laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Navarra

Navarra on Hispaania autonoomne piirkond, osa ajaloolisest Baskimaast. Halduslikult jaguneb Navarra 272 omavalitsuseks. Halduskeskus on Pamplona (baski keeles Iruñea, ametlikult Iruña). Keeleliselt jaguneb Navarra kolmeks tsooniks: baskikeelseks (62 valda), kakskeelseks (48 valda) ja hispaaniakeelseks (162 valda). Esimeses kahes on ametlikud keeled nii hispaania kui baski keel, kolmandas ainult hispaania keel. Navarra aasta keskmine temperatuur on +12,2 °C, jaanuaris +4,6 °C, augustis +20,3 °C. Aastas sajab keskmiselt 753 mm, sealhulgas jaanuaris 77 mm ja augustis 46 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2146 tundi, sealhulgas jaanuaris 88 ja augustis 271 tundi. Navarra on Madridi ja Baski autonoomse piirkonna järel rikkuselt kolmas piirkond Hispaanias (sisemajanduse kogutoodangu ostujõu pariteedi järgi). Navarra on Euroopas esikohal taastuvate energiaallikate kasutamises. Kavas on saavutada 100% taastuvenergiale üleminek aastaks 2010. 2004. aastal pärines 61% tarbitavast energiast taastuvallikatest, sealhulgas 43,6% 28 tuulepargist, 12% üle 100 väikesest hüdroelektrijaamast ja 5,3% kahest biomassi- ja 2 biogaasijaamast. Navarras Tudelas asub ka Hispaania suurim päikeseenergiajaam võimsusega 1,2 MW. 1996: 556 236 2003: 569 600 2006: 601 900 2008: 620 400 Navarra parlamendis on 50 kohta. Pärast 2007. aasta valimisi pääses parlamenti 6 valimisnimekirja esindajaid. Suuremad poliitilised jõud on Navarra Rahvaliit, baski rahvuslaste koalitsioon Nafarroa Bai ja Navarra Sotsialistlik Partei. Piirkonna kuberner on alates 1996 Miguel Sanz (Navarra Rahvaliit). Navarra politsei Policía Foral allub piirkonna valitsusele, mitte Hispaania keskvalitsusele. Petilla de Aragóni vald https://www.ine.es/jaxi/Datos.htm?path=/t20/e245/p08/l0/&file=03002.px Guía Oficial de Campings. TURESPAÑA. Secretaría de Estado de Comercio y Turismo, Ministerio de Economía. Madrid 2003 Navarra koduleht
Lissovodõ

Lissovodõ (ukraina keeles Лісоводи) on küla Ukrainas Hmelnõtskõi oblastis Gorodoki rajoonis. Elanike arv on 2978. Pindala on 4,325 km².
Radivka

Radivka (ukraina keeles Радівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Kalõnivka rajoonis. Elanike arv on 847. Pindala on 1,78 km².
Bukatõnka

Bukatõnka (ukraina keeles Букатинка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tšernivtsi rajoonis. Elanike arv on 440. Pindala on 2,157 km².
Vera Dujunova

Vera Illarionovna Dujunova (vene keeles Ве́ра Илларио́новна Дуюно́ва, aastani 1969 Galuška (Галу́шка); 11. aprill 1945 Krasnodar – 2. märts 2012 Taškent) oli Nõukogude Liidu võrkpallur. 1968. aasta suveolümpiamängudel Méxicos ja 1972. aastal Münchenis võitis ta NSV Liidu koondise koosseisus kuldmedali. 1970 tuli maailmameistriks ja 1974 võitis MM-hõbeda, 1973 võitis maailma karika.
Foligno lennujaam

Foligno lennujaam, tuntud ka kui Foligno Spoleto lennujaaam, Foligno Sant'Eraclio lennujaam ja Foligno Sterpete lennujaam, on lennujaam Itaalias Umbria maakonnas Perugia provintsis, 2 km kaugusel Foligno keskusest lõunakagus, Sant'Eraclio fraktsiooni territooriumil. Lennujaamale on antud Giorgio Franceschi nimi. Lanfranco Cesari, "Aeronautica Umbra S.A. - Una fabbrica una storia", Pro Foligno, Foligno, 2004 Lanfranco Cesari, "L'Aeroporto di Foligno - Un aeroporto una storia", Foligno, 2011 Lanfranco Cesari, "'28 settembre 2011: cento anni di volo" http://www.gazzettadifoligno.it/wordpress/?p=2832 Great Circle Mapper Rassegna stampa riguardante l'aeroporto di Foligno Aeroclub Foligno Gruppo Aeromodellistico Foligno
Männivaksik

Männivaksik (Bupalus piniaria) on männivaksiku perekonda kuuluv liblikaliik. Männivaksiku alamliikide süstemaatika pole päris selge, tunnistatakse kolme (või viit) alamliiki: Bupalus piniaria bernieri de Lajonquiere, 1958 Bupalus piniaria espagnolus Eitschberger & Steiniger, 1975 Bupalus piniaria piniaria (Linnaeus, 1758) Bupalus piniaria flavescens White, 1876 (harilikult kuulub alamliiki piniaria) Bupalus piniaria mughusaria Gumppenberg, 1887 (harilikult kuulub alamliiki piniaria) Bupalus piniaria ♂ ♂ △ Bupalus piniaria♀ ♀ △ Bupalus piniaria flavescens ♂ Bupalus piniaria flavescens ♂ △ Munemine männiokstele toimub juunis ja umbes 3 nädala pärast kooruvad munadest röövikud. Männivaksikute täiskasvanud röövik liigub "vaksates" ja on heleroheline, valgete pikitriipudega. Talvituvad nad nukkudena metsakõdus. Männivaksikute masspaljunemise aastail toituvad nad massiliselt männi (sh harilik mänd, must mänd jt) okastest. Röövikute korduvate söömakahjustuste tagajärjel võib peremeespuu sedavõrd nõrgestatud saada, et muutub vastuvõtlikuks tüvekahjuritele, nagu latipihklane ja säsiüraskid. Loomade elu 5:305. Männivaksik andmebaasis eElurikkus , Veebiversioon (vaadatud 06.02.2014) Kaljo Voolma, Olulisemad putukkahjurid taimlates, puukoolides, metsakultuurides ja puistutes, Veebiversioon (vaadatud 06.02.2014) Männivaksik andmebaasis eElurikkus Sissekanne Catalogue of Life-s Sissekanne Fauna Europaea-s Sissekanne NCBI-s Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Bordered White seisuga 06.02.2014.
Eliel Saarinen

Gottlieb Eliel Saarinen (20. august 1873 – 1. juuli 1950) oli Soome arhitekt, kes sai kuulsaks oma juugendstiilis ehitistega 20. sajandi algul. Eliel Saarinen õppis aastatel 1893–1897 Helsingi tehnikakõrgkoolis arhitektuuri ja Helsingi Ülikoolis maalikunsti. Aastal 1896 asutas ta koos Armas Lindgreni ja Herman Geselliusega arhitektuuribüroo Gesellius, Lindgren & Saarinen, mis tegutses kuni 1905. aastani. Pärast Esimest maailmasõda läks Saarinen Ameerikasse, kus jätkas ühiskondlike hoonete projekteerimist. Samal ajal töötas ka arhitektuuriõppejõuna. Tema poeg Eero Saarinen oli samuti silmapaistev arhitekt. Soome Rahvusmuuseum Helsingis (koos Geselliuse ja Lindgreniga; 1902–1911) 1900. aasta Pariisi maailmanäituse Soome paviljon (koos Geselliuse ja Lindgreniga) Helsingi pearaudteejaam (1904–1911) Lutheri vabriku töölissöökla-rahvamaja Tallinnas (Vana-Lõuna 37; (koos Geselliuse ja Lindgreniga; 1905) Endine Krediidipanga peahoone Tallinnas (Pärnu mnt 10, praegu Kultuuriministeerium) (1912) Tallinna raekoja projekt Tallinna 1913. aasta generaalplaan (Suur-Tallinn vt ISBN 9789985958506) Tartu Pauluse kirik (1911–1913) Ekslikult on Eliel Saarineni tööks nimetatud ka Narva-Jõesuu rannahoonet (1935–1941), mille projekteeris insener Erich Otting. Helsingi pearaudteejaam Pärnu mnt 10 Tallinnas Lutheri vabriku rahvamaja fassaad 1947 – Ameerika Arhitektide Instituudi kuldmedal 1950 – Briti Arhitektide Kuningliku Instituudi kuninglik kuldmedal Igor Djomkin, "Eliel Saarinen ja "Suur-Tallinn": Tallinna esimene generaalplaan ajaloolisest ja linnaehituslikust aspektist". Kunst, 1977 (Tallinn : Punane Täht) (Tekst eesti, saksa ja vene keeles) Karin Hallas-Murula, Suurlinn Tallinn : Eliel Saarineni "Suur-Tallinna" projekt, 1913, ISBN 9789985958506 "Eliel Saarinen". Estofilia. Tallinn: Soome suursaatkond. 2018. Vaadatud 04.05.2018.
Manipur

Manipur on India osariik. Ta asub Kirde-Indias, piirneb Nagalandiga põhjas, Mizoramiga lõunas, Assamiga läänes ning idas Birmaga. Osariigi ametlikud keeled on inglise ja manipuri keel ehk meitei keel. Manipur oli iseseisev vürstiriik. 1891–1947 oli Manipur Briti protektoraat. Pärast India iseseisvumist oli Manipur iseseisev riik. 1949. aastal liitus ta Indiaga. 1972. aastast on Manipur täieõiguslik India osariik. Manipur jaguneb üheksaks ringkonnaks: 2011 census of India  Manipur – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Manipuri valitsuse koduleht
Andres Laur

Andres Laur (enne eestistamist Aleksei Laur; 23. aprill 1909 Ikla – 3. aprill 1973 Toronto) oli eesti ettevõtja ja kirjastaja, kirjastuse Orto omanik. Ta õppis Eesti Ühistegevuskoolis, viibis õppereisidel Soomes ja Rootsis. Aastast 1935 töötas ta Tallinnas ühistu Tarbija ärijuhina. Saksa okupatsiooni ajal pani ta Tallinnas käima kohvitööstuse Esto. Aastal 1943 pages ta Soome, asutas aastal 1944 Helsingis kirjastuse Orto ning andis seal välja Karl Ristikivi teose "Tuli ja raud" ja Valev Uibopuu teose "Võõras kodu". Aastal 1944 läks ta Rootsi, jätkates kirjastajategevust Vadstenas ning aastatel 1948–1951 Göteborgis, kirjastades saksa ja rootsi põgenikelaagritesse praktilise väärtusega raamatuid, nagu "Kukeaabits", "Laulik" ja keeleõpikud. Aastal 1947 avaldas ta Eerik Haameri illustratsioonidega "Kalevipoja". Aastal 1951 siirdus ta Rootsist Kanadasse, kus registreeris taas kirjastuse Orto, olles selle ainuomanik. Lisaks asutas ta aastal 1952 ajalehe Vaba Eestlane, samuti andis ta välja ajakirja Kodukolle. Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood. Vello Lään. Olion 2011 http://keeljakirjandus.eki.ee/750-751.pdf
Ala ohvrikivi

Ala ohvrikivi on ohvrikivi Viljandimaal Helme kihelkonna Ala külas. Ala ohvrikivi Hiite Maja SA andmekogus. Ala ohvrikivi kultuurimälestiste riiklikus registris
Vanaküla Sanksaare ristimets

Vanaküla Sanksaare ristimets on ristimets Võrumaal Põlva kihelkonna Vanakülas. Vanaküla Sanksaare ristimets Hiite Maja SA andmekogus.
Männivaksik (perekond)

Männivaksik (Bupalus) on vaksiklaste sugukonda kuuluv liblikaperekond. Eestis elab üks selle perekonna liik – männivaksik (Bupalus piniaria). Männivaksikute perekonda klassifitseeritakse järgmised liblikaliigid: Bupalus albida Bupalus albidaria Bupalus albomacula Bupalus albopuncta Bupalus anomalarius Bupalus bergeri Bupalus bernieri Bupalus bupaloides Bupalus cembraria Bupalus costimaculata Bupalus dzuizynskii Bupalus espagnolus Bupalus flava Bupalus flavescens Bupalus flavomaculata Bupalus flavomughusaria Bupalus fulvaria Bupalus funebris Bupalus fuscantaria Bupalus fuscostrigata Bupalus hirschkei Bupalus iberaria Bupalus immacula Bupalus inversa Bupalus kansuensis Bupalus kolleri Bupalus michaellarius Bupalus mughusaria Bupalus nana Bupalus nigricans Bupalus nigricarius Bupalus nivalis Bupalus piniaria – männivaksik Bupalus piniarius Bupalus postclara Bupalus rautheri Bupalus shensicola Bupalus strigata Bupalus tiliaria Bupalus tristis Bupalus unicolora Bupalus vestalis Bupalus wolffi. Männivaksik andmebaasis eElurikkus , Veebiversioon (vaadatud 06.02.2014) Sissekanne Catalogue of Life'is Männivaksik andmebaasis eElurikkus Sissekanne veebisaidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud rootsikeelset artiklit sv:Bupalus seisuga 06.02.2014.
Piacenza San Damiano lennujaam

Piacenza San Damiano lennujaam on sõjaväelennuväli Itaalias Emilia-Romagna maakonnas Piacenza provintsis, 15 km kaugusel Piacenza keskusest lõunas, San Giorgio Piacentino omavalitsusüksuse San Damiano fraktsioonis. Lennujaamale on antud Gaetano Mazza nimi. "World Aero Data". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. veebruar 2014. Vaadatud 6. veebruaril 2014.
Koorvere Öpiku talu ristipuu

Koorvere Öpiku talu ristipuu on ristipuu Tartumaal Võnnu kihelkonna Koorvere külas. Koorvere Öpiku talu ristipuu Hiite Maja SA andmekogus.
Rosma Moorimäe ristipuud

Rosma Moorimäe ristipuud on ristipuud Võrumaal Põlva kihelkonna Rosma külas. Rosma Moorimäe ristipuud Hiite Maja SA andmekogus.
Kiuma ristipuud

Kiuma ristipuud on ristipuud Võrumaal Põlva kihelkonna Kiuma külas. Kiuma ristipuud I Hiite Maja SA andmekogus. Kiuma ristipuud II Hiite Maja SA andmekogus.
Temperavärv

Temperavärv on veega segatav pigmendist ja sideainest koosnev värv. Kuivades muutuvad temperavärvid heledamaks, annavad teosele mati pinna. Temperavärvi sideaineks munatempera puhul on kuivav taimeõli, munavalge ja/või munakollane, kaseiintempera puhul kaseiin, polüvinüülatsetaattempera puhul sünteetiline sideaine jne. Kaseiinvärv Õlivärv Tempera
Puuri ristimets

Puuri ristimets on ristimets Võrumaal Põlva kihelkonna Puuri külas. Puuri ristimets Hiite Maja SA andmekogus.
Puuri ristikuusk

Puuri ristikuusk on ristipuu Võrumaal Põlva kihelkonna Puuri külas. Puuri ristikuusk Hiite Maja SA andmekogus.
Lutsu ristipuud

Lutsu ristipuud on ristipuud Võrumaal Põlva kihelkonna Lutsu külas. Lutsu ristipuud Hiite Maja SA andmekogus.
Lindsi saarik

Lindsi saarik on püha puudesalu Viljandimaal Helme kihelkonna Jeti külas. Lindsi saarik Hiite Maja SA andmekogus. Lindsi saarik kultuurimälestiste riiklikus registris
Kodru raba

Kodru raba on raba Järva maakonnas Järva vallas Vetepere külas ning kuulub Epu-Kakerdi soostiku suursoostikku. Kodru raba turbalasundi paksus on kuni 8,5 m. Raba keskel asub 1,7 hektari suurune ebakorrapärase kujuga Vibujärv. Maalilist raba ümbritsevad paljud salumetsailmelised soosaared. Muistsetel aegadel ajutise pelgupaigana kasutatud soosaari katab enamasti mets. Kodru rabast lõunasse jäävad mitmed saluilmelised soosaared. Raba jääb Aegviidu-Kõrvemaa puhkealale. Läbi Kodru raba kulgeb 5 km pikkune Kodru raba matkarada ehk Tammsaare-Järva-Madise loodusrada. Eesti Loodus, Tammsaare Väljamäelt Järva-Madisele, H. Alumäe 2010/4 RMK, Tammsaare-Järva-Madise loodusrada "Üle Kakerdaja raba" Eesti Loodus, 2010/4
Legnago lennujaam

Legnago lennujaam on lennujaam Itaalias Veneto maakonnas Verona provintsis, mõne kilomeetri kaugusel Legnago keskusest lõunaedelas, Rosta asulas. Lennujaamale on antud Carlo Marchetto ja Francesco Marcati nimi. Lennurada Carlo Marchetto ja Francesco Marcati mälestussammas Great Circle Mapper  Legnago lennujaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Aitsra ohvrikivi

Aitsra ohvrikivi on ohvrikivi Viljandimaal Helme kihelkonna Aitsra külas. Aitsra ohvrikivi Hiite Maja SA andmekogus. Aitsra ohvrikivi kultuurimälestiste riiklikus registris
Kirbu ohvrikivi

Kirbu ohvrikivi on ohvrikivi Valga maakonnas Valga vallas Kirbu külas (endisel Võrumaal Karula kihelkonnas). Kirbu ohvrikivi kultuurimälestiste riiklikus registris Kirbu ohvrikivi Hiite Maja SA andmekogus.
Pringi ohvrimägi

Pringi ohvrimägi on looduslik pühapaik Tartumaal Sangaste kihelkonna Pringi külas. Mäel asusid pühaks peetud tammed ja asub ohvrikivi. Pringi ohvrimägi Hiite Maja SA andmekogus. Pringi ohvrimägi kultuurimälestiste riiklikus registris
Lõve ohvrikivi

Lõve ohvrikivi on ohvrikivi Viljandimaal Helme kihelkonna Lõve külas. Lõve ohvrikivi Hiite Maja SA andmekogus. Lõve ohvrikivi kultuurimälestiste riiklikus registris
Villemisilla mägi

Villemisilla mägi (ka Jaani kiriku ase) on looduslik pühapaik Tartumaal Sangaste kihelkonna Põru külas. Põru Villemisilla mägi Hiite Maja SA andmekogus. Villemisilla mägi kultuurimälestiste riiklikus registris
Kolli Nuudaläte

Kolli Nuudaläte on ohvriallikas Tartumaal Sangaste kihelkonna Kolli külas. Kolli Nuudaläte Hiite Maja SA andmekogus. Kolli Nuudaläte kultuurimälestiste riiklikus registris
Porgandi ristipuud

Porgandi ristipuud on ristipuud Võrumaal Põlva kihelkonna Eoste külas. Eoste Porgandi ristipuud Hiite Maja SA andmekogus.
Kurevere Kihu ohvrikivi

Kurevere Kihu ohvrikivi (ka Kihu kivi) on ohvrikivi Tartumaal Sangaste kihelkonna Kurevere külas. Kurevere ohvrikivid (Kihelkonna vallas Kurevere külas) Kurevere Kihu ohvrikivi Hiite Maja SA andmekogus. Kurevere Kihu ohvrikivi kultuurimälestiste riiklikus registris
Tsirgumäe ohvrimänd

Tsirgumäe ohvrimänd oli pühapuu Vana-Võrumaal Hargla kihelkonna Tsirgumäe külas. Tsirgumäe ohvrimänd Hiite Maja SA andmekogus. Tsirgumäe ohvrimänd kultuurimälestiste riiklikus registris
Laanemetsa ohvrikivi

Laanemetsa ohvrikivi on ohvrikivi Võrumaal Hargla kihelkonna Laanemetsa külas. Laanemetsa ohvrikivi Hiite Maja SA andmekogus. Laanemetsa ohvrikivi kultuurimälestiste riiklikus registris
Saukse hiiesalu

Saukse hiiesalu on püha puudesalu Virumaal Kadrina kihelkonna Saukse külas. Saukse hiiesalu Hiite Maja SA andmekogus. Saukse hiiesalu kultuurimälestiste riiklikus registris
Mähkurlased

Mähkurlased (Tortricidae) on liblikaliste seltsi kuuluv sugukond. Sugukonda kuulub umbes 5000 liiki, neist elab Euroopas umbes 1000. Suure monograafia mähkurlastest on kirjutanud Tartu Ülikooli zooloog Julius Kennel. Selles on ka Kenneli enda tehtud värvijoonised 970 liigi kohta. Mähkurlaste sugukonda liigitatakse järgmised alamsugukonnad: Chlidanotinae Olethreutinae Tortricinae. Retinia Rhyacionia Mähkurlased andmebaasis eElurikkus , Veebiversioon (vaadatud 06.02.2014) Loomade elu 3:295. Kennel, Julius 1908. Die palaearctischen Tortriciden. Zoologica 54. Stuttgart. 727 lk, 24 värvitahvlit. Sissekanne ADW-s Mähkurlased andmebaasis eElurikkus Sissekanne Fauna Europaeas Sissekanne NCBI-s Sissekanne SITI-s Sissekanne Tree of Life Web'is Sissekanne veebisaidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Tortricidae seisuga 06.02.2014.
Uku Sillaotsa ohvrikivi

Uku Sillaotsa ohvrikivi on ohvrikivi Virumaal Kadrina kihelkonna Uku külas. Uku Sillaotsa ohvrikivi Hiite Maja SA andmekogus. Uku Sillaotsa ohvrikivi kultuurimälestiste riiklikus registris
Mõigu kalmistu

Mõigu kalmistu on mahajäetud kalmistu Tallinnas Kesklinna linnaosas Mõigu asumis. Ajalooliselt jäi kalmistu Jüri kihelkonda. Ala liideti Tallinnaga 1945. aastal. Mõigu kalmistu rajati Ülemiste järve äärsele Pühamäele 1774. aastal pärast seda, kui Venemaa keisririigis keelati kirikutesse ja elamute lähedusse matmine. Kalmistule andis krundi Tallinna Toomkoguduse lauamõis Mõigu mõis ja sinna maeti Tallinna Toompea saksa koguduse liikmeid. Kalmistu pindala oli 2,1 hektarit. 1951. aastal kalmistu likvideeriti nõukogude võimuorganite poolt, kuid erinevalt teistest Tallinnas likvideeritud kalmistutest (Kopli kalmistu) jäi kalmistu füüsiliselt alles. Karl von Winkler, kunstnik Alexander Philipp von Saltza, poliitik Saaga TLA.236.1.32:73 Mõigu kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Carl-Dag Lige ja Oliver Orro, IGAVIKU PAIGAD KAASAEGSES LINNARUUMIS. Tallinna hüljatud kalmistud, lk 88–89. MUINSUSKAITSE 2 0 0 7. A A S T A R A A M A T. Väljaandjad: Muinsuskaitseamet, Tallinna Kultuuriväärtuste Amet, EKA Muinsuskaitse ja restaureerimise osakond. ISSN 1736-468X
Lavi ohvrikivi

Lavi ohvrikivi on ohvrikivi Virumaal Viru-Jaagupi kihelkonna Lavi külas. Lavi ohvrikivi Hiite Maja SA andmekogus. Lavi ohvrikivi kultuurimälestiste riiklikus registris
Lõuend

Lõuend on lina-, kanepi- või džuudikiududest kootud labase sidusega riie, millele pärast alusraamile kinnitamist ja kruntimist tehakse maaling. Alates 18. sajandist tõrjus lõuend kõik ülejäänud materjalid kõrvale ning muutus populaarseimaks alusmaterjaliks, eriti õlimaalidele. Lisaks lõuendile kasutatakse ka kartongi ja vineeri. Lõuendi üheks eeliseks on, et maalitud lõuendi saab alusraamilt maha võtta ja kokku rullida. Samas on lõuend on kergesti lõhutav. Teda saab lõigata, läbi torgata, käristada. Lisaks reageerib lõuend õhuniiskusele ja temperatuurile. Kõige vastupidavam on linane lõuend, sellest järgmine kanepine lõuend. Puuvillane lõuend jääb oma omadustelt eelpool nimetatuile alla. Linane lõuend võib õli toimel hapraks muutuda, kanepine kipub õhu ja niiskuse käes pruunistuma. Heale lõuendile esitatakse kindlad nõudmised. Vastu valgust vaadates on hea lõuend igalt poolt ühtlase koega, selle pealispind ei ole liiga karvane. Niisutamine ei tohi teda tumedamaks muuta ning ta peab imema vett ühtlaselt. Tavaliselt on lõuend apreteeritud, see tähendab tärklisekliistriga läbi immutatud. Tänu sellele muutub lõuendi pind tihedamaks, tugevamaks ja siledamaks. Enne maalima hakkamist tuleb lõuend kindlasti kinnitada alusraamile. Seda nii maalimise kergendamiseks, kui ka lõuendi paremini säilimiseks. Tänapäeval on võimalik osta nii krunditud kui ka kruntimata lõuendeid.
Miila hiiemägi

Miila hiiemägi on hiiemägi Virumaal Viru-Nigula kihelkonna Miila külas. Miila hiiemägi Hiite Maja SA andmekogus. Miila hiiemägi kultuurimälestiste riiklikus registris
Salla liukivi

Salla liukivi on liukivi Virumaal Simuna kihelkonna Salla külas. Salla liukivi Hiite Maja SA andmekogus. Salla liukivi kultuurimälestiste riiklikus registris
Arkna Kuldallikas

Arkna Kuldallikas on ohvriallikas Virumaal Rakvere kihelkonna Arkna külas. Arkna Kuldallikas Hiite Maja SA andmekogus. Arkna Kuldallikas kultuurimälestiste riiklikus registris
Soome 2014. aasta taliolümpiamängudel

FIN Soome osales 2014. aasta taliolümpiamängudel 103 sportlasega ja 9 spordialaga. Olümpiavõitjaks tuli murdmaasprindimeeskond koosseisus Iivo Niskanen ja Sami Jauhojärvi. Osalesid Tanja Poutiainen, Marcus Sandell, Santeri Paloniemi ja Samu Torsti. Peatreener Erkka Westerlund avaldas 7. jaanuaril 2014 koondise koosseisu. Väravavahid: 31 Antti Niemi (San Jose Sharks, NHL) 32 Kari Lehtonen (Dallas Stars, NHL) 40 Tuukka Rask (Boston Bruins, NHL) Kaitsemängijad: 3 Olli Määttä (Pittsburgh Penguins, NHL) 4 Ossi Väänänen (Jokerit, Helsingi) 5 Lasse Kukkonen (Kärpät, Oulu) 6 Sami Salo (Tampa Bay Lightning, NHL) 18 Sami Lepistö (Avtomobilist Jekaterinburg, KHL) 38 Juuso Hietanen (Torpedo Nizhni Novgorod, KHL) 44 Kimmo Timonen (Philadelphia Flyers, NHL) 45 Sami Vatanen (Anaheim Ducks, NHL) Ründajad: 8 Teemu Selänne (Anaheim Ducks, NHL) 9 Mikko Koivu (Minnesota Wild, NHL) 12 Olli Jokinen (Winnipeg Jets, NHL) 15 Tuomo Ruutu (Carolina Hurricanes, NHL) 16 Aleksander Barkov (Florida Panthers, NHL) 21 Jori Lehterä (Sibir Novosibirsk, KHL) 27 Petri Kontiola (Traktor Tsheljabinsk, KHL) 28 Lauri Korpikoski (Phoenix Coyotes, NHL) 36 Jussi Jokinen (Pittsburgh Penguins, NHL) 41 Antti Pihlström (Salavat Julajev Ufa, KHL) 50 Juhamatti Aaltonen (Kärpät, Oulu) 51 Valtteri Filppula (Tampa Bay Lightning, NHL) 64 Mikael Granlund (Minnesota Wild, NHL) 71 Leo Komarov (Dynamo Moscow, KHL) Osalevad Pekka Koskela, Mika Poutala ja Tommi Pulli. 16. detsembril 2013 nimetati olümpiavõistkonda üheksa murdmaasuusatajat: naistest Anne Kyllönen, Krista Lähteenmäki, Kerttu Niskanen, Riitta-Liisa Roponen, Aino-Kaisa Saarinen ja Riikka Sarasoja-Lilja ning meestest Matti Heikkinen, Sami Jauhojärvi ja Martti Jylhä. Hiljem lisandusid võistkonda Mari Laukkanen, Mona-Lisa Malvalehto, Kaisa Mäkäräinen, Juho Mikkonen, Iivo Niskanen, Ville Nousiainen, Lari Lehtonen ja Anssi Pentsinen. Janne Ahonen, Anssi Koivuranta, Olli Muotka, Jarkko Määttä http://yle.fi/urheilu/leijonien_sotshi-joukkueessa_kolme_jymypaukkua_-_yle_urheilu_esittelee_olympialeijonat/7014275 http://yle.fi/urheilu/sotshin_viimeiset_valinnat_julki_-_mukana_103_urheilijaa/7054616 https://web.archive.org/web/20140222035036/http://www.sport.fi/uutiset/huippu-urheilu/sotsin-olympiajoukkue-taydentyi-14-lla-urheilijalla/>
Õlimaal

Õlimaal on õlivärvidega peamiselt krunditud alusele (nt puittahvlile, lõuendile, vaskplaadile, vineerile, papile vms) maalitud kunstiteos. Traditsiooniliselt kaetakse kuivanud õlimaalitöö lakiga. Tahvelmaalis õlivärvidega maalimise tehnika töötasid välja Madalmaade kunstnikud Jan ja Hubert van Eyck (u 1390–1441). Renessansi kõrgajaks oli õlimaal välja tõrjunud temperamaali peaaegu kõikjal Euroopas. Kui varased õlimaaliteosed olid ikka veel tahvelmaalid puul, siis umbes 15. sajandi lõpus muutus lõuend populaarsemaks maali aluseks, sest see oli odavam, seda oli kergem transportida ja see võimaldas suuremate teoste maalimist. Üks järjekindlamaid õlimaali viljelejaid lõuendil oli Veneetsia koolkond, kuhu kuulusid ka näiteks Tizian ja Paolo Veronese. Veneetsia, kus purjeriie oli kergesti kättesaadav, oli juhtival kohal lõuendile üleminekul. Saksamaal hakkasid õlimaalitehnikat viljelema Albrecht Dürer ning Hans Holbein. Alates 18. sajandist on õlimaal valitsev maalikunstitehnika. Kunstileksikon, Tallinn, 2001, lk 479