laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Emil Henri Rathlef

Emil Henri Rathlef (10. veebruar/22. veebruar 1851 Põltsamaa – 3. veebruar 1933 Põltsamaa) oli Liivimaa vaimulik. Ta õppis aastatel 1861–1869 Põltsamaal lähedal Kaarlimõisas eragümnaasiumis. Aastatel 1869–1876 õppis ta Tartu Ülikoolis usuteadust. Aastal 1871 oli ta Haapsalus, aastal 1872 Wiesbadenis koduõpetaja. Prooviaastal oli ta aastatel 1877–1878 Vändra Martini koguduses Ernst Johann Georg Sokolowsky juures ja Põltsamaa Niguliste koguduses Carl Peter Maurachi juures. Ordineeriti 19. märtsil / 31. märtsil 1878 Viljandis õpetaja. Ta oli aastatel 1878–1879 Kolga-Jaani Johannese koguduses adjunktõpetaja, aastatel 1879–1890 oli ta (introdutseeriti 7. jaanuaril/19. jaanuaril 1880) Kolga-Jaani Johannese koguduse õpetaja. Kuid seoses haigusega oli ta ravil: talvel 1881–1882 Sitsiilias, 1888–1889 ja 1889–1890 Genova lähedal Pelgris. Loobus aasta 1890 lõpus tervislikel põhjustel pastoriametist. Oli veel mitmes kohas ravil. Elas aastast 1907 Põltsamaal. Tema isa Carl Emil Rathlef oli Põltsamaal arst, emapoolne vanaisa oli ülemõpetaja Paul Sokolovski. Tema abikaasa Bertha Luise isa Woldemar Mickwitz oli Maarja-Magdaleena- ja Vara Brigitta koguduse õpetaja ning Tartu praostkonna praost, abikaasa vanaisa Dietrich Georg Mickwitz oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, abikaasa teine vanaisa Eduard Johann Assmuth oli Torma- ja Lohusuu koguduse õpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Christoph Maurach

Christoph Martin Lobegott Maurach (18. mai/29. mai 1785 Reszel – 13. november/25. november 1848 Paistu) oli Eesti vaimulik. Maurach sündis Ida-Preisimaal, Rößelis (praegu Reszel, Kętrzyni maakond, Warmia-Masuuria vojevoodkond). Ta õppis aastatel 1806–1808 Tartu Ülikoolis. Ta töötas aastatel 1808–1810 õpetajana Viljandi kreiskoolis ning aastatel 1810–1815 õpetajana Pärnus. Ordineeriti 14. veebruaril/26. veebruaril 1815 õpetajaks. Maurach oli aastatel 1815–1848 (introdutseeriti 21. märtsil/2. aprillil 1815) Paistu Maarja koguduse õpetaja. Tema poeg Carl Maurach oli Paistu Maarja koguduse ja Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja, pojapoeg Paul Maurach oli Vändra Martini koguduse adjunktõpetaja ja Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Alice Cullen

Alice Cullen on tegelane Stephenie Meyeri romaanisarjast "Videvik" (The Twilight saga). Päriselt on ta nimi Ashley Greene. Alice Culleni sünninimi enne vampiiriks muutumist oli aga Mary Alice Brandom. Ta juustevärv on pruunikasmust. Ta on vampiir, kuid ta toitub ainult loomaverest, nagu ka kõik teised Cullenid. Ta kuulub Culleni perekonda, kuhu kuuluvad ka Edward, Jasper, Bella, Esme, Carlisle, Emmett, Rosalie. Hiljem ka Belala ja Renesmee (Bella ja Edwardi tütar) Tema silmavärv on muutuv. Kui ta on vihane või janune (vere järgi) on ta silmavärv must; sõbralik,rahulik,on ta silmavärv kuldne. Ta on 147 cm pikk ja vampiiriks ta muudeti aastal 1920.Ta abikaasa on siis Jasper Hale ( Cullen ) sünninimega : Major Jasper Hale.Teadaolevalt,mängivad seal sarjas ema Esme,ja isa Carlisle. Ülejäänud on lapsed ( Jasper,Alice,Rosalie,Emmmett,Edward)
Jerry Reinsdorf

Jerry M. Reinsdorf (sündinud 25. veebruaril 1936) on NBAs mängiva korvpallitiimi Chicago Bulls ja sarjas MLB mängiva pesapallitiimi Chicago White Sox omanik.
Sandra Palm

Sandra Palm (sündinud 7. juunil 1988) on vabakutseline koreograaf ja tantsija. Lõpetanud 2010. aastal Tallinna Ülikooli koreograafia eriala. Mina ja Mina (2011) Laval: Laura Kvelstein, Mihkel Ernits; Kostüüm: Marit Ilison; Valgus: Madis Kirkmann ON/OFF PLAY (2010) Tants: Laura Kvelstein, Julia Koneva, Siim Tõniste; Heli: Ando Naulainen; Video: Martin Sookael LAYOUT (2009) tantsijad: Triin Lilleorg, Martin Sookael; heli: Ando Naulainen; videokujundus: Martin Sookael
Jyri Laats

Jyri Georg Laats (28. mai 1923 – 28. juulil 2018 Palm Springs, California) oli eesti soost Soome relvajõudude ja USA erivägede sõjaväelane. Jyri Laatsi ema oli soomlane ja isa eestlane. Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli ja siirdus 1943. aasta kevadel Soome, vältimaks mobiliseerimist Eestit okupeerinud Saksamaa relvajõudesse, liitudes seal eestlastest moodustatud Jalaväerügement 200-ga, mille koosseisus osales Jätkusõjas. 1944 asus ta Rootsi ja sealt edasi USA-sse. Seal pääses ta USA maaväe eriotstarbeliste üksuste US Army Special Forces koosseisu - rahvasuus nn "Rohelised baretid", kus oli meedik-allohvitser. Võttis osa operatsioonidest Laoses (Operation White Star) ja Vietnami sõjast. Pärast sõda töötas mitmetel missioonidel üle maailma. Ta oli Soome sõjasangari Lauri Törni hea tuttav. Pensionile jäädes asus ta kõigepealt elama Hawaiil. Jyri Laats suri Palm Springsis California osariigis. Kotkaristi kuldrist (19. aprill 2005) Parming, Priit "Vuoksi kallastelt Hiina piirini: Jyri Laats 80", Vaba Eesti Sõna, 2. juuli 2003 Petri Sarjanen, Kari Kallonen: Lauri Törni - Legend - Larry Thorne, 308. lk., Grenader 2011, ISBN-13 9789949448531. Vaba Eestlane, "Eestlane otsib soome naist", 10. veebruar 1977 http://www.president.ee/et/vabariik/teenetemargid/kavalerid.php?id=2650 Estonian-American Special Forces pioneer Jyri Laats dies at 95. ERR
Heliopaus

Heliopaus on heliosfääri välimine kiht, kus tähtedevaheline tuul ja päikesetuul on tasakaalus.
Alitsüklilised ühendid

Alitsüklilised ühendid on sellised tsüklilised (orgaanilised) ühendid, mis ei sisalda aromaatseid rühmi. Kõige stabiilsemad on 5- ja 6-lülilised tsüklid, milles on steerilised pinged kõige väiksemad. Tsükliliste ühendite molekulid saavad esineda mitmes tasakaalulises konformatsioonis, millest üks võib olla energeetiliselt eelistatum. Kui tsükliga on seotud kaks või enam asendusrühma, siis on võimalik cis- ja trans-isomeeride esinemine. Alitsüklilised ühendid jaotatakse aine klassi, tsüklite arvu, tsükliteühiste aatomite arvu jm tunnuste järgi: monotsüklilised tsükloalkaanid (näiteks tsüklopentaan, tsükloheksaan) bitsüklilised tsükloalkaanid (bitsüklodekaan, dekaliin) polütsüklilised tsükloalkaanid (kubaan) monotsüklilised tsükloalkeenid (tsüklopenteen, tsüklohekseen) bitsüklilised tsükloalkeenid (norborneen, norbornadieen) tsüklilised dieenid (tsüklopentadieen) küllastunud heterotsüklilised ühendid (tetrahüdrofuraan, piperidiin) Alitsüklilised ühendid võivad olla nii küllastunud kui küllastumata. Bi- ja polütsüklilised ühendid kuuluvad enamasti kondenseerunud tsüklitega ühendite hulka (näiteks spiro[3.4]oktaan, {norbornaan ehk bitsüklo[2.2.1.]heptaan). Kõige väiksema molekuliga alitsükliline ühend on tsüklopropaan. Selle tsükli steeriline pinge põhjustab molekuli ebastabiilsuse ja sellepärast astub tsüklopropaan kergesti keemilistesse reaktsioonidesse. Kaksiksidemete paiknemist paljudes alitsüklilistes ühendites saab ennustada Bredti reegliga. Tsükli sulgumise viisi paljude alitsükliliste ühendite moodustumisel saab ennustada Baldwini reeglitega, mille esimesena sõnastas Jack Baldwin 1976. Tsüklisatsioon Tsüklilised ühendid Kondenseerunud tsüklid
Tähe jäänuk

Tähe jäänukiks nimetatakse keha, mis on tekkinud kui tähes lõppevad termotuumareaktsioonid. Tähe jäänukiteks on valge kääbus, neutrontäht ehk pulsar ning must auk.
Tähtedevaheline keskkond

Tähtedevaheline keskkond (inglise keeles interstellar medium) on keskkond galaktikates tähesüsteemide vahelises ruumis koos selles eksisteeriva aine ja kiirgusega. Viimaste all peetakse silmas ioniseeritud, atomaarset ja molekulaarset gaasi, samuti tolmu ja kosmilist kiirgust. Gaaside (peamiselt vesiniku ja heeliumi) ja tolmu (peamiselt süsiniku ja räni) segust koosnev tähtedevaheline aine on tähtede ja galaktikate toormaterjal. See võib tiheneda, nii et moodustuvad gaasi- ja tolmupilved, mida nimetatakse udukogudeks. Tähtedevaheline keskkond täidab tähtedevahelise ruumi ja sulandub ümbritsevasse galaktikatevahelisse ruumi. Energiat, mis hõlmab sama ruumimahu elektromagnetilise kiirguse kujul, võib pidada tähtedevaheliseks kiirgusväljaks. Eestis ilmunud astronoomialeksikoni (1996) järgi on tähtedevaheline keskkond ehk interstellaarne aine Galaktikas jt spiraalgalaktikais paiknev hajusaine, mis esineb peamiselt gaasina, vähesel määral ka tolmu ja elementaarosakeste plasmana. Mary. K. Baumann jt. "Mis on maailmaruumis". Tõlkekonsultant Tõnu Viik. Sinisukk, 2005. Lk 10 Heino Eelsalu, 1996. "Astronoomialeksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 40
Karja värav

Karja värav (saksa keeles Karripforte; Karri-Pforte) oli lõplikult 15. sajandil (1456. aastal) Tallinna linnamüüri osana valminud kaitseehitis, mis asetses Tallinna all-linnast kagus (linnamüüri Harju värava ja Viru väravate vahel), tänapäeva Suur-Karja ja Müürivahe tänava ristumiskohal, ulatudes koos ees- ja Karja valliväravaga peaaegu kuni praeguse Pärnu maanteeni. Linnamüüri väravad asusid linnamüüriga ühel joonel, kuid nende ees- ja valliväravad asusid kaugele etteulatuvalt. Suurem osa Tallinna keskaegsest Karjavärava kompleksist lammutati seoses muldkindlustuste rekonstrueerimisega 18. sajandi II poolel, Lurenburgi suurtükitorn lammutati 1767. aastal). 18.-19. sajandil nimetati väravat ka vene keeles Михайловскія ворота. Karja värav ise lammutati 1849. aastal, kui avardati Tallinna vanalinna viivaid liiklusteid. Karjaväravat on kirjalikes allikates esmamainitud 1365. aastal. Aja jooksul täiendati peaväravatorni ja selle kaitseehitisi, 14. sajandi keskpaiku rajati kõigi kolme all-linna lõuna- ja kagukülje väravate ette vesiveskid, mille käigushoidmiseks juhiti vesi kraavi veejuhtme abil Ülemiste järvest. 14. sajandil rajatud esimese lihtsa eesvärav rekonstrueeriti 15. sajandi keskel kahe ümmarguse nurgatorniga eesväravaks. 1530.–1550. aastatel täiendati kaitseehitisi ja kuhjati väljapoole linnamüüri keskaegse vallikraavi väliskaldale muldvall, millest läbipääsuks ehitati vallivärav, selle kõrvale aga Lurenburgi suurtükitorn. Karja peaväravatorn oli massiivne neljatahuline ehitis, oma lõplikul kujul neljakorruseline, millest esimesel korrusel oli võlvitud väravakäik ja selle välimine portaal oli suletav langevõrega. Peaväravatorni väravakäigu laiuseks kahe paralleelse loode–kagusuunalise müüri vahel oli 5,25 m. Rein Zobeli andmetel oli Harju värava ja Karjavärava vahelises osas linnamüüri üldpaksus õigus 2,5 m, kuid müüri siseküljele jäetud teravkaarsete niššide kohal 1,3 m. 20. sajandi alguses kasutati venekeelses kirjanduses värava kohta ka nimetust Mihhaili värav (vene k. Михайловские ворота), naabruses asuva Suur-Karja tänav (Mihhailovskoje ulitsa) järgi. Karjavärava plats Karjavärava vesiveski Ragnar Nurk, Täiendusi Tallinna Karjavärava ehitusloole., Vana Tallinn 2014 lk 57–73. Tallinn
Heterotsüklilised ühendid

Heterotsüklilised ühendid on sellised tsüklilised orgaanilised ühendid, mille tsüklis on peale süsiniku aatomite veel teiste elementide aatomeid, nn heteroaatomeid, üks või enam. Kõige püsivamad on hapnikku, lämmastikku või väävlit sisaldavad 5- ja 6-lülilised tsüklid. Täielikult hüdrogeenitud (küllastunud) heterotsüklilised ühendid on teatud määral sarnased vastavate alifaatsete ühenditega. Heterotsüklilised ühendid liigitatakse tsükli suuruse ja heteroaatomite järgi. Tuntakse 3-, 4-, 5-, 6- ja enamalülilisi ning kondenseerunud heterotsükleid. Mitmed mittearomaatsed heterotsüklid annavad liitumisprodukte. Näiteks tsükliavamispolümerisatsioon, milles tsükli avanemisega moodustub lineaarne polümeerne produkt. Protsess initsieeritakse katioonse või anioonse katalüsaatori osalusel. Paljud makroheterotsüklid moodustavad sobivate molekulidega mittekovalentsete sidemetega võõrustaja-külalise komplekse: krooneetrid tsüklodekstriinid porfüriinid kukurbituriilid Tsüklisatsioon
Põldkannike

Põldkannike (Viola arvensis Murr.; rahvakeeli käoorvik, annasilm, vaeselapsesilmavesi, põlluvõõrasema) on kannikeseliste sugukonda kuuluv ühe- kuni kaheaastane rohttaim. Ta on Eesti looduslikest kannikestest kõige tavalisem võõrasema sugulane, sest kasvab enamasti põldudel. Teda peetakse pigem umbrohuks kui silmailuks. Tema õitsemisaeg on kannikeseliste seas pikim, jäädes aprilli ja septembri vahele. Põldkannikene on kaheiduleheline rohttaim ja seetõttu on tal sammasjuurestik, kus peajuurest haruneb rohkesti lisajuuri. Varred on nõrgad, on tõusvas kuni püstises asendis ja kaetud lühikeste karvadega. Varsi on nii harunenud kui harunemata. Lehed on õrnalt karvased lihtlehed, mille serv võib olla nii täkiline kui peaaegu terve. Leht on umbes 6 cm pikk ja 2 cm lai. Alumistel lehtedel on pikemad rootsud kui ülemistel. Põldkannikese võib hõlpsasti ära tunda selle järgi, et tal on tavaliste lehtede all abilehed, mis on kuni poole väiksemad ja ilma rootsuta. Need on sulgjalt lõhestunud ja täkilise servaga. Õied on ühekojalised ja kahesugulised, sügomorfsed ning tagasihoidliku välimusega. Nad sarnanevad ehituselt aedkannikese õiega, erinedes vaid suuruse ja värvi poolest. Põldkannikese õied on 1–1,5 cm suurused kahvatukollased kuni valged, varieerudes lillakate kannusega. Tupplehed on süstjad ja teritunud, olles õielehtedega samas suuruses. Vili on munajas ja karvadeta kupar, umbes 1 cm suurune. Seemnete valmides lähevad järsu krõpsatusega viljad lahti ja seemned paisatakse laiali. Seemnete valmimisaeg on juunis-juulis. Põldkannike kasvab peamiselt umbrohuna põllul, aga teda leidub ka söötidel, karjamaadel, teeservadel ja kraavide nõlvadel. Kuna ta eelistab kuivemat kasvukohta, võib leida teda liivastel aladel, näitaks rannavallidel. Põldkannikest saab kasutada ka ravimtaimena. Droogina kasutatakse juurt – seda kogutakse siis, kui bioloogiliselt aktiivsete ainete sisaldus on suurim. Kuivamise soodustamiseks tükeldatakse juured ja jäetakse need seisma varjulisse, sooja ja hea õhuvahetusega kohta. Manustatakse nii sees- kui ka välispidiselt. Tee soodustab köha korral röga eritumist, samuti on tal organismi puhastav toime. Välispidiselt määritakse põldkannikesest tehtud teed või salvi haavadele, et vähendada paistetust. "Põldkannike". Vaadatud 19.04.2018. Katrin Luke (01.06.2016). "Kannikesi ja sireliõisi kasutatakse ka ravimtaimena". Vaadatud 19.04.2018. "Herba". Vaadatud 19.04.2018. Põldkannike andmebaasis eElurikkus
Koerkannike

Koerkannike ehk koerakannike (Viola canina) on kannikese perekonda kuuluv taimeliik. Koerkannike andmebaasis eElurikkus
Kinkkannike

Kinkkannike (Viola collina) on kannikese perekonda kuuluv taimeliik. Kinkkannike andmebaasis eElurikkus
Karvane kannike

Karvane kannike (Viola hirta) on kannikese perekonda kuuluv taimeliik. Karvane kannike andmebaasis eElurikkus
Kõrge kannike

Kõrge kannike (Viola elatior) on kannikese perekonda kuuluv taimeliik. Kõrge kannike andmebaasis eElurikkus
Kirss

Kirss on kirsipuu alamperekonda kuuluva viljapuu vili. Amarell (amarellkirss) – amarellipuu (Prunus cerasus var. caproniana) Hapukirss – hapu kirsipuu (harilik kirsipuu) (Prunus cerasus) Kõhrkirss – kõhr-kirsipuu (Prunus avium var. duracina) Maguskirss (kaubandusvõrgus ekslikult murel) – magus kirsipuu (Prunus avium) Murel (morell) – murelipuu (Prunus cerasus L. var. austera) Südakirss – süda-kirsipuu (Prunus avium var. juliana)
Georg Wilhelm Richmann

Georg Wilhelm Richmann (vn. Георг Вильгельм Рихман; 11. juuli/22. juuli 1711 Pärnu – 26. juuli/6. august 1753 Peterburi) oli Eestis sündinud, baltisaksa päritolu Vene füüsik. Richmanni isa Wilhelm Richmann suri enne poja sündimist, aastal 1710 katku ja ema abiellus uuesti. Richmann õppis aastatel 1725–1729 Tallinna Linna Keiserlikus Gümnaasiumis. Aastal 1729 asus ta õppima Halle Ülikooli usuteadust, kuid aastal 1730 läks üle Jena Ülikooli, kus õppis loodusteadusi. Aastal 1732–1735 oli ta krahv Heinrich Johann Friedrich Ostermanni laste koduõpetaja. Aastal 1735 võeti Richmann Peterburi Teaduste Akadeemia liikmeks, olles aastail 1735–1740 nn palgaline üliõpilane, aastatel 1740–1741 oli ta adjunkt. Aastatel 1741–1745 oli ta Peterburi Teaduste Akadeemia erakorraline füüsikaprofessor, aastatel 1745–1753 aga korraline füüsikaprofessor (ja akadeemik). Aastal 1753 suri välgulöögi tagajärjel, kui tegi katset "piksemasinaga". Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia liikmena, Mihhail Lomonossovi eakaaslase ja sõbrana, uuris ta mitmeid loodusnähtusi. Tema sulest ilmus sadakond teadustööd. Aastal 1744 tuletas ta kalorimeetria põhivalemi, mis kehtib homogeense vedeliku korral. Eriline huvi valdas Richmanni aga atmosfäärielektri uurimise vastu. Oma uuringute fikseerimiseks leiutas ta aastal 1745 elektromeetri ja konstrueeris elektrostaatilise masina. Üheaegselt Ameerikas töötava Benjamin Frankliniga leiutas Richmann Peterburis piksevarda. 6. augustil 1753 õnnestus tal pikseelekter oma maandamata vardaga kinni püüda, ent katse lõppes traagiliselt – teadlane hukkus tööpostil. Georg Wilhelm Richmanni ausammas Richmann, Georg Wilhelm Kutse elektriaasta avamisele 2.01.2011. Uue Kunsti Muuseumis EE 8. köide lk 121
Ülo Bergmann

Ülo Bergmann (14. juuli 1927 – 13. mai 2011) oli eesti muusik, viiuli-, vioola- ja dirigeerimise pedagoog, kooride ja orkestrite dirigent. 1952 lõpetas ta koorijuhina Tartu Muusikakooli. 1957 lõpetas Tallinna Konservatooriumi koorijuhtimise erialal ning 1962 vioola erialal. Bergmann on asutanud mitu koori ja orkestrit, mänginud ERSO-s ning olnud Tallinna Muusikakeskkooli õppealajuhataja. 1974 emigreerus ta Saksamaale, kuid naasis Eestisse 1990. aastatel. Tema poeg oli majandus- ja rahandustegelane Andres Bergmann.
Maardu Linnameeskond

Maardu Linnameeskond on 1997. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Maardus. Maardu LM võitis 2017. aasta Esiliiga, kuid loobus kõrgliiga kohast. 2018. aastal võideti taas Esiliiga ning 2019 mängiti Meistriliigas. Meistriliiga lõpetati 10. kohal ning langeti 2020. aastaks Esiliigasse. Seisuga 7. märts 2020 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Maardu Linnameeskond II Esiliiga Võitja (2): 2017, 2018 Esiliiga B Võitja (1): 2015 II liiga ida/põhi Võitja (1): 2013 III liiga ida Võitja (1): 2011 3. koht (4): 2007, 2008, 2009, 2010 IV liiga ida 3. koht (1): 2006 Eesti jalgpalliklubide loend VAATA JÄRELE: Maardu võitis üleminuti väravast Esiliiga! Soccernet, 5. november 2017 Maardu loobus Premium liigast, asemele tõuseb Kuressaare Soccernet, 16. detsember 2017 "Maardu Linnameeskond". Vaadatud 25.2.2018. Maardu Linnameeskond Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel Maardu FC Starbunker EJLi kodulehel FC Maardu EJLi kodulehel
Ronis-klassi allveelaevad

Ronis-klassi allveelaevad olid kaks allveelaeva, mis ehitati Läti mereväele Prantsusmaal 1925. aastal. Tegemist oli kahe väikese rannikuallveelaevaga. Esimese laeva nimi oli Ronis. Selle järgi sai nime ka laevaklass. Ronis tähendab läti keeles hüljest. Teine laev oli Spidola; see nimi pandi Läti rahvuseepose tegelase järgi. Laevad omastas 1940. aastal seoses Läti okupeerimisega Nõukogude Liit. Laevad uputati Liepājas 1941. aastal, kui Saksamaa väed olid sadamat üle võtmas. Laevakered tõsteti 1942. aastal üles ning tehti vanarauaks.
Kalev (allveelaev)

Kalev (vette lastud 7. juulil 1936) oli üks kahest Kalev-klassi allveelaevast, mille Eesti Vabariik tellis 12. detsembril 1934. Teine laev oli Lembit. Kalev võeti Eesti Mereväe teenistusse 1937. aasta sügisel. 1940. aastal võttis laeva üle Nõukogude Liit. Laev ei naasnud sõja ajal patrullist ja on siiani teadmata kadunud. Laev ehitati Ühendkuningriigi firmas Vickers and Armstrongs Ltd. Teenistusse arvati Kalev 1937. aastal ning oli teenistuses kuni 1940. aastani. Kalev läks koos Eesti okupeerimisega Punalipulise Balti Laevastiku koosseisu ning osales mereväeoperatsioonides, kuni jäi teadmata kadunuks. Arvatakse, et laev sõitis Juminda miiniväljal miinile. Ühe Soome mereväelase-allveelaevniku mälestuste järgi olevat nad Soome lahel patrullides sattunud udus juhuslikult veepinnal seisnud Kalevile, mille silueti tundnud nad ära varasematest kokkupuudetest Eesti merejõududega. Kalevit olevat selle peale käigult rammitud ja laev vajunud põhja. Kinnitust pole see versioon siiski leidnud. september 1936—1939: Alfred Pontak 1939—1940: Verner Hans Puurand 3. oktoober 1940 — oktoober 1941: Boriss Nõrov 8.-21. augustini 1941 29. oktoober 1941 – + Kalevi uppumispaik on teadmata, sest laev jäi kadunuks koos meeskonnaga. Laeva vrakki on otsitud, aga seda pole leitud. 30. juunil 2010 teatas Meremuuseum võimaliku Kalevi vraki leidmisest. Meremuuseumi uurimislaeva kapteni Vello Mässi sõnul oli 95% tõenäosus, et tegu on Kaleviga. Laeva uuris Meremuuseumi palvel ka Merevägi. Hiljem teatati, et tegu oli hoopis dirižaabli vrakiga. К. Б. Стрельбицкий. Загадки последнего похода подводной лодки «Калев». // Тайны подводной войны-10: Малоизвестные страницы подводной войны ХХ века. Львов 2001 Merevägi asub arvatavat Kalevi vrakki uurima Juminda vrakk kuulub dirižaablile
Lauri Breede

Lauri Breede (sündinud 14. novembril 1957) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog. Ta lõpetas 1977. aastal Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli ja 1982. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Ants Üleoja klassis. 1986. aastal täiendas ta end Leningradi Konservatooriumis. Breede laulis aastatel 1978–1985 ETV-Eesti Raadio segakooris. Ta töötas 1985–1987 Tartu Pedagoogilises Koolis dirigeerimisõppejõuna, 1990–1992 Vanemuises koormeistrina, 1992–1993 kultuurikeskuses Sinimandria koorimuusika peaspetsialistina, 2001–2008 Tartu Ülikooli Õpetajate Seminari dirigeerimise ja hääleseade lektorina. Alates aastast 1985 töötab Breede Heino Elleri Muusikakoolis dirigeerimisõppejõuna. Lauri Breede on asutanud järgmised koorid: 1997 segakoor HaleBopp Singers 1999 Eesti Meestelaulu Seltsi Tartu noorte meeste meeskoor 2001 Eesti Meestelaulu Seltsi Jõgevamaa noorte meeste meeskoor 2001 Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli kammerkoor 2002 Eesti Meestelaulu Seltsi Jõgevamaa poistekoor 2008 Tartu Rahvaülikooli segakoor 2009 Eesti Maaülikooli meeskoor Kooride hulgas, mida Lauri Breede on juhatanud, on veel Meeskoor Gaudeamus, Laulukoor Tarbatu, Euroopa Eestlaste Koor, üliõpilaskorporatsioon Rotalia meeskoor ja Filiae Patriae naiskoor. Tema ema oli laulja Aino Seep-Breede, isa Ago Breede (1923–2000) oli soomepoiss ja metsavend, hiljem töödejuhataja, vanaisa Feliks Breede oli sõjaväelane (major). Tema abikaasa Maire Breede (sündinud 25. oktoobril 1956) on juhtinud Tartu Kultuuriülikooli /Tartu Rahvaülikooli alates selle asutamisest 1987. aastal. 2010 Tartu Kultuurikandja aunimetus (rahvakultuurikandja)
Meeskoor Gaudeamus

Meeskoor Gaudeamus on 1958. aastast tegutsev meeskoor. Esialgu oli koori nimi Kõrgemate Koolide Lõpetanute Meeskoor. Nime Gaudeamus kannab koor alates 1970. aastast. Koori asutaja on Roland Laasmäe. Koori dirigent on Lauri Breede. Gaudeamus Eesti Maaülikooli veebilehel EMÜ meeskoor Gaudeamuse kodulehel
Maie Mägi

Maie Mägi on mitme inimese nimi: Maie Mägi, Eesti veemootorisportlane (1938–) Maie Mägi, Eesti mäesuusataja, filoloog, tõlkija, ajakirjanik ja toimetaja (1940–)
Telica vulkaan

Telica on tegev kihtvulkaan Nicaraguas. Telica vulkaan asub riigi lääneosas Leóni departemangus umbes 10 km Telica asulast põhja pool. Tema geograafilised koordinaadid on 12° 36′ 15″ N, 86° 50′ 30″ W. Vulkaan koosneb mitmest osaliselt kattuvast koonusest. Neist kõrgeima tipp on 1061 meetri kõrgune. Vulkaani tipus oleva topeltkraatri läbimõõt on umbes 700 meetrit. Uuema ja sügavama kraatriosa sügavus on umbes 120 meetrit. Telica on üks Nicaragua aktiivsemaid vulkaane ja üks populaarsemaid vaatamisväärsusi. Võimsaim teadaolev purse toimus aastal 1529. Viimati hakkas vulkaan purskama mais 2011. Enne seda purskas ta 2007. ja 2008. aastal. Telica lehel Global Volcanism Program
Telica

Telica on asula Nicaraguas Leóni departemangus, Telica valla keskus. Telica asub Quezalguaque jõe ääres. Asula geograafilised koordinaadid on 12° 31′ 19″ N, 86° 51′ 33″ W. Telicast umbes 10 km põhja pool asub Telica vulkaan.
Leóni departemang

Leóni departemang on esimese järgu haldusüksus Nicaraguas. Ta asub riigi lääneosas Vaikne ookeani rannikul. Departemangu pindala on 5107 km² ja elanike arv oli 2005. aastal 389 600. Halduskeskus on León. Leóni departemang jaguneb kümneks vallaks: El Jicarali vald El Sauce vald La Paz Centro vald Larreynaga vald León Nagarote vald Quezalguaque vald San José de Achuapa vald Santa Rosa del Peñóni vald Telica vald Leóni departemangu alale jääb osa Managua järvest. Piirkonnas on palju aktiivseid vulkaane, sealhulgas Telica vulkaan. 2005 Nicaraguan census