laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nõukogude pedagoogika ja kool

Nõukogude pedagoogika ja kool on raamatusari. Seda andis välja Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituut aastail 1966–1989 (köited 1–41). Sarja jätkuks on sari Eesti pedagoogika ja kool (alates aastast 1990), mida annab välja Ühiskondlik Pedagoogika Uurimise Instituut (alates köitest 42).
Riina Aav

Riina Aav (sündinud 9. detsembril 1972 Kohtla-Järvel) on eesti keemik. Lõpetas Kohtla-Järve 1. Keskkooli 1991 ja Tallinna Tehnikaülikooli keemiateaduskonna toiduainete töötlemise tehnoloogia insenerina 1996. Omandas TTÜs loodusteaduste magistri (1998) ja doktori (2005) kraadi. Täiendas end Loránd Eötvösi ülikoolis Budapestis 1997 ja Genfi Ülikoolis 2000. Töötas Keemia Instituudis laborandi (1995–1996), inseneri (1996–1997) ja teadurina (1998–2002); oli TTÜ keemiainstituudis teadur 2002–2006, vanemteadur 2007–2010 ja dotsent 2010–2016. Aastast 2017 töötab TTÜ keemia ja biotehnoloogia instituudis: dotsent 2017–2018, kaasprofessor tenuuris 2018–2024, alates 2024 täisprofessor tenuuris. TTÜ loodusteaduskonna teadus- ja arendusprodekaan aastast 2020. Oli Illinoisi Ülikooli külalisteadur 2008–2009 ja Łódźi Ülikooli külalisprofessor 2018. Põhilised uurimisvaldkonnad: analüüsimeetodid orgaaniliste ühendite identifitseerimisel, asümmeetrilise sünteesi meetodite rakendamine looduslike ühendite sünteesil, asümmeetrilise induktsiooni mõjurid, kiraalsete makrotsüklite süntees ja rakendus. 2022 Tallinna Tehnikaülikooli aasta õppejõud 2023 Tallinna Tehnikaülikooli loodusteaduskonna kõige kaasavam õppejõud (tunnustus loodusteaduskonna üliõpilaskogu poolt) 2024 Tallinna Tehnikaülikooli aasta teadlane 2024 Valgetähe IV klassi teenetemärk Eesti teaduse biograafiline leksikon, 4. köide Eesti Teaduse Infosüsteem Riina Aav Eesti Teaduse Infosüsteemis Riina Aava publikatsioonid
Duuma

Duumaks nimetatakse kohalikke omavalitsusorganeid Venemaal Venemaa Riigiduumat ajaloolist Venemaa Keisririigi riigiorganit Riigiduuma.
Audru Karusloomakasvandus

Audru Karusloomakasvandus oli 1959. aastal loodud Eesti Tarbijate Kooperatiivide Vabariikliku Liidu ettevõte. Audru karusloomakasvanduse asulat hakati planeerima 1958. aastail 44 ha suurusele maa-alale, mis asus Pärnu rajooni Audru aleviku lähedal. Nendel aastatel rajati tootmishooned - külmhoone, katlamaja, söödaköök, rebasepuurid, angaarid, nahastushoone, kontor, soojakud, hülge bassein. 1979. aastal ehitati eksperimentaaltöökoda, kus alustati karusnaha kasvandusinventari tootmist kogu Nõukogude Liidule. Lisaks rajati kompaktne vabaplaneeringuline elamuala, kus olid põhiliselt kahe-kolmekorruselised majad. Suurema osa Audru karusloomakasvanduse tüüpelamutest on projekteerinud Manivald Noor, kes 1960. aastatel kavandas mitu maa-asulat. Kunstiteadlane Epp Lankots leidis omal ajal Audru karusloomakasvanduse asula olema väärt miljööväärtusena kohaliku kaitse alla võtta, et nõukogudeaegset majadegrupi planeeringut kaitsta. Audru karusloomakasvanduse asula elumajad on praegu Kultuurimälestiste riiklikus registris XX sajandi arhitektuuri esindajana tüüpprojektide alusel rajatud elamute osas. Säilinud on ka osa tootmiskompleksi hooneid, mis aga ei ole kultuurimälestised. 1990. aastate algul nimetati ettevõte ümber Aktsiaselts ETK Audru Karusloomakasvanduseks ning 1995. aastal AS Audru Karusloomakasvanduseks. Kasvanduses oli 2007. aastal kokku 23 000 looma. 2007. aastal jõustusid karusnaha-farmidele Euroopa Liidu uued nõuded, mille täitmiseks aga Audru rebasekasvandusel rahalised vahendid puudusid. Kuna viimase kolme aasta kahjum oli kaheksa miljonit krooni, võtsid karusnahafarmi omanikud 2008. aastal vastu otsuse senine tegevus lõpetada ja 42 töötajat koondada. Hiljem jätkati tegevust küll muudes tegevusvaldkondades, kuid 2015. aastal kustutati ettevõtte äriregistrist. Hõberebaste Audru põrgust inimliku komöödiani. parnu.postimees.ee, 25. aprill 2009. Kultuurimälestiste register. AS Audru Karusloomakasvandus. teatmik.ee/et. Audru 23 000 rebast on tapetud ja kasvanduse asemele tulevad majad. arileht.delfi.ee, 06.02.2008. Maailma suurim rebaste farm Audrus suleb uksed. arileht.delfi.ee, 23.11.2007. Audru karusloomafarm. AK filmikroonika 1958-1991, Esmaeeter 19. veebruar 1967. ETKVL-i Audru karusloomakasvandus. Foto, ajapaik.ee. Audru karusloomakasvandus. Foto tootmishoonetest. Rein Viitas. Pisut veel karusnahkadest. vana.loodusajakiri.ee, Eesti Loodus 2010/1.
Teodors Spāde

Teodors Spāde (7. märts 1891 Ventspils – 25. juuli 1970 Temirtau) oli Läti mereväeohvitser, admiral. Ta sündis aastal 1891 Ventspilsis kaluri perekonnas. Ta lõpetas aastal 1909 Riias reaalkooli, seejärel lõpetas ta Riia Polütehnikumi ja pärast seda Peterburi merekadeti korpuse. Aastast 1920 oli ta Läti armee teenistuses, mereseireteenistuse ülem. Miiniristleja "Piloot" komandör. Aastal 1927 ülendati ta kapteniks, aastal 1929 2. järgu ja aastal 1931 1. järgu kapteniks. Aastal 1938 ülendati ta admiraliks. Aastast 1931 oli ta eskadrilli ülem ja aastast 1938 laevastiku ülem. Septembris 1940 ta vallandati. Ta määrati Riia Elamu- ja Hoolduslinna Inspektsiooni 3. ringkonna ametnikuks. Aastal 1941 küüditati ta NSV Liitu ja anti hiljem kohtu alla. Aastal 1954 ta vabastati ja töötas Temirtau nakkushaigla pearaamatupidajana. Teodors Spāde suri Temirtaus Kasahstanis ja maeti aastal 1990 ümber Riia Metsakalmistule.
2024. aasta Boliivia riigipöördekatse

2024. aasta Boliivia riigipöördekatse oli läbikukkunud riigipöördekatse, mis pandi toime Boliivias La Pazi linnas 26. juunil. Saabusid teated, et sõjaväeüksused olid üle võtnud üle Quemado presidendipalee, kuid Luis Arce seal ei viibinud. Riigipöördekatse algas päev pärast Boliivia armee kindrali Juan José Zúñiga ametist eemaldamist. Ekspresident Evo Morales on teda süüdistanud riigipöördekatse taga olemises. Kindral Zúñiga sõnul saabusid "relvajõudude kolm ülemat siia, et väljendada oma rahulolematust. Saab olema uus valitsus, kindlasti asjad muutuvad, kuid meie riik ei jõua enam sellist olukorda kannatada". Murillo platsi ründamise eel nõudis Zúñiga ka seda, et valitsus "lõpetaks meie riigi hävitamise ja vaesustamise, lõpetaks meie armee alandamise". Erakonna Liikumine Sotsialismini (MAS) president Luis Arce mõistis hukka sõjaväeliste rühmituste soovimatu kohaloleku Murillo platsil, kus asub presidendipalee Palacio Quemado „Mõistame hukka teatud Boliivia sõjaväe üksuste tavapäratud liikumised. Demokraatiat tuleb austada.“ Endine president Evo Morales märkis ühismeedias: "Sündimas on riigipööre." Ta kutsus Boliivia elanikke üles ka "rahvuslikule mobilisatsioonile demokraatia kaitseks". Murillo platsi hõivamise järel sõideti tankiga maha üks presidendipalee uks ja sõjaväelased vallutasid palee. Valitsusminister Eduardo Del Castillo lähenes ühele soomukile, et nõuda seal asuvatelt sõjaväelastelt ja kolonelilt selgitust nende seal viibimise kohta. Riigipöördekatse kukkus läbi, kui Zúñiga asendati José Wilson Sánchezega ja Zúñiga all olevad väed eemaldusid Murillo platsilt. Booth, Amy (26. juuni 2024). "Bolivia's President Arce reports 'irregular' military maneuvers". Buenos Aires Herald (inglise). Molina, Fernando (26. juuni 2024). "El presidente de Bolivia denuncia "movilizaciones irregulares" del Ejército". El País (hispaania). Ramos, Daniel (26. juuni 2024). "Bolivian soldiers surge into presidential palace, raising specter of coup" [Boliivia sõdurid ründavad presidendipaleed, tõstadades sellega putšiohu]. Reuters. Vaadatud 27. juunil 2024. "Bolivia: el presidente Luis Arce denunció un intento de Golpe de Estado". Ámbito Financiero. 26. juuni 2024. "Luis Arce denunció un posible levantamiento militar en Bolivia: "La democracia debe respetarse"". Infobae (hispaania). 26. juuni 2024. elDiario.es (26. juuni 2024). "El Gobierno de Bolivia denuncia un golpe de Estado del Ejército". ElDiario.es (hispaania). Vaadatud 26. juunil 2024. "Golpe de Estado en Bolivia: el Ejército tomó la Casa de Gobierno". Ámbito Financiero. "Máxima tensión en Bolivia ante un intento de golpe de Estado | Mundo". La Voz del Interior (hispaania). 26. juuni 2024. "Coup attempt in Bolivia fails as president urges people to mobilize against democracy threat". AP News (inglise). 26. juuni 2024. Vaadatud 26. juunil 2024.
Vello Samm

Vello Samm (15. november 1942 Tallinn – 24. veebruar 2022) oli eesti filmidirektor. Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 2. Keskkooli, töötas Tallinnfilmis aastatel 1963–1965 valgustajana, 1967–1995 administraatori ja filmidirektorina. "Tule tagasi, Lumumba" (1992, direktor) "Õpetaja" (1979, direktor) "Vello Samm - Eesti filmi andmebaas". www.efis.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. juuli 2021. Vaadatud 26. juunil 2024.
Taivo Sapas

Taivo Sapas (23. mai 1944 Abja-Paluoja – 5. märts 2017 Tallinn) oli eesti auto- ja motosportlane. Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1971. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi. Sapas hakkas autosporti harrastama 1958. aastal, ehitas 1962. aastal esimese Eesti kardi ja osales sellega 7. jaanuaril 1962 Eesti esimesel kardivõistlusel, võites 125 cm3 kartide klassi grupisõidu. Ta võitis motospordis Nõukogude Liidu meistrivõistlustel ringrajasõidus 500 cm3 külgvankriga mootorrattal koos venna Arviga aastatel 1976–1977 hõbemedali, tuli samas võistlusklassis aastal 1975 Henno Palmiga ja 1976 vennaga Eesti meistriks, võitis aastal 1973 vennaga ja 1975 Henno Palmiga Kalevi suursõidu, tuli mitu korda motokrossis Eesti meistriks, kuulus 1976–1978 Eesti koondisse. Ta tegutses eraettevõtjana. 1972 NSV Liidu meistersporlane Tema isa oli motosportlane Alfred Sapas, vend oli motosportlane Arvi Sapas. "ESBL". esbl.ee. Vaadatud 27. juunil 2024. Sooper, Kristjan (14. juuni 2022). "Kardispordi 60 aasta juubelit tähistatakse Põltsamaal". Eesti Autospordi Liit. Vaadatud 27. juunil 2024. "ESBL". www.esbl.ee. Vaadatud 27. juunil 2024.
Kuldservik

Kuldservik (Pleurotus citrinopileatus) on servikuliste sugukonda serviku perekonda kuuluv seen. Seent saab Eestis kasvatada lehtpuu pakkudel. Kuldservik andmebaasis eElurikkus
Bora Ćosić

Bora Ćosić (serbia keeles Бора Ћосић; sündinud 5. aprillil 1932 Zagrebis) on serbia ja horvaadi kirjanik. Ta sündis aastal 1932 Zagrebis, kuid kasvas üles Belgradis, kus ta lõpetas gümnaasiumi ja seejärel Belgradi Ülikooli filosoofiateaduskonna. Ta on töötanud ajakirjanikuna Jugoslaavia kultuuriajakirjades. Aastal 1992 lahkus ta Serbiast, et protesteerida Miloševići režiimi vastu ja läks Rovinjisse (Horvaatia) ja sealt aastal 1995 Berliini. Tema esikromaan "Vargapesa" (Kuća lopova) ilmus aastal 1956, millele järgnes aastal 1962 esseekogumik "Nähtav ja nähtamatu inimene" (Vidljivi i nevidljivi čovek) ja aastal 1963 "Soodom ja Gomorra". Jugoslaavia sõdade ajal nimetas ta Belgradi vaid "linnaks, kust sõda juhitakse". Kultusautori staatuse sai ta aastal 1969 ilmunud romaaniga "Minu perekonna panus maailmarevolutsiooni" (Uloga moje porodice u svetskoj revoluciji). Romaan ilmus eesti keeles aastal 2024 sarjas Loomingu Raamatukogu, selle tõlkis serbia keelest Madis Vainomaa.
Donald Trumpi presidendiraamatukogu

Donald J. Trumpi presidendiraamatukogu on Ameerika Ühendriikide 45. presidendi Donald Trumpi presidendiraamatukogu. Presidendiraamatukogu on Ameerika Ühendriikide rahvusarhiivi hallatav veebisait, mis avati 20. jaanuaril 2021 – Trumpi ametist lahkumise päeval. Ametlikke plaane raamatukogu hoone ja muuseumi ehitamiseks pole veel välja kuulutatud. Donald J. Trumpi presidendiraamatukogu Trumpi soovitav presidendi raamatukogu maksaks kaks miljardit dollarit, ERR, 19. jaanuar 2021
Targo Kalamees

Targo Kalamees (sündinud 18. juulil 1972 Tallinnas) on eesti ehitusteadlane. Lõpetas Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi ehitustehnikuna insenergeodeesia erialal 1991 ning Tallinna Tehnikaülikooli ehituse õppesuuna inseneri- (1996) ja magistriõppe (1999). Omandas TTÜs tehnikateaduste doktori kraadi ehitustehnika alal 2006. Oli järeldoktorantuuris Helsingi tehnikaülikoolis 2007–2010. Töötas ehitusinsenerina arhitektuuribüroodes Kuup OÜ (1995–2002) ja QP Arhitektid OÜ (2002–2003). Oli teadur Tampere Tehnikaülikoolis 2001–2002 ja 2004 ning Helsingi tehnikaülikoolis 2004–2010; Tallinna Tehnikaülikooli ehitiste projekteerimise instituudi ehitusfüüsika ja energiatõhususe õppetooli erakorraline vanemteadur 2007–2009, professor ja õppetooli juhataja 2009–2016. Aastast 2017 on Tallinna Tehnikaülikooli ehituse ja arhitektuuri instituudis ehitusfüüsika professor (alates 2018 täisprofessor tenuuris). Põhilised uurimisvaldkonnad: ehitusfüüsika, hoonete sisekliima ja energiatõhusus, ringmajandus ehituses, kliimakindel renoveerimine. 1999 Eesti Teaduste Akadeemia üliõpilaste teadusauhind 2007 Professor Heinrich Laulu nimeline stipendium 2018 Eesti puitmaja sõber 2019 Tallinna Tehnikaülikooli aasta teadlane 2022 Aasta ehitusinsener Eesti Teaduse Infosüsteem TalTech teadusportaal Targo Kalamees Eesti Teaduse Infosüsteemis Targo Kalamehe publikatsioonid
Cleveland Heights

Cleveland Heights on linn Ameerika Ühendriikides Ohio osariigis Cuyahoga maakonnas. Linnas elas 2020. aasta rahvaloenduse andmetel 45 312 inimest. Cleveland Heights on üks Clevelandi linna ajaloolistest eeslinnadest, mille arengut on suuresti mõjutanud trammiliiklus. See sai 1903. aastal külaks (village) ja 1921. aastal linnaks (city). "ArcGIS REST Services Directory". United States Census Bureau. Vaadatud 20. septembril 2022.
Lana Rhoades

Lana Rhoades (sündinud 6. septembril 1996 Chicagos) on Ameerika Ühendriikide netipersoon, podcaster ja endine pornonäitleja. Ta on muuhulgas üles astunud ajakirjades Hustler, Penthouse ja Playboy. Morris, Chris (24. jaanuar 2018). "Call 'Em the Dirty Dozen: The 12 Most Popular Stars in Adult Entertainment". Fortune (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 4. september 2019. Vaadatud 29. jaanuaril 2021.
Travis Kelce

Travis Michael Kelce (sündinud 5. oktoobril 1989) on Ameerika Ühendriikide Ameerika jalgpallur, kes mängib tight end‘i positsioonil Kansas City Chiefsi ridades National Football League‘is (NFL). Ta valiti Chiefsi 2013. aasta NFL-i drafti kolmandas voorus ning on sellest ajast saati olnud üks liiga parimaid tight end‘e. Kelce on tuntud oma suurepärase püüdevõime, kiiruse ja mängulugemisoskuse poolest, mis on aidanud tal saavutada mitmeid Pro Bowli valikuid ja All-Pro tiitleid. Kelce mängis ülikoolijalgpalli Cincinnati Ülikoolis, kus ta oli silmapaistev mängija. NFL-i karjääri jooksul on ta püstitanud mitmeid rekordeid ning mänginud olulist rolli Chiefsi rünnakusüsteemis, aidates meeskonnal võita Super Bowli 2019., 2022. ja 2023. aastal. Travis Kelce on ka aktiivne väljaspool jalgpalli, ta on mitmetes heategevus- ja meediaprojektides. Cincinnati Bearcats profile Kansas City Chiefs profile Eighty-Seven & Running
Ameerika Ühendriikide rahvuskaart

Ameerika Ühendriikide Rahvuskaart (inglise keeles National Guard) on Ameerika Ühendriikide osariigi-põhine sõjaline väeüksus, mis föderaalsete missioonide puhul saab osaks maaväe ja õhuväe ning seega ka laiemalt Ameerika Ühendriikide relvajõudude reservkomponentidest. Ameerika Ühendriikide rahvuskaardi reservvägi koosneb 54-st eraldi üksusest, kuna igal osariigil on oma rahvuskaart ning lisaks on rahvuskaart ka Guamil, USA Neitsisaartel, Puerto Ricol ja Washington, D.C.-l. Ameerika Ühendriikide Kongress moodustas rahvuskaardi maakaitseväena ning see allub osaliselt osariigivalitsustele ning osaliselt föderaalvalitsusele. Enamus rahvuskaartlastest on igapäevaelus tsiviilisikud ning ei tööta relvajõududes. Spetsiifilisemad ja kõrgemad ametikohad on täidetud kaadriväelastega. Esimesi maakaitseväeüksuseid moodustati juba 17. sajandil Briti koloniaalajal. Esimene kolooniaülene maakaitseüksus formeeriti 1636. aastal Massachusettsis ning mitmed vanemad rahvuskaardi üksused peavad seda oma aastapäevaks. Koloniaalüksustest said osariikide maakaitseväed kui Ameerika Ühendriigid iseseisvusid. Nime "Rahvuskaart" võtsid mõned New Yorgi osariigi üksused markii Lafaette'i Prantsusmaa rahvuskaardi eeskujul kasutusele 1824. aastal. "Rahvuskaart" sai üleriiklikuks nimeks aastal 1903 ning seda täpsustati õiguslikult 1933. aastal. Ameerika Ühendriikide maaväe rahvuskaart Ameerika Ühendriikide õhuväe rahvuskaart Rahvuskaardi Büroo Osariigi kaitsevägi 19. Erivägede Rühm 20. Erivägede Rühm Minutemen "National Guard: FAQ". United States National Guard. Accessed February 2, 2022. Mahon, John K. (1983). History of the militia and the National Guard. New York: Macmillan. OCLC 9110954. Russell, Henry Dozier; Kaplan, Lawrence M (2014). The purge of the Thirtieth Division. Annapolis: Naval Institute Press. Vest, Bonnie, M (2013). "Citizen, Soldier, or Citizen-Soldier? Negotiating Identity in the U.S. National Guard". Armed Forces & Society. 39: 602–627. DOI:10.1177/0095327X12457725. S2CID 145213718. Koduleht
Zaya Pandita

Zaya Pandita I (1599–1662) oli košuutide hulka kuuluv oiraadi laama. Temast sai budist 1615. aastal. Ta viibis Tiibetis kuni 1639. aastani. Mongooliasse naasnult propageeris ta Tiibeti budismi gelugi koolkonna õpetust oiraatide ja mongolite hulgas. 1645. aastal külastas Zaya Pandita ka Euroopas Volga ääres Astrahani steppides elavaid budiste kalmõkke. 1648. aastal lõi Zaya Pandita todo bichig'i (tod üzüg) tähestiku, mille kohandas oiraadi keelega. Todo tähestikku kasutavad oiraadid tänapäevani Sise-Mongoolias ja Xinjiangis Hiinas. Раднабхадра. "Kuuvalgus: Zaya Pandita lugu". Серия: Памятники культуры Востока. Издательство: Санкт-Петербург, 1999 г. 176 стр. ISBN 5-85803-095-5. Тираж: 500 экз.
Tét

Tét (saksa keeles Tietzing) on linn Ungaris Győr-Moson-Soproni komitaadis, Téti kreisi halduskeskus. Tét asub komitaadikeskusest Győrist ligikaudu 21 km lõunaedelas. Téti on esmamainitud 1269. aastal. Türgi ikke ajal jäi küla 17. sajandi keskpaiku tühjaks. Téti uuesti asustamine algas 17. sajandi lõpul. 1885. aastal rajati asulasse soodatootmistehas. Linnaks sai Tét 2001. aastal. Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. Tét város története Tét város hivatalos honlapja. Vaadatud 28. juunil 2024
Madalmaade kuningas

Madalmaade kuningas (või kuninganna) on Madalmaade Kuningriigi riigipea. Kõik kuningad ja kuningannad alates kuningriigi loomisest on olnud Oranje-Nassau dünastiast. Riigis on konstitutsiooniline monarhia, seega on riigipea roll ja positsioon määratud põhiseaduses. Tervelt kolmandik põhiseadusest kirjeldab monarhi trooniletõusmise ja sellest lahtiütlemise mehhanisme, monarhi kohustusi ning suhtlemist parlamendiga. Põhiseadus viitab riigipeale kui "kuningale", see on rolli nimetus, kuid riigipea võib olla nii mees kui naine. Willem I 1815–1840 loobus, suri 1843 Willem II 1840–1849 Willem III 1849–1890 Wilhelmina 1890–1948 loobus, suri 1962 Juliana 1948–1980 loobus, suri 2004 Beatrix 1980–2013, loobus Willem-Alexander, alates 2013
Sirje Kasendi

Tarvastu Gümnaasiumi matemaatikaõpetaja. Sündis 25. sept 1951 küüditatute peres Siberis. Ta lõpetas Tõrva keskkooli ja Tallinna Pedagoogikaülikooli. 2001 ja 2009 oli ta Viljandimaa Aasta Õpetaja ning 2012. aastal tunnustas Junior Achievement teda tiitliga "Aastate Ettevõtlusõpetaja". Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal 2022. Aasta Hiie sõber 2022. Viljandi valla teenetemärk 2024. Ta on Eino Purre tütar. "Tarvastu valla Aasta Õpetajad on valitud". Maaleht. Vaadatud 28. juunil 2024. "Otsing · Eesti Kommunismiohvrid 1940–1991". www.memoriaal.ee. Vaadatud 28. juunil 2024. "Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal", Vikipeedia, 4. märts 2024, vaadatud 28. juunil 2024 "Hiite Maja - Aasta Hiie sõbra väljakuulutamine". hiis.ee. Vaadatud 28. juunil 2024.
Jane Powell

Jane Powell (sünninimi Suzanne Lorraine Burce; 1. aprill 1929 Portland, Oregon – 16. september 2021 Wilton, Connecticut) oli USA näitleja, laulja ja tantsija. Ta oli üks viimaseid elusolevaid Hollywoodi kuldajastu staare. Kaheaastaselt alustas ta tantsutreeninguid, hiljem saavutas oma kodulinnas Portlandis tuntuse lauljana ja sõlmis filmikompaniiga Metro-Goldwyn-Mayer lepingu, kui oli alles teismeline. Filmidebüüdi tegi ta 1944. aastal muusikalises komöödiafilmis "Song of the Open Road", kus kehastas Jane Powelli nimelist tegelast ja võttis seejärel selle oma lavanimeks. Seejärel paistis ta oma näitleja- laulu- ja tantsuandega üles veel mitmetes muusikalistes filmides, sh sellistes filmides nagu "A Date with Judy" (1948), kus mängis koos Elizabeth Tayloriga, "Royal Wedding" (1951), kus mängis peaosas koos Fred Astaire'iga, ja "Seitse pruuti seitsmele vennale" ("Seven Brides for Seven Brothers"; 1954). Powelli filmikarjääri jõudis haripunkti 1950. aastatega, hilisematel kümnenditel tegi ta vaid veel mõne ükski filmirolli. 1950. aastatel alustas Powell karjääri ka teatrinäitlejana. Ta mängis üle riigi asuvates teatrites muuhulgas sellistes lavastustes nagu "Oklahoma!", "Uppumatu Molly Brown" ("The Unsinkable Molly Brown"), "Helisev muusika" ("The Sound of Music"), "Minu veetlev leedi" ("My Fair Lady") ja "South Pacific". 1960. aastal sai ta Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe. Powell oli abielus viis korda ja tal oli kolm last. Tema viimane abikaasa oli kunagine lapsfilmistaar Dickie Moore, kellega ta oli abielus kuni mehe surmani 2015. aastal. "Jane Powell Dies: Hollywood Golden Age Actress & ‘Royal Wedding’ Star Was 92". deadline.com. 16.9.2021. Vaadatud 5.10.2021 Jane Powell. walkoffame.com. 5.10.2021 "Suri Hollywoodi kuldajastu näitlejanna Jane Powell". elu.ohtuleht.ee. 17.9.2021. Vaadatud 5.10.2021 Jane Powell andmekogus IMDb (inglise)
Léon Marchand

Léon Marchand (sündinud 17. mail 2002 Toulouse'is) on Prantsusmaa ujuja. Ta osales 2021. aastal toimunud suveolümpiamängudel Tokyos neljal alal. Tema parimaks tulemuseks jäi 400 meetri kompleksujumise kuues koht. 2022. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis Marchand 400 meetri kompleksujumises Carson Fosteri ja Chase Kaliszi ees kuldmedali Euroopa ja maailmameistrivõitluste rekordiga 4.04,28. 200 meetri liblikujumises võitis ta Kristóf Miláki järel hõbemedali Prantsusmaa rekordiga 1.53,37. 200 meetri kompleksujumises tuli ta Fosteri ja Daiya Seto ees maailmameistriks Prantsusmaa rekordiga 1.55,22. Sellega sai temast Laure Manaudou ja Florent Manaudou järel kolmas Prantsusmaa ujuja, kes võitnud ühtedel maailmameistrivõistlustel kaks kuldmedalit. Kahe kuld- ja ühe hõbemedaliga valiti Marchand koos Katie Ledeckyga maailmameistrivõistluste parimaks ujujaks (Swimmer of the Meet). 2023. aasta maailmameistrivõistlustel Fukuokas võitis Marchand kolm kuldmedalit. 400 meetri kompleksujumises püstitas ta maailmarekordi 4.02,50, alistades 2008. aastast Michael Phelpsile kuulunud varasema rekordi enam kui sekundiga. 400 meetri kompleksujumise rekord oli tolleks hetkeks ujumise maailmarekorditest vanim ja ühtlasi viimane, mis kuulus Phelpsile. 200 meetri liblikujumises tuli Marchand Krzysztof Chmielewski ja Tomoru Honda ees maailmameistriks Prantsusmaa rekordiga 1.52,43. 200 meetri kompleksujumises püstitas ta finaalis Euroopa rekordi 1.54,82 ja tuli maailmameistriks Briti ujujate Duncan Scotti ja Tom Deani ees. 2024. aasta suveolümpiamängudel võitis Marchand neli kuldmedalit, püstitades ka kõigil neljal alal olümpiarekordi. 400 meetri kompleksujumises ujus ta aja 4.02,95, millega ületas ta 2008. aastast Michael Phelpsile kuulunud olümpiarekordi 89 sajandikuga ning edestas finaalis hõbemedali võitnud Tomoyuki Matsushitat enam kui 5 sekundiga. 200 meetri liblikujumises edestas ta ajaga 1.51,21 Kristóf Milákit ja Ilya Kharuni ning ületas Milákile kuulunud olümpiarekordi 4 sajandikuga. Vähem kui kaks tundi pärast liblikujumise finaali startis Marchand 200 meetri rinnuliujumise finaalis ning võitis kuldmedali tiitlikaitsja ja varasema olümpiarekordi omaniku Zac Stubblety-Cooki ja Caspar Corbeau ees Euroopa rekordiga 2.05,85. 200 meetri kompleksujumises võitis ta kuldmedali Duncan Scotti ja Wang Shuni ees Euroopa rekordiga 1.54,06, jäädes Ryan Lochte maailmarekordist vaid 6 sajandiksekundi kaugusele. 4×100 m kompleksujumises võitis ta Prantsusmaa teatemeeskonna koosseisus pronksmedali. Pikk rada Lühirada Léon Marchandi isa Xavier Marchand ja ema Céline Bonnet on endised ujujad. Endine ujuja on ka Léoni onu Christophe Marchand. Marchand on õppinud Arizona Osariigi Ülikoolis informaatikat. "Léon Marchand is France's new swimming star in perfect timing for Paris Olympics". nbcsports.com. Vaadatud 28. juunil 2024. "ASU's Léon Marchand swimming toward Olympic gold". news.asu.edu. Vaadatud 28. juunil 2024.