laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kārļi mõis

Kārļi mõis (saksa keeles Karlsruhe, ka Karlshof, Carlsruhe ja Carlsruh, varem Wolfsruh, läti keeles Kārļu muiža, Kārļumuiža ja Kārļamuiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Amata piirkonnas Drabeši vallas Kārļis. Kārļi mõis sai alguse XVIII sajandil. Algselt kuulusid sealsed maad Võnnu mõisale ja ajal, mil selle omanikuks olid Wolffid, ehitati Kārļi mõisasüda karjamõisana välja. Algul kandis see kompleks nime Wolffi mõis (Wolfsruh). Järgmised omanikud olid Sieversid. 1795. aastal müüsid nad karjamõisa inglise kaupmehele James Pierson of Balmadisele ja sestpeale sai Kārļi mõisast iseseisev maavaldus. Piersonide kätte jäi mõis 1804. aastani, seejärel kuulus see 1806. aastani Engel Maria von Trompowskyle. Järgmine omanik oli Bernhard Christian Klein, kellele mõis kuulus 1819. aastani. 1819. aastani kuulus mõis Koskullidele. 1847. aastal läks mõis abielu kaudu tagasi Sieversite suguvõsale ja sellest ajast peale olid mõisal kuni võõrandamiseni (1920) Võnnu mõisaga ühised omanikud. Kārļi mõisale kuulus ka kaks karjamõisa: Bellevue ja Cecile. Kui mõis 1920. aastal võõrandati, kuulus selle juurde 643,82 hektarit maad. Sellest jäi 69 hektari suurune krunt mõisakompleksi ümber Sieversite valdusse. Piersonide rajatud mõisa peahoone (oli olemas kaardil 1796. aastast, kuigi teistel andmetel valmis hoone alles 1840. aastatel) põletati maha 1905. aastal. See taastati laenuga, kuid põletati I maailmasõja ajal uuesti maha ja seekord seda enam ei taastatud. Mõisakompleks pärineb XVIII sajandi lõpust ja XIX sajandist. Sellest on säilinud mõisavalitseja maja, tall, teenijate maja, kõrts, sepikoda, aedniku maja ja vesiveski-saekaater. Veidi eemal asuvad mõisa ehitatud vallamaja ja vana koolimaja. Mõisakompleksidest kaugemal asub Kosküllide suguvõsa rahula. Mõisa juurde kuulub ka park, mis oli ilmselt olemas juba XVIII sajandil karjamõisa juures. Pargi rajamisel kasutati ära Amata jõe orgu ja sealseid liivakivipaljandeid. Barokne maastikupark sai endale lisandi 1871. aastal, mil kõrtsi juurde asutati aianduskool (esimene Balti kubermangudes). 1877. aastaks oli tänu koolile pargi juurde rajatud uhke õunaaed, mis oli omal ajal Baltimaade suurim. Kārļi mõisa ajalugu Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (läti keeles)
Willy Rumpf

Willy Rumpf, ka Willi Rumpf (4. aprill 1903 Berliin – 8. veebruar 1982 Ida-Berliin) oli Saksa DV riigitegelane. Willy Rumpf oli pärit teenistuja perekonnast. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta kindlustusala ja raamatupidamist. Kuni 1932. aastani töötas ta raamatupidaja, kassiiri ja väliskaubanduskorrespondendina. 1920. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Noorsooühingusse ja 1925. aastal Saksa Kommunistlikku Parteisse. Alates 1933. aastast osales ta vastupanuliikumises, mille eest viibis aastatel 1933–1938 vanglates ja Sachsenhauseni koonduslaagris. Seejärel töötas ta teenistujana ja võttis osa Robert Uhrigi vastupanugrupi tegevusest. Aastatel 1944–1945 oli Rumpf teist korda võimude poolt vangistatud. Aastatel 1945–1947 oli Willy Rumpf Berliini Linnavalitsuse rahandusosakonna juhataja asetäitja. 1947–1948 Berliini Usaldusühingu juhataja, 1948–1949 Saksa Majanduskomisjoni rahandusvalitsuse juhataja ja 1949–1955 Rahandusministeeriumi riigisekretär. 25. novembrist 1955 kuni 12. detsembrini 1966 oli Willy Rumpf Saksa DV rahandusminister. Lisaks sellele oli ta aastatel 1949–1967 Rahvakoja (parlamendi) liige. Alates 1950. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaat ja alates 1963. aastast Keskkomitee liige. Willy Rumpf, fr. DDR-Finanzminister; SED Munzinger German Democratic Republic : Ministries, political parties, etc. Key ministries rulers.org Rumpf, Willy (1903-1982) Kalliope-Verbund
Saare mõisa kalmistu

Saare mõisa kalmistu on kalmistu Maarja-Magdaleena kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Saarjärve külas Mustvee vallas. Kalmistu jääb Saare mõisa südamest linnulennult umbes 1,5 km kaugusele lõuna poole. Kalmistu rajas Saare krahv pärast oma tütre Olga vabasurma minekut. Risti ja hauaplaadiga on märgistatud kolm kääbast: Ernst Gotthard ja Mathilde Johanna von Mannteuffelli tütar krahvinna Olga Caroline Euphrosine von Mannteuffell, kes sündis 13. aprillil 1856 Tartus ja uputas ennast Saare järve 4. juulil 1872. Tollel ajal ei lubatud enesetapjaid surnuaiale matta ning sellele keelule allusid kõik, erandit ei tehtud ka mõjuvõimsale krahvile. Seega rajas ta perekalmistu, mis oli tolle aja kohta suhteliselt tavaline. Paljudel mõisatel oli oma perekalmistu. Ernst Gotthard von Mannteuffell (sündinud 14. veebruaril 1801 Tartus, surnud 13. detsembril 1880 Itaalias Mentonis, kust poeg Ernst Gotthard (II) ta kirstus läbi Euroopa Saare perekalmistule tõi). Mathilde Johanna von Mannteuffell (neiupõlves von Brevern, sündinud 27. märtsil 1827 Ojasoo mõisas, surnud 13. detsembril 1898 Brevernite Kärsa mõisas). Lisaks on kalmistule maetud Ernst Gotthardi ja Mathilde Johanna poeg, Puurmani krahv Ernst Gotthard (II) von Mannteuffell (sündinud 21. oktoobril 1844 Pariisis, surnud 30. augustil 1922 pere Brannenburgi suvemajas ning toodi poegade Ernst Andrease ja Arved Viktor Clemensi poolt urnis Saarele). Saare mõisa kalmistule on maetud ka Ernst Gotthardi ja Mathilde Johanna vallaliseks jäänud tütar, Metsamõisa krahvinna Virginie Caroline von Mannteuffell (sündinud 21. aprillil 1854 Tallinnas, surnud 1. jaanuaril 1933 Metsamõisa mõisas) ning Ernst Gotthard (II) abikaasa, Puurmani krahvinna Marie Dorothea von Mannteuffell (neiupõlves von Weiss, sündinud 8. novembril 1847 Kuramaal Abgunste mõisas, surnud 24. novembril 1938 poeg Ernst Andreasele kuulunud Metsamõisa mõisas). Kalmistule on maetud teisigi pereliikmeid. Võib oletada, et sinna on toodud ka viimase krahv Mannteuffelli, lastetuks jäänud Ernst Andrease ja tema abikaasa Irene urn. Ernst Andreas sündis 15. novembril 1873 Tartus, suri 16. märtsil 1953 Iirimaa pagulaskodus ning maeti sealsele surnuaiale. Kuid on ilmnenud andmeid, et mõned aastad hiljem, ilmselt pärast krahvi abikaasa surma, viidi tema säilmed pagulaskodu surnuaialt tuhastamiseks Saksamaale. Saare mõisa kalmistust (krahvi kabelist, nagu rahvas seda nimetab) on inimeste ja ka looduse meelevald armutult üle käinud ning kunagised hauakääpad olematuks muutnud. Püsti seisavad krahvipaari Ernst Gotthardi ja Mathilde Johanna mustad marmorristid ning nende vahel vaid jäänused Olga valgest marmorristist. Kohalikud inimesed on kunagise kalmistukoha pealekasvanud puudest puhastanud ega lase sel uuesti võssa kasvada. Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö. Tartu 2002 Marika Jürgenson "Saare mõisa Mannteuffellid", Menu Meedia, 2019. Pärandkultuuri objekt: "Manteuffelite matmispaik" (713:KBM:001) Eesti looduse infosüsteemis Saare mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis "Vana-Tartumaa baltisaksa mõisnike kalmistud". Tartu Postimees, 9. detsember 2008
Ernst Höfner

Ernst Höfner (1. oktoober 1929 Liebenstein – 24. november 2009 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane. Ernst Höfner oli pärit töölisperekonnast. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta esmalt klaasipuhumist, seejärel kaubandust. Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse astus ta 1948. aastal. Alates 1948. aastast töötas ta raamatupidajana. Aastatel 1949–1950 töötas ta Saksa DV Rahandusministeeriumi pearaamatupidaja ja peareferendina. Aastatel 1952–1955 õppis ta Rahanduse Kõrgkoolis. 1955–1970 oli ta Rahandusministeeriumi osakonnajuhataja. 1962–1965 õppis ta Moskvas NLKP Keskkomitee juures asuvas Ühiskonnateaduste Akadeemias. Aastatel 1970–1976 oli ta rahandusministri asetäitja, 1976–1979 Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei pangandus- ja rahandusosakonna juhataja ning 1979–1981 oli ta Saksa DV Plaanikomitee esimene sekretär. 26. juunist 1981 kuni 18. novembrini 1989 oli Ernst Höfner Saksa DV rahandusminister. German Democratic Republic. Ministries, political parties, etc. rulers.org
Biełaaziorsk

Biełaaziorsk on linn Valgevenes Bresti oblastis Biaroza rajoonis. Linnas on toiduainete tööstus ja kergetööstus, tähtsaimaks ettevõtteks on aga soojuselektrijaam. Biełaaziorskis on muidki elektrotehnikaga tegelevaid ettevõtteid. Linnas on ka kaks keskkooli ja gümnaasium. Biełaaziorsk rajati energeetikute töölisasulana aastal 1958 ehitatud soojuselektrijaama juurde. Algselt kandis asula Biarozaŭski nime, tänapäevase nime sai see aastal 1960. Elektrijaam valmis aastal 1961. Aastal 1970 sai Biełaaziorskist linn. Nina Maciaš, luuletaja The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Biełaaziorsk – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Linn YouTube'is Linna koduleht Teine linna koduleht Biełaaziorsk
Ernő Koch

Ernő Koch (8. august 1898 Szászváros, Austria-Ungari – 31. märts 1970 Saint Louis, Missouri, USA) oli ungari graafik, kes töötas aastatel 1926–1940 Eestis. Koch õppis aastatel 1917–1921 Ungari Kunstiakadeemias ning täiendas end Leipzigi Graafika ja Raamatukunsti Akadeemias. 1926. aastast tuli Eestisse ning tegutses Tallinnas vabakutselise kunstnikuna. Kochi Eesti-perioodi looming koosneb valdavalt linnvaadetest, samuti täitis ta tellimusi (tööstuspiirkonnad, Kochil valmisid mitmed mapid põlevkivitööstusest). 1940. aastal pages Koch Eestist Ungarisse ning sealt Baierisse. Kochi sõjajärgne looming erineb varasemast, koosnedes peamiselt maastikest ja kirikutest. Pärast 1949. aastal USA-sse elama minemist sai Kochist kirikuinterjööride kujundaja ja tema monumentaalsete aknamaalidega pühakodasid leidub Chicagos, San Franciscos, New Yorgis, samuti Mehhikos ja Kanadas. Ernö Kochi looming EKM Digikogus
Hell

Hell on Suurbritannia heavy metali ansambel, mis on tegutsenud aastail 1982–1987 ja alates 2008. Ansambli rajasid bändide Race Against Time ja Paralex liikmed Inglismaal Derbyshire's. Ansambli esinemised olid provokatiivsed ja teatraalsed, ent heavy metali ringkondades pälvis suurt tähelepanu ka Helli muusika. 1986. aastal sai bänd plaadilepingu Belgia kompaniiga Mausoleum, kuid firma läks pankrotti ning plaadi väljaandmine ebaõnnestus. Seejärel läks bänd laiali ning selle laulja ja kitarrist Dave G. Hallyday tegi enesetapu. Hoolimata sellest, et Hellil ei õnnestunud ühtegi albumit välja anda, saavutas ta tänu demodele heavy metal'i ringkondades küllalt laia tuntuse ning see muutus teataval määral kultusbändiks. 2008. aastal tuli Hell uuesti kokku ning pärast lepingu sõlmimist kompaniiga Nuclear Blast anti 2011. aastal välja esimene album "Human Remains", mis äratas laialdast positiivset vastukaja. 2013. aastal ilmus Helli teine album "Curse and Chapter". David Bower – vokaal (alates 2010) Kevin Bower – kitarr, klahvpillid, taustavokaal (1982–86, alates 2008) Tony Speakman – basskitarr (1982–87, alates 2008) Andy Sneap – kitarr (alates 2008) Tim Bowler – trummid (1982–87, alates 2008) Dave G. Hallyday – vokaal (1982–1987) Shaun Kelley – kitarr (1986–1987) Martin Walkyier – vokaal (2008–2010) Koduleht
Ron Vlaar

Ron Peter Vlaar (sündinud 16. veebruaril 1985 Hensbroekis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib kaitsjana Hollandi kõrgliiga klubis AZ Alkmaar. Debüüdi Hollandi rahvuskoondises tegi Vlaar 8. oktoobril 2005 mängus Tšehhi vastu. Esimese ja seni ainsa värava lõi ta Hollandi rahvuskoondises 2. juunil 2012 sõprusmängus Põhja-Iirimaa vastu peaga nurgalöögist. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel mängis Vlaar kõigis seitsmes mängus. Poolfinaalis Argentina vastu ei realiseerinud ta penaltit. Pärast Hollandi võitu kolmanda koha mängus Brasiilia üle sai Vlaar pronksmedali, mis on tema suurim saavutus rahvuskoondises. Feyenoord KNVB beker: 2007–08 Aston Villa FA Cup: Teine koht 2014–15  Ron Vlaar – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Sokrátis Papastathópoulos

Sokrátis Papastathópoulos (kreeka keeles Σωκράτης Παπασταθόπουλος; sündinud 9. juunil 1988 Kalamátas) on Kreeka jalgpallur, kaitsja. Alates 2023. aasta oktoobrist mängib ta Hispaania kõrgliiga klubis Real Betis. Klubikarjääri jooksul on ta mänginud muuhulgas veel Itaalia kõrgliigaklubides Genoa ja Milan, Saksamaa kõrgliigaklubides Bremeni Werder ja Dortmundi Borussia, Inglismaa kõrgliigaklubis Arsenal ja Kreeka kõrgliigaklubis PAE Olympiakós. 2007. aasta U-19 Euroopa meistrivõistlustel võitis Papastathópoulos Kreeka noortekoondisega hõbemedali ja ta oli koondise kapten. Debüüdi Kreeka rahvuskoondises tegi Papastathópoulos 5. veebruaril 2008 sõprusmängus Tšehhi vastu. Esimese värava lõi ta Kreeka rahvuskoondises 2014. aasta maailmameistrivõistluste veernadfinaalmängus 29. juunil Costa Rica vastu. Teise ja seni viimase värava lõi ta rahvuskoondises 13. juunil 2015 EM-i valikmängus Fääri saarte vastu. Ta on kuulunud Kreeka koondisse lisaks 2014. aasta maailmameistrivõistlustele veel 2010. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Milan Serie A: 2010–11 Dortmundi Borussia DFL-Supercup: 2013, 2014 DFB-Pokal: 2016–17 Arsenal FA Cup: 2019–20 Olympiakós Kreeka Super League: 2020–21, 2021–22 Kreeka karikas: Teine koht 2020–21  Sokrátis Papastathópoulos – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Dioolid

Dioolid on orgaanilised ühendid, mille molekulis sisaldub kaks hüdroksüülrühma (-OH). Neid nimetatakse ka dialkoholideks. Dioolide tuntuim esindaja on etüleenglükool ehk 1,2-etaandiool (HOCH2CH2OH). Lihtsamad dioolid, milles OH-rühmad on eraldatud mitme metüleenrühmaga (-CH2-) on toodud kõrvaloleval joonisel. Tsüklilised dioolid saavad esineda cis- või trans-isomeerina. Karbonüülühendite hüdratatsioonil moodustuvad geminaalsed dioolid, milles OH-rühmad on seotud ühe ja sellesama süsiniku aatomiga. Näiteks formaldehüüd (HCH2O) on vees tasakaalus metaandiooliga (HOCH2OH). 1,2-dioolides (need on vicinal-dioolid ehk glükoolid) asetsevad OH-rühmad naaberaatomite juures nagu etüleenglükoolis ja propüleenglükoolis (HOCH2CH(OH)CH3). Kui diooli molekulis on OH-rühmad teineteisest küllalt kaugel, siis need saavad reageerida sõltumatult nii nagu alkoholide OH-rühmad. 1,4-, 1,5- jt dioolid happeliste katalüsaatorite juuresolekul annavad tsüklilise eetri. Märkus. Mitte segi ajada tioolidega. Alkoholid
Lüübnitsa tsässon

Lüübnitsa tsässon oli tsässon Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Lüübnitsa külas Setomaa vallas. Tsässona ehitus- ega lammutusaega pole teada, ainult ühel 1937. aasta uurimusel on näidatud kunagine tsässona asukoht. Tsässonate loetelu Tapio Mäkeläinen, Ahto Raudoja. Lüübnitsa. - Setomaa tsässonad. 2011. Lk 480 Tapio Mäkeläinen, Ahto Raudoja. Lüübnitsa. - Setomaa tsässonad. 2011. Lk 480 Pärandkultuuri objekt: "Lüübnitsa tsässona asukoht" (465:TSA:005) Eesti looduse infosüsteemis
Miikse Jaanikivi tsässon

Miikse Jaanikivi tsässon oli tsässon Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Setomaa vallas Miikse külas. See paiknes Miikse Jaanikivi juures, sellest ka tsässona nimi, eristamaks seda ülejäänud kahest Miikses olnud tsässonast. Tsässon ehitati umbes 1920. aastatel. See oli väga halva ehituskvaliteediga ning lammutati umbes 1950. aastatel. Tsässonate loetelu Tapio Mäkeläinen, Ahto Raudoja. Miikse Jaanikivi. - Setomaa tsässonad. 2011. Lk 484-489 Pärandkultuuri objekt: "Pühakivi mägi" (460:KUL:001) Eesti looduse infosüsteemis
Seemnesegu

Seemnesegu on eri taimede seemnete segu. Seemnesegusid kasutatakse põllumajanduses külvamiseks, näiteks piisavalt liigirikka heina kasvatamiseks, ning toiduna loomadele ja inimestele. 00-tüüpi sortide segu
Lendame valguskiirusel

"Lendame valguskiirusel" on Birgit Õigemeele neljas singel albumilt "Uus algus". Loo autor on Mihkel Mattisen. Laulule filmiti ka muusikavideo, mille režissöör on Sven Olters ja produtsent Brit Tammeleht. https://www.youtube.com/watch?v=5n893QT4oB8
Olen loodud rändama

"Olen loodud rändama" on Birgit Õigemeele singel. Laul anti välja 2013. aasta oktoobris. Laulu muusika on kirjutanud Mihkel Mattisen ja sõnad Silvia Soro. Produtseerinud Timo Vendt. Laul on ühtlasi kolmas singel Birgit Õigemeele albumilt "Uus algus". http://www.allstarz.ee/index.php?tegevus=vaata_artiste&id=459
Skeleton 2006. aasta taliolümpiamängudel

Skeleton 2006. aasta taliolümpiamängudel toimus 16. ja 17. veebruaril Cesana Pariolis. Skeletonivõistlused toimuvad samal rajal, kus selgitavad olümpiavõitja ka bobisõitjad ja kelgutajad. 17. veebruar Osavõtjaid: 27 (stardileht) Olümpiavõitja 2002: Jim Shea, USA 16. veebruar Osavõtjad: 15 (stardileht) Olümpiavõitja 2002: Tristan Gale, USA Ametlikud tulemused Ametlikud tulemused
Orjaku sadama ülemine tulepaak

Orjaku sadama sihi ülemine tulepaak on tulepaak Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Tulepaagi geograafilised koordinaadid on 58° 48′ 1″ N, 22° 45′ 36″ E. Rohelise metallsilindri kõrgus jalamist on 7 meetrit. Tulepaak moodustab sihi Orjaku sadama alumise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 1558 meetrit. Orjaku ülemine tulepaak Orjaku sadama ülemine tulepaak navigatsioonimärkide andmekogus
Peeter Brambat

Peeter Brambat (31. detsember 1954 Tallinn – 16. august 2014) oli eesti flötist ja režissöör. Brambati elutöö olulise osa moodustavad kultuuritegelaste eluloofilmid ja kultuuriainelised dokumentaalfilmid. Ta lõpetas 1973. aastal Tallinna Merekooli. 1980. aastal lõpetas ta flöödi erialal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli (Erika Tomsoni ja Kaljo Westi klassis) ning 1986. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Samuel Sauluse ja Jaan Õuna klassis). Aastatel 1987–1989 täiendas end Tartu Riiklikus Ülikoolis ajakirjanduse alal (juhendaja Marju Lauristin). Ta töötas aastatel 1980–1996 Eesti Televisioonis: algul režissööri assistendina, hiljem muusika- ja kunstisaadete režissöörina. 1994. aastal asutas ta oma stuudio AD Oculos Film, seal tootis ta enamiku enda lavastatud dokumentaalfilmidest. Aastatel 2004–2006 ja 2008–2012 oli ta Eesti Kinoliidu esimees. Peeter Brambat suri 16. augustil 2014. aastal pärast lühikest rasket haigust. Poolelijäänud dokumentaalfilmi "Kirjad Islandilt" lõpetas Ruti Murusalu. 1987 "Tung ja torm" (muusikafilm) – režissöör, stsenarist 1988 "Kann allikal" (muusikafilm) – telemängufilm, näitlejana kõrvalosas 1988 "Alo Mattiisen. Tšellosonaat" (muusikafilm) – režissöör 1990 "Sügis" (mängufilm) – konsultant 1990 "Ratsaniku laul" (muusikafilm) – režissöör 1992 v 1993 "Time of Music" 1995 "Kuu faas" (mängufilm) – režissöör 2019 "Johannes Pääsukese tõeline elu" (mängufilm) – tema idee 1987 "Saksofonigalerii" 1989 "Pärastlõunakontsert: Henri Mancini muusikast" 1990 "Ratsaniku laul" 1991–... "Muusikaelu" (saatesari) 1992 "Rändaja laulud" 1995 "Simson Seakülast" 1995 "Üksikud katked haaramatust tervikust. Kaarel Kurismaa" 1995 "Olge lahked" (muusikaline meelelahutussaatesari) 1996 "Mees, kes teadis saladust" 1996 "Kammerlikult igihaljast. Urmas Vulbi kvartett – Beatles" 1997 "Paganiniana" 2003 "Aleksander ja tema klarnet" 2003 "Veere pääl" (saatesari Setumaast) 2007 "Armastasin ilma peata lõvi" 2012 "Kosmos '68" (muusikadokumentaal) ... Peeter Brambat mängis flööti progerokiansamblis In Spe (1983–1999). Flööti mängis ta ka Eesti Televisiooni muusikasaadete režissööride ansamblis Con Amores B.
Seedeelundkond

Seedeelundkond ehk seedeaparaat (ka seedeelundite süsteem, ladina keeles systema digestorium, apparatus digestorius) on enamiku organismide elundkond, mis koosneb elunditest, mille ülesandeks on ainevahetuseks vajalike põhitoitainete, mineraalide, vitamiinide ja vee mehaaniline ja keemiline töötlemine ning mitteseeditavate jääkide väljutamine. Seedeaparaadi olemasolu, areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.  Pikemalt artiklis Maolised#Seedeaparaat Madude seedeaparaati liigitatud elundite morfoloogilised näitajad (näiteks kuju, suurus jms) ja ka asend võivad suuresti varieeruda nii perekonniti kui ka liigiti ja indiviiditi. Seedeaparaat koosneb ka vastavatest kudedest ja rakkudest. Seedeaparaati kuuluvad suuõõs, süljenäärmed, keel, hambad, söögitoru, magu (sh maolukuti), sooled, maks, sapipõis, kõhunääre ning kloaak. Inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatud madude puhul liigitatakse siia ka mürgiaparaat. Enamik seedeaparaadi elunditest on seest vooderdatud limaskestaga.  Pikemalt artiklis Inimese seedeelundkond Inimese seedeelundkond koosneb seedekanalist ja seedenäärmetest. Täiskasvanud inimese seedekanal on keskmiselt 8–10 meetrit pikk. Seedekanalisse kuuluvad suuõõs koos hammaste ja keelega, neel, söögitoru, magu, peensool, jämesool ja pärak. Seedeelundkonda kuulub veel kolm nääret – maks, süljenäärmed ja kõhunääre. Seedeelundkond ei kuulu kehtivasse rahvusvahelisse inimese anatoomia standardisse Terminologia Anatomica. Seedeelundkond on kantud Terminologia Anatomicasse. Seedekulgla Arne Lepp. "Inimese anatoomia, I osa. Liikumisaparaat, siseelundid", Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 332, 2013, ISBN 978-9949-32-239-8. Sissekanne Terminologia Anatomicas A05.0.00.000: Systema digestorium. Seedeelundkond Sissekanne Nomina Anatomica Veterinarias APPARATUS DIGESTORIUS. Seedeaparaat, lk 49, 5. väljaanne, 2012
Ise (Jaapan)

Ise (jaapani 伊勢) on linn Jaapanis Mie prefektuuris. Asub Shima poolsaarel Ise-Shima rahvuspargis. Linna nimi oli 1955. aastani Ujiyamada. Ises asub Ise tempel, mis on šintoismi tähtsaim tempel Jaapanis ja on olnud populaarne palverännakute sihtkoht. Elanike arv on 134 900. 三重県｜統計データライブラリ：人口・世帯の動き, vaadatud 2.11.2020. Ise koduleht
Alam-Reini-Vestfaali ringkond

Alam-Reini-Vestfaali ringkond (saksa Niederrheinisch-Westfälischer Reichskreis) oli Saksa-Rooma riigi ringkond. See koosnes endiste Alam-Lotringi hertsogkonna ja Friisimaa territooriumidest ning endise Saksimaa hertsogkonna Vestfaali osast. Ringkond koosnes arvukatest väikeriikidest, siiski suutsid Marki krahvid koguda märkimisväärse hulga territooriume, alates 1521. aastast Jülich-Kleve-Bergi ühendatud hertsogkonnad. Keisririigi suurim kiriklik territoorium oli Münsteri piiskopkond. Ringkond koosnes järgmistest riikidest: