laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Umurga kirik

Umurga kirik (ametlikult Umurga Maarja kirik) on luteri kirik Lätis Limbaži piirkonnas Umurga vallas Umurgas aadressil Cēsu iela 12. See oli Umurga kihelkonnakirik. Kirik ja selle piirdemüür on riikliku kaitse all olevad arhitektuurimälestised. Umurgasse ehitati kirik aastal 1496. Nii selle altar kui ka kantsel on kunstimälestised. Tänapäevase ilme sai kirik ümberehitustööde käigus aastal 1859. Kirikukell Umurga kirik Kiriku sisevaade Kantsel Altar "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. september 2018. Vaadatud 5. septembril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://mantojums.lv/lv/piemineklu-saraksts/6454/ Limbažu novads
Karksi II maailmasõja matmispaik

Karksi II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Viljandi maakonnas Mulgi vallas Karksi-Nuia linnas. Matmispaik on arvele võetud kultuurimälestisena. Matmispaigale püstitati 1952 monument. Karksi II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 05.09.2018) Karksi II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris
Kuusalu II maailmasõja matmispaik

Kuusalu II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Harju maakonnas Kuusalu vallas Kuusalu alevikus. Matmispaik on arvele võetud kultuurimälestisena. Paika on maetud 36 sõdurit, kes 1941–1945 Punaarmee sõduritena võitlesid Teises maailmasõjas. Paigale püstitati 1954 hauasammas. Kuusalu II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 05.09.2018) Kuusalu II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris
Köisfriis

Köisfriis või köisliist (saksa keeles Seilstab, inglise keeles cable moulding, rope moulding või cable decoration), ka köiemotiiv on ümarvöödiga sarnanev ehisliist, mille ornamendi moodustab diagonaalsete süvisjoonte rida, nii et liistu pind sarnaneb köiega. On olemas kaunistuselemendina juba Vana-Rooma arhitektuuris, seda kohtab romaani kapiteelidel, talumitel, portaalide arhivoltidel ja aknaraamistustes. Võib esineda nii horisontaalse friisina kui vertikaalse turbana, samuti järgida ava raamistuse kuju. Köiemotiiv leiab kasutust ka renessanssarhitektuuris. Eriti manuelism, Portugali hilisgootika, mis kaasab renessansi elemente, kasutab köispunutisi ja sõlmi dekoratiivse motiivina läbivalt. 6. sajandist pärit raidkivi kloostri asutajate nimedega, San Pedro de Rocas, Galiitsia Köiemotiiviga aknaraamistus 9. sajandist, Lillo (Lliño) Püha Miikaeli kirik, Oviedo, Astuuria Fritwelli Püha Olavi kiriku põhjapoolne uks köisfriisiga, 12. sajand, Oxfordshire Kuupkapiteel köisfriisiga talumil 13. sajandi romaani kirikus, Herina, Rumeenia Köiemotiiv müüri liigendajana 16. sajandi templirüütlite konvendis Tomaris, Portugal Köisliist 16. sajandi portaalil, Hieronymuse klooster, Lissabon Köiekeerdudest kujundatud siseportaal endises kuningapalees Sintras Portugalis Taj Mahali mošee mihrabinišš 17. sajandist, Agra Friis Ehisliist Romaani arhitektuur https://www.gutenberg.org/files/9197/9197-h/9197-h.htm#link132 http://www.kaiserdom-koenigslutter.info/index.php/Nickel__Goldschmidt__Bauornamentik.html A Dictionary of the Architecture and Archaeology of the Middle Ages, lk. 53 http://www.heritage.norfolk.gov.uk/record-details?TNF2265-Visual-Guide-to-Medieval-Decorative-Features-(Article) [http://dspace.ut.ee/bitstream/handle/10062/17177/Renel_Kristiina.pdf K. Renel. Eesti Linnade vanema puitarhitektuuri eesti-inglise valiksõnastik. Magistriprojekt. Tartu, 2006] https://www.britannica.com/art/Manueline
Vändra II maailmasõja matmispaik

Vändra II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Vändra kihelkonnas Pärnumaal, praeguse haldusjaotuse järgi Vändra alevis Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu maakonnas. Paika on maetud 74 sõjaväelast ja tsiviilisikut, kes langesid sõjategevuse tulemusena 1940. aastate alguses ja keskpaigas. Matmispaiga pindala on umbes 0,15 hektarit. Matmispaik on arvele võetud kultuurimälestisena. Vändra II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 5. september 2018) Vändra II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris
Põlva II maailmasõja matmispaik

Põlva II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Põlva maakonnas Põlvas aadressil Kesk tänav 11c. Matmispaik on arvele võetud kultuurimälestisena. Paigale püstitati 1976 mälestussammas. Põlva II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 05.09.2018) Põlva II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris
Sänni Noormets

Sänni Noormets (sündinud 5. aprillil 1990) on eesti muusik, muusikapedagoog ja näitleja. Ta on pärit Türilt ja lõpetanud Türi Muusikakooli viiuli eriala. 2009. aastal suundus ta pärimusmuusikat õppima Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemiasse, mille lõpetas 2014. aastal. Aastal 2017 sai ta magistrikraadi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias pärimusmuusika eriala kompositsiooni suunal. Sänni Noormets õpetab viiulimängu Vanalinna Hariduskolleegiumis. Muusikuna on ta kaasa löönud pärimusmuusika ansamblites Midrid, Estbel ja Ars Apta ning ta kuulub Estonian Folk Orchestra ja kontsertprojekti "Ruhnu saare lood ja laulud" koosseisu. Ta on osalenud DJ Sander Mölderi albumi “TIKS 017” kontsertetteastes. Muusikuna on ta olnud kaastegev rändteatris Vaba Vanker ja Ugala lavastuses Once ning helilooja ja muusikalise kujundajana osalenud NUKU lavastuse “Eesti jõulud” lavastusmeeskonnas. Ta on loonud muusika tudengifilmidele "Hiis" ja "Toome helbed" (mõlemad 2014). Sänni Noormets on alates 2014. aastast toimuva Ruhnu viiulilaagri üks korraldajatest. Viljandi Kultuuriakadeemia muusika õppekava vilistlased
Jaanus Mehikas

Jaanus Mehikas (sündinud 30. detsembril 1983) on eesti näitleja ja kaitseliitlane. Ta on lõpetanud 2007. aastal Viljandi Kultuuriakadeemia teatrikunsti erialal (6. lennus) ja töötanud Endla teatris näitlejana. Pärast sõjaväeteenistuse läbimist töötab ta põhikohaga Kaitseliidu Pärnumaa maleva teavituse ja tsiviil-sõjalise koostöö spetsialistina. Näitlejana on ta hiljem kaasa teinud näiteks Ugala teatri lavastustes, aga näidelnud ka telesarjades "Tuulepealne maa" (ETV, 2008), "Ment" (TV3, 2012) ja "Köök" (Kanal 2, 2014–2018)., "Detsembrikuumus" (2008) – mängufilm; ohvitser "Kertu" (2013) – mängufilm; Tiit Palu "Kratt" (2020) – mängufilm; Andres https://www.ugala.ee/tootaja/jaanus-mehikas/ (vaadatud 09.05.2019) Jaanus Mehikas Eesti Filmi Andmebaasis. Vaadatud 13.02.2023. Jaanus Mehikas Ugala teatri andmebaasis Jaanus Mehikas Eesti Filmi Andmebaasis
Tepo

Tepo (てっぽう, 鉄砲) on traditsiooniline jaapani eestlaetav tulirelv.
Nova Scotia lipp

Nova Scotia lipp on Kanada Nova Scotia provintsi lipp. Sinine kaldrist valgel taustal on ümberpööratud kuju Šotimaa lipust (valge kaldrist, sinisel taustal), lipul on ka kuninglik Šotimaa vapp. Andrease rist Nova Scotia Muuseumi lippude lehekülg (inglise keeles) Nova Scotia Valitsus - Avalikud pildid lippudest (inglise keeles)
Mäe külanõukogu

Mäe külanõukogu oli külanõukogu Paide rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954. https://web.archive.org/web/20180905173119/http://www.eha.ee/labs/haldusyksused/index.php/unit/index?id=11139690 (vaadatud 05.09.2018)
Orajõe külanõukogu

Orajõe külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. Orajõe külanõukogu moodustati 1945 augustis Pärnumaal Orajõe valla territooriumil. Külanõukogu halduskeskus asus Ranna külas. Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Orajõe külanõukogu 1950 septembris Kilingi-Nõmme rajooni koosseisu. Orajõe külanõukogu likvideeriti 1954 juunis, selle territoorium liideti Kabli külanõukoguga. https://web.archive.org/web/20180905215135/http://www.eha.ee/labs/haldusyksused/index.php/unit/index?id=11139890 (vaadatud 05.09.2018) Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 16. augusti 1945 seadlus "Pärnu maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta". Eesti NSV Teataja, 1945, 30, 463 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
Pöitse külanõukogu

Pöitse külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. Pöitse külanõukogu moodustati 1945 septembris Saaremaal Muhu vallas. Külanõukogu keskus asus Pöitse külas. Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Pöitse külanõukogu 1950 septembris Orissaare rajooni koosseisu. Pöitse külanõukogu likvideeriti 1954 juunis ja selle territoorium liideti Piiri külanõukoguga. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlus Saare maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta. Eesti NSV Teataja, 1945, 34, 524 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s. Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
Ruusa külanõukogu

Ruusa külanõukogu oli külanõukogu Räpina rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954. https://web.archive.org/web/20180905215131/http://www.eha.ee/labs/haldusyksused/index.php/unit/index?id=11139531 (vaadatud 05.09.2018)
Muižkalnsi mõis

Muižkalnsi mõis (saksa keeles Lindenhof, läti keeles Muižkalnu muiža) oli algul rüütlimõis, hiljem aga Katvari mõisa kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda ja Katvari valda Stirnase küla lähistele. Mõis oli algselt Tiesenhausenite pärusvaldus. 1631. aastal päris mõisa abielu teel Dietrich Johann Engelhardt. 1748. aastal pantis Berend Gustav von Engelhardt mõisa 4500 taalri eest George Gustav von Duntenile. See andis järgmisel aastal pandiõiguse üle kellelegi Fischerile, kes müüs mõisa 1751. aastal 5150 taalri eest parun Campenhausenile, kes ühendas selle siis Katvari mõisaga. 1775. aastaks omandas ta piirkonnas suured maavaldused, mille pärijaks oli tema kasupoeg Friedrich Reinhhold von Berg. Aastal 1806 pantis Friedrich Reinhold Katvari ja Muižkalnsi mõisa 62 000 rubla eest 10 aastaks Christian Bernhard von Zimmermannile. Aastal 1834 müüs tema poeg need koos Šķirstiņi ja Suceni mõisaga 92 500 rubla eest ooberst Carl von Sommerile. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 3/4 adramaad, sellele allus koos Katvari mõisaga 243 mees- ning 269 naishinge. Aastal 1641 oli mõisate suurus 9 ja 1/2 adramaad. Aastal 1688 oli mõisate suurus 8 ja 1/2 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 3 ja 5/8, aastal 1757 aga 10 ja 5/8. Aastal 1823 oli mõisate suurus 11 adramaad. Aastal 1832 oli mõisatel adramaid üksteist, aastal 1881 aga 5 ja 41/80, lisaks 13 ja 66/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 146-147 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 225-226. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 250. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 144 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 221.
Liider (laev)

Liider (ka hävitajate juhtlaev, hävitajate liider) on hävitajast suurem ja ristlejast väiksem lahinguotstarbeline sõjalaev, mis on sisustatud ka staabilaevaks ning mõeldud teiste sama liiki sõjalaevade (reeglina hävitajad) juhtlaevana. Lisaks suurematele mõõtmetele on liidril tugevam relvastus. Liidrid olid suuremate mereriikide relvastuses peamiselt 20. sajandi esimesel poolel.
Kaijese mõis

Kaijese mõis (saksa keeles Kaizeem, läti keeles Kaiju muiža) oli Straupe kihelkonda kuuluva Mazstraupe kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Limbaži piirkonda ja Umurga valda Kaijciemsi külla. Mõisale kuulus aastal 1816 üks karjamõis: Jaunamuische. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249.
Lutter am Barenberge

Lutter am Barenberge on Langelsheimi linnaosa. 2021. aastani oli ta omaette vald Goslari kreisis. Linna pindala on 33,29 km². 31. detsembril 2015 elas seal 2362 inimest. Linn asub Harzi mäestiku (lõunas) ja Hainbergi küngaste (põhjas) vahel. Omavalitsusse kuuluvad paikkonnad Nauen ja Ostlutter. Lutter, saanud nime lähedalasunud oja järgi, asutati keiser Otto I poolt 956. aastal, kui osa Gandersheimi kloostri valdusest Saksimaa hertsogkonnas. Vesilinnust on esmamainitud 1259. aastal, renditud Hildesheimi piiskoppide poolt kohalikele aadlikele. Erinevatel aegadel nõudsid seda Braunschweig-Lüneburgi hertsogid, kuid Hildesheimi piiskopid taasomandasid selle 1323. aastal. Seejärel ilmus nimetus Bischofslutter, et eristada seda lähedasest Königslutterist. Nimi Lutter am Barenberge (s.o. Harzi mäed) on pärit 14. sajandist. Ägedas Hildesheimi piiskopkonna vaenuses 1523. aastal vallutas Lutteri Braunschweigi hertsog Heinrich II ning Hildesheim vürstlik Saksi-Lauenburgi piiskop Johannes IV säilitas vaid Ostlutteri paikkonna. Kolmekümneaastase sõja ajal taganesid Taani väed kuningas Christian IV juhtimisel Lutteri lossi, kus keisri ja katoliiklikud väed krahv Tilly juhtimisel võitsid neid 1626. aasta Lutteri lahingus, mis muutis Kolmekümneaastase sõja käiku. Viini kongressi lõppakti järgi läks endine Hildesheimi valdus Ostlutter 1815. aastal Hannoveri kuningriigile (1866. aastast Preisi Hannoveri provints), samas Lutteri põlisosa jäi Braunschweigi hertsogkonnale. Mõlemad osad taasühendati haldusreformiga 1941. aastal. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. https://www.statistikportal.de/de/produkte/gemeindeverzeichnis, vaadatud 29.02.2020. www.sg-lutter.de
Wallmoden

Wallmoden on Langelsheimi linnaosa. Aastani 2021 oli ta omaette vald Goslari kreisis. Linnaosa pindala on 16,82 km². 31. detsembril 2015 elas seal 895 inimest. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. https://www.statistikportal.de/de/produkte/gemeindeverzeichnis, vaadatud 5.03.2020. www.sg-lutter.de
Ebamõrsja

Ebamõrsja oli pulmakommetes valepruut. Laialdaselt Euroopas levinud taval oli algselt maagiline eesmärk kaitsta pruuti kurjade jõudude eest. 19. sajandiks oli Eestis ebamõrsja toomine muutunud tavaliseks pulmanaljaks, mis oli eriti levinud Lääne-Eestis ja Põhja-Eestis. Ebamõrsja oli kaetud näoga või maskeeritud tüdruk, poiss või vana naine, keda pakuti kosjades kosilastele, pulmades mõrsjakoju saabunud mõrsjat otsivale saajarahvale või ka pulmade teises pooles peiukoju saabunud vakarahvale. Sageli on ebamõrsjat pakutud korduvalt: esmalt naiseriietes mees, siis vana naine või raskejalgseks maskeeritud (kõhule seotud padjaga) tüdruk. Mõrsja tunnistamiseks tantsitati teda, tantsimisele anti lauluga hinnang (sageli üsna toores pilge) ja kinnitati: see pole õige mõrsja! Algselt rangelt kombestikku kuulunud episood muutus hiljem pulmanaljaks ja irdus kombestikust. Ebamõrsja askeldas vahel kogu pulma ajal – temagi põll paigati (väiksemate müntidega), ka tema kogus (katkise kausiga) raha jne. Ebamõrsja pakkumine on ühes versioonis tekkinud mõrsja mõistatamisest: neli neidu või neiud-poisid – mõrsja nende seas – seisid või istusid kõrvuti. Peigmees peab õige mõrsja ära arvama. Kui valesti arvas, siis narriti ja pilgati, kui õigesti, siis kiideti. Et eksitust vältida, andis õige mõrsja kuidagi märku, kas jalgade asendi või sõrmede liigutusega. Eesti rahvakultuuri leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2007. lk 23 Ülo Tedre. Pulmasõnastik I
Thomas Reiter

Thomas Arthur Reiter (sündinud 23. mail 1958) on Saksamaa Luftwaffe brigaadikindral, endine lendur ja Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) astronaut. Ta valiti astronaudiks 1992. aastal ja osales missioonidel Euromir 95, STS-121 ja STS-116 ning kuulus Rahvusvahelise Kosmosejaama 13. ja 14. ekspeditsiooni meeskonda. Reiter lõpetas astronaudikarjääri 2007. aastal on pärast seda töötanud erinevatel ametikohtadel DLR-is ja ESA-s. "Thomas Reiter". DLR. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. september 2018. Vaadatud 5. september 2018. "Meet the STS-121 Crew: The Third Man". Space.com. Vaadatud 5. september 2018. "Thomas Reiter". ESA. Vaadatud 5. september 2018.
Kaasanaine

Kaasanaine (ka pulmaema, kõrvatsinaine) esindas eesti pulmakombestikus mõrsjapoolseid pulmalisi. Ta oli abielus vanem naine, kes koos isamehega korraldas pulmarituaale alates kihlusest. Lesk, lapseta või rase naine kaasanaiseks ei sobinud. Kaasanaine oli pruudi lähim abiline, saatjaks kirikuteel, pulmalauas ja mujal, kuid tema roll oli passiivne. Tema abilisteks olid pruuttüdrukud, vallalised neiud, kelle arv pidi vastama peiupoiste arvule. Kesk-Eestis on kaasanaist nimetatud ka mõrsjaemaks. Etnograafia sõnaraamat. Arvi Ränk. Tallinn. 1995. lk 40 Eesti rahvakultuur. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2008. lk 314 Ülo Tedre. Pulmasõnastik I[alaline kõdulink]
Nova Scotia vapp

Nova Scotia vapp (ametlikult inglise keeles Arms of His Majesty in Right of the Province of Nova Scotia) on Kanada Nova Scotia provintsi vapp. See on Kanada vanim provintsivapp ja vanim Briti vapp väljaspool Suurbritanniat. Nova Scotia vapi andis kuningas Charles I kasutusse esimese Inglise koloonia jaoks Kanada alal aastal 1625. Vappi kasutasid ka Nova Scotia baronetid. Selle kasutamine lõppes, kui Nova Scotia liitus Kanada konföderatsiooniga 1867. aastal. Vapp võeti uuesti kasutusele 1929. aastal. Vapil on sinine kaldrist hõbedasel kilbil, ümberpööratud Šotimaa lipp (valge rist sinisel taustal). Kilbi keskel asub keskkilbil Šotimaa vapp, kuldne väli punase lõviga. Kiivriehisena on kujutatud kaht kätt, üks paljas ja teine raudrüüs, hoidmas takjat (Šotimaa rahvuslill) ja loorberipuu oksa. Kiivriehisel on deviis "Munit haec et altera vincit" ('üks [käsi] kaitseb ja teine vallutab'), mis on paigutatud kilbile vastavalt Šoti traditsioonile. Kilbi all olevad lilled lisati siis, kui vapp võeti aastal 1929 uuesti kasutusse. Vapp – Nova Scotia valitsus (inglise keeles)
Kihlad

Kihlad on eesti rahvapärimuses kingitused ja käsiraha, mille peig andis mõrsjale. Kihlade andmine pärines muistsest naiseostmiskombest. Kihlad olid kosjades või kihlusel vahetavad kingitused ja kihlade vastuvõtmine tähendas abielukokkuleppe kinnitust. Kihlad olid kihlasõrmus, riideesemed, ehted, nuga ja kihlaraha (hõbemüntides). Mõrsja kinkis kihlade eest kosilasele kindad, sokid, sukad jms. Tänapäeval on neist säilinud vaid kihlasõrmus. Kui pulmadeni ei jõutud mõrsja süü tõttu, tuli kihlad peiule tagastada; kui süü oli peiul, jäid kihlad hüvituseks mõrsjale. Etnograafia sõnaraamat. Arvi Ränk. Tallinn. 1995. lk 60 Ülo Tedre. Pulmasõnastik I[alaline kõdulink]
Roberto Vittori

Roberto Vittori (sündinud 15. oktoobril 1964) on Itaalia õhuväelane ja Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) astronaut. 1989. aastal lõpetas Vittori Accademia Aeronautica ning asus tööle Itaalia õhuväkke. Ta suundus õppima Ameerika Ühendriikidesse ja sai 1995. aastal katselenduriks. 1998. aastal valiti Vittori ESA astronaudiks. Ta on osalenud missioonidel Sojuz TM-34/33, Sojuz TMA-6/5 ning Space Shuttle'i programmi eelviimasel missioonil STS-134. Vittori oli viimane mitte-ameeriklasest kosmosesüstiku meeskonnaliige. "Roberto Vittori". ESA. Vaadatud 7. september 2018. "Roberto Vittori's DAMA mission to space station". ESA. Vaadatud 7. september 2018.
Kosjajutt

Kosjajutt oli kosjades isamehe poolt räägitav jutt mõrsja juures. Kosjas kõneles isamees, peig vaikis. Kosjajutt oli metafoorne - ei küsitud kunagi otse, vaid kosilased esinesid kas looma (mullika, sälu) või linnu (kana) otsijatena või ostjatena: olla teada, et siin peres on niisugust looma (lindu) nähtud. Vastati samuti metafoorselt: kui tunnete oma looma ära või kui leiate meeldima hakanud looma (linnu), siis saame kaubale. Jutu lõpuks kutsuti tüdrukud tarre ja kosilane pidi neist õige välja valima või ära tundma. Lääne-Eestis ja Põhja-Eestis pakuti kosilastele ka ebamõrsjat ehk valtspruuti, koeranoorikut. Kui õige mõrsja oli leitud või välja valitud, järgnes kosjaviina pakkumine. Ülo Tedre. Pulmasõnastik I[alaline kõdulink]
Liivimaa kirikupatroonide loend

Patronaadiõigus Baltisches historisches Ortslexikon. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1977.
Sümfooniaorkestrite loend

Siin on riikide kaupa loetletud sümfooniaorkestreid. Bostoni sümfooniaorkester Chicago sümfooniaorkester Cincinnati sümfooniaorkester Clevelandi sümfooniaorkester Los Angelese filharmooniaorkester New Yorgi filharmooniaorkester Philadelphia sümfooniaorkester Viini filharmoonikud Viini riigiooperi orkester  Pikemalt artiklis Eesti orkestrite loend Eesti Riiklik Sümfooniaorkester NHK sümfooniaorkester Toronto sümfooniaorkester Amsterdami Concertgebouw orkester Orchestre de Paris Pariisi Konservatooriumi orkester Pariisi linnaorkester Malmö sümfooniaorkester Stockholmi kuninglik filharmooniaorkester Berliini Filharmoonikud Deutsche Kammerphilharmonie Bremen Frankfurdi raadio sümfooniaorkester Leipzigi Gewandhaus-orkester BBC sümfooniaorkester Halle sümfooniaorkester Londoni filharmoonikud Londoni sümfooniaorkester Kuninglikud filharmoonikud La Suisse Romande Zürichi Tonhalle orkester Tšehhi filharmoonikud Praha sümfooniaorkester Venemaa Riiklik Sümfooniaorkester Peterburi filharmoonikud
Harri Mägi

Harri Mägi (sündinud 1933) on eesti arvutiteadlane ja insener. Töötas Tallinna Polütehnilises Instituudis (TPI) alates 1963. aastast. Tehnikakandidaadi kraadi kaitses ta 1972. aastal. TPI elektronarvutite kateedri vanemõpetaja ja dotsent alates aastast 1974. Tema erialaks on arvututite projekteerimine ja ehitamine. Ta osales esimese Eestis ehitatud elektronarvuti loomisel töögrupis, mida juhtis Arnold Reitsakas. See oli Moskva Arvutustehnika Uurimisinstituudi projekteeritud elektronarvuti mudel M-3, mida ehitati ENSV Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudi jaoks Nikolai Alumäe initsiatiivil ja tehase RET abiga aastatel 1958-1960. Harri Mägi. Pooljuht-mäluseadmed. Tallinn, TPI Kirjastus, 1978, 70 lk. TPI 1936–1986, 321-323, 496.
Audiomeetria

Audiomeetria on isiku kuulmisomaduste määramine audiomeetriliste meetodite abil. Põhilisteks meditsiinilise audiomeetria vahenditeks on audiomeetrid. Tavaliseks meetodiks on kõrva kuulmise sageduskarakteristiku määramine erinevate helitugevuste juures. Audioloogia