laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Uue-Põltsamaa mõisa kalmistu

Uue-Põltsamaa mõisa kalmistu on kalmistu Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Põltsamaa linnas Jõgeva maakonnas. Kalmistu jääb kunagisest mõisakeskusest linnulennult umbes ühe kilomeetri kaugusele idakirdesse. Kalmistu rajasid Uue-Põltsamaa mõisa tollased omanikud Lilienfeldid umbes 1770. aastate algul, kui Põltsamaa mõis jagati Uue- ja Vana-Põltsamaa mõisaks ning Uue-Põltsamaa mõisas ehitati välja uued hooned. Esimene matus uuel kalmistul toimus 1771. aastal. Uue-Põltsamaa mõisa kalmistule on arvatavasti maetud 28 lahkunut. Praegu pole see kalmistu kasutusel. Lähestikku asuvad Uue-Põltsamaa mõisa kalmistu ja uus kihelkonnakalmistu moodustavad alates 1997. aastast ühise riikliku kultuurimälestise – Põltsamaa kalmistu. Nende vahele jääb eraldi kultuurimälestisena Põltsamaa II maailmasõja matmispaik, kuid nendel mälestistel on ühine kaitsevöönd. Kalmistu idaosas paikneb matusekabel, mis on ehitatud umbes 19. sajandi keskel (ehitusmeister Johann Mühlhausen). Kabeli torni lühendati 1916. aastal. Praegu on kabel kasutuses matmistarvete hoiukohana. Georg von Lilienfeld (1828–1881), maanõunik Karl Magnus von Lilienfeld (1875–1907), Pasewalki kürassiirirügemendi leitnant Hauaskulptuur, 1905 Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013. Lk 36 Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013. Lk 76 Kultuurimälestis nr 5853 "Põltsamaa kalmistu" Kristjan Waldmann. Põltsamaa kihelkonna minewikust ja mälestusmärkest. Tartu 1926. Lk 32 Kultuurimälestis nr 5168 "Skulptuur V.Glasenapp'i suguvõsa haualt, 1905 (marmor)" Harald Rebane. Väikekalmistud Põltsamaal ja lähikonnas. [I osa] Vooremaa, 12. september 1996 Harald Rebane. Väikekalmistutest Süda-Eestis. – Linnade haljastud ja nende kaitse. Tartu-Tallinn 2001. Lk 100-101 Taavi Pae. "Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused". Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002 Ketlin Sirge. "Eesti mõisakalmistud". // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013 Kadri Tael. Põltsamaa kalmistute pärand. II osa. Vali Uudised, 31. jaanuar 2014. Lk 6 Robert Treufeldt. "Põltsamaa kalmistud Eesti kalmistute pärandis, 2. osa". Vali Uudised nr 25, 28. märts 2014. Lk 5 Robert Treufeldt. "Põltsamaa kalmistud Eesti kalmistute pärandis, 3. osa". Vali Uudised nr 27, 4. aprill 2014. Lk 5 Uue-Põltsamaa mõisa kalmistu Veljo Ranniku kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
Maadlus 1924. aasta suveolümpiamängudel

Maadlus 1924. aasta suveolümpiamängudel toimus Pariisis Prantsusmaal. Kreeka-Rooma maadluses võisteldi kuues kaalus: kuni 58 kg, kuni 62 kg, kuni 67,5 kg, kuni 75 kg, kuni 82,5 kg ja üle 82,5 kg. Vabamaadluses võisteldi seitsmes kaalus: kuni 56 kg, kuni 61 kg, kuni 66 kg, kuni 71 kg, kuni 79 kg, kuni 87 kg ja üle 87 kg.
Rudolf Svensson

Johan Rudolf Svensson (27. märts 1899 – 4. detsember 1978) oli läbi aegade edukaim Rootsi maadleja nelja medaliga olümpiamängudel. Olümpiamängudel on rohkem medaleid (5) võitnud ainult Wilfried Dietrich. 4 medalit on võitnud veel: Aleksandr Karelin, Bruce Baumgartner, Søren Marinus Jensen, Artur Taimazov, Imre Polyák ja Eino Aukusti Leino. Esimeses maailmasõjas oli ratsaväe teenistuses, hiljem töötas tuletõrjujana. 2005. aastast kuulub Fila Hall of Fame'i. Rudolf Svensson veebisaidil Olympedia (inglise)
Farss

Farss (ka jant) on jämekoomilist tehnikat kasutav, enamasti olustikulise sisuga näidend, kus domineerib situatsioonikoomika, mis õige sageli on seotud füsioloogiliste seikadega, farss on räme ja frivoolnegi. Farss madaldab ja profaneerib. Farsilik alge on tugev antiikkomöödias (Aristophanes, Plautus), kuid žanrina kujunes välja keskajal, ilmaliku draama ühe vormina ("Meister Pathelin" jt). Algselt tähendas "farss" vaimuliku draama koomilist vahepala. Eesti dramaturgidest on farsse kirjutanud näiteks Mati Unt: B. Thomase vaba töötlus "Charley tädi", traagilist ainet rämedasse koomikasse transponeeriv tragifarss "Keiser Nero eraelu". Farssi iseloomustavad päriselust võetud teemad, jämekoomilised situatsioonid, kontrastsed ja sageli karikeeritud tüüptegelased. Farss võib olla näidend, film või televisioonis esitatav lavastus. Kui mingi situatsioon elus tundub labaselt koomiline, võib ka seda farsiks nimetada, kuigi osalistele ei pruugi olukord naljakas tunduda. Situatsioonikoomikas etendatakse naljakaid olukordi, nagu ootamatu ebaõnnestumine, äravahetamised, automatiseerunud tegevus, ebakohane käitumine, üllatuslikud süžeepöörakud jne. Füüsilise tegevusega naerma ajamisel on tegemist farsiga, süžeelised ootamatused esinevad pigem intriigikomöödias. vastlamängud IMDB nimekiri filmi ja televisiooni farssidest
Varallo

Varallo (Piemonte: Varal), üldiselt tuntud ka kui Varallo Sesia, on vald ja linn umbes 7400 elanikuga Vercelli provintsis Itaalia Piemonte regioonis. See asub Valesias, 66 km Vercellist loodes ning kõrgusel 450 meetrit merepinnast. Kunagi kutsuti seda linna Varadeks, see on poolitatud Mastallone ojaga kaheks väikelinnaks (Varallo Vecchia ja Varallo Nuova). 1971. aastal autasustati Varallo linna Sõjaliste Teenete Kuldmedaliga (Golden Medal for Military Value) oma rahva heaks II maailmasõjas tehtu eest. Sesia org on väga kitsas. Varallo asub selle vasakul pangal, kus Mastallone voolab Sesiasse. Linn on ümbritsetud Alpi eelmäestikega ning see ei asu kaugel Monte Rosast, mis on ümbritsevatelt mägedelt näha. San Gaudenzio, Santa Maria delle Grazie ja Santa Maria di Loreto kirikutes leidub kunstnik Gaudenzio Ferrari teoseid, kes oli sündinud naabruskonnas – Valduggias. Muuseumitest ja galeriidena on kaasa arvatud näiteks Pinacoteca Civica ("Taaveti ja Koljati" pilt, kujutatud Tanzio da Varallo poolt, kes sündis Riales), Museo Comola, Museo Scaglia ja Museo di Storia Naturale Calderini. Sacro Monte di Varallo linnast 50 m kõrgemal asub üks kuulsamaid Piemonte rändurite paiku, ja vanim Sacri Monti of Piedmond and Lombardy, mis on 2003. aastal lisatud UNESCO maailmapärandi nimistusse. Ümbrus koosneb käänulistest teedest, mis viivad mööda 45 kabeli taolist piiret kus on elusuuruses maalitud terrakotafiguurid freskotaustadega (maalitud Gaudenzio Ferrari ja teiste poolt). Elavad pildid kujutavad enamasti stseene Jeesuse elust. Selle pildirea loomise ajendiks oli frantsisklane Bernardino Caimi, kelle eesmärgiks oli kohalikul tasandil reprodutseerida pilte ränduritest. Põhiline rändurite kirik ehitati Pellegrino Tibaldi poolt pärast 1578. aastat. Nendes Ferrari teostes saab jälgida tema arengut.
Wilfried Dietrich

Wilfried Dietrich (14. oktoober 1933 – 3. juuni 1992) oli Saksamaa maadleja. Ta on võitnud olümpiamängudel viis medalit ja on medalite arvult edukaim maadleja maailmas. Neli medalit on võitnud: Aleksandr Karelin, Bruce Baumgartner, Søren Jensen, Imre Polyák, Eino Aukusti Leino, Johan Rudolf Svensson. 1968. aasta olümpiamängude avatseremoonial oli ta Lääne-Saksamaa meeskonna lipukandja. Ta nimetati 1969. aastal Schifferstadti linna aukodanikuks. 1972. aasta OM-il tegi Dietrich ülerinnaheite 198 kg kaaluvale ameeriklasele Chris Taylorile, mida on nimetatud "sajandi heiteks". Võistles kokku viitel olümpiamängudel. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. juuni 2016. Vaadatud 24. märtsil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Wilfried Dietrich veebisaidil Olympedia (inglise)
Alfred Schütz

Alfred Schütz (13. aprill 1899, Viin – 20. mai 1959, New York) oli Austria sotsioloog. Tema teaduspärandi uurimisele ja edasiarendamisele on pühendunud alates 2009. aastast välja antav aastaraamat Schutzian Research: A Yearbook of Lifewordly Phenomenology and Qualitative Social Science.
Protoneerimine

Keemias tähendab protoneerimine (ka protoonimine) vesinikiooni ehk prootoni H+ liitumist mingi aatomi, molekuli või iooniga. Ained protoneeruvad, kui neile lisatakse vesinikioone, s.t. happeliste ainete lisamisel. Bronsted-Lowry hapet defineeritakse kui keemilist ühendit, mis protoneerib mingi teise (aluselise) ühendi. Protoneerimine on oluline keemilise reaktsiooni staadium paljudes protsessides. Mõned klassikalised protoneerimise näited: vee protoneerimine väävelhappega H2SO4 + H2O → H3O+ + HSO4− karbokatiooni moodustumine isobuteeni (happekatalüütilisel) protoneerimisel (CH3)2C=CH2 + HBF4 → (CH3)3C+ + BF4− ammoniaagi protoneerimine vesinikkloriidiga annab ammooniumkloriidi NH3 + HCl → NH4+ + Cl− Protoneerimine on enamasti kiire ja pöörduv protsess. Protoneerimine ja selle pöördreaktsioon – deprotoneerimine esinevad paljudes happe-aluse reaktsioonides. Ka eeltoodud reaktsioonid on põhimõtteliselt pöörduvad. Teatud juhtudel protoneerimine indutseerib substraadi isomerisatsiooni. Näiteks cis-alkeenidest võib saada trans-alkeeni katalüütilise hulga prootonhappe toimel. Deprotoneerimine Happeline katalüüs Prooton
John Kuck

John Henry Kuck (27. aprill 1905 – 21. september 1986) oli USA kergejõustiklane, kes võistles peamiselt kuulitõukes. Kansase osariigis Wilsonis sündinud Kuck esindas USA-d 1928. aasta suveolümpiamängudel Hollandis Amsterdamis, kus ta võitis kuldmedali meeste kuulitõukes. Ekslikult on arvatud, et ta võis olla eesti päritolu. Hellar Grabbi "Täiendusi Eesti spordiajaloole" Eesti Elu, 4. detsember 2009. John Kuck
Bruce Baumgartner

Bruce Robert Baumgartner (sündinud 2. novembril 1960) on endine Ameerika Ühendriikide maadleja. Võitnud 15 korda Ameerika Ühendriikide meistrivõistlustel esikoha vabamaadluses. 1995. aastal anti talle James E. Sullivani auhind, mida antakse alates 1930. aastast USA amatöörsportlastele väljapaistvate saavutuste eest. Maadlejatest on saanud selle auhinna ka Rulon Gardner ja John Smith. 1996. aastal olümpiamängude avatseremoonial oli ta Ameerika meeskonna lipukandja. Pärast tippsportlase karjääri lõppu asus Baumgartner tööle Edinboro Ülikooli Pennsylvanias. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. august 2016. Vaadatud 24. märtsil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Bruce Baumgartner veebisaidil Olympedia (inglise)
Tim Bendzko

Tim Bendzko (sündinud 9. aprillil 1985 Berliinis) on Saksa laulja ja laulukirjutaja. Bednzko kasvas üles Berliini Köpenicki rajoonis. Ta käis spordigümnaasiumis ning kuulus 1. FC Union Berlini jalgpalliklubisse. Hiljem õppis ta Berliini Vaba Ülikoolis teoloogiat ning töötas auto-oksjonaatorina. Muusikaga hakkas Bendzko esmalt tegelema kitarriõpingute käigus, oma esimesed laulud kirjutas ta 16aastaselt. Tänu talendivõistluse võimisele sai ta 2009. aasta suvel võimaluse esineda 20 000 inimesele Berliner Waldbühnel, ühes Euroopa suurimas kontserdipaigas. Seejärel pühendus ta täielikult muusikale ning sõlmis lepingu Sony Musicuga. 17. juunil 2011 ilmus Tim Bendzko debüütalbum „Wenn Worte meine Sprache wären”. Selle esimene singel „Nur noch kurz die Welt retten” oli ilmunud juba 27. mail. Nii albumit kui singlit on müüdud enam kui 300 000 eksemplari. 2011. aastal oli Tim Bendzko koos oma saateansambliga soojendusesinejaks Elton Johni kui Joe Cockeri kontserditurneel Saksamaal. 29. septembril 2011 esindas Bendzko Berliini Bundesvision Song Contest 2011-l (Saksamaa liidumaadevaheline lauluvõistlus) ning võitis konkursi oma debüütalbumi nimilooga „Wenn Worte meine Sprache wären”. Novembris 2011 võitis ta Bambi auhinna aasta uue tulija kategoorias. 2012. aastal tegi Bendzko kontserditurnee Saksamaal, Šveitsis ja Austrias. Albumid "Wenn Worte meine Sprache wären" (17. juuni 2011) Singlid "Nur noch kurz die Welt retten" (27. mai 2011) "Wenn Worte meine Sprache wären" (30. september 2011) "Ich laufe" (9. märts 2012) Bundevision Song Contest 2011 võit Audi Generation Award 2011 võitja muusika kategoorias Bambi 2011 uue tulija kategoorias 1LiveKrone auhinna võitja parima singli kategoorias "Der Sonnenjunge von Friedrichshain" Berlin1, 18. juuni 2011. "Tim Bendzko führt Download-Charts an" Media Control, 29. juuni 2011. Ametlik veebileht Profiil Sony Musicu veebilehel
Juhan Jõgi

Juhan Jõgi (varem Johannes Jõggi; 25. märts 1907 Tarvastu vald – 7. oktoober 1989 Koeru) oli eesti vaimulik. Ta õppis kohalikus algkoolis ja Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi humanitaarharus, gümnaasiumi lõpetas aastal 1927. Seejärel õppis ta aastatel 1927–1928 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ja 1929–1931 usuteaduskonnas; oli Korporatsioon Ugala vilistlane. 1931. naasis ta isakoju, kuna majapidamist juhtima jäänud vend suri. Isakoju jäi ta kümneks aastaks. Kuna alanud sõda tõi kaasa kooliõpetajate põua, töötas ta Sürgavere Põhikooli õpetajana ja aastatel 1944–1947 ka koolijuhatajana. Veel oli ta õpetaja Reegoldi, Metsküla ja Kõpu algkoolis kuni 1956. aastani. 1956. aastast töötas ta Tarvastu kolhoosi agronoomina. Tema tööd seemnekasvatuse alal hinnati rahvamajanduse saavutuste näitusel 1959. aastal II koha vääriliseks. 1962. aastast õppis ta Usuteaduse Instituudis, kus lõpetas varem pooleli jäänud teoloogise stuudiumi. Ordineeriti 26. detsembril 1963 Tallinna Toomkirikus peapiiskop Jaan Kiiviti (assisteerisid Edgar Hark ja Harri Haamer) poolt (koos Eenok Haameriga) aseõpetajaks. Õpetajaõigused sai 9. aprillil 1970. Ta oli aastatel 1962–1963 Hargla koguduse jutlustaja ja 1963–1966 sama koguduse aseõpetaja. 15. detsembrist 1966 vabastati ta Hargla õpetaja kohalt ja ta oli peaaegu aasta aega (1966–1967) Äksi Andrease koguduse hingekarjane. Seejärel oli ta aastatel 1967–1989 Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. aprill 2012. Vaadatud 2. märtsil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 499 Rita Puidet Põldude ja hingede aednik Juhan Jõgi Eesti Kirik 29. märts 2007
ECREA

ECREA ehk Euroopa kommunikatsiooniuuringute ja hariduse assotsiatsioon (European Communication Research and Education Association) on Euroopa suurim meedia ja kommunikatsiooni (teabelevi) uuringutega tegelevaid inimesi ja asutusi ühendav organisatsioon. Organisatsioon loodi aastal 2005. Aastal 2011 oli selles umbes 2700 liiget. ECREA peakorter asub Brüsselis. Eesti osalus selles organisatsioonis on märkimisväärselt tugev. Aastail 2005–2009 oli ECREA doktorikooli korraldajaks Tartu, järgnevail aastail Ljubljana. ECREA koduleht
Sõnavara

Sõnavara ehk leksika on kõik mingisse keelde või allkeelde või ühe isiku keeletarvitusse kuuluvad sõnad ja sõnade püsiühendid kokku. Nii võime rääkida näiteks eesti keele sõnavarast, Reigi murraku sõnavarast, ehituse sõnavarast, Friedebert Tuglase sõnavarast. Emotsioonisõnavara Eesti keele käsiraamat: Leksikoloogia Eesti Keele Instituut (vaadatud 03.03.2012). Eesti keele käsiraamat
Karl Koppel

Karl Koppel (14. november/27. november 1900 Luunja vald, Tartumaa – 14. märts 1976) oli eesti vaimulik. Ta õppis Kokora ministeeriumikoolis, Tartu Kooliõpetajate Ühisuse Kaubanduskoolis ja aastatel 1924–1928 Tallinna Rahvaülikoolide Seltsi Erakolledžis, mille humanitaarharu ta lõpetas. Aastatel 1928–1935 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, ta oli Akadeemilise Usuteadlaste Seltsi liige. Prooviaastal oli ta Tartu Maarja koguduses. Ordineeriti 31. mail 1936 õpetajaks. Ta oli pärast ordineerimist EELK vikaarõpetaja. Aastatel 1941–1943 oli ta Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse õpetaja kohusetäitja. Aastatel 1944–1954 oli ta õpetaja kohusetäitjaks ning aastatel 1954–1963 õpetajaks Maarja-Magdaleena koguduses, lisaks oli ta aastatel 1944–1956 Vara Brigitta koguduse hooldajaõpetaja. Aastatel 1963–1967 oli ta Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Karl Koppel suri aastal 1976. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk 509. Elulugu EELK kodulehel
Koomiline ajastus

Koomiline ajastus on rütmi, tempo ja pauside õigeaegne kasutamine eesmärgiga tekitada huumoorikaid olukordi ja inimesi naerutada. Peamiselt kasutavad seda koomikud ja näitlejad, kes esinevad laval, filmides, teatris. Kuid ajastatuse ja rütmiga mängimise võtteid saab kasutada ka kirjutatud tekstis või muusikas. "Jalaga tagumikku" naljade puhul on ajastus väga oluline – ämbritäis vett saab alles siis kellelegi pähe või peast mööda kukkuda, kui vaataja on selleks valmis. Farsi puhul kasutatakse nii kiirendatud kõnet kui kiirendatud liikumist: inimesed jooksevad kaelamurdva kiirusega toast tuppa, sisse ja välja. Kõnes õiges kohas pauside tegemine võib muuta tavalise teksti naljakaks. Näiteks lause lõppu jäetud paus, seab öeldu kahtluse alla.
Tarass Bulba

"Tarass Bulba" (vene keeles "Тарас Бульба") on Nikolai Gogoli romantistlik ajalooline jutustus, mis kuulub Mirgorodi tsüklisse. Jutustus ilmus esimest korda 1835. aastal, põhjalikult ümber töötatud teise trükina 1842. aastal. Kirjandusteadlased on avaldanud arvamust, et algversioon oli pigem ukrainasõbralik, teine seevastu tugevalt russofiilne. Teos on kirjutatud vene keeles, esimene ukrainakeelne tõlge ilmus 1850. aastal. Raamat jutustab vanast Zaporožje kasakast Tarass Bulbast ning tema kahest pojast Andreist ja Ostapist. Tarassi pojad õpivad Kiievis akadeemias ja naasevad koju. Kolm meest asuvad eepilisele teekonnale Zaporožje Setši Ukrainas, kus ühinevad teiste kasakatega ja lähevad sõtta Poola vastu. Kaudsete tõendite kohaselt toimuvad "Tarass Bulba" sündmused 17. sajandi esimeses pooles. Ehkki autori sõnul sündis Tarass Bulba 15. sajandil, kõneleb 17. sajandi kasuks tema tubakalembus: eurooplased avastasid tubaka 15. sajandi lõpus (tänu Kolumbusele) ja laialt levis suitsetamine alles 17. sajandiks. Samuti sooritasid poolakad sõjaretki Venemaale 17. sajandil, nn segaduste ajal. Tarass Bulba prototüübiks oli ukrainavene kasakasoost pärit maadeuurija Nikolai Mikluhho-Maklai esivanem Ohrim Makuhha, kasakaataman ja Bogdan Hmelnitski asemik. Makuhha sündis Starodubis 17. sajandi algul. Tal oli kolm poega: Nazar, Homa (Foma) ja Omelka (Jemeljan). Nazar (Gogoli Andrei prototüüp) reetis kasakad ja läks üle RzeczPospolita vägedesse armastusest poola panitari vastu. Homa (Ostapi prototüüp) hukkus, püüdes viia Nazari isa juurde. Jemeljani järeltulijate seas olid Nikolai Mikluhho-Maklai ja tolle isa Grigori Mikluhha, kes õppis koos Nikolai Gogoliga ja jutustas tollele suguvõsa pärimustest. Jutustus on realistlik, tegelased ei ole Gogoli hilisematele teostele omaselt liialdatud ega grotesksed, ehkki mõne uurija hinnangul on kasakate iseloomustused veidi liialdatud. Teost võib tõlgendada kirjanduses levinud romantilise rahvusluse kontekstis, mis arenes ajaloolise rahvuskultuuri ja romantiliste ideaalide toel. Eesti keeles ilmus "Tarass Bulba" 1880. aastal Jakob Kõrve tõlkes (2., parandatud trükk 1912) ning 1955. aastal Johan Tamme tõlkes. Jutustuse järgi on tehtud terve rida samanimelisi filme: 1909 Vene tummfilm (režissöör Aleksandr Drankov), 1924 Saksa tummfilm (Vladimir Striževski ja Josef Jermoljev), 1936 Prantsuse film (Aleksis Granovski), 1938 Briti film "Tarasss Bulba mässuline poeg" ("The Rebel Son", Adrian Brunel), 1962 USA film (J. Lee Thompson), 1963 Itaalia film ("Taras Bulba, il cosacco", Ferdinando Baldi), 2009 Ukraina telefilm "Jutustus Tarass Bulbast" ("Дума про Тараса Бульбу", Petro Pintšuk ja Jevhen Berezniak) ning 2009 Vene-Ukraina-Poola ühisfilm (Vladimir Bortko). Viimane keelustati 2014. aastal Ukrainas kui Ukraina-vaenulik propaganda.
John Smith (maadleja)

John William Smith (9. august 1965) on endine Ameerika Ühendriikide maadleja. 1990. aastal võitis Hea Tahte mängudel esikoha. 1990. aastal pälvis ta James E. Sullivani autasu, mida antakse väljapaistvate saavutuste eest amatöörsportlasele Ameerika Ühendriikides (seda alates 1930. aastast). Maadlejatest on saanud selle auhinna veel Rulon Gardner ja Bruce Baumgartner. Pärast tippspordist taandumist asus ta tööle Oklahoma Ülikooli. Tema järgi on nimetatud maadlusvõte John Smith single. John Smith (maadleja) veebisaidil Olympedia (inglise)
Marsi printsess

"Marsi printsess" (inglise keeles "A Princess of Mars") on Edgar Rice Burroughsi 1917. aastal ilmunud ulmeromaan, kus astub üles John Carter. Teos on "Barsoomi" sarja esimene osa. Romaan ilmus ajakirja All-Story Magazine joonealusena 1912. aasta veebruarist juulini pealkirjaga "Under the Moons of Mars". Romaani sündmused toimuvad aastatel 1866–1876. Konföderatsiooni poolel võidelnud John Carter osaleb pärast Ameerika kodusõda geoloogiaekspeditsioonidel Arizonas. Avastatakse rikkalikud kulla leiukohad. Kuid edu joovastust saadab ka ebaedu nõiaring. Lääne poole liikuvatele ameeriklastele osutavad tugevat vastupanu kohalikud apatšihõimud. Ühe järjekordse konflikti ajal peitub John Carter indiaanlaste pühasse kooüasse, kust avanes side kõrbelise Marsiga. Barsoomi-nimelises ühiskonnas on vaenujalal rohelised Tharki ja punase nahavärviga Heliumi hõimud. John Carter Dejah Thoris Tars Tarkas Sola Sarkoja Kantos Kan "Marsi printsess". Eesti Kirjastus-Ühisuse kirjastus, 1923. Tõlkija Hilja Mändmets "Marsi printsess". Ajalehe joonealune. Virulane, 1933 "Marsi printsess". Heining & Ko, 1993 2012. aastal linastus romaani ainetel eepiline seiklusfilm "John Carter" (Walt Disney Pictures). Lavastas Andrew Stanton, peaosades Taylor Kitsch, Lynn Collins, Willem Dafoe. John Carter. Forum Cinemas Princess of Mars. Edgar Rice Burroughs, Inc. Marsi printsess. Raamatukoi Edgar Rice Burroughs. A Princess of Mars. Retsensioonid. BAAS
Juta Saarevet

Juta Saarevet (1. juuli 1978 Tallinn – 15. detsember 2022) oli Eesti ametnik, 2. aprillist 2012 kuni 24. juunini 2016 oli ta sotsiaalkindlustusameti peadirektor. Saarevet lõpetas 2003. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna (bakalaureusetöö "Laste kasvatamisel tekkivate suhete õiguslik regulatsioon ja selle muutmine Eestis", juhendaja Edgar Salumaa). 2007. aastal läbis ta XVII kõrgemad riigikaitsekursused. 2007–2012. aastal töötas Saarevet sotsiaalministeeriumis õigusala juhina. Selles ametis oli ta üks uue töölepinguseaduse eelnõu juriidilise ekspertiisi tegijaist. Ta on olnud ka teatri NO99 tegevjuht ja õiguskantsleri nõunik.[viide?] "Sotsiaalkindlustusametit asub juhtima Juta Saarevet"[alaline kõdulink] valitsus.ee, 27.02.2012 http://tartu.ester.ee/record=b1806995~S1*est "XVII KRKK osalejate nimekiri (2007)"[alaline kõdulink] "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2015. Vaadatud 2. märtsil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Sotsiaalkindlustuse uus juht tahab olla näoga kliendi poole" Postimees, 27.02.2012 "Sotsiaalkindlustusametit asub juhtima Juta Saarevet" valitsus.ee, 27.02.2012
VRD

VRD võib olla: Veepoliitika raamdirektiiv Jaroslavets Virtuaalne võrkkesta kuvar