laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Arno Saar

Arno Saar (22. mai 1953 – 1. aprill 2022) oli eesti fotograaf. Ta töötas Õhtulehes. Mänginud mitmes Eesti filmis, näiteks "Arabella", "Lurich" ja "Georg". Seltskonnafotograaf Arno Saar: inimese teeb stiilseks tema käitumine, Elu24, 9. jaanuar 2009
Tehnika ja Tootmine

Tehnika ja Tootmine oli ajakiri, mis ilmus Tallinnas aastatel 1957–1995. Ajakiri ilmus üks kord kuus. Tehnika ja Tootmise järeltulijaks peetakse ajakirja Inseneeria. "Ajakiri Inseneeria jätkab Tehnika ja Tootmise traditsiooni" Eesti Kaubandus-Tööstuskoda (vaadatud 03.02.2012) Foto ajakirjanumbritest Foto ajakirjanumbritest
Viru Kiri

Viru Kiri on Torontos alates 1978. aastast ilmuv eestikeelne ajakiri, mida annab välja Virulaste Koondis Torontos. Toimetaja on Elna Libe. Ajakiri ilmub üks kord aastas. Ajakiri ei ilmunud aastatel 1979–1980, 1982–1983, 1985–1987, 1989–1990, 2008.
Murujärv

Murujärv (ka Laanemetsa Murujärv) on järv Valgamaal Valga vallas, Aheru järvest edelas. Järve pindala on 0,8 ha. Ümbritsetud õõtsikuga. Kuulub pehmeveeliste, segatoiteliste järvede hulka. Järv on taimestikurikas ja sealt on kunagi leiud muu hulgas ka haruldast lamedalehist jõgitakjat. Murujärv keskkonnaportaalis
Lamedalehine jõgitakjas

Lamedalehine jõgitakjas (Sparganium angustifolium Michx.) on veetaimeliik perekonnast jõgitakjas. Eestis haruldane. Leht, Malle (toim.) 2010. Eesti taimede määraja. Tartu: EMÜ, lk. 382. Lamedalehine jõgitakjas andmebaasis eElurikkus
Jõgitakjas

Jõgitakjas (Sparganium) on kõrreliselaadsete seltsi hundinuialiste sugukonda kuuluv veetaimede perekond. Teaduslikult kirjeldas jõgitakjaid esimesena Linnaeus 1753, kes eristas kaht liiki: harulist ja väikest jõgitakjat. Hiljem ühendati jõgitakjad hundinuiadega samasse perekonda (seda tegid näiteks Rolf Dahlgren 1983 ja 1989 ning Robert Thorne 2002). Kuid 1998 välja antud APG süsteem tunnistas jõgitakjaid omaette perekonnana, samuti 2003 välja antud APG II ja 2009. aasta APG III süsteem. Perekonda kuulub paarkümmend liiki. Nad kasvavad peamiselt parasvöötmes ja lähisarktikas. Jõgitakjad on kuni 8 dm kõrgused taimed, mis kasvavad poolenisti vees. Tavaliselt on jõgitakjatel lineaalsed lehed, aga mõnel on need küllalt lihakad ja peaaegu kolmnurkse läbilõikega. Lehed on 3–12 mm laiad, selgelt eristuva soonega keskel ja ererohelised. Lehed säilitavad värvi hilissügiseni. Nendel liikidel, mis kasvavad sügavas või voolavas vees, on lehed täielikult vee all või nende ülaosa toetub veepinnale. Vars on püstine, kas harunenud või lihtne. Tavaliselt ulatub vars veest välja, aga esineb vorme, mis veepinnalt kõrgemale ei ulatu. Niisugustel on pikad nõrgad lehed. Õied on väikesed ja koondunud nuttidesse. Ühel taimel on mitu nutti, mis omakorda moodustavad tõlviku. Tõlviku ülemistes nuttides on üksnes isasõied ja alumistes üksnes emasõied. Isasõis koosneb 3–6 silmapaistmatust pruunikast kattelehest ja pikkadest valgetest tolmukatest, mille tolmukapead annavad õisikule villatordi kuju. Emasõies on 3 kattesoomust ja emakas, mille emakasuue on 1,2–2 mm pikk. Emasõisikud puhkevad mitu päeva varem. Sel ajal on taime enese tolmukad veel kindlalt õide suletud ja see võimaldab risttolmlemist. Vili on 4–7 cm pikk ja selles on üks seeme. Viljal on terav ots. Ühe tähiku emasõitest moodustub kerajas koguvili, mis meenutab pisut siili okkaid. Viljad võivad levida nii tuule kui vee abil. Kui vili vette langeb, püsib ta kaua pinnal ja võib vooluga läbida pikki vahemaid. Lisaks seemnetele võib jõgitakjas levida ka risoomi tükkide abil. Sparganium angustifolium – lamedalehine jõgitakjas Sparganium emersum – liht-jõgitakjas Sparganium erectum – haruline jõgitakjas S. erectum ssp. microcarpum – väikeseviljane jõgitakjas S. erectum ssp. neglectum – põlu-jõgitakjas Sparganium glomeratum - kera-jõgitakjas Sparganium gramineum – ujuv jõgitakjas Sparganium natans – väike jõgitakjas Sparganium americanum Sparganium androcladum Sparganium antipodum Sparganium eurycarpum Sparganium fallax Sparganium fluctuans Sparganium hyperboreum Sparganium japonicum Sparganium minimum Sparganium ramosum Sparganium stenophyllum Sparganium stoloniferum Sparganium subglobosum
Y (täpsustus)

Y on: Y, y, ladina tähestiku täht Y, püsipunktikombinaator kombinatoorses loogikas "Y: The Last Man", Brian K. Vaughani koomiksiraamatute sari "Y", Rootsi film 1987. aastast Y, üks kolmnurksel mängulaual mängitav lauamäng Y oli Alaska asula Susitna Northi endine nimi Y, küla ja vald Prantsusmaal Somme'i departemangus y on: 4DOS-i sarnastes käsureainterpretaatortes käsk, mille täitmisel konkateneeritakse kahe või enama voo väljundid Üpsilon
Kogalõm

Kogalõm (vene keeles Когалым) on linn Venemaal Handi-Mansi autonoomses ringkonnas. Linna pindala on 20,5 ruutkilomeetrit, rahvaarv 58 803 inimest (2012). Kohanime päritolu kohta on kaks versiooni: see võib pärineda handi keele sõnast, mis tähistab mädasood ja lodu, või sõnadest koh, kog (кох, ког, "pikk") ja alõng (алынг, "algus"), mis viitab pikale jõelähtele. Linnaõigused sai Kogalõm aastal 1985. Aastail 1991–1993 oli Kogalõmi linnapeaks Sergei Sobjanin. Kogalõmis on elamuid ehitanud Tallinna Ehitus-trusti ehitusvalitsus nr 7 ning Eesti päritolu ettevõtted Estkogalõmstroi ja Cueks. Kogalõm asub Ingujaguni ja Kirill-Võsjaguni jõe vahel Hantõ-Mansiiskist 493 km ja Surgutist 207 km. Linnas valitseb parasvöötme mandriline kliima. Talv kestab umbes seitse kuud ja suvi üks kuni kaks kuud. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on –18,4 °C ja juuli keskmine õhutemperatuur on 17,1 °C. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil elab Kogalõmis 58,2 tuhat inimest. Rahvuslik koosseis on järgmine: venelasi 56,7%, ukrainlasi 16,8%, tatarlasi 8,1%, baškiire 3,5%, aserbaidžaanlasi 2,2%, valgevenelasi 2,0%, moldovlasi 1,9%, tšuvašše 1,0%, sakslasi 0,9% ja ülejäänuid 6,5%. Linnast 12 km eemal asub lennujaam, kust saab lennukiga Moskvasse, Omskisse, Tjumeni, Jekaterinburgi, Novosibirskisse ja Hantõ-Mansiiskisse. Linnast 3 km eemal asub raudteejaam, kus peatuvad Moskva, Tjumeni, Jekaterinburgi ja Novõi Urengoi rongid. Bussiga jõuab Surgutti, Hantõ-Mansiiskisse ja teistesse lähilinnadesse. Selle artikli kirjutamisel on kasutatud venekeelset artiklit ru:Когалым ja hollandikeelset artiklit nl:Kogalym. "Venemaa Statistikaamet". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. august 2015. Vaadatud 7. jaanuaril 2015. Jaanus Piirsalu. Kogalõm – Siberi mädasoosse rajatud Lukoili naftapealinn. Eesti Päevaleht, 7. juuni 2008. "Handi-Mansimaa meteoandmed". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuli 2012. Vaadatud 10. juulil 2012. "Kogalõmi üldinfo". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. november 2010. Vaadatud 4. juunil 2012. "Strana.ru: Kuidas saada Kogalõmi". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. jaanuar 2011. Vaadatud 4. juunil 2012. Administratsiooni koduleht Juri Vella. Ajutine linn. Fenno-Ugria Infoleht, 2000, nr 5 (25). (Kogalõmi linnale pühendatud luuletus.)
Bonnie Wright

Bonnie Francesca Wright (sündinud 17. veebruaril 1991) on Briti näitleja, kes mängis Harry Potteri filmides Ginny Weasleyt.  Bonnie Wright – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Bonnie Wright andmekogus IMDb (inglise)
Elisabeth Aspe tänav

Elisabeth Aspe tänav oli tänav Tallinna kesklinnas. Tänav nimetati eesti kirjaniku Elisabeth Aspe mälestuseks. E. Aspe tänav asus umbes praeguse Pronksi tänava piires, Tartu maantee ja Ed. Viiralti tänava vahelises lõigus ning likvideeriti V. Kingissepa tänava pikenduse käigus. Viimased Aspe tänava majad lammutati, kui 1970. aastate esimeses pooles rajati Pärnu ja Narva maanteed ühendav nn ringmagistraali ja kadus ka nüüdse Pronksi tänava kohal Tartu maantee poolses otsas asunud lühike Elisabeth Aspe tänav. Jaak Juske,Jaak Juskega kadunud Eestit avastamas: Stockmanni ümbruse rohkete muutuste lugu, forte.delfi.ee, 14.01.2017
Mustjõgi (Tallinn)

Mustjõgi (ka Mustjõe oja, Mustoja) on väike vooluveekogu Tallinnas Mustjõe asumis. Mustjõgi suubub Kopli lahte. Ajalooliselt sai jõgi alguse Mustamäe nõlvaalustest Glehni pargi allikatest ja Lepasalu allikatest. Mustjõgi on olnud Tallinna linna ja Haabersti mõisa vaheline piir. 20. sajandil kaevati Mustjõele suudmest umbes 500 m kauguselt uus alamjooks, mille suue on vanast umbes 150 meetrit idakirde pool. Vana alamjooksu lõik on säilinud, kuid on väikese vooluga, sest põhiveehulk suubub merre mööda uut sängi. Mustjõe pikkus on 1,4 kilomeetrit, see algab Laki tänava äärest. Tänapäeval kuuluvad jõe vesikonda valdav osa Kristiine linnaosast, kust pärineb ka enamik veest, ning väiksed osad Mustamäe ja Haabersti linnaosast. Vesi jões on ebapüsiva kvaliteediga. Mustjõgi suubumas Kopli lahte Mustjõgi. Keskkonnaportaal, vaadatud 24.08.2022. Mustjõgi keskkonnaportaalis Mustjõe oja vee seire
Ahtri tänav

Ahtri tänav on tänav Tallinna kesklinnas Sadama asumis. Ahtri tänav algab Mere puiesteelt ning suundudes paralleelselt Tallinna lahe rannikujoonega ja Narva maanteega, ristudes vasakult Poordi, Laeva ja Paadi tänavaga; paremal pool Roseni, Rotermanni, Hobujaama, Parda tänavaga ning lõppeb Jõe ja Tuukri tänava ristmikul. Vanim teade Ahtri tänava kohta pärineb aastast 1793, tänav kandis kuni 1950. aastani Siimeoni tänava nime (variant Siimoni tänav, Simuna, Simeonstrasse). Tänava nimi tulenes tänava ääres asuva õigeusu Püha Simeoni ja Naisprohvet Hanna kiriku nimest. Aastatel 1950–1958 kandis tänav nime Mere tänav. Aastatel 1910–1934 lõppes Siimoni tänav Narva maanteel, kulgedes lõpus mööda praegust Parda tänavat; nüüdse Parda tänava lõik eraldati Siimoni tänavast 1934. aastal ja liideti loodava Villem Reimani tänavaga. Eesti NSV ajal asus Ahtri tänava piirkonnas 84. sõjaväe raudbetoonitehas ja Ahtri 3, 84. tehase metallitsehh. Sadama tänaval asunud sõjaväe raudbetoontoodete tehase ja selle ehitusväeosa kohale on rajatud Tallinna sadama Reisisadama uued juurdepääsud ja parkla. Ahtri tänav 10 hoones tegutsesid meelelahutusasutused: 1996. aastal endises Tallinna elektroonikatehase Punane RET ühes hoones avatud ööklubi Dekoltee. 2000. aastal taasavati pankrotistunud ööklubi Dekoltee asemel Ahtri tänav 10 uue nime all Club Decolte ja 2006. aastal Ööklubi Panoraam 2011. aastal nimetati Narva maantee ja Ahtri tänava vaheline lõik uueks Parda tänavaks. Ahtri tänava parempoolsel küljel on Rotermanni kvartali hooned, Admirali maja ning Maailmakaubanduse keskuse (WTC) hoone (Ahti ja Jõe tänava nurgamaja). Ahtri tänava sõidusuundi eraldaval haljasalal asub 1908. aastal baltisaksa inseneri Ernst Boustedti projekti järgi ehitatud Rotermanni soolaladu (Ahtri tänav 2). Soolaladu rekonstrueeriti aastatel 1995–1996 arhitekt Ülo Peili ning sisearhitekt Taso Mähari projekti kohaselt. 1996. aastal koolis Rotermanni soolalattu Eesti Arhitektuurimuuseum. Ahtri 6 kinnistu oli ajalooliselt oli Rotermanni kaubajaam, kuhu planeeritakse uus büroohoonet Golden Gate. Haljasala lõpus asub Olerexi bensiinijaam, Ahtri 6B. Ahtri tänavast vasakul, Tallinna lahe pool, asuvad Merekeskus kaubanduspindadega, Admiraliteedi basseinis Tallinna sadama Vanasadama C-terminal, Vanasadama Jahisadama kai, aastatel 1752–1755 rajatud Tallinna Püha Siimeoni ja Naisprohvet Hanna kirik ning Norde Centrumi kaubanduskeskus. Tallinna Püha Siimeoni ja Hanna kirik World Trade Center Tallinn Admirali maja, Ahtri 6 http://www.eki.ee/knab/tallinn1.htm Ööklubi Dekoltee avab uksed 17. jaanuaril , epl.delfi.ee, 12.01.1996 Dekoltee on muutunud vanarauaks, www.aripaev.ee, 26. jaanuar 2000 Kaks uut ööklubi avab peagi uksed, epl.delfi.ee, 18.11.2000 Ööklubi Panoraam kolib Decolte ruumidesse, majandus.postimees.ee, 20. juuni 2006 WTC Tallinn koduleht Eesti Arhitektuurimuuseumi koduleht Ahtri tänava kahe sõidusuuna vaheline angaar lammutati, pealinn.ee, 27. aprill 2022 Norde Centrumi koduleht
Juri Vella

Juri Vella (vene keeles Юрий Вэлла, ametlik nimi Юрий Кылевич Айваседа; 12. märts 1948 Varjogan, Surguti rajoon – 12. september 2013) oli metsaneenetsi põhjapõdrakasvataja, kirjanik ja keskkonnakaitsja. Ta kuulus Venemaa Kirjanike Liitu. "Räägi minuga". Kirjastuskeskus. Tallinn 2009. Tõlkinud Art Leete ja Arvo Valton "Järvetuul : proosa ja kõik, mis sarnaneb proosaga : 7x7". Varrak. Tallinn 2011. Vene keelest tõlkinud Art Leete Eva Toulouze, Toomas Lapp, Madis Jürviste. Юрий Вэлла - Juri Vella. (Kasutatud 17. juulil 2011) Юрий ВЭЛЛА (Юрий Кылевич Айваседа) поэт, публицист, общественный деятель Ямала Депутат, оленевод, поэт и шаман Юрий Вэлла угрожает убить оленя Путина. Newsru.com, 3. oktoober 2003. (Kasutatud 17. juulil 2011) 2003 "Juri Vella maailm". Tõsielufilm, Eesti. Autor Liivo Niglas. 2016 "Armastuse maa". Tõsielufilm, Eesti. Autor Liivo Niglas. 2017. aasta Eesti parim dokumentaalfilm Eva Toulouze, Toomas Lapp, Madis Jürviste. Юрий Вэлла - Juri Vella Juri Vella. Ajutine linn. Fenno-Ugria Infoleht, nr 5 (25)/ 2000. (Kogalõmi linnale pühendatud luuletus) "Suri metsaneenetsi poeet ja põlisrahvaste kaitsja Juri Vella" Fenno-Ugria, 13. september 2013
Metsaneenetsid

Metsaneenetsid on neenetsite rühm, kes räägib metsaneenetsi keelt. Tundraneenetsid Metsaneenetsi kirjandus
Kurdmäestik

Kurdmäestik on mäestik, mis on tekkinud kurrutuse käigus. See protsess toimub tektoonilistes survevööndites, näiteks kahe laama põrkepiirkonnas. Kui põrkuvad kaks ookeanilise maakoorega laama või ookeanilise ja mandrilise maakoorega laam, siis tihedamast ainest koosneva ookeanilise laama serv sukeldub teise laama serva alla. Teise laama serval tekkivad kurrud, mis moodustavad kurdmäestikke. Kurdmäestikud on tekkinud muu hulgas Alpi kurrutusel, näiteks Alpid või Himaalaja.
Vulkaaniline saar

Vulkaaniline saar on saar, mis on tekkinud veealuste vulkaanide purske tulemusena ja kerkinud üle merepinna. Nad kujutavad endast veealuse vulkaani tippu ning koosnevad väljavoolanud ja tardunud kivimitest. Vulkaanilised saared on tekkinud laamade lahknemisel (Tristan da Cunha saared), laamade põrkumisel (Kuriilid) ja kuumade täppide piirkondades (Hawaii saared). Tavaliselt ei teki nad ükshaaval, vaid hulgakaupa, kuigi pole haruldane, et nad ükshaaval tekivad. Suurim vulkaaniline saar on Island, mille teke on seotud nii laamade lahknemise kui ka kuuma täpiga. Vulkaaniliste saarte teke ja hävimine võivad kesta tuhandeid ja miljoneid aastaid. Siiski on mitu juhtumit, kus vulkaanilised saared on tekkinud ja kadunud lühikese aja, mõne aasta jooksul. Selline on näiteks Islandi rannikul olev Surtsey. Charles Darwin esitas hüpoteesi, et korallsaarte teke on seotud vulkaanilise saare pikaajalise aeglase vajumisega veepinna alla. Ta täheldas, et vulkaaniliste saarte rannavetes kasvavad sageli korallid, mis saare ümber korallriffe moodustavad. Korallid on võimelised kasvama ja kui saar järjest enam vee alla vajub, muutuvad korallrifid vulkaanilise saarega võrreldes järjest kõrgemaks. Lõpuks võib juhtuda, et kogu vulkaaniline saar on vee alla vajunud, aga selle asemele on tekkinud korallsaar.
Kalev Järvela

Kalev Järvela (sündinud 25. novembril 1960) on eesti tantsupedagoog ja folklorist. Kalev Järvela on rahvatantsuõpetaja ja rahvakunstikollektiivi Leigarid kunstiline juht. Ta kohandas X noorte laulupeo jaoks kolm laulu tsüklist "5 eesti rahvatantsu segakoorile": "Labajalg", "Pikk ingliska" ja "Kaerajaan" ning on olnud XVII üldtantsupeo pealavastaja ja TeateTantsu idee autor. Ta on Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Seltsi juhatuse esimees. 2005 Valgetähe V klassi teenetemärk 2010 Pärimuskultuuri auhind järjekindla ja mitmekülgse tegevuse eest folklooriliikumise edendamisel 2012 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (III Soome-Eesti tantsupeo Vennassümfoonia korraldamise eest Tamperes Eesti-poolse kunstilise juhina) 2018 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (rahvatantsu aastapreemia rahvatantsu pikaajalise arendamise eest) Pärimuskultuuri auhind 2010 laureaat on KALEV JÄRVELA[alaline kõdulink] Folkloorinõukogu ERRS juhatuse liikmed Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Harry Potter ja surma vägised: osa 1

"Harry Potter ja surma vägised: osa 1" ("Harry Potter and the Deathly Hallows – Part 1") on 2010. aastal linastunud esimene film kahest, mis on valminud samanimelise romaani põhjal, mille on kirjutanud inglise kirjanik J. K. Rowling. See on Harry Potteri filmisarja seitsmes film. Filmi režissöör on David Yates, kes lavastas ka 2 eelmist filmi. Stsenaariumi kirjutas Steve Kloves ning produtsendid olid David Heyman, David Barron ja Rowling. Film jälgib Harry Potteri tegemisi, kui ta üritab leida ja hävitada Voldemorti surematuks tegevaid varikätke. Filmi peaosi mängivad Daniel Radcliffe (Harry Potter), Rupert Grint (Ron Weasley) ning Emma Watson (Hermione Granger). Nende kõrval teevad kaasa veel ka Ralph Fiennes (Lord Voldemort), Helena Bonham Carter (Bellatrix Lestrange) ning Alan Rickman (Severus Snape). Film teenis maailmas kokku 955 miljonit dollarit, millega see paikneb 2010. aasta filmide kokkuvõttes filmide "Lelulugu 3" ja "Alice Imedemaal" järel kolmandal kohal. See on piletitulult Harry Potteri sarja teine film (jääb alla "Tarkade kivile") ning paikneb kõige suurema kassaeduga filmide nimistus 11. kohal. Eesti kinodes teenis "Surma vägised" 210 781 dollarit, millega jäädi kaheksandale kohale 2010. aasta filmide kokkuvõttes. Film sai ka kaks nominatsiooni Oscari galal parima kunstnikutöö ja parimate eriefektide eest. Filmi järg "Harry Potter ja surma vägised: osa 2" esilinastus 13. juulil 2011. Daniel Radcliffe – Harry Potter Rupert Grint – Ron Weasley Emma Watson – Hermione Granger Helena Bonham Carter – Bellatrix Lestrange Robbie Coltrane – Rubeus Hagrid Warwick Davis – Griphook Tom Felton – Draco Malfoy Ralph Fiennes – Lord Voldemort Michael Gambon – Albus Dumbledore Brendan Gleeson – Alastor Moody, hüüdnimega Mad-Eye Richard Griffiths – Vernon Dursley John Hurt – Ollivander Rhys Ifans – Xenophilius Lovegood Jason Isaacs – Lucius Malfoy Bill Nighy – Rufus Scrimgeour Alan Rickman – Severus Snape Fiona Shaw – Petunia Dursley Timothy Spall – Peter Pettigrew Imelda Staunton – Dolores Umbridge David Thewlis – Remus Lupin Julie Walters – Molly Weasley Ametlik koduleht "Harry Potter ja surma vägised: osa 1" andmebaasis Box Office Mojo (inglise) Viljar Voog. Harry Potter ja surma vägised: Osa 1. Õhtulehe filmiblogi, 19. november 2010
Ma võtsin viina (album 2010)

"Ma võtsin viina" on Onu Bella 2010. aasta kontsertalbum, mis on kaasas tema autobiograafilise raamatu lisana ja sisaldab kontsertsalvestist. "Ma võtsin viina" "Kuidas ma miilitsaga tina panin" "Emalendur" "Vormsi saarel" "Liputaja" "Sõjaväelaul" "Toodagu veini" "Solgitoru" "Moodsad pulmad" "Haiguste ravi" "Talvelõug" "Jõulud Ruhnu kallastel" "Süit basskitarrile ja onaniinole" "Mina tahan panna" "Mu sõber "Fiat"
Jüri-Ruut Kangur

Jüri-Ruut Kangur (sündinud 17. mail 1975 Tallinnas) on eesti dirigent. Ta lõpetas 1993. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi ja 1998. aastal Eesti Muusikaakadeemia kooridirigeerimise (prof. Ants Sootsi klassis), orkestridirigeerimise (dots. Jüri Alperteni klassis) ja kompositsiooni alal (dots. Raimo Kangro klassis). Ta töötas aastatel 1994–1999 Haapsalu muusikakooli muusikateatri dirigent-muusikajuhina, 1996–2004 Haapsalu Linnaorkestri peadirigendina, 2001–2003 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli dirigeerimisosakonna juhataja ja õppejõuna, 2003. aastast Nõmme Muusikakooli sümfooniaorkestri ja 2013. aastast Tallinna Ülikooli sümfooniaorkestri dirigendina. Ta on juhatanud veel mitmeid koore ja orkestreid (Estonia Seltsi segakoor, Estonia poistekoor, Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli sümfooniaorkester jm.) ja külalisena Tallinna Kammerorkestrit, Pärnu Linnaorkestrit ja mitmeid noorteorkestreid. Tema eestvedamisel asutati 1995. aastal Üle-Eestiline Noorte Sümfooniaorkester, mille peadirigent ta on. Ta oli aastatel 1995–2004 üleriigiliste keelpillimängijate Haapsalu suvekursuste juht ja festivali “Viiulimängud” korraldajaid. 2009. aastast on ta ka Järvi rahvusvahelise dirigentide meistrikursuse ja 2011. aastast Pärnu Muusikafestivali ja Järvi Akadeemia üks korraldajaid. Ta on juhatanud noorteorkestrite rahvusvahelisi koostööprojekte Soomes, Saksamaal, Norras, Türgis ja Hollandis ning andnud meistrikursusi Lõuna-Aafrika Vabariigis. Ta on alates 2007. aastast Euroopa Noorteorkestrite Assotsiatsiooni liige ja 2009. aastast Euroopa Orkestrite Föderatsiooni juhatuse liige. Aastatel 2010–2019 oli ta Eesti Sümfooniaorkestrite Liidu esimees. Ta oli 2012. aastal Tallinnas toimunud IX Euroopa Orkestrite Festivali peakorraldaja. 2007. ja 2011. aastal oli ta noorte laulupeo ja 2014. aastal on üldlaulupeo sümfooniaorkestrite üldjuht. X noorte laulupeol esitasid neidudekoorid Henn Rebase ja Hando Runneli laulu "Veskimees" tema orkestratsioonis. Tema heliloomingusse kuuluvad vokaal-sümfoonilised suurvormid "Requeim", "Magnificat", oratoorium "Eesti lauliku lugu", humoratoorium "Suremata kuulsus Salomon Vesipruul", muusikalid "Joona saatmine" ja "Klounid klassiekskursioonil", orkestriteosed ja koorilaulud. Tema muusikat on ette kantud mitmel pool Euroopas (Holland, Saksamaa, Iirimaa, Island, Inglismaa, Portugal, Kreeka, Itaalia, Läti, Ungari, Prantsusmaa jm.), USAs, Kanadas ja Lõuna-Aafrika Vabariigis. 1996 Gustav Ernesaksa Fondi õppestipendium 2007 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (noorte orkestrimängu arendamise eest) 2009 Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium 2012 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (tulemusliku töö eest ÜENSO-ga, Järvi Suvefestivali ning esmakordselt Eestis toimunud Euroopa orkestrite festivali korraldamise eest) 2014 Tallinna Ülikooli teenetemärk 2021 Gustav Ernesaksa Fondi kooriliikumise edendamise stipendium 2022 Valgetähe IV klassi teenetemärk "Päring inforegister.ee andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. august 2020. Vaadatud 18. märtsil 2016.
Peedu Kass

Peedu Kass (sündinud 27. veebruaril 1986) on eesti muusik. Ta mängib kontrabassi või basskitarri. Lõpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia jazz-muusika osakonna (2011), lisaks sellele tudeerinud ka Århusi Kuninglikus Muusikaakadeemias, Stockholmi Kuninglikus Muusikaakadeemias, Helsingi Metropolia kõrgkoolis ja Georg Otsa nimelises Tallinna muusikakoolis. On end täiendanud Sibeliuse Akadeemia džässmuusikaosakonna magistrantuuris. Kompositsiooni alal on ta end täiendanud Tõnu Kõrvitsa ja Raul Söödi juures. Ta on peamiselt tuntud kontrabassistina, kes on tegev mitmes Eesti ja rahvusvahelises ansamblites. Ta on kirjutanud muusikat sümfooniaorkestrile, lühifilmile ja mitmele džässansamblile ning tema pillimäng kõlab rohkem kui 10 plaadil. Ta on teiste hulgas teinud koostööd Raivo Tafenau, Villu Veski, Meelis Vindi, Lembit Saarsalu, Tõnu Naissoo, Riho Sibula, Tõnis Mägi, Toomas Rulli, Hedvig Hansoni, Mart Soo ja Kaspar Kallustega. 2010. aastal ilmus tema esimene autoriplaat "Home" ansambliga Peedu Kass 005 ning 2012. aastal teine kauamängiv "Armada", kaasautoriteks Andre Maaker ja Raun Juurikas. 2006 – Grand Prix konkursil "Sony Jazz Stage" Riias 2010 – Elioni Noore Jazzitalendi preemia Uno Naissoo nimelisel heliloomingu konkursil Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] Ivo Heinloo, Džässinoorte lipukandja Peedu Kass, Postimees, 16. märts 2010 Koduleht
Põhja-kukemari

Põhja-kukemari (Empetrum nigrum subsp. hermaphroditum; sünonüüm Empetrum hermaphroditum) on kanarbikuliste sugukonda kukemarja perekonda kuuluv igihaljas taim, hariliku kukemarja alamliik. Eestis esineb põhja-kukemarja harvalt, Põhja-Eesti nõmmedel ning rabades. Eestis kuulub ta ohukategooriasse "ohulähedane". Taim kasvab 15–40 cm kõrguseks. Vars on puitunud, tihti roomav. Lehed on kitsad ja paksud, okkataoliseks kokku rullunud. Põhja-kukemari on erinevalt hariliku kukemarja tüüpalamliigist ühekojaline. Taim õitseb aprillist maini. Õis on roosakas. Vili valmib juulis. See on umbes 6 mm läbimõõduga must luuvili, mis sisaldab 6–9 seemet. Vili on lääge, kergelt hapukas ja väga vaigune. Seda süüakse toorelt või tehakse mahlaks. Vili sisaldab C-vitamiini. Põhja-kukemarja viljad on suuremad ja mahlasemad kui hariliku kukemarja tüüpalamliigil. Eesti taimede kukeaabits, ISBN 9985308794 Empetrum hermaphroditum Põhja-kukemari andmebaasis eElurikkus Empetrum hermaphroditum Hagerup - põhja kukemari Eesti levikukaart