laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hõlmikpuu Jaapanis

Jaapanisse jõudis hõlmikpuu mitmeid kordi ja teid pidi Hiinast 13. või 14. sajandil (Setoh jt 2002,2003; viidanud Zhao jt 2010), Tsumara ja Ohba (1997) näitasid, et hõlmikpuu kui võõrliigi introduktsioon toimus Kamakura ja Muromachi perioodi ajal (1192–1573 pKr), need andmed sobituvad Tianmushan'i ja piirnevate populatioonide andmetega, hõlmikpuu paljundamise ja kasvatamisega on buda mungad tegelenud juba 1500 aastat. Jaapanis on hõlmikpuu sintoismi pühamute pühapuu (Jisaburō Ōi, 109:1965). Jaapani üks iidseid loodusmälestisi kasvab Iwate prefektuuris Kujis Chosenji templi esisel platsil. Tema ümbermõõt on 14,5 meetrit. Tuntud hõlmikpuid Jaapanis (2010) Jaapani suurimaks hõlmikpuuks peetakse Kitakanegasawa hõlmikpuu (Kitakanegasawa no Ichō‎), kelle vanus on 1000 aastat ja rohkem. Tema rinnasümbermõõt 1,30 m kõrguselt oli 2011. aastal 22 m, pikkus laserkaugusemõõtjaga (Nikon Forestry 550/Pro) oli 2016. aastal 31,80 m (Martin Miklanek). Kuus hõlmikpuud Jaapanis on saanud ka pommitamise üleelanud puude (hibakujumoku) nimetuse elades plahvatuse epitsentris üle teise maailmasõja ajal 1945. aastal Hiroshimale ja Nagasakile heidetud tuumapommid. . Kõige lähem neist asub Hosen-Jis. See puu oli plahvatuse epitsentrist vaid veidi rohkem kui kilomeetri kaugusel. Kõik ellujääjad puud on ka praegu elujõulised. Sellest ajast peetakse Jaapanis hõlmikpuud lootusepuuks. Mõne puu juures on tahvlid, kus palvetatakse maailmarahu eest. Kinmo zui (1666) on paigutanud hõlmikpuu viljade juurde ja kujutatud on hõlmikpuu oksa koos lühikeste võsude, lehtede ja seemnetega. Jaapani zooloogid Nishiwaki ja Kamiya (1958) nimetasid hõlmikpuu järgi vaalaliigi Mesoplodon ginkgodens. Parimad sumo-maadlejad võivad oma juuksed siduda ginko-sõlmega (ōichōmage). Jaapanis on ginkgo liidetud nii krabide, seente, kartulite, haide, lillevaaside, tööriistade, panipaikade, laudade nimetustele jpm. Del Tredici jt, 1992; viidanud Zhao jt: Yunpeng Zhao, Juraj Paule, Chengxin Fu & Marcus A. Koch, Out of China: Distribution history of Ginkgo biloba L., TAXON 59 (2), aprill 2010,lk 495–504, vaadatud 17. märtsil 2017 Jisaburō Ōi, Flora of Japan, Smithsonian Institution, Wash. D.C., 1965, lk 109, ingliskeelne tõlge F. G. Meyer ja E. H. Walker), vaadatud 23. märtsil 2017 Sander jt 6:1990 Yunpeng Zhao, Juraj Paule, Chengxin Fu & Marcus A. Koch, Out of China: Distribution history of Ginkgo biloba L., TAXON 59 (2), aprill 2010, lk 495–504, vaadatud 17. märtsil 2017 Kitakanegasawa no Ichō, vaadatud 31. märtsil 2017‎ Hiroshima:A-bombed Ginkgo, vaadatud 9. märtsil 2017 A-bombed Ginkgo trees in Hiroshima, Japan, vaadatud 9. märtsil 2017 Hori & Hori, 1997, viidanud Crane jt, 240:2013; vaadatud 30. märtsil 2017 Mesoplodon ginkgodens Nishiwaki & Kamiya, 1958, Sissekanne WoRMS-is, vaadatud 31. märtsil 2017 Peter Crane, Ginkgo: The Tree That Time Forgot, Yale University Press, lk 16, 2013, 408 lk, ISBN: 978-0-300-18751-9, vaadatud 31. märtsil 2017
Erika Tammpere

Erika Tammpere (sündinud 1. märtsil 1942) on eesti tekstiilikunstnik. Erika Tammpere on lõpetanud Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi 1966. aastal. Ta töötas disainerina tekstiilivabrikus Punane Koit aastatel 1966–1970 ja teadus-tootmiskoondises Mistra aastatel 1980–1992. Tammpere on 1992. aastast vabakutseline ja 2011. aastast pime. 1980–1992 Moskva Riikliku Patendiinstituudi tööstusnäidiste 27 autoritunnistust 1982 Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi riiklik preemia 1983 Rahvamajanduse saavutuste näituse pronksmedal 1986 Tööedukuse medal 2013 Itaalia biennaali Art Senses diplom ja preemia teose "Naerusambad" eest 2013 Eesti Kunstnike Liidu stipendium näituse "NORD ART 2013" külastamiseks 1971 "Ruumitekstiilid", Tallinna Kunstihoone 1991 "Unikaalsed taftingpõrandavaibad", Viljandi kultuurimaja ja Põlva kultuurikeskus 1992 juubelinäitus, Rakvere muuseum 1995 "Enne ja nüüd", Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum 1995 "Enne ja nüüd", Viljandi 1997 "Erika Tammpere vaibad", Rakvere muuseum 1997 "Mäng", Türi Linnakodaniku maja 1997 "Mäng", Kuressaare linnus 2004–2005 "Sajandist sajandisse", Rahvusooperi Estonia talveaed 2010 "Erika Tammpere gobeläänid", Suurekivi hostel, Salmistu küla Erika Tammpere kuulub 1972. aastast Eesti Kunstnike Liitu ja 1987. aastast Üleliidulisse Disainerite Liitu. 1989. aastal sai temast Eesti Disainerite Liidu liige ja 1993. aastal Eesti Tekstiilikunstnike Liidu liige. 2005. aastast kuulub Põhja-Eesti Pimedate Ühingusse. Sigrid Huik, Maasike Maasik, Aet Ollisaar, Tiina Puhkan "Eesti tekstiilikunst 1915–2015", Eesti Tekstiilikunstnike Liit, 2015. ISBN 9789949385751 Pimeda vaibakunstniku Erika Tammpere looming sünnib käsikaudu. Läänlane, 28. november 2015. Vaadatud 31. märts 2017.
Töönarkomaan

Töönarkomaan on isik, kellele töötamine on sundkäitumine. Tavaliselt mõeldakse töönarkomaani all inimest, kes naudib oma tööd, aga see võib ka tähendada, et ta on lihtsalt sunnitud seda tegema. Meditsiinis ei ole töönarkomaaniale kui seisundile definitsiooni, kuigi mõned stressi vormid ja obsessiiv-kompulsiivsed isiksusehäired võivad olla töötamisega seotud. Töönarkomaani tegutsemises on erinevaid käitumismustreid, mis omavad eraldi tähendusi. Näiteks öeldakse töönarkomaan inimese kohta, kes on oma karjäärile pühendunud positiivses mõttes, kuid tavaliselt on töönarkomaania siiski negatiivne käitumismuster ja inimesed arvavad, et sellega seondub liigne tööle kulutatud aeg, sisemine sund kõvasti tööd teha ja pereelu ja muude sotsiaalsete suhete hooletussejätmist. Teadlased on leidnud, et paljudel juhtudel jätkub lakkamatu töötamine ka siis, kui see mõjub halvasti inimese vaimsele ja füüsilisele tervisele. Põhjusks võib olla ärevus, madal enesehinnang ja lähedusprobleemid. Töönarkomaanidel puudub tihtipeale oskus töökohustusi edasi delegeerida ja nad saavad kõrgeid testitulemusi sellistes isiksuseomadustes nagu neurootilisus, perfektsionism ja kohusetunne. Kliiniline psühholoog Bryan E. Robinson tõi esile kaks töönarkomaania hindamise põhilist telge: töö alustamine ja töö lõpuleviimine. Ta seondab käitumist prokrastinatsiooniga nii nende puhul, kes ei suuda uut tööd alustada ega vana lõpetada, kui nendega, kel on tähelepanuvajadus ja nad küll suudavad väga hästi uusi tegevusi alustada, aga lõpetada ei suuda. Lisaks jaotab ta veel töönarkomaane "Buliimik" ja "Järelejätmatu" kes mõlemad suudavad väga hästi projekte lõpule viia. Töönarkomaaniat peetakse Jaapanis tõsiseks sotsiaalseks probleemiks, mis viib varase surmani, tihti töökohal ja mille jaapanikeelne nimi on karōshi. Ületöötamist peeti 2000. aastal insulti surnud Jaapani peaministri Keizō Obuchi surma põhjuseks. Surm ületöötamise tagajärjel ei ole vaid Jaapani nähtus – 2013. aastal suri Bank of America Londoni büroos inimene pärast 72 tundi järjest töötamist. Robinson, Bryan E. (2001). Chained to the Desk: A Guidebook for Workaholics, Their Partners and Children, and the Clinicians Who Treat Them. New York: New York University Press. Lk 62. ISBN 0-8147-7480-6. Daniel Griffiths (4.04.2000). "Japan's workaholic culture". BBC News Online. Vaadatud 12.10.2007. "Bank of America To Improve Working Conditions After Intern Death". Vaadatud 4.08.2015.
Kirmen Uribe

Kirmen Uribe Urbieta (sündinud 5. oktoobril 1970 Ondarroas) on baski luuletaja, dramaturg, kirjanik ja esseist. Ta kirjutab baski keeles. Ta sündis 1970. aastal Ondarroas Baski autonoomses piirkonnas Hispaanias kaluri pojana. Ta lõpetas Vitoria-Gasteizis asuva Baskimaa Ülikooli baski filoloogia alal ning on stažeerinud Trentos (võrdleva kirjandusteaduse alal). Tema tuntuim romaan on "Bilbao-New York-Bilbao", mis ilmus 2008. aastal ja mille eest sai ta 2009. aastal Rahvusliku romaanipreemia. Eesti keeles ilmus teos 2017. aastal Merilin Kotta tõlkes (Loomingu Raamatukogu 8–10). 2009 Rahvuslik romaanipreemia
Sundkäitumine

Sundkäitumine ehk kompulsiivne käitumine on pidevalt korduv tegevus, mis ei pea tooma erilist naudingut ega positiivset tulemust. Sundkäitumisele võib viia soov, et kinnismõtted ära kaoksid. Tavaliselt on tegemist väikese, piiratud ja korduva käitumisega, mis ei pruugi olla patoloogiline. Sundkäitumist kutsub esile vajadus vähendada seestpoolt tulenevat hirmu, millest inimene soovib hoiduda või kontrolli alla saada. Sundkäitumise peamine põhjus on obsessiiv–kompulsiivne häire (OCD). Peamine sundkäitumise idee on tegeleda ebavajaliku tegevusega, mis ei oleks seotud saavutatud eesmärgiga. Peale selle on palju eri liiki sundkäitumist nagu: ostlemine, kogumine, söömine, hasartmängud, trihhotillomaania, naha nokkimine, ülekontrollimine, loendamine, pesemine, seks jne.  Sundkäitumisega inimestel on tihti seos kindla numbriga. Ta peab tegema midagi teatud arv kordi. “Kõiki liigutusi, linkide, nuppude ja juhtmete kontrollimist pean tegema vähemalt kolm korda. Tavapäevadel sellest piisab, kuid pingelistel perioodidel, näiteks enne eksameid, on ka kolm liiga väike arv.” obsessiiv-kompulsiivne häire sõltuvushäire töönarkomaania voom "Obsessive-Compulsive Disorder (OCD): Symptoms, Behavior, and Treatment". Helpguide.org. Originaali arhiivikoopia seisuga 28.09.2014. Vaadatud 29.11.2013. "Addictive Behaviors, Compulsions and Habits". Umass.edu. Originaali arhiivikoopia seisuga 6.01.2012. Vaadatud 29.11.2013. Kuidas aidata sundkäitumisega lähedast. [Cosmopolitan. Jaanuar 2015. https://web.archive.org/web/20170401055813/http://tasapisi.ee/wp-content/uploads/2015/12/kuidas-aidata-sundk%C3%A4itumisega-l%C3%A4hedast.pdf]
Buttons

"Buttons" on Ameerika pop/R&B grupi The Pussycat Dollsi laul nende debüütalbumilt "PCD" (2005). Laulu kirjutasid Sean Garrett, Jamal Jones, Jason Perry ja Nicole Scherzinger. Laul on saadaval allalaaditava failina, singlina ja muusikavideona. 2015. aastal kaverdas loo saates "Su nägu kõlab tuttavalt" Saara Kadak. SNKT6 - SAARA KADAK "Buttons", vaadatud 31. märtsil 2017 The Pussycat Dolls ft. Snoop Dogg esitamas laulu "Buttons" Laulu "Buttons" sõnad Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Buttons (song) seisuga 31.03.2017.
Nikoléta Kiriakopoúlou

Nikoléta Kiriakopoúlou (kreeka keeles Νικολέτα Κυριακοπούλου; sündinud 21. märtsil 1986 Ateenas) on Kreeka kergejõustiklane, teivashüppaja. 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Helsingis sai ta 4.60-ga pronksmedali. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta 4.80-ga pronksmedali. 2015. aastal tuli ta esimese Kreeka sportlasena Teemantliiga võitjaks. 2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis võitis ta 4.80-ga hõbemedali. Tema isiklik rekord välitingimustes on 4.83, mis on hüpatud 4. juulil 2015 Saint-Denis's. Sisetingimustes on tema isiklik rekord 4.81, mis on püstitatud 17. veebruaril 2016 Stockholmis. Ta on teivashüppe endine Kreeka rekordi omanik sise- ja välistingimustes. Nikoléta Kyriakopoulou. european-athletics.org. Vaadatud 31.3.2017 Nikoléta Kiriakopoúlou. iaaf.org. Vaadatud 31.3.2017  Nikoléta Kiriakopoúlou – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ametlik koduleht (inglise keeles) Nikoléta Kiriakopoúlou Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Riina Raudne

Riina Raudne (sündinud 21. juunil 1981) on eesti sotsioloog, Terve Eesti Sihtasutuse asutaja ning tervete eluviiside propageerija. Ta lõpetas 1999. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi ja õppis sotsioloogiat Durhami ülikoolis ja sai bakalaureusekraadi 2004. aastal. Magistrikraadi kaitses ta võrdlevas sotsiaalpoliitikas Oxfordi Ülikoolis 2005. aastal ja doktorikraadi rahvatervise alal 2012. aastal Johns Hopkinsi Ülikoolis Ameerika Ühendriikides. Eestis töötas ta Tervise Arengu Instituudis ja Siseministeeriumis, kus juhtis uimastipoliitika valitsuskomisjoni. Riina Raudne on pidanud loenguid rahva tervisest ja juhtinud kampaaniat "Joome poole vähem!". Drinking to Freedom: Themes of Continuity and Change in Contemporary Estonian Alcohol Discourse Hiv-nakkuse levimus ning riskikäitumineprostitutsiooni kaasatud naiste hulgas Tallinnas. Uurimuse raport. Aire Trummal, Krista Fischer, Riina Raudne A study on HIV and hepatitis C virus among commercial sex workers in Tallinn. Riina Raudse ja Luukas Kristjan Ilvese laps Wilfred August Ilves sündis 3. juulil 2019. Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] Terve Eesti Sihtasutus. Töötajad (vaadatud 31.03.2017) Johns Hopkins University. Center for a Livable Future. Fellows (vaadatud 31.03.2017) Tiiu Suvi. Riina Raudne: "Mind teeb väga vihaseks see, mida alkohol "minu inimestega" on teinud". Anne & Stiil, veebruar 2016 Alcohol and Drugs History Society. Estonian alcohol discourse (Riina Raudne, dissertation) (vaadatud 31.03.2017) Hiv-nakkuse levimus ning riskikäitumineprostitutsiooni kaasatud naiste hulgas Tallinnas. (vaadatud 31.03.2017) A study on HIV and hepatitis C virus among commercial sex workers in Tallinn. (vaadatud 31.03.2017) https://menu.err.ee/958185/toomas-hendrik-ilves-sai-vanaisaks. {{netiviide}}: puuduv või tühi pealkiri: |pealkiri= (juhend) Riina Raudne. Kas joomine on eestlastele omane? TEDxTartu, 2015 Riina Raudne: on palju pisikesi tegusid, mida saame igapäevaelus teha, et joomiskultuur rõhuks vähem meie linnapilti, politseistatistikat ja südamerahu. Eesti Päevaleht, 5. aprill 2017 Riina Raudne: alkohol on areen, kus me kujundame eestlase ohvriidentiteeti. ERR, Plekktrumm
Paraskeví Papahrístou

Paraskeví Papahrístou (kreeka keeles Παρασκευή Παπαχρήστου; sündinud 17. aprillil 1986 Ateenas) on Kreeka kergejõustiklane, kolmikhüppaja. Aastatel 2009 ja 2011 tuli ta kolmikhüppes Euroopa U23 vanuseklassi meistriks. Kreeka olümpiakomitee jättis ta kõrvale 2012. aasta suveolümpiamängudest Londonis, kuna ta oli enne olümpiamänge teinud Twitteris ühe postituse, mis tekitas tema kodumaal rassismiskandaali. 2016. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Portlandis võitis ta 14.15-ga pronksmedali. Pronksmedali sai ta ka sama aasta Euroopa meistrivõistlustelt Amsterdamis, kui hüppas 14.47. 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros sai ta 14.26-ga kaheksanda koha. 2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Belgradis sai ta 14.24-ga pronksmedali. 2018. aastal tuli ta Euroopa meistriks tulemusega 14.60. Kolmikhüppes on ta tulnud Kreeka meistriks aastatel 2009, 2011 ja 2015–2016 ning sisemeistriks aastatel 2008, 2009, 2011, 2016 ja 2017. Kaugushüppes on ta tulnud Kreeka meistriks aastatel 2011, 2012 ja 2016. Väljas Sees Allikas: IAAF Paraskeví Papahrístou. european-athletics.org. Vaadatud 1.4.2017 "Kreeka kaugushüppaja eemaldati rassismiskandaali tõttu olümpialt". om.err.ee. 25.7.2012. Vaadatud 31.3.2017  Paraskeví Papahrístou – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Paraskeví Papahrístou Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Avo Üprus

Avo Üprus (sündinud 10. jaanuaril 1954) on eesti vaimulik ja kirjanik. Ta on tegelenud kuriteoennetuse ja ohvritoega ning korraldab aastast 1988 vanglates tehtavat vabatahtlikku tööd. Ta on kuulunud Riigikokku ja Tallinna linnavolikokku ning on Isamaa volikogu ja Tallinna juhatuse liige. Avo Üprus lõpetas Tartu 8. Keskkoolis põhikooli 1969. aastal ning on õppinud Viljandi Kultuurharidustöö Koolis näitejuhtimist (ei lõpetanud). 1980. aastal lõpetas ta Keila Kaugõppekeskkooli. Üprus ordineeriti 20. märtsil 1991 aseõpetajaks, õpetajaõigused sai ta 11. jaanuaril 2001. 1999. aastal lõpetas ta EELK Usuteaduse Instituudi, sotsiaalteaduste magistriks sai ta 2001. aastal. Üpruse elutöö on seotud religiooniga. Aastatel 1991–1996 ja 2016–2018 oli ta Tallinna praostkonna vikaarõpetaja, aastatel 1991–1996 Tallinna Peeteli koguduse hooldajaõpetaja ning 2000–2016 sama koguduse õpetaja. Aastast 2018 on ta Harkujärve koguduse hooldajaõpetaja. Aastatel 2003–2007 oli ta Riigikogu (X koosseisu) liige, aastatel 2007–2011 töötas regionaalministri nõunikuna ning aastal 2013 osales kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 117 häält ning ei osutunud valituks. 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk Avo Üprus on abielus, tal on kaks poega ja kaks tütart. Tema ema oli arst ja pedagoog Anne Schotter, kasuisa Leo Schotter, emapoolne vanaisa neuroloog Voldemar Üprus, vanatädid kunstnik Hilda Üprus ja kunstiajaloolane Helmi Üprus. näidend „Pöial-Liisi“ (1988, koos Tiiu Aasmäega) luulekogu „Aja raamat“ (1988) filmistsenaarium „Vaata, siin on inimene“ (1989, režissöör Elo Tust) romaan „Koopainimesed“ (1990) luulekogu „Hälin ja aeg“ (1990) luulekogu „Müütide varjust“ (1995) diplomitööl põhinev raamat „Õigus halastusele. Eesti kiriku kriminaaltöö ja hingehoiu osa selles“ (2000) näidend „Akvaariumihaid“ (2003) luulekogu „Toompea vang“ (2007) „Eluaegne vangistus. Eluaegse vanglakaristuse kandmine ja sellest vabastamine“ (2014) http://www.irl.ee/avo-uprus Vaimulike leksikon: Ü. Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku koduleht Rita Puidet „Avo Üprus loob inimlike inimeste inimlikku ühiskonda“ Eesti Kirik, 8. jaanuar 2014 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. aprill 2017. Vaadatud 2. juulil 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). president.ee
Tädi Anna

"Tädi Anna" on eesti laulja Artur Rinne 1933. aastal ilmunud singel. Laulu tõlgiti saksakeelsest variandist, mis oli omavahel tõlgitud ingliskeelsest variandist. Laulu algversiooni kirjutas Leslie Sarony. "Tädi Anna" YouTube'is. "Tante Anna" YouTube'is. "Wheezy Anna" YouTube'is.
Veniamin (Karelin)

Veniamin (kodanikunimega Vassili Matvejevitš Karelin, vene keeles Василий Матвеевич Карелин; 1822 Kassimov – 23. august 1874 Riia) oli õigeusu munk ja vaimulik (piiskop). Ta sündis Rjazani piiskopkonnas Kassimovi maakonnas köster Matvei Karelini peres 1822. aastal. 1844. aastal lõpetas ta Rjazani Vaimuliku Seminari ja 1848. aastal Moskva Vaimuliku Akadeemia teoloogiakandidaadi kraadiga. 23. mail 1849 pühitses Riia vikaarpiiskop Filaret (Gumilevski) ta diakoniks ja seejärel kohe preestriks. 23. maist 1849 kuni 24. novembrini 1849 oli ta preester Reomäe Apostel Andrease koguduses (olles selle koguduse esimene preester). 3. oktoobril 1849 kaitses ta teoloogiamagistri kraadi. 29. novembrist 1849 kuni 1. juulini 1852 oli ta preester Kuressaare Püha Nikolai koguduses. 24. märtsil 1853 pühitseti ta mungaks nimega Veniamin. 29. oktoobril 1856 määrati ta Riia Vaimuliku Seminari inspektoriks. Ta õpetas seal psühholoogiat, loogikat, patristikat, hermeneutikat, kreeka ja ladina keelt ning Pühakirja. 31. detsembril 1857 ülendati ta arhimandriidiks. 15. detsembril 1859 määrati ta Astrahani Vaimuliku Seminari rektoriks, ühtlasi 8. märtsist 1860 Astrahani Ristija Johannese kloostri ülemaks. 1862. aasta juulis määrati ta Permi Vaimuliku Seminari rektoriks. 29. mail 1866 pühitses Riia ja Miitavi piiskop Platon ta Peterburi Iisaki katedraalis vikaarpiiskopiks, tiitliga Reveli piiskop. 12. märtsist 1870 kuni surmani oli ta Riia ja Miitavi piiskop. Piiskop Veniamini valitsemise ajal said Baltimaade kirikuameti töötajad kroonipalga. Ehitati ja pühitseti Riia Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse katedraalkirik. Riia Vaimuliku Seminari juures asutati komisjon õigeusu kiriku jumalateenistusraamatute tõlkimiseks ja väljaandmiseks eesti ja läti keeles. Balti Õpetajate Seminar avati 1870. aastal. Avati Riia vikaarpiiskopkonna rahvakooli kuratoorium ja nõukogu. Piiskop Veniamin valdas vabalt eesti keelt. Piiskop Veniamin (Karelin) suri külmetuse tagajärjel 23. augustil 1874 Riias ja on maetud Riia Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse katedraalkirikusse. Veniamin Karelini pere: abikaasa Ljubov Karelina (1831–1853), nende tütar Jekaterina (sündinud 1850) ja poeg (1852-1853). Riia piiskopkond (õigeusu kirik) Agafangel (Preobraženski) Arseni (Brjantsev) "vaimulike andmebaas/karelin".
Nikolai Viru

Nikolai Viru (4. juuli 1904 Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 14. oktoober 1970 Tallinn) oli eesti laskesportlane ja -treener ning Eesti (leitnant), Nõukogude Liidu (vanemleitnant) ja Saksamaa (ülemleitnant) sõjaväelane. Ta lõpetas 1924. aastal Põltsamaa Ühisgümnaasiumi. Kooliajal tegeles kergejõustiku ja jalgpalliga, sõjakoolis hakkas tegelema laskmisega. Ta kuulus aastatel 1931–1939 Eesti koondisse, osales maailmameistrivõistlustel aastatel 1931, 1937 ja 1939 ning 1933–1936 ja 1939 (püstolilaskurite) Eesti–Soome maavõistlusel. Sai 1937 maailmameistrivõistlustel vabapüstoliharjutuses individuaalse 4. koha ja tuli individuaalseks Eesti meistriks. Püstitas 4 individuaalset Eesti rekordit ja osales 2 meeskondliku rekordi püstitamisel. Kuulus aastatel 1948–1949 Eesti NSV koondisse. Tuli 1948. aastal vabapüstolist laskmises individuaalseks Eesti NSV meistriks. Pärast vabanemist 1956. aastal töötas ta Tallinnas lasketreenerina. Õpilasi: Peep Sõber. Ta õppis aastatel 1924–1927 Tondi sõjakoolis ning ülendati 24. augustil 1927 nooremleitnandiks. Teenis aastatel 1927–1940 Narvas 1. jalaväerügemendis rühma- ja kompaniiülemana. Ülendati 19. veebruaril 1932 leitnandiks. Teise maailmasõja ajal pärast Eesti annekteerimist Nõukogude Liidu poolt teenis Punaarmee 22. territoriaalses laskurkorpuses 182. laskurdiviisi 232. laskurpolgus Elvas rooduülemana. Auastmelt oli ta vanemleitnant. Jäi pärast 10. juulit 1941 Porhovi lahingus teadmata kadunuks, tegelikult läks ta Saksa poolele üle. Oli 1941 Saksa sõjavangis Königsbergis. 1944 oli ta 3. Eesti piirikaitserügemendi 3. pataljoni 10. kompanii ülem. Auastmelt oli ta ülemleitnant. Oli aastatel 1948–1950 AAVÜ (ALMAVÜ eellane) lasketiiru ülem ja konstruktor. Arreteeriti 6. veebruaril 1950, oli aastatel 1950–1956 vangis Norillagi vangilaagris. 1934 suurmeister täiskaliibrilisest püssist laskmises 1937 suurmeister vabapüstolist laskmises 1938 hõbetaskukell riigihoidjalt Nikolai Viru sporditulemused Jaak Valdre, Ago Kallandi. "Eesti laskesport Argentiina karika valguses". 2006. Lk 641–646 Nikolai Viru Eesti ohvitseride andmekogus Biograafia ESBL-is Nikolai Viru sporditulemused
Tuutari kõrgustik

Tuutari kõrgustik ehk nn Tuutari mäed (vene Дудергофские высоты, Dudergofskije vysoty) on jääajal moodustunud vallseljak Venemaal Peterburist edelas. Kõrgustik on osa Ingeri klindist. Nime oletatavaks päritoluks on saamikeelne sõna tunturi ehk mägi. Kõrgustiku kõrgeim punkt on 176 meetri kõrgune Äijänmäki ehk Tuutarinmäki (vene Orehovaja), olles Peterburi lähiümbruse ning kogu Loode-Venemaa üks kõrgemaid punkte. Selle põhjaosa moodustab 147 meetri kõrgune Variksiinmäki (vene Voronja gora) vaatega Soome lahele ja Peterburile, mis sai nime seal hulgaliselt elanud vareste järgi. Leidub maakaarte, kus kõrgeimaks punktiks on ekslikult märgitud Variksiinmäki. Äijänmäki lõunapoolset osa on rahvasuus nimetatud Suurmäe ninaks (soome Suurenmäennenä, Surmannenä). Äijänmäkist lääne pool asub Peterburi Krasnoje Selo rajooni kuuluv Tuutari (vene Možaiskaja) linnaline asula ja Tuutari ehk Villasinjärvi järv, mis asub mäetipust ligi sada meetrit allpool.  Katariina II ajal harrastati Äijänmäel jahindust ja mäge nimetati seetõttu ka Faasanimäeks. Keisrinna poolt rajatud jahimaja säilis Teise maailmasõjani. Lahingutegevuse käigus hävisid sõja ajal ka mäel asunud algupärased männi- ja kuusemetsad. Äijänmäki mäest lõuna pool asub 155 meetri kõrgune Mölkönmäki ehk Kirkonmäki (vene Kirhgof), kus enne sõda asus Tuutari Püha Kolmainu luteriusu kirik ja koguduse kalmistu. Nüüdisajal tegutseb seal suusakeskus Tuutari park. Tänapäeval on Tuutari mäed looduskaitsealana ka populaarne matkasihtpunkt. Mägede nõlvadel kasvavad muu hulgas vaher ja saar. Paiguti on säilinud sarapuupõõsad. "Entsiklopedija Sankt-Peterburga: Dudergofskije vysoty". Originaali arhiivikoopia seisuga 2.04.2017. Vaadatud 01.04.2017. G.P.Smolitskaja (2002). Toponimitšeski slovar Tsentralnoi Rossii. Moskva: Armada-press. Lk 97. ISBN 5-309-00257-X. Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravočnik. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija. 1992. Lk 97. ISBN 5-85270-037-1. Othman, Helvi: Tuutarin kolme kuuluisaa mäkeä. Inkeriläisten Viesti, 1992, nr 6–7, s. 6–8. Artikli võrguversioon, kasutatud 01.04.2017