laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rahvusvaheline Valuutafond

Rahvusvaheline Valuutafond (inglise keeles International Monetary Fund, lühendina IMF) on rahvusvahelise rahasüsteemi stabiilsuse tagamisega tegelev organisatsioon, mille loomises lepiti kokku 1944. IMF loodi 1945. aastal Bretton Woodsis toimunud rahvusvahelisel rahanduskonverentsil. Kuni 1970. aastateni oli esiplaanil rahvusvahelise kullastandardi säilitamine. Praegu on Valuutafondi prioriteetideks jätkusuutlik ja stabiilne majanduskasv ning finantskriiside ärahoidmine. Valuutafondil on kokku 188 liikmesriiki. Eesti liitus fondiga 26. mail 1992. Rahvusvahelise Valuutafondi peamiste tegevusvaldkondadeks on majanduspoliitika seire, finantsabi ja tehniline abi: IMF-i seiretegevuse eesmärgiks on julgustada riike rakendama sellist majanduspoliitikat ja institutsionaalseid reforme, mis toetaksid jätkusuutlikku ja tasakaalustatud maailmamajanduse arengut. Rahvusvahelise valuutafondi finantsabi kasutatakse aitamaks riiki ajutiste maksebilansiprobleemide ilmnemisel, et vältida likviidsuskriisi ning selle võimalikku negatiivset mõju majanduskasvule ja teistele riikidele. Riigivõimude oskusteabe tugevdamiseks majanduspoliitika planeerimise ja rakendamise osas pakub tehnilist abi. Rahvusvahelise Valuutafondi juhid IMF kõrgemas otsustusorganis aktsionäride nõukogus esindavad Eestit Eesti Panga president ja tema asendusliikmena rahandusministeeriumi kantsler. IMF regulaarses tegevuses osaleb Eesti Põhja- ja Baltimaade valijaskonna kaudu. Sellesse valijaskonda kuuluvad lisaks Eestile veel Island, Leedu, Läti, Norra, Rootsi, Soome ja Taani. Eesti riigi majanduspoliitilisi seisukohti IMF juhatuses esindab nimetatud kaheksa riigi poolt määratud direktor. 2004–2005 on valijaskonna riikide 'eesistuja' Norra, mis senise töökorralduse järgi tähendab nii direktori ametikohta direktorite nõukogus kui ka peakoordinaatori rolli valijaskonna ühisseisukohtade formuleerimisel. Valijaskonna direktori kontoris Washingtonis on ametis ka asedirektor ja nõunikud, kelle läbi on Washingtonis esindatud kõik valijaskonna riigid. IMF liikmesriigina on Eesti Fondiga kuuel korral taasiseseisvumisjärgsete majandusreformide läbiviimise toetamiseks sõlminud tugilaenulepingu, alates 1995. aastast ei ole laenu tegelikult kasutatud. Laenulepingu sõlmimise eelselt koostati sel puhul iga kord Vabariigi Valitsuse ja Eesti Panga konkreetne majandusprogramm, kus formuleeriti programmiperioodi põhieesmärgid ning nende saavutamiseks vajalikud vahendid. IMF-iga sõlmitud laenulepingutega kaasnenud valitsuse ja Eesti Panga majandusprogrammides on kõige konkreetsemalt olnud formuleeritud taasiseseisvunud Eesti majanduspoliitilised suunad ja vahendid seatavate eesmärkide saavutamiseks. Eesti reserv moodustab kogureservidest 0,04% Reserv lubab meile 1676 häält (kokku hääli 2 519 720) Häälte osa kogu häältest 0,07% IMFi ametlik hoiuraamatukogu Eestis on Eesti Rahvusraamatukogu. Bretton Woodsi institutsioonid Bretton Woodsi konverents IMF-i liikmed Välja otsitud 12. mai 2012 Rahvusvaheline Valuutafond
Ivan Moskvitin

Ivan Moskvitin (Иван Юрьевич Москвитин; sünni- ja surma-aasta on teadmata) oli vene maadeavastaja ja kasakaataman. Aastal 1639 jõudis ta kasakate salgaga esimese eurooplasena Ohhoota mere äärde. Ta uuris selle rannikut ja Sahhalini lahte. Arvatavasti oli ta pärit Moskvast. Ivan Moskvitini järgi sai nime Moskvitini neem Ohhoota mere Lužini lahes.
Ivan Mušketov

Ivan Mušketov (vene Иван Васильевич Мушкетов; 21. jaanuar (9. jaanuar vkj) 1850 Hopjori ringkond, Aleksejevskaja staniitsa – 23. jaanuar (10. jaanuar vkj) 1902 Peterburi) oli vene geoloog ja geograaf, Peterburi Mäeinstituudi professor ning Vene Geograafiaseltsi liige. Ivan Mušketov uuris Kesk-Aasiat, tegi geoloogilisi uurimistöid Uuralis ja Kaukasuses.
Peata ratsanik

"Peata ratsanik. Kummaline lugu Texasest" (inglise keeles The Headless Horseman. A Strange Tale of Texas) on iiri-ameerika kirjaniku Thomas Mayne Reidi seiklusromaan, mis ilmus 1866. aastal. Eesti keeles ilmus teos (pealkirjaga "Pääta ratsanik", tõlkija August Põllusaar) 1924. aastal Odamehe rahvaraamatu sarjas (seal on autori nimena ekslikult kirjas "Read") ja ajakirjas Odamees, seejärel 1959. aastal Eesti Riikliku Kirjastuse sarjas "Seiklusjutte maalt ja merelt" (tõlkija Ester-Inge Heinaste). 1959. aasta tõlkes on teos ilmunud ka 1995. aastal kirjastuse Birgitta väljaandel ning 2005. aastal Eesti Ekspressi Kirjastuse kordussarjas "Seiklusjutte maalt ja merelt". Romaan käsitleb eluolu Texases enne Ameerika kodusõda.
Pentti Hämäläinen

Pentti Olavi Hämäläinen (19. detsember 1929 Kotka – 11. detsember 1984 Kotka) oli Soome poksija. Hämäläinen oli kuuekordne Soome meister: 1950 ja 1951 kärbeskaalus (kuni 51 kg), 1952 ja 1953 kukk-kaalus (kuni 54 kg) ning 1954 ja 1956 sulgkaalus (kuni 57 kg). Hämäläinen võitis 1952. aasta Helsingi olümpiamängudel kukk-kaalus (kuni 54 kg) kuldmedali ja 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängudel sulgkaalus (kuni 57 kg) pronksmedali. Ta on Soome esimene ja seni ainus kahekordne olümpiamedalivõitja poksis. Hämäläinen sai pronksmedali 9. Euroopa meistrivõistlustel 1951. aastal (Milanos) kärbeskaalus (kuni 51 kg) ja 11. Euroopa meistrivõistlustel 1955. aastal (Berliinis) sulgkaalus (kuni 57 kg). Hämäläinen osales kaks korda kärbeskaalus (kuni 51 kg) Euroopa koondises maavõistlusel USA Kuldkinda turniiri võitjate meeskondadega. Ta võitis oma kohtumise nii Chicagos 1951. aasta märtsis kui ka Washingtonis sama aasta aprillis. Hämäläinen jätkas detsembris 1957 karjääri elukutselisena. Ta pidas kuus kohtumist, millest võitis viis (neist ühe nokaudiga) ja kaotas ühe (nokaudiga). Pärast profikarjääri lõppu 1959. aastal töötas ta politseinikuna. Pentti Hämäläinen veebisaidil BoxRec (inglise)
Kaks kaptenit

"Kaks kaptenit" (vene keeles Два капитана) on vene kirjaniku Venjamin Kaverini (kodanikunimega Zilber) kirjutatud seiklusromaan, mis ilmus 1944. aastal. Romaani eest anti Kaverinile Stalini preemia (1948). Eesti keeles avaldas romaani 1948. aastal Ilukirjandus ja Kunst Marta Sillaotsa tõlkes. Kordustrükid ilmusid 1959. aastal Eesti Riikliku Kirjastuse sarjas "Seiklusjutte maalt ja merelt" ja 1982. aastal Eesti Raamatu seiklusromaanide sarjas "Ajast aega". Romaan räägib loo Sanja Grigorjevi elust. Raamatu peategelane uurib kunagise polaarekspeditsiooni juhi kapten Ivan Tatarinovi hukkumise tagamaid. "Kahe kapteni" ainetel on valminud kaks mängufilmi (Lenfilm, 1955 ja Mosfilm, 1976) ning muusikal "Nord-Ost" (2001). Kirjaniku sünnilinnas Pihkvas on Pihkva oblasti laste- ja noorsooraamatukogus (Псковская областная библиотека для детей и юношества им. В.А. Каверина) avatud temaatiline muuseum. 1995. aastal püstitati raamatukogu hoone ette romaani kangelastele mälestusmärk. Georgi Brussilov (Георгий Львович Брусилов) Vladimir Russanov (Владимир Александрович Русанов) Georgi Sedov (Георгий Яковлевич Седов) Vaapo Vaher. Tõe hind on surm. Sirp, 1. november 2002 "Kahe kapteni" muuseum. Псковская областная библиотека для детей и юношества им. В.А.Каверина
Alberto Barton

Alberto Leonardo Barton Thompson (12. august 1870 Lima – 25. oktoober 1950) oli Peruu arst ja mikrobioloog. Barton avastas 1905. aastal Peruu Oroya raudteetöölistel aneemiat ja palavikku põhjustavad epierütrotsüütsed bakterid ja kirjeldas neid esimesena. Hiljem said need bakterid tema järgi nimeks Bartonella.
Raivo Kelomees

Raivo Kelomees (sündinud 18. mail 1960) on eesti kunstnik ja kunstikriitik. Ta on õppinud Tartu Ülikoolis 1979–1984 psühholoogiat ja Tallinna Kunstiülikoolis 1987–1994 disaini. Ta on esinenud oma teostega näitustel ja avaldanud Eesti ajakirjanduses artikleid tänapäeva kunsti teemadel. Tema erilise huvi keskpunktis on videokunst, elektrooniline kunst ja digitaalne kunst. Kelomees, Raivo 1993. Sürrealism. Tallinn: Kunst. Kelomees, Raivo 2007. Ekraan kui membraan. Artikleid ja arvustusi 1991–2000. Tartu: Tartu Kõrgem Kunstikool. Kelomees, Raivo 2009. Postmateriaalsus kunstis. Interdeterministlik kunstipraktika ja mittemateriaalne kunst. Tallinn: Eesti Kunstiakadeemia. Kelomees, Raivo 2013. Sotsiaalsed mängud kunstiruumis. Artikleid ja arvustusi 2001-2010. Tallinn: Eesti Kunstiakadeemia. Koduleht
Aadakäpp

Aadakäpp (Ada) on käpaliste sugukonda kuuluv taimeperekond, kuhu kuulub 16 liiki. Tüüpliik on Ada aurantiaca. Aadakäpad on epifüütsed või litofüütsed orhideed. Nad on levinud Kesk- ja Lõuna-Ameerikas Nicaraguast põhjas kuni Boliiviani lõunas.
Ajast aega

"Ajast aega" on kirjastuse Eesti Raamat raamatusari, milles on alates 1975. aastast ilmunud paljude autorite romaane.
Figuurisõbrad

Figuurisõbrad on 1. jaanuarist 2009 Eestis tegutsev ettevõte, mis pakub spetsialistide nõuandeid ja toitumissoovitusi nii kehakaalu vähendamiseks kui ka soovkaalu säilitamiseks. Koduleht Kadri Tonka: Figuurisõbrad võitlevad parema tervise nimel, jt.ee, 21. jaanuar 2009 Eesti figuurisõbrad paremad kui Ameerika kaalujälgijad, ekspress.ee, 16. aprill 2009
José Bosingwa

José Bosingwa da Silva (sündinud 24. augustil 1982 Mbandakas) on endine Portugali jalgpallur (kaitsja). Portugali jalgpallikoondises mängis ta 27 kohtumist. Debüüt toimus 2. juunil 2007 Belgia vastu. 2011. aasta novembris lõpetas ta mängimise rahvuskoondises. Bosingwa kolis väga noorelt koos vanematega Sairist Seiasse Portugalis. Enne Porto siirdumist hooajal 2003/04 oli ta mänginud klubides Boavista ja Freamunde. Debüüdi Meistrite Liigas tegi ta 16. septembril 2003, mängides FK Partizani vastu. Sel hooajal mängis ta kokku ootamatult Meistrite Liiga võitnud Portos kaheksa mängu. Aastatel 2008–2012 mängis ta Inglismaa kõrgliiga klubis Chelsea ja seejärel ühe hooaja Queens Park Rangersis. Tema karjääri viimaseks klubiks jäi Türgi klubi Trabzonspor. UEFA Meistrite Liiga (1): 2003–04 Portugali meister (4): 2003–04, 2005–06, 2006–07, 2007–08 Inglismaa meister (2): 2009–2010, 2011–2012 FA Cup (3): 2008–09, 2009–10, 2011–12 FA Community Shield (1): 2009 UEFA Meistrite Liiga (1): 2011–2012
Pihkva lahing

Pihkva lahingu all on tuntud mitmed Pihkva lähedal toimunud sõjalised kokkupõrked. Pihkva lahing oli lahing sossolite ja pihkvalaste-novgorodlaste vahel 1061. aastal. Pihkva lahing oli 1177 toimunud lahing eestlaste ("kogu tšuudide maa") ja pihkvalaste vahel Pihkva lahing oli 1240 toimunud lahing, mis lõppes Pihkva vallutamisega Liivi ordu poolt Pihkva lahing (1918), Eesti Vabadussõjas ...
Pihkva lahing (1061)

Pihkva lahing toimus 1061. aastal sossolite (tõenäoliselt mõni muinaseestlaste hõim) ja Pihkva ning Novgorodi vägede vahel. Lahingut mainivad Vana-Vene kroonikad. Lahingule eelnevalt, 1060. aastal, oli Kiievi suurvürst Izjaslav I maksustanud sossoliteks nimetatud hõimu. Järgmisel kevadel ajasid sossolid maksukogujad minema, põletasid alates umbes 1030. aastast Kiievi võimu all olnud Tartu (Jurjevi) ja külad selle ümber ning tungisid kuni Pihkvani. Seal astusid neile vastu pihkvalased ja novgorodlased, kellega puhkes suur lahing. Lahingus olevat hukkunud 1000 venelast, sossoleid aga arvutult. Et kroonikates pole lahingu võitjat nimetatud, on võimalik, et selles olid edukamad sossolid – nii suure hulga oma poolel langenute tunnistamine on Vene kroonikates ebatavaline ja pärast seda lahingut lakkasid mõneks ajaks Eesti alale suunduvad sõjakäigud. Samas on ka võimalik, et lahingu tulemus jäi "viiki": kumbki poolt ei saavutanud otsustavat edu ja pooled sõlmisid omavahel mingisuguse kompromissi. Lahingut võib lugeda ka sündmuseks, mis lõpetas esimese teadaoleva Kiievi-Vene võimuperioodi praeguse Eesti alal. Venelaste retki Eesti alale pole teada järgneva poole sajandi jooksul. „Samal suvel läks Izjaslav sossolite vastu ja pani neid maksma andamit 2000 grivnat aastas. Nemad aga olles [algul] nõus maksma, ajasid maksukogujad minema; kevadel [seega aastal 1061] aga tulid ja vallutasid külad Jurjevi ümbruses, põletasid linnuse ja majad ning tegid palju kurja, jõudes sõdides kuni Pihkvani. Ja nende vastu läksid taplusse pihkvalased ja novgorodlased, venelasi langes 1000, sossole aga arvutult.“ – Sofia I leetopiss Mart Laar, 101 Eesti ajaloo sündmust. Lk 19. Ain Mäesalu Setomaa. 2, vanem ajalugu muinasajast kuni 1920. aastani. Lk 176. Andres Tvauri. Muinas-Tartu, lk-d 226–227. Mart Laar, 101 Eesti ajaloo sündmust. Tallinn: Varrak, 2010, lk-d 18–19. Setomaa. 2, vanem ajalugu muinasajast kuni 1920. aastani. Koostajad ja toimetajad Heiki Valk, Anti Selart ja Anti Lillak. Tartu: Eesti Rahva Muuseum, 2009. Lk-d 175–176. Andres Tvauri, Muinas-Tartu. Uurimus Tartu muinaslinnuse ja asula asustusloost. Tartu-Tallinn, 2001. Lk-d 226–229. Sulev Vahtre, Kiovan Venäjä ja Viro 1030–1061. In: Suomen varhaishistoria. Rovaniemi, 1992. Lk-d 623–630. Ain Mäesalu, Vene kroonikate Jurjev oli tõenäoliselt siiski Tartu. Sirp 12.10.2001
Impulsi jäävuse seadus

Impulsi jäävuse seadus on üks olulisemaid jäävusseaduseid füüsikas. See väidab, et igasuguste kehade süsteemi impulss on jääv, kui sellele süsteemile ei mõju väliseid jõude. Impulsi jäävuse seadus kehtib nii Newtoni mehaanikas, erirelatiivsusteoorias kui ka kvantmehaanikas. See kehtib sõltumatult energia jäävuse seadusest. Analüütilises mehaanikas tuleneb impulsi jäävus lagranžiaani nihkeinvariantsusest välismõjude puudumisel. Viimane järeldumine on Noetheri teoreemi erijuht. Energia jäävuse seadus Impulsimomendi jäävuse seadus
1961. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

1961. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 3. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 25. veebruaril Umeås Rootsis. Finaal: 18. veebruar Osavõtjaid: 30 Maailmameister 1959: Vladimir Melanin, NSVL Ametlikud tulemused Kuupäev: 25. veebruar Osavõtjaid: 7 võistkonda Maailmameister 1959:  NSVL Vladimir Melanin, Dmitri Sokolov, Valentin Pšenitsõn   *   Korraldajariik
1965. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

1965. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 6. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 20. veebruaril Elverumis Norras. Finaal: 20. veebruar Osavõtjaid: 48 Maailmameister 1963: Vladimir Melanin, NSVL Ametlikud tulemused Kuupäev: 20. veebruar Osavõtjaid: 12 võistkonda Maailmameister 1963:  NSVL Vladimir Melanin, Nikolai Mešerjakov, Valentin Pšenitsõn   *   Korraldajariik
Archimedese seadus

Archimedese seadus on hüdro- ja aerostaatika seadus, mille kohaselt igale vedelikus või gaasis asetsevale kehale mõjub üleslükkejõud, mis on võrdne selle keha poolt väljatõrjutud vedeliku või gaasi kaaluga.
Elverumi vald

Elverumi vald asub Norras Innlandeti maakonnas. Valla pindala on 1229 km² ja elanikke on 2006. aasta seisuga 18 992. Asustustihedus on 15 inimest km² kohta. Elverumi vald loodi 1. jaanuaril 1838. Aastani 2019. kuulus vald Hedmarki maakonda. Arealstatistikk for Norge 07459: Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2023  Elverumi vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Elverumi koduleht
Inglismaa jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Inglismaa jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Jalgpalli sünnimaa Inglismaa siiani säravaim moment oli 1966. aastast, mil inglastel õnnestus oma kodumaa pinnal peetud MM-i finaalis alistada tollane Lääne-Saksamaa koondis tulemusega 4:2 ja võita ihaldatud auhind. 11. korda finaalturniiril osalev Inglismaa edestas valiksarjas oma pidevat rivaali Saksamaad, võites alagrupis esikohta otsustavas kohtumises sakslasi võõrsil koguni 5:1. Sven-Göran Eriksson
Serbia Sotsialistlik Partei

Serbia Sotsialistlik Partei on vasakpoolne rahvusmeelne Serbia erakond. Partei rajati 1990. aasta juunis Slobodan Miloševići juhitud Serbia Kommunistide Liidu ja väiksemate sotsialistlike ühenduste ühendamise teel. Partei osales koalitsioonivalitsustes 1992. aastast alates kuni Miloševići tõrjumiseni võimult 2000. aastal. 2003. aasta üldvalimistel kogus partei 7,6% häältest ja 22 Rahvusassambee 250 kohast. 2007. aastal saadi 5,64% häältest ning 16 kohta parlamendis. 2008. aastal sai partei koos liitlastega 7,58% häältest ja 23 kohta ja ühines valitsuskoalitsiooniga. Parteijuht on Ivica Dačić.
Belley

Belley (hääldus bell'e) on vald ja asula Prantsusmaal Auvergne-Rhône-Alpesi piirkonnas Aini departemangus. See on departemangu alamprefektuur (sous-prefecture) ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks. Belley oli ajaloolise Bugey provintsi (Pagus Bellicensis) pealinn. Linna territoorium asub 220–392 meetri kõrgusel üle merepinna. Populations légales 2021 Belley koduleht (prantsuse keeles)
Tõnn

Tõnn on maausu ja eesti rahvausundi viljakusjumal või -haldjas. Maavalla Koja vanem Ahto Kaasik on nimetanud Tõnni piirkondlikult tuntud maausu jumalate hulgas. Levinud hüpoteesi järgi on Tõnn saanud nime Püha Antoniuse järgi. Tõnnile kuulus tõnnivakk, kuhu pandi annetused. Vakk ehitati kasetohust, peergudest või lihtsalt puulaudadest ning pandi ahju kõrvale või aita varju. Vahel viidi vakk koguni õue puutüve sisse või põllu servale. On teada ka see, et mõnes piirkonnas pidi Tõnnivakast möödudes sinna raha jätma. Saartel põletati põlluserval seisev vakk koos annetustega ära. Max Buch avaldas 1897. aastal saksa keeles uurimuse "Ueber den Tõnnis-cultus und andere Opfergebräuche der Esthen" Tõnni ja rahvausundi kohta. Kõige kauem on Tõnnile ohverdatud Vändra ja Tori kandis. Tõnnile on ohverdatud ka Harjumaal Kose, Rapla, Juuru, Hageri kihelkonnas, näiteks on ande viidud Paluküla hiiemäe Tõnniauku. Igal talul oli oma Tõnn, ta kas saadi või tehti ise inimesekujulise nukuna, millele elu sisse saamiseks kolm tilka verd peale tilgutati. Tääksi Tõnni vakk Viio Aitsam. Kus on maailma kõige uskmatuma rahva jumalad? Maaleht, 26. detsember 2009. Eesti Entsüklopeedia 9 (1996), lk. 656, "Tõnn". Matthias Johann Eisen. "Eesti uuem mütoloogia/ Tõnn". Vikitekstid. Vaadatud 26.10.2017. Eesti rahva muuseum: Ait "Eestlaste haldjad ja jumalad ehk olevused eesti mütoloogias" (PDF). Keskmaa Ordu. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4.07.2010. Vaadatud 27.10.2017. Buch, Max: Ueber den Tõnnis-cultus und andere Opfergebräuche der Esthen. Helsingfors 1897.
Vene Geograafiaselts

Vene Geograafiaselts (vene keeles Русское географическое общество) on Venemaal tegutsev ühiskondlik organisatsioon, üks vanimatest geograafiaseltsidest maailmas. 18. augustil 1845 kinnitas keiser Nikolai I oma käskkirjaga Venemaa siseministri krahv Lev Perovski esildise Vene Geograafiaseltsi loomisest Peterburis. Enamik asutajaliikmeid olid Eestimaaga seotud intellektuaalid. Hiljem nimetati see Keiserlikuks Vene Geograafiaseltsiks. Seltsi asustamise eesmärk oli kodumaa ja sellel elavate inimeste uurimine, sealhulgas geograafiliste, statistiliste ja etnograafiliste andmete kogumine Venemaa kohta ja vastavate teadmiste levitamine. Seltsi rajajate hulgas olid admiralid Adam Johann von Krusenstern ja Pjotr Rikord, viitseadmiral Friedrich Benjamin von Lütke, kontradmiral Ferdinand von Wrangell, Pjotr Semjonov-Tjan-Šanski, kindralleitnant Juli Šokalski, akadeemikud Konstantin Arsenjev, Karl Ernst von Baer, Peter von Köppen, Friedrich Georg Wilhelm Struve ning teised. Seltsi asutamise mõte oli sedavõrd huvitav ja kasulik, et Vene Geograafiaseltsi asutamisest peale osalesid selle tegevuses Venemaa kõige targemad inimesed.[viide?] Nikolai I poeg suurvürst Konstantin Nikolajevitš oli nõus saama selle esimeseks esimeheks. Vene Geograafiaseltsi peamine ülesanne on usaldusväärsete geograafiliste teadmiste kogumine ja levitamine. Venemaa Geograafia Seltsi ekspeditsioonid olid tähtsad Siberi, Kaug-Ida, Kesk- ja Sise-Aasia ning maailmamere hõivamisel, meresõitude arendamisel, uute maade avastamisel ja uurimisel. Alates 1956. aastast kuulub selts Rahvusvahelise Geograafia Liidu koosseisu. Vene Geograafia Selts (1845–1850, 1917–1926) Keiserlik Vene Geograafia Selts (1850–1917) Riiklik Geograafia Selts (1926–1938) Nõukogude Liidu Geograafia Selts (ka Üleliiduline Geograafia Selts) (1938–1992) Vene Geograafia Selts (alates 1992. aastast) 1845–1892 suurvürst Konstantin Nikolajevitš 1892–1917 suurvürst Nikolai Mihhailovitš 1914–1931 Juli Šokalski (aastal 1914 valiti aseesimeheks ja oli de facto juhataja) 1931–1940 Nikolai Vavilov 1940–1950 Lev Berg 1952–1964 Jevgeni Pavlovski 1964–1977 Stanislav Kalesnik 1977–1991 Aleksei Trjošnikov 1991–2000 Sergei Lavrov 2000–2002 Juri Selivjorstov 2002–2009 Anatoli Komaritsõn alates novembrist 2009 – Sergei Šoigu Русское географическое общество возглавил Сергей Шойгу Seltsi koduleht
Itaalia jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Itaalia jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Kolmekordne maailmameister Itaalia erilisi raskusi teel finaalturniirile ei kogenud, tulles kaotusteta läbitud valiksarjas Rumeenia ees oma alagrupi võitjaks. Giovanni Trapattoni Itaalia jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Kirjandusmuuseum

Kirjandusmuuseum on kirjanduse uurimise, kogumise ja eksponeerimisega tegelev muuseum. Tartus tegutseb Eesti Kirjandusmuuseum.
Kahha Kukava

Kahha Kukava (gruusia: კახა კუკავა; sündinud 12. juunil 1976 Thbilisis) on Gruusia poliitik, Gruusia Konservatiivse Partei juht. Lõpetanud Thbilisi Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Konservatiivse partei liikmena ühines Ühinenud Rahvusliku Liikumisega (ÜRL) ja võttis osa Roosirevolutsioonist. Valiti seejärel ÜRL nimekirjas parlamenti. Peagi lahkus koos Konservatiivse Parteiga ÜRL-st ja ühines opositsiooniga. 2008. aastal valiti parlamenti, kuid kuulutas valimistulemused võltsituteks ja loobus parlamendiliikme kohast. Abielus, kaks last.
Shaţţ al-‘Arab

Shaţţ al-‘Arab on jõgi Aasias Iraagis. Algab Eufrati ja Tigrise ühinedes. Voolab kagu suunas, suubub Pärsia lahte. Suures osas mõjutavad jõe veetaset mere tõus ja mõõn. Ülesvoolu ehitatud tammid on vähendanud magevee hulka jões ja jõeveega segunev soolane merevesi põhjustab jõeäärsetes piirkondades keskkonnarobleeme. Samuti reostavad jõevett vesikonna tööstusettevõtted, märkimisväärselt näiteks Iraanis, Ābādānis paiknev naftarafineerimistehas. A Vital River Is Withering, and Iraq Has No Answer, The New York Times, 12.06.2010.
Cannibal Corpse

Cannibal Corpse on Ameerika Ühendriikide death metal'i ansambel, mis tegutseb 1988. aastast. Ansambel asutati New Yorgis. 2003. aastal ületas nende albumite müügiarv 1 miljoni. Austraalias on ansambli albumite müük olnud keelatud nende vägivalda propageerivate laulusõnade tõttu. Ansambli liikmed on öelnud, et nende laulude tekstid on motiveeritud õudusfilmidest ja neid ei pea liiga tõsiselt võtma. George Fisher – laul (1995–) Rob Barrett – kitarrid (1993–1997, 2005–) Pat O'Brien – kitarrid (1997–) Alex Webster – basskitarr (1988–) Paul Mazurkiewicz – trummid (1988–) Eaten Back to Life (1990) Butchered at Birth (1991) Tomb of the Mutilated (1992) The Bleeding (1994) Vile (1996) Gallery of Suicide (1998) Bloodthirst (1999) Gore Obsessed (2002) The Wretched Spawn (2004) Kill (2006) Evisceration Plague (2009) Torture (2012) A Skeletal Domain (2014) Red Before Black (2017) Violence Unimagined (2021) Ametlik koduleht