laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eesti kirjandus (toetusprogramm)

"Eesti kirjandus" on Eesti Kultuuriministeeriumi rahastatud programm, mille eesmärk on eesti sõnakunsti arenguks soodsate tingimuste loomine, rahvuskultuuriliselt oluliste väärtteoste kättesaadavaks tegemine, eesti kirjanduse populariseerimine ja kirjandusvaldkonna rahvusvahelistumine. Programmi kaudu toetatakse: rahvuskultuuriliselt oluliste teoste väljaandmist, sh eesti keele sõnaraamatute, laiemat huvi pakkuvate keelekäsitluste, kirjandus- ja kultuuriuurimuste, monograafiate, bibliograafiate, kultuurilooliselt oluliste albumite ja esseistika väljaandmist ning Kultuuriministeeriumi algatatud raamatukonkurssidel auhindu võitnud käsikirjade kirjastamist; Eesti kirjanike esinemisi raamatukogudes ja koolides ning kohtumisi lugejatega; eesti kirjanduse eksporti ja rahvusvahelistumist toetavaid tegevusi ning rahvuskultuuriliselt oluliste teoste tõlgete väljaandmist; rahvusvahelise mõõtmega kirjandusfestivalide ja -ürituste läbiviimist Eestis; kultuurialaste jätkuväljaannete ja eesti kultuuri tutvustava võõrkeelse perioodika väljaandmist; väärtkirjanduse ja teiste rahvuskultuuriliselt oluliste tekstide digiteerimist ja e-raamatuna avaldamist. Kultuuriministeeriumi toetusprogrammi "Eesti kirjandus" tulemusel saab Eesti Rahvusraamatukogu digiarhiivist DIGAR nutiseadmesõbralikus EPUB-vormingus vabalt alla laadida 250 klassika- ja koolikirjanduse teost. 2014. aastal lisandus Eesti Rahvusraamatukogu, Eesti Kirjandusmuuseumi ja Digira OÜ koostöös 87 e-raamatut 35 kirjanikult. Raamatute valikul arvestati riikliku õppekava soovituslikku kirjandust ning lähtuti enamasti autoriõiguse kaitse alt vabadest teostest. Kättesaadavaks said näiteks Betti Alveri "Lugu valgest varesest", Karl Ristikivi "Hingede öö", A. H. Tammsaare romaanisari "Tõde ja õigus", Friedebert Tuglase "Väike Illimar", Marie Underi "Sonetid", Eduard Vilde "Mahtra sõda". Varem on sama programmi raames ilmunud e-raamatud Eduard Bornhöhe, August Kitzbergi, Lydia Koidula, F. R. Kreutzwaldi, Jüri Parijõe jt teostest. 2014. aasta lõpu seisuga olid neist enim loetud e-raamatud järgmised: "Kuningal on külm: näidend 3 vaatuses" , "Libahunt", "Eesti rahva ennemuistsed jutud", "Mäeküla piimamees", "Elu ja armastus". "Kultuuriministeeriumi toetusprogramm "Eesti Kirjandus"". Kultuuriministeerium. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 13. märtsil 2015. "Uus ports kirjandusklassikat vormiti e-raamatuteks". Postimees. 17. detsember 2014. Vaadatud 13. märtsil 2015. "Veerandtuhandest eesti kirjandusklassika teosest said e-raamatud". Eesti Rahvusraamatukogu. 18. detsember 2014. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 13. märtsil 2015. Eesti Rahvusraamatukogu digiarhiiv DIGAR Kultuuriministeeriumi programm "Eesti kirjandus"
Where Is the Love?

"Where Is the Love?" on USA ansambli Black Eyed Peas esitatud laul, mis anti välja singli ja muusikavideona. "Where Is the Love?" laulusõnad "Where Is the Love?"YouTube'i muusikavideo Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:https://en.wikipedia.org/wiki/Where_Is_the_Love? seisuga 13.03.2015.
Augustibluus

Augustibluus on Haapsalus aastast 1994 toimuv bluusifestival, ühtlasi Baltimaade suurim bluusifestival. Festivali pealava asub Haapsalu piiskopilinnuse õuel. Programmi kuuluvad lisaks akustilised kontserdid Haapsalu vanas raudteejaamas, ülesastumised tänavakohvikute terrassidel, luule- ja öökontserdid Haapsalu Kuursaalis ning õpitoad Haapsalu kultuurikeskuses. Augustibluusi lavadel on esinenud näiteks sellised bluusimaailma suurkujud nagu Andy Fairweather Low, Nik West, Candye Kane, Earl Thomas, Omar Kent Dykes, Gene Taylor, Lucky Peterson, Lance Lopez, Coco Montoya, Kirk Fletcher, Jimmy Zavala, Eric Gales ja Duke Robillard. Augustibluusi jaoks on aastate jooksul kokku pandud ka festivali eriprojekte, milles on kaasa löönud Tanel Padar, Tõnis Mägi, Ivo Linna, Lenna Kuurmaa, Ott Lepland, Emil Rutiku, Birgit Varjun, Dave Benton, Liis Lemsalu, Birgit Õigemeel, Lauri Pihlap, Riho Sibul, Margus Kappel, Raivo Tafenau, Jan Uuspõld, Ott Sepp, Lea Liitmaa, Juss Haasma, Kaire Vilgats ja paljud teised. 5. augustil 2017 tabas Ukraina ansambli Ivan Blues & Friends solisti Ivan Denõssenkot laval terviserike. Teda küll püüti elustada, kuid ta suri haiglas. 2018. aastal toimus festival Augustibluus 25. korda. Esimest korda toimus festivali raames gospel-bluusikontsert Haapsalu toomkirikus. 2019. aastal toimus Augustibluus 2.–4. augustini. Festivali peaesinejad olid Rick Estrin & The Nightcats ja Jonathon Long USAst. 2020. aastal oli Augustibluusi toimumise kuupäevadeks planeeritud 31. juuli ning 1. ja 2. august, kuid koroonapandeemia tõttu kehtestatud piirangute pärast jäi festival ära. 2021. aastal toimus Augustibluus 30. juulist 1. augustini. Festivali peaesinejateks olid Erja Lyytinen ja Artur Menezes. Augustibluusi korraldab LAG Muusikaagentuur, festivali peakorraldaja on Indrek Ditmann ja programmijuht Raul Ukareda. Augustibluusil tabas muusikut keset esinemist raske terviserike! Festivali korraldaja: meedikud üritavad ta elu päästa, Delfi, 5. august 2017 Augustibluusi laval kokku varisenud Ukraina muusik Ivan Denisenko suri haiglas, Delfi, 6. august 2017. Festivali koduleht
Euroopa Ülemkogu eesistuja

Euroopa Ülemkogu eesistuja (ka Euroopa Ülemkogu alaline eesistuja, mitteametlikult Euroopa Liidu president) on Euroopa Liidu kõrgeim esindaja välissuhetes ja Euroopa Ülemkogu kohtumiste juhataja. Vastavalt Euroopa Liidu lepingu artiklile 15 on tema tööülesanded: Euroopa Ülemkogu kohtumiste ettevalmistamine ja juhatamine; Euroopa Ülemkogu tegevuse üldine suunamine; Euroopa Ülemkogu tegevusest aru andmine Euroopa Parlamendi ees. Lisaks esindab ta Euroopa Liitu välissuhetes, eelkõige Euroopa Liidu ühist välis- ja julgeolekupoliitikat puudutavates küsimustes ja rahvusvahelistel tippkohtumistel. Neid funktsioone jagab ta Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ja Euroopa Komisjoni presidendiga. Euroopa Ülemkogu eesistuja alaline ametikoht loodi Lissaboni lepinguga 2009. aastal. Enne seda roteerus eesistumine ülemkogu liikmesriikide vahel. Eesistuja valitakse ametisse kaheks ja pooleks aastaks ülemkogu liikmete kvalifitseeritud häälteenamusega. Sama inimest võib sellele ametikohale tagasi valida vaid ühe korra, see tähendab kokku kaheks ametiajaks ehk viieks aastaks. Esimene alaline eesistuja oli 1. detsembril 2009 ametisse astunud Belgia endine peaminister Herman Van Rompuy, tema järeltulija aastatel 2014–2019 oli Poola endine peaminister Donald Tusk. 1. detsembril 2019 sai Euroopa Ülemkogu eesistujaks Belgia endine peaminister Charles Michel. Euroopa Komisjoni president Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja Euroopa Parlamendi president Eesistuja ülesanded Euroopa Ülemkogu / Euroopa Liidu Nõukogu veebisait (vaadatud 13.03.2015)
Erich Jaansoo

Erich Jaansoo (28. november 1920 Kastna, Lelle vald – 16. november 2016 Haapsalu) oli eesti näitleja ja taidlusnäitejuht. Ta lõpetas 1934. aastal Eidapere algkooli ja 1953. aastal GITIS-e eesti stuudio. Ta võeti Tartu Töölisteatri õpperühma liikmeks, 1940. aastal alustas Vanemuise teatris koorilauljana, ta oli aastatel 1944–1950 Vanemuise teatri näitleja. Aastatel 1953–1965 oli ta Draamateatri näitleja ning 1965–1974 oli ta Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri näitleja ja peaadministraator. Hiljem oli Haapsalu kultuurimaja juhataja ja aastatel 1978–1991 Haapsalu rahvateatri Randlane peanäitejuht. Lisaks sellele õpetas Randlase õppestuudios ja Haapsalu Muusikakooli teatriklassis. Ta on mänginud kuuldemängudes, filmis („Tagahoovis”, 1957) ja telelavastustes („Maa ja rahvas”, 1958; „Kõrvaline isik”, 1972). 1942 Imre Kálman "Silva" (Boni) 1945 Lydia Koidula "Kosjakased" (Tõlla-Hans) 1946 Edmond Rostand "Cyrano de Bergerac" (Christian) 1946 Shakespeare "Suveöö unenägu" (Demetrius) 1953 Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais "Figaro pulm" (Figaro) 1953 Oskar Luts / Hans Luik "Kevade" (Imelik) 1955 Shakespeare "Antonius ja Kleopatra" (Eros) 1956 Aleksis Kivi / Voldemar Panso "Seitse venda" (Simeoni) 1956 Juhan Smuul "Atlandi ookean" (Aus) 1958 Arthur Miller "Vaade sillalt" (Rodolpho) 1959 Tammsaare / Andres Särev "Vargamäe vanad ja noored" (Ott) 1960 Oskar Luts / Andres Särev "Suvi" (Arno) 1961 Oskar Luts / Andres Särev "Tootsi pulm" (Arno) 1964 Tammsaare / Andres Särev "Pankrot" (Paralepp) 1964 Juhan Smuul "Kihnu Jõnn" (Schneider) 1967 Astrid Lindgren / Arne Oit / Mikk Mikiver "Väikevend ja Karlsson katuselt" (Isa) 1969 Henrik Ibsen "Metspart" (vana Ekdal) 1971 Friedrich Schiller "Fiesco vandenõu Genuas" (Sacco) 2000 – Haapsalu vapimärk 2006 – Valgetähe V klassi teenetemärk 2011 – Haapsalu aukodanik Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000
Euroopa Komisjoni president

Euroopa Komisjoni president on Euroopa Komisjoni juht, Euroopa Liidu ametnik, kelle rolli võib Euroopa Liidu tasandil võrrelda rolliga, mis on valitsusjuhil riigis. Erinevalt valitsusjuhist ei ole Euroopa Komisjoni presidendil aga õigust suunata välispoliitikat, kehtestada makse ega juhatada vägesid. Euroopa Komisjoni presidendil on koos Euroopa Ülemkogu eesistujaga õigus esindada Euroopa Liitu rahvusvahelistel tippkohtumistel. Euroopa Komisjoni presidendi kandidatuuri esitab Euroopa Ülemkogu. Kandidaat valitakse ülemkogus kvalifitseeritud häälteenamusega ja kandidaadi valikul tuleb arvestada Euroopa Parlamendi valimiste tulemusi – tavaliselt esitatakse kandidaadiks valimised võitnud Euroopa partei esindaja. Ülemkogu esitatud kandidatuur läheb kinnitamiseks Euroopa Parlamenti, kus valituks osutumiseks on vajalik absoluutne häälteenamus. Komisjoni president valib ise kõik Komisjoni ülejäänud 27 liiget, kuid arvestab seejuures liikmesriikide esitatud kandidaate volinike ametikohtadele. Volinike portfellide ehk vastutusalade üle otsustamine on Komisjoni presidendi ainupädevuses. Volinike kolleegium tervikuna peab ametisse astumiseks saama ka Euroopa Parlamendi heakskiidu. Alates 1. detsembrist 2019 on Euroopa Komisjoni president Saksamaa endine kaitseminister Ursula von der Leyen. Euroopa Parlamendi president Euroopa Ülemkogu eesistuja
Estonian Theatrical Distribution OÜ

Estonian Theatrical Distribution OÜ on Eesti filmilevitaja. Ettevõte kasutab kaubamärki HeaFilm (ka Hea Film) ja on filmistuudiote 20th Century Studios, Walt Disney Studios Motion Pictures, Paramount Pictures ja Universal Pictures levitaja Eestis. http://www.heafilm.ee/contact (vaadatud 13.03.2015) Ettevõtte koduleht
Aleksei Petrovitš

Aleksei Petrovitš (vene Алексе́й Петро́вич; 28. veebruar (vkj 18. veebruar) 1690 Preobraženskoje – 7. juuli (vkj 26. juuni) 1718 Peterburi) oli Moskva tsaaririigi troonipärija, keiser Peeter I ja tema esimese abikaasa Jevdokija Lopuhhina poeg. Tema suhted isaga olid pingelised. 1718. aastal süüdistati teda reetmises ja ta sunniti loobuma troonist oma noorema poolvenna Pjotri kasuks. Aleksei Petrovitš suri vanglas kas piinamise tagajärjel või lämmatati. Tema abikaasa oli Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkonna printsess Charlotte Christine, kes suri 1715. aastal sünnitusel tekkinud tüsistustesse. Nende poeg sai hiljem keisriks Peeter II nime all. Püha Andreas Esmakutsutu orden (14. oktoober 1711) Алексей Петрович Хронос (vaadatud 13.03.2015)
Charlotte Christine von Braunschweig-Wolfenbüttel

Charlotte Christine Sophie (28. august 1694 – 2. november (vkj 22. oktoober) 1715) oli Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkonna printsess ja Moskva tsaaririigi troonipärija Aleksei Petrovitši abikaasa. Ta oli Braunschweig-Wolfenbütteli troonipärija (hilisema vürsti) Ludwig Rudolfi teine tütar, kes abiellus sügisel 1711 Moskva tsaaririigi troonipärija Aleksei Petrovitšiga. Abielust sündis kaks last, tütar Natalja (1714–1728) ja poeg Pjotr (1715–1730), kellest sai hiljem Venemaa keiser (Peeter II). Pärast poja sünnitamist jäi Charlotte Christine tõvevoodisse ja suri 10 päeva hiljem. Spehr, Ferdinand. Charlotte Christine Sophie – Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 4. Leipzig, Duncker & Humblot, 1876, 103.
Balka (Donetski oblast)

See artikkel on asulast Donetski oblastis; teiste samanimeliste kohta vaata täpsustuslehte Tšervonõi Žovten Balka, kuni 2016. aastani Tšervonõi Žovten (ukraina keeles ‘Punane Oktoober’), on asula Ukrainas Donetski oblastis Snižne haldusalas. 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 47 inimest. Donbassi sõja ajal langes asula valitsusvastaste relvajõudude kontrolli alla. Reutersis 12. märtsil 2015 ilmunud artikli kohaselt oli neli küla elanikku tunnistajaks 17. juulil 2014 Malaisia reisilennuki alla tulistanud raketi lennu algusele. "Декоммунизация: в Донецкой области переименованы поселки и города". Vaadatud 7.08.2018. "Свидетельства жителей Червоного Жовтня под Торезом указывают, что малайзийский "Боинг" сбили россияне, - Reuters". censor.net.ua. Tsensor.net. 12. märts 2015. Zverev, Anton (12. märts 2015). "Exclusive: From 'Red October' village, new evidence on downing of Malaysian plane over Ukraine". uk.reuters.com. Reuters. Originaali arhiivikoopia seisuga 13. märts 2015. Vaadatud 12. märtsil 2015. 12. märts 2015. dsnews.ua. Жители Донецкой области видели ракету перед крушением Boeing, - СМИ (vene keeles) 12. märts 2015. nbnews.com.ua. Малазийский Boeing-777 сбила ракета, выпущенная с земли – очевидцы (vene keeles)
Mehikoorma Umbjärv

Mehikoorma Umbjärv (ka Umbjärv) on Põlva maakonnas Räpina vallas Meeksi külas asuv järv. Selle pindala on 12,9 ha. Ruta Tamre, 2006. Eesti järvede nimestik. Tallinn: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus.
Nootjärv

Nootjärv on Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Vasavere külas asuv järv. Selle pindala on 5,1 ha. Ruta Tamre, 2006. Eesti järvede nimestik. Tallinn: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus.
Hans Einberg

Hans Benjamin Einberg (25. mai 1892 Tallinn – 14. mai 1955 Stockholm) oli eesti insener ja õppejõud. Lõpetas Tallinna Linna I Reaalkooli 1909 ja Riia Polütehnilise Instituudi masinaehituse erialal 1916 (cum laude) tehnoloogiainseneri diplomiga. Pärast Reaalkooli lõpetamist oli praktikant F. Wiegandi masinavabriku töökojas (masinatehase Ilmarine eelkäija); töötas Vene-Balti Laevaehitus- ja Mehaanikatehase Konstrueerimisbüroos allveelaevade projekteerimise alal 1916–1918. Kui allveelaevade ehitamisest loobuti, töötas ta AS Peetri Laevatehases 1918–1923; Fr. Krulli masinatehases insener-konstruktorina 1923–1924. Töötas Veeteede Valitsuse laevade inspektorina aastail 1926–1937 ning aastail 1930–1940 oli Einberg ka Kaubandus-Tööstuskoja laevavigastuste ja -remondi ekspert. Tallinna Tehnikaülikoolis 1919–1934, 1937–1944: TT õppejõud 1919–1934 (õppeained: mehaaniline tehnoloogia, masinaelemendid, tõstemasinad, kinemaatika, liikumisõpetus); laevamehaanikute kooli õppejõud 1921–1927; tehniliste kursuste lektor 1932–1934; masinate konstruktsioonide ja tehnilise joonestamise dotsent 1937–1938 ning tehnilise joonestamise laboratooriumi juhataja; adjunktprofessor 1938; masinate konstruktsioonide ja mehaanilise tehnoloogia laboratooriumi juhataja 1938–1944, masinate konstruktsioonide erakorraline professor; tehnoloogia kateedri professor ja kateedri juhataja 1940/41. 1944. aastal põgenes koos perekonnaga Rootsi, seal töötas konstruktorina. Oli masinaehituse insener-konstruktorite koolitamise rajaja Eestis; Mereasjade Peavalitsuse, Veeteede Valitsuse ja Eesti Kaubandus-Tööstuskoja ekspert laevade vigastuste hindamise ja remondi alal 1926–1940; Insenerikoja mehaanikasektsiooni liige 1935–1940. Kirjutanud raamatuid ja artikleid puidu- ja metallide tehnoloogia alal. Puidu ja metallide mehaaniline tehnoloogia. Tallinn, 1939 1938 Valgetähe IV klassi teenetemärk (TTÜ dotsent, insener) Vahur Mägi. Tehnoloogiainsener Hans Einberg, Inseneeria 2011, nr 8 ETBL 2000, 1* EE 2000, 14 Eesti Sõna ajaleht, 1942, 23. mai Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tln, 1986, lk 53–54, 56, 82, 85, 90–91, 97, 256 Taal, H. Professor Hans Einberg kui õppejõud // Insenerikultuur Eestis, 1. 1992, lk 159–160 Mehaanikainseneride koolitus 1918–1998. 1998, lk 20–21 Mägi, V. Konstruktoritööle truu Hans Einberg // Minerva rüütlid. 2005, lk 192–195. Hans Einberg TLÜAR väliseesti isikute andmekogus
Pierre Lecomte du Noüy

Pierre Lecomte du Noüy (ka du Nouÿ, 20. detsember 1883 Pariis – 22. september 1947 New York) oli prantsuse bioloog. Tema olulisi uurimisteemasid oli haavade paranemise uurimine. Noüy, Pierre Lecomte du 1937. Biological Time. London: Methuen. (Raamat on pühendusega Alexis Carrelile.)
Haav

Haav on nahka või limaskesta kogu ulatuses läbiv vigastus, mille puhul pind suhteliselt kiiresti rebeneb, lõigatakse või torgatakse läbi (lahtine haav), samuti kui kahjustatakse naha all asuvaid kudesid või elundeid (muljumishaav). Haava põhilisteks tunnusteks on verejooks, valulisus ja koedefekt. Patoloogias on haav naha või limaskesta ja/või nendealuste kudede mehaaniline vigastus. Haavade põhjused: traumad, operatsioonid ja termilised kahjustused. Vigastuse sügavusest lähtuvalt on haavad: lihtsad või komplitseeritud. Tekkepõhjuse järgi jagunevad haavad : laskehaav, torkehaav, põletushaav, lõikehaav, söövitushaav, põrutushaav jne. Akuutsed haavad paranevad üldjuhul hästi 2–3 nädala jooksul. Kroonilised haavandid on: lamatis, venoosne haavand, arteriaalne haavand, segatüüpi ehk kombineeritud haavand ning diabeetiline haavand. Krooniline haavand on enamasti visuaalselt raskesti hinnatav ja selle ravi venib nädalate- ning kuudepikkuseks. Lahtiste haavade korral on esmaabi põhimõtteliselt ühesugune – verejooks tuleb kõigepealt peatada käega haava kokku surudes või rõhksideme abil. Arteriaalse verejooksu korral aga pingsideme (žguti või täispuhutava manseti) abil. Haav tuleb katta kuiva steriilse sidemega, vältida tuleb nakkuse sattumist haava. Esmaabi juurde kuulub ka valutustamine, mis on vajalik põletuste, suurte haavade ning lahtiste luumurdude korral. Suuremad haavad vajavad õmblemist. Haava on vajalik jälgida, et märgata infektsiooni tunnuseid: haava ümbruse turse, punetus, valulikkus, mäda eritumine, rohke eritis, äkiline verejooks. Haavu ravitakse üldjuhul universaalsete haavaravivahenditega, mis sobivad ühtviisi hästi kõikidele haava liikidele kõigis paranemisfaasides. Tüsistunud haava ravitakse antibiootiliste salv- ja geelsidemete abil. Mädase haava puhastamiseks võib kasutada vesinikperoksiidi 1–3%-list lahust. Haava ravi on varem tehtud ka vaklade, kaanide ning isegi seguga laukudest, veinist ja lehma sapist. haavand trauma Haiguste ABC. kliinik.ee, vaadatud 21. detsember 2023. Haavade praktiline liigitus. Tait, Amelia (26. veebruar 2023). "Medieval medicine: the return to maggots and leeches to treat ailments". The Observer (Briti inglise). ISSN 0029-7712. Vaadatud 16. märtsil 2023. Kodune ravi: kas haav paraneb kooriku all hästi või vajab õhku? tervis.postimees.ee, 12. juuli 2023. Haavahoolduse ABC: mida teha, kui haav sugugi ei parane? tervis.postimees.ee, 30. detsember 2017.
Vastutuulelaev

"Vastutuulelaev: Bernhard Schmidti romaan" on aastal 1987 ilmunud Jaan Krossi biograafiline romaan. Romaan räägib Eesti päritolu optikust, astronoomist ja leiutajast Bernhard Schmidtist (1879–1935). Soome keeles: Vastatuulen laiva. Suom. E. Lille. Porvoo etc.: Söderström 1990. 429 lk. Rootsi keeles: Motvindsskeppet. Översätting från estniskan av Ivo Iliste och Brigitta Göranson. Stockholm: Natur och Kultur 1997. 428 lk. Prantsuse keeles: L'Œil du grand tout. Traduit par Jean-Luc Moreau. Paris: Robert Laffont 1997. 332lk. Inglise keeles: Sailing against the wind. Translated from the Estonian by Eric Dickens. Evanston (Ill.): Northwestern University Press, 2012. 347 lk. Saksa keeles: Gegenwindschiff. Bernhard Schmidts Roman. Aus dem Estnischen von Cornelius Hasselblatt und Maximilian Murmann. Mit einem Nachwort von Cornelius Hasselblatt. Hamburg: Osburg Verlag 2021. 429 lk. Hollandi keeles: Het tegenwindschip. Roman over Bernhard Schmidt. Vertaald door Frans van Nes. Prometheus: Amsterdam 2022. 383 lk.
Sidusus

Sidusus (ingl. k. cohesion) mõõdab mooduli osade sarnasust ja kõrge sidusus on tarkvara ülesehituse hea omadus. Kõrge sidususega moodulit võib käsitleda eraldiseisvana. Sellise kõrge sidususega mooduli osad on nii tihedalt seotud, et nende laiali jaotamise tulemusena tõuseks osade sidestus ja koodi oleks raskem jälgida. Mooduli sidususe hindamise kaks tähtsamat abivahendit on mooduli nimi ja sidestus. Kui mooduli nimi on ebamäärane, koosneb mitmest tegusõnast või on üldse keeruline tähendusrikast nime anda, siis on koodi sidusus vastuvõetamatult madal. Hea nimi koosneb sihilisest tegusõnast ja sihitisest. sidestus
Sidestus

Tarkvaratehnikas mõõdab sidestus (ingl k. coupling), kui tihedalt moodulid üksteisest sõltuvad. Kõrge sidestus on tarkvara ülesehituse halb omadus. Kõrge sidestusega mooduli ümbertegemisel on tõenäoline, et mõni teine moodul enam ei tööta ja selle sisu tuleb ümber teha. Madala sidestusega kujustuse ülesehitust ja koodi on kerge jälgida. Programmeerija saab teisi mooduleid vaatamata lihtsalt aru, mida uuritav moodul teeb. Moodulite vahelisi liideseid peaks sidestuse kontrolli all hoidmiseks looma võimalikult vähe, need peaksid olema väikesed ja selgelt määratletud. Moodulid võivad olla omavahel ühendatud erinevatel viisidel. Sellest, mismoodi moodulid ühendatud on, sõltub kui palju ühendus mõjutab üldist sidestust. Liidestes määratlemata moodulitevahendusi ühendusi, nagu näiteks GOTO kasutamine või olukord, kus üks moodul kasutab teise mooduli andmeid, peetakse haiguslikeks. Eristatakse arvutussidestust ja otsustussidestust, mis viitavad andmetele, mida üks mooduli osa teisele saadab. Arvutussidestuse puhul kasutatakse andmeid arvutusteks ja järjekordade loomiseks, ning otsustussidestuse puhul kasutatakse andmeid otsuse tegemiseks. Arvutussidestus tõstab sidestuse määra vähem, kui otsustussidestus. Sidestus, mis liigub läbi sisendite allapoole, omab tugevamat mõju, kui sidestus, mis liigub läbi tagastatavate väärtuse ülespoole. Allapoole liikuva sidestuse puhul võib moodul olla vastutav asjade eest, mille tähendus suuremas pildis on ebaselge. Sidusus
Toomas Gross

Toomas Gross (sündinud 1. mail 1971) on eesti antropoloog. Ta õppis Tartu Ülikoolis bioloogiat. Toomas Gross Eesti Teadusinfosüsteemis
Värvilised unenäod

"Värvilised unenäod" on 1974. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm. Poeetilise ja kujundliku filmi peategelane on 5-aastane Kati. Ta on suvel Hiiumaal vanaema juures, kus tema mängumaa on lai ja avar. Vanaema kingib Katile kassipoja, kuid ema ei luba kiisut linna kaasa võtta. Lõpuks siiski nõustuvad vanemad sellega, et kass võetakse linna kaasa. Kass pääseb aga Mustamäe paneelelamu korterist välja ja Kati läheb teda otsima. Koju jõudnud ema on mures, kuna last pole kodus. Õnneks leiab ta Kati varsti üles. Katrine Zilinska – Kati Meelis Küttim – Meelis Laur Pihel – Laur Raine Loo – Kati ema Jaan Tooming – Kati isa Helene Pihel – Kati vanaema
Nora Bumbiere

Nora Bumbiere (13. märts 1947 Jelgava – 12. jaanuar 1994 Riia) oli läti estraadilaulja. Lauljana sai Nora Bumbiere laiemalt tuntuks 1960. aastate lõpus. Ta laulis Jelgava kultuurimaja ansamblis. Sealt avastas ta Raimonds Pauls, kes kutsus Bumbiere laulma Riia Estraadiorkestrisse. 1973. aastal asutas Raimonds Pauls ansambli Modo, mille solistideks said Nora Bumbiere ja Viktors Lapčenoks (sündinud 16. jaanuaril 1947). Lapčenoks oli Bumbiere abikaasa aastatel 1970–1980. Ansamblist Modo lahkus Bumbiere 1977. aastal. Seejärel oli ta ansambli Tip Top solist ja tegi koostööd mitme vähem tuntud ansambliga, kuid tema lauljakarjääri paremad ajad olid möödas. Laulja äkksurma põhjuseks oli tähelepanuta jäetud hepatiit. 1993. aasta lõpul sattus Nora Bumbiere haiglasse, kus tal diagnoositi maksatsirroos, kuid midagi ei saanud enam teha ja ta suri 12. jaanuaril 1994. Bumbiere maeti Jelgavas Baložu kalmistule. 2010. aastal asutati Nora Bumbiere fond, see on Läti artistide ühendus, mis korraldab igal aastal Nora Bumbiere mälestuseks noortele vokalistidele kontserte ja konkursse. 2012. aasta 20. oktoobril avati Jelgava kultuurimaja lähedal asuvas pargis Nora Bumbierele pühendatud monument. 2018. aastal valmis tema elust jutustav Läti teledokumentaal "Nora".