laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Traaklased

Traaklased olid indoeuroopa keelte hulka kuuluvat traakia keelt kõnelnud hõimud, kes asustasid Traakiat, ajaloolis-geograafilist piirkonda Balkani poolsaare kirdenurgas, praeguse Bulgaaria, Kirde-Kreeka, Ida-Serbia ning Türgi Euroopa-osa kohal. Esimesed asustusjäljed Traakias on ajast 6000 eKr, ajastust 4000 eKr on Traakiast jälgi metallitöötlemisest ning tänapäeva Bulgaaria territooriumilt, Varna linna lähedalt on arheoloogid leidnud jälgi vasest tööriistadest, relvadest ja ehetest. Ajastust 3000 eKr on leitud kullast ehteid, mis on ka esimesed Euroopast leitud kuldehted. 7. sajandil eKr algas Kreeka kolonisatsioon traaklaste aladele. Traaklased asustasid antiikajal ulatuslikke alasid ning 5. sajandil ekr elanud ajaloolane Herodotos nimetas neid oma aja üheks kõige arvukamaks rahvaks. Herodotose ajal nimetati Traakiaks kogu Balkani poolsaare idaosa Doonau ja Egeuse mere vahel. Ka see laialdane ala muutus traaklastele kitsaks. Üks suguharu teise järel läks üle Bosporuse ja Hellespontose, et otsida Väike-Aasiast endale uut kodumaad. 3. aastatuhandel eKr rändasid Traakiast Väike-Aasiasse troojalased ja früügialased ning "Iliases" on traaklasi nimetatud troojalaste liitlasteks. Kreeklased pidasid traaklasi sõjakaiks ja joomahimulisiks barbareiks, kuid hindasid kõrgelt nende hobuseid ja relvi. Nende kultuses oli tähtsal kohal muusika ja Homeros nimetas traaklasi maailma kõige musikaalsemaks rahvaks. Seetõttu peeti vanakreeka mütoloogia kangelast Orpheust traaklaseks. Traaklased moodustasid 4. sajandil eKr oma riigi, umbes 430. aastal Sitalkesi juhtimisel vallutati alad Doonaust põhja pool, Abdera linnast lõuna pool ja Musta mere juures Struma (kr Strymónas) jõeni läänesuunal, ning tõusid piirkonnas arvestatavaks sõjaliseks jõuks, olles tugevalt mõjutatud Vana-Kreeka kultuurist. Traakia vallutas Vana-Makedoonia kuningas Philippos II ning see kuulus ka Aleksander Suure ajal Makedooniale. Pärast Aleksander Suure surma ja impeeriumi lagunemist olid alad ajutiselt iseseisvad. 279 eKr tungisid Balkanile, Lõuna-Kreekasse ja Traakiasse keldid, kes kreeka allikates tuntud galaatide nime all. Makedoonia valitseja sai lüüa ja tapeti. Galaatide rüüstamistele Kreekas järgnes nende sissetung Väike-Aasiasse ja Pergamoni aladele. Traakia alad kuulusid hiljem Rooma impeeriumi ja Bütsantsi võimu alla. Rooma ja Makedoonia vaheliste Makedoonia sõdade, Kolmanda Makedoonia sõja (171–168 eKr) 168 eKr Pydna lahingu kaotuse tulemusel liideti alad Rooma vabariigi valdustesse. Gladiaatorite ülestõusu juht Spartacus oli samuti traaklane. Alates 9. sajandist valitsesid Traakia üle vaheldumisi Bütsants, Bulgaaria ja Osmanite riik. Piirkond jaotati lõplikult pärast Esimest maailmasõda. Traaklaste hulka kuulusid ka daaklased (praeguse Rumeenia muistsed elanikud), geedid (Doonau alamjooksul), müüsid (Väike-Aasias) ja früügialased (Väike-Aasias).
Lake of the Woods

Lake of the Woods on järv Põhja-Ameerikas Kanada Ontario ja Manitoba provintside ning Ameerika Ühendriikide Minnesota osariigi piiril. Järves on 14 552 saart. Suuremad on Big Island, Bigsby Island, Oak Island, Flag Island ja Penasse Island. Lake of the Woodsist voolab välja Winnipegi jõgi, mis suubub Winnipegi järve. Järvel pesitseb rikkalikult linde, sealhulgas sarvnokk-pelikane. Järve läänekaldal asuv USAle kuuluv eksklaav Northwest Angle on ülejäänud riigist veega eraldatud. Sinna pääseb maismaad mööda vaid Kanada kaudu.
Heinikulised

Heinikulised (Tricholomataceae) on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv seente sugukond. Selle sugukonna seentel esineb suhteliselt sageli bioluminestsentsi. Sugukonda kuulub 100 perekonda umbes 2500 liigiga. Varem arvati heinikulised heinikulaadsete seltsi. Ampulloclitocybe Arrhenia – samblalehik Atractosporocybe Baeospora – käbik Bonomyces Calyptella Cantharellopsis – ebakukeseen Cantharellula – kantarellik Cheimonophyllum – kriitservik Clitocybe – lehtrik Collybia – kõrges Connopus Cystodermella Delicatula – soonik Dendrocollybia – kobarjalg Dermoloma – sametheinik Gerronema – gerroneem Hemimycena – ebamütsik Infundibulicybe Lepista – ebaheinik Leucocybe Leucopaxillus – lehtervahelik Lichenomphalia Macrocystidia – kurgiseen Megacollybia – hiidkõrges Melanoleuca – kühmik Micromphale – roisknööbik Mycena – mütsik Mycenella – mütsenell Myxomphalia – süsik Notholepista Omphaliaster – tähtsõlik Omphalina – sõlik Panellus – panell Paralepista Phaeolepiota – kuldmampel Phaeotellus – ebasõlik Phyllotopsis – kuldkülik Pleurocybella – kõrvkülik Pseudoclitocybe – ebalehtrik Resupinatus – sültservik Rhizocybe Ripartites – viltvahelik Rugosomyces – pisiheinik Singerocybe Squamanita – pahkjalg Tricholoma – heinik Tricholomopsis – puiduheinik Xeromphalina – nabaseen Heinikulised andmebaasis eElurikkus
Uusaegne maksimum

Uusaegne maksimum on nüüdisaegne 1900. aasta paiku alanud kõrgenenud Päikese aktiivsuse periood. Sel on olnud tipp 1950. ja 1990. aastatel. Uusaegne maksimum on üks paljudest tuvastatud Päikese aktiivsuse kõikumistest. 2003. aastal avaldas Ilja Ussoskin (Oulu Ülikool) koos kaasautoritega uurimuse, milles näidati aastarõngaste põhjal, et arvatav päikeseplekkide sagedus on alates 1940. aastast suurem kui eelneva 1150 aasta jooksul. Keskaegne maksimum Rigozo, N. R.; Echer, E.; Vieira, L. E. A.; Nordemann, D. J. R. (2001). Solar Physics 203: 179–191.[1] Usoskin, Ilya G.; Solanki, Sami K.; Schüssler, Manfred; Mursula, Kalevi; Alanko, Katja (2003). "A Millennium Scale Sunspot Number Reconstruction: Evidence For an Unusually Active Sun Since the 1940's" (PDF). Physical Review Letters. 91: 211101. DOI:10.1103/PhysRevLett.91.211101. {{cite journal}}: |author= ja |last1= dubleerivad üksteist (juhend)
Genoom

Genoom on organismi kogu geneetiline informatsioon. Selle informatsiooni kandjaks on enamjaolt DNA (osade viiruste puhul puhul RNA). Genoomi täpne määratlus sõltub uurimuse kontekstist. Üldjuhul mõeldakse genoomi all ühes liigiomases haploidses kromosoomikomplektis sisalduvat geneetilist materjali. Lisaks võib genoomi koosseisu arvata kaasa ka mitokondri DNA ja kloroplasti DNA, kuigi neid võib ka täiesti omaette käsitleda. Genoomi iseloomustatakse DNA nukleotiidjärjestuse, selle pikkuse, geenide arvu ja vastastikuse paiknemise, kromosoomide arvu ja tüüpide ning muude tunnuste kaudu.  Pikemalt artiklis Inimese genoom Inimgenoomi pikkus on umbes 3 miljardit aluspaari ( 3 ⋅ 10 9 {\displaystyle 3\cdot 10^{9}} bp). Kogu see pärilik info on laiali jaotatud 23 erineva DNA lõigu ehk kromosoomi peale. Inimgenoom koosneb 23 kromosoomist: 22 autosoomi ja 1 gonosoom (naistel X, meestel Y). Sugurakkudes on genoom ühes korduses (sugurakud on haploidsed), keharakkudes aga kahes korduses (keharakud on diploidsed). Genoommutatsioonid tähendavad indiviidi normaalse liigiomase kromosoomistiku arvuline muutus, kas kogu kromosoomikomplekti kordne muutus euploidsus polüploidsus või üksikute kromosoomide arvu muutus aneuploidsus Genoommutatsioonid on omased lihtsamatele organismidele, peamiselt taimed ja seened. Loomadel esineb g-mutatsioone harvem ja nende olemus on piiratud. Mõned autosoomid võivad esineda 3-kordsuses. Sugukromosoomide arvu muutusega võib esineda naistel (X, XXX, XXXX jne), meestel (XYY, XXY, XXXY) Endomitoos Viljastumisel osaleb diploidne gameet Ristuvad erineva kromosoomi arvuga vanemad Häired meioosis Levinud on ka inimeste poolt tahtlikult muudetud taimede kromosoomide üldarvu muutus, nn polüploidid. See põhjustab teatud taimedel saagikuse suurenemist. Genoomi suurus Inimese genoom Viikmaa, M. Klassikalise geneetika leksikon. Vaadatud 30.07.2011. "Human assembly and gene annotation". Ensembl genome browser. November 2021. Vaadatud 11.05.2022. Looma genoomi mõõtmete andmebaas Taime genoomi mõõtmete andmebaas
Aleksander Ferdinand Mägis

Aleksander Ferdinand Mägis (5. juuli 1891 Tallinn – 27. oktoober 1957 USA) oli eesti vaimulik. Mägis õppis aastatel 1901–1910 Tallinnas gümnaasiumis. 1910. aastal õppis ta Tartu ülikoolis õigusteadust ja aastatel 1912–1916 usuteadust. Ordineeriti 30. juulil 1917 õpetajaks. Ta töötas aastatel 1917–1919 Tallinna Toompea Kaarli koguduse adjunktõpetajana ning 1919–1939 Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetajana. 1934. aastal kandideeris ta Avanduse vallavolikogu valimistel vapside nimekirjas. 1941. aastal põgenes Saksamaale. Seejärel oli politseipataljoni Ostland liige (nagu ka tema kaks poega). Aastatel 1943–1945 oli ta luterlik vaimulik Ostrovo kreisis (praegu on see Ostrów Wielkopolski maakond Suur-Poola vojevoodkonnas). 1945. aastal oli ta Ülem-Frangimaal Baieri liidumaal Helmbrechtsis vikaarõpetaja, teenides Baierimaal elavaid eestlasi. 1955. aastast elas Ameerika Ühendriikides, kus ta 1957. aastal ka suri. Tema poeg Olaf Mägis (1924–2000) oli vaimulik USA-s. Õpetaja A. Mägis suri Vaba Eesti Sõna, 14. november 1957. Aleksander Mägis. In memoriam Stockholms-Tidningen Eestlastele, 12. detsember 1957. Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
Magdalena de Guzmán, markiis del Valle

Magdalena de Guzmán, markiis del Valle (umbes 1570 – 1621) oli Hispaania õukondlane. Ta oli algselt peaminister Lerma hertsogi protežee. Too muretses talle kuningas Felipe III abikaasa kuninganna Margarete õuedaami koha. Novembris 1601 määrati ta infanta Ana guvernandiks. Samuti asendas ta oma ülemuse Gandía hertsoginna haiguse ajal teda kuninganna majapidajana. Kuni 1603. aastani jäi ta Lerma hertsogi nuhiks, kuid hakkas tasapisi välja kujundama oma kontaktide võrgustikku õukonnas. Kui tal kujunes kuningannaga sõprus, hakkas ta palujaid vastu võtma ning edastas palved koos kuningannaga kuningale. Kui markii de Montesclaros sai palutud ametikoha Mehhikos, tänas ta markiis del Vallet ja kuningannat. Lõpuks nägi Lerma hertsog markiis del Valles ohtlikku võistlejat ja hakkas kartma oma soosingu kadumist kuninga juures. Oktoobris 1603 kästi tal õukonnast lahkuda ning ta vangistati süüdistatuna ametikoha kuritarvitamises. Vahistati ka tema erasekretäriks olnud sugulane Ana de Mendoza ning mõlemad paigutati 4. oktoobril 1604 koduaresti Logronosse. Kuigi markiis del Valle kaotas ametikoha, sai ta Lerma hertsogi korraldusel ka vangis ja pagenduses viibides tasu. Nad vabastati 1608, kuid õukonda neid tagasi ei lubatud. Nad naasid sinna alles pärast Felipe III surma ja Felipe IV troonile astumist. Markiis del Valle suri varsti pärast seda õukonnas. Luis Fernández Martín. La Marquesa del Valle. Una vida dramática en la corte de los Austrias. – Hispania, 39, 1979, lk 559–590. Antonio Feros. El Duque de Lerma: realeza y privanza en la España de Felipe III, Marcial Pons Historia: 2002, lk 182–183.Google'i raamat Michele Olivari. La Marquesa del Valle: un caso de protagonismo político femenino en la España de Felipe III. – Historia social, nr 57, 2007, lk 99–126. Naiste elulugude sait abitofhistory.net
Chloe (film)

"Chloe" on 2009. aastal linastunud erootiline triller. Atom Egoyani lavastatud teos on uusversioon Anne Fontaine'i 2004. aastal valminud filmist "Nathalie...". Peaosi mängivad Julianne Moore, Liam Neeson ja Amanda Seyfried. Filmivõtted toimusid Torontos. Julianne Moore – Dr. Catherine Stewart Liam Neeson – David Stewart Amanda Seyfried – Chloe Sweeney Nina Dobrev – Anna Max Thieriot – Michael Stewart Meghan Heffern – Miranda Laura DeCarteret – Alicia Mishu Vellani – Julie Obsessioon ("Chloe"). Tsitronkollane, 9. juuni 2010 Filmi koduleht. Filmi treiler. AcmeFilm
Sevlievo

Sevlievo on linn Bulgaaria keskosas Gabrovo piirkonnas, Sevlievo valla keskus. https://www.grao.bg/tna/t41nm-15-03-2024_2.txt  Sevlievo – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Sevlievo koduleht
Härjapõlvlane

Härjapõlvlane on väikest kasvu üleloomulik olend paljude rahvaste mütoloogias. Härjapõlvlane on müütiline tegelane rahvuseeposes "Kalevipoeg". Kirjelduse tema kohta on andnud Matthias Johann Eisen oma kirjutistes Eesti mütoloogiast. Teda on mainitud rahvuseepose seitsmeteistkümnendas loos (Sõjaratsu sõit. Assamalla lahing. Juhtumised põrgukatla juures. Murueide tütarde tants.). Kalevipoeg ning tema sõbrad Alevipoeg, Sulevipoeg ja Olevipoeg nägid peale Assamalla lahingut koopa juures vanamoori leent keetmas. Küsijatele ütles too, et keedab endale ja poegadele. Sulevipoeg andis teada, et nad on nõus ise leent edasi keetma ja lisavad ka enda osa. Vanamoor hoiatas neid, et Vaadake, et võõras varas Pada ei saaks pühkimaie, Katlapõhja kuivatama, - Muidu peate, pojukesed, Tühja kõhtu kannatama. Mehed lubasid puhata ja kordamööda katelt valvata ning vanamoor puges põõsastikku magama. Nii Alevipoeg, Olevipoeg kui Sulevipoeg ei saanud aga katla valvamisega hakkama, sest murupinnast ilmus iga kord härjapõlvlase poeg: Kolme vaksa kõrgukene, Kaelas kuldakellukene, Sarvekesed kõrva taga, Kitsehabe alla lõua. Mehike ronis kavalusega katla äärele ning rüüpas paja tühjaks. Hätta jäänud mehed pidid iga kord uue leeme tulele panema. Kalevipoja valvekorra ajal see üritus härjapõlvlasel aga ei õnnestunud, sest too võttis mehikesel võlujõuga kuldkellukese kaelast ja andis lopsu kulmu peale. Härjapõlvlane kadus, sinine suitsujuga järel, kuristikku. Kui vanaeit ärkas, nägi ta võlukellukest Küll ta tundis kellukese, Sarvik-taadi salariista, Mis see rammu rohkendeleb, Kangust mehel kasvateleb. Vanamoor kargas seejärel härjapõlvlase kombel kuristikku. Neid kutsutakse ka kääbusteks, kelle all mõistetakse pisikesi muinasjutulisi, hallihabemelisi mehikesi, kelle kasv vaevalt härja põlveni ulatub. Nende pea on palju suurem, kui keha ning nende tundemärgiks on pikk habe. Kääbused on kõik meessoost, kuid maa-aluste seas on naisi ka. Härjapõlvlased on tuntud ka kui sepad, kellel on maa all omad sepikojad, kuis kääbused tihti seitsmekesi koos töötavad. Nad on küll väikseid, kuid neil on jõudu rohkem kui tavainimestel. Oma tööd teevad nad tavaliselt öösiti, kuid nad teevad seda hääletult, et ükski inimene neid ei kuuleks. Kuulda on neid jõulu- ja uusaastaööl, mil kostab tikk, takk. Saarlased teavad, et härjapõlvlased taovad jaanipäeval ühtelugu päeval ja ööl. See tagumine tuletab meelde, et aeg on minna heinamaale. Saarlased nimetavad härjapõlvlasi mõnikord maa-alusteks seppadeks. Härjapõlvlane vihastub kergelt ja teeb vihatujus inimesele kahju. Kui keegi härjapõlvlasele head teeb, siis oskavad nad head vastu teha. Maa-alused vihastavad niisama lihtsalt kui kääbusedki. Sageli vihastavad nad inimeste peale, ilma et inimene neid üldse pahandada tahaks või üldse teaks, et nad maa-alustega kokku oleks puutunud. Nende viha kartes püütakse neid alati lepitada ja enda poole meelitada. Päkapikk Pöialpoiss Kalevipoeg. Seitsmeteiskümnes lugu Matthias Johann Eisen, „Eesti mütoloogia”. Tallinn: Mats, 1995, 56-59
Sliven

Sliven on linn Bulgaaria kaguosas, Sliveni piirkonna keskus. Asub Stara planina lõunanõlva jalamil. Linna on esmamainitud 1153. aastal kui al-Idrīsī. 1834. aastal rajati linna Bulgaaria esimene tekstiilivabrik. 19. sajandil toimus linnas lahinguid Osmanite riigi vägede ja haidukkide vahel. Sliveni elanikest on bulgaarlasi ligikaudu 80% ja mustlasi ligikaudu 15%. Slivenist on pärit filosoof Julia Kristeva. Linnas on kergetööstusettevõtteid ja korporatsiooni 3M tehas, mis toodab metallilõikemasinaid. https://www.grao.bg/tna/t41nm-15-06-2024_2.txt http://www.sliven.bg/
Ultuna

Ultuna on Helsingi linnaosa linna idaosas. Piirneb Vantaa ja Sipoo vallaga. Ultuna liideti Helsingiga 2009. aasta alguses. Enne seda oli osa Sipoo vallast. Linnaosa sai nime 8. detsembril 2008 seal asuva talu järgi, mis oli saanud nime Uppsala linnaosa järgi. Ultuna jaguneb Landbo ja Puroniitty asumiks.
Aylesbury

Aylesbury on linn Inglismaal, Buckinghamshire'i krahvkonna ja Aylesbury Vale'i ringkonna keskus. Linnas on Kennel Clubi kontor. http://www.citypopulation.de/php/uk-england-southeastengland.php?cityid=E35001278 http://www.citypopulation.de/php/uk-england-southeastengland.php?cityid=E35001278  Aylesbury – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ababdad

Ababdad on Egiptuses ja Põhja-Sudaanis Niiluse ja Punase mere vahel elav bedžade hõim. Nad on nomaadid. Ababdade üldarv on hinnanguliselt 250 000. Ababdad räägivad bedža keele ababda murret. Paljud räägivad ka araabia keelt.
Mihkel Laid

Mihkel Laid (enne eestistamist Mihkel Ostrov; ka Mihkel Alfred Laid); 27. oktoober 1899 Porhovi maakond, Pihkva kubermang – 30. juuni[küsitav] 1945 Tallinn) oli Eesti vaimulik ja ühiskonnategelane. Laid sündis arsti perekonnas. Ta lõpetas aastal 1918 Tartu Aleksandri gümnaasiumi. Ta võttis osa Vabadussõjast, lõpetas Sõjakooli suurtükiväelasena (lipnik). Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas aastatel 1918 ja 1921–1925. Ordineeriti 13. detsembril 1925 õpetajaks. Oli aastatel 1925–1939 Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja. Aastatel 1939–1941 oli ta Viljandi Jaani koguduse õpetaja. Aastal 1944 oli ta Nõmme Rahu koguduse abiõpetaja. Oli Vabadussõjalaste Liidu liige. 1941. aastal astus vabatahtlikuna Saksa sõjaväkke. Arreteeriti NKVD poolt 28. novembril 1944 Nõmmel. 21. märtsil 1945 mõistis tribunal ta fabritseeritud süüdistuste alusel §58-1a järgi surma kui "riigireeturi". Kohtuotsus viidi täide 30. juunil[küsitav] 1945 Tallinna vanglas nr 1 (Patarei vanglas). Pärast järjekordset läbi terve öö kestnud ebainimlikku piinamist ja peksu oli ta öelnud vangikongis minestusest ärgates oma kongikaaslastele, et lihtsalt ei suutnud enam kannatada ja kirjutas alla kõigele, mida NKVD timukad nõudsid. Tema isa Mihkel Ostrov (1863–1940) oli raudteearst, hiljem, Vabadussõja ajal, Eesti sõjaväe tervishoiuvalitsuse ülemarst, sanitaarteenistuse kindralmajor, Vabadusristi 1. järgu 2. liigi kavaler. Tema õemees oli kindralmajor Andres Larka, Vabadussõjalaste Liidu juht ja presidendikandidaat. Ta oli abielus, tal on kolm tütart. Kaksikud Eda ja Made on sündinud 1929. aastal, kolmas tütar on Tiiu-Liis. Tütar Eda Stern (1929–2021) oli luuletaja ja muusikapedagoog, väimees Sándor Stern oli raamatuillustraator, loomamarkide kujundaja ja maalikunstnik; tütar Made Põlluaas oli eesti moe- ja tekstiilikunstnik, tütar Tiiu-Liis oli arst. Tütrepoeg Henn Põlluaas on eesti ühiskonnategelane ja poliitik, endine Riigikogu esimees. https://web.archive.org/web/20140416182243/http://www.memento.ee/memento_materjalid/memento_raamatud/memento_r_8-1.pdf memento.ee Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 "TEABELEHES "MEMENT0" ilmunud materjalid, lk.268" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 31. jaanuar 2012. Vaadatud 23. novembril 2010. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. jaanuar 2015. Vaadatud 26. septembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Ohvitseride andmekogu (Mihkel Laid; isa Mihkel Ostrov)
Oliviinbasalt

Oliviinbasalt on oliviini fenokristalle sisaldav basalt. Oliviinbasalt on sageli oliviini kumulaat. See tähendab seda, et oliviin, olles laava põhimassist tihedam, on vajunud laavavoolu põhja ja moodustanud seal laava keskmisest kõrgema oliviini kontsentratsiooni. Seda nähtust pani esimesena tähele ja kirjeldas Charles Darwin Galápagose saartel. Oliviinbasaldi eksemplarid Eesti geokogudes
Golf (täpsustus)

Golf võib tähendada mitut asja: Golf on pallimäng Volkswagen Golf on automudel Golf on ajakiri G – foneetlises tähestikus Golfi hoovus
David Gilmour

David Jon Gilmour (sündinud 6. märtsil 1946 Cambridge'is) on Suurbritannia muusik, kes on tuntud eelkõige bändi Pink Floyd kitarrimängija, laulukirjutaja ja peamise solistina. Ajakiri Rolling Stone on Gilmouri nimetanud üheks andekamaks kitarristiks rokkmuusika ajaloos. Gilmouri isa Douglas Gilmour oli Cambridge'i Ülikooli zooloogialektor ja ema oli õpetaja. Perekond elas Grantchester Meadowsis. Hiljem kirjutas Roger Waters loo "Grantchester Meadows", mis jõudis albumile "Ummagumma". Gilmour käis ühes koolis Syd Barrettiga ning kohtus kooliajal sageli ka Roger Watersiga. Syd ja David mängisid sageli koos kitarri ning täiendasid teineteist. Syd suutis paremini laule kirjutada, David oli parem kitarrimängija. Gilmour sai 1967. aasta detsembris tuttavaks Pink Floydi trummari Nick Masoniga, kes kutsus teda bändi kitarristiks. 1968. aasta alguses liituski Gilmour bändiga, et asendada Syd Barretit, kui viimane ei olnud võimeline enam esinema. Kui Syd Barrett narkootikumite liigtarvitamise tõttu bändist kõrvale jäi, sai Gilmourist bändi põhikitarrist ning solist. Watersi ja Gilmouri koostöö sujus ülimalt hästi: "The Dark Side of the Moon" (1973) ja "Wish You Were Here" (1975) olid väga edukad. 1979. aastal aeti albumi "The Wall" salvestamise ajal bändist minema klahvpillimängija Richard Wright, kuna tema panus bändi loomingusse oli vähenenud minimaalseks. Peagi sai Pink Floydist Watersi soolobänd, kuna albumil "The Final Cut" kirjutas ning laulis ta kõik laulud ise. See süvendas vastuolusid Gilmouri ja Watersi vahel. 1986. aastal lahkus Waters, soovitades bändi nime ära vahetada, ning alustas soolokarjääri. David Gilmour jätkas siiski koos Nick Masoniga Pink Floydi nime all tegutsemist. 1987. aastal ilmunud "A Momentary Lapse Of Reason" oli Watersi puudumisest hoolimata üsnagi edukas. 1994. aastal, kui Gilmour oli juba 48-aastane, ilmus "Division Bell". See jäi ka Gilmouri viimaseks suuremaks tööks Pink Floydi nime all. Hiljem on ta avaldanud sooloplaate ja tegelenud heategevusega.
Arnold Friedrich Küssner

Arnold Friedrich Küssner (6/18. märts 1882 Tallinn – 28. märts 1951 Düsseldorf) oli Eesti ja Saksamaa vaimulik. Ta õppis aastatel 1892–1902 Tallinna Nikolai Gümnaasiumis ja 1902–1910 Tartu ülikooli usuteaduskonnas (õppeaastal 1906/1907 õppis Leipzigi Ülikoolis). Oli prooviaastal Haapsalu Püha Johannese koguduses. Ordineeriti 20. veebruaril / 4. märtsil 1911 Tallinnas õpetajaks. Oli aastatel 1912–1921 Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. 1921. aastal põgenes Saksamaale, kus oli aastatel 1921–1945 Düsseldorfis haiglavaimulik. 1945. aastal jäi emerituuri. Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
Tõde ja õigus

"Tõde ja õigus" on A. H. Tammsaare viieosaline romaanisari, kus kujutatakse Eesti ühiskonna arengut 19. sajandi teisest poolest kuni 20. sajandi teise kümnendini. Epopöa käsitleb inimese suhet maa, jumala, ühiskonna ja iseendaga. "Tõde ja õigus" ilmus aastatel 1926–1933. 1934. aastal kirjeldas Tammsaare teose põhiplaani New Yorgi kirjamehele Andres Pranspillile saadetud kirjas järgnevalt: "Ma kavatsesin oma romaani nõnda, et I jagu kujutaks võitlust maaga, II – võitlust jumalaga, III – võitlust ühiskonnaga, IV – võitlust iseendaga ja oma eluõnnega ja V – alistumist (resignatsiooni). /---/ See on minu kogu romaani ideestiku üks pale või külg. Teine külg: romaan püüab tabada inimsoo üldist arenemiskäiku või arenemislugu." Kogu romaanisari on tõlgitud soome, läti, saksa, prantsuse, vene ja tšehhi keelde. Osaliselt on "Tõde ja õigus" tõlgitud leedu, hollandi ja inglise keelde. 2013. aastal valmis esimesest osast heliraamat. Eesti kirjanik ja semiootik Valdur Mikita on iseloomustanud eestlaste ja "Tõe ja õiguse" kui eestluse ühe tüviteksti suhet järgnevalt: "Rahvas, kelle kõige kuulsam kirjandusteos on viieköiteline sookuivendamise käsiraamat, ei saa olla normaalne – ja ei peagi. Võimalik, et meil on ilmaruumis hoopis üks teine asi ajada." Sarja esimese köite alusel valmis 2019. aastal mängufilm "Tõde ja õigus", teise köite põhjal 1975. aastal film "Indrek". Romaani kõik viis osa on aastatel 2012 kuni 2020 ilmunud heliraamatuna, mille I, II, III ning V köite luges Meelis Kompus, romaani IV osa luges Hele Kõrve.  Pikemalt artiklis Tegelaskujud romaanis "Tõde ja õigus" Romaanisarja peategelased on teiste hulgas Andres, Pearu, Indrek ja Krõõt. Tõde ja õigus I Tõde ja õigus II Tõde ja õigus III Tõde ja õigus IV Tõde ja õigus V Tõde ja õigus (film) Rein Veidemann "Maast enne ja pärast Tammsaaret", Postimees/AK, 15. aprill 2017, lk 14. "Tõe ja õiguse" esimesest osast valmis audioraamat, ERR, 1. märts 2013. "Mikroetnos" Sirp, 12.12.2014. "„Tõde ja õigus” Pariisis" Eesti Päevaleht, 13. veebruar 2009 "„Tõde ja õigus” ilmutab end prantslastele" Sirp, 7. jaanuar 2010 Maarja Vaino "Irratsionaalsuse poeetika A. H. Tammsaare loomingus" 2011 "«Tõe ja õiguse» teeb eestlastele kuulatavaks tähelepanu vältiv vene ettevõtja" Postimees, 15. veebruar 2018