laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Baroteraapia

Baroteraapia on füsioteraapia liik, kus raviseanss toimub kas üle- või alarõhuga barokambris. Ülerõhulist baroteraapiat nimetatakse ka hüperbaariliseks oksügenatsiooniks. Seda kasutatakse vere hapnikuhulga suurendamiseks, kudede hapnikuvaeguse kaotamiseks ning mitmete südamehaiguste puhul. Käte, jalgade vereringe parandamiseks rakendatakse paikset baroteraapiat, seda kas alarõhulises või vaheldumisi ala- ja ülerõhulises barokambris. Uuringud ülerõhulist baroteraapia alal on sageli halvasti konstrueeritud ja puuduvad selged tõendid selle kohta, et selline ravi on efektiivne väljaspool kessoontõve ja õhkemboolia ravimist. Hyperbaric oxygen therapy : Guidance to commissioners Birminghami Ülikool, märts 2012 Mis on baroteraapia? Põhjarannik, 27.02.2016
Benediktiin

Benediktiin on aromaatne liköör alkoholisisaldusega 43% vol. Hakati valmistama 16. sajandil Normandias benediktlaste kloostris. Esialgu tarvitati ka ravimina. "Koduleht" (inglise keeles). Originaali arhiivikoopia seisuga 19.03.2018. Vaadatud 18.03.2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Subjekt ja predikaat

Subjekt ja predikaat on lauseloogikas väite või propositsiooni kaks komponenti, mis koos moodustavad vähima võimaliku informatsioonilise või tähendusliku üksuse. Kui loomulikus keeles väljendatud lausel puudub subjekt, aga on olemas predikaat, siis ei saa predikaati millelegi omistada ning lausel puudub sisu või edasiantav teadmine. Sama kehtib ka olukorra kohta, kus lausel on ainult subjekt, aga puudub predikaat, mida subjektile omistada. Subjektist ja predikaadist koosnevat lauset võib väljendada kujul "S‒P", kus kriips subjekti ja predikaadi vahel väljendab nende kokkukuulumist ehk koopulat, olemasolutaotlust või pretensiooni tõesusele, mis on iga väite või propositsiooni osaks. Kuna subjektile ja predikaadile lisaks kuulub lausesse ka side nende vahel, siis on tegu kolmetise struktuuriga, nt infotehnoloogias kirjeldataksegi fakti või väidet kujutavat andmeüksust semantilise kolmikuna. Filosoofias on vaidlusküsimuseks, kas iga tähendust omav lause peab koosnema subjektist ja predikaadist ning nende omavahelisest sidemest. Täislause SVO
Taujėnai vald

Taujėnai vald (leedu keeles Taujėnų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Ukmergė rajooni territooriumil. Valla pindala on 231 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1599 inimest. Valla keskus on Taujėnai alev, kus aastal 2011 oli 365 elanikku. Vallamaja asub aadressil Užugirio g. 1,. Vallavanem on Elvyra Tulušienė. Vald on tänapäevastes piirides XXI sajandi algusaastatest, mil sellega liideti osa Vidiškiai vallast. Taujėnų seniūnija. Ukmergės rajono savivaldybė, vaadatud 18.03.2018. 2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamentas, vaadatud 18.02.2017.
Friedrichshafen

Friedrichshafen on linn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal, Bodenseekreisi keskus. Asub Bodeni järve kaldal. Friedrichshafen loodi 1811. aastal Buchhorni linna liitmisel Hofeni vallaga ja nimetati Württembergi kuninga Friedrich I järgi. Friedrichshafenis asub Zeppelini muuseum. Linna spordiklubi VfB Friedrichshafen võrkpallimeeskond mängib Saksamaa kõrgliigas. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Friedrichshafeni koduleht http://www.zeppelin-museum.de/
Vikiresident

Vikiresident (inglise keeles Wikipedian in residence 'resideeriv vikipedist') on asutuse, haldusüksuse vmt juures ametlikult tegutsev ning sageli palgaline vikipedist. Vikiresident on tüüpiliselt kureeritud mõne teadus- või mäluasutuse poolt ning tema tegevused ei piirdu Vikipeediaga, vaid võivad olla orienteeritud ühele või mitmele sõsarprojektile, nt Wikimedia Commons, Vikiandmed jne, lisaks sellele on vikiresidendi ülesanne korraldada suhtlust Vikipeedia kaasautorite kogukonnaga. Esimene teadaolev vikiresident oli 2010. aastal Liam Wyatt, kes resideeris viie nädala jooksul Briti Muuseumis ning tegeles muuseumi kogudes leiduva materjali kättesaadavaks tegemisega Vikipeedias ja selle pildipangas. Vikiresidente on hiljem resideerinud eri asutuste juures üle maailma, sh Briti Raamatukogus, Norra Rahvusraamatukogus, Walesi Rahvusraamatukogus, Šveitsi Föderaalarhiivis, Versailles' lossis, Museo Soumaya kunstimuuseumis, Barcelona Picasso Muuseumis, Smithsonian Institutionis, RIDC NeuroMatis, Rutgersi ülikoolis jpt. Vikiresidentide projekt on praeguseks laienenud ning 2013. aastal algatati Vikipeedia külalisõpetlaste programm, mille raames on kogenud vikipedistidest teadlased käinud Vikipeediaga seotud uurimisprogramme jm seotud tegevusi toetamas kahekümnes ülikoolis või instituudis üle maailma. Esimene Vikiandmete külalisteadlane oli 2016. aastal Simon Cobb, kes resideeris Walesi Rahvusraamatukogus. Eesti kõrgkoolides, mäluasutustes ja muudes institutsioonides siiani ametlikult vikiresidente ega vikiõpetlasi peetud pole. Küll aga tegutses 2020 digikultuuriaasta raames esimese vikiresidendina Helena Eglit, kes pani kokku virtuaalnäitusi. Kirjutamismaraton Cohen, Noam (5. juuni 2010). "Venerable British Museum Enlists in the Wikipedia Revolution". The New York Times. Cohen, Noam (19. märts 2014). "Warming Up to the Culture of Wikipedia". The New York Times. "The Big Picture: Many months of progress". Books & Bytes: The Wikipedia Library Newsletter. Jaanuar 2013. Alex Stinson (17. märts 2015). "What happens when you give a Wikipedia editor a research library?". Wikimedia blog. Jason Evans (5. november 2016). "How the world's first Wikidata Visiting Scholar created linked open data for five thousand works of art". Wikimedia blog. Ivo Kruusamägi: "Intervjuu Helena Eglitiga" Wikimedia Eesti, 14. oktoober 2020 Wikipedian in Residence Wikimedia Outreach
Taujėnai

Taujėnai on alev Leedus Ukmergė rajoonis, Taujėnai valla halduskeskus. Alev asub Mūšia jõe ääres. Taujėnais on keskkool, postkontor, seltsimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Taujėnai mõisa hoonetekompleks ja 1858. aastal ehitatud katoliku kirik. Sealset mõisa on esmamainitud 1595. aastal. 1858. aastal ehitati selle juurde katoliku kirik. Tänapäevane asula kujunes suures osas välja Nõukogude perioodil, mil Taujėnaist sai aiandusliku suunitlusega sovhoosi keskasula. 1960. aastal sündis seal Leedu poliitik Saulius Nefas, 1976. aastal poliitik Aivaras Tušas. Kellatorn Koolimaja Taujėnai kirik [1] Alev Poola geograafilises sõnastikus Alev portaalis vietoves.Lt
Novitšok

Novitšok (vene keeles Новичок 'uustulnuk') on närvimürkide perekond, mis töötati välja Nõukogude Liidus ja Venemaal aastatel 1971–1993. Novitšoki rühma kuuluvatest kemikaalidest võttis A-230 ja A-232 kasutusele Nõukogude armee. A-230 on väidetavalt 5–8 korda mürgisem kui närvimürk VX. Peale nende on teada vähemalt kuus ainet. Näiteks A-242 fosfonaat, mis on palju toksilisem, kui tuntumad Novitšoki teised variandid, inimese tapmiseks piisab 10mg. Readingi Ülikooli farmakoloogiaeksperdi Gary Stephensi selgitusel on see ohtlikum ja keerukam toimeaine kui sariin või VX ja seda on keerulisem tuvastada. Novitšoki ja sellega seotud nõukogude keemiarelvaprogrammi avalikustas maailmale Venemaa teadlane Vil Mirzajanov. 1992. aastal ilmus nädalalehes Moskovskije Novosti tema artikkel "Mürgitatud poliitika". Keemikut üritati riigisaladuse paljastamise eest kriminaalvastutusele võtta, kuid tal õnnestus põgeneda Ameerika Ühendriikidesse, kus elab tänini. Novitšoki keemiline valem on avaldatud tema raamatus "State Secrets: An Insider's Chronicle of the Russian Chemical Weapons Program" ('Riigisaladused: Venemaa keemiarelva programmi kroonika'). 4. märtsil 2018 kasutati Novitšoki tüüpi närvimürki А-232 GRU endise ohvitseri Sergei Skripali ja tema tütre Julija mürgitamiseks Suurbritannias Salisbury linnas. Sama rühma närvimürki А-242 kasutati 2020. aasta augustis Venemaa opositsioonipoliitiku Aleksei Navalnõi vastu. Vene teadlane kinnitas Novitšoki kallal töötamist Postimees, 20. märts 2018 (vaadatud 21.03.2018) Vene luuraja peal kasutatud närvimürk on ohtlikum kui sariin Postimees, 13. märts 2018 (vaadatud 21.03.2018) Novitšoki mürgi looja ERR-ile: Navalnõid ei tahetud tappa, vaid teha temast invaliid ERR, 8. september 2020 (vaadatud 08.09.2020) "State Secrets: An Insider's Chronicle of the Russian Chemical Weapons Program" books.google.ee (vaadatud 23.03.2018) Philip Oltermann (2. september 2020). "Alexei Navalny poisoned with Novichok, says German government | Berlin calls attack on Russian opposition leader an 'astounding act' and demands urgent explanation from Moscow" (inglise). Berliin: TheGuardian.com. Vaadatud 2.09.2020. Vil S. Mirzayanov. State Secrets: An Insider's Chronicle of the Russian Chemical Weapons Program. Outskirts Press, 2009. 604 pages. ISBN 1432725661, ISBN 9781432725662 "Novitšoki mürgi looja ERR-ile: Navalnõid ei tahetud tappa, vaid teha temast invaliid" ERR, 8. september 2020
Kim Chŏng-nam

Kim Chŏng-nam (ka Kim Jong-nam; 10. mai 1971 – 13. veebruar 2017) oli Põhja-Korea juhi Kim Chŏng-ili vanim poeg. Aastatel 1994–2001 peeti teda kõige tõenäolisemaks isa järglaseks riigijuhina. Ta langes soosingust välja 2001. aastal, kui ta üritas valepassiga külastada Tokyo Disneylandi. Kim emigreerus Põhja-Koreast 2003. aastal. Kim suri 13. veebruaril 2017 Malaisias. USA Riigidepartemangu sõnul tapeti Kim VX-närvimürgiga. U.S. sanctions North Korea for killing of leader's half-brother with VX chemical, Reuters, 7. märts 2018
Seiðr

Seiðr (vanapõhja keeles 'nöör') oli Põhjamaades peamiselt hilisel rauaajal levinud šamanistlik võlumise ja manamise kombetalitus, milles osalesid enamasti naised. See oli seotud tuleviku ennustamise ja kujundamisega. Talituste täpne päritolu pole teada ning see hääbus järk-järgult pärast Skandinaavia ristiusustamist. Viiteid seiðr'ile võib leida saagadest, on ka arheoloogilisi leide. Arbumine
Gerhard Bonnier

Gerhard Bonnier (sündides Gutkind Hirschel; 1778–1862) oli saksa juut, kes asutas Taanis kirjastuse. Ta oli Rootsi raamatukirjastajate dünastia Bonnier asutaja. Kasvas üles Dresdenis traditsioonilises juudi peres, tema isa Löbel Salomon Hirschel (sündinud 1745) oli juveeli- ja mündikaupmees, ka pankur, ema Feile f. Strasser. Suguvõsa pärineb saksa-juudi riidekaupmehest Jacob Schyest, kes elas Sobortenis Böhmenis (sünd 1674). Tema poeg juveelikaupmees Löbel Schie (1718–1790) oli Löbel Salomon Hirscheli isa. Löbel Salomon Hirscheli ema oli mitte-juudi päritolu teenijatüdruk. 1801 sügisel kolis Gutkind Hirschel Dresdenist Kopenhaagenisse, kus ta sai laenuraamatukogu omanikuks, samal ajal teenis ta elatist ka prantsuse keele õpetajana. Tal oli väga suur huvi prantsuse keele ja kultuuri vastu. 1804 sai ta Kopenhaagenis elamisloa ja võimaluse avada raamatupood Købmagergadel, kus ta avaski oma äri. Mõni aasta hiljem vahetas ta nime Gerhard Bonnier'iks. Nimi Bonnier võib olla prantsuspärane vaste saksa eesnimele Gutkind, võetud mõrvatud prantsuse aadliku Antoine Bonnier d'Alco (1750–1799) järgi, kes oli Rastatti rahukonverentsi suursaadik. Gerhard Bonnieril oli kolm poega: Adolf, Albert ja David Felix.
MAN SE

MAN SE (algselt Maschinenfabrik Augsburg-Nürnberg) oli saksa tööstuskontsern, mille peakontor asus Münchenis. Selle peamiseks toodanguks olid MAN Truck & Busi ja MAN Latin America osakondade kaudu tarbesõidukid ja diiselmootorid ning osalus ka Hongkongi veokitootmisettevõttes Sinotruk. MAN SE enamusosalus kuulus autotootja Volkswagen AG raskete tarbesõidukite tütarettevõttele Tratonile kuni 2021. aasta augustini, mil Traton ühendas MAN SE ametlikult Traton SE-ga. Ettevõtte ajalugu ulatub aastasse 1758, kui Oberhausenis alustas tööd Püha Antoni rauatöökoda, esimene rasketööstusettevõte Ruhri piirkonnas. Aastal 1808 liitusid kolm rauatöökoda: St. Anton, Gute Hoffnung ja Neue Essen. Uue ettevõtte nimeks sai Hüttengewerkschaft und Handlung Jacobi, mis hiljem võttis endale nimeks Gute Hoffnungshütte (GHH). 1921 ostis GHH ära Lõuna-Saksamaa ettevõtte M.A.N., kuid võttis endale tolle nime, jättes sellest ära punktid. Nime MAN ajalugu algab aastatest 1840 ja 1841, kui Augsburgis asutati vastavalt Maschinenfabrik Augsburg AG ja Nürnbergis Maschinenbau-AG Nürnberg. 1898. aastal need ettevõtted liitusid ja võtsid uueks nimeks Vereinigte Maschinenfabrik Augsburg und Maschinenbaugesellschaft Nürnberg A.G. 1908. aastal sai ettevõtte nimeks Maschinenfabrik Augsburg Nürnberg AG, lühendatult M.A.N. 2008. aastal oli ettevõtte käive 15 miljardit eurot. 2011. aasta juulis omandas Volkswagen AG 55,9% häältest ja 53,7% MAN SE aktsiakapitalist. Oodates regulatiivset heakskiitu, kavatses Volkswagen ühendada MAN ja Scania AB, et luua Euroopa suurim veoautotootja. Veoautode kontsern kavatseb säästa umbes 400 miljonit eurot aastas. Regulatiivne luba anti ja ülevõtmine viidi lõpule 2011. aasta novembris. 2012. aasta aprillis teatas MAN SE, et Volkswagen on suurendanud oma osalust 73,0% häältest ja 71,08% aktsiakapitalist. 6. juunil 2012 teatas Volkswagen AG, et on suurendanud oma hääleõiguse osalust ettevõttes MAN SE 75,03%-ni. Alates 2019. aasta jaanuarist müüdi MANi energeetikaosakond, kuhu kuuluvad MAN Energy Solutions (endine MAN Diesel ja Turbo) ja MAN SE 76% osalus RENK AG-s, Volkswageni kontsernile, jättes MAN SE tarbesõidukite üksuste valdusettevõtteks. MAN Truck & Bus ja MAN Latin America eest vastutab Volkswageni tütarettevõte Traton SE. 2019. aasta märtsis teatas MAN SE, et 94,36% tema aktsiatest kuulub Tratonile. 2020. aasta veebruaris teatas Traton, et kavatseb liita MAN SE Tratoniga, et lihtsustada ettevõtte struktuuri. Ühinemise tulemusena saavad MAN Truck & Bus, Scania AB ja Volkswagen Caminhões e Ônibus täielikult Tratoni otsesteks tütarettevõteteks. 2020. aasta septembris teatas ettevõte, et kaotab koroonapandeemia majandusmõjude tõttu oma MAN Truck & Busi divisjonis üle 9500 töökoha. Ettevõte eesmärgiks on 2023. aastal saavutada 1,8 miljardi euro suurune kulude kokkuhoid. MAN SE koduleht
Axams

Axams on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 874 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 22,16 km². Axamsi rahvastik on viimastel kümnenditel kasvanud. Näiteks 1951. aastal elas seal 1768, 1971. aastal 2898 ja 1991. aastal 4903 inimest. 1. jaanuaril 2016 elas seal 5847 inimest. Nimi "Axams" on keldi päritolu ja tähendab umbes 'koht kõrgel'. Möödunud sajandil oli külale tähtis lina. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. https://www.statistik.at/web_de/klassifikationen/regionale_gliederungen/gemeinden/index.html https://www.statistik.at/blickgem/pr1/g70304.pdf  Axams – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis www.axams.tirol.gv.at Linnakese ajalugu
Baumkirchen

Baumkirchen on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 593 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 4,03 km². 1. jaanuaril 2016 elas seal 1247 inimest. Baumkirchen asub Inntalis Inni jõest põhja pool Gnadenwaldi terrassi nõlval. Külla jõuab Inntali kiirteed pidi. Blick auf Baumkirchen https://www.statistik.at/blickgem/blick1/g70305.pdf  Baumkirchen – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis www.baumkirchen.tirol.gv.at Linnakese ajalugu Baumkircheni vald: valla ametlik veebileht Hall-Wattensi piirkonnas
Elfvik Film

Elfvik Film on Rootsi filmistuudio. See on tootnud dokumentaalfilme. Koostöös filmistuudioga Röde Orm Film AB valmis 2011. aastal film "Cubaton". Elfvik Film Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 18.03.2018) Elfvik Filmi koduleht Elfvik Film Eesti filmi andmebaasis
Eesti National Film

Eesti National Film oli Eesti filmistuudio. 1924 "Mineviku varjud", mängufilm 1924 "Õnnelik korterikriisi lahendus", mängufilm 1924 "Uus toidustamine kaitseväes", filmikroonika 1925 "Tšeka komissar Miroštšenko", mängufilm Eesti National Film Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 18.03.2018) Eesti National Film Eesti filmi andmebaasis
Estofilm

Estofilm oli Eesti filmitootja.See moodustati Eesti Kinofondi juurde ja peadirektor oli Olav Neuland. 1989 tootis Estofilm dokumentaalfilmi "Hitler & Stalin 1939". Estofilm Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 18.03.2018) Estofilm Eesti filmi andmebaasis
Rudolf Diesel

Rudolf Christian Karl Diesel (18. märts 1858 Pariis – 29. september 1913 La Manche) oli saksa insener, diiselmootori leiutaja. Ta lõpetas 1873. aastal reaalkooli ja 1875. aastal Augsburgi polütehnilise kooli parima õpilasena. Müncheni tehnikakõrgkooli lõpetas ta 1880 parimate tulemustega kooli asutamise ajaloost alates. Diesel töötas pärast seda kaks aastat Šveitsis Winterthuris, seejärel Pariisis. 27. veebruaril 1892 esitas ta taotluse patendi saamiseks uuele ratsionaalsele soojusajamile. 23. veebruaril 1893 saigi ta patendi diiselmootorile. Sama aasta juulis jõudis ta oma masina katsetamiseni. Masin oli 3 meetrit pikk ja selle sees oli 80-atmosfäärine rõhk. Seadme kütuseks oli õhu ja kivisöetolmu (?) (väidetavalt hoopis ammooniumi aur) segu, mille süttimisel masina korpus plahvatas ning oleks äärepealt tapnud Dieseli ja tema kolleegid. Esimene töötav mootori prototüüp valmis 17. veebruaril 1894. See töötas minut aega võimsusega 13 hobujõudu. Parandatud mudel valmis 1897 Augsburg-Nürnbergi Masinavabrikus (Maschinenfabrik Augsburg Nürnbergi, alates 1906 MAN AG). Selle kasutegur oli 26,2%, mis märgatavalt ületas selleaegse ottomootori 20% ja aurumasina 12% kasuteguri ning kutsus esile töösturite elava huvi. 1. jaanuaril 1898 alustas tööd diiselmootoreid tootev ettevõte. Esimene diiselmootor võeti kasutusele USAs õlle tootmisel. Sügisel 1900 loodi Londonis diiselmootorite tootmiseks ettevõte. Esimene diiselmootoriga laev valmis 1903. 1908 loodi esimene väike diiselmootor, esimene diiselmootoriga veoauto ja esimene diiselmootoriga vedur. Esimene diiselmootoriga sõiduauto oli Mercedes-Benz 260D (1936). Ehkki Diesel sai miljonäriks, ei olnud ta hea ärimees. Ta sattus suurtesse rahalistesse raskustesse. Rohked kohtuprotsessid patendiõiguste pärast laastasid Dieseli tervise ja ta oli ravil Neuwittelsbachi vaimuhaiglas. 29. septembril 1913 suundus Rudolf Diesel praamil Dresden Antwerpenist Londonisse. Ta tundus olevat heas tujus, ent pärast õhtul kajutisse sisenemist ei näinud teda enam keegi. Hommikul leiti kajutist vaid kohver väikese rahasumma ja suure hulga võlakirjadega. Tema päevikus oli tema surmapäev märgitud ristiga. 18. oktoobril leidsid kalurid Lõuna-Hollandist Schelde jõe suudme lähedalt hästi riietatud mehe surnukeha, mille jätsid kombe kohaselt merre, ent tõid maale tema sõrmused, mille Dieseli poeg tundis ära isa omadena. Rudolf Dieseli surma asjaolud ei selgunud. Rudolf Dieseli ühistegevust propageeriv raamat "Solidarismus" (1903) ilmus eesti keeles 1910. aastal Konstantin Pätsi tõlkes. J. V. Aloste. "Diesel: pöördelise tähtsusega leiutaja". // Suurmeeste elulood nr 48. EKS, Tartu 1939 Piltuudis: sada aastat Rudolf Dieseli surmast. Postimees, 29. september 2013 Telling, Lasse (5. mai 2023). "Rudolf Diesel leiutas täiusliku mootori". Imeline Teadus. Vaadatud 11. mail 2023.
Film Tower Kuubis

OÜ Film Tower Kuubis on Eesti filmitootja. Ettevõtte asutasid 2001 Hindrek Maasik ja Margus Õunpuu. Film Tower Kuubis on tootnud peamiselt reklaame ja muusikavideoid, aga ka dokumentaal- ja mängufilme. 2010 "Taevavõti 2011 "Cubaton" (üks tootjatest) 2015 "Kristus elab Siberis" ... Film Tower Kuubis Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 18.03.2018) Film Tower Kuubis Eesti filmi andmebaasis
Film-Klubi

Film-Klubi oli filmindusega tegelev Eesti organisatsioon. Klubi asutati 1925. Klubi liige Voldemar Päts asutas klubi juurde filmigrupi, kes 1927 tootis filmi "Kevade unelm". Film-Klubi Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 18.03.2018) Film-Klubi Eesti filmi andmebaasis
Juhan Vildenau

Juhan Vildenau (7./19. august 1856 Puru mõisavald[küsitav], Jõhvi kihelkond, Virumaa – 5. veebruar 1937 Jõhvi) oli Eesti seltsi- (eelkõige tuletõrje-) ja omavalitsustegelane. Ta õppis Jõhvi kihelkonnakoolis. Pärast kooli läks ta Peterburi, kus elas kümmekond aastat ning töötas sadulsepana. Ta tuli 1880. aastate algupoole Eestisse tagasi ning jäi elama Jõhvi. Ta asutas seal sadulsepaettevõtte ning ehitas Jõhvi alevikku maja. Ta oli aktiivne seltsitegelane juba Peterburi Eesti Seltsis ning laulis sealse Eesti Heategeva Seltsi laulukooris, mida juhtis Johannes Kappel. Ta tegi ka kaastööd eesti ajalehtedele. Hiljem Jõhvis lõi ta kaasa Jõhvi tuletõrjeühingus ja põllumeesteseltsis ning oli ka tarvitajateühingu asutajaliige. Ta oli ka Jõhvi alevivolinik, kirikupäeva liige ning Kaitseliidu toetajaliige. Jõhvi tuletõrjeühingu auliige Tema isa oli Puru küla koolmeister Priidik Vildenau. Tema poeg oli sõjaväelane, diplomaat, advokaat ja ajakirjanik Nikolai Viralu. "Jõhvi vanim tegelane suri". Virumaa Teataja nr 15, 8. veebruar 1937. Lk 6
Filmimees (filmistuudio)

OÜ Filmimees on Eesti filmitootmisettevõte. OÜ asutas Raivo Lugima.[viide?] 2004 "Kasvamise aeg, dokumentaalfilm ... Filmimees Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 18.03.2018) Filmimees Eesti filmi andmebaasis
Stukk

Stukk (itaalia stucco) on kipsist, lubjast ja liivast segatud kiiresti kivistuv pastataoline mass, millest vormitakse või valatakse seina- ja laekaunistusi (stukkdekoor). Eriti palju kasutati seda baroki ja klassitsismi ajal.
Eesti Põlevkivi (filmistuudio)

Eesti Põlevkivi oli Eesti NSV amatöörfilmiklubi, mis tegutses 1964–1989. Klubi stuudios toodeti eri žanrites filme üle 150. 1968 tunnistati klubi vabariiklikul amatöörfilmide ülevaatusel Eesti NSV parimaks amatööride koondiseks. Eesti Põlevkivi Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 18.03.2018) Eesti Põlevkivi Eesti filmi andmebaasis
Fantaasiafilm (filmistuudio)

Fantaasiafilm on Eesti filmitootja. 1991 "Ankur" 1992 "Eesti apokalüpsis. Andrus Kasemaa" 1996 "Elmine" ... Fantaasiafilm Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 18.03.2018) Fantaasiafilm Eesti filmi andmebaasis
Virmalise tort

Virmalise tort on kolmekihiline liivatainapõhjaga tort, mille kihte seovad hapukas moos (povidlo) ja pralineekreem ning mida katab šokolaadipumat ja kaunistusena võikreem. Nimi tuleneb tordi väljanägemisest läbilõikes, kus kihid meenutavad virmalisi taevalaotuses. Virmalise tordi retsepti avaldas esmalt Kondiitritööstuse Peavalitsus 5. augustil 1968 kinnitatud kogumikus "Jahuliste kondiitritoodete tehnoloogiajuhendid". Selle retsepti järgi toodeti Virmalise torti Pärnu, Kingissepa, Viljandi, Rakvere, Tallinna, Kohtla-Järve, Tartu ja Narva leivakombinaadis. Tort oli populaarne, näiteks 1985. aastal toodeti Tartu Leivakombinaadis 35 000 Virmalise torti. 1986. aastal ilmunud kogumikus Tartu Leivakombinaadi teemal oli Virmalise tort turustatud tordiliikide seas neljandal kohal. Pärast Nõukogude aja lõppu jätkati Virmalise tordi tootmist erafirmades nagu Pere Leib, Astri Köök, Eesti Leivatööstus jm. Ajalehe Postimees lugejaküsitluses 2014. aasta oktoobris oli Virmalise tort 13. kohal Eestis tuntud ja Eestile iseloomulike maiustuste seas. Justiitsministeeriumi tööstusomandi apellatsioonikomisjoni OTSUS nr 1579-o 26. juulist 2016[alaline kõdulink] Hanneli Rudi Eesti maiused, mis võiksid turistidele maitseda Postimees, 28. oktoober 2014
Maanus Mikkel

Maanus Mikkel (sündinud 29. augustil 1956 Tartus) eesti keraamik. Õppis Tartus Miina Härma koolis. Aastatel 1972–1976 õppis ta Tartu Kunstikoolis puidu kunstilist kujundamist ja 1978–1988 ERKIs keraamikat. 1988–1996 töötas Eesti Kunstifondi Tartu Kombinaadis Ars ja 1996 "Ceramicumis" keraamikuna. 2001. aastast alates on ta vabakutseline keraamik. 1993. aastal võeti ta Eesti Kunstnike Liidu liikmeks. Oma keraamikaga on näitustel esinenud alates 1987. aastast. 1987–1996 mitu Tartu tarbekunstinäitust. Tartu 1992 "Kade keraamik". Galerii „Sinimandria”, Tartu 1993 Jyväskylä, Soome (isikunäitus) 1994 Eesti tarbekunsti aastanäitus, Tallinn 1994 Galerii Sammas, Tallinn (isikunäitus) 1990 Tartu Kunstimuuseum – (Maanus Mikkel, Pille Kängsep, Piret Veski) 1990 Kiek in de Kök, Tallinn – (Maanus Mikkel, Pille Kängsep, Piret Veski) 1991 Urilugu. Tartu Kunstimuuseum – (Maanus Mikkel, Kaido Kask) 1992 Kuressaare loss – (Maanus Mikkel, Kaido Kask) 1992 Savi ja raud. Galerii „Illegaard”, Tartu – (Maanus Mikkel, Ivar Feldman) 1994 Galerii „Rüütli”, Tartu – (Maanus Mikkel, Kaido Kask, Piret Veski) 1995 Kuressaare loss – (Maanus Mikkel, Kaido Kask, Piret Veski) Keraamikuteliit – Maanus Mikkel