laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nehatu looduskaitseala

Nehatu looduskaitseala on looduskaitseala Pärnumaal Lääneranna vallas Rame, Nehatu, Pivarootsi Paatsalu, Hõbesalu ja Muriste külas (58° 32′ 50″ N, 23° 39′ 29″ E). Kaitseala pindala on 1011,3 ha. Nehatu looduskaitseala koos Puhtu-Laelatu looduskaitsealaga on nimetatud Ramsari-alade hulka. Kaitseala kattub ka Natura aladega Väinamere linnuala ja Väinamere loodusala. Kaitseala ajalugu ulatub 1957. aastasse, mil kaitse alla võeti Nehatu sooalad ja selle elustik. Looduskaitsealaks organiseeriti see 2001. aastal. Nehatu kaitseala põhieesmärk on Nehatu soo, praeguste ja endiste merelahtede, roostike ning vee- ja rannikulinnustiku kaitse. Nehatu soo on kujunenud endise merelahe kinnikasvamise tagajärjel umbes 4500 aastat tagasi. Seal leidub väikseid reliktseid madalaveelisi jäänukjärvi. Soopinna kõrgus on 2,5-3,8 m. Nehatu soos esinevad ühed suuremad Atlantilise kliimaperioodi relikti - lääne-mõõkrohu kogumikud Eestis. Kaitseala on tähtis lindude rändepeatuspaik. Kaitseala läbivad või sellel asuvad järgmised veekogud: Kuuendiku kraav, Hõbesalu kraav, Kangruaadu järv, 5 Nehatu soo laugast, Lammastejärv, Kiissa järv, Kiissa laht, Käomardi laht, Teotalli laht, Kahvatu laht. Kaitstavad loomaliigid: merikotkas (Haliaeetus albicilla), roo-loorkull (Circus aeruginosus), tilder (Tringaea), rändel sookurg (Grus grus). Kaitstav taimeliik: Cladium mariscus. Nehatu looduskaitseala keskkonnaregistri kood on KLO1000175. Nehatu piiranguvöönd (945,2 ha); Nehatu sihtkaitsevöönd (66 ha). Nehatu looduskaitseala kaitse-eeskiri Nehatu looduskaitseala keskkonnaportaalis ENSV MN määrus 11. juulist 1957. a. nr. 242 Abinõudest looduskaitse organiseerimiseks Eesti NSV-s
The Open Door

"The Open Door" on ansambli Evanescence teine stuudioalbum. Album anti välja Poolas 25. septembril 2006. Esimene singel sellelt albumilt oli "Call Me When You're Sober" (ilmus 31. juulil 2006).
Toitumistüüp

Toitumistüüp (ehk troofia ehk esmane toitumistüüp) on organismide toidusaamise põhimõtteline viis. Üldbioloogias ja ökoloogias jaotatakse toitumistüüpe kolme üldise toidu komponendi (energiaallika, elektronidoonori ja süsinikuallika) päritolu järgi. Niisuguses klassifikatsioonis kasutatakse troofia tüüpide tähistamisel kuut eesliidet. Kui energiaallikaks on: keemilised ühendid – kemotroofia valgus – fototroofia Kui elektroni andjaks (doonoriks) on: anorgaanilised ühendid – litotroofia orgaanilised ühendid – organotroofia Kui süsiniku allikaks on: süsihappegaas – autotroofia orgaanilised ühendid – heterotroofia Selle klassifikatsiooni alusel on võimalik kaheksa erinevat toitumistüüpi, mis kõik ka erinevatel organismidel Maal esindatud on. Nende nimetamisel kombineeritakse kuut eesliidet samas (energiaallikas, elektronidoonor, süsinikuallikas) järjekorras. Näiteks enamik rohelisi taimi on fotolitoautotroofid, loomad ja nende seas inimene kuuluvad kemoorganoheterotroofide hulka. Tihti kasutatakse seda klassifikatsiooni ka vaid energia- ja süsinikuallikat märkides. Siis saame neli tüüpi - kemoautotroofia, kemoheterotroofia, fotoautotroofia, fotoheterotroofia. Leidub ka organisme, kes võivad kasutada mitut toitumistüüpi. Näiteks neid, kes on ühtaegu nii autotroofid kui heterotroofid, s.o. võivad kasutada nii orgaanilist kui anorgaanilist süsinikuallikat, nimetatakse miksotroofideks. Selline on nt silmviburlane. bakterite toitumine ja ainevahetustüübid metabolism toitumisviis
Tšuvaši keel

Tšuvaši keel (tšuvaši keeles чăваш чĕлхи) on turgi keelte hulka kuuluv keel, mida kõnelevad tšuvašid. Et tšuvaši keelel on palju sarnaseid jooni soome-ugri keeltega, siis peeti seda keelt veel 19. sajandi lõpu poolegi ekslikult soome-ugri keelte hulka kuuluvaks. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel valdas Venemaal tšuvaši keelt 1 042 989 inimest. Sealhulgas Tšuvaššias valdas tšuvaši keelt 697 884 inimest. Hoolimata suhteliselt suurest kõnelejate arvust loetakse tšuvaši keelt ohustatud keeleks. 2012. aastal ilmus Venemaal 80 nimetust tšuvašikeelseid raamatuid ja brošüüre kogutiraažiga 146 000 eksemplari. 2019. aastal ilmus Venemaal tšuvaši keeles 49 nimetust raamatuid ja brošüüre kogutiraažiga 67 350 eksemplari. Tšuvaši keelel on kaks suurt murret – anatri ja virjal. Kirjakeel on teada 18. sajandist. Alates 1872. aastast kasutatakse kirillitsat. Tšuvaši aaped ja nende ladinakirjalised vasted (NB! Ei ole transkriptsioon eesti keelde): ISO 639-1 kood: cv ISO 639-2 kood: chv "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. jaanuar 2021. Vaadatud 2. detsembril 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 9. mai 2020. Vaadatud 2. detsembril 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.helsinki.fi/~tasalmin/europe_report.html#Chuvash "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. mai 2013. Vaadatud 13. detsembril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuli 2020. Vaadatud 18. mail 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Koodivahetus. Tšuvaši keelest ja meelest Eestis. Iraida Zahharova lugu Keelekõrv, 14. november 2009 Эктор Алос-и-Фонт. Оценка языковой политики в Чувашии 15 июня 2012 года в Чебоксарах состоялся пикет в защиту чувашского языка Эктор Алос-и-Фонт, «Преподавание чувашского языка и проблема языкового поведения родителей», Чувашский государственный институт гуманитарных наук, 2015, Шупашкар. Скоро чувашский язык останется «какой-то культурной традицией» Тутарстанра чӗлхе пирки сӑмахларӗҫ
Ungari kirjandus

Ungari kirjandus on ungari keeles kirjutatud kirjandus. Pál-tänava poisid Ungari kirjanike loend Hungaroloogia Ungari kirjandus eesti keeles Ivar Sinimets "Ungari kirjandus mitteungarlasele"
Oskar Luppe

Oskar Luppe (23. mai 1894 Vana-Tänassilma vald, Viljandimaa – 6. mai 1967 Nõmme) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). Oskar Luppe teenis Eesti Vabadussõja ajal Tallinna 1. kaitsepataljonis staabikaptenina ja alamkaptenina 3. roodu ülemana. Seejärel 8. jalaväepolgus alamkaptenina kuni 25.07.1919. aastal ohvitseride reservi üleviimiseni. 15.01.1920 viidi ta üle teenistust jätkama Eesti Merejõudude Mereväe ekipaaži 1. roodu komandöriks. 21.04.1920 ülendati alamkaptenist kapteniks. 22.02.1924 ülendati kaptenist majoriks, teenistuse jätkamisega Eesti Merejõudude Staabis. 24.02.1929. aastal nimetati ta Mereväe ekipaaži ülemaks. 01.04.1934. aastal suunati ta Kaitsevägede staabist 7. Jalaväerügemendi pataljoniülema kt. 16.11.1936. aastal nimetati ta Tallinna garnisoni, komandantuuri ja vahipataljoni ülema abi kt. 29.06.1941 mobiliseeriti kolonelleitnant Oskar Luppe nõukogude okupatsioonivõimude poolt Punaarmeesse, kuid 30.06.1941 läks Saksa poolele üle ning viibis kuni 1942. aastani Saksa sõjavangis. Kotkaristi IV klassi teenetemärk (20. veebruar 1935) Kes saabusid sõjavangist, Sakala (1878-1940), nr. 37, 6 märts 1942 Oskar Luppe, EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940
Eduard Ahman

Eduard Ahman VR I/3 (8. aprill 1889 Vana-Antsla vald, Võrumaa – 29. juuni 1942 Norillagi vangilaager, Krasnojarski krai) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1938). Omandas Pihkva maamõõdukoolis maamõõtja kutsehariduse. Töötas 1910–1914 riigiametnikuna Pihkva maakorralduse komisjonis. Esimese maailmasõja alul astus Vene sõjaväkke. Sõjalise ettevalmistuse sai Petrogradis Pauli sõjakoolis, kus pärast lõpetamist 1915. aastal ülendati lipnikuks. Oli seejärel kaks aastat rindel võideldes 16. Siberi kütipolgu koosseisus Riia all sakslastega. Tuli seejärel Eesti rahvusväeosadesse, teenis 3. jalaväepolgus. Vabadussõja ajal tegutses Valgas kaitseliidu ülemana, Haapsalus piirivalve ülemana, 2. diviisi tagavarapataljonis rooduülemana ja alates 1919. aastast 7. jalaväepolgu ülema abina. Rahuajal teenis mitmesugustel staabiteenistuse ja riviala ametikohtadel. Pärast sõja lõppu täiendas end Tondil alalisväeohvitseride kursustel 1923 ja Eesti kõrgemas sõjakoolis 1927. Oli ajakirja Sõdur tegevtoimetaja 1925–1932. 1932–1934 oli 3. Üksiku jalaväepataljoni ülem. Juulis 1934 määrati Sõjavägede Staabi topo-hüdrograafiaosakonna ülemaks, kust 1938. aastal määrati Sõjavägede staabiülema teiseks abiks ja ratsaväe inspektoriks. 1931. aastast oli rahvusvahelise Läänemere Geodeetilise Komisjoni hääleõiguslik liige. Eduard Ahman vahistati 14. juunil 1941 ja küüditati NSV Liitu, kus ta Norillagi NKVD tribunali otsusega 16. detsembril 1941 surma mõisteti ja 29. juulil 1942 hukati. 1921 Vabadusristi I liigi 3. järk ja tasuta maa normaaltalu suuruses 1935 Kotkaristi III klassi teenetemärk Kaitseliidu Valgeristi III klass Püha Stanislavi orden Püha Anna orden Läti Kolme Tähe ordeni IV klass Tema vend oli ehitusinsener Arnold Ahman. Sünnipäevalapsi. Kolonel Ed. Ahman 50-aastane - Päevaleht, 7. aprill 1939 "Eesti Vabadusristi kavalerid". Stockholm: Välis-Eesti & EMP, 1984. Lk 83 Mati Õun, Jaak Pihlak. "Eesti ohvitserid ja sõjandustegelased." I kogumik, Tallinn 1998. Lk 12-13 Eesti ohvitserid 1918-1940
Tšuvašid

Tšuvašid (endanimetus чӑвашсем) on turgi rahvas Euroopas Volga keskjooksul. Nad räägivad tšuvaši keelt. Peamisteks tšuvaššide asualadeks on Tšuvaššia, Tatarstan ja Baškortostan. 1989. aastal oli tšuvašše Venemaal 1 773 645. Neist vaid 906 922 elas Tšuvaššias. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 1 435 872 tšuvašši, neist Tšuvaššias 814 750. Tšuvaššide Kaasani khaaniriigi asualad liideti Moskva tsaaririigiga 1552. aastal. Tšuvašid olid paganausulised, kuid nende hulgas oli teataval määral levinud ka islam. 17. sajandil algas tšuvaššide ristimine vene õigeusku, 18. sajandil muutus see massiliseks ja vägivaldseks. Suur osa tšuvašše rändas välja mujale Volgamaile ja Siberisse, et vene õigeusku astumist vältida. Samal põhjusel asus 19. sajandi lõpul Türki ümber umbes 100 000 islamiusulist tšuvašši. Tšuvašid jagunevad kolme etnograafilise rühma vahel: mäetšuvašid (вирьял, тури; Tšuvaši Vabariigi põhja- ja kirdeosas); niidutšuvašid (анат енчи; Tšuvaši Vabariigi kesk- ja edelaosa) ning orutšuvašid (анатри; Tšuvaši Vabariigi lõunaosa ning väljaspool Tšuvaššiat). Materiaalses kultuuris ja eriti ornamentikas on tšuvaššidel palju ühisjooni soome-ugri rahvastega, arvataksegi, et tšuvašid on turgi keelele üle läinud soomeugrilased. Üldiselt peetakse tšuvašše koos bulgaarlastega bulgaaride järeltulijaiks.[viide?] Eestis elas 2021. aasta rahvaloenduse andmetel 334 tšuvašši, 2011. aasta rahvaloenduse andmetel aga 373 tšuvašši. Eestis tegutseb kaks tšuvaši kultuuriseltsi: Narvas on 2003. aastal asutatud selts Narspi ja Tallinnas 1990. aastal asutatud Tšuvaši Kultuuriselts. Mõlemal seltsil on oma pärimusmuusika kollektiiv: Narspi ja Palan. Tallinnas tegutseb ka tšuvaši folk-pop-ansambel Tarai (Тарай). Tšuvaši päritolu on Eesti laulja Elina Netšajeva[viide?] ja vehklejast olümpiavõitja Svetlana Tširkova. Tšuvaši päritolu oli ka näitleja Angelina Semjonova.[viide?] Tšuvaši kongress http://demoscope.ru/weekly/ssp/census.php?cy=6 "Arhiivikoopia". Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. september 2018. Vaadatud 22. juunil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. juuni 2014. Vaadatud 22. juunil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Eesti rahvaste raamat : rahvusvähemused, -rühmad ja -killud. Tallinn, 1999, lk. 464 Päring Statistika andmebaasist Päring Statistikaameti andmebaasist Narspi Tšuvaši Kultuuriselts "Palan". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. september 2013. Vaadatud 30. augustil 2013. Taraj Gunnar Press. Eesti vehklemise raamat: 1908-2018. Eesti Vehklemisliit, 2018. Lk 170 Artikkel "Чуваши" saidil Hronos (vene keeles)
Hispaania linnade loend

Loend ei ole täielik # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y A Coruña, Albacete, Alcalá de Henares, Algeciras, Alicante, Almeria, Aranjuez, Atapuerca, Ávila, Ayerbe, Avila de los Caballeros Badajoz, Badalona, Baeza, Barakaldo, Barcelona, Bilbao, Burgos Caceres, Cadiz, Calahorra, Calatayud, Capileira, Cartagena, Cordoba, Corunna, Cuenca Donostia, Daroca Elx, Escurial Figueras Getxo, Gijon, Girona, Granada, Guadix Hondarribia Inca Jerez de la Frontera, Jumilla La Corana, Las Palmas de Gran Canaria, León, Lerida, Linares, Lleida, Lloret de Mar, Lugo Madrid, Málaga, Marbella, Melilla, Murcia, Mérida Nirva Oliva, Olivenza, Oviedo, Ovledo Palma, Palma de Mallorca, Pamplona, Ponferrada, Portbou, Portugalete Reus, Ronda, Rota Sagunto, Salamanca, San Tander, Santiago de Compostela, Santillana del Mar, Saragossa, Segovia, Sevilla Tarragona, Terrassa, Toiedo, Toledo, Tortosa, Tossa del mar, Trebujena Ubeda, Ubrique Zamora, Zaragoza, Zumaia Valencia, Valladolid, Vera, Vigo, Vilanova i la Geltrú, Villarrobledo, Vitoria-Gasteiz
Roland Tiiroja

Roland Tiiroja (sündinud 25. novembril 1987) on eesti trummar. Roland on pärit Põltsamaalt. 2005. aastal kolis Tallinna ja hakkas Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis õppima löökpille. Tegutses pikemalt ansamblis Kristjan Kasearu & Paradise Crew. Mängib veel ansamblites Mait Seger, The Mary ja trios Freddy Tomingas and The Riff.
Marko Aleksejev

Marko Aleksejev (sündinud 14. veebruaril 1979 Tartus) on endine Eesti kergejõustiklane (kõrgushüppaja). Tema nimel on kõrgushüppe Eesti siserekord tulemusega 2.27. Isiklik rekord on 2.28 (2005). Eesti rekord on 2.30 (5. juuni 1996, Rakvere) ja kuulub Marko Turbanile. 2001 – universiaadil 6. koht. 2004 – ületanud Ateena olümpiamängudel nii 2.10 kui ka 2.15 esimesel katsel, ei suutnud Marko kolme katsega jagu saada kõrgusest 2.20 ning sellega olid Ateena olümpiamängud tema jaoks lõppenud. 2.15 andis talle 31. koha jagamise. Olümpiakulla võitis rootslane Stefan Holm tulemusega 2.36, olles ainus selle kõrguse ületaja. Marko Aleksejev on 196 cm pikk ja kaalub 85 kg. Marko Aleksejev elab Varbolas. Tema treener oli Allan Elerand. Hobideks on jaht, matkamine ja matkade korraldamine. Biograafia ESBL-is
Hold Me Now

"Hold Me Now" on Johnny Logani loodud ja esitatud laul, mis võitis 1987. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Iirimaad esindades esikoha. Laulu sõnad
Vladimir Velman

Vladimir Velman (sündinud 25. septembril 1945 Tallinnas) on Eesti poliitik ja ajakirjanik. Velmani eestlasest isa Nikolai sündis 1907. aastal Peterburi kubermangus Oranienbaumis ja oli Friedrich Robert Faehlmanni venna Carl Friedrich Philippi järeltulija. Velman lõpetas Tallinna 23. Keskkooli 1963. aastal ja Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstus- ja tsiviilehituse erialal 1970. aastal. Velman on töötanud RPI Tööstusprojektis tehnikuna 1966, Tallinna Mererajooni komsomolikomitee koolide osakonna juhatajana 1967, ENSV Varumisministeeriumis vaneminsenerina 1970 ja 1972, ajalehe Molodjož Estonii ajakirjanikuna ja osakonnajuhatajana 1972–1975, uudisteagentuuri APN Eesti korrespondendina 1976–1980, venekeelse "Aktuaalse kaamera" toimetajana, vanemtoimetajana ja Eesti Televisiooni venekeelsete saadete peatoimetajana 1980–1995 ning ajalehe Estonija toimetajana ja peatoimetajana 1995–1999. Velman oli aastail 1990–1992 Eesti Kongressi liige (üks 43 Eesti Vabariigi kodakondsuse taotlejate seast valitud sõnaõiguslikust liikmest). Ta kuulub 1994. aastast Eesti Keskerakonda. Ta oli aastail 1993–2005 Tallinna Linnavolikogu liige. Velman oli 1995. aastast VIII Riigikogu liige ning hiljem oli ta ka IX ja X Riigikogu liige. Aastail 2007–2011 oli ta XI Riigikogu liige ja Eesti-Iisraeli parlamendirühma esimees. Ta kandideeris ka 2011. aasta Riigikogu valimistel, sai 2016 häält ja osutus valituks XII Riigikokku. 2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta 1294 häält ja osutus ringkonnamandaadiga valituks XIII Riigikogu liikmeks. Vladimir Velman on abielus, tal on kaks poega ja tütar. "Kes on Savisaare vahemees Vladimir Velman?" Eesti Ekspress, 16. detsember 2010 Ilmar Palli: "Faehlmanni järeltulija: Minu isa töötas koos Johannes Käbiniga, onu oli Nikolai Karotamme abi" Maaleht, 5. november 2009 Raimo Poom, Joosep Värk: "Keskerakonna riigikogulane Vladimir Velman võtab Jakunini raha, et semmida Moskvas Ukraina anastajatega" Eesti Päevaleht, 11. detsember 2014 Velman: orjalik Eesti teenib uut suverääni USA-d, ERR, 15.02.2018
Mikola Jermalovitš

Mikola Ivanavitš Jermalovitš (valgevene Мікола Іванавіч Ермаловіч; 29. aprill 1921 Malõja Navassiolki küla, praegune Dzjaržõnski rajoon, praegune Minski oblast – 5. märts 2000, Minsk) oli Valgevene kirjanik ja ajaloolane. 1970 - "Дарагое беларусам імя" 1989 - "Па слядах аднаго міфа" 1990–1994 - "Старажытная Беларусь" (ajalooline uurimus): "Старажытная Беларусь: Полацкі і Новагародскі перыяды" (1990) "Старажытная Беларусь: Віленскі перыяд" (1994) 2000 – "Беларуская дзяржава Вялікае Княства Літоўскае" Lühike biograafia Jermałoviči teosed e-kujul
Ērgļi

Ērgļi on küla (lielciems) Lätis Madona piirkonnas, Ērgļi valla halduskeskus. Asub Ogre jõe ääres. Jõel on hüdroelektrijaam. Ērgļis oli Riia-Ērgļi raudtee lõppjaam. Külas on bussijaam, lisaks asuvad seal bussipeatused Sauleskalns, Pagriezienz uz Pļaviņam, ja Skola. Asulas on ka raamatukogu. Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Ērgļi vasallilinnus ja Ērgļi Kantsikünka linnamägi, kohaliku kaitse all aga Ērgļi keskaegne kalmistu. Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu. 1. juulini 2009 oli küla Madona rajooni koosseisus. Aastail 2006-2021 kuulus küla Ērgļi piirkonda, olles selle halduskeskuseks. Aastal 2000 oli külas 2500 elanikku, aastal 2006 oli elanikke 2200. Aastal 2015 oli elanikke 1939, aastal 2020 aga 1746. Gustav Girgensohn – Baltisaksa brüoloog Alberts Kviesis - Läti poliitik Pēteris Liepiņš - Läti näitleja Vaade linnusetornile ja mõisale XIX sajandi postkaardil. Stavenhageni gravüür Erglist XIX sajandi algul. "IS Mantojums". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2021. Vaadatud 9. detsembril 2020. https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts[alaline kõdulink] Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Ērgļu viduslaiku kapsēta[alaline kõdulink] Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики Vietvārdu datubāze
Madona rajoon

Madona rajoon oli 30. juunini 2009 Läti 1. järgu haldusüksus. Madona rajooni keskus oli Madona linn. Rajooni territooriumile jäid ka Cesvaine, Lubāna, Ērgļi ja Varakļāni. Rajooni territooriumile jäi Läti kõrgeim tipp Gaiziņkalns.
Kastuss Kalinovski

Kastuss Kalinovski (valgevene Кастусь Каліноўскі; vene Вицент-Константин Калиновский; poola Wincenty Konstanty Kalinowski; 21. jaanuar 1838 – 10. märts 1864) oli Valgevene revolutsionäär-demokraat, publitsist, üks 1863.–1864. aasta ülestõusu juhte Valgevenes. Lõpetas 1860 Peterburi ülikooli õigusalal. 1862–1863 andis välja illegaalset ajalehte Мужыцкая праўда, millel oli suur mõju valgevene rahvusliku vabastusliikumise tõusule. Arreteeriti tsaarivõimude poolt jaanuaris 1864 ja hukati sama aasta märtsis Vilniuses. 2022. aasta märtsis liideti tema nimeline pataljon Ukraina relvajõududega. Kastuss Kalinovski polk РОМАН ПЕТРЕНКО. Білоруський батальйон увійшов до складу Збройних сил - Ukrajinska Pravda 26.03.2022 (vaadatud: 10.08.2022) Biograafia vene keeles
Dorotheos

Dorotheos (ladinapäraselt Dorotheus, venepäraselt Дорофей) on kreeka mehenimi, mis tähendab "Jumala kingitust" või ka "kingitust Jumalale". Seda nime kandsid antiik- ja keskajal mitmed tuntud inimesed: Abba Dorotheos oli 6.–7. sajandil Palestiinas tegutsenud kristlik munk ja pühak Dorotheos oli 6. sajandil Süürias tegutsenud õigusteadlane Dorotheos Egiptusest oli 4. sajandil Egiptuses tegutsenud kristlik kõrbeerak ja pühak Dorotheos Siidonist oli 1. sajandil Egiptuses tegutsenud astroloog Dorotheos Tüürosest oli 3.–4. sajandil tänase Liibanoni alal tegutsenud kristlik piiskop ja pühak
Abba Dorotheos

Abba Dorotheos (ka Dorotheos Gazast; oletatavad eluaastad 505–620) oli Palestiina aladel tegutsenud kristlik munk, keda austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 5. juunil. Konkreetseid fakte on tema elust teada vähe. Ta oli pärit Ashqelonist ja sai hea hariduse; oma sõnul näitas ta algul õppimise vastu üles ülimat vastumeelsust, kuid tegi seejärel läbi meelemuutuse ja edaspidi lausa neelas raamatuid, veetes kogu oma vaba aja lugedes. Seetõttu tundis ta hästi nii paganlike kui ka kristlike autorite loomingut. Ka on esile tõstetud tema võimeid kõnemehena. Millal ja miks ta täpselt kloostrisse läks, ei ole teada, kuid tema teoste põhjal võib järeldada, et eelkõige motiveeris teda soov elada täiuslikult evangeeliumi nõuetele vastavat kristlikku elu. Ta liitus Abba Seridose kloostriga Gazas, kus elasid ka tulevased pühakud Barsonophios Suur ja Johannes Prohvet. Nende munkade käest oli Dorotheos juba varem õpetust saanud ja ilmselt just nende mõjul liitus ta selle kloostriga. Kloostris sai Johannes Prohvetist tema vaimulik juhendaja. Umbes kümme aastat elas Dorotheos kuuletujana temaga samas kongis. Esialgu oli Dorotheose vastutusalaks kloostri külaliste eest hoolitsemine, hiljem aga kloostri haigla juhatamine. Pärast vaga Seridose ja Johannes Prohveti surma asutas ta oma senise elupaiga lähedale uue kloostri. Oletatakse, et see sündmus toimus umbes aastal 540. Uue kloostri ülemaks jäi ta kuni oma surmani. Tema enda esimeseks õpilaseks oli Dositheos Gazast, keda austatakse samuti pühakuna. Abba Dorotheos jättis endast maha 21 õpetust oma munkadele, mis on tuntud täispika pealkirja all "Meie vaga isa Abba Dorotheose südantkosutavad õpetused oma õpilastele". Lisaks neile õpetustele moodustavad tema pärandi veel kümme lühikest läkitust ning tema küsimused pühadele Barsonophiosele ja Johannesele. Viimaste hulka kuulub 87 küsimust koos tema vaimulike juhendajate vastustega. Need teosed moodustavad osa klassikalisest kristliku askeetika varamust ning kuuluvad ka tänapäeval õigeusu munkade ja ilmikute poolt hinnatud lugemisvara hulka. Преподобный Авва Дорофей. Душеполезные поучения. Москва : Издательство Сретенского Монастыря, 2004. Душеполезные поучения Аввы Дорофея (Dorotheose õpetuste venekeelse tõlke täistekst 2000. aasta väljaandes) Pravoslavie.ru: Преподобный авва Дорофей (venekeelne elulugu)