Sergei Koroljov

Sergei Pavlovitš Koroljov (vene keeles Сергей Павлович Королёв; ukraina keeles Сергій Павлович Корольов; 12. jaanuar 1907 (vana kalendri järgi 30. detsember 1906) Žõtomõr – 14. jaanuar 1966 Moskva) oli Nõukogude Liidu lennuki- ja raketikonstruktor. Ta oli kosmoseprogrammi peakonstruktor ning üks kontinentidevaheliste ballistiliste rakettide peamisi väljatöötajaid Nõukogude Liidus. Sergei Koroljov sündis vana kalendri järgi 30. detsembril 1906 Žõtomõris. Koroljovide kodu asus Dmitrijevskaja tänaval ühekorruselises majas. Tema vanemad olid Maria Nikolajevna Koroljova (neiuna Moskalenko, teises abielus Balandina) ja Pavel Jakovlevitš Koroljov. Isa oli lõpetanud keeleteaduse Nižini ajaloo-filoloogiainstituudis ja õpetas Žõtomõri gümnaasiumis keelt ja kirjandust. Kui Koroljov oli poolteist aastat vana, kolis perekond Kiievisse. Maria abiellus Paveliga vanemate survel ning nende abielu ei olnud õnnelik. Kaks aastat pärast poja sündi abielu lahutati. 1910. aastal viis ema Koroljovi Nižõnisse elama vanavanemate hoole alla. Koroljov ei näinud oma isa enam kunagi. Kuigi Pavel kirjutas 1929. aastal oma surma eel Mariale palve oma pojaga kohtuda, edastas ema kirja pojale alles pärast isa surma. Ema elas Kiievis, kus omandas naistele mõeldud kõrgkoolis prantsuse keele õpetaja haridust. Koroljov kasvas üles Nižõnis, oli üksildane, väheste sõpradega ja suhtles põhiliselt täiskasvanutega. Ta omandas Nižõnis põhihariduse, saavutades eriti head tulemused matemaatikas. Aastal 1916 abiellus ema elektriinsener Grigori Mihhailovitš Balaniniga, kes 1917. aastal sai tööd Odessas raudtee alal ning perekond kolis sinna. Odessas asus Koroljov õppima gümnaasiumis, kuid oktoobrirevolutsiooni järel kool suleti ja Koroljov jätkas õpinguid madalamal tasmel. 1922. aastal astus Koroljov Odessa I Ehitus- ja Kutsekooli, kus valmistas oma esimese purilennuki. 1923. aastal liitus ta Ukraina ja Krimmi Lennundus- ja Aeronautikaühinguga. 1924. aastal lõpetas ta kutsekooli ja astus seejärel Kiievi Polütehnilisse Instituuti, kus õppis lennundust. 1926. aastal jätkas ta õpinguid Moskva Kõrgemas Tehnikakoolis. Ta kaitses 1929. aastal diplomitööna kergmootoriga kaheistmelise lennuki (SK-4) projekti ja lõpetas kooli 1930. aastal aerokosmose insenerinduse erialal. Samal aastal omandas Koroljov piloodikutse ja asus tööle Aerohüdrodünaamika Keskinstituudis. 1932. aastal määrati ta Raketitehnika Riikliku Instituudi peainseneriks. Ta juhendas esimeste Nõukogude vedelkütusrakettide 09 ja GIRD-X lennukatseid. 1936. aastal lõi ta rakettlennuki 318-1 konstruktsiooni. 1937. aastal osales ta ORM-65 mootoriga raketilennuki katsetustel. Koroljov arreteeriti suure terrori ajal 27. juunil 1938 ja mõisteti pikaks ajaks vangi. Kõigepealt viidi ta GULAG-i Kolõmas. Teise maailmasõja ajal hoiti Koroljovi jätkuvalt vangistuses, kuid ta viidi üle šaraškasse, kus ta osales lennuki Tu-2 loomisel. 1942. aastal kutsuti ta Kaasani mootoritehase konstrueerimisbüroosse. 1944. aastal Koroljov vabastati ja 1945. aastal saadeti ta Saksamaale, kus tutvus komisjoniliikmena Saksa raketiseadmetega. Sõja ajal tehtud eduka töö eest lennukite raketikütuste väljatöötamisel sai ta oma esimese teenetemärgi. 1947. aastal naasis Koroljov Moskvasse ja asus tööle ballistiliste rakettide peakonstruktorina. 1948. aastal tegeles ta sõjaväe baasil loodud kõrggeofüüsikaliste rakettide täiustamisega. 1956. aastal anti talle uut tüüpi lahingurakettide väljatöötamise eest sotsialistliku töö kangelase aunimetus. 1957. aastal, 4. oktoobril, juhtis ta maailma esimese satelliidi starti maailmas. 1959. aastal osales ta automaatsete planeetidevaheliste jaamade Luna 1, Luna 2 ning Luna 3 ettevalmistamises ja käivitamises. Viimane edastas fotosid kuu kaugemast nähtamatust küljest. 1961. aasta 12. aprillil juhtis ta ajaloo esimest inimlendu kosmosesse. Juri Gagarini kosmoselaev tegi ühe pöörde ümber planeedi ja naasis edukalt Maale. 1962. aastal valmistas ta ette ja viis läbi kosmoselaevade Vostok 3 ja Vostok 4 esimese rühmalennu ning osales planeetidevahelise jaama Mars 1 startimisel. 1963. aastal valmistas ta ette ja viis läbi kosmoselaevade Vostok 5 ja Vostok 6 teise rühmalennu. 1965. aastal juhtis ta kosmoselaeva Vostok 2 lendu, mille käigus kosmonaut Aleksei Leonov esimest korda ajaloos avakosmoses kõndis. Ta osales ka kosmoseaparaatide Luna 5, Luna 6, Luna 7, Luna 8, ning Venera 2, Venera 3 ja Zond 3 startides. Sergei Pavlovitš Korolev suri 14. jaanuaril 1966 Moskvas. Punasele väljakule Kremli müüri ääres on paigaldatud urn tema tuhaga. K-212 (РНИИ-212, «объект 212», КР-212, К-212, «объект 312», «объект 803») RP-318 (РП-318, Ракетный планёр) Koroljovi Žõtomõri lapsepõlvekodu on tänapäeval muuseum, kus on säilitatud tollast sisekujundust ja tema teadlase positsiooniga seotud esemeid. Nii Ukraina kui ka Venemaa väidavad teadlase oma rahvusest olevat. 1996. aastal nimetati Kaliningradi linn Moskva oblastis tema järgi ümber Koroljoviks. Tema järgi on nimetatud ka Akadeemik S. P. Korolevi tänav Odessas Kiievi linnaosas. 1967. aastal avatud Tallinna 14. Keskkool (hilisem Kari Gümnaasium ja Ranniku Gümnaasium aadressil Kari tänav 13) kandis Sergei Koroljovi nime. vabahärra Wernher von Braun Pjotr Astašenkov, Akadeemik S. Koroljov : (kosmoseraketisüsteemide konstruktor: 1906–1966), Tallinn : Valgus, 1973 Бочаров, Александр. "Тогда Илон Маск — южноафриканец. Почему Украина присваивает себе Сергея Королёва?". LIFE.ru. Асташенков, Петр Тимофеевич (1969). Академик С.П. Королёв (vene). Moskva: Машиностроение. Томский, Владимир (2011). Неизвестный Королев (vene). Moskva: Эксмо, Яуза. Lk 38–45. Короб, Виктор. "Королев Сергей Павлович (1907-1966)". Odessa Memory. Vaadatud 28. detsembril 2023. "Королев Сергей Павлович. Биографическая справка". Kiievi Polütehniline Instituut. 2007. "РОДИЛСЯ СОВЕТСКИЙ УЧЁНЫЙ, КОНСТРУКТОР РАКЕТНО-КОСМИЧЕСКИХ СИСТЕМ СЕРГЕЙ ПАВЛОВИЧ КОРОЛЁВ". Президентская библиотек. Vaadatud 28. detsembril 2023. "Korolyov". Britannica. Vaadatud 28. detsembril 2023. "Autasustamisi". Nõukogude Õpetaja. 22. mai 1982. Lk 2.