laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kalevi Jahtklubi

Kalevi Jahtklubi (varem Eesti Spordiseltsi Kalev Jahtklubi) on jahtklubi, mis tegutseb Tallinnas Pirital. Kalevi Jahtklubi asutati 8. veebruaril 1948. KJK-l on üle 600 liikme ning see koondab igas vanuses purjetajaid, kuid ka niisama meresõpru. KJK liikmete sportlike saavutuste hulgas on medalimehi nii avamerepurjetajate, jääpurjetajate kui svertpaadipurjetajate hulgas. KJK territooriumil tegutseb kaks purjespordikooli: KJK Purjespordikool ja Rein Ottosoni purjespordikool. KJK eesmärk on: olla purjetamist propageeriv ja purjetamishuvilisi ühendav klubi; pakkuda külalistele ja klubiliikmetele kvaliteetseid ja mitmekülgseid teenuseid; pidevalt areneda, et saada parimaks külalissadamaks Soome lahe ääres. Alates aastast 1958 korraldab KJK igal aastal juulikuus Eesti suurimat avamereregatti Muhu väina regatt. Viimastel aastatel on seda enam kui 100 osavõtva jahiga rahvusvahelist võistlust läbi viidud koos Pärnu Jahtklubi ja Saaremaa Merispordi Seltsiga. Klubiliikmete seas on väga populaarne iganädalane kolmapäevaregatt. KJK on aastate jooksul korraldanud palju suurvõistlusi, alates rahvusvahelistest Balti regattidest ja lõpetades erinevate jahiklasside Euroopa ja maailmameistrivõistlustega. Viimaste aastate suurvõistlustest väärivad märkimist 2004. aastal toimunud Draakon-klassi Euroopa meistrivõistlused, 2010 Laser Standard ja Laser Radial EM-regatt ning samal suvel Tallinnas purjetatud Melges 24 klassi maailmameistrivõistlused, samuti 2013. aastal korraldatud Finn-klassi MM-regatt Finn Gold Cup ja 2015. aastal koos Pärnu jahtklubiga korraldatud ORC Euroopa meistrivõistlused. Kalevi jahtklubi hooned paiknevad Pirita jõesuudme vasakul kaldal koos Kalevi Jahtklubi sadamaga. Tõenäoliselt oli Pirita jõesuue paatide randumispaiga ja sadamana kasutusel juba muinasajal. Praeguse Kalevi jahtklubi hoone kohal asus Karl Burmani projekti järgi 1912. aastal ehitatud Kalevi seltsimaja, mis pandi põlema 1941. aasta augustis. 1949. aastal valmis Peeter Tarvase projekti järgi ehitatud modernistliku joonega hoone, mis oli vastuolus tollaste arhitektuurikaanonitega. See põhjustas skandaali ja tollaste arhitektuurifunktsionääride vallandamise. Kalevi jahtklubi hoone on riiklik kultuurimälestis alates 2008. aastast. Jahtklubi hoone jõepoolsel küljel on ka suur terrass, mida piirab läänest madal paekivist müüritis. Eestimaa Merejahtklubi "Jahtklubist". kjk.ee. 28762 Kalevi jahtklubi hoone. Kultuurimälestiste register. 100 ehitist - sada aastat. Eesti lugu ehitistes 1918-2017. Tallinn 2018. Koduleht
Kirundo provints

Kirundo provints (rundi keeles iProvense ya Kirundo) on 1. järgu haldusüksus (provints) Burundi kirdeosas, riigi põhjapoolseim provints. See piirneb Rwanda Idaprovintsiga põhjas, Rwanda Lõunaprovintsiga läänes, Burundi Muyinga provintsiga idas ja kagus ning Burundi Ngozi provintsiga edelas. Provintsi pindala on 1703,34 km². Ta on Burundi provintside seas pindalalt 8. kohal. Elanike arv on 502 171 (1999, loendus). Elanike arvu poolest on provints riigis 3. kohal. Provintsis on kolm suuremat järve: Cohoha järv ja Rweru järv Busoni vallas Rwanda piiril ning Rwihinda järv Kirundo vallas. Viimase 15 aasta jooksul on need järved kliimamuutuse (põua) tagajärjel kuivanud peaaegu poole väiksemaks. Enne kliimamuutust oli maa viljakas, nüüd enam mitte. Rweru järvest edelas leidub volframit. Elanike arv on olnud: 1990: 401 103 (loendus) 1999: 502 171 (loendus) 2007: 628 000 (arvutuslik, World Gazetteer) 2009: 696 585 (arvutuslik, World Gazetteer) 2010: 714 122 (arvutuslik, World Gazetteer) Elanike arvu poolest on provints 3. kohal. Rahvastiku tihedus oli 1990. aastal 200 kuni 250 in/km², 1999. aastal 294,87 in/km², 2007. aasta arvutuslike andmete järgi 368,7 in/km². Enne kliimamuutust oli Kirundo provints viljaka maa tõttu kõige jõukam. 2000. aastatel on põua tõttu kannatanud provints saanud ÜRO-lt abi. Põllu- ja metsamajandus piirdub kalapüügiga Rweru järvel ja Cohoha järvel. Provintsi edelaosas kasvatatakse natuke kohvipuud. Standardi ISO 3166-2 järgi on provintsi kood BI-KI. HASCi kood on KI, FIPS PUB 10-4 kood on BY16. Provintsi halduskeskus on Kirundo. Kirundo provints jaguneb halduslikult järgmiselt: Busoni vald Bwabaragwe vald Kirundo vald Bugabira vald (loodes) Kiri küngas Kiyonza küngas Gaturanda küngas Rubuga küngas Kigina küngas Nyakarama küngas Nyabikenke küngas Nyamabue küngas Rugasa küngas Gitwe küngas Kigoma küngas Vumbi vald Ntega vald Kinyovu küngas Mugendo küngas Makombe küngas Buringanire küngas Kanyagu küngas Carubambo küngas Murungurira küngas Susa küngas Nyemera küngas Mariza küngas Rugese küngas Sasa küngas Monge küngas Gitwenzi küngas Gasave küngas Ntega küngas Mihigo küngas Kigaga küngas ... Gitobe vald Provintsi kuberner on Oscar Ruvuna. statoids.com World Gazetteer Kirundo kaart Fotod (8 lehekülge)
Kirundo

Kirundo on linn Burundis, Kirundo provintsi, Kirundo valla ja Kirundo künka keskus. Ta hõlmab suurema osa Kirundo künkast. Elanike arv on olnud:[viide?] 1990: 5181 (loendus) 2005: 6083 (hinnang) 2008: 6860 2009: 7034 (arvutus, World Gazetteer) 2005. aasta seisuga oli Kirundo Burundi linnade seas elanike arvult 15. kohal. Keskmine kõrgus merepinnast on 1409 m (Google Earth) või 1303 m (Geonames). Kirundos on haigla ja turg, põhja pool kool ja lennujaam. Linna läbib maantee Route Nationale 14. Naaberasulad on läänes Kanyinya, kagus Birayi, kirdes Nyabibugu, põhjas Kigozi.
Constantin Immanuel Hörschelmann

Constantin Immanuel Hörschelmann (24. august 1780 Tallinn – 30. detsember 1848 Haapsalu) oli Eestimaa vaimulik.[viide?] Hörschelmann õppis Tallinna gümnaasiumis, aastal 1796 Peterburi Meditsiiniinstituudis. Aastatel 1803–1805 õppis ta Tartu ülikooli usuteaduskonnasi. Ordineeriti 13. oktoobril 1812 õpetajaks.[viide?] Oli aastatel 1812–1848 (kutsuti 21. augustil 1812) Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja.[viide?] Ta oli kirjavahetuses Otto Wilhelm Masinguga ja üks Masingu Pühhapäewa Wahhelugemiste levitajaid. Kuna ta aga ei pooldanud Masingu ortograafiaparandusettepanekuid, siis hiljem nende suhted jahenesid. Tema isa Ernst August Wilhelm Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja aastatel 1786–1807 "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja. Tema vend Ferdinand Ludwig Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, vend Friedrich August Hörschelmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, vend Paul Eduard Hörschelmann oli Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja ja Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Õemees Dietrich Martin Luther oli notar, kaupmees, suurgildi oldermann ja "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja. Õepoeg Theodor Dietrich Witgenstein Luther oli Tallinna Püha Vaimu- ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja, õepoeg Robert Johann Dietrich Luther oli Jüri koguduse õpetaja. Poeg Adolf Eduard Max Konstantin Hörschelmann oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja. Hörschelmann Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Pokardi oja

Pokardi oja (ka Tikste oja) on oja Lõuna-Eestis. See saab alguse Tõrva linnast ligikaudu 5 kilomeetrit lääne pool ja suubub Tõrvas Õhne jõkke. Oja kogupikkus on 8,9 km ja selle valgla pindala on 11,3 km². Oja läbib keskjooksul Tikste ürgorgu ning kahte paisjärve: Pokardi paisjärve (keskjooksul) ja Tikste järv (alamjooksul). Oja on kohati kiirevooluline, moodustades madalamaid kivise põhjaga kärestikke. Oja vesi on pruunika värvusega ja keskmise läbipaistvusega. Oja on suhteliselt madal (sügavus 0,5–1 m). Oja põhi on enamasti liivane, savine või kivine ning toitub teel mitmest allikast. Kaladest on esindatud haug, särg, roosärg, ahven ja luts. Varem elutses ojas vähene ojasilma ja vikerforelli asurkond, mis on nüüdseks tõenäoliselt täielikult hävinenud. Loomastikust pesitsevad ojas ja selle kallastel koprad, nirgid, tuhkrud ja vesirotid. Taimestikku on oja jooksul vähe, paisjärvede suudmetes rohkem. Pokardi oja Eesti looduse infosüsteemis
Nujiangi Lisu autonoomne ringkond

Nujiangi Lisu autonoomne ringkond on 2. järgu haldusüksus (autonoomne ringkond) Hiinas Yunnani provintsis. Piirneb läänes Birmaga. Ringkond on nime saanud Salweeni jõe järgi, mille nimi on hiina keeles Nujiang. Jaguneb kaheks maakonnaks ja kaheks autonoomseks maakonnaks: Lushui maakond Fugongi maakond Gongshani Drungi-Nuu autonoomne maakond Lanpingi Bai-Pumi autonoomne maakond 2000. aasta rahvaloenduse andmeil oli 47,13% rahvastikust lisud, 26,97% baid, 13,13% hiinlased, 5,42% nuud, 2,92% pumid, 1,99% liid ja 1,11% drungid. Ringkonnavalitsus
Paul Eduard Hörschelmann

Paul Eduard Hörschelmann (5. november 1781 Tallinn – 3. november 1833 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Õppis Tallinna gümnaasiumis ja aastatel 1803–1805 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 13. augustil 1805 õpetajaks. Oli aastatel 1805–1822 (kutsuti 1. mail 1805) Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja, sai 27. veebruaril 1817 Saarte-Lääne praostkonna praostiks. Oli aastatel 1822–1833 Tallinna toomkoguduse ülemõpetaja. Samal ajal oli ta ka Tallinna toomorbudekodu juhataja ja alates 12. jaanuarist 1823 Eestimaa provintsiaalkonsistooriumi assessor ja aastast 1832 samas nõunikuks. Suri aastal 1833 samal päeval abikaasaga, nad maeti koos. Hörschelmannile kirjutas nekroloogi Kadrina Katariina koguduse õpetaja Arnold Friedrich Johann Knüpffer. Ta oli alates 28. novembrist 1828 Venemaa uue evangeelse luterliku kirikuseaduse teksti toimetaja. samuti oli ta Tallinna abipiibliseltsi üks asutajaid. Ta kirjutas leinajutluse Käina Martini koguduse õpetajale, praost Jakob Pontus Hallerile ja kindral Benckendorffile. Tema isa Ernst August Wilhelm Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja aastatel 1786–1807 "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja. Tema vend Ferdinand Ludwig Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, vend Friedrich August Hörschelmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, vend Constantin Immanuel Hörschelmann oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja. Õemees Dietrich Martin Luther oli notar, kaupmees, suurgildi oldermann ja "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja. Õepoeg Theodor Dietrich Witgenstein Luther oli Tallinna Püha Vaimu- ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja, õepoeg Robert Johann Dietrich Luther oli Jüri koguduse õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007 http://isik2.tlulib.ee/index.php?id=124
Honghe Hani-Jii autonoomne ringkond

Honghe Hani-Jii autonoomne ringkond on 2. järgu haldusüksus (autonoomne ringkond) Hiinas Yunnani provintsis. Piirneb lõunas Vietnamiga. Ringkond on nime saanud Hồng Hà (hiina 红河 Hóng Hé) jõe järgi. Jaguneb 13 maakonna taseme haldusüksuseks: 4 linnaks, 6 maakonnaks ja 3 autonoomseks maakonnaks: Gejiu linn Kaiyuani linn Mengzi linn Mile linn Fugongi maakond Honghe maakond Jianshui maakond Lushui maakond Luxi maakond Lüchuni maakond Shipingi maakond Yuanyangi maakond Jinpingi Miao-Jao-Tai autonoomne maakond Hekou Jao autonoomne maakond Pingbiani Miao autonoomne maakond Ringkonnavalitsus
Paul Hörschelmann

.. Paul Hörschelmann on olnud mitme baltisaksa vaimuliku nimi: Paul Alexander Robert Hörschelmann (1866–1915) Paul Eduard Hörschelmann (1781–1933) Paul-Gerhard Hörschelmann (1931–2023)
Paul Poska

Paul Poska (22. veebruar 1871 Laiusevälja, Laiuse vald – 8. märts 1931 Tallinn) oli eesti õigeusu vaimulik. Ta sündis Laiuse Jumalaema Sündimise koguduse köstri pojana. Õppis Laiuse kihelkonnakoolis, seejärel 1887. aastast Riia vaimulikus koolis ja Riia vaimulikus seminaris, mille lõpetas 19. juulil 1893. 10. oktoobril 1893 pühitseti köstriks Põltsamaa Pühavaimu koguduses, kus tegutses kuni 1898. aastani, olles ühtlasi Põltsamaa kaheklassilises kihelkonnakoolis õpetaja, hiljem kaks aastat ka kooli juhataja. 14. septembril 1898 määrati preestriks Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kogudusse. Aastatel 1907–1914 oli ta preester Jõhvi Jumalailmumise koguduses, 1. augustist 1914 usuõpetuse õpetaja Rakvere õpetajate seminaris. Septembris 1918 kolis perega Tallinna, kus töötas usuõpetajana algkoolides ja eesti keele õpetajana gümnaasiumides. Aastatel 1927–1929 oli ta Tallinna Issanda Muutmise koguduses asetäitja-preester. Tema vend Jaan Poska oli advokaat ja riigitegelane, vend Nikolai Poska oli õigeusu preester. Jaan Poska oma ja meie ajas. Artikleid ja mälestusi. Tallinn 2010. lk.135
KI

KI või Ki on lühend, tähis või sümbol, mis võib tähendada: KI on kaaliumjodiid KI on Kirundo provints KI on Keemia Instituut KI on (Eesti) Kardioloogia Instituut KI on Keeleinspektsioon KI on Küberneetika Instituut KI on Kiribati maatühis (lühend ka KIR) Ki on kirdemurre ...
Cohoha järv

Cohoha järv (inglise Lake Cohoha, prantsuse Lac Cohoha Sud, Lac Cyohoha Sud) on järv Burundi ja Rwanda piiril. Suurem osa järvest paikneb Burundi territooriumil. Burundi poolel piirneb ta Kirundo provintsi Bugabira ja Busoni vallaga. Järve pindala on 69 km²[viide?]. Kallas oli pikk ja ebakorrapärase kujuga. Ta oli kohati kaljune, kohati kivine või mudane rohu või rooga. Järve pinna kõrgus merepinnast on 1350 m. Alates 1990. aastate lõpust on järve pindala põua tõttu märgatavalt vähenenud. Teda toitvad jõed on kuivanud ning ta toitub põhjaveest. Enne põuda oli aasta keskmine õhutemperatuur järve ääres 21 °C ning aasta keskmine sademete hulk umbes 1000 mm. Kuivaperiood kestis juunist oktoobrini. Järvele on olnud iseloomulik papüürus-lõikhein. 1979. aasta Burundi rahvaloenduse järgi oli järveäärse ala rahvastiku tihedus umbes 150 in/km². Järve ääres elas umbes 30 000 inimest. Nad elasid hajali põldude vahel ning tegelesid toidukultuuride ja kohvipuu kasvatamisega ning kalapüügiga. Nüüd on need elatusallikad põua tõttu peaaegu kadunud. Kirundo provintsi kaart B. Gryseels, L. Nkulikyinka, E. Kabahizi, E. Maregeya. A new focus of Schisostoma mansoni in the highlands of Burundi. – Ann. Soc. belge Méd. trop., 1987, 67, lk 247–257. BURUNDI: Shrinking lakes and denuded forests irinnews.org, 5. juuni 2007 Foto
Archelaos (filosoof)

Archelaos (Ἀρχέλαος) Ateenast või Mileetosest (akme 450 eKr) oli vanakreeka filosoof. Tema isa oli nimi oli Apollodoros või Midon. Archelaos olevat olnud Sokratese õpetaja. Ta pidas kasvamise põhjuseks sooja ja külma mõju. Seda, mis on häbiväärne, ei määra Archelaose järgi loomus (physis), vaid kokkulepe (nomos). Diogenes Laertios 2.16–17 Archelaos oli kas Ateena või Mileetose kodanik, ja tema isa nimi oli Apollodoros; aga nagu mõned ütlevad, Mydon. Ta oli Anaxagorase õpilane ja Sokratese õpetaja. Ta oli esimene inimene, kes tõi loodusfilosoofia uurimise Jooniast Ateenasse, ja teda hüüti Loodusfilosoofiks, sest loodusfilosoofia lõppes temaga, sest Sokrates tõi sisse eetilise filosoofia. Ja tundub tõenäoline, et ka Archelaos sekkus mingil määral moraalifilosoofiasse, sest oma filosoofilistes spekulatsioonides arutas ta seadusi ja seda, mis on auväärsus ja õiglane. Ja Sokrates laenas temalt; ning et ta laiendas tema printsiipe, siis arvati, et ta on nende leiutaja. Ta ütles, et tekkimisel on kaks põhilist põhjust, soe ja külm; ning et kõik loomad on tekkinud mudast; ning see, mida peetakse õiglaseks ja häbiväärseks, ei ole nõnda loomu poolest, vaid seaduse tõttu. Ja tema arutlus on niisugune. Ta ütleb, et kui vesi, mida soojus sulatab, allutada tule toimele, siis ta tahkub, muutudes maaks; ja kui teda veeldatakse, siis ta muutub õhuks. Ja seetõttu ümbritseb maad õhk ja mõjutab teda, ja õhku ümbritsevad ja mõjutavad tule pöörlemised. Ja ta ütleb, et loomad tekivad soojast maast, mis saadab neile toiduks üles paksu muda, midagi piimataolist. Ta ütleb, et nii on see tekitanud ka inimesed. Ja ta oli esimene inimene, kes ütles, et heli tekitab õhu löök; ning et maa õõnsusi läbides meri filtreerub, ning seetõttu tiheneb; ning et päike on suurim tähtede seas; ning et universum on põhjatu. Kuid oli veel kolm Archelaost: üks oli geograaf, kes kirjeldas Aleksandri poolt läbitud maid; teine oli mees, kes kirjutas luuletuse asjadest, millel on kaks loomust; ja kolmas oli reetor, kes kirjutas oma kunsti reegleid sisaldava raamatu.
Savikõrb

Savikõrb on kõrb, kus on tihe savikiht, raske lõimisega muld ja muutlik veerežiim. Kevadel on seal liigniiskus, sest savi on vettpidav. Suvel aurab vesi ära ja maapind muutub kõvaks ning praguneb.
Tõrva linnamägi

Tõrva linnamägi ehk Tõrva Tantsumägi (rahvasuus ka Lipumägi või Lipukas) on muistne linnusepaik, mis asub Lõuna-Eestis Valga maakonnas Tõrva linna lõunaservas. Linnamäge koos lähema ümbrusega tuntakse ka Tantsumäena. Tõrva linnamägi arvatakse olevat 12.–13. sajandi Lõuna-Sakalamaa Alistekunde kihelkonna üks tähtsamaid sõjalisi keskusi. Eesti linnuste hulgas paistab Tõrva linnamägi silma nii suuruse kui ka ehituse keerukusega ning teda on võrreldud Äntu linnuse, Neeruti Sadulamäe ja Iru linnamäega. Nüüdseks on linnamägi enamjaolt kaetud metsaga. Linnamäe kirdepoolses osas asub Tantsumäe laululava. Ala on kaetud tihedalt paiknevate jalgradadega. Tõrva linnamäe puhul on tegemist Kalevipoja sängi tüüpi linnusega, mille kaitsesüsteem on lõplikult välja kujunenud mitme sajandi jooksul. Linnus paikneb umbes 16 m kõrgusel loode-kagusuunalisel mäel ning on juba looduslikult hästi kindlustatud. Muinaslinnus moodustub linnusest ja sellega loode- ja kagupoolses eeslinnusest, eriti kagupoolne, kus Eerik Laid tuvastas 1930. aastatel läbi viidud inspektsiooni ajal kagupoolsel küljel inimtekkelist vallikraavi ning kahte rööbiti kulgevat kõrget valli. Linnuseala on loode-kagu suunas ovaalse kujuga, õuepindalaga 1100 m², mille pikkus on u 50 m ning laius keskel 21 m. Eeslinnus on nelinurkse kujuga, õuepindalaga ligi 1000 m². Eeslinnus on loodes mäejalamist eraldatud madala valliga. Kuid selline eraldus on arvatavasti tehtud hilisrauaajal ning vaatluse järgi otsustades ei omanud see väga suurt praktilist kaitseotstarvet. Tugevamad kaitseehitised paistavad silma eelkõige pealinnuse osas. Linnuse ja eeslinnuse vahele jäävad sügav kraav ning kõrge, umbes 6 m kõrgune vall. Linnuse loodenõlv on erosiooni tõttu kahjustada saanud ja varisenud. Linnuse kirde- ja edelakülgedel asuvad madalad vallid, mis sujuvalt järskudeks nõlvadeks liituvad. Linnuse kagupoolses otsas laiub võimas otsavall, millele järgneb järsk nõlv ning kaks kaarvallikraavi, mis ulatuvad linnuse kirdepoolse jalamini. Kaitsesüsteem on arvatavasti välja kujunenud hilisrauaajal. Tõrva linnusel asuvad värava kohad mõlema otsa valli juures. 19. sajandi keskel asus praeguse linnamäe paigas Patküla mõisa park sildade, treppide, teede ja tantsuplatsidega, kuid seoses Patküla mõisa omaniku vahetusega (uus omanik Alexander Oskar von Stryk), kes ise oma uude mõisa elama ei jäänud, jäi park hooletusse ja kasvas metsa. Loode-kagusuunalise Tõrva linnamäe avastas 1930. aastal kohalik koduloouurija ja Tõrva Gümnaasiumi õpetaja Ernst Karolin. 1965.–1967. aastal tehtud arheoloogiliste väljakaevamiste käigus, mida juhatas akadeemik Harri Moora, selgus, et eeslinnuses oli esialgu (6.–7. sajandil) olnud avaasula. Pealinnuses on elatud I aastatuhande teisel poolel ja II aastatuhande alguses. Kuna leide on vähe, arvatakse, et linnus oli kasutusel pigem sõjaolukordades kui pideva asulakohana. 1970. aastatel ehitati Tõrva linnamäele vabaõhulava, kus nüüd korraldatakse laulu- ja tantsupidusid ning iga-aastast jaanituld. Tõnisson, E. 2008. lk 280 Tõnisson, E. 2008. lk 73 Tõnisson, E. 2008. lk 96–97 Tõrva linnamägi kultuurimälestiste riiklikus registris
Anri Rulkov

Anri Rulkov (16. juuni 1972 Tallinnas – 1. aprill 2008) oli eesti filmirežissöör. Ta lõpetas 1991. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja Nõmme Muusikakooli viiuli erialal. Töötas Stockmanni kaubamaja muusikaosakonnas, seejärel lõpetas Tallinna Ülikooli filmi ja video õppetooli Rein Marani dokumentalistide kursuse (kiitusega) 2001. aastal. Filmindusega tegeles Anri Rulkov 12 aasta vältel. Ta lõi filmitegijana ühtaegu stsenaristi, režissööri ja monteerija rolli täites kolm lühifilmi: "Juliet" (1999), "Helmut" (2001) ja "Hirm" (2004). Lisaks oli ta paljude muude filmide monteerija ja mitme telesarja režissöör. Eesti Kultuurkapitali "Ela ja sära" stipendiaadina alustas ta ka kahe pika mängufilmi ("Soovide puu" ja "Kuidas paraneda fotograafiast") tegemist. "Lavka" "Aur" lühifilm "Juliet" (15 min, 1999) lühifilm "Helmut" (24 min, 2001) lühifilm "Hirm" (24 min, 2004) Tinklai rahvusvaheline lühifilmide festival (Leedu), 2004 Tallinna Pimedate Ööde filmifestival (Eesti), 2004 SRÜ ja Baltimaade filmifestival "Kinošok" (Anapa, Venemaa), 2005 dokumentaalfilm "Laulurahvas" (2004) dokumentaalfilm "Mare Vint" (2005) telesarja "Kelgukoerad" avaosa (2006) "Tõenäoliselt talle antud loomeaja nappus tingis tema filmide tugeva intensiivsuse ja nüüd tagantjärele tunnistades ka väga tundliku ja ausa maailmakäsitluse," on Rulkovi loomingut iseloomustanud Katrin Maimik. "Rulkovi mahult vähese loomingu erikaal suudab vajutada sünge jälje eesti filmilukku," on postuumselt ilmunud filmialbumi arvustuses kirjutanud Tarmo Teder. "Anri Rulkov liikus oma filmides mööda ühiskonna prügimägesid, mööda lagunenud hooneid, mööda ääremaade külasid, mööda vanadekodusid ja hooldusasutusi," on tema loomingut albumis kirjeldanud Raimo Jõerand. 2007 stipendium "Ela ja sära"  Pikemalt artiklis Anri Rulkovi preemia Anri Rulkovi mälestuseks asutasid filmiekspert Raimo Jõerand, telerežissöör Indrek Simm, filmiprodutsent Peeter Urbla ja teadlane Aleksander Rulkov 2012. aastal Anri Rulkovi nimelist auhinda välja andva sihtasutuse. 1000 euro suurune preemia antakse ühele Eesti üliõpilasele, kelle koolitööna valminud filmi(de)s on tunda autori sisemaailma väljendamise otsinguid kõige ehedamal moel. Linkgreim, Inga-Gretel. Esimese Anri Rulkovi nimelise preemia saab Triin Ruumet ERR, 12. november 2012. Kuul, Marek. Artises esitletakse filmialbumit "Filmirežissöör Anri Rulkov". ERR, 14. juuni 2012. Davidjants, Kristiina. Teisipäeval suri noor ja lootustandev filmirežissöör Anri Rulkov. Eesti Päevaleht, 3. aprill 2008. Teder, Tarmo. Rulkovi saladus elab edasi. Sirp, 30. august 2012. Kuul, Marek. Eesti filmi teisipäeval näidatakse Anri Rulkovi filme ERR, 11. november 2012. Tänavune Anri Rulkovi preemia laureaat on Moonika Siimets Müürileht, 7. aprill 2014. Filmialbum "Filmirežissöör Anri Rulkov", Tallinn: Sihtasutus Anri Rulkov, 2012; 93 lk (artiklid filmide arvustustega) ja 2 DVD-d; ISBN 9789949304820
Egon Sild

Egon Sild (19. mai 1903 Tartu – 5. märts 1962 Norristown, Pennsylvania, USA) oli eesti notar. Ta lõpetas 1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, korporatsioon Sakala vilistlane. Alates 1928. aastast oli ta notar Mustvees, alates 1941 Tartus. Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1949 USA-sse. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Dagmar Stock

Dagmar Stock (neiuna Dagmar Hacker, kasutas ka nime Dagy Hacker-Under; 1. september 1902 Moskva – 24. mai 1994 Chieming, Baieri, Saksamaa) oli eesti tõlkija. Dagmar Stock sündis aastal 1902 Moskva Singeri vabriku ärijuhi Carl Hackeri ja luuletaja Marie Underi tütrena. 10. septembril 1943 abiellus ta saksa armee luulelembese pastori, luuletaja ja hilisema Underi tõlkija Hermann Stockiga. Pärast Teist maailmasõda elasid Stockid mitmel pool Baieri liidumaal, sõltuvalt sellest, kus pastorit vajati. Dagmari ja Hermanni abielu jäi lastetuks ega kujunenud õnnelikuks ning vaatamata ühiselt valitud kodusele eesti keelele olid suhted jahedad. Elu lõpupoole elas Hermann rohkem Viinis kui abielupaari ühises kodus maalilises Chiemingi väikelinnas. Formaalselt säilitati abielu siiski elu lõpuni. Nii Dagmar kui ka Hermann Stock on maetud Lõuna-Baierimaale Chiemingisse. Tema ema oli poetess Marie Under, isa Carl Hacker, kasuisa kirjanik Artur Adson, õde kunstnik Hedda Hacker, abikaasa vaimulik, luuletaja ja tõlkija Hermann Stock. Kaananimaal: rõõmus müsteerium 4 waatuses/ Walter Harlan; tõlkind Dagy Hacker-Under. [Tartu]: Vanemuise teater, 1925 Yester ja Li : lugu ühest igatsusest: [romaan]/ Bernhard Kellermann; tõlkind saksa keelest Dagy Hacker-Under. Tallinn: Uuem Kirjandus, 1927 Mägede poeg: [romaan]/ Hermann Hesse; [tõlkinud D. Stock]. Toronto: Orto, 1952 Liivimaa kroonika/ Balthasar Russow; [alamsaksa keelest tõlkinud Dagmar ja Hermann Stock; kaas: Olev Mikiver] [Stockholm]: Vaba Eesti, [1967] Liivimaa kroonika/ Balthasar Russow; [alamsaksa keelest tõlkinud Dagmar ja Hermann Stock; kaas: Olev Mikiver] Tallinn: Hotger, 1993 Sirje Kiin. Marie Underi Europa reisid. Kuuskümmend üks kirja tütardele. Tallinn 2010