laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Aa-laava

Aa-laava ['a'a] on teravaservaline ja ebaühtlase pinnaga laavavool. Nimi "aa" tuleb havai keele sõnast ʻaʻā ja tähendab valuväljendust, eestikeelne tõlge oleks "aiai". Nimi tuleneb ilmselt sellest, et laava peal on tema teravuse tõttu paljajalu väga valus käia. Aa-laava tekib, kui voolava ja siledapinnalise pahoehoe pind jahtudes puruneb laava sisemuses liikuva vedelama osa kiiremini voolamise tõttu. Seetõttu on võimalik, et samas laavavoolus esineb nii aa-laavat (näiteks laavavoolu esiosas) kui ka pahoehoed (näiteks laavavoolu tagaosas). Aa-laava on üks kolmest laava põhivormist pahoehoe- ja padilaava kõrval. Selle termini võttis kasutusele USA geoloog Clarence Dutton (1841–1912). Aa-laava on keskmise või väikese viskoossusega basaltne laava. Sellel on kare või prügine pind, mis koosneb räbuks nimetatavatest purunenud laavaplokkidest. Aa-laava võib sisaldada kuni 3 m suurusi tardunud laavast koosnevaid palle. Aa-laava tekib tavaliselt siis, kui vulkaan purskab laavat, mille temperatuur on 1000–1100 °C. See tähendab, et aa-laava moodustub kergemini jahedamast laavast, sest pahoehoe-laava tekib tavaliselt siis, kui vulkaan purskab laavat, mille temperatuur on 1100–1200 °C. Aa-laava pealmine osa puutub kokku välisõhuga, mille temperatuur on palju jahedam laavast enesest. Seetõttu laavavoolu pealmine kiht jahtub rutem ja tardub. Kuid tardudes tema tihedus suureneb ja ta langeb alla, laavavoolu põhja, kus tagant tulev tardumata laava temast üle voolab. Seetõttu on aa-laaval jahedamad, tardunud kihid nii peal- kui allpool, aga nende vahel voolab kõige kuumem ja vedelam laava. Aa-laavast koosneva laavavoolu ületamine on väga vaevaline ettevõtmine. Igal sammul kipub tasakaal kaduma, libisemine tekitab sisselõikeid saabastes ning kukkumine lõpeb katkilõigatud käte ja põlvedega. Aa-laava teravad nurgelised servad peegeldavad hästi radari kiiri. Seetõttu on aa-laava voolusid võimalik avastada satelliidilt. Pahoehoe Padilaava P. Francis, C. Oppenheimer. "Volcanoes" (2. trükk). Oxford University Press 2003. Lk. 146. ISBN 0199254699
Sotsiaaltöö

Sotsiaaltöö on sotsiaalprobleemide ennetamiseks, vähendamiseks või kaotamiseks tehtav kutsetöö. Sotsiaaltöö ülimateks põhimõteteks on inimese olemusliku väärtuse ja inimväärikuse austamine, kahjustamisest hoidumine, erinevuste austamine ning inimõiguste ja sotsiaalse õigluse kaitsmine. 2014. aastal Rahvusvahelise Sotsiaaltöötajate Föderatsiooni heaks kiidetud definitsiooni kohaselt on sotsiaaltöö "praktikapõhine elukutse ja akadeemiline distsipliin, mis edendab sotsiaalset muutust ja arengut, sotsiaalset sidusust, inimeste võimestamist ja vabastamist. Sotsiaaltöö keskseteks pritsiipideks on sotsiaalne õiglus, inimõigused, kollektiivne vastutus ja erinevuste respekteerimine. Tuginedes sotsiaaltöö teooriatele, sotsiaal- ja humanitaarteadustele ning pärimusteadmusele kaasab sotsiaaltöö inimesi ja struktuure, et lahendada elu väljakutseid ja suurendada heaolu." Sotsiaaltöötajatel on Eestis oma ajakiri Sotsiaaltöö, mida annavad välja Eesti Vabariigi Sotsiaalministeerium ja Tervise Arengu Instituut. Sotsiaaltöö on tihedalt integreeritud eripedagoogika, meditsiini, sotsioloogia, psühholoogia, politoloogia ja avaliku haldusega. diakooniatöö koolisotsiaaltöö kriminaalpreventsioon lastekaitse ohvriabi sotsiaalhoolekanne sotsiaalpoliitika tervishoiu sotsiaaltöö adopteerimine asenduskodu asotsiaal eestkoste elatusmiinimum elatustase füüsiline puue hariduslik erivajadus heaoluriik heitunud isik hoolekanne hüvitis inimõigused juhtumianalüüs kaitstud tööturg koolist väljalangemine mitteõppiv laps nõustamine ohvriabi pagulus puue rehabilitatsioon retsidiivsus roheline sotsiaaltöö sotsiaalhoolekanne sotsiaalkindlustus sotsiaalne kaasatus sotsiaalnõustamine sotsiaalpedagoogika sotsiaalpoliitika sotsiaalpsühholoogia sotsiaaltoetus supervisioon toetatud töö toetus toimetulek toimetulekutoetus tugiisik turvakodu töö tööhõive töötuabiraha töötukassa tööturg töötus töövõimetus tööõigus usaldustelefon vaesus vaimupuue vanemahüvitis varjupaik võlanõustamine õigusriik õpiraskused ökosotsiaaltöö üksikvanem üleminekutöö ümberõpe Eesti Sotsiaaltöö Assotsiatsioon Tallinna Sotsiaaltöö Keskus "Sotsiaaltöö professiooni ülemaailmne definitsioon | Tervise Arengu Instituut". www.tai.ee. Vaadatud 23. novembril 2023. "International Federation of Social Workers. Global Definition of Social Work". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. veebruar 2016. Vaadatud 18. veebruaril 2016.
Lembit Aaslav-Kaasik

Lembit Aaslav-Kaasik (sündinud 6. märtsil 1930 Tartus) on eesti veemootorisportlane, Euroopa meister (2001) ja maailmarekordi (1976) püstitaja. Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna Kalatööstusliku Merekooli ning töötas aastatel 1957–1996 Noorte Meremeeste Klubis. Ta on valmistanud võidusõidupaate, eriti tuntud on ta võidusõidupaatide sõukruvide ehk vintide valmistajana ning teeb seda tänapäevani koos oma poja Erik Aaslav-Kaasikuga ettevõttes LAK Propellers. Ta hakkas veemootorispordiga tegelema 1957. aastal. Ta tuli aastatel 1959–1987 30 korda Eesti NSV meistriks ning kuulus aastatel 1958–2005 Eesti NSV ja Eesti koondisse. Ta sai Nõukogude Liidu meistrivõistlustel viis kuld-, kolm hõbe- ja kaks pronksmedalit. 2000. aastal võitis ta O-125 klassi maailmameistrivõistlustel hõbemedali ning tuli samas võistlusklassis 2001. aastal Euroopa meistriks. Veel 2005. aastal osales ta 75-aastaselt Tallinnas Harku järvel toimunud O-125 klassi maailmameistrivõistlustel ja sai 16. koha. Ta on esimene eestlane, kes ületas vee peal kiiruse 100 km/h (1966, O-175 klass, 101,694 km/h). Ta püstitas esimese eesti veemotosportlasena maailmarekordi (Lipetskis 1972, O-250 klass, 99,96 km/h, 10 miili sõit) ning mitmes võistlusklassis kokku 17 Eesti NSV ja Eesti ning 3 Nõukogude Liidu rekordit. Ta on töötanud treenerina 1958. aastast. Tema õpilasi: Maie, Ahto, Uku, Erik Aaslav-Kaasik ja Lembit Aaslav-Kaasik juunior ning Vello Lehtma, Urmas Sepp, Urmas Mägi, Rivo Jõõras ja Alo Näks. Tema õpilane Toomas Mets püstitas 1975. aastal maailmarekordi ja tuli 2005. aastal maailmameistriks. Kuulunud Nõukogude mereväe klubidesse, ALMAVÜ-sse ja Eesti Vetelpäästeühingusse. 1967–2007 Veemotoliidu juhatuse liige 1991 Tallinna Veemotoklubi kommodoor 1967 aumeistersportlane 1976 NSV Liidu rahvusvahelise klassi meistersportlane 1976 Eesti NSV teeneline treener 2000 Eesti parim veemotosportlane 2001 Eesti parim veemotosportlane 2008 Eesti Kultuurkapitali elutöötoetus 2018 Valgetähe V klassi teenetemärk Tema abikaasa aastatel 1957–1966 oli veemotosportlane Maie Aaslav-Kaasik. Neil on tütar Ingrid. Lembit Aaslav-Kaasiku teisest abielust on tütar ning pojad Ahto ja Uku, pojad on isa jälgedes samuti veemotosportlased, niisamuti pojatütar Sanna. Tema kolmas abikaasa Eve Aaslav-Kaasik on tegutsenud veemoto võistlustel kohtunikuna, nende pojad on veemotosportlased Erik ja Lembit. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Lembit Aaslav-Kaasik". // Veemoto Eestis 1954 – 2003. Koostanud Vahur Joala. Varrak. Tallinn 2003, lk 260–270. Kaarel Täll. "Valgetähe teenetemärgi kavaler Lembit Aaslav-Kaasik jääb mootorpaatide juurde surmatunnini". Õhtuleht, 5. veebruar 2018. Lembit Aaslav-Kaasik Biograafia ESBL-is Lembit Aaslav-Kaasiku sporditulemused
Kinnine ninahääldus

Kinnine ninahääldus ehk rhinophonia clausa on rinolaalia vorm, mida iseloomustab ninaresonantsi vähesus ning õhuvoolu ninast läbi pääsemise raskused. Kõnes kaotavad täishäälikud oma loomuliku kõla ning nasaalid asenduvad sulghäälikute või indiferentsete häälikutega. Mõjutatud on ka intonatsioon ja kõne selgus. Kui põhjused on orgaanilised, on probleem võimalik lahendada kirurgilise sekkumisega. Kui põhjused on funktsionaalsed, tuleb pöörduda logopeedi poole. Nohu, sh krooniline nohu laienenud pehme suulagi suurenenud adenoidid kasvajad, ninapolüüp, limaskesta hüpertroofia harjumuslikud (funktsionaalsed) põhjused Keha pinge reguleerimine õhuvoolu kontrolli harjutamine taju parandamine ja õigete hääldusasendite kujundamine kõnemuskulatuuri parandamine eripedagoogika hüponasaalsus logopeedia neelulukk ehk velofarüngaalne süsteem rinofoonia rinolaalia Marika Padrik, 1998, Hääli hälvikute huulilt. Esimene osa : õppevahend logopeedidele [Elektrooniline teavik] CD plaat Tiia Espe, 1973, Logopeedia alused saksakeelne ülevaade Leitlinien der Deutschen Gesellschaft für Phoniatrie und Pädaudiologie tutvustus ja videod inglise keeles
Dimensioon

Dimensioon on valem, mis määrab kindlaks füüsikalise suuruse seose valitud suuruste süsteemi põhisuurustega. Põhisuuruste dimensioone väljendatakse tähistega, milleks on rahvusvahelise suuruste süsteemi ISQ (International System of Quantities) kohaselt püstkirjas suurtähed. Rahvusvahelise suuruste süsteemiga on seotud ühikusüsteem, milles igale dimensioonile vastab kindel mõõtühik. Rahvusvahelises suuruste süsteemis on põhisuurusteks pikkus, mass, aeg, elektrivool, temperatuur, ainehulk ja valgustugevus. Kõigi muude füüsikaliste suuruste dimensioonid tuletatakse põhiühikute positiivsete või negatiivsete astendajatega dimensioonide korrutisena. Tuletatud suuruse dimensiooni on võimalik moodustada suurustevahelisest seosest. Näiteks liikumiskiirus v {\displaystyle v} avaldub valemiga v = s t = s t − 1 {\displaystyle v={\frac {s}{t}}=s\,t^{-1}} , kus s {\displaystyle s} on teepikkus ja t {\displaystyle t} aeg. Kiiruse dimensiooni dim v {\displaystyle {\text{dim}}\,v} saamiseks asendame astendajaga avaldises s {\displaystyle s} pikkuse dimensiooniga L ja t {\displaystyle t} aja dimensioonidega T: dim v = L T − 1 {\displaystyle {\text{dim}}\,v={\text{L}}{\text{T}}^{-1}} . Dimensionaalanalüüs SI-süsteemi ühikud BIPM: The International System of Units (The so-called „SI Brochure“), 8th edition 2006.
Jürg Wyttenbach

Jürg Wyttenbach (2. detsember 1935 Bern – 22. detsember 2021) oli Šveitsi helilooja, dirigent ja pianist. Elas Baselis. Jürg Wyttenbach õppis Berni Kunstikõrgkoolis (Hochschule der Künste Bern) Kurt Fischeri õpilasena klaverit ja Pariisi Konservatooriumis (Conservatoire de Paris) Sándor Veressi õpilasena heliloomingut. Algusest peale tegutses pianisti ja dirigendina eelkõige nüüdismuusika interpreedina. Dirigendina kandis ette üle saja nüüdisheliteose, millest enamiku puhul oli tegu esiettekandega. Juhatas Dresdeni Filharmoonikuid (Dresdner Philharmonie), Baden-Badeni Raadio Sümfooniaorkestrit (SWR Sinfonieorchester Baden-Baden) ja Freiburgi Raadio Sümfooniaorkestrit (Südwestfunk-Orchester), Hesseni Raadio Sümfooniaorkestrit (Hessischer Rundfunk-Orchester) ning Krakówi Sümfooniaorkestrit. Ta juhatas ka paljusid nüüdismuusikale spetsialiseerunud ansambleid, nagu näiteks Ensemble Modern, Klangforum Wien, Ensemble recherche, Baseli nüüdismuusikaühingu (Internationale Gesellschaft für Neue Musik IGNM) ansambel, Ensemble l'Itinéraire ja Ensemble Forum Lyon. Jürg Wyttenbach oli regulaarne külaline Donaueschingeri Muusikapäevadel (Donaueschinger Musiktage), Pariisi festivalil "Festival d’Automne", festivalidel "Wien modern", "Festival musica“ Strasbourgis ja "Varssavi sügis". Tegi pidevalt koostööd Basel Sinfoniettaga, osaledes selle orkestriga festivalidel "Archipel" Genfis ja "Octobre en Normandie" Rouenis. Ta töötas õppejõuna Bieli Muusikakoolis ja Berni Konservatooriumis. 1967–2003 juhtis ta Baseli linna muusikaakadeemia juures asuva konservatooriumi (Konservatorium der Musik-Akademie der Stadt Basel) klaveriklassi ja alates 1970. aastast nüüdismuusika interpretatsiooni klassi. Teda kui heliloojat mõjutas kõigepealt Béla Bartók ja hiljem Mauricio Kagel. Jürg Wyttenbach kirjutas enamasti teoseid, mis lähenevad erinevatele teatrivormidele. "Exécution ajournée" keelpillikvartetile "Lamentoroso" sopranile ja 6 meesklarnetistile "Tarantella" laulvale ja tantsivale naisviiuldajale "Encore!" naisnäitlejale (naislauljale) ja tšellistile "Harlekinade" naisnäitlejale, kahele klounile ja keelpillikvintetile "Divisions" klaverile ja 9 soolokeelpillile "De Metalli aus den Prophezeiungen von Leonardo da Vinci" baritonile ja orkestrile Lisaks paljudele positiivsetele heliplaadiarvustustele on Jürg Wyttenbachi dirigeeritud Giacinto Scelsi kogutud koori- ja orkestriteoste CD saanud auhinna Grand Prix du Disque ning Saksa heliplaadikriitika preemia (Preis der Deutschen Schallplattenkritik). 1993. aastal sai Jürg Wyttenbach Baseli linna kultuuripreemia (Kulturpreis der Stadt Basel) ning 2003. aastal Šveitsi Helikunstnike Liidu (Schweizerische Tonkünstlerverein) heliloomingupreemia. Jürg Wyttenbach 1999: "Laudatio auf Klaus Huber". Musik-Texte 81/82 (1999), lk 16 jne Kelterborn, Rudolf 1994: "Jürg Wyttenbach: Fülle und Engagiertheit (Dossier Musik 4)", Zytglogge, Bern / Zürich
Sohrab Uduman

Sohrab Uduman (sündinud 1962 Sri Lankal) on Briti helilooja. Alustas klarnetiõpingud Surrey Ülikoolis (University of Surrey) ning jätkas heliloomingu õpinguid Birminghami Ülikoolis (University of Birmingham) Vic Hoylandi ja Jonty Harrisoni juures. Tema muusika on kõlanud paljudel festivalidel, näiteks Oxfordi nüüdismuusikafestivalil (Oxford Festival of Contemporary Music), Spitalfieldsi festivalil (The Spitalfields Festival), Cheltenhami rahvusvahelisel muusikafestivalil (Cheltenham International Festival of Music) ja Darmstadti suvekursustel. Töötanud Arditti keelpillikvarteti tellimusel IRCAM'is teosega keelpillikvartetile ja live-elektroonikale. Ta on saanud mitmeid preemiaid, millest olulisemad on Huddersfieldi nüüdismuusikafestivali (Huddersfield Festival of Contemporary Music), Bourges'i rahvusvahelise elektroakustilise muusika konkursi (The Bourges International Competition for Electroacoustic Music) preemiad, George Butterworthi preemia ning Oskar Backi Fondi preemia noorele Euroopa heliloojale (Oskar Back Foundation Prize for Young European Composers). Töötanud 1991–1996 kompositsiooniõppejõuna Durhami ülikoolis (University of Durham) ning töötab praegu Keele'i ülikooli muusikaosakonnas (Department of Music at the University of Keele). Sohrab Uduman Keele'i ülikooli veebilehel
Püsiasustus

Püsiasustus on paikne (vastandina rändlevale) või pidev (vastandina hooajalisele) asustus. Eesti õigusaktides kasutatakse seda terminit eelkõige asustatud väikesaarte puhul (püsiasustusega väikesaar). Püsiasustusega väikesaarte seadus Elektrooniline Riigi Teataja
Basaalkommunikatsioon

Basaalkommunikatsioon on kehalise orientatsiooniga eripedagoogika kontseptsioon, mis pakub välja kommunikatiivse võimaluse inimestele, kel puudub enese kõnelise väljendamise võimalus. Eelkõige on see võimalus neile, kel inimestevaheline kogemuste vahetamine meie tavapäraste suhtlusviisidega pole võimalik. Basaalkommunikatsiooni rajaja on Winfried Mall, kes sai inspiratsiooni Andreas D. Fröhlichi basaalstimulatsiooni ideest. Basaalkommunikatsioon on mõeldud inimestele, kel on raske vaimne alaareng raske füüsiline puue autistlik käitumine + vaimne alaareng dementsus või koomajärgne seisund Basaalkommunikatsiooni seisukohalt aitab vaid kommunikatsioonisituatsioon inimesi paremini mõista. Taju tundlikkust suurendatakse kehalisi väljendusvahendeid kasutades (sh partneri kompimise teel). Nii on võimalik suhtlusprobleeme vältida või neist jagu saada. basaalstimulatsioon eripedagoogika hooldus taastusravi vaimupuudepedagoogika vaimupuue Winfried Mall: basaalksommunikatioon Winfried Malls Website zur Heilpädagogischen Fachberatung Landau Ülikool – Basaalkommunikatsioonist saksa keeles zur basalen Kommunikation
Saastaja maksab

"Saastaja maksab" (ka põhimõte "saastaja maksab", "reostaja maksab", põhjustajapõhimõte, saastaja rahalise vastutuse põhimõte) on põhimõte, mille järgi kulud, mis tehakse saaste vältimiseks, piiramiseks ja käitlemiseks, katab saastaja. Põhimõtte "saastaja maksab" rakendamise vahend on keskkonnavastutus. Ettevaatuspõhimõte Keskkonnavastutus Tootja vastutab Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 4.02.2010) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [2] (vaadatud 4.02.2010)
Miljonipeldik

Miljonipeldik ehk miljonikäimla (hüüdnimi) on Tallinnas Toompeal asuv avalik käimla, mis avati 16. jaanuaril 2002 ja mille rajamine maksis 2,3 miljonit krooni. Miljonipeldik on seeriatoode mudelinimetusega Paragon 101/110. Konstruktsioon on 4206 mm pikk, 1914 mm lai ja 2657 mm kõrge ning selle sees on hädaabitelefon. Ehitis telliti Rootsi firmalt Danfo AB ja tagantjärele vormistati fiktiivne hange. Ehitamise ja kommunikatsioonide loomisega olid seotud AS Water Ser, AS Tallinna Vesi, AS KH Energia-Konsult ja OÜ Matthäi Ehitus. Miljonipeldiku riigihanke välja kuulutanud kommunaalameti ehituse- ja järelevalveosakonna juhatajale Kaupo Raadikule ja Tallinna Teede AS arendusdirektorile Roland Sumrele ning tema asetäitjale ja tootmisosakonna juhatajale Margus Kuusmannile esitati süüdistus ametiseisundi kuritarvitamises. Neid karistati kokkuleppemenetluse teel rahatrahviga 35 päevamäära. Alguses maksis tualeti kasutamine 2 krooni, alates 2004. aastast 3 krooni. 2011. aastast maksab WC külastamine 20 eurosenti. 2003. aastal oli miljonipeldiku tulu 21 640 krooni. 2004. aastal oli peldiku keskmine aastane tulu umbes 30 000 krooni ja ülalpidamise kulu 160 000 krooni aastas. Miljonikäimla tellinud ametnikke ähvardab vanglakaristus Tootja reklaam (pdf, inglise keeles) Miljonikäimla rajamisega on seotud kommunaalameti juhid Miljonikäimla rajajaid võib oodata kolmeaastane vangistus Miljonitualeti tellijad tunnistasid süüd, Õhtuleht, 19. märts 2003 Kohus karistas miljonikäimla riigihanke rikkujaid rahatrahviga[alaline kõdulink], 30.01.2003 Toompea miljonikäimla tellijad maksavad trahviks kuupalga Miljonikäimla tõi aastaga sisse 21 640 krooni, Eesti Päevaleht, 12. jaanuar 2004 Miljonikäimla annab aastas 130 000 krooni kahjumit[alaline kõdulink], err.ee 07.10.2004 Miljonikäimla külastus maksab novembrist kolm krooni, Eesti Päevaleht, 7. oktoober 2004 Miljonipeldik tootis linnakassase kahjumit tervelt kaheksa tundi, Eesti Ekspress, 29.11.2006 Miljonipeldik sai remondi käigus uue rahapilu, Delfi, 29. jaanuar 2009 Miljonipeldik sööb ahnelt hädaliste raha, Eesti Päevaleht, 24. juuli 2009 Tallinna miljonikäimla neelab kõvasti raha, Tallinna Postimees, 7. veebruar 2011
Gunnar Press

Gunnar Press (sündinud 5. augustil 1957 Tallinnas) on eesti spordiajakirjanik ja kirjanik. Lõpetas 1975. aastal Tallinna 37. Keskkooli ja 1980. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna. Töötas 1975–1983 Noorte Hääle korrespondendina ja 1983–1990 osakonnajuhatajana. 1990–1995 oli Päevalehe ja 1995–1999 Eesti Päevalehe spordiosakonna juhataja ning 1999–2006 Õhtulehe ja SL Õhtulehe spordiosakonna juhataja. 2006–2008 Õhtulehe erikorrespondent ja alates 2009. aastast vabakutseline spordikirjutaja. "Uba. Toomas Uba" (koos Voldemar Lindströmiga; Menu 2010) "Jüri Jaanson. Sauruse tee" (Menu 2011) "Aavo Pikkuus, kurat rattasadulas" (Menu 2012) "Härra sportlane Viljar Loor" (Menu 2013) "Jäämurdja Ants Antson" (Menu 2015) "Ninamees Raio Piiroja. Õhuvõitleja" (Menu ja Õhtuleht 2016) "Eesti vehklemise raamat 1908–2018" (Eesti Vehklemisliit / Menu Meedia 2018) Kirjutanud artikleid mitmesse kogumikku, näiteks kaheksa artiklit raamatusse "Eesti kergejõustiku kullakamber" (koostaja Deivil Tserp; 2010). "Nagano 1998" (Eesti Päevaleht 1998) "Sydney 2000" (Inreko Press 2000) "Salt Lake City 2002" (2002) "Torino 2006" (Ajakirjade Kirjastus 2006) "Peking 2008" (Ajakirjade Kirjastus 2008) "Vancouver 2010" (Ajakirjade Kirjastus 2010) "London 2012" (Ajakirjade Kirjastus 2012) "Sotši 2014" (Ajakirjade Kirjastus 2014) "Rio 2016" (Ajakirjade Kirjastus 2016) "Pyeongchang 2018" (Ajakirjade Kirjastus 2018) "Tokyo 2020" (Hea Lugu 2021) "Sporditähed 2006" kuni "Sporditähed 2021" (kokku 16 raamatut) "Eesti "Dünamo" viis aastakümmet" (Valgus 1990) Raamatu "Eesti Vabariigi preemiad" (Eesti Teaduste Akadeemia; kolm raamatut: 2016, 2017, 2018) spordiosa 2012 stipendium "Ela ja sära" 2015 stipendium "Ela ja sära" 2016 Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (spordiajakirjanduse lipulaev – Eesti suurematele sporditoimetustele juhid kasvatanud ajakirjanik, kelle praegune igapäevatöö on kirjutada vabariigi loetumaid spordiraamatuid) 2018 Eesti Olümpiakomitee teenetemärk 2018 stipendium "Ela ja sära" 2021 stipendium "Ela ja sära" Tema isa oli sportlane ja spordiajakirjanik Endel Press (1929–1982). Biograafia ESBL-is
Peeter Kaljumäe

Peeter Kaljumäe (sündinud 20. mail 1966 Pärnus) on eesti näitleja ja laulja. Ta on lõpetanud Pärnu 6. Keskkooli. Aastatel 1984–1991 õppis klassikalist laulu ja koorijuhtimist Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. Aastatel 1991–1992 Pärnu Raadio toimetaja, aastatel 1992–1998 oli Endla ja 1998–2001 ning 2003 Vanalinnastuudio näitleja. Hiljem on ta tegutsenud vabakutselisena, osaledes muu hulgas Variuse teatri ja Vana Baskini Teatri lavastustes. Aastast 1994 kuulub Eesti Näitlejate Liitu. Mänginud viies eri lavastuses Paul Pinnat (sealhulgas Ludvig Holbergi "Miks Jeppe joob" – Endla, 1993, Pinna/Hindrey/Sarapuu/Kaljumäe „Paul Pinnat otsimas“ – Varius, 2002 ja Heidi Sarapuu "Lõbusad estoonlased" – Varius, 2011). Kuues lavastuses Eduard Vildet (Heidi Sarapuu „Tervist, härra Vilde“ – Varius, 2001, „Rida on raha“ – Varius, 2009, "Viis kuud Vildega" - Varius, 2013, "Wilded" - Varius, 2019 ja "Treffpunkt - Berlin!" - Varius, 2020). Olaf Kopvillemit (Juhan Saare/Olaf Kopvillemi „Toronto-Vilsandi, nõudmiseni“ – Endla, 1993 ja Heidi Sarapuu „Üle vee“ – Varius, 2003), Bernhard Lindet (Heidi Sarapuu/Elem Treieri "See ei ole Tammsaare" - Varius, 2008 ja Heidi Sarapuu "Kui me elasime raamatukogus" - Varius, 2013), Artur Rinnet (Heidi Sarapuu "His Masters Voice" - Varius, 2008 ja Heidi Sarapuu "Suurem kui saatus" - Varius, 2015). Lisaks: Leopold Brandtmeyer (Ralph Benatzky operett “Valge Hobu“ võõrastemaja“ – Endla, 1993), BB (George Bernard Shaw „Doktori dilemma“ – Endla, 1997), Lövenborg (Selma Lagerlöf/Ülev Aaloe „Gösta Berlingi saaga“ – Endla, 1994), Manny Weinstock (Terrence McNally „Maria Callase meistrikursus“ – Endla, 1997 ja Komöödiateater, 2019), diakon Pobedov (Anton Tšehhovi/Lauris Gundarsi "Duell" - Endla, 1997), Jaan Imelik (Oskar Lutsu/Voldemar Panso "Kevade" - Endla, 1996) jne. Kokku laval üle 50 osatäitmise. Kaasa teinud teleseriaalides „Õnne 13“, "Vanad ja kobedad", "Ohtlik lend", "Kelgukoerad", "Saladused", "Kälimehed", "Ühikarotid", "Eesti Krimilood" jpt. Osalenud mängufilmides „Pluss veel üks“ (Ungari TV, 1979), „Minu Leninid“ (Faama Film, 1997), põnevusseriaalis „Issajev“ (Mosfilm, 2009), mängufilmis "Elavad pildid" (Exitfilm, 2012). Samuti paljudes BFMi tudengifilmides. Laulis kupleeansambli Talong (1987–1993) koosseisus. Salvestanud Olaf Kopvillemi laule (DVD ja CD Vindilised viisid, 2007). Koos dirigent Endel Nõgenega asutanud peamiselt operetti esitava Ferenc Lehári Orkestri ja esinenud sellega korduvalt mitmel pool Eestis. Tegutsenud ka konferansjee ja õhtujuhina. Aastal 2021 asus õppima EELK Usuteaduse Instituuti kirikumuusika õppesuunale. On Tallinna Püha Vaimu koguduse liige ja osaleb sealse pühapäevakooli ja kiriku noorte muusikatöös.
Väide

Väide on propositsioon, mida väidetakse. teoreem