laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tümpanon

Tümpanon on kreeka või rooma templi kolmnurkne viiluväli, mis on kaunistatud ornamendi või skulptuuridega. Keskaja arhitektuuri kontekstis on tümpanon portaali osa, arhivoldiga piiratud poolringikujuline ehispind ukseava kohal, sageli reljeefidega kaunistatud. Silluskaare ja rõhtsalt sillatud ukseava vahele jääv kaareväli osutab Kreeka ja Rooma portaalitüübi kompromisslahendusele: viiluväli kaunistati hoonega sisuliselt seotud kompositsiooniga. Lääne-Euroopa suurte katedraalide tümpanoni toetab kesksammas (prantsuse keeles trumeau). Eesti keskaegses arhitektuuris tümpanoniga kirikuid ei leidu. Klassitsistlike ja historitsistlike frontooniga ehitiste viiluvälja puhul eesti keeles sõna tümpanon ei kasutata. Raamitud pinda maalingu või reljeefi jaoks portaali või ukse kohal nimetatakse renessansis ja barokis suprapordiks. Mükeene Lõvivärava tümpanon Zeusi templi idaviilu tümpanoni figuurid arheoloogiamuuseumis Olümpias Panteoni sissekäik Roomas ukse kohal oleva ümara väljaga Conquesi Sainte-Foy kloostrikiriku tümpanon Püha Elisabeti kiriku tümpanon, Marburg Portaal Supraport Romaani kunst Gooti kunst Dictionnaire raisonné de l’architecture française du XIe au XVIe siècle Antiigileksikon, 2., lk 243 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. august 2018. Vaadatud 25. augustil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Eesti arhitektuur: Oskussõnastik, lk 29. 1993 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. august 2018. Vaadatud 25. augustil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Eesti arhitektuur: Oskussõnastik, lk 23. 1993
Haritorn

Haritorn on dekoratiivne tornikiivriga miniatuurtorn, mis paikneb ehitiste katuse harjal. Romaani ja gooti sakraalarhitektuuris asetseb haritorn pikihoone ja ristlöövi ristumise kohal ning toetub katuseharjal sarikatele. Haritorne leidub ka hilisemast ajast ning neid on kasutatud ka profaanarhitektuuris, näiteks mõisate häärberitel ja väravaehitistel ning raekodadel. Tartu raekoja haritorn Sagadi mõisa värava haritorn Eesti arhitektuur. Oskussõnastik. Kirjastus Valgus 1993.
Lehvikvõlv

Lehvikvõlv on hilisgootikale iseloomulik keerukas võlvitüüp, mille puhul arvukad roided koonduvad lehvikutaoliselt toele (piilarile, sambale või konsoolile) ühtlaseks kimbuks. Kumera joonega piiratud "lehvikute" vahelisse laeossa kujundati sageli täht- või võrkvõlvlae taoline roidestik. Lehvikvõlvi esines tihti inglise gootikas, eriti perpendikulaarstiilis ja sellest mõjutatud Saksa ordu ehituskunstis. Winchesteri katedraali külglöövi lehvikvõlv Nelitise laterna lae lehvikvõlvid Canterbury katedraalis Lehvikvõlvid Gloucesteri katedraali ristikäigus Ripp-päiskividega lehvikvõlvid Westminster Abbeys Malborki linnuse suur refektoorium Ordumeistri eluruumi lehvikvõlviga lagi Cēsise ordulinnuses. 15. sajandi lõpp või 16. sajandi algus Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001 Tehnology of fan vault Fan Vault lessons for contemporary structures
Plint

Plint on skulptuuri postamendi, samba või piilari nelinurkne alusplaat (Toscana samba puhul ümmargune).
Korstnapits

Korstnapits on katusest väljaulatuv korstna osa. Vanade korstnapitside puhul tuleb vältida nende varisemisohtlikuks muutumist. Mõranenud ja viltu vajunud korstnad on eriti ohtlikud tugeva tuule korral. Korstnakivide pinna murenemist põhjustavad nii äärmuslikud ilmastikuolud kui ka vale hooldus. "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 09.05.2019) Mari Loit "Korstnad ja korstnapitsid" http://www.nokitse.ee/failid/pdf/korstnapits%20tyybid%20ja%20hooldus.pdf
Chinoiserie

Chinoiserie (prantsuskeelsest omadussõnast chinois, 'hiina') oli Hiina ja Ida-Aasia kunsti euroopalik tõlgendamine, eriti dekoratiivkunstis, aiakujunduses, arhitektuuris, kirjanduses, näitekunstis ja muusikas. See tekkis 17. sajandil ja sai eriti populaarseks 18. sajandil seoses kaubavahetuse edenemisega Hiina ja Ida-Aasiaga. Stiilina oli see seotud rokokoostiiliga. Mõlemat iseloomustab külluslik dekoratsioon, asümmeetria, keskendumine materjalidele ja stiliseeritud loodusele, jõudeolekule ja naudingutele, kuid chinoiserie keskendus teemadele, mida peeti "hiinalikeks". Algselt said Hiina kunst ja käsitöö Euroopas tuntuks tänu jesuiitidest misjonäridele, kes 16. sajandi esimestel kümnenditel saabusid tolleaegsesse Portugali kolooniasse Macausse. Jesuiidid saatsid Euroopasse raamatuid, puugravüüre ja pilte ning portugallased hakkasid Hiinast importima lakkesemeid ja portselani (mida inglise keeles nimetatakse siiani "China", 'Hiina') Kuna suurem osa neist misjonäridest ja õpetlastest polnud kunagi oma silmaga ehtsaid Hiina maale näinud, rääkimata oskusest neid kunstiteostena hinnata, oli enamus sel ajal Euroopas ringluses olnud maalidest ja gravüüridest segu Hiina ja Lääne elementidest ja suuresti jesuiitide ja nende õpetlaste fantaasia viljad. Need kordasid ikka ja jälle samu elemente, püüdes Euroopa maitsele meelepärased olla. Igatsusest eksootika järele ja Hiina kunsti puudulikust tundmisest kujuneski 17. ja 18. sajandi Euroopas chinoiserie fenomen. 17. sajandi alguses panid hollandlased koostöös Briti Ida-India Kompaniiga aluse omaenda kaubandusteedele Hiinast Euroopasse ja juba 1603. aastal ilmus sinivalge Hiina portselan Hollandi maalidele. Terminit chinoiserie kasutatakse, kui peetakse silmas Euroopa dekoratiivkunsti ja käsitööd, mis kasutab Hiina motiive või stiile. Seda võib leida gobeläänidel, tapeetidel, tekstiilidel, vaasidel, portselanil, mööblil ja lakkesemetel. Kasutati palju kuldamist ja lakkimist, palju sinise ja valge kooslust (Delfti keraamika), asümmeetrilisi vorme ning idamaade figuure ja motiive. Ida kultus valmistas Euroopat ette vastu võtma suuremat mitteametlikkust aiakujunduses. 18. sajandil ilmusid Euroopa parkidesse gazebod, pagoodid ja teepaviljonid. Entusiasmi kõrgpunkt saabus 18. sajandil, kui chinoiserie'd sai lihtsa vaevaga kombineerida rokokoostiiliga. Viini chinoiserie näide, 1799. Firenze portselanimuuseum Seinatapeet (u 1765) lõuendile käsitsi maalitud chinoiserie ja rokokoo-ornamentidega Medici portselanist pudel Hiina maja Sanssouci lossi aias Chinoiserie mõju rauges 19. sajandil, kui Hiina ja Ida-Aasia stiilidele ilmusid konkureerivad eksootilised Türgi, Egiptuse, Gooti ja Kreeka stiilid. Laad sai lühiajalise taassünni osaliseks 1930. aastate sisekujunduses. Uusklassitsismi tulekuga Euroopa kunsti kaotas chinoiserie oma relevantsuse, kuigi on oluline toonitada, et sääraste Hiina stiilis motiivide ja muu kasutamine ei olnud seotud siira huviga Hiina kunsti vastu. Chinoiserie rahuldas igatsust eksootiliste asjade järele ja kuna sügavamat mõistmist tegelikult taga ei aetud, piirdus see enamasti pealiskaudsete Lääne arusaamadega Hiina esteetikast.
Konstruktivism (kunst)

Konstruktivism on kunstistiil (sealhulgas arhitektuuristiil), mis tekkis aastatel 1913–1921 Venemaal. Konstruktivism kasvas välja kubismist ja futurismist. Aleksander Rodtšenko, Kazimir Malevitš, Vladimir Tatlin, Oleksandra Ekster, Vassili Kandinsky, Robert Adams, El Lissitski ja Laszlo Moholy-Nagy. Vladimir Majakovski plakat ROSTA aknad El Lissitski "Proun Vraštšenija", ca 1919 1931. aastal ehitatud kultuurimaja Eesti Entsüklopeedia
Muna (Oro)

"Muna" on J. Oro (Julius Oengo) lasteraamat. Raamatu esmatrükk ilmus 1938. Lilian Härmi illustreerituna ilmus see 1975. aastal kirjastuses Eesti Raamat, kordustrükid tehti 1983 ja 2015 (ASi Ühinenud Ajalehed kirjastus). Raamat on trükitud tugevale papile. "Muna" on tõlgitud soome, ungari, vene, hollandi ja rootsi keelde. Ema keetis Ainole muna. Aino pakkus muna koerale ja kassile ning jättis pool muna pingile. Harakas tuli ja viis muna pingilt minema. Aino oli kurb, aga kana lubas talle uue muna muneda. "Kultuslik papiraamat „Muna” läks uuele ringile" 60+, 3. aprill 2015 "Aeg läheb, aga muna jääb ikka munaks" Sakala, 4. aprill 2015
Valjala valla lipp

Valjala valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Valjala valla lipp. Lipp kinnitati 23. mail 1996 ning õnnistati sama aasta 2. juunil. Valjala valla lipuks on ristkülikukujuline vapilipp. Sinise kanga vardapoolsel küljel valge vertikaalne laid, mis moodustab lipu pikkusest 1/3. Sinisel väljal on kanga alaservast tõusev ümarakaareline Valjala kiriku portaal, selle kohal pügalristi kujulise ruudustikuga roosaken ja portaali saatena ümarkaarelised kirikuaknad 1+1. Lipu normaalsuurus on 100×150 cm ning pikkuse ja laiuse suhe 2:3. Lipul on kujutatud Valjala kiriku omapärane esisein. See kirik on Saaremaa vanim kirik, Valjala maalinnas võtsid saarlased 1227 vastu ristiusu. Valjala valla vapp Valjala valla sümboolika valla kodulehel Valjala valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Amy

Amy on naisenimi. "Amy", 1981. aasta Walt Disney stuudio mängufilm, nimiosas Jenny Agutter "Amy", 1997. aasta Austraalia film "Amy", 2013. aasta õudusfilm "Amy", Amy Winehouse'ist rääkiv 2015. aasta dokumentaalfilm ja ka soundtrack-album Amy, vald Oise'i departemangus Amy, inkorporeerimata ala Kansases "Amy", Elton Johni singel albumilt "Honky Château" Amy Records, USA plaadifirma Aimee Amie Ami
Orkaani silm

Orkaani silm on võimsa troopilise tsükloni kese, tüüpilise läbimõõduga 30 - 65 km, selge taevaga ala, mida ümbritseb võimsate rünkpilvede sein. Silma keskmes on tuulevaikus, silma ringjal äärealal, pilvisuse seina lähedal, puhub tuul juba tugevamalt. Silma vähim täheldatud läbimõõt on 3,7 km, suurim 370 km. Tsükloni silmas olevale vaatlejale jääb mulje, nagu asuks ta kaevus, sest silma ümbritsev vertikaalne pilvevall võib kuni 12 km kõrguseni ja enamgi ulatuda.
Tiit Krutob

Tiit Krutob (a-ni 1990 Tiit Krutov; sündinud 14. augustil 1963 Tallinnas) on endine eesti allveeujuja. Ta lõpetas 1981. aastal Tallinna 4. Keskkooli. Ta alustas ujumistreeninguid 1972. aastal ning jätkas 1974. aastal allveesporditreeningutega Õnne Pollisinski juhendamisel. Ta tuli aastatel 1983–1985 kiirusaladel 4 korda Eesti NSV meistriks ning sai 1980. aastal meistersportlase nimetuse. Ta kuulus 1993. aastal 100 km lestaujumises Guinnessi rekordi ajaga 13:40.18 püstitanud teatevõistkonda. Ta tuli 1998. aastal allveeorienteerumise maailmameistrivõistlustel meeskonnaharjutuses pronksile. Ta töötas hiljem vetelpäästjana ja sukeldumisinstruktorina. Tiit Krutobi õde on endine allveeujuja Tiina Krutob, tema endine abikaasa on endine allveeujuja Piret Krutob. Biograafia ESBL-is (vaadatud 31.10.2015) Biograafia ESBL-is
Partsi mõis

Partsi mõis (saksa keeles Pardas) oli Hiiu-Suuremõisa mõisa kõrvalmõis Pühalepa kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi jääb mõisa ala Hiiu maakonda Hiiumaa valda. Mõis asutati 1620. aastatel. Mõisa lihtne ja väike viilkatusega ühekorruseline peahoone ehitati 19. sajandi lõpul. Mõisa ehitistest on säilinud ka Partsi mõisa tuuleveski. Partsi mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 31.10.2015) Partsi mõis Eesti mõisaportaalis
Vastse-Kuuste valla lipp

Vastse-Kuuste valla lipp on Põlva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Vastse-Kuuste valla lipp. Lipp kinnitati 22. augustil 1998. Vastse-Kuuste valla lipuks on ristkülikukujuline trikoloor, mis koosneb sinisest, rohelisest ja valgest ühesuurusest horisontaalsest värvilaiust. Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm. Laiuse ja pikkuse suhe 7:11. Vastse-Kuuste valla vapp Vastse-Kuuste valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Kiideva mõis

Kiideva mõis (saksa keeles Kiwidepäh) oli rüütlimõis Ridala kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Haapsalu linna territooriumile.. Mõis asutati 17. sajandi algul. Mõisa kahekorruseline puust peahoone ehitati arvatavasti 19. sajandil. Peahoone on pikka aega seisnud tühjana. Mõis kuulus läbi aegade Kursellide, Ungern-Sternbergide, Albedyllide, Wartmannide, Dellingshausenite, Gernetide, Stackelbergide, Ungern-Sternbergide suguvõsa liikmetele. Kiideva mõis kuulus 20. sajandi alguses von Tollidele ja enne Eesti iseseisvumist omandas selle parun Hugo Dietrich Alexander von Tollilt, majandustegelane ja Tallinna linnavolinik Villem Pinkovski. Kiideva mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 31.10.2015) Vana tamm, Stockholms-Tidningen Eestlastele, 31 detsember 1955 Kiideva mõis Eesti mõisaportaalis Kiideva mõis (Ridala khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Itaalia pruut

"Itaalia pruut" (hispaania keeles "Muchacha italiana viene a casarse") on Mehhiko seebiooper, mis oli eetris Mehhiko televisioonis 20. oktoobrist 2014 kuni 21. juunini 2015. Eestis näidati sarja Kanal 2 vahendusel alates 2. novembrist 2015. Peaosi mängivad seriaalis Livia Brito, José Ron, Nailea Norvind ja Mike Biaggio. Sarja keskmes on imekaunis, ent vanemateta jäänud Itaalia neiu, kes sõidab koos oma haige õega Mehhikosse paremat elu otsima, kuid kohtab siis seal oma tõelist armastust. Fiorella Bianchi (Livia Brito) on kena Itaalia neiu, tõeline romantik ja unistaja, kes on terve elu pidanud oma haige isa ja õe eest hoolt kandma. Fiorella ema suri, kui tüdruk oli väga väike, tema nooremal õel Giannal on südamehaigus ja isa Mariol tõsine kopsutõbi. Fiorella töötab päevad ja ööd koristajana ning kolmekesi koos elavad nad pisikeses kehvas üüritoas. Sellest hoolimata oskab Fiorella suurelt unistada. Neiu on kindel, et kunagi ta abiellub ja pulmapidu tuleb majesteetlik. Kord koduteel kohtab Fiorella kena noormeest, kellesse armub kõrvuni, kuid keda ta enam kunagi ei usu uuesti nägevat. Ühel saatuslikul päeval Fiorella vallandatakse töölt ja tema isa sureb. Et tütred üksinda hätta ei jääks, oli isa jõudnud teha kokkuleppe oma vana tuttava Vittorioga, et mees neid pärast tema surma aitaks. Mehhikos elav Vittorio saadabki tüdrukutele abi, kuid teeb seejuures ka kummalise ettepaneku – ta palub Fiorellat, kes pole mehega kunagi silmast silma kohtunud, endale naiseks. Vittorio, kuigi ise juba vana mees, saadab Fiorellale pildi oma noorusajast. Pilt meeldib Fiorellale ja ta otsustab sõita Mehhikosse, et seal Vittorioga abielluda ja nii oma elu muuta. Mehhikos ootavad õekseid Fiorellat ja Giannat ees suured seiklused. Läbi juhuse kohtab Fiorella taas kunagi Itaalias silmatud nägusat noormeest, kes juhtub olema rikka perekonna ärimehest võsuke Pedro Àngeles (José Ron). Saatuse tahtel juhtub Fiorella olema tunnistajaks sündmusele, mille Pedro soovib maha vaikida. Noorte elusaatus põimub, ent esialgu mitte nii, nagu Fiorella seda sooviks. Samal ajal ootab eakas Vittorio, et Fiorella täidaks lubaduse temaga abielluda. Livia Brito – Fiorella Bianchi José Ron – Pedro Ángeles Isela Vega – Eloísa Ángeles Nailea Norvind – Federica Ángeles Mike Biaggio – Osvaldo Ángeles Ela Velden – Gianna Bianchi José Pablo Minor – Gael Ángeles Eleazar Gomez – Benito Segura Paula Marcellini – Roxana Rivera Ricardo Blume – Mario Bianchi Fernando Allende – Sergio Ángeles Francisco Gattorno – Aníbal Valencia Raquel Garza – Adela Enrique Rocha – Vittorio Dragone César Bono – Reynaldo Segura Claudio Baez – Máximo Ángeles Maribel Guardia – Julieta Mimi Morales – Sonia Ángeles Jessica Coch – Tania Casanova Lourdes Munguía – Joaquina Sol Mendez Roy – Diana Alarcón Salvador Pineda – Dante Dávalos Arturo Garcia Tenorio – Fidel Alicia Encinas – Libia Alarcón Dobrina Cristeva – Belinda Candela Márquez – Aitana de la Riva Carmen Rodríguez – Celeste de la Riva José Antonio Barón – Benigno de la Riva
Udine

Udine on linn Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas, endise Udine provintsi halduskeskus. Udine asub Friuli ja kogu Itaalia kirdepiiril, keset Alpide-eelset tasandikku. Varem oli Udinel oma asukoha tõttu strateegiline tähtsus, sest sealt kontrolliti põhja pool paiknevate Sainfritzi ja Pontebba kuru kaudu Itaaliat ja muud Euroopat ühendavat liiklust. Tänapäeval on Udine peatuspunktiks paljudele Alpidesse suunduvatele suusatajatele ja matkajatele. Arheoloogilised leiud lubavad Udine asustust dateerida II aastatuhandesse eKr. Kirjalikes allikates on linna esimest korda mainitud 983. aastal, mil keiser Otto II määras Udine kindluse koos paari teise valdusega Aquileia perekonna omandisse. 1420 läks linn koos ülejäänud Friuli aladega Veneetsia vabariigi valitsemise alla. Sellest ajast kattub ajalugu põhiosas Veneetsia omaga. Veneetsia perioodil on ehitatud põhiosa linna paleedest. Rikkad perekonnad meelitasid sinna oma aja parimaid kunstnikke, näiteks Andrea Palladio 16. sajandil ja Giovanni Battista Tiepolo 18. sajandil. 1472–1499 ründasid Udine linna ja selle ümbruskonda korduvalt türklased. Aasta 1511 oli Udine jaoks kohutav aasta (annus horribilis), kui toimus verine talurahvaülestõus, millele järgnesid maavärin ja katkupuhang. Pärast Veneetsia vabariigi lõppu 1797. aasta Campoformio lepingu tulemusel läks Udine koos teiste Friuli aladega Austria valdusse, kuhu jäi kuni 2. oktoobrini 1866, mil sealsed alad läksid Itaalia kuningriigi koosseisu. Udine ajalooline kesklinn on koondunud Piazza della Libertá ümber. Udine toomkirik (Duomo) romaani ja gooti stiilis. Näha võib Tiepolo maale ja freskosid. Kiriku juurde kuulub kaheksakandiline kellatorn. Oratorio della Purità kirik San Francesco kirik romaani stiilis Palazzo del Commune Veneetsia gooti stiilis, ehitatud 1448–1456 Palazzo Arcivescovile; peapiiskopi palee Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it Udine valla koduleht (itaalia keeles)
Letner

Letner (saksa keeles Lettner, ladina keeles lectorium ettelugemiskoht kirikus) on võidukaare alla või ette ehitatud massiivne inimkõrgune kuni peaaegu ruumi kõrgune vahesein, mis eraldab vaimulikele ja kõrgaadlile määratud kooriruumi rahvale kuuluvast pikihoonest. Letneri seinal on üks või mitu läbipääsu, seina ees paiknes tavaliselt rahvast teenindav Püha Risti altar ja ülal kattis kogu seinapealse puldiga rõdu, kust loeti ette evangeeliumi või epistlit ja esitati liturgialaul. Letnerid muutusid 13. sajandil tavaliseks eriti toomkirikutes ning kloostreile ja muudele eriorganisatsioonidele kuulunud kirikuis; likvideeriti üldiselt 16. sajandil. Paiguti esines letnereid ka Eestis (näiteks Keila, Valjala ja Koeru kirikus). Samuti on andmeid Järva-Jaani letneri kohta. Tänapäevani on letner alles Ridala kirikus. Triumfirist hilisromaani letneril Wechselburgi kloostri Püha Risti kirikus, 1230–1240 Brou klooster. Kivist letner Letner gooti stiilis, Püha Peetri kirik Löwenis Belgias Magdeburgi toomkiriku kivist kõrge lugemispuldiga letner Zürichi Peetri kiriku letner kantsliga Ridala kiriku renessanss-stiilis letner (Berendt Lorenz) Koorivõre Ikonostaas Templon Arhitektuuri oskussõnastik. Kirjastus Valgus 1993 Letner. Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse koduleht
Auhoov

Auhoov (prantsuse keeles cour d’honneur), lossi paraadhoov, paikneb peakorpuse (corps de bâtiment) ees kahe külgtiiva vahel, on iseloomulik barokkansamblitele. Kolme hoonetiivaga piiratud, kuid fassaadiküljel avatud esindushoov barokklossi ees. TEA entsüklopeedia 3. köide, 2009 lk. 121. Arhitektuuri oskussõnastik. Kirjastus Valgus 1993.
Parter

Parter võib tähendada järgmist: Parter (aiakunst), regulaarselt kujundatud ilupeenardega pargiala Parter (teater), teatri- või kontserdisaali põrand ja selle istekohad Parter (maadlus), põlvili, kõhuli, külili või sillaasend maadluses
Oranžerii

Oranžerii (prantsuse keelest orange, 'apelsin'), apelsinikasvuhoone. Levis 16. sajandil Põhja-Euroopas; alates barokkstiili valitsemisest 17. sajandil kujunes aia- ja pargikunstis iseseisvaks ansamblitüübiks. Tuntuimad on oranžeriid Versailles’s (J. Hardouin-Mansart), Dresdeni Zwinger (M. O. Pöppelmann, 1711–1722), Potsdami Sanssouci (1851–1860) oranžerii, lossipargis asuv kasvuhoone 17. ja 18. sajandil. Arhitektuuri Oskussõnastik. Kirjastus „Valgus“ 1993. Eesti Entsüklopeedia VE, 2006 Kadrioru pargi oranžerii valmib plaanitust aasta hiljem, Postimees, 30. juuli 2024
Domeen (maavaldus)

Domeen oli feodalismis maahärra poolt majandatav maavalduse osa. Kuninga pärusvalduseid nimetati kuninga domeeniks.
Manuel Contreras

Juan Manuel Guillermo Contreras Sepúlveda (4. mai 1929 Santiago – 7. august 2015 Santiago) oli tšiili sõjaväelane. Aastatel 1973–1977 oli ta Augusto Pinocheti moodustatud Riikliku Luurevalitsuse (DINA) ülem. Ta osales Augusto Pinocheti hunta oponentide vastu suunatud aktsioonides, millest tuntuim oli operatsioon Cóndor. Operatsiooni tuntuimateks sooritusteks olid endise Tšiili armee ülemjuhataja Carlos Pratsi (1915–1974) ja tema naise tapmine Buenos Aireses ning sotsialistliku poliitiku (Salvador Allende valitsuse ministri) Orlando Letelieri (1932–1976) ja tema sekretäri tapmine Washingtonis. Aastal 1993 mõisteti ta süüdi Orlando Letelieri mõrvas ja talle mõisteti 7-aastane vanglakaristus, ta põgenes riigi lõunaossa, kuid kaks kuud hiljem ta arreteeriti ja paigutati sõjaväe vanglasse. Aastal 2008 mõisteti ta süüdi Carlos Pratsi ja tema naise mõrvas ja talle mõisteti kahekordne eluaegne vanglakaristus.
Turve

Turve (saksa keeles Geleit) oli keskajal võimuorgani (näiteks rae) või -isiku (näiteks maahärra) poolt turbekirjaga või relvastatud saatesalgaga teelisele tagatud kaitse. Tallinna raad pidas turvatud isikute üle arvet, koostades Tallinna turberaamatuid. Eesti entsüklopeedia. 9. köide: SUN–TÜRG. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1996, lk 634.
Erich Mückenberger

Erich Mückenberger (8. juuni 1910 Chemnitz – 10. veebruar 1998 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane. Erich Mückenberger oli pärit töölisperekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1924–1927 masinalukksepaks. Juba 1924. aastal astus ta sotsialistliku noorsoo-organisatsiooni Sozialistische Arbeiter-Jugend. 1927. aastal sai temast Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. 1929–1930 õppis ta tekstiilitööstuse kõrgemas kutsekoolis ja töötas kuni 1930. aastani lukksepa ja kangruna. 1928–1932 oli ta sotsiaaldemokraatliku noorteorganisatsiooni "Reichsbanner" Chemnitzi piirkonnaorganisatsiooni juht. Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel läks Erich Mückenberger 1933. aastal põranda alla ja tegi illegaalset parteitööd. 1934. aastal ta arreteeriti ja paigutati Sachsenhauseni koonduslaagrisse, kust ta vabanes 1936. aastal. 1938. aastal vahistati ta uuesti ja mõisteti 10 kuuks vangi. 1942–1945 teenist ta Wehrmachti trahvipataljonis. 1945. aasta jaanuaris sai ta haavata. 1945. aasta aprillist kuni augustini oli ta Inglise sõjavangis. Sõjavangist vabanemise järel töötas Mückenberger lühikest aega 1945. aasta augustist kuni novembrini Hannoveris masinaehitustehases töölisena. Seejärel pöördus Mückenberger Chemnitzisse tagasi, kus ta töötas Antifašistliku Bloki sekretärina ja Töölisklassi Ühtsuse Loomise Büroo sekretärina. Pärast sotsiaaldemokraatide ja kommunistide sundliitmist sai temast 1946. aasta aprillis Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei liige. 1946–1948 kuulus ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Chemnitzi ja Saksimaa piirkonnaorganisatsioonide juhtkonda. 1949–1953 oli Mückenberger Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Tüüringi ja Erfurdi piirkonnaorganisatsioonide esimene sekretär. 1950–1989 oli Erich Mückenberger Rahvakoja (parlamendi) liige, alates 1971. aastast oli ta Rahvakoja presiidiumi liige ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei fraktsiooni esimees. Alates 1950. aasta juulist oli Erich Mückenberger Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige ja Poliitbüroo liikmekandidaat, alates 1958. aasta juulist Poliitbüroo liige. 1971–1989 oli ta Partei Keskkontrollikomisjoni esimees. Lisaks oli ta 1978–1989 Saksa-Nõukogude Sõprusühingu esimees. 8. novembril 1989 astus Erich Mückenberger koos kogu Poliitbürooga ametist tagasi. 1990. aasta jaanuaris heideti ta Demokraatliku Sotsialismi Parteist välja. 1995. aasta novembris algatati tema suhtes kriminaalasi seoses Saksa DV piiriületajate tapmise ja piirirežiimi kehtestamisega. 1996. aastal lõpetati kriminaalasi tema suhtes seoses vastutusvõimetuks tunnistamisega. Erich Mückenberger : deutscher Politiker (DDR); Politbüromitglied der SED (1958-1989) Munzinger SED-Führungsgremien :Übersicht über die Mitglieder und Kandidaten des Politbüros des ZK der SED (1949-1989) Bundesarchiv. SED- und FDGB-Archivgut Mückenberger, Erich * 8.6.1910, † 10.2.1998 :Mitglied des Politbüros des ZK der SED, Vorsitzender der ZPKK u. der DSF Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur