laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Oksavammik

Oksavammik (Byssomerulius) on klassi Agaricomycetes kuuluv kandseente perekond. Perekond sai eestikeelse nime aprillis 2024 komisjoni kaudu, kuhu kuulusid Eesti juhtivad mükoloogid, sh Irja Saar. Seenenime algse variandi pakkus välja Sven Pruul. Byssomerulius corium – nahkjas oksavammik Oksavammik andmebaasis eElurikkus.
Dhaka jaotis

Dhaka jaotis (bengali ঢাকা বিভাগ, Ḍhaka bibhag) on 1. järgu haldusüksus (jaotis) Bangladeshi keskosas. Jaguneb 13 ringkonnaks. Dhaka jaotis on kõige suurema rahvaarvuga Bangladeshi jaotis. Dhaka home to highest population in Bangladesh Dhaka Tribune, 9. aprill 2023. Vaadatud 19. veebruaril 2024
Kolme keisri aasta

Kolme keisri aastaks (Dreikaiserjahr) nimetatakse Saksamaa ajaloos 1888. aastat, kui Saksa keisririiki valitses ühe aasta jooksul kolm keisrit. Selle järgi on Saksamaal tuletatud mnemooniline fraas "kolm kaheksat, kolm keisrit" ("drei Achten, drei Kaiser"). 2. jaanuaril 1861 suri Preisi kuningas Friedrich Wilhelm IV. Kuna tal polnud järeltulijaid, päris trooni tema noorem vend Wilhelm I. Pärast Saksamaa ühendamist sai temast 18. jaanuaril 1871 ka Saksa keiser. Ta oli troonil kuni 9. märtsini 1888, kui ta suri 90-aastaselt. Tema järglaseks sai ta poeg Friedrich III, kes oli liberaalsete vaadetega, mida jagas ka tema abikaasa Victoria, kes oli samanimelise Suurbritannia kuninganna tütar. Troonile asudes oli aga Friedrich juba 56-aastane ja kannatas kõrivähi käes, mille ravikatsed kõik ebaõnnestusid. Seetõttu ei suutnud ta keisrina isegi rääkida ja sai suhelda vaid kirjutamise teel, lõpuks valitses ta vaid 99 päeva, kuni suri 15. juunil 1888. Uueks keisriks sai tema 29-aastane poeg Wilhelm II, kes aga ei jaganud tema liberaalseid vaateid. John, Pike (2008). "Kaiser Wilhelm II". GlobalSecurity.org. Hein, Arnulf (2006). "'Drei Achten, Drei Kaiser' – 1888. Trauergottesdienste der jüdischen Gemeinde in Leobschütz". Confinium: Beiträge zur oberschlesischen Geschichte (saksa). Lk 271–273.
Aino Arro

Aino Arro (aastani 1957 Aino Laur, 5. märts 1923 Olustvere vald, Viljandimaa – 3. aprill 2021 Tallinn) oli eesti spordiarst. Ta lõpetas 1941 Viljandi 1. Keskkooli ja 1949 TRÜ arstiteaduskonna. Ta on olnud 1949–1953 Tartu Vabariikliku Kliinilise Haigla siseosakonna arst-ordinaator ning 1953–1979 Tartu arstliku kehakultuuridispanseri peaarst. Ta on kuulunud 1954–1966 Tartu linna kehakultuuri- ja spordikomisjoni, 1960–1979 Spordimeditsiini ja Ravikehakultuuri Teaduslikku Meditsiinilisse Seltsi, 1964–1966 SOL-i Tartu linnanõukokku. 1979–1991 oli Arro laste ja noorte spordiarst. Lisaks on Arro pidanud TRÜ-s loenguid, avaldanud teadusväljaannetes ja mujalgi spordimeditsiiniartikleid. Tema tööd on tunnustatud ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjaga (1973). Teoseid: Rühivigade vältimine lastel (koos Uno Sahvaga, 1967).
Christer Reinhold von Schlippenbach

Christer Reinhold von Schlippenbach (surnud 1716) oli Schlippenbachide aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane ja ooberst, kes osales Põhjasõjas. Christer Reinhold von Schlippenbach sündis Wolmar Anton von Schlippenbachi ja Helene von Lieweni perekonda. Tema vend oli hilisem ooberstleitnant Heinrich Johann von Schlippenbach. 1697. aastal oli Schlippenbach seersant Riia kubernerirügemendis. 1700. aastal sai ta oma isa tragunirügemendis kornetiks. 1701. aastal ülendati ta kapteniks. Tragunirügemendi koosseisus osales ta Erastvere ja Hummuli lahingus. 1702. aastal abiellus Schlippenbach Ulrika Eleonora von Patkuliga. 1704. aastal liitus Schlippenbach Liivimaa aadlilipkonnaga ning oli seal rittmeister, samal aastal sai ta Hälsinge jalaväerügemendis majoriks. 1705. aastal osales ta Gemauerthofi lahingus. 1710. aastal ülendati ta Södermanlandi rügemendis ooberstleitnandiks. 1712. aastal ülendati ta ooberstiks. Christer Reinhold von Schlippenbach suri 1716. aasta 24. juunil Fredrikshaldi piiramisel. Lewenhaupt, Adam. Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar. Lk 599. 1920. Stackelberg, Otto Magnus von. Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. Görlitz. Kd. 1. Lk 726. 1931.
An-24 õnnetus Moes

19. aprillil 1977 kukkus Moe külas alla Nõukogude lennuväe Antonov An-24T, milles hukkus 21 inimest. Tapa lennuväljal tuli remontida lennurada ja ruleerimisteed, mistõttu otsustati seal paiknev 656. õhukaitse hävituslennuväerügement (Su-9 hävitajad) ajutiselt ümber paigutada Pärnu lennuväljale. Kuna lendude jaoks koolitatud piloote oli vähem kui hävitajaid, siis veeti lennukid mitmes läbisõidus. Pärast esimest lähenemist pöördusid piloodid An-24T lennukiga tagasi Tapale. Kokku oli lennukis 5 meeskonnaliiget ja 16 reisijat. Tapal maandumisel läks lennuk meeskonna komandöri kogemuse puudumise tõttu alla liugraja ja möödus 100 meetri kõrgusel kaugmaa raadiomajakast (LDLR). Siin sattus An-24T võimsasse lumelaengusse, kuid komandör, olles otsustanud mitte ümber minna, jätkas laskumist. Lendades Moe küla kohal, tabas An-24T kohaliku piiritusetehase korstnat (kõrgus 60 meetrit). Kokkupõrke tagajärjel kukkus auto ümber ja 300–400 meetri pärast põrkas ta maapinnale ning süttis põlema. Katastroofis hukkus kõik pardal olnud 21 inimest. Tegemist on Eesti halvima lennukatastroofiga. See oli NSVL õhujõudude Antonov An-24T, mis lendas Pärnust Tapale. http://war.airdisaster.ru/database.php?id=88. {{netiviide}}: puuduv või tühi |url= (juhend); puuduv või tühi pealkiri: |pealkiri= (juhend); välislink kohas |perekonnanimi= (juhend) https://www.forumavia.ru/t/37504/2/. {{netiviide}}: puuduv või tühi |url= (juhend); puuduv või tühi pealkiri: |pealkiri= (juhend); välislink kohas |perekonnanimi= (juhend) https://aviation-safety.net/database/record.php?id=19770419-0. {{netiviide}}: puuduv või tühi |url= (juhend); puuduv või tühi pealkiri: |pealkiri= (juhend); välislink kohas |perekonnanimi= (juhend)
Georg Gustav von Schlippenbach

Georg Gustav von Schlippenbach (1681–1743) oli Schlippenbachide aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane ja ooberstleitnant, kes osales Põhjasõjas. Ta oli Kaubi mõisnik. Georg Gustav von Schlippenbach sündis 1681. aastal Riias Gustav Wilhelm von Schlippenbachi ja Margaretha Gertrude von Leijoni perekonda. 1698. aastal oli ta Buddenbrocki rügemendis alamohvitser. 1700. aastal sai ta Leskkuninganna Ihukaitserügemendis lipnikuks. Samal aastal sai ta seal leitnandiks. 1703. aastal ülendati ta Taube tragunirügemendis kapteniks. 1709. aastal langes ta venelaste kätte vangi ning naasis vangistusest 1722. aastal. Kaks aastat hiljem ülendati ta ooberstleitnandiks. 1723. aastal teenis ta Skåne ratsarügemendis ning lahkus sõjaväeteenistusest kümme aastat hiljem. Georg Gustav von Schlippenbach suri 1743. aasta 26. novembril. Lewenhaupt, Adam. Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar. Lk 599. 1920. Stackelberg, Otto Magnus von. Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. Görlitz. Kd. 1. Lk 725. 1931.
Kääbuskaal

Kääbuskaal on poksikaalukategooria, mis on üks madalamaid kaalukategooriaid poksimaailmas. Selle kaalukategooria piirid varieeruvad vastavalt organisatsioonile, kuid üldiselt jäävad kaaluvahemikud vahemikku 115–118 naela (52,16–53,52 kg). Bantonsarv on tuntud oma kiiruse ja tehnilise osavuse poolest ning on olnud paljude silmapaistvate poksijate koduks kogu poksiajaloo vältel. Bantonsarve ajalugu ulatub tagasi 19. sajandi lõppu, kui poks muutus populaarseks spordialaks, eriti Suurbritannias. Esimesed ametlikud bantonsarve tiitlimatšid toimusid 20. sajandi alguses ning alates sellest ajast on see kaalukategooria olnud pidevalt tähelepanu keskpunktis. Paljud maailmakuulsad poksijad on alustanud oma karjääri bantonsarves ja liikunud seejärel kaalukategooriates edasi. Bantonsarv on olnud tuntud ka oma põnevate matšide ja võimsate löökide poolest, mis võivad olla üllatavalt võimsad, arvestades poksijate suhteliselt väikest suurust.
Meiobentos

Meiobentos, ka meiofauna, on veekogu (mere või mageveekogu) põhjaelustiku (bentose) organismid, kes on suuremad kui veekogu mikrofauna ja väiksemad kui makrobentose organismid (kreekakeelne μειος meios 'väiksem' viitab rühma eristamisele suuruse järgi) ja kelle suurus on 0,045 mm – 1 mm. Määratlus on pigem sõltuv olendite suurusest kui taksonoomiast. Meiobentosesse loetakse kõik organismid, kes võivad läbida ühemillimeetrise võrgusilma, kuid jäävad 45-mikromeetrise silmaga võrku. Meiobentosesse võivad kuuluda nii makrofauna loomade (eelkõige hulk- ja väheharjasusside) väikesed noorjärgud kui ka organismid, kes on meiobentilise suurusega terve oma elutsükli vältel. Meres võib 10 kuupsentimeetrit pinnast sisaldada tuhandeid meiobentose loomi, kelle hulgas on ümarusse (Nematoda), aerjalalisi (Copepoda), vesikirbulisi (Cladocera), keriloomi (Rotatoria), loimureid (Tardigrada) ja karpvähilisi (Ostracoda); kuid ka suuremaid algloomi ripsloomade (Ciliata) ja kambriliste (Foraminifera) hulgast. Terminit kasutas esmakordselt 1942. aastal Briti merebioloog Mary Florence "Molly" Mare, kuigi meiobentose organisme tunti ja uuriti juba 18. sajandil. Lisaks organismide suuruse laiale varieeruvusele pani ta tähele ka suurt varieeruvust ka selle rühma vanuselises koosseisus. https://sonaveeb.ee/search/unif/dlall/lim/meiobentos/1[alaline kõdulink] Introduction to Meiobenthology. – Meiobenthology pp 1–6 B. J. Bett. Macroecology and meiobenthos: Reply to Warwick (2014). - Marine Ecology Progress Series, Vol. 505: 299–302, 2014
Françoise Hardy

Françoise Madeleine Hardy (17. jaanuar 1944, Pariis – 11. juuni 2024) oli Prantsusmaa laulja ja laulukirjutaja. Eeskätt melanhoolsete sentimentaalsete ballaadide poolest tuntud Hardy tõusis 1960. aastate alguses esile yé-yé-laine ühe juhtfiguurina. Lisaks prantsuse keelele laulis ta ka inglise, itaalia ja saksa keeles. Tema karjäär kestis enam kui viiskümmend aastat ja ta andis välja üle kolmekümne stuudioalbumi. Lauljana debüteeris Hardy 1962. aastal Prantsuse plaadifirma Disques Vogue'i kaudu ja saavutas kohe edu lauluga "Tous les garçons et les filles". Mõni aasta hiljem kaugenes ta rock'n'roll '​ist ning suundus 1964. aastal salvestama Londonis, kus ta laiendas oma loomingu kõlapilti selliste albumite abil nagu "Mon amie la rose", "L'amitié", "La maison où j'ai grandi" ja "Ma jeunesse fout. le camp...". 1960. aastate lõpus ja 1970. aastate alguses töötas ta koos selliste laululoojatega nagu Serge Gainsbourg, Patrick Modiano, Michel Berger ja Catherine Lara. 1988. aastal ilmunud "Décalages" pidi jääma tema viimaseks albumiks, kuid kaheksa aastat hiljem naasis ta albumiga "Le danger", mis oli mõjutatud kaasaja alternatiivrokist. Järgmiste albumitega naasis ta endale omase maheda stiili juurde. 2010. aastatel ilmusid tema kolm viimast stuudioalbumit: "La pluie sans parapluie", "L'amour fou" ja "Personne d'autre". 1963. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas Hardy Monacot lauluga "L'amour s'en va" ning saavutas viienda koha. 2021. aastal teatas Hardy, et tema tervis on halvenenud ja et vähiravi mõjude tõttu ei saa ta enam laulda. Näitlejana mängis ta Prantsusmaa filmides "Château en Suède" (1963) ja "Une balle au cœur" (1966) ning Hollywoodi filmis "Grand Prix" (1966). Ta oli ka mitme moemaja modell. Lauljakarjääri kõrvalt on Hardy tegelenud astroloogiaga ning kirjutanud mitu astroloogiaalast raamatut. 2008. aastal andis ta välja elulooraamatu "Le désespoir des singes... et autres bagatelles", millest sai Prantsusmaal bestseller – seda müüdi üle 250 000 eksemplari. Aastatel 1981–1988 oli ta abielus laulja ja laululooja Jacques Dutronciga. Neil oli juba enne abiellumist poeg Thomas, kellest sai samuti muusik. Hardy on üks edukamaid Prantsusmaa lauljaid ning tema panust peetakse oluliseks nii prantsuse popmuusikas kui ka moes. Locoge, Benjamin (28. märts 2021). "Françoise Hardy : "Mes chansons m'aidaient à supporter mes douleurs"". Paris Match (prantsuse). Vaadatud 22. mail 2021. Hardy, Françoise (2007) [1987]. "Introducción". L'astrologie universelle [La astrología universal] (eBook) (hispaania). Barcelona: De Vecchi Ediciones. ISBN 978-8431535810. Vaadatud 6. mail 2021. Cormier, Sylvain (17. november 2012). "Françoise Hardy, d'amour dévorée, d'amour nourrie". Le Devoir (prantsuse). Vaadatud 12. mail 2021.
Fotogalvaaniline efekt

Fotogalvaaniline efekt (inglise keeles photovoltaic effect) on fotoelektriline efekt, mis seisneb teatud ainestruktuuris elektromotoorjõu tekkimises valguse mõjul. Selle nähtuse rakendused on teinud võimalikuks Päikese valguse vahetu muundamise elektrienergiaks. Valguse muundamine toimub pooljuhtmaterjalis (enamasti ränis) loodud pn-siirdes. Kui valgus langeb siirde ruumlaengu piirkonda, saavad räni aatomite valentsitsooni elektronid footonitelt niipalju energiat juurde, et siirduvad kõrgemale energiatasemele – juhtivustsooni. Seal nad vabanevad aatomitest ja liiguvad pn-siirde ruumlaengu elektrivälja mõjul väljundkontaktile – anoodile. (Siirdes ruumlaengu tekkimise kohta vt ruumlaeng.) Lahkunud elektronidest kristallivõresse jäänud augud kui positiivsed laengud liiguvad vastavalt katoodelektroodi poole. Niisiis tekivad valguse energia toimel paarikaupa vabad elektronid ja augud, mis triivivad sisemise elektrivälja toimel sarnaselt dopeeritud aladele: elektronid triivivad n-tüüpi pooljuhikihti ja augud p-kihti. Elektroodide vahel tekib potentsiaalide vahe ja elektroodidega ühendatud koormuses elektrivool. Sõltuvalt aine struktuurist eristatakse fotogalvaanilist efekti anorgaanilistes kristallstruktuurides, eelkõige ränikristallelementides, ja polümeersetes pooljuhtides (polümeersetes päikeseelementides). Fotogalvaanilise efekti uurimise ja rakendamisega seotud valdkonna kohta on kasutusel nimetus fotogalvaanika (inglise keeles photovoltaic). Fotogalvaanilist nähtust täheldas esmakordselt prantsuse füüsik Edmond Becquerel 1839. aasta|. Fotogalvaanilisi elemente hakati vooluallikana kasutama kosmosesõidukites 1958. aastal, seejärel ka näiteks kalkulaatorites. Tänapäeval on energiasüsteemi ühendatud päikesepargid ülekaalukalt kõige olulisem fotogalvaanilise efekti rakendusvaldkond. Fotoefekt Sisefotoefekt Päikeseelement
Tateyama

Tateyama on linn Jaapanis Chiba prefektuuris. 1. märts 2021 seisuga oli linnas hinnanguliselt 44 692 elanikku. Linna kogupindala on 110 km2. 千葉県毎月常住人口調査／千葉県, vaadatud 31.03.2021.
Aaditjad

Aaditjad on hinduismis (Sanskriti keeles आदित्य, Āditya [aːd̪ɪt̪jɐ], otsetõlkes 'Aditist') lõpmatust esindava jumalanna Aditi järeltulijad. Ainsuses kasutatalses nime Aaditja ka päikesejumal Surya kohta. Üldiselt arvatakse Aaditjasid olevat kaksteist. Nad on Vivasvān, Aryaman, Tvashta, Savitr, Bhaga, Dhata, Mitra, Varuna, Amsha, Pushan, Indra ja Vishnu (Vamana kujul). Aaditjad esinevad "Rigveedas", kus neid on 6–8 ja nad kõik on meessoost. Braahmanates kasvab nende arv 12-ni. Mahābhāra ja Puraanad mainivad Aaditjade isana tarka nimega Kashyapa. Väidetavalt valitseb igat aasta kuud erinev Aaditja. Werner, Karel (11. august 2005). A Popular Dictionary of Hinduism (inglise). Routledge. ISBN 978-1-135-79753-9. Dalal, Roshen (18. aprill 2014). Hinduism: An Alphabetical Guide (inglise). Penguin UK. ISBN 978-81-8475-277-9.
Nova Sloboda

Nova Sloboda (ukraina keeles Нова Слобода) on küla Ukrainas Sumõ oblastis Konotopi rajoonis, ligikaudu kümne kilomeetri kaugusel Venemaa-Ukraina piirist. 2001. aastal elas Nova Slobodas 1561 inimest, kellest 6,25% märkis emakeeleks ukraina, 93,62% vene ning 0,06% valgevene ja moldaavia keele. "ПОСТАНОВА // Верховної Ради України // Про утворення та ліквідацію районів" [Ukraina Ülemraada otsus rajoonide moodustamise ja likvideerimise kohta]. gov.ua (ukraina). Ülemraada. 17. juuli 2020. Vaadatud 20. veebruaril 2024. "Attacco russo nel nord-est, 2 morti" [Venemaa rünnak kirdeosas, 2 hukkunut]. rainews.it (itaalia). Rai News 24. 20. veebruar 2024. Vaadatud 20. veebruaril 2024. "All-Ukrainian population census" [Ukraina rahvaloendus]. db.ukrcensus.gov.ua (inglise). Ukraina Statistikaamet. Vaadatud 20. veebruaril 2024.  Nova Sloboda – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Naber (perekonnanimi)

Naber on perekonnanimi. Saksamaal oli perekonnanime Naber kandjaid 2014. aastal üle 3350 isiku. Ameerika Ühendriikides oli sellenimelisi isikuid üle 3320, Hollandis üle 1300, Egiptuses üle 150 jne. 2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Naber 49 inimesel: 23 mehel ja 26 naisel. Perekonnanimede levikult oli Naber meeste puhul 5305. kohal ja naiste puhul 5137. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Naber üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,19. Nimi oli kõige sagedasem Viljandi maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 3,97 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Tartumaal Tartu-Maarja ja Puhja kihelkonna; Virumaal Viru-Jaagupi ja Väike-Maarja kihelkonna; Viljandimaal Paistu kihelkonna; Järvamaal Peetri kihelkonna, Läänemaal Pühalepa kihelkonna ning Pärnumaal Karksi kihelkonna erinevates mõisavaldades 10 korral nimeks Nabber ja Naber. Jaak Naber, eesti ajaloolane (1952–2021) John Naber, Ameerika Ühendriikide ujuja, olümpiavõitja Omar Kareem Naber, sloveeni laulja (1981–) Reet Naber, eesti ajaloolane ja etnoloog (1952–) Tiit Naber, Eesti diplomaat (1952–) Naber Surnames. Vaadatud 20. veebruar 2024. Statistikaamet: Nimede statistika. Naber. Vaadatud 20. veebruar 2024. Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Naber. Naber statistikaameti andmebaasis
John Cleese

John Marwood Cleese (sündinud 27. oktoobril 1939) on inglise näitleja, koomik, stsenarist ja produtsent. Ta on saate "The Frost Report" stsenarist ja esineja. 1960. aastate lõpus asutas ta legendaarse komöödiatrupi Monty Python, mis lõi sketšisõu "Monty Pythoni lendav tsirkus". Cleese mängis koos Pythoni kaasosaliste Terry Gilliami, Eric Idle'i, Terry Jonesi, Michael Palini ja Graham Chapmaniga Monty Pythoni filmides, nagu "Monty Python ja Püha Graal" (1975), "Briani elu" (1979) ja "Monty Python: Elu mõte" (1983). 1970. aastate keskel kirjutasid Cleese ja tema esimene abikaasa Connie Booth komöödia "Fawlty Towers", milles ta mängis hotelliomanikku Basil Fawltyt, mille eest ta pälvis 1980. aastal Briti Akadeemia teleauhinna parima meelelahutusetenduse eest. 2000. aastal tõusis saade Briti Filmiinstituudi 100 parima Briti telesaate edetabelis esikohale ja 2001. aasta Channel 4 küsitluses oli Basil 100 parima teletegelase edetabelis teisel kohal. Cleese osales koos Kevin Kline'i, Jamie Lee Curtise ja Michael Paliniga filmides "Kala nimega Wanda" (1988) ja "Imeloomad" (1997), mille mõlema ta ka kirjutas. Filmi "Kala nimega Wanda" eest nomineeriti ta Oscarile, BAFTA auhinnale ja Kuldgloobusele. Ta on mänginud ka filmides "Aja bandiidid" (1981), "Clockwise" (1986) ja "Miljonijaht" (2001), "Silverado" (1985), "Mary Shelley Frankenstein" (1994), kahes James Bondi filmis (R-i ja Q-d), kahes Harry Potteri filmis (Peaaegu Peata Nicki) ja peale lugenud kolmes viimases Shreki filmis. Ta sai Parima komöödiasarja meeskõrvalosatäitja Primetime Emmy silmapaistva oma rolli eest komöödiasarjas "Cheers" (1987) ning nomineeriti sellele rollide eest filmides "Kolmas kivi päikesest" (1998) ja "Will & Grace" (2004). Cleese on spetsialiseerunud poliitilisele ja religioossele satiirile, mustale huumorile, sketšikomöödiale ja sürreaalsele huumorile. 2005. aasta kanalil Channel 4 koomikute seas läbi viidud küsitluses hinnati ta kõigi aegade paremuselt teiseks koomikuks. Ta asutas produktsioonifirma Video Arts, mis teeb meelelahutuslikke õppefilme ja heategevuslikke näitusi The Secret Policeman's Ball, et koguda raha inimõiguste organisatsioonile Amnesty International. Ta on toetanud Liberaaldemokraate. Alates aastast 2023. on tal kanalis GB News oma vestlussaade. Gillespie, Nick (1. august 2022). "John Cleese's War on Wokeism". Reason. Reason Foundation. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. august 2022. Vaadatud 3. augustil 2022. Rowan, Terry (2017). The Kings & Queens of Hollywood Comedy. Lulu. Lk 201. "Cook voted 'comedians' comedian'". BBC News. 2. jaanuar 2005. Vaadatud 22. juulil 2022. Cleese Encounters: The Unauthorized Biography of Monty Python Veteran John Cleese, Jonathan Margolis, St. Martin's Press, 1992, ISBN 0-312-08162-6
Carl Schmidt (arhitekt)

Carl Schmidt (20. oktoober 1847 Paide – 1935 Läänemaa) oli Eesti arhitekt[viide?] ja Põltsamaa alevivanem. Carl Schmidt sündis Paides ja asus Põltsamaale elama 1878. aastal. Ta tegutses Põltsamaal mitmel alal. Ta oli Põltsamaa Põllumeeste Seltsi asutajaliige ja tema algatusel veeti isegi õlle valmistamiseks vilja Peterburi õllevabrikusse. 1891. aastal püstitas ta Põltsamaale kangakudumise ja värvimise töökoja, hiljem ehitas suure silla juurde kangakudumise ja värvimise vabriku. Pajusi maanteel asuvas kaupluses müüdi valmistoodangut ja ta ise elas ka samas majas. Veski ja vabrik said 1915. aastal põlengus kahjustada. Hiljem ehitas linn säilinud ossa Põltsamaa elektrijaama. 1919. aastal valiti ta alevivolikokku. 1921. aastal valiti Carl Schmidt Põltsamaa alevivanemaks (1921–1927), pärast väikest pausi valiti ta veel teisekski ametiajaks ja ta pidas alevivanema ametit 1927. aastani. Sel perioodil asuti korrastama ja planeerima tänavaid ning tehti üldkasulikke töid. 1930. aastal valiti Schmidt Põltsamaa linnavolikokku. 1931. aastal kolis ta poja juurde Kärdlasse. 1935. aastal suri Carl Schmidt Läänemaal Haapsalu lähedal oma karjamõisas. Ta maeti Põltsamaa kalmistule. Schmidti maja Põltsamaal, Kesk tänav 4 Tere tulemast Carl Schmidti majja!, www.csmaja.eu Helen Piisang, „Põltsamaa Ajaloo Vihik nr. 4. Põltsamaa linn ajakirjanduse peeglis 1926-1939.” Carl Schmidt maeti Põltsamaale, Türi Uudisleht, 18 aprill 1935
Igor Kaasik

Igor Kaasik (sündinud 19. oktoobril 1959) on eesti keele, kirjanduse ja matemaatika õpetaja. Kooli kõrvalt on ta tegev ettevõtluses raamatute kirjastajana. Kaasik oli aastatel 1990-1994 Vanalinna Hariduskolleegiumi algkooli ja põhikooli juhataja. Ta juhtis aastatel 1998-2008 kirjastust Koge, aastatel 2000-2011 kirjastust Balti Raamat ja on aastast 2016 juhtinud kirjastust Pythagorase püksid. Ta dikteeris ka aastal 2018 Tallinna päeva etteütlust. d-Systems. "teatmik.ee". www.teatmik.ee. Vaadatud 20. veebruaril 2024. Kaasik, Igor (20. märts 2018). "Igor Kaasik: kiitmise keeruline kunst. Kooliõpetaja kolumn". Edasi - Innustav ja hariv ajakiri. Vaadatud 20. veebruaril 2024. "www.vhk.ee". vhk.ee. Vaadatud 20. veebruaril 2024. "FOTOD! Tallinna päeva etteütlust tuli kirjutama kinosaalitäis inimesi". Eesti elu | GoodNews. 14. mai 2018. Vaadatud 20. veebruaril 2024.