laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Suur Pihlakare

Suur Pihlakare (ka Pärnlaid, Suur-Pihlalaid, Suur-Pihla) on 0,43 hektari suurune saar (laid) Hiiumaa laidude maastikukaitsealal Soonlepa lahes. Saar kuulub halduslikult Hiiu maakonda Hiiumaa valla Salinõmme külale. Saare rannajoone pikkus on 312 meetrit. Saarest umbes 1 kilomeetri kaugusel läänes asub Salinõmme poolsaar, 100 meetrit loodes Väike Pihlakare ja 300 meetrit lõunas Öakse. Laiu nimi tuleb sellest, et veel 1980. aastatel kasvas saarel üks suur pihlakas, mille tuul ja jää ära murdsid. Ka tänapäeval kasvab saarel pihlakaid. Suure Pihlakare ümber on madal meri. Suurel Pihlakarel kasvab 102 liiki kõrgemaid taimi. Samblaliike on 2001. aasta seisuga leitud 10. Saarel asub Hiiumaa laidude kaitseala ainus taastatud kalurionn. "Suur-Pihlakare soontaimed" (PDF). PDF. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2007. Leiti Kannukene (2001). "Suur-Pihlakare sammalde nimestik" (PDF). PDF. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2007. Video Suurest Pihlakarest Eesti Televisiooni saates "Osoon" Suur Pihlakare Eesti looduse infosüsteemis
Ordukäsknik

Ordukäsknik ehk käsknik (saksa keeles (Ordens)gebietiger) oli Saksa ordu kõrgem ametnik, kes allus otseselt ordumeistrile (vastavalt piirkonnale kas kõrg- või maameistrile). Tavaliselt oli ta ordu valitsusüksuse (Gebieti) valitseja, kas komtuur või foogt. Saksa ordu Preisimaa ja Liivimaa harudes (Liivimaa ordus) eristati ka suurkäsknikke (Großgebietiger), kes olid ordumeistri lähima nõukogu (siseringi) liikmed. Kõrgmeistri lähikonnas olevad suurkäsknikud kandsid ka erilisi ametinimetusi: suurkomtuur (Großkomtur), kõrgeim marssal (Oberster Marschall), kõrgeim hospidaliülem (Oberster Spittler), riietusülem (Trappier), peakassahoidja (Treßler) ja kõrgeim kaubandusülem (Großschäffer). Liivimaa ordus kuulusid suurkäsknike hulka aga Liivi ordu maamarssal ning viis kõige olulisemat komtuuri ja foogti. Klaus Militzer. Die Geschichte des Deutschen Ordens. Stuttgart: Kohlhammer, 2005
Välisskelett

Välisskelett ehk eksoskelett on lülijalgsete, limuste jt. organismide väline toes, mille peaülesanne on toetada ja kaitsta organismi keha ja siseelundeid. Välisskelett moodustub hüpodermise sekreedi nõristumise tulemusena. Enamasti on välisskelett mitmekihiline ja tema struktuur on kompleksne. Välisskeletiks on limuste kojad ja karbid jt organismide kehamoodustised. Siseskelett Teokarp Motoriseeritud eksoskelett
Pihlakared

Pihlakared on väikesaared Hiiumaa lähedal Soonlepa lahes. Kuuluvad Hiiumaa laidude maastikukaitseala koosseisu. Pihlakaredeks nimetatakse Suurt Pihlakare, Väikest Pihlakare ja veel mõnda väiksemat saarekest, mis nende ümber asuvad.
Andrija Radović

Andrija Radović (28. jaanuar 1872 Montenegro, Martinici küla – 1947 Belgrad) oli Montenegro poliitik. Lõpetas keskkooli Montenegros. Edasi õppis inseneriks Itaalias. Oli rahandusminister 6. detsembrist 1905 kuni 11. novembrini 1906. Peaminister, välisminister ning sõja- ja rahandusministri esindaja Prantsusmaal alates 19. jaanuarist kuni 4. aprillini 1907. Rahandusminister alates 20. detsembrist 1915 kuni 29. aprill 1916. Peaminister ja välisminister alates 29. aprillist 1916 kuni 4. jaanuarini 1917. Ta oli ka Montenegro Rahvapartei juht. Lõi aastal 1917 Montenegro Rahvusliku Ühinemise Komitee. Edasi oli Podgorica Suure Rahvuskogu Esimees, mis hääletas Serbiaga ühinemise poolt 26. november 1918. Oli ka Serbia-Horvaatia-Sloveenia Kuningriigi Pariisi Rahukonverentsi delegatsiooni liige. Valiti Konstitutsiooni Assamblee esimeheks, Demokraatliku Partei esindajana. Demokraatlike Saadikute Klubi asepresident. Monopolide Direktoraadi liige alates 1921 ja Rahvuspanga kuberner Belgradis. Montenegro ja Serbia ühinemine (Genf 1917) Le Montenegro, son passé et son avenir (Montenegro, tema minevik ja tulevik; Pariis 1918) Question de Scutari (Shkodëri küsimus; Pariis 1919) http://www.mfa.gov.yu/History/MinistriCG/ARadovic_e.html (allikas; portree)
Alatri

Alatri on omavalitsusega asula Põhja-Itaalias Lazio maakonnas Frosinone provintsis. Linn on turismi- ja talispordikeskus. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it
Õpetajate Koda

Õpetajate Koda oli Eesti õpetajate kutsealane omavalitsus aastail 1936–1940. Tema ülesandeks oli koondada avalikõiguslikul alusel õpetajate kutseorganisatsioone ja ühendada õppejõude õppe- ja kasvatustöö edukamaks arendamiseks ja viljastamiseks, selgitada ja kaitsta õppejõudude kutseõiguslikke, majanduslikke ja vaimseid huve ja vajadusi ning toetada riigi- ja omavalitsusasutisi neile pandud ülesannete täitmisel. Õpetajate Koja liikmed olid kuus õppejõudude keskorganisatsiooni: Eesti Õpetajate Liit, Eesti Keskkooliõpetajate Kogu, Eesti Kutsekooliõpetajate Ühing, Täienduskoolide Õpetajate Ühing, Eesti Põllumajanduslikkude Koolide Õpetajate Selts ja Eesti Lasteaednikkude Selts. Hääleõigus oli 6340 õpetajal, kes maksid iga aasta oktoobris koja heaks 0,02% oma aastapalgast. Enn Murdmaa Jaan Rummo Hilda Ennemuist Juhan Tork Ants Ruut Jüri Uustalu Peeter Raudsepp Jüri Söödor Toomas Algma Theodor Randvere Peeter Algma Elmar Raidal Albert Seppel Aleksander Anissimov Hilda Sillaots Viktor Neggo Friedrich Klement Georg Köösel Evald Laanebeck Anton Üksti Kalev Ratasepp Alfred Kivirähk Aleksander Pendre Eduard Pukk Alide Kuusik Henno Jänes Jacob Hansen Oskar Paas Georg Aleksejev Linda Kütt August Mutt Edgar Treuberg Anni Varma Ellen Lepp Mihkel Vellemaa Natalie Kalamees Artur Kaljot Juhan Maismaa Mihkel Nõmmik August Kilgas Aleksander Arak Karl Maasik Frits Raska Peeter Kitzberg Viktor Riks Rahvas koja katuse all. Esmaspäev, 12. juuni 1937, nr. 24, lk. 5 Õpetajad ei usu õpetajaskojasse. Vaba Maa, 11. märts 1935, nr. 60, lk. 7. Loodi õpetajate koda. Uus Eesti, 2. juuni 1936, nr. 147, lk. 3. Õpetajate koja moodustamise komitee pidas koosolekut. Uus Eesti, 8. juuli 1936, nr. 181, lk. 1. Kutsekooliõpetajate esindajad õpetajate kotta. Uus Eesti, 15. september 1936, nr. 250, lk. 8. Õpetajate koja koosseis selgumas. Uus Eesti, 21. september 1936, nr. 256, lk. 5. Õpetajate koda avati pidulikult. Uus Eesti, 8. oktoober 1936, nr. 273, lk. 3. Õpetajate koda valis esimehed. Uus Eesti, 9. oktoober 1936, nr. 274, lk. 3. Riigivanem K. Päts kõneles õpetajate koja avamisel. Uus Eesti, 9. oktoober 1936, nr. 274, lk. 4. Koda tõi riiu. Vaba Maa, 21. detsember 1936, nr. 292, lk. 3. Õpetajate koja esimeheks valiti E. Murdmaa. Uus Eesti, 26. oktoober 1937, nr. 291. Õpetajate koja uueks esimeheks A. Veiderma. Uus Eesti, 25. oktoober 1938, nr. 293, lk. 9.
Pavel Nahhimov

Pavel Stepanovitš Nahhimov (vene: Павел Степанович Нахимов; 23. juuni 1802 – 28. juuni 1855) oli üks kuulsamaid admirale Venemaa meresõiduajaloos. Tema eriliseks teeneks peetakse merevägede juhtimist Krimmi sõjas. Nahhimov on maetud Püha Vladimiri katedraali Sevastopolis koos Mihhail Lazareviga, Vladimir Korniloviga ja Vladimir Istominiga. Tema auks on loodud Nahhimovi orden (kahe järguga) ja Nahhimovi medal mereväele. Nahhimovi ordenit peeti Nõukogude Liidus ja selle järglasriigis Venemaal üheks kõrgeimaks aumärgiks. Erika tänav Tallinnas kandis aastatel 1953–1990 Pavel Nahhimovi nime. Tema järgi on nimetatud mitmeid laevu. Läänemaal tegutses Admiral Nahhimovi nimeline kalurikolhoos. Lahinguristleja Admiral Nahhimov Nahhimovi merekool
Innarahu

Innarahu on rahu Läänemeres Saaremaa Soegi ninast 1 kilomeeter läänes. Saare pindala on 0,68 hektarit ja rannajoone pikkus 310 meetrit. Rahu on ovaalse kujuga ja liivase pinnamoega. Saarel kasvab võsa. Saar jääb Vilsandi rahvuspargi alale ja kuulub Innarahu loodusreservaati. Saar on tuntud hallhüljeste poegimise kohana. Haide-Ene Rebassoo. Laidude raamat, Tallinn 1972, lk 23–24 Innarahu Eesti looduse infosüsteemis Video hüljestest Innarahul Eesti Televisiooni saates "Osoon"
Ābādān

Ābādān (varem ka Abadan) on linn Iraani edelaosas Khūzestāni provintsis. Asub Shaţţ al-‘Arabi ääres Iraagi piiri lähedal umbes 50 km kaugusel Pärsia lahest 270 km² suuruse Ābādāni saare põhjaosas. Linnas on üle 400 000 elaniku. 1976. aasta rahvaloenduse järgi oli elanikke 296 081, 1998. aastal 308 000. Linnas on üks suuremaid naftatöötlemiskomplekse maailmas. Linn on Iraani naftatööstuse keskus, mis varustab ka naabersadamalinnu Bandar Khomeynīd ja Khārki. Torujuhtmed ühendavad Ābādāni naftaväljadega Z̄āgrose mägede lähedal. Linn on Iraani tähtsaim sadamalinn. Sadama kaudu eksporditakse naftat. Linnal on rahvusvaheline lennujaam. Tõenäoliselt oli selle koha peal kunagi Charaxi sadam, mida 5. sajandil eKr mainis Herodotos. Linn tekkis abbasiidide dünastia valitsemise ajal ning oli tähtis kaubalinn, sest ta oli meresadam Pärsia lahe ääres. Shaţţ al-‘Arabi delta laienemise tõttu jäi linn merest kaugele ning käis alla, muutudes suureks külaks. 12. sajandil oli seal Lõuna-Mesopotaamia äärmine asula. Uusajal läks see Türgi ja Iraani kätte. Türgi loovutas selle Iraanile 1847 Erzerumi lepinguga. Aastal 1847 loovutas Türgi linna territooriumi Iraanile. Ābādāni piirkond oli viljakandmatu mudalauskmaa, kus kasvasid ainult mõned datlipalmisalud. 1908. aastal avastati naftamaardla. Aastal 1909 või 1913 ehitas Anglo-Iranian Oil Company sinna esimese naftatöötlemistehase. Aastal 1910 rajati praktiliselt uus linn. Aastaks 1938 oli sealne naftatöötlemistehas maailma suurim. 3. oktoobril 1951 jätsid inglased linna maha, sest Anglo-Iranian Oil Company natsionaliseeriti Rahvusliku Iraani Naftakompanii nime all. Naftatöötlemistehase kompleksis oli mitu hästi ehitatud territooriumi naftakompanii personalile. Nad moodustasid terava kontrasti immigrantide vaeste elamukvartalitega. Aastal 1980 ja 1981, ränga sõjategevuse ajal 1980 alanud Iraani-Iraagi sõja käigus pommitas Iraak seda piirilinna süstemaatiliselt, mistõttu purunes suur osa linnast ning kogu naftatöötlemiskompleks. Pärast seda paljud elanikud lahkusid linnast. Sõja lõpuks (1988) oli linn evakueeritud. Nüüd on kõik taastatud. Aastal 1939 rajati Ābādāni tehnoloogiainstituut. https://archive.is/RPj0j, 8.07.2023, http://www.citypopulation.de/en/iran/khuzestan/ābādān/060102__ābādān/, 8.07.2023, Ābādān (Ābādān, Khuzestan, Iran) - Population Statistics, Charts, Map, Location, Weather and Web Information. جمعیت به تفکیک تقسیمات کشوری, vaadatud 29.10.2023.
Valge iminõges

Valge iminõges (Lamium album) on mitmeaastane rohttaim huulõieliste sugukonnast iminõgese perekonnast. Rahvakeeles piimanõges. Valge iminõges kasvab pärismaisena peaaegu kõikjal Euroopas ja ka Aasias. Põhja-Ameerikas on paljudes kohtades naturaliseerunud. Eestis on ta väga sage. Valge iminõges kasvab aedades ja parkides umbrohuna, teeäärtes, jäätmaadel ja metsaserval. Ta eelistab niisket ja viljakat pinnast, eriti lämmastikurikkaid muldi. Tihti kasvab ta koos täpilise iminõgesega, kuid Eestis on viimane haruldane. Ta kasvab sageli ka koos kõrvenõgesega ning eriti noorena on sellega väliselt veidi sarnane. Erinevalt kõrvenõgesest valge iminõges ei kõrveta ning tema õied on selgesti nähtavad. Taim kasvab 20–60 cm kõrguseks. Vars on tavaliselt püstine, neljakandilise ristlõikega. Munajad kuni südamekujulised saagja servaga 3–8 cm pikkused ja 2–5 cm laiused lehed on kuni 5 cm pikkuse rootsuga, kaetud harvade pehmete karvakestega ning paiknevad varrel vastakuti. Valge iminõges õitseb tavaliselt aprillist oktoobrini. Õied on valged, 1,5–2,5 cm läbimõõduga. Putkjad kahesugulised õied paiknevad 6–16 kaupa männastena lehekaenlas. Õied on nektaririkkad. Taim on putuktolmleja. Valge iminõges paljuneb nii seemnete kui ka risoomide abil. Seeme on rohekaspruun kuni 3,5 mm pikkune pähklike. Seeme säilitab oma idanevuse kaua. Iminõges on hinnatud meetaim. Noorte taimede lehti ja õisi võib kasutada salati valmistamiseks. Rahvameditsiinis on valget iminõgest kasutatud muu hulgas hingamisteede põletike korral ja verejooksu peatava vahendina; samuti uriinierituse soodustamiseks. Valgest iminõgesest on valmistatud ka kollast värvi. Valge iminõges andmebaasis eElurikkus
Nikolai Nekrassov

Nikolai Aleksejevitš Nekrassov (Николай Алексеевич Некрасов; 10. detsember 1821 Nemirov – 8. jaanuar 1878 Peterburi) oli vene kirjanik ja kriitik, Vissarion Belinski kaastööline. Luuletajakuulsuse tõi talle 1856. aastal Moskvas ilmunud luulekogu. Tosin aastat töötas ta talurahva elu käsitleva epopöa "Kellel on Venemaal hea elada" kallal. Teos jäigi lõpetamata. Ta õppis 1832.–1837. aastani Jaroslavli gümnaasiumis, siirdus 1838. aastal Peterburi. Avaldas 1840. aastal romantilise luuleraamatu "Unelmad ja helid", mis ei leidnud poolehoidu. 1840. aastate keskpaigast alates arenes Nekrassovi loometegevus nn naturaalkoolkonna vaimus. Sõbrunes Vissarion Belinskiga. Nekrassov andis 1847.–1866. aastani välja ajakirja Sovremennik ja aastast 1868 asus toimetama ajakirja Otetšestvennõje Zapiski. Nekrassov suri 8. jaanuaril 1878 Peterburis. Ta käsitles jõulises, rahvalaulu rütmi ja intonatsiooni järgivas luules talurahva häda ja kannatusi. Ta jätkas Aleksandr Puškini, Mihhail Lermontovi ja Nikolai Gogoli tava ning demokratiseeris vene luulet. Madala tänav Tallinnas kandis aastatel 1963–1995 Nikolai Nekrassovi nime. Nikolai Nekrassovi majamuuseum asub Tšudovo linnas ja Karabihha külas Jaroslavli lähistel paikneb tema memoriaalmuuseum. Korteris, kus Nekrassov Peterburis elas, asub samuti muuseum.
Robert Fripp

Robert Fripp (sündinud 16. mail 1946 Wimborne Minsteris Dorsetis) on inglise kitarrist ja helilooja, kes on tuntud kui ansambli King Crimson asutaja ja juht. 1967. aastal asutas ta koos bassist Peter Gilesi ja trummar Michael Gilesiga ansambli Giles, Giles and Fripp, mis andis välja 2 singlit ja 1968. aastal albumi "The Cheerful Insanity of Giles, Giles and Fripp". Pärast bändi kiiret lagunemist asutas Fripp koos Michael Gilesiga 1968. aastal King Crimsoni. Algkoosseisu kutsuti ka Greg Lake, Peter Sinfield ja Ian McDonald. Ansambli King Crimson kõrval on ta tegelenud muudegi projektidega. Brian Enoga salvestas ta albumid "(No Pussyfooting)" (1973) ja "Evening Star" (1974). Nende loodud lõputu helikordussüsteem pani aluse ambient-muusikale. Ta osales stuudiomuusikuna Peter Gabrieli debüütalbumil, mis ilmus 1977. Ta tegi koostööd paljude muusikutega ning andis 1979 välja esimese sooloalbumi "Exposure", millele järgnes kontserditurnee Frippertronics. Ta osales ka Blondie ja Talking Headsi albumitel ja kontsertidel. 1981–1984 andis ta King Crimsoni nime all uue koosseisuga välja 4 albumit. Sel perioodil tegi ta koos Andy Summersiga ansamblist The Police kaks albumit. Albumil I Advance Masked mängisid Fripp ja Summers sisse kõik pillid. Albumi "Bewitched" tegemisse kaasas Summers ka teisi muusikuid. 1980ndatel andis ta välja rea albumeid üldpealkirjaga "Soundscapes". 1980ndatest alates tegi ta koostööd David Sylvianiga. 2004. aastal andis ta kontserte koos Joe Satriani ja Steve Vaiga kitarritriona G3. 2006. aastal käis ta Eestis, kus esines kontsertidega mitmes Eesti kirikus. Fripp on teinud koostööd ka ansamblitega Van der Graaf Generator, The Orb, The Future Sound of London, Porcupine Tree jt. Ajakiri Rolling Stone on ta arvanud kõigi aegade 100 parima kitarristi hulka. Ta on võtnud kasutusele uue kitarrihäälestuse, mida nimetatakse New Standard Tuning (NST). Fripp on vasakukäeline, kuid kasutab paremakäeliste kitarri. Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk (2008) Robert Frippi päevik Tuntud briti kitarrist Robert Fripp sai kätte Eesti teenetemärgi
Alice Tisler

Alice Tisler (4. august 1893 – 23. veebruar 1918) oli Eesti kommunist ja üks Tallinna punakaardi väheseid naispunakaartlasi. Alice Tisler sündis Kunda külje all Kuura külas mõisamoonaka tütrena. 1906. aastal siirdus perekond Kundasse, perepea asus tööle tsemenditehasesse. Alice õppis Kunda küla- ja kihelkonnakoolis, töötas Kunda ja Malla mõisa põldudel ja turbarabas. 1910. aastal asus elama Tallinna. Veebruarirevolutsiooni ajal 1917. aastal töötas ta Vene-Balti Laevatehases treialina, võttis osa revolutsioonist ja poliitvangide vabastamisest. VSDTP Tallinna Komitee propagandistide kolleegiumi liikmena organiseeris Tisler bolševistlikku selgitustööd Tallinna tehastes ja väeosades ning esines propagandakõnedega. 1918. aastal algul, kui Saksa keisririigi regulaarväed lähenesid Tallinnale, liitus ta Tallinna punakaartlaste salgaga (umbes 400 võitlejat), kes staabikapten Andrei Põllu juhtimisel läksid tõkestama sakslaste edasitungi. 23. veebruaril 1918 toimus Keila mõisa lähedal kokkupõrge punakaartlaste ja Saksa sõjaväeüksuste vahel (Keila lahing). Punakaartlased olid sunnitud taanduma. Lahingus langes 45 punakaartlast, nende seas ka Alice Tisler. Tema elukaaslane oli Harald Ferdinand Telliskivi (1898–1918), kes langes samas lahingus. Ta on maetud Keila kalmistule. Magasini tänav Tallinnas sai Alice Tisleri nime 12. juulil 1949 ning kandis seda 1990. aastani. Kunda lähedal Kuural avati sünnikodu mälestuskivi 27. oktoobril 1978. Tekstiga - "Siin asus Alice Tisleri (1893-1918) sünnikodu". Kundas oli ka Tisleri tänav. Eesti NSV Ministrite Nõukogu määrusega nr 367 anti Kunda Keskkoolile ÜLKNÜ 50. aastapäeva puhul 25. oktoobril 1968 Alice Tisleri nimi. Keila linnas kandis Alice Tisleri nime Keskpark, kus asus ka tema püst. Mälestusmärk avati 19. juulil 1968. aastal ja võeti maha 11. juulil 1990. aastal. Kunstnikuks Ellen Kolk ja arhitekt Ain Õun. Keilas kandis Tähe tänav Alice Tisleri nime. Keilas tähistati Alice Tisleri surmakoht – Kingu küün – mälestustahvliga “Siin hukkus Alice Tisler”. Vana paekivihoone oli hiljem kasutusel laona ning praegu asub selle Toominga 5 krundi vundamendil suveterrass. Tallinna 22. Keskkooli (praegune Jakob Westholmi Gümnaasium) pioneerimalev oli Alice Tisleri nimeline. Pioneeride toas oli Endel Taniloo valmistatud kipsist büst. Isikunimelised tänavad Tallinnas. Aleksander Kivi. Tallinn: Eesti Raamat, 1977, lk 101–103. https://www.geni.com/people/Harald-Ferdinand-Telliskivi/6000000006906185322 Geni "Kuura Alice Tisler". Eesti monumentide e-kataloog. "kuura-alice-tisler-kavand.pdf" (PDF). Eesti monumentide e-kataloog. Väljavõte Kunda Ühisgümnaasiumi kodulehelt(arhiivitud lehekülg) "Keila tänavanimedest". Keila Leht, nr. 37. 16. oktoober 2015. "7. Punarevolutsionäär Alice Tisler, maailmasõjad ja küüditamised". Keila Leht, nr. 45. 7. detsember 2018. Pilt Alice Tisleri mälestustahvlist monument.ee lehel Magasini 9 - Ärileht, 30. märts 1996. Geni
August Pusta

August Pusta (1. veebruar 1904 Leningradi oblast Volossovo rajoon Tarassino küla – 16.august 1971 Tallinn) oli Nõukogude sõjaväelane (polkovnik) Teises maailmasõjas, 8. Eesti Laskurkorpuse korpuseülema asetäitja poliitalal. August Pusta õppis aastatel 1925–1926 Leningradis Internatsionaalses Sõjakoolis, 1928. aastal lõpetas jalaväekooli ja 1930. aastal lennuväekooli. Lummu tänav Tallinnas on kandnud aastatel 1979–1995 August Pusta nime. http://www.eki.ee/knab/tallinn2.htm Lahingutes nõukogude kodumaa eest : mälestusi Eesti Laskurkorpuse lahingupäevilt Suures Isamaasõjas / A. Pusta, P. Izmestjev ; [kaas: U. Külv], Tallinn : Eesti Riiklik Kirjastus, 1964.
Vaimse tervise päev 1996

Vaimse tervise päev 1996 deviisiks oli "Naine ja vaimne tervis". Ürituse organiseeris Ülemaailmse vaimse tervise päeva raames Ülemaailmne vaimse tervise föderatsioon. Uurimused on näidanud, et naistel on suurem risk teatavate psüühikahäirete tekkeks kui meestel. On näidatud, et kurvameelsus ja ärevus esineb rohkem naiste seas. Samuti on ka ilmnenud, et abielus naistel, kui neil on lapsed, on suurem oht haigestuda depressiooni võrreldes meestega. Ka on vägivald naiste suhtes saanud tõsiseks probleemiks.. Mental health of women[alaline kõdulink]
Vaimse tervise päev 2005

Vaimse tervise päev 2005 oli ülemaailmse vaimse tervise organisatsiooni korraldatud kampaaniapäev (ülemaailmne vaimse tervise päev) 2005. aasta 10. oktoobril. Päeva deviisiks oli "Vaimne ja kehaline tervis elu vältel".. 2005. aasta vaimse tervise päeva eesmärgiks oli tuletada kõigile meelde, et iga inimese tervis on kui võrgustik, millele on ehitatud edukas ja täisväärtuslik elu. 1946. aastal defineeris vastloodud Maailma Terviseorganisatsioon tervise kui "täieliku füüsilise, vaimse ja sotsiaalse heaolu seisundi, mitte ainult haiguse või nõtruse puudumise". See definitsioon hõlmab nii vaimu kui ka keha. Kampaania alateemad: Iga ema ja laps on arvel. Vaimne tervis emal ja lapsel perinataalsel perioodil. Kehaline ja vaimne tervis väikelapsel. Vaimne tervis ja häired lapsel vanuses 6–12 aastat. Kehalise ja vaimse tervise mõju õppimisele ja arengule. Vaimse tervise edendamise võimalused arenguhäiretega lastel. Kehaline ja vaimne tervis noorukitel. Murdeealise lapse tundeelu: mis on tavaline ja mis ei ole? Ohud nooruki tervisele: söömishäired, riskikäitumine, narkomaania, enesetapp. Õppimise vajadus vaimse tervise probleemidega noortel täiskasvanutel. Töö, perekond ja tervis. Vaimse ja kehalise tervise küsimused naistel. Vaimse ja kehalise tervise küsimused meestel. Vananemine ja tervis: kuidas pikaealisus mõjutab vaimset ja kehalist tervist? Vanurite heaolu edendamise juhised. "2005 World Mental Health Day "Mental and Physical Health Across the Life Span"" (PDF) (inglise). Ülemaailmne Vaimse Tervise Föderatsioon. Originaali (pdf) arhiivikoopia seisuga 20.06.2010. Vaadatud 06.10.2008.
Loogiline empirism

Loogiline empirism on Alfred Ayeri teosest Keel, tõde ja loogika (1936; ek 2022) alanud mõttemuster, mis erines loogilisest positivismist. Ayeri tekstis on loogilise empirismi põhitunnused: "verifikatsiooni nõrgem määratlemine, metafüüsikast hoidumine, loobumine tõsikindlusest ja tõenäosuse tähtsustamine". Nimetust loogiline empirism kasutas esimesena Hans Reichenbach (1891–1953). Kui Herbert Feigl (1902–1988), Moritz Schlick ja teised loogilised positivistid soovisid teadmise rajada tõsikindlatele vaatluslausetele (eksimatus), siis loogilised empiristid pidasid vaatluslausetest tuletatud mudeleid tõenäolisteks (eksimus). Lamus, Leho (2023). "Täppisteaduste ajastu mõttekunst: kogemuse konstrueerimise loogiline analüüs" (PDF). Akadeemia. 2: 361. Samas, lk 359.