laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Roger Zelazny

Roger Joseph Zelazny (13. mai 1937 Clevelandis Ohios – 14. juuni 1995) oli Ameerika Ühendriikide ulmekirjanik. Roger Zelazny õppis Clevelandi Ülikoolis ja Columbia Ülikoolis. Ta on paljude ulmekirjanduse preemiate laureaat. Kolmel korral on ta võitnud Nebula auhinna (kaks auhinda aastal 1966 ning aastal 1975), kuuel korral Hugo auhinna (1966, 1968, 1976, 1982, 1986 ja 1987) ning korra Apollo auhinna 1972. aastal. "Needuste allee". Tõlkinud Juhan Habicht, kirjastus Katherine 1992 "Valguse isand". Tõlkinud Neeme Kahusk, Elmatar, 1997 "Amberi üheksa printsi". Tõlkinud Juhan Habicht, Varrak, Tallinn 1999 "Avaloni püssid". Tõlkinud Juhan Habicht, Varrak, Tallinn 2000 "Üksildane oktoobriöö". Tõlkinud Juhan Habicht, Varrak, Tallinn 2001 "Ükssarviku märk". Tõlkinud Juhan Habicht, Varrak, Tallinn 2001 "Kaose kojad". Tõlkinud Juhan Habicht, Varrak, Tallinn 2002 "Oberoni käsi". Tõlkinud Juhan Habicht, Varrak, Tallinn 2002 "Teemärgid". Tõlkinud Lauri Heinsalu ja Juhan Habicht, Fantaasia, Tartu 2008 "Hukatuse kaardid". Tõlkinud Juhan Habicht, Fantaasia, Tartu 2009 "Amberi veri". Tõlkinud Juhan Habicht, Fantaasia, Tartu 2010 "Kaose märk". Tõlkinud Juhan Habicht, Fantaasia, Tartu 2010 "Varjude rüütel". Tõlkinud Juhan Habicht, Fantaasia, Tartu 2011 "Kaose prints". Tõlkinud Juhan Habicht, Fantaasia, Tartu 2012 "Varjude Jack". Tõlkinud Tatjana Peetersoo, Fantaasia, Tartu 2019 "Igikelts ja tuli". Tõlkinud Juhan Habicht, Andrus Igalaan, Piret Frey, Sash Uusjärv, Fantaasia, Tartu 2020 "Uksed liivas". Tõlkinud Tatjana Peetersoo, Fantaasia, Tartu 2021 "Tema silmnäo väravad, tema suu põlevad tõrvikud". Tõlkinud Juhan Habicht, Andrus Igalaan, Sash Veelma, Piret Frey ja Arvi Nikkarev Roger Zelazny oli abielus. Tal on kaks poega ja üks tütar. Artikleid Roger Zelaznyst
Karbonaatne karedus

Karbonaatne karedus ehk karbonaatkaredus (varasemas eesti keeles nimetatud mööduvaks kareduseks) on vee karedus, mis on põhjustatud kaltsiumi- ja magneesiumiühendite (CO32- ja HCO3-) esinemisest vees. Sellise vee karedus kaob vee keetmisel, ehk vesi muutub keemilise reaktsiooni käigus kaltsiumkarbonaadi ja magneesiumhüdroksiidi sadestumisel pehme(ma)ks. Karbonaatse kareduse kadumist (vee pehmenemist) iseloomustavad järgmised võrrandid (reaktsioon toimub vee keetmisel): Ca(HCO3)2 → CaCO3↓ + H2O + CO2 Mg(HCO3)2 → Mg(OH)2↓ + 2CO2 Mittekarbonaatne karedus Üldkaredus
Richard Gustav Borgelin

Richard Gustav Borgelin VR I/2, VR II/3 (10. veebruar 1887 Herning – 8. detsember 1966 Kopenhaagen, Taani) oli Taani ja Eesti sõjaväelane. Richard Gustav Borgelin lõpetas Herningi seminari ja reaalkooli ning õppis Kronoborgi ohvitseridekoolis 1909–1911. Pärast ohvitseridekooli lõpetamist asus teenima Taani sõjaväes, kus sai 1912. aastal nooremleitnandiks ja 1916. aastal leitnandiks. Märtsist 1919 kuni sama aasta augusti lõpuni oli ta 200-mehelise Taani vabatahtlike kompanii ülem. Borgelini kompanii osales Eesti Vabadussõjas Lõunarindel liikudes Rõuge alt Jēkabpilsini ning seejärel Pihkva-rindel. Eestisse saabudes oli Borgelin kapteni auastmes ja ülendati 1. septembril 1919 teenete eest Vabadussõjas alampolkovnikuks (pärast auastmereformi kolonelleitnant). Borgelin pöördus Eestisse tagasi septembris 1919. aastal Venemaa keisri Aleksander III lese Marija Fjodorovna ehk Taani printsessi Dagmari ülesandel. Marija Fjodorovna oli huvitatud Venemaa käekäigust ja Vene valgekaardi väejuhtide tegevusest. Oma järgmise visiidi tarbeks sai Borgelin ülesande Marija Fjodorovna volinikuna kontrollida Loodearmee juhataja Nikolai Judenitši tegevust. Seekordsel külastusel kohtus Borgelin kindral Johan Laidoneriga ning asus viimase ettepanekul Eesti sõjaväe teenistusse. Ta asus teenistusse Tallinna Tagavararügemendis ning seejärel oli Allohvitseride kooli instruktor ja kooli ülema abi. Oma teenistuse lõpetamisel Eesti sõjaväes oli ta Kindralstaabi käsundusohvitser. Borgelin läks erru 1921. aasta mais ja jäi Eestisse Maidlasse talu pidama. Ta sai märtsis 1923 Eesti kodakondsuse ning pidas seejärel kuni 1934. aastani Vabadussõja autasutaluna saadud Maidla mõisa Harjumaal ja kolis 1937. aastal Tallinna. Teise maailmasõja puhkemisel asus Borgelin tagasi Taani. Pärast Saksa okupatsiooni lõppemist Taanis 1945. aasta kevadel Borgelin vangistati süüdistatuna koostöös sakslastega, kuid vabastati peagi. Borgelin suri Taanis 8. detsembril 1966. Vabadusristi I liigi 2. järk, 26. märts 1920 Vabadusristi II liigi 3. järk, 26. märts 1920 Läti Karutapja ordeni III klass Kotkaristi III klassi teenetemärk mõõkadega, 6. juuni 1930 Eesti Vabadussõja mälestusmärk Läti Vabadussõja medal Püha Vladimiri ordeni IV klass Püha Anna ordeni II klass "Danebrogi lipu all: rahu ja sõda", Tallinn 1934 (kahes osas) "Dannebrogi lipu all. Taani vabatahtlikud Eesti Vabadussõjas.", 2. trükk, redigeerinud ja täiendanud Jüri Remmelgas, Stockholm 1973 "Dannebrogi lipu all. Taani vabatahtlikud Eesti Vabadussõjas.", 3. trükk, Tallinn 2004, ISBN 9985663683 "Baltikum kæmper", Kopenhaagen 1941 (taani keeles) "Det befriade Baltikum" (sarjast Vår nya värld. XIII), Malmö: Dagens Böcker, 1941 (rootsi keeles) Carl Axel Mothander Einar Lundborg Hans Kalm Ernst Emil Holstein Õun ja Pihlak (1998), lk 27 Mati Õun, Jaak Pihlak, Tiit Noormets, Leho Lõhmus, Peedu Sammalsoo, Heino Gustavson, Jaak Sammet, Kaupo Deemant, Peep Pillak, Reet Naber (1998) "Eesti ohvitserid ja sõjandustegelased I" Tallinn, Tammiskilp, 1998 Matmispaikade register: Richard Gustav Borgelin haud Eesti Suursaatkond Kopenhaagenis: Mälestustseremoonia kolonelleitnant Richard Gustav Borgelini kalmul 20. juuni 2008
Mittekarbonaatne karedus

Mittekarbonaatne karedus ehk jäävkaredus ehk püsikaredus on vee karedus, mis on põhjustatud erinevalt karbonaatsest karedusest kloriididest ja sulfaatidest, mis tasakaalustavad magneesiumi- ja kaltsiumiioone. Vee kuumutamisel (millest jäävkareduse nimi ka tuleb) sellise vee karedus ei kao. Mõnikord räägitakse eraldi ka jääkkaredusest, mis on tingitud vee keetmise järel allesjäänud karedusest. Jääkkaredus viitab sellele, et keemine oli ebatäielik[viide?] ja selle väärtus võib seega erineda mittekarbonaatsest karedusest[viide?]. Karbonaatne karedus Üldkaredus Tamm, L., Tamm, T. & A. Tuulmets, 2009. Keemia mõisted gümnaasiumile (eesti-vene-eesti sõnastik). Tartu Ülikooli Kirjastus.
Pohnpei

Pohnpei saar (varem ka Ponape) on saar Mikroneesias. Seal asub ka 1989. aastast Mikroneesia Liiduriikide pealinn Palikir, kus elab umbes 4600 inimest. Saare pindala on 346 (või 334) km² ja saarel elab 2020. aasta seisuga 36 832 inimest. Kõrgeim punkt on 782 m. Sageli loetakse Pohnpeiga kokkukuuluvaks ka kaks naabruses asuvat atolli, Ant ja Pakin, millega koos nimetatakse neid Senjavini saarteks. Saared avastas 1828. aastal Fjodor Litke ning nimetas need Vene admirali Dmitri Senjavini järgi. Aastatel 1886–1899 kuulus saar Hispaaniale ja seejärel alates 1899. aastast Saksamaale. 1914. aasta oktoobris vallutas saare Jaapan. See jäi Jaapani valdusse kuni Teise maailmasõja lõpuni. Pärast seda oli Pohnpei kuni Mikroneesia Liiduliikide iseseisvumiseni 1986. aastal Ameerika Ühendriikide haldusalas.
Kapten Granti lapsed

"Kapten Granti lapsed" on prantsuse kirjaniku Jules Verne’i seiklusromaan. Eesti keeles ilmus teos kõigepealt Anna Kõrva tõlkes 1889. aastal pealkirjaga "Kapten Grant'i lapsed, ehk, Teekond ümber Maailma" (kirjastaja G. Kuhs) ning tõlke kordustrükid aastatel 1891 (kirjastaja H. Mathiesen) ja 1902 (kirjastus Valgus). Hilisemates trükkides on kasutatud Marta Sillaotsa tõlget. Raamat räägib teadmata kadunud šoti meremehe kapteni Granti otsingutest. Jahtlaeva Duncan meeskond püüab merest vasarhai, kelle kõhust leitakse pudelisse suletuna kolm halvasti säilinud kirja. Kirjade dešifreerimisel selgub, et mõned aastad varem teadmata kadunuks jäänud laev Britannia hukkus ning kapten Grant ja kaks madrust pääsesid 37. lõunalaiuskraadil kaldale. Laeva omaniku lord Glenarvaniga astuvad ühendusse kapten Granti lapsed Mary ja Robert, kelle olukorrast liigutatuna asutakse nende isa otsima. Põhiprobleemiks merehädaliste asukoha määramisel on pudelposti kehv säilivus, mis võimaldab säilinut mitmeti tõlgendada. Ainsaks kindlaks orientiiriks on juba nimetatud 37. lõunapoolkera paralleel. Lord Glenarvanist, tema abikaasast ning lähikondlastest koosneva otsingurühmaga liitub juhuse tahtel ka prantsuse geograaf Jacques Paganel, kes, soovides Indiasse jõuda, astus oma hajameelsusest tingituna Tšiili suunas sõitma asuvale Duncanile. Saatusega leppides ning seiklusi otsides otsustab Paganel oma geograafia-alased teadmised rühma käsutusse anda. Esialgse tõlgenduse kohaselt asutakse kapten Granti jälgi otsima Patagoonia rannikult. Otsingud ei anna tulemusi, misjärel tõlgendab Paganel dokumenti uuel viisil ning soovitab kapten Granti otsida Austraalia rannikult. Austraalias kohtuvad nad Britannia pootsmani Ayrtoniga, kes nõustub neid laevahukupaika viima. Selgub aga, et Ayrton on reetur, kes üritas Britannial mässu tõsta ning tõsteti selle eest Austraalia rannikul kaldale. Ta üritab Duncanit kaaperdada ning seda oma endistest sunnitöölistest koosneva kaaskonnaga piraadilaevaks muuta, kuid tänu Paganeli järjekordsele hajameelsushetkele see kava ebaõnnestub. Austraalia maismaal hättajäetud otsingurühm, mille koosseisus on Glenarvanid, Granti lapsed, Paganel ja mõned madrused, arvavad aga, et Duncan on kaaperdatud, ning sõidavad juhusliku laevaga Uus-Meremaale Aucklandi, et sealt mõne laevaga tagasi Euroopasse saada. Laev läheb aga tormis põhja ning kaldale jõudnud otsingugrupp langeb inimsööjatest maooride kätte vangi. Õnneliku juhuse tõttu õnnestub neil põgeneda ning jõuda tagasi Duncanile, mis Paganeli sulevääratuse tõttu Uus-Meremaa idarannikul patrullis. Ayrton, kes pärast ebaõnnestunud mässukatset Duncanile vangi võeti, lubab rääkida kõike, mida ta kapten Granti asukohast teab, üksnes juhul, kui teda Briti võimudele välja ei anta, vaid jäetakse mõnele asustamata saarele. Kuigi Ayrtoni tunnistustest kasu ei ole, peab Glenarvan sõna ning Duncan suundub asustamata Tabori saarele, kust juhuse läbi leitakse ka kapten Grant koos kahe Britannia madrusega. Ayrton jäetakse üksinda saarele, et ta seal oma süütegude üle järele mõtleks ning meelt parandaks. Ayrtoni edaspidisest elukäigust annab ülevaate Jules Verne'i hilisem romaan "Saladuslik saar".
GOES

GOES on Ameerika Ühendriikide Riikliku ookeani ja atmosfääri ameti geostatsionaarsete ilmasatelliitide seeria. NOAA opereerib korraga kahte GOES-satelliiti, mis vaatlevad Ameerika kontinente, Atlandi ja Vaikset ookeani. Praegu (märts 2008) on töös GOES-10 ja GOES-12. GOES-9 laenati Jaapanile asendamaks nende riknenud geostatsionaarset ilmasatelliiti. Töövõimelisi, aga uutega asendatud satelliite hoitakse orbiidil reservis, et vajaduse korral neid uuesti kasutada. Praegu töötavail GOES satelliitidel on peamisteks sensoriteks 5-kanaliline skaneeriv kujutise radiomeeter Imager (üks nähtav ja neli infrapuna kanalit) ja 19-kanaliline radiomeeter Sounder. Lisaks mitmed eriotstarbelised riistad päästeteenistuse, side jm jaoks, röntgeni- ja radioaktiivse kiirguse ning kosmiliste osakeste detektorid, magnetomeeter. Meteosat
Ulju maakond

Ulju maakond (Ulju-gun, hangulis 울주군, hanjas 蔚州郡) on Ulsani haldusüksus. Suurima mäe tipp sümboliseerib suuri mõtteid tulevikule ja vaimu alati esimene olla. Päike, mis tõuseb mäe kohal, sümboliseerib Ulju maakoha inimeste tarkust ja teadmisi ning nende piiritut energiapotentsiaali. Koduleht
Punanihe

Punanihe on spektrijoonte nihe pikemate lainepikkuste suunas kas Doppleri efekti või Einsteini efekti (gravitatsiooniline punanihe) tõttu. Fotomeetriline punanihe on punanihe, mille leidmiseks võrreldakse logaritmilises lainepikkuste skaalas kahe galaktika spektrite keskmisi energiajaotusi ning hinnatakse nende jaotuste omavahelist nihet. Gravitatsiooniline punanihe Hubble'i seadus (punanihke seadus) Kosmoloogiline punanihe
Kesk-Ameerika

Kesk-Ameerika on Põhja-Ameerika mandri lõunaosa. Kesk-Ameerikasse kuuluvad ÜRO liigituse järgi:  Belize  Costa Rica  El Salvador  Guatemala  Honduras  Mehhiko  Nicaragua  Panama Läänest Vaikse ookeani ja idast Kariibi merega piiratud Kesk-Ameerika kujutab endast Põhja- ja Lõuna-Ameerika kontinente omavahel ühendavat maakitsust. Kesk-Ameerika ainsaks suurriigiks on Mehhiko, millest lõuna pool asub seitse väiksemat riiki. Ligi 40% nende riikide pindalast katab väga mitmekesise elustikuga vihmamets. Suur osa Kesk-Ameerikast on mägine, eriti mis puudutab Lõuna-Mehhikost lõuna poole jäävaid alasid. Lisaks on tegemist maailma ühe kõige aktiivsema vulkaanilise piirkonnaga. Ligi pool regiooni elektrienergiast toodetakse arvukate mägijõgede veest. Kesk-Ameerika elanike tähtsaim elatusallikas on maaviljelus, eriti levinud on maisi ja ubade kasvatamine väikestes perefarmides. Ligikaudu pool põllusaadustest eksporditakse regioonist välja. Viis kõige olulisemat ekspordiartiklit on: kohv, puuvill, suhkur, veiseliha, ja banaanid. Kesk-Ameerikas on ajaloo jooksul eksisteerinud mitmed iidseid tsivilisatsioone, näiteks asteegid, maiad, olmeegid ja tolteegid. Alates sellest, kui Hispaania maadeavastajad 16. sajandil Kesk-Ameerikasse saabusid, on see piirkond olnud tunnistajaks rohketele sõdadele ja konfliktidele. Valdav enamus Kesk-Ameerika riikide elanikest on mestiitsid, seevastu näiteks Guatemalas on suur põliselanike osakaal (42% maiad), Belize'il mustanahaliste (32%) ja Costa Rica elanikest on ligi kaks kolmandikku valgenahalised. ÜRO liigitus
Mahatma Gandhi

Mohandas Karamchand Gandhi (2. oktoober 1869 Porbandar – 30. jaanuar 1948 New Delhi), tuntud ka kui Mahatma Gandhi, oli India poliitik, kes juhtis vägivallatut võitlust Briti võimu vastu Indias. Ta kasvas üles Gujaratis, ja elas seejärel kuni aastani 1915 Lõuna-Aafrikas. Tema sünnipäev, 2. oktoober, on kuulutatud rahvusvaheliseks vägivallatuse päevaks. "Minu elu". Tõlkinud Leopold Julius Kenn. Eessõna kirjutanud Karl Ast-Rumor. Sari Marseljeesist internatsionaalini, Loodus, Tartu/Tallinn 1939, 320 lk "Maailm on väsinud vihkamast" (esseed). Inglise keelest tõlkinud ja eessõna: Linnart Mäll. LR 1969, nr 41, 62 lk (saatesõna uustrükk on Linnart Mälli raamatus "Nulli ja lõpmatuse kohal", Tartu 2003, lk 11–18); 2. trükk: eessõna: Märt Läänemets, sari Südametarkuse klassika, Pilgrim, Tallinn 2013, 172 lk; ISBN 9789949469888 Eessõna teosele "Muhamedi tarkuseraamat", inglise keelest tõlkinud Ingrid Järv, Ersen, Tallinn 2004 Kõne 4. veebruaril 1916. aastal Varanasis, Indias – kogumikus "Kõned, mis muutsid maailma", Tallinn 2006, lk 60–63 "Mõtteid ja vaateid". Koostanud ja tõlkinud Ruth Lias; toimetanud Märt Läänemets. Sari Avatud Eesti Raamat, Ilmamaa, Tartu 2015, 320 lk; ISBN 9789985775035 Linnart Mäll, "Kuidas hinnata Mahatma Gandhi elu ja tegevust" – Küsimused ja Vastused 1969, nr 9, lk 35–39 H. Sichrovsky, "Mahatma surm" – Edasi (järjejutt), 27. september – 2. oktoober 1969 Linnart Mäll, "Film Gandhist" (Richard Attenborough’ film "Gandhi", nimiosas Ben Kingsley, 1982) – Sirp ja Vasar 29. jaanuar 1988, lk 7 "21 maailmakuulsat mässajat". Odamees, Tallinn 2006, lk 175–183 Philip Wilkinson, "Gandhi: vabadusvõitleja, kes ühendas rahva" (biograafiline pildiraamat). Inglise keelest tõlkinud Ülle Okas. Sari Maailma elulood. Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 2006, 64 lk Marianne Mikko: vägivald jääb edutuks – Postimees, lisa AK, 29. 9. 2007, lk 4 Reuters: Mahatma Gandhi saadeti lõpuks viimsele teekonnale – Postimees, 30. 1. 2008 Raamat: Mahatma Gandhi oli biseksuaal – Kanal 2, 28.03.2011 Mahatma Gandhi süda kuulus musklimehele? – Õhtuleht, 29.03.2011
Gravitatsiooniline punanihe

Gravitatsiooniline punanihe on efekt, mis seisneb selles, et gravitatsioonivälja olemasolul kiirgavad samad protsessid madalama sageduse ja suurema lainepikkusega (punasemat) kiirgust kui gravitatsioonivälja puudumisel. Gravitatsioonilise punanihke suurusjärk on valgete kääbuste puhul umbes 10−4. Seda efekti on mõõdetud ka Maa gravitatsiooniväljas, kus punanihke suuruseks on 10−9. Et gravitatsiooniline punanihe on võrdeline keha massiga ja pöördvõrdeline tema raadiusega, on efekt tunduvalt suurem mustade aukude läheduses.
Avaldus

Avaldus on dokument, millega isik pöördub tavaliselt isiklikus asjus asutuse või ametiisiku poole. Avaldusega esitatakse ametiasutusele või ametiisikule mitmesuguseid taotlusi: soovitakse kooli vastuvõtmist, töökoha saamist, puhkust jm. Avaldus sisaldab järgmisi andmeid: kellele esitatakse; kes esitab; mida taotleb (mis ajast alates); taotluse asjaolud ja põhjendused; märkus avaldusele lisatud dokumentide kohta (kui neid on); kuupäev; allkiri.
Taotlus

Taotlus on dokument, mis sisaldab mingit soovi või palvet. avaldus kollektiivne pöördumine intentsioon petitsioon
Valge kääbus

Valge kääbus on väikeste mõõtmetega, väikese heledusega ja väga suure tihedusega nn surnud täht, milles ei toimu enam termotuumareaktsioone ja mis jahtub aeglaselt kuni muutumiseni mustaks kääbuseks. Tüüpilise valge kääbuse mass on 60% Päikese massist, kuid mõõtmed on vaid veidi suuremad Maa omadest. Suurema osa valgete kääbuste massid jäävad vahemikku 0,5...0,7 Päikese massi, kuid väike osa valgeid kääbuseid on massiga kuni 1,4 Päikese massi. Kui evolutsiooni lõppfaasi jõudnud punane hiidtäht heidab ära oma vesinikurikkad välimised kihid ning tekib planetaarudu, jääb tähest järele väga kuum ja tihe tuum, mida nimetataksegi valgeks kääbuseks. Edaspidi kiirgab valge kääbus vaid oma sisemise soojuse arvelt. Esialgne valgete kääbuste pinnatemperatuur on väga kõrge: 100 tuhat kraadi ja enamgi. Selline kõrge pinnatemperatuur püsib vaid lühikest aega pärast tekkimist. Kõige kuumemad valged kääbused on ka kõige heledamad ja neid on kergem märgata. Piisavalt kaua jahtudes saab valgest kääbusest külm must kääbus. Arvatakse, et neid ei ole Universumi eluea jooksul jõudnud tekkida, sest jahtumiseks ei ole olnud piisavalt aega. Kõige vanemate ja jahedamate vaadeldud valgete kääbuste temperatuur on u 4000 K. Sõltuvalt tähe arengust ja selle massist koosneb tuum kas hapnikust ja süsinikust või siis hapnikust, neoonist ja magneesiumist. Haruldasemad on juhtumid, kus täht on mitmest tähest koosnevas süsteemis massi kaotanud ja tuum koosneb heeliumist. Valged kääbused on üsna tavalised, moodustades 10% kõigist Galaktika tähtedest, kuid ükski valge kääbus pole palja silmaga nähtav. Meile lähim valge kääbus on Siirius B, mis asub 8,6 valgusaasta kaugusel ning on ühtlasi ka heledaim valge kääbus, tähesuurusega umbes 8,7. Kõige kergemini vaadeldav valge kääbus on Keid B, olles ka esimene avastatutest. Kuulsaim Eesti astronoom Ernst Öpik määras oma 1916. aastal avaldatud töös valge kääbuse ο2 Eridani (e. 40 Eri B) tiheduse, saades tulemuseks 25 000 korda suurema tiheduse kui on Päikesel. Sel ajal levinud arusaamad tähtede evolutsioonist ei olnud veel piisavalt arenenud, võimaldamaks teha järeldust nagu tegu oleks täiesti uut tüüpi tähega ning Öpik võttis artikli viimasel leheküljel tulemuse kokku – võimatu. Hilisemad tulemused näitasid, et Öpiku arvutused ja tulemused olid õiged. Öpik, Ernst (1916). "The Densities of Visual Binary Stars". ApJ. 44: 292–302. DOI:10.1086/142296. ISSN 0004-637X.
Esildis

Esildis on ametlik ja enamasti kirjalik pöördumine, mis sisaldab konkreetseid ettepanekuid mingi küsimuse kohta. Filmi terminoloogias on laiendatud esildis vaste inglise keelsele sõnale treatment. Laiendatud esildis on filmiloo kronoloogiline, stseen stseeni haaval esitatav narratiivne kokkuvõte loost, mis võib sisaldada minimaalsel määral ka dialoogi. Täispika filmi esildise pikkus on 5 – 25 lehekülge. Laiendatud esildis filmi jaoks on kirja pandud oleviku vormis ning keskendub sellele, mida vaatajal on võimalik ekraanil näha ja kuulda. taotlus avaldus
Konrad V

Konrad V on olnud mitme valitseja nimi: Konrad V oli Olesnica (Oelsi) hertsog Konrad V oli Rietbergi krahv 1428–1472 Konrad V oli Freisingi piiskop 1411–1412 Konrad I Konrad II Konrad III Konrad IV
Wolter von Plettenberg (täpsustus)

Wolter von Plettenberg on olnud mitme Plettenbergi suguvõsasse kuulunud inimese nimi: Wolter von Plettenberg oli Liivi ordu meister 1494–1535 Wolter von Plettenberg noorem oli eelmise vend, ordukäsknik Wolter von Plettenberg oli eelmiste vennapoeg, ordunõunik Wolter von Plettenberg oli Dobele komtuur 1422–1426 Wolter von Plettenberg oli 17. sajandi alguses Tartu staarost Wolter von Plettenberg oli Saksa ordu komtuur Griefstedtis (suri 1580)
Heliotsentriline maailmasüsteem

Heliotsentriline maailmasüsteem ehk heliotsentriline mudel on maailmasüsteem ehk universumi mudel, mille kohaselt Maa koos teiste planeetidega tiirleb ümber universumi keskmes asuva Päikese. Mudeli esmaseks väljatöötajaks peetakse Mikołaj Kopernikut, hiljem täiustas seda Galileo Galilei ja lõplikult tõestas selle Johannes Kepler. Geotsentriline maailmasüsteem
Erika Nõva

Erika Nõva (sündinud Erika Volberg, 1934–1937 Erika Breiberg; 4. aprill 1905 Muuksi – 22. aprill 1987 Tallinn) oli eesti arhitekt. Erika Nõva sündis Muuksi külas Toomani talus pere kaheksanda lapsena. 1931. aastal lõpetas ta Tallinna Tehnikumi arhitektuuriosakonna Eesti esimese naisarhitektina. Kuigi Erika Nõva sai tuntuks ka kui paljude ühiskondlike hoonete looja, jäi ta eelkõige truuks oma juurtele ja tundis kõige rohkem huvi taluehituse traditsioonide ja rahvusliku maa-arhitektuuri vastu. 1930. aastatel Põllutööministeeriumi Asundusametis töötades projekteeris ta põllumajanduslikke uudisasundusi ja tüüpelamuid Pillapalus, Peressaares, Suursoos ja Lepplaanes. Oma projektides lähtus ta praktilistest vajadustest ja maaelu traditsioonidest. Samadele põhimõtetele jäi ta truuks ka pärast sõda sovhoosiasulaid planeerides. Muuhulgas on Erika Nõva projekteerinud 1937. aastal August Mälgule kingitud Lagle talu hooned. Tema projektid said auhindu ka paljudel konkurssidel. Erika Nõva looduslähedast ja traditsioonilist stiili esindab ka tema enda maja Nõmmel. Erika Nõva on disaininud ka mööblit. Haapsalu Linna Algkool, Ehte 14 (1938) Alar Kotliga koostöös Tallinna Inglise Kolledži hoone, nüüd Tallinna Ülikooli Terra hoone Narva mnt 25 (1939) Tallinna Spordihoone, 1938 Tallinna Keskhaigla Kalevi Keskstaadioni (endise Komsomoli staadioni) eelprojekt Erika Volberg abiellus 1934. aastal Ilmar Breibergiga, järgmisel aastal sündisid kaksikud Tiiu ja Ants. Ühiselt võeti eestistamise käigus 1937. aastal uus perekonnanimi Nõva. Erika vend oli arhitekt August Volberg. "Läänemaa koolide jätkusuutlikkus" (PDF). TLÜ/Lääne Maavalitsuse haridus- ja kultuuriosakond. 13. detsember 2005. Vaadatud 14. märtsil 2014.[alaline kõdulink] "Toomani. Erika Nõva mälestused". // Eessõna Tiiu Mürk, Ants Nõva. Toomani Talumuuseum. 2005. 128 lk "Minu töö ja elu". // Koostaja Anne Lass, toimetaja Elo Lutsepp. Eesti Arhitektuurimuuseum. Tallinn 2006. 72 lk
Sleipnir

Sleipnir oli Muinaspõhja mütoloogias kaheksajalgne hobune, kelle seljas ratsutas jumalate pealik Odin. Ühe legendi järgi sündis Sleipnir täkk Svadilfari ja Loki liidust, kui Loki oli end märaks moondanud. Sleipnir võis rännata üle mere ja läbi õhu ning ta oli nii kiire, et võitis võidujooksus kõiki teisi hobuseid. Ragnaröki ajal kandis ta Odini lahingusse.