laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pakri poolsaar

Pakri poolsaar (varasema nimega Leetse poolsaar) asub Mandri-Eesti loodeosas Põhjarannikul Pakri lahe ja Lahepere lahe vahel. Poolsaare tipus paikneb Pakri neem. Poolsaar on üks Põhja-Eesti lavamaa merre ulatuvatest osadest. Pakri poolsaare pikkus on 12 km, laius kohati üle 5 km ning pindala umbes 40 km². Kõrgeim poolsaare punkt ulatub 31 m üle merepinna ja poolsaart merest lahutav klindijärsak moodustab sealse kõrgeima, Pakri panga. Pakri panga piires eristatakse mõnikord omaette ka Lahepera panka, Leetse panka, Pakerordi panka, Uuga panka ja Paldiski panka[viide?]. Pakri panga suurim kõrgus on umbes 25 m üle merepinna. Pakri poolsaarel on suuri rändrahne, sealhulgas Leetse Lodukivi ja Neosti kivikülv. Pakri poolsaare klindil avanevad allikad (Pakri poolsaare allikad). Poolsaare saksakeelse nimekuju (Pakerort) järgi on nime saanud ordoviitsiumi Pakerordi lade. Pakri poolsaarel asub Paldiski linn, seal paiknevad ka Pakri tuletorn, Pakri tuulepark ja piirivalvekordon. Pakri poolsaare lähistel Läänemeres on optilised kaablid. Pakri poolsaare idarannik, Lahepere pank Pakri pank Pakri pank Lahepere laht ja Pakri poolsaar Pakri pank http://stratigraafia.info/glossary.php?keyword=Pakerordi+lade Paldiski jäi ilma Apple’i miljardist Pakri pank @ ut.ee Pakri poolsaare pankranniku ohutuse teemaline nõupidamine Harju maavalitsuses – 9. märtsil 2008 toimus Pakri panga varing Holger Roonemaa. Pakri poolsaarele kerkib aastaga suur tuulepark Eesti Päevaleht, 9. veebruar 2009
Speltanisu

Speltanisu (Triticum spelta L.) on kõrreliste sugukonda nisu perekonda kuuluv teravili. Speltanisust on aretatud[viide?] harilik nisu ehk pehme nisu (Triticum aestivum L.). Speltanisu on vahepealsest unustusest jälle moodi läinud, sest sisaldab rohkelt vitamiine ja mineraale. Speltanisust valmistatud tooted on kergelt seeditavad; nende maitse meenutab pähklit. Speltanisu põllul Speltanisu terad Speltanisust valmistatud sai Speltanisu andmebaasis eElurikkus
Juliette Gréco

Juliette Gréco (prantsuse [ʒyl'jɛt ɡʁe'ko]; 7. veebruar 1927 Montpellier – 23. september 2020) oli prantsuse laulja ja näitleja, üks silmapaistvamaid šansooni interpreete. Ta oli Saksa okupatsiooni ajal mõnda aega vanglas, vastupanuliikumisega seotud ema ja õde saadeti koonduslaagrisse. Õppis pärast sõda näitekunsti, laulis alates 1949. aastast Pariisi kabarees "Boeuf sur le toit". Mõne aasta pärast sai laiemalt tuntuks, peale kontsertide ka filmide kaudu. Ta on omal ajal esinenud ka NSV Liidus ja 1967. aastal Tallinnas. «Si tu t’imagines» (1950) «Je suis comme je suis» (1951) «Les Dames de la poste» (1952) «Déshabillez-moi» (1967)
Sagaingi piirkond

Sagaingi piirkond on 1. järgu haldusüksus Myanmaris. Piirkond jaguneb kaheksaks ringkonnaks: Hkamti ringkond Kale ringkond Katha ringkond Mawlaiki ringkond Mônywa ringkond Sagaingi ringkond Shwebo ringkond Tamu ringkond
Kontor (ansambel)

Kontor oli ETKVLi Tallinna keskuse ansambel, mis alustas tegevust Toivo Lendi eestvõttel 1981. aasta veebruaris. Leila Miller (vokaal) Toivo Lend (kitarr,manager) Heino Seljamaa (vokaal) Jaak Jürisson (vokaal, klahvpillid) Sven Himma (löökpillid) Ants Õnnis (bass, saksofon) Uno Kõrsmaa (kitarr) Arne Salveer klahvid) Ansambli eesotsas oli juba varem lauljana tuntud klahvpillimängija Jaak Jürisson (lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi heliloojana 1979. aastal) ja vokaalsolist-parodist Heino Seljamaa (lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 1978. aastal). 1983 "Kontor" 7" LP Meloodia A1 "Talv" Q. Newton / L. Miller A2 "Nii nagu meri ja tuul" (D. Edmunds / L. Miller B1 "Kuke protestilaul" P. Townsheard / H. Seljamaa B2 "Uni"Suri-muri"" J. Jürisson / H. Seljamaa B3 "I Love You" J. Jürisson / H. Seljamaa A1 laulu õige autor: Bob Mc Dill A2 laulu õige autor: Hank Devito B1 laulu õiged autorid: David Byrne / Martina Weymouth / Christopher Frantz 1990 "Kontor" = Дело № 1 "Kontor" MC Kuldnokk
Loksa vald

Loksa vald oli kohalik omavalitsusüksus Eestis Harju maakonnas. Vabariigi Valitsuse 2005. aasta 30. juuli määrusega nr 152 moodustati senise Kuusalu valla ja senise Loksa valla baasil uus omavalitsusüksus Kuusalu vald. Vald moodustati 1992. aasta 10. septembril. Loksa vallas oli 2004. aasta 1. jaanuari seisuga 1994 elanikku (993 meest ja 1001 naist). Valla pindala oli 222,3 km². Vallas oli 28 küla, neist suuremad Vihasoo, Suurpea ja Viinistu. Tegutses üks kool: Vihasoo lasteaed-algkool (2003. aastal 32 õpilast). Harju maakonna Keila ja Loksa valla, Hiiu maakonna Käina ja Lauka valla ning Kärdla linna, Jõgeva maakonna Saare valla ja Mustvee linna, Kohtla-Järve linna Püssi alevi ning Võru maakonna Misso valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta www.riigiteataja.ee "Kuusalu ja Loksa valla ühinemiseelne olukord"[alaline kõdulink] Kuusalu valla koduleht (vaadatud 21. august 2012)
Loksa valla vapp

Loksa valla vapp on endise Eesti kohaliku omavalitsusüksuse Loksa valla vapp. See kinnitati 28. jaanuaril 1997. Sinisel kilbil on vertikaalasendis lõhepea ja keha esimene neljandik, vapi ülanurkades kaks männikäbi – kõik hõbedased. Loksa valla vapp Riigikantselei kodulehel
Konservatoorium

Konservatoorium (itaalia keelest conservatorio – varjupaik, kloostrikool) on kõrgem (mõnel maal keskastme) muusikaõppeasutus, mis koolitab interpreete, heliloojaid, muusikateadlasi ja -pedagooge. Sageli nimetatakse muusikakõrgkooli konservatooriumi asemel akadeemiaks, instituudiks, ülikooliks või kolledžiks. Nimetus konservatoorium tuli Itaalias 16. sajandil tegutsenud vaeslaste varjupaikadest, kuhu hiljem viidi sisse ka muusikaõpetus. 18. sajandil kujunesid konservatooriumitest muusikaõppeasutused. Juba 16. sajandil oli Napolis mitu konservatooriumi kuigi nad olid kaugel selle õppeasutuse hilisemast olemusest. Konservatooriumid tänapäevases mõttes tekkisid alates 18. sajandi lõpust: Pariisis 1795, Prahas 1811, Varssavis ja Viinis 1921, Londonis 1823, Haagis 1826, Madridis 1830, Lissabonis 1833, Genfis 1836, Rio de Janeiros 1841, Leipzigis 1843. Keiserlikul Venemaal aga asutati esimene konservatoorium 1862. aastal Peterburis. Sellele järgnes peagi ka Moskva (1866). Tallinna konservatoorium asutati 1919. aastal.
Polüvinüülkloriid

Polüvinüülkloriid (lühend PVC) on lineaarse ehitusega termoplastne polümeer ja plastmaterjalina laialdaselt kasutusel. Polüvinüülkloriidi saadakse vinüülkloriidi ehk kloroeteeni ahelpolümerisatsiooni teel. PVC-materjalid jagunevad jäigaks (kõvaks) ja elastseks (pehmeks) polüvinüülkloriidiks, tähised vastavalt PVC-U (inglise keeles unplasticized) ja PVC-P (plasticized). Jäigast PVCst valmistatakse näiteks torusid, aknaraame, toruliitmikkke; plastifitseerivate ainetega pehmendatud PVCst näiteks kaabliisolatsiooni, põrandakatet, voolikuid, tehisnahka jm. Eri liigi moodustab klooritud polüvinüülkloriid (tähis PVC-C või CPVC). PVC järelkloorimisega viiakse kloorisisaldus kuni 74 protsendini. Niisugune materjal on mehaaniliselt tugevam ja talub kõrgemat temperatuuri, nii et kõlbab ka näiteks keskküttetorude valmistamiseks. Täielikul põlemisel (nagu see toimub PVC jäätmete tööstuslikul utiliseerimisel) moodustuvad lihtsad ohutud ühendid, nagu vesi, süsihappegaas ja vesinikkloriid. Tavalisel, harilikult mittetäielikul põletamisel aga võivad moodustuda vingugaas ja mürgised klooriühendid, nt fosgeen. Elastne PVC sisaldab plastifikaatorina ftalaate, mis võivad tootest eralduda ka toatemperatuuril ja kanduda PVC-tootega (näiteks kilega) kokku puutuvatesse ainetesse ja organismi. Seepärast on keelatud niisugusest plastist mänguasjade tootmine. Puhas pulbriline PVC Vinüülplaat Torud Kilejakk Aknaraami profiil Vinüül Vinüülkloriid Vinüülplast Vinüülrühm Mida peaks teadma PVC-plastmassist?
Pealinna Brüsseli piirkond

Pealinna Brüsseli piirkond on Belgia 1. järgu haldusüksus, üks kolmest piirkonnast Flandria ja Valloonia kõrval. Pealinna Brüsseli piirkond on de facto Belgia pealinn. Piirkond on kakskeelne. Seal elavad nii prantsuse keele kõnelejad kui ka hollandi keele kõnelejad (peamiselt flaamid). Piirkond jaguneb 19 vallaks (kohaliku omavalitsuse üksuseks), millest ühte nimetatakse Brüsseli linnaks. Kõik nad kokku moodustavad ühe asula (linna). Brüsseli linnaks nimetatav kohaliku omavalitsuse üksus moodustab kesklinna. Brüsseli haldusringkond hõlmab kogu Pealinna Brüsseli territooriumi. Brüsseli vallad on Anderlecht (1), Bruxelles/Brussel (2), Ixelles/Elsene (3), Etterbeek (4), Evere (5), Ganshoren (6), Jette (7), Koekelberg (8), Auderghem/Oudergem (9), Schaerbeek/Schaarbeek (10), Berchem-Sainte-Agathe/Sint-Agatha-Berchem (11), Saint-Gilles/Sint-Gillis (12), Molenbeek-Saint-Jean/Sint-Jans-Molenbeek (13), Saint-Josse-ten-Noode/Sint-Joost-ten-Node (14), Woluwe-Saint-Lambert/Sint-Lambrechts-Woluwe (15), Woluwe-Saint-Pierre/Sint-Pieters-Woluwe (16), Uccle/Ukkel (17), Forest/Vorst (18), Watermael-Boitsfort/Watermaal-Bosvoorde (19). Rahvastiku tihedus on 6270 inimest ruutkilomeetril. Kõik Brüsseli piirkonna kohanimed on hollandi päritolu peale Evere, mis on keldi päritolu. Brüsseli kõrgeim hoone on 150 meetri kõrgune Lõunatorn, kõige kuulsam aga Atomium, mis ehitati 1958. aasta maailmanäituse tarbeks. Üks turismimagneteid on ka vanalinnas asuv purskkaev "Manneken Pis" ("Pissiv poiss"). https://statbel.fgov.be/en/themes/population/structure-population#figures Piirkonna koduleht
Arnold Knüpffer (1777–1843)

Arnold Friedrich Johann Knüpffer (5. juuli (vkj. 24. juuni) 1777 Juuru kirikumõis, Harjumaa – 15. oktoober (vkj. 3. oktoober) 1843 Kadrina, Virumaa) oli Eestimaa vaimulik, rahvaluule- ja keeleuurija. Arnold Friedrich Johann Knüpffer sündis Juuru kirikumõisas pastori Friedrich Gustav Knüpfferi ja Beata Christine Knüpfferi (sündinud Tideböhl) pojana. Tema vanaisa Arnold Johann Knüpffer oli samuti pastor. Ta õppis Tallinna toomkoolis 1787–1794 ning aastatel 1794–1797 Jena ülikoolis teoloogiat. Pärast stuudiumi oli Knüpffer koduõpetaja Eestimaal, kuni ta 1800. aastal ordineeriti Kadrina Katariina koguduse pastoriks. Sellele ametikohale jäi ta kuni surmani. Lisaks oli ta Eestimaa konsistooriumi assessor aastatel 1817–1833 ja esimene Eestimaa kindralsuperintendent aastatel 1833–1834. Viimasest ametist astus ta tagasi, kuna ei soovinud loobuda kogudusest. Lisaks jumalasõna kuulutamisele andis ta panuse eesti keele grammatika ja rahvaluule uurimisse. Kadrina ümbrusest kirjutas ta üles umbes 500 regivärsiteksti ja rohkesti Kalevipoja-ainelisi muistendeid. Rosenplänteri ajakirjas Beiträge avaldas ta palju ülevaateid eestlaste müütide, ajaloo, keele, rahvaluule, kooli ja muu eluolu alalt. Knüpffer rajas eesti keele tuletusõpetuse ja soovitas 1817 eesti keele grammatika aluseks võtta mitte ladina, vaid soome keele grammatika; eestikeelses luules soovitas kasutada regivärsi vormi. Ta uuris ja avaldas eesti rahvaluulet, keelt ja kombeid käsitlevaid kirjutisi. Muuhulgas tõlkis ta põhjaeesti murdesse 1832. aastal kehtestatud Agenda, andes sellega aastakümneteks kuju jumalateenistuste pidamiseks. Knüpffer oli Rakvere linna heakorrakomisjoni esimees, Isamaaliste Sõprade Eesti Ühingu liige, Õpetatud Eesti Seltsi auliige (1841. aastast) ja Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige (1842. aastast). Arnold Friedrich Johann Knüpffer suri 1843 ja on maetud Kadrina kirikuaeda. Arnold Friedrich Johann Knüpffer oli 1803. aastast abielus Sophie Krafftiga. Ta oli Friedrich Reinhold Kreutzwaldi ristija. Knüpfferi mälestusrist Kadrina kiriku sissepääsu juures (2009) Mälestusrist lähemalt ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Eesti biograafiline andmebaas ISIK Eesti monumentide e-kataloog EEVA
Nedo Nadi

Nedo Nadi (9. juuli 1894 Livorno – 29. jaanuar 1940 Rooma) oli Itaalia vehkleja, 6-kordne olümpiavõitja. Teda peetakse üheks mitmekülgseimaks vehklejaks läbi aegade, nimelt on ta ainus, kes on tulnud olümpiavõitjaks kõigis kolmes relvaliigis (espadron, florett ja epee). Ta võitis ühtedelt olümpiamängudelt (1920 Antwerpenis) 5 kuldmedalit, mis on tänini jäänud rekordiks vehklemiseks ning see oli kuni Mark Spitzi 7 kullavõiduni ühtedelt mängudelt ka olümpiamängude rekordiks. Nadi kandis 1920. aasta olümpiamängude avatseremoonial Itaalia lippu.
Bantu keeled

Bantu keeled on benue-kongo keelte hulka kuuluv keelterühm. Bantu keeli on ligikaudu 500. Keelte arvu keelkonnas on keeruline määrata keele ja murde piiri hägususe tõttu. Samal põhjusel on erinevaid andmeid keelte kõnelejate arvude osas, sest teatud murdeid võidakse arvestada iseseisvate keeltena ja vastupidi. Teine põhjus on statistika üldine madal kvaliteet Aafrika riikides. Suurima kõnelejate arvuga bantu keel on suahiili keel (kokku kõnelejaid 40 miljonit, kuid enamiku kõnelejate jaoks ei ole see emakeel). Emakeelena kõnelejate arvult on suurimad šona keel (10,8 miljonit) ja suulu keel (10,3 miljonit). Bantu keeled said arvatavasti alguse tänapäevase Kameruni alalt Lääne-Aafrikas. Aja jooksul on Bantu keele kõnelejad rännanud ka kaugele ida ja lõuna poole. Teistesse keeltesse (ja ka eesti keelde) on jõudnud mitmeid laensõnu bantu keeltest, näiteks bongod, bugi-vugi, konga, jenga, mamba, marimba, rumba, safari, samba, šimpans, ubuntu. koosa keel ndonga keel ruanda keel suahiili keel suulu keel šona keel tsonga keel tsvana keel
Eesti notarite loend (1938)

Tallinn Johan Kristelstein Jakob Kristelstein Mihkel Uesson Eduard Juurik August Mahoni Karl Kister Edgar Muttikas Nõmme Rudolf Tikman Rapla Karl Rampe Haapsalu Taavet Avarmaa Lihula Siegfried Talving Hiiumaa Ervin Tender Kuressaare Aleksander Lulla Rakvere Hans Leheste Valter Krimm Paide Edgar Laane Türi Voldemar Soome Tapa Julius Martov Jõhvi Aleksander Kesküla Narva Johan Hansing Ilmar Aakre Aleksander Meret Järva-Jaani Karl Siider Tartu Ilmari Reiman August Siska Joosep Kallas Hugo Vihalem Arnold Suubi Jõgeva Alfred Kissa Tõrva Karl-Heinrich Perandi Mustvee Egon Sild Otepää Kaarel Valdsoo Võru August Sermat Peeter Erg Petseri Johan Piip Aksel Eiche Valga Hans Tuul Boris Treufeldt Elva Elmar Pehap Räpina August Tamm Viljandi Nikolai Timusk Johan Pill Elmar Joaste Põltsamaa Eduard Lindeberg Pärnu August Hansschmidt Anton Nõmm Tõnis Kullasepp Vändra Voldemar Üprus Mõisaküla Ilma Saarepera Võhma Aleksander Pettai
Isiklik kompetentsus

Isiklik kompetentsus on emotsionaalse intelligentsuse (tundetaipamise) osa. Isikliku kompetentsuse komponendid on: eneseteadlikkus (emotsionaalne teadlikkus, täpne enesehinnang, enesekindlus) eneseregulatsioon (enesekontroll, usaldusväärsus, kohusetundlikkus, kohanemisvõime, innovaatilisus) motivatsioon (saavutusvajadus, pühendumus, algatusvõime, optimism)
Ōta (Tōkyō)

Ōta (jaapani 大田) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Asub linna lõunaosas, piirneb Shinagawa, Meguro ja Setagaya ringkondadega ning Kawasaki linnaga, idas Vaikse ookeaniga. Ōta ringkond loodi 1947. aastal Ōmori ja Kamata ringkondade liitmise teel. Ōta haldusalas asub kunstlikul saarel Tōkyō lennujaam (Haneda lennujaam). Mitmete suurettevõtete, näiteks Canon, Namco ja Sega, peakontorid asuvad Ōtas. Ikegami Honmon-ji budistlik tempel Öine vaade Kamata raudteejaam Canoni peakontor Pagood Ikegami Honmon-ji's https://www.gsi.go.jp/KOKUJYOHO/MENCHO/backnumber/GSI-menseki20210101.pdf 東京都の人口（推計）トップページ, vaadatud 29.03.2021. Ōta koduleht
Bizarre

Rufus "Nignag" Johnson (sündinud 5. juulil 1976) on Ameerika Ühendriikide räppar, kes on laiemale avalikkusele tuntud oma esinejanimega Bizarre. Tuntuse on ta saavutanud kui üks räppbändi D12 liikmetest ja suure panusega Detroiti linna hiphopikultuuri. Attack of the Weirdos EP (1998) Hannicap Circus (2005) Blue Cheese 'n' Coney Island (2007)
Shinagawa

Shinagawa (jaapani 品川) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Asub linna lõunaosas, piirneb Minato, Meguro, ja Ōta ringkondadega, idas Tōkyō lahega. Praegune Shinagawa ringkond loodi 1947. aastal Ebara ja Shinagawa ringkondade liitmise teel. Shinagawas asuvad Hoshi Ülikool, Risshō Ülikool, Seiseni Ülikool ja Shōwa Ülikool. Kõrghooned Shinagawa peatus https://www.gsi.go.jp/KOKUJYOHO/MENCHO/backnumber/GSI-menseki20210101.pdf 東京都の人口（推計）トップページ, vaadatud 29.03.2021. Shinagawa koduleht
Georges Jacques Danton

Georges Jacques Danton (26. oktoober 1759 – 5. aprill 1794) oli prantsuse advokaat ja poliitik. Ta oli Prantsuse revolutsiooni üks juhte. Aastal 1792 oli ta kohtuminister. Aprillist juulini 1793 oli ta Avaliku Julgeoleku Komitee liige. Ta oli samuti Rahvapäästekomitee esimene juht. Ta giljotineeriti pärast lühikest kohtuprotsessi vastuolude tõttu Maximilien Robespierre'i ja revolutsiooni poolehoidjatega. Tema viimasteks sõnadeks olid: "Robespierre, sa tuled mulle järele!" Need sõnad osutusid prohvetlikuks – vähem kui nelja kuu pärast (28. juulil) lõpetas ka Robespierre giljotiini all.
Kultuuriteooria tippkeskus

Kultuuriteooria tippkeskus (Centre of Excellence in Cultural Theory, CECT) oli aastatel 2008–2015 tegutsenud kultuuriteooriale keskenduv Eesti uurimisrühmade konsortsium. See oli üks seitsmest Haridus- ja Teadusministeeriumi loodud teaduskeskustest, ainus sotsiaal- ja humanitaarteaduste alal. Kultuuriteooria tippkeskus ühendas Eesti kõrgetasemelised kultuuriteooria ja kultuuriuuringute teadlasrühmad üheks interdistsiplinaarseks keskuseks. Keskuse töö peamisteks ülesanneteks oli võrdlevate kultuuriuuringute edendamine ning Eesti kultuuriajaloo unikaalse materjali esitamine interdistsiplinaarsete tõlgendusmudelite kaudu; kultuuri metodoloogilise ja teoreetilise uurimistaseme tõstmine ja selle jätkusuutlikkuse tagamine Eestis; erialasid ühendava kultuurisüsteemide ja -protsesside uurimise metodoloogia loomine. Keskus korraldas tegutsemise jooksul Eesti kultuuriteooria aastakonverentse, kultuuriteoreetilisi seminare ja doktorikooli. Anti välja raamatusarja "Approaches to Culture Theory". Ajakirjades Folklore (nr 51, 2012), Vikerkaar (nr 7/8, 2014) ja Akadeemia (nr 4, 2015) ilmusid erinumbrid. Keskusse kuulus kaheksa uurimisrühma kokku ligikaudu 60 teadlasega nii Tartu Ülikoolist kui ka Tallinna Ülikoolist: arheoloogia (juht Valter Lang) semiootika (juht Kalevi Kull) etnoloogia (juht Art Leete) inimgeograafia (juht Hannes Palang) folkloristika (juht Ülo Valk) nüüdiskultuuri uuringud (juht Aili Aarelaid-Tart, hiljem Raili Nugin) meediauuringud (juht Epp Lauk, hiljem Halliki Harro-Loit) religiooniuuringud (juht Pille Valk, hiljem Riho Altnurme) Tippkeskuse juhataja oli Valter Lang. Tippkeskus on korraldanud rahvusvahelisi kultuuriteooria aastakonverentse: 2008 – Kultuuri uurimise võimalikkusest (Tartu, 21.–22. november) 2009 – Ruum, mälu ja ilme looduskultuuris: teooriast – Spatiality, memory and visualisation of culture/nature relationships: theoretical aspects (Tallinn, 22.–24. oktoober) 2010 – Aeg kultuuris: vahendamine ja esitamine – Time in Culture: Mediation and Representation (Tartu, 28.–30. oktoober) 2011 – Things in Culture, Culture in Things (Tartu, 20.–22. oktoober) 2012 – In, Out and in Between: Dynamics of Cultural Borders (Tallinn, 17.–19. oktoober) 2013 – Embodiement, expressions, exits: Transforming experience and cultural identity (Tartu, 30. oktoober – 1. november) 2014 – Eesti kultuuri süvamehhanismid (Tallinn, 29.–31. oktoober) 2015 – Live Theory and Lived Culture: Between Concepts and Imaginations (Tartu, 22.–24. aprill) vt, Eesti teaduse tippkeskused
Aili Aarelaid-Tart

Aili Aarelaid-Tart (kodanikunimega Aili Tart; 2. mai 1947 – 9. jaanuar 2014) oli eesti kultuuriuurija, ajaloolane, teatroloog ja sotsioloog. Ta lõpetas 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloolasena. Ta kaitses Leningradi ülikoolis 1977 filosoofiakandidaadi väitekirja teemal "Inimliku ajatunnetuse sotsiaalne ja bioloogiline determinatsioon" ja 2006 Helsingi Ülikoolis väitekirja "Kultuuritrauma ja elulood". Ta töötas Tallinna Ülikoolis nüüdiskultuuri uurimiskeskuse juhatajana ja juhtivteadurina. Aili Aarelaid osales 2001 Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit", milles tunti muret Eesti ühiskondliku arengu pärast. 2002 – Valgetähe medaliklassi teenetemärk Ta oli abielus Indrek Tardiga. Kultuuriteooria tippkeskus Pöördumine Postimehes Cultural Patterns and Life Stories. 2014. aastal peetud Aili Aarelaid-Tarti mälestuskonverentsi materjalide põhjal koostatud kogumik. Koostanud ja toimetanud Kirsti Jõesalu ja Anu Kannike. Tallinna Ülikooli Kirjastus. Tallinn 2016 Aili Aarelaid-Tart Eesti Teadusinfosüsteemis Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Epp Lauk

Epp Lauk (sündinud 12. novembril 1952) on eesti nüüdiskultuuri uurija. Ta on Tartu Ülikooli ajakirjandusprofessor. Kultuuriteooria tippkeskus Epp Lauk Eesti Teadusinfosüsteemis
Liha (ansambel)

Liha on aastatel 2005–2011 tegutsenud Eesti punkbänd. Andre Nõu – vokaal (2005–2011) Madis Merk – kitarr (2005–2011) Märt Jerve – basskitarr (2008–2011) Kurmet Kahju – trummid (2005–2008), kitarr (2009–2011) Ardi Õispuu – basskitarr (2005–2006) Ando Õispuu – basskitarr (2006–2008) Holger Peterson – trummid (2009) Ansambel Liha sai alguse 2005. aasta kevadel Orissaares. Sama aasta sügisel lindistati esimene demoplaat "Lihapirrakas" ning hakati kontserte andma. 2006. aastal saadi valmis teine demoplaat "Mõtlemapanev jalaseen". 2007. aastal lindistati stuudioplaat "Hargivahepaine", mis jäi aga ilmumata. 2009. aastal lindistati uue koosseisuga viimane lugu "Lateksist mees". Kuna samad liikmed panid 2009. aastal kokku uue bändi Monstercöuq, andis 2011. aasta kevadel Liha oma seni viimase kontserdi. [viide?] Eesti ansamblite andmebaasis alates 10. juulist 2005
Eesti Kultuuriloo ja Folkloristika Keskus

Eesti Kultuuriloo ja Folkloristika Keskus oli aastail 2001–2007 üks kümnest Eesti teaduse tippkeskusest, ühtlasi Eesti esimene ja sel perioodil ainuke humanitaarteaduste tippkeskus. Keskust juhatasid Arvo Krikmann ja Mare Kõiva. Keskuse jurues töötasid neli töörühma, mis olid oma tegevusega seotud Eesti Kirjandusmuuseumiga, tippkeskuse töörühmades osalesid Tartu Ülikooli ja Under-Tuglase Keskuse teadlased. Töörühmad käsitlesid järgmisi valdkondasid: Nõukogude ühiskonna kultuurilooline kontekst (juht Sirje Olesk), Rahvausund ja rahvajutud (juht Mare Kõiva), Retoorika ja fraseoloogia teooria (juht Arvo Krikmann), Poeetiline ja muusikaline folkloor (juht Triinu Ojamaa). Keskus korraldas tööseminare ja aastakonverentse, selle juures töötasid teadlased erinevatest Euroopa riikidest. Keskus avaldas uurimistulemustel põhinevat aastaraamatut "Võim ja Kultuur. Eesti Kultuuriloo ja Folkloristika Keskuse aastaraamat". Teadustöö tulemusi avaldati Eestis ja välismaistes kogumikes, ilmusid mitmed mahukad kultuuriloo ja folkloristika alased allikakriitlised väljaanded. Uurimisainestikuga opereerimiseks ja kiremaks analüüsimiseks koostati mitmeid andmebaase. Keskuse üheks tähtsaimaks projektiks oli LABOR. Eesti suulise, kirjaliku ja audiovisuaalse rahvuskultuuri ressursside digiteerimine ja neile juurdepääsu tagamine. Võim & kultuur 1. Toimetanud Arvo Krikmann, Sirje Olesk. Tartu: Eesti Kirjandusmuuseum, 2003. - 543 lk. Võim & kultuur 2. Toimetanud Mare Kõiva. Tartu: Eesti Kirjandusmuuseum, 2005. - 478 lk. Netinalju Stalinist = Интернет-анекдоты о Сталине = Internet humour about Stalin. Koostanud ja toimetanud Arvo Krikmann. Tõlkijad Nikolai Kuznetsov (vene k.), Alexander Harding (inglise k.), Kristin Kuutmaa (inglise k.). Tartu: Eesti Kirjandusmuuseum, 2004. - 398 lk. Eesti looduskultuur. Koostanud ja toimetanud Timo Maran ja Kadri Tüür. Tartu: Eesti Kultuuriloo ja Folkloristika Keskus; Eesti Kirjandusmuuseum, 2005. - 431 lk. Keskuse koduleht [http://www.folklore.ee/kirjastus/?aastarmt=3/ Keskuse koduleht
Ōta (täpsustus)

Ōta on mitme koha nimi: Ōta (大田区, Ōta-ku), üks Tōkyō 23 ringkonnast Ōta (太田市, Ōta-shi), linn Jaapanis Gumma prefektuuris Ōta, küla Jaapanis Saitama prefektuuris (praegu Chichibu linna koosseisus) Ōta jõgi (太田川, Ōta-gawa), jõgi Jaapanis Ōta (太田 või 大田; 'suur riisipõld') on ka jaapani perekonnanimi. Ota
Tōya järv

Tōya järv (jaapani 洞爺湖, Tōya-ko) on vulkaaniline kaldeerajärv Jaapanis. Asub Hokkaidō saare edelaosas Sapporo linnast 30 km edelas. See on Jaapani põhjapoolseim järv, mis kunagi ei jäätu. Järve keskel on Nakano-shima saar, millel asub metsamuuseum. Järve läänekaldal asub Tōyako linn, kus toimus 2008. aastal 34. G8 tippkohtumine. Järve pindala on 70,7 km², suurim sügavus 180 m, keskmine sügavus 117 m. Tōya järve suubub Ō jõgi, välja voolab Sōbetsu jõgi. Ainu keeles nimetati järve Kim'un To ('Mägijärv')[viide?].