laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Fiksatsioon (täpsustus)

Fiksatsioon ehk fikseerimine on millegi kinnitamine, kinnistamine, kindlasse asendisse viimine või selles hoidmine. Fiksatsioon on bioloogias ja meditsiinis kudede ja rkkude surmamine ning konserveerimine kemikaalidega (fiksaatoritega), et nende struktuuri edasiseks uurimiseks säilitada. Fikseerumine on gaasilise elemendi või ühendi (nt CO2) sisestumine mittegaasilistesse ühenditesse. Süsinikusidumine Lämmastikusidumine ... Fiksaator EE 2. köide, 1987
Otto Magnus von Stackelberg

Otto Magnus von Stackelberg (1704–1765), vene sõjaväelane ja riigimees. Otto Magnus von Stackelberg (1736–1800), vene diplomaat ja riigimees. Otto Magnus von Stackelberg (1786–1837), baltisaksa kunstnik ja arheoloog. Otto Magnus von Stackelberg (1808–1885), Purtse, Pagari, Jõetaguse, Atsalama, Pungerja ja Soldina mõisnik. Otto Magnus von Stackelberg (1867–1947), Kiideva mõisnik, genealoog, "Geschichte der v. Stackelberg" koostaja ja "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil Estland", kaasautor.[1]
Lena Adelsohn Liljeroth

Lena Elisabeth Adelsohn Liljeroth (sündinud 24. novembril 1955 Spångas) on Rootsi ajakirjanik ja poliitik. Ta oli alates 24. oktoobrist 2006 kuni 3. oktoobrini 2014 Rootsi kultuuriminister. Ta kuulub Mõõdukasse Koalitsiooniparteisse. 2002 valiti ta Riksdagi. Lena Adelsohn Liljeroth on abielus Mõõduka Koalitsioonipartei endise juhi Ulf Adelsohniga. Rootsi kultuuriminister sattus tordilõikamise tõttu skandaali, 18. aprill 2012
Eesti Demokraatlik Unioon

Eesti Demokraatlik Unioon (kuni 1962. aastani Ühinenud Põllumeeste ja Väikemaapidajate Kogud, nimetatud ka Ühendatud Põllumeeste Erakond[viide?]) oli eesti pagulaste erakond. Erakond kuulus Eesti Rahvusnõukogu koalitsiooni. 1994. aastal kirjutasid EDU esimees Enno Penno ja Eesti Maa-Keskerakonna esimees Vambo Kaal alla deklaratsioonile Eesti Demokraatliku Uniooni ja Eesti Maa-Keskerakonna vahelise koostöö kohta, kus konstateeriti, et poliitilise tegevuse raskuspunkt on lõplikult kandunud kodumaale ja EDU saab oma tegevuse senisel kujul lõpetada. 1945–1951 Rudolf Penno 1951–1960 Johannes Sikkar 1960–1982 Aksel Mark 1982–1994 Enno Penno 1951 Aino Käsper, Albert Suurkivi 1965 Oskar Lõvi, Karl Taagepera 1980 William Muld, Ervin Nõmmera 1986 Aksel Mark
Konsortsium

Konsortsium (ingl.k. consortium) on kahe või enama isiku, ettevõtte, organisatsiooni või riigi valitsuse ühendus kavatsusega osaleda selle tegevustes ja/või eraldada/jaotada omavahel ressursse mingi ühise eesmärgi saavutamiseks. Konsortsium on ajutise kokkuleppe alusel tegutsev mitme panga või tööstuskompanii ühendus, mille eesmärk on suurte finantsoperatsioonide sooritamine või suurte tööstus- või transpordiobjektide rajamine; teatav ettevõtete koondis. Logistikasõnastik. Seilecs. 2021. ISBN 9789916960066. EE 3. köide, 1988.
Invasioon

Invasioon ehk sõjaline invasioon on mingi riigi sõjaväe tungimine teise riigi territooriumile. Okupatsioon Agressioon EE 3. köide, 1988.
Invasioon (täpsustus)

Invasioon (ld invadere 'sisse tungima, ründama') on sissetung. Sõna on kasutusel ka terminina. Invasioon on mingi riigi sõjaväe tungimise teise riigi territooriumile. Invasioon on bioloogias paiksete loomade (eriti lindude ja putukate) mingi aja tagant korduv hulgaline rändamine alal, kus neid hrl pole või on vähe. Bioinvasioon ehk invasiivsete (võõr)liikide levimine on nähtus, kus mingi võõrliik ulatuslikult levib ja naturaliseerub. Invasioon ehk nuginakkus on meditsiinis ja veterinaarias organismi nakatumine loomparasiididiga. "Invasioon" ("The Invasion"), 2007. aasta ulmethriller, mille peaosades mängivad Nicole Kidman ja Daniel Craig EE 3. köide, 1988. EE 3. köide, 1988 Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [1]
Monmouthpedia

Monmouthpedia on Vikipeedia projekt, mille eesmärk on katta artiklite ja fotodega terve Monmouthi linn Walesis Suurbritannias. Projekti raames luuakse artiklid linna iga tähelepanuväärse paiga, inimese, rajatise, taime, looma jms kohta nii paljudes keeltes kui võimalik, erilise rõhuga kõmri keelel. Monmouthpedia kasutab nutitelefonides loetavaid QR-koode, mis kasutavad QRpedia võimalusi ning infotahvlitele paigaldatult suunavad turistid Vikipeedia artiklite juurde iga turisti emakeeles. Artiklitele lisatakse koordinaadid (geotag), mis võimaldavad teha linnas virtuaalseid ekskursioone Vikipeedia mobiilirakenduste või Vikipeedia infokihi abil Google Street View's ning on kättesaadavad ka virtuaalreaalsuse tarkvaras nagu Layar. Projekt toimub Wikimedia UK ja Monmouthshire'i omavalitsusnõukogu koostöös. Nõukogu laseb selle tarbeks katta kogu linna vaba ja tasuta WiFiga. Projekti raames on juba loodud üle 1000 QRpedia koodi. Linnanõukogu ja majaomanike nõusolekul tarvitatakse Monmouthis mitut liiki QR-koode, mis võivad ka erineda standardsetest mustvalgetest koodidest: Suuremad keraamilised või metalltahvlid välitingimustes viitavad artiklitele Monmouthist. Väiksemad plastist, keraamilised või metallsildid asjade kohta, mis ei ole otseselt seotud Monmouthiga, näiteks floora ja fauna. Majasisesed sildid, näiteks muuseumieksponaatide juures. Kleepsud poeakendel, mis kirjeldavad poe tegevusala. Infoplakatid, sildid, teatetahvlid ja lendlehed annavad inimestele infot ja aitavad neil projektis kaasa lüüa. @Monmouthpedia Twitteris Monmouthpedia Facebookis "Wikipedia project to cover life in Monmouth" BBC, 30. detsember 2011 "Is Monmouthpedia The Future Of Wikipedia?" Techdirt, 5. jaanuar 2012 "The World's First Wikipedia Town" monmouthshire.gov.uk Roger Bamkin, John Cummings Monmouthpedia tutvustus slaidiesitlusena, 29. oktoober 2011 "Kui terve linn kolib Wikipediasse..." Delfi, 24. mai 2012
Imendumine

Imendumine ehk resorbeerumine ehk resorptsioon on ainete liikumine väliskeskkonnast, kehaõõntest ja õõneselunditest verre ja lümfi. Nt seedekulglas imendumise kaudu saab organism eluks vajalikke aineid; nende seas on nii amino- ja rasvhappeid, glükoosi, mitmesuguseid sooli, vett ja vitamiine. Reabsorbeerumine (tagasiimendumine) Desorptsioon EE 3. köide, 1988.
Eero Tarjus

Eero Tarjus (14. juuli 1917 Retla, Alliku vald, Järvamaa – 24. september 2005 Landvetter, Rootsi) oli eesti õpetaja ja koorijuht. Ta lõpetas 1937. aastal Türi Aianduskeskkooli, õppis aastail 1937–1939 Tallinna Pedagoogiumis ja 1939–1944 Tallinna Konservatooriumis Tuudur Vettiku koorijuhtimisklassis. 1939–1940 töötas Eero Tarjus Ülemõisa algkoolis Rimmu vallas, 1940–1941 Hargla algkoolis Juuru vallas ja 1941–1944 Tallinna 27. algkoolis Nõmmel. 1944. aastal põgenes Eero Tarjus Eestist. Aastail 1947–1950 oli ta Lübecki ja 1963–1980 Göteborgi Eesti Kooli juhataja. 1958. aastal oli Rootsi eestlaste laulupidude üldjuht. 1989. aastal autasustas Forseliuse Selts teda Ignatsi Jaagu medaliga. Avo Suurvärav. In memoriam Eero Tarjus 14.07.1917–24.09.2005. Eesti Päevaleht, 27. oktoober 2005, nr. 42, lk. 11.
Anatoli Nazarenko

Anatoli Nazarenko (vene keeles Анатолий Назаренко; sündinud 19. detsembril 1948) on endise Nõukogude Liidu (Kasahhi NSV) maadleja. Ta oli Eesti maadlejate Avo Talpase ja Olev Kiirendi konkurent Nõukogude Liidu maadlusvõistlustel. Nazarenko võitis 1972. aasta suveolümpiamängudel hõbemedali Kreeka-Rooma maadluses. Ta kaotas punktidega Ungari maadlejale Csaba Hegedűsle. Ta on kolmekordne maailmameister ja kahekordne Euroopa meister Kreeka-Rooma maadluses. Ta on võitnud Grand Prix of Germany kaks korda. 1969. aasta – 1. koht 1970. aasta – 2. koht 1971. aasta – 1. koht (2. koht – Leonid Liberman) 1973. aasta – 1. koht (2. koht – Avo Talpas; 3. – koht Olev Kiirend) 1974. aasta – 1. koht (2. koht – Vladimir Tšeboksarov) 1975. aasta – 1. koht (2. koht – Vladimir Tšeboksarov) 1976. aasta – 2. koht (võitis Vladimir Tšeboksarov) Praegu elab ta Ameerika Ühendriikides ja töötab treenerina. Anatoli Nazarenko veebisaidil Olympedia (inglise)
Agusalu looduskaitseala

Agusalu looduskaitseala oli kaitseala Ida-Virumaal Puhatu soostiku lõunaosas. Kaitseala moodustati 1981. aastal Agusalu sookaitsealana. Algse kaitseala pindala oli 7657 ha. 1997. aastal moodustati sookaitsealast Agusalu maastikukaitseala, mis omakorda korraldati 2007. aastal ümber Agusalu looduskaitsealaks. 2018. aastal liideti Agusalu looduskaitseala Alutaguse rahvuspargiga. Looduskaitseala asus Alutaguse vallas Karjamaa, Katase, Remniku, Smolnitsa ja Vasknarva külas, Alutaguse vallas Imatu, Kuru, Pootsiku, Sälliku ja Varesmetsa külas ning Alutaguse vallas Agusalu, Jaama, Kaatermu, Kamarna ja Kivinõmme külas. Selle suurus oli üle 11 000 ha. Kaitseala moodustati Alutagusele iseloomulike soo- ja metsakoosluste säilitamiseks, uurimiseks ja tutvustamiseks ning kaitsealuste liikide ja nende elupaikade kaitseks. Endise Agusalu looduskaitseala territoorium on rahvusvahelise tähtsusega märgala (Ramsari ala). Feodorisoo Agusalu looduskaitseala Eesti looduse infosüsteemis Agusalu looduskaitseala kaitse-eeskiri Agusalu "kõverad" maastikud Alutaguse rüpes. Eesti Loodus, 2008/8.
Tallinna superintendentide loend

Tallinna superintendentide loend on loend Tallinna konsistoriaalringkonna vaimulikest juhtidest. Konsistoriaalringkonda kuulusid Tallinna Niguliste kogudus, Tallinna Oleviste kogudus, Tallinna Jaani kogudus (eesti) ja Tallinna Mihkli kogudus (soome-rootsi). Tallinna superintendendiks oli tava kohaselt Tallinna Oleviste kiriku pastor. 1890. aastal ühendati Tallinna konsistoriaalringkond ja Tallinna linnakonsistoorium VELK Eestimaa konsistoriaalringkonnaga.. 1524–1531 Johann Lange (ülempastor) 1533–1539 Nicolaus Glossenus 1540–1549 Heinrich Bock 1551–1556 Joachim Walter (linnaministeeriumi vanem) 1556–1561 Hermann Gronau (linnaministeeriumi vanem) 1561–1570 Johann Robertus von Geldern 1571–1582 Thomas Gerstenberg (linnaministeeriumi vanem) 1582–1594 Joachim Walter (linnaministeeriumi vanem) 1595–1601 Gerhard Sagittarius 1608–1650 Heinrich Vestring (kuni 1626. aastani linnaministeeriumi vanem, sel ajal oli superintendent Johann Knopius) 1614–1626 Johann Knopius 1626– Heinrich Vestring 1650–1657 Nicolaus von Höweln (linnaministeeriumi vanem) 1658–1670 Gabriel Elvering 1673–1691 Joachim Salemann 1693–1701 Joachim Salemann (Eestimaa piiskop) 1701–1710 Jacob Lang (piiskop) 1710–1713 Justus Blanckenhagen 1714–1719 Johann Andreas Helwig 1721–1733 Arnold von Husen 1734–1741 Georg Günther Tunzelmann 1742–1763 Heinrich Christoph Wrede 1764–1772 Gustav Heinrich Kellner 1772–1792 Gotthard Johann Jaeger 1792–1795 Reinhold Johann Winkler 1795–1808 Joachim Friedrich Hartmann 1810–1848 Christian Gottlieb Mayer 1849–1869 Christoph Heinrich Otto Girgensohn 1870–1886 Reinhold Ernst Leonhard Girgensohn 1886–1889 Anton Hermann Haller
Gabriel Zaid

Gabriel Zaid (sündinud 24. jaanuaril 1934 Monterreys) on Mehhiko kirjanik ja esseist. Talle on rahvusvahelist populaarsust toonud teos "Los demasiados libros" (1972), mis on ilmunud rohkem kui kümnes keeles. Eesti keeles on see ilmunud Kätlin Kaldmaa tõlkes inglise keelest Loomingu Raamatukogu sarjas 2011. aastal (nr. 40) pealkirjaga "Liiga palju raamatuid". "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. veebruar 2010. Vaadatud 18. aprill 2012.{{cite web}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Torgny Lindgren

Gustav Torgny Lindgren (16. juuni 1938 Raggsjö, Norsjö vald – 16. märts 2017 Stockholm) oli rootsi kirjanik. Torgny Lindgren sündis Andreas Lindgreni ja Helga Björki pojana. Ta õppis Umeås õpetajaks ning töötas selles ametis kuni 1970. aastate keskpaigani. Ta tegutses aastaid kohaliku omavalitsuse poliitikuna, kuuludes Rootsi Sotsiaaldemokraatlikku Töölisparteisse. 1980. aastail pöördus ta katoliku usku. Lindgren tuli kirjandusse 1965. aastal luuletajana, ent tema läbimurre sai teoks alles 1982. aastal romaaniga "Mao tee kalju peal" ("Ormens väg på hälleberget"). Lindgreni teoseid on tõlgitud rohkem kui 30 keelde ning ta on tänapäeva Rootsi rahvusvaheliselt edukamaid kirjanikke. 1991. aastal sai ta Rootsi Akadeemia liikmeks. 1987 Doblougi preemia 2000 Selma Lagerlöfi auhind "Mao tee kalju peal" ("Ormens väg på hälleberget"), rootsi keelest tõlkinud Ülev Aaloe. Tallinn: Perioodika, 1987 (Loomingu Raamatukogu 39, 1987) "Valgus" ("Ljuset"), rootsi keelest tõlkinud Tõnis Arnover, Väino Klaus. Tallinn: Eesti Raamat, 1991 "Batseba" ("Bat Seba"), rootsi keelest tõlkinud Tõnis Arnover. Tallinn: Eesti Raamat, 1993 "Kumalasemesi" ("Hummelhonung"), rootsi keelest tõlkinud Tõnis Arnover. Tallinn: Perioodika, 1996 (Loomingu Raamatukogu 22/23, 1996) "Pistodaga Madonna: pildiraamija Theodor Marklundi enda jutustus" ("Till sanningens lov"), rootsi keelest tõlkinud Vladimir Beekman. Tallinn: Eesti Raamat, 1998 "Värvi-Piltide vees: kujusid" ("I Brokiga Blads vatten: figurer"), rootsi keelest tõlkinud Tõnis Arnover. Tallinn: Perioodika, 2002 (Loomingu Raamatukogu 36–38, 2002) "Isa arm", rootsi keelest tõlkinud Tõnis Arnover ja Anu Saluäär. Tallinn: Varrak, 2009 – sisaldab teoseid "Kumalasemesi" ("Hummelhonung"), "Mauk" ("Pölsan") ja "Doré Piibel" ("Dóres Bibel") "Mälestused" ("Minnen"), rootsi keelest tõlkinud Anu Saluäär. Tallinn: Kultuurileht, 2011 (Loomingu Raamatukogu 38/39, 2011) "Klingsor", rootsi keelest tõlkinud Tõnis Arnover. Tallinn: Eesti Raamat, 2016 (sarjas "Põhjamaade romaan")
Joonatan Lõvisüda

Joonatan Lõvisüda (ka Joonatan Lõvi; rootsi keeles Jonatan Lejonhjärta) on peategelane Astrid Lindgreni raamatus "Vennad Lõvisüdamed". 13-aastane Joonatan on perekonna vanem poeg. Tal on 9-aastane väikevend Karl Lõvisüda ja ema Sigrid, kes töötab õmblejana. Poiste isa nimi on Aksel, aga tema läks merele, kui Joonatan oli 6-aastane ja sestsaadik pole nad temast midagi kuulnud. Joonatan on ilus poiss, kellel on kuldselt kumavad juuksed ja säravad tumesinised silmad. Väike Karl jumaldab oma venda, kes on lahke, julge ja tugev, klassi parim õpilane ning teiste laste hulgas hinnatud sõber, kes neile alati kõiksugu huvitavaid asju välja mõtleb. Joonatan hoiab väga oma väikest haiget venda ja võib teda kuitahes kaua lõbustada talle voodiserval päevasündmustest rääkides. Kui Karl haigena raskelt köhis, tõusis Joonatan tihti öösiti üles, et talle meevett keeta. Nangijaalas sai Joonatan endale üleni musta hobuse, kelle nimi oli Grim. Joonatanist saab Sofia parem käsi võitluses Tengili vastu ja ta ei karda mitte põrmugi. Talle meeldis juba kodus ümber riietuda, tehes haigele vennale teatrit. Ümbermaskeerumisoskus tuleb ennast Kibuvitsaorus varjates suuresti kasuks. Joonatan on hooliv ja tundlik, kuid sealjuures ratsionaalne ning võimeline oma emotsioone edukalt varjama. Pärast seda, kui Tengil külaväljakul ühe mehe tapab, näeb Karl teda nutmas – muidu ei teinud ta seda kunagi.
Karl Lõvisüda

Karl Lõvisüda (ka Kalle Lõvi, Korp) on minategelane Astrid Lindgreni raamatus „Vennad Lõvisüdamed“. Karlil on vanem vend Joonatan Lõvisüda ja ema Sigrid, kes töötab õmblejana. Poiste isa Aksel merele, kui Karl oli kaks aastat vana, ja sestsaadik pole nad temast midagi kuulnud. Joonatan kutsub Karli väikesest saadik Korbiks, sest need talle väga meeldivad. Üldse hoiavad nad vennaga teineteist väga. Välimuselt on Karl enda sõnul inetu ja kõverjalgne, kõhna näo ja pulstis juustega. Nangijaalas sai Karl endale valge laiguga musta hobuse, kelle nimi oli Fjalar. Iseloomult on Karl vaikne ja arglik, Jossi sõnul „peaks ta õige nimi olema Jänesesüda“. Raamatu lõpus tõestab väike Karl siiski oma vaprust, tehes vendade viimase hüppe Nangiliimasse.
Otto Magnus von Stackelberg (1736–1800)

Krahv Otto Magnus von Stackelberg (7/18. veebruar 1736 – 8. november 1800 Dresden) oli Venemaa keisririigi diplomaat. Otto Magnus sündis oma samanimelise isa, Otto Magnus von Stackelberg (1704–1765) viienda lapse ja esimese pojana. Ta õppis 1753. aastal Leipzigi ülikoolis. Tema diplomaatiline tegevus algas 1764 Venemaa keisrinna Katariina II Eestimaa-visiidi ajal keisrinnaga tutvumisest. 1765 sai Lüganuse ülemkirikueestseisjaks. 1767. aastal sai ta Venemaa suursaadikuks (1766–1779) Hispaanias, 1771 keisrinna tegelikuks kammerhärraks. 1772 sai ta suursaadikuks (1772–1790) Rzeczpospolitas, kus korraldas Poola esimese jagamise. Tema esimene ülesanne sealjuures oli saavutada, et Poola seim ratifitseeriks Poola jagamise lepingu. Altkäemaksude abil ta saavutaski lepingu ratifitseerimise. Saksa-Rooma keiser Joseph II andis talle 1775 riigikrahvi tiitli. Samal aastal sai temast Malta rüütel[viide?]. Aastatel 1791–1793 oli ta Venemaa suursaadik Rootsis. 1795. aastal sai ta salanõuniku tiitli. Teenete eest autasustati teda Poola Valge Kotka (1773), Aleksander Nevski ja Püha Andrease ordeniga. Otto Magnus von Stackelbergile kuulusid Eestimaal Atsalama, Ereda, Hagemäe, Hirmuse, Jõetaguse, Kohtla, Pagari, Püssi, Purtse, Satsu, Väike-Pungerja, Väike-Soldina, Uue-Varudi mõis, Voorepera, Kuramaa kubermangus Ungurmuiža mõis ja Peterburi kubermangu Jamburgi maakonnas Narva valla Lilienbachi mõisa alad. Otto Magnus von Stackelberg abiellus 8/19. jaanuaril 1758 Sophia Gerdruta von Fölkersahmiga, järglased: krahvinna Sophia Helena von Stackelberg (1758–1826), ablliellus Reinhold Wilhelm von Liphartiga krahvinna Elisabeth Johanna von Stackelberg (1760–1837), abiellus parun Diedrich Ernst von Schöppingkiga krahvinna Charlotte Fredrika von Stackelberg (1761–1774) krahvinna Magdalena Julie von Stackelberg (1763–1774) krahv Otto Johann von Stackelberg, (14.06.1764 Kohtla – 02.02.1814 Tallinn), Venemaa keisririigi sõjaväelane (polkovnik), krahv Gustav Ernst von Stackelberg, (1766–1850), Venemaa keisririigi diplomaat. Stackelberg Tadeusz Korzon, Wewnętrzne dzieje Polski za Stanisława Augusta, 1897, Kd. III, lk. 61–62. Reichsgrafendiplom für Otto Magnus von Stackelberg, ausgestellt von Kaiser Joseph II, d. d. Wien 1775 16. 5. Beiträge zur Kunde Ehst-, Liv- und Kurlands, BAND XVIII. KATALOG DER FAMILIENKUNDLICHEN AUSSTELLUNG ZU REVAL, 1933, Adelsdiplome, Wappenbriefe, Indigenatsurkunden, Adelsattestate., REVAL, 1934, seite 197 Otto Magnus von Stackelberg veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Otto Magnus Stackelberg Nordisk familjebokis (rootsi keeles) Дипломаты Российской империи: Оттон-Магнус Штакельберг
Tengil

Tengil on tegelane Astrid Lindgreni raamatus „Vennad Lõvisüdamed“. Ta on pärit Karmanjakast, mis asub üleval Ürgmägede mägedes, mööda mida voolab Ürgjõgede jõgi. Tengil on türann ei taha lasta inimestele elada orgudes nii, nagu nad elavad ja talle meeldib laastada kõike, mis ta teele jääb. Lisaks sellele on Tengilil vaja ka orje, eelkõige vallutamatu kindluse ehitamiseks. Ükski sellele tööle valitud meestest pole eluga tagasi tulnud. Hirmutamiseks ja tapmiseks on tal olemas Katla – tänu sõjasarvele temale alluv draakon. Tengilil on kuldne lodi ja must täkk kuldsete ratsmete ja kuldse sadulaga. Tal on kurjad silmad ning Kibuvitsaorgu külastades kandis ta veripunaseid rõivaid ning veripunane oli ka ta kiivritutt. Tengili suurimad vaenlased on Orvar Kibuvitsaorus ja Sofia Kirsiorus. Orvar õnnestus tal vangistada, lisaks lubas ta 15 valget hobust tasuks sellele, kes Sofia elusalt või surnult tema kätte toob. Loo jooksul kujuneb tema suurimaks sihtmärgiks Joonatan Lõvisüda, kelle kättetoimetamise eest pakutakse 20 valget hobust. Tengili tapab Katla, kui Joonatan sõjasarve enda kätte saab[küsitav].
Lohe Katla

Katla on koletis Astrid Lindgreni raamatus „Vennad Lõvisüdamed“. Ta on ürgaegadest tulnud lohe. Arvatakse, et ta tuli välja Katla koopast, kus ta oli musttuhat aastat maganud ning ärgates roomas ta Tengili lossi juurde, puhudes surmavat tuld igaühele, kes talle ette juhtus. Katla kardab aga Tengili sõjasarve hüüdu ning kui Tengil seda puhub, kuulab ta pimesi mehe sõna. Tengil hoiab teda kullast keti otsas ühes uues koopas Karmi kose lähedal. Katla vastu pole relvi olemas, teda ei saa tappa teisiti kui näljaga ning üksainus tema väike tulekeel on küllaldane, et halvata ja surmata keda tahes. Katla vaenlane on hiiglaslik lendmadu Karm. Raamatu järgi tavatseti vanasti laps hirmutada lugudega lohest Katla koopas ja lendmaost Karmi koses. Joonatan viskab jõuetus raevus Katlat kiviga ning lohe paiskub tagurpidi Karmi koske. Karm ja Katla surevad mõlemad üksteist rünnates.
Urs Widmer

Urs Widmer (21. mai 1938 Basel – 2. aprill 2014 Zürich) oli Šveitsi kirjanik ja tõlkija. Urs Widmer sündis Šveitsi tõlkija, kirjanduskriitiku ja gümnaasiumiõpetaja Walter Widmeri pojana. Sage külaline nende kodus oli saksa kirjanik Heinrich Böll. Urs Widmeri saksa keele õpetaja Baseli reaalgümnaasiumis oli kirjanik Rudolf Graber. Urs õppis Baseli, Montpellier' ja Pariisi ülikoolides germanistikat, romanistikat ja ajalugu. 1966. aastal kaitses ta Baseli Ülikoolis väitekirja saksa sõjajärgsest proosast ja sai doktorikraadi. "Ema kallim" ("Der Geliebte der Mutter"), saksa keelest tõlkinud Tiiu Kokla. Tallinn: Kultuurileht, 2009 (Loomingu Raamatukogu 17/18, 2009) "Isa raamat" ("Das Buch des Vaters"), saksa keelest tõlkinud Tiiu Kokla. Tallinn: Kultuurileht, 2011 (Loomingu Raamatukogu 35–37, 2011)
Herbert Iir

Herbert Anatol Iir (28. veebruar 1913 Tallinn – 6. aprill 1996 Stockholm) oli eesti ühiskonnategelane. Ta õppis 1936–1939 ja 1942–1943 Tartu ülikooli, hiljem Stockholmi Ülikooli majandusteaduskonnas, Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane. Ta töötas Eesti Tarvitajate Keskühingus, põgenes 1944. aastal Rootsi. Osales paguluses revidendina eesti organisatsioonides. Herbert Iir surnud. Teataja, 20. aprill 1996, nr. 5, lk. 6. TÜ üliõpilased
Keelkond

Keelkond (varem keelepere) on keeleteaduses kõigi tõestatult suguluses olevate keelte hulk. Ühte keelkonda kuuluvate keelte omavahelist keelesugulust on võrdlev-ajaloolises keeleteaduses tavaliselt kirjeldatud keelepuu abil. Keelkonnast suuremaid taksonoomilisi üksusi on keeleteaduses nimetatud terminitega hõimkond või keeleselts. Selliste üksuste hulka kuulub näiteks hüpoteetiline Uurali-Altai keeleselts, mis hõlmab nii Uurali keeli kui ka Altai keeli. Maailma keelkonnad Keeleliit Tiit-Rein Viitso. Keelesugulus ja soome-ugri keelepuu. Raamatus: Tiit-Rein Viitso. Liivi keel ja läänemeresoome keelemaastikud. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, lk 29.
Keelepuu

Keelepuu on võrdlevas-ajaloolises keeleteaduses tarvitatav mudel suguluses olevate keelte omavaheliste seoste esitamiseks, näiteks keelkondade kirjeldamisel. Keelepuus on igal reaalsel keelel ülimalt üks otsene esivanem, mis harilikult on ka veel vähemalt ühe teise sugulaskeele esivanem. Niisugust kahe või enama keele esivanemat nimetatakse nende keelte algkeeleks. Keelepuu esitab lisaks reaalsetele keeltele või murretele ka kõik konstrueeritud algkeeled, millest keeleteadlased on lugenud neid reaalseid keeli või murdeid põlvnevaks. Keelepuu mudel sarnaneb bioloogias liikide ja liikidest suuremate taksonoomiliste üksuste omavahelisi seoseid kirjeldavate puudega. Bioloogilise taksonoomia mõisteid on kasutatud Ameerika Ühendriikides indiaani keelte kasutamiseks laialdasemalt kui Euroopa keeleteaduses. Maailma keelkonnad Uurali keelepuu Keeleliit Tiit-Rein Viitso. Keelesugulus ja soome-ugri keelepuu. Raamatus: Tiit-Rein Viitso. Liivi keel ja läänemeresoome keelemaastikud. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, lk 29.
Katarzyna Grochola

Anna Katarzyna Grochola (sündinud 18. juulil 1957 Krotoszynis) on poola kirjanik ja ajakirjanik. "Armastuse avaldus" ("Podanie o miłość"), tõlkinud Ruth Karemäe. Tallinn: Kultuurileht, 2011 (Loomingu Raamatukogu 26–28, 2011)