laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Dondok Ulzõtujev

Dondok Ulzõtujev (vene keeles Дондок Улзытуев, burjaadi keeles Үлзытын Дондог; 5. detsember 1936 – 8. november 1972) oli burjaadi luuletaja. "Ая ганга", 1961 (vene keeles; Moskva 1974)
Jakob Kukk

Jakob Kukk (28. august/9. september 1870 Ilmatsalu vald, Tartu-Maarja kihelkond, Tartumaa – 25. juuli 1933 Tallinn) oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku esimene piiskop. Õppis Tartu ülikoolis usuteadust 1891–1895, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Ordineeriti 6. jaanuaril 1899 Riias. 1899–1900 Võru praostkonna asetäitja õpetaja. 1900–1902 Rõuge koguduse abiõpetaja Rudolf Kallase juures. 1902–1904 Peterburi Jaani (eesti) koguduse abiõpetaja. 1904–1905 Tartu Maarja koguduse abiõpetaja. 1905–1906 Teškovo koguduse õpetaja Ingerimaal. Keila Miikaeli koguduse õpetaja 1906–1921. Osales Vabadussõjas sõjaväe õpetajana. Valiti 12. septembril 1919 Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku esimeseks piiskopiks, pühitseti ametisse Rootsi Kiriku peapiiskopi Nathan Söderblomi poolt Tallinna Kaarli kirikus 5. juunil 1921. Abiellus 5. mail 1924 Melanie Kuljusega. Maetud Vana-Kaarli kalmistule. https://web.archive.org/web/20171011133717/http://www.eelk.ee:80/~elulood/kukk_jakob.html/ Eesti esimese Lutheriusu piiskopi õnnistamine. – Kaja 07.06.1921, nr. 125, lk. 2–3 Piiskop Jakob Kukk'e ametisse pühitsemine. – Päevaleht. 06.06.1921, nr. 145, lk. 1 Piiskop Jakob Kukk† – Eesti Kirik 03.08.1933, nr. 32, lk. 249–255 Bruno Laan Eesti esimene piiskop Jakob Kukk – Eesti Kirik 04.06.2003 Mati Märtin 140 aastat piiskop Jakob Kuke sünnist – Eesti Kirik 07.09.2010 Eesti Evangeelne Luterlik Kirik: Jakob Kukk Eesti Evangeelne Luterlik Kirik: Piiskop Jakob Kukk – Aega varjuv alustala Jakob Kuke haud
Madal

Madal (kasutatakse ka sõna "madalik") on madala veega ala meres, järves või jões. Madalad on sageli poolsaare või neeme veealused jätkud. Rannajoonest algavat madalat nimetatakse ka rannamadalaks (mõnikord ka kaldamadalaks). Rannamadalad paiknevad šelfil ja avamere poole minnes järk-järgult sügavnevad. Kuna madalad võivad olla tõsine oht laevaliiklusele (eriti suurtele laevadele), tähistatakse neid toodritega, poidega vms. Eesti rannikumere madalate seas on näiteks Hiiu madal, Viinakari ja Tallinna madal. Kari Merepõhja pinnavormide loend Eesti madalate loend EKSS "Madal". Mereviki. "Madalik". Mereviki.
Anzori Barkalaja

Anzori Barkalaja (sündinud 19. märtsil 1968 Dušanbes) on gruusia päritolu eesti folklorist. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ja kaitsnud seal doktoritöö folkloristika erialal. Ta on olnud Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia direktor. 1984–1987 kuulus Barkalaja judos Eesti NSV koondisse ja võitis 1986. aastal juunioride klassis Nõukogude Liidu ametiühingute võistlustel pronksmedali kehakaalus kuni 86 kg. 2018. aastal oli ta Elurikkuse Erakonna üks asutajatest, kuid teatas oma lahkumisest erakonnast 3. jaanuaril 2019. Aastal 2022 liitus ta erakonnaga Eesti 200. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 8 (Järva- ja Viljandimaa) 233 häält ning ei osutunud valituks. Alates 17. aprillist 2023 on ta haridusminister Kristina Kallase nõunik. Tema isa on megrel. On järgmiste laulude sõnade autor: "Vahtramahl" (esitanud: Justament) "Naer" (esitanud: Justament) 2011 Tallinna Ülikooli teenetemärk 2012 Tartu Ülikooli aumärk 2014 Valgetähe III klassi teenetemärk 2015 Tartu Ülikooli suur medal "Viljandi Kultuuriakadeemia direktorina jätkab Barkalaja" ERR, 27. aprill 2010 Biograafia ESBL-is Anzori Barkalaja astus Elurikkuse Erakonnast välja, ERR Juurak, Raivo 2001. Võõrapärase nimega eestlane. Õpetajate leht 9, 2. märts "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. märts 2011. Vaadatud 26. novembril 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. veebruar 2014. Vaadatud 10. veebruaril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Tartu Ülikooli suure medali kavalerid". Vaadatud 3.12.2022. Anzori Barkalaja Eesti Teadusinfosüsteemis Erika Klaats, "Kultuuritöö – pigem eluviis kui amet", Maaleht 5. oktoober 2000 "ANZORI BARKALAJA: Teenustest, turust ja Paluküla hiiemäest", Eesti Päevaleht 18. november 2004 Ardo Kaljuvee, "Anzori Barkalaja: rahvusromantiline eestlus on pankrotis", Eesti Päevaleht 28. juuli 2007 Biograafia ESBL-is
Minna Klement

Minna Klement (27. august 1911 Opolje küla, Jamburgi maakond, Peterburi kubermang – 25. detsember 2001 Tallinn) oli eesti põllumajandustegelane. Klement lõpetas Leningradi Põllumajanduse Mehhaniseerimise ja Elektrifitseerimise Instituudi 1938. aastal ning asus mehhanisaatorina tööle Tšeljabinski oblasti Burinski teraviljasovhoosis. 1945–1948 töötas Klement EKP KK põllumajandusosakonna juhataja asetäitja ja sovhooside osakonna juhatajana, 1948–1954 ENSV sovhooside ministri esimese asetäitjana. Ta oli Eesti Põllumajandusakadeemia rektor 1954–1969 ja mehhaniseerimise kateedri dotsent 1969–1974. Minna Klement oli ENSV Ülemnõukogu saadik, ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe asetäitja 1959–1967 ning EKP KK liige 1964–1966. Klement pälvis Tööpunalipu ordeni, kolm ordenit "Austuse märk" ning EPMÜ teenetemedali. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 2. köide: Kj–M. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2005, lk. 17 In memoriam – Minna Klement EPL, 2. jaanuar 2002 In memoriam – Minna Klement EPL, 2. jaanuar 2002
Nikolai Koslov

Nikolai Koslov (aastail 1962–1993 Kozlov; 6. aprill 1928 Karinu – 10. september 2024) oli eesti veterinaar, endine EPA rektor. Ta lõpetas Eesti Põllumajandusakadeemia 1954. aastal loomaarstina. Juba ülikooliõpingute lõpuaastatel praktiseeris Koslov Tartu rajoonis veterinaarvelskrina. Pärast kõrgema hariduse saamist töötas Ahja veterinaarjaoskonna juhatajana, kuid juba 1955. aastal tõi töö ta EPAsse tagasi: Koslov asus tööle veterinaariateaduskonna patoloogilise anatoomia ja parasitoloogia kateedri vanemlaborandina ning jätkas sealsamas assistendi ja aspirandina. Aastail 1960–1965 oli Nikolai Koslov ametis Eesti NSV Ministrite Nõukogu kõrgema ja kesk-erihariduse komitee vaneminspektorina, kellena ta kureeris nii EPA kui ka Tartu Riikliku Ülikooli õppekorralduslikku tööd. Siia perioodi jäi ka bioloogiakandidaadi kraadi kaitsmine 1962. aastal Eesti NSV Teaduste Akadeemia juures. Ta oli Eesti Põllumajandusakadeemia teadusprorektor 1965–1977 ja rektor 1977–1988, patoloogilise anatoomia, parasitoloogia ja loomatervishoiu kateedri juhataja ja professor 1985–1995. 1980. aastal omistati Nikolai Koslovile Eesti NSV teenelise veterinaararsti tiitel. 1984. aastal anti talle Moskva üleliidulises eksperimentaalveterinaaria instituudis veterinaariadoktori kraad ning aasta hiljem valiti ta EPA professoriks, aastast 1995 oli ta Eesti Maaülikooli emeriitprofessor. Uurimistöös on ta tegelenud sigade mükobakterioosidega. 2006 – Valgetähe IV klassi teenetemärk 2013 – Eesti Loomaarstide Ühingu elutööpreemia Eesti teaduse biograafiline leksikon. 2. köide: Kj–M. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2005, lk. 80. "Konverents Veterinaarmeditsiin 2013". Eesti Loomaarstlik Ringvaade (PDF) (eesti keel). Kd 1. Tartu. 2014. Lk 15-19. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. märts 2019. Vaadatud 6. märtsil 2019.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Olev Saveli

Olev Saveli (sündinud 26. novembril 1938 Tallinnas) on eesti loomakasvatusteadlane. Ta lõpetas Eesti Põllumajandusakadeemia 1962. aastal. Aastast 1986 on ta põllumajandusdoktor. On töötanud EPMÜ Loomakasvatusinstituudi professorina. Ta oli Eesti Põllumajandusakadeemia rektor 1988–1993. Tema uurimistööd on käsitlenud põllumajandusloomade biokeemilist polümorfismi, veiste selektsiooni ja sigimisbioloogiat ning veisekarja taastootmist. Eesti Tõuloomakasvatuse Liidu president 1998 Valgetähe III klassi teenetemärk Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 462. Olev Saveli Eesti Teadusinfosüsteemis
Agroökosüsteem

Agroökosüsteem ehk kultuurökosüsteem on ökosüsteem, kus toimub majandustegevus taimse või loomse toodangu saamise huvides. Agroökosüsteemide hulka kuuluvad nii tasakaaluliselt majandatavad pärismaise elustikuga pärandkooslused (heinamaad, metsad, veekogud) kui ka intensiivmajandatavad kultuurtaimedega põllud ja aiad, introdutseeritud või aretatud koduloomadega karjamaad ja veekogud (näiteks kalatiigid). agrotsönoos agroökoloogia Levins, R.; Vandermeer, J. 1990. The agroecosystem embedded in a complex ecological community. Rmt: Carroll, R. C.; Vandermeer, J.; Rosset, P. (toim.), Agroecology. New York: Wiley and Sons.
Tiit Paaver

Tiit Paaver (9. augustil 1952 Tartu – 10. märts 2019) oli eesti geneetik ja kalandusteadlane. Ta lõpetas 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli, kus ta oli õppinud bioloogiaosakonnas spetsialiseerumisega geneetikale. Tema uurimistöö oli seotud peamiselt kalade populatsioonigeneetika ja kalakasvatusega. Ta oli Eesti Maaülikooli professor. 1999 Tiiu Tohvert, Tiit Paaver. "Kalakasvatus Eestis". Tartu 2003 Eesti Vabariigi teaduspreemia 2010 Valgetähe IV klassi teenetemärk Tema isa oli bioloog Kalju Paaver ja ema keemiaõpetaja Lia Paaver, vend Jaan Paaver on kooliõpetaja ning õde Ene Paaver on dramaturg ja ajakirjanik. Tema poeg on arhitekt Toomas Paaver. Tiit Paaver Eesti Teadusinfosüsteemis
Julius Tehver

Julius Tehver (14. detsember 1900 Uru küla, Tori vald – 7. veebruar 1990 Tartu) oli eesti loomaarstiteadlane. Tema peamiseks uurimisvaldkonnaks oli loomade histoloogia. Ta oli Tartu Ülikooli üliõpilaskonna kuraator ja Akadeemilise Loomaarstiteadusliku Seltsi esimees. Ta oli veterinaarteaduste doktor ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia professor. 1938 Valgetähe IV klassi teenetemärk 1957 Eesti NSV teeneline teadlane Julius Tehver. Põllumajandusloomade anatoomia ja füsioloogia. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. 1957. Julius Tehver. Üldhistoloogia: õppevahend kõrgematele õppeasutustele. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. 1959. Julius Tehver. Loomade histoloogia. 2. parand. tr. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. 1962. Alates 1929. aastast oli ta abielus Gabriele Kristine Maurusega (1894–1978), kes oli enne olnud abielus Juhan Auliga. Taimeparasitoloog Anu Riispere on tema tütar. Teadus Eesti põllumajanduse arenguloos. II osa (1918–1940) Tartu 2003. Lk 185
Josy Barthel

Joseph Barthel (ka Josy Barthel; 24. aprill 1927 – 7. juuli 1992) oli Luksemburgi kergejõustiklane (keskmaajooksja), sporditegelane ja poliitik. Ta võistles Londoni (9. koht), Helsingi (1. koht) ja Melbourne'i (ei pääsenud finaali) olümpiamängudel 1500 m jooksus. Ta on ainuke Luksemburgi sportlane, kes on tulnud olümpiavõitjaks. Barthel oli aastatel 1962–1972 Luksemburgi kergejõustikuliidu ja 1972–1977 olümpiakomitee esimees ning 1977–1984 kahel korral valitsuse liige (muu hulgas energia-, turismi-, transpordi- ja keskkonnaküsimustega tegelev minister).
Carl Friedrich von Ledebour

Carl Christian Friedrich von Ledebour (8. juuli 1785 Stralsund – 4. juuli 1851 München) oli saksa botaanik, Rootsi sõjaväeametniku poeg. Ledebour lõpetas Pommeris Barthi gümnaasiumi ja õppis 1802–1805 Greifswaldi ülikoolis, kus omandas 1805 doktorikraadi. Aastatel 1805–1811 töötas ta Greifswaldi ülikooli botaanikaaias. Ledebour oli 1811–1836 Tartu Ülikooli loodusteaduste (botaanika) professor ja botaanikaaia juhataja. Aastatel 1812, 1819 ja 1833 oli ta loodusteaduste osakonna dekaan, hiljem professor Heidelbergi ülikoolis ja Münchenis. Ta luges Tartu ülikoolis botaanikat, selle terminoloogiat ja ajalugu, taimesüstemaatikat, ajuti ka zooloogiat ja mineraloogiat. Ta kujundas välja Tartu Ülikooli botaanikaaia, täiendas selle kollektsioone ja rajas esimese kasvuhoone (1825). Aastal 1818 sõitis ta Krimmi, kuid viibis seal kõigest mõne kuu, mistõttu teaduslikus mõttes ei õigustanud see reis temale pandud lootusi. Ta korraldas 1826–1827 uurimisretke Altaisse ning avastas seal umbes 400 taimeliiki, sealhulgas Sieversi õunapuu ehk mägi-õunapuu (Malus sieversii, temal Pyrus sieversii) ja siberi lehise (Larix sibirica). Ühtlasi koguti hulgaliselt etnograafilist materjali selles kandis elavate venelaste, altailaste, kasahhide ja kirgiiside kohta. Oli ka arheoloogilisi leide. Uurimisretkede põhjal koostas ta teosed "Altai taimestik" ("Flora Altaica", 1833) ja "Venemaa taimestik" ("Flora Rossica", 4 köites 1841–1853). "Venemaa taimestik" oli esimene täielik kogu Venemaa taimestiku ülevaade; see sisaldas 6647 taimeliigi kirjelduse, uue liigina kirjeldas ta Eesti turvaskannikest (Viola epipsila Ledeb.). Aastatel 1829–1830 avaldas ta Berliinis saksa keeles "Reisid Altai mägedes ja Džungaaria Kirgiisi stepis". Ledebour elas alates 1836. aastast Odessas, Heidelbergis ja Münchenis. Tema järgi on nimetatud 28 taimeliiki ja üks taimeperekond (Ledebouria, eesti keeles hõbeliilia; liilialiste sugukonnast). Ta oli Peterburi Teaduste Akadeemia (1814) ja Preisi Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliige (1832) ning Baieri Teaduste Akadeemia liige. Botaanikaaia ajaloost Mati Laane, "Carl Christian Friedrich von Ledebour". "Aed", 2002:1 Teoseid
Aafrika Arengupank

Aafrika Arengupank (inglise keeles African Development Bank (lühend AfDB), prantsuse keeles La Banque africaine de développement) on 1964. aastal asutatud ja 1966 tegevust alustanud mitmepoolne regionaalpank, mille Aafrika riigid rajasid väliskapitali ligitõmbamiseks ning oma majandusliku ja sotsiaalse arengu toetamiseks abi ja laenudega. Panga peakorter asub Abidjanis ning praegusel ajal kuulub sellesse 77 riiki (53 Aafrika riiki ja 24[viide?] riiki mujalt maailmast). Aafrika Arengupanga lühenditena kasutatakse tähekombinatsiooni ADB või AfDB (eristamaks seda Aasia Arengupangast, mille puhul kasutatakse lühenditena samuti ADB või AsDB). Pank asutati kooskõlas ÜRO Aafrika majanduskomisjoniga Hartumis peetud konverentsil 22 Aafrika Liidu riigi vahel sõlmitud leppe järgi. Alates 1982. aastast võivad panga liikmeteks olla ka mitte-Aafrika riigid, kuid vähemalt 2/3 kapitalist peab olema Aafrika riikide käes ja panga president peab olema aafriklane. Alates 2005. aastast on panga president Donald Kaberuka. Aafrika Arengufond Aafrika Arengupanga koduleht
Palmitiinhape

Palmitiinhape ehk palmithape on sageli loomades ja taimedes leiduv rasvhape. Aine keemiline valem on CH3(CH2)14COOH. Ühe mooli palmitiinhappe täielikul oksüdeerimisel süsihappegaasiks ja veeks saab 9941,4 kJ energiat.
Lääne-Kalimantani provints

Lääne-Kalimantan (indoneesia keeles Kalimantan Barat, lühidalt Kalbar) on provints Indoneesias. Provints asub Kalimantani saarel. Pealinn on Pontianak, mis asub täpselt ekvaatorijoonel. Provintsi pindala on 146 807 km². Lääne-Kalimantanis elab umbes 4,07 miljonit inimest. Elanikkonnast 34% on dajakid, teine 34% malailased, 10% hiinlased, 9% jaavalased, 6% madurad, 3% bugid ja 1% sundad. 57% elanikest on moslemid, 21% katoliiklased, 10% protestandid, 6,4% budistid ja 0,2% hindud. "Overcoming Violent Conflict: Volume 1, Peace and Development Analysis in West Kalimantan, Central Kalimantan and Madura" (inglise). Prevention and Recovery Unit – United Nations Development Programme, LabSosio and BAPPENAS. 2005. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 26.12.2018. Vaadatud 15.01.2010.
Mart Kuusik

Hugo-Maksimilian Kuusik (ka Mart Kuusik; 9. detsember 1877 Harjumaa – 24. august 1965 Battle Ground, Washington, USA) oli Eesti päritolu sõudja. Kuusik võistles 1912. aasta Stockholmi olümpiamängudel Venemaa lipu all ja võitis meeste ühepaadil kolmanda koha. Seni pole üheselt selge, kas kolmanda koha võitnud sportlased said pronksmedali või mitte. Noorukina siirdus ta paremate töötingimuste otsingutel Peterburi, kus lülitus kohalikku seltsiellu ja oli spordiseltsi Kalev asutajaliige (1900). 1900. aastatel siirdus ta Inglismaale õppima ja sai Oxfordi Ülikoolist inseneridiplomi. Pärast õpingud naasis Kuusik Venemaale ja jätkas sõudetreeninguid. Ta osales paljudel ülevenemaalistel ja rahvusvahelistel regattidel. Ta tuli kolm korda Venemaa meistriks (1910, 1911 ja 1913). Sõudjana kogus Kuusik kuulsust juba Oxfordis ülikooli võistlustel. 1908. aastal võitis ta Amsterdamis mitteametlike maailmameistrivõistluste regati ning 1909 ja 1910 Hollandi lahtised meistrivõistlused, mida tol ajal peeti mitteametlikeks Euroopa meistrivõistlusteks. Oma viimase võistlussõidu tegi Kuusik 1914. aastal Aa jõel Lätis.[viide?] Stockholmi olümpiamängudel jagas ta kanadalase Everard Butleriga 3.–4. kohta. Sealjuures võitis ta ülekaalukalt eelvõistlused, kuid kaotas poolfinaalis hilisemale hõbemedalistile Polydore Veirmanile Belgiast, sest tema oma paat purunes ja võistelda tuli võõra paadi ja aerudega. Võisteldi paarikaupa, võitja pääses järgmisse ringi. 1913. aastal saavutas Kuusik võidu, millest kõneles toona kogu maailm[küsitav] – ta alistas inglased nende oma kodus, mida ei olnud suutnud teha ükski välismaalane 60 aasta jooksul. Pärast Oktoobrirevolutsiooni arreteeris Tšekaa Kuusiku, kuid Eesti diplomaatide abiga õnnestus ta vanglast vabastada. Ta naasis Eestisse, kus ta mõnda aega oli klubi V.S. Sport poksitreener. Kuusik lahkus Eestist 1920. aastatel USA-sse Washingtoni osariiki, kus leidis endale alalise elupaiga ning rajas kodu ja perekonna. Ta on maetud Washingtoni osariigi Clarki maakonna Park Hilli kalmistule. Biograafia ESBL-is
Bobi Andonov

Bobi Andonov (makedoonia keeles Боби Андонов; sündinud 18. augustil 1994 Melbourne'is) on makedoonia päritolu Austraalia laulja ja tantsija. Ta esindas lauluga "Prati mi SMS" ("Saada mulle SMS") Makedooniat 2008. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlusel. Tema laul saavutas seal viienda koha.
Richard Räägo

Richard Räägo (kuni 1935 Richard Rägo, 24. aprill 1893 – 2. oktoober 1941 Kirovi oblast) oli Eesti riigikohtunik alates 1939. aastast. Richard Rägo õppis aastatel 1910–1915 Tartu Ülikoolis õigusteaduskonnas, kuid sooritas riigieksamid Moskva Ülikooli juures. Tegutses aastatel 1915–1919 advokaadina Tallinnas, 1919. aastal osales Vabadussõjas. Aastatel 1920–1922 oli Richard Rägo Riigikohtu abiprokurör ning 1922. aastast riigiprokurör Tartus ja 1935. aastast riigiprokurör Tallinnas. Aastatel 1939–1940 oli Richard Räägo riigikohtunik. Richard Räägo vahistati NKVD poolt 6. juulil 1941 ja ta suri vanglas Kirovi oblastis Venemaal. Akadeemilise Tenniseklubi esimees. Meie poliitilise juhtkonna probleemist, „Omariikluse süvendamisel”, 1938 Richard Räägo Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Nigul Reimo

Nigul Reimo (ka Nigol Reimo, kuni 1937 Nikolai Karl Eduard Reimann; 20. detsember 1887 Tartu – 17. detsember 1941 Ussollagi vangilaager, Solikamsk, Permi oblast) oli eesti jurist ja politseijuht Nikolai Karl Eduard Reimann õppis 1909–1914 ja 1921–1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (lõpetas 1927 cum laude). Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Osales Esimeses maailmasõjas ja Eesti Vabadussõjas, oli 1919. aastal Tartu linna miilitsaülem, 1920 alguses teenis alamleitnandi auastmes 2. Kindluse raske suurtükiväe divisjonis, ülendati 29. veebruaril 1920 väljateenitud aja eest leitnandiks vanusega 19. aprill 1917. a. Aastatel 1921–1924 Siseministeeriumi Politseivalitsuse ülema kohusetäitja ja 1924–1925 Tartu Linna Politseivalitsuse ülem. 1925–21. september 1927 Siseministeeriumi Politseivalitsuse politseidirektori k.t. ja seejärel 1934. aastani Siseministeeriumi Politseivalitsuse Politseivalitsuse direktor. 1934. aastal siseministri abi, 1934–1940 Tallinn-Harju prefekt. Arreteeriti NKVD poolt septembris 1940. Nimetused., Riigi Teataja, nr. 83-84, 1 juuli 1924 Nimetused Politsei alal., Kaja, nr. 220, 22 september 1927 tr. 1 Rotary History Prefekt Nigul Reimo räägib oma elust. Uus Eesti, 19. detsember 1937, nr. 345, lk. 5. Eesti ohvitseride andmekogu
Jakob Kristelstein

Jakob Kristelstein (16. mai 1889 – 31. mai 1968 Tallinn) oli eesti notar. Tema vanemad olid Juhan Kristelstein (1846–1909) ja Leeno Tuompä. Jakob Kristelstein lõpetas 1916. aastal Moskva Ülikooli, oli aastatel 1917–1919 Tartu linnasekretär, notar Tallinnas aastatel 1922–1940 ja 1944–1950 ning Rakveres aastatel 1940–1941. Tema abikaasa oli Heino Elleri õde Elsa Eller (1897–1981), nende tütar oli Ilme Kristelstein (1928–2016). Jakob Kristelstein arreteeriti NKVD poolt 4. märtsil 1950; pärast vabastamist 1953. aastal tuli tagasi Eestisse.Ta oli vangistatud ka Saksa okupatsiooni ajal 1941.a sügisel. Rotary History
Hermann Koch

Hermann Georg Willibald Koch (2. aprill 1882 Võru – 29. märts 1957 Lüdersfeld) oli Eesti poliitik, advokaat ja tsemenditööstur. Hermann Koch õppis Tartu ja Pärnu gümnaasiumis ja aastatel 1901–1906 Tartu Ülikoolis õigusteadust. Hermann Koch oli 1918–1919 Eesti Ajutises Valitsuses Saksa vähemusasjade minister, I Riigikogu, V Riigikogu liige. I Riigikogus oli Hermann Koch amnestia komisjoni, rahaasjanduse komisjoni, eelarvekomisjoni, haiguskinnitusseaduse erikomisjoni, töökaitse komisjoni, Vabadussõjast osavõtnud kõrgematele sõjaväelastele autasu andmise seaduse läbivaatamise erikomisjoni ja tolliseadustiku läbivaatamise erikomisjoni liige. Aastatel 1913–1940 tegutses Hermann Koch advokaadina Tallinnas. Lisaks oli ka ettevõtete "Port Kunda" ja "Asserin" juhatuse esimees 1920.–1930. aastatel, 1920. aastal Eestimaa Kindlustuse Aktsiaseltsi asutajaliige ning Põhja paberi- ja puupapivabrikute juhatuse liige. Tema vend oli Saksa vähemusrahvuse kultuuriomavalitsuse president Harry Koch. Emigreerus Umsiedlung'i käigus 1941. aastal Saksamaale., naasis 1941. aasta sügisel ja oli Saksa okupatsiooni ajal organisatsioonis "Todt" tsemenditööstuse juht Eestis. Nimetused., Riigi Teataja, nr. 5, 7 detsember 1918 Piret Viljamaa, Riigikogu liikmed. Elulood, lk 108-109 Eestimaa Kinnitus-aktsiaseltsi põhikiri., Riigi Teataja, nr. 55-56, 17 aprill 1920 Otto Strandman... Rahvaleht, 5. jaanuar 1940, nr. 4, lk. 3. Rotary History Hermann Koch. Võitleja, aprill 1957, nr. 4, lk. 11. Hermann Koch Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Koch, Hermann Georg Willibald (1882–1957), BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital
Hugo Kasse

Hugo Kasse (5. november 1869 – 12. september 1941 Berliin) oli eesti kohtunik. Hugo Kasse lõpetas 1898. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Aastatel 1906–1925 tegutses ta kohtunikuna Vladivostokis. Aastatel 1925–1938 oli ta Kohtukoja liige ja 1938–1939 riigikohtunik. Aastal 1941 emigreerus Saksamaale. Rotary History
Karl Jürison

Karl Jürison (23. oktoober 1900 – 13. mai 1953 Vorkuta) oli eesti farmatseut, Rohuteadlaste Koja esimees aastatel 1935–1940. Karl Jürison osales Vabadussõjas. Aastal 1926 lõpetas Tartu Ülikooli farmatseudina cum laude, mag. pharm. 1927 (Peipsi tindikala rasva omadused). Aastatel 1930–1940 oli ta Gnadeberg-Leydeni apteegi juhataja ja kaasomanik Tallinnas. Aastatel 1935–1940 Rohuteadlaste Koja esimees, 1939–1940 Eestimaa Rohu- ja Apteegikaubanduse Ühingu "AS Ephag" juhatuse esimees. Aastatel 1938–1940 I Riigivolikogu liige, Kodanliku Õhukaitse Nõukogu liige. Karl Jürison vahistati 5. oktoobril 1940 ning NKVD tribunali 8. märtsi 1942 otsusega mõisteti ta 8 aastaks vangi, kust vabanes 10. oktoobril 1948, kuid kehtestatud elukohapiirangu alusel viibis seejärel asumisel Vorkutas. Tema poeg Jaak Jürison (1931–2021) oli Fordhami ülikooli professor. Rotary History
Javari jõgi

Javari (portugali Javari, hispaania Yavarí) on jõgi Lõuna-Ameerikas. Algab Andide eelmägedest. Voolab rahulikult kirdesse, suubub paremalt Amazonasesse.
Osalaeng

Osalaeng on nullist veidi positiivsem või negatiivsem laeng (vastavalt б+ või б-). Iseloomustab elektrontiheduse nihkumist polaarsel sidemel.