laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sisulooja

Sisulooja ehk lihtsamalt öeldes suunanäitaja, suunamudija (inglise keeles influencer 'mõjutaja', 'mõjuisik') või mõjutaja on keegi, kes jagab internetis enda elu ja igapäevategemisi sealsete jälgijatega, teeb koostööd tuntud brändidega ja saab selle eest tasu. Levinumad platvormid, kus sisuloojad tegutsevad, on Facebook, Instagram, TikTok, Twitter, WeChat, WhatsApp ja YouTube. Enda huvidest ja soovitud sihtrühmast lähtudes valitakse jututeemad, näiteks arvutimängud, filmid, fantaasiamaailmad, aga ka moeteemad, riietus, meiginipid, moekad mänguasjad jne. Sisuloojana on esile tõstetud näiteks Liina Ariadne Pedanikku, Martti Hallikut, Maria Rannavälja, Liisa Leetmaad, Victoria Villigit, Merilin Taimret, Brigitte Susanne Hunti ja Nele Kirsipuud. Suunamudija Sotsiaalmeedia Eesti mõjukad Vahter, Margus (3. august 2021). "Sotsiaalmeedia sisulooja: tegelikult on see töö, kuid asja peab tegema hingega". Virumaa Teataja. Vaadatud 16. mail 2024. "Suunamudija", Vikipeedia, 13. märts 2024, vaadatud 16. mail 2024 "Vaata, mis haridustase on Eestimaa suurimatel influencer'itel". Postimees/Elu24. 9. september 2019. Vaadatud 16. mail 2024.
Dissertationes Semioticae Universitatis Tartuensis

Dissertationes Semioticae Universitatis Tartuensis on Tartu Ülikooli semiootika osakonnas kaitstud doktoritööde sari. Sari asutati aastal 2000. Sarja kirjastab Tartu Ülikooli Kirjastus, nagu ka teistel erialadel Tartu Ülikoolis kaitstud dissertatsioonide sarju. Kull, Kalevi 2022. Dissertationes Semioticae Universitatis Tartuensis. Sign Systems Studies 50(4): 530–537.
Tatari krambe

Tatari krambe (Crambe tataria) on ristõieliste sugukonda krambe perekonda kuuluv rohttaim. Tatari krambe andmebaasis eElurikkus.
Terje Terasmaa

Terje Terasmaa (sündinud 12. oktoobril 1963) on eesti esimene professionaalne naislöökpillimängija, kes esineb erinevate orkestrite ja ansamblite koosseisus meil ja mujal. Terasmaa lemmikpill on vibrafon, mida Eestis valdavad vaid vähesed.[viide?] Terje Terasmaa on lõpetanud Tallinna Muusikakeskkooli (1982) ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi (praegune Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia, 1987) oma isa Kalju Terasmaa juhendamisel. Ta on pälvinud diplomi vabariiklikul puhk- ja löökpillimängijate konkursil (1986) ja eripreemia festivalil “Tudengi-jazz” (1987). ERSOs alates 1986. Ta esineb peamiselt trios koos viiuldaja Arvo Leiburi ja kitarrist Heiki Mätlikuga. Mitmed heliloojad on sellele triole pühendanud teoseid: René Eespere “Skulptuuri hommik”, Raimo Kangro “Kevadnägemused”, Toivo Tulevi “Amid”, Tõnu Naissoo “Door of the Dream Can Be Open”, Galina Grigorjeva “Kusagil heliseb”, Peeter Vähi “Aleatory Heavy”, Juuso Voltti “Jänkha-dänkha”, Robert Jürjendal “Bells from the Past”. Ühiselt on plaadistatud kolm CDd: “Viva España” (1998), “Tango King Astor Piazzolla” (2000 – pälvis Eesti aasta parima klassika-CD auhinna),  “Drama” (2001, Eesti heliloojate muusika) ja DVD “Grand Cafe Concert” (2005). https://www.inforegister.ee/488133-ID Mart Niineste. Terje Terasmaa: kiire mäng on vibrafonimängu võlusid.{{Kiire mäng on vibrafonimängu võlusid} 10. detsember 2009 Eesti Päevaleht LP Visiitkaart: 32 | Terje Terasmaa. Esmaeeter 25. aprill 1995. {{Visiitkaart:32} Eesti interpreedid: 14 | Terje Terasmaa ja Heiki Mätlik. Esmaeeter 15. september 2000. {{Eesti interpreedid: 14} Eesti interpreedid: 31 | Trio- Arvo Leibur, Terje Terasmaa ja Heiki Mätlik. Esmaeeter 26. jaanuar 2001. {{Eesti interpreedid: 31} Tema isa oli Kalju Terasmaa. Tema abikaasa on viiuldaja Arvo Leibur, neil on poeg ja tütar.
Sloveenia Territoriaalkaitse

Sloveenia Vabariigi Territoriaalne Kaitse (sloveeni keeles Teritorialna obramba Republike Slovenije (TO RS)), tuntud ka kui Sloveenia territoriaalkaitse (sloveeni keeles: Teritorialna obramba Slovenije(TOS)), oli Sloveenia relvajõudude eelkäija. See sai nime Jugoslaavia territoriaalkaitse järgi. Pärast 1968. aasta Varssavi pakti sissetungi Tšehhoslovakkiasse võttis Jugoslaavia juhtkond vastu üldise rahvakaitse doktriini ja asutas territoriaalkaitse üksused. Pärast demokraatlike parteide võitu 1990. aasta Sloveenia parlamendivalimistel andis Belgradi keskvalitsus korralduse Sloveenia territoriaalkaitse desarmeerimiseks, mida tegelikult eirati. Paljud relvad kadusid seejärel tarneladudest ja anti hiljem välja Sloveenia Vabariigi esialgsetele territoriaalkaitseüksustele. TO peakorter asutati 20. novembril 1968. aastal. Selle väejuhatuse varajane väljatöötamine oli peaaegu eranditult Sloveenia ohvitseride kätes. 1990. aastal okupeeris föderaalarmee vägivaldselt territoriaalse kaitse peakorteri. Pärast seda juhtumit määras Sloveenia uue peakorteri, mis asus juhtima Sloveenia armeed. Mais 1991 avati esimesed sõjaväe väljaõppekeskused Ljubljanas, Igis, Pekres ja Mariboris. Esimesed ajateenijad vannutati ametisse 2. juunil. TO käsukeel oli sloveeni keel ja see ise oli organiseeritud JNA-le täiendava löögijõuna. Pärast 1990. aastat organiseeriti see eraldi armeena, mis moodustati lõpuks iseseisvumisele eelnenud kuudel vastavalt Sloveenia põhiseadusele, mis võeti vastu 1991. aastal. Zastava M 70AB automaat Tokarev TT-33 püstol MG 34 kuulipilduja Fagot tankitõrjeraketisüsteem SKS - karabiini Jugoslaavia versioon M59/66 Malyutka tankitõrjeraketisüsteemtankitõrjeraketisüsteem Strela 2 MANPAD M80 Zolja tankitõrje raketiheitja MG42 - kuulipilduja Jugoslaavia versioon M53 M48 vintpüss, sealhulgas snaipriversioon MGV-176 kuulipilduja Püstolkuulipilduja M56 Jugoslaavia MP40 versioon M60 tagasilöögita tankitõrjekahur Kergekuulipilduja M72 Snaiperpüss M76 M79 Osa tankitõrje raketiheitja M84 kuulipilduja M49 kuulipilduja Jugoslaavia PPSh-41 versioon RB M57 SAR 80 automaat 3M6 Shmel tankitõrjeraketisüsteem M-84 lahingutank M-36 tankihävitaja T-54/55 lahingutank T-34/85 keskmine tank BTR-50 soomustransportöör PU versioon Iseliikuv haubits 2S1 Gvozdika BOV soomustransportöör BRDM-2 luuresoomuk BVP M-80 jalaväe lahingumasin TAM 5000 veoauto Puch G TAM-110 veoauto M75 20mm õhutõrjekahur M-63 Plamen mitmikraketiheitja BOV-3 õhutõrjesoomuk ZSU-57-2 M53/59 Praga 9K31 Strela-1 õhutõrjeraketikandja "About the Slovenian Armed Forces". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. juuni 2012. Vaadatud 13. oktoobril 2014. "World Military Aircraft Inventory", Aerospace Source Book 2007, Aviation Week & Space Technology, January 15, 2007. Sloveenia relvajõud Sloveenia iseseisvussõda
Steve Irwin

Stephen Robert Irwin (22. veebruar 1962 – 4. september 2006), tuntud kui "Krokodillikütt", oli Austraalia loomaaiapidaja, looduskaitsja ja saatejuht. Irwin kasvas üles krokodillide ja teiste roomajate ümber ning tema isa Bob õpetas teda nendega seoses. Rahvusvahelise kuulsuse saavutas ta 1990. aastate lõpus telesarjaga "The Crocodile Hunter", mis oli rahvusvaheliselt näidatud metsloomade dokumentaalsari. Irwin juhtis saadet koos oma naise Terriga. Steve ja Terri juhtisid koos mitmeid saateid ning olid Steve'i vanemate asutatud Austraalia Loomaaia omanikud ja haldajad. Neil oli kaks last, Bindi ja Robert. 2006. aastal suri Irwin Suurel Vallrahul veealust dokumentaalfilmi filmides astelrailt saadud vigastusse. Tema auks on nimetatud arvukalt parke, loomaaedu, tänavaid ja asteroid 57567 Crikey. "Steve Irwin". Australia Zoo. Vaadatud 17. mail 2024. "Krokodilliküti traagiline surm". Õhtuleht. Vaadatud 17. mail 2024.
Matúš Šutaj Eštok

Matúš Šutaj Eštok (sündinud 4. veebruaril 1987 Michalovces) on Slovakkia poliitik. Ta on 25. oktoobrist 2023 Slovakkia siseminister. Ta lõpetas aastal 2011 Comeniuse ülikooli õigusteaduse eriala. Ta on töötanud Comeniuse ülikoolis juristina.
Tennis 2024. aasta suveolümpiamängudel

2024. aasta Pariisi suveolümpiamängude tenniseturniirid toimuvad 27. juulist 4. augustini Stade Roland Garrosil, kus osaleb kokku 172 mängijat viie medali nimel: nii meeste kui naiste üksik- ja paarismängus ning segapaarismäng. Sarnaselt varasematele olümpia turniiridele toimub Pariisi 2024. aasta turniir väljalangemise turniir põhimõttel, kus meeste ja naiste üksikmängu loositakse 64 mängijaga. Tenniseturniiridel on meeste ja naiste üksikmängus kuus, mees- ja naispaarismängus viis (suurus 32 paari) ning segapaarismängus neli (suurus 16 paari) vooru. Poolfinaaletappi pääsevad mängijad ja paarid tagavad oma medaliheitluse, kui kaks kaotanud poolfinalisti võistlevad pronksmedali nimel. Kõik üksikmängud on parimad kolmest setist standardse tiebreakiga (seitse punktini) igas setis, sealhulgas lõppsetis. Kõigil paarismänguvõistlustel mängitakse kolmanda seti asemel matši tiebreak (kuni kümme punktini). Pariisi 2024. aasta tenniseturniir on esimene olümpiamängude saviväljakul pärast 1992. aasta Barcelona võistlust Tennis de la Vall d'Hebronis. See on ühtlasi esimene olümpiaturniir, mis mängitakse looduslikul pinnal, ja esimene suure slämmi turniiril pärast 2012. aasta turniiri Londonis, mis toimus Wimbledoni meistrivõistluste toimumispaigas All England murutennise ja kroketiklubis. Pariis 2024 – tenniseveeb
Kesu raba

Kesu raba asub Rapla maakonna ja Pärnu maakonna piiril. Halduslikult on suurem osa rabast Märjamaa vallas ning raba lõunapoolsed servalad ulatuvad veidi ka Põhja-Pärnumaa ja Lääneranna valla aladele. Kesu raba pindala on 30 km². Turbalasundi paksus on kuni 7 meetrit, keskmine paksus 5 meetrit. Turbavarud on 113 miljonit m³. Pindalaühiku kohta on Kesu raba suurimate turbavarudega soode hulgas Eestis. Raba absoluutne kõrgus on 21 meetrit. 82% soost on raba, 10% siirdesoo ja 8% madalsoo. Soos on kaks laugastikku: üks raba idaosas ja teine raba lääneosas. 1950. aastate alguses toimus raba lääneosas suur soopõleng, mille tagajärgi on selgelt märgata siiani. Tänapäeval toimub Kesu raba lääne edelapoolses servas intensiivne mineraalmaa soostumine. Väljavool Kesu rabast on Kasari jõgikonda (Naravere oja, Liiva oja, Kesu oja, Avaste oja). 19. sajandil ja 20. sajandi alguses on raba servaladel kaevandatud vähesel määral turvast. Suurem soo turbavarude hõlvamine oli kavas 1960. aastatel, mida ei tehtud siiski teoks. Kunagist turbakaevandust meenutavad Kesu külas vett täis turbavõtuaugud. Siin-seal on säilinud ka soosse kaevatud vanu linaleoauke. 1992. aastal võeti suurem osa soost looduskaitse alla (Kesu sookaitseala).
Ühendvõistkond

Kaasaegsed olümpiamängud võimaldasid ühendvõistkonna üksikliikmetel olla erinevatest rahvustest. Rahvusvaheline Olümpiakomitee (ROK) koondas oma tulemused segavõistkonna nimetuse alla (ROK kood ZZX). Kolmel esimesel kaasaegsel mängul aastatel 1896–1904 võitsid segavõistkonnad kokku 25 medalit. Näiteks tennise paarismäng, kus Ateenas 1896. aastal osalesid kahe eri riigi sportlastest moodustatud paarid. Olümpiavõitjateks tulid Suurbritanniat esindanud John Pius Boland ja Saksa keisririigi eest võistelnud Friedrich Traun. 1900. aasta olümpiamängudel Pariisis võitis ühendvõistkond lausa kaheks kuldmedalit: 5000 meetri meeskonnajoosus, polos, sõudmises, ragbis, kahel korral purjetamises, köieveos ja veepallis. 1904. aastal Ameerika Ühendriikides St. Louisis said ühendvõistkonnad viimast korda osaleda. Nendel mängudel võideti veel kaks esikohta: võimlemises ja vehklemises. Lisaks võideti veel kolmedelt olümpiamängudelt 6 hõbemedalit ja kaheksa pronksmedalit.
Battarrea

Battarrea on šampinjonilaadsete seltsi šampinjoniliste sugukonda kuuluv perekond seeni. Battarrea phalloides – karkseen Battarrea andmebaasis eElurikkus
Šalva Papuašvili

Šalva Papuašvili (gruusia keelesː შალვა პაპუაშვილი; sündinud 26. jaanuaril 1976) on Gruusia poliitik, aastast 2021 parlamendi esimees. Ta on erakonna Gruusia Unistus liige ning aastast 2020 Gruusia parlamendi liige ja 29. detsembrist 2021 Gruusia parlamendi spiiker.
Dietrich Schenk von Erbach

Dietrich Schenk von Erbach (u. 1395 – 6. mai 1459) oli Erbachi aadlisuguvõsast pärit Mainzi peapiiskop ja kuurvürst 1434–1459. Dietrich Schenk von Erbach sündis u. 1395. aastal Eberhard VI Schenk von Erbachi ja Maria von Bickenbachi perekonda. 1409. aastal astus Schenk Heidelbergi Ülikooli ning neli aastat hiljem sai ta kanoonikuks. 1419. aastal sai ta alamdiakoniks. 1421. aastal sai ta Mainzi peapiiskop Konrad III-lt mõisa. Kaheksa aastat hiljem sai ta paavsti loal Mainzis kantoriks. 1434. aasta 6. juulil valiti Schenk järgmiseks Mainzi peapiiskopiks. Kuna Konrad III oli linna samal aastal kirikuvande alla pannud, toimus Schenki ametissepühitsemis-tseremoonia alles 1439. aasta 7. märtsil. 1449. aastal lahendas ta linna haldustülid gildide ja aadlike vahel. Konfliktis paavst Eugenius IV ja Baseli (hiljem Firenze) kirikukogu vahel proovis Schenk säilitada neutraalsust ning Saksa kiriku huve. 1440ndate keskel kutsus ta kokku mitu kuurvürstide ja piiskoppide kogut, mis viisid "Mainzi aktseptatsiooni (Püha Rooma keiser Albrecht II ja Saksamaa kuurvürstide leping, millega võeti vastu Baseli kirikukogu otsused)" koostamiseni. 1443. aastal lõpetas ta piiritülid Hesseni maakrahvkonnaga. Tema ametiajal leiutas Johannes Gutenberg trükipressi, millega trükiti 1457. aastal Mainzi psalter. Dietrich Schenk von Erlach suri 6. mail 1459 Aschaffenbergis. "Dietrich (Theoderich) Schenk von Erbach (um 1395–1459)". Vaadatud 17.05.2024. "Dietrich von Erbach". Deutsche Biographie. Vaadatud 17.05.2024. "Mainz, Erzbistum/Erzstift: Politische Geschichte (Spätmittelalter)". Vaadatud 17.05.2024. "Bündnis zwischen Mainz und Hessen". Vaadatud 17.05.2024. "The Mainz Psalter....without "Any Driving of the Pen"". Vaadatud 17.05.2024.
Pilis

Pilis (slovaki keeles Piliš) on linn Ungaris Pesti komitaadis Monori kreisis. Pilis asub kreisikeskusest Monorist umbes 10 km ja Budapesti kesklinnast ligikaudu 44 km kagus. Linna läbivad Budapest–Cegléd–Szolnoki raudteeliin ja Ungari peamaantee nr. 4. Piirkond oli asustatud juba kiviajal. Asulat on esmamainitud 1326. aastal. Küla hävis Türgi ikke ajal 1592. aastal ja jäi pikaks ajaks inimtühjaks. Küla taasasustamine on seotud János Beleznayga, kes laskis 1710. aasta paiku külasse ehitada kahekorruselise lossi. 1722. aastal alustas ta küla taasasustamist slovaki ümberasujatega. Pilis sai linnaõigused 2005. aastal. Piazza al Serchio, Itaalia Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. Pilisről Pilis. Vaadatud 17. mail 2024 Kronológia Várossá nyilvánítás. Vaadatud 17. mail 2024
Igarka

Igarka on linn Venemaa Krasnojarski krais Turuhhanski rajoonis. Asub Jenissei paremal kaldal. 1929. aastal ehitati linna kohale sadam. Selle juurde tekkinud asula on linn aastast 1931. Aastatel 1947–1953 ehitasid GULAGi sunnitöölised raudteed (Objekt nr 503) Igarkast Salehardi Tjumeni oblastis, kuid see ei valminud täielikult ning jäi kasutusele võtmata. Raudtee jäänuseid võib tundras näha tänini. Linnas on metsakombinaat ja kalatehas ning igikeltsamuuseum. 1989. aastal elas linnas 18 800 inimest, 2007. aastal oli seal 7300 ja 2020. aastal 4319 elanikku. станок Игарский. О трупах заботились дикие животные". Как строилась сталинская "дорога на костях, Сибирь.Реалии, (vaadatud 29.01.2023)
Diether von Isenburg

Diether von Isenburg (u. 1412 – 7. mai 1482) oli Mainzi peapiiskop aastatel 1460–1461, mil kukutati vastaskandidaat Adolf II poolt. Peale tema surma oli Isenburg peapiiskop veel 1476–1482. Diether von Isenburg sündis u. 1412 Isenburg-Büdingeni krahv Diether I ja Elisabeth von Solm-Braunfelsi perekonda. 1427. aastal astus ta Mainzi kloostrisse ning loobus kaks aastat hiljem oma pärilusõigusest oma venna kasuks ja sai kanoonikuks. Samal ajal õppis ta Kölni ja Erfurdi ülikoolides. 1434. aastal lõpetas ta kooli bakalaureusekraadiga ning sai Erfurdis ka rektoriks. 1453. aastal sai ta Mainzi katedraali haldajaks ning peapiiskopkonna maksukogujaks. Peale peapiiskop Dietrich Schenk von Erbachi surma 6. mail 1459 toimusid seitsmeliikmelises toomkapiitlis valimised, kus Isenburg võistles Nassau-Wiesbaden-Idsteini krahvi poja Adolfiga. Isenburg võitis nelja häälega. Paavst Pius II käest sai ta 20 000 kuldna lubamisega ametissekinnituse järgmise aasta 4. jaanuaril. Isenburg ei suutnud raha aga tasuda. Isenburgi võit valimistel viis konfliktini Pfalzi krahv Friedrich I-ga, kes teda 1460 Pfeddersheimi lahingus võitis. 1461. aasta mais korraldas Isenburg Frankfurdis maahärrade kokkutuleku, milles ründas paavsti. Pius II tagandas Isenburgi ametist 21. augustil, 8. augustil oli ta järgmiseks peapiiskopiks juba Adolfi määranud. Isenburg alustas sõda Adolfiga (nn. Mainzi diötseesivaenus, väiksem osa tol ajal käinud Baieri sõjast), kes astus liitu Trieri, Metzi ja Speyeri piiskoppide ning Württembergi krahv Ulrich V ja Badeni markrahv Karl I-ga. Isenburgi toetas Friedrich I. Isenburg ja Friedrich saavutasid 1462 Seckenheimi lahingus suure võidu Adolfi jt. vägede üle, kuid sama aasta 28. oktoobril hõivas Adolf Mainzi. Järgmisel aastal sõlmiti Zeilsheimi rahuleping, millega Isenburg loobus Mainzi peapiiskopitiitlist. Vastutasuks eraldati talle peapiiskopkonnast maad. Peale Adolf II surma 1675. aasta 9. novembril valiti Isenburg toomkapiitli poolt taas peapiiskopiks. 5. aprillil 1476 kinnitas ta ametisse ka paavst Sixtus VI. 22. aprillil puhkes linnaelanike seas mäss, kuna kardeti, et linn antakse toomkapiitli valitsemise alla. Isenburg surus mässu maha. 1477. aastal asutas Isenburg Mainzi Ülikooli. 12. jaanuaril 1481 määras ta endale koadjuutoriks Saksimaa kuurvürsti poja Adalberti. 1482. aasta kevadel haigestus Isenburg Aschaffenburgis düsenteeriasse ning suri 7. mail. "Diether von Isenburg (um 1412–1482)". Vaadatud 18.05.2024. "Dieter Graf von Isenburg". Deutsche Biographie. Vaadatud 18.05.2024. "The Princes' War in South Germany 1458-1463" (PDF). Lk 93. Vaadatud 18.05.2024. "Die Mainzer Stiftsfehde 1459–1463". Lk 115. Vaadatud 18.05.2024. "Mainzer Stiftsfehde". Vaadatud 18.05.2024. Gieseler, Johann Carl Ludwig (1853). A Compendium of Ecclesiastical History. Kd 4. Lk 367. "Diether of Isenburg". Vaadatud 18.05.2024. Menzer, Karl. Diether von Isenburg - Erzbischof von Mainz 1459–1463. 1868.
Vehklemine 2024. aasta suveolümpiamängudel

2024. aasta suveolümpiamängude vehklemisvõistlused Pariisis toimusid 27. juulist 4. augustini Grand Palaisi näitusehallis. Mängudel võistles kaheteistkümnel medalialal kokku 212 vehklejat, mis jagunesid võrdselt meeste ja naiste vahel. Teist olümpiat järjest vehklesid nii mehed kui ka naised nii individuaal- kui ka võistkondlikul võistlusel nii epees, floretis kui ka espadronis.   *   Korraldajariik (Prantsusmaa) Finaal: 28. juuli Osavõtjaid: 35 Riike: 19 Olümpiavõitja 2020: Romain Cannone,  Prantsusmaa Ametlikud tulemused: Finaal Finaal: 2. august Osavõtjaid: 32 Riike: 8 Olümpiavõitja 2020:  Jaapan Koki Kano Kazuyasu Minobe Masaru Yamada Satoru Uyama Ametlikud tulemused: Finaal Finaal: 29. juuli Osavõtjaid: 37 Riike: 21 Olümpiavõitja 2020: Cheung Ka-long,  Hong Kong Ametlikud tulemused: Finaal Finaal: 4. august Osavõtjaid: 24 Riike: 8 Olümpiavõitja 2020:  Prantsusmaa Erwann Le Péchoux Enzo Lefort Julien Mertine Maxime Pauty Ametlikud tulemused: Finaal Finaal: 27. juuli Osavõtjaid: 34 Riike: 18 Olümpiavõitja 2020: Áron Szilágyi,  Ungari Ametlikud tulemused: Finaal Finaal: 31. juuli Osavõtjaid: 32 Riike: 8 Olümpiavõitja 2020:  Lõuna-Korea Oh Sang-uk Kim Jun-ho Kim Jung-hwan Gu Bon-gil Ametlikud tulemused: Finaal Finaal: 27. juuli Osavõtjaid: 36 Riike: 20 Olümpiavõitja 2020: Sun Yiwen,  Hiina Ametlikud tulemused: Finaal Finaal: 30. juuli Osavõtjaid: 32 Riike: 8 Olümpiavõitja 2020:  Eesti Julia Beljajeva Irina Embrich Erika Kirpu Katrina Lehis Ametlikud tulemused: Finaal Finaal: 28. juuli Osavõtjaid: 34 Riike: 18 Olümpiavõitja 2020: Lee Kiefer,  USA Ametlikud tulemused: Finaal Finaal: 1. august Osavõtjaid: 32 Riike: 8 Olümpiavõitja 2020: ROC Inna Deriglazova Adelina Zagidullina Larissa Korobeinikova Marta Martjanova Ametlikud tulemused: Finaal Finaal: 29. juuli Osavõtjaid: 36 Riike: 20 Olümpiavõitja 2020: Sofia Pozdniakova, ROC Ametlikud tulemused: Finaal Finaal: 3. august Osavõtjaid: 24 Riike: 8 Olümpiavõitja 2020: Mall:Riigi andmed Olga Nikitina Sofia Pozdniakova Sofia Velikaja Ametlikud tulemused: Finaal Vehklemine Pariis 2024 veebilehel FIE veebileht Tulemuste raamat
Kecel

Kecel (horvaadi keeles Kecelj) on linn Ungaris Bács-Kiskuni komitaadis Kiskőrösi kreisis. Kecelis asub Pintér Műveki Sõjatehnika Park (Pintér Művek Haditechnikai Park). Kecel asub kreisikeskusest Kiskőrösist umbes 11 km lõunaedelas ja komitaadikeskusest Kecskemétist ligikaudu 52 km edelas. Kecelit on esmamainitud 1198. aastal. Türgi ikke ajal jäi asula inimtühjaks. Kecel taasasutati 1734. aastal. Kecel sai suurkülaks 1. jaanuaril 1970 ja linnaks 22. aprillil 1993. Schwarzenbruck, Saksamaa Lupeni, Rumeenia Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. Pintér Művek Haditechnikai Park, Kecel Mozaik Múzeumtúra. Vaadatud 18. mai 2024 Kecel Városi Önkormányzat Online Cégnyilvántartó. Vaadatud 18. mail 2024
Adolf II (Mainz)

Adolf II (u. 1423 – 6. september 1475) oli pärast Diether von Isenburgi Mainzi diötseesivaenuse ajal kukutamist Mainzi peapiiskop 1461–1475. Adolf sündis u. 1423 Nassau-Wiesbaden-Idsteini krahv Adolf II ja Margarethe von Badeni perekonda. 1450. aastal on teda mainitud kanoonikuna. 1441. aastal õppis ta Heidelbergi ülikoolis, kus ta sai kaks aastat hiljem sai rektoriks. 1444. aastal kolis ta Kölni. 1451. aastal sai ta Mainzi Püha Peetri kirikus praostiks. 1453 määrati ta Erfurdi õuekohtu eesistujaks. Pärast Mainzi peapiiskop Dietrich Schenk von Erbachi surma toimusid 1460 toomkapiitlis valimised, kaotas Adolf Diether von Isenburgile. Pius II kinnitas Isenburgi algul ametisse, kuid tagandas ta 21. augustil 1461 ametist (kuna ta oli paavsti ja keisri vastu astunud), 8. augustil oli ta juba uueks peapiiskopiks Adolfi määranud. Mainzi linn jäi Isenburgi toetama ning Adolf II sõlmis liidulepingu Württembergi krahv Ulrich V ja Badeni markkrahv Karl I-ga. 1462 hõivas Adolf Mainzi ning Isenburg põgenes. Adolf ja Isenburg sõlmisid 1463 rahulepingu, millega viimane peapiiskopitiitlist loobus ja Adolfit järgmise peapiiskopina tunnistas. Adolf korraldas Mainzis (mida oli sõja ajal rüüstatud ja põletatud) parandustöid ning ehitas lisaks koole ja kloostreid. Adolf II suri 6. septembril 1475 Eltvilles. Peale tema surma sai Isenburg taas peapiiskopiks. "Adolf II. von Nassau (um 1423–1475)". Vaadatud 18.05.2024. "PIUS II, [BRIEF NAMING ADOLF VON NASSAU AS ARCHBISHOP OF MAINZ]. [Mainz: Johann Fust & Peter Schoeffer, after 21 August 1461]". Vaadatud 18.05.2024. "Die Mainzer Stiftsfehde, der badisch-pfälzische Krieg und eine nicht eingehaltene Eheberedung für Gerhard III. Graf zu Sayn – ein regionaler Konflikt zwischen 1458 bis 1469 mit Beteiligung Graf Gerhards II. von Sayn" (PDF). Vaadatud 18.05.2024. "The Princes' War in South Germany 1458-1463" (PDF). Lk 188. Vaadatud 18.05.2024.
Jahutusvedelik

Jahutusvedelik on aine, tavaliselt vedelik, mida kasutatakse süsteemi temperatuuri vähendamiseks või reguleerimiseks. Ideaalne jahutusvedelik on suure soojusmahtuvuse, madala viskoossusega, odav, mittetoksiline, keemiliselt inertne ning ei põhjusta ega soodusta jahutussüsteemi korrosiooni. Mõned rakendused nõuavad, et jahutusvedelik oleks ka elektriisolaator. Kuigi terminit "jahutusvedelik" kasutatakse tavaliselt autotööstuses ja HVAC-i rakendustes, on tööstuslikul töötlemisel soojusülekandevedelik üks tehniline termin, mida kasutatakse sagedamini kõrge temperatuuriga ja madala temperatuuriga tootmisrakendustes. Mõiste hõlmab ka lõikevedelikke. Tööstuslik lõikevedelik on üldiselt klassifitseeritud vees lahustuvaks jahutusvedelikuks ja puhtaks lõikevedelikuks. Vees lahustuv jahutusvedelik on õli-vees emulsioon. Jahutusvedelik võib hoida oma faasi ja jääda vedelaks või gaasiliseks või läbida faasisiirde, kusjuures latentne soojus suurendab jahutuse efektiivsust. Viimast, kui seda kasutatakse ümbritseva keskkonna temperatuurist madalama temperatuuri saavutamiseks, tuntakse rohkem kui Külmutusagensit. Betaine as coolant Duratherm Extended Life Fluids Paratherm Corporation