laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kaardumus

Puidu kaardumus on kõrvalekalle, mis tekib tasase puidu ebaühtlasel kuivamisel ja pingete vabanemisel. Kaardumus võib ilmneda ka siis, kui puitu peetakse "kuivaks" (puit võib kuluda ning vabastada niiskust lõputult), kui see imab niiskust ebaühtlaselt või eriti juhul, kui puidul lastakse liiga aeglaselt või liiga kiiresti tagasi minna tema kuiva tasakaaluolekusse. Puidu kooldumises mängib rolli mitu tegurit: puuliik, õhk, päikesevalgus, ebaühtlane viimistlus, temperatuur – isegi saagimishooaja ja kuu gravitatsioonijõuga on mõnes kultuuris arvestatud (näiteks viiuli tegemisel). Puidu kaardumuse tüübid: pikikaardumus serva pikikaardumus kõmmeldumus keerdumus Puidu kaardumus läheb USA puidutööstusele maksma miljoneid dollareid aastas. Saetööstusest väljuvad sirged lauad võivad olla poodi jõudes kaardunud. See kergesti juhtuv, mitmetahuline protsess on võetud lõpuks suurema vaatluse alla. Kuigi puidu kaardumust on õpitud aastaid, pole liimpuidu töötlemiseks mõeldud kaardumuse kontrollimise mudelit uuendatud umbes 40 aastat. Texase A&M ülikooli teadur Dr Zhiyong Cai on uurinud puidu kaardumist, 2003. aastal tegeles ta arvuti tarkvaraga, mis pidi aitama ettevõtetel teha muutusi tootmisportsessides, et puit ei saabuks saeveskist või tehasest sihtkohta kaardunult. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. mai 2016. Vaadatud 19. aprillil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Cai, Zhiyong, Dickens, James R (2004). "Wood composite warping: Modeling and simulation". Wood and fiber science. Soc Wood Sc Tech. 36: 174–185.{{cite journal}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
Jõetaguse mõis

Jõetaguse mõis (saksa keeles Jöhntack) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Mõisast on teateid alates 1586. Jõetaguse mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 20.04.2016) Jõetaguse mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Kaali mõis (Karksi)

Kaali mõis (saksa keeles Kahli) oli Polli mõisa karjamõis Karksi kihelkonnas Pärnumaal. Kaali mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 20.04.2016) Kaali mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Al-Qā‘idah Jeemenis

Al-Qā‘idah Jeemeni haru (araabia keeles: القاعدة في جزيرة العرب, DMG al-Qāʿida fī ǧazīrat al-ʿArab, Al Qaida Araabia poolsaarel, AQAP, ka QAP) tekkis 2009. aasta jaanuaris, Nasir al-Wuhaischi (1976–2015) juhtimisel. AQAP on riigis enda alla haaranud suuri alasid: enamiku naftarikkast Hadramauti provintsist, Jeemeni suuruselt kolmanda sadama, 500 000 elanikuga Mukalla linna jne. Need alad on sisesõdadest lõhestatud Jeemeni praegu kõige rahulikum piirkond. Enamik Jeemeni alasid langes Al Qaida võimu alla ilma suuremate lahinguteta, sest Jeemeni praegusel presidendil Hadil ja tema toetajatel (USA, Saudi Araabia jt) on suur puudus maavägedest. Võib isegi öelda, et mõnel pool nad lausa vajavad Al Qaida relvaüksuste abi võitluseks eelmise presidendi Salehi ja teda toetavate šiiitide vastu. Mõnikord on Al Qaida seda abi ka andnud. Mõningatel juhtudel on aga omavahel sõditud ning koalitsiooni lennuvägi on korraldanud Al Qaida vastu suunatud pommirünnakuid. Osa kohalikke Al Qaida võimult tõrjumist ei soovi, sest muud võimalused on nende arvates veelgi halvemad. Ka kohalikud hõimujuhid näivad arvavat, et islamiseaduste kehtestamine on varasemast seadusetusest parem. Pealegi on Al Qaida neile suurema osa võimust alles jätnud tingimusel, et kohalikud šeigid järgiksid oma tegevuses islamiseadusi. Al Qaida Jeemenis kogub makse, millest rahastatakse veevärgitöid, vaeste abistamist jms ühiskondlikke teenuseid, mille tarbeks Jeemeni ametlikud valitsejad pikema aja vältel vahendeid ei leidnud. Al Qaida on Jeemenis hõivanud mitmeid sõjaväeladusid ning ostnud moodsaid relvi nii praeguse kui ka eelmise presidendi sõjavägede ohvitseridelt. Mõningate allikate teatel on rühmitusel õnnestunud alla tulistada mitu Saudi Araabia / USA juhitud koalitsiooni lennukit. Üheks rühmituse juhiks oli USA päritolu Anwar al Awlaki. Mõnedel teadetel olevat tegemist esimese USA kodanikuga, kelle vastu saadeti 2016. aasta algul rünnakule riigi relvajõudude mehitamata lennumasinad.
Priit Pangsepp

Priit Pangsepp (sündinud 20. jaanuaril 1966 Kohtla-Järvel) on eesti maalikunstnik. Ta lõpetas aastal 1985 Tartu Kunstikooli. Ta on üks Kursi koolkonna rajajaid. Ta alustas näitustel osalemist aastal 1984. Ta on Eesti Kunstnike Liidu ja Tartu Kunstnike Liidu liige aastast 1992. Priit Pangsepa koduleht
Sovetski linnaringkond

Sovetski linnaringkond on munitsipaalmoodustis Venemaal Kaliningradi oblasti põhjaosas Venemaa ja Leedu piiri ääres. Selle koosseisus on ainult Sovetski linn. Sovetski linnaringkond piirneb põhjas Leeduga, idas Nemani rajooni Nemani linnaasunduse, Žilino külaasunduse ja Slavski rajooni Slavski linnaasundusega ning läänes Slavski rajooni Timirjazevo külaasundusega. Pindala on 43,75 km². 1. jaanuari 2016 seisuga oli Sovetski linnaringkonnas 40 984 elanikku. 2010. aasta Venemaa rahvaloenduse andmetel oli elanikke 41 709. 21. novembril 2003 moodustati Kaliningradi oblasti seaduse nr 329 alusel munitsipaalmoodustis Sovetski linn, mille koosseisu läks rajooni õigustega linn Sovetsk. 31. märtsil 2004 anti munitsipaalmoodustisele Sovetski linn linnaringkonna staatus 10. juulist 2010 kannab linnaringkond nime Sovetski linnaringkond[viide?]. 21-liikmeline nõukogu valitakse 5 aastaks. Nõukogu valib enda seast esimehe. Q126946484 "ЗАКОН КАЛИНИНГРАДСКОЙ ОБЛАСТИ от 31 марта 2004 года N 376 «О наделении муниципального образования „город Советск" статусом городского округа»". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2013. Vaadatud 20. aprillil 2016.
Kobra Komandör

Kobra Komandör on tegelane ja ühtlasi ka peamine antagonist G.I. Joe seeriast. Tema juuri ega ka pärisnime pole teada. Teada on vaid, et ta asutas kuritegeliku organisatsiooni Kobra ja on ka selle peamine juht, kuid tema positsiooni on tahtud üle võtta mitmeid kordi. Teda on helindanud originaalanimasarjas Chris Latta ja teda on mänginud sarja põhjal tehtud filmides Joseph Gordon-Levitt ja Luke Bracey.
Uuriklased

Uuriklased (Geomyidae) on sugukond närilisi. Nad elavad Kesk- ja Põhja-Ameerikas ning neid on umbes 35 liiki. Uuriklased kaaluvad tavaliselt 230 g ning on 150–200 mm pikad (saba pikkus üldiselt 25–51 mm). Mõnel liigil ulatub kehakaal isegi 1 kiloni. Isased uurikud kaaluvad kaks korda rohkem kui emased. Nad elavad tavaliselt üks kuni kolm aastat, juhul kui ei põe mõnd haigust ega satu röövlooma ohvriks. Maksimaalne eluiga võib olla umbes viis aastat, ida pool pesitsevate uurikute seast on leitud isegi 7-aastasi isendeid. Karvkate on enamikul pruun, mulla värvi. Nende kõige iseloomulikum tunnus on kõrged põsetaskud, sellest tuleneb ka nimi. Põsetaskuid saab pöörata pahupidi ning need ulatuvad näopiirkonnast õlgadeni. Neil on väiksed silmad ja lühike karvane saba, mida nad tagurpidi kõndides kasutavad uru kompamiseks. Tasku-uurikute karvkate on tihti täis parasiite. Uurikute vaenlased on nirgid, maod ja kullid. Kõik uurikud moodustavad uruvõrgustikke, mis tagavad neile kaitse ja on mõeldud ka toidu kogumiseks. Paigutades toitu põskedesse, transpordivad nad selle oma koopas asuvatesse sahvritesse. Nad on võimelised koguma väga suuri toidutagavarasid. Erinevalt vöötoravatest ei ela uurikud arvukates kogukondades ning satuvad harva maapinnale. Urgude sissepääsud on täidetud lahtise mullaga ning neid võib leida sealt, kus on pehme maapind ja kerge käike kaevata. Uurikutele meeldib niiske muld, mistõttu käivad nad sageli köögiviljaaedades, muruplatsidel ja taludes. Seepärast peetakse neid kahjuriteks. Uurikud söövad peamiselt taimede maa-aluseid osi, vihmausse, tõuke ja köögivilju, näiteks lehtsalatit, rediseid ja porgandeid. Kui uuriklastel pole parajasti paaritumisaeg, on nad eraklikud ning kaitsevad oma territooriumi, mille suurus sõltub toiduvarudest, väga agressiivselt. Isased ja emased võivad elada samades käikudes ja urgudes, kui neil on seal eraldi territoorium, aga üldjuhul elavad nad siiski eraldi. Enamasti püüavad tasku-uurikud ohtu sattudes põgeneda, kuid võivad põgenemise käigus loomi, sealhulgas kasse ja inimesi ka rünnata. Pikkade ja teravate hammaste tõttu võivad nende hammustused väga tõsised olla. Sõltuvalt liigist ning kohalikust kliimast võivad tasku-uurikud paarituda kord või isegi mitu korda aastas. Igas pesakonnas on tavaliselt 2–5 poega, poegade arvukus erineb liigiti. Pojad sünnivad abitute ja pimedatena ning võõrutatakse umbes neljakümne päeva jooksul. Idauurikud ja lääneuurikud on Uus-Meremaal keelustatud liigid, et takistada nende maaletoomist. Seda reguleerib "Ohtlike ainete ja uute organismide seadus 1996". Enamik tasku-uurikuid on suhteliselt levinud ega ole ohustatud. Kõrbe tasku-uurik on kõige ohustatum liik, sest tema leviala on väga väike ja sobivad elupaigad on kiired kaduma. https://en.wikipedia.org/wiki/Hazardous_Substances_and_New_Organisms_Act_1996
Gozo

Gozo (malta Għawdex ['audeš]) on 67 km² suurune Maltale kuuluv saar Vahemeres. Saarel elab 30 750 inimest. Gozo suurim linn on Victoria. Saare nimi tähendab vanaaraabia keeles õnne. Gozol pole jõgesid, ehkki on säilinud ojasängid. Gozo asub Malta saarest loodes. Saari lahutab 6 kilomeetri laiune väin. Kuna väinas on teisigi, väiksemaid saari, siis arutatakse kava ehitada üle väina sild. Esialgu käib saartevaheline transport siiski parvlaevade ja helikopteritega. Parvlaevapilet on alaliselt Gozol elavatele inimestele oluliselt odavam. Saar oli asustatud juba 5. aastatuhandel eKr. Sellest ajast pärinevad megaliitehitised. Arvatavasti pärinesid esimesed elanikud Sitsiiliast. Juulis 1551 vallutasid saare Türgi mereröövlid, orjastasid saare elanikud, keda oli üle 5000, ja müüsid nad Liibüas orjadeks. Gozot on kogu ajaloo vältel valitsetud Malta saarelt, välja arvatud autonoomia perioodil 28. oktoobrist 1798 5. septembrini 1800. Gozo koduleht Gozo – GuidetoMalta.net
Reaalunioon

Reaalunioon on kahe või enama riigi unioon, mis jagab mõnda riigi institutsiooni vastandina personaalunioonile; kuid nad ei ole nii ühendatud, nagu riigid poliitilises unioonis. See oli personaaluniooni edasiarendus ja piirdus tavaliselt monarhiatega. Erinevalt personaalunioonidest viisid reaalunioonid peaaegu alati poliitiliselt nõrgema osalise suveräänsuse vähenemisele. Nii oli see Leedu ja Šotimaa puhul, mis läksid tugevama naabri, vastavalt Poola ja Inglismaa mõju alla, kellega kumbki neist varem personaaluniooni jagas. Kuid mõnikord tuli reaalunioon pärast poliitilise uniooni perioodi. Tuntuim näide sellest on Ungari kuningriik (István Püha krooni maad), kes saavutas pärast Austria-Ungari kompromissi Austria-Ungaris võrdse staatuse Austriaga. Ajaloolised näited: Taani-Norra (1524–1814) Poola-Leedu (1569–1795) Poola ja Venemaa (1832–1867): :Orgaaniline statuut asendas 1815. aasta põhiseaduse pärast nurjunud Novembriülestõusu. Austria-Ungari (1867–1918) Soome ja Venemaa (1809–1917): :Venemaa Keisririik ei tunnistanud Soomet kunagi omaette riigina. Kuid Soomet valitseti suuremalt jaolt poolametliku põhiseaduse järgi, mis lõpuks sai normiks, mis pani suurema osa Soome eliidist (ja hiljem ka tavainimesed) kaaluma Soome eraldi põhiseaduslikku monarhiat reaalunioonis Venemaaga. Enne 1910. aastat ei olnud Vene õiguses Soome ja Venemaa vahelisi suhteid kodifitseeritud, nii hõlmasid Soome Senat ja eriti Soome Riigipäev pikka aega seisuste Riigipäeva taassünnist aastal 1863 venestamise künniseni 1880. aastatel, võimaldades käitumist, nagu Soome oleks Venemaast eraldi riik. Selle tulemusena nähti Soomes Soome Riigipäeva lõplikku allutamist Vene valitsusorganitele aastatel 1899–1905 ja taas aastast 1908 põhiseadusvastasena, nagu oli Soome positsiooni 1910. aasta kodifitseerimine Venemaa Keisririigi jagamatuks osaks, mida valitseti "eriseaduste" järgi. Pärast Veebruarirevolutsiooni märtsis 1917 kuulutas Vene Ajutine Valitsus kehtetuks kõik Soome autonoomiale veebruarist 1899 kehtestatud piirangud. 1917. aasta jooksul nõudsid Soome poliitikud paremalt vasakule, et uus Venemaa tunnistaks Soomet eraldi riigina oma põhiseadusega. sotsiaaldemokraadid surusid juulis 1917 läbi seaduse, mis tegelikult tähendas reaaluniooni, kuid Ajutine Valitsus saatis pärast bolševike riigipöördekatse nurjamist samal kuul parlamendi laiali. 1917. aasta sügisel moodustati Soomes komitee uue põhiseaduse koostamise ettepanekuks. Selleks ajaks tunnistas nõrgenenud Ajutine Valitsus Soomet juba omaette riigina, kuid soovis säilitada uniooni koos mõne õigusega. Pärast Oktoobrirevolutsiooni otsustasid juhtivad kodanlikud parteid lõigata läbi kõik sidemed uue bolševike Rahvakomissaride Nõukoguga ja Soome parlament surus novembris taas seaduse läbi, kuulutades tegelikult Soome suveräänsust. Sotsiaaldemokraadid tahtsid samuti sõltumatust, kuid tahtsid, et bolševikud seda esimesena tunnistaks. Soome kuulutati sõltumatuks vabariigiks ametlikult 6. detsembril 1917. Komposiitmonarhia Kaksikmonarhia
Kiirabihaigla (telesari)

"Kiirabihaigla" ("ER") oli Ameerika Ühendriikide arstisari, mis oli eetris aastatel 1994–2009. Seriaal jälgib Chicago maakonna üldhaigla erakorralise meditsiini osakonna (EMO) meeskonna elu. Sari oli eetris 15 hooaega ja kokku valmis 331 jagu, mis tegi sellest USA kõige kauem eetris olnud arstisarja. Kiirabihaigla sai 23 Primetime Emmyt ja 124 Emmy nominatsiooni, mis teeb sellest enim nominatsioone saanud telesarja. Sari võitis eetris oldud aastate jooksul 116 auhinda.
Kiirabihaigla

Kiirabihaigla võib tähendada mitut asja. Põhja-Eesti Regionaalhaigla Mustamäe korpuse rahvakeelne nimi Kiirabihaigla (telesari)
Musti mõis

Musti mõis (saksa keeles Schwarzhof; ka Vastse-Kõlleste mõis (saksa keeles Neu-Köllitz)) oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Mõis rajati 1734 Krootuse mõisast eraldatud alast. Mõis kuulus Stackelbergidele, Wahlidele, Bröckeritele, Mölleritele ja Samson von Himmelstiernale. Karaski ja Musti mõis liideti 1867. aastal Liivimaa kubermanguvalitsuse 30.08.1867. a patendiga, Karaski mõisaks. Musti mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 20.04.2016) Karaski mõis (Kanepi khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Musti mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Karaski mõis (Kanepi khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Devonreks

Devon reks (inglise keeles Devon Rex, ka Pixie cat, Alien cat, Poodle cat) on intelligentne lühikarvaline kassitõug, mis põlvneb 1960. aastal Inglismaal sündinud kassist Kirleest. Devon reksidel on sihvakas keha, lokkis karv ja suured kõrvad. Nad on suudavad ära õppida keerulisi trikke ning tunnevad ära nii oma omaniku nime kui ka iseenda nime. Devon reksil on lokkis ja väga pehme lühike karvkate, mis sarnaneb korni reksi omale. Sellepärast arvatakse sageli, et nad on kõige hüpoallergeensemad kassid, kuid tegelikult nad ei ole hüpoallergeensed. Esimese devon reksi leidis 1960. aastal Inglismaal Devoni krahvkonnas Buckfastleigh's Beryl Cox. Algul seostati teda korni reksi tõuga, kuid paaritamine lükkas selle arvamuse ümber. Kassidel on kolme tüüpi karvkatet: pealiskarv, aluskarv ja keskmine karv, mida kutsutakse ka okaskarvaks. Devon reksi karv aga on ebatavaline, kuna tal on lühike pealiskarv. Karvastikus olevad lokid on tingitud geenmutatsioonist. Cornish Reksil ja German Reksil see geen puudub ning seetõttu pole neil nii lokkis karv. Devoneid, kes on keskmist kasvu kassid, kutsutakse ka ’’haldja kassiks’’ või ’’tulnuka kassiks’’, kuna neil on eriline ja teistmoodi välimus. Nende ebatavaliselt suured, natukene ümarad kõrvad paiknevad madalalt laia pea küljes, nende silmad on suured ja ninad on veidi üles pööratud. Erinevalt teistest kassidest on nende vurrud lühikesed ja tihti keerdus, mis jätab omakorda mulje nagu neil polekski vurre. Nende kehaehitus on kerge. Nende pikad ja vastupidavad jalad sobivad hästi pikkadeks hüpeteks ning nende varbad on ebaharilikult suured. Tüüpiline devon reksi kass on aktiivne, vallatu, mänguline ja väga inimsõbralik. Neid on kirjeldatud kui kassi, koera ja ahvi vahepealset looma või kõige tuntumalt "ahvi kassi nahas". Nad hüppavad kõrgele ja tahavad hõivata kõiki kohti, mis sobivad nende suurusele. Selle iseloomujoone tõttu leiavad omanikud tihti neid veidratest nurgatagustest ja kappide kitsastest kohtadest, riiulitelt või pesukorvist. Devon reksid eelistavad olla kõrgemates kohtades ja on võimelised ronima väga kõrgele, et olla toa kõige kõrgemas kohas. Samuti on neid suhteliselt kerge ülal pidada. Enamus devon reksi tõugu kassidel on üks keskne inimene, kellele nad suunavad oma armastuse ning kelle peale nad kõige enam lesima lähevad ja kelle vastu nad end hõõruvad. Nad võivad natuke hammustada, kuid seda mängides, mida neile meeldib teha terve oma elu.  Devon reks on väga intelligentne tõug: neid saab lihtsasti treenida rihma otsas kõndima, õpetada asjade toomist või trikke, mis on tavaliselt seotud hüppamisega. Veel üks huvitav iseloomujoon on nende viis näidata kiindumust: nende eelistuseks on olla vastu omaniku kaela või pead ning sageli võib neid leida õla pealt pikutamas. Devon reks on väga lojaalne seltsiline. Tihti nad järgnevad oma lemmikule ruumist ruumi, oodates võimalust hüpata neile käte vahele, sülle või õlale. Rex Cat Club (UK) Rex Cat Association (UK) Scottish Rex Cat Club (UK) Planet Devon - Devon Rex Pedigree database and info Polish Devon Rex Site Devon Zone - Global Devon Rex Site, breeders and info Devon Rex Breed Club Kornreks Saksa reks Laperm Selkirki reks Sfinks
Kėdainiai Püha Joosepi kirik

Kėdainiai Püha Joosepi kirik (leedu keeles Kėdainių Šv. Juozapo bažnyčia) on katedraal Leedus Kaunase maakonnas Kėdainiai linnas aadressil Radvilų gatvė 10. See kuulub katoliiklastele ja on Kėdainiai praostkonna peakirik. 1704. aastal rajasid karmeliidid Kėdainiaisse kloostri. Kirikut on esimest korda mainitud 1709. aastal. Kuna ümbruskond oli üldiselt evangeelset usku, oli seal vastuseis uue rooma-katoliku kiriku rajamisele, seetõttu valmis kloostri peakirik alles 1766. aastal. Vene võimud sulgesid kloostri 1832. aastal ning kloostri hoonetesse rajati kasarmud. Pärast Esimest maailmasõda kasutas kirikut Kėdainiai Püha Jüri kogudus. Kirik suleti Nõukogude võimu ajal 1963. aastal. Kloostrihoonetes on tänapäeval muuseum, kirikuhoone avati uuesti 1991. aastal. Praegune kirikuhoone valmis 1766. aastal. Hoone on ristikujulise põhiplaaniga, sees on kolm löövi. Esifassaadil on kaks torni, ka kooriruumi kohal on haritorn. Kirik on tervikuna ehitatud puidust. Ka eraldiseisev kellatorn on puidust ning on pärit kirikuhoonega samast ajajärgust. Aastatel 1963–1991 oli see üldse suletud, hoonet kasutati laona. Kirikuhoone restaureeriti 1991. aastal arhitekt Dainius Juozėnase juhtimisel ning pühitseti uuesti. Idavaade kirikule. Foto: Robert Treufeldt, 16. mai 2011 Vaade kellatornile ja kirikule lõunast. Foto: Robert Treufeldt, 16. mai 2011 Sisevaade altari suunas. Foto: 16. mai 2014 Peaaltari vaade. Foto: 16. mai 2014 Kėdainiai Püha Joosepi kirikust. Inglise keeles
Mäger (perekond)

Mäger (Meles) on kiskjaliste perekond kärplaste sugukonna mägerlaste alamsugukonnast.
Elsbet Parek

Elsbet Parek (aastani 1930 Elsbet Markus; 10. juuli (vkj)/ 23. juuli 1902 Tallinn – 9. juuni 1985 Pärnu) oli eesti kunstiajaloolane. Ta õppis Tartus gümnaasiumis, kuid lõpetas aastal 1922 Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi. Aastatel 1922–1926 õppis ta Tartu Ülikoolis kunstiajalugu, uuris Järvamaa keskaegseid kirikuid. Lõpetas 1947. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kunstiajaloolasena. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Naisüliõpilaste Seltsi ja EYS Veljestosse. Aastatel 1923–1926 töötas ta Eesti Rahva Muuseumis. Aastast 1931 elas ta Pärnus, oli aastatel 1940–1949 Pärnu Muuseumi direktor. 1949. aasta märtsis küüditati ta koos ema ja kahe tütrega Novosibirski oblastisse Suzuni rajooni. Novosibirski oblastis oli ta aastani 1951, seejärel kandis karistust vanglas Eestis, kust vabanes 16. aprillil 1953. Tema ema ja tütred olid Novosibirski oblastis aastani 1955. Aastatel 1953–1960 töötas ta Türil mitmesugustel ametikohtadel ning aastatel 1973–1975 kunstiajaloolasena Vabariikliku Restaureerimisvalitsuse Tartu filiaalis. Tema ema Anna Markus oli näitleja, isa Jüri Markus oli näitleja ja teatritegelane. Ta oli aastast 1930 abielus kaadrisõjaväelase ja pedagoogi Karl Parekiga. Neil sündis kaks tütart, noorem tütar Lagle on endine dissident ja ühiskonnategelane, dissident ja ühiskonnategelane on ka vanema tütre Eva-Marju poeg Heiki Ahonen. "Keskaegse kirikuarhitektuuri uurimisest Eestis". // Eesti Kunsti Muuseumi aastaraamat. Tallinn 1931 "Pärnu sajandeis. Ehituskunstiline ülevaade". Tallinn 1972 "Mälestusi aastaist 1931–1949". Tallinn 1990 Eneken Helme. "Parek, Elsbet". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn, 1996. Lk 370–371 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Vest-Agderi maakond

Vest-Agderi maakond oli 1. järgu haldusüksus (maakond) Lõuna-Norras. 2020. aastal moodustati Aust-Agderi ja Vest-Agderi maakonnast Agderi maakond. (Sulgudes elanike arv 1. jaanuaril 2006) Åserali vald (894) Audnedali vald (1556) Farsundi vald (9446) Flekkefjordi vald (8852) Hægebostadi vald (1583) Kristiansandi vald (76 917) Kvinesdali vald (5564) Lindesnesi vald (4486) Lyngdali vald (7296) Mandali vald (14 069) Marnardali vald (2171) Sirdali vald (1740) Søgne vald (9609) Songdaleni vald (5621) Vennesla vald (12 513) https://www.ssb.no/kommunefakta/kostra/vest-agder/befolkningsprofil?checkbox_land-uten-oslo=true&checkbox_land-med-oslo=true&checkbox_landsdel=true&checkbox_vis_flere_regioner=true
Loomade märgistamine

Loomade märgistamine on protseduur kindla isendi tuvastamiseks ja jälgimiseks. Seda võidakse teha eri eesmärkidel: omaniku õiguse tuvastamiseks, bioohutuse kontrollimiseks ja jälgimiseks uurimuslikel või põllumajanduslikel eesmärkidel. Hammurabi seadustest võib lugeda, et loomade individuaalset identifitseerimist kehamärgistuste abil on praktiseeritud üle 3800 aasta. Esimesed ametlikud identifitseerimissüsteemide dokumendid pärinevad 18. sajandist. Näiteks Uruguays on säilinud sellest ajast kuummärgistamise (nahale põletamise) register. Jalarõngas (rõngastamine) Tiivasilt Mikrokiibist implantaat (papagoid) Telemeeter ehk kaugusmõõdik (pistrikulised) Külmutamisega märgistamine Kuuma rauaga märgistamine Kaelarihm Kõrvamärgistus Kõrvasilt (mitteelektrooniline) Kõrvasilt (elektrooniline) Poolpüsiv värv Kaelarihm (elektrooniline ja mitte elektrooniline)  Kõrvamärgistus  Kõrvasilt  Kõrvasilt (Elektrooniline)  Poolpüsiv värv  Tätoveering Kaelarihm (mitteelektriline)  Kuuma rauaga märgistamine  Külmutamisega märgistamine  Mikrokiip  Huuletätoveering  Jalavõru  Külmutamisega märgistamine  Kuuma rauaga märgistamine  Kaelarihm (elektrooniline ja mitteelektrooniline)  Kõrvamärgistus  Kõrvasilt  Kõrvasilt (elektrooniline)  Vatsatablett (elektrooniline)  Lehmakell Kaelarihm Mikrokiip Tätoveering Kõrvamärgistused  Kõrvasildid (niklist, vasest või skaneeritavad QR-koodid)  Mikrokiip Juuksevärv Varvaste kärpimine Manuaalsed tätoveeringud (sabale, jalapatjadele või kõrvadele)  Automaatsed sabatätoveeringud Mikrokiip Uime kärpimine  Kodeeritud traat (süstitakse ninna või põske) Passiivne integreeritud transponder Akustiline märgis Transponderid Liimitavad märgised Liimitavad märgised Poolpüsiv värv Tiivasildiga Suur fregattlind Rõngastatud papagoi Kõrvamärgisega lammas Kõrvamärgistusega siga Märgistatud hobune Elektrooniliste ja mitteelektrooniliste kõrvamärkidega veised Kõrvamärgise ja transponderiga karu Inglise hurda kõrv märgistatud tatoveeringuga Koera kaelarihm märgistega Loomade kiibistamise aplikaator ja mikrokiip Märgistatud kala Hüljes kleebitud märgisega Euroopa mesilasema mesilane, kes on tähistatud värvitäpiga, keda ümbritsevad Aafrika mesilased Käsitsi maalitud numbriga lammas Bell, J. "Labstamp system" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 26.02.2015. Vaadatud 26.02.2015.