Austraalia sebra-amadiin

Austraalia sebra-amadiin (Taeniopygia castanotis, ka Taeniopygia guttata castanotis) on amadiinlaste sugukonda kuuluv linnuliik. Neid kasutatakse tihti teaduskatsetes, et uurida lindude lauluõpet ning sellega seonduvaid neurobioloogilisi ja geneetilisi aspekte. Arvestades vastava teaduskirjanduse mahukust, hinnatakse liiki tehistingimustes peetud laululindudest enimuuritumaks. Siiski on vähe teada nende laulmisest looduses. Samuti on nad populaarsed lemmiklinnud. Euroopas on neid peetud vähemalt 1850. aastatest, ilmselt mõnevõrra varemgi. Tegu on levinuimaga Austraalia amadiiniliikidest. Liik esineb ka aborigeenide rahvajuttudes ja -kommetes. Liik on üsna väike, metsikud emaslinnud kaaluvad keskmiselt 12,5 g, isaslinnud 12,2 g. Tehistingimustes elavad nad õige hoolitsemise korral keskmiselt neli aastat, kuid võivad elada kuni kaheksa aastat või kauemgi. Kurnas võib olla kaks kuni kaheksa muna, kõige tihedamini viis. Munad on valged või kahvatud hallikassinised, neid hauduvad mõlemad vanemad 14–16 päeva. Pojad hakkavad sulestuma 17–18 päeva pärast koorumist ning suudavad umbes 35 päeva paiku iseenesest toitma hakata. Tegu on levinuimaga Austraalia amadiiniliikidest. Liiki leidub pea tervel mandril, välja arvatud Cape Yorki poolsaarel ja rannikualadel (erandiks kuiva kliimaga läänerannik). Liik elutseb hajutatud puude ja põõsastega rohumaadel, avaramates kuuma kliimaga kohanenud metsades ja rohumaadel, tavaliselt mageveekogude läheduses. Enamasti jääb nende elupaik kuiva, vahel pool-kuiva ilmastikuvööndisse. Neid leidub ka haritud maadel, näiteks riisipõldudel. Liiki kirjeldas New South Walesist kogutud isendi põhjal 1837. aastal esimesena inglise ornitoloog John Gould, kes andis sellele nimeks Amadina castanotis. Austraalia sebra-amadiini eelkäijad pärinesid sarnaselt teiste amadiinlastega Aafrikast. Sealt rändasid nad Lõuna- ja Kagu-Aasia ning Uus-Guinea kaudu Austraaliasse. James Allen Keasti järgi jõudsid amadiinlaste eelkäijad Austraalia põhjaossa Pliotseeni ajastul. Millalgi Pleistotseeni jäätumisega kaasnenud meretaseme l00–150 meetrise languse aegu rändas osa sebra-amadiine Austraalia Kimberley regioonist edasi Timori saarele ning kujunes seal eraldi liigiks. BirdLife International (2016). Taeniopygia castanotis. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2016. Olson, Christopher R.; Wirthlin, Morgan; Lovell, Peter V.; Mello, Claudio V. "Proper Care, Husbandry, and Breeding Guidelines for the Zebra Finch, Taeniopygia guttata". Cold Spring Harbor Protocols (inglise). 2014 (12): 1243–1248. DOI:10.1101/pdb.prot084780. Loning, Hugo; Griffith, Simon C.; Naguib, Marc (20. mai 2024). "The ecology of zebra finch song and its implications for vocal communication in multi-level societies". Philosophical Transactions of the Royal Society B (inglise). 379 (1905). DOI:10.1098/rstb.2023.0191. Zann 1996, lk v & xv. Zann 1996, lk xiv-xv. Zann 1996, lk 335. "Australian Zebra Finch - Facts, Diet, Habitat & Pictures on Animalia.bio". Animalia (inglise). Vaadatud 12. oktoober 2024. Zann 1996, lk 1. "Zebra Finch" (inglise). Birdlife Australia. Vaadatud 11. oktoober 2024. Robert B. Payne (4. märts 2020). "Zebra Finch - Taeniopygia guttata". Birds of the World (inglise). Vaadatud 12. oktoober 2024. "Taeniopygia guttata castanotis (austraalia sebra-amadiin)". Avibase (inglise). Vaadatud 13. oktoober 2024. Zann 1996, lk xiii–xiv. Zann lk 4, 8–10 & 13–14. Richard A. Zann (1996). The Zebra Finch: A Synthesis of Field and Laboratory Studies. Oxford University Press. ISBN 9780198540793.