laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Imant Pedaste

Imant Pedaste (aastani 1935 Imant Roth, 7. aprill 1899 Aakre vald, Tartumaa – 21. aprill 1985 Eesti) oli eesti keemik. Imant Pedaste oli talupidaja poeg. Lõpetas 1918 Tartu Kommertskooli, 1926 Tartu Ülikooli keemiaosakonna, keemiamagister (1926, TÜ), väitekiri "Eesti põlevkivi (kukersiidi) tõrva ja tõrvast destilleeritud fraktsioonide uurimine pigiolluste sisalduse kohta ja nende hulga muutumine temperatuuriga ja destilleerimise kestvusega", keemiakandidaat (ümber atesteeritud 1947). 1926–1927 õppis TÜ põllumajandusteaduskonnas. Oli 1919 Vabadussõjas, seejärel aastani 1928 TÜ mullateaduse kabineti assistent, aastast 1928 Jäneda põllutöökeskkooli õpetaja, hiljem Kohtla-Järvel põlevkivikeemik ning Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi (ELVI) piimanduse, lihaproduktide uurimise ja keemialabori vanemteadur. Uuris Eesti põlevkivitõrva ja selle destillatsioonisaadusi. Lõhkeained ja nende kasutamine põllumajanduses. Tallinn, 1937. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn, 1992, 44. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. Trt, 1994, II, 27 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tiia Pedastsaar

Tiia Pedastsaar (aastani 1976 Tiia Pitkäärt, sündinud 13. oktoobril 1948 Pärsti vallas Viljandimaal) on eesti pedagoogikateadlane. Tiia Pedastsaar on kolhoosniku tütar. Lõpetas 1967 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1972 Tartu Riikliku Ülikooli geograafiaosakonna, 1977 aspirantuuri samas, 1977 aspirantuuri, pedagoogikakandidaat (1984, TRÜ), väitekiri "Формирование картографических умений учащихся общеобразовательных средних школ". Oli 1978–1986 TRÜ pedagoogikakateedri õpetaja ja vanemõpetaja, 1987–1991 dotsent, Tartu Ülikooli 1991–1995 pedagoogikakeskuse dotsent, 1996–2000 pedagoogikaosakonna dotsent, 2001–2004 Tartu Ülikooli haridusteaduskonna pedagoogikaosakonna dotsent, 2004– Tartu Ülikooli Kultuuriakadeemia dotsent. Koostanud arvukalt õpikuid jm õppevahendeid. Uurimisvaldkond: didaktika – õpi- ja kaardilugemisoskuste kujundamine geograafia õpetamisel. Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi ja Eesti Geograafia Seltsi (EGS-i) liige. Üle 40 teadustrükise, sh õpikud ja õppevahendid. 2009 Tartu Ülikooli aumärk Kartograafiliste oskuste kujundamisest NSV Liidu majandusgeograafia õpetamisel. // EGS-i aastaraamat (1986) 21 Geograafia kordamis- ja kontrollülesanded VIII klassile (kaasautor H. Tiits). Tallinn, 1987 Kodulugu. Lugemik II klassile. Eesti keele katseõpik süvaõppega vene õppekeelega koolidele. Tartu, 1993 Õppeained tänase õpilase väärtuste skaalal (kaasautor L. Vassiltšenko). // Kasvatus ja aated. Tartu, 2001 From monolingual to bilingual russian schools in Estonia 1993–2000: problems and perspectives (kaasautor). // The challenge of the Russian minority. Tartu, 2002. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 473 Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), II, 127 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tõivu Pedokand

Tõivu Pedokand (7. veebruar 1938 Mehikoorma vald, Tartumaa – 18. august 2021) oli eesti tehnikateadlane. Tõivu Pedokand oli talupidaja poeg. Lõpetas 1956 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Tehnikumi, 1967 Leningradi Polütehnilise Instituudi insener-metallurgi erialal, 1972–75 samas aspirant, tehnikakandidaat (1977, samas), väitekiri käsitles magneesiumi ja tema lisandite käitumist elektrokeemilises protsessis sulatatud soolades madalatel temperatuuridel. Täiendas end 1983 Moskva Terase Instituudis. Oli 1957–61 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaadi tehnik-mehaanik, 1967–69 TPI metallide tehnoloogia kateedri õppejõud, 1969–72 ja 1975–83 TPI Kohtla-Järve filiaali lektor, aastast 1983 Jõgeva Näidissovhoosi (hiljem riigimajand) juhtivinsener ja dispetšer. Uurinud magneesiumi ja tema lisandite käitumist elektrokeemilises protsessis sulatatud soolades madalatel temperatuuridel, korrosiooniprobleeme. 10 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Термодинамическое исследование сплавов магния с цинком в твердом состоянии. // Тр. ЛПИ 348 (1976) 34 Анодное растворение сплава MgZn2. // Изв. выш. уч. заведений. Цветная металлургия. 1. (1979) 68. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Margus Peeba

Margus Peeba (sündinud 16. mail 1963 Tallinnas) on eesti arstiteadlane ja invasiivkardioloog. Margus Peeba on teenistuja poeg. Lõpetas 1981 Tallinna 44. Keskkooli, 1987 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, oli 1987–1990 Tartu Ülikooli aspirant, meditsiinikandidaat (1990, TÜ), väitekiri "Рестеноз после чрескожной транслюминальной коронарной ангиопластики". Aastatel 1990–1991 oli Tallinna Kiirabihaigla Südamekeskuse arst, aastast 2001 Põhja-Eesti Regionaalhaigla (PERH) kardioangiograafia arst. Uurimisvaldkond: koronaarpatoloogia. 10 teadustrükist. Повторная чрескожная транслюминальная ангиопластика при рестенозах коронарных артерий (kaasautor). // Кардиология (1987) 6 Restenoosi probleem pärast koronaarangioplastikat (kaasautor). // NET (1988) 2 Mitmikdilatatsioon pärgarterite hulgistenooside korral (kaasautor). // EA (1990) 4 Koronaarangioplastika Eestis: muutused kaheksa viimase aasta jooksul (kaasautor). // EA (1994) 6 PICA after coronary artery bypass surgery (kaasautorid J. Eha, T. Serka). // Cardial Interventions. Myocardical Ischemia. Tallinn, 1999. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 127 Eesti Arstn(1991) 3, 217–218 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Eva Peebo

Eeva Peebo (5. mai 1937 – 18. detsember 2022) oli Eesti treener ja spordipedagoog. Eeva Peebo sündis Rakveres. Lõpetas 1954. aastal Tallinna Kehakultuuritehnikumi ning 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 1967.–1970. aastal jätkas Peebo õpinguid Tartu Riiklikus Ülikoolis kehakultuuriteaduskonna aspirantuuris ja kaitses 1972. aastal pedagoogikakandidaadi väitekirja "Intensiivsema ja mitmekülgsema kehalise kasvatuse mõjust koolieelikute arengule". Peebo töötas 1957–1967 Tartu Riikliku Ülikooli võimlemise kateedri vanemlaborandina, 1970–1974 kehalise kasvatuse ja spordi kateedri õpetajana, 1974–1978 vanemõpetajana, 1978–1980 spordimeditsiini ja ravikehakultuuri kateedri assistendina, 1980–1981 Tartu Riikliku Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi (ÜMPI) nooremteadur. Ta on õpetanud kehalise kasvatuse teooriat, ravivõimlemist ja ravikehakultuuri, koostanud õppevahendeid ja koolitanud teisi spordipedagooge. Aastatel 1987–2006 töötas Peebo Värska Gümnaasiumis kehalise kasvatuse õpetajana. Peebo uurimisvaldkond oli kehalise kasvatuse teooria ja praktika. Ta on avaldanud üle 20 teaduspublikatsiooni. Tasakaaluharjutuste õpetamise metoodikast poomil. Tartu, 1958 Kehalisest kasvatusest eelkoolieas. Tartu, 1974 О влиянии разнообразного и интенсивного физического воспитания на волевые качества дошкольников (kaasautor S. Oja). // Уч. зап. ТГУ 395 (1976) Mitmekesisemate harjutuste ja erisuguse intensiivsusega võimlemistundide mõjust kesk- ja vanemaealiste naiste vaimsele töövõimele. // TÜ Toim 511 (1980). 2009 Räpina valla spordi elutööpreemia. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eva Saar (jaanuar 2009). "Kultuuri elutööpreemia sai Janhard Kaldoja". Räpina Rahvaleht. Vaadatud 18.12.2022. Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 109 Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), II, 127 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Jaak Peebo

Jaak Peebo (25. oktoober 1933 Tartu – 2. detsember 2016) oli eesti keeleteadlane. Jaak Peebo oli tisleri poeg. 1952. aastal lõpetas ta Elva Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) eesti filoloogia osakonna. Aastatel 1960–1963 oli ta TRÜ eesti keele kateedri aspirant, filoloogiakandidaat (1973, TRÜ), väitekiri ""Kalevipoja" sõnavara". 1963–1969 oli ta TRÜ eesti keele kateedri vanemlaborant, 1969–1981 vanemõpetaja, 1981–1992 dotsent. 1992. aastast oli eesti filoloogia osakonna ja eesti keele õppetooli dotsent; ühtlasi oli 1974–1976 Helsingi Ülikooli ja 1983–1984 Oulu Ülikooli eesti keele lektor. Peebo pidas loenguid Kreutzwaldi sõnavarast, tänapäeva eesti keelest ning eesti ja soome keele erinevustest. Oli aastast 1995 Tartu Ülikooli eesti keele õppetooli toimetiste toimetaja. Uurimisvaldkonnad: Kreutzwaldi sõnavara, õigekeelsus, eesti keele ajalugu, Tartu 18. sajandi kirjakeel. Üle 30 teadustrükise, on koostanud õppevahendeid. Pöördkonnad. Tartu 1983, 2. trükk 1987 Käändkonnad. Tartu 1992 Eesti keele muutkonnad. Tartu 1997 Eteläviron kirjakielestä. // Runon silta – kielen silta. Oulu 1997 Eesti keele vanimad tekstid ja sõnastik (kaasautor). Tartu 1997 Wastse Testamendi lugu. Tallinn 2001 Eesti keele õpetamine taasiseseisvunud Eestis 1990. aastatel (kaasautor Ellen Niit). Tartu 2003 Emakeele Selts 1975 Soome-Ugri Selts) 2012 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2013 Elva linna aukodanik Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide " Elva linna aukodanikuks sai Jaak Peebo". Postimees, 25. veebruar 2013 (vaadatud 27. veebruaril 2013) Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu 1987. Lk 235 Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), II. Leht 127 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Haud Elva kalmistul Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Evald Nikolai Peebsen

Evald Nikolai Peebsen (nimekuju ka: Evald Nikolai Pebsen, 23. detsember 1900 Peterburi – 20. august 1987 Tartu) oli Eesti loomaarstiteadlane. Evald Nikolai Peebsen oli lukksepa poeg. Lõpetas 1926 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi, 1932 Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna, veterinaariakandidaat (1947, TÜ), väitekiri "Hallitusseente arenemise iseloom lihal ja nende resistentsus liha soolamisel tarvitatavate keemiliste vahendite suhtes". Oli 1929–32 TÜ loomaarstiteaduskonna abijõud ja nooremassistent, 1932–33 Tallinna tapamaja ja konservivabriku juhataja, 1933–41 Tallinna Eksporttapamaja veterinaar-sanitaarekspert, 1941 ja 1945–51 TÜ veterinaar-sanitaarekspertiisi kateedri juhataja, dotsent, 1942–45 veterinaararst Harjumaal ja Tallinnas, 1947–51 TÜ ja 1951–52 EPA veterinaariateaduskonna dekaan; 1951–63 EPA epizootoloogia, mikrobiol ja veterinaar-sanitaarekspertiisi kateedri juhataja, dotsent, 1963–65 mikrobioloogia kateedri juhataja, dotsent, 1965–75 liha-piimatehnoloogia ja mikrobioloogia kateedri dotsent. Õpetas veterinaar-sanitaarekspertiisi, karusloomade haigusi, tapasaaduste tehnoloogiat, koostanud õppevahendeid. Uurimisvaldkond: loomatervishoid (peamiselt karusloomade haigused), vet mikrobiol, veterinaar-sanitaarekspertiis. Töid Siberi katku, ulukite trihhinelloosi, lihasaaduste riknemise, tapaloomade transpordiväsimuse ja karusloomade haiguste alalt. Orden "Austuse märk" (1961). Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Loomatervishoiu käsiraamat (kaasautor). Tallinn, 1946 Farmi karusloomade haigused ja nende vältimine. Tallinn, 1951 Veterinaarsanitaarne mikrobioloogia (kaasautor). Tallinn, 1962 Veterinaarsanitaarne ekspertiis (kaasautor A. Kolk). Tallinn, 1970, 2. trükk 1986 Материалы изучения трихинеллеза диких животных в Эстонской ССР. // Сб. ЭСХА 70 (1970) Tapasaaduste tehnoloogia ja hügieen (kaasautor M. Rei). Tallinn, 1976 Lihasaaduste tehnoloogia ja hügieen (kaasautor M. Rei). Tallinn, 1980; Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 462 Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 425–426 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut, 44 Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Trt, 1981, I, 160, 186, 206 Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990. Trt, 1991, II, 69, 185, 206 Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 319 Sotsialistlik Põllumajandus (1960) 23; (1971) 1. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Vello Peedimaa

Vello Peedimaa (sündinud 17. oktoobril 1949 Pärnus) on eesti majandusteadlane. Lõpetas 1968 Pärnu 4. Keskkooli, 1973 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) majandusküberneetika erialal. Oli 1973–1974 TRÜ poliitilise ökonoomia kateedri stažöör, 1974–1982 vanemõpetaja, 1977 stažeeris Ungaris K. Marxi nimelises Majandusülikoolis. 1982–1983 ETKVL Tartu Tarbijate Kooperatiivi Kaubamaja direktor, 1983–1994 TRÜ/ Tartu Ülikooli (TÜ) haldusprorektor, 1994–1995 TÜ rektori nõunik. Õpetanud sotsialismi ja kapitalismi poliitilist ökonoomiat, majanduse aluseid, koostanud õppevahendeid. Uurimusi toodangu kvaliteedi ökonoomia ja tootmise efektiivsusest. Umbes 20 teadustrükist, rohkesti aimeartikleid. Inseneritöö majanduslik efektiivsus ja tänapäev (kaasautorid H. Metsa, M. Pavelson). Tallinn 1976 Sotsialistlik võistlus, materiaalne stimuleerimine, toodangu kvaliteet. Tallinn 1977 NLKP majandusstrateegia ja toitlusprogramm. Tallinn 1982 Интенсификация производства и использования рабочего времени (на примере текстильной промышленности). // Уч. зап. ТГУ 637 (1983) Üliõpilaste Teaduslik Ühing. // Tartu Ülikooli ajalugu 1632–1982 (toim Karl Siilivask). Tallinn 1985. Lk 225 2020 teenetemärk "100 semestrit Tartu Ülikoolis" 2021 Tartu Ülikooli medal Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide "Teenetemärgi "100 semestrit Tartu Ülikoolis" kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 6.12.2022. Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu 1987. Lk 483 Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), II. Lk 128 Tartu ülikooli ajalugu, 3. köide. Tallinn 1982. Lk 243, 357 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Virve Peegel

Virve Peegel (aastani 1959 Virve Rüga; 1. juulil 1931 Valguta vald, Tartumaa – 6. detsember 2017 Tallinn) oli eesti spordipedagoog. Virve Peegel on talupidaja tütar. Ta lõpetas aastal 1950 Tartu 2. Keskkooli, õppis 1950–1951 Leningradis P. F. Lesgafti Kehakultuuriinstituudis, lõpetas 1954 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, õppis 1956–1960 ka TRÜ majandusteaduskonnas, pedagoogikakandidaat (1976, TRÜ), väitekiri "Endogeensete rütmide mõjust ja kasutamise võimalustest treeningutel ja võistlustel". Oli 1950–1951 Alatskivi keskkooli ja 1954–1959 Elva keskkooli õpetaja, 1959–1966 Eesti NSV Vabariikliku Õpetajate Täiendusinstituudi (VÕT-i) kehalise kasvatuse metoodik, 1966–1979 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) kehalise kasvatuse kateedri assistent ja vanemõpetaja, 1980–1988 dotsent. 1988. aastast oli pensionil, kuid töötas (vaheaegadega) TPI töökaitse kateedris ja töögrupi "Terve Eesti laps" tervisekasvatuse õpetajana. Aastast 1997 Järve haigla taastusraviinstruktor. Koostanud õppe- ja metoodikavahendeid, kehalise kasvatuse programme. Uuris kehalise kasvatuse metoodika probleeme ning endogeensete rütmide mõju treeningutele ja võistlustele. Osales üleliidulistel ja Eesti teaduskonverentsidel. Oli ühingu Teadus lektor ja metoodik, ka spordipropaganda sektsiooni sekretär. Biorhytms in training and competition. // Track tehnique (1975 New York) Biorhytms in planning of training. // Modern Athlete and Coach (1975 Austraalia) Kehalise kasvatuse alustest TPI üliõpilastele. Tallinn, 1980 Laste tahteomaduste kasvatamine individuaalsete kehaliste harjutuste abil (kaasautor T. Šor). // Tervisekasvatuse praktilisi ja teaduslikke aspekte. Tallinn, 1992. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide https://www.esbl.ee/biograafia/Virve_Peegel Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 387 Eesti spordi biograafiline leksikon, 472–473. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Andres Peekna

Andres Peekna (14. oktoober 1937 Tallinn – 26. november 2014 Waterford, Wisconsin) oli Ameerika Ühendriikide ja eesti füüsik. Läks II maailmasõja ajal Saksamaale, sealt USA-sse. Lõpetas 1955 Brooklyni Tehnikakõrgkooli New Yorgis masinaehitusinseneri erialal, füüsikamagister (1961, Wisconsini Ülikool), Ph.D. (füüsika, 1969, samas). Oli 1960–62 Midwestern Universities Research Association'i mehaanikainsener, 1962–68 Wisconsini Ülikooli assistent, 1968–71 füüsika ja astronoomia osakonna assistant prof., 1971–77 Weapons Effect Laboratory (USA, Vicksburg) füüsik, 1978–81 TEC Systems'i, W.R. Grace & Co. (Chicago) abiteadur (association Research), 1982–92 R.R. Donnelly & Sons Co. (Chicago) vanemteadur, aastast 1992 vabakutseline. Õpetanud termodünaamikat, optikat, kaasaegset füüsikat. Uurimisvaldkond: osakeste füüsika, tugevusõpetus ja aeromehaanika; eesti rahvapillide akustika. Ameerika Füüsika Ühingu (APS), Sigma Xi, Eesti Teaduslik Ühing Ameerikas liige. Üle 20 teadustrükise. http://isik.tlulib.ee/index.php?id=2417 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Experimental stress analysis of a circular bubble chamber window with a beveled mounting (kaasautor J. W. Mark). // MURA-AEC Report 618 (1962) Four prong Events in π- p at 7.0 Bev/c (kaasautor). // Bull. Am. Phys. Soc. 55 (1966) 11 Some strange particle states produced by π- p at 7.0 Bev/c (kaasautorid A. R. Erwin, M. A. Thompson, W. D. Walker). // Bull. Am. Phys. Soc. 541 (1967) 12 Peculiarities observed in the reaction π p→KπΛ (kaasautor). // Physics Lett. 35B (1971) 5 The acoustics of carved Baltic psalteries (kaasautor T. D. Rossing). // Acta Acoustica united with Acustica 91 (2005) 2. Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm, 1984, 90 Vaba Eestlane (1977) 6, X. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Ain Kalmus

Ain Kalmus (kodanikunimega Evald Mänd; 8. juuni 1906 Hiiumaa, Emmaste kihelkond Tilga küla – 15. november 2001 Amherst, Massachusetts) oli eesti kirjanik ja baptisti vaimulik. Ain Kalmus õppis Kuriste apostliku õigeusu koolis, keskhariduse omandas baptisti teoloogilises seminaris Keilas ja kõrghariduse Ameerikas Andover Newtoni teoloogilises kõrgkoolis aastail 1931–1935. Pärast USA-st naasmist töötas Ain Kalmus baptisti vaimulikuna mitmel pool Eestis ja oli ajakirjade Elukevade ja Teekäija toimetaja. Aastal 1944 põgenes Ain Kalmus Rootsi ja 1948 suundus Ameerikasse, kus töötas vaimulikuna ja õppejõuna. "Soolased tuuled" (1944, 1946, 2001) "Öö tuli liiga vara" (1945, 1946) "Kaarnakünka" (1946) "Kodusadama tuled" (1947) "Hingemaa" (1948) "Prohvet" (1950, 1998) "Tulised vankrid" (I-II, 1953) "Jumalad lahkuvad Maalt" (1956, 1996, 2008) "Toone tuuled üle Maa" (1958, 1997) "Koju enne õhtut" (1964, 1997) "Juudas" (1969, 1988) "Kadunud saar" (memuaarid, 1972, 2011) "Ajastute vahetusel" (memuaarid, 1977) "Luuletused" (1981) "Päästa meid ära kurjast" (memuaarid, 1979, 2010) "Meil pole jäädavat linna" (memuaarid, 1981) Helmi Eller, "Ain Kalmus". Lühimonograafia. Sari Meie kirjanikke, EKK, Lund 1986, 70 lk Toomas Liiv, "Ain Kalmus ja tema hilisromaan" ("Juudas") – Looming 1987, nr 12, lk 1682–86 ja T. Liiv, "Proosast", Tallinn 1997, lk 153–163 Toomas Haug, "Eesti kirjanik Ain Kalmus" – "Juudase" 1988. aasta kordustrüki (LR, nr 14/16) järelsõna lk 172–176 Anne Valmas, "Hiidlaste oma rannakirjanik" – raamatus "Kodutanumast kaugemal", Tallinn 1994, lk 92-99 Toivo Pilli, "Seekord Evald Männist ehk Ain Kalmuse teine mina" – Akadeemia 1994, nr 12, lk 2568–82; lisatud on Evald Männi jutlus "Inimene ja ta vari" Rutt Hinrikus, "Ain Kalmuse "Prohvet" ja inimese pärisosa" – Looming 1998 nr 12, lk 1878-87 Ülo Tonts, "Klassikuks kodust kaugel". Ilmamaa, Tartu 2006 Ain Kalmuse kirju Valev Uibopuule + Ülo Tonts, "Ain Kalmuse ajalootriloogia loomislugu autori kirjades" + Toomas Paul, "Kalmus ja Juudas" – Looming 2006 nr 6 Maie Kalda, "Evald Mänd ja Eugenie Moorberg – Looming 2006, nr 8, lk 1249–64 Vaapo Vaher, "Palve ja kirg: Ain Kalmuse kirjanikutee alguse taustast" – Looming 2008, nr 1, lk 117–136 Eesti kirjandus paguluses XX sajandil, Tallinn 2008, lk 104–112 ja bibliograafia lk 135–136 (proosa, Rutt Hinrikus), lk 269–270 ja bibliograafia lk 296 (memuaarid, Ülo Tonts), lk 622 ja bibliograafia lk 639 (tõlked, Hilve Rebane) Vaapo Vaher, "Hiidlane Ain Kalmus ja tema teekaaslased" - raamatus "Kadunud saar" (2011, lk 231-245) Hiiumaalt suurde maailma In memoriam Ain Kalmus Ain Kalmus Eesti biograafilises andmebaasis ISIK