laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Põder (perekonnanimi)

Põder on eesti perekonnanimi. Seda perekonnanime on kirjutatud ka Paedder, Pedder, Peder, Podder, Poeder, Poedder, Pödder ja Pötjer. (Perekonnanimest Põdder on eraldi artikkel.) Nimede eestistamisel määrati Põdra-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Karina ja Pähklimäe. Põder määrati uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Kolberg, Põdder-Pindsol, Põder-Pindsol ja Pommer. 2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Põder Eestis 778 mehel ja 808 naisel. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Põder Eestis 775 mehel ja 802 naisel. Põder oli Eestis levikult 26. perekonnanimi. Aare Põder, eesti klahvpillimängija (1954–) Aigar Põder, Eesti poliitik (1970–) Aleksander Põder, eesti õpetaja (1888–?) Andres Põder, eesti kirikutegelane (1949–) Anu Põder, eesti skulptor ja kunstipedagoog (1947–2013) Astra Põder, eesti laulja (1973–) Bruno Põder, eesti arstiteadlane ja kirurg (1929–) Elmar Põder, eesti õpetaja (1957–) Endel Põder, eesti ajakirjanik Endel Põder, eesti psühholoog (1948–) Heinu Põder, eesti arstiteadlane, kurortoloog (1934–) Indrek Põder, Eesti kaitsepolitseinik Inge Põder, eesti tantsija ja koreograaf (1917–1996) Jaan Põder, Eesti sõjaväelane (1898–1976) Johann-Christian Põder, eesti vaimulik ja teoloog (1977–) Kadri Eliisabet Põder, eesti kirikutegelane (1975–) Kaja Põder, eesti karikaturist (1946–) Kaljo Põder, eesti kirurg (1932–1984) Kalju Põder, eesti arstiteadlane ja kirurg (1932–1984) Loreida Põder, eesti zooloog (1923–2007) Märt Põder, eesti filosoof (1979–) Neeme Põder, eesti kirjanik (1976–) Oskar Põder, Eesti sõjaväelane (1907–1941) Osvald Põder, eesti põllumees ja rändkinoomanik (1904–1991) Rein Põder, eesti kirjanik (1943–) Thomas-Andreas Põder, eesti vaimulik ja teoloog (1976–) Tõnis Põder, eesti keskkonnateadlane (1948–) Tõnu Põder, eesti õigusteadlane ja pedagoog (1956–) Vambola Põder, eesti ajakirjanik (1929–1993) Olga Põder-Kaasik, eesti majandusteadlane (1928–)
Vesi-külmaseen

Vesi-külmaseen (Armillaria ectypa) on seeneliik külmaseene perekonnast ja sugukonnast Physalacriaceae. Varem on neid käsitletud ka heinikuliste sugukonnas. Levinud Rootsist, Inglismaast ja Austriast kuni Jaapani ja Hiinani. Maailmas teada umbes 75 leiukohta. Rahvusvahelise Looduskaitseliidu (IUCN) punase raamatu liik, ohulähedane (NT). Vesi-külmaseened on üheaastaste viljakehadega kuni 12 cm pika jala ja kuni 8 cm läbimõõduga kollaka, sageli vanemana ladestunud huumusainetest pruuni kübaraga seen. Kübar on enamasti liibuvalt soomuseline, keskelt tumedam ja nõgus. Külmaseene kübara all on valkjaid eoslehekesed. Erinevalt teistest külmaseentest pole temal jalal rõngast. Jalg on sageli alusel jämenev ja pehme ning seal külmaseentele iseloomuliku oliivroheka jumega. Nii kübar kui ka jalg on kiulised, kuid kergesti purunevad. Kasvab üksikult ja hajusate kogumikena soomätastel. Vesi-külmaseen on jäävalt viha maitsega, mittesöödav. Vesi-külmaseen kasvab väga märgadel aladel, eelkõige lubjarikastes ja lämmastikuvaestes allikasoodes, madalsoodes ja siirdesoodes. . Eestist on seni teada viiest soost: kolmest lubjarikkast madalsoost, ühest luhttarnasoost ja ühe järve äärselt ilmselt lubjarikkalt õõtsikult. Seni on leitud Läänemaalt, Hiiumaalt ja Viljandimaalt. Kasvab eelkõige kesksuvisel ajal, eelistatult põuaga, perioodil, kui turvas pole üle ujutatud.. Vesi-külmaseen on saprotroof, erinevalt teistest Eesti külmaseentest pole seotud puittaimedega. Sageli kasvab täiesti puittaimedeta alal turbasammaldes, pärislehtsammalde või tarnade vahel. Eestis isendirikkamad leiukohad siiski porsasoodes. Vesi-külmaseen vajab eluks väga märga elupaika. Juba nõrk soode kuivendamine muudab soo tema jaoks ebasobivaks. Lubjarikaste madalsoode kerge kuivendusele allumise tõttu on hävinud enamus talle kunagi sobinud elupaiku Lääne-Euroopast. Teda kui lämmastikuvaeste elupaikade liiki võib ohustada ka õhusaaste, heitgaasidest pärinevate lämmastikoksiidide sadenemine. Ka Eestis on tema võimalike elupaikade hulk ilmselt kümneid kordi vähenenud. Siiski võib hinnata, et praegu teadaolevatest selle liigi populatsioonidest asub Eestis umbes 7%, sealjuures on osad kogumid väga isendirohked. Eestil on oluline vastutus selle liigi säilimisel maailmas. Armillaria ectypa. The IUCN Red List of Threatened Species Tõnu Ploompuu. 2017. Vesi-külmaseen, haruldane seen madalsoodes. Eesti Loodus, 2017 nr 6, lk 86-87
Muusikaarheoloogia

Muusikaarheoloogia (inglise keeles archaeomusicology, saksa keeles Musikarchäologie) on interdistsiplinaarne teadusvaldkond, mis tegeleb mineviku inimese muusikalise käitumise ja minevikus kõlanud helide uurimisega. Arnd Adje Bothi meelest oleks sõna 'muusikaarheoloogia' asemel täpsem kasutada pigem sõna 'heliarheoloogia'. Muusikaarheoloogia koostöövaldkondadeks on näiteks filoloogia, etnoajalugu, etnomusikoloogia, akustika, organoloogia, arheoloogia ja muusikaikonoloogia. Both, A. A. 2009. Music Archaeology: Some Methodological and Theoretical Considerations. – Yearbook for Traditional Music, Vol. 41 (Niles, D., toim.), 1–11.
Paberivabrik

Paberivabrik on vabrik, kus toodetakse paberit. Sageli kasutatakse toormaterjalina kasepuitu. Eesti vanim paberivabrik on Räpina Paberivabrik. paberiveski tselluloosi- ja paberitööstus
Erhard Kivisaar

Erhard Kivisaar (7. veebruar 1925 Uue-Vändra vald – 27. august 2010 Sillaotsa) oli eesti agronoom. 1946. aastal lõpetas ta Olustvere Põllumajandustehnikumi agronoomia eriala kiitusega. 1962. aastal lõpetas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomina, kaitses diplomitöö "Särevere sovhoosi majandusliku tegevuse analüüs ja põhiliste tootmisharude väljaarendamise perspektiivid". 1950. aastatel oli ta Paide rajooni seemnekontrollilaboratooriumi juhataja, 1970. aastatel Paide Rajooni TSN Täitevkomitee põllumajandusvalitsuse peaagronoom, 1980. aastatel Paide Agrotööstuskoondise peaagronoom. Ta on kirjutanud Kirna kolhoosi kroonika. Ta on maetud Türi Kõrgessaare kalmistule. 1974 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri 1974 Eesti NSV teeneline agronoom Järva Teataja, 31. august 2010 Olustvere TMK vilistlased E-kataloog ESTER. Erhard Kivisaar. Särevere sovhoosi majandusliku tegevuse analüüs ja põhiliste tootmisharude väljaarendamise perspektiivid: diplomitöö (juhendaja V. Teitelbaum). Tartu: Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomia osakond, 1962 E-kataloog ESTER. Erhard Kivisaar. Kirna kolhoosi kroonika. I osa. Paide, 1991 E-kataloog ESTER. Erhard Kivisaar. Kirna kolhoosi kroonika. II osa. Paide, 1991 Kalmistute register HAUDI Eesti NSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, nr 6, 15. veebruar 1974 Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Stalini-nimelise kolhoosi agronoom Karl Kranich, rajooni seemnekontrolli laboratooriumi juhataja Erhard Kivisaar ja Paide Rajooni TSN TK esimehe asetäitja, vabariigi teeneline agronoom Martin Karumaa kolhoosi seemnepõllul (1958) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti NSV teeneline agronoom, Paide Agrotööstuskoondise peaagronoom Erhard Kivisaar (1985)
Haapsalu Vabadussõja mälestussammas

Haapsalu Vabadussõja mälestussammas on Lääne maakonnas Haapsalus Lossiplatsil asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk. Mälestussammas avati 9. novembril 1924. Mälestussamba autor oli skulptor Voldemar Mellik. Sammas õhiti augustis 1940 (teistel andmetel 19. juunil 1941). Samas kohas avati 27. novembril 1994 uus sammas, mis on endise ligilähedane koopia. Ain Krillo, Jaak Pihlak, Mati Strauss ja René Viljat. Vabadussõja mälestusmärgid. 1. kd. Keila, 2002. Lk 53-55 Haapsalu Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris
Puhja Vabadussõja mälestussammas

Puhja Vabadussõja mälestussammas on Tartu maakonnas Elva vallas Puhja asulas asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk. Mälestussammas avati 5. juulil 1925. Sammas maeti arvatavasti mais 1950 selle asukoha lähedal maa alla. Väljakaevatud ja korrastatud sammas taasavati 20. augustil 1988. Ain Krillo, Jaak Pihlak, Mati Strauss ja René Viljat. Vabadussõja mälestusmärgid. 1. kd. Keila, 2002. Lk 60–62 Puhja Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris
Laiuse Vabadussõja mälestussammas

Laiuse Vabadussõja mälestussammas on Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Laiuse asulas asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk. Mälestussammas avati 30. augustil 1925. Sammas lõhuti juulis 1941. Saksa okupatsiooni ajal sammas taastati. Sammas hävitati 1954. Samas kohas avati 22. veebruaril 1998 uus sammas, mis ei sarnanenud varasemaga. Ain Krillo, Jaak Pihlak, Mati Strauss ja René Viljat. Vabadussõja mälestusmärgid. 1. kd. Keila, 2002. Lk 64–65 Laiuse Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris
Vara Vabadussõja mälestussammas

Vara Vabadussõja mälestussammas on Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Vara külas asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk. Mälestussammas avati 20. septembril 1925. Sammas lõhuti 1950. Et samba lõhutud tükid leiti hiljem kõik üles, siis sai samba hiljem taasavada originaaltükkidega ja täpselt samasugusena. Sammas taasavati 30. oktoobril 1988. Ain Krillo, Jaak Pihlak, Mati Strauss ja René Viljat. Vabadussõja mälestusmärgid. 1. kd. Keila, 2002. Lk 68–69 Vara Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris
Antsla Vabadussõja mälestussammas

Antsla Vabadussõja mälestussammas on Võru maakonnas Antslas asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk. Mälestussammas avati 27. septembril 1925. Sammas lõhuti augustis 1945. Samas kohas avati 22. juunil 1993 uus sammas, mis on endise ligilähedane koopia. Ain Krillo, Jaak Pihlak, Mati Strauss ja René Viljat. Vabadussõja mälestusmärgid. 1. kd. Keila, 2002. Lk 71–73 Antsla Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris
Valga-Priimetsa Vabadussõja mälestussammas

Valga-Priimetsa Vabadussõja mälestussammas on Valga maakonnas Valgas Priimetsa kalmistul asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk. Valga linna pargis asub ka teine Vabadussõja mälestussammas: Valga Vabadussõja mälestussammas. Mälestussammas avati 11. oktoobril 1925. Septembris 1940 aeti sammas ümber. Juulis 1941 tõsteti sammas uuesti püsti. Pärast Teist maailmasõda aeti sammas taas ümber ja maeti ka maha. Samas taasavati samas kohas 27. novembril 1988. Sammas oli kokku monteeritud originaaltükkidest. Ain Krillo, Jaak Pihlak, Mati Strauss ja René Viljat. Vabadussõja mälestusmärgid. 1. kd. Keila, 2002. Lk 73–75
Julius Kuperjanovi mälestussammas

Julius Kuperjanovi Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk Vabadussõjas langenud Eesti väejuhi Julius Kuperjanovi haual. See asub Tartu linnas Tartu Maarja kalmistul. Saaremaa dolomiidist mälestussammas avati 11. oktoobril 1925. Selle aluseks oli skulptor Jaan Koorti kavand. Nõukogude ajal eemaldati Kuperjanovi pronksbareljeef ja raiuti välja tekst, kuid monument ise jäi alles ning pärast Eesti taasiseseisvumist taastati ka selle algkuju. Ajaloolase Hillar Palametsa hinnangul on jäänud selgusetuks, miks Nõukogude võim Kuperjanovi mälestussammast ei hävitanud, kui Tartust kaotati peaaegu kõik samalaadsed tähised Eesti iseseisvusvõitlusest. Üheks võimaluseks pidas Palamets, et sammas jäeti omamoodi lõksuks, mille juures tabada protestimeelseid, kes käisid sinna tähtpäevade puhul lilli viimas. 1970.–1980. aastatel kujunes selline meelsusenäitamine Tartu üliõpilaste seas populaarseks. Ain Krillo, Jaak Pihlak, Mati Strauss ja René Viljat. Vabadussõja mälestusmärgid. 1. kd. Keila, 2002. Lk 77–78 Ülo Russak, "Miks punavõim ei hävitanud Kuperjanovi ausammast?", Maaleht/Harju Elu, 14.05.2016 (vaadatud 02.08.2024) "Leitnant Julius Kuperjanovi haud", Militaarajaloo pärandturism (vaadatud 02.08.2024) Marvin Laidna, "Kuidas sündis traditsioon jõuluõhtul Julius Kuperjanovi hauda külastada?", ERR, 24.12.2018 (vaadatud 02.08.2024) Ülo Russak, "Miks punavõim ei hävitanud Kuperjanovi ausammast?", Maaleht, 14. mai 2016
Mihkli Vabadussõja mälestussammas

Mihkli Vabadussõja mälestussammas on Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Mihkli külas asuv Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk. Mälestussammas avati 30. mail 1926. Samba lõhkumise kartuses peitsid kohalikud 1950. aastatel samba maa sisse. Juunis 1988 tõsteti sammas üles. Sammas taasavati 26. juunil 1988. Ain Krillo, Jaak Pihlak, Mati Strauss ja René Viljat. Vabadussõja mälestusmärgid. 1. kd. Keila, 2002. Lk 78–80 Mihkli Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris
Narva-Jõesuu Vabadussõja mälestussammas

Narva-Jõesuu Vabadussõja mälestussammas oli Vabadussõjas langenutele püstitatud mälestusmärk Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuus. Mälestussammas avati 24. juunil 1926. Amandus Adamsoni kavandi järgi rajatud 8,5 meetri kõrgune mälestussammas kujutas kaljut, mille tipus seisis lipu ja kilbiga sõjamees. Kalju korrapärane nelinurkne alaosa sümboliseeris Eesti Vabariigi juba väljatöötatud korraldust, "tahumata" tipp aga veel korraldamata alasid, mille juures edaspidist tööd võimaldab valvelolev sõdur. Kalju esiküljel oli kiri "1918–1920 Vabadussõja mälestuseks" ja selle all pronksist reljeefplaat sõjastseeniga. Juunis 1941 sammas purustati. On tänaseni taastamata, olles ainus suur Vabadussõja taastamata mälestusmärk Eestis. Päev enne Narva-Jõesuu Vabadussõja mälestussamba avamist, 23. juunil 1926, avati Narva-Jõesuu luterlikul kalmistul hauasammas Vabadussõjas langenute ühishaual. See on säilinud tänaseni. Ain Krillo, Jaak Pihlak, Mati Strauss ja René Viljat. Vabadussõja mälestusmärgid. 1. kd. Keila, 2002. Lk ?–? "Wabadussõja mälestussamba avamise pidustused Narwa-Jõesuus". Põhja Kodu. 26.06.1926. Tiit Noormets (1996). "Vabadussõja mälestusmärgid Virumaal". Kalju Saaber (toim). Koguteos VIRUMAA. Lääne-Viru maavalitsus, Ida-Viru maavalitsus. Lk 300-301. {{raamatuviide}}: eiran tundmatut parameetrit |Artikli autor= (juhend) "27106 Vabadussõja mälestussammas". Kultuurimälestiste riiklik register. Vaadatud 21.04.2020. "Wabadussõjas langenute mälestussamba pühitsemine N.-Jõesuus". Põhja Kodu. 26.06.1926.
Matti Päts

Matti Päts (sündinud 10. aprillil 1933) on eesti riigiametnik ja poliitik. Ta oli Eesti Kongressi ja VII Riigikogu liige ja kuulus valimisliitu Isamaa. 2001. aastal esines ta Konservatiivide Klubi presidendikandidaadina 2001. aasta Eesti presidendivalimistel, kuid ametlikult teda kandidaadiks ei esitatud. Alates 28. oktoobrist 1992 kuni 31. märtsini 2015 oli ta Riikliku Patendiameti peadirektor. 1940. aastal küüditati ta koos perega Baškiiriasse Ufasse ning pärast vanemate vahistamist paigutati ta lastekodusse. Ta õppis Ufa 44. keskkoolis. Pärast ema vangist vabanemist õnnestus neil Eestisse tagasi pöörduda. Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna 2. keskkooli ja töötas tehases Volta. 1954. aastal astus Tallinna Polütehnilisse Instituuti, mille lõpetas 1959. aastal energeetikuna. Töötas ta lühikest aega meistrina tehases Teras, seejärel insenerina Eesti Energias. 1973. aastal lõpetas Päts kaugõppes Moskva Patendiinstituudi. Matti Päts on Viktor Pätsi poeg ja Konstantin Pätsi pojapoeg. 2000 Valgetähe III klassi teenetemärk Neli asja, millega Matti Päts võiks kiidelda, Õhtuleht, 19. juuli 2001 Matti Päts: Manifest on ilus dokument, Pärnu Postimees, 23. veebruar 2018 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Postglossaatorid

Postglossaatorid (ka kommentaatorid) olid 14.–15. sajandi Itaalia õigusteadlaste koolkond. Postglossaatorite koolkonna rajasid Bartolus de Saxoferrato (1314–1357) ja Baldus de Ubaldis (1327–1400). Postglossaatorid kommenteerisid ja süstematiseerisid Corpus iuris civilist ning mõjustasid oluliselt õigusteaduse kui süsteemi arengut, jätkates seega 11.–13. sajandil Bologna ülikoolis alguse saanud glossaatorite koolkonna tegevust. Postglossaatorid olid mõjukaimad keskaegse Rooma õiguse loojad ja arendajad. Suunda arendati lisaks Itaaliale ka Prantsusmaal. Postglossaatorite koolkond arenes glossaatorite koolkonnast, kuid nad tõlgendasid Corpus iuris civilist praktiliselt ja süstemaatiliselt, mitte selgitavalt, nagu eelkäijad. Kommentaatorid püüdsid seletada ja otsida rakendusi konfliktsetele Corpus iuris civilise tõlgendustele ning lisasid juurde moraalinorme. Teine postglossaatorite koolkonna suund oli feodaalõiguse lähestamine Rooma tsiviilõigusega ning seega ainuvõimu vähenemise soodustamine. 14.–15. sajandit peetakse Rooma õiguse uurimise languse ajaks. Teadusliku töö langus seisneb peamiselt selles, et ei uuritud enam Rooma õiguse algseid tekste, vaid nende juurde kirjutatud glosse, mis andsid võimaluse tõlgendada Rooma õigust meelevaldselt, leides sealt tihti seda, mida seal olla ei saanud.  Pikemalt artiklis Bartolo da Sassoferrato Bartolus de Saxoferrato (it k Bartolo da Sassoferrato) oli itaallasest jurist, kes õpetas Perugias õigusteadust. Ta õppis Barolos ja Bolognas ning uuris ja tõlgendas Justinianuse koodeksit (Codex Iustinianus), mis anti välja Roomas 6. sajandil Justinianus I valitsemise ajal. Bartolus koos mõttekaaslastega alustas ius commune kujundamist, mida kasutati ka Hispaanias, Portugalis ja Saksamaal. Bartolusest sai 1355. a Saksa-Rooma riigi keisri Karl IV saadik. Karl IV andis talle suured õigused ja isikliku vapi.  Pikemalt artiklis Baldus de Ubaldis Baldus de Ubaldis oli Saxoferrato üks kõige silmapaistvamaid ja andekamaid õpilasi. Tal ei olnud mitte niivõrd tugevad ja originaalsed mõtted, kuivõrd suurepärane mälu ja ta valdas skolastilisi meetodeid. Kuulsaks sai ta mõtete selguse ja süstematiseerimise alal. 17-aastaselt sai temast õigusteaduste doktor. Baldus oli mitmes Itaalia ülikoolis professori ametikohal, õpetades ülikoolides õigusteadust. Ta töötas kohtunikuna, advokaadina, jurist-konsultandina. Koostas Pavia linna statuudid (kohalikud õigusaktid). Eesti Entsüklopeedia René David: . Comparative law, Encyclopædia Britannica, vaadatud 27.03.2018 "Bartolus of Saxoferrato". Encyclopaedia Britannica. 2001. I.V. Getman-Pavlova, The Sources of the International Private Law; Theory: Italian Postglossator Baldi de Ubaldi, 2008 Law: J. St. U. Higher Sch. Econ. 13 (2008). HeinOnline.org
Anti

Anti võib tähendada järgmist: anti- on eesliide tähenduses eba-, -vastane, vastu-, vastas-, vastand- Anti on Rihanna album Anti on Eesti ansambel Anti (kartulisort) Anti on mehenimi Anti (perekonnanimi) ...
Jõgeva metsamajand

Jõgeva metsamajand (kuni 1978. aastani Kurista metsamajand) asutati 1947. aastal ja likvideeriti 1992. aastal. Metsamajandi koosseisu kuulusid algselt Avinurme, Kaarepere, Kursi, Laiuse, Lohusuu, Pikknurme, Salla, Torma ja Vaimastvere metskond. Jõgeva metsamajandi maadel viidi läbi 4 täielikku metsakorraldust. Esimene metsamajanduskava koostati 1953. aastal ning see tõi välja küllalt tiheda teedevõrgu, keskmise metsasuse 22,7% (pisut suurem Eesti NSV keskmisest) ja suuremate tööstusettevõtete puudumise majandi piirkonnas. Üldpindala 55 489 ha, metsamaid 41 184 ha (74,2% üldpindalast). Puistute keskmine vanus 31,3 aastat, boniteet III,0. Metsamajandi masinapargist on märgitud 21.09.1953 seisuga 1 veoauto, 1 mootorratas, üksikud vankrid ja 15 rege 46 hobuse jaoks. 1965. aasta metsamajanduskava märgib Pedja metskonna moodustamist ja üldpindala 64 571 ha. Keskmine metsasus 32,3%, metsamaad 49 878 ha (77% üldpindalast). Puistute keskmine vanus 41 aastat, boniteet II,8. Valdavad sega- ja lehtpuupuistud, suuremaid kahjurikoldeid ei olnud, küll aga põdrakahjustusi. 1977. aasta metsamajanduskava järgi on üldpindala 73 582 ha, metsamaa 60 216 ha (81,8%), puistud 57 019 ha (77,5%). Puistute keskmine vanus 42 aastat, boniteet II,6. 1987. aasta metsamajanduskava märgib muutusi maafondis (ära anti enamus turbarabasid). Üldpindala 73 120 ha. Keskmine metsasus 46%, metsamaad 65 675 ha (83% üldpindalast). Puistute keskmine vanus 50 aastat, boniteet II,5. 1998. aasta metsakorraldus Jõgevamaa metsades toimus põhjalikult ümber korraldatud oludes. Mihail Vasiljev 1946–1947 Herman Kriimann 1948–1955 Uno-Armas Kaljurand 1955–1961 Aleksander Ernits 1961–1971 Ain Erik 1971–1981 Priit Saksing 1981–1988 Enn Kangur 1988–1992 Jõgevamaa metsad 1918-2008. Koostaja Kaupo Ilmet, toimetaja Toivo Meikar. Jõgeva 2008, lk. 37. ISBN 9789985984277 Jõgevamaa metsad 1918-2008. Koostaja Kaupo Ilmet, toimetaja Toivo Meikar. Jõgeva 2008, lk. 38. ISBN 9789985984277
Siim Sikkut

Siim Sikkut (sündinud 6. märtsil 1983 Tartus) on Eesti riigiametnik. Ta oli aastatel 2017–2022 Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi digiarengu asekantsler. Sikkut on andnud suure panuse Eesti digiriigi arendamisse ja e-Eesti tutvustamisse maailmas.[viide?] Aastatel 2012–2017 koordineeris Sikkut Riigikantseleis digipoliitika planeerimist[viide?] ja elluviimist valitsuses[viide?], nõustas toonaseid peaministreid digivalitsemise küsimustes[viide?] ning käivitas strateegilisi algatusi selles valdkonnas.[viide?] Koos Taavi Kotka ja Ruth Annusega oli Sikkut e-residentsuse programmi asutaja.[viide?] 1998–2001 Hugo Treffneri Gümnaasium – lõpetas kuldmedaliga reaalklassi (matemaatika, füüsika ja informaatika süvaõpe) 2001–2005 USA-s Princetoni ülikool – bakalaureusekraad rahvusvaheliste suhete erialal 2009–2011 Ühendkuningriigis Londoni ülikool – magistrikraad rahvusvahelise juhtimise Hiinas erialal 2005–2006 – Rahandusministeeriumi riigieelarve osakonna peaspetsialist 2006–2007 – Rahandusministeeriumi riigieelarve osakonna talituse juhataja 2007–2008 – Rahandusministeeriumi riigieelarve osakonna juhataja asetäitja 2008–2012 – Arengufondi majanduspoliitika ja avaliku valitsemise ekspert 2012–2017 – Riigikantselei IKT-poliitika planeerimise ja elluviimise nõunik 2014–… – E-residentsuse programmi asutaja ja nõukogu aseesimees 2017–2022 – Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi side ja riigi infosüsteemide asekantsler 2016 – Soome Lõvi Rüütelkonna I järgu rüütlirist 2014. aastal pakkusid Taavi Kotka, Ruth Annus ja Siim Sikkut Arengufondi ideekonkursil välja idee "10 miljonit e-eestlast aastaks 2025", mis võitis konkursi auhinna: aastase stipendiumi suurusega 2000 eurot kuus. Stipendiumi abil alustati e-residentsuse programmi ettevalmistusi. Tema abikaasa on poliitik Riina Sikkut. Neil on kolm tütart. Suur intervjuu Eesti IT-juhiga: riigi e-teenused muutuvad nähtamatuks, riik tuleb ise abi pakkuma. Eesistumise digiskoor: 5G võitis, "Sajandi armastus" kaotas. E-teenuste järgmine põlvkond ennustab su soove. Tallinna deklaratsioon kohustab Euroopat e-teenuseid tüünima. Kuidas Eesti oma digitaalse eduloo ühe õhtuga tähtsatele külalistele ühe õhtuga puust ja punaseks selgeks teeb. Maaleht Riik asub looma e-teenuste komplekte. Postimees
The Star-Spangled Banner

"The Star-Spangled Banner" on Ameerika Ühendriikide riigihümn. Hümni viis on "To Anacreon in Heaven" ning sõnad on loonud Francis Scott Key. Tavaliselt lauldakse ainult esimest salmi. Hümni sõnadeta muusika: O say, can you see, by the dawn's early light, What so proudly we hailed at the twilight's last gleaming? Whose broad stripes and bright stars, through the perilous fight, O'er the ramparts we watched, were so gallantly streaming! And the rockets' red glare, the bombs bursting in air, Gave proof through the night that our flag was still there: O say, does that star-spangled banner yet wave O'er the land of the free and the home of the brave? On the shore, dimly seen through the mists of the deep, Where the foe's haughty host in dread silence reposes, What is that which the breeze, o'er the towering steep, As it fitfully blows, now conceals, now discloses? Now it catches the gleam of the morning's first beam, In full glory reflected now shines on the stream: 'Tis the star-spangled banner! O long may it wave O'er the land of the free and the home of the brave! And where is that band who so vauntingly swore That the havoc of war and the battle's confusion A home and a country should leave us no more? Their blood has washed out their foul footsteps' pollution. No refuge could save the hireling and slave From the terror of flight, or the gloom of the grave: And the star-spangled banner in triumph doth wave O'er the land of the free and the home of the brave! Oh! thus be it ever, when freemen shall stand Between their loved homes and the war's desolation! Blest with victory and peace, may the Heaven-rescued land Praise the Power that hath made and preserved us a nation. Then conquer we must, for our cause it is just, And this be our motto: "In God is our trust." And the star-spangled banner in triumph shall wave O'er the land of the free and the home of the brave! Muusikavideo YouTube'is