laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Burlakid Volgal

"Burlakid Volgal" on Ilja Repini maal aastast 1873. Maali süžee tekkis 1868. aastal jalutuskäigul piki Neeva kallast. Kunstnikku rabas pilt elegantselt riietatud jalutavast härrasrahvast ja sealsamas lotja tirivatest burlakkidest. Repin oli hüüdnud: "Missugune õudus! Inimesed loomarakmeis!" Sealsamas tegi ta ka oma esimese visandi. Temaga kaasa jalutanud Fjodor Vassiljevile visand meeldis, aga ta soovitas Repinil sõita Volga äärde "tõelisi burlakke vaatama". Vassiljev oligi selle reisi algataja ja korraldaja. 1870. aasta aprillis sõitis Repin koos Vassiljeviga Volga äärde, kus tegi eskiise ja etüüde kavandatavale maalile burlakkidest. Maalil on kujutatud üksteist liival sammuvat meest, rihmad ümber rinna, kes veavad lotja mööda jõge vastuvoolu. Kõige ees on kujutatud burlakk Kaninit. Kanin meeldis Repinile kõige rohkem. Ta jättis mulje väga elutargast ja südamlikust inimesest. Repinit köitis tema nägu, liigutused ning terve tema olemus. Kanini kõrval on habemesse kasvanud Aguli Löömamees. Teisel pool Kaninit tirib lotja Ilka-Meremees. Meeste keskel on kujutatud Noor Larka, kes on haaranud kätega rihmadest, nagu tahaks ta neid endalt maha raputada. Pildil on näha ka agaralt astuvat endist soldatit, kellel ainsana on saapad jalas. Need on päris terved ning võib aimata, et sõdur pole veel burlakieluga kohaneda jõudnud. Stassov:"Need üksteist meest, kes astuvad ühte jalga, rihmad üle rinna, ja tirivad lotja, on tugevad ja mehised – murdumatud mehed". Kunstikriitik Vladimir Stassov on ka öelnud:"Repin ei maalinud "burlakke" mitte selleks, et vaatajaid härdaks teha või kutsuda esile kaastundeohkeid. Teda vapustasid nähtud tüübid ja karakterid, temas tekkis vajadus maalida seda kauget tundmatut vene elu, ja ta maalis niisuguse stseeni, millele võrdset võib leida ehk Gogoli kõige hingestatumast loomingust." "Burlakid Volgal" eksponeeriti ülemaailmsel kunstinäitusel Viinis ja tõi kunstnikule üldise tunnustuse.
Hokilitter

Hokilitter ehk hokiketas on vulkaniseeritud kummist valmistatud must ketas, mida kasutatakse jäähokis mänguvahendina. Standardne hokilitter on must, 1 toll (2,54 cm) paks, 3-tollise (7,62 cm) läbimõõduga ja kaalub 6 untsi (170 grammi). Noortevõistlustel kasutatakse ka siniseid litreid, mille kaal on 4 untsi (113 grammi). Treeningutel kasutatakse löögi tugevuse harjutamiseks ka lillakaspunaseid litreid kaaluga 10 untsi ja teraslitreid kaaluga 2 naela (900 g). Hokilitriga mängitakse lisaks jäähokile veel kelguhokit ja allveehokit. Seevastu saalihokit, maahokit ja rulluisuhokit mängitakse palliga. Rulluisuhokilitter on umbes sama suur kui standardne hokilitter, aga on valmistatud plastist ja sellepärast kergem. Nii nende ülemisel kui ka alumisel pinnal on väikesed ribid, mis vähendavad litri kontakti maaga, võimaldades paremat libisemist ja väiksemat hõõret. Sellega saab mängida ka puidul, asfaldil ja betoonil. Rulluisuhokilitter võib olla põhimõtteliselt ükskõik mis värvi, aga tavaliselt tehakse need eredat, kõige sagedamini punast värvi. Hokimatši pealtvaatajad (nii kohapeal kui ka televisiooni kaudu mängu jälgijad) kurdavad sageli, et hokilitter on halvasti näha. Selle probleemi leevendamiseks leiutati 1996. aastal Foxtrax – litter, mille sisemuses on elektrooniline asukoha näitamise seadis, mille abil teleülekandes näidatakse litrit sinakalt hiilgavana. Litri söötmisel kuvatakse litrile komeedisaba. Kui litter liigub kiiremini kui 70 miili tunnis (113 km/h), kuvatakse komeedisaba punase värviga. [viide?]
Marina Vlady

Marina Vlady (õieti Marina de Poliakoff-Baïdaroff; sündinud 10. mail 1938 Prantsusmaal Clichys) on vene päritolu Prantsuse näitleja. Marina Vlady õed on näitlejad Hélène Vallier, Odile Versois ja Olga Varen. Õed olid temast vastavalt 6, 8 ja 10 aastat vanemad. Tema isa oli vene päritolu maalikunstnik. Noorena oli isa olnud ooperilaulja ja ema baleriin. Nagu õedki, alustas Marina näitlemist lapseeas ning lühikest aega tegeles balletitantsuga. Õdedest sensuaalsema väljanägemise tõttu sai ta filmirollide kaudu rahvusvaheliselt tuntuks. Varjunime Vlady valis ta endale pärast isa surma isa nime (Vladimir) järgi. Ta võitis 1963. aastal Cannes'i filmifestivalil parima naisnäitleja auhinna Itaalia-Prantsusmaa filmis "L'Ape Regina" ("Mesilasema"), mille režissöör oli Marco Ferreri. Vlady on tegelenud ka laulmise ja skulptuuriga ning kirjutanud mitu raamatut, sealhulgas ilukirjanduslikku. "Vladimir ou le vol arrêté". Librairie Arthème Fayard. Paris 1987 Марина Влади. "Владимир или прерванный полёт". Vene keelde tõlkinud Julia Abdulova ja Marina Vlady. Progress. Moskva 1989 "Katkenud lend. Vladimir Võssotski lugu". Eesti keelde tõlkinud Asta Blumenfeld, värsid tõlkinud Harald Rajamets. Eesti Raamat. Tallinn 1991. 160 lk Alates 1949. aastast on ta teinud 102 filmirolli, neist viimase 2001. aastal. 1953 "Enne veeuputust" 1956 "Nõid" 1963 "Kaalukad tõendid" 1963 "Mesilasema" 1969 "Lühijutu süžee" 1969 "Aeg elada" Jekaterinburgis avati 2006. aastal mälestussammas Vladimir Võssotskile ja Marina Vladyle. Aastatel 1955–1959 oli ta abielus näitleja ja režissööri Robert Hosseiniga. Sellest abielust sündis kaks poega Pierre ja Igor. Igor elab Haitil ja kasvatab pärle, Pierre elab Lõuna-Prantsusmaal ning tegutseb kitarri- ja balalaikamängijana. 1963–1966 oli ta abielus kahe Aafrika lennuettevõtte omaniku Jean-Claude Brouillet'ga, kes Teise maailmasõja ajal oli olnud vastupanuliikumise liige. Teisest abielust sündis poeg Vladimir, kes elab Paraguays ja tegeleb karjakasvatusega. Marina Vlady oli aastail 1970–1980 abielus Nõukogude vene laulja Vladimir Võssotskiga. Abielu kestis kuni Võssotski surmani. Mõlemad olid varem abielus olnud ning Marinal oli enne abielu 3 last, Vladimiril 2. Nende abielu oli kirglik ja impulsiivne ning seda kütsid Marina eksootiline staatus välismaalasena ja Vladimiri võrreldamatu kuulsus NSV Liidus. Kuid nad ei kolinud kokku, vaid mõlemad jäid elama oma kodumaale, käies aeg-ajalt teineteisel külas. NSV Liidu kodanikel oli raske välisviisat saada ja ka välismaalastele ei antud väga kergesti viisat. Seetõttu astus Marina Prantsusmaa Kommunistlikku Parteisse, mis andis talle piiramatu pääsu NSV Liitu ja pakkus Vladimirile teatud kaitset võimude tagakiusamise vastu tema laulude varjatud riigivastasuse tõttu. Kaugsuhte probleemid kajastusid paljudes Võssotski lauludes. 1981–2003 oli Vlady abielus onkoloog Leon Schwarzenbergiga. Triin Tael. "Võssotski abikaasa Marina Vlady ei suuda kuulata omaaegset Vene laululegendi". SL Õhtuleht, 29. jaanuar 2008. Lk 16–17 "Vlady peab rollidest armsaimaks Hamletit". SL Õhtuleht, 29. jaanuar 2008 Marina Vlady andmekogus IMDb (inglise)
Hannuste

Hannuste on küla Võru maakonnas Võru vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Eesti 2011. aasta rahvaloendus, vaadatud 14.07.2014. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Juba

Juba on küla Võru maakonnas Võru vallas Vagula järvest lõunas. Külas asub Juba järv. Kohanimekäändeks on "Jubale" või "Juppa". Juba nimi tekkis talupoja lisanimest, mille päritolu on teadmata. Oletada võib mõnd J-iga algavat eesnime, näiteks Jakobi hollandi või friisi kuju Jaap või poola kuju Jakuba. Soomes on Juva-algulisi nimesid, mis arvatakse pärinevat Johannesest. 1684. aasta kaardil on küla asukoht tühi. Koha nime on esmamainitud 1765. aastal, kui on nimetatud Jubba Jaani, kes arvati Vana-Nursi mõisale kuuluva Vagula küla alla. 1796 on mainitud Jubba Pola Juhhani Jaaku. Sellest kirjapanekust leiab Poola talu nime ja see annab alust arvata, et Juba külas pidi siis olema mitu talu, muidu poleks olnud vaja talu eraldi välja tuua. 1798 on esmamainitud Juba karjamõisa, mis rajati küla keskele. 1817 müüdi Juba iseseisva mõisana. 1839 anti Juba mõisale uus nimi Quellenhof 'allikamõis'. Mõis ja küla kuulusid Rõuge kihelkonda. 1920. aastatel rajati Juba asundus, mis 1977 nimetati külaks. Nõukogude ajal liideti Jubaga Ligeri või Ligõri küla, mis hääbus pärast maailmasõda. 1977 liideti Ala-Vagula (ametlikult Vagula II) küla. 1993 rajati Juppa Kaitseväele kuuluv 32 ha suurune Tsiatsungõlmaa harjutusala, kus on ka lasketiir. 2024. aastal valmis külas Reedo sõjaväelinnak, mis on mõeldud liitlasvägede vastuvõtuks ja suudab majutada kuni 1000 sõdurit. Vastuvõtulinnakule anti Reedo nimi, kuna Ameerika liitlastele on Tsiatsungõlmaa nime hääldamine keeruline. Külas asub muistne arheoloogiamälestisena arvele võetud Ala-Vagula II asulakoht. Juba küla läbib Valga–Koidula raudteelõik, millel asus kuni 2001. aastani ka küla territooriumile jäänud Vagula raudteepeatus. Külast lõunasse ja itta jääb Võru–Mõniste–Valga tee. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Eesti kohanimeraamat, lk. 126 "Võru lähistel valmis liitlaste vastuvõtuks mõeldud Reedo sõjaväelinnak" ERR, 17. september 2024 "Nursipalu laiendus valmib järk-järgult maade omandamise edenemise järgi" ERR, 10. mai 2024
Kasaritsa

Kasaritsa on küla Võru maakonnas Võru vallas. Konrad Mägi on maalinud mitmed õlimaalid, millel kujutatakse Kasaritsa maastikku. Kasaritsa mõis Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Vladimir Stassov

Vladimir Vassiljevitš Stassov (vene Владимир Васильевич Стасов; 1824–1906) oli vene muusika- ja kunstikriitik. Vladimir Stassovi isa oli tuntud arhitekt Vassili Stassov.
Metroseksuaal

Metroseksuaaliks nimetatakse meest, kes pöörab palju tähelepanu oma esteetilisele välimusele ning kulutab omajagu aega ja raha oma kuvandile ja elustiilile. Ehkki see termin on läbinud transformatsiooni oma esialgsest tähendusest (heteroseksuaalne mees, kes nägi välja või käitus nagu gei), on praegused trendid näinud metroseksuaali tähenduse asetamist tavaliselt naiselikeks peetud praktikate omaksvõtule maskuliinsuse poolt ja mis pole spetsiaalselt seotud homoseksuaalsusega. Arutelu käib kasutuse ümber, kus terminit kasutatakse kui soo-dekonstruktsiooni teoreetilist avaldumist ja selle seoseid tarbimisühiskonnaga. Praegused seksuaalõpetlased näevad metroseksuaalsust kui terminit, mis esindab suhestatud arusaamise omaksvõttu lisaks termini elustiili- ja esteetilisuse-alastele tähendustele. Traditsioonilised maskuliinsuse normid, nagu kirjeldatud Dr. Ronald F. Levanti teoses "Masculinity Reconstructed" ('Rekonstrueeritud maskuliinsus'): "naiselikkuse vältimine, iseseisvus (toetumine iseendale), tugevus ja agressioon ning homofoobia." Statistika, sealhulgas Euro RSCG turu-uuring, näitab, et saavutuse- ja staatusejaht ei ole meestele enam nii tähtis nagu varem; ning samuti ei ole – teatud tasemeni – emotsioonide piiramine või seksi lahtiühendamine intiimsusest.[viide?] Teine normimuutus on kinnitatud uuringute poolt, et mehed "enam ei pea seksuaalset vabadust üldiselt kütkestavaks." Kõige tähtsam nihe maskuliinsuses on feminiinsuse vähemamääralisemas vältimises ja "teatud segmendi meeste, kes on omaks võtnud kunagi naiste provintsi kuulunud kombed ja suhtumised, esilekerkimine."[viide?] See, mida aktsepteeritakse "maksuliinsena", on aegade jooksul märkimisväärelt muutunud, seega kaasaegne kontseptsioon sellest, kuidas mees "olema peaks" erineb varasemate ajastute ideaalmehest. Mõned stiilid ja käitumismallid, mida tänapäeval peetakse naiselikeks, olid minevikus meeste erialaks (näiteks kosmeetika, juveelid, kunstist ja muusikast lugupidamine jne).[viide?] Sellest johtuvalt on feminiinsuse kontseptsioon vallutanud rohkem territooriumi ja maskuliinsus muutunud piiratumaks.[viide?] Võib-olla on metroseksuaalsus selle nihke vastu suunatud reaktsioon, kuna mõned mehed tunnevad end soorollides liiga kitsendatult. Seda saab samuti pidada vahendiks saavutamaks suuremat sugudevahelist võrdsust läbi androgüünsuse poole liikumise. Kultuurilised maskuliinsuse hälbed, mis avalduvad sellistes telesaadetes nagu "Appi tõttab Stiilne Viisik", "Queer as Folk" ning "Will & Grace", on muutnud neid traditsioonilisi maskuliinseid norme.[küsitav] Metroseksuaalid ilmusid nähtavale vaid pärast kultuurilisi muutusi keskkonnas ja maskuliinsuse kohta käivate vaadete muutuste järel.[viide?] Simpson seletab oma artiklis "Metrosexual? That rings a bell..." ("Metroseksuaal? Tuleb tuttav ette..."), et "Geimehed on esitanud metroseksuaalsuse varajasi prototüüpe. Otsustavalt vallalised, kindlasti linlikud, hirmus ebakindlad oma identiteedis (sellest ka rõhk uhkusele ja vastuvõtlikkusele värskeima brändi suhtes) ja sotsiaalselt emaskuleerunud geimehed tegid avastustööd maskuliinsuse ja ihaldatavuse aksessuariseerimise ja ühendamise äris."
Vassili Stassov

Vassili Stassov (vene keeles Василий Петрович Стасов; 4. august (vkj. 24. juuli) 1769 Moskva – 5. september (vkj. 24. august) 1848 Peterburi) oli vene arhitekt. Aastatel 1783–1794 töötas Stassov arhitekti abilisena Moskvas. 1794–1795 teenis ta kaardiväes, 1802–1807 stažeeris Lääne-Euroopas. 1811. aastal valiti ta Peterburi Kunstide Akadeemia akadeemikuks. Ta kuulus Ehitiste ja hüdroloogiliste tööde komitee koosseisu. Stassov töötas peamiselt Peterburis. Ta projekteeris Pavlovski polgu kasarmud (1817–1820), Jamskoi turu 1817–1819, Püha Kolmainsuse katedraali (1828–1835), Narva (1827–1834) ja Moskva (1834–1838) võiduvärava. Alates 1837 juhtis Stassov Leo von Klenze projekti järgi Uue Ermitaaži ehitust ja 1838–1839 Talvepalee tulekahjujärgset taastamist. Tema looming esindab vene ampiiriks nimetatavat stiili. Ta pöördus sageli rangete vormide poole ja kasutas palju dooria sambaid. Teda peetakse ka vene rahvusliku stiili (pseudovene stiil) rajajaks arhitektuuris. Seda stiili esindab näiteks Aleksander Nevski mälestuskirik Potsdamis (1826). Stiililt sarnane Desjatinnaja kirik Kiievis hävis Nõukogude ajal. Vassili Stassov abiellus 1817 Maria Sutškovaga, kes suri 1831 koolerasse epideemia ajal. Neil oli viis poega, kellest neli said täiskasvanuks, ja kolm tütart, kellest kaks said täiskasvanuks. Teine poeg Aleksandr Stassov (1819–1904) oli ettevõtte Kavkaz i Merkuri direktor. Teine tütar Nadežda Stassova (1822–1895) oli naiste kõrgkooli Bestuževi kursuste üks asutajaid ja töötaja. Kolmas poeg Vladimir Stassov (1824–1906) oli muusika- ja kunstikriitik. Neljas poeg Dmitri Stassov (1828–1928) oli jurist, üks Venemaa 1860. aastate kohtureformi autoreid.
Põhjapolaarjoon

Põhjapolaarjoon on polaarjoon, selle laiuskraad on 66,5° N. Põhjapolaarjoonilt põhja poole esineb polaaröö ja polaarpäev. Põhjapolaarjoon läbib järgmiste riikide territooriumi: Norra Rootsi Soome Venemaa USA osariik - Alaska Kanada Gröönimaa - Taani riigi koosseisu kuuluv omavalitsuslik ala Islandi koosseisu kuuluv saar Grímsey Põhjapolaarjoonel asub üks linn maailmas - Salehard Venemaal. Kolm suurt linna asuvad põhjapolaarjoonest põhja pool - Murmansk, Norilsk ja Vorkuta. Norras asub põhjapolaarjoone lähedal Tromsø.
Poolus (täpsustus)

Poolus (ladina keeles polos poolus, naba) võib tähendada mitut asja. Poolus on kujuteldav punkt, kus Maa pöörlemistelg lõikub Maa pinnaga. Maa magnetpoolus on punkt, kus koonduvad Maa magnetvälja jõujooned. Taevapoolus on taevasfääri punkt, mis ei osale näivas ööpäevases liikumises. Elektriline poolus on üks kahest punktist (nt aku klemmist), mille vahel on elektripinge. Poolus on kompleksmuutuja funktsiooniteooria mõiste. Poolus on perekonnanimi. Arnold Poolus, sõjaväelane Jüri Poolus, ENSV riigiametnik
Koolinädal

Koolinädal koosneb enamikus koolides nädalapäevadest esmaspäev kuni reede, olles seega viiepäevane. Eestis on see valdav alates 1988/89. õppeaastast. Enne seda oli koolinädal kuuepäevane. Esimesena Eestis läks viiepäevasele koolinädalale üle Sindi Keskkool, mille peale tulid Moskvast olukorda kontrollima psühholoogid ja arstid. Mõnes riigis või koolis võib koolinädal olla ka nelja- või kuuepäevane. "Viiepäevane koolinädal tõi Sinti Moskva kontrollid", Pärnu Postimees, 5. märts 2011
Kiili Gümnaasium

Kiili Gümnaasium on põhi- ja keskharidust andev haridusasutus Harju maakonnas Kiili vallas. Kool asutati 1858. aastal. Uus koolihoone valmis 2005. aastal. Hiljem on tehtud juurdeehitusi, neist suurima käigus valmis 2018. aastal eraldi algklasside korpus, laiendati spordihoonet ja sööklat ning kool sai ka loodusainete klassid. Kooli direktor on Ruth Pekkenen. 2024. aasta 1. septembri seisuga õpib koolis 1006 õpilast, sh gümnaasiumiastmes 107 õpilast. 1858 Kaarepere kool 1900 Sausti kool 1968 Sausti 8-klassiline kool 1995 Kiili kool Martin Kaasik, 2001. Eesti koolid 2000. AS Inreko Press. Lk 24 Kooli koduleht
Drag racing

Drag racing (ka drag race) ehk kiirendussõit on üks paljudest motospordialadest, kus autode või mootorratastega läbitakse sirge teelõik aja peale. Võisteldakse distantsil 1/4 miili (402,336 m) või 1/8 miili (201,168 m). Lisaks muutub üha populaarsemaks 1000 jala (304,8 m) pikkune võistlusdistants. Võistlusrada on sirge, kus on kõrvuti kaks võistlusrada ja lõpus pidurdusmaa. Autod ja mootorrattad on mootori töömahtude ja ülelaadeseadmete kasutamise põhjal jagatud võistlusklassidesse. Võistlevad sõidukid rivistatakse stardikoridorist tahapoole stardijärjekorda (lineup), tavaliselt klasside kaupa. Võistluse kulgu juhivad otseselt kaks starterit: pre-starter ja starter. Pre-starter annab võistlejatele loa siseneda stardialasse ning alustada rehvide soojendamist ehk burnout'i. Starteri ülesandeks on käivitada stardifoor. Lisaks jälgitakse kogu stardiprotseduuri vältel sõidukite tehnilist seisukorda ning reeglite (aknad suletud, keemilise ülelaade seadme kraani õigeaegne avamine jms) täitmist. Sisenedes burnout'i alasse, teeb sõiduk burnout'i, mis võib lõppeda ka kaugel teisel pool stardijoont. Seejärel tagurdatakse tagasi stardialasse ning asutakse autot stardijoone taha paika sättima. Masina asetsemist stardijoonel näitavad stardifoori kaks ülemist, valget tuld (pre-stage- ja stage-tuled). Kui mõlemad sõidukid paiknevad joonel nii, et nimetatud tuled on süttinud, käivitab starter foori. Üksteise järel süttib kolm rida kollaseid tulesid ning seejärel alumised rohelised (tulede süttimise ajastus ja kord sõltub kasutatava stardifoori tüübist). Tuntud võistluskohad Euroopas: Santa Pod Inglismaal, Alastaro Soomes, Mantorp Park Rootsis. Eestis tegeleb drag racing'u edendamise ja meistrivõistluste korraldamisega Baltic Hot Rod Association (BHRA), hiljem loodi Estonian Drag Racing Association (EDRA). Esimesed ametlikud Eesti meistrivõistlused drag racing'us leidsid aset 2005. aastal. Võistlusklassid Eesti meistrivõistlustel 2007. aasta seisuga A: autod kuni 4 l vabalthingav B: autod üle 4 l vabalthingav ja kuni 4 l ülelaadimisega, v.a bigblock C: autod üle 4 l ülelaadimisega ja bigblock D: autode vabaklass (outlaw) Bracket/streetman E: tsiklid kuni 650 cm3 F: tsiklid üle 651 cm3 Võistluskohad Eestis: Kiltsi lennuväli, Pärnu lennuväli, Raadi lennuväli, Rutja lennuväli. Drag racing'u terminid (vaadatud 07.11.2012)
Neuwied

Neuwied on linn Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal. Asub Reini paremal kaldal. Linn asutati 1653 ja kujunes 17. sajandi lõpus usupõgenike sihtkohaks. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Neuwiedi koduleht
Kirumpää

Kirumpää (võro keeles Kiräpää) on küla Võru maakonnas Võru vallas. Kirumpää on läbi ajaloo olnud oluline kindlus enne Tartut, mis kaitses Tartut Vene rünnakute eest. Rootsi ajal kaaluti ka Tartu ümberkolimist Kirumpääle, sest Tartu linna ei peetud kaitstavaks. Kirumpää piiskopilinnus Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Kolepi

Kolepi (kohalik hääldus Koľepi või Koľebi) on küla Võru maakonnas Võru vallas. Küla kuulub ajalooliselt Rõuge kihelkonda. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Koloreino

Kolereino (ka: Kolureino, kohalik hääldus Kol'ereinu) on küla Võru maakonnas Võru vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Rūmī

Mawlānā Jalāl ad-Dīn Muhammad Rūmī (pärsia keeles مولانا جلال الدین محمد رومی, türgi keeles Mevlânâ Celâleddin Mehmed Rumi) ehk Mawlānā Jalāl ad-Dīn Muhammad Balkhī; varem eestindatult ka Džalaluddin Rumi või Džalal ad-Din Rumi; enamasti lihtsalt Rūmī (30. september 1207, Balkh tänapäeva Afganistanis või Vahš Kurgonteppa lähedal tänapäeva Tadžikistanis – 17. detsember 1273, Konya tänapäeva Türgis) oli pärsia luuletaja, jurist, teoloog ja õpetlane, sufi müstik. Suurema osa elust tegutses Konya linnas. Jalāl ad-Dīn Rūmī pühendas oma ekstaatilisi nägemusi ja elamusi sisaldava mahuka gaseelikogu "Dīvān-e Šams-e Tabrīzī" ehk "Dīvān-e Kabīri" derviš Shams-i-Tabrīzīle, kelle juhtimisel ta avastas olemise metafüüsilise sügavuse. Rūmī umbkaudu 26 000 värsireast koosnev müstiline õpetuspoeem "Masnavī" on pärsiakeelses maailmas koraani järel kõige tähtsam kirjandusteos. Õpilaste kirjapandud on Rūmī vestlustekogu "Fihi ma fihi" ("Selles on, mis selles on"). Rūmī järgijad lõid tema eeskujul Mevleviye ehk pöörlevate dervišite vennaskonna, mille liikmed otsivad jumalikku ekstaasi erilise muusikalise saatega tantsurituaali abil. Türgi kultuuri- ja turismiministeeriumi ettepanekul kuulutas UNESCO 2007. aasta rahvusvaheliseks Rūmī aastaks. Ehkki veel 1979. aastal tõdes kirjandusteadlane ja tõlkekriitik Sergei Issakov, et teiste pärsia luuleklassikute kõrval on Rūmī jäänud eesti keelde tõlkimata, on nüüdseks tõlkes ilmunud mitu Rūmī värsikogu. Ingvar Luhaääre tõlkes on Eesti Luuleliidult ilmunud kogumikud "Mida öeldi roosile sellist" (2009) ja "Lend salajasse taevasse" (2012), Doris Kareva aga tõlkis ja avaldas kirjastuses Verb 2013. aastal kogumiku "Päikesesõnad", millele kirjutas kommentaarid ja järelsõna Kalle Kasemaa. 2020. aastal avaldas kirjastus Koolibri Mathura tõlgitud antoloogia "Paradiisisõnad". Rūmī ainetel on Eesti helilooja Maria Kõrvits loonud instrumentaalteose "Langedes ülespoole, taeva kaarjasse kaussi". Raamatukogukataloog Ester 700 aastat Džalāl ad-Dīn Rūmī surmast. Haljand Udam. Orienditeekond. Tartu: Ilmamaa, 2001. Tõlkeid NSV Liidu rahvaste kirjandustest: pilguheit minevikku ja tulevikku. Sergei Issakov. Sirp, 29. juuni 1979, lk 6 "Rumi. Paradiisisõnad". Vaadatud 11. märtsil 2023.
Mihkel Tamm

Sri Rama Michael Tamm ajakirjanik Mihkel Tamm räppar Mihkel Tamm (esinejanimi Päevakoer), bändi 5MIINUST liige
Advaita-vedaanta

Advaita-vedaanta ehk advaita (sanskriti keeles अद्वैत वेदान्त (advaita-vedānta)) on vedaanta levinuim alakoolkond. Advaitat ('mittekahesus, mittedualism') peetakse enamasti monistlikuks süsteemiks. Sõna "advaita" viitab mina (aatmani) ja brahmani samasusele. Kõigi vedaanta alakoolkondade alustekstid on Prasthānatrayī – upanišadid, Bhagavadgītā ja Brahma-suutrad. Advaita-vedaanta põhimõtted sõnastas lõplikul kujul Šankara.
Monrovia

Monrovia on Libeeria pealinn ja suurim linn. Asub poolsaarel Atlandi ookeani rannikul Montserrado maakonnas. Esimesed afroameeriklastest asunikud saabusid 1822. aastal ja asutasid Christopolise linna, mis 1824. aastal nimetati Ameerika Ühendriikide presidendi James Monroe järgi Monroviaks. Kodusõdades on linn kõvasti kannatada saanud. Seetõttu on linnas palju kodutuid lapsi ja noorukeid. Monrovia on riigi majanduskeskus ja tähtis sadamalinn. Sadama kaudu eksporditakse peamiselt kautšukit ja rauamaaki. 2008. aasta rahvaloenduse andmed. GeoHive. Map of Liberia, West Africa. World Digital Library, 1830. Vaadatud 2.06.2013.
Gbarnga

Gbarnga on linn Libeerias, Bongi maakonna keskus, elanike arvult riigi teine linn.
Neu-Ulm

Neu-Ulm on linn Saksamaal Baieri liidumaal, Neu-Ulmi kreisi keskus. Asub Doonau paremal kaldal, Ulmi vastas. Neu-Ulm oli osa Ulmist 1810. aastani, mil piir Baieri ja Baden-Württembergi vahel tõmmati piki Doonau jõge. Nii jäi väike osa linnast Baierisse. Neu-Ulmi on esmamainitud 1814. aastal. 1869 sai Neu-Ulm kreisivabaks linnaks. 1972. aastal liideti linn Neu-Ulmi kreisiga. Aastatel 1945–1991 asus linnas USA sõjaväebaas. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023.  Neu-Ulm – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Neu-Ulmi koduleht