laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sündikaat

Sündikaat on vabatahtlikult organiseerunud ja oma huvide kaitseks koostööd tegevate üksikisikute, ettevõtete ja muude organisatsioonide ühendus. Angloameerika kultuuriruumis on sõna syndicat vasteks tavaliselt sõna union. Nõukogude Venemaal viitas sõna sündikaat ametiühingutele, mis ei allunud kommunistliku partei kontrollile. Kataloonias hakati 1930. aastat üldstreigi järel töölisorganisatsioone, mis võtsid enda kontrolli alla tehased, nimetama sündikaatideks. Poliitilist liikumist, mis eitab ametnike poolt juhitud sotsiaalriigi olemasolu vajalikkust, ja propageerid eraisikute vabatahtlikul koostöö põhinevat ja demokraatlikult juhitud ühiskonnakorraldust, nimetatakse anarhosündikalismiks. Sündikaadi mõiste tõid kasutusse prantslased. Nende sõna syndicat ja märkis eraõiguslikku ühendust (s.h ametiühingut), mis juhtis ja korraldas kogukonna ühiste huvide kaitset (tähendusega: asjaajaja või administraator). See on omakorda on tuletatud kreeka sõnadest syn (συν), mis märkis ühendust ja diké, mis märkis reeglit, seadust või õiglust. Kreeka kultuuris märkis sõna sundikos (σύνδικος), usaldusisikut või kaitsjat kohtumenetluses. Prantsusmaal 1730. aastal välja antud sõnaraamatus on see ühendus määratletud organisatsioonina, mille eesmärk on ametialaste huvide kaitsmine. Sellega mõeldi tsunfte ja gilde. 1791. aasta Le Chapelier’i seadusega sündikaadid keelustati. Sündikaadi mõiste muutus aktuaalseks 1864. aastal, kui Olliveri seadusega tunnistati tööliste õigust organiseeruda ja streikida. Sündikaadid legaliseeriti siiski alles 1884. aastal Waldeck-Rousseau seadusega. Sündikaadi mõiste märkis ka valdade ja kihelkondade liitusid. Ameerika inglise keeles kutsutakse nii ka kurjategijaid liitvat organisatsiooni. Sündikatsioon Sündik Kooperatiiv Ametiühing Tsunft Töörühm Hetzel, Anne-Marie, « Quand les dictionnaires parlent du syndicat », Mots. Les langages du politique, Persée - Portail des revues scientifiques en SHS, vol. 36, no 1,‎ 1993, p. 102–109 Hetzel, Anne-Marie, « Quand les dictionnaires parlent du syndicat », Mots. Les langages du politique, Persée - Portail des revues scientifiques en SHS, vol. 36, no 1,‎ 1993, p. 110–116
Cizhou keraamika

Cizhou keraamika on saanud nimetuse samanimeliste ahjude järgi Põhja-Hiina Lõuna-Hebei provintsist. Cizhou stiilides keraamikat valmistati paljudes Põhja-Hiina provintsides. Eri stiile võib ainuüksi Põhja-Songi ja Jini dünastiate ajast eristada 30 ringis. Enamus keraamikast oligi must-valge. Cizhou keraamika oli tol ajal laialt levinud elitaarsemaks peetud seladonglasuuriga esemete kõrval. Cizhou keraamikale on omane valge angoobi kasutamine, et varjata muidu halliks või pruunikaks põlevat kivinõusavi. Varaseimad valge angoobiga kaetud esemed, millesse on graveeritud alussavi paljastav muster (sgrafiito tehnika), pärinevad 6. sajandist, laiemalt levis stiil 10. sajandil. Hiljem kasutati ka paberist šabloone, mis kleebiti esemetele enne angoobiga katmist. 11. sajandi lõpus – 12. sajandi alguses hakati valgele aluspinnale maalima magnetiidirikka musta angoobiga. Lisaks angoobile hakati kasutama ka rauapruune või -musti saviglasuure ning dekoor kraabiti sgrafiito tehnikas läbi glasuuri alussavini. Mõnikord kaeti paljastunud aluspind omakorda valge angoobiga, et suurendada dekoori kontrastsust. Glasuuripealse maali tehnikas esemed ilmusid hiljem kui must-valge ja kontrastne Cizhou keraamika. Maaling oli peamiselt kolmevärviline – punane, kollane ja roheline. Kasutatud rauapunane oli uuenduslik ja võimaldas dekoreerida keraamikat elavama ja sügavama punasega. Enamasti joonistati punasega joonise kontuurid, mida osaliselt täideti kollase ja rohelise värviga.14.-15. sajandil kasutati detailides ka türkiisi värvi. N. Wood. Chinese Glazes: Their Origins, Chemistry, and Recreation. 1999, A & C Black Ltd
Tom Wopat

Tom Wopat (õieti Thomas Steven Wopat; sündinud 9. septembril 1951 Lodis Wisconsins) on Ameerika Ühendriikide näitleja. Tom Wopat andmekogus IMDb (inglise)
Timo Petmanson

Timo Petmanson (sündinud 21. detsember 1986 Tartus) on eesti muusik . Ta on teinud koostööd selliste Eesti muusikutega nagu Kaarel Tamra, Mari Kalkun, Laura Põldvere ja Mari-Leen Kaselaan . "Ametlik koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. jaanuar 2018. Vaadatud 28. jaanuaril 2018. Tehisintellekti kiindunud muusik "Mari Kalkun. Lood ja laulud". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. jaanuar 2018. Vaadatud 28. jaanuaril 2018.
Esmeraldas

Esmeraldas on sadamalinn Ecuadori põhjaosas, Esmeraldase provintsi keskus. https://www.compraspublicas.gob.ec/ProcesoContratacion/compras/PC/bajarArchivo.cpe?Archivo=csu5N_PlOeVumn0AMItL8x4Vn029XxgevZIcuksCmaA,
Assassin's Creed Syndicate

"Assassin's Creed Syndicate" on Ubisoft Quebeci välja töötatud ja Ubisofti avaldatud ajalooline seiklusmärulimäng. See ilmus 23. oktoobril 2015 PlayStation 4 ja Xbox One'i jaoks ning 19. novembril 2015 Microsoft Windowsi jaoks. See on üheksas peamine osa "Assassin's Creedi" mängude sarjas, 2014. aastal ilmunud "Assassin's Creed Unity" järg. Mängu tegevus leiab aset 1868. aastal, keset Victoria ajastu eluolu Suurbritannia pealinnas Londonis, Inglismaa tööstusrevolutsiooni südames. Palgamõrvarite usku tunnistavad kaksikud Jacob ja Evie Frye saboteerivad erinevaid ülesandeid täites templirüütleid ning nende salaliitu, navigeerivad organiseeritud kuritegevuse koridorides ja vabastavad Londoni linnajagusid ordu võimu alt. Nende juhtimiskeskus asub pidevalt raudteejaamu vahetaval erarongil Bertha, mida haldab šotlanna Agnes MacBean. Missioonide täitmise teekondadel kohtavad nad romaanikirjanik Charles Dickensi, bioloogi Charles Darwini, leiutajat Alexander Graham Belli, poliitteoreetikut Karl Marxi, õenduse rajajat Florence Nightingale'i, viimast Sikhi impeeriumi maharadžat Duleep Singhi, seersant Frederick Abberline'i (Metropolitan Police Service'i ametnikku, kes uuris Whitechapeli mõrvu), peaminister Benjamin Disraelit ning kuninganna Victoriat. Jacobi lapselaps Lydia Frye aitab esimese maailmasõja aegses lisasegmendis Winston Churchillil kaitsta Tower Bridge'i ümbruskonda Saksa Riigi kliki spionaaži ja õhurünnakute eest. Mängu järelosa "Jack the Ripper", mis kujutab sarimõrvar Rappija Jacki probleemistikku, toimub 1888. aastal kahes virtuaalses linnajaos: Whitechapelis ja City of Londonis. "Assassin's Creed"
ACS

ACS võib tähendada järgnevaid asju: Assassin's Creed Syndicate Ács, linn Ungaris
Mõistlikult ja mugavalt

"Mõistlikult ja mugavalt" on ansambli Sõpruse Puiestee viies kauamängiv, mis ilmus aastal 2014. Heli Kaupo Kaldmäe, Master Minerva Pappi. "Sadam" Allan Vainola / Mait Vaik "ENSV" Mait Vaik "Suudlesin sind sel köögilaual" Allan Vainola / Mait Vaik "Mõistlikult ja mugavalt" Allan Vainola / Mait Vaik "Igatsus" Tõnu Aare "Tüdrukutele väljaspool süsteeme" Mait Vaik "Rohelised sõrmed" Allan Vainola / Mihkel Ehala "Vabaduse väljak" Allan Vainola / Mait Vaik "Piparmündilaen" Allan Vainola / Mait Vaik "Varjud" Allan Vainola / Mait Vaik "Maailm samme täis" Ahto Veerme / Heldur Karmo
Baltic Exchange

Baltic Exchange oli Suurbritannia pealinnas Londonis aadressil 24-28 St Mary Axe asuv börsihoone, mida hõivas mereveoturgude teabefirma Baltic Exchange Ltd. Kõrgelt hinnatud hoone valmis 1903. aastal uusklassitsistlikus stiilis arhitektuuribüroo Smith & Wimble projekti järgi. 10. aprillil 1992 toimus hoonele terrorirünnak, selle õhkis Ajutine Iiri Vabariiklik Armee. Hukkus 3 ning vigastada sai 91 inimest. Hoone endisesse asupaika Londonis ehitati 2003. aastal valminud maamärgina mõjuv kõrghoone 30 St Mary Axe. Hoone fassaadi säilinud osad ostis eesti ärimees Eerik-Niiles Kross ja tema äripartner Heiti Hääl £800 000 eest. 2007. aasta juunis veeti laevaga kivihaaval lahti võetud komponendid (trepid, marmorsambad, puitpaneelidega telefonikabiinid, kipsist merekoletised ja teised detailid) 49 merekonteineris Paldiskisse. Hoone loodetakse Tallinna kesklinnas väärilises asukohas rekonstrueerida. 2016. aastal toimus ajavahemikul 6. mai – 5. juuni Eesti Arhitektuurimuuseumis vastavasisuline näitus, kus demonstreeriti hoone fragmente. Eesti meedias on hoonet kutsutud „tulnukmajaks”. 30 St Mary Axe Face-to-face: Balti börsihoone lugu Eesti Arhitektuurimuuseum, 2016 The Baltic Exchange estonianart.ee.
Brikama

Brikama on linn Gambias, Läänepiirkonna keskus ja riigi suuruselt teine linn. Asub 36 km Banjulist lõunas. Brikama on tuntud kõrgetasemeliste puunikerduste ja muusika poolest. Gambia. Cities & Settlements
Eesti Veterinaararstide Ühing Rootsis

Eesti Veterinaararstide Ühing Rootsis (lühend EVÜR) asutati Stockholmi Veterinaarülikoolis 27. märtsil 1945. Selle asutasid Eesti päritolu loomaarstid, kes olid pagenud Nõukogude okupatsiooni eest Eestis. Asutamiskoosolekust võtsid osa August Arras, Erik Anari, Artur Herodes, Valter Kraner, Johan Kruus, Aleksander Raudsepp, Philipp Selli, Juhan Siilak ja Ludvig Teder. EVÜRi eesmärkideks sätestati: 1940. aastal suletud Eesti Loomaarstide Ühingu tegevuse jätkamine, paguluses viibivate loomaarstide aineline ja moraalne toetamine ning omavaheliste kontaktide hoidmine. EVÜRi esimeseks esimeheks valiti August Arras (1945–1946), temale järgnesid Artur Herodes (1946–1951), August Kriisa (1951–1973) ja Erik Anari (1973–1990). 21. septembril 1990 peeti viimane korraline EVÜRi koosolek, kus ühehäälselt otsustati tegevus lõpetada, sest Eesti Loomaarstide Ühing oli taasasutatud ja vajadust selle ühingu järele enam polnud. Helmut Riispere (1994). "Eesti loomaarstid paguluses". Eesti Loomaarstlik Ringvaade (PDF). Kd 4. Tartu. Lk 52-55. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 29. jaanuar 2018. Vaadatud 29. jaanuaril 2018. Jüri Parre (1990). "Eesti Veterinaararstide Ühing Rootsis (EVÜR) & Eesti Loomaarstide Ühing (ELÜ)". Eesti Loomaarstlik Ringvaade (PDF). Kd 4. Tallinn. Lk 40-42. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 29. jaanuar 2018. Vaadatud 29. jaanuaril 2018.
Georg Friedrich von Martens

See artikkel räägib Saksa juristist. Eesti päritolu Vene juristi kohta vaata artiklit Friedrich Fromhold Martens. Georg Friedrich von Martens (22. veebruar 1756 Hamburg – 21. veebruar 1821 Frankfurt) oli Saksamaa jurist ja diplomaat. Pärast õpinguid Göttingeni, Regensburgi ja Viini ülikoolides sai temast 1783. aastal Göttingeni Ülikooli õigusteaduse professor ning 1789 tõsteti ta aadliseisusse. 1808 sai temast Vestfaali kuninga nõunik ja 1810 oli ta Vestfaali kuningriigi valitsuse finantsosakonna president. 1814. aastal määrati ta Hannoveri kuninga salakabinetinõunikuks (Geheimer Kabinettsrat) ja 1816 sai temast Frankfurdis kuninga esindaja uues Saksa Liidus. Tema kõige olulisem teos on 1761. aastal ilmuma hakanud suuremahuline lepingute kogu "Recueil des traites'i". Esimesed seitse kogumikku kirjastati Göttingenis (1791–1801), millele järgnes neli täiendavat teost, mida osaliselt redigeeris tema lapselaps Karl von Martens. Hilisemad kirjutised: Précis du droit des gens modernes de l'Europe. 1789. Einleitung in das positive Europäische Völkerrecht auf Verträge und Herkommen gegründet. Göttingen, 1796. (Digitalisat und Volltext im Deutschen Textarchiv) Versuch einer historischen Entwickelung des wahren Ursprungs des Wechselrechts. 1797 (Digitalisat). Erzählungen merkwürdiger Fälle des neuern europäischen Völkerrechts. 2 Bände. 1880–1802. Cours diplomatique. 3 Bände. Berlin 1801. Grundriß einer diplomatischen Geschichte der europäischen Staatshändel und Friedensschlüsse seit dem Ende des 15. Jahrhunderts. Berlin 1807. Professor Martensi ärasõit Georg Friedrich von Martensit ei maksa segi ajada Eesti päritolu Vene keisririigi õigusteadlase ja diplomaadi F. F. Martensiga (1845–1909). https://en.wikipedia.org/wiki/Georg_Friedrich_von_Martens
Paljus

Paljus(us) on ühismõõdutus ja erinevate asjade mitmekesisus, milles ühtegi maailmakirjeldust ei peeta teistest tähtsamaks. Paljus on kultuuride, teaduse mõttemudelite, moraaliõpetuste jms ühismõõdutuse olu. Isegi võrdväärseid asjaliike ei saa taandada ühele algele. Paljuse mõttemustris ükski arvamus või maailmavaade pole tõene või kõik vaated on tõesed. Hilise Ludwig Wittgensteini keelemängu ja keelevormide mitmekesisust nimetatakse paljuseks. Paljus on dekonstruktsionismi ja dekonstruktsionistliku kirjandusteooria lähe, koos suhtelisuse ja tõe mõiste vastase hoiakuga. Gilles Deleuze eristas eriloomulistest osadest koosnevaid paljususi (virtuaalsus) ja ühesugustest osadest koosnevaid paljususi. Enam ei püüta luua üht üldist märgimaailma, mis ühendaks kogu inimkonna. Paljuse vastand on ainus. Paljus on struktuuriline mitmekesisus, mis võib olla allutatud tervikule ja tagab ühtsuse, kuid ei pruugi. Ontoloogilises mõttes eristatakse paljust kui ühtsusele redutseeritavat paljust ja paljust iseeneses. Filosoof Jonathan Roffe kirjeldab Gilles Deleuze'i paljususe kontseptsiooni järgmiselt: "Paljusus on keeruline struktuur, mis ei viita eelneva ühtsusele. Paljusus ei ole killustatud ja suurema terviku osa. Deleuze seab üks/mitu vastandusele vastu paljususe. Peale selle rõhutab ta, et tähtis on paljusust kasutada kui nimisõna, mitte kui omadussõna – millegi mitmekesisust. Kõik on Deleuze'i jaoks paljusus." mitmekesisus pluralism Leho Lamus. Mõtlemise mõistevõrk, lk 263–264. The Deleuze Dictionary: the revised edition. Edinburgh: Edinburgh University Press. p. 181.
Alfred Lukin

Alfred Adolf Lukin (13. detsember 1877 Haaslava vald, Kambja kihelkond, Tartumaa – 27. november 1944 Tallinn) oli Eesti poliitik (Nõmme alevivanem ja linnapea) ning tuletõrjetegelane. Ta lõpetas Tartu Õpetajate Seminari algkooli (1894) ning õppis hiljem ka Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis, kus ta 1916. aastal sooritas eksamid riigiteenistuse auastme saamiseks. Aastatel 1904–1905 võttis ta mobiliseerituna osa Vene-Jaapani sõjast. Vastasutatud Nõmme Heakorra Selts palkas 15. märtsil 1908 Lukini tööle politseikordnikuks (urjadnikuks). Ta töötas 1912. aastast kuni 1. augustini 1913 Nõmme politseijaoskonnas, pärast seda edutati ta Tallinna II jaoskonna rajooni ülevaatajaks. Ta mobiliseeriti Esimese maailmasõja ajal märtsis 1917 Venemaa sõjaväkke ning kuni sama aasta detsembrini töötas ta ametnikuna Vitebski kubermangu sõjaväeülema staabis. Eesti Vabariigi alguspäevil naasis Lukin Nõmmele, kus ta asus tööle toitlustusosakonna ametnikuna. Ta töötas 20. novembrist 1918 kuni 10. detsembrini 1919 Nõmme miilitsaülemana (hilisem nimetus politseiülem). 1921. aastal asus ta tööle Nõmme alevivalitsuses. Ta valiti aastatel 1919, 1921 ja 1923 alevivolikogu liikmeks ning 12. juunil 1925 alevivanemaks. Kui valitsus otsustas 1925. aastal rea aleveid (sealhulgas Nõmme) muuta linnaks, langes Lukini õlule ettevalmistustööde põhiraskus, sealhulgas alevimajanduse ümbersuunamine märksa keerukamale linnamajandusele. Kui Nõmme 12. novembril 1926 sai linnaks, sai alevivanem Lukinist automaatselt linnapea. 17. veebruaril 1927, pärast esimesi linnavolikogu valimisi võttis ametiposti üle uus valitud linnapea Johannes Lindemann, valiti Lukin linnavolikogu liikmeks. Ta töötas pärast seda Nõmme Tarvitajate Ühistu "Tulu" kaupluse juhatajana kuni 1940. aastani. Ta tegutses Nõmme tuletõrjes. Ta oli Nõmme Vabatahtliku Tuletõrje Ühingu (NVTÜ) esimees aastatel 1919–1923 ja 1926–1927 ning peamees aastatel 1923–1926, seejuures oli ta veebruarist augustini 1923 korraga mõlemal ametikohal – ainsana kogu Nõmme tuletõrje ajaloos. 1927. aastast oli ta NVTÜ revisjonikomisjoni liige ja aastatel 1935–1940 selle esimees. Ta oli Nõmme Skaudisõprade Seltsi juhatuse liige ja laekur. Ta oli tegev ka Nõmme Kindlustuse Seltsis (abiesimees aastatel 1927–1931, hiljem auinspektor) ning Nõmme Majaomanike Pangas (asutajaliige 1927 ja nõukogu liige aastatel 1928–1932). 2006. aastal paigaldas Nõmme linnaosavalitsus Lukini kalmule Tallinna Liiva kalmistul uue hauakivi. Tema isa oli Haaslava mõisa aednik Jaan Lukin. Leho Lõhmus. "Alfred Lukin – Nõmme viimane alevivanem ja esimene linnapea". Nõmme Sõnumid, 4. august 2017. Lk 4 Leho Lõhmus. "Alfred Lukin – Nõmme viimane alevivanem ja esimene linnapea". Nõmme Sõnumid, 4. august 2017. Lk 4
Aleksander Raudsepp (loomaarst)

Aleksander Raudsepp (15. oktoober 1899 Peterburi – 29. oktoober 1989 Eskilstuna) oli eesti loomaarst. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Gabriele Tehver

Gabriele Kristine Tehver (sündinud Maurus; 1. november 1895 Roela vald, Virumaa – 9. september 1978 Tartu) oli eesti loomaarst. Ta õppis aastail 1922–1927 Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonnas, mille lõpetas, 1926–1931 Tartu Ülikooli väikeloomade kliiniku assistent, töötas Tori Hobusekasvanduses. Loomaarstide Koja liige. Aastail 1921–1928 oli ta abielus Juhan Auliga ja alates 1929. aastast Julius Tehveriga. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
VIII noorte laulu- ja tantsupidu

VIII noorte laulu- ja tantsupidu toimus 20.–22. juunini 1997 Tallinnas. Laulupeo ideekavandite konkursi võitsid Lydia Rahula, Aarne Saluveeri, Jaak Johansoni ja Mart Siimeri töö. Nemad kutsusid laulupeo kunstiliseks juhiks samuti ideekavandi esitanud Hirvo Surva, kes omakorda tõi ettevalmistusmeeskonda lavastaja Elmo Nüganeni. Peol kõlasid tuntud eesti heliloojate teosed, aga ka näiteks Richard Rodgersi “Do-re-mi” muusikalist “Helisev muusika”. Laulupeo lõpuosas oli aga kavas Ludvig van Beethoveni 9. sümfooniast pärit “Ood rõõmule”, mis on Euroopa Liidu hümn. Menukalt läksid palad filmist "Viimne reliikvia" Eri Klasi juhatusel ning tantsijad esitasid kahe peo ühendusena trepitantsu "Kus on kodu? Mis on kodu?". Tantsupeo idee autor ja pealavastaja oli Mait Agu. Pidu kandis pealkirja “Mis on kodu? Kus on kodu?”. Pidu rääkis läbivalt kodu ja kodupaika tähtsusest inimese kujunemisel ja kasvamisel. Tantsuväljak oli kujundatud taluõueks, kus trallitasid koerad-kassid, keda kehastasid Agu õpilased, teiste seas ka pealavastaja poeg ja hilisem tantsupeo pealavastaja Märt Agu. See tantsupidu jäi Mait Agule viimaseks kavandada ja ka lavastada (tantsujuht hukkus 1998. aasta septembris).
Juuliku villa

Juuliku villa on villa Harju maakonnas Saku vallas Juuliku asulas. Villa on tunnistatud kultuurimälestiseks. Villa projekteeris Robert Natus. Villa ehitati 1929. Juuliku villa kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 16.01.2018) Juuliku villa kultuurimälestiste riiklikus registris
Krutõ lahing

Krutõ lahing (ukraina keeles Бій під Крутами) oli 29. jaanuaril 1918 Ukrainas Krutõ raudteejaama lähedal toimunud lahing Nõukogude-Ukraina sõjas. Lahing toimus Krutõ raudteejaama lähedal, mis praeguse haldusjaotuse järgi asub Nižõni rajoonis Tšernigivi oblastis. Lahingus võitlesid Ukraina Rahvavabariigile (URV) lojaalsed väeüksused koos Gluhhivi vabade kasakatega Mihhail Muravjovi juhitud Nõukogude Venemaa üksuste vastu. Sergi Tšoli on väitnud, et Ukraina poolel võitles mõnisada vabatahtlikku, kes olid suuremas osas Kiievi gümnaasiumide õpilased ja Kiievi kõrgkoolide üliõpilased. Halvasti relvastatuna tekitasid vastupanu osutajad vaenlasele raskeid kaotusi ja peatasid sellega tema pealetungi mitmeks päevaks. Oma tegevusega aitasid nad võita aega, mis jättis Ukraina rahvavabariigi võimudele võimaluse bolševike ülestõus maha suruda ja kirjutada alla Bresti rahulepingule. Ukraina kaotas hinnanguliselt 70–100 meest surnutena ning vastaspool umbes 300. 29. jaanuaril tähistatakse Ukrainas Krutõ kangelaste mälestuspäeva. Luuletaja Pavlo Tõtšõna kirjutas samal aastal lahingus hukkunud kooliõpilaste mälestuseks poeemi "Пам'яті тридцяти" ('Kolmekümne mälestuseks'). Lahingu asukohas avati 2006. aastal memoriaal, mida kavandati aastaid, aga mille valmimine venis. See asub koos temaatilise muuseumiga praeguse Pamjatne küla alal. Krutõ kangelaste järgi on nimetatud tänavaid Kiievis, Krementšukis, Ivano-Frankivskis, Sumõs, Kovelis, Hmelnõtskõis, Hersonis, Tšernivtsis, Odessas ja mitmes väiksemas asulas. Lahingust räägivad ansambli Sokõra Peruna laul "29 січня" ('29. jaanuar'), Tin Sontsja "Ніколи не плач" ('ära kunagi nuta') ja Veremi "Сповідь розстріляних душ" ('mahalastud hingede pihtimus'). 2018. aastal andis Ukraina president oma ukaasiga Telekommunikatsiooni ja Infotehnoloogia Sõjalisele Instituudile lisanimetuse: Krutõ kangelaste nimeline. Lahingut käsitleb 2019. aastast pärinev film "Krutõ 1918". Krutõ lahingu mälestusmärk Krutõ lahingu mälestamine Tšoli, S. Lojaalsuskriis ja rahvusarmee formeerimine Ukrainas kolme Ukraina-Vene sõja kontekstis. - Eesti sõjaajaloo aastaraamat, Vol 6 (2016), lk. 172. Rukkas, A. Ukraina rahvusväeosade loomine Vene armees 1917. aastal. - Eesti sõjaajaloo aastaraamat, No 8 (2018). Lk. 126. 1918, бій під Крутами - Ukraina Rahvusliku Mälu Instituut, 06.02.2019 (vaadatud: 30.01.2022). Сьогодні - День пам’яті Героїв Крут - Ukrinform, 29.01.2020 (vaadatud: 29.01.2020) 29 січня – День пам’яті Героїв Крут - Armija Inform, 29.01.2022 (vaadatud: 30.01.2022). УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №18/2018 Про присвоєння почесного найменування Військовому інституту телекомунікацій та інформатизації. 1. Присвоїти Військовому інституту телекомунікацій та інформатизації почесне найменування "імені Героїв Крут" і надалі іменувати його - Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут, 29.01.2018. Наталія Примушко. НЕВІДОМІ УЧАСНИКИ БОЮ ПІД КРУТАМИ — ПЕРШІ БОРЦІ ЗА НЕЗАЛЕЖНІСТЬ. - ВОЄННО-ІСТОРИЧНИЙ ВІСНИК 3 (41) / 2021.
Ene Pajula

Ene Pajula (sünninimi Ene Jermakov; sündinud 18. veebruaril 1950) on eesti ajakirjanik. Ta õppis aastatel 1957–1959 Tallinna 24. Keskkoolis ning lõpetas 1968. aastal Tallinna 1. Keskkooli. Aastatel 1969–1976 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonnas eesti filoloogia erialal, lõpetades ajakirjandusharus. Aastatel 1974–1985 töötas ta Eesti Televisioonis "Aktuaalses kaamera" toimetuse keeletoimetaja ja reporterina. 1985–1989 töötas ta Pärnumaal Aesoos hüdroloogiateenistuse vaatluspunkti vaatlejana. 1989–1992 töötas ta ajalehe Läänlane toimetajana ja 1993–2008 oli Lääne maavalitsuse pressiesindaja. Aastatel 2008–2009 oli ta Õpetajate Lehe toimetaja. 2009. aastast kuni pensionieani oli ta vabakutseline ajakirjanik. Ene Pajula on Eesti Ajakirjanike Liidu auliige ja 2011. aastast juhatuse liige. 2019 Valgetähe V klassi teenetemärk Ene Pajula on lahutatud ja ühe poja ema. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. september 2020. Vaadatud 29. jaanuaril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Eesti Ajakirjanike Liidu koduleht Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Suur Arteri intervjuu: Ene Pajula – Mammi, kes pole mingi mammi
Lipno

Lipno (saksa keeles Leipe) on linn Põhja-Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas, Lipno maakonna keskus. Aastal 1349 sai Lipno linnaõigused. Linnast on pärit näitlejatar Pola Negri.  Lipno – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Folkspraak

Folkspraak (ka folksprák või folksprak; folk 'rahvas' ja spraak 'keel' -> 'rahvakeel') on germaani keelte põhjal üles ehitatud osaliselt väljaarendatud tehiskeel, mille eesmärgiks on see, et kõik germaani keelte rääkijad saaksid seda kiiresti õppida ja omavahel suhtlemiseks kasutada. Enamik sõnadest on võetud inglise, hollandi, saksa, taani, norra ja rootsi keelest ja vähesed sõnad ka friisi, alamsaksa ja uusnorra keelest. Eri inimesed on kujundanud folkspraakiga sarnanevaid tehiskeeleversioone, mida sageli nimetatakse folkspraaki murreteks. Kolm tuntumat on middelspraak, frenkisch, nordienisk.
MTÜ Kapa-Kohila

MTÜ Kapa-Kohila on Kohila vallast pärit ärimehe Urmas Sõõrumaa algatusel asutatud mittetulundusühing. MTÜ Kapa-Kohila ühendab kümmet piirkonnaga seotud inimest, kelle eesmärk on Kohila kandi arengu. Ka annab see mittetulundusühing välja aastastipendiume. https://maaleht.delfi.ee/elu/siinsamas-kapa-kohilas?id=23968005