laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mirco Müller

Mirco Müller (sündinud 21. märtsil 1995 Winterthuris) on Šveitsi jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Šveitsi kõrgliiga klubis HC Lugano. Hooajal 2011–12 debüteeris ta Šveitsi kõrgliigas Kloten Flyersi meeskonnas. Aastatel 2012–2014 mängis ta Põhja-Ameerikas Western Hockey League'is klubis Everett Silvertips. 2013. aastal valis San Jose Sharks ta NHL-i draft '​is 18. valikuna. 2013. aasta septembris sõlmis ta Sharksiga kolmeaastase lepingu. Hooajal 2013–14 debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) San Jose Sharksi noorteklubis Worcester Sharks. NHL-is tegi Müller Sharksi meeskonnas debüüdi hooajal 2014–15, kuid järgnevatel hooaegadel ei suutnud ta kohta klubi põhikoosseisus kindlustada, mistõttu mängis enamasti AHL-i klubis San Jose Barracuda. 2017. aasta juunis müüs Sharks tema mängijaõigused New Jersey Devilsile. Devilsi meeskonnas mängis Müller kuni hooaja 2019–20 lõpuni. 2021. aasta veebruaris sõlmis ta lepingu Rootsi kõrgliiga klubiga Leksands IF. 2021. aasta mais sõlmis ta kuueaastase lepingu Luganoga. 2018. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Müller Šveitsi jäähokikoondisega hõbemedali. "LA SOLIDITÀ DI MIRCO MÜLLER PER LA DIFESA BIANCONERA". hclugano.ch. 19.5.2021. Vaadatud 3.6.2021 Mirco Müller NHL.com lehel Mirco Müller hockeydb.com lehel
Yits'ẖak Hertzog

Yits'ẖak Hertzog (heebrea keeles ‏יצחק הרצוג; sündinud 20. septembril 1960 Tel Avivis) on Iisraeli poliitik ja riigitegelane, hariduselt jurist. Ta valiti 2021. aasta 2. juunil Iisraeli 11. presidendiks ning astus ametisse 9. juulil. Tema isa, Chaim Herzog, oli Iisraeli kuues president, kaks ametiaega aastatel 1983–1993. Gil Hoffman (2.06.2021). "Isaac Herzog elected 11th President of the State of Israel by wide margin" (inglise). The Jerusalem Post. Vaadatud 2.06.2021.
Grégory Hofmann

Grégory Hofmann (sündinud 13. novembril 1992 Bielis) on Šveitsi jäähokimängija, kes mängib ründajana Šveitsi kõrgliigaklubis EV Zug. Šveitsi kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2009–10 HC Ambrì-Piotta meeskonnas. 2011. aastal valis Carolina Hurricanes ta NHL-i draft '​is 103. valikuna. Aastatel 2012–2015 mängis ta Šveitsi kõrgliigas HC Davosi (Šveitsi meister 2015) ja 2015–2019 HC Lugano ridades. Hooajal 2017–18 oli Hofmann Šveitsi meistrivõistluste väljalangemismängude suurim väravakütt (14 väravat), kuid finaalseerias kaotati ZSC Lionsile mängudega 3:4. 2018–19 põhihooajal oli ta samuti suurim väravakütt (30 väravat). Aastatel 2019–2021 mängis Hofmann Šveitsi kõrgliigaklubis EV Zug. Aastatel 2021 ja 2022 on ta tulnud klubiga Šveitsi meistriks. 2021. aasta finaalseeria kolmandas ja otsustavas mängus võideti Genève-Servette'i tulemusega 5:1 ning Hofmann lõi selles mängus kaks väravat. 2021. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu NHL-i klubiga Columbus Blue Jackets. NHL-is debüteeris ta 14. oktoobril 2021 mängus Arizona Coyotesi vastu. Esimese värava lõi ta liigas 25. oktoobril mängus Dallas Starsi vastu. 2021. aasta detsembris suundus ta oma esimese lapse sünni puhul Šveitsi, otsustades Põhja-Ameerikasse enam mitte naasta. Blue Jackets lõpetas temaga lepingu ning Hofmann asus pärast seda taas mängima Zugis. 2018. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Hofmann Šveitsi jäähokikoondisega hõbemedali. Ta kuulus Šveitsi koondisse ka 2018. ja 2022. aasta taliolümpiamängudel. "Blue Jackets suspend Hofmann for refusing to return from Switzerland". The Columbus Dispatch. 10.1.2022. Vaadatud 20.1.2022 "Grégory Hofmann clears unconditional waivers". swisshockeynews.ch. 14.1.2022. Vaadatud 20.1.2022 Grégory Hofmann NHL.com lehel Grégory Hofmann hockeydb.com lehel
Purmsāti raudteepeatus

Purmsāti raudteepeatus oli raudteepeatus Bajorai–Priekule raudteel. Jaam asus Lõuna-Kuramaa piirkonnas Virga vallas Purmsāti külas. Jaam asus Riia keskraudteejaamast 270 kilomeetri kaugusel. Jaam avati aastal Esimese maailmasõja ajal 1. oktoobril 1915 koos raudteeliiniga kui Pormsāte raudteepeatus. Aastal 1920 see suleti. Uuesti avati see aastal 1928 kui Purmsāte raudteepeatus. Tänapäevast nime kannab peatus alates Teisest maailmasõjast. Peatus suleti 20. sajandi lõpus seoses rongiliikluse lõpetamisega sellel raudteelõigul. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 126. lk. Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Peatus vanal kaardil
Niina Kuusik

Niina Kuusik (aastast 1956 Kurvits, aastast 1975 Gitševa; 12. juuni 1924 Tallinn – 14. juuni 1984 Plovdiv, Bulgaaria) oli eesti tantsija ja balletipedagoog. Ta õppis Eugenia Litvinova balletistuudios, lõpetas Tallinna Inglise Kolledži ja 1952 balletipedagoogika erialal Leningradi konservatooriumi. Kuusik oli aastatel 1944–1949 Vanemuise teatris tantsija, 1952–1970 Tallinna Koreograafiakoolis klassikalise ja ajaloolise tantsu õpetaja (õpilasi: Aimi Rumessen, Larissa Skljanskaja-Uher, Elve Uustalu) ning õppealajuhataja, 1970–1973 Estonia teatris pedagoog-repetiitor. Eesti NSV Teatriühingu liige (1960). Elas aastast 1973 Bulgaarias, töötas 1976–1984 Plovdivi muusikakoolis ja Veliko Târnovo muusikateatris. Eesti NSV teeneline õpetaja (1968). Beatrice (Tšulaki Kahe isanda teener, 1948) Daam mustas (Kálmáni Montmartre’i kannike, 1948) Myrtha (Adami Giselle, 1949)
Georges Nagelmackers

Georges Lambert Casimir Nagelmackers (24. juuni 1845 Liège – 10. august 1905 Villepreux) oli Compagnie Internationale des Wagons-Litsi asutaja, mille alla kuulus ka hotellikett Compagnie Internationale des Grands Hotels. Ta osales 1900. aasta Pariisi suveolümpiamängudel neljahobusekaariku võidusõidus, mille ta võitis. See oli ainuke kord, kui see ala oli olümpiamängude kavas.
Apule raudteepeatus

Apule raudteepeatus oli raudteepeatus Bajorai-Priekule raudteel. See asus Lõuna-Kuramaa piirkonnas Kalēti vallas. Peatus asus Priekule raudteejaamast 13 kilomeetri kaugusel. Peatus avati aastal 1937. Teisest maailmasõja ajal see suleti ja hiljem seda uuesti ei avatud. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, lk 126. Peatus vanal kaardil
Kalēti raudteepeatus

Kalēti raudteepeatus oli raudteepeatus Lätis Bajorai-Priekule raudteel. See asus Lõuna-Kuramaa piirkonnas Kalēti vallas Ozoli külas. Peatus asus Riia keskraudteejaamast 270 kilomeetri kaugusel. Kalēti avati aastal Esimese maailmasõja ajal koos raudteeliiniga kui Reinshageni raudteejaam. Aastail 1919-1920 kandis see nime Ozolmuiža raudteejaam. Seejärel jaam suleti. Uuesti avati see aastal 1925 kui Kalēti raudteejaam; see oli ka piirijaam. Aastail 1927-1927 ehitati sinna arhitekt V. Ozoliņši projekti järgi uus jaamahoone, mis aga Teise maailmasõja ajal hävis. Jaamas oli üks tee ja üks platvorm. Piiri kadumisel kujunes see peatuseks. Peatus suleti 20. sajandi lõpus seoses rongiliikluse lõpetamisega sellel raudteelõigul. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 127. lk. Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Peatus vanal kaardil
Stroof (tants)

Stroof oli vanakreeka koorilüürikas tants koorilaulu saatel.
Pärnu Pank

Pärnu Vastastikune Krediit-Ühisus, alates 1920. aastast Pärnu Pank oli aastatel 1906–1940 (1944) tegutsenud krediidiasutus. Pärnu Vastastikuse Krediit-Ühisuse põhikirja registreeris Venemaa keisririigi rahandusminister 29. oktoobril 1907. aastal. Krediit-Ühisuse asutajaliikmeid oli 35, peamiselt kaupmehed, töösturid, ametnikud. Krediidiühistu esimesse juhatusse kuulusid reeder ja majaomanik August Klein, advokaat Jaan Leesment ja loomaarst Johan Pajo, nõukogusse metsakaupmees Johan Linde, tööstur Mihkel Pullerits, arst Ernst Tumma, postiametnik-ühistegelane Hendrik Mäggi ja kooliõpetaja Johan Kõpp. Krediit-Ühisus alustas tegevust 1. juulil 1908 Rüütli tänav 47 panga liikme August Kleini üüritud ruumides. 1912. aastal uuendati krediidiühisuse põhikirja ja koliti Endla seltsi uude teatrimaja hoonesse, mille ehitust oli krediit-ühisus toetanud madala protsendiga laenu, üüri ettemaksmise ja rahalise annetusega. Krediidiühisuse esimene asjaajaja-raamatupidaja oli Juhan Kukk, temale järgnes Heinrich Voldemar Väljamäe. Vabadussõja ajal võttis Pärnu Vastastikune Krediit-Ühisus osa riigilaenu realiseerimisest ja andis laenu nii Pärnu linna- kui Pärnu maavalitsusele. 8. veebruaril 1920 muudeti vastastikune krediidiühisus, AS Pärnu Pangaks. Pärnu Pangal oli korrespondendid kõigis kodumaa linnades ja tähtsamates alevites, ka suuremates linnades väljamaal. Pank võttis raha hoiule jooksvale arvele ja tähtaja pääle ja maksis ajakohast kõrgendatud %. Andis laenu mitmesugusel kujul ja kindlustusel. Ostis ja müüs välisvaluutat rahas ja tšekkides. Ostis kulda ja hõbedat. Toimetas kõiksuguseid pangaoperatsioone sise- ja väljamaal. Üüris välja hoiulaekaid. Panga juhatusse kuulusid esimees Jaak Jakobson, Pärnu linnaarst dr Jaan Kukk ja juhatuse liige ning asjaajaja-direktor Juhan Järv. 1924. aastal kuulusid AS Pärnu Panga nõukogusse: dr Ernst Tumma (esimees), Anton Teetsov, Mihkel Kangro, Georg Tannebaum, Hans Kukk ja Anton Nõmm. AS Pärnu Pank oma tegevuse 1931. aasta veebruaris, panga suuraktsionäride tahtel anti AS Pärnu Pank Tallinna Krediit Panga alla ja muudeti Tallinna Krediit Panga Pärnu osakonnaks. Olaf Esna, Pärnu Vastastikune Krediit-Ühisus ehk põhja lastud AS Pärnu Pank, parnu.postimees.ee, 14. aprill 2012 Olaf Esna, Pärnu Vastastikune Krediit-Ühisus ehk põhja lastud AS Pärnu Pank (2.), parnu.postimees.ee, 20. aprill 2012
Sergei Bobrovski

Sergei Andrejevitš Bobrovski (vene keeles Серге́й Андреевич Бобровский; sündinud 20. septembril 1988 Novokuznetskis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis Florida Panthers. Ta alustas klubikarjääri Novokuznetski Metallurgis, mille meeskonnas debüteeris ta hooajal 2006–07 Venemaa kõrgliigas. 2010. aasta mais sõlmis ta kolmeaastase lepingu NHL-i klubiga Philadelphia Flyers. Hooajal 2010–11 mängis ta Flyersi esiväravavahi kohal, saades kirja 28 võitu ja 13 kaotust. Hooaja 2012–13 esimeses pooles toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis Bobrovski KHL-i klubis Peterburi SKA. Aastatel 2013–2019 mängis ta NHL-is seitse hooaega Columbus Blue Jacketsi põhiväravavahi kohal. Hooaegadel 2012–13 ja 2016–17 pälvis Bobrovski NHL-i hooaja parimale väravavahile antava Vezina Trophy. Samadel hooaegadel valiti ta lisaks liiga hooaja sümboolsesse koosseisu (NHL First All-Star Team). Hooajal 2016–17 oli ta NHL-is parima tõrjeprotsendiga väravavaht (93,1%). Hooajal 2018–19 sai ta NHL-is väravavahtidest kirja enim nullimänge (9). 2017. aastal osales ta NHL-i tähtede mängul. 2019. aasta juulis sõlmis ta seitsmeaastase lepingu Panthersiga. 2014. aastal tuli Bobrovski Venemaa jäähokikoondisega maailmameistriks ning valiti samadel maailmameistrivõistlustel turniiri parimaks väravavahiks. Lisaks on ta maailmameistrivõistlustel võitnud veel ühe hõbemedali ja ühe pronksmedali.  Sergei Bobrovski – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Sergei Bobrovski NHL.com lehel Sergei Bobrovski hockeydb.com lehel
141th Street

141th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee. Komisjonäride 1811. aasta planeering Upper Manhattan
143th Street

143th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee. Komisjonäride 1811. aasta planeering Upper Manhattan
144th Street

144th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee. Komisjonäride 1811. aasta planeering Upper Manhattan
146th Street

146th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee. Komisjonäride 1811. aasta planeering Upper Manhattan
147th Street

147th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee. Komisjonäride 1811. aasta planeering Upper Manhattan
148th Street

148th Street on New Yorgi keskse linnaosa Manhattani tänavajoonestikus rõhtsirge tee. Komisjonäride 1811. aasta planeering Upper Manhattan
Marble Hill

Marble Hill on New Yorgi linnaosa Manhattani põhjapoolseim naabruskond. See on üle sajandi asunud maismaal, seda eraldavad Manhattani saarest tehisveekogu Spuyten Duyvil Creek ja looduslik jõgi Harlem River. Inwood  Marble Hill – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Märkus

Märkus (ingl k reprimand) on koolis kasutatav suuline või kirjalik tagasisidevorm eksimuste, ebakohase käitumise vmt puhul. Märkusi kasutab õpetaja koolis õpilasele antavas tagasisides väljendamaks, et teatud käitumisilmingud on vastuvõetamatud; õpetaja teeb suulisi või kirjalikke märkusi. Klassijuhataja käsiraamatus tuuakse välja, et sõnaga "märkus" kaasneb negatiivne varjund, sest märkus tähendab midagi kriitilist. Deci-Ryani isemääramisteooria kohaselt toimivad märkused välise motivatsiooniallikana. Õpetaja märkuste tõlgendamist mõjutab viis, kuidas õpetaja neid märkusi teeb. Tervise Arengu Instituudi 2011. aastal välja antud juhendmaterjalis tuuakse välja, et märkuste kasutamisel on oluline meeles pidada õpilase enesehinnangu valemit: ühe negatiivse märkuse kohta tuleks teha viis positiivset märkust. Enesehinnangu tõstmiseks peaks seda kahekordistama − ühe märkuse kohta kümme kiitust. Nagu igasuguste koju vanemateni jõudvate kommentaaride puhul (päevik, märkus, kiri, tunnistus) sõltub nende väärtus andja (õpetaja) ja saaja (õpilase) vahelise suhte kvaliteedist. 2019. aasta lõpust on Instagramis avatud konto, kus õpilased saavad jagada neile kirjutatud märkusi. "Eesti keele seletav sõnaraamat" 2009, Märkus M. Jürimäe, L. Pennula, 2016. "Hea kooli käsiraamat", koostajad T. Kõnnussaar, M. Sutrop, H. Toming. Tartu Ülikooli eetikakeskus, lk 121 H. Harro-Loit, H. Hirsnik, M. Neeme, K. Palts, L. Randma, L., M. Sutrop, 2019. "Klassijuhataja käsiraamat klassijuhatajale, aineõpetajale, koolijuhile." Tartu Ülikooli Eestikakeskus, lk 29 R. M. Ryan, E. L. Deci 2000. Intrinsic and Extrinsic Motivations: Classic Definitions and New Directions. Contemporary Educational Psychology, 25, 54–67 M. Bubnov 2011. Põhikooli õpilaste tõlgendused nende sildistamisest õpetajate poolt. Magistritöö, lk 24 K. Järv-Mändoja, K. Käesel, E. Pill, M. Riis, 2011. Vaimse tervise probleemide märkamine ja ennetamine koolis. Tallinn: Tervise Arengu Instituut, lk 25 B. Rogers, 2012. Käitumine klassiruumis. Tõhusa õpetamise, käitumisjuhtimiste ja kolleegitoe käsiraamat. Tartu: TÜ Kirjastus, lk 105 Instagramikonto Parimad märkused
Wilhelm von Patkul

Wilhelm von Patkul oli Liivimaa aadlik ja Rootsi ning Venemaa sõjaväelane (major). Wilhelm von Patkul põlvnes Patkulite suguvõsast ning sündis Lakstene (Hohenheyde) ja Patkule (Gilsen) mõisniku rittmeister Ewold Emmerich von Patkuli ja tema abikaasa Maria Elisabeth von Ungerni pojana. Teenis Rootsi vägede koosseisus Hollandis, seejärel rügemendi kortermeistrina kuningliku ihukaardiväe tragunirügemendis. Teistel andmetel teenis ta 1687. aastal kortermeistrina Oranje prints Willemi ihukaardiväerügemendis. 10. juulil 1701 on teda mainitud sekund-rittmeistrina Uusimaa ja Häme ratsarügemendis. Sõjaväeteenistuse lõpuks oli ta saanud majoriks. Talle kuulusid Lakstene ja Patkule mõis Liivimaal. 13. juulil 1710 kinnitas oma pitseriga Liivimaa rüütelkonna truudusvande tsaar Peeter I-le. Abiellus 2. märtsil 1680 Tallinnas Christina von Rosenbachiga (sünd. 1652), kes oli Tallinna bürgermeistri Bernhard von Rosenbachi ja Anna Derenthali tütar. Abielust sündisid: Bernd Ewold von Patkul, Lakstene mõisnik Christine Maria von Patkul, abiellus Meņģele mõisniku Otto Konrad von Banckauga (suri 1742) "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften", Teil 2 Estland, Bd. 1, Görlitz, 1930, lk. 179–180 Adam Lewenhaupt "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar, lk. 501 Patkul, von; EAA.1674.2.151 Carl Schirren "Die Recesse der livländischen Landtage aus den Jahren 1681 bis 1711: Theils im Wortlaute, theils im Auszuge", lk. 343
Maie-Ann Raun

Maie-Ann Raun (sündinud 7. detsembril 1938) on eesti klaasikunstnik, klaasiajaloolane ja Eesti Kunstiakadeemia emeriitprofessor, Eesti Kunstnike Liidu ja Eesti Klaasikunstnike Ühenduse liige. Tema loomingus on esindatud erinevad tehnoloogilised võtted ja teemakäsitlused ning ta on loonud nii geomeetrilisi kui orgaanilisemaid teoseid. Tema töid leidub Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi, Eesti Ajaloomuuseumi, Eesti Kunstifondi, Tallinna Linnamuuseumi, Tartu Kunstimuuseumi kogudes ning erakogudes Eestis, Soomes, Rootsis, Norras, Šotimaal, Austraalias ja USA-s. 1953–1958 õppis ta Tartu Kujutava Kunsti Koolis kunstiõpetajaks. Aastail 1958–1964 õppis ta Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis klaasehistöö erialal. Aspirantuuri läbis 1966–1969 Moskva Kõrgemas Tööstuskunstikoolis. 1965–1966 töötas Raun Vene NFSV-s Jakov Sverdlovi nimelises klaasitehases kunstnikuna. Alates 1966. töötas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis klaasikunsti ja klaasehistöö õppejõuna. 1996 sai temast Eesti Kunstiakadeemia professor ja 2003 emeriitprofessor. 1995 „Kaugused”, Domini Canes galerii, Tallinn 2004 „365 päeva”, Meistrite Hoovi galerii, Tallinn 2004 „Lained”, Kuke galerii, Haapsalu 2004 „Meri”, Disaini- ja Arhitektuurigalerii, Tallinn 2004 „Klaasmeri”, Meistrite Hoovi galerii, Tallinn 2004 „Ema-klaas-jõgi”, Tartu Kunstimaja, Tartu 2005 „Sild üle vaevavete”, Tartu Ülikooli raamatukogu, Tartu 2008–2009 „Klaasiaeg”, Järvakandi Klaasimuuseumi näitusemaja 1964 pannoo „Galaktikad”, Tartu Observatoorium, Tõravere 1984 ja 1986 vitraažid „Valgus aknas”, Tallinna Matkamaja (dörnses ja kaminasaalis) 1995 vitraaž „Tallinn”, Tallinna Kaubasadama administratiivhoone Rauni CV Eesti Kunstiakadeemia veebilehel https://www.sirp.ee/s3-pressiteated/autoritund-maie-ann-rauniga/ Rauni CV Eesti Klaasikunstnike Ühenduse veebilehel.
John Randel noorem

John Randel noorem (3. detsember 1787 Albany New Yorgi osariik – 2. august 1865 sealsamas) oli Ameerika Ühendriikide maamõõtja, kartograaf, ehitusinsener ja leiutaja. Ta viis aastatel 1808–1817 läbi Manhattani saare täieliku uuringu, mis teenis Komisjonäride 1811. aasta planeeringu huve. Otsustati, et saar paigutatakse sirgjoonelistesse tänavate võrku. Ta osales ka Chesapeake'i ja Delaware'i kanali rajamisel. Marguerite Holloway, "The Measure of Manhattan: The Tumultuous Career and Surprising Legacy of John Randel, Jr." (Kirjastaja: WW Norton & Co, March 2014) ISBN 0393347907
Prandi mõis

Prandi mõis (saksa keeles Brandtenhof, Brandten; varem Kardina, Kardenay) oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas. Mõisa keskus asus Prandi külas. 1613. aastal annetati Kardina (Prandi varasem nimi) küla koos Veskiaru veskiga Paide linnuse ülemvahtmeistrile Hinrich Brandtile (ka Brandten), senikauaks kui ta selles ametis on. Läänistus kinnitati Rootsi kuninga poolt 1616. aasta 29. oktoobril. Brandti perekonnanime järgi kujunes mõisale ja Kardina külale nimeks Prandi (saksa keeles Brandtenhof). 1620. aastal mainiti küla taas riigi omanduses olevana. 1623. aastal rentis Hinrich Brandt valdust 35 riigitaalri eest. Ka 1627. aastal on teda mainitud rentnikuna. 1626. aastal 21. oktoobril annetas Gustav II Adolf küla ooberst Alexander von Essenile (1594–1664). Prandi mõis rajati hiljemalt 1639. aastal. Alexander von Essen rentis oma mõisa välja: 1641. ja 1649. aastal on rentnikuna mainitud Rötger Eckholti. Alexander von Esseni surma järel 1663. aastal sai mõisa omanikuks tema poeg Otto Magnus von Essen (1638–1707), kes rentis mõisa Andreas Wallwichile. 1688. aastal seisis mõis Kuningliku Lossikohtu jurisdiktsiooni all. Otto Magnus jättis mõisa oma tütrele Christina Hedwigile ja viimase abikaasale Kirna mõisnikule Hans Heinrich von Fersenile (maetud 1724). Prandi mõisa päris nende tütar Luise Magdalena von Fersen, kes oli abielus esmalt Karl Johann von Delwigiga ning hiljem Erich Helmich von Kaulbarsiga. 1725. aastal oli mõisarentnikuks Wilhelm Arendson Sonnenbach. 1756. aastal on Prandi mõisa omanikuna mainitud Hans Heinrich von Rosenit (1703–1780). Tema surma järel läks mõis ta pojale Bengt Friedrich von Rosenile (1738–1809). Tema järel kuulus mõis Gottlieb von Belawaryle (surnud 1825). Temalt läks mõis tema tütrele Dorothea Elisabethile ja viimase abikaasale Wilhelm Georg Nikolai von Erschellile. 1834. aastal ostis mõisa Koigi ja Laimetsa mõisnik Otto Magnus von Grünewaldt (1801–1890). Ta likvideeris Prandi küla ning kolis senised elanikud ümber Veskiaru, Sõrandu ja Sigapusma külla. Küla maad mõisastati ning ribaspõllud muudeti suurteks põlluväljadeks. Seniste taluhoonete asemele rajati suured mitmepereelamud kuhu pandi elama moonakad. 1846. aastal mindi Prandi mõisas teorendilt üle raharendile. 1892. aastal sai mõisnikuks Otto Magnuse poeg Georg von Grünewaldt (1830–1901), ning viimase surma järel tema poeg Werner von Grünewaldt (1866–1932). Prandi mõisakompleks asus Prandi Allikajärve kaldal. Mõisa peahoone ei ole säilinud. Säilinud on ükskikud majandushooned ümberehitatud kujul või varemetena. Eesti mõisate loend Triigi, Koigi, Laimetsa ja Prandi mõis - EAA.1687, www.eha.ee Prandi mõis (Peetri khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Karl Kranich "Ajalooandmeid Koigi ümbruse minevikust I" Koigi. 1988. Karl Kranich "Prandi küla ja mõis" Koigi Vallaleht. 19. august 1995
Livensi müüser

See artikkel räägib müüsritaolisest relvast. Leegiheitja kohta vaata artiklit Livens Large Gallery Flame Projector. Livensi müüser (inglise keeles Livens Projector) oli lihtsa ehitusega Suurbritannia müüsritaoline relv, millega sai lasta suuri, süttiva või mürgise sisuga trumleid. Livensi müüsrist sai esimeses maailmasõjas Briti armee gaasirünnakute standardviis ning relv jäi kasutusse kuni teise maailmasõja algusaastateni. Keemiarelvad esimeses maailmasõjas Suurtükkide loend kategooriate järgi Jones (2007) p. 43 National Archive, T 173/330 – Royal Commission on awards to inventors – Livens Ministry of Munitions History 1922, p. 100 "1916 – Other Corps activities". Corps History – Part 14. Royal Engineers Museum. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. juuni 2010. Vaadatud 3. veebruar 2009. The Use of Gas in the Field, 1940 Richter, Donald (1992). Chemical Soldiers – British Gas Warfare in World War I. University Press of Kansas. ISBN 978-0-7006-1113-3. Worldscapes : Chemical & Biological Warfare Royal Engineers Museum, First World War – Livens Projector News Briefs (Livens projector shown). British Pathe. 16. märts 1942. 1:00 algusest. "Firing Livens Projectors". flickr. 7. juuni 2012. "Loading Drums into Livens Projectors". flickr. 7. juuni 2012. "Loading Charges into Livens Projectors". flickr. 7. juuni 2012. "Captured British Livens Projectors". flickr. 22. mai 2012.
Turkmeeni NSV

Turkmeeni NSV oli 1. järgu haldusüksus (liiduvabariik) Nõukogude Liidu koosseisus. Loodi 27. oktoobril 1924 Buhhaara NSV, Horezmi NSV ja Turkestani ANSV osadest. Nõukogude Liidu lagunemise järel 1991. aastal kuulutati Turkmeeni NSV alal välja iseseisev Türkmenistan. Türkmenistan Turkestani ANSV Buhhaara NRV - Buhhaara NSV Horezmi NSV - Horezmi NRV