laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Turist (ansambel)

Turist oli Tallinna punkansambel. Tegutses selle nime all umbkaudu aastatel 1983–1986. Sama seltskond tegutses varem ansamblina Pära Trust. Turist nimetati hiljem ümber Singer Vingeriks. Mõned bändi liikmed asusid tegutsema ka ansamblis Vanemõde. 1986. aastal keelas Eesti NSV kultuuriminister Johannes Lott oma käskkirjaga tööstuskombinaadi Kommunaar ansamblil Turist esinemise, aga selle asemel, et uuesti kunstilisele ülevaatusele minna, muudeti ansambli nimi Singer Vingeriks. Hardi Volmer – laul Veljo Vingissar (Vink) – laul, kitarr Eerik Olle – bass Roald Jürlau (Jürilaud) – kitarr Avo Ulvik (Ulvaeus) – klahvpillid Andrus Kerstenbeck (Kersta) – trummid (kuni 01.04.1985) Rein Joasoo – trummid (alates 01.04.1985) Villu Veski – klahvpillid, saksofon Tsitaadi allikas: "20 aastat singumist ja vingumist" plaadiümbris, Hitivabrik, 2006
Priit Sibul

Priit Sibul (sündinud 31. detsembril 1977 Valgas) on Eesti poliitik, Isamaa Erakonna peasekretär ja XV Riigikogu liige. Priit Sibul on lõpetanud 1996. aastal Valga Gümnaasiumi, 1998. aastal Tallinna Majanduskooli rahanduse ja krediidi erialal ja 2007. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna ärijuhtimise erialal. Ta on töötanud Maksuametis revidendina ja aastatel 1998–2000 pearevidendina. 2001. aastal oli ta Tallinna linnavalitsuses spetsialist. Priit Sibul on Erakonna Res Publica üks asutajaid 1999. aastal, aastatel 2001–2007 oli ta Erakonna Res Publica arendusjuht ja tegevsekretär. Aastatel 2007–2011 oli ta Põlva maavanem. 12. juunil 2011 valiti ta Isamaa ja Res Publica Liidu peasekretäriks, kuid lahkus sellelt kohalt 2012. aasta oktoobris. 8. juunil 2017 kinnitas Isamaa ja Res Publica Liidu volikogu Priit Sibula taas erakonna peasekretäriks. Sellel ametikohal on ta jätkanud ka Isamaa Erakonna liikmena. Alates 1999. aastast on ta kandideerinud Valga linnavolikokku, ta valiti volikokku 2004. ja 2009. aastal. Priit Sibul on olnud XII, XIII ja XIV Riigikogu (fraktsiooni esimees 2015–2017, 2019–2021, 2022–2023, aseesimees 2017–2019, 2021–2022) liige ning on XV Riigikogu liige. Ta on seotud apteegireformi tagasipööramisega, mida on nimetatud korruptiivseks sammuks. Priit Sibul on abielus, tal on viis last. Priit Sibul. Riigikogu veebisait. Rapp, Jaan. Priit Sibul taandub peasekretäri kohalt. Lõuna-Eesti Postimees, 17. oktoober 2012. IRL-i peasekretäriks kinnitati Priit Sibul. ERR, 8. juuni 2017. "Riigikogus anti sisse apteegireformi tühistav ravimiseaduse eelnõu" ERR, 10. detsember 2019 "Ossinovski: apteegireformi peatamine haiseb korruptsiooni järele" ERR, 11. detsember 2019 "Palju õnne! Priit ja Heidi Helena Sibul said viienda lapse!" Õhtuleht, 7. detsember 2019 Priit Sibula info Riigikogu kodulehel Priit Sibula blogi
Eesti maatõugu veis

Eesti maatõugu veis (vananenud[viide?] mitmuse vormis nimetus: eesti maakari) on aborigeenne piimaveise tõug Eestis. Ta on Eesti vanim veisetõug. Tõul on kultuuri- ja ajalooline tähtsus. Eesti maatõugu veise aretustöö suunamiseks on asutatud Eesti Maakarja Kasvatajate Selts. Kui enne 1940. aastat elas Eestis umbes 20 000 maatõugu veist, siis 2022. aasta seisuga on neid alles umbes 760. aborigeenne tõug Käde Kalamees "Eesti maakarja arengulugu. Tõumonograafia" Halo Kirjastus, Tartu 2007 Eesti maaelu entsüklopeedia (A–K), 2008. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 106–107 "Intensiivne toidutootmine maatõugu lehmade pidamist ei soosi" ERR, 24. juuli 2022 Eesti maatõugu veisest (vaadatud 06.08.2012) Maamajandusteave: Eesti Maakari [1]
Hiidämblik

Hiidämblik (Dolomedes fimbriatus) on ämblik hiidämbliklaste sugukonnast. Ta on levinud ka Eestis. Hiidämblik eelistab niiskeid elupaiku. Ta peab jahti veepinnal joostes ja võib ohu korral sukelduda. Emase hiidämbliku kehapikkus võib olla kuni 22 mm ja jalgade siruulatus 70 mm. Hiidämblik andmebaasis eElurikkus
Andreas Schening

Andreas Schening (ka Anders Schening; 27. jaanuar 1810 Kerimäki, Soome – 8. juuli / 20. juuli 1868 Ingerimaa) oli Eesti vaimulik. Schening sündis Soomes Kerimäel (praeguse haldusjaotuse järgi Lõuna-Savo maakonnas Savonlinna lähedal). Ta õppis koolis Savonlinnas ja aastatel 1825–1830 gümnaasiumis Viiburis. 1830. aastal asus ta õppima (immatrikuleeriti 30. novembril 1830) usuteadust Helsingi Ülikoolis. Ordineeriti 19. detsembril 1838 Porvoos õpetajaks. Oli lühikest aega vaimulik Sääminkis (Lõuna-Savo maakonnas). Aastatel 1839–1845 oli ta Peterburi Maria soome koguduse adjunktõpetaja. 10. maist / 22. maist 1845 oli ta Narva soome-rootsi Püha Mihkli koguduse ja selle filiaalkoguduse Kosemkina õpetaja. 1864. aastal lasi ta ehitada Korovinasse (Narvusisse) kabeli, kus ta muu hulgas pidas neli korda aastas eestikeelseid jumalateenistusi. Narva eestlaste teenimiseks võttis ta 1860. aastate alguses adjunktõpetajateks noored vaimulikud Paul Loppenowe ja Ferdinand Gottlieb Tannenbergi. "Schening-suku". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. märts 2015. Vaadatud 21. jaanuaril 2013. Ylioppilasmatrikkeli 14813 (Anders Schening) Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Singer Vinger

Singer Vinger on eesti progeroki sugemetega punk rock'i ansambel. Singer Vinger tegutseb alates 1986. aastast, selle eelkäijad kandsid nime Sülf, Pära Trust (1979–1983), Uus Waev (1981–1982), Trust (1982), Turist (1983–1985) ja Aken (1985). Nime Aken kanti sel ajal kui Turistil oli esinemiskeeld Eesti NSV Kultuuriministeeriumi poolt, mis anti sõjaveteranide koostatud kaebekirja põhjal. Populaarset ansamblit täielikult keelustada ei juletud, seepärast anti võimalus nimevahetuseks. Uue nime Singer Vinger valisid tollased kultuuriametnikud kaheteistkümne bändi liikmete poolt ette antud variandi seast. Osa Turisti liikmeid, kes Singer Vingeriga ei liitunud, panid aluse ansamblile "Vanemõde". Lugude sõnum on enamasti huumori abil esitatud iroonia. Ansambli juht ja koosseisude solist on olnud Hardi Volmer, laulude põhiline autor on Roald Jürlau. Singer Vingeri esimeseks looks peavad liikmed "Mina pean sambat tantsima saama". Ansambli solisti Hardi Volmeri eripära on selles, et ta esitab lugusid alati sõnu puldi peal paiknevast mapist maha lugedes. Kõige keerulisemaks peab Volmer teksti laulule "Ei midagi erilist". Volmer ise on öelnud 2004. aastal: "Singer Vinger on olnud ajutine projekt kakskümmend viis viimast aastat – pole olnud põhjust laulutekste õppima hakata. Eriti kui tead, et oled ajutine nähtus." Hardi Volmer – vokaal Roald Jürlau – kitarr Mihkel Raud – kitarr Kaarel Eno Raud – kitarr Rein Joasoo – trummid Eerik Olle – bass Ülo Krigul – klahvpillid Avo Ulvik – klahvpillid (kuni 2011) Elmu Värk – kitarr (1987 Tartu Muusikapäevad) Jaanus Raudkats – basskitarr (1995–1999) 1988 – "Sinni vinni" MC 1988 – "Singer Vinger" MC 1989 – "Jää jumalaga puberteet!" 12" LP 1995 – "Reanimatsioon" Aidem Pot 1996 – "Amneesia" Aidem Pot 2000 – "Troinoi" (Pära Trust, Turist, Singer Vinger) 2003 – "Ärq ei lääq" 2005 – "Eesti kullafond" 2CD Hitivabrik 2006 – "20 aastat singumist ja vingumist" CD+DVD 2012 – "Suu laulab, süda läigib" CD 2020 – "Kuhu?" CD, LP 2022 – "Turistina Sündinud" LP Loominguline kollektiiv Turist ehk Singer-Vinger 27. veebruar 2014. Hardi Volmer Singer Vingerile osaks saanud tsensuurist... sky.ee, 1. juuni 2022. Hardi Volmerile pole veerandsaja aastaga laulusõnad pähe jäänud. ohtuleht.ee, 22. juuli 2004. Singer Vinger andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles) Hardi Volmer: Päratrustist Singer Vingerini. Genealoogiline vaatlus. Õpetajate leht, 1. aprill 2016. Kas päris viimane või siiski mitte? leht.postimees.ee, 12. detsember 2020. Tagasi algusse: Hardi Volmer ja Singer Vinger. kuku.pleier.ee.
Tiina Intelmann

Tiina Intelmann (sündinud 1963) on Eesti diplomaat, Euroopa Liidu suursaadik Somaalias. Tiina Intelmann lõpetas 1987. aastal Leningradi ülikooli itaalia keele ja kirjanduse alal ning töötas seejärel õpetaja ja tõlkijana. Ta töötab välisministeeriumis alates 1991. aastast. Aastatel 1999–2002 oli ta Eesti alaline esindaja Viinis OSCE juures. Märtsist 2005 kuni 2011. aastani oli ta Eesti alaline esindaja ÜRO juures. Jaanuarist novembrini 2011 oli ta Eesti suursaadik Iisraelis ja juunist 2011 ühtlasi suursaadik Montenegros. 12. detsembril 2011 valiti ta Rahvusvahelise Kriminaalkohtu assamblee presidendiks. Ta oli selles ametis 2014. aastani. Aastatel 2014–2017 oli ta Euroopa Liidu delegatsiooni juht Libeerias. 2017–2021 oli Intelmann Eesti suursaadik Suurbritannias. 2021. aasta septembrist on ta Euroopa Liidu suursaadik Somaalias. "Tiina Intelmann becomes the European Union Ambassador in Somalia". MFA. 02.09.2021. The Washington Diplomat, 2011. Her Excellency Tiina Intelmann. Vaadatud 12.06.2012. Kaks eestlast asub juhtima ELi saatkondi, Postimees, 9. juuli 2019.
Tuilaepa Sailele Malielegaoi

Tuilaepa Lupesoliai Sailele Malielegaoi (sündinud 14. aprillil 1945) on Samoa poliitik, alates 23. novembrist 1998 kuni 24. maini 2021 Samoa peaminister. Ta on ühtlasi välisminister. Ta õppis Aucklandi ülikoolis ja oli esimene samoalane, kes sai magistrikraadi majandusteaduse alal. Tuilaepa Sailele Malielegaoi kuulub valitsevasse Inimõiguste Kaitse Parteisse. Aastal 1980 valiti ta parlamenti. Eelmise peaministri Tofilau Eti Alesana valitsuses oli ta rahandusminister.
Suomen Kuvalehti

Suomen Kuvalehti on Soome ajakiri, mis kajastab aktuaalseid sündmusi ning vahendab uudiseid ja analüüse poliitika, majanduse, kultuuri ja teaduse teemadel. Ajakiri asutati 1916. aastal. Selle väljaandja on Otavamedia Oy. Ajakirja rahvusvaheline standardnumber on ISSN 0039-5552. Suomen Kuvalehti ilmub kord nädalas reedeti. Ajakiri on A4-formaadis. Selle trükiarv on umbes 100 000. Alates 1996. aastast on ajakirja peatoimetaja Ville Pernaa. Alates 1975. aastast annab Suomen Kuvalehti välja iga-aastast ajakirjandusauhinda. Koduleht
Dirk Nowitzki

Dirk Werner Nowitzki (sündinud 19. juunil 1978 Würzburgis) on Saksamaa endine elukutseline korvpallur, kes mängis kogu 21-aastase NBA karjääri Dallas Mavericksis ja tuli 2011. aastal NBA meistriks. 1998. aasta NBA draft'ist valis Nowitzki üheksanda Milwaukee Bucks, kes vahetas sakslase kohe edasi Dallas Mavericksi. Kogu NBA karjääri Dallases mänginud Nowitzki valiti 2007. aastal NBA põhihooaja kõige väärtuslikumaks mängijaks ning ta viis Mavericksi 2011. aastal meeskonna ajaloo esimese ja seni ainsa NBA meistritiitlini, võites seejuures ka finaalseeria kõige väärtuslikuma mängija auhinna. Nowitzki vedas Dallase NBA finaali ka 2006. aastal, kuid siis jäädi mängudega 2:4 alla Dwyane Wade'ile ja Miami Heatile. 2011. aasta finaalis mängiti samuti Heatiga, kellega olid selleks ajaks liitunud ka LeBron James ja Chris Bosh, kuid Dallas võitis keskmiselt 26 punkti ja 9,7 lauapalli toonud Nowitzki juhtimisel tasavägise seeria 4 : 2. Nowitzki viskas karjääri jooksul 1522 mänguga kokku 31 560 punkti (keskmiselt 20,7 punkti mängus), millega hoiab NBA läbi aegade parimate edetabelis Michael Jordani järel ja Wilt Chamberlaini ees kõrget kuuendat kohta. NBA meister (2011) NBA finaali kõige väärtuslikum mängija (2011) NBA põhihooaja kõige väärtuslikum mängija (2007) 14 korda valitud NBA tähtede mängule (2002–2012, 2014, 2015, 2019) 4 korda valitud NBA sümboolsesse 1. viisikusse (2005–2007, 2009) 5 korda valitud NBA sümboolsesse 2. viisikusse (2002, 2003, 2008, 2010, 2011) 3 korda valitud NBA sümboolsesse 3. viisikusse (2001, 2004, 2012) NBA kolmepunktiviske võistluse võitja (2006) NBA parim meeskonnakaaslane (2017) Nowitzki võitis Saksamaa rahvuskoondisega 2002. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali ja 2005. aasta Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali. NBA & ABA Career Leaders and Records for Points. Basketball-reference.com. Vaadatud 03.02.2021 Dirk Nowitzki – NBA.com Dirk Nowitzki – Basketball-Reference.com
Spektraalanalüüs

Spektraalanalüüs on aine keemilise koostise kindlakstegemine kiirgus- või neeldumisspektrite abil. Spektraalanalüüsi eelised keemilise analüüsi ees: ei mõjuta aine keemilist koostist; piisab väikestest ainekogustest; ainet saab uurida eemalt (in situ) ilma laborisse toomata. Keemiline analüüs [[1]] NIST (National Institute of Standards and Technology) |Aatomispektrite andmebaas
Aurutank

Aurutank (Steam Tank) oli varajane Ameerika tank, mida valmistati üks eksemplar. Selle konstrueeris USA Armee Insenerikorpus 1918. aastal, võttes eeskujuks Briti tanki Mark IV, kuid kasutades aurumootoreid. Tankil oli kaks kahesilindrilist 250 hj (186 kW) aurumootorit, millest kumbki vedas ühte roomikut. Roomikud olid 61 cm laiad ja ilma vedrustuseta, liikudes lihtsalt mööda tugirullikuid. Aurumootorid ja nende boilerid paiknesid masina tagaosas, veemahutid ja petrooleumipaagid (aurumootorid töötasid petrooleumiga) paiknesid masina keskel. Tankil oli kaks käiku edaspidi ja kaks tagurpidi liikumiseks. Maksimaalne kiirus oli kõigest 6 km/h (4 miili/h). Tanki pearelvaks oli leegiheitja ja see oli ka põhjus, miks otsustati kasutada aurumootoreid. Nimelt loodeti boilerite auru kasutada ka leegiheitjale vajaliku surve tagamiseks, kuid nagu hiljem selgus, siis jäi nende rõhk liiga madalaks. Seetõttu lisati tankile veel 35 hj (26 kW) bensiinimootor, mis pidi leegiheitjale vajaliku rõhu tagama. Leegiheitja paiknes tanki ninas (algselt lihtsalt esiplaadil ja hiljem väikeses tornis esikabiini peal) ja selle laskekaugus oli 27 m. Tank oli mõeldud vastase kuulipildujapesade ründamiseks. Lisaks leegiheitjale oli tankil neli 0,30 tollist (7,62 mm) kuulipildujat. Kuulipildujad paiknesid külgmistes sponsoonides, kaks tükki kummaski. Masina soomus oli 13 mm paksune ehk umbes sama, mis kaasaegsetel Briti tankidel. Meeskond oli kaheksaliikmeline ja masinasse pääses kahe külgedel paikneva luugi kaudu. Aurutank viidi 1918. aasta lõpus Prantsusmaale, kuid lahingkatsetes see enam osaleda ei jõudnud. Selline masin oli ilmselt ka üsna ebapraktiline. Chant, lk. 49 Crismon, lk. 133 Chamberlaine, Ellis, lk. 166 Christopher Chant. World Encyclopedia of the Tank. Second edition Inglismaa Sutton Publishing 2002, ISBN 0750931477 Inglise k. Peeter Chamberlaine, Chris Ellis. Tanks of the World 1915–1945 Arms and Armor Press 2002 ISBN 0304361410 Inglise k. Fred W. Crismon. U.S. Military Tracked Vehicles Motorbooks International 1992 ISBN 978-0879386726 Inglise k. Steam Tank (Track Laying) Pilt
Jaan Pedajas

Jaan Pedajas (2/14. juuli 1861 – 15. aprill 1926) oli Voltveti vallavanem aastail 1900–1908 ja 1918 ning Männiku talu rentnik Suitsu külas. Ta oli abielus Miina Siitaniga (28. august/9. september 1863 – 26. juuli 1944). Neil oli neli last, kellest noorem poeg oli kirjanik Peet Vallak.
Moskva Kunstiteater

Moskva Kunstiteater (vene keeles Московский Художественный театр) on 1898. aastal Moskvas asutatud teater. Selle asutasid Konstantin Stanislavski ja Vladimir Nemirovitš-Dantšenko. Teatri esialgne nimetus oli Художественно-общедоступный театр (Hudožestvenno-obštšedostupnõi teatr, 'kõigile kättesaadav kunstiteater'). Aastal 1901 sai teatri ametlikuks nimeks Moskva Kunstiteater. Aastatel 1919–1932 kandis teater nimetust Moskva Akadeemiline Kunstiteater (Московский Художественный академический театр, lühend vene keeles МХАТ). Aastal 1932 nimetati teater ümber Gorki-nimeliseks Moskva Akadeemiliseks Kunstiteatriks. Aastal 1987 jagunes teatrikollektiiv kaheks trupiks, kellest üks tegutseb Gorki-nimelise Moskva Akadeemilise Kunstiteatri (vene keeles Московский Художественный академический театр имени М. Горького) nime all. Teatri kunstiline juht on Tatjana Doronina.  Pikemalt artiklis Gorki-nimeline Moskva Akadeemiline Kunstiteater Teine teatritrupp tegutses 2004. aastani Tšehhovi-nimelise Moskva Akadeemilise Kunstiteatri (vene keeles Московский Художественный театр им. А. П. Чехова) nime all. Viimase ametlik nimetus on 2004. aastast Tšehhovi-nimeline Moskva Kunstiteater. Aastast 2000 kuni oma surmani 2018 oli teatri kunstiline juht ja direktor Oleg Tabakov. Teatri praegune direktor on Sergei Ženovatš.  Pikemalt artiklis Tšehhovi-nimeline Moskva Kunstiteater Aastast 1943 tegutseb teatri juures Moskva Kunstiteatri stuudiokool. Kunstiteatri koduleht Jaan Kärner, "Teatrikunst ja Moskva Kunstiteater" – kogumikus "Teatri-raamat", Tartu 1913; kordustrükid Jaan Kärneri valikkogudes "Lehed tuulde", Tartu 1924, "Lehed tuulde", ERK, Tallinn 1958, lk 65–71 ja kogumikus "Teatri-Raamat" (2. trükk), Tallinn 2002, lk 50–63
Maailma Majandusfoorum

Maailma Majandusfoorum (inglise keeles World Economic Forum, WEF) on Šveitsi mittetulundusfond, mida teatakse eelkõige seoses selle korraldatud tippkohtumisega Davosi mägikuurordis Šveitsi idaosas iga aasta jaanuaris. Foorumi üritustel kohtuvad rahvusvahelised äriliidrid, maailma tipp-poliitikud, intellektuaalid ja ajakirjanikud, arutades maailma ees seisvaid küsimusi, muuhulgas ka tervishoiu ja keskkonnahoiu vallast. Lisaks tippkohtumistele avaldab Maailma Majandusfoorum uurimisaruandeid. Samuti korraldab see "Uute tšempionite iga-aastasi kohtumisi" (Annual Meeting of the New Champions) Hiinas ning piirkondlikke üritusi. 2008. aastal olid nende seas kohtumised Euroopas, Kesk-Aasias, Ida-Aasias, Aafrikas, Lähis-Idas, Venemaa tegevjuhtide ümarlaud ning Maailma Majandusfoorum Ladina-Ameerika teemal. 2008. aastal alustas fond ka ülemaailmse agenda teemalisi tippkohtumisi (Summit on the Global Agenda) Dubais. 2011. aasta Davosi tippkohtumine toimus 26.–30. jaanuaril. Organisatsioon rajati 1971. aastal Euroopa Juhtimisfoorumi (inglise keeles European Management Forum) nime all. Praeguse nime sai see 1987. Maailma Majandusfoorumi asutaja ja tegevjuht on Klaus Schwab. Maailma Majandusfoorumi peakorter asub Šveitsi Genfi kantoni Cologny vallas. Globaalne IT-aruanne (Global Information Technlogy Report) Globaalne konkurentsivõime aruanne Inimkapitali aruanne 2013 (The Human Capital Report)
Nunnatorn

Nunnatorn on Tallinna linnamüüri kaitsetorn, mis asub Toompeast põhjas merepoolsel küljel, tänapäeva Suur-Kloostri ja Väike-Kloostri tänava ristil aadressil Väike-Kloostri 1. Tallinna linnamüüri tornidest on Nunnatornist põhja pool säilinud Saunatorn. Toompea-poolsesse külge jäi Saunatagune torn, mis on osaliselt säilinud Nunne tänava maja nr 9 sees ja kõrval. Nunne tänaval vastu Toompea nõlva asus Nunnavärav koos eesvärava ja valliväravaga. Need kindlustused lammutati lõplikult 1868. aastal. Nunnatorn ja Nunnadetagune torn said nime tornist põhja pool asunud tsistertslaste ordu Tallinna Püha Miikaeli nunnakloostri järgi. Nunnatorn (I Nunnatorn) ehitati aastatel 1311–1320 algselt sadultornina. 1422. aastal ehitati senine sadultorn põhjalikult ümber ja kaitsetorn (II Nunnatorn) kujundati hobuserauakujulise põhiplaaniga torniks, mille läbimõõt oli 9,65 m ja kõrgus 24,5 m. Nunnatorn on ehituselt poolenisti sadultorn: kloostri pool torn maani ei ulatunud, väljaspool linnamüüri asus torni esimesel korrusel laoruum, kus hiljem oli ka püssirohukelder ja viljaladu. 19. sajandi lõpul tehti Riiast pärit arhitekti Wilhelm Neumanni projekti kohaselt läbimurre Nunnatorni ja Saunatorni vahelisse linnamüüri Kloostri tänaval ning ehitati teravatipuline Kloostrivärav, millest kahel pool paiknevad eraldi avad jalakäijate jaoks. Aastatel 1958–1960 ehitati Nunne torni allossa raudbetoontrepp, mille kaudu pääseb linnamüüri siseküljel asuvasse rekonstrueeritud puidust kaitsekäiku. 2007. aastal tunnistas Tallinna linnavolikogu Nunnatorni, Saunatorni ja Kuldjala torni ning linnamüüri lõigu Nunnatornist Kuldjala tornini peremehetuks ning määras, et peremeheta linnamüüritornide eest hakkab hoolt kandma Tallinna kultuuriväärtuste amet, analoogselt 2005. aastal peremehetuks ehitiseks tunnistatud Köismäe, Plate, Eppingi ja Grusbeke-taguste tornide ning nendevaheliste linnamüürilõikudega. 1. novembrist 2009 anti Nunnatorn, Saunatorn ja Kuldjala torn tähtajatult üürile mittetulundusühingule Tallinna Noorteklubi Kodulinn. Nunnatorni idaküljega kokku ehitatud, insener Arthur von Hoyningen-Huene projekteeritud ja 1902. aastal valminud uusgooti stiilis hoones aadressil Suur-Kloostri 11a, kus asuvad Eesti Kunstiakadeemia kunstikultuuri teaduskonna kunstipedagoogika, muinsuskaitse ja restaureerimise, rahvakunsti ja kultuuriantropoloogia õppetool ning kunstiteaduste instituut. Tallinna linnamüür Tallinna tornistik Andri Ksenofontov, Turistide linnamüür Paksust Margaretast Pika Jala tornini, Eesti Päevaleht, 1. oktoober 2002 Mihkel Karu, Mihkel Karu uurimas uusgootika uutmises[alaline kõdulink], Eesti Ekspress, 14. detsember 2007 "Entsüklopeedia Tallinn", 2. köide. Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 2004, ISBN 9985-70-169-0 Kolm kaunitari. Nunnatorn, Saunatorn, Kuldjala torn (ETV 1995), Autor ja režissöör Tiina Mägi.  Nunnatorn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Oleg Tabakov

Oleg Tabakov (vene Олег Павлович Табаков ; 17. august 1935 Saratov – 12. märts 2018 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja, lavastaja ning teatridirektor. Oleg Tabakov lõpetas 1957. aastal Moskva Kunstiteatri stuudiokooli Vassili Toporkovi kursuse. Samal aastal asus ta tööle näitleja ja lavastajana teatris Sovremennik. Aastatel 1971–1976 oli Tabakov Sovremenniku direktor. Aastal 1983 asus Oleg Tabakov tööle näitleja ja lavastajana Moskva Akadeemilisse Kunstiteatrisse. Aastal 1987 jagunes teater kaheks ja Tabakov jätkas tööd Tšehhovi-nimelises Moskva Kunstiteatris. 2000. aastal sai ta selle kunstiliseks juhiks ning alates 2004. aastast kuni surmani täitis ta selles teatris direktori kohuseid. Aastatel 1986–2000 oli Tabakov Moskva Kunstiteatri stuudiokooli rektor, 1987. aastast professor. A. P. Tšehhovi nimelise Moskva Kunstiteatri kunstiline juht ja direktor (2000–2018). Oleg Tabakovi nimelise teatri Tabakerka asutaja ja kunstiline juht (1987–2018). Venemaa Föderatsiooni presidendi kultuuri- ja kunstinõukogu liige (2001–2018). Eestlastele oli ta eriti tuntud filmisarjast "D'Artagnan ja kolm musketäri" kuningas Louis XIII osas. Tabakov mängis ka 1966. aasta suurfilmis "Sõda ja rahu" ning 1980. aasta filmis "Moskva pisaraid ei usu". Tänu omapärasele häälele sai Tabakov ka mitmel korral animafilmidele peale lugeda. Tema häälega räägivad vene keeles näiteks kass Matroškin ja Garfield. Oleg Tabakov on maetud Moskva Novodevitšje kalmistule. 1967 NSV Liidu riiklik preemia 1967 Orden "Austuse märk" 1969 Vene NFSV teeneline kunstnik 1977 Vene NFSV rahvakunstnik 1988 NSV Liidu rahvakunstnik 1982 Tööpunalipu orden 1993 Rahvaste Sõpruse orden 1997 Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia 1998, 2005, 2010 ja 2015 Orden "Teenete eest Isamaa ees" kõik 4 järku 2005 Eesti Vabariigi Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk Eesti-Vene kultuurisidemete arendamise eest 2013 Prantsuse Vabariigi Auleegioni orden 2013 Andrei Mironovi nimeline näitlejapreemia "Figaro" 2017 Kuldne Mask, eripreemia "väljapaistva panuse eest teatrikunsti arengusse" 2018 Moskva rahvusvahelise filmifestivali auhind panuse eest maailma filmikunsti (postuumselt)
Konstantin Stanislavski

Konstantin Stanislavski (kodanikunimega Konstantin Aleksejev, vene Константин Сергеевич Станиславский; 5. jaanuar/17. jaanuar 1863 Moskva – 7. august 1938 Moskva) oli vene näitleja, lavastaja, teatrijuht ja teatriteoreetik. Ta on tuntud enda loodud süsteemi (seda nimetatakse Stanislavski süsteemiks) tõttu, mis on olnud üle 100 aasta populaarne nii Venemaal kui ka kogu maailmas. NSV Liidu rahvakunstnik (1936). Ta alustas lavategevust aastal 1877 asjaarmastajate näiteringis, juhtis aastatel 1888–1898 Moskva kunsti- ja kirjandusühingu draamatruppi. 1898 aastal oli koos Vladimir Nemirovitš-Dantšenkoga Moskva Kunstiteatri looja.  Konstantin Stanislavski – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis