laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Akadi riik

Akadi riik oli esimene semiidikeelne Mesopotaamia impeerium, asus Akadi linnas ja seda ümbritsevatel aladel aastatel 2334-2154 eKr. Akadi riik ühendas esimest korda kõik akadi ja sumeri keelt kõnelevad põlisrahvad ühe võimu alla. Akadi riigi kontrolli all olid Mesopotaamia (tänapäeva Iraak, Kuveit, Ida-Süüria ja Kagu-Türgi), Levant (tänapäeva Süüria ja Liibanon) ning Anatoolia (Türgi) ja Iraani lõuna- ning idaosa. Sõjaretked ulatusid lõunas Araabia poolsaarele, tänapäeva Bahreini ja Omaani aladele. 3. aastatuhandel eKr kujunesid sumerite ja akadite vahel väga lähedased kultuurisidemed, laialt oli levinud kakskeelsus. Akadi keel võttis aegamööda sumeri keelelt põhikeele rolli üle 3. ja 2. aastatuhande vahetusel eKr (täpne aeg on vaieldav). Akadi riik jõudis haripunkti 2400–2200 aastat eKr, pärast Sargoni (2334–2279 eKr) vallutusi. Sargon alistas kogu Mesopotaamia kui ka Elami ning Süüria ja Palestiina. Nime sai see Sargoni pealinna Akadi (Agade) järgi. Sargoni ja tema järeltulijate all võeti akadi keel kasutusele ka vallutatud naaberriikides, näiteks Eelamis. Sargoni loodud Akadi riik oli maailma esimesi impeeriumeid. Nime sai see Sargoni pealinna Akadi (Agade) järgi. Akadi keelest, mis kuulus semiidi keelte hulka, sai enam kui tuhandeks aastaks Mesopotaamia peamine kõnekeel. Pärast Sargoni surma Akadi riik nõrgenes, kuid selle sisemise stabiilsuse taastas peagi tema lapselaps Naramsin (2260–2223 eKr). Viimase Akkadi kuninga Šarkališarri ajal (2223–2198 eKr) aga nõrgenes riik otsustavalt ja kuningas kukutati paleepöördega. Riigist lõi lahku Elam ja järgnevalt taastasid paljud Sumeri linnad oma sõltumatuse. Pärast impeeriumi varisemist liitusid akadi rahvad Mesopotaamias kahte suuremasse akadikeelsesse riiki: Assüüriasse põhjas ning paar sajandit hiljem Babülooniasse lõunas. Sargon I (Akad; 2334–2279 eKr) Naramsin (Akad; 2254–2223 eKr) Šarkališarri (2223 eKr–2198 eKr) Gudea (Girsu) Utu-hegal (Uruk) Vana-Assüüria (ca 2000–1750 eKr), Assüüria
Aksumi kuningriik

Aksumi kuningriik, tuntud ka kui Aksumi impeerium, varem Aksumi linnriik, oli riik tänapäeva Eritrea ja Põhja-Etioopia aladel. See eksisteeris umbes aastatel 100–940 pKr. Riik mängis suurt rolli Rooma impeeriumi ja Vana-India vahelises kaubanduses. Aksumid lihtsustasid kaubandust vormides oma Aksumi münte, riigil oli hegemoonia langeva Kušaani kuningriigi üle ning aksumid sekkusid tihti Araabia poolsaare kuningriikide siseasjadesse, lõpuks vallutati Homerite kuningriik. Aksumid püstitasid mitmeid suuri steele, mis täitsid kristluse-eelsetel aegadel religioosseid ülesandeid. Üks sedasorti graniitsammas on 27,4 meetri kõrgune, mis teeb sellest kõrgeima omalaadse maailmas. Ezana (valitses 320–360) võtsid aksumid vastu ristiusu. Seitsmendal sajandil pagesid paljud moslemid Mekast kuningriiki, otsides varju Quraishi hõimu tagakiusamise eest. Samanimeline pealinn, Aksum, asus Põhja-Etioopias. Kuningriigis oli terminina kasutusel "Etioopia" juba neljandal sajandil. Linn on väidetavalt seaduselaeka asukoht ning Seeba kuninganna kodu.
Peetri kool

Peetri-nimelisi koole on/oli Eestis mitu: Peetri Lasteaed-Põhikool, Rae vallas Peetri alevikus Peetri Põhikool, Kareda vallas Peetri alevikus Narva Peetri Kool (Narva Peetri kool) Tartu Luterlik Peetri Kool St. Petri-Schule Peterburis Peetri reaalkool Peetri algkool
Lissaboni peapiiskoppide loend

Katoliku kiriku Lissaboni peapiiskopkond (ladina keeles Archidioecesis Lisbonensis) loodi 10. novembril 1394 Lissaboni diötseesist (piiskopkonnast), mis loodi 4. sajandil. Järgnevas tabelis on toodud Lissaboni peapiiskopid. Aastast 1716 kannavad nad ka tiitlit "patriarh".
Hümn

Hümn (kreeka sõnast ὕμνος (hymnos)) on antiikkirjanduses pidulik laul, mis ülistab kangelasi või jumalaid. Keskajal olid hümnid gregoriuse koraalil põhinevad stroofilise värsstekstiga kirikulaulud, mida ennekõike seostatakse püha Ambrosiusega. Hiljem kiituslaul, milles ülistati mingeid sündmusi, nähtusi või isikuid. 19. sajandil hakati hümnideks nimetama pidulikke laule, mis väljendavad ja ülistavad rahvuslikku ja riiklikku ühtsust. Näiteks Eesti Vabariigi hümn on Johann Voldemar Jannseni "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm", mille viisi autor on soome helilooja Fredrik Pacius. hümnoodia riigihümn riigihümnide loend ood NationalAnthems.us HymnWiki
Postitõld

Postitõld (vanamoeliselt eesti keeles ka tilisang < vene дилижанс < prantsuse diligence 'usinus, hoolsus') oli tõld, mis vedas posti. Postitõldu kasutati samal ajal ka reisijateveoks. Venemaal pandi esimesed postitõllad reisijaid vedama 1820. aastal Moskva ja Peterburi vahel. 1827. aastal pandi tilisangid veerema ka Tallinna ja Peterburi vahelisele teele; 1840. aastal Peterburi ja Riia vahele, vahepeatused tehti Tartus ja Narvas. Pikemate vahemaade kõrval pandi tilisangid käima ka lühemate vahemaade peale, näiteks 1847. aastal Tartu ja Narva vahele. Ettekirjutuste järgi pidi postitõld olema raudtelgedel, hea välimusega ja valmistatud vastavalt postiteede ülema poolt heaks kiidetud joonistele. Enne postitõldu olid kasutusel lahtised vankrid ning suured pealt kinni ehitatud postivankrid ehk kibitkad. Kuid sellised postisõidukid olid algelised. Teed olid tollal aga halvad, seetõttu oli reisimine nendega ebamugav. Võttes eeskujuks Suurbritannias edukalt rakendunud linnadevaheliste diližansside toimimise, tegi John Palmer 1782. aastal Briti postiteenistusele ettepaneku reorganiseerida samadel alustel ka posti kättetoimetamise üleriigiline teenistus. Teda võeti kuulda. 18. sajandi lõpuks toimis Suurbritannias juba 42 postimarsruuti, kus kurseerisid postitõllad (postidiližansid). Eerik Selli. "Postijaamad riigi ja reisija teenistuses". Valgus. Tallinn, 1976. Lk 102. EUROPA. Postisõiduk filateelia.ee Mail Coaches. postalheritage.org.uk
Ood

Ood (kreeka sõnast ᾠδή (ōidḗ) on pidulik luuletus, ülistus- või mälestuslaul, mis on loodud isiku, sündmuse, nähtuse, idee vms auks. Näiteks ood kangelasele või armastusele. Oodile on iseloomulik sinavorm ja retooriline pöördumine. Eesti kirjandusse tõi oodi Kristjan Jaak Peterson. hümn
Vasa orden

Kuninglik Vasa orden (rootsi keeles Kungliga Vasaorden) on 1772. aastal asutatud Rootsi orden, mida anti tsiviilteenistuse eest. Pärast 1975. aastat seda ei antud, ent alates 1. veebruarist 2023 antakse taas Rootsi kodanikele. Ordeni asutas oma kroonimispäeval 29. mail 1772 kuningas Gustav III. See on saanud nime Vasa dünastia järgi ja oli Rootsi ordenitest noorim. Selle eesmärk oli autasustada Rootsi kodanikke, kes olid tegevad põllumajanduses, mäetööstuses, kaubanduses ja mujal, kuid seda anti ka välismaalastele. Alguses oli ordenil kolm klassi (komandör koos suurristiga, komandör ja rüütel). Kuningas Gustav IV Adolf jagas oma statuudiga 26. novembril 1798 komandöriklassi kaheks. 17. aprillil 1890 jagati kaheks ka rüütliklass. Esimest korda anti ordenit 17. juulil 1772, mil selle sai 43 isikut (neist 14 olid Kuningliku Teaduste Akadeemia liikmed). Komandöri suurrist I klassi komandöririst Komandöririst I klassi rüütlirist Rüütlirist Voldemar Kask Käbi Laretei (1972) Anton Starkopf (1934) Arnold Soom (1936) Krahv Sergei Witte (1897) Gritzner, Maximilian. Handbuch der Ritter- und Verdienstorden aller Kulturstaaten der Welt innerhalb des XIX. Jahrhunderts. Auf Grund amtlicher und anderer zuverlässiger Quellen zusammengestellt. Leipzig: Verlagsbuchhandlung von J. J. Weber, 1893, lk 479-480. Gritzner, Maximilian. Handbuch der Ritter- und Verdienstorden aller Kulturstaaten der Welt innerhalb des XIX. Jahrhunderts. Auf Grund amtlicher und anderer zuverlässiger Quellen zusammengestellt. Leipzig: Verlagsbuchhandlung von J. J. Weber, 1893. Lk 479-482. Swedish Royal Court: Orders and medals. The Order of Vasa
Surviliškis

Surviliškis on alev Leedus Kėdainiai rajoonis, Surviliškise valla halduskeskus. Alev asub Nevėžise kaldal, alevis on üle jõe Panevėžysi rajooni viiv jalakäijate sild. Surviliškises on põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1791 valminud katoliku kirik, aastal 1800 valminud kabel alevi surnuajal ja Vincas Svirskise valmistatud rist koolimaja juures. Ristimeister on maetud alevi surnuaeda. Asulat on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1500, mil sealne mõis läks B. Taboravičiuse valdusse. Esimene kirik ehitati sinna aastal 1505. Surviliškis oli kuni XIX sajandini Žemaitija piiskoppide valduses. Aastal 1777 rajati sinna kihelkonnakool. Aastal 1791 valmis praegune kirikuhoone. Aastal 1863 toimus asula juures lahing ülestõusnute ja tsaariarmee vahel. Tsaari ajal kasutati alevi kohta vene keeles nimekuju Сурвилишки. Aastal 1941 osalesid asula elanikud kommunistide riigipöördes. Nõukogude ajal oli Surviliškis kohaliku kolhoosi keskasulaks. Surviliškis Surviliškise kirik Koolimaja Surviliškise kabel Alevi kalmistu Sild üle Nevėžise Neitsi Maarja tulpkabel alevi serval [1] "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. detsember 2014. Vaadatud 25. mail 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Сурвилишки. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 4 (Павастерортъ — Сятра-Касы). СПб, 1868, 797 lk. Alev portaalis vietoves.Lt
Sandžak

Sandžak (serbia kirillitsas Санџак, türgi Sancak, saksa Sandschak, ungari Szandzsák) on piirkond Euroopas Montenegro kirde- ja Serbia edelaosas. Sandžakk oli Osmanite riigi 2. järgu haldusüksus. Kui Novi Pazari sandžakk anti Osmanite riigile 1908. aastal tagasi, kinnistuski ala nimeks lihtsalt Sandžak. Serbias nimetatakse seda ka Raška piirkonnaks, kuigi ajalooline Raška oli palju suurem. 15. sajandil Osmanite riigi alla läinud Bosnia kuningriigi kaguosas moodustati Novi Pazari sandžakk. Austria-Ungari okupeeris 1878. aastal Berliini kongressi tulemusel Bosnia, Hertsegoviina ja Novi Pazari sandžaki. Kui 1908. aastal Austria-Ungari annekteeris Bosnia ja Hertsegoviina, siis Novi Pazari sandžakk anti Osmanite riigile tagasi. Pärast Osmanite riigi kaotust Esimeses Balkani sõjas jagati Sandžak Londoni rahulepinguga 1913. aastal Montenegro ja Serbia vahel umbes pooleks. Enam-vähem selline jaotus on säilinud tänapäevani. Sandžaki ajalooline pealinn on Novi Pazar. Pindala on erinevate määratluste järgi umbes 7100–8700 km². Suur-Bosnia idee järgijad näevad Sandžakki kui ajaloolist ja olulise bosnialaste osakaaluga ala Suur-Bosnia osana. Montenegro Sandžaki ala jääb kuue valla (Andrijevica, Berane, Bijelo Polje, Plavi, Pljevlja ja Rožaje) territooriumile. 2011. aastal oli bosnialaste osakaal rahvastikus umbes 22% ja moslemite osakaal rahvastikus umbes 44%. Suurim linn on Pljevlja. Serbia Sandžaki ala jääb kahe ringkonna (Zlatibori ja Raška) territooriumile. Zlatibori ringkonnas on Sandžaki ala nelja omavalitsuspiirkonna (Nova Varoši, Priboj', Prijepolje ja Sjenica) territooriumil. Raška ringkonnas on Sandžaki ala kahe omavalitsuspiirkonna (Novi Pazari ja Tutini) territooriumil. 2011. aastal oli bosnialaste osakaal rahvastikus umbes 58% ja moslemite osakaal rahvastikus umbes 66%. Suurim linn on Novi Pazar. "Sandžaki bosnialaste rahvussümbolid". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2016. Vaadatud 25. mail 2016.
Suur-Bosnia

Suur-Bosnia (bosnia Velika Bosna) on irridentistlik ja ekspansionistlik idee, mille järgijad taotlevad ajalooliste Bosnia alade (peamiselt Bosnia kuningriigi) ja bosnialaste suure osakaaluga alade ühendamist või liitmist Bosnia ja Hertsegoviina külge. Peamiselt on need ühendada kavandatavad alad Bosnia ja Hertsegoviina, Sandžak ja Kosovo läänepiirkond, aga ka osasid Serbiast ja Horvaatiast.
Tirza vald

Tirza vald (läti keeles Tirzas pagasts) on vald Lätis Gulbene piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Lejasciemsi, Galgauska, Lizumsi, Druviena ja Jaungulbene vallaga ning Madona piirkonna Dzelzava ja Cesvaine vallaga. Vallas elas 2016. aasta seisuga 925 inimest. Valla elanikest 93,5% on lätlased, 3,1% venelased. Valla halduskeskus on Tirza küla, vallavanem on Česlovs Barkovskis. Tirza valla alal asusid varem Tirza mõisa maad. Mõisade kaotamisel kuulus sellele 1664 ha maad. Lisaks asusid valla aladel veel Troška mõis, millele kuulus 348 hektarit, ja Tirza kirikumõis, millelel kuulus 286 ha maad. Valla vana saksakeelne nimekuju oli Tirsen. Aastal 1935 oli valla pindala 79 km² ja seal oli 1578 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Tirza ja Upmalieši külanõukogu, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1951 liideti Tirza külanõukoguga likvideeritav Upmalieši külanõukogu. Aastal 1954 arvati külanõukogu koosseisu Virāne külanõukogu kolhoosi Boļševiks maad, aastal 1977 aga osa likvideeritavast Sinole külanõukogust. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Gulbene piirkonda. Tähtsamad jõed on Tirza jõgi ja selle lisajõgi Azanda. Looduskaitse all on Vecaduliena mänd ja üks nimetu põline pärn. Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Vecaduliena mõisa kabel, Tirza kirik,Tirza vasallilinnus, hiiepaik Tirza Püha allikas, hiiepaik Jāņukalni Suurkivi, bibliograaf Jānis Misiņši suguvõsa maja ja Zvanulejase muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Tirza kiriku orel, orelirõdu, uksed, kantsel ja altar, Dūnītese kõrts, Tirza mõisaansambel (sealhulgas tall-elumaja), Ceumernide suguvõsa vapireljeef Tirza kalmistu kabelis, Ceumernide pere kabel, Tirza Orukõrts, Tirza-Velēna põllumajandusühistu maja, Niedra keskaegne kalmistu ehk Nāve männid ja Lejasvīndedži keskaegne kalmistu. Looduskaitse all on Vecaduliena mänd ja üks nimetu põline pärn. Aastal 2011 elas vallas 859 lätlast, 24 venelast, 10 valgevenelast, 7 ukrainlast, 9 poolakat ja 3 leedulast. Valla külad: Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Iedzīvotāju reģistra statistika uz 01.01.2016. Latvijas iedzīvotāju skaits pašvaldībās Gulbenes novads (vaadatud 19.02 2018) Latviešu konversācijas vārdnīcas XXI. sējuma 42 987-42 990 slejas. Rīga: 1940. Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0. Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9 Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 08.06 2019 Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 08.06 2019 Ethnic composition of Latvia 2011 Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.  Tirza vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Valla koduleht (läti keeles)
Catherine Merridale

Catherine Anne Merridale (sündinud 12. oktoobril 1959) on inglise ajaloolane ja ajalooraamatute autor. Ta on spetsialiseerunud Venemaa ajaloole. Raamatu "Punane kindlus" eest pälvis ta Wolfsoni ajalooauhinna. Ta lõpetas ajaloo alal Cambridge'i King's College'i, filosoofiadoktoriks sai Birminghami Ülikoolis. Ta on olnud Bristoli Ülikooli ja Londoni Queen Mary ülikooli lähiajalooprofessor. "Ivani sõda. Punaarmee aastatel 1939–1945". Tõlkinud Maia Boltovsky. Tänapäev, 2007. 448 lk. "Punane kindlus. Venemaa ajaloo salasüda". Tõlkinud Matti Piirimaa. Tänapäev, 2014. 429 lk
Truskava

Truskava on alev Leedus Kėdainiai rajoonis, Truskava vallas. Alevis on kultuurimaja. Vaatamisväärsuseks on aastal 1860 valminud kabel alevi surnuaial. XVIII sajandil oli Truskava Pavermenysi mõisa omanike Truskauskaste valduses, nende järgi sai asula ka oma nime. Aastal 1794 ehitasid Truskauskased alevisse kiriku. Aastal 1813 sai alevist kohaliku kihelkonna keskus. Aastal 1831 konfiskeerisid tsaarivõimud Truskauskastelt nende valdused. Aastal 1854 ehitati vana kiriku asemele uus. Aastal 1863 osalesid osad alevi elanikud ülestõusus tsaarivõimude vastu, peale ülestõusu mahasurumist saadeti ülestõusnud Siberisse sunnitööle. Tsaari ajal oli alevi venekeelne nimetus Трусковъ. Knygnešystė ajal lõid salakaubavedaja kihelkonna raamatukogu, mida haldas kohalik vikaar. Teise maailmasõja ajal sai alev rängalt kannatada: 1944. aasta juulis põles maha suur osa alevist, sealhulgas ka kohalik kirik. Nõukogude ajal oli Truskava kohaliku kolhoosi keskasulaks. Maha põlenud kiriku asemele valmis uus alles aastal 1998. Truskava Truskava kirik Truskava kabel [1] http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny/Tom_XII/523 Трусковъ. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 5 (Таарджалъ — Яя). СПб, 1885, 231 lk. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. mai 2006. Vaadatud 25. mail 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Alev portaalis vietoves.Lt
ArchiCAD

ArchiCAD on raalprojekteerimise tarkvara Windowsi ja Macintoshi platvormile. Selle looja on Ungari firma Graphisoft. ArchiCAD kujutab endast arvuti poolt abistatud programmi, tegelemaks nii arhitektuurse kui konstruktiivse osaga kogu disainitava keskkonna vältel – olgu selleks keskkonnaks kas hooned, interjöör, väliskeskkond, objekt või muu selline. ArchiCAD-i peetakse esimeseks BIM-tarkvaraks, mis oli saadaval tavalisele lauaarvutile. Sellel on juba üle 120 000 kasutaja. Esimese ArchiCAD-i versiooni töötas välja 1982. aastal Ungaris Budapestis Gábor Bojár. Gábor kirjutas esimese koodi programmi jaoks raha eest, mille ta sai oma naise ehteid pantides. Kuna sel ajal valitses Ida-Euroopas Nõukogude režiim, tuli Bojáril Apple'i arvuti, millega ta koodi kirjutas, salaja üle raudse eesriide vedada. Esimene programm valmis 1984 Apple Lisa arvuti jaoks, mis hiljem sai nimeks ArchiCAD. Ettevõttel oli tegevuse alguses raske hakkama saada, põhjuseks ebasoodne ärikeskkond. ArchiCAD-i kasutajate arv suurenes kiiresti aastatel 2007–2011, peamiselt Euroopa turul. Tänaseks on ArchiCAD BIM-maailmas tuntud tegija. ArchiCADi tooted kuuluvad alates 2006. aastast Nemetschek Groupi koosseisu. Täislitsents – piiramatu ligipääs kõigile ArchiCAD-i funktsioonidele. Individuaallitsents (saadaval vaid USA-s, Suurbritannias, Brasiilias, Lõuna-Koreas, Hongkongis ja Jaapanis) – täislitsentsist maha arvatud funktsioonid TeamWork, Cinema 4D rendering engine ja Hotlink/X-ref. Pay-per-use litsents – kasutamise eest on vaja töötunde osta, mis lähevad programmi kasutades maha. Rendilitsents – võimalik osta litsents kindlaks perioodiks (näiteks 1, 3 või 6 kuuks). Demo – tugevalt piiratud versioon (salvestamine, kopeerimine ja Teamworki kasutamine ei ole võimalik, kuid saab jooniseid printida). Proovilitsents – mõningate väiksemate piirangutega versioon, mis kestab 30 päeva (selle versiooniga tehtud faile saab avada ainult samas arvutis, 30 päeva möödumisel enam faile salvestada ei saa). Hariduslitsents – tasuta litsents õpilastele. 1. kuu järel tuleb õppimise jätkamiseks taotleda litsents 1 aastaks, mida saab pikendada. Jätab failidele vesimärgid, mida ei ole võimalik eemaldada. A Brief History of BIM. (vaadatud 2.06.2016) https://en.wikipedia.org/wiki/Nemetschek ARCHICAD license types. (vaadatud 2.06.2016)
Josvainiai

Josvainiai on alev (endine linn) Leedus Kėdainiai rajoonis, Josvainiai valla halduskeskus. Alev asub Šušvė jõe kaldal. Josvainias on gümnaasium, kultuurimaja ja raamatukogu. Alevis on metsavarumispunkt. Vaatamisväärsusteks on aastal 1903 valminud katoliku kirik ja kabel alevi surnuajal. XIV sajandil ehitati Josvainiaisse kindlus. Aastal 1486 sai asulast alev. Aastal 1569 rajati sinna leedu suurvürstidele kuuluv Josvainiai mõis. Mõisa juures oli ka kabel. Esimene kirik ehitati asulasse aastal 1604. Aastal 1699 sai Josvainiai Magdeburgi õigused. Alevi omanikeks on olnud Kwileckid ja Miłaszewskid. Aastast 1628 kuulus Josvainiai Sapiehadele, seejärel olid omanikeks Massalskid. Aastal 1643 müüdi Josvainiai Judyckitele. Järgmised omanikud olid Szczyttid, seejärel aga Vitebski kastellaan Szymon Syruć. XVIII sajandil hävitasid Rootsi väed sealse lossi. Aastal 1792 sai Josvainiaist linn, ühtlasi kinnitati ka asula vapp. Aastal 1812 toimus Josvainiai juures lahing Napoleoni ja vene vägede vahel. Aastaks 1831 oli Josvainiai taas aleviks muudetud, toona osalesid sealsed elanikud ülestõusus tsaarivõimude vastu. XIX sajandi lõpuks oli kolmas osa alevi elanikest juudid, lisaks kirikule tegutses Josvainiais ka sünagoog. Tsaariajal kasutati alevi kohta vene keeles nimekujusid Ясвойни ja Ясвойне. Aastal 1903 valmis vana kiriku asemele uus. Aastal 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed 280 kohalikku elanikku, kellest enamik olid juudid. Nõukogude võimud küüditasid 28 Josvainiai elanikku. Pärast Teise maailmasõja lõppu tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Josvainiai kohaliku kolhoosi keskasulaks. Josvainiai Josvainiai kirik Kultuurimaja Josvainiai kabel Emilija Statkovska mausoleum Šušvė [1] http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny/Tom_III/505 Ясвойни. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Kd. 41А (82) : Яйцепровод — Ѵ. С.-Петербургъ, 1904., 841 lk. Ясвойне. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 5 (Таарджалъ — Яя). СПб, 1885, 994 lk. Josvainiai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 732 lk. Alev portaalis vietoves.Lt
Felix Bloch

Felix Bloch (23. oktoober 1905 – 10. september 1983) oli Šveitsi füüsik, kes töötas peamiselt USA-s. Talle ja Edward Mills Purcellile anti 1952. aastal Nobeli füüsikaauhind tuumamagnetismis uute mõõtmismeetodite väljatöötamise eest. Aastatel 1954–1955 oli ta esimene CERN-i peadirektor. Bloch sündis Zürichis, tema vanemad olid juudid Gustav ja Agnes Bloch. Ta õppis Zürichis gümnaasiumis ja tehnikakõrgkoolis (ETHZ). Esialgu õppis ta inseneri erialal, kuid vahetas selle varsti füüsika vastu. Ta külastas Peter Debye ja Hermann Weyli ning ka Erwin Schrödingeri loenguid ja seminare. Tema õpingukaaslane oli John von Neumann. Pärast lõpetamist 1927. aastal jätkas ta füüsikaõpinguid Leipzigi Ülikoolis koos Werner Heisenbergiga ning sai doktorikraadi aastal 1928. Tema doktoritöö esitas tahkiste kvantteooria, kasutades Blochi laineid elektronide kirjeldamiseks. 1940. aastal abiellus ta Lore Mischiga. Hofstadter, Robert (1984). "Obituary: Felix Bloch". Physics Today. 37 (3): 115–116. Bibcode:1984PhT....37c.115H. DOI:10.1063/1.2916128. Sohlman, M (Ed.) Nobel Foundation directory 2003. Fraser, Gordon (2012). "Chapter 7". The Quantum Exodus. Oxford University Press. Lk 182. ISBN 978-0-19-959215-9. Former Fellows of The Royal Society of Edinburgh 1783 – 2002. royalsoced.org.uk
Läti Televisioon

Läti Televisioon (lühend LTV, läti Latvijas Televīzija) on Läti riiklik televisiooniettevõte, mis asutati 6. novembril 1954. Läti Televisiooni keskus asub Riias. Ettevõtte peadirektor on Ivars Priede. Läti Televisioon ja Läti Raadio ühinevad 2025. aasta 1. jaanuaril avalik-õiguslikuks ringhäälinguks Latvijas Sabiedriskais medijs. Läti Televisioonil on kaks telekanalit: LTV1 ja LTV7. LTV1 on riigikanal ja lätikeelne. LTV7 on üldine kanal ja 25% selle saadetest on venekeelsed. Eesti Televisioon Läti meedia "Läti parlament langetas lõpliku otsuse Läti Raadio ja Läti Televisiooni ühendamiseks" ERR, 18. jaanuar 2024 Läti Televisiooni koduleht
Fatboy Slim

Fatboy Slim (kodanikunimega Quentin Leo Cook, tuntud ka kui Norman Cook; sündinud 31. juulil 1963) on Briti muusik. Tema stiili nimetatakse big beatiks, mis on segu hiphopist, breakbeatist, rokkmuusikast ja R&B-st. "Better Living Through Chemistry" (1996) "On the Floor at the Boutique" (live) (1998) "You've Come a Long Way, Baby" (1998) "Halfway Between the Gutter and the Stars" (2000) "Live on Brighton Beach" (live) (2002) "Big Beach Boutique II" (live) (2002) "My Game" (live) (2002) "Palookaville" (2004) "I Think We're Gonna Need A Bigger Boat" (2009) "Here Lies Love" (2010) Fatboy Slimi koduleht