laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Shirley Bassey

Shirley Veronica Bassey (sündinud 8. jaanuaril 1937 Cardiffis Suurbritannias) on Walesi laulja, kelle karjäär algas 1953. aastal. Ta on tuntud oma väljendusrikka hääle ja James Bondi filmide "Goldfinger" (1964), "Diamonds Are Forever" (1971) ja "Moonraker" (1979) teemalugudele hääle andmise poolest. 1959. aasta jaanuaris sai Basseyst esimene kõmri inimene, kes saavutas esimese koha singli. 2000. aastal määrati talle etenduskunstide eest Briti Impeeriumi Ordu tiitel Dame Commander (DBE). 1977. aastal sai ta viimase 25 aasta parima briti naisartistina Brit Awardi. Bassey on Suurbritannias üks populaarsemaid naisvokaale.  Shirley Bassey – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Přibyslav

Přibyslav (saksa keeles Primislau) on linn Tšehhis Vysočina maakonnas Havlíčkův Brodi ringkonnas. Přibyslav asub Havlíčkův Brodist ligikaudu 12 km idakirdes ja Jihlavast umbes 25 km põhjakirdes. Linn asub Sázava jõe ääres. Přibyslavi on esmamainitud 1257. aastal. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Přibyslav Místopisný průvodce
Kertši Ristija Johannese kirik

Kertši Ristija Johannese kirik (ukraina keeles Церква Івана Предтечі 'Eelkäija Johannese kirik') on Krimmis Kertši kesklinna lähedal paiknev kirik, Bütsantsi arhitektuuri silmapaistev näide. Kirik on ehitatud 717. aastal, see on üks vanimaid kirikuid Ida-Euroopas ja vanim kristlik kirik endise Nõukogude Liidu territooriumil. Ehitise välimus on Bütsantsi selle perioodi ehitistele iseloomulikult tellispunase-valge vöödiline. Kiriku vanim osa on tsentraalehitis, keskel neljale ristikujulisele piilarile toetuv ruudukujuline kolme idaapsiidiga ristkuppelkirik, kusjuures ristikujulised piilarid toetuvad ruumi allosas omakorda neljale korintose kapiteelidega ümarsambale – on eeldatud, et selline ehitusviis oli omane ka Bütsantsi 6. sajandil ehitatud basiilikatele. Tsentraalehitisest lääne poole jääb 11.–13. sajandil selle külge ehitatud basiilika. 19. sajandil ehitati kiriku ruumide suurendamiseks selle lääneotsa omakorda uus kabel koos kellatorniga, basiilika narteks lammutati. Kiriku vanimas osas on ehitusmaterjaliks hele Kertši lubjakivi. Kiriku seinas vaheldatakse lubjakivist laotud kihte lamedate rooma telliste kihtidega, mõlemaid nelja rea kaupa. Kiriku interjööris leidub 13.–14. sajandi seinamaalinguid. Nõukogude perioodil tegutses kirikus muuseum. Hoonet restaureeriti 1980. aastatel ja pärast Nõukogude Liidu lagunemist hakkas see taas toimima pühakojana. Vaade tsentraalehitise keskkuplile 10.–13. sajandi basiilika sein akendega 19. sajandil ehitatud hooneosa kellatorniga Interjöör 2012. aastal S. Rzhevsky. The oldest Christian church on former USSR territory. – Ukraine travel blog | About Ukraine in English A. Malgavko. St John the Baptist Church. – Crimea. History and Culture.
Heiki Tammoja

Heiki Tammoja (24. jaanuar 1947 Tallinn – 13. oktoober 2021) oli eesti tehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli professor. Lõpetas 1965. aastal Tallinna 21. Keskkooli, 1970. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) elektrijaamade eriala cum laude. Aspirantuur TPIs 1972–1975. Tehnikateaduste kandidaat (Aktiivkoormuste jaotuse optimeerimine soojuselektrijaama agregaatide vahel arvestades juhuslikke faktoreid (vene keeles, juh Eeli Tiigimägi, Mati Valdma), Novosibirski Elektrotehnika Instituut 1980. TPI/ TTÜs 1970–…: elektrisüsteemide kateedri assistent (0,5 koormusega), kõrgepingetehnika laboratooriumi juhataja 1970–1972; assistent 1976–1985, vanemõpetaja 1985–1989, dotsent 1989–1992; elektroenergeetika instituudi elektrijaamade dotsent 1992–2005; elektroenergeetika instituudi direktor 2004–2014, õppetooli hoidja 2004–2005; professor ja energiasüsteemide õppetooli juhataja 2005–2015; energeetikateaduskonna emeriitprofessor 2015–2016; elektroenergeetika instituudi energiasüsteemide õppetooli vanemteadur 2015–2016; inseneriteaduskonna elektroenergeetika ja mehhatroonika instituudi vanemteadur (0,5 koormus) 2017–2020; inseneriteaduskonna emeriitprofessor 2017–… , Elering OÜ nõukogu liige (Eesti Põhivõrk) 2006–2015. Loodusteadused ja tehnika. Energeetikaalased uuringud. Energeetika. Energiasüsteemide optimaalne juhtimine. Elektrotehnika ja elektroonika. Avaldanud üle 70 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud 32 magistri- ja 6 doktoritööd. TTÜ raamatukogu teadusnõukogu liige 2006–....; OÜ Põhivõrk nõukogu liige 2006– 2015; Elektroenergeetika kutsekomisjoni liige 2008–....; TTÜ nõukogu liige 2008–2010; TTÜ energiasüsteemide õppetooli juhataja 2006–2014; TTÜ elektroenergeetika instituudi nõukogu esimees ja liige 2006–2014; TTÜ elektroenergeetika instituudi direktor 2006–2014. 1980 Eesti NSV teaduspreemia teaduse ja tehnika alal 1995 TTÜ Kuldmärk 1997 TTÜ teenetemedal „Mente et Manu“ Tema ema oli maastikuarhitekt Nora Tammoja. Tema harrastused olid noorpõlves kergejõustik, võrkpall ja mägimatkamine, hiljem koduaiandus ja ajalugu. Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn: Tallinna Tehnikaülikool, 2008, lk. 428-429 Heiki Tammoja Eesti Teadusinfosüsteemis Heiki Tammoja Eesti Teadusinfosüsteemis Haud Audru kalmistul
Myanmari riigipeade loend

Myanmari riigipeade loend loetleb Myanmari (Birma) riigipead alates Awa kuningriigi iseseisvumisest 1752. aastal ning pärast Suurbritannia anneksiooni ja Jaapani okupatsiooni taasiseseisvunud riigi presidendid tänapäevani.
Tšernihivi Paraskeva kirik

Tšernihivi Paraskeva Pjatnõtsa kirik (ukraina keeles П’ятницька церква в Чернігові, Храм Св. вмч. Параскеви П’ятниці на Торгу) on õigeusu kirik Tšernihivis Ukrainas. Kirik kuulub Ukraina Õigeusu Kiriku alla. Kirik on silmapaistev arhitektuurimälestis mongolite invasiooni eelsest Kiievi-Venest. Kirik asub linna ajaloolises osas Bogdan Hmelnitski väljaku lähedal. Paraskeva kirik on ehitatud lamedatest rooma tellistest (plinthus, плинфа). Mõõtmetelt pole see suur, vaid 16 × 11,5 meetrit. See on ruudukujulise põhiplaaniga ja kolme idaapsiidiga ümarkaarsete ukse- ja aknaavadega tsentraalehitis, mille keskelt tõuseb bütsantsipärase madalkumera kupliga kroonitud pilujate akendega tambuur. Erinevalt Vladimiri-Suzdalimaa samal ajaperioodil ehitatud valgest kivist kirikutest, mis on pigem staatilise üldilmega, on Tšernihivi Paraskeva kirik dünaamilise kavatisega. Dünaamilise mulje loovad nii igas küljes keskelt kõrgema viiluna tõusvad seinapinnad kui ka astmeliselt kupli suunas tõusvad kaarjad zakomara-taolised kaarjate karniisidega, katusega kaetud viilud, sarnased hilisemast arhitektuurist tuntud kokošnikutega. Vertikaalset tendentsi rõhutavad neljas küljes olevad ja katuseni ulatuvad mitmeastmelised pilastrid ja apsiidide liseenid. Hoone kaunistused on iseloomulikud tellisarhitektuurile - sakkfriisid ja sakkidena vahelduvas suunas friisiks (begunets) või kaldruudumustriks laotud tellised, kuid omapärased on küljetsi paigutatud tellistest laotud meanderfriisid külgseinte keskosas akende ja niššide all. Kirikul on kolm tellistest, kaarel ümarmõikaga kaunistatud astmikportaali, peaportaal lääneseinas, külgseintes põhja- ja lõunaportaal. Katuse astmelisus on jälgitav ka siseruumis. Ehitis püstitati 12. sajandil või 13. sajandi algul turuplatsi äärsele maatükile Tšernihivi possaadi kaupmeeste kirikuna. Ehitusmeister arvatakse olevat Kiievi-Vene õukonnaarhitekt, Bütsantsi päritolu Petr Miloneg, kelle töö on ka Võdubõtši kloostri püha Miikaeli kirik. Kirik pühitseti Ikonioni Paraskevale, keda traditsiooni järgi peetakse kauplejate kaitsepühakuks. Fassaade kaunistavate arhitektuuridetailide ja tambuuri suunas astmeliselt tõusvate kaarjate zakomara'de poolest eristub see kõigist teistest Tšernihivi kirikutest. 1670. ja 1690. aastatel ehitati kirik ümber Ukraina barokkstiilis. 17. ja 18. sajandil oli kirikus nunnaklooster, mis põles 1750. aastal maha. 1820. aastatel ehitati kirikule kahekorruseline kellatorn (lammutati alles 1962). Teise maailmasõja ajal 1943. aastal kirik purustati. Kiriku varemete uurimisel ilmnes 17. sajandi ümberehituse all hoone ehitusaegne kavatis ja 1962. aastal taastati pühakoda arhitekti ja restauraatori Pjotr Baranovski eestvõttel oma oletataval algsel kujul. https://chernigiv-future.com.ua/uk/pyatnyczka-czerkva-v-chernigovi-zvidky-zyavylysya-zagadkovi-znaky-na-kladczi-ta-tayemnychyj-kamin-bazhan Pyatnyts'ka Church. – Ukraine. IGotoWorld.com А. Паевский. Пятницкая церковь в Чернигове: подвиг Петра Барановского. - trv-science.ru
Nikola Jokić

Nikola Jokić (sündinud 19. veebruaril 1995) on Serbia elukutseline korvpallur, kes mängib 2015. aastast NBA klubis Denver Nuggets. Jokić alustas profikarjääri 17-aastaselt, kui sõlmis 2012. aasta suvel lepingu klubiga Belgradi Mega Basket, kus esindas esialgu enamasti noortemeeskonda. Esindusmeeskonnas teenis ta koha hooajaks 2013/14, mil tõi Aadria liigas keskmiselt 11,4 punkti ja 6,4 lauapalli ning Serbia liigas keskmiselt 10,9 punkti ja 6 lauapalli mängus. 2014/15. hooajal meeskonna liidriks kerkinud Jokić kogus Aadria liiga 24 kohtumisega keskmiselt 15,4 punkti, liiga parimad 9,3 lauapalli ja 3,5 resultatiivset söötu mängus ning valiti Aadria liiga põhihooaja kõige väärtuslikumaks mängijaks. Samal hooajal jäi Serbia liigas tema arvele keskmiselt 18,4 punkti, 10,4 lauapalli ja 2,7 tulemuslikku söötu mängus. Denver Nuggets omandas Jokići mängijaõigused 2014. aasta NBA draft'i 41. valikuga, kuid serblane liitus NBA-ga aasta hiljem. Debüüthooajal (2015/16) kogus ta Nuggetsi kasuks keskmiselt 10 punkti, 7 lauapalli ja 2,4 resultatiivset söötu mängus ning valiti uustulnukate sümboolsesse esiviisikusse. Hooajaks 2018/19 kerkisid Jokići keskmised näitajad juba 20,1 punkti, 10,8 lauapalli ja 7,3 resultatiivse sööduni mängus. Eduka hooaja eest valiti ta 2019. aastal NBA sümboolsesse esiviisikusse ja tähtede mängule. Jokić on parima Euroopa mängijana teinud NBA-s 55 kolmikduublit, mis annab üldtabelis üheksanda koha. Jokić võitis Serbia koondisega 2016. aasta olümpiamängudel hõbemedali ning saavutas 2019. aasta maailmameistrivõistlustel viienda koha. 3 korda valitud NBA tähtede mängule (2019–2021) NBA sümboolne 1. viisik (2019) NBA sümboolne 2. viisik (2020) NBA uustulnukate sümboolne 1. viisik (2016) Aadria liiga kõige väärtuslikum mängija (2015) Serbia aasta parim korvpallur (2018) NBA & ABA Career Leaders and Records for Triple-Doubles. Basketball-Reference.com. Vaadatud 12.04.2021. Nikola Jokić – NBA.com Nikola Jokić – Basketball-Reference.com
28 Liberty Street

One Chase Manhattan Plaza on äripindadega kõrghoone New Yorgi linnas Lower Manhattani ärikeskuses aadressil 28 Liberty Street. Hoonel on 60 korrust ja see on 248 meetrit kõrge. See on ehitatud rahvusvahelises stiilis ning valmis aastal 1961.  28 Liberty Street – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Callum Robinson

Callum Jack Robinson (sündinud 2. veebruaril 1995 Northamptonis) on Inglismaal sündinud Iirimaa jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa esiliigaklubis Cardiff City ja Iirimaa jalgpallikoondises. Ta alustas klubikarjäär Aston Villas. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Inglismaa kõrgliigas 19. aprillil 2014 mängus Southamptoni vastu. Hooajal 2014–15 mängis ta laenul Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Preston North Endis, hooaja 2015–16 alguses Inglismaa esiliiga klubis Bristol City ja seejärel hooaja teises pooles taas Preston North Endis. 2016. aasta juulis sõlmis ta Preston North Endiga püsiva lepingu. Aastatel 2016–2019 lõi ta kolme hooaja jooksul Preston North Endis mängides Inglismaa esiliigas kokku 29 väravat. 2019. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Sheffield United. Esimese värava lõi ta Inglismaa kõrgliigas 31. augustil 2019 mängus Chelsea vastu. 2020. aasta jaanuaris läks ta laenule West Bromwich Albioni, kellega sõlmis 2020. aasta septembris püsiva lepingu. 2022. aasta septembris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Cardiff Cityga. Aastatel 2011–2015 mängis Robinson Inglismaa noortekoondistes. Tänu sellele, et tema vanaema oli sündinud Iirimaal, sai ta võimaluse hakata koondises Iirimaad esindama. Koondisedebüüt toimus 6. septembril 2019 UEFA Rahvuste Liiga mängus Walesi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 14. novembril 2019 sõprusmängus Uus-Meremaa vastu.
Standard Manufacturing DP-12

DP-12 on Ameerika Ühendriikide 12-kaliibrine kaheraudne bullpup pump-haavlipüss, mille konstrueeris ettevõte Standard Manufacturing. Sellel on kaks torusalve, mõlema raua jaoks üks. Kumbki salv mahutab kuni seitse 70-millimeetrist (2,75 tollist) 12-kaliibrilist padrunit või kuus 76-millimeetrist (3-tollist) padrunit. Seega võib relvas olla koos kahe rauas oleva padruniga korraga kuni 16 lasku. Bullpup tulirelvade loend Haavlipüsside loend NeoStead 2000 UTAS UTS-15 Kel-Tec KSG "Gun Review: Standard Manufacturing DP-12 shotgun (VIDEO)". Guns.com. Vaadatud 2. mai 2019. Standard Mfg Co. Kasutusjuhend
Algot Friberg

Algot Bertil Friberg (23. märts 1925 Hullo, Vormsi kihelkond, Läänemaa – 11. oktoober 1991 Älvsjö, Stockholm) oli Rootsi kergejõustiklane (kettaheitja). Ta alustas sportimist Vormsi algkoolis, põhjalikumalt hakkas kergejõustikuga tegelema Haapsalu Rootsi Gümnaasiumis. Ta harrastas ka maadlust ja suusatamist, oli viimasel alal 1940. aastal Läänemaa juunioride meister. Ta põgenes 1943. aastal Saksa mobilisatsiooni eest Rootsi. Ta oli kettaheites aastatel 1950 ja 1951 Rootsi meister ning võitis Rootsi meistrivõistlustel 1953. aastal pronksmedali. Osales nii tegev- kui ka veteransportlasena mitmel pagulaseestlaste ja -baltlaste spordivõistlustel. Ta mängis käsipalli Rootsi kõrgliigas ning oli esimeste Rootsi korvpalliklubide asutajate hulgas. Ta on olnud aastakümneid kergejõustikutreener, tema tuntuim õpilane oli Raimo Pihl. Ta on maetud Stockholmi Metsakalmistule. Tema lellepoeg oli Vormsi viimane sõjaeelne elanik Oskar Friberg. Ta abiellus juba Rootsis 1948. aastal samuti eestirootslasega, Pakri saartelt pärit Naima Klamaniga (1925–2018). EELK rootsi praostkonna Vormsi koguduse sündinute ja ristitute nimekiri 1901-02.08.1926. Eesti Rahvusarhiiv, EAA.1252.1.27, lk 357 Aarand Roos. "Friberg, Algot". // Eesti kergejõustiku pool sajandit paguluses. Tallinn 1998. Lk 21 "Võidukad eesti sportlased Balti spordipäeval Stokholmis". Eesti Teataja nr 56, 27. juuli 1946. Lk 3 "Siit ja sealt. Eestirootslaste peres on olnud käesoleval aastal järgmisi abiellumisi:". Stockholms-Tidningen Eestlastele nr 260, 7. november 1948. Lk 1 "Eesti-rootslane Rootsi kettameister". Stockholms-Tidningen Eestlastele nr 162, 11. august 1950. Lk 3. Aarand Roos. "Friberg, Algot". // Eesti kergejõustiku pool sajandit paguluses. Tallinn 1998. Lk 21–22. Haud Stockholmi Metsakalmistul
Zdice

Zdice (saksa keeles Zditz) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Berouni ringkonnas. Zdice asub Berounist umbes 10 km edelas ja Praha kesklinnast ligikaudu 38 km lääneedelas. Zdicet on esmamainitud 1148. aastal. Alevi staatuse sai Zdice 6. mail 1872 ja linnaõigused 1. juulil 1994. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Historie města Oficiální stránky Města Zdice
Slatiňany

Slatiňany (saksa keeles Slatinian) on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Chrudimi ringkonnas. Slatiňany asub Chrudimist ligi 4 km ja Pardubicest umbes 12 km lõunas. Slatiňanyt on esmamainitud 1294. aastal. 1859. aastal asutati Slatiňanys suhkruvabrik, 1877. aastal väetisetehas, 1901. aastal aurusaeveski ja 1903. aastal piiritusetehas. Slatiňany sai linnaõigused 1. juulil 1971. Slatiňanys on üles kasvanud laulja Helena Vondráčková. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. O městě Městský úřad Slatiňany Osobnosti Slatiňan Městský úřad Slatiňany
Hotell Ukraina

Hotell Ukraina (vene keeles Гостиница Украина) on viietärniline luksushotell Moskva kesklinnas Moskva jõe ääres. Ehitis, mida opereerib Radisson, on üks niinimetatud Seitsmest Õest. See on nii Venemaa kui ka Euroopa kõrgeim hotell. https://www.uniqhotels.com/hotel-ukraina http://skyscraperpage.com/cities/?buildingID=1927  Hotell Ukraina – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Radisson Collection Hotel, Moscow Koduleht
Andres Taklaja

Andres Taklaja (sündinud 14. oktoobril 1947 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane ja emeriitprofessor. Lõpetas Keila Keskkooli 1966, TPI elektrotehnika teaduskonna raadiotehnika eriala 1972 ; M. Bontš-Brujevitši nim Leningradi Elektrotehnika Sideinstituudi aspirant 1973–1978. , Doktorikraad (Обобщенный метод расчета мультипликативных помех в атмосферных оптических системах передачи информации. Laserikiire levi turbulentses atmosfääris), M. Bontš-Brujevitši nim Leningradi Elektrotehnika Sideinstituut 1985; vanemteadur 1986; dotsent 1990; professor 1993. Teeninduskombinaadi Harju Keila raadioremondi töökoja tehnik 1966–1968; Vabariigi Presidendi Kantselei konsultant telekommunikatsiooni alal 1992–1993. Raadioelektroonika seadmeid valmistava TTÜ spin-off-firma OÜ Rantelon omanik ja direktor. TTÜs 1967–…: raadio-telestuudio õppemeister-operaator 1967–1969; TU sektori (raadiotehnika kateedri juures) insener 1969–1971; raadiotehnika kateedri vaneminsener 1971–1973, 1977–1979, nooremteadur 1979–1986, vanemteadur 1986–1989; raadiotehnika kateedri tunnitasuline õppejõud 1973–1987, vanemõpetaja 1989–1990, dotsent 1990–1992; raadio- ja sidetehnika instituudi dotsent (0,5 koormusega) 1992–1993, erakorraline professor ja mikrolainetehnika õppetooli juhataja 1993–1996, dotsent 1997–1998, mikrolainetehnika professor 1998–2012, raadio- ja sidetehnika instituudi direktor ja mikrolainetehnika õppetooli juhataja 2000–2009, mikrolainetehnika õppetooli teadur 2013–2015; infotehnoloogia teaduskonna emeriitprofessor 2013–…, Loodusteadused ja tehnika. Info- ja kommunikatsioonitehnoloogia: mikrolainetehnika, antennid, raadiolevi, raadioside häirekindlus. Avaldanud üle 60 teaduspublikatsiooni, omab 2 autoritunnistust. Tema juhendamisel on kaitstud 2 magistri- ja 1 doktoritööd. Noorte Teadlaste nõukogu liige alates 2006; TTÜ mikrolainetehnika õppetooli rajajaid, sh õppelabori ning uurimis- ja arendustööde grupi rajamine (USA mikrolainetehnika firma MITEQ Inc. sponsoreerimisel), telekommunikatsiooni õppesuuna õppekava (3+2) koostaja, TTÜ infotehnoloogia teaduskonna nõukogu liige; tehnoloogia arenduskeskuste juhtkomitee liige; kaabeltelevisiooni seaduse väljatöötamise komisjoni liige; Eesti Elektroonikaühingu liige, esimees 2005–....; Ringhäälingunõukogu liige 1998–2000; Elektri- ja Elektroonikainseneride Ühingu (IEEE, Institute of Electrical and Electronics Engineers) liige; BECi retsensent. Olnud Eesti Kongressi saadik; Keila linna volikogu saadik 1989–1996. TTÜ kuldmärk 1994 Valgetähe medaliklassi teenetemärk (TTÜ mikrolainetehnika professor) 2001 EV Kaitseministeeriumi II klassi teeneterist 2006., Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn: Tallinna Tehnikaülikool, 2008, lk. 414-415 Andres Taklaja Eesti Teadusinfosüsteemis Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Andres Taklaja Eesti Teadusinfosüsteemis
Tallinna Erakolledž

Tallinna Erakolledž oli aastatel 1937–1940 Tallinnas, Imanta tänav 6 tegutsenud kolledž. Kool sai alguse aastal 1908 asutatud 4-klassilisest Jaani kiriku eraühisalgkoolist. Aastal 1920 sai kooli nimeks Jaani koguduse gümnaasium ja direktoriks Hans Kubu. Kooli majandusraskuste tõttu otsustati see 1921. aastal sulgeda, kuid Hans Kubu eestvõttel jätkati tegevust. Aastal 1921 nimetati kool ümber Hans Kubu eragümnaasiumiks. Aastal 1932 sai koolist tütarlastegümnaasium. Aastal 1937 moodustati gümnaasiumist Tallinna Erakolledž. 1939/40. õppeaastal oli Tallinna Erakolledžis kaheksa klassi, kokku 295 õpilast, õppemaks oli 100 krooni aastas. Sihtasutuse «Tallinna Erakolledzh" eraalgkool likvideeriti 1. augustist 1940 ja 1940. aastal moodustati E. Lenderi tütarlaste eragümnaasiumi ja Tallinna Erakolledži osalise ühinemise tulemusena Tallinna 8. Keskkool. Tallinna Erakolledž asus 1927. aastal Sibulakülas, toona Imanta tänav 6 valminud kolmekorruselises kivist koolimajas, mida teise maailmasõja ajal sõjaväe laatsaretina kasutati ja mis põles 1944. aasta märtsipommitamises ning koolimaja müürid tõmmati maha 1957. aastal. Tallinna Erakolledž, 1908-1940, Tallinn City Archives Eesti entsüklopeedia veebis [1] (vaadatud 08.02.2013) Eraalgkoolid suletakse, Postimees (1886-1944), nr. 202, 29 juuli 1940 Ühest Sibulaküla unustatud koolist, jaakjuske.blogspot.com, 25th September 2012 Tallinna Erakolledž, 1908-1940, Tallinn City Archives
Ralph Hasenhüttl

Ralph Hasenhüttl (sündinud 9. augustil 1967 Grazis) on Austria jalgpallitreener ja endine jalgpallur (ründaja). Hasenhüttli mängijakarjäär kestis aastatel 1985–2004. Ta mängis Austria klubides Grazer AK, Viini Austria, Salzburgi SV Austria, Belgia klubides K.V. Mechelen ja Lierse ning Saksamaal 1. FC Kölnis, SpVgg Greuther Fürthis ja Müncheni Bayerni reservmeeskonnas. Viini Austriga tuli ta kolm korda Austria meistriks (1991–1993), ühe korra tuli Austria meistriks ka Salzburgi Austriaga (hooajal 1994–95). Austria jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1988–1994 kokku kaheksa korda ja lõi kolm väravat. Treenerina alustas ta tööd 2000. aastate keskel Saksamaa klubis SpVgg Unterhaching ning oli 2007–2010 peatreener. Aastatel 2011–2013 oli ta VfR Aaleni peatreener ning tõusis 2012. aastal klubiga Saksamaa esiliigasse. Aastatel 2013–2016 oli ta FC Ingolstadt 04 peatreener, hooajal 2014–15 võitis ta Ingolstadtiga Saksamaa esiliiga. Aastatel 2016–2018 oli ta Saksamaa kõrgliiga klubi RB Leipzigi peatreener. 2018. aasta detsembris määrati Hasenhüttl Inglismaa kõrgliiga klubi Southampton peatreeneriks. Ta sai sellega esimeseks austerlasest peatreeneriks Premier League'is. Kuigi 2019. aasta septembris kaotas Southampton Inglismaa kõrgliigas Leicester Cityle 0:9, mis oli Premier League'i ajaloo suurim kaotus koduväljakul, saadi liigas 11. koht ja 52 punkti, mis oli Southamptoni parim punktisumma liigas pärast hooaega 2015–16. 2020. aasta juulis valiti Hasenhüttl Premier League'i kuu parimaks peatreeneriks.
Julio Jurenito

Julio Jurenito (vene keeles Необычайные похождения Хулио Хуренито и его учеников) on vene Nõukogude kirjaniku Ilja Ehrenburgi kirjutatud romaan, mis ilmus 1922. aastal. Romaanis on käsitletud illusioonideta 20. sajandi alguse Venemaa ja Euroopa ühiskondlikke ja kultuurilisi suundumusi. Peategelane on Julio Jurenito, kõrvaltegelasteks on tema jüngrid mister Cool, monsieur Delhaie, Karl Schmidt, Aleksei Tišin, Ercole Bambucci, Ilja Ehrenburg ja neeger Aisha. Tegelaste eriskummalised seiklused toimuvad rahu, sõja ja revolutsiooni päevil Roomas, Mehhikos, Pariisis, Senegalis, Moskvas ja mujal. Julio Jurenito on Õpetaja, kel ei ole religioosseid kaanoneid, eetilisi tõekspidamisi ega filosoofilist süsteemi. Romaanis avaldab Õpetaja mitmesuguseid mõtteid malemängust, piipudest, surmast, armastusest, vabadusest, juudi rahvast ja paljust muust. Ilja Ehrenburg: "Julio Jurenito õpetas olevikku vihkama, ja et see viha saaks tugev ja tuline, paotas ta meie ülihämmastunud pilgu ees suure paratamatu Homse ust. Nii mõnigi, kes nüüd tema tegudest kuuleb, ütleb, et ta oli lihtsalt provokaator.". 1972, kirjastus Perioodika, sari Loomingu Raamatukogu, tõlkinud Lembe Hiedel , 246 lk. 2004, kirjastus Varrak, tõlkinud Lembe Hiedel, 328 lk. "Julio Jurenito". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. aprill 2021. Vaadatud 13. aprillil 2021.