laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Margus Kiis

Margus Kiis (sündinud 11. mail 1975 Rakveres) on eesti kultuurikriitik, kolumnist ja ajaloolane. Ta lõpetas 1994. aastal Elva Keskkooli ja 1999. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna kunstiajaloo erialal. 2007. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistritööd "Muutused ja arengud ENSV kunstielus ja -poliitikas 1964–1968" (juhendaja Jaak Kangilaski). Kultuuriajaloolasena on ta uurinud peamiselt kultuuriolustikku ja kunstipoliitikat Nõukogude okupatsiooni aegses Eestis. Alates 2009 pidas ajalooteemalisi loengusarju Tartu Ülikoolis ja Tartu Kõrgemas Kunstikoolis. Alates 1999. aastast on ta kirjutanud väljaannetes Postimees, Sirp, Muusika, Kunst.ee, Eesti Ekspress ja KesKus muusika-, kunsti- ja filmialaseid artikleid ja arvustusi ning artikleid sotsiaalsetel teemadel. Samuti teinud saateid Eesti Rahvusringhäälingus (kaasautor Vikerraadio saates "Kultuurikaja" ja Klassikaraadio sarjas "Ideaalmaailmad"). 2012 sügisel produtseeris ja juhtis Tallinna TV-s eetrisse läinud saatesarja "Kraamikaamera", alates 2013 on tootnud Eesti rokkmuusika ajaloo teemalisi telesaateid. 2004–2007 oli ta Y-galerii galerist ja kureeris kunstinäitusi. Alates 2007 kuni 2016 oli ta Tartu Lastekunstikooli õpetaja. Alates 2005 esinenud näitustel fotokunstnikuna nime all (the) 13er[viide?]. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 9. oktoobril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://arhiiv.err.ee/vaata/ideaalmaailmad-ideaalmaailmad-ansambli-ruja-1979-aastal-ilmumata-jaanud-album http://ekspress.delfi.ee/news/areen/50aastane-juubilar-eesti-rokk?id=69659047 Margus Kiis. "Mis on jäänud meile olümpiaregatist Tallinn 80?" Delfi, 30. juuli 2012
Evi Krass

Evi Krass (21. mai 1925 – 9. oktoober 2021 Tartu) oli eesti kergejõustiklane ja spordipedagoog. 1944. aastal lõpetas ta Tartu 2. Keskkooli ja 1948. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (õppis kehakultuuriteaduskonnas). Sportima hakkas ta 1942. aastal ja on tulnud 9 korda Eesti meistriks: 1945–1946 ja 1948–1051 kaugushüppes, 1948 viievõistluses, 1949–1950 teatejooksus. Krassi parim kaugushüppetulemus on 5.23. Medaleid on ta võitnud ka 100 ja 200 meetri jooksus (1944–1945), 80 meetri tõkkejooksus (1946–1949) ja kõrgushüppes (1945). Ta on kuulunud 21 korral Eesti koondisse. Töötanud 1947–1980 TRÜ kergejõustikukateedris õppejõuna. Tegutsenud kergejõustikukohtunikuna. Krass on avaldanud kergejõustikuartikleid ja raamatu "Kergejõustik Tartu Riiklikus Ülikoolis" (1970). Evi Krass spordileksikonis
Kaarel Eelma

Kaarel Eelma (sündinud 18. detsembril 1973 Tallinnas) on eesti kunstnik. Kaarel Eelma sündis kunstnike Herald Eelma ja Marju Mutsu pojana Tallinnas. Õppis aastail 1992–1995 Tallinna Pedagoogikaülikoolis joonestamist ja kunstiõpetust ning 1995–1999 Eesti Kunstiakadeemias maali. Maalikunstnikuna alustanud, kuid aastatega järjest enam end läbi mahuliste objektide teostanud kunstnik kirjeldab oma loomingus elamise absurdust, kujutades asjade nihestatud seisu ruumis. Eelma installatsioonid on napid ja teravmeelsed, lakooniliste kujundite kaudu esitab ta päevakajalisi teemasid viisil, kus need muutuvad omamoodi universaalideks. 2005 "Hingamine" (koos Sirja-Liisa Vahtraga), Nordic Artists Center Dale, Norra 2005 "Game Company" – "Mängud maastikul" (koos Sirja-Liisa Vahtraga), Måren Biennaal 2005, Norra 2005 "Mixed views" – "Segatud vaated", Hardanger Streif 2005, Norra 2005 "AKKURAT" – "Kogupere kirvemäng" (koos Sirja-Liisa Vahtraga), DaleBiennaal, Norra 2011 "Soe tuba", Draakoni Galerii 2008 "Loomulik hügieen", Hobusepea galerii 2003 "Hüüs!", Hobusepea galerii 2001 Jazz Cafe, Pärnu 1997 "Kuu tiivad", A. H. Tammsaare muuseum (koos Sirja-Liisa Vahtraga) 2010 "4/4", Evald Okase Muuseum, Haapsalu 2007 rühmitus AROONIA “Rokk’n’Jokk”, Kuressaare Kultuurikeskus 2006 "Kurja lilled", EKL-i aastanäituse projekt, HOP galerii, Tallinn 2005 rühmitus AROONIA kaprealismi sügisnäitus Draakoni galeriis, Tallinn 2005 "Hordastreif 2005", kunstnike ühisnäitus Dale Biennale, Norra 2005 "Eraldi ja samas koos", E. Okase muuseumis Haapsalus 2004 noorte kunstnike ühisnäitus E. Okase muuseumis Haapsalus 2003 "Mina ja teine" – EKL-i aastanäitus, Tallinna Kunstihoone 2003 Maalikunstnike Liidu näitus "Chart", Hobusepea galerii 2002 "Minimal", Pärnu Linnagalerii ja Kuressaare Raegalerii 2000 Lõuendit avastamas, Raatuse galerii ja EKA galerii 1998 eesti kunstnike ühisnäitus Göteborgis, Rootsi 1998 Studio 22 näitus, Tallinna Linnagalerii 1998 "Eesti noor rahvuslik maal", kino Võit, Tallinn 1997, 1998, 2002, 2003 – maalikunstnike liidu aastanäitused 2011 Ott Aardami “Mee hind” Viljandi Ugala 2010 Jevgeni Grishkovets ”Planeet” Theatrumis 2009 installatsioon "Linnupuuriit" Kirsimägi, Tallinn 2006–2007 Eesti Vabariigi väljakuulutamise ausammas (koos Mart Aasa ja Mikk Mutsuga), Pärnu 1997 seinamaalid Kuressaare Vaekojas "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. märts 2016. Vaadatud 3. märtsil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://kultuur.err.ee/v/kunst/6468037d-9731-4367-8eb1-e0892bede6d2/kaarel-eelma-laiendab-aiamaja
Lasnamäe kergejõustikuhalli kunstmuruväljak

Lasnamäe kergejõustikuhalli kunstmuruväljak (lühemalt Lasnamäe KJH kunstmuruväljak) on Tallinnas aadressil Punane tänav 45 asuv jalgpalliväljak. Väljakul on FIFA 2 tähega väljaku sertifikaat (inglise FIFA 2 Star Field Certificate). Väljakut valdab Tallinna Spordihall ja väljak kuulub Lasnamäe kergejõustikuhalli spordikompleksi. Väljakut kasutavad jalgpalliklubi FC Infonet ja selle duubelvõistkond FC Infonet II, varem ka FC Infonet III. Lasnamäe SPK kunstmuruväljak (Lasnamäe linnaosas) Ajaxi staadion (Lasnamäe linnaosas) Lasnamäe kergejõustikuhalli kunstmuruväljak Eesti spordiregistris (vaadatud 27.02.2022) http://jalgpall.ee/voistlused/1/team/2490/ http://jalgpall.ee/voistlused/1/team/2494 Lasnamäe kergejõustikuhalli kunstmuruväljak Eesti spordiregistris Infoneti Lasnamäe staadion jalgpall.ee
Stiene raudteejaam

Stiene raudteejaam oli raudteejaam Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbaži piirkonnas ja Skulte vallas. Jaam asus Riia raudteejaamast 66,1 km kaugusel. Peatus rajati aastal 1934 Stiene mõisa elanike tarbeks. Kahekorruseline jaamahoone valmis aastal 1938, selle projekteeris arhitekt T. Dumpis. Tänapäeval on hoonekasutusel elumajana. Aastal 1991 pikendati elektriraudtee Skulte peatuseni ja see muudeti raudteejaamaks. Algselt kavandatud liini pikendamine Stiene jaamani jäi ära ja jaamast sai peatus Limbažisse sõitvate rongide jaoks. Viimane rong peatus seal aastal 1999. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka jaamahoone, kaks ooteplatvormi, lindla, käimla ja kaev. Железнодорожные станции СССР. Справочник. — М.: Транспорт, 1981 http://www.zudusilatvija.lv/objects/object/14315/ http://likumi.lv/doc.php?id=15312 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil
Harju Politseiprefektuur

Harju Politseiprefektuur oli 1990–2003 tegutsenud Eesti Politsei piirkondlik politseiprefektuur. 1991-1992 asus Harju Politseiprefektuur Tallinnas, Munga tänav 4 hoones (endine Harju Rajooni RSN TK Siseasjade Osakond). Prefektuuri ülem oli alampolkovnik Rein Ling ja asetäitja Arno Kelnik. Prefektuuril oli allasutus Keilas, mida juhtis ülem Ants Tsugart. Tallinnas, Niine tänav 15 asus Harju Autoinspektsioon (allus Harju SAO), Autoinspektsiooni ülem-major Jüri Kalve, asetäitja-kapten Ülo Kraus, rühmakomandör-riiklik autoinspekstsiooni-leitnant Sven-Orli Orgmets. Kaudne alluvus Eesti NSV Riiklik Autoinspektsioonile, ülem Hellat Rumvolt. 1991. aasta märtsist kandis asutus nimetust Harju Prefektuur. Harju maavanem Anti Oidsalu määras prefektiks Kalju Jaanisoo, endise Harju SAO SORVVO sotsialistliku omandi riisumise vastase võitluse osakonna ülema. Prefektuuri osakonnad olid: Paldiski, Keila, Saue, Maardu (Kallaveres), millistest likvideeriti Paldiski ja Keila. Sauele prefektuuri ruumidesse jäid kohapeale konstaabli jaoskond ja Klooga konstaabli jaoskond tegutses Kloogarannas. Prefektuur asus Saue linnas aadressil Tule 24. Prefektuuri tööpiirkond oli Harju maakond, välja arvatud Tallinna linn. Sauele üleviidud Harju Politseiprefektuuri prefektiks sai Ants Tsugart (abiprefekt Madis Niinemets). Tsugart vabastati ametist 1997, hiljem oli ta ülem Maardus ja Ida-Harju PP prefekt. Tsugartile järgnesid Jüri Urm (1997-2000) ja Raimo Koha (2000-2003) lahkusid komissarid Riivo Pappel ja Priit Nuka. 2004. aastal moodustati Tallinna Politseiprefektuuri ja Harju Politseiprefektuuri baasil uus politseiprefektuur: Politsei- ja Piirivalveameti Põhja Politseiprefektuur. Politseiprefektuur teenindab Tallinna ja Harju maakonda. Tänaseks on antud piirkonnas 3 osakonda, organiseerimise käigus https://www.politsei.ee/et/asukohad/politseijaoskonnad TEADAANNE Harju rajooni miilitsaosakond teatab, Harju Elu : Harjumaa ajaleht, nr. 47, 19 aprill 1955 1994, 7. oktoobril alustas maakonna politseiprefektuur kolimist Saue linna, endise Harju EPT peahoonesse ehk Tule 24. Senine prefektuuri maja vanalinnas, Munga tänaval anti Birgitta ordu kasutusse., Harju Elu, nr. 41, 11 oktoober 2019 Harju Politseiprefektuuri põhimäärus (vaadatud 03.03.2016) Politseiprefektuuride asukohad ja tööpiirkonnad, RT I 2002, 48, 304 Politseiprefektuuride ümberkorraldamine ning nende asukoha ja tööpiirkonna kehtestamine, RT I 2003, 69, 468 Harju Politseiprefektuuri põhimäärus eRTis Mihkel Kärmas, Vennaskond lõvi märgi all, Eesti Ekspress, 29. JAANUAR 2003 https://www.ohtuleht.ee/735/harju-prefekt-saab-ametist-priiks
Inte raudteepeatus

Inte raudteepeatus oli raudteepeatus Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbaži piirkonnas ja Limbaži vallas. Peatus asus Riia raudteejaamast 69,5 km kaugusel. Peatus rajati aastal 1934. Viimane rong peatus seal aastal 1999. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka ootepaviljon, ooteplatvorm ja 67. kilomeetril asunud kaev. Endise peatuse juures asub Intes stacija bussipeatus. http://railwayz.info/photolines/photo/11484 http://likumi.lv/doc.php?id=15312 Autotransporta direcija Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Peatus vanal kaardil
Lāde raudteepeatus

Lāde raudteepeatus oli raudteepeatus Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbaži piirkonnas ja Limbaži vallas. Peatus asus Riia raudteejaamast 74 km kaugusel. Peatus asub Lāde küla ja Lāde järve lähistel. Peatus rajati 1934. aastal. Algselt kavandati peatuse nimeks Nabe, ent veel enne rongiliikluse avamist muudeti see praeguseks. Teise maailmasõja järel muudeti jaam peatuseks. 1950. aastal valmis vana jaamahoone asemele uus. Viimane rong peatus seal 1999. aastal. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimise ajal kuulusid sealsete ehitiste hulka jaamahoone, ooteplatvorm ja kolm kaevu. Peatus tänapäeval Vana jaamahoone Jaamahoone http://railwayz.info/photolines/photo/11485 http://likumi.lv/doc.php?id=15312 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Peatus vanal kaardil
The Soul of Rock and Roll

"The Soul of Rock and Roll" on 2008. aastal avaldatud plaadikogumik (box set) Roy Orbisoni loomingu ülevaatega läbi nelja aastakümne. Karbis on 4 CD-plaati. Kogumiku andis välja Sony Music Entertainmenti divisjon Legacy Recordings. Kogumikul on ka mitu varem avaldamata salvestist ning laulude demoversioone. Kogumikul on ka kaks päeva enne Roy Orbisoni surma tehtud kontsertsalvestis laulust "It's Over". Kõikide lugude esitaja on Roy Orbison Kõikide lugude esitaja on Roy Orbison, välja arvatud "That Lovin' You Feelin' Again", mis on duett Emmylou Harrisega.
Treimani Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kogudus

Treimani Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kogudus on õigeusu kogudus Häädemeeste vallas Treimanis. Kogudus asutati 1920. 1930. aastate keskel oli kogudusel umbes 600 liiget. Kogudus kasutab Treimani Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kirikut. Koguduse ülempreester on Ardalion Keskküla. https://web.archive.org/web/20160303152247/http://www.eoc.ee/kogudus/treimani-puhade-apostlite-peetruse-ja-pauluse-kogudus/ (vaadatud 02.03.2016) Kogudusest EAÕKi kodulehel
Lielezersi raudteepeatus

Lielezersi raudteepeatus oli raudteepeatus Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbaži piirkonnas ja Limbaži vallas. Peatus asus Riia raudteejaamast 77 km kaugusel. Peatus rajati aastal 1934. Viimane rong peatus seal aastal 1999. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka ootepaviljon, ooteplatvorm ja kaev. http://railwayz.info/photolines/photo/11486 http://likumi.lv/doc.php?id=15312 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Peatus vanal kaardil
Põltsamaa Pühavaimu kogudus

Põltsamaa Pühavaimu kogudus on õigeusu kogudus Põltsamaal. Kogudus asutati 17. märtsil 1846 (vana kalendri järgi). Kogudust on nimetatud varem ka Oberpahleni ehk Ülem-Paala koguduseks sealse Põltsamaa kirikumõisa (saksa keeles Pastorat Oberpahlen) järgi. Kogudust teenib praegu (2016) munkpreester Stefan Ots. Kogudus kasutab Põltsamaa Pühavaimu kirikut. https://web.archive.org/web/20160303155240/http://www.eoc.ee/kogudus/poltsamaa-puhavaimu-kogudus/ (vaadatud 03.03.2016) Kogudusest EAÕKi kodulehel
Tartu Püha Georgi (Jüri) kogudus

MPEÕK Tartu Püha Georgi (Jüri) kogudus on õigeusu kogudus Tartus. Kogudus kuulub MPEÕK Tallinna piiskopkonda. 1919–1944 oli koguduse esipreester Konstantin Kokla. Praegu on koguduse preestriks Aleksander Aim. Kogudus kasutab Tartu Püha Jüri kirikut.
Limbaži raudteejaam

Limbaži raudteejaam oli raudteejaam Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbažis. Jaam asus Riia raudteejaamast 82,3 km kaugusel. Jaam rajati aastal 1934. Juba enne seda rajati perroonid ja jaamahoone, mida ehtis Limbaži linna vapp. Aastal 1936 valmis uus kahekorruseline jaamahoone, mis hävis Teises maailmasõjas. Praegune jaamahoone valmis aastal 1954. Viimane rong peatus seal 19. juulil 1999.. Aastal 2001 hakkas jaamas tegutsema kaubarongide tollipunkt. Järgmisel aastal peatati jaamas ka kaubarongide liiklus. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka jaamahoone, pagasihoidla, laoplats, käimla ja kaks kaevu. Raudteejaamas oli 16 pööret ja 22 foori. Jaamateede kogupikkus oli 4748 meetrit, peatee pikkus jaama territooriumil oli 1255 meetrit. Jaama inventar anti üle Läti Raudteeajaloo Muuseumile. Jaamahoones asub tänapäeval Limbaži autobussijaam. http://www.zudusilatvija.lv/objects/object/14879/ http://www.zudusilatvija.lv/objects/object/7942/ http://www.diena.lv/arhivs/saulkrastu-vilciens-lidz-skultei-10486306 http://www.diena.lv/arhivs/muitos-kravas-limbazu-dzelzcela-stacija-10992625 http://www.diena.lv/arhivs/slegs-neveiksmigu-tranzita-dzelzcela-posmu-12002484 http://likumi.lv/doc.php?id=15312  Limbaži raudteejaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil
Jaakko Ryhänen

Jaakko Sakari Ryhänen (kuni 1953. aastani Jaakko Vuorinen; sündinud 2. detsembril 1946 Tamperes Soomes) on soome ooperilaulja (bass) ja laulupedagoog. Ryhänen on lõpetanud Heinola Õpetajate Seminari ja õpetanud neli aastat algklasse. Laulmist on ta õppinud Tauno Kaivola, Matti Lehtineni ja Jolanda di Maria Petriksi käe all. 1975. aastal sai temast Soome Rahvusooperi solist, kuid juba 1972. aastast oli tal seal rolle külalisesinejana. Tema rahvusvaheline karjäär algas 1983. aastal Metropolitan Operas, Soome Rahvusooperi külalisetendustel, kus ta laulis ooperis "Viimased kiusatused" Paavo Ruotsalaineni rolli. Sestpeale on ta esinenud kontsertide ja oratooriumide solistina, laulnud kandvaid bassirolle ja külastanud kõiki maailma juhtivad ooperiteatrid, sh Viini Riigiooperit, kus ta oli regulaarne külalisesineja. Ka on Ryhänen osalenud "kolme bassi kontsertidel" koos Matti Salmineni ja Johann Tilliga ning Eestis Koit Soasepa ja Priit Volmeriga. Jaakko Ryhänen teatas 2012. aasta novembris pensionile jäämisest tervislikel põhjustel. Pärast seda elab ja õpetab ta sünnilinnas Tamperes. Jaakko Ryhänen on töötanud lauluprofessorina Sibeliuse Akadeemias ja Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias (EMTA, 2003–2013). 2014. aastal nimetati ta EMTA audoktoriks. Tema õpilased on olnud Aleksander Arder, Simo Breede, Tui Hirv, Märt Jakobson, Kadri Kipper, Roland Liiv, Helen Lokuta, Pille Lill, Karmen Puis, Urmas Põldma, Koit Soasepp, René Soom, Olari Viikholm ja Priit Volmer. 1988 Pro Finlandia medal 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk 2006 Golden Gospeli auhind 2007 Tampere linna kuldmedal 2013 Soome Kultuurifondi auhind Joka aamu on armo uus (1982) Toivo Kuulan ja Oskar Merikannon lauluja (1983) Laulut kauneimmat (1985) Jaakko Ryhänen (1987) Ilta Volgalla (1989) Syysillan tuuli (1992) 20 suosikkia – Ystävän laulu (Jaakko Ryhänen)|Ystävän laulu (1996) Kesäyö (1996) Tummien metsien taa (2003) Jouluyö, juhlayö (2006) Musiikin mestareita: Muistojen laulut (Jaakko Ryhänen ja Seppo Hovi) (2006) "Kes nad on - kolm bassi? Hiiu Nädal 22.07.2011". Originaali arhiivikoopia seisuga 7.03.2016. Vaadatud 4.03.2016. Jaakko Ryhänen Wikipedias EMA Aastaraamat 2014 Pro Finlandia Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Joensuun Gospel-festivaalit Jaakko Ryhäsestä kukkaispormestari. Tampere 16.06.2010 "Apuraha- ja palkintopuhe 2013". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. märts 2016. Vaadatud 3. märtsil 2016. Jaakko Ryhänen diskograafia Wikipedias Maailmamees Jaakko Ryhänen Ajakiri Muusika 1/2007, lk 2–7 Jaakko Ryhänen: kui ma enam ei laula, siis elan õpilastes Eesti Päevaleht, 3. oktoober 2009 Jaakko Ryhänen - Ha! wie will ich triumphieren YouTube'is Jaakko Ryhänen - Madamina, il catalogo è questo YouTube'is Jaakko Ryhänen ja inimhääle pillerkaar PLMF-is
René Iché

René Iché (21. jaanuar 1897 – 23. detsember 1954) oli prantsuse skulptor.
Jeju provints

Jeju provints (ka Cheju provints) [tš'edžu prov'ints] on 1. järgu haldusüksus (provints) Lõuna-Koreas. Hõlmab Jeju saare. Provintsi ametlik koreakeelne nimi on alates 1. juulist 2006 제주특별자치도 (hani: 濟州特別自治道); McCune'i-Reischaueri transkriptsioonis Cheju T'ŭkpyŏl Chach'ido, Lõuna-Korea uues omaladinas Jeju Teukbyeol Jachido). See tähendab Jeju eriautonoomiaprovintsi. Jeju provints on Lõuna-Korea ainuke eriautonoomiaprovints. Provintsi varasem ametlik nimi oli 제주도 (Hanja: 濟州道; McCune'i-Reischaueri transkriptsioonis Cheju-do, Lõuna-Korea uues omaladinas Jeju-do). Provintsi koreakeelne lühendnimi on 제주 (Cheju). https://kosis.kr/eng/statisticsList/statisticsListIndex.do?menuId=M_01_01&vwcd=MT_ETITLE&parmTabId=M_01_01&statId=1962001&themaId=#content-group  Jeju provints – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Sotsiaalne võrgustik

Sotsiaalne võrgustik ehk sotsiaalvõrgustik (mitte ajada segi sotsiaalmeedia kontekstis kasutatava suhtlusvõrgustikuga) on suhete võrgustik, mis ühel inimesel on teiste inimestega ja nendest inimestest moodustunud gruppidega, mis omakorda koosnevad inimestest, kel on suhted järgmiste inimestega, kes kuuluvad omakorda erinevatesse gruppidesse. Elu jooksul inimese sotsiaalne võrgustik muutub. Ta lõpetab suhted ühtede tuttavatega ja samas leiab uusi sõpru. Iga tuttav toob kaasa oma sotsiaalse võrgustiku ja see põimub teatud osas inimese algse võrgustikuga. Sotsiaalse võrgustiku kujunemine on seotud oskusega suhelda ja suhteid hoida. Eestis toimus 1996. aastal, rääkimata 1990. aastate esimesest poolest, personali valik enamikus ettevõtetes tööandja sotsiaalse võrgustiku ehk tutvusringkonna vahendusel.[viide?] Töövõtja kvalifikatsioon polnud seejuures kuigi määrav.[viide?] Tänapäeval on tähtsamaks saanud eeskätt töövõtja sotsiaalne võrgustik.[viide?] Levinud arusaam, et parimad töökohad täidetakse tutvuste kaudu, peab paika vaid osaliselt. 2002. aastal tööle asunud või töökohta vahetanuist kasutas 40 protsenti tuttavate, sõprade või sugulaste abi.[viide?] Samal tasemel on töötajate hinnangute kohaselt see näitaja ka nüüdisajal. Uus on aga see, et tutvused soodustavad pigem kandidaatide ringi kujunemist, kujutavad aga oluliselt vähem garantiid töökoha saamisel, nagu see oli tüüpiline 1990. aastatel. Tuttavate abi vajatakse töökoha taotlejate ringi sattumiseks ja see ei välista edasist konkurssi. Eesti oludes on sotsiaalse võrgustiku tähtsus aga suur just halvemate tingimustega töökohtade täitmisel, kuhu konkurss sageli kas puudub või on piiratult avalik. Põhjus on tõenäoliselt selliste töökohtade nappuses ning vähem informeeritud (ja enamasti ka madalama kvalifikatsiooniga) töötajate elulises huvis leida mistahes töökohta. Ka väikeettevõtete personalivaliku praktikas on endiselt sagedane vaid tutvustel põhinev palkamine. Sotsiaalne kapital Marje Pavelson. Sobiv või vastuvõetav: töövõtja personalivaliku protsessis European Social Network "Suhtlusvõrgustikud on sama vanad kui inimkond" Novaator, 26. jaanuar 2012
Puikule raudteejaam

Puikule raudteejaam oli raudteejaam Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbaži piirkonna Brīvzemnieki ja Katvari valla piiril Puikules stacija külas. Jaam asus Riia raudteejaamast 102,5 km kaugusel ja Heinaste raudteejaamast 39,4 kilomeetri kaugusel Jaam rajati aastal 1912. See jäi toona Volmari kreisi Dikļi kihelkonda, jäädes valdavalt Aloja kihelkonnas asuva Puikule mõisa maadele. Algselt läbis seda Ainaži–Valmiera–Smiltene kitsarööpmeline raudtee ja jaam kandis nime Puiķele. Sellel raudteel eelnes jaamale Ārciemsi raudteejaam ja järgnes Ozoli raudteejaam, Puikules asus aga kahe jaama vaheline peatus. Kui rajati Ruhja viiv raudtee, ristus uus tee just selle jaama juures vanaga, nii et Puikulest sai aastal 1935 tähtis sõlmjaam. Ruhja teel eelnes jaamale Pociemsi raudteepeatus ja järgnes Purezersi raudteepeatus. Toona ehitati sinna ka kaks jaamahoonet – üks laiarööpmelise ja teine kitsarööpmelise raudtee tarvis. Ühtlasi nimetati jaam ka ümber Puikuleks. Laiarööpmelise jaama hoone oli kahekorruseline ja see valmis aastal 1939. Selle juurde rajati ka pagasi hoiuruum, veetorn ja pumbajaam. Aastal 1944 lasid taganevad Saksa väed need õhku. Uus jaamahoone valmis pärast sõda, aastal 1958 valmis jaamast Ruhja poole ka turba laadimise platvorm. Aastal 1998 lammutati kitsarööpmelise raudtee hoone. Reisirongiliiklus Puikule jaamani lõpetati selsamal aastal. Aastatel 2005–2006 võeti metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Tänapäeval seisab jaam tühjalt, turba laadimiseks mõeldud plats on aga võsastunud. Jaama likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka jaamahoone, pagasihoidla, platvormid, pumbajaam, veetorn, kaks pööranguposti, diiselagregaat AD-3OCT 400, kaks arteesia kaevu ja viis kaevu. Jaamas oli 8 pöörangut ja 9 foori. http://railwayz.info/photolines/photo/28300 T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009 http://railwayz.info/photolines/photo/12956 http://likumi.lv/doc.php?id=15312  Puikule raudteejaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil
Vahekäik

"Vahekäik" on mitmetähenduslik sõna. Vahekäik on males ootamatu käik, mis vastase plaani segi lööb. ... lööv passaaž
Aloja raudteejaam

Aloja raudteejaam oli raudteejaam Lätis Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Alojas. Jaam asus Riia raudteejaamast 114,3 km kaugusel. Jaam rajati aastal 1936. Praegune jaamahoone valmis pärast sõda aastal 1956. Reisirongiliiklus Aloja jaamani toimis kuni aastani 1997. Aastatel 2005–2006 võeti metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Jaama likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka jaamahoone, kaks aita, platvormid, veepaak, käimla ja kaev. Jaamas oli 11 pööret ja 24 foori. Jaamahoone on tänapäeval kasutusel elumajana. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 188. lk http://railwayz.info/photolines/photo/12956 http://likumi.lv/doc.php?id=15312  Aloja raudteejaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil