laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
McKey Sullivan

Brittany "McKey" Sullivan (sündinud 9. septembril 1988) on Ameerika Ühendriikide modell, kes võitis saate "Ameerika supermodellid" 11. hooaja.
Lena Gercke

Lena Johanna Gercke (sündinud 29. veebruaril 1988 Saksamaal Marburgis) on saksa modell ja saatejuht. Ta on saate "Germany's Next Topmodel" esimese tsükli võitja. Lenal on õde ja kaks poolõde, kellega tal on ühine isa. Ta kasvas üles Cloppenburgis ja käis katoliiklikus gümnaasiumis, mille lõpetas 2007. Ta on 180 cm pikk, blondeeritud juuste ja siniste silmadega. Tema strateegilised mõõtmed on 90–62–89, jalanumber on 40. Tema modellikarjäär algas 14. augustil 2004 kiirtoiduketi Burger King palgal. Otsekohe sai ta lepingu modelliagentuuriga pildistamise, mannekeenitöö ja tantsuesinemiste jaoks. Ta võitis 29. märtsil 2006 Saksamaa versiooni telesaatest "Ameerika supermodellid", mis kannab nime "Germany's Nest Topmodel". Seda juhtis Heidi Klum. Seejärel sai Gercke mitu uut lepingut, näiteks Microsoftiga Windows Live'i reklaamimiseks, ja poseeris 2006. aasta juunikuu saksa Cosmopolitani kaanel. Teist korda oli ta Cosmopolitani kaanel märtsis 2007. Ta on poseerinud ka paljude muude saksa ja välismaa ajakirjade kaanel. Alates 2009. aastast juhib ta telesaadet "Austria’s Next Topmodel". Seda näitab Austria erakanal Puls 4 ja 2011. aastal oli juba selle saate kolmas hooaeg. Külalisesinejana astus ta üles sarja "Germany's Next Topmodel" teisel ja kolmandal hooajal. Tema elukaaslane on filmirežissöör Dustin Schöne, neil kaks last. Lena Gercke koduleht
Louise Brooks

Mary Louise Brooks (14. november 1906 – 8. august 1985) oli Ameerika Ühendriikide tantsija, modell, sõutüdruk ja tummfilminäitleja. Louise Brooksi tuntumad osatäitmised olid filmides "Pandora laegas" ("Die Büchse der Pandora", 1929), "Tagebuch einer Verlorenen" (1929) ja "Prix de Beauté" (ka "Miss Europe", 1930). Brooks mängis peaosa 17 tummfilmis. Elu lõpuaastatel kirjutas ta memuaariraamatu "Lulu in Hollywood" (1982). 1001 filmi, mida elu jooksul peab nägema. Varrak 2004, lk. 80-81 Louise Brooks andmekogus IMDb (inglise) Louise Brooks Society. All about the silent film star who played Lulu in Pandora's Box. Blogi Louise Brooks Society Louise Brooks interview, circa 1960s A Louise Brooks interview clip from Memories of Berlin: The Twilight of Weimar Culture The Louise Brooks portrait doll by Lenci, 1930 Louise Brooks. Photo Galleries & Profiles of Silent Movie Stars. Silent Ladies & Gents. (Fotod)
Sven Onno

Sven Onno (18. veebruar 1932 Tallinn – 13. juuni 1974 Väinameri) oli eesti ornitoloog. Ta lõpetas aastal 1954 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina, kaitses aastal 1959 bioloogiakandidaadi väitekirja. Ta töötas aastatel 1954–1974 Zooloogia ja Botaanika Instituudis (seejuures aastatel 1970–1974 vanemteadurina). Ta algatas kalakajaka populatsioonide pikaajalise uurimise programmi Eestis. Hukkus 1974. aasta kevadel Puise nina lähedal tormisel merel, kaldale on tema auks püstitatud mälestuskivi. EE 14. köide lk. 343
Kuu (kalender)

Kuu ehk kalendrikuu on aja mõõtühik, mille järgimiseks kasutatakse kalendreid. Üks kuu on ligikaudu sama pikk kui üks Kuu faaside tsükkel. Aastas on 12 kuud ning iga kuu koosneb 28–31 ööpäevast.
Karl-Theodor zu Guttenberg

Karl Theodor Maria Nikolaus Johann Jacob Philipp Franz Joseph Sylvester Freiherr von und zu Guttenberg (sündinud 5. detsembril 1971 Münchenis) on Saksamaa poliitik. Alates 10. veebruarist 2009 oli ta Saksamaa majandus- ja tehnoloogiaminister. Aastatel 2008–2009 oli ta Baieri Kristlik-Sotsiaalse Liidu (CSU) peasekretär. Aastatel 2002 ja 2005 valiti ta Bundestagi liikmeks. 28. oktoobrist 2009 kuni 1. märtsini 2011 oli ta Saksamaa kaitseminister. Ta on olnud päevalehe Die Welt toimetaja. Ta pärineb frangi aadlisuguvõsast. Tema isa on dirigent Enoch zu Guttenberg. Tema vanaisa oli Saksa FV konservatiivne poliitik Karl-Theodor von und zu Guttenberg. Vanaema Rosa Sophie von Arenberg pärineb samuti kõrgaadlist. Vanaisa ja vanavanaonu, katoliiklik monarhist vabahärra Karl Ludwig von und zu Guttenberg osalesid 1944. aastal natsirežiimi vastu suunatud 20. juuli vandenõus ning viimane hukati seetõttu. Tema emapoolne vanaisa Jakob von und zu Eltz on pärit Eltzide suguvõsast, millel on tihedad sidemed Horvaatiaga. Ta on endine Reinimaa veinimeistrite assotsiatsiooni president ja pärast Horvaatia iseseisvumist osales ta Horvaatia poliitikas. 1973 sündis Karl-Theodori noorem vend Philipp-Franz. Vanemad lahutasid abielu 1977. Ema Christiane von und zu Eltz abiellus Joachim von Ribbentropi poja Adolf von Ribbentropiga. Sellest abielust sündisid Rudolf ja Friedrich von Ribbentrop (1989 ja 1990). Veebruaris 2000 abiellus Karl-Theodor krahvinna Stephanie von Bismarck-Schönhauseniga (sündinud 1976), kelle vanavanavanaisa oli Otto von Bismarck. Neil on kaks tütart. Neil on mitu elukohta, sealhulgas Baieri liidumaal Kulmbachis olev Guttenbergi loss, mis kuulub nende suguvõsale juba 1482. aastast. Karl-Theodor zu Guttenbergi koduleht Valimiskampaania on raske töö
Project Runway

"Project Runway" on Ameerika Ühendriikide moedisainiteemaline tõsielusari, mida näitab Lifetime (varem näitas seda Bravo). Saatejuht on modell Heidi Klum. Võistlejad kujundavad etteantud aja jooksul riietusesemeid, kasutades piiratud materjale. Võistlejaid hinnatakse igal nädalal.
Dilämmastikoksiid

Dilämmastikoksiid ehk naerugaas (valem N2O) on keemiline ühend, mis toatemperatuuril on värvitu mittesüttiv gaas, millel on meeldiv, kergelt magus lõhn ja maitse. Seda kasutatakse meditsiinis tuimasti ja valuvaigistina. Naerugaas on tugev osooni lõhustaja atmosfääris. Naerugaas on üks kasvuhoonegaasidest. Aastal 2020 oli naerugaasi kontsentratsioon atmosfääris 333 ppb. See on tõusnud eelnevatel kümnenditel kiirusega umbes 1 ppb aastas, mil umbes 40% ulatuses on naerugaasi moodustumine olnud inimmõjuline. "TÜ teadlaste uuring: soodest immitseb naerugaasi" ERR Novaator, 19. märts 2018
Kallista

Kallista on Melbourne'i äärelinn. Ta asub 36 km Melbourne'i keskusest kagus. Aastal 2006 oli seal 1032 elanikku. Kallista on tuntud kui koht, mille lähedal on lüürasabade elupaik. Kallista varasem nimi oli South Sassafras. Nimi muudeti aastal 1925 Kallistaks Kreeka saare Kallista (tähendusega "kõige ilusam") järgi (nüüd kannab see saar nime Thera, asub Kreeta saarest lõunas). "Paiga ajaloost". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. november 2009. Vaadatud 9. septembril 2009.
Lüürasaba

Lüürasaba (Menura) on perekond värvuliste seltsi kuuluvaid linde. Lüürasabad elavad Austraalias. Nad on tuntud oma erakordselt imitatsiooniderikka laulu ja lüürakujulise saba poolest. Menura alberti – väike-lüürasaba Menura novaehollandiae – hund-lüürasaba
Jahuti

Jahuti (ka soojusvaheti) on mõeldud destillatsioonil või sünteesi käigus tekkivate aurude kondenseerimiseks. Kõige lihtsam jahuti – õhkjahuti – on piisavalt pikk (klaas)toru, kuid selle efektiivsus on väike. Ka destillatsioonikolonnid nagu näiteks Vigreux' kolonn (deflegmaator) on õhkjahutid. Parem soojusvaheti on vesijahuti, milles ringlev vesi hoiab temperatuuri püsivalt madala. Vesijahuti koosneb torust (sirge, spiraalne, kuulikestega jm), kus liigub kondenseeritav aur, ja veesärgist selle ümber. Ehituslikult võib jahutustoru olla ka keskel ja kondenseeritav aur liigub selle ümber. Jahutil on mitu põhitüüpi. Liebigi jahutit kasutatakse nii kaldjahutina destillatsioonil kui ka püstjahutina ehk tagasivoolujahutina. Teisi, nagu kuuljahuti, spiraaljahuti, Dimrothi jahuti, sõrmjahuti jm, kasutatakse püstjahutina kondenseerunud aine tagasivoolutamiseks. Lihtsaim jahuti – Liebigi jahuti Kahte tüüpi spiraaljahutid ehk Grahami jahutid Dimrothi jahuti Kuuljahuti ehk Allihni jahuti Kaks Liebigi ja üks Allihni jahuti Sõrmjahuti Vigreux' kolonn ehk deflegmaator Tööstuslik jahuti ehk kondensaator ehk soojusvaheti on disainitud suure hulga mingi aine auru efektiivseks jahutamiseks ehk kondenseerimiseks. Tehnikas on kondensaator seade auru veeldamiseks aurumasinas, auruturbiinis või külmutusseadmes. Jahutamine Destillatsioon Soxhleti ekstraktor Tõnis Kanger, Marju Laasik (koost). "Orgaanilise keemia praktikum. Laboritehnika". Tallinn, TTÜ Kirjastus 2004, 54 lk. Heiki Timotheus, Ants Tuulmets. "Orgaanilise sünteesi praktikumi laboratooriumitehnika". Tartu, 1983.
Suur-punasuru

Suur-punasuru (Deilephila elpenor) on liblikas surulaste sugukondast. Suur-punasuru lähim sugulane on väike-punasuru, mis on pisut väiksem ja mitte nii värvikirev. Minevikus eristati suur-punasuru nelja alamliiki: D. elpenor elpenor, D. elpenor lewisii, D. elpenor szechuana ja D. elpenor macromera. Tänapäeval peetakse neist kolme esimest sünonüümideks ja üldiselt nimetatakse seda alamliiki D. elpenor elpenor. Viimast alamliiki peetakse siiski eksisteerivaks. See elab Lõuna-Hiinas, Põhja-Indias, Bhutanis ja Birmas. Põhja suunas elab liik kuni Ouluni. Suur-punasuru valmiku eestiivad on oliivrohelised ja roosade kirjadega. Tagatiivad on tumeroosad, musta taganurgaga. Tiibade siruulatus on 50–70 mm. Valmik on väga ilusalt värvunud ning kui ta liigub, siis näib ta roheliselt ja punaselt helkivat. ♂ ♂ △ ♀ ♀ △ Valmikuid söövad mõned nahkhiireliigid. Röövik on varases elustaadiumis roheline, täiskasvanuna enamasti pruun ja 75 mm pikk. Tagakehal on röövikul sarvjas väljakasv. Eesosas on londilaadne kärsak. Häirimise korral tõmbab röövik kärsaku oma esimese kehasegmendi sisse, mis suureneb, tuues esile kehalülidel asuvad silmalaigud. Niimoodi meenutab röövik oma suure pea ja 4 suure silmlaiguga madu. Muidu jahivad röövikuid linnud, kuid rööviku selline maotaoline asend kohutab nad ära (vähemalt mõnikord). Ei ole teada, kas linnud peavad röövikut päriselt maoks või pelutab neid tuttava saagi üldine muutumine ebahariliku ja ereda mustriga kehaks. Suur-punasurusid võib kohata hämaruses sireli, kuslapuu, tõrvalille ja petuunia õitel. Niisuguseid taimi kasvatatakse sageli aedades, nii et suur-punasuru võib kohata isegi linnades. Röövik toitub peamiselt põdrakanepil, madaratel, soovõhal ja fuksial. Suur-punasuru andmebaasis eElurikkus
Elle

Elle on ülemaailmne naistele mõeldud moeajakiri, mis keskendub ilule, meelelahutusele ja tervisele. Selle asutasid 1945. aastal Prantsusmaal Pierre Lazareff ja tema abikaasa Hélène Gordon.
Sports Illustrated

Sports Illustrated on Ameerika Ühendriikide spordiajakiri, mis kuulub Time Warneri konglomeraadile. Ajakirja hakati välja andma 1954. aastal. Esimesed 12 aastat ei olnud ajakiri kasumlik, kuid uus peatoimetaja André Laguerre muutis selle edukaks. Tema käe all hakkas 1964. aastal ilmuma ka iga-aastane eriväljaanne Sports Illustrated Swimsuit Issue. 2006. aasta seisuga oli ajakirjal üle 3 miljoni tellija ning nädalas luges seda üle 23 miljoni inimese. Plunkett, Jack W. (2006). Plunkett's Sports Industry Almanac 2007. Plunkett Research, Ltd. ISBN 1593924151
Kaxgari ringkond

Kaxgari ringkond on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Hiinas Xinjiangis. Piirneb läänes Pakistaniga. 2000. aastal oli 89,4% elanikest uiguurid, 9% hiinlased ja 1% tadžikid. Jaguneb 1 maakonna õigustega linnaks, 10 maakonnaks ja 1 autonoomseks maakonnaks: Kargiliki maakond Kaxgar Konaxahari maakond Markiti maakond Maralwexi maakond Payzawati maakond Poskami maakond Taxkorgani Tadžiki autonoomne maakond Yarkanti maakond Yengisari maakond Yengixahari maakond Yopurga maakond
Päevapaabusilm

Päevapaabusilm (Aglais io) on koerlibliklaste sugukonda päevapaabusilma perekonda kuuluv liblikaliik. Päevapaabusilm on saanud teadusliku nimetuse vanakreeka mütoloogia tegelaskujude, jõejumala Inachose, tema tütre Io ja nümfide järgi. Ta elab Euroopa ja Aasia parasvöötmes. Päevapaabusilma tiibade siruulatus on 40–55 mm. Tiibade ülakülje põhitoon on kirsipruun . Iga tiiva tipus on valge, sinise ja musta tooniga silmlaik. Tiibade alaküljed on tumehallist mustani. Lennul paistab ta hästi silma tiibade ülapoole kirevuse tõttu . Päevapaabusilm △ Päevapaabusilm Eestis, nagu suures osas Euroopast, on päevapaabusilm kõikjal tavaline. Ta lendab augustist septembri alguseni ja pärast talvitumist aprillist juunini enne munemist. Erinevalt paljudest liblikatest talvitub ta valmikuna. Ta muneb kuni 500 muna korraga. Röövik on kuni 42 mm pikk. Tal on 6 rida jäiku ogasid ja igal kehasegmendil on palju pisikesi valgeid täppe. Ta koorub munast umbes nädal aega pärast munemist ning toitub kõrvenõgestel ja humalatel. Röövikud elavad mitmekaupa. Nukk on nurgeline ja liblika pea on nukus suunatud allapoole. Täiskasvanud päevapaabusilmad elavad metsadel, põldudel, aasadel, karjamaadel, parkides ja aedades. Nad elavad mägedes kuni 2500 m kõrguseni merepinnast ning toituvad mitmesuguste taimede nektarist, puumahlast ja mädanenud puuviljadest. Päevapaabusilm on kujutatud "Loomade elu" 3. köite esikaanel koos pääsusaba ja ohakaliblikaga. "Loomade elu", 3. kd., lk 300
Elutõde

Elutõde oli aastatel 1936–1940 Tallinnas ilmunud õigeusu ajakiri, Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku häälekandja. Ajakiri ilmus 2 korda kuus, mõned numbrid lisadega. Väljaandja, pea- ja vastutav toimetaja oli ülempreester Nikolai Päts.
Sergei Hints

Sergei Hints, ka Sergius Hints (17. detsember 1917 Tallinn – 13. mai 1974 Värska) oli eesti õigeusu preester, aastast 1948 Võru praost. Lõpetas 1937 Petseri vaimuliku seminari, pühitseti 1939. aastal diakoniks ja seejärel samal aastal preestriks. Teenis aastatel 1939–1942 Mõniste-Ritsiku ja aastatel 1942–1948 Tahkuranna kogudust. Aastast 1948 kuni surmani oli Värska koguduse esipreester ja Võru praost. 1953 ülendati ülempreestriks. Aastast 1963 teenis paralleelselt asendusvaimulikuna ka Mõniste-Ritsiku kogudust. Suri mais 1974 ja maeti Tallinna Aleksander Nevski kalmistule. Sõtšov, Andrei. Eesti õigeusu piiskopkonna halduskorraldus ja vaimulikkond aastail 1945–1953 : magistritöö. Tartu : Tartu Ülikool, 2004. Lk 148–149. Sergei Hints Eesti biograafilises andmebaasis ISIK EAÕK vaimulike andmebaas Ametisse pühitsemise laululeht fotoga, 24. september 1939
Tanel Joamets

Tanel Joamets (sündinud 14. septembril 1968) on eesti pianist ja pedagoog. Tanel Joamets on õppinud klaverit Vassili Vesselovi ja Anu Antzoni juures Tartu I Lastemuusikakoolis ja Tartu Muusikakoolis (praegu Heino Elleri Muusikakool) ning professor Valdur Rootsi juures Eesti Muusikaakadeemias. 1998. aastal täiendas end Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. 1993. ja 1994. aastal võitis preemiad üle-eestilisel Griegi konkursil ja vabariiklikul konkursil. Kahel rahvusvahelisel Skrjabini konkursil Venemaal 1995 ja 2000 jõudis finaali, esimesel pälvis diplomi, teisel tuli laureaadiks. 1996. aastal võitis eripreemia improvisatsiooniansambli Ekstemporistid koosseisus Düsseldorfi Moodsa Kultuuri Konkursil. 2010. aastal pälvis Tanel Joamets Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali interpreedi aastastipendiumi. Tanel Joamets on ka Eesti Interpreetide Liidu 2010. aasta stipendiaat. Andnud soolokontserte Soomes, Saksamaal, Inglismaal, Austraalias ja Kanadas. Pärast preemiavõitu Moskvas 2000. aastal on esinenud sageli paljudes Venemaa linnades. Kontserdid on ulatunud üle terve Venemaa enam kui 50 linna Murmanskist Kislovodskini, Kaliningradist Kamtšatkani, ka suurlinnadesse nagu Moskva, Kaasan, Rostov, Ufaa, Perm, Jekaterinburg, Omsk, Novosibirsk, Krasnojarsk, Irkutsk, Habarovsk, Vladivostok [1]. Ta on esitanud Skrjabini, Rahmaninovi, Mozarti, Raveli, Griegi ja Schnittke klaverikontserte mitme Eesti ja Venemaa orkestriga. Lisaks klassikalisele repertuaarile esineb Joamets tihti ka improviseerijana, nii vabas kui ka džässistiilis. Joamets oli 2000–2006 Tartus toimunud festivali IMPROVIZZ kunstiline juht. Ta töötab Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias ning Heino Elleri Muusikakoolis, kus õpetab klaveri eriala ja improvisatsiooni. 2015 Tartumaa kultuuripärl Tema vennad Lasse Joamets ja Andres Joamets on samuti muusikud. Päring inforegister.ee[alaline kõdulink] Raimu Hanson: "Muusikahuvi kandub põlvest põlve" Tartu Postimees, 12. juuni 2006 Tanel Joametsa koduleht Tanel Joamets H. Elleri nim. Tartu Muusikakooli veebilehel Танел Йоаметс: «В музыке главное – живое прикосновение…» Абакан (Abakani linna nädalaleht), 25. märts 2009 (vene keeles) Tanel Joamets Eesti Muusika Infokeskuse lehel Tanel Joamets Eesti Interpreetide Liidu lehel
Paul von Benckendorff (1853–1921)

Krahv Paul Leopold Johann Stephan von Benckendorff (29. märts 1853 Berliin – 28. jaanuar 1921 Narva) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane. Sõjaväeteenistusse astus 1871. aastal. Järgmisel aastal ülendati ohvitseriks. Teenis ratsakaardiväes. Võttis osa Vene-Türgi sõjast 1877–1878. Paul von Benckendorffi autasustati 1879 aastal kuldmõõgaga. 1893. aastal ülendati ta polkovnikuks, 1901 kindralmajoriks ja 1907. aastal kindralleitnandiks. Suri 28. jaanuaril 1921 Narva haiglas. Krahv Paul Benckendorff abiellus 1897. aastal vürstitar Maria Dolgorukovaga, kes oli vürst Sergei Dolgorukovi ja krahvinna Maria Apraksina tütar. Viited: Benckendorff Ajalooarhiiv "Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Teil 2, 3: Estland, Bd.: 3" Görlitz. 1930. Lk. 34 Croÿ hertsogite sugupuu Salm-Salmi vürstide sugupuu Last days at Tsarskoe Selo by Paul Benckendorff Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust (XI. 1. 2.)
Siiditee (täpsustus)

Siiditee oli ajalooline kaubatee, mille nime on ka hiljem kasutatud. The Silk Road oli telekanali NHK tehtud koostöös CCTV-ga dokumentaalseriaal, mis läks eetrisse 7. aprillil 1980.: 1980 The Silk Road 1983–1984 The Silk Road II 1988 The Silk Road of the Sea Silk Road Suite oli Kitarō muusika NHK dokumentaalseriaalile The Silk Road. The Silk Road, 1988. aasta film The Silk Road Project, mittetulunduslik organisatsioon Silkroad Online, 2005. aastal loodud video- ja arvutimäng. Silk Way Airlines 50 Years of NHK Television "September 8, 2003, NHK and CCTV Press Release "The Silk Road" is Back in HD" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 8. mai 2012. Vaadatud 22. augustil 2011.
Adõtša

Adõtša (jakuudi Аадыча, vene Адыча) on jõgi Venemaal Sahhas. Jõgi algab Tšerski mäestikust ja voolab laias orus loodesse. Suubub paremalt Janasse. Jõe pikkus on 715 km, valgala pindala 89 800 km², keskmine vooluhulk on 500 m³/s.
Suessi laht

Suessi laht on laht Punase mere põhjaosas. Laht piirneb läänes Aafrikaga ja idas Aasiaga. Laht on 325 km pikk ja 45 km lai, sügavus on keskmiselt 40 ja maksimaalselt 60 m. Laht jääb täies ulatuses Egiptuse sisevetesse. Lahe põhjaosas asub Suessi sadam, millest lähtub Suessi kanal. See ühendab Punast merd Vahemerega ja võimaldab märgatavalt lühendada mereteed Euroopast India ookeanile: enam pole vaja sõita ümber terve Aafrika nagu enne kanali valmimist 1869. aastal. Sellest tulenevalt on Suessi laht väga tiheda laevaliiklusega. Lisaks Suessile on suurimad lahe kaldal olevad asulad põhjast lõunasse lahe idakaldal (Aasias) Abu Zanimah, Abu Rudays, At-Tufr ja Sharm el Sheikh ning läänekaldal (Aafrikas) Ayn Sukhnah, Az-Zafaranah, Ras Gharib, Az-Zaytunah ja Jamsah. Lahe kummalgi kaldal on maantee, mis mainitud asulaid selles järjekorras ühendab. Suessi lahe on moodustanud suhteliselt noor, kuid praegu passiivne rift umbes 28 miljonit aastat tagasi. Teine rift kulgeb Punase mere põhjatipust põhja, moodustades Al-‘Aqabah' lahe, kuid ei lõpe Al-‘Aqabah' lahe otsas, vaid jätkub mööda Iisraeli ja Jordaania piiri läbi Surnumere ja Kinnereti järve.
Lembit Avesson

Lembit Avesson (10. jaanuar 1925 Tallinn – 8. jaanuar 2008 Toronto) oli Kanadas Torontos elanud eesti helilooja ja organist. Ta oli hariduse saanud Tallinna Konservatooriumis ja Toronto Kuninglikus Konservatooriumis. Ta asutas koori Musica Divina Choir ning oli selle dirigendiks. Tema õde oli pianist Elsa Avesson (1911–1986) ja vend oli viiuldaja Rudolf Avasalu (1915–1949). Ave Maria. Soprano and piano, op 77 Neli laulu. Sopran, flööt, viiul ja kitarr, op 74 "Lahkus Lembit Avesson" Eesti Elu, 18. jaanuar 2008
Deaflympics

Deaflympics (varasema nimega Kurtide Olümpiamängud ja Rahvusvahelised Kurtide Mängud) on ROK-i poolt sanktsioneeritud kurtide sportlaste tippvõistlus. Mänge korraldab algusest peale Comité International des Sports des Sourds (CISS, "Kurtide Rahvusvaheline Spordikomitee"). Kurtide olümpiamängud toimuvad iga nelja aasta tagant ning on olümpiamängude järel pikima ajalooga suurvõistlus. Pariisis 1924. aastal peetud esimesed mängud olid esimene puudega inimeste rahvusvaheline spordiüritus. Teise maailmasõja ajal oli mängudes vaheaeg. Alates 1949. aastast peetakse ka talimänge. Esimestel mängudel Pariisis osales 145 sportlast üheksast Euroopa riigist. 20. mängud toimusid 2005. aastal Austraalias Melbourne'is, kus osales rohkem kui 3200 sportlast ja ametnikku 67 riigist. Mängude ametlik nimetus oli esialgu Rahvusvahelised Kurtide Mängud (kuni 1965). Aastatel 1966–1999 peeti Kurtide Olümpiamänge. Alates 2000. aastast on mängud tuntud praeguse nimega Deaflympics (sageli nimetatakse ekslikult kurtide olümpiamängudeks). Osalemiseks peab sportlase paremini kuulva kõrva kuulmiskahjustus olema vähemalt 55 dB. Kuuldeaparaadid, kõrvaimplantaadid jms on keelatud. Programmi kuuluvad järgmised spordialad. Kergejõustik Sulgpall Rannavõrkpall Bowling Jalgrattasport Judo Karate Orienteerumine Laskesport Ujumine Lauatennis Taekwondo Tennis Vabamaadlus Kreeka-Rooma maadlus Korvpall Jalgpall Võrkpall Iluvõimlemine Sukeldumine Käsipall Veepall Mäesuusatamine Murdmaasuusatamine Lumelaud Curling Jäähoki Kiiruisutamine Suusahüpped Kurtide olümpiamänge on võõrustanud 36 linna 21 riigis, kuid linnad väljaspool Euroopat ja Põhja-Ameerikat vaid kolm korda (Christchurch 1989. aastal, Melbourne 2005. aastal ja Taipei 2009. aastal). Kopenhaagen on ainus linn, kes on võõrustanud kurtide suveolümpiamänge kaks korda (1949. ja 1997. aastal). Oslo korraldas kaks korda talimänge (1953. ja 1987. aastal). Järgmised mängud toimuvad 2013. aastal Ateenas ja talimängud 2011. aastal Slovakkias Kõrg-Tatras ning 2015. aastal Kanadas Vancouveris. Kurtide olümpiamängud ametlik koduleht (inglise keeles) Kurtide olümpiamängude otseülekannede ja ajakavade programmi ametlik koduleht (inglise keeles)
Eukleides

Eukleides (Εὐκλείδης; ka Eukleides Aleksandriast) oli kreeka matemaatik, keda tuntakse ka "geomeetria isana". Ta oli aktiivne hellenistliku ajastu Aleksandrias Ptolemaios I valitsemisajal (323-283 eKr). Tema 13 raamatust koosnev teos "Elemendid" on üks matemaatika ajalugu kõige enam mõjutanud teoseid. See kogumik oli ilmumisajast kuni 20. sajandi alguseni kasutusel matemaatika- ja geomeetriaõpikuna. Selles leidunud põhitõdesid kutsutakse nüüd Eukleidese geomeetriaks. Eukleidiline ruum Eukleidese teoreem [1] (ingliskeelne tõlge raamatust Elemendid)
Šantari saared

Šantari saared (vene Шантарские острова) on asustamata saarestik Ohhoota mere Uda lahe ja Tuguri lahe suudmes. Saarestik koosneb 15 saarest kogupindalaga umbes 2400 km². Saared on mägised: suurim kõrgus on 720 m (Vesjolaja mägi Suur-Šantaril). 12 kõige suuremat saart on kõik vähemalt 90 meetrit kõrged. Saarestikku kuuluvad Suur-Šantar (1790 km²), Feklistovi saar (372 km²), Väike-Šantar (100 km²), Belitši (70 km²), Prokofjevi (40 km²), Kussovi (10 km²), Sahharnaja Golova (6 km²), Južnõi (3 km²), Ptitši (3 km²), Severnõi (1 km²), Sredni (alla 1 km²), Utitši (alla 1 km²) ja Medveži saar (alla 1 km²). Mandrist eraldavad saari Šantari meri ja Lindholmi väin. Viimane on kõige kitsamas kohas 5 kilomeetrit lai. Šantari mereks nimetatakse Suur-Šantari ja Feklistovi saare ning mandri vahele jäävat ala, kus paikneb enamus ülejäänuid, väikesi Šantari saari. Saared koosnevad liivakivist ja kildast. Suurematel saartel kasvavad lehisemetsad, kuusikud ja kääbusseedermännimetsad. Seal elutseb ohustatud linnuliike. Halduslikult kuuluvad saared Venemaale Habarovski kraisse Tuguri-Tšumikani rajooni. 2010. aastal plaanitakse Šantari saared muuta rahvuspargiks. Šantari saared on küll asustamata, kuid mandril elavad nivhi kalamehed on neid ammuilma tundnud kalapüügikohana. Muu maailma jaoks avastas need saared vene maadeavastaja Ivan Moskvitin, kes koos rühma kasakatega Amuuri suudmest põhja poole purjetas ja tagasitulekul 1640. aasta aprillis saarteni jõudis. Moskvitin teatas oma avastusest Tomskis asuvale vojevoodile vürst Štšerbatovile. Moskvitini aruande põhjal valmis 1642. aasta märtsis Venemaa esimene Kaug-Ida kaart. Venelased uurisid saari põhjalikult aastatel 1711–1725. "Russian Conservation; Endangered Ecosystems, New Protected Areas Planned for Russia, page 43" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 17. mai 2008. Vaadatud 11. septembril 2009.