laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Juhan Maidlo

Juhan Maidlo (kuni 15. veebruarini 1937 Johannes-Ervin Magus; 9. juuli 1930 Tallinn – 6. oktoober 2015 Tallinn) oli eesti spordiajakirjanik ja spordiajaloolane. Ta lõpetas aastal 1949 Viljandi 2. Keskkooli. Arreteeriti 1950, kuni 1955 Vorkutas. 2000 – Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (aastatepikkuse traditsiooni jätkaja "Eesti spordi aastaraamatu" koostajana) 2002 – Valgetähe medaliklassi teenetemärk 2010 – Eesti Vabariigi spordipreemia (elutööpreemia, koos Erlend Teemägiga - pikaajalise tulemusliku tegevuse eest spordiajaloo jäädvustajatena, spordiraamatute autorite ja toimetajatena ning spordiajakirjanikena) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Biograafia ESBL-is
Sven Kuntu

Sven Kuntu (4. aprill 1968 – 27. oktoober 2007) oli eesti helilooja, laulja, muusik, etendaja ja lavastaja. 1980. aastate lõpus oli ta VAT Teatris ja 1990. aastate algul Von Krahli Teatris näitleja. Lisaks töötas ta Eesti Raadio noortesaadete toimetuses[viide?]. Teatris otsis ja sünteesis Kuntu väsimatult, olgu tulemuseks siis kontsert-tants "Kaaren", muusikaline dekoratsioonidraama "Tundekasvatus" või performance-etendus "Miks Eesti mehed ei tantsi?". Huvitav roll sündis VAT Teatri lavastuses "Kolumats", kus ta esitas isikupärasel viisil inglise kabareepunkgrupi Tiger Lillies muusikat. Sven Kuntu viimase kümnendi loominguline tegevus ei mahtunud enam ühegi konkreetse institutsiooni ega eraldi kunstiliigi raamidesse. Pooleli jäi töö muusikalise lavastusega "Seeneooper", mis pidi esietenduma 2007. aasta suvel Rakveres, rahvusvahelisel teatrifestivalil Baltoscandal. Sven Kuntu pani aluse aastatel 1990–2008 tegutsenud Eriti Kurva Muusika Ansamblile, mille juht ja peamine laulutekstide kirjutaja ta ühtlasi oli. Sven Kuntu looming on seotud ka ansambli "Pantokraator" tegevusega – ta osales Pantokraatori 1990. aastal ilmunud debüütplaadi "Pantokraator I" laulu "Sundimatu jutustus tõelisest kevadest" sünni juures. Sama laul ilmus ka 2000. aasta CD-albumi "Jäi servi seisma..." seitsmenda loona. Laulu sõnade autorid peale Kuntu olid Lauri Saatpalu ja Andres Varustin. Pantokraator pühendas oma 2009. aastal ilmunud albumil "Tormidesööjad" ühe loo ka Sven Kuntule ("Pilvedesse sõidan paadi"). Sven Kuntu tekste on laulusõnadena kasutanud veel teisedki esinejad. Näiteks ansambel JääBoiler kasutas oma 2001. aasta albumi "Nii ongi" laulu "Kuu" tekstina Kuntu luuletust "Sinust" (väikeste muudatustega). Kuntul ilmus ka pisike luulekogu "Aega ei ole" (2005). Seda levitati EKMA kontsertidel, ning laulutekstide ja paari luuletuse kõrval oli seal fotosid bändi varajasest kontserttegevusest. "SVEN KUNTU 4. IV 1968 – 27. X 2007". Sirp. 02.11.2007. Originaali arhiivikoopia seisuga 2.02.2014. Vaadatud 18.01.2014. "In memoriam: Sven Kuntu". Postimees. 30.10.2007. Originaali arhiivikoopia seisuga 1.02.2014. Vaadatud 18.01.2014. Vahur Aabrams (20.11.2009). "Pantokraator – igavene ilmamadu". Sirp. Originaali arhiivikoopia seisuga 2.02.2014. Vaadatud 18.01.2014. "Eesti rahvusbib". Originaali arhiivikoopia seisuga 1.02.2014. Vaadatud 18.01.2014. "JääBoiler – niiongi". Originaali arhiivikoopia seisuga 3.02.2014. Vaadatud 18.01.2014. In memoriam: Sven Kuntu Postimees, 30. oktoober 2007
Professor Martensi ärasõit

"Professor Martensi ärasõit" on 1984. aastal ilmunud Jaan Krossi ajalooline romaan eesti päritolu Vene diplomaadist ja õigusteadlasest Friedrich Martensist. Teos kujutab Martensi elukäiku tema surmaeelse ühekõne ja tagasivaatena. Sõites rongiga Pärnust Peterburi kõrvutab professor Martens meenutustes oma elukäiku 89 aastat varem elanud Saksa diplomaadi ja õigusteadlase Georg Friedrich von Martensi omaga. Muuhulgas räägib ta esimesest kohtumisest oma tulevase abikaasa Katiga ning vennapoja Johannese vahistamisest. Martens kirjeldab Nobeli rahuauhinna kandidaadiks olemist ja seda, kuidas ta siin-seal ennatlikult auhinna laureaadiks kuulutati. Samuti meenutab ta Portsmouthi lepingu sõlmimisega seotud piinlikku seika, milles Martens jääb Venemaa esindajate nimekirjast kogemata välja ning jaapanlased ei luba tal seetõttu rahuläbirääkimistel osaleda. Rongis kohtab ta eesti päritolu Soome sotsialisti Hella Wuolijokit. Lea Pild, "Ärasõit kui vabanemine. Eesti teema ja Tolstoi traditsioon Jaan Krossi romaanis "Professor Martensi ärasõit"" (PDF-fail). Venekeelsest käsikirjast tõlkinud Mall Jõgi – Keel ja Kirjandus 2011, nr 6, lk 416–424
Georg Rosenberg

Georg Rosenberg (ka Georg Alfred Rosenberg; 20. oktoober 1870 Taagepera – 28. jaanuar 1935 Suure-Jaani) oli eesti vaimulik. Algõpetuse sai ta koduõpetaja käest. Ta õppis aastatel 1883–1890 Tartus gümnaasiumis ja aastatel 1890–1895 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas; ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Pidas prooviaastat Peterburi Jaani koguduses Jakob Hurda juures, ordineeriti õpetajaametisse 9. märtsil/21. märtsil 1897. Oli aastatel 1898–1935 Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja. Georg Rosenberg Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Lepistiku park

Lepistik on park Tallinna Mustamäe linnaosa Mustamäe asumis. Asub Sõpruse puiesteest kagus ja A. H. Tammsaare teest edelas. Lepistik on põhiosalt loodustekkeline. Park on looduskaitse all. Sealsetest Lepasalu allikatest algas ajalooline Mustjõgi. Pargi pindala on 4,6 hektarit. Seal leidub üle 150 rohttaimeliigi. Puudest on valitsev liik sanglepp. Kaasliik on hall lepp, mille osatähtsus on pargi lääneosas suurem. Üksikute puudena kasvab pargi lõunaservas mände, haabu, rabe- ja hõberemmelgaid ning sookaski. Alusmetsas on hõredalt toomingat. Looduskaitse alla kuuluvad pargi üsna veerikkad Lepasalu allikad. Veerikkal ajal moodustab vesi 6 ojakest koguvooluhulgaga 1–10 l/s. See allikaline ala on kujunenud partide talvituspaigaks. Pargi kirdeosas asub tiik. Pesitsejatest on dominantliikideks metsvint (Fringilla coelebs), mustpea-põõsalind (Sylvia atricapilla), musträstas (Turdus merula), hallrästas (Turdus pilaris), punarind (Erithacus rubecula), künnivares (Corvus frugilegus), rasvatihane (Parus major). Regulaarselt pesitseb ööbik (Luscinia luscinia). Huvitavaim pesitseja on väike-kirjurähn (Dendrocopos minor), tõenäolised pesitsejad on soo-roolind (Acrocephalus palustris), suurnokk-vint (Coccothraustes coccothraustes) ja koldvint (Serinus serinus). Kaitsealustest liikidest esineb toitekülalisena kanakull (Accipiter gentilis) (II kat.) ja tõmmukajakas (Larus fuscus) (II kat.). Pargi liigirikkus on viimasel ajal vähenenud. Pargi lääneservas asub künnivarese haudekoloonia. Park on talvepoolaastal kujunenud ka seltsingus ööbivate vareslaste koondumis- ja sageli arvuka ühisööbimise paigaks. Künnivaresest on saanud piirkonna probleemliik. Lepistik on üks Mustamäe kesksemaid parke, mida läbivad igas suunas jalgteed. Aastatel 2002–2003 park rekonstrueeriti. Tööde käigus rajati uusi läbikäiguteid ja uuendati vanade jalgteede kate, uuendati kogu pargi valgustus, süvendati pargi ülemine tiik ja kindlustati kaldaid, rajati uus lastemänguväljak, paigaldati pargi inventar, puhastati läbivoolavate veesoonte sängid ja uuendati teealused truubid, ehitati kõrvaloleva kooli kasutamiseks spordiväljakud ja sild jalakäijatele ning uuendati haljastust. Pargi ühe põhilise jalakäijate tee ääres asub aasta läbi tegutsev kohvik-paviljon. Nõmme linnaosa ja Mustamäe linnaosa metsadele ja parkidele nimede määramine. September 2008 "Tallinna Linnaplaneerimise Amet teatab". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 22. mail 2009. Tallinn: entsüklopeedia. 1., A-M / (peatoimetaja Jaan Tamm; märksõnastiku koostaja Robert Nerman; eessõna: Hardo Aasmäe). Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2004. lk. 286. Kiristaja, Piret.Linnaloodus kaitse all / "Eesti Loodus" 2005/6 Tallinna LinnuklubiTallinna rohealade linnustik 2006[alaline kõdulink] Linnavara valitseja muutmine (Lepistiku pargi rajatised Mustamäe linnaosas). Tallinna Linnavalitsus, novembri 2004 Lepistiku asukoha skeem. Lepistiku park. Sprindiorienteerumiskaart. 1: 5000, h=2,5
Johannes Märtson

Johannes Märtson (25. august 1868 Lõve vald – 9. jaanuar 1935 Tõrva) oli Eesti poliitik. Õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas rohuteadust, lõpetas 1896. Akadeemiliselt kuulus Fraternitas Esticasse. Aastatel 1896–1902 Tõrva apteegi omanik, oli seal tuletõrjeseltsi esimees, seejärel asus Valka, oli sealse apteegi omanik ja au-rahukohtunik Valga rahukoguringkonnas ning vaestelastekohtus, 1902–1917 Valga linnapea ja ka Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu valijamees. Lisaks linnapea ametile oli Märtson ka Säde seltsi ja rea teiste seltside ning ühistute rajajate hulgas. 1917. aastal asus Tartusse, oli seal 1926–1929 Tartu linnavalitsuse linnanõunik, 1927. aastast juhatas Tartu linnavalitsuse töö- ja hoolekandeosakonda. 11. veebruaril 1921 pääses Hugo Rahamägi asemel I Riigikokku ning hiljem valiti ka II Riigikogu koosseisu. Kristliku Rahvaerakonna liige. Alates 1931. aastast elas Tõrvas. Johannes Märtson maeti 13. jaanuaril 1935 Helme kalmistule.
Lepp

Lepp (Alnus) on heitlehiste lehtpuude perekond kaseliste sugukonnast. Eestis kasvab kaks pärismaist lepaliiki: hall lepp (Alnus incana) sanglepp (Alnus glutinosa) Harva esineb halli ja sanglepa hübriidi – värdleppa (Alnus x pubescens Tausch). Alnus cordata – itaalia lepp Alnus cremastogyne – rippviljaline lepp Alnus firma – jäigalehine lepp Alnus fruticosa (Alnaster fruticosus) – põõsaslepp Alnus glutinosa (Betula alnus)- sanglepp (must lepp) Alnus glutinosa var. barbata – habelepp Alnus hirsuta – lammlepp Alnus hirsuta var. mandschurica – mandžuuria lepp Alnus incana – hall lepp (valge lepp) Alnus incana subsp. rugosa – kurdlehine lepp Alnus japonica – jaapani lepp Alnus jorullensis – mehhiko lepp Alnus kamtschatica – kamtšatka lepp Alnus × koehnei (Alnus incana × Alnus subcordata) – Koehne lepp Alnus lanata – villane lepp Alnus maritima – randlepp Alnus matsumurae– Matsumura lepp Alnus maximowiczii – Maximowiczi lepp Alnus nepalensis – nepaali lepp Alnus nitida – läiklehine lepp Alnus oblongifolia – piklikulehine lepp Alnus oregona – punane lepp Alnus orientalis – idalepp Alnus pendula – rohkeroodne lepp Alnus × pubescens (Alnus glutinosa × Alnus incana)- värdlepp Alnus rhombifolia – kalifornia lepp Alnus serrulata (Betula serrulata)- peensaagjas lepp Alnus sinuata – sitka lepp Alnus subcordata – kaukaasia lepp Alnus tenuifolia – kaljulepp Alnus viridis – roheline lepp Alnus viridis subsp. crispa – mägilepp
Regionaalkeel

Regionaalkeel ehk piirkondlik keel on mitmeti mõistetav. Erinevalt riigi- või rahvuskeelest nimetatakse regionaalkeeleks keelt, mida kasutatakse alal, mis ei moodusta riiki. Keeleteaduses nimetatakse regionaalkeeleks keelekuju, mis on küll kirjakeelele lähedal, kuid millel on piirkondlik värving. Sageli on tegemist üleminekuvormiga kohaliku murde ja kirjakeele vahel (diglossia puhul). Euroopa regionaal- ja vähemuskeelte harta järgi määrab iga riik, milliseid keeli võib nimetada regionaalkeelteks. Võrreldes vähemuskeeltega on regionaalkeelte hooldamine ja kaitse sageli väiksema ulatusega. Eesti Regionaal- ja Vähemuskeelte Liit Läti Regionaal- ja Vähemuskeelte Liit
Ants Viirmaa

Ants Viirmaa (kuni 1935 Hans Viirmann, 10. mai 1897 Kastre mõis, Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 21. aprill 1942 Sevurallag) oli eesti poliitik, kaitseliitlane ja Isamaaliidu liige. Ants Viirmaa kolis Türile oma vanemate Jaani ja Emiiliega 1901. aastal. Tal oli naine Salme (Mölder) ja lapsed Maret, Sirje-Reet ja Jaan-Ants. NKVD arreteeris ja küüditas Viirmaa perekonna koos tuhandete teistega 1941. aasta 14. juunil. Ta eraldati perest ja viidi Sverdlovski oblastisse metsatöölaagrisse, kus ta maha lasti. Naine lastega saadeti Tomski oblastisse Tšainski rajooni Kolominskije Grivõ külla. Õppis Türi kihelkonnakoolis ja Tartu Aleksandri gümnaasiumis. Aastatel 1916–1918 õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust, seejärel oli aastatel 1919–1920 Tondi sõjakooli lipnik. Aastatel 1921–1926 õppis taas Tartu Ülikoolis, seekord majandusteaduskonnas kaubandust. Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Viirmaa osales Vabadussõjas ning tegutses Kaitseliidus ja Järva kaitsepataljonis, asutas Türi malevkonna ja oli selle esimene pealik, lisaks kuulus veel mitme seltsi nõukogusse. 1932–1934 töötas ajalehes Postimees 1935–1940 Türi linnapea ja linnavanem 1936 Türi majandusgümnaasiumi õpetaja kohustetäitja majandusteaduse alal 1939 – Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk Kaarel Aluoja (11.6.2005). "Linnapea lapsed päästis lastekodust tädi". Järva Teataja. Vaadatud 10.5.2017. "Eesti ohvitserid 1918-1940". Ohvitseride andmekogu. Vaadatud 10.5.2017. "Hans / Ants Viirmaa (Wierman)". geni.ee. Vaadatud 10.5.2017. Türi uudiseid., Järva Teataja (1926-1944), nr. 89, 2 august 1940 "Ringi ümber kodumaa : Türilt". Postimees. 11.9.1936. "Teenetemärkide kavalerid". Eesti Vabariigi teenetemärgid. Vaadatud 10.5.2017.[alaline kõdulink] TÜ üliõpilased
Lepasalu allikad

Lepasalu allikad (ka Lepistiku allikad) on rühm allikaid, mis asuvad Lepistiku pargis Mustamäe asumis Tallinna Mustamäe linnaosas. Allikad on koos pargiga looduskaitse all. Lepasalu allikad paiknevad Mustamäe astangust 800 m kaugusel Sõpruse puiestee (Lepistiku bussipeatuse juures) ja Tallinna Tehnikagümnaasiumi (end Tallinna 43. Keskkool) vahele jäävas Lepistiku pargis. Allikaalaks on kogu niiske Lepasalu sanglepapark. Allikad (kuni kaksteist) asuvad 2–3 m kõrguse astangu jalamil ja toituvad Mustamäe liivikul ja Ülemiste luitestikul infiltreerunud veest. Allikate vesi moodustas kolm kuni kuus ojakest. Lepasalu allikate koguvooluhulk on 1–10 l/s. Nelja hektari suurune allikaline ala on kujunenud partide talvituspaigaks. Allikatest algab ajalooline Mustjõgi. Osa allikate veest suubus varem piki kraave Löwenruh' pargi forellitiikidesse, nüüd Sõpruse puiestee ääres sademetevee kollektorisse. Lepasalu allikad on looduskaitseobjekt, mis on kaitse alla võetud Tallinna Linnavalitsuse 22. mai 1992 määrusega nr 102. Seal kehtib kaitsekord, mis on kehtestatud keskkonnaministri 2. aprilli 2003 määrusega nr 27 "Kaitstavate looduse üksikobjektide kaitse-eeskiri". Piret Kiristaja. Linnaloodus kaitse all – Eesti Loodus 2005/6 Hella Kink, Maire-Liis Hääl. Linna allikad Tallinnas – Eesti Loodus 2006/2 "Sõpruse pst 195 kinnistu detailplaneeringu koostamise algatamine" – Tallinna Linnavalitsuse korraldus, veebruar 2007 Maastikuline liigendus – Mustamäe nõlv ja luitestik – E818 Mustamäe linnaosa üldplaneeringu materjalid. Loodus © E-Konsult AnL 26.08.2002 Lepasalu allikad keskkonnaportaalis Lepistiku park. Sprindiorienteerumiskaart. 1: 5000, h=2,5
Rabe remmelgas

"Lember" suunab siia. Perekonnanime kohta vaata artiklit Lember (perekonnanimi). Rabe remmelgas ehk lember (Salix fragilis) on pajuliste sugukonda paju perekonda kuuluv mitmeaastane heitlehine lehtpuu. Puukoor on hallikaspruun, vanadel puudel jämedate lõhedega. Lehed on ererohelised, 9–15 cm pikad ja 1,5–3 cm laiad, saagja servaga, hõberemmelga lehtede sarnased. Noored remmelgalehed on siidjate karvadega, kuid erinevalt hõberemmelgast muutuvad lehed kiiresti karvutuks. Õied on koondunud urbadesse ja neid tolmutavad putukad. Rabedad remmelgad on kahekojalised taimed: isas- ja emasurvad on eri puudel. Mõlemast soost urvad on 4–6 cm pikad. Rabeda remmelga alamliik Salix fragilis decipiens on märgatavalt madalam, 5–7 m kõrge, täiesti karvutute lehtedega, mis on 9 cm pikad ja 2–3 cm laiad. Mõned botaanikud eraldavad nii suurte erinevuste tõttu selle eraldi liigiks Salix decipiens. Rabe remmelgas ja Salix decipiens ristuvad nii omavahel kui ka hõberemmelgaga. On väidetud, et Salix decipiens ise polegi muud kui rabeda remmelga ja vesipaju hübriid. Rabe remmelgas kasvab Euroopas ja Lääne-Aasias. Mägedes kasvab ta kuni 1800 m kõrguseni. Ta on Eestis pärismaine liik. Rabe remmelgas kasvab jõe- ja ojakallastel ning uhtlammimetsades. Ta kasvab kiiresti 10–20, harva kuni 29 m kõrguseks. Tüve läbimõõt on kuni 1 m. Rabe remmelgas on nimetuse saanud selle järgi, et tema raod murduvad kergesti ja puhtalt kuuldava praksatusega. Murdunud raod ja oksad juurduvad pinnases kergesti ning remmelgad võivadki paljuneda niimoodi, et oksad kukuvad pärast murdumist vette ja kanduvad mõnda aega allavoolu. Briti saartel kasutatakse rabeda remmelga sorti Salix fragilis russelliana kultuurtaimena. Sellel taimesordil on üksnes emastaimed ning neid paljundatakse okste murdmise ja mahaistutamisega. See sort kasvab 20–25 m pikkuseks ja tema lehed on kuni 15 cm pikad. Rabe remmelgas andmebaasis eElurikkus
Arnold Janno

Arnold Janno (17. mai 1902 Kabala vald, Viljandimaa – 1. september 1941 Kirovi linna sisevangla, Kirovi oblast) oli eesti vaimulik.[viide?] Ta lõpetas aastal 1923 Viljandi Maakonna Reaalgümnaasiumi. Osales Vabadussõjas[viide?]. Aastatel 1923–1929 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, ta oli korporatsiooni Revelia vilistlane. Samuti oli ta Kaitseliidu liige. Prooviaastal oli ta Viljandi Pauluse koguduses. Ordineeriti 9. märtsil 1930 õpetajaks. Ta oli aastal 1930 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja; aastatel 1930–1941 oli ta Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja ning alates 1940. aastast Saaremaa praost. Arnold Janno arreteeriti 14. juunil 1941 ühes oma perekonnaga NKVD poolt ja mõisteti surma.[viide?] Ta hukati 1. septembril 1941 Kirovi vanglas. Tema pojatütar Tiina Janno on Audru Püha Risti koguduse õpetaja, pojapoeg Jaan Janno on Tallinna Tehnikaülikooli matemaatika professor. http://www.vmg.vil.ee/vanakoduleht/?mn=vil&aas=1923 Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 http://www.eestikirik.ee/node/3190
1933. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1933. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 3. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 6.–10. veebruarini Innsbruckis Austrias. Võistlustel oli mängus 6 komplekti medaleid (kolm ala nii meestele, kui naistele). Finaal: 9. veebruar Osavõtjaid: 50 Maailmameister 1932: Friedl Däuber , Saksamaa Ametlikud tulemused Finaal: 8. veebruar Osavõtjaid: 64 Maailmameister 1932: Gustav Lantschner , Austria Ametlikud tulemused Finaal: 8.-9. veebruar Osavõtjaid: 42 Maailmameister 1932: Otto Furrer , Šveits Ametlikud tulemused Finaal: 10. veebruar Osavõtjaid: 30 Maailmameister 1932: Rösli Streiff , Šveits Ametlikud tulemused Finaal: 8. veebruar Osavõtjaid: 30 Maailmameister 1932: Paula Wiesinger , Itaalia Ametlikud tulemused Finaal: 8. ja 10. veebruar Osavõtjaid: 30 Maailmameister 1932: Rösli Streiff , Šveits Ametlikud tulemused MM-i tulemused FIS-i kodulehel
David Zogg

David Zogg (18. detsember 1902 – 26. juuli 1977) oli Šveitsi kahevõistleja ja mäesuusataja, kolmekordne maailmameister mäesuusatamises. Zogg osales 1928. aasta taliolümpiamängudel Sankt Moritzis, saavutades kahevõistluses 16. koha. Hiljem siirdus mäesuusatamise juurde. Zogg tuli esimest korda meeste slaalomi maailmameistriks kodumaal Šveitsis Mürrenis korraldatud esimestel mäesuusatamise maailmameistrivõistlustel 1931. aastal. 1934. aastal korraldati MM-võistlused jälle Šveitsis Sankt Moritzis, kus Zogg tuli maailmameistriks kiirlaskumises ja Alpi kahevõistluses. Kiirlaskumises võitis Zogg hõbemedali MM-il Cortina d'Ampezzos 1932. aastal ja Innsbruckis 1933. aastal ning slaalomis hõbemedali Sankt Moritzis 1934. aastal ja Mürrenis 1935. aastal. 1930. aastatel mängis Zogg kolmes talisporti kajastavas filmis. 1931 Mürrenis maailmameister slaalomis 1932 Cortina d'Ampezzos hõbemedal kiirlaskumises 1933 Innsbruckis hõbemedal kiirlaskumises 1934 Sankt Moritzis maailmameister kiirlaskumises maailmameister Alpi kahevõistluses hõbemedal slaalomis 1935 Mürrenis hõbemedal slaalomis David Zogg FIS-i kodulehel (inglise) David Zogg Ski-database kodulehel David Zogg Internet Movie Database kodulehel (IMDb.com)
Duisburg

Duisburg on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus. Asub Reini jõe ääres Ruhri jõe suudmes. Duisburgi maastikupark (Landschaftspark) linna põhjaosas 2020. aastal Tööstusmaastik Duisburgis Duisburgi sadam Friedrich-Eberti sild Ruhrort Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Duisburgi koduleht Avati Saksamaa suurim mošee, EPL, 27. oktoober 2008
1934. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1934. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 4. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 15.–17. veebruarini Sankt Moritzis Šveitsis. Võistlustel oli mängus 6 komplekti medaleid (kolm ala nii meestel kui ka naistel). Finaal: 17. veebruar Osavõtjaid: 42 Maailmameister 1933: Anton Seelos, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: 50 Maailmameister 1933: Walter Prager, Šveits Ametlikud tulemused Finaal: 15. veebruar ja 17. veebruar Osavõtjaid: 50 Maailmameister 1933: Anton Seelos, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 16. veebruar Osavõtjaid: 24 Maailmameister 1933: Inge Wersin-Lantschner, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: 27 Maailmameister 1933: Inge Wersin-Lantschner, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 15-16. veebruar Osavõtjaid: 27 Maailmameister 1933: Inge Wersin-Lantschner, Austria Ametlikud tulemused MM-i tulemused FIS-i kodulehel
1935. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1935. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 5. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 22.–25. veebruarini Mürrenis Šveitsis. Võistlustel oli mängus 6 komplekti medaleid (kolm ala nii meestele, kui naistele). Finaal: 24. veebruar Osavõtjaid: 48 Maailmameister 1934: Franz Pfnür, Saksamaa Ametlikud tulemused Finaal: 25. veebruar Osavõtjaid: 48 Maailmameister 1934: David Zogg , Šveits Ametlikud tulemused Finaal: 25. veebruar Osavõtjaid: 54 Maailmameister 1934: David Zogg, Šveits Ametlikud tulemused Finaal: 22. veebruar Osavõtjaid: 23 Maailmameister 1934: Christl Cranz, Saksamaa Ametlikud tulemused Finaal: 23. veebruar Osavõtjaid: 33 Maailmameister 1934: Anny Rüegg, Šveits Ametlikud tulemused Finaal: 23. veebruar Osavõtjaid: 20 Maailmameister 1934: Christl Cranz, Šveits Ametlikud tulemused MM-i tulemused FIS-i kodulehel
Aaro Hazak

Aaro Hazak (sündinud 8. juulil 1978) on Eesti majandusteadlane. Ta uurib peamiselt finantsanalüüsi ja kapitali struktuuri probleeme. Õppinud aastatel 1985–1996 Tallinna 7. Keskkoolis, jätkas ta õpinguid Tallinna Tehnikaülikoolis ning sai majandusteaduskonnas õppinult 2000. aastal bakalaureusekraadi, 2002. aastal magistrikraadi ja 2008. aastal doktorikraadi. Tema magistritöö teema oli "Finantsinformatsiooni analüüsilt ettevõtte terviklikule käsitlusele". Doktorikraadi sai ta väitekirjaga "Kapitali struktuur ja dividendiotsused jaotatud kasumi maksustamise tingimustes". Mõlema teadustöö juhendaja oli Enn Listra ja need kaitsti Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna rahvamajanduse instituudi panganduse ja rahanduse õppetoolis. 2007. aastal pälvis mitu auhinda uurimuse eest, mis moodustas osa tema doktoritööst ning käsitles maksude ja seadusandlike piirangute mõju ettevõtte finantsotsustele. 2008. aastal tegi finantsökonoomika alast järeldoktori teadustööd Šveitsis Zürichi Ülikooli juures. 1998. aastast töötab Aaro Hazak aktsiaseltsis PricewaterhouseCoopers Advisors kriisijuhtimise valdkonna juhtivkonsultandina. 2005. aastast on ta osakoormusega ühtlasi Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud, algselt erakorraline teadur majandusuuringute teaduskeskuses ja alates 2008. aastast erakorraline vanemteadur rahanduse ja panganduse õppetoolis. Tema juhendamisel on valminud ja valmimisel mitmed ettevõtete jätkusuutlikkust ja kapitali struktuuri puudutavad väitekirjad. Alates 2006. aastast Eesti Majandusteaduse Seltsi liige. Kuulub ka audiitorkogusse. Aaro Hazak huvitub filmindusest. Aprillis 2009 pälvis tema esimene lühimängufilm "Distinkt" Eesti Amatöörfilmide Festivalil eriauhinna parima mängufilmi eest täiskasvanute grupis. 2007 – Rein Otsasoni stipendium 2007 – Eesti Panga teaduspreemia 2007 – maksundusalaste uurimistööde konkursi doktoriõppe taseme auhind Aaro Hazak Eesti Teadusinfosüsteemis