laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Alma Jeets

Alma Jeets (kuni 1916 Alma Kranz; 7. november 1896 Viljandi – 9. veebruar 1979) oli Eesti poliitik ja juhtivaid naiskodukaitse liikmeid. Tema volitus Tallinna linnavolinikuna algas 1. detsembril 1939. Ta oli Naiskodukaitse liige alates 1928. aastast, aastail 1931–1937 Ida jaoskonna esinaine, 1934–1940 oli ta Naiskodukaitse Tallinna ringkonna esinaine ja 1937–1940 Naiskodukaitse abiesinaine, samuti Naiskodukaitse esindaja Rahvuskogus. Alma Jeets arreteeriti NKVD poolt 1944. aastal ja mõisteti viieks aastaks vangilaagrisse Siberis, kus ta jäi ellu tänu Naiskodukaitses omandatud meditsiinialastele teadmistele. 1949. aastal naasis ta Eestisse, Tallinnas elamise keelu tõttu elas esialgu Riisiperes, hiljem pere juures Tallinnas. "Naiskodukaitse avab Alma Jeetsile mälestustahvli". 18.04.2012. Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
Aluseline keskkond

Aluseline keskkond ehk leelise(li)ne keskkond on keskkond (näiteks veekeskkond), kus pH väärtus ületab 7; ühtlasi nimetatakse sellist keskkonnaolekut aluselisuseks. Happeline keskkond
Johan Hansing

Johan Hansing (10. oktoober 1888 Narva – 23. juuli 1941 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli Eesti notar ja poliitik. Ta sooritas 1914. aastal Peterburis notarieksami, oli 1919–1921 Narva abilinnapea, 1921–1940 notar, ka Narva linnavolikogu liige ja juhataja. 1937. aastal oli ta Narvast valitud Rahvuskogu liige. Oli Draamateatris ja 1920–1927 Narva "Võitleja" seltsis näitleja ja näitejuht. Abiellus 1910. aastal näitleja Wilhelmine Kultmanniga (1886–1937). Jaanuaris 1938 abiellus ta Linda-Liisbet Schlickiga. 2. jaanuaril 1940 valiti ta Narva linnapeaks häältega 20:11 (vastaskandidaat Jüri Välbe sai 11 häält poolt ja 19 vastu). Arreteeriti NKVD poolt Narvas, suri eeluurimisel vangilaagris (Sevurallagis Sosva asulas Sverdlovski oblastis). Notar J. Hansing abiellub. Rahvaleht, 31. jaanuar 1938, nr. 13, lk. 8. Narva linnapeaks valiti notar J. Hansing. Rahvaleht, 3. jaanuar 1940, nr. 2, lk. 5. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. september 2014. Vaadatud 30. augustil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Narva kunagiste linnapeade perekonnarahulad korrastati talguliste poolt Viru panorama, 18.06.2021 (vaadatud 12.12.2021)
Oskar Koplus

Oskar Koplus (24. aprill 1909 – 17. november 1975 Tartu) oli Eesti poliitik ja trükitööline. Ta oli 1937. aastal Rahvuskogu teise koja liige.
August Kohver

August Kohver (ka August Koffer; 20. detsember 1888/1. jaanuar 1889 Vana-Kariste vald, Pärnumaa – 19. august 1942 Ussollagi vangilaager, Permi oblast, Venemaa) oli Eesti poliitik. Ta õppis aastatel 1898–1901 Vana-Kariste-Maru vallakoolis ja aastatel 1901–1904 Halliste kihelkonnakoolis. Seejärel õppis ta põllumajandust Taanis, lõpetades aastal 1911 Dalumi põllumajanduskooli (da:Dalum Landbrugsskole); aastal 1913 lõpetas ta õpingud Neuhaldenslebeni kõrgemas põllutöökoolis ja aastal 1914 Leipzigi Ülikoolis. Kohver oli Põhja-Liivimaa Põllutöö Keskseltsi põllutööinstruktor ja hiljem Võru esimese põllutöö talvekooli õpetaja ja juhataja. 1917. aastast Võru esimese ajutise maavalitsuse toitlus-varustusosakonna juhataja abi. Aastatel 1919–1921 oli Võru maavalitsuse liige ja aastatel 1921–1940 Võrumaa maavanem. 1926–1929 oli ta III Riigikogu liige ja 1937. aastal Rahvuskogu liige. 1938. aastal kandideeris ta I Riigivolikogu valimistel Riigivolikogu 76. valimisringkonnas, kuid kaotas Albert Kendrale ja valiti maaomavalitsuste esindajana I Riiginõukogusse. August Kohver arreteeriti NKVD poolt 2. jaanuaril 1941 Võrus, ta suri 19. augustil 1942 Permi oblastis Ussollagi vangilaagris. 1927 Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärk 1929 Kotkaristi III klassi teenetemärk 1938 Valgetähe III klassi teenetemärk Eesti avalikud tegelased: eluloolisi andmeid. Toimetanud R. Kleis, Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1932 Maavanemate vana ja uus pere. Nädal Pildis. Nr 8, 1940 http://www.lounaleht.ee/index.php?page=1&id=1416 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. november 2011. Vaadatud 25. novembril 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2013. Vaadatud 13. detsembril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) III Riigikogu, 15.06.1926–14.06.1929 liikmed Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Harry-Eduard-Ottokar Koch

Harry-Eduard-Ottokar Koch (18. juuli 1880 Võrumaa – 3. juuni 1939 Frankfurt) oli Eesti poliitik. Harry Koch oli 1920. aastal Eestimaa Kindlustuse Aktsiaseltsi asutajaliige ja direktor, aastatel 1925–1932 Saksa kultuuromavalitsuse president ja I Riiginõukogu liige, vähemusrahvuste kultuuri alalt. Tema vend oli Hermann Koch. II. Valimiste Peakomitee otsus 9. detsembrist 1938 916. Vähemusrahvuste kultuuri alalt valitava Riiginõukogu liikme valimise asjus, Riigi Teataja, nr. 105, 23 detsember 1938 Eestimaa Kinnitus-aktsiaseltsi põhikiri., Riigi Teataja, nr. 55-56, 17 aprill 1920
Fulvohapped

Fulvohapped on huumushapped, mis lahustuvad leelistes ja nõrkades mineraalhapetes. Fulvohapped võivad reageerida metallidega, neid ühendeid nimetatakse fulvaatideks. Mitmed fulvaadid (K, Na, Mg, Ca) lahustuvad vees, raud- ja alumiiniumfulvaadid aga üksnes leeliselises ja tugevasti happelises keskkonnas. Humiinained Humiinhapped Huumushapped Reintam, L. (kuupäevata). Märksõnu mullateadusest ja ökoloogiast. [WWW]: [1]
Johannes Kurvits

Johannes Kurvits (5. mai 1894 Kirepi vald, Tartumaa – 4. detsember 1941 Turinsk, Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik, I Riiginõukogu liige. Õppis Kirepi valla- ja Tartu linnakoolis. 1910. aastast trükiladuja "Postimehe" trükikojas. 1920–1924 töötas ladujana Tallinna sõjaväetrükikojas. 1924–1941 laduja ja töölisvanem Riigi Trükikojas. Spordiseltside "Aberg" ja "Kalev" liige. 1914 Venemaa meister maadluses kergekaalus. 1923. aastal Eesti meister kreeka-rooma maadluses (kuni 58 kg). Oli võimlemisrühma liige 1931–1933. 1915–1920 osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas telefonistina. Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei liige. 1928. aastast Trükitööliste Liidu sekretär, Tallinna Trükitööliste Ühingu juhatuse liige, Eestimaa Töölisühingute Keskliidu juhatuse liige. 1936–1940 Tööliskoja esimees. 1938–1941 I Riiginõukogu liige. Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Tallinnas. Suri eeluurimisel GULAG-i vangilaagris Sverdlovski oblastis Venemaal. 1938 abiellus Vilhelmine Vestenbergiga (1908–1992), 1939. aastal sündis tütar Kaia. Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Aleksander Arak

Aleksander Arak (20. jaanuar (vkj)/ 1. veebruar 1883 Veerikjärve talu, Lõve vald, Helme kihelkond, Viljandimaa – 2. detsember 1969) oli eesti agronoom ja haridustegelane. Ta lõpetas Lõve valla- ja kihelkonnakooli. Aastatel 1903–1907 õppis ta Soomes Orimattilas põllutöökoolis, aastatel 1907–1909 Kurkijoe ülempõllutöökoolis. Ta õppis aastatel 1911–1914 Kopenhaagenis Taani Kuningliku Loomaarsti ja Põllumajanduskõrgkoolis (taani keeles Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole), mille lõpetas. Enne Taanis õppimist oli ta Lõuna-Eestis põllumajandusinstruktor ja aastatel 1914—1918 Läänemere kubermangude riigimaade valitsuse teenistuses. Oli alates 1923. aastast Kehtna kõrgema kodumajanduskooli juhataja. Hiljem viidi ta üle Kuusiku ja veelgi hiljem Särevere kontrollassistentide kooli direktoriks. Ta vahistati Nõukogude okupatsioonivõimude poolt novembris 1944 Säreveres. Talle mõisteti 10. juunil 1945 Vene NFSV KrK §58-1a järgi 10+5 aastat; oli Karaganda oblastis Karlagis 1945–12. mail 1956. Vabanes invaliidina (pimedana), tuli tagasi Eestisse. "Aleksander Arak 50-aastane". Kaja nr 27, 1. veebruar 1933. Lk 6 "Aleksander ARAK". Kodumaa nr 53, 17. detsember 1969. Lk 7 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
Karlsson katuselt hiilib jälle

Karlsson katuselt hiilib jälle (rootsi keeles Karlsson på taket smyger igen) on rootsi kirjaniku Astrid Lindgreni kolmest raamatust koosneva Karlssoni-triloogia kolmas raamat. Selles osas satub Stockholmi käima Svantessonide kauge sugulane, turtsakas vanapoiss onu Julius, kelle Karlsson ristis kohe ümber Muinasjulleks. Kuna Väikevend peab taas üksi koju jääma, palutakse teda valvama jällegi preili Sokku. Karlssonile ei meeldi Juliuse suhtumine Majasokku ning ta otsustab, et vanameest tuleb "tirriteerida, figureerida ja temaga tembutada". Onu Juliuse ees avaneb "muinasmaailm" ning Majasoku ja Juliuse vahel tärkab armastus. Onu Julius teatab Väikevennale ja Karlssonile pulmaplaanidest ning kavatsusest Majasokk endaga Västergötlandi kaasa võtta. Väikevend ja Karlsson katuselt Karlsson katuselt lendab jälle
Karlsson katuselt lendab jälle

"Karlsson katuselt lendab jälle" (rootsi keeles "Karlsson på taket flyger igen") on rootsi kirjaniku Astrid Lindgreni kolmest raamatust koosneva Karlssoni-triloogia teine raamat. Selles osas sõidab Väikevenna ema sanatooriumi, mistõttu saabub perre majapidajanna Hildur Sokk, kellele Väikevend paneb hüüdnimeks Majasokk. Poisi ja koduabilise läbisaamine on kehv ning appi tõttab Karlsson. Üheskoos hakatakse koduabilist "tirriteerima": varastatakse preili Soku kukleid, lihapalle ja pannkooke ning kollitatakse, misjärel Sokk kirjutab Rootsi Televisiooni, et pääseda "kummitistest" kõnelevasse saatesse (kuna samas saatesarjas on varem oma "tondilugudega üles astunud õde Friida", mistõttu Hildur teda väga kadestab). Ometi selgub, et kummitaja oli ainult Karlsson. Lugu ähvardab lõppeda täbarasti, kuid Hilduril avaneb võimalus osaleda hoopis televisiooni kokandussaates. Selgub ka Friida tondilugude tegelik põhjus, sest Karlsson poetab mokaotsast, et on "paar korda Frej tänavas kummitamas käinud" – Frej tänavas elab Friida. Väikevend ja Karlsson katuselt Karlsson katuselt hiilib jälle
Jakob Kalju

Jakob Kalju (29. märts 1903 Järvesuu vald, Petserimaa – 20. aprill 1942 Sosva, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik, vallasekretär, Riigikogu liige, kaitseliitlane. Arreteeriti NKVD poolt Petseris 14. juunil 1941, mõisteti surma. okupatsioon.ee
Heinrich Lauri

Heinrich Eduard Lauri (11. detsember ukj (29. november vkj) 1890 Paasvere vald, Virumaa) – 8. veebruar 1942 Lesnoi, Kirovi oblast) oli Eesti poliitik. Heinrich Lauri õppis Roela vallakoolis, Rakvere linnakoolis, mille lõpetas 1907 aastal ja õppis peale selle metsaasjandust ja metsa ümbertöötamist, lõpetas ka Soomes põllutöökooli. Töötas aastatel 1911–1912 Vändras kontroll-assistendina, 1912–1913 Pärnu-Jakobis põllumajanduse instruktorina, 1914–1918 Saaremaa maakonna agronoomina. Tegutses aastatel 1916–1917 sõjaväele heinte muretsemise organisatsiooni juhatajana ja Põhja-Balti Saare maakonna komitee esimees, Saaremaa Eesti Põllumeeste Seltsi abiesimees, Kuressaare Eesti Seltsi juhatuse liige, Kuressaare Vastastikuse Krediidi Ühingu juhatuse liikmena jne. Saksa vägede maaletulekul vangistati ta Saksa okupatsioonivägede poolt ja viidi Saksamaale vangi, kus 1918 aasta lõpuni kinni peeti. Aastatel 1919–1920 oli Heinrich Lauri Pärnu maakonnavalitsuse liige, abiesimees ja põllumajandusosakonna juhataja. Samuti Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsi abiesimees ja Pärnu põllutöökooli õpetaja. Aastatel 1920–1921 oli ta ka Polli põllutöökooli majapidamise juhataja ja sellesama aasta kevadest Oisu mõisa majapidamise juhataja. Ta oli aastatel 1921–1937 Viljandi Maavalitsuse esimees ja ajutise maavalitsuse esimees, 1937 Rahvuskogu esimese koja juhatuse II abiesimees, 1938 Tartu maavanem. Heinrich Lauri oli ka Eesti Maakondade Liidu esimees, Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi esimees, Vabadussõjas langenud sõjaväelastele mälestussamba püstitamise Sakalamaa komitee esimees, Viljandi maakonna K. L. kütisalga juhatuse liige, Kaitseliidu vanematekogu liige ja Sakalamaa KL pealiku abi ning juhatuseliige ja Viljandi maakonna Põllumeeste esituse juhatuse esimees. Arreteeriti NKVD poolt 17. märtsil 1941, mõisteti surma. "Rahvusraamatukogu, VI Riigikogu". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. oktoober 2013. Vaadatud 13. oktoobril 2013. Maaomavalitsus nr 18. Heinrich Lauri, Eesti Maakondade Liidu häälekandja 25. novembril 1925, lk 315-316 L, J (4.06.1937). "Heinrich Lauri lahkumise puhul". Sakala (1878–1940). Vaadatud 16.09.2018.
Karl Pajos

Karl-Eduard Pajos (2. juuli 1894 Tõrma küla, Rakvere vald, Virumaa – 23. mai 1953 Nõroblagi vangilaager, Permi oblast, Vene NFSV) oli Eesti agronoom ja poliitik. Karl Pajos õppis Tõrma külakoolis ja Rakvere linnakoolis. 1909. aastal asus tööle Rakvere vallakirjutaja abina ja talurahva asjade komissari asjaajajana. 1911. aastal jätkas õppimist Ufa, järgmisel aastal Kostroma maamõõdukoolis, omandades 1915. aastal maamõõtja-taksaatori kutse. 1915. aastal mobiliseeriti ta Venemaa keisririigi armeesse ja teinud läbi viiekuulise lipnikukursuse Pavlovi sõjakoolis, osales 1916. aastast 46. kütipolgu koosseisus I maailmasõjas. 1917. aastal teenis 1. Eesti jalaväepolgu rooduülemana ja langes 5. oktoobril 1917 Muhumaal sakslaste kätte vangi, viibis 7 kuud vangis Saksamaal, kust tagasi Eestisse jõudes määrati 21. novembril 1918 Rakveres formeeritud 5. jalaväepolgu rooduülemaks. Vabadussõjas osales Eesti vägede taandumislahingud Valklani ja ka Rakvere vabastamisest 12. jaanuaril 1919. 1920. aastal haigestus ja saadeti Tallinna sõjaväehaiglasse, kus arstlik komisjon tunnistas ta riviteenistuseks kõlbmatuks ning määras ohvitseride reservi. Jätkas teenistust Valga jaamakomandandi abina, Vabadussõja lõppedes saadeti erru alamkapteni auastmes. Karl Pajos õppis seejärel Tartu ülikooli põllumajandusosakonnas, mille lõpetas 1924. aastal ja 1. veebruaril 1924. aastal valis Viru maanõukogu Karl Pajose Viru maavalitsuse esimeheks. Lisaks maavalitsuse esimehe kohuste täitmisele oli Karl Pajos ka põllumajanduse ja tööhoolekande juhataja. Virumaale rajati maavalitsuse algatusel Arkna, Vaeküla ja Avanduse põllutöökool ning Mõdriku kodumajanduskool. Karl Pajos oli Põllumeeste Kogu liige ning Põllumeeste kogu Virumaa esinduse esimees. IV Riigikogu (1929–1932) liige. 1934. aasta põhiseadusega likvideeriti Eestis senised maakonna omavalitsused. Senised maavanemad jäid ametisse ajutiste maavalitsuste esimeestena. 1. mail 1938 jõustunud Maakonnaseaduse järgi oli Viru maavanem Karl Pajos maakonnaomavalitsuse juht ja ühtlasi keskvalitsuse esindaja maakonnas, asendades seni eksisteerinud ajutise maavalitsuse esimehe ametikoha. 1940. aasta riigipööre järel vabastati Pajos maavanema ametist. Ta varjas end kuni 1941. aasta augustini, mil Saksa armee hõivas Virumaa. 12. augustil asus Karl Pajos Viru maavalitsust reorganiseerima. Maavanema kohal sai ta olla lühikest aega, sest Saksa võimud määrasid uueks maavanemaks Arkna koolijuhataja Karl Erenurme. Pajos jäi tööle põllumajandusosakonna juhatajana kuni septembrini 1944. aastal. Arreteeriti NKVD poolt 21. veebruaril 1945 Rakvere vallas Karitsa külas. Suri Nõukogude vangilaagris. Maakonnaseadus., Riigi Teataja, nr. 43, 27 aprill 1938 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 Talumees Karl Pajos sai kuusteist aastat olla Viru maavalitsuse eesotsas, Virumaa Teataja, 2. juuli 2004
Efim Liivik

Efim Liivik (ka Jefim Liivik; kuni 1921 lihtsalt ees- ja isanimega Jefim Feodorov; perekonnanimi alates 12. oktoobrist 1921; 20. märts 1889 Pankjavitsa vald, Pihkva maakond, Pihkva kubermang – 4. märts 1942 Sosva, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik. Ta sündis talupidaja pojana. Ta õppis Kiievis lipnike koolis, lõpetas selle 1917. aastal ja ülendati samal aastal nooremleitnandiks. Aastatel 1919–1921 teenis ta Eesti ratsaväes. Aastal 1922 valiti ta Obinitsa vallavanema abiks ja 1927 Petseri maavalitsuse liikmeks. 1930. aastal valiti ta Meremäe vallavanemaks. Sellelt kohalt lahkus ta 1932. aastal, mil valiti V Riigikogu liikmeks. Aastatel 1936–1938 töötas ta Meremäe vallasekretäri abina. 5. veebruaril 1938 määrati ta Vabariigi Valitsuse otsusega Petseri maavalitsuse liikmeks, tema juhatada oli maavalitsuse majandus- ja hoolekandeosakond. Liivik võttis agaralt osa kohalikust seltskondlikust tegevusest ning omas talu Meremäe vallas. Ta kuulus Põllumeeste kogudesse ja hiljem Isamaaliitu. NKVD arreteeris Liiviku 14. juunil 1941 Petserimaal Meremäe vallas. Ta saadeti Vene NFSV Sverdlovski oblastisse Sosva vangilaagrisse, kus mõisteti surma ja hukati 4. märtsil 1942. Petseri ja Narva-taguste valdade elanikele perekonnanimede panemine. Pankjavitsa (Panikovitši) valla elanike perekonnanimede panemise protokollid. Eesti Rahvusarhiiv, EAA.5433.1.3. Leht 128 "Petseri maavalitsuse liige J. Liivik 50 aastane". Esmaspäev, 18. märts 1939. Lk 10 Eesti ohvitserid 1918-1940 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Aleksander Kaar

Aleksander Kaar (6. mai 1892 Lümanda vald, Saaremaa – 5. aprill 1943 Tavda, Sverdlovski oblast) oli Eesti õpetaja ja poliitik. Aleksander Kaar Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Vladimir Roopere

Vladimir Roopere (Vladimir Rooberg; 17. jaanuar 1898 Kurna vald, Harjumaa – 6. november 1942 Sõktõvkar) oli Eesti poliitik. Ta võttis aastatel 1917–1918 osa Esimesest maailmasõjast, samuti võttis ta osa Vabadussõjast. Aastal 1925 lõpetas ta Tallinna Õhtukeskkooli. Aastal 1930 lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Akadeemiliselt kuulus ta Üliõpilaste Seltsi Raimla. Ta oli 18. maist 1933 21. oktoobrini 1933 Jaan Tõnissoni neljandas valitsuses kohtu- ja siseministriks. Tallinna põllumeeste kogu liige 23. oktoobrini 1933, mil sealt välja heideti. 17. mail 1936 valitud Tallinna põllumeeste konvendi liige. Teda nimetati taarausuliseks, kuid ta ise eitas seda. "Eesti Vabariigi Valitsused 1918–1940,1944". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. juuli 2012. Vaadatud 28. juulil 2012. Uus Eesti, 6.11.1937 Ettevõtlikud üliõpilased. Tahtsid Buddhausu munga pealt teenida. Postimees, 8. oktoober 1927, nr. 273, lk. 7. Vladimir Roopere foto Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Jaan Mõttus

Jaan Mõttus (28. september 1891 Kuigatsi vald, Tartumaa – 15. mai 1942 Kuigatsi vald) oli Eesti põllumees ja poliitik. Ta sündis Loku talus põllumees Johan Mõttuse pojana. Ta oli aastatel 1906–1908 vallasekretäri abi Aakres, Pühajärvel ja Änges, vallasekretäri kohusetäitja 1909. aastal, Tartumaa politseivalitsuse kirjatoimetaja 1910. aastal. Aastatel 1911–1913 õppis ta kõrgematel kaubanduskursustel Odessas ning töötas seal Nobeli äris ekspediitor-korrespondendina. Aastatel 1913–1919 oli ta sõjaväes ning pärast seda kuni 1921. aastani Kuigatsi vallasekretär. 1921–1924 oli ta Valga Maavalitsuse administratiivosakonna juhataja ja 2. veebruarist 1924 kuni 26. aprillini 1930 Valga Maavalitsuse esimees. Poliitiliselt oli ta sotsiaaldemokraatide, hiljem asunike esindaja. Oli Riigikogu V koosseisu liige.
Koorijuht

Koorijuht ehk kooridirigent on inimene, kes juhatab koori. Koorijuhtide loend Koorijuhtimine Koormeister Koorijuhi kutsestandard Tutvustus Rajaleidja portaalis
Tulekahju

Tulekahju (ka põleng) on kontrolli alt väljunud põlemine, mis kahjustab inimesi, nende vara või keskkonda. Tulekahju võib olla tekkinud juhuslikult või on keegi selle tahtlikult süüdanud. Tavalisemad tulekahju tekkimise põhjused on ettevaatamatu tulega ümberkäimine, potentsiaalselt tuleohtlike seadmete, ainete ja materjalide oskamatu käsitsemine, staatiline elekter, äike, tahtlik süütamine, isesüttimine jm. Tulekahjude kustutamisega tegeleb tuletõrje. Eestis registreeriti 2019. aastal 4598 tulekahju. Neis hukkus 43 ja sai vigastada 113 inimest. Tulekahjute loend Tagasitõmme Pistleek Säde Maastikupõleng "Möödunud aastal oli Eestis rekordiliselt vähe tulekahjusid" ERR, 22. mai 2020
Narnia kroonikad: Prints Caspian

"Narnia kroonikad: Prints Caspian" (inglise keeles "The Chronicles of Narnia: Prince Caspian") on 2008. aastal valminud eepiline fantaasiafilm, mis põhineb C. S. Lewise romaanil "Prints Caspian" "Narnia kroonikate" sarjast. Tegemist on filmisarja teise linateosega. William Moseley – Peter Pevensie Anna Popplewell – Susan Pevensie Skandar Keynes – Edmund Pevensie Georgie Henley – Lucy Pevensie Ben Barnes – prints Kaspian Sergio Castellitto – kuningas Miraz Alicia Borrachero – kuninganna Prunaprismia Pierfrancesco Favino – kindral Glozelle Damián Alcázar – lord Sopespian Vincent Grass – doktor Cornelius Simón Andreu – lord Scythley Predrag Bjelac – lord Donnon David Bowles – lord Gregoire Juan Diego Montoya Garcia – lord Montoya Liam Neeson – lõvi Aslan (hääl) Ken Stott – mäger Trufflehunter (hääl) Harry Gregson-Williams – orav Pattertwig (hääl) Sim Evan-Jones – hiir Peepiceek (hääl) David Walliams – karu Bulgy (hääl) Eddie Izzard – hiir Reepicheep (hääl) "Narnia kroonikad: Prints Caspian" andmebaasis Box Office Mojo (inglise) Peter Bradshaw. The Chronicles of Narnia: Prince Caspian. Guardian, 26. juuni 2008
Aleksander Sannik

Aleksander Sannik (10. jaanuar 1883 Ure küla Valjala vallas – 20. juuli 1947 Rõngu) oli Saaremaa jõumees, maadleja ja raskejõustiku propageerija. Tema hüüdnimi oli Suur Tõll. Jõutreeninguid alustas ta iseseisvalt kodukohas Valjalas. Hiljem korraldas näidisesinemisi ja raskejõustikukursusi nii Saaremaal, Hiiumaal kui ka Mandri-Eestis (põhiliselt Kirde-Eestis, Avinurmes, Vasknarvas, Kuremäel, Tudulinnas). Teda hinnati Eesti üheks tugevamaks meheks 1920. aastal. Vanas eas elas ta Valgas ja Priipalus. Hukkus tehes jõunumbrit, kus traktor üle ta rinna pandud laua sõitis. Traktor libastus laudsilla pealt Sanniku rinnakorvi peale. "Iga vald kroonib oma kangelase: Hiiumaa, Läänemaa, Saaremaa", Eesti Päevaleht, 3. jaanuar 2007 Olaf Esna, "Suur Tõll näitas jõunumbreid", Pärnu Postimees, 28. juuli 2005 Biograafia ESBL-is
Ristilöömine

Ristilöömine on ajalooline hukkamisviis, mille puhul ohver seotakse või naelutatakse suure puust risti või T- kujulise põikpuuga posti külge ning jäetakse sinna rippuma, kuni ta sureb. See oli tavaline hukkamisviis 6. sajandist eKr kuni 4. sajandini pKr, eriti Pärsias, Egiptuses, Kartaagos ja Roomas. Risti külge sidumist on nimetatud ka ristipoomiseks. Ristilöömine omandas suure tähenduse kristluses, kuna seda meetodit kasutasid roomlased Jeesuse hukkamiseks. Rist on tähtsaim kristluse sümbol, mis on andnud sellele ka rahvapärase nimetuse ristiusk. Vähemal määral on ristilöömist kasutatud ka kristlikes maades, näiteks kajastab seda iiri folkloor. Ristilöömise analoogiat on nähtud skandinaavia mütoloogia kirjelduses sellest, kuidas Odin ennast ilmapuu Yggdrasili otsa poos, et omandada teadmisi maagilistest ruunidest. Kristlikel ikoonidel on ristilöödu naelutatud risti külge peopesadest läbi löödud naelte abil. Ajalooliselt ja tehniliselt ei saanud selline variant olla reaalne, kuna peopesadest läbi löödud naelad ei saa rippuvat keha üleval hoida, sest kämbla luude vaheline sidekude lihtsalt rebeneks ja ristilöödu kukuks alla. Tegelikult toimus ristilöömine naelte abil, mis olid löödud randme tagant, küünarluu ja kodarluu vahelt. Sellest hoolimata on kristlikus ikonograafias kujutatud ristilöödut nii, et naelad on löödud läbi peopesade. Paljud kristlikud pühakud, näiteks padre Pio, on Kristuse kannatusi ette kujutades saanud endale samasugused haavad (stigmad), nagu Kristus pärimuse kohaselt sai. Kätel olevad haavad asuvad sellisel puhul alati peopesades, vastavalt kristlikule ikonograafiale.