laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ventspilsi kihelkond

Ventspilsi kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Wendau) oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Ventspilsi kreisis. (saksa k. Appusen, läti k. Apūzes muiža) (Atlitzen, Leču muiža) Ēdole mõis (Edwahlen, Ēdoles muiža) (Ledicken, Liediķu muiža) (Tyrol, Tīreļu muiža) (Passeexten, Pasiekstes muiža) (Sernaten, Sārnates muiža) (Sirgen, Ziras muiža) (Standsen, Standzenieki muiža) (Suhrs, Zūru muiža) (Warwen, Vārves muiža) (Wensau, Venzavas muiža) Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 441–442. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 441–442. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1912). Kreis Windau, lk 474–493.
Viļaka mõis

Viļaka mõis (läti keeles Viļakas muiža või Marienhauzenes muiža, saksa keeles Marienhaus) on endine mõis Lätis Viļaka piirkonnas Viļakas. Viļaka mõis sai alguse aastal 1713, tekkides Viļaka piiskopilinnuse asemele. Algul kuulus mõis Hülsenitele, sellele kuulusid valdused ka Balvi ja Baltinava all. Peale Põhjasõda oli Viļaka riigimõis. Katariina II andis mõisa oma nõunikule Ivan Jelaginile, aastal 1794 läks see aga Buturlinskitele. Aastal 1806 said mõisa omanikeks Gorožinskid. Aja jooksul eraldati Viļaka mõisast mitmed mõisad, teiste seas ka Balvi mõis, Ruskulova mõis, Šķilbēni mõis. Aastal 1824 said mõisa omanikeks Lippe-Lipskid ja nende kätte jäi mõis kuni võõrandamiseni aastal 1920. Mõisakompleksist olid aastaks 1918 alles peahoone, mõisavalitseja maja ja mõned tootmishooned. Mõisasüda anti Viļaka koolile, mille hoone valmis peahoone asemele aastal 1931.
Piltene kihelkond

Piltene kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Wendau) oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Ventspilsi kreisis. (Abaushof, Abavas muiža) (Ammeln, Amuli, Ameli, Amele) (Bestenhof, Bestnieki, Bestes muiža) (Garsden, Gārzdes muiža) (Laxdienen, Lagzdienas muiža) (Popen, Popes muiža) (Pussen, Puzes muiža) (Pusseneeken, Puzenieku muiža) (Schleck, Zlēku muiža) (Tergeln, Tārgales muiža) (Ugahlen, Ugāles muiža) (Wensau, Venzavas muiža) Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 442–443. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 442–443. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1912). Kreis Windau, lk 474–493.
Tšita

Tšita (ka Tšitaa; vene Чита, burjaadi Шэтэ) on linn Venemaal, Taga-Baikali krai halduskeskus. 2008. aastani oli Tšita oblasti keskus. Tšita asub Baikali järvest idas kohas, kus Tšita jõgi suubub Ingoda jõkke. Linn asub taigavööndi ja stepivööndi piiril. Linna geograafilised koordinaadid on 52°03′ N, 113°28′ E. Elanike arv on olnud: 377 000 (1991) 305 800 (2007) 307 800 (2009) Asutatud 1675. aastal. Tšitas olid asumisel mitmed dekabristid. Linnaõigused sai 1851. aastal. Aastal 1900 sai raudteeühenduse. Aastatel 1920–1922 oli Tšita Kaug-Ida Vabariigi pealinn. 1930. aastatest oli Tšita kinnine linn. Tšita on suur transpordisõlm ja masinaehituse ning metallurgiatööstuse keskus. Linna lähedal kaevandatakse pruunsütt, kulda ja raua- ja volframimaaki. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist on elanike arv märgatavalt vähenenud. Tšitas sündisid poliitik Anatoli Sobtšak ja näitleja Vitali Solomin. Tšita koduleht
Hrodna rajoon

Hrodna rajoon (ka Grodna rajoon) on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Hrodna oblastis Valgevenes. Halduskeskus on Hrodna linn, mis ametlikult rajooni koosseisu ei kuulu. Lisaks asuvad rajoonis veel Skidzieli linn ja Sapockini alev. Teised tähtsamad asulad rajoonis on Adelsk, Indura ja Aziory, märkimisväärsed asulad on veel Sviack ja endine Pryvałki linn. Rajooni pindala on 2594 km². 2009. aasta seisuga elas seal 54 525 inimest. Rajoon piirneb läänes Poola ja põhjas Leeduga. Rajoon moodustati 1940. aastal, aga tänapäevased piirid on sel alates aastast 1962. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Abuchava, Adelski, Aziory, Hoža, Indura, Kapcioŭka, Kvasoŭka, Padłabieńnie, Parečča, Putryški, Sapockini, Skidzieli ja Vierciališki külanõukogu. Skidziel Aziory Sviack Alyaksandrava Rajooni suurim jõgi on Nemunas. Teised tähtsamad jõed on selle lisajõed Kotra, Czarna Hańcza ja Svisłači jõgi. Rajooni territooriumil asub osaliselt Nemunase jõge Wisla basseiniga ühendav Augustowi kanal. Suurimad järved on Biełaje, Rybnica, Kavienia ja Šlamy. Rajoon asub osalt Neemeni madalikul, osalt aga Hrodna kõrgustikul. Kõrgused on valdavalt 100–170 meetrit üle merepinna, kõrgeim koht asub Kapcioŭka küla lähistel (247 m). 2009. aasta seisuga olid elanikest 55,98% valgevenelased, 7,78% venelased, 33,6% poolakad, 1,26% ukrainlased ja 1,38% oli teistest rahvustest. 51,21% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 38,53% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 27,58% elanikke, vene keelt aga 54,77%. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)  Hrodna rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Rajooni kaart
Dundaga kihelkond

Dundaga kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Dondangen) oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Ventspilsi kreisis. Dundaga mõis (saksa keeles Tondagen, Gut Dondagen, läti keeles Dundagas muiža; vt ka Dundaga piiskopilinnus) ja kõrvalmõisad: Asen, Āži; Althof, Vecmuiža; Karlshof, Kārļu muiža; Feldhof, Lauku muiža; Gipken, Ģipkas muiža; Gibsden, Ģibzdes muiža; Kolken, Kolkas muiža; Kurben, Ķurbes muiža; Neuhof, Jaunmuiža; Guden, Gudeni muiža; Walpdnen, Walpenen, Walpen, Valpenes muiža; Dundaga kirikumõis (Pastorat Dondagen), Pastorat Irben, mit filiale Gipken und Kolken. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 443–444. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 443–444. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1912). Kreis Windau, lk 474–493
Alvinellidae

Alvinellidae on hulkharjasusside sugukond seltsist Terebellida, kes elutseb Vaikses ookeanis hüdrotermaalsetel allikatel. 1980. aastal kirjeldasid prantsuse zooloogid Daniel Desbruyères ja Lucien Laubier uue liigi Alvinella pompejana, uue perekonna Alvinella (ainsa liigiga) ja uue alamsugukonna Alvinellinae (ainsa perekonnaga). Uus loomarühm avastati aasta varem (1979) 2600 meetri sügavusel ameerika süvamereekspeditsiooni käigus hüdrotermaalsetele allikatele Galápagose saarte piirkonnas allveesukelaparaadiga Alvin. Nimekuju Alvinella tuletati sukelaparaadi nime järgi. Aastal 1986 alamsugukond Alvinellinae kaotas aktsepti ja ta asendati sugukonnaga Alvinellidae. Alvinellidae esindajad taluvad märkimisväärselt kuumust. Näiteks pompeiuss (Alvinella pompejana) arvatakse olevat üks kõige enam soojust taluvam keeruline organism Maal. Uurimused on näidanud, et mitokondrid hakkavad purunema temperatuuril 50–55 °C. See suurus ilmselt ongi eukarüootide kuumataluvuse ülempiir. Alvinellidae isendite suurus varieerub vahemikus 15–100 millimeetrit. Erinevalt teistest hüdrotermaalsetel allikatel elunevatest polüheedidest, omavad Alvinellidae esindajad seedetrakti. Termoisolatsiooni funktsiooni täidavad neil seljal elutsevad sümbiontidest termofiilid. Perekond Alvinella Liik Alvinella caudata Liik Alvinella pompejana Perekond Paralvinella Liik Paralvinella bactericola Liik Paralvinella fijiensis Liik Paralvinella dela Liik Paralvinella grasslei Liik Paralvinella hessleri Liik Paralvinella palmiformis Liik Paralvinella pandorae Liik Paralvinella sulfincola Liik Paralvinella unidentata Diversity and phylogeny of Annelida Marine Invertebrate Phylogenetics Lab Помпйскому червю понизили температуру compulenta.computerra.ru Alvinellidae Encyclopedia of Life (inglise keeles) Alvinellidae World Register of Marine Species (inglise keeles)
Elmar Laisk

Elmar Laisk (14. juuni 1907 Saadjärve vald, Tartumaa – 14. aprill 1988 Sydney, Austraalia) oli eesti füüsik. Elmar Laisk lõpetas Tartu Hugo Treffneri Gümnaasiumi (reaalharus) 1926. aastal cum laude. 1926–1930 ja 1935–1939 õppis Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas matemaatika ja füüsika erialal (lõpetas cum laude). 1960. aastal kaitses New Englandi Ülikooli juures magistritöö teemal, mis käsitles tuumamagnetresonantsi uurimist ja mainitud resonantsi spektromeetri ehitust. Laisk oli algul üliõpilasseltsi Liivika liige, üliõpilaskorporatsiooni Fraternitas Tartuensis liige alates 1935 ja auvilistlane. 1931. aastast töötas Tartu Telefonivabrikus mitmes ametis alates raadiokonstruktorist kuni elektrolaboratooriumi juhatajani. 1944. aastal siirdus Saksamaale, kuulus Bambergi põgenikelaagri juhatusse, olles samal ajal õpetajaks eesti algkoolis ja gümnaasiumis ning enda rajatud raadioalastel kursustel. Evakueerus kevadel 1949 Austraaliasse. Seal sai New Englandi Ülikooli füüsikalaboratooriumi juhatajaks Armidale'is Sydney lähedal. 1958. aastal asus tööle Uus-Lõuna-Walesi Ülikooli, seejärel siirdus Macquarie Ülikooli, kus töötas rakendusfüüsika dotsendina. Aastatel 1971–1972 käis mitmes USA ja Euroopa ülikoolis end täiendamas, peatudes eelkõige Berkeley Ülikoolis. Elmar Laisa peamised erialavaldkonnad olid tuumafüüsika, rakenduselektroonika, holograafia ja vedelkristallid. Oli paljude ajalehtede ja ajakirjade kaastööline nii Eestis kui ka paguluses. Tema toimetamisel ilmus Austraalias 1969. aastal Tartu Eesti ülikooli 50. aastapäeva tähistamiseks koostatud koguteos "Sõnas ja Teos". Teadlasi Fraternitas Tartuensise peres // Fraternitas Tartuensis. III. Toronto, 1972, 197–198
Tukumsi kihelkond

Tukumsi kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Tukkum) oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Tukumsi kreisis. Tukumsi kirikumõis (Pastorat Tukkum) (saksa keeles Weinschenken, läti keeles Vīnšeņķu muiža Rawen, Rāves muiža Abaushof, Abavas muiža Oscheley, Ošlejas muiža Prawingen, Praviņu muiža Schlampen, Slampes muiža Eckendorf, Ozolu muiža, kõrvalmõis: Mühlenbeck, Vilni muiža; Neuhof Tummen, Tumes muiža Schmarden, Smārdes muiža Kirchspiel-Pastorat Saten, mit filial (abikirik) Strutteln Jaunpilsi kihelkonnas Grendsen, Grendzes muiža, kõrvalmõisad: Alt-Saten, Ottomeiershof, Neuhof Irmelau, kõrvalmõis: Dorotheenhof, Dārtes muiža Degalen Friedrichsberg, Snapju muiža Abaushof, Abavas muiža Rauden, Raudas muiža, kõrvalmõis: Niederhof Kaiwen, Kaives muiža) ja Karen, Schwarren, Svares muiža Bresilgen, läti Brizules muiža, kõrvalmõis: Alt-Bresilgen, Mazbrizule Gross-Spirgen, Spirgus muiža, kõrvalmõis: Tilmannshof, Tilmaņu muiža Klein-Spirgen, Mazspirgus muiža Wiexeln, Vīkseles muiža Wilxaln, Vilksalas muiža, kõrvalmõis: Paiga Wilkajen, Vilkājas muiža, kõrvalmõis: Langenfeld, Garā muiža Šlokenbeka mõis (Schlockenbeck, Šlokenbekas muiža), kõrvalmõisad: Durbe mõis Durben, Durbes muiža; Altona, Antlavas muiža; Neuhof Alt-Moken, kõrvalmõis: Knauken, Knaukenhof, Knauķes muiža Jaunmokase loss (Neu-Moken), kõrvalmõisad: Harsenhof, Jaunmuischneeks Neu-Saten Sehmen, Sēmes muiža ja Sandern, Sandari muiža, kõrvalmõis: Kulwen, Kulves muiža Plönen, Plieņu muiža, kõrvalmõisad: Klein-Plönen, Mazplieņu muiža; Grundsen, Perkoni muiža; Zerxten, Cerkste muiža, kõrvalmõisad: Aispurn, Aizpures muiža; Sallenhof, Salni muiža Bundsenberg, Bundžas muiža Peterthal, Pētertāles muiža. 20. sajandi alguses olid kihelkonnas järgmised mõisad: (Bresilgen, läti Brizules muiža), (Kaiwen, Kaives muiža), (Alt-Mocken, Vecmoku muiža), Jaunmokase loss (Neu-Mocken, Jaunmoku muiža), (Plönen, Plieņu muiža), (Rauden, Raudas muiža), (Neu-Sahten, Jaunsātu muiža), Šlokenbeka mõis (Schlockenbeck, Šlokenbekas muiža), (Schwarren, Svares muiža), (Sehmen, Sēmes muiža), (Gross-Spirgen, Spirgus muiža), (Klein-Spirgen, Mazspirgus muiža), (Wiexeln, Vīkseles muiža), (Wilkajen, Vilkājas muiža), (Wilxaln, Vilksalas muiža), (Zerxten, Cerkste). Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 420–422. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1912), seite 388-426 Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 420–422. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1912), lk 388–426
Sonda–Aseri raudteelõik

Sonda–Aseri raudteelõik oli 13,7 km pikkune laiarööpmeline tööstusraudtee Sonda raudteejaamast Aserisse. Raudtee rajati 1900. aastate algul seoses oluliselt kasvanud tööstuse arenguga, millest märkimisväärseim oli Aseri Tsemendivabriku ehitamine aastail 1899–1905. Raudtee algusaastatel olid Sonda ja Aseri vahel käigus ka reisirongid. Raudteeharu põhiroll oli tsemenditehase toodangu väljavedu suurele raudteele (Tallinna–Narva raudtee), et kaup edasi viia. Kaubaveod raudteel seiskusid 1997. aastal seoses raudtee remondiga. Kasutult seisnud metsavaheline raudtee langes aga kiiresti metallivaraste rüüste objektiks. Aastaks 2000 oli Sonda–Aseri vahelisel lõigul üles kistud ligikaudu 2 km raudteerööpaid. 2000. aastate alguses demonteeriti vana raudtee lõplikult. Seoses Aseri sadama arendusega kavatseti rajada vanale tammile uus tee, kuid sellest loobuti. "Ajalugu – Aseri Vald". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 30. juulil 2014. "Metallivaras lõikas raudtee juppideks", Õhtuleht 7. märts 2000 "Varastatud liiprikoorem leiti vanast autobaasist", Põhjaranniku arhiiv 8. august 2002 "Pihela ja Ljadovi Aseri sadam ootab ameeriklasi", Äripäev 04.06.2001
Manteuffeli kabel

Manteuffeli kabel on hävinenud matmispaik Kursi kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kursi külas Põltsamaa vallas. Kabel asus Kursi kirikuaias vastu Kursi Maarja kiriku edelapoolset seina. Kabeli rajas Puurmani mõisa tollane omanik Gotthard Johann von Manteuffel (1690–1763) tõenäoliselt ajavahemikul 1756–1763, sest 1756. aastal sai ta Puurmani mõisa omanikuks ning 1763. aastal ta suri. Arvatavasti oli kabeli rajamise eeskuju Ficki kabeli püstitamine Põltsamaa uue Niguliste kiriku külge. Sinna on teadaolevalt maetud Manteuffel ise, arvatavasti ka tema abikaasa, kuid teisi maetud inimesi ei ole teada. Arvatavasti pole kabelisse pärast 1772. aastat enam maetud, kui Venemaal hakkasid kehtima kirikutesse ja nende ümbrusesse matmise piirangud. Kiviseintega kabeli alumisel korrusel oli võlvlaega hauakamber, kuhu sai siseneda läbi võlvis oleva luugi. Kirikust viis uks kabelisse. Manteuffeli kabel maapealne osa lammutati ja uks kirikusse suleti kiriku ümberehitamisel 1871–1872. aastal. Pole teada, kas kabelis olnud säilmed viidi ära või jäid need kabeli maa-alusesse ossa. Kultuurimälestis nr 23980 "Kursi kirik"
Sõru kabeliaed

Sõru kabeliaed on Hiiumaal Pärna külas Sõru sadama läheduses asuv kultuurimälestis. Sõru kabel ise oli Emmaste kihelkonna tekkimise ajaks (1866) tarvitamiskõlbmatuks muutunud Emmaste kiriku eelkäija. Kabeliaed tunnistati kultuurimälestiseks kultuuriministri 24.03.1999 määrusega. Kabeliaia territoorium on tasandatud ja korrastatud, säilinud on ainult üks hauaplaat. Kabeliaia täpne ulatus ei ole selge. Sõru kabeliaed kultuurimälestiste riiklikus registris Vaadatud 31.07.2014
Elisabeth Charlotte Motschmann

Elisabeth Charlotte Motschmann, sündinud Baronesse von Düsterlohe (13. oktoobril 1952 Lübeckis) on Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu (CDU) poliitik. Motschmann lõpetas Hamburgis am Hochradi Gümnaasiumi. Seejärel õppis ta teoloogiat, romanistikat ja pedagoogikat Hamburgi Ülikoolis ning Kieli Ülikoolis. 1975–1993 töötas ta vabakutselise ajakirjaniku ja publitsistina. Esmajärjekorras kirjutas ta pere- ja naispoliitika teemadel ning avaldas reportaaže arengumaadest. Seejuures oli ta 1986–1991 raadiojaama Norddeutscher Rundfunk (NDR) ja 1986–1993 Axel Springeri Kirjastuse vabakutseline kaastöötaja. Motschmann on abielus evangeelse teoloogi Jens Motschmanniga, neil on kolm last. Motschmannist sai CDU liige 1970. aastatel. Ta oli 1977–1987 muu hulgas CDU Steinburgi (Itzehoe) maakonna organisatsiooni juhatuse liige, naisliidu Frauen-Union Schleswig-Holsteini liidumaa organisatsiooni aseesimees ning CDU Schleswig-Holsteini liidumaa organisatsiooni juhatuse liige (1977–1981). 1990–2006 oli ta CDU Bremeni liidumaa organisatsiooni aseesimees, 2006. aastal sai ta CDU Bremeni liidumaa organisatsiooni komisjoni esimeheks. Alates 2012. aasta novembrist on ta CDU Bremeni liidumaa organisatsiooni aseesimees. Alates 2012. aasta detsembrist on ta CDU Saksamaa föderaalse organisatsiooni juhatuse liige. 2013. aasta märtsis valiti ta CDU Bremeni liidumaa organisatsiooni tippkandidaadiks 18. Saksamaa Liidupäeva valimistel ja valimisringkonna nr 54 kandidaadiks. Motschmann oli 1991–1999 Bremeni Bürgerschafti (liidumaa parlamendi) liige ja Bürgerschafti CDU fraktsiooni aseesimees. 1999. aastal sai temast siseasjade, spordi ja kultuuri senaatori riiginõunik. 2003–2007 oli ta kultuuri senaatori riiginõunik. Motschmann oli CDU Bremeni liidumaa tippkandidaat 2013. aasta Liidupäeva valimistel; ta valiti CDU liidumaa nimekirjas 18. Saksamaa Liidupäeva koosseisu. Ta on Liidupäeva väliskomisjoni liige ja Liidupäeva CDU/CSU fraktsiooni Balti riikide raportöör. Palju aastaid seisis Motschmann vabatahtliku kohustuse võtmise eest, et kaasata rohkem naisi Saksamaa ettevõtete järelevalvenõukogudesse. 2011. aasta veebruaris andis ta teada, et pärast 10 aastat vabatahtlikku lähenemist pole ikka veel nähtavaid muudatusi toimunud ning ettevõtetes pole märgata arusaavat suhtumist sellesse, mistõttu kogu ettevõtmine tuleb luhtunuks tunnistada. Seetõttu toetab ta nüüd naiste kvoodi seadusega sätestamist eraettevõtete järelevalvenõukogudes. Alates 2009. aastast nõuab Motschmann, et ka naistel oleks võimalus osa võtta Schaffermahlzeitist, traditsioonilisest Bremeni söömaajast, kus kaptenite kõrval on esmajärjekorras esindatud ka Bremeni ettevõtete juhtivtöötajad ja nende külalised. 21. sajandil on naiste kõrvalejätmine sellistelt üritustelt anakronism.
Pakitu

Pakitu (ka Pakito) oli küla Kadrina kihelkonnas. Tänapäeval on endise küla maad Kadrina valla Leikude küla territooriumil nagu ka endise Sorgi küla maad. 1945–1954 eksisteeris ka Pakitu-Sorgi külanõukogu, mis liideti Kadrina külanõukoguga. Pakitu peakraav
Kotra

Kotra on jõgi Leedus ning Valgevenes, Nemunase parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Котра, vene keeles Котра (Kotra), leedu keeles aga Katra. Jõe pikkus on 109 km ja valgla on 2060 km². Jõe langus on 63 m ja lang on 0.2 m/km. Kotra algab Leedust Alytuse maakonnast, voolates algul soode ja metsade vahel. Jõel on seal bifurkatsioon, väiksem haru voolab Ūla jõkke, suurem haru aga Valgevenemaale. Jõe hargnemine leidis aset XIX sajandil. Valgevene territooriumil läbib Kotra Hrodna rajooni Hrodna oblastis. Seal suubub temasse paremalt ka Pyranka. Suurim asula selle jõe kaldal (Skidzieli linn) asub Valgevenes.
Vietnami vapp

Vietnami vapp on Vietnami Sotsialistliku Vabariigi vapp. Vapp on ümmarguse kujuga. Punane taust ja kuldne viieharuline täht on Vietnami Kommunistliku Partei tunnused ja sümboliseerivad Vietnami revolutsioonilist ajalugu ja helget tulevikku. Kuldsed viljakõrred ja hammasratas sümboliseerivad põllumajanduse ja tööstuse koostööd. Vapp võeti praegusel kujul kasutusele Vietnami ühendamise järel 1976. aastal. Enne seda kasutas sarnast vappi Põhja-Vietnam. Vietnami vapiga sarnaseid elemente sisaldab ka Hiina Rahvavabariigi vapp.
David Katoatau

David Katoatau (sündinud 17. juulil 1984 Nonoutis) on Kiribati tõstja. Ta on esimene Kiribati sportlane, kes on võitnud Rahvaste Ühenduse mängudel medali. 2007. aasta maailmameistrivõistlustel saavutas Katoatau kaalukategoorias kuni 85 kg 37 lõpetaja seas viimase koha. 2008. aasta olümpiamängude avatseremoonial Pekingis oli ta Kiribati lipukandja. Tõstmisvõistlustel saavutas ta kaalukategoorias kuni 85 kg eelviimase, 15. koha tulemusega 313 kg. 2010. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Delhis oli ta kaalukategoorias kuni 94 kg neljas. 2012. aasta suveolümpiamängudel avatseremoonial Londonis oli taas Kiribati lipukandja. Tõstmisvõistlustel saavutas ta kaalukategoorias kuni 94 kg 17. koha tulemusega 325 kg. 2014. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Glasgow's võitis ta kaalukategoorias kuni 105 kg kuldmedali tulemusega 348 kg. See oli neil võistlustel Kiribati esimene kuldmedal ja ühtlasi esimene medal. 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros saavutas ta kaalukategoorias kuni 105 kg 14. koha isikliku rekordiga 349 kg. 2014 Glasgow's kuldmedal kaalukategoorias kuni 105 kg Johnston, Neil (30. juuli 2014). "Glasgow 2014: David Katoatau claims first ever Kiribati medal". BBC Sport. Vaadatud 31. juuli 2014. "List of flag bearers, 2012 Summer Olympics opening ceremony" (PDF). Ametlik koduleht. Vaadatud 1. august 2014. "Glasgow 2014 - Men's 105kg Group A". Ametlik koduleht. Originaali arhiivikoopia seisuga 1. august 2014. Vaadatud 1. august 2014.
Tyler Oakley

Matthew Tyler Oakley (sündinud 22. märtsil 1989) on ameeriklasest YouTube'i sisulooja ning LGBT noorte eest võitleja, keskendudes geipoliitikale ja popkultuurile. Oakley hakkas videoid tegema 2007. aastal. Tema esimene video on 2019. aasta seisuga kogunud üle poole miljoni vaatamise YouTube'is. Oma esimese video laadis ta üles esimesel aastal Michigani riiklikus ülikoolis õppides. 2015. aasta aprilli seisuga oli ta kahe kanali (Tyler Oakley ja extratyler) peale kokku teinud üle 380 video, kogunud üle 396 miljoni vaatamise ning 7,3 miljoni tellija. Ta on ühiskanali 5AwesomeGays endine liige, kus ta rohkem kui kolm aastat igareedeseid videoid üles laadis. Teda nimetatakse üheks mõjuvõimsaimaks YouTube'i sisuloojaks. Ta esines 2014. aasta dokumentaalsarja "Frontline" uurivas reportaažis "Generation Like". Veebisait SocialBlade, mis koostab YouTube'i ja Instagrami kontode reitinguid, asetas Oakley YouTube'i kanali 2014. aasta novembri seisuga A-tasemele. Ta oli samal ajal tellijate järjestuses 87. kohal, videote vaatamise järjestuse 844. kohal ja SocialBlade'i edetabelis 242. kohal.
Niidu-võrkliblikas

Niidu-võrkliblikas (Melitaea athalia) on koerlibliklaste (Nymphalidae) sugukonda kuuluv liblikas. Teda on leitud Lääne-Euroopast kuni Jaapanini. Kuulub Saksamaal ja Inglismaal ohustatud liikide hulka. ♂ ♂ △ ♀ ♀ △ M. a. athalia M. a. norvegica Aurivillius 1888 M. a. celadussa Frühstorfer 1910 M. a. dictynnoides (Hormuzaki 1898) M. a. lucifuga (Fruhstorfer 1917) M. a. reticulata Higgins 1955 M. a. baikalensis (Bremer 1961) M. a. hyperborea Dubatolov 1997 Melitaea athalia celadussa ♂ ♂ △ ♀ ♀ △
Łasosna

Łasosna või Lasosna on jõgi Poolas ja Valgevenes, Nemunase vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Ласосна, ka Ласасянка (Łasasianka, transkribeerituna Lasasjanka), poola keeles aga Łosośna. Jõe pikkus on 46 km ja valgla on 4680 km². Jõe lang on 1,1 m/km. Łasosna algab Poolast, jõe pikkus Poola territooriumil on 23,9 kilomeetrit. Edasi voolab jõgi läbi Hrodna oblasti Hrodna rajooni. Seal suubub temasse ka Kamenka jõgi. Suurim asula selle jõe kaldal on Valgevenes jõe suudmes asuv Hrodna linn.
Saara

Saara oli Aabrahami naine ja Iisaku ema.
Svisłači jõgi

Svisłač ehk Svislatš on jõgi Poolas ja Valgevenes, Nemunase vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Свіслач, vene keeles Свислочь (Svislotš) ja poola keeles Świsłocz. Jõe pikkus on 137 km ja valgla on 1750 km². Jõe langus on 82,2 m ja lang on 0,6 m/km. Svisłači jõgi algab Valgevene Svisłači rajoonis Svisłači linna lähedalt. Ülemjooksul on jõesäng maaparandustöödega kraavitatud. Mõnda aega voolab Svisłač Poola-Valgevene piiril, seal suubub temasse paremalt Bierastavičanka. Kui Svisłač taas Valgevene territooriumile jõuab ja Bierastavica rajooni läbib, järgneb lõik, kus jõe säng on 30,6 kilomeetri ulatuses maaparandustöödega õgvendatud. Sellel lõigul suubuvad Svisłačisse vasakult Nietupa ja Indurka. Alamjooksul suubub Svisłačisse vasakult veel Łašanka, jõgi läbib seal Hrodna rajooni. Valgevene territooriumil läbib Svisłač Hrodna oblasti. Suuremad asulad jõe kaldal on Svisłači linn jõe ülemjooksul ja Svisłači asula jõe suudmes.  Svisłači jõgi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis