laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kõpu jõgi

Kõpu jõgi (ka Saviaru jõgi, Õisu jõgi, Rimmu jõgi, Osju jõgi) on jõgi Viljandi maakonnas Sakala kõrgustikul, Raudna jõe suurim lisajõgi. Kõpu jõgi asub Sakala kõrgustikul, jõe pikkus on 69 km (koos lisaharudega 75,2 km), valgla 399,2 km², langus 80,5 m ja lang 1,3 m/km. Kõpu saab alguse 104 m kõrgusel Mulgi vallas Ärikülas ja suubub Põhja-Sakala vallas Vanaveski külas 23,5 m kõrgusel vasakult poolt Raudna jõkke 33,2 km kaugusel selle suudmest. Kõpu jõgi on Raudna jõe suurim lisajõgi ja selle valgla moodustab Raudna jõe valglast (1122,5 km²) 36%. Kõpu jõgi läbib Ainja järve, Turva järve, Õisu järve ja Vanaveski järve. Enne Õisu järve suubuvat Kõpu jõge tuntakse ka Saviaru jõena, järvest lähtuvat Kõpu jõge Õisu või Rimmu jõena ning alamjooksu ka Osju jõena. Kaitsealustest aladest läbib Kõpu jõgi Ainja maastikukaitseala ja Õisu maastikukaitseala. Jõgi kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Põhi- ja tugi maanteedest ületavad Kõpu jõge Valga–Uulu maantee (truup), Imavere – Viljandi – Karksi-Nuia maantee (Saviaru sild) ja Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee (Puna sild), kõrvalmaanteedest Karksi-Nuia – Anikatsi tee, Sultsi – Abja-Paluoja tee, Heimtali – Uue-Kariste – Abja-Paluoja tee ja Vastemõisa–Kõpu tee. XX sajandi alguses loeti suurt osa Kõpu jõest parvetatavaks veeteeks (sobis puidu parvetamiseks). Kõpu jõgi. Keskkonnaregister, vaadatud 21.03.2022. Kõpu jõgi Eesti looduse infosüsteemis Kõpu jõgi Eesti entsüklopeedia veebiversioonis Eesti sadamad, veeteed, kaubalaevastik ja laevasõit 1923/1924, lk. 17 Kõpu jõgi Eesti looduse infosüsteemis Kõpu jõgi keskkonnaportaalis
Õisu järv

Õisu järv on kaitsealune looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas, Õisu alevikust 1 km loodes. Õisu järv on 193,4 hektari suurune; suurim sügavus on 4,3 m ja keskmine sügavus 2,8 m. Asub merepinnast 45,5 m kõrgusel. Järv asub Sakala kõrgustiku keskosas kagu-loode suunal asuvas Õisu-Rimmu ürgorus. Järv on osaliselt soostunud, kaldad madalad ja turbased. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järvest ida pool umbes 160 m kaugusel kulgeb Sultsi – Abja-Paluoja tee. Õisu järv on tugeva läbivooluga, sisse voolavad Kõpu jõgi (Saviaru jõgi), Vidva oja, Raadi oja ja palju kraave. Väljavool toimub Kõpu jõe (Rimmu jõgi) kaudu, mis suubub Raudna jõkke. Suurvee ajal tõuseb veepind meetri võrra, paduvihmade ajal veel rohkem (1978. aastal kuni 2 m). Õisu järv on ümbruskonna parim kalajärv, kalastik on suhteliselt rikkalik. Peamised kalad on latikas, särg, koha, haug. Väiksemaarvuliselt on esindatud viidikas ja angerjas. Leidub ka kaitsealust vingerjat. Järves leidub rikkalikult fütoplanktonit ja seetõttu on vee suvine õitsemine tavaline nähtus. Suhteliselt palju leidub ka zooplanktonit, kuid põhjaloomastikku on vähe. Järves on rohkesti harvaesinevat, kerasid moodustavat rohevetikat järvepalli (Aegagrophila sauteri). Järv oli kunagi ka vähirikas, kuid vähid hävinesid vähikatku ja piimatööstuse heitvete tõttu. Õisu järv kuulub Õisu maastikukaitseala koosseisu. Õisu järv on jäänuk varasemast veekogust, mis asus mandrijää taganemisel veega täitunud Õisu-Rimmu ürgorus. Suur osa varasemast veekogust on muutunud järvest põhja pool asuvaks 1454 ha suuruseks sooks (Õisu soo). Praeguse järve suurus moodustab umbes kolmandiku esialgsest. Kõpu jõgi Vidva oja Õisu Veskejärv Õisu järv. Keskkonnaregister, vaadatud 21.03.2022. "Õisu maastikukaitseala kaitsekorralduskava 2012-2021". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. aprill 2016. Vaadatud 19. augustil 2016. Õisu järv Eesti entsüklopeedia veebiversioonis Õisu maastikukaitseala Eesti looduse infosüsteemis Õisu järv Eesti looduse infosüsteemis Õisu järv keskkonnaportaalis
1960. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

VI NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Minskis 1960. aastal. Aastase vaheaja järel tuli NSV Liidu meistriks taas Mihhail Korhov. Turniir
Õngu

Õngu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lääneosas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda. Õngust läände jääb Mardihansu laht, põhjas asuvad Mardihansu, Jõesuu ja Kiivera, kirdes Sülluste, idas Leigri, kagus Männamaa ning lõunas Mänspe küla. Kohanime aluseks on arvatavasti isikunimi. Küla on esmamainitud 1583. aastal kui Ennige. Õngu idaosas ja loodeosas asuvad Tihu looduskaitseala kaitsevööndid. Küla läbib Õngu oja, seal asuvad Õngu paisjärv ja Õngu soo. Küla põhjaosa piirneb Vanajõega. Õngus kasvavad looduskaitsealused Veski jugapuu ja Putkaste mänd. Õngu kuulus ajalooliselt Vaemla mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli külas viis talu, mille peremehed olid Önnio Thomas, Micko Marti Hans, Matzi Lars, Matzi Jüri ja Wanna Selja Mart. 1835 oli külas kaheksa talu, mille elanikud said omale perekonnanimedeks nimed Engso (Engsoo), Hanslep, Kadak, Kippa, Läkk (Läk), Matros, Prassek, Saar, Sadulsepp, Siimuõue (Simmoaue), Sülla, Tampõld (Tampölt), Telliskivi, Toks, Timmelmann, Uus, Vanaselja (Wannaselja), Veski, Vähe (Wähhe) ja Üksik. Õngut läbib lõunast põhja Emmaste–Luidja maantee, kus lõpeb Valgu–Lelu–Leemeti tee. Enne teist maailmasõda asus külas sadam. Õngule rajati nõukogude ajal puhkebaas, mis on olnud suurte ürituste toimumiskohaks: 1988 asutati seal Noorteühendus ELO ja 1990 toimus külas Teoreetilise Bioloogia Kevadkool. Külas asub Õngu tuulik. Õngu rannakoplis ehitati mootorlaev Alar. Hiiu Kalur alustas Õngus nõukogude ajal kalakasvatusega. 1996 omandas kalakasvatusalad Õngu noorkalakasvatus OÜ, mis tegeles kalakasvatusega 2014. aastani. Veski jugapuu Õngu oja Õngu paisjärv Õngu soo Õngu tuulik Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 10.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Õngu" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Käina kihelkonna perekonnanimede panemise raamat; EAA.1864.2.VIII-196; 1835
Kaklusklubi (film)

"Kaklusklubi" on 1999. aasta USA film, mis põhineb Chuck Palahniuki samanimelisel raamatul. Filmi režissöör on David Fincher ning peaosades Brad Pitt, Edward Norton ja Helena Bonham Carter. Edward Norton – jutustaja Brad Pitt – Tyler Durden Helena Bonham Carter – Marla Singer Meat Loaf – Robert (Bob) Paulson Zach Grenier – Richard Chesler Richmond Arquette – intern David Andrews – Thomas George Maguire – grupijuht Fight Club andmekogus IMDb (inglise) Filmi ametlik koduleht
Stohhastiline planeerimine

Stohhastiline planeerimine uurib juhuslikest parameetritest sõltuvate ekstreemumülesannete lahendusmeetodeid ja teooriat. Sellistes ülesannetes pole sageli võimalik täpselt arvutada funktsioonide ja nende tuletiste väärtusi, neid suurusi saab vaid hinnata statistiliste meetodite abil. Nii saab tavaliselt planeerida tootmist. Tootmise juhtimisel pole täpset informatsiooni mitmete suuruste kohta. Juhuslike parameetrite korral algavad raskused juba ülesande püstitamisel, kui tuleb arvestada mittetäieliku informatsiooni korral tekkivaid probleeme. Ja kui ülesande püstitamine õnnestubki, osutub see sageli liiga keeruliseks. Et selliseid ülesandeid siiski püstitada ning lahendada, kasutatakse stohhastilise planeerimise lihtsaimat võtet: juhuslikud suurused asendatakse nende keskväärtustega.
Angerja oja

Angerja oja on jõgi Põhja-Eestis. Angerja oja oli varem Vääna jõe ülemjooks, aga 1967 aastal juhiti ta kanali kaudu Pirita jõkke. Jõe lähe asub Järlepa järvest edelas. Angerja oja pikkus on 28 km ja valgla pindala 72,4 km². Angerja oja keskkonnaportaalis
Atla jõgi

Atla jõgi (ka: Kuimetsa jõgi, Seli jõgi, Pirgu jõgi) on jõgi Põhja-Eestis. Jõgi saab alguse Kadja järvest, mis asub Aela raba loodeservas ja suubub Keila jõkke paremkaldalt. Jõe parem kallas on Pirgu ja Seli asula vahel järsakuline ning näha on paljandit (Atla jõe kaldaastang). Jõe järgi on nime saanud ordoviitsiumi Pirgu lade. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 02.05.2013) http://stratigraafia.info/glossary.php?keyword=Pirgu+lade Atla jõgi keskkonnaportaalis
Kadja järv

Kadja järv ehk Põlliku järv (ka Põllikese järv, Kuimetsa järv, Suur Kuimetsa järv) on järv Rapla maakonnas Rapla vallas, Kuimetsast 6,5 km idakagu pool. Järv on 10,2 hektarit suur ja sügavus on enamasti alla 1 m. Järve läänekaldalt saab alguse Atla jõgi. Kadja järv Eesti looduse infosüsteemis
Tara (täpsustus)

Tara on piirdeaed. Tara ehk pärg on optiline nähtus – ringid Kuu ja Päikese ümber. Tara on murdekeeles sama mis karjaaed Tara, laev Tara mägi, iiri kuningate asupaik 3.–10. sajandini Tara mägi (Roerich), Nikolai Roerichi maal Tara (Afganistan) Tara (Etioopia) Tara (Jaapan), linn Saga prefektuuris Tara (Nepal) Tara (Venemaa), linn Venemaal Omski oblastis Tara jõgi (Itaalia) Tara jõgi (Kreeka) Tara jõgi (Drina) Tara jõgi (Irtõš) Tara jõgi (Sev) Tara Conner, Miss USA 2006 Tara Lipinski, USA iluuisutaja Tara Moss, Kanada-Austraalia modell ja kirjanik Tara O'Connor (sageli esinenud ka nime Tara King all), inglise modell Tara Reid, USA näitleja Tara, istandus raamatus "Tuulest viidud" Tara King, tegelane sarjas "The Avengers" Tara Maclay, tegelane sarjas "Vampiiritapja Buffy" Tārā, budistlik jumalus
Jõelähtme jõgi

Jõelähtme jõgi on jõgi Harjumaal Anija, Raasiku ja Jõelähtme vallas. Seda tuntakse ka Raasiku või Jõelehtme jõena. Jõgi saab alguse Rasivere küla edelaservast ja suubub vasakult kaldalt Jägala jõkke. Selle pikkus on 46 km ja valgla pindala 308,7 km². Jõelähtme jõgi voolab Kostivere läheduses 2,5 km maa all. Jõelähtme jõega seostub ka varaseima teadaoleva Eesti aladel asunud vesiveski mainimine. Nimelt mainitakse Taani hindamisraamatus (1241) Jõelähtme jõel asunud Kogaeli vesiveskit. Jõelähtme jõgi. Keskkonnaregister, vaadatud 14.03.2022. Vesiveski – kas pärandkultuuri uppuv lipulaev?. Maaleht, 21.09.2013. Joad ja joastikud. Vaadatud 14.08.2018. Jõelähtme jõgi keskkonnaportaalis
Trento

Trento (veneti Trènt; ladiini keel Trënt) on linn Itaalias, Trentino-Alto Adige maakonna pealinn. Asub Adige orus Veronast 100 km põhja pool. Linnas toimus 13. detsembrist 1545 4. detsembrini 1563 Trento kirikukogu. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it
Jõku jõgi

Jõku jõgi (ka Rulli ja Purde jõgi) on jõgi Eestis Valgamaal. Jõgi saab alguse Virtsjärvest ja suubub Õhne jõkke, olles Õhne jõe suurim lisajõgi. Jõe pikkus on 31,6 km ja valgla pindala 83,3 km². Lisajõgedest on tähtsaim 10 km pikkune Kõvveroja. Jõku jõe ühes lõigus on kaldal Nähri põrgud (koopad). Jõku jõgi keskkonnaportaalis
Audla mõis

Audla mõis (saksa keeles Hauküll) oli rüütlimõis Saaremaal Pöide kihelkonnas. Nüüdisajal jääb mõis Saare maakonna Saaremaa valla territooriumile. 1464. aastal läänistas ordumeister Johann von Mengede Hauckulli mõisa Jacob Swartele. 16. sajandi keskel, oli Audla mõis Koluvere linnusepealiku Andreas Molleri (surn. 1569) valduses Aastail 1623–1806 kuulus mõis Vietinghoffidele. 1806. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni aga Buhrmeisteritele. Mõisa viimane omanik oli Karl von Buhrmeister. 1914. aastal kuulus mõisale 1182,23 hektarit mõisamaad, 1087,68 ha talumaad, Ollamäe kõrvalmõis, Levala küla, Kuke kõrts. 1909. aastal kuulus mõis Laimjala valda, 1939. aastal kuulus endine mõisasüda uude Laimjala valda. Mõisa ühekorruseline varaklassitsistlik peahoone on ehitatud 1805. aastal. Hoone valmimisajale viitavad eeskoja seina müüritud raidtahvlid. Poolkelpkatusega hoone eripäraks on erakordselt kõrge esimene korrus ja kolm ovaalsaali. Fassaadi ilmestab kolme akna laiune pealeehitis, millel on ovaalaknaga kolmnurkfrontoon. Vähesed kõrvalhooned ei asunud mitte peahoone läheduses, vaid sellest 150–200 meetrit lõuna pool, teisel pool väheldast teed omaette kompleksina. Pärast mõisa võõrandamist kolis 1921. aastal mõisa peahoonesse Laimjala valla Audla kool, mis tegutses seal 1970. aastateni. Audla algkoolis õppis Arnold Rüütel. Hiljem seisis hoone tühjalt ja lagunes. Tänapäeval on hoone eraomanduses, kuid seisab tühjalt ja laguneb edasi. Eesti mõisate loend Essen, Nicolai von: Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft, Reprint der Ausg. Tartu 1935, Hannover-Döhren, 1971, seite 398 Leht 2, Meie Maa (1919-1944), 12 mai 1931 Tõnu Veldre, Kui Audla mõisas tegutses kool, Saarte Hääl, 4. mai 2024 President Arnold Rüütel – 90 aastat Eesti elu, May 11, 2018 Estonian Life No. 19 2018 Saaremaa. Maateaduslik, majanduslik ja ajalooline kirjeldus. Toim. A. Luha. Tartu: Eesti Kirjanduse Seltsi kirjastus, 1933. Lk 706-707 [1]. Audla mõis Kultuurimälestiste riiklikus registris
Võrrand

Võrrand on võrdus, mis sisaldab ühte või mitut muutujat, mida vaadeldakse tundmatute suurustena. Näiteks on võrrandid 3y = 5; x2 + 2x – 3 = 0. Võrrandi lahendid on tundmatute suuruste väärtused (kui tundmatuid on üks) või nende n-korteežid (kui tundmatuid on n). Tavaliselt võetakse võrrandit ülesandena leida võrrandi lahendid. Kui võrrand kui võrdus kehtib tundmatute kõikide väärtuste puhul, siis võrrandit nimetatakse samasuseks. Mõnikord defineeritakse võrrand nii, et samasused jäävad võrrandite seast välja: sellisel juhul ei ole mõtet vaadelda muutujaid tundmatutena. algebraline võrrand lineaarvõrrand ruutvõrrand kuupvõrrand logaritmvõrrand diferentsiaalvõrrand harilik diferentsiaalvõrrand osatuletistega diferentsiaalvõrrand integraalvõrrand Võrrandisüsteem Võrratus
Šulgi

Šulgi (21. sajand eKr) oli Sumeri valitseja Uri III dünastiast oletatavasti aastatel 2094–2047 eKr. Teda peetakse kõige võimsamaks Sumeri kuningaks. Šulgi oli Ur-Namma poeg ja edukas valitseja: võitis Elamit ning lasi end jumalikustada. Võimalik, et ta koostas ka Ur-Namma seadustekoodeksi.
Heroni valem

Heroni valem on valem kolmnurga pindala arvutamiseks selle külgede kaudu. Valem on kujul S = p ( p − a ) ( p − b ) ( p − c ) {\displaystyle S={\sqrt {p(p-a)(p-b)(p-c)}}} , kus a, b, c on kolmnurga külgede pikkused ning p pool kolmnurga ümbermõõtu. Valemi tuletas kreeka matemaatik ja füüsik Heron esimesel sajandil. [1] [2] Heroni valemi tõestus läbi geomeetria.
Jugapump

Jugapump on pump, milles kaks eri surve all ainevoolu saavad omavahel kokku, segunevad ning liiguvad koos edasi. Seguneda võib gaas gaasiga, vedelik vedelikuga, gaas vedelikuga, gaas puistmaterjaliga ja vedelik puistmaterjaliga. Jugapumpa nimetatakse mõnikord ka ejektoriks, kuid see pole päris täpne, kuna ejektori all mõistetakse ka üht jugapumba alaliiki – imi-jugapumpa. Jugapumpasid on palju eri liike. Mõned neist: Imi-jugapump ehk ejektor surujugapump ehk injektor hüdroelevaator
Nioobium

Nioobium on keemiline element järjenumbriga 41. Tal on üks stabiilne isotoop massiarvuga 93. Omadustelt on nioobium metall. Tema tihedus normaaltingimustel on 8,57 g/cm³ ja sulamistemperatuur 2477 Celsiuse kraadi. Nioobium on teist tüüpi ülijuht temperatuuril alla 9.2 K. Nioobiumi avastas Charles Hatchett 1801 kolumbiidimaagis, mille 1750. aastatel esimene Connecticuti kuberner John Winthrop Inglismaale tõi. Nioobiumi ja talle lähedast tantaali aeti korduvalt segi, kuni 1846. aastal Heinrich Rose ja Jean Charles Galissard de Marignac elemendi uuesti avastasid. Olles Hatchetti tööst teadmatuses, nimetasid nad elemendi tema sarnasuse tõttu tantaaliga nioobiumiks vanakreeka mütoloogia tegelaskuju Niobe järgi, kes oli Tantalose tütar. 1864. aastal sai Christian Blomstrand esimesena puhast nioobiumi nioobiumkloriidi kuumutamisel vesinikus. Hatchett nimetas elemendi kolumbiumiks (Cb), ent Rahvusvaheline Puhta ja Rakenduskeemia Liit (IUPAC) nimetas alles 1950. aastal pärast sajandipikkust vaidlust 41. elemendi nioobiumiks. See oli teatud mõttes kompromiss, sest euroopa nimetuse eelistamisele nioobiumi puhul vastas ameerika nimetuse eelistamine, kus volframi ingliskeelseks nimetuseks võeti "tungsten". Kõik ameeriklased ei nõustunud sellega ja tänini nimetavad paljud USA metallurgid ja metallitootjad nioobiumi kolumbiumiks.
Lenkimine

Lenkimine on tugevusõpetuses saleda varda, kõie või trossi stabiilsuse kaotus väändel.
Liigvarras

Liigvarras on tugevusõpetuses varras või side, mis muudab konstruktsiooni (võrestiku, raami) staatikaga määramatuks.
Membraaniteooria

Membraaniteooria on anumate ja katelde tugevusarvutustes kasutatav teooria, mille kohaselt õhukeses seinas või kiles (näiteks õhupallis või seebimullis) ei kutsu pindkoormused esile paindepinget, samas aga normaalpinged (mõnikord nimetatakse neid ka membraanpingeteks) jaotuvad seinapaksuse ulatuses ühtlaselt.
Lüdersi jooned

Lüdersi jooned ehk nihkejooned on plastse metallist tõmbekatsekeha poleeritud pinnale voolepiiri saavutamisel ilmuvad kaldjooned, mis näitavad plastsete nihete teket.
Paindekatse

Paindekatse on katse konstruktsiooni või selle elemendi paindejäikuse määramiseks ja deformatsioonide mõõtmiseks etteantud koormusel. Paindeteim
Peatelg

Peateljeks nimetatakse tugevusõpetuses telge, mille suhtes tsentrifugaalmoment on null. Tsentraaltelg
Pikkepinge

Pikkepingeks nimetatakse tugevusõpetuses varda telje sihilist normaalpinget. Pikkepinge võib olla tõmbepinge või survepinge. Pike
Falkonett

Falkonett oli 16.–18. sajandil kasutatud väikesekaliibriline suurtükk. Suurtükiga sai tulistada kuni 5 kg raudkuulidega.
Šambala

Šambala, ka Šambhala on mütoloogiline maa, mis kuulub Vadžrajaana mütoloogiasse. Kõige enam on temaga seotud just Tiibeti budism. Šambalad kirjeldatakse Kālatšakra õpetuse tekstides. Nende allikate väitel asub Šambala põhja pool Sítā jõge, teda ümbritsevad kaheksa lumist mäge, mis meenutavad lootose õielehti. Šambala esimeseks suureks preesterkuningaks peetakse Suchandrat, kelle valitsemise ajal sai Šambalast peamine Kālatšakra õpetuse keskus. Šambala keskuseks on pealinn Kalapa ja kuninglik palee, mis on ehitatud kullast ja kalliskividest ja kolmemõõtmeline Kālatšakra mandala. Kālatšakra pühitsus on suurim budistlik rituaal, mida dalai-laama regulaarselt läbi viib. Kālatšakra tähistab rahu ja tolerantsuse levikut. Kālatšakra tähendab ajaratast. Valgustunud kuningate dünastia praktiseeris Kālatšakra tantrat Šambalas, sealt levis see Indiasse ning Tiibetisse, kus teda tänapäevani praktiseeritakse. Legendi kohaselt on see olnud maa, mis on allikaks õppimisele ja kultuurile tänapäeva Aasia maades. Selle maa elanikud olid ühteviisi lahked ja targad. Buddha ise olevat sealsele esimesele kuningale andnud tantristliku õpetust. Mõne legendi kohaselt saab seda maailma veel leida, teised ütlevad, et see ilma kadus maa pealt mitmeid sajandeid tagasi, kuna kogu selle ühiskond sai valgustatuks.
Nõukogude Liidu välisministrite loend

Siin on loetletud Nõukogude Liidu välisministrid kronoloogilises valitsemise järjekorras. Nõukogude Liit eksisteeris aastatel 1922–1991. Georgi Vassiljevitš Tšitšerin (1922–30) Maksim Maksimovitš Litvinov (1930–39) Vjatšeslav Mihhailovitš Molotov (1939–49) Andrei Januarjevitš Võšinski (1949–1953) Vjatšeslav Mihhailovitš Molotov (1953–56) Dmitri Trofimovitš Šepilov (1. juuni 1956 – 15. veebruar 1957) Andrei Andrejevitš Gromõko (15. veebruar 1957 – 1985) Eduard Amvrosijevitš Ševardnadze (1985–91) Aleksandr Aleksandrovitš Bessmertnõhh (1991) Boriss Pankin (1991) Venemaa välisministrite loend
Selma Feldbach

Selma Feldbach (5. mai 1878 Tartu – 2. aprill 1924) oli eesti kirurg ja arstiteadlane. Ta oli esimene eestlanna, kes sai arstikutse. Aastal 1904 lõpetas ta Berliini ülikooli. Aastail 1908–1913 ja 1917–1918 oli Tartu Ülikoolis õppejõud. Ta asutas 1908. aastal Tartu Ülikooli N. Pirogovi nimelise Arstiteadusliku Seltsi.
Blokaad

Blokaad tähendab tegevusi, mis takistavad vaenlase territooriumile (maa-alale, veealale, õhualale, Interneti-teenustele jne) juurde- või väljapääsu; samuti olukorda, mil juurdepääs territooriumile on tõkestatud. Ajalooliselt on eristatud maa- ja mereblokaadi, kuigi mõlema teostamisel võisid olla kaasatud ka õhujõud. Üldjuhul on blokaadi rakendatud relvakonfliktis eesmärgiga välistada logistilise toetuse jõudmine vastase relvajõududeni, piirata vastase tegevusvõimalusi ja alandada võitlevate üksuste moraali. Blokaad võib esineda ka rahuajal, mispuhul see ei märgi sõjategevuse algust, vaid on repressaal õigusvastase teo sooritamise eest. Rahuaegne blokaad võib olla ka majandusblokaad. Tsiviilisikute näljutamist on püütud rahvusvahelise humanitaarõigusega keelustada. Tsiviilisikute sõjaaegse kaitse 12. augusti 1949 Genfi (IV) konventsiooni artikli 23 järgi peab lepinguosalisest riik "lubama kõigi ravimite ja meditsiinivahendite ning usukultuseks vajalike vahendite vaba läbipääsu, kui need saadetised on mõeldud ainuüksi teise lepingupoole, ka juhul kui see on vaenlane, tsiviilelanikele. Samuti peab lepingupool lubama kõigi põhiliste toiduainete, riietusesemete ja toonikumide vaba läbipääsu, kui need saadetised on mõeldud alla viieteistkümneaastastele lastele, rasedatele naistele ning sünnitajatele." 12. augusti 1949 Genfi konventsioonide 8. juuni 1977 (I) lisaprotokolli rahvusvaheliste relvakonfliktide ohvrite kaitse kohta artikli 54 kohaselt ei tohi tsiviilisikute näljutamist kasutada sõjapidamisviisina. Lisaprotokollis toodud absoluutse keelu toimet takistavad rahvusvahelise õiguse ebapiisav sanktsioneeritus, asjaolu et lisaprotokolli rakendatakse üksnes riikidevahelistele relvakonfliktidele ning tingimus, et välisleping on siduv üksnes sellega ühinenud riikidele. Piiramine Leningradi blokaad Majandusblokaad Mereblokaad, Õhublokaad
Helme jõgi

Helme jõgi (ka Riidaja jõgi, Keisri ehk Keisripalu jõgi ja Porijõgi) on jõgi Valga ja Viljandi maakonnas. Jõgi saab alguse Riidaja külast loode pool ja suubub Õhne jõkke selle vasakult kaldalt. Jõe pikkus on 21 km ja valgla pindala 95 km². Lisajõgedest on tähtsaimad Peetrijaani oja, Koriste oja ja Eenuse oja. Helme jõe kaldal on Kõrgemäe paljand. Helme jõgi keskkonnaportaalis
1797

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1760. aastad | 1770. aastad | 1780. aastad | 1790. aastad | 1800. aastad | 1810. aastad | 1820. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1793 | 1794 | 1795 | 1796 | 1797 | 1798 | 1799 | 1800 | 1801 | ► | ►► 1797. aasta (MDCCXCVII) oli 18. sajandi 97. aasta. ... Esimest korda kasutati hobuajamiga käitatavat viljapeksumasinat – see tähistas põllumajanduse mehhaniseerimise algust Eestis. Eestlasi hakatakse Vene kroonusse nekrutiks võtma. 9. jaanuar – Ferdinand von Wrangell, baltisaksa maadeavastaja 31. jaanuar – Franz Schubert, Austria helilooja 6. veebruar – Richard Hawes, Ameerika Ühendriikide poliitik 13. märts – Joseph Mazilier, prantsuse balletitantsija, koreograaf ja ballettmeister 21. märts – Johann Andreas Wagner, saksa paleontoloog, zooloog ja arheoloog 22. märts – Wilhelm I, Preisimaa kuningas ja Saksamaa keiser 24. märts – Antonio Rosmini, itaalia filosoof 27. märts – Alfred de Vigny, prantsuse kirjanik 10. mai – Ernst Sartorius, saksa usuteadlane ja kirikujuht 24. mai – Lars Rasch, Norra jurist ja poliitik 10. juuni – Wilhelm Küchelbecker, baltisaksa päritolu Vene kirjanik ja dekabrist 26. juuni – Šamil, avaari päritolu Põhja-Kaukaasia islamirahvaste poliitiline ja usuline liider 17. juuli – Paul Delaroche, prantsuse maalikunstnik 3. august – Karl von Hunnius, Eestimaa arst 10. august – Carl Gustaf Mannerheim, Soome riigitegelane ja loodusteadlane 10. august – Joseph Gerhard Zuccarini, saksa botaanik 30. august – Mary Wollstonecraft Shelley, inglise kirjanik 28. september – Friedrich von Lütke, saksa päritolu Vene meresõitja, admiral, geograaf, kirjanik, Tallinna sõjakuberner ja Avanduse mõisnik Virumaal 4. oktoober – Jeremias Gotthelf, Šveitsi kirjanik ja pastor 13. oktoober – Thomas Haynes Bayly, inglise luuletaja ja näitekirjanik 26. oktoober – Gottfried Wilhelm Osann, Saksa keemik ja füüsik 29. november – Gaetano Donizetti, itaalia helilooja 13. detsember – Heinrich Heine, Saksa kirjanik 17. detsember – Joseph Henry, Ameerika Ühendriikide füüsik 13. jaanuar – Elisabeth Christine von Braunschweig-Wolfenbüttel, Preisimaa kuninganna 18. jaanuar – Heinrich Johann Nepomuk von Crantz, Austria arstiteadlane ja botaanik 22. veebruar – Karl Friedrich Hieronymus von Münchhausen, Venemaa sõjaväelane 26. märts – James Hutton, šoti geoloog 27. mai – Gracchus Babeuf, prantsuse revolutsinäär 9. juuli – Edmund Burke, Iiri päritolu riigimees, poliitikateoreetik ja filosoof 29. august – Joseph Wright, inglise maalikunstnik 10. september – Mary Wollstonecraft, inglise kirjanik 16. november – Friedrich Wilhelm II, Preisimaa kuningas Eesti maaelu entsüklopeedia (L–Ü), 2009. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 99 Eesti Ajalugu I. Lk 167.