laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Arnold Voldemar Veiss

Arnold Voldemar Veiss (ka Arnold Voldemar Weiss; aastast 1936 Veimre; 2. märts 1899 Tallinn – 15. november 1941 Lozva, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti kergejõustiklane, sporditegelane ja arst. 1927–1935 oli ta EKRAVE Liidu esimees. Ta oli ka Ülemaalise Eesti Noorsoo Ühenduse Tallinna Osakonna (ÜENÜTO) Spordiklubi esimees ja Eesti Akadeemilise Spordiklubi juhatuse liige. Veiss oli Eesti Kooli- ja Lastearstide Seltsi üks asutajaid. Arreteeriti NKVD poolt Tallinnas ja viidi Venemaale. Suri eeluurimise ajal Sverdlovski oblastis. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is geni.com
Kreen

Kreen on laeva või mõne muu veesõiduki külgkalle, mida mõõdetakse kraadides. Kreeni võivad põhjustada lasti paigutus või uppumise korral sissetungiv vesi. Diferent
Aleksander Parre

Aleksander Parre (aastani 1935 Aleksander Petrov; 26. august 1898 Tallinn – 14. juuni 1948 Tallinn) oli Eesti motosportlane. Ta oli 1934. aastal Viljandi ja Tartu maastikusõidu ning Rakvere täpsussõidu üldvõitja. Sai 1935 Eesti V tähesõidul 2. koha. Oli Eesti Motoklubi asutajaid ja juhatuse liige. Sporditegelane Viktor ja spordipedagoog Feliks Parre olid tema vennad. Ta oli allveesporditegelase Roland Parre onu. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Diferent

Diferent on laeva või mõne muu veesõiduki pikikalle, mida mõõdetakse kraadides või vööri ja ahtri süvise vahega, sellest ka sõna 'diferent' (sõna 'different' tähendab inglise keeles 'erinevus'). Sarnaselt kreeniga (laeva külgkalle) võivad põhjustada diferenti lasti paigutus või uppumise korral sissetungiv vesi.
Kursi kirikuaed

Kursi kirikuaed on kirikuaed Kursi kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kursi külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas. Kirikuaed on olnud kasutusel ka kalmistuna. Arvatavasti hakati sinna matma, kui 1648. aastal ehitati uuesti üles Kursi kirik. Matmine lõpetati kirikuaeda millalgi pärast 1772. aastat ning edaspidi maeti kihelkonna surnud Kursi kalmistule. Arvatavasti kõrvaldati olulisel määral hauatähiseid 1870. aastate alguse kiriku ümber- ja juurdeehitustööde käigus. Kirikuaias on näha üksite hauatähiste jäänuseid, kuid pole teada, kas need on oma algsel kohal. Kirikuaeda maetud inimeste üldarv ei ole teada. Praegu (detsembris 2014) on see üldiselt hooldatud, kuid see pole eraldatud mingigi piirdega muust kirikumaast. Kursi kirikuaed ei ole eraldiseisev kultuurimälestis, kuid see asub Kursi kiriku ja kirikumõisa hoonetega ühtses kaitsevööndis. Kursi kirik Kursi kalmistu Kultuurimälestis nr 23980 "Kursi kirik" Kursi. - Tartumaa // Eesti I. Tartu 1925. Lk 221 Kultuurimälestis nr 23980 "Kursi kirik"
Viktor Parre

Viktor Parre (aastani 1935 Viktor Petrov; 28. september 1894 Tallinn – 28. aprill 1967 Tallinn) oli Eesti sporditegelane. Aastal 1931 võitis ta Eesti esimesel tähesõidul kuni 750 cm³ külgvankriga mootorrataste klassis esikoha. Ta on olnud ettevõtte A. Tõnisson ja Ko meister ja osakonnajuhataja. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Rool

Rool on auto, laeva või muu sõiduki juhtimisseadeldis.
Gösta Gahlnbäck

Gösta Carl Erik Gahlnbäck (5. september 1897 Tallinn – 28. juuli 1961 Steinhude, Lääne-Saksamaa) oli Eesti purjetaja ja jääpurjetaja. Ta lõpetas 1915. aastal Tallinna Reaalkooli ja õppis pärast seda Riia Polütehnikumis. Ta osales Soome kodusõjas. Purjetamise ja jääpurjetamisega hakkas ta tegelema 1911. aastal, 1920. aastatel võitis ta purjetamises 6 m² ja 10 m² klassis mitu regatti. Gahlnbäck oli firma Carl F. Gahnbäck kaasomanik, AS Balti Päästeseltsi ja Eesti Lennuliinide AS Ago juhatuse liige, õhuliikluse usaldusühingu Eesti Avio, G. Gahlnbäck & Co asutaja ja täisosanik, OY Aero Eesti osakonna volinik, 1937. aastast Eesti Avio, W. Laanekõrb ja Ko täisosanik. Aastatel 1936–1940 oli ta Eestimaa Merejahtklubi asekommodoor. 1940. aastal lahkus ta Rootsi, kus ta töötas laevaäri Salen-Rederiema kontrollosakonna juhatajana, 1959. aastal pärast pensionile jäämist siirdus Saksamaale. Ta oli Mustpeade vennaskonna liige. Ta vend oli jääpurjetaja ja purjetaja, mitmekordne Euroopa meister jääpurjetamises (1933, 1935, 1936, 1937, 1938) Etienne Carl Edmund Gahlnbäck. Tema isa Karl Erik Gahlnbäck oli konsul ja ettevõtte Carl F. Gahlnbäcki omanik, Mustpeade vennaskonna liige. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) "Gösta* Carl Erik Gahlnbäck". geni_family_tree. 5. september 1897. Vaadatud 27. septembril 2023. Spordibiograafiline leksikon 1937. Tallinn: Tallinna Kirjastuse Kooperatiiv. 1937. Lk 37. Ajaleht Esmaspäev, 21.03.1938; https://dea.digar.ee/cgi-bin/dea?a=d&d=esmaspaev19380321.2.34&e=-------et-25--1--txt-txIN%7ctxTI%7ctxAU%7ctxTA------------- Biograafia ESBL-is
Arkma II maailmasõja matmispaik

Arkma II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Järva maakonna Türi valla Arkma külas. Väidetavalt on Arkmale maetud Teises maailmasõjas Nõukogude poolel 1941. aastal langenud 39 sõjameest. Matmispaik on 1997. aastast riiklik ajaloomälestis. Kultuurimälestis nr 4000 "II maailmasõjas hukkunute ühishaud" Helmut Joonuks. Paide rajoon. Siin- ja sealpool maanteed. Eesti Raamat. Tallinn 1984. Lk 98 Arkma II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris Arkma II maailmasõja matmispaik Muinsuskaitseameti ajaloo fotokogus
Heinrich Israel

Heinrich Israel (1. oktoober 1883 Tallinn – 7. september 1964 Tallinn) oli Eesti maletaja. Ta jagas 1909. aastal Eestimaa kubermangu maleturniiril 5.–7. ja 1910 2.–3. kohta. Aastal 1923 jagas ta Eesti I malemeistrivõistlustel 4.–6. kohta. Israel on 1927. aastal loodud Eesti Maleliidu üks asutajaid. 1947–1957 oli ta Vabariikliku Maleklubi instruktor. 1957–1964 oli ta Pimedate Ühingu maletreener ja -organisaator. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Eduard Käppa

Eduard Käppa (26. august 1888 Hellenurme vald, Tartumaa – 15. november 1954 Tallinn) oli Eesti purjetaja. Aastal 1939 ostis ta Haapsalu Hai-klassi jahi ("Haili"). Ta oli Haapsalu Jahtklubi kommodoor. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Heinrich Arro

Heinrich Arro (1. august 1898 Avanduse vald, Virumaa – 10. detsember 1985 Tallinn) oli Eesti lendur, lennusportlane ja riigiametnik. Heinrich Arro lõpetas 1909. aastal Simuna Noorsoo Kasvatuse Seltsi kooli, 1916. aastal Rakvere Linna III algkoolis ja 1920. aastal Tallinna Ühisgümnaasiumi (õhtukeskkoolis). 1916. aastal tegi Arro Rakvere posti- ja telegraafikontoris erialaeksamid ning töötas seejärel posti- ja telegraafiametis. 1917. aastast teenis ta Tallinnas Imperaator Peeter Suure merekindluse lennusalgas, 1918. aastal lühemat aega Eesti diviisis. 1. jaanuarist 1919 teenis Arro Lennuroodus. 4. veebruaril 1919 esitas ta avalduse, et soovib saada motoristiõpilaseks. 1. septembrist 1919 oli ta õppejaoskonnas kirjas lenduriõpilasena. Sai lenduri kutse 15. juulil 1921 ja sõjaväelenduri kutse 2. novembril 1922. Kuuludes Tartus asuvasse lennurühma üksusse, kasutas Arro võimalust ülikoolis keemia õppimiseks ja lõpetas ülikooli 1928. aastal. 1930. aastal kaitses Arro keemia erialal magistrikraadi. Aastatel 1928–1935 töötas Arro Tartu Ülikooli anorgaanilise keemia laboratooriumi assistendina, seejärel oli samas õppejõud. Heinrich Arro kuulus üliõpilaste seltsi Raimla. Arro eestvõttel moodustati Kaitseliidu Tartu maleva lennuring, ta oli ka selle õppepealik. Hiljem kuulus Eesti Aeroklubisse. 1935. aastast oli Arro Tallinnas siseministeeriumi õhu- ja gaasikaitse ning tuletõrje inspektor. 1940. aastal avaldas ta raamatu "Sõjagaasiasjandus: õhukallaletung ja kaitse", mis oli koostatud Tartu Ülikoolis 1940. aasta I semestril peetud loengute järgi. 1940. aasta juunipöörde järel töötas Arro algul inseneri, seejärel asedirektorina kummitööstuses Põhjala. Saksa okupatsiooni ajal aastatel 1941–1944 oli Heinrich Arro Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi õhukaitsenõunik. 1945. aastast töötas Arro Eesti NSV Tallinna Polütehnilises Instituudis, aastatel 1945–1970 oli dotsent ja 1953–1956 anorgaanilise keemia kateedri juhataja. Ka Heinrich Arro poeg Hendrik oli sõjaväelendur. 1922 Vabadussõja mälestusmedal 1922 Eesti sõjaväelenduri kutsemärk 1939 Valgetähe IV klassi teenetemärk Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) "Eesti riigi-, avaliku- ja kultuurielu tegelased. 1918 - 1938". Eesti Kunstnike Liidu väljaanne; Tallinn 1939. Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Lennart Vercamer (koostajad). Põhjakotkad. Eesti lendurid ja lendurvaatlejad tsaariajast kuni 1940. aastani. Tallinn, 2011. Biograafia ESBL-is Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Ohvitseride andmekogu
Pikamaajooksud

Pikamaajooksud on kergejõustikus ühest miilist (ligikaudu 1609 m) pikema distantsiga jooksualad. Kitsamas mõttes on pikamaajooksud ainult 3000 m jooks, 5000 m jooks ja 10 000 m jooks staadionirajal, mis on IAAF-i poolt tunnustatud pikamaajooksualad. Laiemas tähenduses arvatakse pikamaajooksude hulka ka näiteks 3000 meetri takistusjooks (staadionirajal), tänavajooksud (5 kilomeetrit, 10 kilomeetrit, poolmaraton (21,0975 km), maratonijooks (42,195 km), ekiden ja ultramaraton) ning krossijooks. Nüüdisaegse kergejõustiku algaegadel võisteldi 5 miili jooksus (ligikaudu 8047 m), 6 miili jooksus (ligikaudu 9656 m) ja 10 miili jooksus (ligikaudu 16 094 m). Olümpiakavva tuli esimese pikamaajooksuna 5 miili jooks vaheolümpiamängudel 1906. Sama ala oli kavas 1908. aasta suveolümpiamängude. Alates 1912. aasta suveolümpiamängudest on kavas 5000 ja 10 000 m jooks. Saksamaal võisteldi enne Esimese maailmasõjani ainult ühe saksa miili (7500 m pikkusel distantsil). Selle ala viimane Saksamaa rekord (22.43,2) registreeriti 1939 Max Syringi nimele. 23. ja 24. augustil 1919 võisteldi Saksamaa meristrivõistlustel esimest korda 5000 m jooksus. Esimesed naiste pikamaajooksuvõistlused peeti 1953 Suurbritannias 3000 m distantsil. Pikamaajooksude arengut on mõjutanud mitme tippjooksja treeningumeetodid. Paavo Nurmi jooksis kaks korda päevas pikka maad (talvel suusatas) ning tegi kordusjookse lühimaa distantsidel. Gunder Hägg leiutas sõidumängu (fartlek), mis koosnes vahelduvas tempos maastikujooksudest. Emil Zátopek kasutas intervallimeetodit, joostes näiteks 60 korda 400 meetrit. Murray Halbergi ja Ron Clarke'i eeskujul võeti laialdaselt kasutusele vastupidavustreening. Ülipikamaajooksud Keskmaajooksud Jooksusprint 20 km käimine 50 km käimine Maksimaalne hapniku tarbimine
Voldemar Noormägi

Voldemar Noormägi (10. august 1895 Jamburgi kreis, Peterburi kubermang – 28. mai 1968 Ala, Valga rajoon) oli Eesti tõstja. Voldemar Noormägi lõpetas 1912. aastal Vändra kurttummade kooli. 1922. aasta maailmameistrivõistlustel Tallinnas võitis ta pronksmedali. 1924. aasta Pariisi olümpiamängudel sai ta 22. koha. Ta kuulus 1922–1924 Eesti tõstekoondisse. Ta oli Narva Võitleja ja Tallinna Kalevi liige. Tema poeg on võrkpallitreener Johannes Noormägi. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Leif Welding-Olsen

Leif Welding-Olsen (15. august 1895, Horten – 8. aprill 1940 Oslo fjord) oli Norra mereväeohvitser ja valvelaeva Pol III komandör. Ta oli esimene Norra poolel langenu Natsi-Saksamaa invasiooni ajal. 1940. aasta 8. aprillil kell 23.15 öösel kohtas Pol III kolme väiksemat Saksa alust, torpeedopaat Albatross juhtimas ja signaliseeris neile, et nad peatuksid ja identifitseeriksid ennast. Torpeedopaat Albatross lõikas kohe seepeale Norra laeval tee ära ja nõudis, et see ei kasutaks raadiot ja alistuks. Laeva komandör taipas, et sakslased ei soovi taganeda vaid plaanivad Norrat rünnata ja keeldus alistumast. Pol III pardalt lasti kiiresti mitu valgustusraketti, et hoiatada ohust rannakaitsekahurite meeskondi ja laeva meeskond mehitas relvad. Sakslased mõistsid, et laev plaanib võidelda, kui nägid, et relvad on mehitatud. Pol III rammis Albatrossi ja viimane avas peale seda väikese Norra sõjalaeva pihta tule. Laeva pihta avatud tuli haavas Welding-Olsenit ja põhjustas mitu tulekahju. Meeskond jättis laeva maha, aga Welding-Olsen, kes oli verekaotusest nõrk, ei suutnud päästepaati minna ja uppus.
Christfried Burmeister

Christfried Burmeister (aastast 1935 Puurmeister; 26. mai 1898 Tallinn – 12. juuli 1965 Bradford, Suurbritannia) oli Eesti kiiruisutaja, jääpallur ja kergejõustiklane. Ta oli 1928. aasta Sankt Moritzi taliolümpiamängudel kiiruisutamise 500 meetri distantsil 15., 1500 meetri distantsil 19. ja 5000 meetri distantsil 24. Ta oli mitme spordiorganisatsioonide, näiteks Revaler Turnvereini, Unioni, Kalevi ja aastast 1920 Spordi liige. Aastast 1918 töötas ta Tallinna gaasi- ja veevärgikontori ametnikuna. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Paul Butte

Paul Butte (23. juuli 1889 Tallinn – 8. jaanuar 1973 Tallinn) oli Eesti purjetaja, jääpurjetaja ja jahikonstruktor. Ta võistles edukalt regattidel Eestis ja välismaal. 1946–1957 oli ta Tallinna Spordilaevade Eksperimentaaltehase tehniline juhataja ja peakonstruktor. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is RA Fotis: Paul Butte EFA.510.0-154651, 8. või 9. jaanuar 1924 Haapsalu raadiojaama vastuvõtmine EFA.209.0-98215 EFA.209.0-98392, L-3 1955 EFA.209.0-98522, VIII Balti regatt, 1956? EFA.331.0-62984, 1961 tehases
Ferdinand Endi

Ferdinand Endi (10. september 1876 Tallinn – 29. märts 1945 Tallinn) oli Eesti spordi- ja pangandustegelane. Aastast 1893 harrastas ta tõstmist, hiljem ka jalgrattasõitu. Ta on töötanud Eestimaa kubermangu kroonupalatis. Aastal 1940 oli ta Tallinna Tööstuskaubastu revident-raamatupidaja. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Tõnis Ervin

Tõnis Ervin (9. november 1863 Velise vald, Läänemaa – 25. jaanuar 1906 Märjamaa vald, Läänemaa) oli Eesti maadleja. Teda tuntakse legendaarse jõumehena. Enamik oma maadluskohtumisi ta võitis või viigistas; ta kaotas vaid Georg Lurichile. Ta suri 25. jaanuaril 1906, kui 1905. aasta revolutsiooni oludes lasksid maha ta Märjamaa kiriku juures karistussalklased. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Päästepaat

Päästepaat on uppumise või muu ohuolukorra puhul inimeste päästmiseks ette nähtud uppumatu paat või mootorpaat. Valmisolekus päästepaat võib paikneda veesõiduki pardal või sadamas (samuti kaldal) sõltuvalt kasutuspõhimõttest. Päästepaate on laevadele paigutatud juba aastasadu, kuid alles suuremate ja ohvririkkamate laevahukkude järel hakati nende piisavale arvule ja mahutavusele seadma järjest konkreetsemaid nõudeid. Mereohutuse tagamiseks on tänapäeval suuremate veesõidukite pardale vastavalt rahvusvahelisele konventsioonile SOLAS paigutatud piisaval hulgal päästepaate, et laeva ohtu sattumisel oleks reisijatel ja meeskonnaliikmetel võimalik päästepaatide abil veesõiduki pardalt evakueeruda. Laeva päästepaadid mahutavad tavaliselt 12–150 inimest, neis on alaline magevee- ja toiduainevaru, samuti esmaabi- ja signaalvahendid. Tänapäeval on päästepaate osaliselt asendatud ka päästeparvedega. Kaubalaevadel on tänapäeval enamasti ülatekilt vette langevad kaetud päästepaadid, reisilaevadel taavetite abil piki parrast alla vette langetatavad. Suurematel reisilaevadel aga peab olema kiire valvepaat, mida on võimalik laeva liikudes veesata. See on tavaliselt kiire mootorpaat, mida kasutatakse üle parda kukkunud inimeste päästmiseks. Alates 19. sajandist laialt levinud merepäästejaamad kasutasid merekindlaid aeru-päästepaate, mis olid võimelised iga ilmaga sõitma ja mille abil sai ohtu sattunud veesõidukitelt inimesi päästa. Erinevate merepäästevahendite levik 20. sajandil, laevadel endil paiknevad päästepaadid ja veesõidukite areng on aga merepäästejaamade tähtsust mõnevõrra vähendanud. Tänapäeval kasutatakse kaldalt lähtuvas merepäästeteenistuses aerupaatide asemel kiirekäigulisi merekindlaid mootorpaate ja kaatreid, mida hoitakse kas vees või hõlpsalt veesatavatena slipil. Päästeparv Valvepaat "Meresõiduohutuse seadus". eRT. Vaadatud 28. juuli 2019. "Rahvusvaheline konventsioon inimelude ohutusest merel". eRT. Vaadatud 28. juuli 2019.
Võitleja (selts)

Võitleja (Narva Eesti Karskuse Selts Võitleja) oli aastatel 1891–1940 Narvas tegutsenud karskusselts. Seltsil oli laulukoor, orkester, spordi- ja näitering. “Võitleja” seltsi- ja teatrimaja asus tänase Rugodivi kultuurimaja kohal, uhke juugendsiilis hoone valmis 1908. aastal arhitekt Nikolai Opatski projekti järgi. Seltsi näiteringi põhjal kujunes välja Narva teater "Võitleja" ja spordiringist jalgpalliklubi KS Võitleja.
Verner Eklöf

Verner Eklöf (8. märts 1897 Helsingi – 2. detsember 1955 Helsingi) oli Soome jalgpallur ja jalgpallitreener, jääpallur ja suusakahevõistleja. Aastatel 1923–1926 oli ta Soome jalgpallikoondise kapten. 1920. aastatel oli ta Tallinna VS Spordi treener. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Minski rajoon

Minski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1903 km². 2009. aasta seisuga elas seal 159 569 inimest. Rajoon moodustati 1934. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Astrašycki Haradoki, Baraŭlany, Chaciežyna, Harani, Juzufova, Kałodziščy, Krupica, Łašany, Łuhavaja Słabada, Mačuliščy, Michanavičy, Novy Dvori, Papiernia, Piatryški, Rahava, Samachvałavičy, Sienica, Ščomyślica ja Ždanovičy külanõukogu. Halduskeskus on Minski linn, kuigi see ametlikult rajooni koosseisu ei kuulu. Teised tähtsamad asulad on Zasłaŭje linn ja Mačuliščy alev. Raŭbičy Siomkaŭ Haradok Zasłaŭje veehoidla Pryłuki Rajooni tähtsamad jõed on Pcič ja Svisłači jõgi. Rajoonis asub Zasłaŭje veehoidla. Minski rajoon asub suuremalt osalt Minski kõrgustikul, kaguosa Kesk-Biarezina tasandikul, kirdeosa aga Łahojski kõrgustikul. Kõrgused ulatuvad valdavalt 180–250 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Łysaja Hara ja Lekaraŭka küla vahel (Valgevene kõrguselt teine punkt Łysaja mägi, 342 meetrit). Rajooni territooriumil asub Valgevene vabaõhumuuseum. 2009. aasta seisuga olid elanikest 84,58% valgevenelased, 9,23% venelased, 1,56% ukrainlased ja 4,63% oli teistest rahvustest. 56,14% elanike emakeel oli valgevene keel, 36,88% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 16,62% elanikke, vene keelt aga 73,27%. The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Minski rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajoon Minski oblasti täitevkomitee kodulehel (vene keeles) Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Rajooni kaart
Julius Golding

Julius Golding (16. aprill 1898 Vao vald, Virumaa – 22. mai 1989 Toronto) oli Eesti jalgrattur. Golding tuli 1925. aastal Kadrioru ringteel esimestel Eesti meistrivõistlustel kolmekordseks meistriks: 1 km aeg 1.34,5, 5 km aeg 8.54,7 (Eesti rekord), 25 km aeg 47.18,3. 1925. aastal võitis ta 113 km pikkuse Rakvere–Tallinna võidusõidu (aeg 3.59.26). Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Hans Hesse

Hans Hesse (19. november 1893 Tallinn – 29. september 1954 Erlangen, Baieri) oli Eesti[küsitav] tennisetegelane. Ta lõpetas 1913. aastal Tallinna Reaalkooli. 1914–1937 oli ta Eestimaa Lawn-Tennise Klubi ja 1924–1928 Eesti Tenniseliidu juhatuse liige. Ta läks 1939. aastal Eestist ära Saksamaale. Tema abikaasa oli tennisemängija Ilse Hesse, vennad vaimulik Hermann Theodor Karl Hesse ja arst Georg Johannes Hesse, isa vaimulik Benjamin Hermann Karl Hesse, isa poolvend misjonär Johannes Hesse, tema poeg kirjanik Hermann Hesse. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Ilse Hesse

Ilse Hesse (aastani 1920 Grünberg; 21. august 1899 Tallinn – surmaaeg ja -koht teadmata) oli Eesti tennisist. Aastal 1916 lõpetas ta Tallinna Eliisekooli. Ta tuli 7 korda (1920, 1923–28) tennise üksikmängus ning 1928 ka naispaarismängus Eesti meistriks. Ta kuulus Eestimaa Lawn-Tennise Klubisse ja Berliini klubisse Rot-Weiss. 1939 asus koos abikaasaga ümber Saksamaale. Hans Hesse oli tema abikaasa. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Erik von Holst

Erik Johannes Peter Ernst von Holst (30. august 1894 Vaivara vald, Virumaa – 31. mai 1962 Eutin, Lääne-Saksamaa) oli Eesti purjetaja ja jääpurjetaja ning Saksamaa purjetamistegelane. Hariduse omandas ta Võnnu lähedal Bērzaines asuvas Liivimaa rüütelkonna Maagümnaasiumis (Livländisches Landesgymnasium zu Birkenruh bei Wenden) ja Tallinna toomkoolis. Ta konstrueeris 1932. aastal Monotüüp-XV klassi jääpurjeka. Aastast 1932 oli ta Eestimaa Merejahtklubi asekommodoor. 1936. aasta Berliini olümpiamängudel tuli ta purjetajana jollil (O-joll ehk olümpiajoll) 17. kohale. Ta läks 1939. aastal Umsiedlungi käigus Saksamaale ning tegutses seal purjetamise alal edasi. Lääne-Saksamaal suri üks tuntumaid purjesportlasi Erik von Holst, Võitleja = The Combatant: ülemaailmne Eesti sõjameeste ja vabadusvõitlejate häälekandja, 1 august 1962 Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Monotüüp-XV "Monotype-XV ice yacht by Mats Åkerblad". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. märts 2016. Vaadatud 30. juulil 2016. Biograafia ESBL-is Erik von Holst veebisaidil Olympedia (inglise) Erik von Holst - the designer of the XV, monotype-xv.org
Ljudmila Iznar

Ljudmila Nikolajevna Iznar (ka Isnar[viide?]; 23. juuni 1890 Peterburi – surma aeg ja koht teadmata) oli tennisist. Tennist hakkas ta mängima Peterburis ja treeninguid jätkas Narva-Jõesuus. Ta võitis mitu korda Narva-Jõesuu lahtised meistrivõistlused. Ta oli Eesti esimese, 1909. aastal asutatud Hungerburgi Lawn-Tenniseklubi (Hungerburg oli Narva-Jõesuu saksakeelne nimi) asutajaliige. Tema vennad Vadim ja Nikolai olid samuti tennisistid ja Hungerburgi Lawn-Tenniseklubi liikmed. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is Sissekanne Venemaa tenniseentsüklopeedias Venemaa tennise kuulsuste hall; foto
Tiina Tuvikene

Tiina Tuvikene (14. juuni 1924 – 2. november 1999) oli eesti kirjanik. Tiina Tuvikene sündis Tartus pangaametniku perekonnas. Kooliteed alustas Viljandis, lõpetas 1943. aastal Tallinnas erakolledži, õppis aastatel 1942–1944 Tallinnas teatrikoolis. Põgenes 1944. aastal Rootsi, õppis aastatel 1948–1950 Stockholmi rakenduskunstikoolis. 1951. aastast elas ta Kanadas Torontos, kus töötas pangaametnikuna. Kirjanduslikku tegevust alustas luuletustega ajakirjanduses. Tiina Tuvikeselt ilmus neli romaani. "Aegadesse raiutud näod" (Toronto, 1960 ja selle järg "Neli inspiratsiooni" (Toronto, 1964) käsitlevad Michelangelo elu ja kujutavad renessansiaegset Itaaliat. "Urikivist ristimisastjani" (1961) kujutab muistsete eestlaste elu ja vabadusvõitlust 13. sajandil. "Emajõe ööbik" (Toronto, 1965) on Lydia Koidula elulooromaan. Tiina Tuvikeselt on ilmunud ingliskeelsed luulekogud "Laurels of a life" (Toronto, 1968) ja "A wreath of the twinking stars" (Toronto, 1969). 2002. aastal ilmus Tiina Tuvikese luule valikkogu "Elu ja usk" (2. trükk 2003). "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. detsember 2014. Vaadatud 27. detsembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn, 1995, lk. 621 http://www.eesti.ca/ilmus-tiina-tuvikese-luulekogu-ii-valjaanne/article4503