laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Puutepingekaitse

Puutepingekaitse hõlmab võtteid ja vahendeid, mis takistavad pingestatud osade puudutamist või muudavad puudutamise ohutuks. Inimene võib elektripinge alla sattuda kahel viisil: otsepuute teel, kui puudutab elektriseadme osa, mis normaaltalitlusel on pingestatud; kaudpuute teel, kui puudutab elektriseadme või muu seadme osa, mis on sattunud pinge alla isolatsioonirikke tagajärjel (elektriseadme juhtivaid osi, mis võivad isolatsioonirikke korral pinge alla sattuda, nimetatakse pingealdisteks osadeks). Kaitset otsepuute eest nimetatakse elektriohutusstandardites põhikaitseks ja kaitset kaudpuute korral rikkekaitseks. Põhikaitse saavutatakse eelkõige elektriisolatsiooniga, kusjuures eristatakse põhiisolatsiooni ja kaitse- ehk lisaisolatsiooni (nt topelt- või tugevdatud isolatsioon). Puuteohtlikes tingimustes kasutatakse ka kaitseväikepinget, mille korral läbi inimkeha ei saa normaaltingimustes tekkida eluohtlikku voolu; selle pinge enimalt lubatav väärtus on vahelduvvooluahelates 50 V. Rikkekaitset (kaitset kaudpuute korral) saab teostada pingealdiste osade maandamisega (kaitsemaandus); pingealdiste osade potentsiaalide ühtlustamisega (potentsiaaliühtlustus); elektrilise eraldusega spetsiaalsete eraldustrafode abil; seadme kiire automaatse väljalülitamisega pingealdiste osade pinge alla sattumisel (rikkevoolukaitse). Põhi- ja rikkekaitse teostamise viiside järgi jagatakse elektritarvitid kolme klassi, vt Kaitseklass. Endel Risthein. Energiatehnika ja maailm. Tallinn, TTÜ kirjastus, 2013, lk 332–335
Apollodoros (täpsustus)

Apollodoros on mitme tuntud isiku nimi: Apollodoros oli kreeka õpetlane, pärit Ateenast, tegutses Aleksandrias (2. sajand eKr) Apollodoros Ateenast oli kreeka monumentaalmaali meister (5. sajand eKr) Apollodoros Damaskusest oli vanarooma arhitekt (1. sajandi lõpp – 2. sajandi algus pKr)
Jüri Rent

Jüri Rent (1. mai 1952 Tallinn – 9. juuni 2018) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog. Ta lõpetas 1970. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1975. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise klassi. Ta oli Tehnikaülikooli Akadeemilise Meeskoori peadirigent , Tallinna Ülikooli Meeskoori dirigent, EMLS Tallinna Meeskoori dirigent ja peadirigent aastatel 1989 - 2017. 2000 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Eesti-Soome Ühislaulupeo kunstiline juhtimine) 2001 – Valgetähe IV klassi teenetemärk 2001 – Arvo Ratassepa mälestusauhind 2002 - Tallinna Tehnikaülikooli teenetemedal “Mente et Manu” nr.9 . 2005 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (panus Eesti meestelaulu arendamisse ja tulemuslik töö Tallinna Ülikooli meeskooriga) 2009 – Gustav Ernesaksa koorimuusika peastipendium 2012 – Tallinna Ülikooli teenetemärk Tema isa Harri Rent oli sõjaväelane. "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2017. Vaadatud 16. veebruaril 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "TAM dirigendid". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. veebruar 2015. Vaadatud 10. juulil 2011. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Suri koorijuht Jüri Rent
Armatuurlaud

Armatuurlaud, ka näidikulaud või näidikupaneel, on mootorsõiduki, veoki või muu liikurmasina juhikoha ees asuv juhtpaneel, kust on jälgitavad mõõdikute näidikud ning kus asuvad paljud lülitid ja muud regulaatorid. Veoauto armatuurlaud asub juhikabiinis, sõiduauto armatuurlaud juhi ees salongis, võidusõiduauto armatuurlaud kokpitis jne. Armatuurlaud Sõnaveebis[alaline kõdulink]. Vaadatud 06.03.2022.
Eerik Teder

Eerik Teder (28. juuni 1928 Tartu – 19. märts 2004 Tallinn) oli eesti kirjandusteadlane, tõlkija ja bibliofiil. Teder õppis 1937–1944 Hugo Treffneri Gümnaasiumis, 1944–1947 Tartu I Keskkoolis, 1950–1955 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas. 1958–1961 oli Keele ja Kirjanduse Instituudi aspirantuuris. Töötas 1955–1958 Tartu Riikliku Ülikooli Raamatukogus. Oli 1962–1963 Eesti NSV TA FR. R. Kreutzwaldi nim. Kirjandusmuuseumi vaneminsener, 1964–1965 Oskar Lutsu majamuuseumi vanemteadur ja 1967–1971 ENE peatoimetuse teaduslik toimetaja. 1966–1992 töötas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõuna, lisaks oli 1971–1975 E. Vilde ja A. H. Tammsaare Memoriaalmuuseumi vanemteadur ja 1975–1993 Keele ja Kirjanduse Instituudi teadur. Tema isa Kristjan Teder oli maalikunstnik. Eerik Teder on maetud Tallinna Metsakalmistule. Eerik Teder on koostanud kogumikud "Mälestusi Oskar Lutsust" (koos Meelik Kahuga, 1966) ja "Mälestusi A. H. Tammsaarest" (1978). Ka osales ta toimetuskolleegiumi liikmena Tammsaare Kogutud teoste (18 köidet, 1978–93) koostamises ning kirjutas mitme köite järelsõna ja kommentaarid. Alates aastast 2000 kuni oma surmani koostas ta bibliofiilide ja raamatuloolaste almanahhi "Raamat on.." (I 2000, II 2002, III 2003, IV köite kaastoimetaja Jaan Toomla, 2005). 1989 – Eesti NSV teeneline kultuuritegelane Kirjandusteadlane Eerik Teder 75, Eesti Elu, 8. juuli 2003 Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn, 1995, lk. 588 https://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=eerik&filter_maetud_perenimi=teder&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=[alaline kõdulink] Lehte Tavel, Jaan Undusk, "Mitmekülgse mehe juubeliks" – Keel ja Kirjandus 1988, nr 6, lk 371–372 Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk 589, artikli autor Martin Neithal Jaan Toomla, "Eerik Teder: 28. VI 1928 – 19. 3. 2004" – Keel ja Kirjandus 2004, nr 5, lk 395–396 Jaan Toomla, "Eerik Teder ja raamat" – "Raamat on..." IV, Tallinn 2005, lk 287-295 Eerik Teder Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Eerik Teder, "Esimesi kokkupuuteid raamatute ja kirjanikega" – Sirp 3. juuli 1998, lk 6–7 Aivar Kull, "Raamatuaasta kajab vastu almanahhis" (almanahhi "Raamat on..." II arvustus) – Tartu Postimees 26. november 2002 Aivar Kull, "Almanahh toob esile tsensuuri imeteod" (almanahhi "Raamat on..." III arvustus) – Tartu Postimees 16. oktoober 2003 Ülo Matjus, "Mälestades Eerik Tederit" – Postimees 26. märts 2004, lk 15 "Eerik Teder raamatute ja õunapuude keskelt". Meenutusi: Ivar Piir, Abel Nagelmaa – Eesti Päevaleht / Arkaadia 26. märts 2004, lk 15 Nekroloog – Sirp 26. märts 2004, lk 19
Kuldbulla

Kuldbulla (chrysobull) oli kuldne pitser (ladina keeles bulla aurea), mis kinnitati keskajal ja renessansi ajal Bütsantsi keisrite ja hiljem Euroopa monarhide poolt välja antud riiklikult tähtsatele ürikutele (bulla). Mõiste tähistas algul kuldset pitserit ennast, kuid hiljem kasutati seda kogu üriku kohta. Selliseid ürikuid tunti kuldbulladena Lääne-Euroopas, Bütsantsi keisririigis kutsuti neid chrysobull (χρυσός ehk chrysos tähendab kreeka keeles kulda). Ligi kaheksasada aastat anti neid välja ühepoolselt, ilma kohustusteta teisele poolele. Kuid lõpuks osutus see ebasoodsaks, kui bütsantslased püüdsid talitseda võõrvõimude jõupingutusi keisririigi kahjustamisel. 12. sajandil hakkasid bütsantslased kuldbulladele lisama oma läbirääkimispartnerite kohustuste vannutatud avaldusi. Muud Euroopa monarhid võtsid kuldbullasid vastu Bütsantsi imiteerides, kuid kasutasid neid palju säästlikumalt. Mittebütsantslike kuldbullade erandlik loomus andis neile palju suurema tähtsuse kui oli bütsantslikel originaalidel või tavalistel teadaannetel. Märkimisväärsed kuldbullad olid: 1136. aasta kuldbulla, välja antud paavst Innocentius II poolt, tuntud rohkem kui Gniezno bulla. Sitsiilia kuldbulla, välja antud aastal 1212 keiser Friedrich II poolt. 1213. aasta kuldbulla, välja antud keiser Friedrich II poolt. 1214. aasta kuldbulla, välja antud keiser Friedrich II poolt. Sellega loovutati kõik Saksa territooriumid põhja pool Elbe ja Elde jõge Taani kuningas Valdemar II Võitjale. Berni kuldbulla, väidetavalt samuti välja antud Friedrich II poolt aastal 1218, kuid nüüd peetakse võltsinguks. 1222. aasta kuldbulla, välja antud Ungari kuninga András II poolt. See kinnitas aadli õigused; bulla sunniti talle peale peaaegu samal viisil, kui Inglise kuningas John Maata sunniti allkirjastama Magna Carta. 1224. aasta kuldbulla (Kuldne Vabaduskiri), samuti välja antud András II poolt, andis teatud õigusi Transilvaaniasse asunud saksidele. Rimini kuldbulla, välja antud aastal 1226 keiser Friedrich II poolt. 1242. aasta kuldbulla, välja antud Ungari kuninga Béla IV poolt Gradeci (tänapäeva Zagreb) ja Samobori asukatele Horvaatias mongolite sissetungi ajal. Sellega kuulutas kuningas Bela IV välja vabad ja kuninglikud linnad. 1267. aasta kuldbulla, välja antud Ungari kuninga Béla IV poolt. 1348. aasta kuldbulla, välja antud Tšehhi kuninga Karel IV poolt, kellest hiljem sai Saksa-Rooma keiser Karl IV. See anti välja Karli ülikooli loomiseks Prahas. 1356. aasta kuldbulla on tõenäoliselt kõige kuulsam kuldbulla, selle andis välja Karl IV. Selle väljakuulutamine Nürnbergi riigipäeval defineeris rohkem kui neljasajaks aastaks Saksa-Rooma riigi põhiseadusliku struktuuri. 1702. aasta kuldbulla, välja antud keiser Leopold I poolt Akademia Leopoldina, tulevase Wrocławi ülikooli (Universitas Vratislatensis) loomiseks Sileesia pealinnas Breslaus (praegune nimi Wrocław). Bulla
Arukas kasv

Arukas kasv ehk mõistlik kasv on planeerimispraktika, mis püüab vähendada inimasustuse mõju keskkonnale ja loodusvarade tarbimist, pakkuda kõigile taskukohast eluaset ja mitmekesist elukeskkonda, kujundada säästvat transporti ja ohjata majanduskasvuga kaasnevat negatiivset mõju ühiskonnas ning eelistada jätkusuutlikku arengut. Arukas kasv tugineb keskkonnateadlikkusele, üldsuse kaasamisele planeerimisse ja tugeva kohaliku identiteedi loomisele. globaalne ümberorienteerumine laostav kasv majanduskasv mittekasv säästev linnaplaneerimine uus-urbanism ökopolis Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 21.10.2012)
Henno Rajandi

Henno Rajandi (kuni 14. märtsini 1935 Henno-Joonatan Rosenstrauch; 19. oktoober 1928 Tallinn – 1. märts 1998 Haapsalu) oli eesti keeleteadlane ja tõlkija. Ta lõpetas 1947. aastal Tallinna 7. Keskkooli ning 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli prantsuse filoloogia alal. 1969. aastal kaitses ta filoloogiakandidaadi kraadi tööga "Eesti impersonaali ja passiivi süntaks". Ka tema teised uurimistööd on eesti keele grammatika alalt ("Some verb government rules for Estonian", 1965; "Some general properties of the Estonian negation system", 1967). Rajandi on töötanud eri kirjastustes toimetajana, 1962–1970 ja 1975–1988 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudis teadustöötajana, alates 1990. aastast Eesti Instituudis. Rajandi tõlkis peamiselt prantsuse keelest (näiteks Anatole France'i, Albert Camus', Simone de Beauvoir', Gustave Flauberti, Émile Zola, Guy de Maupassanti, François Mauriaci, Alexandre Dumas', Maurice Druoni teoseid), kuid ka inglise keelest (näiteks Winston S. Churchilli, Robert Merle'i, Raymond Hulli, Laurence J. Peteri, John Fowlesi, Jim Hankinsoni, Henry Kissingeri, John Miltoni, Angus Wilsoni, Bel Kaufmani, C. Northcote Parkinsoni, William Goldingu, Jane Austeni, John Fowlesi, Aldous Huxley, Henry Jamesi, David Herbert Lawrence'i, Thornton Wilderi teoseid). "Tõlkija teekond". Koostanud Marek Tamm, sari "Eesti mõttelugu", nr 48, Ilmamaa, Tartu 2002, 222 lk, eessõnad Joel Sang ja Marek Tamm, lisana saatesõnad: Ott Ojamaa, Lembe Hiedel ning Mati Erelt ja Enn Soosaar; sisaldab Henno Rajandi kirjutisi (peamiselt ta enda tõlgete saatesõnad) järgmiste autorite kohta: Alexis de Tocqueville, Émile Zola, Guy de Maupassant, François Mauriac, Albert Camus, John Milton, John Stuart Mill, Jane Austen, Henry James, David Herbert Lawrence, Emily Jane Brontë, Winston Churchill, Robert Escarpit, Ott Ojamaa, Enn Soosaar, lisaks veel filoloogilisi artikleid ja kõnelus Joel Sangaga; ISBN 998577051X 1986 – Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia (G . Flauberti "Madame Bovary", D. H. Lawrence'i "Pojad ja armastajad" ja J. Austeni "Uhkus ja eelarvamus" tõlked eesti keelde) 1998 – Valgetähe IV klassi teenetemärk Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali nõukogu on asutanud Henno Rajandi nimelise tõlkijastipendiumi. Tema isa oli filoloog ja nimeuurija Edgar-Adolf Rajandi, tema abikaasa tõlkija ja kooliõpetaja Lia Rajandi. Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 403. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Henno Rajandi (19. X 1928 – 1. III 1998), Eesti Päevaleht, 4. märts 1998 In memoriam, Õhtuleht, 4. märts 1998
Biovesinik

Biovesinik ehk bioloogiline vesinik on (mikro)organismide abil toodetud vesinik. Erinevalt tavapärastest vesiniku tootmise viisidest (elektrokeemiline, fotokeemiline, termokeemiline) nõuab biovesiniku tootmine oluliselt vähem energiat ja on nendega võrreldes oluliselt keskkonnahoidlikum. Biovesiniku tootmisel kasutatakse sageli mikroorganisme, kes eritavad vesinikku eluprotsesside käigus, kasutades selleks taastuvaid loodusvarasid, nt orgaanilisi jäätmeid (eriti muda) ja päikeseenergiat. Vesiniku genereerimise meetodite seas on biofotolüüs, kaudne biofotolüüs, fotofermentatsioon ja pimefermentatsioon. Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 10.07.2011) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [2] (vaadatud 10.07.2011)
Eesti säästva metsanduse standard

Eesti säästva metsanduse standard on Metsahoolekogu (FSC) ja Metsade Sertifitseerimise Kinnitamise Programmi (PEFC) kehtestatud säästva metsanduse põhimõtete eeskujul loodud Eesti metsade säästva majandamise põhimõtete kogu, mis on vabatahtlik ja õiguslikult mittesiduv. Riigimetsa Majandamise Keskusel (RMK) on FSC ja PEFC sertifikaat. mahemetsandus püsimetsandus säästev metsamajandamine Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 10.07.2011) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [2] (vaadatud 10.07.2011)
Endel Mallene

Endel Mallene (26. veebruar 1933 – 23. detsember 2002) oli eesti kirjandusteadlane ja tõlkija. Ta lõpetas 1952. aastal Viljandi 2. Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna. Ta töötas ajalehe Sirp kirjandustoimetajana, Eesti Raadios ja Eesti Kirjanike Liidus. "Kriitiku päevik". Eesti Raamat. 1973 "Kirjanduse jaosmaa". Kirjastus Eesti Raamat. Aastail 1976–1987 ilmunud kirjandust, kriitikat, tutvustusi, ülevaateid, kirjanduselu lühikroonikat ja statistikat sisaldav iga-aastane kogumike sari. Sarja teosed avaldati kaheaastase hilinemisega, näiteks "Kirjanduse jaosmaa 1976" ilmus aastal 1978 jne. Ta tõlkis muuhulgas Veijo Meri, Väinö Linna, Mika Waltari teoseid. 1978 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Eesti kirjandus 1975" ja "Eesti kirjandus 1976") 2002 Valgetähe V klassi teenetemärk Lembit Remmelgas, ""Entsüklopedist" Endel Mallene" [50] – Looming 1983, nr 2, lk 284 Endel Mallene, "Kuidas minust sai soome kirjanduse tõlkija" – Keel ja Kirjandus 1993, nr 2, lk 115–117 Andres Langemets, "Endel Mallene 60" – Looming 1993, nr 2, lk 273–274 Eesti kirjarahva leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 1995, lk 319–320, artikli autor August Eelmäe Endel Mallene, "Kuueteistkümne aasta jooksul pidi midagi muutuma" (tööst Kirjanike Liidu kirjandusliku konsultandina aastatel 1977–1993) – koguteoses "Eesti Kirjanikkude Liit 75", Tallinn 1997, lk 70–72 Harri Jõgisalu, "Endel Mallene 26. II 1933 – 23. XII 2002" – Keel ja Kirjandus 2003, nr 4, lk 315–317 Endel Mallene 26. II 1933 – 23. XII 2002, Sirp Endel Mallene õhutas hõimuleeki, Sakala, 27. veebruar 2008 "Eesti-Soome kirjandussuhete heitlik tee." [1] Soome-Ugri Rahvaste Infokeskus (SURI) / Arhiiv
Üleminekujuhtimine

Üleminekujuhtimine on protsessile orienteeritud juhtimisfilosoofia ja kontseptsioon pikaajalise jätkusuutlikkuse saavutamiseks. Üleminekujuhtimine on üsna uus kontseptsioon, mida praeguseks on kasutatud nt jätkusuutlikele energiasüsteemidele ülemineku uurimisel. Ülemineku hõlbustamiseks on vajalikud struktuursed ja institutsionaalsed muudatuste tegemised nii sotsiaalsetes, poliitilis-halduslikes kui ka majandussüsteemides. Need muutused võimaldavad ületada pika- ja lühiajalise mõtlemise konflikte. Üheks konflikti näiteks üleminekujuhtimisel on lühiajaliste poliitika eesmärkide ja tegevuste asetamine pikaajaliste (üks kuni kolm põlvkonda) eesmärkide konteksti. Nende konfliktide ületamine eeldab interaktiivset poliitikakujundamist ja kõikide huvirühmade osalemist. Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 10.07.2011) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [2] (vaadatud 10.07.2011)
Demokraadid – Eesti Demokraatlik Partei

Demokraadid – Eesti Demokraatlik Partei (lühend EDP) oli aastatel 2001–2009 eksisteerinud Eesti erakond, 1994. aastal asutatud Eesti Sinise Erakonna õigusjärglane. 2. märtsist 2009 tegutseb partei nime Libertas Eesti Erakond all. EDP esimees oli kogu selle eksisteerimise vältel Euroülikooli rahvusvahelise ärijuhtimise teaduskonna professor Jaan Laas. 2005. aasta 12. juuli seisuga oli erakonnal 1012 liiget. 2008. aastaks oli erakonna liikmete arv langenud 920 inimeseni ehk alla erakonna tegevuseks nõutava 1000 liikme piiri, mistõttu ähvardas Eesti Demokraatlikku Parteid sundlikvideerimine. Aprilliks 2008 suudeti siiski liikmete arv seadusega vastavusse viia ja erakond jätkas tegutsemist. 2005. aasta kohalike omavalitsuste valimistel osalesid EDP liikmed Isamaaliidu valimisnimekirjades ja 2006. aasta 18. märtsil otsustas EDP kongress Isamaaliiduga ühineda. Ühinemiskõnelused jooksid 6. mail 2008 liiva ja erakond jätkas iseseisvat tegutsemist. EDP taotles majoritaarse valimissüsteemi kehtestamist Eestis ja sellega nad põhjendasid oma mitteosalemist Riigikogu valimistel. 2002. aasta kohalike omavalitsuste valimistel osales EDP oma nimekirjaga ainult Konguta vallas Tartumaal, kus saadi 40 häält (8,5%) ja 0 kohta 9st vallavolikogu kohast. 2003. aasta Riigikogu valimisel ei osaletud. 2004. aasta Euroopa Parlamendi valimisel sai erakond 2849 häält (1,2%). Eesti Sinine Erakond Libertas Eesti Erakond
Käpp

Käpp on looma (sh putuka) jala kõige alumine (küünistega) osa . Käppasid kasutab loom kõndimiseks, hõõrde suurendamiseks toetava pinnaga, saaklooma kinnihoidmiseks jne. Kabi Sõrg Eesti kirjakeele seletussõnaraamat I-. Eesti Keele Instituut (end Keele ja Kirjanduse Instituut). Tallinn, 1988-.
Käpp (täpsustus)

Sõna "käpp" võib tähendada erinevaid asju: Käpp on looma jala kõige alumine osa. Käpp (Orchis) on orhideede perekond. Käpp on perekonnanimi Osvald Käpp
Július Torma

Július Torma (ungaripäraselt Gyula Torma; 7. märts 1922 Budapest – 23. oktoober 1991 Praha) oli Ungari, Slovakkia ja Tšehhoslovakkia poksija, rahvuselt slovakk. Torma oli kuuekordne Ungari meister aastatel 1941-1946 ning kokku kümnekordne Tšehhoslovakkia meister. Ta esindas aastatel 1942-1944 kümnel korral maavõistlustel Ungarit, 1946. aastal ühel korral Slovakkiat ja aastatel 1947-1955 kümnel korral Tšehhoslovakkiat. Torma võitis Tšehhoslovakkia võistlejana kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks, osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Zygmunt Chychłale (Poola) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning II keskkaalus (kuni 75 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Ramón Tapiale (Tšiili) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Torma osales Ungari võistlejana kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1942. aasta Euroopa meistrivõistlustel (Breslau, 1942), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Ferdinand Raeschkele (Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Tšehhoslovakkia võistlejana võitis Torma kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 8. Euroopa meistrivõistlustel (Oslo, 1949) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks ning sai keskkaalus (kuni 73 kg) 7. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1947) ja poolraskekaalus (kuni 81 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Erich Schöppnerile (Lääne-Saksamaa). 14. suveolümpiamängude poksivõistlus. London 1948. Tulemused inglise keeles 15. suveolümpiamängude poksivõistlus. Helsingi 1952. Tulemused inglise keeles 16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles 1942. aasta Euroopa meistrivõistlused poksis. Breslau 1942. Tulemused inglise keeles "8. Euroopa meistrivõistlused poksis. Oslo 1949. Tulemused inglise keeles" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2014. Vaadatud 25. märtsil 2018. 7. Euroopa meistrivõistlused poksis. Dublin 1947. Tulemused inglise keeles 11. Euroopa meistrivõistlused poksis. Lääne-Berliin 1955. Tulemused inglise keeles Július Torma veebisaidil Olympedia (inglise)
Lottsuru

Lottsuru (Hemaris) on surulaste sugukonda kuuluv liblikaliste perekond. Perekonda kuulub 17 liiki. Eestis elab kaks lottsuru liiki: Hemaris tityus (Linnaeus, 1758) – harilik lottsuru Hemaris fuciformis (Linnaeus, 1758) – kimalas-lottsuru Hemaris croatica Hemaris diffinis Hemaris fuciformis Hemaris gracilis Hemaris saundersii Hemaris thetis Hemaris thysbe Hemaris tityus