laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Philologia Estonica Tallinnensis

Philologia Estonica Tallinnensis on Tallinna Ülikooli humanitaarteaduste instituudi väljaanne (endise nimega Tallinna Ülikooli Eesti Keele ja Kultuuri Instituudi Toimetised). Ajakirjas avaldatakse artikleid kõigist lingvistika ja kirjandusteaduse valdkondadest. Samuti on väljaandesse teretulnud kirjutised eesti keele ja kirjanduse õpetamise ning keelelise kommunikatsiooni alalt. Väljaande artiklid on eesti, soome ja inglise keeles. Philologia Estonica Tallinnensise eelkäija Tallinna Ülikooli Eesti Keele ja Kultuuri Instituudi Toimetised ilmus alates 2004. aastast (esimene väljaanne ilmus Tallinna Pedagoogikaülikooli Eesti Filoloogia Osakonna Toimetiste nime all, kirjandusalased uurimused ilmusid esialgu instituudi eraldi kogumikena). Ajakiri ilmub kord aastas oktoobris, artiklite toimetusele saatmise tähtaeg on 1. mai. Kõik artiklid läbivad pimeretsenseerimise: iga artiklit hindab anonüümselt kaks retsensenti (nii väljaande kolleegiumist kui ka väljastpoolt). Väljaande peatoimetaja on Reili Argus, tegevtoimetaja on igal numbril erinev. Philologia Estonica Tallinnensise artiklitele on toimetiste kodulehel vaba juurdepääs. Lugejad võivad artikleid alla laadida, lugeda, kopeerida või printida ilma toimetuselt või autorilt selleks luba küsimata. Ajakirja toimetuskolleegiumi kuuluvad Lars Gunnar Larsson (Uppsala Ülikool), Maisa Martin (Jyväskylä Ülikool), Kaili Müürisepp (Tartu Ülikool), Helle Metslang (Tartu Ülikool / Tallinna Ülikool), Meelis Mihkla (Eesti Keele Instituut), Renate Pajusalu (Tartu Ülikool), Helena Sulkala (Oulu Ülikool), Urmas Sutrop (Tartu Ülikool / Eesti Kirjandusmuuseum), Marija Vojeikova (Moskva Riiklik Ülikool), Cornelius Hasselblatt (Groningeni Ülikool), Epp Annus (Eesti Kirjandusmuuseum /Ohio State University). Philologia Estonica Tallinnensis I (2016). Keelekontaktide ja mitmekeelsuse keelelised, sotsiaalsed ja kognitiivsed aspektid. Linguistic, Social and Cognitive Aspects of Language and Multilingualism. Peatoimetaja: Reili Argus, toimetaja: Anna Verschik. Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn. Ajakirja koduleht
97 eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. sajand eKr | 1. sajand eKr | 1. sajand | ► ◄ | 110. aastad eKr | 100. aastad eKr | 90. aastad eKr | 80. aastad eKr | 70. aastad eKr | ► ◄◄ | ◄ | 100 eKr | 99 eKr | 98 eKr | 97 eKr | 96 eKr | 95 eKr | 94 eKr | ► | ►► 97. aasta eKr ehk ab urbe condita DCLVII (657). Rooma konsulid olid Gnaeus Cornelius Lentulus and Publius Licinius Crassus Dives. Appius Claudius Pulcher, Rooma poliitik ...
98 eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. sajand eKr | 1. sajand eKr | 1. sajand | ► ◄ | 110. aastad eKr | 100. aastad eKr | 90. aastad eKr | 80. aastad eKr | 70. aastad eKr | ► ◄◄ | ◄ | 101 eKr | 100 eKr | 99 eKr | 98 eKr | 97 eKr | 96 eKr | 95 eKr | ► | ►► 98. aasta eKr oli 98. aasta enne meie ajaarvamist, Vana-Rooma ajaarvamise järgi ab urbe condita DCLVI (656). Vana-Rooma konsuliteks olid Caecilius Metellus Nepos ja Titus Didius. Lucius Domitius Ahenobarbus, Rooma poliitik ...
Eesti Sõjaajaloo Aastaraamat

Eesti Sõjaajaloo Aastaraamat on 2011. aastal asutatud ja kord aastas ilmuv eelretsenseeritav teaduskogumik, mida annavad välja Eesti sõjamuuseum – kindral Laidoneri muuseum ja Tallinna Ülikooli Kirjastus. Kogumiku sihtgrupiks on sõjaajalooga tegelevad õpetlased nii Eestis kui ka välismaal, ühtlasi ka laiem sõjaajaloohuviliste ring Eestis. Väljaande peatoimetaja on Toomas Hiio. Ajakiri ilmub vähemalt kord aastas. Kõik artiklid läbivad pimeretsenseerimise. Eesti Sõjaajaloo Aastaraamatu artiklitele on ajakirja kodulehel vaba juurdepääs. Lugejad võivad artikleid alla laadida, lugeda, kopeerida või välja trükkida ilma toimetuselt või autorilt selleks luba küsimata. Ajakirja toimetuskolleegiumisse kuuluvad Prof. Karsten Brüggemann (Tallinna Ülikool), Dr. Ago Pajur (Tartu Ülikool), Dr. Oula Silvennoinen (Helsingi Ülikool), Dr. Tõnu Tannberg (Tartu Ülikool), Prof. emer. Seppo Zetterberg (Helsingi / Jyväskylä Ülikool). Eesti Sõjaajaloo aastaraamat I (7) 2011. Väeteenistusest Eestis ja eestlastest väeteenistuses. Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus Eesti sõjaajaloo aastaraamat 2 (8) 2012. Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus Eesti sõjaajaloo aastaraamat 3 (9) 2013. 200 aastat Napoleoni sõjakäigust Venemaale ja selle mõju Läänemere maadele. Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus Estonian Yearbook of Military History 4 (10) 2014. Inventing the National Defence: Eastern Europe Before the Fall of the Berlin Wall and Accession to NATO. Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus Eesti sõjaajaloo aastaraamat 5 (11) 2015. I maailmasõda Ida-Euroopas – teistsugune kogemus, teistsugused mälestused. Great War in Eastern Europe – Different Experience, Different Memories. Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus Eesti sõjaajaloo aastaraamat 6 (12) 2016. Ida-Euroopa pärast I maailmasõda: sõjad pärast sõja lõppu ja rahvusriikide armeede sünd impeeriumide varemetel. Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus Ajakirja koduleht
Aleksei Stepulov

Aleksei Stepulov (5. aprill 1911 Narva – 22. jaanuar 1956 Tallinn) oli Eesti poksija. Ta oli Eesti meister kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1938. aastal ning sai 2. koha 1935. aastal. Ta sai I Eesti raskejõustikumängudel 19.–20. oktoobril 1935 kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) esikoha ja tuli mängude võitjaks. Ta osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) ühe korra Eesti–Soome maavõistlustel (1935. aastal), kus kaotas oma kohtumise ning ühe korra Eesti–Poola maavõistlustel (märtsis 1938), kus samuti kaotas oma kohtumise. Ta osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) ühe korra Tallinna–Stockholmi linnavõistlustel poksis (25. novembril 1937), kus kohtunike vaieldava otsusega 1:2 kaotas oma kohtumise. Ta töötas alates 1925. aastast Tallinnas kondiitrina. Tema poolvend oli samuti poksija Nikolai Stepulov. Aleksei Stepulovi sporditulemused "Kaks päewa maadlust, poksi, tõstmist". Päevaleht nr 291, 21. oktoober 1935. Lk 6 "Poksijate juubelikink: Eesti wõitis Soome 6:2!". Päevaleht nr 305, 4. november 1935. Lk 3 "A. Raadik ja H. Kanepi ainsad võitjad". Päevaleht nr 81, 23. märts 1938. Lk 5 "Tallinn lõi Stokholmi 6:2.". Vaba Maa nr 273, 26. november 1937. Lk 10 Eesti Rahvusarhiiv, ERA. Fond 1569 (Tallinna Tööoskusamet), nimistu 3, säilik 2843 Aleksei Stepulovi sporditulemused
Amelia Windsor

Leedi Amelia Sophia Theodora Mary Margaret Windsor (sündinud 24. augustil 1995) on St. Andrewsi krahvi ja krahvinna noorim laps ja teine tütar. Tal on vanem vend Edward ja vanem õde Marina-Charlotte. Ta on 2015. aasta seisuga Briti troonipärimisjärjekorras 35. kohal. Kuna Amelia ema on katoliiklane, siis kõrvaldati tema isa pärimisjärjekord. Ka Amelia vend ja õde pöördusid katoliku usku, seega on Amelia oma perekonnast troonipärimisjärjekorras ainus.
Aygöl Iźrisova

Aygöl Iźrisova (baškiiri keeles Иҙрисова Айгөл Илдус ҡыҙы, vene keeles Айгуль Ильдусовна Идрисова Aigul Ildussovna Idrissova; sündinud 11. juulil 1995) on Baškiiria kabetaja, rahvusvaheline suurmeister. Ta on 2016. aasta naiste Euroopa meister. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Tallinnas saavutas ta kolmanda koha. Välkkabes on ta kahekordne maailmameister (2012 ja 2016), samuti on ta tulnud juunioride maailmameistriks (2013) ja Euroopa meistriks (2014). https://fmjd.org/?p=pcard&id=13978
Burnette'i kabeli tulistamine

Burnette'i kabeli tulistamine leidis aset 24. septembril 2017 Antiochis Tennessees (Greater Nashville'i piirkonna osa), kui relvastatud mees avas Burnette Chapel Church of Christ kabelis tule, tappes ühe ja vigastades seitset inimest. Hilisemad uuringud tegid kindlaks, et ründaja oli Emanuel Kidega Samson. Politsei andmetel kandis Emanuel endaga kaasas kahte relva ning pärast väljas viibiva naise surnuks tulistamist sisenes kirikusse tagaukse kaudu. Seejärel kõndis ta vaikselt läbi kiriku ja tulistas veel kuut inimest. Tol hetkel astus Emanuelile vastu uksehoidja Robert Engle (22-aastane), kes teda selle relvaga lõi. Järgneva võitluse ajal tulistas Samson kogemata ennast rindkerre. Engle jooksis oma autosse, et võtta sealt relv, ja suunas selle haavatud Samsoni pihta, kuni saabus politsei, kes hiljem kirjeldas Englet kui kangelast. Tulistamise ajal oli koguduses ligikaudu 50 vallaelanikku ning teenistus lõppes kell 11.15 hommikul. Tulevahetuses sai vigastada kuus (vanuses 60–83 eluaastat) ja surma üks inimene (39-aastane Melanie Smith). Metropolitan Nashville'i politseiamet tuvastas kahtlusaluse Emanuel Kidega Samsoni väga ruttu. Tegemist oli 25-aastase Sudaani kodanikuga, kes elas seaduslikult Ameerika Ühendriikides. Samsonil oli kaasas kaks käsirelva ja ta kandis rünnaku ajal suusamaski. Hiljem süüdistati Emanueli esimese astme mõrvas. Ta pidi ilmuma Davidsoni maakonna üldsessioonide kohtusse 27. septembril 2017 ja teda hoitakse maakoha vanglas ilma võlakirjata. Tal oli sõidukis väidetavalt veel relvi. 6. oktoobril teatati, et selle kuu esialgne kohtuistung lükatakse sama kuu teise poolde. Nashville'i linnapea Megan Barry ütles: "See on meie linna jaoks kohutav tragöödia. Minu süda valutab nii surnu pere, sõprade kui ka haavatud ohvrite ja nende lähedaste pärast." Tennessee kuberner Bill Haslam ütles, et ta "palvetas ohvrite eest ja pühendub Antioika kogukonna toetamisele selle tragöödia järel". FBI on algatanud tsiviilõigusliku uurimise.
Bayer (aadlisuguvõsa)

Bayer, varem Beyer oli Vestfaalist pärit Liivimaa aadlisuguvõsa. Pärit Vestfaalist. Suguvõsaliin algab Riia Suure Gildi oldermanni ja kaupmehe Andreas Beyeriga (suri 1692). Tema pojapoeg Andreas Bernhard von Bayer (1709−1753) omandas 1740. aastal Püha Rooma keisrilt aadlitiitli (rüütel). 1747. aastal võeti ta Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Suguvõsa kustus meesliinis 1811. aastal. Georg Beyer (1669−1721), Riia raehärra Andreas Bernhard von Bayer (1709−1753), polkovnik, Liivimaa peaökonoomiadirektor, mõisaomanik Andreas Georg von Bayer (1738−1811), kammerhärra, Riia kreisi aadlimarssal Liivimaa läti distrikt: Bilstiņi (Bielsteinshof) (1749−1757), Koknese (Schloß Kokenhusen) (u 1751−1780), Lapinsky (1733−1748), Liepiņi (Leppenhof) (1733−1811), Rīteri (Grütershof) (1743−1748 ja 1780−1811), Stukmaņi (Stockmannshof) (1733−1811), Veidumuiža (Weidenhof) (1749−1757) Taube, Michael Frh. von. Die Concepte zu den Standes-Erhöhungs-Diplomen für kaiserlich-russische Staats-Unterthanen in deutschen und österreichlischen Adels-Archiven. – Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik. 1903. Mitau: Gedruckt bei J. F. Steffenhagen und Sohn, 1905, lk 51. EAA, f. 1674, n. 2, s. 11, L 39. Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980), lk 233. Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 233. Bayeri suguvõsa genealoogia
Drabeši mõis

Drabeši mõis (saksa keeles Drobbusch) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Amata piirkonnas Drabeši vallas Drabešis. Ivar Sakk. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 133.
Ieriķi mõis

Ieriķi mõis (saksa keeles Ramotzky, varem Erichshof, läti keeles Ieriķu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas. Mõisa lätikeelne nimi on tulenenud Erich Johnsoni järgi, kes valdas mõisa XVII sajandil. Ieriķi mõisa peahoone
Inti mõis

Inti mõis (saksa keeles Inte, läti keeles Intes muiža) oli riigimõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas.
Katrinmuiža mõis

Katrinmuiža mõis (saksa keeles Katharinenberg) oli poolmõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas.
Rāmuļi mõis

Rāmuļi mõis (saksa keeles Ramelshof, läti keeles Rāmuļu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas.
Helen Taylor

Leedi Helen Taylor (Helen Marina Lucy Windsor; sündinud 28. aprillil 1964) on Kenti krahvi ja krahvinna teine laps ning ainus tütar. Tal on vanem vend George ja noorem vend Nicholas. Ta oli 2011. aasta seisuga Briti troonipärimisjärjekorras 32. kohal. 18. juulil 1992 abiellus ta Timothy Tayloriga Windsoris St. George'i kabelis. Abielludes sai tema nimeks leedi Helen Windsori asemel leedi Helen Taylor. Paaril on neli last, kes kuuluvad samuti troonipärimisjärjekorda: Columbus Taylor (s. 6. augustil 1994) Cassius Taylor (s. 26. detsembril 1996) Eloise Taylor (s. 2. märtsil 2003) Estella Taylor (s. 21. detsembril 2004) Leedi Taylor on Armani moemaja ja Bvlgari juveeliäri esindaja.
Rucka mõis

Rucka mõis (saksa keeles Rutzky, läti keeles Ruckas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas. Mõisasüda asus Võnnu kihelkonna territooriumil, kuid mõisa loeti kuuluvaks Āraiši kihelkonda. Cēsises aadressidel Muižas iela 5 ja Piebalgas iela 19 asuv mõisasüda, sealhulgas elumaja, mõisavalitseja maja ja park, on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised. Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts
Rencēni mõis (Āraiši kihelkond)

Rencēni mõis (saksa keeles Lubbert-Renzen, läti keeles Rencēnu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas.
Spāre mõis

Spāre mõis (saksa keeles Sparenhof, läti keeles Spāres muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas. Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 132.
Andreas Georg von Bayer

Andreas Georg von Bayer (29. november (vkj) 1738 Riia − 30. november 1811 (vkj) Riia) oli Liivimaa põllumees ja mõisaomanik. Ta sündis Liivimaa peaökonoomiadirektori Andreas Bernhard von Bayeri (1709−1753) ja tema abikaasa Anna Elisabeth von der Pahleni (1709−1764) vanema pojana. Astus Holsteini sõjaväeteenistusse, kus tõusis kapteniks. Seejärel asus tsiviilteenistusse ja sai Holsteini kammerhärraks. Asehalduskorra ajal oli Riia kreisi aadlimarssal. 1800. aastal valiti ta Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi tegevliikmeks. Tema surmaga kustus Bayeri suguvõsa meesliin. EAA, f. 1674, n. 2, s. 11, L 40. Erik Amburgeri andmebaas. Nr 1479 [1]. EAA, f, 1185, n. 1, s. 1204, L 9. Taube, Michael Frh. von. Die Concepte zu den Standes-Erhöhungs-Diplomen für kaiserlich-russische Staats-Unterthanen in deutschen und österreichlischen Adels-Archiven. – Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik. 1903. Mitau: Gedruckt bei J. F. Steffenhagen und Sohn, 1905. Lk 49-86. Siin: lk 51. Andreas Georg von Bayeri isikuloolised andmed
Kadarik (perekonnanimi)

Kadarik on eesti perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati Kadarik uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Bullis, Freimann, Köniksmann, Kotshanov, Kruuse, Kukmann ja Liesment. Valter-Gerhard Kadariku palvel kanti Kadarik perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 343 all (Siseministeeriumi teadaanne 29. jaanuarist 1938). 1. jaanuaril 2017 oli Eestis perekonnanimi Kadarik 83 mehel ja 89 naisel. Felix Kadarik (1923–2012), Eesti õigeusu vaimulik Jaak Kadarik (sündinud 1957), eesti fotograaf ja filmiamatöör Ott Kadarik (sündinud 1976), eesti arhitekt Valter Kadarik (1898–1975), eesti loomaarst
Grostona mõis

Grostona mõis (saksa keeles Großdohn, läti keeles Grostonas muiža) oli riigimõis Liivimaal Võnnu kreisis Bērzaune kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Madona piirkonnas Grostona vallas.
Lautere mõis

Lautere mõis (saksa keeles Lauternsee, läti keeles Lautera muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Bērzaune kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Madona piirkonnas Bērzaune vallas. Ivar Sakk. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 157.
Zelgauska mõis

Zelgauska mõis (saksa keeles Selgowsky, läti keeles Zelgauskas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Bērzaune kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Madona piirkonnas Arona vallas. Ivar Sakk. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 157.
Bērzaune mõis

Bērzaune mõis (saksa keeles Schloß Bersohn) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Bērzaune kihelkonnas. Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 158.
Kaldver

Kaldver on eesti perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati Kaldver uueks perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Goldberg, Gornoi, Kelvets, Kelvetz, Kõllvetz, Koltberg, Kõlvets, Koltberg, Torro ja Toru. Aleksander Kaldveri palvel kanti Kaldver perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 405 all (Siseministeeriumi teadaanne 29. maist 1940). 1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Devēne mõis

Devēne mõis (saksa keeles Dewen, läti keeles Devēnes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Vestiena kihelkonnas. Tänapäeval asb mõisasüda Lätis Madona piirkonnas Vestiena vallas.
Viesiena mõis

Viesiena mõis (saksa keeles Fehsen) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Vestiena kihelkonnas.
Vecpiebalga mõis

Vecpiebalga mõis, ka Vana-Pebalgi mõis (saksa keeles Schloß Alt-Pebalg) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Võnnu kreisis Vecpiebalga kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub Lätis Vecpiebalga piirkonnas Ineši vallas Inešis. Fideikomiss Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 128.
Veļķi mõis

Veļķi mõis (saksa keeles Hohenbergen) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Võnnu kreisis Vecpiebalga kihelkonnas. Fideikomiss
Vāckalni mõis

Vāckalni mõis (saksa keeles Teutschenbergen) oli rüütlimõis (fideikomiss), hiljem Cirsti kõrvalmõis Liivimaal Võnnu kreisis Vecpiebalga kihelkonnas. Fideikomiss
Leimaņi mõis

Leimaņi mõis (saksa keeles Nervensberg) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Vecpiebalga kihelkonnas.
Grotūži mõis

Grotūži mõis (saksa keeles Grothusenhof) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Vecpiebalga kihelkonnas. Mõisas on sündinud hüdrograafiadepartemangu direktor viitseadmiral Mihhail (Michael) von Reinecke (1801−1859).
Nicholas Charles Windsor

Lord Nicholas Windsor (Nicholas Charles Edward Jonathan Windsor) (s. 25. juulil 1970) on Kenti krahvi ja krahvinna kolmas laps ning teine poeg. Tal on vanem vend George ja vanem õde Helen. Lord Nicholas sündis, kuuludes Briti troonipärimisjärjekorda kui Briti monarhi lapselapselaps. Kuid 2001. aastal võttis ta ema eeskujul omaks katoliku usu ning kaotas sünnijärgse koha troonipärimisjärjekorras. Lord Nicholas on Märter Kuningas Charlesi nimelise ühenduse patroon. Tema tiitel "lord" tuleneb tema sünniõigusest, olles vürsti poeg ja Briti monarhi järeltulija. Ta oleks olnud Tema Kuninglik Kõrgus prints Nicholas, kuid 1917 välja antud seadusega ei kuulu see tiitel monarhi lapselapselastele. Tema lapsed saavad küll perekonnanime Windsor, kuid ei kanna ühtegi tiitlit. Tema lapsed kuuluvad troonipärilusjärjestusse tingimusel, et nad on anglikaanid (mitte katoliiklased). Lord Nicholas Charles Windsor abiellus 2006. aastal Paola Doimi de Lupis Frankopan Šubić Zrinskiga, keda selles abielus olles tuleks kõnetada kui Lady Nicholas Windsori. Nende abielu sõlmiti 19. oktoobril 2006 ja kiriklik laulatus peeti 4. november 2006. Poeg Albert Louis Philip Edward Windsor on sündinud 22. septembril 2007. Poeg Leopold Ernest Augustus Guelph Windsor on sündinud 8. septembril 2009. Poeg Arthur Nicholas Felix Windsor on sündinud 27. mail 2014.
Gatarta mõis

Gatarta mõis (saksa keeles Gotthardsberg, läti keeles Gatartas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Drusti kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Drusti vallas Gatarta külas. Häärber Mõisa tall
Vecdrusti mõis

Vecdrusti mõis, varem Drusti mõis (saksa keeles Alt-Drostenhof, varem Drostenhof, läti keeles Vecdrustu muiža, varem Drustu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Drusti kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi jääb mõisakompleks Rauna piirkonnas Drusti valla Drusti külla. Mõisa peahoone ehitati 1787. Selle omanikeks on olnud Hagemeisterid, teiste seas ka Heinrich Hagemeister. Drusti http://www.celotajs.lv/lv/e/drustu (vaadatud 28.11.2016)
Auļukalnsi mõis

Auļukalnsi mõis (saksa keeles Aulenberg, läti keeles Auļukalna muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Drusti kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Rauna piirkonnas Drusti vallas.
Briņģi mõis (Drusti kihelkond)

Briņģi mõis (saksa keeles Brinkenhof) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Drusti kihelkonnas. Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 123.
Keskmäne Suujärv

Keskmäne Suujärv on 1,7 ha suurune düstroofne järv Meenikunnu rabas Räpina vallas Põlvamaal. Järv on osa Meenikunno looduskaitsealast. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Gorodskoi golova

Gorodskoi golova (vene keeles городской голова, 'linna pea') oli valitav ametikoht Venemaa Keisririigis, linna ühiskondliku juhtimise pea. Gorodskoi golova ametikoht asutati 1767. aastal Katariina II valitsemise ajal. 1775. aastal välja antud õigusakti alusel valiti gorodskoi golova kolmeks aastaks. 1862. aastal välja antud määruse alusel valiti gorodskoi golova neljaks aastaks ja valitu kinnitas keiser. 1892. aastal välja antud õigusakti alusel oli linna ühiskondliku juhtimise tähtsaimaks organiks linnaduuma. Linna täidesaatev organ oli linnavalitsus (городская управа). Linnavalitsust juhtis esimehe rollis gorodskoi golova. 1892. aasta määruse järgi nimetas Peterburis ja Moskvas gorodskoi golova siseministri esildise alusel keiser (varem valiti linnaduuma poolt). Ülejäänud Venemaa linnades jätkus gorodskoi golova valimine, nagu see toimus varem. Gorodskoi golova oli ametkondlikult alluv kindralkubernerile. Gorodskoi golova ametikoht kaotati koos linnaduuma institutsiooni kaotamisega mõni kuu pärast bolševike võimuletulekut. Viimane Venemaa pealinna gorodskoi golova oli Mihhail Kalinin, kes sai selle ameti 30. novembril 1917 Petrogradi Linnaduuma otsusel. 1918. augustis andis Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu välja dekreedi, millega kaotati nii gorodskoi golova ametikoht kui ka Petrogradi Linnaduuma. 1997. aastal ilmus Ukraina õigusaktidesse mõiste gorodskoi golova (ukraina keeles міський голова). See on ametiisik, kes juhib linna volikogu. Venemaa Föderatsioonis kasutatakse seda ametinimetust harva: on teada, et meeri tähenduses kasutatakse sellist ametinimetust Kaluga linnas (gorodskoi golova juhib seal Kaluga linnavalitsust). "Город". Энциклопедический Словарь Ф.А.Брокгауза и И.А.Ефронаі. vehi.net Про місцеве самоврядування в Україні. zakon2.rada.gov
Višera

Višera võib olla: Višera jõgi – Kama jõe lisajõgi Venemaa Permi krais Višera jõgi – Võtšegda jõe lisajõgi Venemaa Komi Vabariigis Malaja Višera linn Venemaa Novgorodi oblastis Bolšaja Višera, alevik Venemaa Novgorodi oblastis Bolšaja Višera jõgi
Union Cycliste Internationale

Union Cycliste Internationale (Rahvusvaheline Jalgratturite Liit; UCI) on maailma jalgrattaspordi juht ja korraldab rahvusvahelisi võistlusi jalgrattasõidus. UCI peakontor asub Aigles Šveitsis. UCI annab sõitjatele võistluslube ja rakendab distsiplinaarreegleid, näiteks dopingu kasutamise küsimustes. UCI juhib ka võistluste liigitamist ja punktide hindamise süsteemi mitmesugustes jalgrattasõitudes, sealhulgas maantee- ja trekisõitudel, BMX-il, nii meeste kui ka naiste, amatööride ja kutseliste ratturite võistlustel. Samuti jälgib liit maailmameistrivõistlusi.
Lääne-Karpaadid

Lääne-Karpaadid (slovaki Západné Karpaty, tšehhi Západní Karpaty, poola Karpaty Zachodnie) on mäestik Euroopas, Karpaatide loodeosa. Mäestik koosneb valdavalt ida–läänesuunalistest ahelikest. Kõrgus kuni 2655 m.