Languedoc

Languedoc (oksitaani: Lengadòc) on endine Prantsusmaa provints, mille territooriumil paiknevad tänapäeval Languedoc-Roussilloni ja Midi-Pyrénées piirkonnad Prantsusmaa lõunaosas, ja mille pealinn oli Toulouse, mis nüüd on Midi-Pyrénées. Selle pindala oli ligikaudu 27 376 km2. Prantsusmaa kuningriigi traditsioonilised provintsid ei olnud ametlikult defineeritud. Provints oli lihtsalt ühiste traditsioonide ja tavadega territoorium, kuid sellel ei olnud poliitilist organisatsiooni. Tänapäeval, kui rahvas räägib Prantsusmaa vanadest provintsidest, räägib ta tegelikult kubermangudest (gouvernement), nagu need olid aastal 1789. Need kubermangud olid sõjaväepiirkonnad, mis rajati 16. sajandi keskel ja mille territooriumid kattusid ligikaudu traditsiooniliste provintsidega. Siiski ühendati mõnel juhul väikesed provintsid suurtega üheks kubermanguks, nii et kubermangud pole täpselt sama mis traditsioonilised provintsid. Ajalooliselt kutsuti piirkonda Toulouse'i krahvkonnaks, mis oli Prantsusmaa kuningatest sõltumatu. Toulouse'i krahvkond moodustati alal, mida hiljem hakati kutsuma Languedociks, kuid see sisaldas ka Quercy provintsi (nüüd Loti departemang ja Tarn-et-Garonne departemangu põhjaosa) ja Rouergue'i provintsi (nüüd Aveyroni departemang), mõlemad Loode-Languedocis. Mingil ajal sisaldas see isegi Agenais provintsi (nüüd Lot-et-Garonne'i departemangu idaosa) Lääne-Languedocis, Gévaudan provintsi (nüüd Lozère'i departemang), Velay provints (nüüd Haute-Loire'i departemangu kesk- ja idaosa), Vivarais provintsi lõunaosa (nüüd Ardèche'i departemangu lõunaosa) ja isegi kogu Provence'i põhjaosa. Pärast Prantsuse vallutust kogu krahvkond lammutati, selle keskosast sai nüüd Languedoc. Languedoci kubermang (gouvernement) loodi 16. sajandi keskpaigas. Lisaks Languedoci pärusvaldustele sisaldas see ka kolme väikest provintsi Gévaudan, Velay ja Vivarais (tervikuna) Languedocist kirdes. Mõned peavad Albit ümbritsevat piirkonda traditsiooniliseks Albigeois' provintsiks (nüüd Tarni departemang), kuigi sagedamini peetakse seda Languedoci pärusvalduste osaks. Quercy ja Rouergue provintse, vaatamata nende vanadele sidemetele Toulouse'iga, ei arvatud Languedoci kubermangu koosseisu, selle asemel liideti need Guienne'i kubermangu ja selle kauge pealinna Bordeaux'ga. See otsus oli ilmselt tahtlik, et hoida ära iseseisvusmeeleoludega Toulouse'i krahvkonna taaselustamist. Ülejäänud artiklis tähendab Languedoc selle Languedoci kubermangu territooriumi. Languedoci provints kattis ala ligikaudu 42 700 km² Lõuna-Prantsusmaa keskosas, jämedalt piirkond Rhône'i jõe (piir Provence'iga) ja Garonne'i jõe (piir Gascogne'iga) vahel, ulatudes põhjas Sevennide ja Keskmassiivini (piir Auvergne'iga). Languedoci kubernerid asusid Pézenasis Vahemere rannikul, eemal Toulouse'ist, kuid Montpellier'le lähedal. Ajaga suurendasid nad oma võimu väljapoole sõjalisi küsimusi, ning muutusid provintsi tegelikeks halduriteks ja täidesaatvaks võimuks, trend, mis esines ka teistes Prantsusmaa kubermangudes, kuid oli eriti terav Languedocis, kus Languedoci kuberner hertsog Montmorency mässas isegi avalikult kuninga vastu, kuid alistati ja hukati Toulouse'is aastal 1632 Richelieu käsul. Prantsusmaa kuningad kartsid kuberneride võimu, seega sundis kuningas Louis XIV (Päikesekuningas) neid kõiki Versailles'sse asuma ja keelas neil oma kubermangu territooriumile siseneda. Nii muutusid kubermangud õõnsateks struktuurideks, kuid nad kandsid siiski vanade provintside mõtet ja nii jäid nende nimed ja piirid populaarseks tänapäevani. Haldusotstarbel jagati Languedoc kaheks généralité'ks, Toulouse'i ja Montpellier' généralité'ks, nende kahe territoorium kokku vastas täpselt Languedoci kubermangule (gouvernement). Généralité eesotsas oli intendant, kuid Languedoci puhul oli vaid üks intendant vastutav mõlema généralité eest ja teda kutsuti sageli kui Languedoci intendant, isegi kui tehniliselt võttes oli ta tegelikult Toulouse'i généralité intendant ja Montpellier' généralité intendant. Toulouse'i généralité oli tuntud ka kui Ülem-Languedoc (Haut-Languedoc), samas Montpellier' généralité, merepinnale lähemal, oli tuntud kui Alam-Languedoc (Bas-Languedoc). Languedoci intendant'id asusid Montpellier's ja Toulouse'is olid neil delegaadid. Montpellier oli valitud eesmärgiga vähendada Toulouse'i võimu, mille parlement oli väga mõjukas, ja mis sümboliseeris Toulouse'i krahvkonna vana sõltumatuse vaimu. Intendant'id asendasid kubernere Languedoci halduritena, kuid nimetati ja vabastati ametist kuninga soovi kohaselt, neist ei olnud mingit ohtu keskvõimule Versailles's. Aastani 1789 olid nad kõige tähtsam kuningriigi kohaliku halduse element. Kohtu- ja seadusandlikes küsimustes kontrollis Languedoci 15. sajandi keskel asutatud Toulouse'i parlement. See oli esimene Prantsusmaa kuningate poolt väljapoole Pariisi loodud parlement, mis pidi olema võrdväärne Pariisi parlement'iga kuningriigi kaugetel lõunaterritooriumidel. Toulouse'i parlement'i kohtuvõim ulatus üle kogu Languedoci gouvernement'i territooriumi, kuid kaasas ka Rouergue'i provintsi, enamuse Quercy provintsist ja osa Gascogne'ist. Toulouse'i parlement oli selle tohutu Prantsusmaa ala ülemkohus, kohtusüsteemi viimane aste, kelle otsuseid ei saanud edasi kaevata, isegi mitte Pariisi parlement'i. Toulouse'i parlement võis luua ka kohtupraktika oma otsuste kaudu, samuti tõlgendada seadust. See oli ka kohustatud registreerima uusi kuninglikke edikte ja seadusi ning võis otsustada neid blokeerida, kui see leidis need olevat vastuolus Languedoci vabaduste ja seadustega. Lõpuks valitsesid Languedoci maksustamise eesmärgil staadid, kelle võimu alla kuulusid vaid Languedoci pärusvaldused (ja Albigeois), kuid mitte Gévaudan, Velay ja Vivarais, kellel kõigil olid omad provintsistaadid aastani 1789. Languedoci pärusvaldus oli üks väga vähestest Prantsusmaa provintsidest, kel oli privileeg otsustada maksude üle, Prantsusmaa kuningad survestasid kuningriigi enamuse teiste provintside staate. See oli kuningatelt eriline soosing kindlustamaks, et iseseisvusmeeleoludega piirkond kaugel eemal Versailles'st jääks keskvalitsusele truuks. Languedoci staadid kogunesid paljudes erinevates linnades ja mõnda aega tõestasid nad end Pézenasis, kuid 18. sajandil paiknesid nad lõplikult Montpellier's, kus nad kogunesid korra aastas, aastani 1789. Usulistel eesmärkidel oli Languedoc jagatud ka mitmeks kirikuprovintsiks, millel oli ajuti suur tähtsus, kuid selle artikli jaoks on see tähtsus väike. Sellise Prantsusmaale nii tüüpilise haldus- ja kohtuvõimu keeruka takerdumise tulemusel enne Prantsuse revolutsiooni on raske öelda, mis linn oli Languedoci pealinn. Toulouse ja Montpellier mõlemad nõudsid sageli Languedoci pealinnaks olemist. Õigupoolest pooldas monarhia 18. sajandil selgelt Montpellier'd, Toulouse'ist hulga väiksemat linna ning vähema ajaloo ja mälestustega, kui iidne metropol Toulouse, mille suhtes Prantsusmaa kuningad olid alati hirmul. Siiski pidas enamik inimesi Toulouse'i Languedoci provintsi tõeliseks pealinnaks selle vana staatuse tõttu Toulouse'i krahvkonna keskusena ja selle parlement'i suure võimu tõttu. Prantsusmaa provintse aastal 1789 näitavatel kaartidel (tegelikult gouvernement, nagu eelpool selgitatud) on Toulouse alati märgitud Languedoci pealinnaks. Languedoci provints on jagunenud nelja tänapäevase piirkonna vahel: 55,5% selle endisest territooriumist lasub Languedoc-Roussilloni piirkonnas, pealinn Montpellier, kattes Gardi, Hérault', Aude'i ja Lozère'i departemangu ning Pyrénées-Orientalesi äärmise põhjaosa, mis hõlmab 86,5% Languedoc-Roussilloni territooriumist. Ülejäänud 13,5% on Roussillon (Pyrénées-Orientales), provints, mis ei ole ajalooliselt kunagi olnud Languedoci osa. 24,8% selle endisest territooriumist lasub Midi-Pyrénées piirkonnas, pealinn Toulouse, kattes Tarni departemangu, samuti Haute-Garonne'i idaosa, Tarn-et-Garonne'i kaguosa ning Ariège'i loode- ja kirdeosa, mis hõlmab 23,4% Midi-Pyrénées territooriumist. Ülejäänud 76,6% moodustasid Quercy ja Rouergue (millest räägiti eespool), samuti Foix krahvkonna provints (mis oli keskajal olnud Toulouse'i krahvkonna vasall), mitmed väikesed provintsid Pürenee mägedes ja suur osa Gascogne'ist. 13% lasub Rhône-Alpes'i piirkonnas, kattes Ardèche'i departemangu, mis hõlmab 12,7% Rhône-Alpesi territooriumist. 6,7% lasub Auvergne'i piirkonnas, kattes Haute-Loire'i departemangu kesk- ja idaosa, mis hõlmab 11% tänapäeva Auvergne'i piirkonna territooriumist. Languedoci provintsi traditsioonilisel territooriumil elas ligikaudu 3 650 000 inimest (1999. aasta rahvaloendusega), kellest 52% Languedoc-Roussilloni piirkonnas, 35% Midi-Pyrénées piirkonnas, 8% Rhône-Alpes piirkonnas ja 5% Auvergne'i piirkonnas. Endise provintsi territoorium näitab tugevat kontrasti mõne tihedalt asustatud piirkonna (rannikutasandikud, samuti Toulouse metropoli piirkond sisemaal), kus tihedus on 150 asukat km² kohta (rannikutasandikud) ja 300 asukat km² kohta (Toulouse'i tasandik), ning künkliku ja mägise sisemaa vahel, kus tihedus on eriti madal, Sevennide ala Lozère'i lõunaosas on üks madalaima tihedusega alasid Euroopas ainult 7,4 asukaga km² kohta. Viis suuremat metropoli ala endise Languedoci provintsi territooriumil on (1999. aasta rahvaloendusega): Toulouse (964 797), Montpellier (459 916), Nîmes (221 455), Béziers (124 967) ja Alès (89 390). Endise Languedoci provintsi rahvastik on praegu kõige kiirema juurdekasvuga Prantsusmaal ja isegi üheks jõudsama kasvuga Euroopas, kuna järjest rohkem inimesi rändab Põhja-Prantsusmaalt ja Põhja-Euroopast ümber rohke päikesepaistega Euroopa regioonidesse, kus paikneb ka Languedoc. Kasv on eriti tugev metropolide Toulouse'i ja Montpellier' alal, mis on hetkel kaks kõige kiiremini kasvavat metropoli ala Euroopas. Siiski kaotab Languedoci sisemaa veelgi asukaid, mis suurendab erinevust märgitud tihedustes. Languedoci ranniku rahvastik, samuti Toulouse'i piirkonnas, on pigem noor, haritud ja jõukas, samas sisemaal kipub rahvastik olema palju vanem, märgatavalt väiksema sissetulekuga ja madalama protsendiga keskkooli ja eriti kolledži lõpetajate poolest. Languedoc on märkimisväärne veinitootja ja suur panustaja ülejäägile, mis tuntud kui "veinijärv". Tänapäeval toodab see rohkem kui kolmandiku viinamarjadest Prantsusmaal ja on välisinvestorite fookuses. Veine Languedoci Vahemere rannikult on sildistatud kui Languedoc, sisemaa veinidel on teised sildid nagu Fronton, Gaillac või Limoux läänes ja Côtes du Rhône idas. Muud põllukultuurid olid nisu (traditsiooniline kultuur, mis tõi õnne maaomanikele ja Toulouse'i parlamendisaadikutele, kelle kaubavahetuseks ehitati kuulus Canal du Midi), mais (uus ja tänapäeval kõige populaarsem kultuur piirkonnas), oliivid (ainult Languedoci Vahemere rannikul), puuviljad ja riis (mõnes rannikupiirkonnas). Künklikul ja mägisel sisemaal kasvatati lambaid ja kitsi lihaks ja juustuks. Rannikuala on loomulikult kala ja karpide allikas. Kosmose- (Airbus, EADS, CNES jms), elektroonika- (Motorola jms) ja biotehnoloogiatööstus Toulouse'is; high-tech, elektroonika- ja arvuti- (IBM) tööstused Montpellier's; farmaatsiatööstus (Laboratoires Pierre Fabre) Castres'is. Toulouse'is on ka märkimisväärne keemiatööstus, mis sai üsna suure hoobi kohutava plahvatuse läbi AZF vabrikus 21. septembril 2001. Otsustati, et keemiatööstus viiakse Toulouse'ist välja, ja suur ülikoolilinnak keskendatakse vähiuuringutele ning biotehnoloogia teadus- ja arenduskeskus avatakse kõrval. Mujal piirkonnas on tööstus väike ja languses, eriti endiste kaevandusalade Alès ja Carmaux' ümbruses piirkonna sisealadel. Teenused on suurim majandussektor piirkonnas. Eelkõige riigiteenused hõlmavad olulise osa tööjõust, eriti väikelinnades. Võtmeameteid on piirkonda ümber paigutatud, nagu Prantsusmaa riiklik ilmateenistus (Météo-France) paigutati aastal 1982 Pariisist ümber Toulouse'i. Piirkond on ka suur turistide sihtpunkt. Esineb kolme tüüpi turismi. Esiteks, massiline suveturism rannikul suurte merekuurortidega, nagu Cap d'Agde, Palavas-les-Flots või Le Grau-du-Roi, ehitatud 1970. aastatel. Ajaloo ja kunstiga seotud turism on ka tugev, kuna piirkonnas on ajaloolised linnad Carcassonne, Toulouse, Montpellier, arvukad rooma monumendid (nagu rooma amfiteatrid Nîmesis), keskaegsed kloostrid, Romaani stiilis kirikud ja vanad lossid (nagu varemetes katarite lossid Corbières' mägedes, tunnistus verisest albilaste ristisõjast). Viimasel ajal on "roheline" ja sporditurism tõusuteel Tarni, Ardèche'i kurudes, samuti valdavalt säilinud lagendikel Sevennides, Ardèche's, Lauragais's ja teistes paikades. Turism Canal du Midil kombineerib ajaloo (näiteks Fonseranesi üheksa luku vaatamine Béziers' lähistel) liikumisega, nagu paadisõit kanalil ja jalutamine või rattasõit pukseerimisradadel. Toulouse ja Montpellier on ka populaarsed kohad ärikongressidele ja -konverentsidele. Languedoci Vahemere rannik oli asustatud kreeklaste, foiniiklaste ja roomlaste poolt ning sinna tungisid alemannid, vandaalid, läänegoodid (Septimaania) ja saratseenid. Languedoc oli keskajal tuntud kui Toulouse'i krahvkond, sõltumatu krahvkond, mis teoorias oli Prantsusmaa kuningriigi osa. 12. sajandil oli Languedoc katarite religioosse liikumise keskus. Rooma katoliku kirik kuulutas nad ketseriteks ja albilaste ristisõda pühkis nad minema. Selle tulemusel läks Toulouse'i krahvkond aastal 1271 Prantsusmaa kroonile (Toulouse'i krahvkond oli Prantsusmaa krooni vasall, kuid omas palju sidemeid Aragóni krooniga, sealhulgas Kataloonia) ja on sellest ajast Prantsusmaa osa. Hiljem nimetati piirkond Languedociks (otsetõlge 'oci keel', sõnast "jah" kohalikus oksitaani keeles ("oc", vastandina "oïl", hiljem "oui" Põhja-Prantsusmaal). Prantsusmaa kuningad tegid Languedocis ühe kuningriigi provintsi ja rajasid Toulouse'is Languedoci parlement'i. Parlement ja provints kaotati Prantsuse revolutsiooni ajal koos kõigi teiste Prantsusmaa parlament'ide ja provintsidega. Ragbi on lemmikspordiala Languedocis, erinevalt teistest Prantsusmaa osadest, kus jalgpall on populaarsem. Toulouse'i ragbi klubi (Stade toulousain) on üks edukamaid Euroopas; see on tulnud korduvalt Prantsusmaa meistriks ja neli korda ka Euroopa meistriks (1996, 2003, 2005 ja 2010) meistrivõistluste kümneaastase ajaloo jooksul. Härjavõitlus ja muud sellega seotud üritused on populaarsed Languedoci idaosas. Mere piigivõitlusi (Joutes nautiques) peetakse rannikul. Alates 11. sajandist on sellel spordil kohalikud liigad ja see meelitab suuri rahvahulki. Kinnisvara pm Languedocis üsna laias valikus: kaunitest vastehitatud basseinide ja tenniseväljakutega villadest kuni plaanitute vanade külamajadeni iidsete kindluslinnade vanade vallide vahel. Mõned külamajad on väga vanad. Väike maja Magalas' külas Hérault' departemangus on 13. sajandist pärit tahutud kividest seintega. Suure ala tõttu on Languedocis leiduv kinnisvara tüübilt väga erinev, alates korteritest rannakuurortides, nagu Cap d'Agde, ja lõpetades eraldatud bastida'dega sisemaal. Prantsuse vein Languedoci vein Languedoc-Roussillon Midi-Pyrénées Oksitaania