laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Bežetsk

Bežetsk on linn Venemaa Tveri oblastis, Bežetski rajooni keskus. Asub Tverist 126 km põhjas Mologa jõe ääres. 1137. aastal on mainitud Bežetski Verhi küla praegusest linnast 20 km kaugusel. Praeguse linna kohale rajati Gorodetski kindlus, mille juurde tekkis samanimeline asula. 1766. aastal sai asula praeguse nime, linnaõigused sai 1775. aastal. Linna läbib Sonkovo–Bologoje raudtee. Aastatel 1917–1929 elas Bežetskis vene ajaloolane-etnoloog, filosoof ja orientalist Lev Gumiljov. Дом, где жил Л. Н. Гумилев Культурный туризм http://bezhetsk.tv/
August Riismann

August Riismann (vene keeles Рийсман Аугуст Тынисович) (28. veebruar 1890 Rapla maakond – 23. aprill 1926 Tallinn) oli kooliõpetaja, tööliikumise tegelane ja kommunistlik poliitik Eestis ja Venemaal. Ta on kasutanud ka nime August Ristmets. Riismann õppis pedagoogilistel kursustel ja pärast lõpetamist töötas aastast 1908 rahvaõpetajana Tallinnas ja Kodilas. Aastal 1914 Riisman mobiliseeriti Venemaa Keisririigi sõjaväkke. Pärast sõjaväeteenistust naasis Kodilasse koolijuhataja ametikohale ja täitis seda suveni 1921. Seejärel pühendus ta täielikult poliitikale. Riisman hakkas poliitikaga tegelema 1919, ühines töölisliikumisega ja sai 1921 Rapla vallavalitsuse liikmeks ja vallavalitsuse esimeheks. Riisman oli 1920. aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige, tegutses samal ajal Üle-eestimaalise Noorproletaarlaste Ühingu Rapla osakonna juhatuses. Ta kuulus ka Eesti Õpetajate Seltsi juhatusse. 1922. aastal emigreerus ta Nõukogude Venemaale. Aastail 1922–1925 oli ta Venemaal õpetaja ja eesti koolide inspektor ning täiendas ennast Leningradis Andrei Ždanovi nimelise Riikliku Ülikooli kaugõppe osakonnas. Ta töötas seal ka õpetajana ning eesti koolide inspektorina. Aastal 1925 koopteeriti Riisman sellal Venemaal asuva EKP Keskkomitee liikmeks. Komintern lähetas ta sama aasta teisel poolel illegaalsele tööle Eestisse, nimelt EKP Tallinna ja Harjumaa piirkonna vastutavaks organisaatoriks. Põrandaalusena tegi ta järgnevatel kuudel kommunistlikku propagandat, valmistas lendlehti ja korraldas nende levitamist. Samuti püüdis August Riismann sõlmida sidemeid legaalse Eesti Tööliste Parteiga salajase koostöö alustamiseks riigikogu valimistel, kuid 20. aprillil 1926 politsei tabas ta ja järgmisel päeval keelustati ajutiselt ka Eesti Tööliste Partei seadustes ettenähtud piiride ületamise eest. August Riisman anti sõjakohtu alla, mõisteti riigikorra õõnestamise eest surma ja lasti maha ööl vastu 23. aprilli 1926. Ülevaade EKP ajaloost, II. Tln, 1963, lk 130, 138-139.
Mihkel Koolmeister

Mihkel Koolmeister (vene keeles Михкель Карлович Коольмейстер; 1. november 1893 Hiiumaa – 3. september 1919 Irboska raudteejaama lähedal) oli Eesti ametiühingutegelane. Pärast Veebruarirevolutsiooni 1917. aastal valiti Ehitajate Liidu esimeheks, oli Tallinna Tööliste ja Sõjaväelaste Saadikute Nõukogu liige, märtsis 1917 astus VSDTP liikmeks. Ta oli I Ülevenemaaline Nõukogude Kongress ja II Ülevenemaaline Nõukogude Kongressi saadik. Pärast Oktoobripööret 1917. aastal oli ta Tööliskontrolli Nõukogu liige Tallinnas. Alates veebruarist 1918 Nõukogude Venemaal Petrogradis Põhjapiirkonna Kommuunide Liidu Petrogradi Rahvusasjade Komissariaadi Eesti sektsiooni juhataja. 1918. aasta novembrist tuli ta koos Nõukogude vägedega Eestisse. Augustis 1919. aastal kuulus ta Eestimaa ametiühingute I kongressi presiidiumi, kes astus Eesti Vabadussõja ajal üles nõudmistega lõpetada sõda Nõukogude Venemaa vastu. Kongress aeti laiali ning 102 saadikut vahistati, 25 neist hukati Irboska raudteejaama lähedal, nende hulgas ka Mihkel Koolmeister (vt Irboska veretöö). Коольмейстер Михкель Карлович
Botaanik

Botaanik on teadlane, kes tegeleb taimede uurimise ehk botaanikaga. Asjaarmastajast botaanikut, kellel harilikult puudub botaaniline eriharidus, nimetatakse botanofiiliks. botaanikute loend
John Costelloe

John A. Costelloe (november 1961 – 18. detsember 2008) oli USA filminäitleja. Ta on tuntud eeskätt sarjast "Sopranod", kus ta mängis neljas osas homoseksuaalset tuletõrjujat Jim “Johnny Cakes” Witowskit. John Costelloe tegi 47-aastaselt enesetapu. John Costelloe andmekogus IMDb (inglise)
Senati väljak

Senati väljak (soome keeles Senaatintori, rootsi keeles Senatstorget) on Helsingi kesklinnas asuv ajalooline keskväljak. Seda väljakut ääristavad mitmed ajaloolised ehitised, nagu Helsingi toomkirik, Riiginõukogu hoone (Valtioneuvoston linna) ja Helsingi ülikooli peahoone. Väljaku keskel asub Aleksander II ausammas. Senati väljaku ääres asuv toomkirik on Helsingi tuntuim sümbol ja üks turistide külastatuimaid hooneid linnas. Väljaku äärtes kulgevad tänavad Aleksanterinkatu, Unioninkatu, Snellmaninkatu ning põhjaküljes toomkiriku treppide eest läbi Hallituskatu. Senati väljaku projekteerisid 1800. aastate esimesel poolel Helsingi monumentaalkeskuse arhitektid, detailplaneeringu autor Johan Albrecht Ehrenström ja arhitekt Carl Ludvig Engel. Sederholmi maja, linna vanim hoone Aleksander II ausammas Riiginõukogu hoone Helsingi ülikooli peahoone Senati väljaku lääneküljel Aleksander II ausammas Senati väljaku koduleht Senati väljakust Helsingin Sanomates
Deivil Tserp

Deivil Tserp (sündinud 30. mail 1968) on Eesti spordiajakirjanik. "Irdinimene". 2001, ISBN 9985783433 "Medalisära võõrtööjõu abil". Postimees, 12. august 2006 "Baltast, Nazarovist ja seksist". Postimees, 3. aprill 2007 "Meedial puudub õigus sportlast sõnaga tappa". Postimees, 10. oktoober 2007 2010 stipendium "Ela ja sära" 2017 stipendium "Ela ja sära" "Vasaramehe loo sõnastaja Deivil Tserp avab kaarte". Terviseleht, 2001 "Deivil Tserp valiti parimaks ujumisajakirjanikuks". Postimees, 21. detsember 2007 Biograafia ESBL-is
Kose Kihelkonna Muuseum

Kose Kihelkonna Muuseum on muuseum Harju maakonnas Kose vallas. Muuseum moodustati 1958. aastal ja registreeriti isetegevusliku muuseumina 1970. aastal. Muuseum asus varem endise Kose-Uuemõisa mõisa peahoones, mida haldas Kosejõe Kool. 2011. aasta kevadel koliti muuseum Kose Gümnaasiumi ruumidesse. Muuseumi juhataja on Marju Verk. Varem on muuseumiga seotud olnud Herman Lipp, Helve Voll ja Hengo Tulnola. Varem kasutas muuseum nime Kose-Uuemõisa Koduloomuuseum. Eesti muuseumite loend Muuseumist Kose Kihelkonna Muuseumi veebisait Koduleht Muuseum Facebookis Kosejõe kool – Kose-Uuemõisa Koduloomuuseum 50. dets. 2008.a. "Koduloomuuseum ootab jõuluehteid" kalev.ee, 13. oktoober 2007
Nevio Passaro

Nevio Passaro (sündinud 11. mail 1980 Bad Windsheimis) on itaalia-saksa päritolu laulja, muusik ja laulukirjutaja. Ta sai kuulsaks pärast neljanda koha saavutamist saatesarja "Deutschland sucht den Superstar" kolmandal hooajal. Aastatel 2000–2005 õppis ta Forlìs, Itaalias erialal "Tänapäeva keeli sünkroontõlkidele ja tõlkidele". 2006. aastal kaitses ta diplomitöö ja temast sai kvalifitseeritud sünkroontõlk. Oma muusikukarjääri algusaastatel mängis Passaro oma esinemistel ise klaverit ja kitarri. Mõlemad instrumendid oli ta selgeks õppinud iseseisvalt. Aastal 1999 tuli välja ta esimene singel "La mia parola". 2006. aastal töötas ta Saksamaal ja Itaalias oma esimese plaadiga "Nevio". Esikplaat ilmus aastal 2007 ning jõudis Saksamaa albumite edetabelis 5. ja Austria edetabelites 7. kohale. Albumilt võis leida lugusid džässist rokini ja popist svingini ja nii itaalia, saksa kui ka inglise keeles. Singel "Amore per sempre" jõudis Saksamaa popmuusika edetabelites 2. kohale. "Amore per sempre" on pop-roki stiilis laul inglise ja itaalia keeles. 3. mail 2007 võitis "Nevio" Cometi auhinna parima uustulija kategoorias. Plaati tutvustav kontserditurnee "Nevio Tour 2007" kestis kolm nädalat ja selle jooksul esines ta 17 linnas Saksamaal ja Austrias. Parraso teine album "Due" tuli välja 19. septembril 2008 Saksamaal. Plaadi esiksingel "Sento" ilmus 5. septembril. Albumi "Due" tutvustusturnee toimus 2009. aasta jaanuaris ja veebruaris Saksamaal. "La mia parola" (26.03.1999) "Amore per sempre" (19.01.2007) "Run away" (18.05.2007) "Firenze/Giulia" (21.09.2007) "Sento" (05.09.2008) "Non Ti Aspettavo (Libertà)" (10.04.2009) "Oraieridomani" (06.05.2011) "Nevio" (16.02.2007) "Nevio-Viva La Musica Edition" (05.10.2007) "Due" (19.09.2008) "Berlino" (29.07.2011) Nevio bänd, kes saadab teda kontsertesinemistel: kitarr: Flavio Passaro (Nevio vend) klahvpillid: Alexander Köhler basskitarr: Mike Winkler trummid: Christian Albert kitarr 2: Matthias "Church" Kirchgessner taustalauljad: Yvonne Ambreé ja Kayna Nevio isa Aniello on itaallane ja ema Henrike sakslane. Nevio kasvas üles Neustadt an der Aischis ja teda kasvatati kakskeelseks – saksa ja itaalia keel on ta emakeeled. Ta räägib vabalt ka inglise ja prantsuse keelt. Tema vend Flavio on samuti muusik. Nevio ametlik koduleht Nevio ametlik MySpace
Luure

Luure on salajase või raskesti kättesaadava teabe kogumine ja edastamine, laiemas tähenduses ka lihtsalt varjatult informatsiooni kogumine teabehankeprotsessis. Spionaaž on salajase (riigisaladuseks tunnistatud) teabe hankimine ja edastamine välisriigi või konkureeriva asutuse esindajale. Mõlema termini asemel on kasutatud sõna salakuulamine. Luure mõiste on laiem kui salakuulamise mõiste. Salakuulamist selle tavalises tähenduses seostatakse tihti tegevusega, millel puudub moraalne alus. Luuretegevus sisaldab poliitilise, majandusliku ja tehnilise informatsiooni hankimist. Teavet kogutakse enamasti avalikest allikatest. Luureandmetel võib olla suur tähtsus ka valitsuse otsustes. Hea luure võib korvata väikese rahva armee ja relvastuse vähesuse. Ingliskeelne oskussõna intelligence tähendab teadmisi, võimet õppida ja teadmisi kasutada. Luure laiemas tähenduses on riikide tegevus teiste riikide tegevuse mõistmiseks ja maõjutamiseks. Demokraatlikus riigis annab luurele ja vastuluurele tegevusraamid põhiseadus, rahvusvahelised lepingud ja muud asutuste vahelist toimimist regulerivad seadused. inimluure HUMINT (ingl.k Human Intelligence), signaalluure SIGINT (ingl. k Signal Intelligence), kosmoseluure GEOINT (ingl. k Geospatial Intelligence), tehniline luure TECHINT (ingl. k Technical Intelligence), majandusluure FININT (ingl. k Financial Intelligence), meditsiiniline luure MEDINT (ingl. k Medical Intelligence), avalike allikate luure ja analüüs OSINT (ingl. k Open Source Intelligence) Eesti luureajalugu luureasutuste loend sõjaväeluure vastuluure välisluure luureühendus rekognostseerimine lahinguluure kaardiluure majandusluure konkurentsiluure (Competitive Intelligence) tööstusspionaaž analüütiline luure Luuraja, spioon, nuhk, agent
Jüri Marksoo

Jüri Marksoo (kuni 1936. aastani Jüri Markson; 10. august 1876 Jaagu talu, Ertsma küla, Halinga vald (Pärnu-Jaagupi kihelkond), Pärnumaa – 3. oktoober 1941 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli eesti omavalitsustegelane. Tema vanemad olid taluomanik Mart Markson ja Katariina Markson (sündinud Mihkelson). Jüri ja Hilda Marksoni abielu lahutati 10. mail 1933 Tallinna-Haapsalu Rahukogus. Vallakirjutaja abiline Vee ja Sauga vallas (1896–1897) Vallakirjutaja Halinga vallas (1897–1899) Vallakirjutaja Jõõpre vallas (1900–1905) Politsei rajooniülem Pärnus (1906–1916) Politsei jaoskonna ülem Pärnus (1916–1917) Pärnu maakonnavalitsuse asjaajaja (1917) Pärnu maakonnavalitsuse sekretär (alates 21. juunist 1919) Pärnu maakonnavalitsuse liige Pärnu maakonnavalitsuse abiesimees (15. mai 1920 – 24. august 1920) Pärnu maavanem (24. august 1920 – 28. juuni 1940) Rahvuskogu liige Pärnu-Jaagupi seltsi "Lõbustus" juhatuse liige 1897–1898 Audru karskusseltsi asutajaliige 1900 Kindral Laidoneri nimelise invaliidide kapitali komitee Pärnumaa volinik Kaitseliidu Pärnumaa maleva pealiku abi ja juhatuse liige Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärk (16. veebruaril 1928) Kotkaristi V klassi teenetemärk (6. juuni 1930) Kotkaristi III klassi teenetemärk (20. veebruar 1935) Valgetähe III klassi teenetemärk (24. veebruar 1938) Marksoo arreteeriti NKVD poolt Pärnus. Ta suri Nõukogude vangilaagris. Võlad purustasid abielu. Rahvaleht, 13. mai 1933, nr. 56, lk. 3. Eesti avalikud tegelased. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts. 1932. Lk 178 – cit. via Eesti Kirjandusmuuseum. Kommunismiohvrite andmebaas
Nevio

"Nevio" on Nevio Passaro esimene album, mis ilmus 19. veebruaril 2007. See album saavutas kohe saksa müügiedetabelis 5. koha, kus see püsis mitu kuud. Samal suvel sai see kuldplaadi. Amore Per Sempre Lo Dico A Te Bellissima Run Away Halt Mich Vorbei – duett Volkan Baydariga Grappolo Di Vita Stella Sano Egoismo Vedrai Alleluia Girl Dolphins Make Me Cry Ilmus 5. oktoobril 2007. Lisaks eespool loetletud lugudele on sellel veel: Run Away (Raadio versioon) Firenze Giulia Qualcosa Di Grande La Mia Distanza Veel on Viva La Musica Editionil DVD-plaat kontsertidest.
Due

"Due" on Nevio Passaro teine album. See ilmus 19. septembril 2008. "Due" "Sento" "How Long" – kaastegev Sally Cooper "Non Ti Aspettavo (Libertà)" – duett Gabriella Cilmiga "Questo Sogno" "Giralo" "Lo Stesso" "Gli Ultimi Brividi" – duett Giorgiaga "24 Reasons" "Angeli Ubriachi" "Ancora Solo Mia" "Vita Da Bradipo" "Tutto Da Me" "Ich Selbst Zu Sein" Lisaks mainitud lauludele on sellel veel lood: "Both Of Us" "Sei Musica" (1996) Kaasas on DVD-plaat.
Ahtubinsk

Ahtubinsk on linn Venemaal Astrahani oblastis, Ahtubinski rajooni keskus. Linn asub Volga jõe deltas Ahtuba harujõel 292 km Astrahanist põhja pool. Ahtubinsk loodi 1959. aastal Vladimirovka küla ühendamisel Petropavlovka ja Ahtuba külaga. Tänapäeva linna alal asunud Mana sadamasse veeti 19. sajandil 50 km kaugusel asuvast Baskuntšakist soola, mida mööda jõge edasi veeti. 1882 valmis raudtee Baskuntšaki äärest Mana sadamani. Ahtubinskis on Venemaa lennuväe baas ja lendurite kool. Ahtubinski koduleht
Elektrirong

Elektrirong on elektri jõul sõitev rong. Elektrirongid (inglise keeles electric multiple unit) koosnevad veomootoritega mootorvagunitest, juhikabiiniga juhtvagunitest ja veomootoriteta reisivagunitest. Elektrifitseeritud raudtee ehk elektriraudtee kohal on kontaktliin, millest elektrirongid vooluvõtturite abil elektrivoolu saavad. Mõnes riigis saavad rongid elektrienergiat ka toiterööpast. Elektriahela teiseks pooluseks on üldjuhul rööbastee, mille rööpad on omavahel elektriliselt ühendatud ehk sillatud. Elektrironge hakati kasutama 19. sajandi lõpul. Augustis 1883 avati elektriraudtee Brightonis. Saksamaa esimesed elektriraudteed avati 1895 liinil Meckenbeuren–Tettnang, 1900 Mansfeldi kandis ja 1903 Hamburgi kandis. NSV Liidus olid kaks esimest elektriraudteed Bakuu–Surahhanõ (1926, pinge 1200 V) ja Moskva–Mõtištši (1929, pinge 1500 V). 1950. aastatel mindi NSV Liidus üle pingele 3000 V, kuid kümnendi lõpus hakati paralleelselt tootma juba selliseid ronge, mille tööpinge on 25 kV. Elektrirongi koguvõimsus on 700–1000 kW. Tänapäeva elektrirongid suudavad arendada kiirust üle 200 km/h. Eestis (Tallinnas ja Harjumaal) korraldab elektrirongiliiklust Elron. Eesti esimene, 11,2 km pikkune regulaarne elektrirongiliin avati 1. oktoobril 1924 Tallinna (Balti jaam) ja Pääsküla vahel. 1941 lõpetati elektrirongiliiklus. Kogu veerem viidi Permi, mis sel ajal kandis nime Molotov. 1942–1944 demonteeriti elektriraudtee kontaktvõrk. 1946 elektriraudtee taastati. Liiklus algas 18. augustil. Kasutati sõjasaagiks saadud Berliini elektrironge, mille jaoks ehitati kõrged ooteplatvormid. Elektriraudtee pikendati 1958 Pääskülast Kloogani, (Keilani 1958, Kloogani 1960) 1960 Klooga-Rannale, 1962 Paldiskisse, 1965 Vasalemma, 1978 Aegviiduni (Kehrani juba 1973. aastal), 1981 Riisiperene ja 2019 Turbani. 2028. aasta lõpuks on kavas kogu Eesti raudteevõrk elektrifitseerida. Kui praegustel elektrifitseeritud lõikudel töötab kolmekilovoldine alalisvooluvõrk, siis uued lõigud ehitatakse 25 kilovoldile ja vahelduvvoolule. Diiselrong Magnethõljukrong Stadler FLIRT Riik kavatseb raudteevõrgu elektrifitseerida aastaks 2028; ERR uudised, 04.11.2019. Eesti elektriraudtee ajalugu
Diiselrong

Diiselrong on mitmevaguniline rong, mis sõidab vagunis või vagunites paikneva ühe või mitme diiselmootori jõul. Diiselrong ei vaja eraldi vedurit. Diiselrong on võimeline sõitma kokkuliidetuna teiste samasuguste rongidega, olles seejuures juhitav ühest kabiinist. Diiselrongide eelised diiselvedurite veetavate rongide ees on näiteks parem kiirendus ja väiksem kütusekulu. Diiselmootor võib paikneda juhtvagunis, vagunis või mootori vagunis. Sarnaselt autoga kantakse diiselmootori pöörlemisenergia kardaanidega käigukasti kaudu veoratastele. Seda tüüpi oli ka Eestis sõitnud Ungari diiselrongi D1 eelkäija D. Diiselmootor käitab hüdropumpa, mis saadud energia kannab hüdroõli pumpamise teel veoratastega ühendatud veoseadmele. Seda tüüpi olid ka Edelaraudtee opereeritavatel liinidel sõitnud rongid D1 ja DR1. Tegemist on sisuliselt elektrirongiga, mille vagunites paiknevad veoelektrimootorid saavad energiat diiselmootoriga käitatavalt elektrigeneraatorilt. Seda tüüpi on Elroni opereeritavatel liinidel sõitvad diiselrongid Stadler FLIRT. Diiselrongid hakkasid auruvedurite kõrvale ilmuma 1949. aastal. Esimene Eestis reisijaid teenindanud diiselrong oli Ungari päritolu DP, mis sõitis liinil Vilnius-Riia-Tallinn (1949–1963). 1965. aastal hakkasid Eestis reisijaid teenindama samuti Ungaris toodetud diiselrongid D1, mis sõitsid kuni 2001. aastani. DR1 tüüpi Läti päritolu diiselrongid ilmusid Eestisse 1984. aastal ja teenindasid reisijaid 2013. aasta lõpuni. Käiku jäi üks DR1A tüüpi rong, mis sõidab liinil Tallinn–Peterburi. 2014. aastal võttis Eesti-sisese reisijateveo üle riigiettevõte Elron, mis kasutab Eesti-sisestel liinidel 2-, 3- ja 4-vagunilisi diiselronge Stadler FLIRT. Diiselmootoriga elektrigeneraator asub neil rongidel eraldi mootorivagunis, mis on siiski reisijale läbitav. Edelaraudteel olid kuni 31. detsembrini 2013 käigus Riia Vagunitehases toodetud diiselrongid DR1 Pärast seda lõpetas firma reisijateveo. Elektrirong Raudteetransport Magnethõljukrong YouTube'i video: Diiselrongi youtube'i kanal
Kirkenes

Kirkenes (soome keeles Kirkkoniemi, põhjasaami keeles Girkonjárga) on linn Norra kirdeosas Finnmargi maakonnas, Sør-Varangeri valla keskus. MS Lyngen Kirkenesis, veebruar 2007 Kirkenesi sadam Kirkenesi kirik Kirkenesi kiriku orel Vaade kesklinnast Põhja-Jäämerele juulikuus Tettsteders befolkning og areal
Vöödiline atlassvaksik

Vöödiline atlassvaksik (Lomographa temerata) on vaksiklaste sugukonda atlassvaksiku perekonda kuuluv liblikas. Tal on valged tiivad, millel on hallid varjud ja must kesktähn. Siruulatus 22–26 mm. Vastsed toituvad muuhulgas toomingal, viirpuul ja õunapuul. Valmikud lendavad mais ja juunis. Levinud Euroopas, Eestis tavaline. Vöödiline atlassvaksik andmebaasis eElurikkus
Engelbert Strauch

Engelbert Strauch (vene keeles Энгельберт Мадисович Штраух) (9. jaanuar (vkj)/ 22. jaanuar 1898 Tallinn – 21. aprill 1938 Kommunarka, Moskva oblast, Vene NFSV) oli Eesti ja Nõukogude Venemaa poliitik. Ta sündis töölise peres, alates 1911. aastast oli ta metallitööline Tallinna sadamas, kus astus 1912. aastal VSDTP liikmeks. 1917. aasta Veebruarirevolutsiooni ajal valiti ta 9. märtsil 1917. aastal VSDT(b)P Tallinna komitee esimeheks, ta oli ka VSDTP Sõjasadama komitee esimees ja Tallinna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu liige. Strauch oli 1917. aastal Oktoobrirevolutsiooni ajal Eestis Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee Presiidiumi liige ja Revolutsioonilise Tribunali esimees ning toitlustuskomissar. 1918. aasta veebruaris korraldas ta Balti laevastiku evakueerimise.  Pikemalt artiklis Balti laevastiku Jääretk [1] Aastatel 1918–1921 oli ta Omski kubermangu Toitlustuskolleegiumi esimees, Omski toitlustuskomissar ja Tomski toitlustuskomissari asetäitja. Ta korraldas Omskis ÜK(b)P Eesti sektsiooni. 1920. korraldas ta Kolõvanis toimunud bolševikevastase ülestõusu mahasurumise. Aastatel 1921–1922 oli ta Petrogradis asuva Eestimaa Kommunistliku Partei Venemaa büroo sekretär ja EKP Keskkomitee liige. Alates 1922. aastast töötas ta Vene SFNV ja NSV Liidu Toitlustuse Rahvakomissariaadis, 1927–1934 ÜK(b)P Keskkontrollkomisjonis ja erinevates Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu aparaadis ning oli Riikliku Kirjastusühistuste Raamatukaubastute juhataja kohusetäitja. Strauch oli ÜK(b)P XV kongressi; ÜK(b)P XVI kongressi; ÜK(b)P XVII kongressi saadik ning 1921. aastal Kominterni III kongressi saadik. Strauch vahistati 22. novembril 1937 ja mõisteti süüdi 21. aprillil 1938 NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusega. Teda süüdistati "spionaažis ja osalemises kontrrevolutsioonilises organisatsioonis". Ta lasti maha 21. aprillil 1938. aastal Moskva oblastis NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi kohtuotsuste täideviimise paigas Kommunarkas. Ta rehabiliteeriti postuumselt 1. septembril 1956. aastal. EELK Jõhvi koguduse personaalraamat. Päite (1852-1928) ja Vaivina (1864-1928). Eesti Rahvusarhiiv, RA EAA.1226.1.297 Сибирский календарь "Список финнов, растрелянных в 1937-1938 гг. за национальную принадлежность за пределами Ленинградской области и впоследствии реабилитированных". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. mai 2007. Vaadatud 26. mail 2007. Штраух Энгельберт Мадисович «Открытый список»
Arnold Sommerling

Arnold Sommerling (11.vkj/23. juuli 1898 Tallinn – 5. detsember 1924 Suur-Tupsa talu, Iru vald) oli Eesti kommunistlik tegelane ja ELKNÜ looja. Arnold Sommerling sündis käsitöölise pojana. Ta lõpetas 1915 Tallinna Kaubanduskooli, 1917 mobiliseeriti Venemaa keisririigi sõjaväkke, pärast seda töötas teenistujana Tallinna sadamas. Ta oli alates 1920 sadama laadijate ametiühingu sekretär ja Tallinna Ametiühingute Kesknõukogu liige ning samast aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige. Ta osales detsembris 1920 I Üle-eestilise Noorte Proletaarlaste Kongressi kokkukutsumisel ja valiti ka liidu esimeheks. 1921. aasta veebruarist alates oli ta Tallinna linnavolikogu liige ja kommunistide fraktsiooni liige. Ta kandideeris I Riigikogusse Iseseiseva Sotsialistliku Tööliste Partei koosseisus. Mais 1922 ta vahistati ja mõisteti süüdi (115 protsessil). Talle määrati 10 aastat sunnitööd ja ta vahetati Nõukogude Venemaaga toimunud vahetuse käigus Eesti Vabadussõjas vangi langenute vastu. Alates novembrist 1922 oli ta Vene NFSV komsomolitööl. 1924. aastal saadeti Sommerling ebaseaduslikult Eestisse, kus ta osales 1. detsembri mässu ettevalmistamisel ja korraldamisel Sõjaministeeriumi vallutamise katses. Pärast ülestõusukatse läbikukkumist osutas Sommerling kinnipidamise katsel, Tupsi talu Irus koos EKNÜ KK liikme Osvald Piiri ja Tallinna Linnavolikogu liikme Eduard Ambosega politseile relvastatud vastupanu ja tapeti. Eesti NSV-s nimetati Arnold Sommerlingi mälestuseks tema nimega A. Sommerlingi nimeline sovhoos ja Sommerlingi küla, nüüdisaegne Jüri alevik. Tema elu on käsitlenud kirjanik Holger Pukk jutustuses "Öine lahing". Соммерлинг Арнольд Хансович Arnold Sommerling Eesti biograafilises andmebaasis ISIK