laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Brasiilia araukaaria

Brasiilia araukaaria (Araucaria angustifolia) on igihaljaste okaspuude liik araukaaria perekonnast araukaarialiste sugukonnast. Brasiilia araukaaria kuulub kriitilises seisundis liikide hulka. Puu kasvab Brasiilia lõunaosas, Argentina kirdeosas ja kohati Paraguays. Ta kasvab 500–1800 meetri kõrgusel mägedes. Puu kasvab hea äravooluga veidi happelisel pinnasel. Ta eelistab sademeterikast kliimat ning talub ka lühiajalist pakast −5 kuni −20 kraadi. Puu kasvab kuni 40 meetri kõrguseks. Võra on lameda tipuga. Tüvi on sirge, selle läbimõõt on kuni üks meeter. Okkad on paksud ja tugevad, kolmnurkse kujuga ning teravate servade ja tipuga, 3–6 cm pikkused, kinnituskohas 5–10 mm laiused. Araukaaria on kahekojaline taim. Isaskäbi on pikergune, 10–18 cm pikkune ja 15–25 mm läbimõõduga. Emaskäbi on kerakujuline ja 18–25 cm läbimõõduga, sisaldab 100–150 umbes 5 cm pikkust seemet. Küps käbi laguneb ja vabastab seemned. Seemned levivad peamiselt loomade, eelkõige vareslase Cyanocorax caeruleus'e abil. Puit on sirgekiuline ja võrdlemisi oksavaba. Puidul on ühtlane tekstuur, aastarõngad on vähemärgatavad. Puit on valdavalt helepruun; lülipuidu sisemine osa tumedam pruun, mõnikord punaste vöötidega. Puit ei ole eriti vastupidav, kuid on kergesti töödeldav ning hästi viimistletav. Puidu tihedus on 530 kg/m³. Brasiilia araukaariat kasvatatakse ilupuuna. Puu seemned on söödavad. Brasiilias kogutakse aastas umbes 3400 tonni seemneid. Selline kogus ohustab puude järelkasvu. Puitu kasutatakse muu hulgas ehitusdetailide, mööbli, vineeri ja tarbeesemete valmistamiseks. Brasiilia araukaaria okkad Käbid Seemned
Antonio Bertoloni

Antonio Bertoloni (8. veebruar 1775 Sarzana – 17. aprill 1869 Bologna) oli itaalia botaanik. Ta uuris eelkõige Itaalia taimestikku, kuid kogus ka Kesk-Ameerikast pärit taimi. Tema kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend Bertol.. Plantae genuenses (1804) Amoenitates italicae (1819) Pralectiones rei herbariae (1827) Dissertatio de quibusdam novis plantarum speciebus et de Bysso antiquorum (1835) Florula guatimalensis (1840) Miscellanea botanica (1842–1863) Piante nuove asiatiche (1864–1865) Plantae genuenses, Google Books Flora italica: sistens plantas in Italia et in insulis ..., Volume 7, Google Books Flora Italica cryptogama, Volume 2, Google Books Amoenitates italicae, Google Books
Otto Kuntze

Otto Carl Ernst Kuntze (23. juuni 1843 Leipzig – 27. jaanuar 1907 Sanremo) oli saksa botaanik. Kuntze tegeles esialgu rohuteadusega. 1863–1866 töötas ta Berliinis kaubaagendina ning reisis Kesk-Euroopas ja Itaalias. 1868–1873 oli tal oma ettevõte, mis tootis eeterlikke õlisid ja võimaldas tal jõukalt elada. Aastatel 1874–1876 reisis ta Kariibi mere saartel, USA-s, Jaapanis, Hiinas, Kagu-Aasias, Araabia poolsaarel ja Egiptuses. Aastal 1881 avaldas ta oma reisi kohta teose "Um die Erde". Aastatel 1876–1878 õppis ta Berliinis ja Leipzigis loodusteadusi ning sai kiinapuu uurimise eest Freiburgi ülikoolist doktorikraadi. Aastal 1886 külastas ta Venemaa Kaug-Ida ning 1887–1888 Kanaari saari. 1890. aastate algul reisis ta Lõuna-Ameerikas, külastades peaaegu kõiki sealseid riike. 1894 külastas ta Lõuna-Aafrika riike ja Saksamaa kolooniaid Aafrikas. Aastal 1891 avaldas ta oma reiside põhjal 7700 taime kirjeldava teose "Revisio Generum Plantarum" esimese ja teise köite, 1893 kolmanda ja 1898 viimase köite. Selles teoses tutvustas ta uudset taksonoomiat, mis korraldas ümber kogu senise süstemaatika, ning kutsus sellega esile kolleegide meelepaha. 1904 reisis ta Austraalias, Uus-Meremaal, Tseilonil, Samoal, Hawaii saartel ja USA-s. Rahvusvahelisel 2. botaanikute kongressil Viinis 1905 tekitas tema nomenklatuur suure konflikti ja pärast seda olid akadeemilise maailma uksed tema jaoks suletud. Samal aastal kolis Kuntze Sanremosse, kus suri kaks aastat hiljem. Otto Kuntze kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend Kuntze.
Loknja

Loknja on alev Venemaal Pihkva oblastis, Loknja rajooni keskus. Asula tekkis 1901. aastal raudtee-ehitusega seoses. 1941. aastal sai aleviks. Loknjat läbib Dno-Novosokolniki raudtee.
Adsorptsioonkromatograafia

Adsorptsioonkromatograafiaks nimetatakse keemiliste ühendite kromatograafilise lahutamise meetodeid, milles kasutatakse liikumatu faasina tahket adsorbenti (silikageel, alumiiniumoksiid, aktiivsüsi, alumosilikaat jm), mille pinnal toimuvad ainete adsorptsiooni ja desorptsiooni protsessid. Ainete segu kantakse solvendiga (petrooleeter, süsiniktetrakloriid, tsükloheksaan, eeter, atsetoon, benseen, tolueen, kloroform, alkoholid jm) läbi adsorbendi, mis on kolonnis või õhukese kihina plaadil. Selles protsessis toimub ainete paljukordne adsorptsioon ja desorptsioon, kusjuures paremini adsorbeeruvad komponendid liiguvad adsorbendi kihis aeglasemalt – seega toimub ainete lahutumine aine ja tahkiseosakeste vahelise toime (interaktsioon) tugevuse alusel. Meetoditest (läbiviimise viisidest) on enam kasutust leidnud kolonnkromatograafia ja õhukese kihi kromatograafia, kui kasutatakse vedelikuga immutamata adsorbenti. Immutatud adsorbendi korral toimub lahutamine teistsuguse mehhanismi – jaotuskromatograafia – järgi. Kromatograafia Kolonnkromatograafia Õhukese kihi kromatograafia
Seredka

Seredka (ka Serjodka) on küla Venemaal Pihkva oblastis Pihkva rajoonis, Serjodka valla keskus. Asub Pihkvast 40 km põhja pool. Küla oli 16. sajandist tuntud Maslogostitsõ nime all. 1914 ehitati läbi küla Pihkva-Oudova raudtee ja küla sai uueks nimeks Serjodka. Serjodka keskkooli koduleht
Mari Kamp

Mari Kamp (sündinud Mercedes; 14. märts 1915 Tallinn – 27. jaanuar 2007) oli eesti laulja (sopran) ja näitleja. Mari Kamp sündis Jaan Kampi ja Marie Pralitsi perekonna ainsa lapsena. Ta õppis Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumis ja Tallinna Konservatooriumis. 1935. aastal laulis ta Estonia Teatri abikooris ja alates 1936. aastast kooris, aastatel 1939–1944 töötas ta samas solistina. Rahvasuus pälvis tiitli "primadonna"[viide?]. Mari esimene abikaasa oli riigimehe Jaan Poska poeg Jaan Poska. Teine abikaasa oli Einar Boreus, kellega koos põgenes Mari Rootsi. 1944–1945 töötas Kamp Stockholmis China Revy-s, seejärel 1945–1955 Göteborgi Stora Teaternis. Kamp, Mari TLÜAR väliseesti isikud (vaadatud 31. jaanuaril 2015) https://web.archive.org/web/20070613121223/http://www.temuki.ee/arhiiv/2005/06/lugu9.pdf lk 83 Foto
Janika Kronberg

Janika Kronberg (sündinud 24. novembril 1963 Võrus) on eesti kirjandusteadlane ja -kriitik. Ta lõpetas aastal 1982 Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja aastal 1989 Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti keele ja kirjanduse erialal. 1989–1996 Karl Ristikivi muuseumi juhataja. 1996–2005 Eesti Kirjanike Liidu Tartu osakonna esimees. 2005–2015 Eesti Kirjandusmuuseumi direktor. 8. jaanuaril 2016 valiti Janika Kronberg ajakirja Looming peatoimetajaks, ametisse astus ta 1. märtsist 2016. 1. märtsil 2021 alustas Loomingu peatoimetajana Indrek Mesikepp. Ta oli raamatusarja "Eesti mälu" nõustaja. Janika Kronberg on EYS Veljesto vilistlane. "Tiibhobu märgi all. Eesti Kirjanike Kooperatiiv 1950–1994". Sari Collegium litterarum nr 13, Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus, Tallinn 2002, 288 lk; ISBN 9985865111 "Rännud kuue teejuhiga". Toimetanud Brita Melts. Sari Go reisiraamat, Go Group, Tallinn 2013, 248 lk; ISBN 9789949941841; vaadeldavad kirjanikud: Karl Ristikivi, Karl Ast-Rumor, Friedebert Tuglas, Eduard Vilde, Henrik Visnapuu, Ivar Grünthal "Hästi valitud sõbrad. Artikleid Karl Ristikivist ja tema kirjanduslikust ümbrusest". Sari EKLA töid kirjandusest ja kultuuriloost, nr 9, Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus ja Karl Ristikivi Selts, Tartu 2016, 233 lk; ISBN 9789949586141 Suure tantsija romaan suure laulja elust, Eesti Päevaleht, 10. detsember 2004 Andrus Kivirähkil on eesti trumm ja Euroopa pulgad, Eesti Päevaleht, 15. juuli 2005 Võõra jäljed keelatud territooriumil, Eesti Päevaleht, 25. november 2005 2014 – Bernard Kangro kirjanduspreemia ("Rännud kuue teejuhiga") 2014 – Go Traveli reisiraamatu preemia ("Rännud kuue teejuhiga") 2015 – Valgetähe IV klassi teenetemärk http://kultuur.err.ee/v/kirjandus/996e0c5c-acfc-4155-bbd1-fd2fa0c10e6d/loomingu-uueks-peatoimetajaks-saab-janika-kronberg Loomingu peatoimetajaks valiti Indrek Mesikepp, EPL, 28. jaanuar 2021 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Janika Kronberg Eesti Teadusinfosüsteemis Teet Korsten. Janika Kronberg kaardistab saari Põhjarannik, 3. aprill 2003 Janika Kronbergist saab muuseumijuht. Postimees, 6. mai 2005 Janika Kronberg. Eesti Ekspress, 31. mai 2007 Mari Peegel. Janika Kronberg: Ristikivi lugemine peaks ülendama hinge. Eesti Päevaleht, 18. aprill 2009
Musgu keel

Musgu keel on Afroaasia keelkonna Tšaadi keelte rühma kuuluv keel, mida räägivad Tšaadi ja Kameruni piirialadel elavad musgud. Kõnelejate arv on umbes 86 000. Keele ISO 639-3 kood on mug. Musgu keel Ethnologue'is Kaart musgu keele levialaga
Salatsi piirkond

Salatsi piirkond (läti keeles Salacgrīvas novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis. Piirnes põhjas Eestiga. Piirkonna keskus oli Salatsi linn. Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Salatsi piirkonna elanikest lätlasi 89,9%, venelasi 5,0%, ukrainlasi 1,5% ja teistest rahvustest inimesi 3,6%. Piirkond moodustati 2009. aastal Salatsi ja Heinaste linnast ning Liepupe vallast. Hiljem moodustati piirkonnas veel Salatsi vald ja Heinaste vald. 2021. aastal liideti Salatsi piirkond Limbaži piirkonnaga. Läti statistika keskamet, vaadatud 15.06.2021. Iedzīvotāju reģistra statistika uz 01.01.2011. Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde. Salatsi piirkonna koduleht
Purdosake

Purdosake ehk klast on üksik tera või fragment murenenud kivimist. Purdosakesed on näiteks liivaterad. Purdosakesi klassifitseeritakse terasuuruse järgi. Purdkivim
Schaffhauseni kanton

Schaffhauseni kanton on kanton Šveitsi põhjaosas. Piirneb Saksamaaga. Asub valdavalt Reinist põhja pool. Kantonil on kaks lahusala. Schaffhausen on pindalalt üks Šveitsi väiksemaid kantoneid. Kantoni halduskeskus Schaffhausen oli keskajal iseseisev linnriik. 1454. aastal sõlmis linn 25-aastase liidulepingu Šveitsi Liiduga. 1501. aastast kuulub kantonina Šveitsi Konföderatsiooni. Ametlik keel on saksa keel. Kasvatatakse viinamarju, peamiselt riislingit. Kantonis on 26 valda: Bargen Beggingen Beringen Buch Buchberg Büttenhardt Dörflingen Gächlingen Hallau Hemishofen Lohn Löhningen Merishausen Neuhausen am Rheinfall Neunkirch Oberhallau Ramsen Rüdlingen Schaffhausen Schleitheim Siblingen Stein am Rhein Stetten Thayngen Trasadingen Wilchingen Statistikateenistus, vaadatud 28.08.2019. Schaffhauseni kantoni koduleht
Lumeroos

Lumeroos ehk seatubakas (Helleborus) on rohttaimede perekond tulikaliste sugukonnast. Perekonda kuulub umbes 20 liiki. Need kasvavad Euroopas, Väike-Aasias ja Kesk-Aasias. Helleborus orientalis – kaukaasia lumeroos
Igavesti Sinu

Igavesti Sinu oli Eesti fotograafide rühmitus, mis asutati aastal 1990. Rühmituse asutasid Peeter Laurits, Herkki-Erich Merila, Toomas Kalve, Toomas Kaasik, Jaak Kadarik ja Toomas Volkmann. Aastatel 1990–1992 osales Igavesti Sinu (inglise keeles "Always Yours") paljudel näitustel Eestis ja välismaal: Charleroy fotomuuseumis, Odense fotomuuseumis, Rob Boyd Gallery Chicagos, Rosa Esman Gallery New Yorgis, Saaremaa Fotobiennaalil jm. DeStudio Epner, Eero 2004. Fotograafia aktualiseerumisest ja enesemõistmise muutumisest 1980. aastate lõpul – 1990. aastate algul: DeStudio juhtum. Kunstiteaduslikke uurimusi 3/4: 113–131.
Suur lõvilõug

Suur lõvilõug (Antirrhinum majus) on taimeliik lõvilõua perekonnast ja teeleheliste sugukonnast. Suur lõvilõug andmebaasis eElurikkus
Efusiivne kivim

Efusiivne kivim (inglise effusive rock) on efusiivse vulkaanipurske tagajärjel vulkaanist väljutatud laava tardumisel tekkinud tardkivim. Efusiivse kivimi täpne tähendus on kitsam kui purskekivimil või vulkaanilisel kivimil. Kui purskekivimiks on nii vulkaanist väljunud laava kui ka püroklastiline materjal ja vulkaaniline kivim ei pea olema isegi mitte vulkaanist väljunud, siis efusiivne kivim on eranditult mitteplahvatusliku vulkaanipurske saadus. Enamasti on efusiivseks kivimiks basalt. Termineid "efusiivne kivim", "purskekivim" ja "vulkaaniline kivim" käsitletakse harva korrektselt. Enamasti peetakse neid sünonüümideks. Purskekivim Vulkaaniline kivim
Haiklõug

Haiklõug (Chaenorhinum) on perekond teeleheliste sugukonnas. Eestis on levinud pihkane haiklõug (Chaenorhinum minus). Haiklõug (Chaenorhinum (DC.) Rchb.) ITIS andmebaasis www.itis.gov
Pihkane haiklõug

Pihkane haiklõug (Chaenorhinum minus) on taimeliik haiklõua perekonnast ja teeleheliste sugukonnast. Pihkane haiklõug andmebaasis eElurikkus Kasutatud 24.02.17 Pihkane haiklõug andmebaasis eElurikkus
Leeds United FC

Leeds United Association Football Club on 1919. aastal asutatud inglise jalgpalliklubi, mis tegutseb Leedsis. Leeds mängib Inglismaa jalgpalli kõrgliigas Premier League ja nende kodustaadioniks on 37 792 pealtvaatajat mahutav Elland Road. Leeds on tulnud kolmel korral Inglismaa meistriks, võitnud ühe FA karika ja ühe Inglise liigakarika. Suure osa oma autasudest võitis Leeds peatreener Don Revie käe all 1960. ja 1970. aastatel. Hooajal 2019–20 võitis Leeds Inglismaa esiliiga ja tõusis esimest korda 16 aasta jooksul tagasi Inglismaa kõrgliigasse. Seisuga 16. jaanuar 2022 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Inglismaa meistrivõistlused (praegune Premier League) Võitja (3): 1968–69, 1973–74, 1991–92 Teised kohad (5): 1964–65, 1965–66, 1969– 70, 1970–71, 1971–72 Inglismaa esiliiga (praegune The Championship) Võitja (4): 1923–24, 1963–64, 1989–90, 2019–20 Teised kohad (3): 1927–28, 1931–32, 1955–56 Inglismaa kolmas liiga (praegune League One) Teine koht (1): 2009–10 FA Cup Võitja (1): [1971–72 Teised kohad (3): 1964–65, 1969–70, 1972–73 EFL Cup Võitja (1): 1967–68 Teised kohad (1): 1995–96 FA Charity/Community Shield Võitja (2): 1969, 1992 Teised kohad (1): 1974 Euroopa karikas/Meistrite Liiga Teine koht (1): 1974–75 UEFA karikavõitjate karikas Teine koht (1): 1972–73 Messilinnade karikas Võitja (2): 1967–68, 1970–71 Teine koht (1): 1966–67 "First team". Leeds United F.C. Ametlik koduleht
Müürilill

Müürilill (Cymbalaria) on perekond sealõuarohulised sugukonnas. Ilutaimena kasvatatakse harilikku müürilille, mis vahel ka metsistub. Perekonda kuulub umbes kümme liiki. Kõigi nende levilad on Lõuna-Euroopas. Cymbalaria muralis – harilik müürilill Cymbalaria pallida – kahvatu müürilill Cymbalaria pilosa – karvane müürilill
Harilik müürilill

Harilik müürilill (Cymbalaria muralis) on taimeliik müürilille perekonnast ja teeleheliste sugukonnast. Varem liigitati see mailaseliste sugukonda. Kodumaine Lõuna-Euroopas. Võõrliigina on maailmas laialt levinud. Eestis kasvab vahel metsistunult. Harilik müürlill andmebaasis eElurikkus Kasutatud 24.02.2017 Harilik müürilill (Cymbalaria muralis G. Gaertn., B. Mey. & Scherb.) ITIS andmebaasis www.itis.gov Kasutatud 24.02.2017 Harilik müürlill andmebaasis eElurikkus
Marginaal

Marginaal on mõtiskleva iseloomuga lühikirjutis, mõttekild või kommentaar, esseistika väikevorm.
Juhani Salokannel

Juhani Salokannel (sündinud 28. juunil 1946 Mikkelis) on soome kirjanik, tõlkija ja kirjandusteadlane. Ta õppis Hämeenlinna gümnaasiumis ja lõpetas Helsingi Ülikooli 1971. Salokannel on filoloogiamagister. Salokannel on töötanud mitmes kirjastuses. Nuoren Voiman Liittos oli ta tegevjuht, Gummeruses oli ta toimetaja ja osakonnajuhataja ning Weilin+Göösis raamatute osakonna juhataja. Ta on olnud Eino Leino Seltsi ja Otto Mannise Seltsi esimees. Ta on kuulunud Lahti rahvusvahelise kirjanike konverentsi korraldustoimkonda. Ta oli elitaarse kirjandusajakirja Parnasso peatoimetaja aastatel 1980–86 ja Soome Instituudi Eestis tegevjuht 1997–2000. 2006–12 oli ta Soome Tuglase Seltsi tegevjuht. Salokannel on soome keelde tõlkinud Ülo Tuuliku, Jaan Kaplinski, Toomas Vindi, Jaan Krossi, Lennart Meri, Emil Tode, Viivi Luige, Jaak Jõerüüda, Hasso Krulli, Uku Masingu, Tõnu Õnnepalu ja teiste eesti kirjanike loomingut, muu hulgas A. H. Tammsaare "Tõe ja õiguse". 1987 Soome tõlkepreemia 1994 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (ilukirjanduslik tõlge eesti keelest võõrkeelde: Jaan Krossi "Tabamatus" ja Emil Tode "Piiririik") 2001 Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk 2008 Karel Čapeki preemia 2009 Virumaa kirjandusauhind ("Jaan Kross") 2014 Jaan Krossi kirjandusauhind (romaani "Tõde ja õigus" tõlge soome keelde) Vieraalla maalla, novelle, 1983, WSOY Pitkä nuoruus, romaan, 1985, WSOY Leikkiä kaikki, romaan, 1987, W+G Neljä päivää Virossa, 1989, (koos Eva Lillega), reisikiri, WSOY Pelastaja, romaan, 1990, Otava (tõlge eesti keelde: Päästja, Loomingu Raamatukogu 1994) Avarakatseinen mies, novelle, 1991, Otava Linnasta Saarikoskeen, kirjanike portreid, 1993, WSOY Sielunsilta – Suomen ja Viron kirjallisia suhteita 1944-1988, 1998, SKS Samaa sukua, romaan, 2003, Otava Tuusulanjärven taiteilijaelämää, koos fotograaf Juhani Seppovaaraga, 2005, Otava Sivistystahto. Jaan Kross, hänen teoksensa ja virolaisuus, 2008, WSOY (tõlge eesti keelde: Kultuuritahe. Jaan Kross, tema teosed ja eestlus, tlk Piret Saluri; Eesti Keele Sihtasutus 2009) Noore Eesti südametunnistus: Rahvuskirjanik A. H. Tammsaare, tlk Piret Saluri, EKSA 2019. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Rein Veidemann, Juhani Salokannel Tuglasest ja Soomest, Postimees, 14. jaanuar 2006 Urmo Soonvald, Juhani Salokannel: Lennart tajus, kuidas olla dramaatiline. Ta oskas oma käitumist alati väga hästi ajastada, Õhtuleht, 25. märts 2006 Kadri Masing, Juhani Salokannel: Kross oli Eesti ja Baltikumi kuulsaim kirjanik, Eesti Päevaleht, 27. detsember 2007 Estofiil Juhani Salokannel sai väärika tõlkepreemia, Eesti Päevaleht, 15. august 2008 Raul Sulbi, Virumaa kirjandusahinna sai Juhani Salokannel, Postimees.ee, 22. veebruar 2010 "Juhani Salokannel". Estofilia. Tallinn: Soome suursaatkond. 2018. Vaadatud 05.05.2018.
Monika Järvekülg

Monika Järvekülg (neiupõlvenimega Monika Henrichson; sündinud 7. augustil 1948 Viljandis) on eesti karikaturist ja raamatuillustraator. Ta õppis aastatel 1955–1966 C. R. Jakobsoni nimelises Viljandi 1. Keskkoolis ja 1966–1969 Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis (TEMT), mille lõpetas arhitektuuritehnikuna. Töötas aastatel 1969–1970 Eesti Projektis projekteerijana ja 1970–1982 EKE Projektis Viljandi osakonnas. Tema karikatuure on ilmunud ajalehtedes Sakala, Rahva Hääl, Õhtuleht ja Sõnumileht ning ajakirjas Pikker. Ta on osalenud karikatuuri- ja huumorivõistlustel.[viide?] 2005. aastal ilmus Monika Järvekülje karikatuurikogumik "Naera ometi". Lisaks on ta illustreerinud lasteraamatuid, lauluraamatuid, kooliõpikuid ja töövihikuid. Ülo Alo Võsar, Lavastatud laul, Tallinn 1990 Ülo Alo Võsar, Kuupaistekaasikud, Tallinn 1990 Virve Osila, Valgus valusvaikselt väreleb, Kohtla-Järve 1990 Virve Osila, Mälestuste tuul, Tallinn 1990 Leida Rohtla, Üksinda öös, Viljandi 1991 Elle Eha, Päikese palvel, Viljandi 1993 Ingrid Põldsaar, Tolmukübemeid ja päiksekiiri, Viljandi 1993 Valeria Ränik, Ajast väljas, Viljandi 1994 Malle Pärn, Läbi kõrbe : luulet AD 1968–1991, Viljandi 1994 Jaak Sarapuu, Lembitu salakuulaja : jutustus 13. sajandist, Viljandi 1995 Ena Põder, Kirjud kindad, Viljandi 1995 Elle Eha, Saa õnnelikuks, väike Cosette! : lavalugusid lastele jõuludeks, Viljandi 1996 Virve Osila, Tundelaulud, Tartu 1996 Jaak Sarapuu, Ajaloo kontuurkaardid : 9. klassile, Viljandi 1996 Jaak Sarapuu, Ajaloo kontuurkaardid : 8. klassile, Viljandi 1996 Jaak Sarapuu, Ajaloo kontuurkaardid : 7. klassile, Viljandi 1996 Jaak Sarapuu, Ajaloo kontuurkaardid 9. klassile, Viljandi 1997 Jaak Sarapuu, Ohtlik rada : jutustus 14. sajandist, Viljandi 1998 Enda Naaber, Kohtumiste kired : (mälestusi, mõtteviive), Saaremaa 1999 Elle Eha, Tuli tulest, Viljandi 1999 Jaak Sarapuu, Ajaloo kontuurkaardid 6. klassile, Viljandi 1999 Enda Naaber, Tulge kuulma muhulast : (vanemaid ja uuemaid külalaule ning luuletusi), Kuressaare 1999 Almi Tugev, Hingease ja eluniidid : luulet 1998–1999, Kuressaare (Saarte Trükikoda, 2000) Elle Eha, Sõlesära : lavaseadeid värssides Ella Kallase kogutud muistsete Mulgimaa rahvapärimuste põhjal, Viljandi (Print Best, 2001) Raivo Raigna, Võib elu palju pakkuda : epigramme, Viljandi (Print Best, 2001) Ülo Alo Võsar, Jõuluheinamaa : lüürikat, huumorit ja satiiri, Viljandi (Vali Press, 2005), ISBN 9949133459 Mare Osi, Maale toetub jalg, Viljandi 2007 Erna Kupperkukk, Valgus välgunoolte vahel, Viljandi 2007 Erna Kupperkukk, Sütelkõnd : teine kogu värsse, Viljandi 2009 Olaf Rebane, Koerte kasvandik : romaan Liivimaa ühe mõisa talurahva elust 18. sajandil, Põltsamaa, (Vali Press, 2011), ISBN 9789949218936 Ülo Alo Võsar, Õnne asupaik, ISBN 9789949819522, (Vali Press, 2017) 1996 – Amerpapi karikatuurivõistlus, I koht 2016 – Edmund Valtmani nimeline karikatuurivõistlus, III koht 2018 – Edmund Valtmani nimeline karikatuurivõistlus, äramärgitud töö 2019 – Edmund Valtmani nimeline karikatuurivõistlus, II eripreemia Järvekülgede suguvõsa Pikker 2001, nr 9. Ülo Alo Võsar (16. veebruar 2005). "Monika Järvekülg sai oma esimesed kunstitunnid isalt". Sakala.
Godeco Hünerjäger

Godeco Hünerjäger (ka Gotke või Gottke Honerjeger, Honergeger, Honeryeger, Honerjegher jne; enne 1466 Lübeck – 1533 Tartu) oli Tartu raehärra ja bürgermeister 16. sajandi alguses. Godeco pärines Lübecki kaupmeeste seast, tema isa Johann Hünerjäger oli Lübecki Antoniuse vennaskonna varahoidja (Schaffer), ema nimeks oli aga Geseke Lange. 1494. aastal on Godeco Hünerjägerit esimest korda mainitud Tartu raehärrana, teist korda 1501. aastal. 1504. aastal nimetatakse teda juba bürgermeistriks, viimast korda aga 1522. 1538. aastast pärineb teade, et bürgermeister Hünerjeger suri viis aastat varem. Lisaks raehärra ja bürgermeistri ametile on Hünerjegerit 1517. aastal mainitud ka Tallinna Mustpeade vennaskonna liikmena. Godeco Hünerjeger abiellus Tartu raehärra Johann Roleberchi tütre Catharina ja tal oli poeg Gotke (ka Gotke noorem), kellest hiljem sai samuti raehärra. Robert Arthur von Lemm. Dorpater Ratslinie 1319-1889 und das Dorpater Stadtamt 1878-1918. Marburg: Herder, 1960. Lk 79.
Johann Roleberch

Johann Roleberch oli Tartu raehärra ja bürgermeister 16. sajandi alguses. Roleberchi perekonna ja sünnikoha kohta pole midagi teada. 1503. aastal on teda esimene kord mainitud raehärrana, 1506. aastal aga bürgermeistrina. 1522. aastal on teda selles ametis viimast korda mainitud. Tema surmaaega teada pole. Roleberch oli abielus ning tema tütar Cathrina abiellus teise Tartu bürgermeistri Godeco Hünerjägeriga. Robert Arthur von Lemm. Dorpater Ratslinie 1319-1889 und das Dorpater Stadtamt 1878-1918. Marburg: Herder, 1960. Lk 121.
Johann Bulk

Johann Bulk (ka Bolcke, Bulken, Bolck, Pulck; võimalik, et ka Buck) oli Tartu raehärra ja bürgermeister 16. sajandi alguses. Bulki perekonna ja päritolukoha kohta täpsemaid andmeid pole. 1504. aastal on teda esimest korda mainitud raehärrana, 1514. aastal aga bürgermeistrina. Vahepeal, 1510. aastal, oli ta ka linnafoogtiks. 1517. aastal on teda viimast korda bürgermeistrina mainitud, seejärel teated temast lõppevad. Tõenäoliselt oli ka 1514. aastal mainitud raehärra Johann Buck sama isik. Bulki nõbu Reynolt Horstken oli samuti rahärra. Johann Bulki perekonda on seostatud ka Saare-Lääne piiskopkonna toomhärra Johann Pulgaga, kes pärines Tartu piiskopkonnast. Tõenäoliselt nende vahel sugulust siiski polnud, sest toomhärra puhul on rõhutatud tema mittesaksa (eesti) päritolu. Robert Arthur von Lemm. Dorpater Ratslinie 1319-1889 und das Dorpater Stadtamt 1878-1918. Marburg: Herder, 1960. Lk 79.
Igavesti sinu

"Igavesti sinu" ("Truly Madly Deeply") on Anthony Minghella 1990. aasta film.