laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Õhuväe staap

Õhuväe staap on Tallinnas asuv Eesti õhuväe juhtimisorgan. See loodi 13. aprillil 1994. Õhuväe staabi põhiülesanded: tagada alluvate üksuste alaline lahinguvalmidus pidevalt koguda ja analüüsida olukorda iseloomustavaid andmeid plaanida operatsioone ja tegevusi korraldada õhuväe juhtimist ja väljaõpet Staabi koosseisus on viis osakonda: personaliosakond luureosakond operatiivosakond tagalaosakond sideosakond Õhuväe staap kaitseväe kodulehel
Rannakaitsepatarei nr 9

Rannapatarei nr 9 oli aastatel 1914–1916 ehitatud Peeter Suure merekindluse peapositsiooni rannakaitsesüsteemi kuulunud rannapatarei Naissaarel. See kaitses Naissaare akvatooriumi läänes ning Suurupi esiseid alasid Soome lahes. Rannapatarei nr 9 on tunnistatud kultuurimälestiseks. Rannapatarei paiknes Naissaare põhjaosas ning koosnes neljast (IV-203/50 (8")) suurtükist, mis asusid kahes kahesuurtükilises soomustornis, millel üksnes suurtükiploki kupliosa oli liikuv ja mis asetsesid ühel kagu-loode sirgel. Suurtükiplokkide soomustornide diameeter oli 6,62 m ja soomuse paksus kõikjal ühtlaselt 30 cm. Sümbolite (IV-203/50) tähendus patarei nimetuses: IV – suurtükkide arv patareis. Kokku oli rannapatareis nr 9 neli suurtükki; 203 – suurtüki kaliiber millimeetrites; 50 – suurtüki vintraua pikkus kaliibrites. Soomustornide all asusid laskemoonavarjendid, kahte torni-laskemoonakeldrit ühendas paksu betooniga ümbritsetud 80 m pikkune tunnel. Tunneliehitise taga asus hoone komandopunkti-jõujaamaga ja muud ruumid. Patareipositsioonideni kulges saarel asuva kitsarööpmelise raudtee haru. Patarei õhiti 1918. aasta veebruaris Saksa keisririigi vägede pealetungi eel osaliselt Nõukogude vägede poolt, täielikult purustati kagupoolne tulepositsioon ja 50% ulatuses purunes loodepoolne suurtükipositsioon. Patarei komandopunkt-jõujaam on säilinud ja rahuldavas-heas seisukorras. Kitsarööpmeline raudtee Naissaarel "Kultuurimälestiseks tunnistamine" Kultuuriministri 03.10.1996 a. määrus nr 12, (RTL 1997, 5, 28) Rannakaitsepatarei nr 9 kultuurimälestiste riiklikus registris Kaart Naissaarel aegade jooksul asunud militaarobjektidest
Ungari lipp

Ungari lipp on Ungari riigilipp ja ungarlaste rahvuslipp. Mitteametlikult kasutatakse ka lippu, mille keskel on Ungari vapp. http://www.flags.net/HUNG.htm
Elton Brand

Elton Tyron Brand (sündinud 11. märtsil 1979) on endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 17 hooaega. Brand hakkas korvpalliga tegelema 13-aastaselt Peekskilli keskkoolis. Keskkoolide liigas mängis ta koos Lamar Odomi ja Ron Artestiga, kellest hiljem said NBA korvpallurid. Viimasel keskkooliaastal oli Brand üks liiga parimaid mängijaid. Brand juhtis Peekskilli keskkooli korvpallimeeskonna kahekordseks osariigi meistriks, misjärel siirdus mängima ja õppima Duke'i ülikooli. Kuigi Brand pidi esimesed 15 mängu jalavigastuse tõttu vahele jätma, kogus ta debüüthooajal korralikud 13,4 punkti ja 7,3 lauapalli mängus. Teine hooaeg NCAA korvpalliliigas möödus veelgi edukamalt, kui Brand kogus meeskonna liidrina keskmiselt 17,7 punkti ja 9,8 lauapalli mängus ning viis hilisema meeskonnakaaslase Corey Maggette'iga Duke Blue Devilsi meeskonna NCAA meistriks. Elton Brandi valis Chicago Bulls 1999. aasta NBA draft'ist esimese valikuna. Brandi debüüthooaeg oli edukas – ta viskas keskmiselt 20,1 punkti ja võttis 10 lauapalli mängus ning oli keskmiselt 4,3 ründelauapalliga kogu NBA parim. Brand valiti koos Steve Francisega NBA parimaks uustulnukaks, kuid tema hea hooaeg ei aidanud Bullsi väljalangemismängudele. Brand jätkas heas hoos ka teisel hooajal, kui kogus keskmiselt 20,1 punkti ja 10,1 lauapalli mängus, kuid meeskond jäi taas väljalangemismängudelt eemale. 2001. aasta suvel vahetati Brand Tyson Chandleri vastu Los Angeles Clippersisse. Kuigi uues meeskonnas tema keskmine punktisumma vähenes, jõudis Clippers väljalangemismängudele üpris lähedale. Hooajal 2004/05 edestas Clippers kodulinna konkurenti Lakersit, kuid väljalangemismängudele ei pääsenud kumbki. Tol hooajal viskas Brand keskmiselt 20 punkti ja kogus 9,5 lauapalli mängus. 2005/06. hooaja eel liitusid Clippersiga Cuttino Mobley ja Sam Cassell ning keskmiselt 24,7 punkti ja 10 lauapalliga karjääri parima hooaja teinud Brand viis meeskonna 47 võiduga kindlalt väljalangemismängudele. Kui esimeses ringis alistati 4 : 1 Denver Nuggets, siis läänekonverentsi poolfinaalis jäädi 3 : 4 alla Steve Nashi juhitud Phoenix Sunsile. Hooajal 2007/08 vigastuse tõttu vaid kaheksas mängus kaasa teinud Brand siirdus 2008. aasta suvel Philadelphia 76ersisse, kus tõi oma parimal, 2010/11. hooajal keskmiselt 15 punkti ja 8,3 lauapalli mängus. Seejärel ühe hooaja Dallas Mavericksi ja kaks hooaega Atlanta Hawksi rivistusse kuulunud Brand taasliitus 2016. aasta jaanuaris Philadelphia 76ersiga, kus lõpetas 2016. aasta oktoobris oma mängijakarjääri. Kaks korda valitud NBA tähtede mängule (2002, 2006) NBA sümboolne 2. viisik (2006) NBA aasta uustulnuk (2000) NBA uustulnukate sümboolne esiviisik (2000) NBA spordimehelikkuse auhind (2006) NBA drafti esimeste valikute loend Elton Brand – NBA.com Elton Brand – Basketball-Reference.com
Arizona elegans

Arizona elegans on maoliik, kes elab peamiselt poolkuivadel rohumaadel Ameerika Ühendriikide edelaosas. Teadlased peavad neid mürgita madudeks. Arizona elegans'i alamliigid on: Arizona elegans arenicola – Dixon, 1960 Arizona elegans blanchardi – Klauber 1946 (staatus ebaselge) Arizona elegans candida – Klauber 1946 Arizona elegans eburnata – Klauber 1946 Arizona elegans elegans – Kennicot 1859 Arizona elegans noctivaga – Klauber 1946 Arizona elegans occidentalis – Blanchard 1924 Arizona elegans philipi – Klauber 1946 Nad elavad valdavalt poolkuivadel rohumaadel Ameerika Ühendriikide edelaosas Californiast Kansase ja lõunas Texasest Põhja-Mehhikoni. Arizona perekonna maod on valdavalt öise eluviisiga. Päeval poevad nad teiste loomade urgudesse ja kivide alla. Nad on valdavalt loomtoidulised. Nad paljunevad sugulise sigimise teel, isasloomadel on üks hemipeenis, emasloomad aga munevad 10–20 muna (ovipaar). Reptile Database. www.reptile-database.org. Veebiversioon (vaadatud 18.09.2013) (inglise keeles) Arizona elegans occidentalis - California Glossy Snake veebiversioon (vaadatud 18.09.2013) Laurence M. Klauber. , Transactions of the San Diego Society of Natural History. San Diego: Volume 10, nr 17, lk 323, 1946 Veebiversioon (vaadatud 18.09.2013) (inglise keeles) Laurence M. Klauber. The Glossy Snake, Arizona, with Descriptions of New Subspecies, Transactions of the San Diego Society of Natural History. San Diego: Volume 10, nr. 17, lk 311–398, 1946 veebiversioon (vaadatud 18.09.2013) (inglise keeles) MobileReference, The Illustrated Encyclopedia of North American Reptiles and Amphibians: An ... Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 18.09.2013) (inglise keeles)
Garmen Tabor

Garmen Tabor (kuni 1989 Garmen Suurmets; sündinud 19. aprillil 1968 Rakveres) on eesti näitleja, alates 1. juulist 2019 Ugala teatri juht. Ta lõpetas 1985. aastal Rakvere Lastemuusikakooli ja 1986. aastal Rakvere 1. Keskkooli. Aastatel 1986–1987 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis raamatukogundust. Aastal 1992 lõpetas ta Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri 15. lennu näitlejana ja aastal 2011 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli magistriõppe. Aastatel 1987–1988 töötas ta Rakvere Teatris riietajana. Pärast lavakooli lõpetamist 1992. aastal suundus Garmen Tabor näitlejana tööle Eesti Draamateatrisse. Aastatel 2002–2003 oli ta Vanalinnastuudio näitleja ja aastatel 2003–2007 vabakutseline näitleja. Aastatel 2005–2008 töötas ta Kuressaare Linnateatris näitleja, lavastaja ja kirjandusala juhatajana, aastatel 2009–2011 Rahvusooperis Estonia näitejuhi, lavastaja assistendi ja lavastajana. Garmen Tabor on olnud aastast 2011 Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia lavakõne lektor, aastast 2013 ühtlasi teatrikunsti programmijuht ja aastatel 2014–2017 etenduskunstide osakonna juhataja. Alates 1. juulist 2019 on Garmen Tabor Ugala teatrijuht. 1990 William Shakespeare, "Suveöö unenägu" (Titania) 1990 Henrik Ibsen, "Väike Eyolf" (Rita) 1992 Eduard Vilde, "Tabamata ime" (Lilli Ellert) 1993 Madis Kõiv, "Tagasitulek isa juurde" (Hermiine) 1993 Henrik Ibsen, "Hedda Gabler" (Thea) 1994 Bertolt Brecht, "Härra Punttila ja tema sulane Matti" (Apteekripreili ja Laina) 1996 Anton Tšehhov, "Onu Vanja" (Jelena Andrejevna) 1997 Edward Albee, "Kolm pikka naist" (osaline) 2017 Tartu Ülikooli aumärk 2022 Ugala kolleegipreemia – parim naisnäitleja (professor Ruth Wolffi rolli eest lavastuses "Arst") 2023 Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind (professor Ruth Wolff lavastuses "Arst") Tema abikaasa on näitleja Margus Tabor, isa oli kolhoosiesimees Georg Suurmets. Poeg Theodor Tabor on samuti näitleja. Garmen Tabor. Ugala teatri veebisait. Garmen Tabor – teatrisse sattunud, välja ei saa. Õhtuleht, 17. jaanuar 2009. Ugala teatri uueks juhiks saab Garmen Tabor, ugala.ee, 2. aprill 2019 "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. Garmeni kulgemised[alaline kõdulink]. Anne & Stiil, 5. august 2003 Pulver, Andres. "Andres Pulveri intervjuu Theodor Taboriga". Rakvereteater.ee. Vaadatud 17. juuni 2023. Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000
Alethinophidia

Alethinophidia on maoliste alamseltsi kuuluv infraselts, mõne autori järgi ka ülemsugukond. Infraseltsi Alethinophidia klassifitseeritakse järgmised maosugukonnad: Acrochordidae Bonaparte, 1831 – tüügasmadulased Aniliidae Stejneger, 1907 – rullmadulased Anomochilidae Cundall, Wallach & Rossman, 1993 Boidae Gray, 1825 – boalased Bolyeriidae Hoffstetter, 1946 – bolierialased Colubridae Oppel, 1811 Cylindrophiidae Fitzinger, 1843 – silindermadulased Elapidae Boie, 1827 – mürknastiklased Homalopsidae Bonaparte, 1845 – veemadulased Lamprophiidae Fitzinger, 1843 Loxocemidae Cope, 1861 – kaksvärvmadulased Pareatidae Romer, 1956 Pythonidae Fitzinger, 1826 – püütonlased Tropidophiidae Brongersma, 1951 Uropeltidae Müller, 1832 – kilpsabalased Viperidae Oppel, 1811 – rästiklased Xenodermatidae Gray, 1849 Xenopeltidae Bonaparte, 1845 – kiirikmadulased. Infraseltsi liigitatakse Paleobiology Database veebipõhises portaalis Fossilworks sugukond: † Nigerophiidae Rage 1975. Infraseltsi Alethinophidia fülogeneetelise liigituse on pakkunud välja Zaher et al., (2009): Uropeltidae Tropidophiidae Macrostomata Pythonidae Boidae Ungaliophiidae Caenophidia Acrochordidae Colubroides Xenodermatidae Colubriformes Pareatidae Endoglyptodonta Viperidae Homalopsidae Elapoidea Psammophiidae Elapidae Atractaspididae Lamprophiidae Colubroidea Calamariinae - kääbusmadulased Colubridae Pseudoxenodontidae Natricidae Dipsadidae - jämepeamadulased Mark O'Shea, Boas and Pythons of the World, lk 25, 2007, ISBN 978 1 84537 544 7 Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 18.09.2013) (inglise keeles) Sissekanne Fossilworks- is, veebiversioon (vaadatud 08.06.2014) (inglise keeles) Hussam Zaher, Felipe Gobbi Grazziotin, John E. Cadle, Robert W. Murphy, Julio Cesar de Moura-Leite,Sandro L. Bonatto, Molecular phylogeny of advanced snakes (Serpentes, Caenophidia) with an emphasis on South American Xenodontines: a revised classification and descriptions of new taxa. Pap. Avulsos Zool. (São Paulo) 49. köide, nr 11, 2009 (vaadatud 17.09.2013). (inglise keeles) Lee, Hugall, Lawson & Scanlon, 2007 : Phylogeny of snakes (Serpentes): combining morphological and molecular data in likelihood, Bayesian and parsimony analyses., Systematics and Biodiversity, 5- väljaanne , nr 4, lk 371–389, veebiversioon (vaadatud 18.09.2013) (inglise keeles) Sissekanne ITIS-es Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Alethinophidia seisuga 08.06.2014.
Nõva mõis

Nõva mõis (saksa keeles Newe) oli rüütlimõis Harju-Risti kihelkonnas Harjumaal. Ajaloolise jaotuse järgi kuulus mõis Harjumaale Risti kihelkonda, nüüdisajal asub Lääne maakonnas Lääne-Nigula valla territooriumil. Tänapäeval Lääne maakonna põhjatippu kuuluv Nõva ümbrus oli ajalooliselt osa Harjumaast. Nõva ümbrus kuulus keskajal Padise kloostrile ning kloostri majandusmõisat on esmamainitud 1559. aastal. 17. sajandil vahetas mõis tihti omanikke: 1609. aastal kinkis Rootsi kuningas Karl IX mõisa, Otto von Budenbrockile, kes müüs mõisa 1639. aastal Fromhold von Lepsile. F. von Lepsi surma järel kinnitati mõis võlgade katteks bürgermeister Berend Hetlingile, kuid 1657 sai F. von Lepsi poeg lipnik Friedrich von Leps mõisa tagasi. F. von Lepsi surma järel päris mõisa tema vend, haagikohtunik Reinhold von Leps. 17. sajandi lõpul kinnitati mõis kreeditoridele, kuid 1686. aastal mõis redutseeriti ja anti rendile Fromhold von Lepsile, kes jäi kroonule võlgu. Tema võlad maksis ära Christoph Droummer ja omandas pandiõiguse, mille loovutas 1720. aastal Otto Krügeri pärijatele. Pärast Põhjasõda määras restitutsioonikomisjon 1723. aastal Nõva mõisa ühele O. Krügeri pärijatest, Christoph Krechterile. C. Krechter pantis enda ja teiste pärijate nimel Nõva lesestunud kapteniproua Hedwig Katharina von Mohrenschildtile (sünd von Ulrich), kes omandas 1744. aastal pärusõiguse ning mõis koos Hatu mõisaga kuulus von Mohrenschildtide. Nõva mõisas tegutses ka Nõva tellisetehas. 1775. aastal müüsid H.K. von Mohrenschildti pärijad Nõva mõisa lipnikule Hermann Otto von Mohrenschildtile (H. K. von Mohrenschildti pojapoeg), kes suri vallalisena. 1778. aastast oli mõisaomanik H.O. von Lepsi tütretütretütar Christina Charlotte (sünd Ruden) von Franza, kelle surma järel päris mõisa Karl Ernst von Franza. K.E von Franza surma järel (1833), müüsid viimase neli tütart Nõva mõisa paruness Charlotte Helene Elisabeth von Ungern-Sternbergile (sünd Below), Peter Ludwig Konstantini abikaasa. 1838. aastal pantis C.H.E von Ungern-Sternberg Nõva mõisa koos Sealepa ja Vallipe karjamõisaga oma mehe vennale Eduard von Ungern-Sternbergile kolmeks aastaks, 1844. aastal ostis Heinrich Georg Eduard von Ungern-Sternberg mõisa pandiõiguse pärusomandiks. 1863. aastal, Heinrich Georg Eduardi surma järel, päris mõisa tema pojatütar Josephine (Josy) Magdalene von Ungern-Sternberg. 1919. aastal päris Josephine Magdalene von Baggehufwudti (sünd von Ungern-Sternberg) poeg Eduard Baggo (Baggehuffwudt). Mõis riigistati 1919. aasta maareformiga. Nõva mõisa peahoone oli pikk ühekorruseline lameda plekk-katusega puitehitis, mis oma lõpliku mahu ja kuju sai arvatavasti 19. sajandi klassitsismi- või järelklassitsismiperioodil. Mõisa riigistamise järel kolis hoonesse 1920. aastal kool ning järgnenud aastakümnetel ehitati hoonet mitu korda kooli vajadusi arvestades põhjalikult ümber. 2000. aastate algul oli hoone sedavõrd kahjustatud, et ta tuli lammutada ja 2002. aastal ehitati vana hoone kohale enam-vähem samade mõõtmete ja proportsioonidega uus koolimaja, mis osaliselt jäljendab mõisahoonet. Nõva mõisast Eesti mõisaportaalis Nõva mõis (Risti khk), Eesti Ajalooarhiivi Kinnistute register
Boa

Boa (Boa) on boalaste sugukonda kuuluv maoperekond. Boa perekonna maod võivad saakloomadele ohtlikuks saada mitte hammustuse vaid nende haardesse sattumise läbi. Teadlased peavad neid mürgita madudeks. Praegu arvatakse sellesse kindlalt ainult kuningboa (Boa constrictor). Aastal 1991 arvas osa autoreid perekonda ka järgmised liigid: Boa dumerili (Acrantophis dumerili) Boa madagascariensis (Acrantophis madagascariensis) Boa manditra (Sanzinia madagascariensis). Aastal 2001 otsustati nimetatud boad, molekulaartasandi uuringute kaudu, siiski perekonnast välja viia. Perekonna autor on Carl Linné ("Systema Naturae", 1758). Tema arvas sellesse ka näiteks Boa murina, mis on tänapäeval tuntud kui Eunectes murinus anakonda perekonnast (hiidanakonda). Boad elavad looduses valdavalt soojema kliimaga metsades, nii maapinnal kui puudel. Neid leidub Mehhikos, Kesk- ja Lõuna-Ameerikas, Madagaskaril ja Réunioni saarel. Boa võib kasvada kuni 4,5 m pikaks. Keel on kaheharuline, kasutab ta seda selleks, et haista. Neid peetakse valdavalt öise eluviisiga roomajateks, kuid sobival päikeselisel päeval võib neid kohata päikesevanne võtmas. Boa pole just kõige osavam jahimees, kuid võib mitmeid nädalaid söömata olla. Nad on valdavalt loomtoidulised ja saaklooma haaravad nad rahulikult oma haardesse (keerdudesse) ja püüavad saaklooma lämmatada (kägistada). Saagiks langevad suured sisalikud, linnud, väiksed imetajad. Tavaolukorras boa inimest ei ründa, välja arvatud siis, kui ta on väga näljane või põgenemistee puudumisel. Boal on tagakeha küljes, kloaagi läheduses paarilised väiksemõõtmelised vaagnakannused (Pelvic spurs), mis on neil kohati abiks kopulatsioonil. Boad on eluspoegijad (ovovivipaarid). Pojad kooruvad munadest juba enne sündi, emaslooma kehas. Vastsündinud boad on üsna kohe peale sündi iseseisvad loomtoidulised indiviidid. Harilikult on poegi 20–50 ning nad on juba 50 cm pikad Nimetust 'boa' olevat Mark O'Shea arvates kasutanud juba Plinius Vanem (23–79 pKr) oma teose "Naturalis historia" 8-köites. McDiarmid RW, Campbell JA, Touré T. 1999. Snake Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, vol. 1. Herpetologists' League. 511 pp. ISBN 1-893777-00-6 (series). ISBN 1-893777-01-4 (volume). Mark O'Shea,Boas and Pythons of the World, lk 48, 2007, ISBN 978 1 84537 544 7 Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 18.09.2013) (inglise keeles) Oppel,Die Ordnungen, Familien und Gattungen der Reptilien, als Prodrom einer Naturgeschichte derselben. in Commission bey Joseph Lindauer, München, lk 57–58, 1811 OpenLibrary raamat veebiversioon (vaadatud 23.09.2013) (saksa ja ladina keeles) Kuninboa Z. Knotek, V. Jekl, G.M. Dorrestein, S. Blahak, Z. Knotkova, Presumptive viral infections in captive populations of Boa constrictor in the Czech Republic, Veterinarni Medicina, 52, 2007 (11): 512–520
Draco

Draco on ladina keeles 'draakon'. Sellega tähistatakse: Lohe tähtkuju; lenddraakonit, sisalikuliste perekonda. Draco on kääbusgalaktika. Draco on vanakreeka nime Drakon ladinapärane kuju. Draco on kosmoselaeva Dragon ja kanderaketi Falcon 9 teise raketiastme orbitaalse manööverdamise põtkur. DRACO, eksperimentaalsete viirusevastaste ravimpreparaatide rühm Draakon (täpsustus)
Rein Mälksoo

Rein Mälksoo (7. september 1937 – 9. november 2019) oli eesti viiuldaja. Viiulit hakkas ta õppima Tartus 1948. aastal. 1965–2003 tegutses ta ERSOs, sh üle 30 aasta viiuldajana ja ligi 30 ka orkestri inspektorina. Maarja Kasema, Eesti Riiklik Sümfooniaorkester 75. Eilsest tänasesse Rein Mälksoo pilgu läbi, Teater. Muusika. Kino, detsember 2001 Tiina Mattisen, ERSOst, tänuga[alaline kõdulink], Sirp, 15. detsember 2011
Soonlepa mõis

Soonlepa mõis (saksa keeles Soonlep) oli Hiiu-Suuremõisa mõisa kõrvalmõis Pühalepa kihelkonnas Hiiumaal. Soonlepa mõis eraldati ajavahemikul 1782–1795 Suuremõisa Soonlepa, Aruküla, Sarve, Veoma, Küla ja Lepiste mõisastatud küladest. Kuigi Soonlepa eksisteeris ametlikult iseseisva rüütlimõisana, oli see faktiliselt Suuremõisa kõrvalmõis. 1796. aastal pantis krahv Jacob Pontus Stenbock Hiiu-Suuremõisa, Pühalepa koos Vallipe, Soonlepa, Vohi ja Harjo karjamõisaga) 80 aastaks kammerhärra Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternbergile. 1805. aastal, pärast O.R.L. von Ungern-Sternbergi süüdimõistmist ja Siberisse asumisele saatmist, jagas Magdalene Charlotte von Ungern-Sternberg (sünd vabapreili von der Pahlen) abikaasale kuulunud vara ja jagas selle enda ja laste vahel. 1811. aastal, O.R.L. von Ungern-Sternbergi surma järel, Magdalene Charlotte von Ungern-Sternberg loobus talle testamendiga jäetud pärus- ja pandimõisatest oma laste kasuks: kaptenleitnant Peter Ludwig Konstantin von Ungern-Sternberg sai pandimõisa Hiiu-Suuremõisa koos Soonlepa, Partsi, Vilivalla ja Lojaga pärusomandiks. P.L.K. von Ungern-Sternbergi surma järel, 1848. aastal jagas paruness Charlotte Helene Elisabeth von Ungern-Sternberg (sünd Below) päranduse ning Ewald Alexander Andreas von Ungern-Sternberg sai Kärdla, Hiiu-Suuremõisa, Soonlepa, Randvere, Partsi ja Loja mõisa. 1900. aastal päris krahv Ewald Adam Gustav Paul Konstantin von Ungern-Sternberg Hiiu-Suuremõisa, Vilivalla, Randvere, Loja, Partsi, Soonlepa ja Kärdla mõisa. 1909. aastal pärandas Ewald Adam Gustav Paul Konstantin von Ungern-Sternberg oma emale, krahvinna Adele(Ada) von Ungern-Sternbergile (sünd Stackelberg) Soonlepa mõisa ning talle kinnistati ka Suuremõisa, Partsi, Randvere, Loja ja Kärdla mõis, kes kinkis aga Soonlepa ja Hiiu-Suuremõisa mõisa oma tütrele Dorothea von Stackelbergile (sünd Ungern-Sternberg). Mõis riigistati 1919. aasta maareformiga. Soonlepa mõisa peahoone oli arvatavasti puitehitis, mis on tänapäevaks hävinud. Mõisahoonetest on säilinud suurejoonelisi maakivist kõrvalhooneid, sealhulgas sisehooviga karjakastell ja alles on mõisa suundunud ligi poole kilomeetri pikkune allee, mille ääres asubki suur osa kõrvalhooneid. Ungern-Sternberg Soonlepa mõis muinsuskaitseameti arhiivis Soonlepa mõis Eesti mõisaportaalis Soonlepa mõis rahvusarhiivi kinnistute registris
Sudost

Sudost (vene ja ukraina keeles Судость) on jõgi Euroopas. Jõgi algab Smolenski kõrgustikult ning voolab valdavalt lõunasse. Suubub paremalt Desnasse. Sudosti pikkus on 208 km, valgala 5850 km². Sudosti ääres asuvad Potšep ja Pogar.
Lindau-klassi miinijahtija

Lindau-klass (klass 320, 331, 351) on Lääne-Saksamaal külma sõja ajal ehitatud miinilaevade seeria. Algselt ehitati laevad miinitraaleriteks, hiljem aga ehitati ümber miinijahtijateks või mehitamata kaater-miinitraalerite juhtlaevadeks. Ei ole enam üldjuhul aktiivses kasutuses. Laevad ehitati 1958–1960 Burmester Werfti tehases. Tegemist oli teadaolevalt esimese sõjajärgsel Saksamaal ehitatud sõjalaevaga. Kokku ehitati 18 miinitraalerit (klass 320), millest ajavahemikul 1970–1983 ehitati 12 ümber miinijahtijateks (klass 331) ja 6 kaatertraalerite juhtlaevadeks (klass 351). Laevad teenisisd Saksamaal 4., 6., ja 8. miinitraalerite divisjonis. 1998–2001 läks neist enamus edasi teiste riikide kätte: Lõuna-Aafrika Vabariik – 4 (+2 varuosadeks) Eesti – 2 Läti – 2 Leedu – 2 Gruusia – 1 2000. aasta sügisel arvati viimased Lindau-klassi laevad Saksamaal teenistusest välja. 1 on säilitatud mereväemuuseumis Wilhelmshavenis ja 1 noortekeskusena Duisburg-Ruhrortis. 1 laev on järelturufirma VEBEG müügist leidnud kasutuse ka eramootorjahina Itaalias. Järglaseks on Frankenthal-klassi miinijahtija (klass 332). Lindau – teenistusse võetud 24.04.1958; ümber ehitatud 1978 (klass 331); 29.09.2000 – 26.03.2009 Eesti Mereväes EML Sulev M312; alates 2010 muuseumlaev Tallinnas Lennusadamas. Göttingen Koblenz Wetzlar Tübingen Schleswig Paderborn Weilheim – teenistusse 28.01.1959; ümber ehitatud 1978 (331); teenistusest välja 30.06.1995; muuseumlaev mereväemuuseumis Wilhelmshavenis. Cuxhaven – teenistusse 11.03.1959; ümber ehitatud 1979 (331); 23.03.2000 – 26.03.2009 Eesti Mereväes EML Wambola M311; müüdud erakätesse ja seisab väärismetallist puhastatuna Tallinnas Noblessneri sadamas (2013). Düren Marburg Konstanz Wolfsburg Ulm Flensburg – teenistusse 22.01.1960; ümber ehitatud 1972 (331); 26.06.1991 teenistusest välja arvatud; hiljem noortekeskus Duisburg-Ruhrortis. Minden – teenistusse 22.01.1960; ümber ehitatud 1978; alates 15.11.1998 Gruusia Rannavalves Aeti P22, uputati 08.2008 Vene dessantväelaste poolt Poti sadamas; tõsteti üles, edasine saatus ebaselge. Fulda – teenistuses 05.03.1960 – 26.03.1992; järelturufirmale. Völkingen Lindaud ehitati erinevast väärispuidust kerega, et vähendada magnetvälja. Kere oli jagatud sektsioonideks. Üldiselt kasutati võimalikult mittemagnetilisi materjale. Algul olid laevad kahe pika sõuvõlliga ja muudetava sammuga sõukruvidega, kuid hiljem ehitati ümberpööratavate püstsammastega sõukruvidele, mis suurendas manööverdusvõimet. Miinijahtija Miinitraaler