laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kihnu Suveteater

Kihnu Suveteater on SA Kihnu Kultuuriruum loodud teater, mis alustas 2016. aasta suvel Metsamaa Pärimustalu õuel. Publiku ette toodi spetsiaalselt Kihnu saarele loodud lavastus "Meri muigab teitele vasta". Autor-lavastaja: Heidi Sarapuu. Kunstnik: Mirjam Veske. Muusikaline kujundaja: Peeter Kaljumäe. Etendused toimuvad Kihnu saarel Rootsiküla külas Metsamaa pärimustalu õuel. Lustlik-tõsimeelne suvelavastus pillimängu ja tantsuga Kihnu saarel, kus mängivad Tallinna Linnateatri näitlejad Alo Kõrve, Argo Aadli, Indrek Ojari ja Maiken Schmidt ning Kihnu Pärimuskooli õpilased. „Meri muigab teitele vasta!” on algupärane lugu, mis on sündinud Kihnuga seotud lugudest ja autori fantaasiast. Tegu on Kihnu saare suveteatri esimese katsetusega, mille sünd sai tõukejõudu merekultuuri aastast. Kihnu saarele tuuakse maailmamainega muusikalilavastaja, kellel on plaanis see väga eriline Eesti väikesaar maailma lavadele viia. Seal olevat ajalugu ja traditsioone ning tugevaid-töökaid naisterahvaid. Ootamatult selgub, et saarel ei elagi ainult töökad ja käredad naised, vaid leidub ka uskumatult sitkeid härrasid, kelle soontes voolab esiisade tummine veri, kes ei kartnud ei merd ega pillimängu. SA Kihnu Kultuuriruum koduleht Sai nutta ja sai naerda – Sirp, 9. september 2016; Suveteatri suurenenud naljalembus – Madis Kolk / Postimees, 10. september 2016; Linnateatri näitlejate ulakas suvetükk Kihnus tõmbab rahvast magnetina – Maaleht, 21. juuli 2016; Videolõik lavastusest – Youtube, Jaanus Ilp.
Mare Mätas

Mare Mätas (Kihnus tuntud kui Uiõ-Matu Mare; sündinud 4. juunil 1975) on Kihnu pärimuskultuuri edendaja. Aastail 2004–2019 juhtis ta SA Kihnu Kultuuriruumi. Mätas lõpetas 2003. aastal Eesti Põllumajandusülikooli kodumajanduse eriala. Ta on õppinud ka õigusteadust ning olnud Tartu ülikooli etnoloogiamagistrant. Mätas on 7. taseme pärimuskultuuri spetsialist ning Kihnu giid, kelle töökeeled on kihnu, eesti ja inglise keel. Ta on töötanud ka Kihnu kooli ajaloo- ja ühiskonnaõpetajana. 2004 – 2019 juhatas SA Kihnu Kultuuriruumi tegevust. Eesti Tuletorni Seltsi auliige 1998 – Kodanikupäeva aumärk kodanikukasvatuse eest 2005 – Tartu Ülikooli tänukiri regionaalse koostöö edendamise eest 2006, 2007, 2009 – Kihnu vallavalitsuse tänukirjad pärimuskultuuri edendamise eest (kodulooringi juhendamine, pärimuskultuuri edendamine ja Metsamaa talu soetamine) 2009 – Pärimuskultuuri auhind tulemusliku tegevuse eest Kihnu kultuuripärimuse hoidmisel ja arendamisel 2010 – aasta kihnlane (Kihnu Mere Peo traditsiooni algatamise ja eduka elluviimise eest) 2011 – Kihnu vallavalitsuse tänukiri SA Kihnu Kultuuriruumile Viiulifestivali korraldamise eest 2011 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (pärimusmuusika õppe algatamise ja vedamise eest Kihnu saarel) 2012 – C. R. Jakobsoni preemia laureaat, Pärnumaa populaarseim haridus- ja kultuuritegelane 2012 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia pärimusmuusika õppe algatamise ja levitamise eest (mh Kihnu kolmas merepidu ja teine Kihnu viiulifestival) 2013 – Aasta tegu (Kihnu tuletorni külastajatele avamine SA Kihnu Kultuuriruumi poolt) 2015 – Seto kuningriigi aukonsul 2019 – Valgetähe V klassi teenetemärk Ta on Uiõ-Matu talu perenaine ja nelja lapse ema. "Kihnu Kultuuriruumil vahetus juhatus". KKR koduleht. 25. november 2019. 2003. a. lõpetajad Silvia Paluoja. Mare Mätas väärtustab pärimusmuusikat parnu.postimees.ee, 31. jaanuar 2012. Kutsetunnistus 087597 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Metsamaa talust kujuneb pärimuskultuuri keskus Pärnu Postimees "Vaatamiselamus: kilud toovad õnne" – Maaleht, 28. juuli 2016; "Uiõ-Matu Mare edendab Kihnu elu" – Madis Jürgen, Eesti Ekspress, 6. november 2012; "Mare Mätas väärtustab pärimusmuusikat" – Pärnu Postimees, 31. jaanuar 2012; "Esmakordselt Eestis: Kihnu naised kannavad mootorrattaga sõites kiivreid" – Maaleht, 14. juuli 2014 Kihnu reisijuht SA Kihnu Kultuuriruum
NATO salajane armee

NATO salajane armee on külma sõja ajal Lääne-Euroopas ja Türgis kommunistide vastu tegutsema õpetatud salasõdurite üksuste üldnimetus 21. sajandi kirjanduses. Nimetus tuleb sama pealkirjaga kaitstud teadusuuringust ja raamatust. Eeldatava Nõukogude ohu tõrjumiseks korraldati Ameerika Ühendriikide Luure Keskagentuuri (CIA) ja Ühendatud Kuningriigi luureteenistuse (MI6) eestvedamisel salasõdurite üksused, NATO salajane armee. Salarühmituste ülesandeks oli pärast Teist maailmasõda Nõukogude sissetungi korral organiseerida vaenlase tagalas vastutegevust. Need rühmitused tegutsesid Euroopas kõigis NATO riikides kuni 1990. aastate alguseni, mil nende tegevus pärast Nõukogude Liidu lagunemist avalikuks sai. 2005, Daniele Ganser, NATO's Secret Armies: Operation GLADIO and Terrorism in Western Europe, ISBN 1135767858, ISBN 9781135767853, Imprint ROUTLEDGE (ISBN10 0714656070, ISBN13 9780714656076) Gladio
Paula Mae Weekes

Paula Mae Weekes (sündinud 23. detsembril 1958) on Trinidadi ja Tobago jurist ja poliitik, alates 19. märtsist 2018 Trinidadi ja Tobago president. Ta lõpetas Barbadosel Lääne-India Ülikooli juristina. Ta on töötanud prokuröri, advokaadi ja kohtunikuna. Kohtunikuks nimetati ta 1996. aastal, aastatel 2005–2016 oli ta Trinidadi ja Tobago apellatsioonikohtu kohtunik. 2012. aastal oli ta lühikest aega ka Trinidadi ja Tobago ülemkohtu esimehe kohusetäitja. Aastatel 2016–2018 oli Weekes Turksi ja Caicose apellatsioonikohtu kohtunik. Poliitiliselt sõltumatu Weekesi kandidatuuri presidendi ametikohale esitas jaanuaris 2018 valitsev Rahva Rahvusliikumine, kuid tema taha koondusid nii valitsuspartei kui ka poliitilise opositsiooni esindajad. Weekes jäigi ainsaks kandidaadiks presidendi ametikohale ja loeti seetõttu valimiste võitjaks parlamendis ametlikku hääletust korraldamata. Ta astus ametisse 19. märtsil 2018.
Ford Eifel

Ford Eifel on Saksamaal Ford-Werke tehases aastatel 1935–1940 toodetud auto, mis sai nime Eifeli mäeaheliku järgi Lääne-Saksamaal. 1,2-liitrise mootoriga auto võeti tootmisse 1935. aastal ja oli plaanitud seni kasutusel olnud Ford Kölni asendajaks. Ford Eifel pärineb Inglismaalt Ford Model C 1934 platvormilt ning see on seotud ka Ford Dagenhami tehases toodetud 1943 Ford Prefecti ja 1939 Ford Angliaga. Ford Eifel lahtikäiva katusega Kahe uksega limusiin Kaheistmeline rotster Kinnise katusega variant Esimese seeria Eifel (1935–1937) on lameda radiaatorivõrega, 1937. aastal sai Eifel terava V-kujulise radiaatorivõre. Kerevalik oli suur: toodeti kahe uksega limusiine, kahe uksega kabrio-limusiine, kahe uksega kabriolette, kaheistmelisi rotstereid ning isegi kaubafurgoone. Mootor on 4-silindriline, millel on neljataktiline külgklapp 1172 cc ühikut, mille väidetav maksimaalne võimsus on 34 hj (25 kW) pööretel 4250 p/min. Kolme erineva kiirusega käigukast sisaldab sünkroonitud kahte peamist suhet. Saksamaal toodeti 61 495 Ford Eifelit, mis oli populaarseim mudel 1930. aastatel. Saksa auto populaarsus suurenes pärast 1937. aastal toimunud väiksemat näo tõstmist, mis langes kokku pakutavate keredetailide laiendamisega, mis visuaalselt kaugenes Briti päritolust, asendades varasema auto veljed kaasaegsete terasvelgedega ja muutes ümbritsevat esiklaasi, mis sai 1930. aastate jooksul Saksamaa Fordi tunnuseks.
Allan Dorbek

Allan Dorbek (26. oktoober 1944 – 23. märts 2018) oli eesti jalgpallur ja korvpallitreener. Ta lõpetas aastal 1962 Tallinna 42. Keskkooli, õppis aastatel 1962–1964 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonnas ja lõpetas aastal 1968 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna. Aastatel 1969–1972 kuulus ta Uno Piiri juhendatavasse Eesti jalgpallikoondisse. Sel ajal tuli 1970 Eesti meistriks ja võitis 1971 Eesti karika. Korvpallitreenerina alustas ta tööd 1980. aastatel. Näiteks 1992–1998 oli ta Eesti koondnaiskonna, hiljem ka noortemeeskonna peatreener. Ta oli ka BC Kalev/Cramo treener. Biograafia ESBL-is Allan Dorbek - korvpalliässast mõisahärraks, Äripäev, 9. november 2016 Lahkus korvpallitreener Allan Dorbek, Postimees, 23. märts 2018
Džuut

Džuut (Corchorus L.) on kassinaeriliste (varem pärnaliste) sugukonda kuuluv troopikas ja lähistroopikas kasvavate põõsaste, poolpõõsaste ja rohttaimede perekond, mille liike kasutatakse peamiselt kiu saamiseks, aga ka toiduks. Perekonda kuulub 40–100 liiki. Corchorus olitorius leiab toiduna kasutamist Lõuna-Aasias, Lähis-Idas, Põhja- ning Lääne-Aafrikas, Corchorus capsularis aga Jaapanis ja Hiinas. C. olitorius on põhiline džuudikiu saamiseks kasvatav taim, kuigi C. capsularis taimedelt saadavat kiudu peetakse paremaks. Enam kui 80% kiuks kasutatavate džuutide kasvatamist toimub Gangese delta piirkonnas, kus seda soodustab taimekasvu soosiv kõrge õhuniiskus ja temperatuur. C. olitorius C. olitorius seemned C. capsularis õis Džuut liigilt C. capsularis džuudikasvatus Usher. G. A Dictionary of Plants Used by Man. Constable 1974 ISBN 0094579202 Operational Crop Monitoring Using Synthetic Aperture Radar (SAR) C PATNAIK Space Applications Centre (.ppt ettekanne)
Kell Kümme

Kell Kümme on Eesti mittetulundusühing, mis teeb filme ja teatrilavastusi ning korraldab kultuuriüritusi. Ühing asutati 2003. Ühingu juhatuses on Üllar Saaremäe ja oli Roman Baskin. Federico Fellini "Orkestriproov" John Fowles "Eebenipuust torn" https://web.archive.org/web/20180323154855/http://www.teater.ee/teater_eestis/teatrid/Kell_K%C3%BCmme.theatre_id-136 (vaadatud 23.03.2018) Ühingu koduleht Ühingust Eesti Teatri Agentuuri andmebaasis
Soomustamata sõiduk

Soomustamata sõiduk (inglise keeles soft-skinned vehicle) on sõjanduses või tsiviilkäibes mis tahes sõiduk, millel puudub soomus. Selliseks sõidukiks võib olla veoauto, mootorratas, maastikuauto, sõiduauto jne. "soft-skinned". oxforddictionaries.com (inglise). Vaadatud 23.03.2018. Military (of a vehicle) unarmoured.[alaline kõdulink]
Kakuam (paat)

Kakuamipaat on puitkerega mootorpaat, mis on mõeldud kalapüügiks kakuamiga. Kakuamipaat on 10–12 m pikk ja 2,5 m lai. Paadi kaared on poolemeetrise sammuga ja kaari katva sileplangutuse (karveelplangutus) paksus on 3,5 cm. Paadi vööritääv on sirge ja ahter ahtripeeglita (vellbootahter). Paadi keskosa on tekita, sinna tõstetakse püütud saak – merest saadakse peamiselt räime ja tuulehaugi, Peipsist rääbist. Paadi ahtris ja vööris on ujuvust tagavad kinnised kastid. Vööris on ka pisike ahiküttega kajut ning ahtris tavaliselt positiivse aknakaldega roolimaja. Eestis on kakuamipaadil harilikult umbes 60 hobujõuga MTZ vms diiselmootor, kuid päris esimesed paadid olid vaid 20-hobujõulise mootoriga. Kakuamipaadi roolilehte liigutatakse hüdrauliliselt. Eestis võeti kastmõrra ehk seisevnoodaga (kakuamiga) kalapüük kasutusele 1939. aastal Pärnus. Paaditüübi koos lappajaga tõid kaasa eesti kaptenid Jaapanist. Selle püügimeetodi kõrgaeg oli 1957. aastal, kui Eesti vetes oli ligi 1400 kakuami. Aastatel 1954–1994 valmistati kakuamipaate Tallinna Kolhoosidevahelises laevatehases, kus neid toodeti kokku tuhatkond. Tänapäeval on kakuamipüügiks vajaliku varustuse kõrge hind, püügipiirangud, püügiõiguse hankimise vajadus, sobivate püügikohtade eraomanduses olek ning saagi madal kokkuostuhind kakuamipüüki piiranud. Paljud kakuamipaadid on kaotanud merekõlblikkuse. Osa kakuamipaate on kohandatud muuks otstarbeks, sh reisijateveoks. Tormi Soorsk "Kakuam – tuntud ja tundmatu", Tehnikamaailm, 01.07.2015 Eesti Televisiooni saade "Osoon": "Pärnumaal käib räimepüük Jaapanist pärit mõrdadega", ERR, 5. mai 2014 Tööstuslikud kalapüügiviisid: "Kastmõrd ehk kakuami", Kalanduse teabekeskus, 15. mai 2014 Riho Västrik, Eesti lood: "Elu lainetel", OÜ Vesilind, 2011 Annika Annuk, "Kakuamiga räimede püüdmine Kihnus", Eesti vaimse kultuuripärandi nimistu, 2015
Eesti Ujumisliit

Eesti Ujumisliit (lühend EUL) on mittetulundusühing, mis edendab ja koordineerib ujumise kui spordialaga seotud tegevust Eestis. Ujumisliidu eelkäija oli Eesti Kerge-, Raske- ja Veespordiliit (EKRAVE Liit), mis loodi 1922. aastal. 1934. aastast edendas Eesti ujumist Eesti Veespordi Liit. 9. veebruaril 1990 loodi Eesti Ujumisliit. Eesti Ujumisliit astus Rahvusvahelisse Ujumisföderatsiooni (FINA) 1927. aastal ning Euroopa Ujumisföderatsiooni (LEN) 1929. aastal. Raivo Padar 1990–? Rein Haljand 1992–1996 Mati Kebina 1996–? Toomas Saks 1998–2005 Indrek Sei 2005–2008 Evelyn Sepp 2008–2012 Karol Kovanen 2012–2019 Simon Renno 2019– Aasta parim ujuja "Eesti ujumise ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 12.04.2020. Vaadatud 23.03.2018. Eesti Ujumisliidu koduleht
Rosamunde Aulas

Rosamunde Aulas (sünninimi Rosamunde Meibaum; 13. mai 1904 – 16. mai 1977) oli eesti õpetaja ja koolijuht. 1940. aastate teisel poolel oli ta Adila Algkooli juhataja. Aastatel 1955–1959 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu IV koosseisu saadik. 1950. aastatest oli ta Tallinna 22. Keskkooli õppealajuhataja. Ta on maetud Rahumäe kalmistule. 1947 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri 1960 Lenini orden 1960 Eesti NSV teeneline õpetaja Nõukogude Õpetaja, 6. november 1947 Meie saadikukandidaadid. Nõukogude Õpetaja, 22. jaanuar 1955 Kalmistute register HAUDI Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti NSV Ülemnõukogu saadikukandidaat Aulas, Rosamunde Jaani tütar (1955)
Grigore Preoteasa

Grigore Preoteasa (25. august 1915 Bukarest – 4. november 1957 Moskva) oli Rumeenia kommunistlik riigitegelane. Grigore Preoteasa oli pärit raudteelase perekonnast. 1930. aastatel lõpetas ta Bukaresti Ülikooli filoloogia erialal. Osales kommunistlikus tegevuses ja oli selle eest korduvalt vangistatud. 1944–1946 oli ta ajalehe România Liberă toimetaja. Alates 1945. aastast oli ta Propagandaministeeriumi pressiatašee. 1949–1954 oli ta Rumeenia välisministri asetäitja. 1954–1955 oli ta Rumeenia Ministrite Nõukogu esimehe abi rahvusvaheliste suhete küsimuses. Alates 2. oktoobrist 1955 kuni 17. juulini 1957 oli Grigore Preoteasa Rumeenia välisminister. Alates 1957. aasta juulist oli ta Rumeenia Töölispartei Keskkomitee Poliitbüroo liige ja Keskkomitee sekretär. Grigore Preoteasa hukkus lennuõnnetuses Moskvas Vnukovo lennujaamas 4. novembril 1957. Romania. Ministries, etc. rulers.org Расследование VIP-катастроф: без конспирологии Российское агентство правовой и судебной информации
Bassirou Ba

Bassirou Ba (sündinud 29. mail 1952) on Senegali kabetaja, rahvusvaheline suurmeister. Ta on kolmekordne Aafrika meister (1980, 1996 ja 2003). Maailmameistrivõistlustel on ta osalenud viiel korral (1980, 1994, 1996, 2000, 2003), ta parim tulemus on 1994. aastal saavutatud 5. koht.
RCE (filmistuudio)

RCE on Eesti filmistuudio. 1993 "Saar", mängufilm, režissöör Jaan Kolberg) 1993 "Valge naine", mängufilm, režissöör Jaan Kolberg ... RCE Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 22.03.2018) RCE Eesti filmi andmebaasis
Raamat Film

Raamat Film on Eesti filmistuudio. Ettevõtte asutas 1997. aastal Rein Raamat, et toota dokumentaalfilme. Raamat Film Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 22.03.2018) Raamat Film Eesti filmi andmebaasis
Rao Heidmetsa Filmistuudio

OÜ Rao Heidmetsa Filmistuudio on Eesti filmistuudio. See asutati 1996. aastal. Stuudio loomise idee tekkis 1991. aastal Cannes'i filmifestivalil. 1998 "Kallis härra Q", mängufilm 2001 "Heinaloom", mängufilm 2007 "Elulood", animafilm, dokumentaalfilm 2012 "Muna", animafilm 2016 "Elu enne elu", animafilm 2017 "Vaata rändajat", dokumentaalfilm 2021 "Kood", animafilm Rao Heidmetsa Filmistuudio kasutab animafilmide tegemisel ka liivaanimatsiooni. Rao Heidmets. n2dalaautor.wordpress.com, 21. november 2012. Rao Heidmetsa Filmistuudio Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 20.04.2024) Rao Heidmets. Filmograafia. Eesti filmi andmebaas. Mis on liivaanimatsioon? sandart.ee. Rao Heidmetsa Filmistuudio Eesti filmi andmebaasis Rao Heidmetsa Filmistuudio film valiti olulisele festivalile. Postimees, 9. märts 2017.
Põdraoja (Viljandi maakond)

Põdraoja on oja Sakala kõrgustikul, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Porsa, Sooviku ja Villa külas, Tarvastu jõe vasakpoolne lisajõgi. Oja pikkus on 4,4 km, valgla 11,9 km², langus 15,5 m ja lang 3,52 m/km. Oja saab alguse 50 m kõrgusel Porsa külas ning suubub Villa ja Sooviku küla piiril 34,5 m kõrgusel vasakult poolt Tarvastu jõkke 2,8 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Põdraoja Eesti looduse infosüsteemis Põdraoja keskkonnaportaalis Põdraoja Eesti looduse infosüsteemis Põdraoja keskkonnaportaalis
Reede (filmistuudio)

Reede on Eesti filmitootja. Ettevõtte asutas 2007 Tuuli Roosma, et toota telesaateid. "Teie pilet, palun!" (2008, dokumentaalfilm) "Saladused" (2008, teleseriaal) "Ühikarotid" (2010, teleseriaal) "Ühikarotid: Õed" (2012, teleseriaal) "Suletud uste taga" 2012, teleseriaal) "Galvanic Elephants "Napoleon"" 2014, tudengifilm, toetaja) "Litsid" (2017, teleseriaal) Reede Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 22.03.2018) Reede Eesti filmi andmebaasis
Rudolf Konimois Film

OÜ Rudolf Konimois Film on Eesti filmistuudio. Ettevõte, mis tegutses aastatel 1997–2017, on tootnud telereklaame, muusikavideoid, dokumentaal-, lühi- ja mängufilme. 2001 "Isamaa ilu" 2003 "Sigade revolutsioon" ... Rudolf Konimois Film Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 22.03.2018) Rudolf Konimois Film Eesti filmi andmebaasis
Rühm Pluss Null

OÜ Rühm Pluss Null on Eesti filmistuudio, mis toodab kinofilme, videoid ja telesaateid. Ettevõte asutati 1998. aastal. Filmistuudio Rühm Pluss Null OÜ juhataja on Erik Norkroos, kes on ka paljude filmide ja telesaadete režissöör, produtsent ja operaator. 2011 "Et meeldiks kõigile", režissöör Kristina Norman 2012 "Sünnipäev", režissöör Erik Norkroos 2012 "Jahis ainult naised", režissöör Kullar Viimne 2014 "Kuidas ma Aafrikat päästsin", režissöör Kullar Viimne 2015 "Puhta mõtte ruum", režissöör Puu Estonia (pseudonüüm) 2015 "Elizabethi mänguväljak", režissöörid Maris Kerge ja Erik Norkroos 2016 "Hingemaa", režissöörid Kullar Viimne ja Erik Norkroos 2017 "Pagulasega elutoas", režissöör Kristina Norman 2018 "Jagatud valgus", režissöör Kullar Viimne 2018 "Annika Laats. Risti aarded", režissöör Ruti Murusalu 2018 "Ahto. Unistuste jaht", režissöör Jaanis Valk (auhindu: Eesti Kultuurkapitali Audiovisuaalse kunsti sihtkapitali preemia – aasta dokumentaalfilm; EFTA – parim dokumentaalfilm ja parim monteerija (Kersti Miilen); PÖFF – Eesti filmi võistlusprogrammi parim film; Doki Kild – Eesti Dokumentalistide Gildi kolleegipreemia; Pärnu Rahvusvaheline Dokumentaal- ja Antropoloogiafilmide Festival – parim dokumentaalfilm) 2022 "Hobujõud", režissöör Kullar Viimne 2023 "Põrgu katlakütja", režissöör Kullar Viimne Rühm Pluss Null Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 28.05.2024) Rühm Pluss Null Eesti filmi andmebaasis
Sabat Film

OÜ Sabat Film on Eesti filmitootja. 2014 "Muhu: ätsed ja roosid", dokumentaalfilm 2017 "Nukud ja tootemid", dokumentaalfilm, animafilm ... Sabat Film Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 22.03.2018) Sabat Film Eesti filmi andmebaasis
Silmviburlane (filmistuudio)

OÜ Silmviburlane on Eesti filmistuudio. Ettevõtte asutasid 2006. aastal Heilika ja Ülo Pikkov. 2013 "Õlimäe õied", dokumentaalfilm 2017 "Lahti laskmise lugu", animafilm ... 2013 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (aasta dokumentaalfilm - "Õlimäe õied") Silmviburlane Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 22.03.2018) Silmviburlane Eesti filmi andmebaasis
Zeitung

Zeitung on eesti perekonnanimi. Perekonnanime Zeitung (Seitung) on pandud Rannu mõisas Rannu kihelkonnas Tartumaal. Nimede eestistamisel määrati Zeitungi-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Saluste. 1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
King Moody

Robert "King" Moody (6. detsember 1929 New York – 7. veebruar 2001 Tarzana, California) oli Ameerika Ühendriikide näitleja ja koomik.
Adda Mardna

Adda Mardna (sünninimega Merjam, 1928–1936 Martinoff, 25. veebruar 1905 – 27. veebruar 2002) oli eesti arst. Adda Mardna astus Tartu Ülikooli 1922. aastal, õppis 1922–23 matemaatika-loodusteaduskonnas ja 1923–31 (lõpetas) arstiteaduskonnas. Korporatsioon Filiae Patriae ja Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige. Kolmel viimasel õpiaastal töötas ta assistendina ülikooli operatiivse kirurgia osakonnas. 1930. aastal alustas dr. Adda Mardna tööd Tallinna Keskhaigla laboratooriumis, esmalt ilma palgata, siis õena ja alles seejärel arstina. Järgmised viis aastat töötas dr. Adda Mardna Tallinna Sisehaiguste Haigla (praegune Magdaleena Haigla) labori juhataja ning siseosakonna ordinaatorina. 1949–1973 oli dr. Adda Mardna Tallinna Keskhaigla siseosakonna juhataja. Tippspetsialisti ja organisaatorina, õppides ja igapäevast tööd analüüsides suurenes huvi hematoloogiliste haigete raviprobleemide vastu. Dr Adda Mardnast kujunes Eesti hematoloogilise teenistuse rajaja. Eesti NSV teeneline arst (1967). Adda Mardna oli kolme poja, Silveri, Toomase ja Peetri ema. Adda Mardna on Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige. Dr Adda Mardna 95: arstimine on suur kunst. Eesti Päevaleht, 26.02.2000 (vaadatud 24.03.2018) Tõnu Peets. Tervisesaade: Dr Adda Mardna 90. Adda Ja Leonhard Mardna fond. Adda ja Leonhard Mardna kuldpulmade tähistamine Tallinna Raekojas.
Mircea Șimon

Mircea Șimon (22. jaanuar 1954 Bukarest) on Rumeenia endine poksija. Ta oli kokku neljakordne Rumeenia meister – 1974. aastal raskekaalus (üle 81 kg) ning aastatel 1975–1977 üliraskekaalus (üle 91 kg). Ta sai üliraskekaalus (üle 91 kg) 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Teófilo Stevensonile (Kuuba). Ta sai üliraskekaalus (üle 91 kg) pronksmedali 21. Euroopa meistrivõistlustel (Katowice, 1975), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Andrzej Biegalskile (Poola) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja ning 22. Euroopa meistrivõistlustel (Halle, 1977), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Jevgeni Gorstkovile (Nõukogude Liit) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta põgenes 1978. aastal Ameerika Ühendriikidesse. Ta poksis märtsist 1978 kuni septembrini 1979 elukutselisena ning pidas selle aja jooksul kokku 14 kohtumist, millest võitis 12 (neist 10 nokaudiga) ja viigistas 2 kohtumist. Pärast külma sõja lõppu pöördus ta tagasi Rumeeniasse ning töötas poksiteenerina. Tema tuntumad õpilased olid vennad Marian ja Dorel Simion. Ta tegi 1990. aastate keskel umbes kümneaastase pausi ja pöördus poksi juurde tagasi 2007. aastal, kui aitas Rumeenia koondisel valmistuda 2008. aasta Pekingi olümpiamängude poksivõistluseks. Pärast seda siirdus ta Kanadasse ning asutas Winnipegis oma poksiklubi. 21. suveolümpiamängude poksivõistlus. Montréal 1976. Tulemused inglise keeles 21. Euroopa meistrivõistlused poksis. Katowice 1975. Tulemused inglise keeles 22. Euroopa meistrivõistlused poksis. Halle 1977. Tulemused inglise keeles Mircea Șimon veebisaidil Olympedia (inglise) Mircea Șimon veebilehel BoxRec (inglise keeles)