Grigori Zass

Grigori Hristoforovitš von Zass (1797–1883; vene keeles Григорий Христофорович Засс) oli Vene Keisririigi kindral, kes juhtis Vene ratsavägesid Napoleoni sõdades ja Vene-Tšerkessi sõjas, saavutades tuntuse oma genotsiiditegevusega tšerkesside vastu, keda ta väidetavalt nägi "madala rassina". Ta oli Venemaal Armaviri linna asutaja. 2003. aastal püstitas Vene Föderatsioon tema ausamba tšerkesside endistele aladele, kus toimus tšerkesside genotsiid, põhjustades tšerkesside ja tšerkesside rahvuslike institutsioonide viha kogu maailmas. Algselt Vestfaali saksa aadelkonnast pärit von Sass kuulus iidsesse Vestfaali suguvõsasse, mille esindajad asusid 15. sajandil elama Baltikumi ja mis kuulus 52 rüütliperekonna hulka (sealhulgas näiteks Ungern-Sternbergide ja Wrangeli perekond), kes andsid 1710. aastal pühaliku truudusevande Venemaa suveräänile Peeter I. Ta kasvas üles eraõppeasutuses. 1813. aastal lasi isa ta viieteistkümneaastasena asuda sõjaväeteenistusse kadetina Grodno husaarirügemendis. Ta tõusis kiiresti Vene armee ridades, osaledes esimest korda lahingust 1813. aastal Leipzigis. Ta viidi 1820. aastal üle Novgorodi diviisi. Zass osales 1813–1814 Kuuenda koalitsiooni sõjas, 1813. aasta Saksa sõjaretkel pärast tsaarile truudust vandumist, olles germaani-balti päritolu. Ta võitles Dresdenis, Kulmis ja Leipzigis, autasustati Sõjaväeordu sümboolikaga ja ülendati kornetiks, seejärel osales 1814. aasta lahingutes Kirde-Prantsusmaal Brienne'is, Bar-sur-Aube'is, Arcis-sur-Aube'is, Metzis ja Fère-Champenoise'is ning Pariisi müüride all. Aastal 1815 kuulus ta Venemaa vägedesse Prantsusmaal Saja päeva jooksul ja osales kuulsal paraadil Vertuse lähedal. Pärast Napoleoni sõdade lõppu teenis ta Pihkvas. 1820. aastal läks ta üle Nižni Novgorodi draguunirügementi, mis võitles Kaukaasias. Ta võttis osa Vene-Türgi sõjast (1828–1829). 1830. aastal sai Zass tänu edule Vene-Türgi sõjas Mozdoki kasakarügemendi juhiks. Selle rügemendiga võttis ta ette mitu edukat ekspeditsiooni Kaukaasia põliselanike vastu. 1832. aasta lahingus tšetšeenide vastu sai ta küla põletamisel raskelt haavata ja ülendati seetõttu koloneliks. 1833. aastal määrati ta Kubani liini Batalpašinski sektsiooni ülemaks. Olles uurinud Kaukaasia põliselanike sõjalisi traditsioone ja omandanud mäesõja taktika, püüdis ta initsiatiivi haarata ja asus paljudelt skautidelt saadud andmete põhjal ellu viima regulaarseid ennetusmeetmeid. Aktiivsele kaitsele lisandusid julmad karistusretked, mis reeglina lõppesid külade hävitamisega. Ta määrati ülemjuhatajaks ja talle anti täielikud volitused. Augustis juhtis ta esimest ekspeditsiooni tšerkessi territooriumile, hävitades võimalikult palju külasid ja linnu. Sellele järgnes rida teisi ekspeditsioone. Ta ründas Beslenei piirkonda novembrist detsembrini, hävitades enamiku külasid, sealhulgas topeltagendi Aytech Qanoqo küla. Zass kulutas spionaažile märkimisväärse summa raha. Rünnakutel tšerkessi maadele ei unustanud ta kunagi luureülesandeid: tema mehed uurisid põhjalikult kõiki puidust talasid, mis võisid vaenlase varjupaigaks olla, lammutasid talud ja tapsid talunikke, et vaenlane ei saaks toitu. Ta koostas nimekirja kõigist tšerkessidest, kelle ta isiklikult tappis. Tema kartmatus ja uskumatu teadlikkus kaukaaslaste eluolust tõi talle üleloomuliku staatuse tšerkesside seas, kes nimetasid Zassi " Shaitaniks " (saatanaks). Väidetavalt hirmutasid tšerkessi emad oma lapsi Zassi nimega. 1834. aastal saatis Zass Vene armee kindralile Georg Andreas von Rosenile raporti, milles kirjeldas üksikasjalikult tema sõjakäiku Tšerkessiasse. Ta räägib, kuidas ta tappis kolm tšerkessi tsiviilisikut: "Lisaks kolmeteistkümnele, kes meil juba olemas olid, võtsin ma kolm tšerkessit vankritest kinni, kes ei soovinud end meile vabatahtlikult loovutada, nii et käskisin nad tappa." Seejärel räägib ta, kuidas ta hävitas naabruskonna: "Metsalased sattusid paanikasse ja hakkasid oma kodudest põgenema, jättes maha oma relvad, püüdes põgeneda metsa, kuid enamik neist tapeti kasakate poolt ... kui sõdurid olid võitlusvalmis, jätkus puhastustegevus suurtükiväega ja ma saatsin sinna kaks jalaväebrigaadi, kuid nad suutsid veel ainult 11 inimest kinni võtta ja kuna paljudes kohtades oli tulekahju leekides, siis ülejäänud kas tapeti või põletati ära, kui nad olid püüdnud põgeneda, varjudes oma kodude katustel või sõnniku juures. Niimoodi hävitasime naabruskonna." Zassi põhistrateegia oli initsiatiivi säilitamine, tšerkesside terroriseerimine ja tšerkesside asunduste hävitamine. Pärast võitu põletas ta tavaliselt mitu küla ning röövis kariloomi ja hobuseid. Ta pööras suurt tähelepanu vaenlase moraalile. Oma aruannetes kiitles ta sageli külade hävitamisega ja ülistas tsiviilelanike massimõrvu. Tema juhitud rügementide sõjalisi edusamme hindas Vene armee juhtkond kõrgelt. Ta sai preemiaks mitu mainekat ordenit ja kuldse relva kirjaga "Vapruse eest". Ta jätkas aastatel 1834–1835 tšerkessia elanikkonna hävitamist, eriti Abdzakhi, Beslenei, Sapsugi ja Kabardia piirkondades. 1835. aastal ülendati ta ning kogu Kubani liin usaldati tema käsutusse, 1836. aastal ülendati ta kindralmajoriks ja 1840. aastal kindralleitnandiks ning määrati Kaukaasia liini parempoolse tiiva ülemaks. Tema algatusel hakati rajama uusi kindlustusi (üks neist kannab nime "Zassovski") ja asutati uued õigeusu slaavi külad, mis oli Labinskaja liini loomise algus. Zass armastas enda kohta kuulujutte levitada, kasutades ära tšerkessi hõimude ebausku. Erinevaid nippe ja tipptehnoloogiat kasutades suutis ta veenda ja petta tšerkesse, et nad arvaksid, et tal on erinevad maagilised võimed, sealhulgas kuulikindlus ja võime muuta püssirohtu kullaks. Teda tunti kui maagilist meest, kes suutis teha kõike, mida tahtis. Selle tulemusena uskusid tšerkessid, kui ta ründas, et neil pole mingit võimalust; teades Zassi julmi meetodeid, püüdsid nad enamasti pigem oma elusid päästa, mitte võidelda. 18. augustil põletas Vene armee Abdzakhi piirkonnast pärit tšerkessi vanema Hajji Tlami elukoha ja tappis tema perekonna. Kättemaksuks tegi tšerkesside komandör Jembulat Boletoqo plaane uueks sõjakäiguks. Kindral Zass saatis tšerkesside komandörile Jembulat Boletoqole 1836. aasta oktoobris teate, et soovib rahu sõlmida. Boletoqo kaalus pakkumist ja otsustas minna. Boletoqo külastas Zassi tema elukohas. Esimesel visiidil Zass kohal ei olnud. Zass kirjutas talle kirja ja käskis tal tulla kindlal kuupäeval, mil ta kahtlemata oma residentuuris viibib. Nimetatud kuupäeval tapeti Boletoqo mittesõjapiirkonnas, kui ta oli teel Prochnõi Okopi kindlusesse. Mõrvar oli Zassi palgatud Vene snaiper, kes peitis end metsas Kubani jõe Venemaa-poolsel kaldal ühinemiskohas Urupi jõega. Pärast seda, 1836. aastal, ülendati Zass uuesti. 1838. aastal levitas Zass valekuulujutte oma raske haiguse kohta ja lavastas seejärel enda surma, nõrgendades tšerkesside valvsust. Samal ööl, kui tšerkessid tähistasid oma rõhuja surma, korraldas Zass haarangu, milles hävitati kaks küla. Aastatel 1840–1841 põletas ta oma viimased külad ja ehitas nende peale vene asulad. Zassi ja teiste kaukaasia kindralite karistusstrateegia võõrandas elanikkonda ja tekitas Peterburis rahulolematust. 1842. aastal eemaldati Zass Kaukaasia teenistusest ja 1842. aastal tekkinud tüli tõttu ülemustega, sealhulgas Pavel Grabbega, oli ta sunnitud Kaukaasiast igaveseks lahkuma ja lõpuks 1848. aastal ameti maha panema. Venemaa tsaar Nikolai I värbas 1849. aasta märtsis umbes 8000 sõdurist koosneva Vene armee , et aidata Franz Josephit rahutuste vastu Ungaris. 1849. aastal naasis Zass teenistusse ja osales sõjakäigul Ungaris, juhatades 3. korpuse eelüksust. Venemaa tungis Transilvaaniasse 8. aprillil 1849. Kuid kui nad ületasid Lõuna-Karpaatide mäekuru (mööda Transilvaania ja Valahhia piiri), tuli neile vastu suur Ungari revolutsiooniline armee, mida juhtis Poola päritolu kindral Józef Bem. Zass osales Weitzeni ja Debreceni lahingutes. Seejärel lahkus Zass uuesti teenistusest 1864. aastal. Keiser Aleksander II andis tema varasemate teenistuste tunnustuseks korralduse võtta Zass nominaalselt Kaukaasia armeesse teenistusse ja 1877. aastal ülendati ta ratsaväekindraliks. Keiser Aleksander II, kes soovis austada Zassi sõjalisi tegusid, kutsus ta tagasi teenistusse ja ülendas ratsaväekindraliks, käskides kanda ta Kaukaasia armee nimekirja ja anda õiguse elada seal, kus ta soovib. Zass suri 86-aastaselt Šķēde mõisas, Kuramaa kubermangus, Vene impeeriumis (praegu Saldus, Läti). Zass pidas tšerkesslasi "euroopa rassist" madalamateks alaminimesteks, eriti võrreldes sakslaste ja venelastega. Ainus viis tšerkessidega hakkama saamiseks oli tema arvates neid eemale peletada "nagu metsloomi". Ta hoidis oma voodi all kasti, kuhu oli kogutud tšerkesslaste kehaosad. Zass pooldas sellel arusaamal põhinevaid halastamatuid sõjalisi meetodeid, sealhulgas inimeste elusalt põletamist, nautis peade maharaiumist, asustatud külade põletamist, tahtlikku epideemiate levitamist ja laste massilist vägistamist. Kolonel Grigori Zass oli tšerkesside genotsiidi võtmetegelane, mis hõlmas selliseid meetodeid nagu tervete tšerkessi külade põletamine ja tahtlik epideemiate põhjustamine.  Hinnanguliselt suri selle käigus 70% Ida-Tšerkessi elanikkonnast. Zass uskus, et tšerkessidega pole mõtet läbi rääkida. Tema aruannetes on regulaarselt öeldud: "küla hävitati maatasa". Zass saatis mahalõigatud tšerkessi pead oma sõpradele Berliinis, kes olid professorid ja kasutasid neid anatoomia õppimiseks. Dekabrist Nikolai Ivanovitš Lorer rääkis, et Zass puhastas ja keetis peadest liha ära pärast seda, kui oli neid oma telgis voodi all hoidnud. Samuti olid tal tšerkessi pead väljaspool telki künkal vaia otsa löödud. Vene-kasakate naised lõikasid pärast lahingute lõppu lahinguväljal tšerkessi meeste surnukehadelt pead maha, et need Zassile saata. Zass püstitas tšerkessi pead oma telgist väljapoole postide otsa, vene sõduritele ja kasakatele maksis Zassi tšerkessi peade kogumise eest. Lisaks tšerkesside peade lõikamisele ja kogumisele kasutas Zass tahtlikku strateegiat tšerkesside massiliseks hävitamiseks, põletades terveid tšerkessi külasid koos nende elanikega ning julgustades tšerkessi naiste ja laste vägistamist. Zassi väed nimetasid kõiki tšerkessi vanureid, lapsi, naisi ja mehi "bandiitideks", "rüüstajateks" või "varasteks". Zass töötas tšerkesside vastu suunatud genotsiidi ajal koos teise Saksa ohvitseriga Vene armees Georg Andreas von Roseniga. Zass kirjutas Rosenile kirju, milles tunnistas uhkusega, et andis kasakatel korralduse tšerkessi tsiviilelanikke tappa. Tšerkessi laul kirjeldab Zassi järgmiselt: "Zass oma paksude vuntsidega, riputab meie meeste koljusid vaiadele. Meie lapsed emade kõhust, Ta raiub neid mõõgaga välja. Laste kehad emade ihust välja võetud, Nad mängivad nendega pulkade peal. Vaenlase poolt toime pandud julmuseid, Meie vastsündinud põlvkonnad ei tohiks unustada" Zassi on tšerkessi folklooris kujutatud kuradina või saatanana. 2003. aastal avati Krasnodari krais Armaviri linnas monument kindral Zassile kui linna rajajale. Monumendi paigaldamine tekitas tšerkesside ühiskonnas teravalt negatiivse reaktsiooni. 21. aprillil 1839 asutas Zass Armaviri linna. Aastaks 1843 asutas ta Urupskaja, Voznesenskaja, Chemlykskaja ja Labinskaja külad. Zassi plaanid aga laienesid veelgi. Ta töötas välja plaani Belaja jõe vasakkalda tugevdamiseks, Vene armee võimsate tugipunktide loomisega. 26. augustil 1904 hakkas tema nime kandma Kubani kasakate armee 1. Labinski rügement. Щербина Ф. А. История Армавира и черкесо-горцев. — Екатеринодар: Электро-тип. т-во «Печатник», 1916. Dönmez, Yılmaz (31. mai 2018). "General Zass'ın Kızının Adigeler Tarafından Kaçırılışı". ÇERKES-FED (türgi). Originaali arhiivikoopia seisuga 14. jaanuar 2021. Vaadatud 13. augustil 2021. "Jembulat Bolotoko: The Prince of Princes (Part One)". Jamestown (Ameerika inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 25. oktoober 2020. Vaadatud 5. jaanuaril 2021. "Bianet :: Çerkeslerden Rusya'ya: Kolonyalist politikalarınız nefret ekiyor". m.bianet.org. Originaali arhiivikoopia seisuga 14. jaanuar 2021. Vaadatud 13. jaanuaril 2021. "Zass Grigory Khristoforovich" Засс Григорий Христофорович. Кавказский Узел. Originaali arhiivikoopia seisuga 23. juuli 2016. Vaadatud 13. jaanuaril 2021. "ZASS Grigory Khristoforovich fon (1797–1883), baron, general ot kavalerii, geroy Kavkazskoy voyny" ЗАСС Григорий Христофорович фон (1797–1883), барон, генерал от кавалерии, герой Кавказской войны. enc.rusdeutsch.ru. Originaali arhiivikoopia seisuga 11. detsember 2018. Vaadatud 13. jaanuaril 2021. Richmond, Walter (9. aprill 2013). The Circassian Genocide. Rutgers University Press. ISBN 978-0-8135-6069-4. "Velyaminov, Zass ve insan kafası biriktirme hobisi". Jıneps Gazetesi (türgi). 2. september 2013. Originaali arhiivikoopia seisuga 13. oktoober 2020. Vaadatud 26. septembril 2020. Duvar, Gazete (14. september 2020). "Kafkasya'nın istenmeyen Rus anıtları: Kolonyal geçmişi hatırlatıyorlar". Gazeteduvar (türgi). Originaali arhiivikoopia seisuga 17. september 2020. Vaadatud 13. jaanuaril 2021. P., T. (2020). "Çerkeslerden Rusya'ya: Kolonyalist politikalarınız nefret ekiyor". Bianet. Originaali arhiivikoopia seisuga 14. jaanuar 2021. Vaadatud 13. jaanuaril 2021. "New Monuments of Russian Heroes of Russian-Circassian War Anger Circassians". Jamestown (Ameerika inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 13. august 2021. Vaadatud 13. augustil 2021. Colonel Grigory Zass. Letter to Baron Rosen. 25 February 1834. P. Boutkov, Materials for the New History of the Caucasus – Part I "Jembulat Bolotoko: Prensleri̇n Prensi̇ (Pşixem 'Ari̇pş*)". cherkessia.net. 2013. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. oktoober 2013. Vaadatud 5. jaanuaril 2021. Marx, Karl; Engels, Friedrich. "Neue Rheinsche Zeitung [From the Theatre of War]". Collected Works (saksa). Kd 9. 8 April 1849 pages 242, 262. Originaali arhiivikoopia seisuga 9. veebruar 2005. "ЗАСС Григорий Христофорович фон (1797–1883), барон, генерал от кавалерии, герой Кавказской войны". Encyclopedia of Germans of Russia. Vaadatud 20. jaanuaril 2022. Eugene Horváth, "Russia and the Hungarian Revolution (1848–9)". Slavonic and East European Review 12.36 (1934): 628–645. online "ЗАСС Григорий Христофорович фон (1797–1883), барон, генерал от кавалерии, герой Кавказской войны". Encyclopedia of Germans of Russia. Vaadatud 20. jaanuaril 2022. "Son Haber 21 Mayıs 1864 Çerkes Soykırımı". Son Haber (türgi). 20. mai 2020. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuni 2020. Vaadatud 13. jaanuaril 2021. Ibid., p. 420. "'Benim Adım 1864'". Sivil Sayfalar (türgi). 21. mai 2020. Originaali arhiivikoopia seisuga 30. mai 2020. Vaadatud 13. jaanuaril 2021. Bashqawi, Adel (2017). Circassia: Born to Be Free. Xlibris Corporation. ISBN 978-1543447651. "THE REPORTS AND THE TESTIMONIES ABOUT RUSSIAN – CIRCASSIAN WAR AND THE CIRCASSIAN GENOCIDE". Circassian World. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. juuni 2021. Vaadatud 28. mail 2021. Richmond, Walter (2013). The Circassian Genocide. Genocide, Political Violence, Human Rights. Rutgers University Press. Lk 55. ISBN 978-0813560694. Bullough, Oliver (2010). Let Our Fame Be Great: Journeys Among the Defiant People of the Caucasus. Basic Books. Lk 60. ISBN 978-0465022571. Treisman, Daniel (2011). The Return: Russia's Journey from Gorbachev to Medvedev (illustrated, reprint ed.). Simon and Schuster. Lk 455. ISBN 978-1416560722. Mamedov, Mikail. “‘Going Native’ in the Caucasus: Problems of Russian Identity, 1801–64.” The Russian Review, vol. 67, no. 2, 2008, pp. 275–295. JSTOR, accessed 28 May 2021. Tlis, Fatima (1. august 2008). "Moscow's Favoritism Towards Cossacks Mocks Circassian History". North Caucasus Weekly. 9 (30). Zhemukhov, Sufian (9. november 2011). "Jembulat Bolotoko: The Prince of Princes (Part Two)". Eurasia Daily Monitor. 8 (207). Golovin, Ivan (1954). The Caucasus (PDF). Trubner, & Co. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2021. Vaadatud 29. jaanuaril 2024. Sykes, Heather (2016). The Sexual and Gender Politics of Sport Mega-Events: Roving Colonialism. Routledge Critical Studies in Sport. Taylor & Francis. Lk 124. ISBN 978-1317690016. Khodarkovsky, Michael (2011). Bitter Choices: Loyalty and Betrayal in the Russian Conquest of the North Caucasus. Cornell University Press. Lk 134. ISBN 978-0801462900. Richmond, Walter (2013). The Circassian Genocide. Genocide, Political Violence, Human Rights. Rutgers University Press. Lk 56. ISBN 978-0813560694. Bashqawi, Adel (2017). Circassia: Born to Be Free. Xlibris Corporation. ISBN 978-1543447651. Bashqawi, Adel (2019). The Circassian Miracle: the Nation Neither Tsars, nor Commissars, nor Russia Could Stop. Xlibris Corporation. ISBN 978-1796076851. Kingston, William Henry Giles (2020). The Circassian Chief: A Romance of Russia. Library of Alexandria. ISBN 978-1465593184. Kingston, William Henry G. (1854). The Circassian chief, Volume 101. Lk 192. Family Herald, Volume 17. The definitive visual guide. George Biggs. 1859. Lk 287. Burnaby, Fred (1877). On Horseback Through Asia Minor, Volume 2 (2 ed.). S. Low, Marston, Searle & Rivington. Lk 88. Capobianco, Michael (13. oktoober 2012). "Blood on the Shore: The Circassian Genocide". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. juuni 2021. Vaadatud 28. mail 2021. Richmond 2013, back cover. Richmond, Walter (2013). "The Circassian Genocide. Genocide, Political Violence, Human Rights". Rutgers University Press. p. 56. ISBN 978-0813560694. Tahabsem, Natascha (22. mai 2021). "Special Report: The Plight Of The Circassians". BU News Service. Archived from the original on 3 June 2021. vaadatud 28. mai 2021. Richmond, Walter (2013). "The Circassian Genocide". Rutgers University Press. vaadatud 28. mai 2021. "Kavkazskaya voyna" Кавказская война. Кавказский узел. 21. mai 2021. "Genotsid cherkesov – istoriya problemy, khronika sobyty, nauchnoye zaklyucheniye" Геноцид черкесов – история проблемы, хроника событий, научное заключение. p. 8. Bashqawi, Adel (2017). "Circassia: Born to Be Free". Xlibris Corporation. ISBN 978-1543447651. Bashqawi, Adel (2019). "The Circassian Miracle: the Nation Neither Tsars, nor Commissars, nor Russia Could Stop". Xlibris Corporation. ISBN 978-1796076851. Kingston, William Henry Giles (2020). "The Circassian Chief: A Romance of Russia". Library of Alexandria. ISBN 978-1465593184. Kingston, William Henry G. (1854). "The Circassian chief". Vol. 101. p. 192.