laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Andrea del Verrocchio

Andrea del Verrocchio (umbes 1435 Firenze –1488 Veneetsia), sünninimega Andrea di Michele di Francesco di Cione, oli itaalia skulptor, kullassepp ja maalikunstnik, kes töötas Lorenzo de' Medici õukonnas Firenzes. On vähe maale, mida saab omistada temale täie kindlusega, ent tema stuudios õppis mitmeid olulisi kunstnikke, teiste hulgas Leonardo da Vinci, Pietro Perugino ja Lorenzo di Credi. Suurema tuntuse saavutas ta skulptorina ning tema viimast tööd, Bartolomeo Colleoni ratsamonumenti Veneetsias, peetakse vaieldamatult šedöövriks. Bartolomeo Colleoni ratsamonument Leopardi pronksivalu "Madonna koos istuva lapsega" "Madonna lapsega" (töökoda) "Kristuse ristimine" Andrea del Verrocchio ja Leonardo da Vinci teos "Püha Moonika" "Kristus ja püha Toomas" "Taavet" World Gallery of Art. Elulookirjeldus ja valik reproduktsioone (inglise keeles) vaadatud 2012-04-19 Andrea del Verrocchio teoses "Kunstiajalugu" (inglise keeles) vaadatud 2012-04-19 Andrea Verrocchio: 16. sajandi biograafia, Vasari. Separaat Vasari "Vitest" (pole täielikult usaldatav) (inglise keeles) vaadatud 2012-04-19 Verrocchio töid avaldavate saitide loend (inglise keeles) vaadatud 2012-04-19
Aleksandr Ignatenko

Aleksandr Ignatenko (sündinud 29. märtsil 1963) on endine Nõukogude Liidu maadleja. Ta on kahekordne maailmameister ja Euroopa meister Kreeka-Rooma maadluses. Ta võistles kolmedel olümpiamängudel, kuigi ta oli alati üks oma kehakaalu favoriitidest ei suutnud ta kordagi medalit võita. 1988. aastal Sŏulis – 4. koht 1992. aastal Barcelonas – 4. koht 1996. aastal Atlantas – 19. koht. Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 1986. aastal saavutas ta teise koha. Ta võitis Grand Prix of Germany 1988. aastal esikoha. Aleksandr Ignatenko veebisaidil Olympedia (inglise)
Otto Magnus von Stackelberg (1704–1765)

Otto Magnus von Stackelberg (ristitud 2/15. veebruaril 1704 Tallinnas – 11/22. mai 1765) oli Vene riigitegelane ja sõjaväelane. Otto Magnus Stackelberg sündis pere teise lapsena Tallinnas, kuhu tema vanemad Carl Wilhelm von Stackelberg (?–1711 Tobolsk) ja Anna Elisabeth (sünd Essen) olid sõja eest varjunud. Täisealiseks saades võttis Otto Magnus üle varakult, Tobolskis Venemaal sõjavangina, surnud Rootsi sõjaväelasest, kaptenist isa mõisad. Otto Magnus von Stackelberg oli Eestimaa rüütelkonna maanõunik ning 1747–1753 Eestimaa rüütelkonna peamees. Elu viimastel aastatel oli ta sidemetes Venemaa keiserliku õukonnaga. Peeter III nimetas ta oma Holsteini kaardiväe kindralmajoriks. Aastal 1731 ostis ta Purtse ja Väike-Pungerja mõisa. Aastal 1732 müüs ta Väike-Pungerja ja ostis selle asemel naabruses asuva Püssi mõisa, mis sai edaspidi tema valduste keskuseks. 1735 kolis Otto Magnus elama Purtsesse ja 1740 Püssi mõisa. Seejärel asus ta oma valdusi uue elukoha naabermõisate arvel laiendama. Teiste hulgas ostis ta 1750 Conrad Adolph Freytag von Loringhovenilt 13 000 rubla eest Püssiga vahetult piirneva Kohtla mõisa. Peagi ulatusid Otto Magnuse valdused 300 ruutverstani, nii et temast sai üks Eestimaa suuremaid maaomanikke. Kuni 1750 Jõe mõis Kuni 1751 Kudina mõis 1720– Lümandu mõis Hageri kihelkonnas, kaasomandis võõrasisa maanõunik Adam Johann Uexkülliga (1662–1729) 17.02.1728–16.02.1733 Kaarepere mõis 22.03.1731–11.05.1765 Purtse mõis 22.03.1731–06.03.1732 Väike-Pungerja mõis 03.03.1732–11.05.1765 Püssi mõis Enne 1744–1748 Vana-Sõtke mõis 05.03.1748–11.05.1765 Pagari mõis 05.03.1748–11.05.1765 Jõetaguse mõis 05.03.1748–11.05.1765 Väike-Pungerja mõis 28.06.1748–11.05.1765 Atsalama mõis 09.03.1750–enne 1765 Vana-Sõtke mõis 28.03.1750–11.05.1765 Kohtla mõis 23.03.1751–11.05.1765 Hirmuse mõis Enne 1757–11.05.1765 Väike-Soldina mõis Otto Magnus von Stackelberg abiellus 26. märtsil/6. aprillil 1726 Anna Magdalena von Bellingshauseniga, kes oli Pada mõisniku Tönnis Johann von Bellingshauseni tütar. Abielust sündisid: Magdalena Elisabeth von Stackelberg (1725–1777), abiellus Kalvi mõisniku Klaus Gustav von Esseniga Johanna Margaretha von Stackelberg (1728–1760), abiellus Eestimaa rüütelkonna peamehe Friedrich Johann von Ulrichiga Otto Magnus von Stackelberg (1736–1800), Venemaa keisririigi diplomaat Stackelberg Lümandu mõis (Hageri khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Udo Juuno

Udo Juuno (20. september 1908 Kavastu vald, Tartumaa – 8. aprill 1996 Stockholm) oli eesti õpetaja. Ta õppis aastail 1942–1943 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas (matrikli nr. 18815). Udo Juuno oli alates 1935. aastast algkooliõpetaja Tartus ja Tartumaal. 1944. aastal põgenes ta Rootsi, kus oli 1945–1976 Stockholmi Eesti Algkooli õpetaja ja alates 1950. aastast ka juhataja. Udo Juuno surnud. Teataja, 20. aprill 1996, nr. 5, lk. 7. TÜ üliõpilased
Anna Taru

Anna Taru (sündinud Anna Vageström; 3. aprill 1916 – 21. november 1995 London) oli Eesti ametnik. Ta oli alates 1948. aastast ametnik Eesti saatkonna Londonis. Ta juhtis saatkonda ja hooldas saatkonna hoonet alates diplomaatide surmast kuni saatkonna hoone müügini, aastail 1974–1989. Anna Taru oli ka Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Londoni koguduse sekretär. 1969 Londoni Eesti Seltsi auliige 1981 Püha Piiskop Platoni III järgu orden Endel Aruja, Henny Aruja. Anna Vageström-Taru surnud. Teataja, 16. detsember 1995, nr. 16, lk. 11.
Eesti Välisvõitluse Fond

Eesti Välisvõitluse Fond tegutses aastail 1981–1995 Eesti Rahvusnõukogu juures. Fondi esimees oli kogu tema tegevuse aja Aksel Mark. Fond andis tunnustusstipendiume järgmistele isikutele: August Koern Arvo Horm Tõnis Kint Johannes Mihkelson Avo Piirisild Viivi Piirisild Juhan Simonson Endel Aruja Adelaide Lemberg Renate Kaasik Heinrich Mark Gerhard Peet Heino Ainso Fondi likvideerimisel jagati lõppsumma Tartus asuva kirjastuse Tungal ja Eesti Rahvusnõukogu vahel. Eesti Välisvõitlus [!] Fond lõpetas tegevuse. Teataja, 2. detsember 1995, nr. 15, lk. 4.
Endel Rumma

Endel Rumma (3. juuli 1917 Tallinn – 8. november 1995 Nacka, Stockholm) oli eesti arst. Rumma lõpetas 1935. aastal Gustav Adolfi gümnaasiumi ja sõjakooli ning sai leitnandiks. Aastail 1935(1936)–1940 ja 1943 (vahepeal oli sõjaväearstina mobiliseeritud) õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, oli Üliõpilasselts Raimla vilistlane. 1944. aasta sügisel põgenes Rumma Eestist aurikul Nordstern, mille venelased Klaipeda ranniku lähedal põhja lasksid. Poolest tuhandest inimesest pääses ainult 50, nende hulgas Endel Rumma. Nordsterni hukkumisel sai Rumma raskelt vigastada, ta sai plahvatuse tagajärjel põlveliigese nihestuse, mis tekitas ummistuse ja gangreeni ning lõpuks tema vasak jalg amputeeriti (seetõttu oli ta pikka aega ravil Gotenhafeni ja Burg bei Magdeburgi haiglas). Rumma kaotas laevahukus ema ja isa, kogu Rummade suurest suguvõsast pääses vaid kolm inimest, hukkus 18. 17. aprillil 1945 põgenes ta sõprade abiga Berliinist Rootsi. Algul oli Rumma laagris Malmös ja viidi hiljem Stureby haiglasse Stockholmi, kus sai jätkuvat ravi. 1946. aastal sai Rumma esimese töökoha. Endel Rumma täiendas end Karolinska haigla juures ja 1955. aastal saavutas Rootsi arsti õigused. Rumma oli ka Katrineholmi linnaarst. Pikemat aega töötas ta Stockholmi lõunalinnaosade linnaarstina ja oli kuni pensionile jäämiseni Danvikshemmeti arst. Selle haigla kirikus ta ka maeti. Rumma oli Eesti Maja Klubi ja Akadeemilise Koondise esimees, ERF-i esinduskogu liige, sihtasutuse Eesti Ühisabi esimees ning Eesti Sõjaveteranide Ühingu esimees. Elu lõpuni oli ta Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis esimees. Ta laulis pikka aega Stockholmi Eesti Meeskooris ja hiljem ka kooris Sügisheli. Tema abikaasa oli Inez, nende pojad on Jaan, Andres ja Toomas. "DR. ENDEL RUMMA OLI TIHEDAS KONTAKTIS EESTI SÕJAVETERANIDEGA". Võitleja = The Combatant : ülemaailmne Eesti sõjameeste ja vabadusvõitlejate häälekandja. 1. jaanuar 1996. Vaadatud 3.02.2019. Ojalo, H (juuni 2018). "Kolm laevahukku 1944. aasta sügisel. Moero, Nordstern ja RO24". Kultuur ja Elu : K & E : rahvuskultuuri ajakiri. Vaadatud 3.02.2019. Dr. Endel Rumma surnud. Teataja, 2. detsember 1995, nr. 15, lk. 6. Foto: Endel Rumma 1980. aastal TÜ üliõpilased Ohvitseride andmekogu
Marta Kiisk

Marta Kiisk (6. november 1903 Aaspere mõis – 19. september 1995 Stockholm) oli eesti farmatseut. Ta õppis aastail 1930–1934 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli arstiteaduskonna farmaatsiaosakonnas, Eesti Naisüliõpilaste Seltsi vilistlane. Ta töötas 1933. aastal Haapsalu apteegis, 1934–1938 Rakveres Virumaa apteegis, 1938–1940 ja 1941–1944 Tallinna Linna Apteegis, 1940. aastal oli ta Rakvere Linna Apteegi juhataja. Marta Kiisk oli Rohuteadlaste Koja nõukogu ainus naisliige. Põgenes 1944. aastal Rootsi, kus töötas kutsealal. Alide Martinson. Marta Kiisk'a mälestades. Teataja, 7. oktoober 1995, nr. 12, lk. 6. TÜ üliõpilased
Purde tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Purde tänav on tänav Tartus Karlovas. Ta algab Odra tänavalt ja lõpeb Tähe tänaval ning ta pikkus on 750 meetrit. Purde tänavaga ristuvad Turu, Vase, Raua, Kalevi ja Salme tänav.
Bajadeeri tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Bajadeeri tänav on kaarekujuline tänav Tartus Ihastes. Tänav algab ja lõpeb Hando Mugasto tänaval ning on ligikaudu 210 meetri pikkune.
Ghana

Ghana Vabariik on riik Lääne-Aafrikas Guinea lahe ääres. Riigile võeti nimi 11. sajandini suurt osa Lääne-Aafrikast hõlmanud Ghana impeeriumi järgi. Ghana pindala on 238 533 km². Ghana asub veidi ekvaatorist põhja pool. Tema Three Pointsi neeme tipus asuva kõige lõunapoolsema punkti põhjalaius on 4° 30'. Riiki läbib nullmeridiaan. Punkt, mille pikkus- ja laiuskraad on mõlemad nullid, asub umbes 614 km Accrast lõuna pool Guinea lahes. Riigi ulatus põhja-lõuna suunas on umbes 670 km ja ida-lääne suunas umbes 560 km. Ghanal on läänes 668 km pikkune piir Elevandiluurannikuga, põhjas 549 km pikkune piir Burkina Fasoga ja idas 877 km pikkune piir Togoga. Rannajoone pikkus on 539 km. Ghana kuulub Rahvaste Ühendusse. Põhiseadus kehtib alates 1992. aastast. Ghana on presidentaalne vabariik. President on ühtlasi ka valitsusjuht. Ta valitakse enamusvalimistel neljaks aastaks. President nimetab valitsuse, kelle peab ametisse kinnitama parlament. Seadusandlikku võimu teostab ühekojaline parlament, kuhu kuulub 230 liiget. See valitakse ametisse enamusvalimistel neljaks aastaks. Nii presidendi- kui ka parlamendivalimised toimusid viimati 2008. aastal. Ghanas on mitmeparteisüsteem. Suuremad erakonnad on Uus Patriootlik Partei (New Patriotic Party) ja Rahvuslik Demokraatlik Kongress (National Democratic Congress). Ghana president on alates 7. jaanuarist 2009 Rahvusliku Demokraatliku Kongressi liider John Atta Mills. Ghana on Aafrika Liidu ja Lääne-Aafrika Riikide Majandusühenduse liige. Ghanal on diplomaatilised suhted Eestiga alates 5. veebruarist 1992. Eesti aukonsul Ghanas on Nabil Makram Basbouse. Ghana jaguneb 16 piirkonnaks (sulgudes halduskeskus): Arvutuslikult elab Ghanas 2009. aastal 24 018 055 inimest. Umbes kaks kolmandikku rahvast räägib kvaa keeli. Riigikeel on inglise keel. Kristlased moodustavad umbes 63 protsenti rahvastikust. Islamisulisi on 16 ja põlisusundite järgijaid 21 protsenti. Suuremad linnad on pealinn Accra (2,37 miljonit elanikku), Kumasi (1,85 miljonit) ja Tamale (0,45 miljonit). Praeguse Ghana Vabariigi eelkäija oli aastatel 1821–1957 eksisteerinud Briti koloonia Kullarannik (inglise keeles Gold Coast). Ghana riigipeade loend Ghana jalgpallikoondis Ghana Jalgpalliliit Ghana 2018. aasta taliolümpiamängudel GeoHive Maailmapanga andmebaas, vaadatud 19.10.2018. Maailmapanga andmebaas, vaadatud 27.05.2019. Andres Einmann (20. aprill 10:47). "Kurjategijad röövisid Eesti aukonsuli Ghanas". Postimees. Postimees Grupp. Originaali arhiivikoopia seisuga 2019-04-20. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |aeg= (juhend) "world-gazetteer.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. juuli 2011. Vaadatud 23. augustil 2009. "world-gazetteer.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. juuli 2011. Vaadatud 23. augustil 2009. Ghana presidendiks tõuseb opositsiooniliider
Haflinger

Haflinger on hobusetõug, mis on aretatud Austrias ja Põhja-Itaalias 19. sajandi lõpus. Haflingeri tõust hobused on suhteliselt väikesed. Nad on alati pruunikad ning neil on iseloomulik kõnnak, mida kirjeldatakse energilise, aga sujuvana. Nad on lihaselised, aga elegantsed. Tõu esimesed jäljed jäävad keskaega ning nende päritolu kohta on mitu teooriat. Haflingerid on aretatud kasutamiseks mägistel maastikel ja nad on tuntud oma vastupidavuse poolest.
Ion Draica

Ion Draica (sündinud 5. jaanuaril 1958) on endine Rumeenia maadleja. Ta on endine olümpiavõitja, maailmameister ja kolmekordne Euroopa meister Kreeka-Rooma maadluses. Peale sportlaskarjääri töötas treenerina ja oli spordiklubi Farul president. Ion Draica veebisaidil Olympedia (inglise)
Andmekandja

Andmekandja ehk teabekandja ehk infokandja on vahend andmete ehk informatsiooni salvestamiseks, säilitamiseks ja taaskasutamiseks. Bioloogias on geneetilise informatsiooni kandjaks nukleiinhapped. Loomadel, sealhulgas inimestel, on füsioloogilisteks andmekandjateks närvisüsteemi moodustavad närvirakud pea- ja seljaajus jm. Taimedel vastavaid organeid kirjeldatud ei ole, kuid empiiriliselt on täheldatud ka taimede võimet andmeid salvestada (meelde jätta, mäletada). Inimkultuuris tekkis koos keele arenguga võimalus informatsiooni salvestada sõnalisel kujul. Mnemotehniliste vahenditena rakendati olulise teabe meeldejätmiseks sageli erilist keelekasutust (värsskõne, laul vms). Kujunesid välja isikud, kelle ülesandeks oli andmete (teadmiste, oskuste, mälestuste jne) säilitamine ja edasiandmine. Koos kirja jt märgisüsteemide kasutuselevõtuga hakati andmeid märkidena kandma mitmesugustele mineraalsetele ja orgaanilistele materjalidele. Alates trükinduse kasutuselevõtust sai levinuimaks andmekandjaks trükimärkidega kaetud paber, eriti raamatu kujul. Alates 18. sajandist võeti kasutusele mehaanilisi andmekandjad eelkõige muusika, hiljem ka kõne salvestamiseks, säilitamiseks ja taasesitamiseks. 20. sajandil laienes andmekandjate hulk märgatavalt. Kasutusele tuli visuaalsete andmete (piltide) salvestamine keemiliste vahendite abil (fotograafia ja filmilint). Sajandi keskpaiku võeti laialdaselt kasutusele mitmesugused perforatsioonil põhinevad andmekandjad. 20. sajandi teisel poolel hakati andmeid salvestama magnetilistele, seejärel optilistele ja elektroonilistele andmekandjatele. Molekulaarseid andmekandjaid DNA RNA Füsioloogilisi andmekandjaid Mälu (aju) Mehaanilisi andmekandjaid Nõeltega trummel või ketas (leierkastides, mängutoosides jm) Fonograafirull Grammofoniplaat Keemilisi andmekandjaid Foto Filmilint Perforatsioonilisi andmekandjaid Perfolint Perfokaart Magnetandmekandjaid Magnetrull (trummel) Magnetlint Magnetketas (kõvaketas, diskett) Optilisi andmekandjaid CD-ROM, CD-R, CD-RW, DVD, DVD-R, DVD-RW, DVD+R, DVD+RW, DVD-RAM, HD DVD, Blu-ray Disc, Minidisc Magnetoptiline ketas Elektroonilisi andmekandjaid Välkmälu mälukaartides, USB-mälupulkades, MP3-mängijates, digikaamerates, mobiiltelefonides jm Holograafiline andmekandja Mäluseade Meedia
Vasile Andrei

Vasile Andrei (sündinud 28. juulil 1955) on endine Rumeenia maadleja. Ta on 1984. aasta olümpiavõitja Kreeka-Rooma maadluses. Samadel olümpiamängudel saavutas ta kuuenda koha vabamaadluses. 1980. olümpiamängudel võitis ta pronksmedali Kreeka-Rooma maadluses. 1988. olümpiamängudel võitis ta kaks esimest matši, seejärel kaotas Türgi maadlejale Ayhan Taşkinile ja poolakale Andrzej Wrońskile ja langes konkurentsist. Pärast sportlaskarjääri töötas ta treenerina spordiklubis Bukaresti Steaua. Vasile Andrei veebisaidil Olympedia (inglise)
Lāčplēsis

"Lāčplēsis" (eesti keeles "Karutapja") on kunsteepos, mille autor on läti luuletaja Andrejs Pumpurs. Teost peetakse läti rahvuseeposeks. Andrejs Pumpurs kirjutas eepose aastatel 1872–1887, ammutades inspiratsiooni kohalikest müütidest ja muistenditest. Teos ilmus aastal 1888. Eepos kujutab muinaslätlaste võitlust saksa ristisõdijate vastu ning kirjeldab kohaliku rahva vabaduspüüdlusi. Teose peategelased on läti rahvamuistenditest tuntud Karutapja, tema armastatu Laimdota, kaunitar Spīdola, reetur Kangars ja anastaja Must Rüütel. Eeposes tegutseb ka eesti kangelane Kalapuis (Kalevipoeg), kes Karutapjale võitluses alla jääb. Nad lepivad kokku, et see jääb viimaseks heitluseks eestlaste ja lätlaste vahel. Eesti keelde tõlkisid eepose 1979. aastal Karl Aben ja Vladimir Beekman. Karutapja orden Imants Lasmanis, "Karutapja. Imants Lasmanise ümberjutustus lastele A. Pumpursi läti rahvaeeposest "Lacplesis": keskmisele koolieale". Läti keelest tõlkinud Valli Helde, illustreerinud Uno Roosvalt. Eesti Raamat, Tallinn 1979, 72 lk. Sergei Kruks, "Lāčplēsis ja Kalevipoeg". Inglise keelest tõlkinud Hasso Krull. Vikerkaar 2005, nr 7/8, lk 140–161. Lāčplēsis, eepose tekst läti keeles
Atomism

Atomism ehk atomistika on materialistlik filosoofiline õpetus, mis eeldab, et maailm koosneb aatomitest ja tühjusest. Seda suunda esindasid antiikfilosoofias Demokritos (460–371 e.m.a tunnetusteooria), Leukippos, Epikuros ja Lucretius. Demokritose ja Leukippose käsitluse järgi põhjustab kõike looduses toimuvat aatomite ühinemine, eraldumine, ümberasetumine, tõmbumine ja tõukumine. Atomistid jõudsid oma aja kohta väga suure üldistuseni – kogu maailma mitmekesisus taandub jagamatuteks üliväikesteks osadeks aatomiteks ja tühjuseks, kus need aatomid liikuda saavad. Demokritos seletas aatomite abil mitte üksnes materiaalseid objekte, vaid ka tunnetuslikke protsesse: taju ja mõtlemist. Aatomite põrkumisel tekkivat keerisliikumist pidasid atomistid maailma tekkimise põhjuseks, isegi mõtlemist seletati aatomite liikumise tagajärjena . Seoses teaduse arenguga tehtud uued avastused tänapäeval on näidanud, et antiikatomistid jõudsid ainuüksi mõttetöö abil ka tänapäevasest vaatepunktist õigele arusaamisele tajuprotsesside kohta. Epikuros arendas Demokritose õpetust – tema arvates tekkis aatomite keerisliikumine nende iseeneslikust deklinatsioonist ehk kõrvalekaldumisest vabal langemisel tühjuses. Nii püüdis ta vabaneda Demokritose fatalismist. Epikuros käsitles atomismi kõlbelise eesmärgiga, ta põhjendas sellega oma praktilist eluhoiakut. Antiikaja atomistika viimane suur esindaja Lucretius esitas oma atomismi veenvas luulevormis, taandades maailma mitmekesisuse piiratud arvule tähtedele, millest on võimalik moodustada piiritu arv erinevaid sõnu ja lauseid. Empiristliku teooriana peab atomistika kogemust teadmise allikaks, välistades ettemääratud saatuse olemasolu, sundides inimesi tegutsema tõekspidamiste järgi, mille kohaselt on nad ainult ise vastutavad oma õnne eest. Pole olemas jumalaid, keda karta ja kellele meele järele olla, ega hinge, on vaid aatomid tühjuses . Kuid milliste naudingute poole pürgida? Atomismi järgi pole olemas puhtalt vaimseid nähtusi, nagu seda on näiteks abstraktsed halva ja hea määratlused. Tõelise naudingu otsimisel tuleb juhinduda elementaarsetest tunnetest, nagu kehaline nauding ja valu. Antiik-Kreekas tärganud teaduslik mõtteviis on oluliselt mõjutanud ka tänapäeva inimeste maailmapilti. Loogiline atomism Materialism Aatomimudel Gross, L. (1983). Antiigileksikon I Leahey, T. H. (1997). A History of Psychology
Paolo Pagani

Paolo Pagani (22. september 1655 Valsolda – 5. mai 1716 Milano), tuntud ka kui Paolo Antonio Pagani või Paolo Pagano, oli 17. sajandi Itaalia maalikunstnik. Ta on maetud Santa Maria del Giardino kirikusse Milanos. Õnnistav Taevaisa ja kaks last jagamas leiba (Armulaua allegooria) Haiget raviva Püha Liboriuse imeline ilmutus San Vitale märterlus Ekstaasis Püha Teresa
Säästulamp

Säästulamp on elektrivalgusallikas, mis kulutab sama valgusvoo andmiseks vähem elektrit kui hõõglamp. Seega kuuluvad säästulampide hulka iga liiki kaarlahendusel põhinevad lahenduslambid ja leedlambid. Siiski tuntakse säästulambina eelkõige keeresokliga kompaktluminofoorlampi, sest just seda tüüpi lampidega hakati sajandivahetuse järel hõõglampe välja vahetama. 2010. aastast hakati kompaktlampe omakorda välja vahetama paremate valgusomadustega leedlampidega. Seetõttu on kadunud tarvidus säästulambi kui eraldi lambiliigi nimetuse järele. Hõõglamp Halogeenlamp Luminofoorlamp Kompaktluminofoorlamp
Uuspaganlus

Uuspaganlus on levinud üldnimetus neile uususulistele liikumistele, mis püüavad taaselustada või võtavad tegevuse aluseks judeokristlike monoteistlike maailmareligioonide leviku eelseid (eeskätt Euroopa) muinasusundeid. On palju inimesi, kes peavad nimetust "uuspaganlus" osatavaks ja leiavad, et mõiste "uuspaganlus" asemel oleks kohasem rääkida lihtsalt uususunditest. Samas on palju inimesi, kes oma usutunnistuse järgi nimetavad end meelsasti paganateks või uuspaganateks. Huvi antiikkultuuri ning kreeka-rooma mütoloogia vastu oli kristlikus Euroopas kõrge juba hiliskeskajal. Üldine huvi muinasusundite vastu elavnes peamiselt 18.–19. sajandil seoses romantismiajastu ja ka natsionalismi ideedega. Moodi läksid viikingid ja druiidid. 19. sajandi lõpul ja sajandivahetusel levis esoteerika- ja okultismiharrastus, mis omakorda juhtis inimesi "muistseid tarkusi" otsima. Innustust andis muinasusundite uurijatele Briti kultuuriantropoloogi Sir James Frazeri mahukas võrdleva mütoloogia alane teos "Kuldne oks" (1900). 1930. aastatel huvitusid germaani mütoloogiast natsid, kes jätsid kogu uuspaganlusele pikaks ajaks varjutava pitseri. 1940. aastatel tõi Gerald Gardner Ameerikas kasutusele termini wicca, mis tähistab tänini eriti anglosaksi kultuuriruumis levinud maagia- ja looduseusku. 1960.–1970. aastatel kogusid Wicca jt analoogilised traditsioonid populaarsust koos New Age'iga ning mässuliste noorteliikumistega, mis vastandasid end etableerunud ideoloogiatele ja religioonile. Erinevad grupid järgivad vanadest rahvausunditest teada olevat erineva põhjalikkusega; paljud püüavad muinasusundit ühendada New Age'i, keskkonnaliikumise, feminismi vm ideoloogiatega. Nii võib eristada rekonstruktsionistlikke ja sünkretistlikke suundi. Uuspaganlikes liikumistes üldiselt puudub dogmaatika ning ulatuslik organisatsioon, mitmed järgijad võivad samaaegselt tunnistada ja praktiseerida ka teisi uske. Osalt on neis sisuliselt tegu inimese individuaalse religiooni konstrueerimisega. Enamik uuspaganlikke traditsioone on polüteistlikud või panteistlikud ning jumaluse mõistet käsitletakse neis üsna vabalt. Levinud on usk Maa ja looduse pühadusse, paljudes harudes usutakse looduse hingestatust, hauatagust elu või reinkarnatsiooni, mõnes praktiseeritakse maagiat. Mõistet "uuspaganlus" seovad kriitikud ja vastased mõnikord satanismiga. On oletatud, et maailmas võib olla kokku umbes miljon uuspaganlike liikumiste järgijat. Ameerika Ühendriigid jt – wicca Eesti – taarausk, maausk Briti saared – druidism Island – ásatrú Itaalia – religio Romana Kreeka – hellenism Leedu – Romuva Läti – Dievturība Rootsi jt – asatro (asatru), odinism Soome – Ukko usk Venemaa, Ukraina jt – slavjanstvo, rodnoverije, rodoverije, rodjanstvo, pokon Paganlus Taarausk Ergo Västriku artikkel Rahvuslike Usundite Maailmakongress Lingikogu uuspaganluse teemadel (inglise keeles)