laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Niit

Niit ehk heinamaa on ökosüsteem, milles taimkatte moodustavad peamiselt tihedalt kasvavate mitmeaastaste mesofüütide kooslused, mille mullas toimub kamardumine ja mida võidakse regulaarselt niita. Niitusid jaotatakse primaarseteks ja sekundaarseteks. Primaarsed niidud on rohumaad, mis on kujunenud inimese olulise osaluseta. Primaarseiks niitudeks võivad Eestis olla mõned lamminiidud (kus üleujutuse ja jää mõjul ei kasva puid) ja mõned rannaniidud (eelkõige maatõusu alal, mis veel pole metsastunud). Sekundaarsed niidud on kas looduslikud niidud, kui nende püsimine on seotud loodusliku koosluste regulaarse niitmisega, või kultuurniidud, kui niidetav kooslus on külvatud. Puisniidud on looduslikud niidud, millel leidub põõsaid ja puid. aas hein heinategu karjamaa lillemuru muru niidukoosluse taimestiku taastamine puisniit pärandkooslus rohumaa
Nurm

Nurmeks võidakse nimetada põldu või rohumaad. Nurm on ka perekonnanimi. Nurme
Cerro Azul (Galápagose saared)

Cerro Azul on tegevvulkaan Isabela saarel (Galápagose saared). Vulkaani kõrgus on 1640 meetrit. "Cerro Azul". Global Volcanism Program (inglise keeles). Smithsonian Institution.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Gangkhar Puensum

Gangkhar Puensum on mägi Himaalajas, Bhutani kõrgeim tipp. Asub Bhutani ja Tiibeti (Hiina) piiril, kuid täpne asukoht pole kindel, sest Hiina ja Bhutani vahel on piirivaidlus ja kaardid selle piirkonna kohta on ebatäpsed. See on kõrgeim mägi, mille tippu siiani ei ole inimene tõusnud. Alates 1983. aastast tehti 4 ebaõnnestunud katset tippu jõuda. 1994. aastal keelati Bhutanis ronimine üle 6000 m mägede tippu ja alates 2003. aastast on alpinism täielikult keelatud kohalike uskumuste pärast, et mägede tippudes elavad jumalad. 1999. aastal jõudis Tiibetist startinud Jaapani ekspeditsioon Gangkhar Puensumi kõrvaltippu Liankang Kangrile (7535 m), mis asub täielikult Hiina territooriumil. Mäe absoluutne kõrgus on 7570 m ja suhteline kõrgus üle 2990 m.
Kula Kangri

Kula Kangri (hiina 庫拉岡日峰) on mägi Tiibetis, mida mõnikord peetakse Bhutani kõrgeimaks tipuks. Kõrgus on 7554 m. Et Bhutani ja Tiibeti piir pole täpselt kindlaks määratud, peetakse Bhutani kõrgemaks tipuks veidi lõuna pool asuvat Gangkhar Puensumi. Kula Kangri tippu tõusis esimesena Jaapani ekspeditsioon 1985. aastal.
Nowshāk

Nowshāk on mägi Hindukušis, Afganistani kõrgeim tipp. Mäe absoluutne kõrgus on 7492 m ja suhteline kõrgus 2024 m. Nowshāk on läänepoolseim üle 7000 m kõrgune mägi. Esimestena tõusid tippu 1960. aastal jaapanlased Toshiaki Sakai ja Goro Iwatsubo.
Sardiinia lipp

Sardiinia lipp ehk nelja mauri lipp on Itaalia autonoomse staatusega Sardiinia maakonna ametlik lipp. Ametliku sümbolina on lipp kasutusel alates 1952. aastast, kuid tolleaegsel lipul vaatasid maurid vasakule ning peapael kattis silmad. Praegune kujundus võeti kasutusele aastal 1999. Lipu valgel taustal on punane rist, mis jagab selle neljaks väljaks. Igal veerandikul on mauri pea. Sardiinia vapp Sardiinia lipp andmebaasis FOTW
Trükimasin

Trükimasin on mehaaniline seadeldis, mille abil saab paberile või teistele materjalidele trükkida teksti ja muid kujutisi. Üldlevinud arvamuse järgi leiutas trükimasina Johann Gutenberg. Tegelikult pani ta vaid mitu tehnoloogiat ühte aparaati kokku. Ta hakkas esimesena kasutama liigutatavaid ja eraldiseisvaid tüüpe, mille abil sõnu, lauseid ja lõpuks lehekülgede viisi tekste laoti. Tüübid olid valmistatud plii (seatina), tina (inglistina) ja antimoni sulamist. Tüübid valmistati matriitisi järgi, mis oli eelnevalt käsitsi valmis tehtud. Gutenberg oli kullassepp ning seega oli metallitöö talle tuttav. Idee tüübi valmistamiseks võis Gutenberg saada oma käsitöö alal kasutatud templilaadsetest instrumendist, millega oma kaubamärk tootele sisse löödi. Trükkimisel kasutas ta maalikunstis juba kasutusel olnud värve. Esimese masina tegi Gutenberg mahlapressi eeskujul. Sel moel sai raamatutrükk käsitöönduslikust tööstuslikuks. Esimesed, 15. sajandi lõpus trükitud trükised olid inkunaablid – see, millega kujutis paberile viidi, oli käsitsi laotud, kirjaviis oli käsikirjalähedane ning illustratsioonid ja suured algustähed maaliti käsitsi juurde. Gutenbergi käsitsi juhitav trükimasin, mida vahepeal vaid viimistleti, püsis pikka aega, kuni 19. sajandini välja. Leonardo da Vinci projekteeritud tehnoloogilised parandused jäid paberile ning Willem Janszoon Blaeu pisut efektiivsemaks muudetud press ei leidnud populaarsust. Trükipressid levisid üle kogu Lääne-Euroopa, kuid rohkem oli neid keskustes: Saksa suuremad (ülikooli)linnad, Veneetsia, Rooma, Firenze, Antwerpen, Amsterdam, Leiden, Pariis, Lyon, Genf. Kui varem olid trükikojad ühisel jõul suutnud uuendusi tagasi hoida, siis 19. sajandil saabus lõpuks murrang: 18. sajandi lõpus hakati paberit valmistama masinaga; trükkidest tehti stereotüüpe – koopiaid laotud tekstidest, mille abil võis uustrüki teha ilma uuesti ladumata; trükipress valmistati metallist ja mitte puust ning pressi pind muudeti suuremaks; 1810. aastal rakendas Friedrich König trükipressi opereerimiseks aurumasinat, nii jõuti varasema 200 lehekülje asemel tunnis trükkida 400; William Church leiutas tüüpide tootmiseks masina; köitmine muutus mehaaniliseks, naha asemel köideti odavama riidega – see tähendas, et raamatud köideti juba trükikojas – varem lasi lahtised või lõdvalt kokku õmmeldud lehed köita edasimüüja või tulevane omanik. 1845. aastal valmistas ameeriklane Richard Hoe rotatsioontrükimasina, mis muutis trükkimise tunduvalt kiiremaks. Masin ise oli selline, et ühe silindri ümber oli paber, teisele oli kinnitatud trükitav tekst ning mõlema pöörlemisel kanti kujutis paberile. 1880. aastatel leiutati lino- ja monotüüp, mis lahendas ridade joondamise probleemid. Ka tänapäeva trükimasinad töötavad samal põhimõttel, ainult et nüüd kantakse tekst ja pildid fotograafiliselt metallist trükivormile. Trükkimiseks on nüüd inimesel vaja panna masinasse seesama plaat, trükivärv ja paber. Trükitehnika Trükikoda L. Aarma, M. Randma, A. Samp, A. Sokolova. Kiri & raamat: arengulugu. Tallinn: Tallinna Pedagoogikaülikool, 2001. S. H. Steinberg. Five hundred years of printing. Harmondsworth: Penguin Books, 1955. Ofsettrükimasinad
Sloveenia Eurovisiooni lauluvõistlusel

Sloveenia on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates 1993. aastast. Sestsaadik on Sloveenia jätnud osalemata vaid 1994. ja 2000. aasta lauluvõistlustel. Sloveenia parim tulemus on olnud 7. koht. Esimest korda saavutas Sloveenia 7. koha 1995. aastal, kui riiki esindas Darja Švajger lauluga "Prisluhni mi". Teine kord saavutati 7. koht 2001. aastal Kopenhaagenis, kus Sloveeniat esindas Nuša Derenda lauluga "Energy". Esimest korda esindas Eurovisioonil Sloveeniat ingliskeelne laul 1999. aastal. Loo pealkiri oli "For a Thousand Years" ning seda esitas juba korra Eurovisioonil käinud Darja Švajger. Alates 2004. aastast, mil Eurovisiooni lauluvõistlusel võeti kasutusele poolfinaalide süsteem, ei kvalifitseerunud Sloveenia kolm aastat järjest võistluse finaali. Alles 2007. aastal Helsingis viis Alenka Gotar Sloveenia lauluga "Cvet z juga" finaali, kus saavutati 15. koht. Sloveenia on neljal korral, aastatel 1966–1967, 1970 ja 1975, esindanud ka Jugoslaaviat. Sloveenia rahvuslik eelvoor on EMA, mida kannab üle Sloveenia rahvusringhääling Radiotelevizija Slovenija. Osalejate vaatamiseks enne 1993. aastat vaata Jugoslaavia Eurovisiooni lauluvõistlusel. ██ Esimene koht ██ Teine koht ██ Kolmas koht ██ Viimane koht 1993.–2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistluste finaalides on Sloveenia andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele: 1993.–2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistluste finaalides on Sloveenia saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt: Eurovisioon.ee – Sloveenia OGAE Slovenia – Sloveenia ametlik Eurovisiooni lauluvõistluse fänniklubi koduleht
Borovitši rajoon

Borovitši rajoon on haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Novgorodi oblastis. Rajoonis on Borovitši linn ja 16 külaasundust (сельское поселение). Rajooni rahvaarv on 2013. aasta seisuga 68 000, sellest 53 100 inimest elab linnas ja 14 800 maal. Q126709394 Borovitši rajooni ametlik koduleht Borovitši rajoonist
Holmi rajoon

Holmi rajoon on haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Novgorodi oblasti lõunaosas. Piirneb läänes Pihkva ja lõunas Tveri oblastiga. Rajoonis on Holmi linn ja 16 külaasundust (сельское поселение). Külaasundustes on 144 asulat. Rajooni rahvaarv on umbes 5900, sellest 3700 inimest elab linnas ja 2200 maal. Lääneosas asub 1994. aastal soomaastiku kaitseks loodud Rdeiski looduskaitseala. Q126687602 http://www.holmadmin.net/index.html
Poddorje rajoon

Poddorje rajoon on haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Novgorodi oblasti lõunaosas. Rajoonis on 3 külaasundust (сельское поселение): Poddorje, Belebjolka ja Selejevo külaasundus. Külaasundustes on 155 asulat. Q126687602 http://адмподдорье.рф
Ida mõtteloo leksikon

"Ida mõtteloo leksikon" on Linnart Mälli, Märt Läänemetsa ja Teet Toome koostatud teatmeteos, mis sisaldab andmeid Indias, Hiinas ja Jaapanis tekkinud mõttesuundade kohta. Leksikonis on selgitatud budismi, hinduismi, konfutsianismi, taoismi ja teiste Ida õpetuste põhimõisteid ning tutvustatud olulisemaid õpetlasi ja tekste. Leksikon hõlmab üle 1200 märksõna. Ida mõtteloo leksikonis avaldatud tekstide puhul lähtutakse Creative Commons litsentsi reeglitest. Linnart Mäll, Märt Läänemets, Teet Toome. Ida mõtteloo leksikon. Lõuna-, Ida- ja Sise-Aasia. – Studia Orientalia Tartuensia. Series Nova. Vol. IV. Tartu: Tartu Ülikooli orientalistikakeskus, 2011 (2., parand. ja täiend. tr.), 378 lk; trükitud Tartu trükikojas Greif; ISBN 978-9985-4-0657-1[1] CC-BY-SA 3.0[2] Ida mõtteloo leksikoni internetiversioon Ida mõtteloo leksikoni vikiversioon
Raeapteek

Tallinna Raeapteek on apteek Tallinnas Raekoja platsil, mis tegutseb alates 15. sajandi algusest. See on üks vanemaid järjest tegutsevaid apteeke Euroopas ja ühtlasi Tallinna vanim ettevõte. Kultuurimälestis nr 1197. Apteegi täpne asutamisaeg pole teada, kuid Tallinna rae märkmeraamatust selgub, et 1422. aastal oli apteegil juba kolmas omanik. Mõned ajaloolased peavad asutamisaastaks 1415. aastat, mõned 15. sajandi esimesi aastaid. Raeapteeki on esimest korda kirjalikult mainitud 8. aprillil 1422. 1422. aastal müüs keegi Johannes Malner apteegi edasi arst Hermannile. Uus omanik sattus rahalistesse raskustesse ja kui ta suri, ei jätkunud raha isegi tema matusteks. Selleaegne magistraat kattis vaese apteekri matusekulud, võttes selle tasuks apteegi enda valdusse. 1579 ja 1581 vahel tuli Tallinna oma kodulinnast Pressburgist (tänapäeval Bratislava) ungarlane Johann Burchart Belavary de Sykava, kes võttis Raeapteegi magistraadilt rendile. 1582–1911 oli apteek kümme sugupõlve Burchartite perekonna valduses: 106 aastat linna rentnikena ning üle 200 aasta perekonna pärisomandina, kuni viimase omaniku pärijad apteegi 1911. aastal maha müüsid. Tallinna raeapteekrite Burchartite perekonnas valitsenud traditsiooni kohaselt sai vanim poeg alati nimeks Johann, see tingis ka järjekorranumbrite kasutamise: Johann Burchart Belavary de Sykava Johannes Burchart V Johannes Burchart VI Johannes Burchart VII Johannes Burchart VIII (1776–1838), kes oli peale raeapteekriameti ka edukas antikvariaadikolleksionäär Esimene meditsiinilise haridusega apteeker oli alles viienda põlve Burchart, kes õppis välismaa ülikoolides. Räägitakse, et ta olevat olnud nii tuntud, et ta kutsuti isegi Peeter I surivoodi juurde, kuid tema abi olla jäänud liiga hiljaks. Tänapäeval asub hoones Raekoja plats 11 lisaks apteegile ka muuseum. Carl Rudolf Lehbert Moritz Burchart Carl Christian Fick (1769–1773 Raeapteegi rentnik) 1197 Tallinna Raeapteek, 14.-20.saj., Kultuurimälestiste riiklik register Marika Raiski. Raeapteek müüs sajandeid tagasi ka inimrasva. Eesti Päevaleht, 19. aprill 1997. Vaadatud 3. aprillil 2017 Rae apteek 525-aastane, Õhtuleht, 23.04.1947 Raeapteegi ametlik koduleht Raeapteegi lugu Raeapteek kultuurimälestiste riiklikus registris Tallinna Raeapteek Raekoja plats 11 (Raeapteek) "Tallinna Raeapteek muutub tegevmuuseumiks" Postimees, 29. märts 2007
Sebroid

Sebroid on sebra ja hobuse või eesli hübriid. Sebroidil on tavaliselt mittesebrast vanema kehakuju, kuid sebra triibud (osal kehast).
Dempo vulkaan

Dempo on tegevvulkaan Indoneesias Sumatra saarel. Vulkaani kõrgus on 3173 meetrit. "Dempo". Global Volcanism Program (inglise keeles). Smithsonian Institution. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. jaanuar 2009. Vaadatud 14. veebruaril 2009.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Iztaccíhuatl

Iztaccíhuatl on vulkaan Mehhikos. Vulkaani kõrgus on 5230 meetrit. Viimase purske aeg ei ole täpselt teada. Enamik uuematest laavavooludest on pleistotseeni vanusega. "Iztaccíhuatl". Global Volcanism Program (inglise). Smithsonian Institution. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. jaanuar 2009. Vaadatud 15. veebruaril 2009.
Orizaba mägi

Orizaba mägi (hispaania keeles Pico de Orizaba, Citlaltépetl, nahua keeles Cītlaltepētl) on vulkaan Mehhikos. Orizaba on Mehhiko kõrgeim mägi. Ta asub Ida-Sierra Madres Sierra Madre de Oaxaca ahelikus. Ta jääb Mexicost umbes 200 ja osariigi keskusest Pueblast umbes 100 km itta. Tema kagujalamil asub Orizaba linn ja läänejalamil Ciudad Serdán. Tema kõrgus merepinnast on 5747 m. Orizaba mägi asub Puebla ja Veracruzi osariigi piiril.[viide?] Orizaba oli Kolumbuse-eelsete indiaanlaste mütoloogias. Näiteks olmeekide müütides kandis Orizaba nime kotka vaim, kes selle vulkaani moodustas. Olmeegid uskusid, et Orizaba tipus tuleb sageli käia ja seal palvetada, et jumal ei vihastaks ega paiskaks oma raevu inimeste peale. Pole teada ühegi mäe tippu roninud tolleaegse inimese nime.[viide?] Esimene eurooplane, kes Orizaba mäge põhjalikult uuris, oli Enrique Galeotti 1839, aga ta ei roninud mäe tippu. 1848, ajal, mil Mehhiko oli USA poolt okupeeritud, ronisid mäe tippu kaks USA sõjaväelast F. Maynard ja William Raynolds, saades esimesteks nimepidi teada olevateks inimesteks, kes mäe tipus käinud. Samal aastal jõudis mäe tippu ka Prantsusmaa maadeavastaja Alejandro Doignon.[viide?] 16. detsembril 1936 lõi Mehhiko president Lázaro Cárdenas 197,5 km² suuruse rahvuspargi Orizaba mäe ümber. Vastav seadus kuulutati välja 4. jaanuaril 1937.[viide?] Suur maailma atlas, lk. 131
Mount Ritter

Mount Ritter on vulkaanilist päritolu mägi USA lääneosas. Kõrgus merepinnast on 4006 m. "Mount Ritter, California". Peakbagger.com. Vaadatud 4. oktoober 2013. Suur maailma atlas, Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS, 2005, lk 130
Sajama

Sajama (hispaania keeles Nevado Sajama) on vulkaan Boliivias, riigi kõrgeim mägi. Kõrgus merepinnast on 6542 m. Suur maailma atlas, Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS, 2005, lk 140
Tanaga vulkaan

Tanaga on vulkaan Tanaga saarel Aleuutide saarestikus. Kõrgus merepinnast on 1805 m. Suur maailma atlas, Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS, 2005, lk 123
Vabariigi Presidendi auhind

Vabariigi Presidendi auhind oli Eesti kirjandusauhind, mida anti aastail 1938–1940. 1938: I auhind (1500 krooni) Mait Metsanurk, romaan Kutsutud ja seatud. II auhind (1000 krooni) Henrik Visnapuu, värssromaan Saatana vari. II auhind (1000 krooni) Jüri Parijõgi, jutustus Teraspoiss. Žürii: August Annist, August Gailit, Albert Kivikas, Jaan Rummo, Oskar Urgart. 1939: I auhind (1500 krooni) Hugo Raudsepp, näidendid Lipud tormis ja Mees, kelle käes on trumbid. II auhind (1000 krooni) August Gailit, romaan Karge meri. II auhind (1000 krooni) Karl August Hindrey, novellikogu Südamed ja romaan Loojak. Žürii: August Annist, Eduard Hubel, Juhan Jaik, Albert Kivikas, Oskar Urgart. 1940: I auhind (1500 krooni) August Jakobson, näidend Viirastused, novellikogu Mälestusi laulvast kuldnokast. II auhind (1000 krooni) A. H. Tammsaare, romaan Põrgupõhja uus Vanapagan. II auhind (1000 krooni) Mait Metsanurk, romaan Tuli tuha all. Žürii: Artur Adson, August Alle, Albert Kivikas, Jüri Parijõgi, Rudolf Sirge. Riigivanema auhind
Orizaba

Orizaba on linn Mehhikos Veracruzi osariigis. 2005. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanike arv 117 273.  Orizaba – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Riigivanema auhind

Riigivanema auhind oli Eesti kirjandusauhind, mida anti aastail 1934–1937. Auhinna väljaandmise korra kinnitas Riigivanem 1932. aastal. Auhind asutati sihiga tuua ergutust Eesti elu ehitavale kirjanduslikule loomingule aidates aineliselt kaasa parimaile kirjanikele nende võimsas rahvuslikus töös; ühtlasi sihiga virgutada Eesti linnu ja maakondi kui ka muid jõulisi Eesti ettevõtteid samasuguseiks sammeks, et meil kujuneks rida auhindu vaimuloomingu kõigile aladele. 1934 (1932 a. ja 1933 a. algupärase kirjandusliku toodangu eest: I auhind (1500 krooni) A. H. Tammsaare, romaani Tõde ja õigus IV ja V osa. III auhind (750 krooni) Karl August Hindrey, novellid Välkvalgus ja Armastuskiri. Žürii: Karl Terras, Johannes Aavik, Friedebert Tuglas, Johannes Semper August Alle, Ants Oras. 1935: I auhind (1500 krooni) Mait Metsanurk, romaan Ümera jõel. II auhind (1000 krooni) Johannes Semper, romaan Armukadedus. III auhind (750 krooni) August Mälk, romaan Surnud majad. 1936: I auhind (1500 krooni) Marie Under, luulekogu Kivi südamelt. II auhind (1000 krooni) Juhan Sütiste, luulekogu Päikese ootel ja poeem Noored partisanid. III auhind (750 krooni) August Mälk, romaan Õitsev meri. Žürii: Hugo Raudsepp, Henrik Visnapuu, Daniel Palgi, August Annist, Gustav Suits. 1937: Lagle talu August Mälk. I auhind (1000 krooni) Albert Kivikas, romaan Nimed marmortahvlil. I auhind (1000 krooni) Friedebert Tuglas, Kriitika I–VIII. II auhind (750 krooni) Karl August Hindrey, romaan Urmas ja Merike II auhind (750 krooni) Johannes Semper, luulekogu Tuuleratas. Žürii: Gustav Suits, Henrik Visnapuu, Oskar Urgart, Jaan Rummo. Vabariigi Presidendi auhind Riigivanema kirjanduslik auhind. Vaba Maa, 2. november 1932, nr. 258, lk. 3 http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700242453&img=era0031_005_0000369_00017_t.jpg&tbn=1&pgn=1&prc=30&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=6b2deb4164070b14b040e4ccdf722c84 Riigivanema käsukiri nr. 5 3. maist 1935 Riigivanema kirjanduslik auhind
Raamatuaasta auhinnad

Raamatuaasta auhinnad olid Eesti kirjandusauhinnad, mis anti välja 1935. aastal tähistatud raamatuaasta puhul. Romaanide ja novellide eest: I (1000 krooni) – A. H. Tammsaare, Mait Metsanurk II (500 krooni) – August Gailit, August Jakobson, Albert Kivikas, Peet Vallak III (350 krooni) – August Mälk Luule eest: I (1000 krooni) – Gustav Suits II (800 krooni) – Marie Under, Henrik Visnapuu III (400 krooni) – August Alle, Jaan Kärner, Johannes Semper, Juhan Sütiste, Erni Hiir Näitekirjanduse eest: I (1000 krooni) – Hugo Raudsepp II (350 krooni) – Artur Adson Noorsookirjanduse eest: I (750 krooni) – Oskar Luts II (350 krooni) – Jüri Parijõgi III (350 krooni) – Juhan Jaik Kirjandusloo eest: I (1000 krooni) – Friedebert Tuglas
Eesti Kultuurkapitali auhinnad

Eesti Kultuurkapitali auhinnad olid Eesti kirjandusauhinnad, mida anti välja aastail 1927–1931. 1927: 80 000 marka A. H. Tammsaare 70 000 marka Mait Metsanurk 60 000 marka Gustav Suits, Marie Under 50 000 marka Henrik Visnapuu, Friedebert Tuglas, Oskar Luts 40 000 marka Johannes Semper 30 000 marka Jakob Mändmets, Artur Adson, Hugo Raudsepp, Albert Kivikas 25 000 marka Villem Ridala, Mats Mõtslane, August Gailit, Jaan Kärner, Aleksander Tassa 20 000 marka August Alle, Richard Roht 15 000 marka Johannes Barbarus, Valmar Adams 1928: 600 krooni Marie Under, Friedebert Tuglas, Albert Kivikas, Hugo Raudsepp 400 krooni August Gailit, August Jakobson, Mait Metsanurk, Henrik Visnapuu, Johannes Semper 350 krooni Oskar Luts 1928/1929: 500 krooni Ernst Peterson 1929/1930: 760 krooni Marie Under 750 krooni August Gailit 480 krooni Karl Ast 400 krooni Eduard Hubel 300 krooni Richard Roht, Johannes Semper, Peet Vallak 180 krooni Artur Adson, Erni Hiir, Mihkel Jürna, Valmar Adams, August Mälk, Julius Oengo, Mart Raud, Juhan Sütiste 120 krooni Juhan Jaik, Albert Kivikas, Pedro Krusten 1930/1931: 300 krooni Hugo Raudsepp, Henrik Visnapuu 250 krooni August Gailit 200 krooni Jaan Kärner, Oskar Luts, Peet Vallak 150 krooni Mihkel Jürna, Richard Roht, Juhan Sütiste Eesti Kultuurkapital Eesti Kultuurkapitali aastapreemia
Ritter

Ritter tähendab saksa keeles rüütlit. Ritter on mitme suguvõsa nimi: Ritter(n), aadlisuguvõsa Ritter, Lübeckist pärit kaupmehe- ja literaadisuguvõsa Ritter, Quedlinburgist pärit literaadisuguvõsa Ritter on geograafiline tähis: Mount Ritter, USA mägi
Eesti Panga auhind

Mitte segi ajada Eesti Panga teaduspreemiaga Eesti Panga auhind oli Eesti kirjandusauhind, mida anti välja aastail 1936–1940. 1936: 1000 krooni A. H. Tammsaare 1937: 750 krooni August Mälk 500 krooni Mait Metsanurk 300 krooni Pedro Krusten 1938: 750 krooni Friedebert Tuglas, August Mälk 1939: 500 krooni August Mälk, Peet Vallak 1940: 600 krooni Johannes Barbarus, Jaan Kärner, Juhan Sütiste Eesti Pank
Neretva

Neretva on jõgi Kagu-Euroopas Balkani poolsaarel. Jõgi saab alguse Dinaaridest ja voolab valdavalt edelasse. Suubub Aadria merre. Jõe pikkus on 225 km. Neretva jõe ääres asuvad Konjic, Jablanica ja Mostar Bosnia ja Hertsegoviinas ning Metković ja Ploče Horvaatias.
Antípaxoi

Antípaxoi ehk Antípaxos on saar Joonia meres, üks Joonia saartest. Saare pindala on 650 ha. Saar on künklik, kõrgus kuni 118 m. Kuulub Kreekale.
Burjaadi kirjandus

Burjaadi kirjandus on burjaadi keeles kirjutatud kirjandus. Bavasan Abidujev Hotsa Namsarajev Dondok Ulzõtujev Kolm uljaspead, kolm tarkpead : valimik burjaadi muinasjutte / Tallinn : Eesti Raamat, 1981, 102 lk. : ill. ; 22 cm. ; vene keelest tõlkinud Margus Veanes ; illustreerinud Väino Tõnisson
Osvald Tuul

Osvald Tuul (vene keeles Тууль Освальд Яанович; 27. märts 1906 Ahja, Tartumaa – 1942) oli Eesti kommunistliku liikumise tegelane. Alates 1921. aastast töötas Tuul treialina; 1923. aastast oli EKNÜ Tartu maakonna vastutav organisaator; 1923. aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige; aastatel 1923–1926 poliitvang; 1926. aastal lahkus NSV Liitu, kus õppis Lääne Vähemusrahvaste Kommunistlikus Ülikoolis. Aastal 1930 saabus Tuul tagasi Eestisse, kus oli EKP KK Illegaalse büroo sekretäri asetäitja ja pärast seda EKP KK Illegaalse büroo sekretär; 1931. aastast alates EKP Keskkomitee II sekretär. 1931. aastal ta vahistati ning mõisteti EKP kui keelustatud organisatsiooni juhtfiguurina 12 aastaks sunnitööle. Ta vabastati 1938. aastal amnestia alusel, kuid tema ja veel seitse vangi määrati Eestist väljasaatmisele. Augustis saadeti nad NSV Liitu, kus töötas Leningradis tehases. Pärast juunipööret 1940. aastal saabus Tuul veebruari 1941 tagasi Eestisse, kus tegutses EKP Keskkomitee instruktorina. Teise maailmasõja ajal oli ta Eesti NSV Vabariikliku Kaitsekomitee Tartu maakonna volinik, Eesti Partisanisalkade Staabi liige.Ta tabati augustis Martin Sarapuu dokumentidega. Otsus hukkamise kohta tehti 29. oktoobril. Viimased andmed tema vahi all olekust Rakvere vanglas on maist 1942. Osvald Tuul hukati Saksa okupatsioonivõimude poolt 1942. aastal (täpsed asjaolud teadmata). "Kristjan Rosenfeldti maja Tallinnas Nõmmel Sõbra tänav 5, kus arreteeriti salaja Nõukogude Liidust Eestisse saabunud Eestimaa Kompartei Keskkomitee illegaalne sekretär Osvald Tuul, tuntud hüüdnimega Lihunik". Rahvusarhiivi fotode andmebaas (FOTIS). EFA.123A-250-65.