laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Viitasoo

Viitasoo on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaarel. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda. Viitasoo küla piirneb põhjas Luidja, läänes ja edelas Viita, lõunas Tammistu, idas Reigi-Nõmme ning kirdes Villamaa külaga. Kohanimi pärineb Viita külast, mille nimi omakorda isikunimest Viidas+soo. Kohanime on esmamainitud 1913 kujul Wiitasoo. Viitasoo ala kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. Samanimeline talu oli 1913 olemas Tammistu küla koosseisus. Viitasoo küla on mainitud 1945 ja taastati külana 1997. aastal. Viita piirneb põhjas Puski–Kõpu–Ristna teega, kus asub Viita bussipeatus. Küla lääneosa piirneb Viita–Laasi teega, kus lõpeb kagust loodesse kulgev Jõesuu–Viita tee, mis küla idaosas ristub Tammistu külateega. Eesti 2011. aasta rahvaloendus, vaadatud 14.07.2014. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Viita" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.
Võistre järv

Võistre järv (ka Võistvere järv) on looduslik järv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Võistre külas. Järv asub 8 km Viljandist põhja pool, Imavere – Viljandi – Karksi-Nuia maantee lähedal. Võistre järve pindala on 9,8 ha, pikkus 600 m, laius 250 m, keskmine sügavus 2,7 m, suurim sügavus 6 m, kõrgus merepinnast 83,5 m ja veevahetus 5 korda aastas. Järv on põhja-lõunasuunaline ja seda läbib Uueveski oja, lisaks toitub järv kaldaallikatest. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Limnoloogilise tüübi järgi on veekogu kalgiveeline eutroofne ehk kalgiveeline rohketoiteline järv. Järv on avalikult kasutatav veekogu. Kaladest leidub järves ahvenat, latikat, haugi, särge, roosärge, linaskit ja lutsu. Järve loodekaldal asub ujumis- ja telkimiskoht. Uueveski oja Auksi-Karula järved Võistre Võistre järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 22.08.2016) Võistre järv keskkonnaportaalis (vaadatud 22.08.2016) Võistre järv Eesti looduse infosüsteemis Võistre järv keskkonnaportaalis
Camouflage

Camouflage on Saksa ansambel, kes viljeleb muusikastiili, mida nimetatakse süntesaatoripopiks (synthpop). Ansambli läbimurdeks sai 1987. aastal mainekasse Billboardi edetabelisse jõudnud laul "The Great Commandment". Ansamblit on sageli nimetatud ka Saksa Depeche Mode'iks. Aastal 1983 lõid neli sõpra – Heiko Maile, Marcus Meyn, Martin Kähling ja Oliver Kreyssig – bändi Licensed Technology. Aasta hiljem lahkus bändist Martin Kähling ning bänd võttis uue nime – Camouflage, inspireerituna Jaapani ansambli Yellow Magic Orchestra laulust, mis kandis pealkirja "Camouflage". 1988 "Voices & Images" 1989 "Methods of Silence" 1991 "Meanwhile" 1993 "Bodega Bohemia" 1995 "Spice Crackers" 1997 "Best of - We Stroke The Flames" 2001 "Rewind << Best of 95-87" 2003 "Sensor" 2006 "Relocated" 2009 "Live in Dresden" (kahest DVD-st ja ühest CD-st koosnev komplekt) 2014 The Box 1983-2013 2015 "Greyscale" Ametlik veebileht (inglise ja saksa keeles)
Vilima

Vilima on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaarel. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda. Vilima piirneb põhjas Kõpu, läänes Ülendi, lõunas Tiharu ja idas Kiduspe külaga. Paul Ariste on nime lähtekohaks pidanud sõnu teravili+maa. Kui kohanime aluseks on isikunimi, siis arvatavasti on see nimi Villem. Kohanime on esmamainitud 1609 kujul Willema. Vilima külast algab Jõe jõgi. Küla põhjaosa lõikub Kõpu looduskaitseala koosseisu. Vilima ala kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1609 elas Kõpu vakuses talunik Willema Larß, Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel Willima Hannus ja 1834 Willima Jaak. 1835 oli külas kaks talu: ühe talu peremees sai omale perekonnanimeks Põllo, sulasrahvas Punn ja Saar. Teise talu peremees sai omale perekonnanimeks Kroll, sulasrahvas Laks. 1917 oli külas Paavli talu, mille peremees oli Kallas ja Tõnise talu, mille peremees oli Põllo. Vilima on ajalooliselt kuulunud peamiselt Kiduspe koosseisu ja omaette külaks kujunes esimese maailmasõja järel. Vilima taastati külana 1997. aastal. Külatee kulgeb küla lõunaosast keskossa. Vilima korraldas 2015 koos Kiduspe ja Tiharuga Kõpu külade päeva. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 24.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Vilima" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Reigi kihelkonna perekonnanimede panemise raamat; EAA.1864.2.VIII-194; 1835 Kõrgessaare valla elanike nimekiri; Rahvusarhiiv RA,era.4313.1.608; 1917
Villamaa

Villamaa on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lääneosas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda. Villamaa piirneb põhjas ja läänes Luidja, edelas Viitasoo, lõunas Reigi-Nõmme, kagus Puski ja idas Kopa külaga. Paul Ariste pakkus kohanime lähtekohaks sõna vill. Leo Tiik arvas, et kohanimi lähtub isikunimest Villem (Wilhelm)+maa. Marja Kallasmaa eeldas, et kohanimi võis pärineda, kui Harjumaalt Vilama külast pärit asunik siirdus Hiiumaale. Kohanime on 1564 mainitud kui Welhelma ja 1576 Willam. Villamaa ajaloolised talud 1917 Villamaa kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa ja Lauka mõisa alla. 1564 elas Kõpu vakuses vabadik Jurgen Welhelma. 1835 kuulus ala Lauka mõisa alla ja elanikud said omale perekonnanimedeks nimed Murrow, Pumester, Samuel, Tursk, Vilt (Wilt) ja Vähi (Wähhi). Villamaad läbib lõunast põhja Emmaste–Luidja maantee, kust itta suunduvad Villamaa–Kopa ja Villamaa–Puski tee ning edelasse Tammistu külatee. Villamaa piirneb lõunas Puski–Kõpu–Ristna tee ja Puski karjääri teega. Villamaal asub Puski piirikivi. Villamaal asus kolhoosi "Uus Elu" keskus kuni ühendamiseni kolhoosiga "Esimene Mai". Liitmisel tekkinud uus kolhoos sai nimeks Kõrgessaare kolhoos. Kolhoosi "Uus Elu" jaoks ehitatud töökoda-garaaži ja teraviljakuivati hoonetes on tegutsenud Villamaa Kivitöökoda ning ehitatud paate. Külas asub praegu puhkekeskus Villamaa puhkeküla. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 24.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Villamaa" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Kõrgessaare valla elanike nimekiri; Rahvusarhiiv RA,era.4313.1.608; 1917 Reigi kihelkonna perekonnanimede panemise raamat; EAA.1864.2.VIII-194; 1835
Ülendi

Ülendi on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaarel. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda. Ülendist lõunasse jääb Läänemeri, põhjas piirneb küla Kõpu ja Ojaküla, läänes Kaleste ning idas Vilima ja Tiharu külaga. Paul Ariste on kohanime tuletanud liitsõnast ’ülipõldon’ (sõnadest üli+põld). Kohanime on esmamainitud 1688 kujul Üllepeldo. Ülendi külas asuvad Ülendi ohvripärn, Kõpu Suurkivi ja Ülendi allik. Küla põhjaossa lõikub Kõpu looduskaitseala. Küla põhjaosas asub ajalooline Keskri ala. Ülendi kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1688 elas Kõpu vakuses talupoeg Üllepeldo Jürgen. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid vakuses talunikud Üllepöldo Andres ja Üllepöldo Siem. Ala oli esmalt Kõpu küla koosseisus. 1835 oli Ülendi alal kolm talu, mille peremehed said omale perekonnanimeks Elend. Pihel ja Vajak (Wajak), sulasrahvas Punn. Keskri osas asus neli talu ja nende elanikud said perekonnanimedeks nimed Grund, Kappel, Kasser, Kessel ja Puss. Ülendi kuulus 1977–1997 Kiduspe koosseisu. Ülendit läbib põhjast kagusse Märjakaasiku–Kiduspe–Kõpu tee, kust läbi küla kulgeb Ülendi–Mustana tee. Kõpu-Vaessoo hoiuala Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 22.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Ülendi" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Reigi kihelkonna perekonnanimede panemise raamat; EAA.1864.2.VIII-194; 1835
Auksi järv

Auksi järv on looduslik järv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Auksi külas, Viljandi linnast 10 km põhja pool, Imavere – Viljandi – Karksi-Nuia maantee ääres. Järve pindala on 7,9 ha, pikkus 480 m, laius 210 m, suurim sügavus 9,4 m, kaldajoone pikkus 1,272 km ja kõrgus merepinnast 99,5 m. Järve lõunaküljest saab alguse Uueveski oja. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu. Kaladest leidub järves latikat, ahvenat, särge ja haugi. Uueveski oja Auksi-Karula järved Auksi järv keskkonnaportaalis (vaadatud 13.08.2016) Auksi järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 13.08.2016) Auksi järv Eesti looduse infosüsteemis Auksi järv keskkonnaportaalis
Uueveski oja

Uueveski oja (alamjooksul ka Kösti oja) on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas. Oja pikkus on 14,6 km (koos lisaharudega 15,2 km), valgala suurus 38 km², langus on 57 m ja lang 3,8 m/km. Uueveski oja saab alguse 99,5 m kõrgusel Viljandi vallas Auksi külas asuvast Auksi järvest ja suubub 42,5 m kõrgusel Viljandi linnas Viljandi järve kirdepoolsesse Viiratsi otsa. Uueveski oja läbib keskjooksul Võistre järve ja Karula järve ning alamjooksul Viljandi linna idaosas Uueveski basseine, Uueveski paisjärve ja Kösti paisjärve. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Uueveski oja ületavad Auksi tee, Imavere – Viljandi – Karksi-Nuia maantee, Karula tee, Viljandi–Põltsamaa maantee, Uueveski tee, Oja tee ja Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee. Oja alamjooksul on asunud mitmed veskid: Tobra veski Tobraselja külas (varemetes); Nöödingu veski Peetrimõisa külas (varemetes); Mustaveski Peetrimõisa külas (hävinenud); Uueveski vesiveski Viljandi linnas Uueveski järve paisul (ehitismälestis); Kösti vesiveski Viljandi linnas Kösti järve paisul (ehitismälestis), kus töötab ojale rajatud Kösti hüdroelektrijaam. 1933. aastal valmisid Uueveskil avalikuks kasutuseks mõeldud ujumisbasseinid, millest ülemine oli 70–80 m pikk. 1930. aastate lõpul süvendati ja õgvendati Võistre järvest Karula järve voolavat Tobra oja (tänapäeval Uueveski oja ülemjooks) ja suurendati sel moel Uueveski oja läbivat veehulka. Samas suunati Kuuni järvest lähtuv ja senimaani Tobra ojja suubuv vesi Valuojja. Kösti org Uueveski oja Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 03.09.2017) Uueveski oja keskkonnaportaalis (vaadatud 03.09.2017) Hans Väre (17.02.2007). "Euroraha aitab Kösti vanas veskis elektrit tootma hakata" (PDF). Sakala. Vaadatud 03.09.2017. "Uueveski basseinid valmis" (PDF). Sakala. 17. juuni 1933. "Uueveski oja veehulk suureneb". Sakala. 20. mai 1938. Uueveski oja Eesti looduse infosüsteemis Uueveski oja keskkonnaportaalis
Kärsa

Kärsa on kahe küla nimi: Kärsa, küla Ahja vallas Põlva maakonnas Kärsa, küla Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas Kärsa on Suure-Rootsi alternatiivne nimi Kärsa sadam Kärsa oja Kärsa soo Kärsa mõis
Kadžaarid

Kadžaaride dünastia, Kadžaarid (Qajars, Kajars. Pärsia: سلسله قاجاریه‎ - or دودمان قاجار - Qâjâr) oli Iraani šahhidünastia, mis oli võimul 1781–1925. Kadžaarid pärinesid Iraani turkmeenidest, kes elasid Ganjas, praeguse Aserbaidžaani alal. Dünastia rajasid Agha Mohammad-khaan ja Fath Ali-šahh. Agha Mohammad-khaan kukutas viimase Zandi dünastia esindaja 1796, kuid ta ise mõrvati järgmisel aastal. Tema järglaseks sai vennapoeg Fath Ali-šahh. Kadžaaride võimu ajal tugevnes feodaalide positsioon. Peetud sõjad nõrgendasid riiki ning Iraan jäi suuremasse sõltuvusse Euroopa suurriikidest. Toimusid ka mitmed feodalismi vastased ülestõusud, neist suurim oli 1905 Iraani konstitutsiooniline revolutsioon. Kadžaarid tõukas troonilt 1925 Pärsia kasakabrigaadi ohvitser, tulevane šahh Reza Pahlavi. Agha Mohammad-khaan Kadžaar (1794–1797) Fath Ali-šahh (1797–1834) Mohammad-šahh Kadžaar (1834–1848) Nasser-al-Din šahh (1848–1896) Mozzafar-al-Din šahh (1896–1907) Mohammad Ali šahh (1907–1909) Soltan Ahmad šahh Kadžaar (1909–1925) Kadžaaride lehekülg (inglise keeles) Kadžaaride dünastia (inglise keeles) Kadžaaride perekonna koduleht (inglise keeles)
Juhan Liivi nimeline Alatskivi Kool

Juhan Liivi nimeline Alatskivi Kool on põhikool Alatskivil. Kooli aadress on Kooli 1. Esimesed teated koolide tööst Alatskivil pärinevad 1766. aastast. Külakoolide arv oli 1810. aastaks jõudsalt kasvanud. Selleks ajaks töötasid Haapsipea, Naelavere, Suurlahe, Torila, Savastvere ja Lahepera koolid. 1920. aastal ühendati kõik ümbruskonna külakoolid Alatskivi 6-klassiliseks Kõrgemaks Algkooliks, mis hakkas töötama Alatskivi lossis. 1940. aastal muudeti kool Nõukogude okupatsiooni ajal 7-klassiliseks. Sõja ajal kasutas kooliruume ka sõjavägi. 1950. aasta 25. oktoobril muudeti Eesti NSV Ministrite Nõukogu määrusega Alatskivi Mittetäielik Keskkool Alatskivi Keskkooliks ning avati 8. ja 9. klass. 1961. aasta kevadel alustati Alatskivis uue koolimaja ehitamist. Uues koolimajas algas õppetöö 1962. aastal ning samal aastal muudeti põhikool 8-klassiliseks. 1962. aastal valminud koolihoone on Muinsuskaitseamet tunnistanud Eesti 20. sajandi arhitektuuri tähelepanuväärseks ehitiseks. Juhan Liivi 100. sünniaastapäeval (30. aprill 1964) anti Eesti NSV valitsuse määrusega koolile Juhan Liivi nimi. 1977. aastal rajati Kuningvere järvele ujula ning valmis sai kooli staadion. 1983. aastal alustati koolimaja ümberehitamist tsiviilkaitse vajadusteks reserv-sõjaväehaiglaks. 1989. aastal muudeti keskkool 12-klassiliseks. 1990. avati vanas koolimajas Alatskivi Muusikakool. 2018. aastal muudeti kool põhikooliks ja kooli uueks nimeks sai Juhan Liivi nimeline Alatskivi Kool. 1950–1952 – Maria Saarniit 1952–1955 – Maria Möll 1955–1956 – Margit Roostfeld-Ilves 1956–1958 – Margarita Gundobina-Tamm 1958–1997 – Karl Elken 1997–2003 – Urmas Laur 2003–2014 – Urve Lõhmus 2014–2017 – Raigo Lille 2017–2019 – Erki Larm 2019 – ... Helen Paju Alatskivi keskkool Eesti Muinsuskaitseameti andmebaasis "XX sajandi arhitektuur" (vaadatud 24.04.2015) Helen Paju (august 2019). "Koolipere rahulolu ja koolirõõm on mulle olulised". PEIPSIÄÄRE TEATAJA. Vaadatud 28.09.2019. Koduleht
The Cure

The Cure on Suurbritannia ansambel, mis asutati aastal 1976. Bändi on keeruline ühe kindla muusikastiili alla liigitada, kuid kõige tihedamini seostatakse neid gothic rock'iga. Ainuke järjepidev bändiliige on olnud Robert Smith. Robert Smith Reeves Gabrels Roger O'Donnell Simon Gallup Jason Cooper 1979 – "Three Imaginary Boys" 1980 – "Seventeen Seconds" 1981 – "Faith" 1982 – "Pornography" 1984 – "The Top" 1985 – "The Head on the Door" 1987 – "Kiss Me Kiss Me Kiss Me" 1989 – "Disintegration" 1992 – "Wish" 1996 – "Wild Mood Swings" 2000 – "Bloodflowers" 2004 – "The Cure" 2008 – "4:13 Dream" 2024 – "Songs of a Lost World"
Madal-Tatra

Madal-Tatra (slovaki Nízke Tatry) on mäestik Euroopas, osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Fatra-Tatra piirkonnast. Selle regiooni kõrgeim tipp on Ďumbier (2043 m). Kulgeb ida-lääne suunas. Mäestikul on lame hari. Kõrgemad tipud on Ďumbier (2 043 m), Štiavnica (2 025 m), Chopok (2 024 m), Dereše (2 004 m), Chabenec (1 955 m) ja Kráľova hoľa (1 948 m) . Mäestiku nime võttis kasutusele geoloog Dionýz Štúr. Tema kasutas nimekuju Nižné Tatry, n-i asendas mäestiku nimes k-ga ungari geograaf Hunfalvy János. Madal-Tatra mägedes asuvad Demänova koobas ja Demänova jääkoobas. Mäestikus eristatakse kahte osa, mida eraldab Čertovica sadul. Idapoolne kannab nime Kráľova hoľa Tatrad. Selle moodustavad moondekivimid (põhiliselt paragneiss ja Vepori plutooni granitoidsed kivimid (granodioriit, tonaliit). Põhja pool on purskekivimite osakaal väiksem, seal esinevad valdavalt moondekivimid (amfiboliit), esineb ka mesosoikumi settekivimeid - lubjakivi, liivakivi, dolomiiti. Kõrgem lääneosa kannab nime Ďumbieri Tatrad. Selle moodustavad kolm geoloogilist vööndit: kaks neist moodustuvad mäetekke käigus kujunenud settekivimitest, kolmanda moodustavad kristalsed kivimid. Madal-Tatra piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega: põhjast piiravad seda Hornádi nõgu, Kozie chrbty ja Podtatranská nõgu läänest piiravad seda Suur-Fatra, Zvoleni nõgu ja Staré Hory mäestik lõunast piirab seda Horehronie tasandik idast piirab seda Spiši-Gemeri karst Staré Hory mäestikust eraldab seda Hiadeľi sadul. Spiši-Gemeri karstist eraldavad mäestikku Vernári sadul, Vernári org ja Kopaneci sadul. Tatrad Kõrg-Tatra Mazúr, E., Lukniš, M. 1986, Geomorfologické členenie SSR a ČSSR. Časť Slovensko. Slovenská kartografia, Bratislava Maheľ, M., 1986, Geologická stavba československých Karpát. Paleoalpínske jednotky 1. Veda, Bratislava, lk. 503. KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. Geomorfologické členenie Slovenska. Bratislava : Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011 Veľký, J. a kolektív, 1981, Encyklopédia Slovenska IV. zväzok N-Q. Veda, Bratislava, s. 100 – 103 Infot piirkonna kohta, fotod (tšehhi keeles)
Vaemla jõgi

Vaemla jõgi on jõgi Hiiumaal. Vaemla jõgi saab alguse Käina alevikust 5 km loode pool Kaupsi soos ja suubub Jõeküla juures Vaemla lahte. Jõe pikkus on 13 km ja valgla pindala 71,2 km². Vaemla jõgi keskkonnaportaalis
Riguldi jõgi

Riguldi jõgi on jõgi Läänemaal Lääne-Nigula vallas Riguldi, Suur-Nõmmküla, Vanaküla ja Väike-Nõmmküla ja Niibi külas. Ta algab Niibi raba põhjaservast Kaevandu järve lähedalt ning suubub Riguldis Hosgrunne saare vastas Läänemerre. 6,8 km suudmest suubub paremalt jõkke Leidissoo peakraav, 1,6 km suudmest suubub paremalt jõkke Höbringi oja. Riguldi jõgi on tumedaveeline ja humiinaineterikas avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m. Riguldi jõe keskkonnaregistri kood on VEE1103900. 2018. aastal jõge süvendati ja kaevati vana suudme asemele uus. Riguldi jõgi. Keskkonnaregister, vaadatud 30.05.2022.
Laeva jõgi

Laeva jõgi on jõgi Jõgeva- ja Tartumaal, Emajõe vasakpoolne lisajõgi. Laeva jõgi saab alguse Kassinurme küla lähedal olevast allikast ja suubub Emajõkke. Jõe pikkus on 49,3 km ja valgla 275,2 km². 20. sajandi alguses rajati Laeva jõe alamjooksu ja Emajõe vahele nn. Laeva kanal, mis kujunes sisuliselt uueks jõe alamjooksuks. Kuigi kanali rajamise põhjuseks võis olla ka maaparandus, osutus rajatud kanal metsamaterjali parvetamist hõlbustavaks vahendiks. Puurmani ümbruskonnast pärineva puidu veoks oli see trass parem, kui pikem marsruut mööda Pedjat ja Emajõge. Trass kujunes Eesti tähtsaimaks metsaveoteeks, kuni Käreverre rajatud sild selle lõhkus. Suurvee ajal oli silla all lotjadele ja praamidele liialt vähe ruumi, kui aga veetase oli madalam, oli jões laevaliikluseks liialt vähe vett. Nii pidid laevad kanalisse silla juurde sisse sõitma, et teostada ümberlaadimist. Metsamaterjalist tohtis nimelt suurematel jõgedel (seega ka Emajõel, kuhu Laeva jõgi suubus) parvetada vaid parvedeks kokku seatud palke, väiksemat metamerjali tohtis vedada vaid laevadel. Tänapäeval Laeva kanalit puidu parvetamiseks ei kasutata. Aastatel 2008–2009 tehti Laeva jõe ülemjooksul korrastustöid kokku 24,6 km pikkusel lõigul. Kanalis olevatele jõelõikudele rajati kärestikke ja väikseid ülevoole. Voolusängi paigaldati kive üksikult ja rühmadena. Jõesäng puhastati voolutõketest ja kohati setetest, jõkke suubuvatele kraavidele rajati settebasseine. Settekoormuse vähendamiseks rajati tõkestava kärestiku abil luhale ülevool. Koogi ja Veski paisjärvedele rajati 270 m ulatuses kalapääse. 20. sajandi alguses rajati Laeva jõe alamjooksu ja Emajõe vahele metsamaterjali parvetamise hõlbustamiseks kanal, mille valmimisel hakkas vana jõesäng (tänapäeval Karisto oja) kinni kasvama, sest suurem osa veest voolas uude kanalisse. Ummuksisse jäämise tõttu ei pääsenud kalad enam varasematele kudemisaladele. Jõe alamjooksu seisukorda on 2010. aastatel (viimased tööd tehti 2018. aastal) taastatud mitme projektiga, mille käigus on puhastatud 8 km ulatuses vana jõesängi. Samuti on võsast puhastatud 13 hektarit luhakoelmuid. Laeva jõe taaselustamise projekti raames on jõkke asustatud üle 12 000 isendi noori tõugjaid. https://www.ibun.ee/laeva-joe-taastamisest-ja-uleujutusohuga-seotud-riskide-maandamiskava/ Laeva jõe taastamisest ja üleujutusohuga seotud riskide maandamiskava] Liisa-Lota Kaivo Eesti laevatatavad siseveeteed: Emajõgi Eesti Loodus nr 2012/9 Siirde-, poolsiirde- ja mageveeliste kalaliikide koelmualade taastamise programm www.envir.ee Eesti laevatatavad siseveeteed: Emajõgi Veetee EL 2012/9 Laeva jõe taastamisest ja üleujutusohuga seotud riskide maandamiskava www.ibun.ee Alam-Pedja vee-elupaikade mitmekesisuse taastamine – Laeva jõe taaselustamine Laeva jõgi keskkonnaportaalis
Tšernivtsi

Tšernivtsi (ukraina keeles Чернівці, rumeenia keeles Cernăuți, saksa keeles Czernowitz või Tschernowitz; varem on eesti keeles kasutusel olnud ka venepärane nimi Tšernovtsõ) on linn Ukrainas, Tšernivtsi oblasti keskus. Asub Pruti jõe paremal kaldal 248 m kõrgusel merepinnast. Kuni 1775. aastani kuulus Tšernivtsi Moldaavia vürstiriigile. Seejärel kuulus linn kuni Esimese maailmasõjani Habsburgidele (1775–1806 valitsesid nood Tšernivtsit Saksa-Rooma keisritena, aastatel 1804–1867 kuulus ta Austria Keisririigile ning aastatel 1867–1918 Austria-Ungari keisririigi Austria valduste hulka). 1875. aastal asutati Tšernivtsi ülikool. Aastatel 1918–1940 ja 1941–1944 kuulus linn Rumeenia kuningriigile. Tšernivtsi on olnud ajaloolise Bukoviina piirkonna pealinn. 1930. aasta rahvaloenduse järgi oli Tšernivtsi (Cernăuți) 112 427 elanikuga Rumeenia suuruselt kolmas linn Bukaresti ja Chișinău järel, elanikest 26,8% olid juudid, 23,2% rumeenlased, 20,8% sakslased, 18,6% ukrainlased, ülejäänud (10,6%) poolakad ja teised. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tšernivtsi elanikest ukrainlasi 79,9%, venelasi 11,3%, rumeenlasi 4,5%, moldaavlasi 1,6%, poolakaid 0,6% ja valgevenelasi 0,4%. 2022. aasta märtsis eemaldati linnast postamendil seisnud Punaarmee tank-monument ning sama aasta 21. aprillil demonteeriti kommunist Halõtskõi kuju ja skulptuur "Punaarmeelased lahingus". 2022. aasta augusti alguses demonteeriti kesklinnas asunud punaarmeelase skulptuur. Чисельність наявного населення України на 1 січня Олена Дуняк. У Чернівцях демонтували танк, який встановлений як пам'ятник визволення міста від нацистської армії (vaadatud: 15.08.2022) НАДТОКА СВІТЛАНА. У Чернівцях демонтували дві радянські пам'ятки (vaadatud: 21.04.2022) У Чернівцях демонтували пам’ятник червоноармійцю – міська рада (vaadatud: 15.08.2022) Linna koduleht (ukraina ja inglise keeles) Tšernivtsi fotodel
Porijõgi

Porijõgi ehk Reola jõgi on jõgi Põlva- ja Tartumaal, Emajõe parempoolne lisajõgi. Tuntakse ka kui Konsu, Konsa, Lalli või Liiva jõgi. Porijõgi saab alguse Veski külas põhjaosast ja suubub Emajõkke 36,2 km enne suuet. Porijõgi on 43,5 km pikkune ja tema valgla on 298 km². Porijõgi Ülenurme aleviku kirdeosas Reola sild üle Porijõe Porijõgi. Keskkonnaregister, vaadatud 30.03.2022. Porijõgi keskkonnaportaalis
Alavere (Jõgeva)

Alavere on küla Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Laiuse alevikust lõunas. Küla lõunaosas asub Kuremaa mõisa kalmistu. Alavere bussipeatus suvel Alavere bussipeatus talvel Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Soomevere (Jõgeva)

Soomevere on küla Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Soomevere (Põhja-Sakala)

Soomevere on küla Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas. Küla lähistel asetseb Soomevere soo ja voolab Soomevere kraav. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kõo valda. Küla paikneb Põltsamaa–Võhma maantee ääres ja piirneb läänes Võhma linnaga. Külas asub Soomevere Hiiesaar. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 119 elanikku. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 24.05.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Hilba jõgi

Hilba jõgi on jõgi Põlvamaal, Ahja jõe vasakpoolne lisajõgi. Tuntakse ka kui Hilbe jõgi ja Tillundi oja. Hilba jõgi saab alguse Kogrõjärvest endises Mõnsi külas (praeguse Heisri küla alal) ja suubub Ahja jõkke 67,8 km enne suuet. Jõe pikkus on 20,6 km ja valgla pindala 41,4 km². Hilba jõgi keskkonnaportaalis