laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Duromeeter

Duromeeter on mõõtevahend, millega mõõdetakse eeskätt elastsete materjalide, näiteks polümeeride ja kummide kõvadust. Näiteks mõõdetakse sellega rulluiskude, rulade, auto- ja rattarehvide kõvadust. Duromeetri leiutas Albert F. Shore, kes töötas 1920. aastatel välja tugevuse mõõtmise viisi. Tema eesnime esitähest tuleb ka mõõtühik "A". Seda terminit kasutatakse nii selle mõõteskaala iseloomustamiseks kui ka selle instrumendi endana. Duromeetri, nagu ka enamiku teiste kõvadustestide mõõtmisi toimub teise, tugevama materjali osutatud surve all vastupanu mõõtmisega teatud ajaühiku jooksul. Mõõtmiseks võetakse mõõdetav materjal, mille paksus peab olema vähemalt 6,44 mm, ning vajutatakse masina abil sisse terasest varras läbimõõduga 1,1–1,4 mm ning tipu läbimõõduga 0,79 mm millele omakorda antakse mass 0,822 kg. Seda kõike 15 sekundi jooksul. Kui materjali sisse vajub terasvarras 2,5 mm või isegi rohkem, on selle materjali kõvaduseks, ehk A väärtuseks 0. Kui aga selle aja jooksul ei vaju see varras sinna sisse ainsatki millimeetrit, on selle materjali tugevus 100 A ehk siis väga kõva polümeer või kumm, mida võib peaaegu plastikuga võrrelda. Kuna sellel mõõtmisviisil ei ole konkreetset skaalat, siis võib ratta vastupidavus 84 A tugevuse juures olla erinev, kuna see mõõt antakse enam-vähem umbes. Seda konkreetse skaala puudumise tõttu. Kindlasti on märgatav erinevus näiteks 70 A ja 84 A tugevustel aga seda kõvadust saab teada vaid ise testides ning ratastega sõites. Näiteid argielus kasutusel olevate materjalide kõvadusest: patsikumm/kummipael – 25 A autorehv – 50–70 A bowling'u-kuul – 100 A
Lothar Bolz

Lothar Bolz (3. september 1903 Gleiwitz (tänapäeval Gliwice, Poola) – 29. detsember 1986 Ida-Berliin) oli Saksa Demokraatliku Vabariigi poliitik. Kommunistina põgenes ta 1933. aastal Nõukogude Liitu ja pöördus tagasi 1947. aastal. 1948. aastal asutas ta Saksamaa Rahvusdemokraatliku Partei ja oli kuni 1972. aastani selle esimees, hiljem auesimees. 1. oktoobrist 1953 kuni 24. juunini 1965 oli Lothar Bolz Saksa Demokraatliku Vabariigi välisminister. http://www.rulers.org/egergovt.html
Aacheni Alemannia

Fail:600px Alemannia Aachen.png Aacheni Alemannia on Saksamaa jalgpalliklubi, mis mängib 2. Bundesligas. Seni on ühe korra, hooajal 2006–07, mängitud ka Bundesligas. Praegu on Aacheni Alemannia peatreenerita. Klubi mängib Tivoli staadionil. 2011/2012 hooaja lõpetas klubi 17. kohaga ja langeb 3. Ligasse. Henrik Ojamaa, teenis 2010. aastal kaheaastase lepingu.
Moritz Wilhelm Paul Schwartz

Moritz Wilhelm Paul Schwartz (4. november 1864 Tartu – 14. jaanuar 1919 mõrvatud Tartu Krediitkassa keldris) oli Eesti vaimulik. Õppis 1873–1874 Blumbergi koolis, 1875–1882 gümnaasiumis. Aastatel 1883–1888 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Töötas aastatel 1884–1888 veel usuõpetajana Jaani kiriku koolis. Oli prooviaastal Halliste Püha Anna koguduses. Ordineeriti õpetajaks 12. märtsil 1889. Oli aastal 1889 Helme Maarja koguduses ja samal aastal Käina Martini koguduses abiõpetajaks. 1890–1919 töötas Tartu Jaani koguduses diakonõpetajana. Tartu langes Punaarmee kätte 22. detsembril. Ligi nädal aega oli linnas peremeest mängida saanud nn kohalikud Tartu enamlased. Ent 28. detsembril 1918 jõudis Tartusse Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu esindaja Albert Tiimann jõudis koos kolme kaaslasega. Ja 30. detsembriks 1918 koostas Tartu uus võimukandja esimesed omapoolsed sundmäärused ning pani need ka kohe kehtima. Kõigepealt keelustati ETK Nõukogu juba varasema dekreedi põhjal nüüd ka Tartus jumalateenistuste pidamine ning igasugune muu ametlik usukommete täitmine... Peale Tartu hõivamist bolševike vägede poolt vahistati 24 päeva jooksul linnas umbes 500 inimest, kes paigutati Tartu Krediidikassa keldrisse Kompanii tänav 5. 14-15. jaanuaril 1919. vabastati Tartu ning enne lahkumist hukkasid bolševikud komissaride (Kull, Rästas, Otter) juhtimisel 20 väljavalitud vangi- nende seas Õigeusu piiskop Platon (Kulbusch), ülempreestrid Mihhail Bleive ja Nikolai Bežanitski, usuteaduse professori Gotthilft Traugott Hahni ja Tartu jaani koguduse pastori Moritz Wilhelm Paul Schwartzi... Isa Wilhelm August Theodor Schwartz oli 1855–1891 Tartu Jaani koguduse õpetaja, samuti oli koguduse õpetaja poeg Wilhelm Reinhold Schwartz https://eelk.ee/elulood/schwartz_wilhelm.html
Aleksander Veinberg

Aleksander Veinberg (13. märts 1895 Järvamaa – 30. märts 1995 Garden Grove, California) oli eesti advokaat, Vabadussõja veteran ja metsavend. Suri Eesti Vabadussõja veteran A. Veinberg. Võitleja, mai 1995, nr. 3, lk. 12.
Fiat Bravo

Fiat Bravo on Fiati aastatel 2007–2014 toodetud väike 5-ukseline esiveoline luukpära. Selle eelkäijaks oli Fiat Stilo ning selle vahetas välja 2015. aastal uus Fiat Tipo. Sama nime on Fiat kasutanud ka üle-eelmise põlvkonna väikeautol (Fiat Bravo/Brava).
Fiat Stilo

Fiat Stilo on Fiati aastatel 2001–2007 toodetud C-segmendi väikeauto. Selle eelkäija oli Fiat Bravo/Brava ning järeltulija nimeks sai taas Fiat Bravo. Stilot toodeti kahes tehases: Itaalias Cassinos (Frosinone provints) ja Brasiilias Betimis (Minas Geraisi osariik). Keretüüpidest oli saadaval algul kolme- ja viieukseline luukpära ning hiljem ka universaal, mudeli nimi oli Fiat Stilo MultiWagon. Stilo polnud oma tootmisperioodil kunagi populaarne, välja tulles kritiseeriti seda disaini tõttu, mida peeti "liiga igavaks ja liiga saksapäraseks", samas kui eelkäija Bravo/Bravat disaini oli kritiseeritud kui "liiga itaalialik". Mootorivalikut, eriti baasmudeli 1,2-liitrist (1242 cm3) 59 kW (80 hj) bensiinimootorit peeti liiga jõuetuks, lisaks oli Stilo kütusekulu oma klassi kohta liiga kõrge auto suure kaalu tõttu. Ka Abarthi sportvariandil (2446 cm3 R5, 170 hj) algselt kasutatud Selespeed poolautomaatkäigukasti kritiseeriti liiga aeglase reaktsioonikiiruse tõttu. Isegi Vormel 1 maailmameister Michael Schumacheri ja ta tiimikaaslase Rubens Barrichello tehtud reklaamikampaania ei suutnud Stilot päästa. 2006. a. novembris lõpetati Stilo tootmine Euroopas, samas Brasiilias jätkus tootmine veel 2010. aastani. Kokku toodeti vaid umbes 769 000 Stilot, millest 102 662 Brasiilias. Stilo oli Fiatile suureks läbikukkumiseks, kuna tootmismahud ei jõudnud kunagi loodetud 400 000 autoni aastas ja iga müüdud auto tõi Fiatile kaasa 2730 eurot kahjumit. Kolmeukseline luukpära Fiat Stilo Multiwagon Kirwan, John (1. oktoober 2013). "Europe's biggest loss-making cars revealed".
Gotthilft Traugott Hahn

Gotthilft Traugott Hahn (13. veebruar (1. veebruar) 1875 Rõuge – 14. jaanuar 1919 mõrvatud Tartu Krediidikassa keldris) oli Eesti vaimulik ja teoloog, usuteaduse professor. Ta sündis vaimuliku, Rõuge Maarja koguduse ja Tallinna Oleviste koguduse õpetaja Elieser Traugott Hahni 12-lapselise pere kolmanda lapsena. Kaks esimest venda surid imikuna. Ta õppis gümnaasiumis Tallinnas, St. Petri-Schules Peterburis ning aastatel 1893–1897 Tartu Ülikooli ja Göttingeni Ülikooli usuteaduskondades. Ta astus aastal 1918 korporatsiooni Arminia Dorpatensis. Vaimuliku prooviaasta oli Göttingenis. Ta oli aastatel 1899–1902 Tallinna Oleviste koguduse adjunktõpetaja ja 1902–1919 Tartu Ülikooli koguduse õpetaja. Ta oli aastatel 1902–1919 Tartu Ülikooli usuteaduskonna õppejõud: alates 1902. aastast ajaloolise usuteaduse eradotsent ja 1909. aastast praktilise usuteaduse professor. Tartu langes Punaarmee kätte 22. detsembril 1918. Ligi nädal aega olid linnas peremeest mängida saanud Tartu enamlased. 28. detsembril jõudis Tartusse Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu esindaja Albert Tiimann koos kolme kaaslasega. 30. detsembriks koostas Tartu uus võimukandja esimesed sundmäärused ning pani need ka kohe kehtima. Kõigepealt keelustati ETK Nõukogu juba varasema dekreedi põhjal nüüd ka Tartus jumalateenistuste pidamine ning igasugune muu ametlik usukommete täitmine. Pärast Tartu hõivamist bolševike vägede poolt vahistati linnas 24 päeva jooksul umbes 500 inimest, kes paigutati Tartu Krediidikassa keldrisse Kompanii tänav 5. 14.–15. jaanuaril 1919 vabastati Tartu ning enne lahkumist hukkasid bolševikud komissaride (Kull, Rästas, Otter) juhtimisel 20 väljavalitud vangi, nende seas esimese eesti õigeusu piiskopi Platoni, ülempreestrid Mihhail Bleive ja Nikolai Bežanitski, usuteaduse professori Gotthilft Traugott Hahni ja Tartu Jaani koguduse pastori Moritz Wilhelm Paul Schwartzi. Gotthilft Traugott Hahn oli abielus, abikaasa Gerta Ernestine Anna Hahn (neiuna von zur Mühlen). Neil oli kolm tütart ja üks poeg. Poeg Wilhelm Hahn oli teoloog ja poliitik. Vend Carl Hugo Hahn oli Harju-Risti ja Nissi pastor, hiljem pastor Saksamaa idaosas ja aastatel 1947–1957 Sacheni piiskop. Isa Elieser Traugott Hahn oli Valjala, Rõuge ja Tallinna Oleviste koguduse pastor, vanaisa Carl Hugo Hahn oli misjonär Lõuna-Aafrikas hererode juures. Õemees Woldemar Paul Sielmann oli Pärnu Nikolai koguduse ja Tallinna Oleviste koguduse abiõpetaja. Evangelisation und Gemeinschaftspflege: mit besonderer Berücksichtigung der Lutherischen Kirche Russlands. T. 1.: Die Evangelisation. Reval: Verlag von Franz Kluge, 1909. (Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1908). ('Evangelisatsioon ja osadusehoidmine. Eriti arvestades Venemaa luterlikku kirikut, 1. osa: Evangelisatsioon') Glaubet an das Licht! Ein Jg. Predigten. Gütersloh: Bertelsmann, 1920. ('Uskuge valgusse! Aastakäik jutlusi') Was bedeuten für uns Kirche und Bibel: fünf Predigten. Heilbronn: Salzer, 1931. ('Mida tähendavad meile kirik ja piibel. Viis jutlust') Gotthilft Traugott Hahn Vaimulike elulood. EELK (vaadatud 25. septembril 2015)  Gotthilft Traugott Hahn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Heikki Vilander

Heikki Antero Vilander (sündinud 22. septembril 1952 Leivonmäki vallas) on Soome endine poksija. Vilander oli kahekordne Soome meister kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1974–1975 ning kolme järjestikuse hõbemedali võitja: kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1971. aastal, kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1972. aastal ja sulgkaalus (kuni 57 kg) 1973. aastal. Vilander võitis pronksmedali sulgkaalus (kuni 57 kg) 20. Euroopa meistrivõistlustel 1973. aastal Belgradis.
Evi Padu

Evi Padu (kuni 1974 Evi Haberman; sündinud 18. augustil 1944 Moskvas) on eesti taimefüsioloog. Ta lõpetas 1962. aastal Tartu 2. Keskkooli, 1968 Moskva Riikliku Ülikooli bioloogia (taimefüsiologia) erialal, aspirantuuri 1972, bioloogiakandidaat (1975, TRÜ) väitekirjaga "Физиолого-биохимическая реакция устойчивого и воспримчивого картофеля на инвазию картофельной нематоды". Aastatel 1977–1992 oli Tartu Riikliku Ülikooli õppejõud. 2009 Tartu Ülikooli aumärk 2014 Tartu Ülikooli medal Tema hobi on võrkpall. Tema isa oli Harald Haberman ning vend oli Henn Haberman. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 358–359 Evi Padu Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Karl Müürisepp

Karl Müürisepp (1. august 1907 – 28. veebruar 1996) oli eesti mäeinsener ja geoloog. Ta lõpetas 1927. aastal Viljandi Maagümnaasiumi. Ta lõpetas 1931. aastal Tallinna Tehnikumi maamõõdutehnikuna ning töötas seejärel muu hulgas maamõõtjana. Aastal 1948 lõpetas ta TPI mäeinsenerina. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Rotalia liige. Aastatel 1948–1983 töötas ta Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis. Ta oli üks Eesti NSV Ministrite Nõukogu Geoloogia ja Maapõuevarade Kaitse Valitsuse asutamise korraldajaid ning aastatel 1957–1959 selle asutuse esimene juhataja. Karl Müürisepp avaldas uurimusi Eesti maavarade kohta ning oli peamine geoloogiaalaste väljaannete refereeringute koostaja ja toimetaja. Ta tegeles ka looduskaitsega ja koduloo uurimisega ning mõõdistas rändrahne. Ta oli üks "Eesti ürglooduse raamatu" koostajaid. 1990 Eesti Geoloogia Seltsi esimene auliige 1991 Eesti Vabariigi teaduspreemia EE 14 2000 "Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurimise ring 1963–2000". Ringi liikmete biograafiline teatmik. Tallinn 2000. Lk 146–147
Endel Rähni

Endel Rähni (29. juuni 1917 Tartu – 5. jaanuar 1994 Tallinn) oli eesti geoloog. Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1951. aastal. Aastatel 1951–1981 töötas ta Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis. Ta uuris peamiselt viimase mandrijäätumise järel tekkinud pinnavorme ning koostas mitu kvaternaarigeoloogilist kaarti.
Herbert Viiding

Herbert Viiding (6. aprill 1929 – 25. september 1988) oli eesti geoloog ja looduskaitsja. Herbert Viiding lõpetas 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. Aastatel 1955–1966 oli ta ülikoolis õppejõud, seejärel töötas Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis. Ta uuris rändrahnude, meteoriitika ja petrograafia valdkonda ning teadusajalugu. Ta oli "Eesti ürglooduse raamatu" koostamise algataja. Herbert Viidingu ettepanekul võeti kasutusele termin "laam". 1987 – Eesti NSV teeneline looduskaitsja 1991 – Eesti Vabariigi teaduspreemia (postuumselt) EE 14
Carl von Clausewitz

Carl Philipp Gottlieb von Clausewitz (1. juuli 1780 Burg bei Magdeburgi lähedal – 16. november 1831) oli Preisimaa sõjaväelane (kindralmajor), sõjandusloolane ja -teoreetik. Tema tööd puudutavad eelkõige sõja psühholoogilisi ja poliitilisi aspekte. Tema kõige tuntum teos, raamat "Sõjast" ("Vom Kriege") jäi surma tõttu lõpetamata. Tema teooriad olid uudsed ning kuuluvad tänapäevalgi sõjaväelaste õppematerjali hulka. Der Feldzug von 1796 in Italien. (1833) Die Feldzüge von 1799 in Italien und der Schweiz. (1833–1834) Der Feldzug von 1812 in Russland, der Feldzug von 1813 bis zum Waffenstillstand und der Feldzug von 1814 in Frankreich. (1835) Der Feldzug von 1813 bis zum Waffenstillstand. Der Feldzug von 1815 in Frankreich. (1835) "Sõjast. Kindral Carl von Clausewitzist järele jäänud teos". Tõlkinud Krista Räni, toimetanud Andres Langemets, Rein ja Peeter Helme. Eessõna: Marie von Clausewitz. Saatesõna "Carl von Clausewitz ja tema igihaljas sõjateooria": Rein ja Peeter Helme. Sari Sõjandusvaramu klassika, Eesti Keele Sihtasutus, Tallinn 2004, 1114 lk; ISBN 9985790760, e-raamatuna Digira 2011 formaat: epub, ISBN 9789985794098
Andesiin

Andesiin on silikaatne mineraal, plagioklass keemilise valemiga Na0.7-0.5Ca0.3-0.5Al1.3-1.5Si2.7-2.5O8.
Täring

Täring (vanasti ka vürfel) hulktahukakujuline veeretatav kuubik, mida kasutatakse mitmesugustes mängudes juhugeneraatorina.
Eduard Tinn (publitsist)

Eduard Tinn (sündinud 28. oktoobril 1943 Jaroslavlis) on eesti filosoof. Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1970. aastal teatriteaduse erialal GITIS-e, õppis aastatel 1970–1972 Moskva Kunstide Ajaloo Instituudis, 1978–1981 Moskvas NLKP Ühiskonnateaduste Akadeemia aspirantuuris (aastast 1981 filosoofiakandidaat) ja 1986–1988 samas doktorantuuris (aastast 1988 filosoofiadoktor). Ta töötas aastatel 1972–1974 Tallinna Pedagoogilises lnstituudis õppejõuna, 1974–1975 EKP Tallinna Linnakomitees, 1975–1978 Sirbi ja Vasara toimetajana, oli 1982–1990 TRK esteetikaõppejõud (1982–1985 Lavakunstikateedri juhataja) ning 1988–1990 ühtlasi ajakirja Poliitika (Eesti Kommunist) peatoimetaja ja EKP Keskkomitee liige. 1990–1998 elas ta peamiselt välismaal. Pärast Eesti taasiseseisvumist on ta tegutsenud välismaal ja Eestis muu kõrval ka ärimehena (OÜ Rendmark jm). 1998–2019 töötas ta Tallinnas Euroülikoolis professorina. Tinn oli nõukogude ajal Eesti karateföderatsiooni eestvedaja. Tinn oli NLKP liige. "Lurichi jälgedes. Eesti sport tsaariajast tänapäevani". Tallinn 2017 "Kas me oleme ikka eurooplased?". Diplomaatia nr 30, märts 2006 "Rahvuslikust mälukaotusest". Eesti Ekspress, 12. september 2006 Ta on näitleja Olev Tinni poeg ning näitleja ja lavastaja Eduard Tinni pojapoeg. Eduard Tinn Eesti Teadusinfosüsteemis Aivo Paljasmaa. Rahutu ja rukkileivamurejas Ike. Ehituskaar/Arhitektuur, oktoober 1998 Peeter Raidla. Professor Tinn peab patust Masseid sõbraks. Õhtuleht, 15. märts 2001 Viio Aitsam. Maa-amet valib paremaid palu. Maaleht, 16. jaanuar 2003 Andrus Esko. Interpol saanuks raudteeskandaali ennetada. Õhtuleht, 10. märts 2001 Erakõrgkool Lex peab tegevuse lõpetama. BNS / Virumaa Nädalaleht, 15. oktoober 2004 Kadi Heinsalu. Jaamud ehitavad mereäärse elurajooni. BNS/Äripäev, 28. november 2007 Eduard Tinn nõuab Tallinna Äripangalt kahju hüvitamist. BNS, 15. jaanuar 2008 Jaak Allik. Seikleja Eduard Tinni pihtumused. Sirp, 3. juuni 2022 Olev Remsu. Epikuurlase memuaarid. Postimees, 11. juuni 2022 Eduard Tinn Eesti Teadusinfosüsteemis Biograafia ESBL-is
Risto Luukkonen

Risto Valter Luukkonen (13. juuli 1931 Tuusula – 12. august 1967 Helsingi) oli Soome poksija. Luukkonen on kolmekordne Soome meister, aastatel 1955–1956 kukk-kaalus (kuni 54 kg) ning 1957. aastal kärbeskaalus (kuni 51 kg). Luukkonen osales 1952. aasta Helsingi olümpiamängudel kärbeskaalus (kuni 51 kg), kuid kaotas I ringis oma kohtumise tulevasele olümpiavõitjale Nathan Brooksile (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Luukkonen poksis oktoobrist 1957 kuni aprillini 1966 elukutselisena. Ta pidas kokku 48 kohtumist, millest võitis 34 (neist 10 nokaudiga) kohtumist, kaotas 11 (neist mitte ühtegi nokaudiga) kohtumist ja 3 kohtumist jäi viiki. Ta tuli kahel korral elukutseliste Euroopa meistriks (1959 ja 1961). Risto Luukkonen veebisaidil BoxRec (inglise)
Michael Pritchard

Michael Pritchard on mitme inimese nimi: Mike Dirnt, USA muusik Michael S. Pritchard, USA eetik Mike Pritchard, USA jalgpallur
Stanisław Redens

Stanisław Redens (vene keeles Реденс Станислав Францевич; 17. mai 1892 Mińsk Mazowiecki – 12. veebruar 1940 Moskva, NSV Liit) oli poola päritolu nõukogude riigiametnik ja riikliku julgeolekuasutuse (Tšekaa/GPU/NKVD) juhtivtöötaja. Stanisław Redens liitus Venemaa SDTP-ga 1914. aastal. Pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni oli ta aastatel 1918–1920 Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Kontrrevolutsiooni ja Sabotaaži Vastu Võitlemise Ülevenemaalise Erakorralise Komisjoni esimehe Feliks Dzeržinski sekretär. 1919. aasta 3. juunist Nõukogude-Ukraina sõja ajal oli ta Punaarmee poolt vallutatud Ukrainas Kiievi Tšekaa esimees, jaanuarist 1920 Odessas ja hiljem Harkivi Tšekaa esimees; 1921. aasta jaanuarist Krimmi Tšekaa esimees, juhendas pärast 1920. aasta lõpul Punaarmee väeosade poolt vallutatud Krimmis Peter von Wrangelli armeest mahajäänud sõjaväelaste ja toetajate vastu Punase terrori läbiviimist; 1921. aastast Tšekaa/Vene SFNV Siseasjade Rahvakomissariaadi juures asuva Riikliku Poliitvalitsuse Administratiiv-organisatsioonilise valitsuse ülem. 1922–1924 Krimmi Riikliku Poliitvalitsuse ja Musta mere laevastiku eriosakonna ülem. 1924–1926 NSV Liidu Kõrgema Rahvamajandusnõukogu Presiidiumi esimees; 1926. aastast NSV Liidu Tööliste ja Talupoegade Inspektsiooni rahvakomissariaadi juht; 1927–1934 ÜK(b)P KK liige ja kuni 1934. aastani ÜK(b)P KK Keskkontrollkomisjoni. 1928. aasta 10. novembrist oli Redens Taga-Kaukaasia Sotsialistlike Nõukogude Vabariikide Föderatiivse Liidu Ühendatud Poliitvalitsuse ülem kuni 1931. aastani, millal vahetati välja senise ülema asetäitja Lavrenti Beria vastu; 1931. aasta 17. maist määrati Redens kollektiviseerimise haripunktis NSV Liidu RKN juures asuva OGPU Täievoliliseks esindajaks Valgevene sõjaväeringkonda ja Valgevene NSV OGPU esimeheks, kus ta teenis kuni augustini 1931; 1933. aasta 20. veebruarist määrati ta OGPU Täievoliliseks esindajaks Moskva oblastis ning pärast NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi loomist 15. juulil 1934 NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Moskva oblastivalitsuse ülemaks, kus teenis jaanuarini 1938; 20. jaanuaril 1938 määrati ta Kasahhi NSV siseasjade rahvakomissariks, kuulus Kasahhi SARK-i Erinõupidamise (Troika) koosseisu, kes kinnitas kohtuväliste repressioonide otsuseid. Stanisław Redens kõrvaldati siseasjade rahvakomissari ametikohalt ja vahistati 1938. aasta 21. novembril, süüdistatuna "Poola fašistliku organisatsiooni loomises SARK-is". Stanisław Redens lasti maha NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusega 21. jaanuaril 1940. Rehabiliteeriti NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusega 16. novembril 1961. Redens valiti ÜK(b)P XV ja XVI kongressidel ÜK(b)P KK liikmeks, XVII kongressil valiti ta ÜK(b)P Keskkontrollkomisjoni. 1937. aastast NSV Liidu Ülemnõukogu I koosseisu saadik. Stanislaw Redens oli Feliks Dzeržinski sugulane – õe-/vennapoeg, ta oli abielus Jossif Stalini naise Nadežda Allilujeva õe Anna (Allijujeva) Redensiga.
Herbert Alexander Rosenstein

Herbert Alexander Rosenstein (6. jaanuar 1910 Tallinn – 14. märts 1989 Turu) oli Eesti vaimulik. Ta lõpetas 1929. aastal Tallinna Toomkooli. Õppis aastatel 1930–1933 Tartu Ülikoolis õigusteadust ja 1933–1937 usuteadust. Ordineeriti 19. detsembril 1937 õpetajaks. Töötas aastatel 1937–1939 Noarootsi Püha Katariina koguduse vikaarõpetajana. 1939. aastal põgenes Saksamaale ja oli aastatel 1941–1945 Wehrmachtis. Aastatel 1946–1950 oli ta abivaimulik Günzburgis (Švaabimaa ringkonnas Baieri liidumaal). Aastatel 1950–1964 oli ta kirikuõpetaja Bachhausenis Mühlhauseni lähedal (Neumarkt in der Oberpfalz kreisis Oberpfalzi ringkonnas Baieri liidumaal). 1964. aastast elas Soomes ja töötas Turu Saksa meremisjoni õpetajana. 1973. aastal jäi pensionile. Tema abikaasa Salme Raatma-Rosenstein oli lastekirjanik. Peres oli viis last, poeg Gustav-Siegfried Rosenstein valis isa eeskujul vaimuliku elukutse. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 27 EELK 1990/2