laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kulno Süvalep

Kulno Süvalep (sünninimi Schulbach; 4. august 1929 Tallinn – 19. juuli 1996 Tartu) oli eesti näitleja, lavastaja, kirjanik, tõlkija, laulude autor. Ta lõpetas 1947. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1951. aastal Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi, aastail 1963–1964 täiendas end Moskvas kõrgematel režiikursustel. Töötas 1951–52 näitlejana Võrus Lõuna-Eesti Teatris, 1952–1954 Kingissepa-nimelise TRA Draamateatri näitejuhina, 1954–1961 Rakvere teatri peanäitejuhina ning 1961–1989 Vanemuise teatri näitejuhi, näitleja ja lavastajana. Kirjutanud näidendeid, ooperi- ja operetilibretosid, tõlkinud ja dramatiseerinud mitmes žanris kirjandusteoseid. Loonud ka laulutekste. Näidendivalimik "Näitemängud". Eesti Raamat, Tallinn 1982, 258 lk; sisaldab näidendid "Naatan Naerukajakas ja teised" (lavastatud Vanemuises 1968), "Vasikatants" (lavastatud Vanemuises 1970), "Soolaleivapidu" (lavastatud Vanemuises 1970) ja "Mehed ja naised" (lavastatud Vanemuises 1979) Trükis ilmumata näidendid "Armastus ja vale", lavastatud Rakvere teatris 1957 "Viiul", lavastatud Ugalas 1963 "Naeratus", lavastatud Vanemuises 1965 "Mis kõik ei juhtu", lavastatud Ugalas 1969 "Emajõe Ööbik" (näidend Lydia Koidulast), lavastatud Vanemuises 1993 Libretod (trükis ilmumata) "Imelugu" "Rembrandt" "Tuled kodusadamas" "Kuulsuse narrid" Luulevalimik "Kaunimad aastad su elus" (luuletused ja laulud). Koostanud Ants Kand. Tartu/Tallinn, Eesti Keele Sihtasutus 2004, 192 lk 1996 Aleksander Kurtna nimeline auhind Tema isa oli ajakirjanik ja poliitik, Riigikogu sekretär Arnold Paul Süvalep (kuni 1935 Schulbach; 1888–1968). Tema õde oli kirjanik ja kirjanduskriitik Ine Viiding (1933–1990). Ta oli aastatel 1951–1962 abielus näitleja Galina Süvalepaga, nende tütred on kirjandusteadlane Ele Süvalep-Lõhmus (sündinud 8. novembril 1951) ja lauluõpetaja ning endine Rakvere Teatri näitleja ja lavastaja Imbi Herm (sündinud 12. aprillil 1955). Aastatel 1963–1984 oli ta abielus baleriin Regina Tõškoga. Lembit Eelmäe, "Koolivend Kulno!" – Edasi 4. august 1979 Vastab Kulno Süvalep (vahendanud Viljo Saldre) – Teater. Muusika. Kino 1989, nr 6, lk 3–14 Aivo Lõhmus, "Igal mehel oma Koidula" (näidendi "Emajõe Ööbik" arvustus) – Hommikuleht 1. oktoober 1993 ja A. Lõhmuse raamatus "Võim ja vari", Tartu 2002, lk 250–252 Ülo Tonts, "...aga anne on väga hajutatud": Kulno Süvalepast 1993. aasta taustal – Teater. Muusika. Kino 1995, nr 8/9, lk 108–113 Ruth Mirov, "Nõmme roheliste mändide all" (mälestused) – Looming 2004, nr 12, lk 1881–1890 Ülo Tonts, "Kolmkümmend aastat teatriehitamist. "Vanemuise" sõnateatrist 1955–1986". Vanemuine, Tartu 2006, lk 208–214 (peatükk "Mees, kellele meeldis inimestega suhelda. Kulno Süvalep") Erik Linnumägi, "Peaasi, et nad ei nutaks" – Postimees 12. jaanuar 1996, lk 15 Aigi Viira, "Kaunimad tagasi laval, uutes smokingutes" – Postimees 22. veebruar 2003, lk 22 Jürgen Rooste, Raamatututvustus: "Kaunimad aastad su elus" – Eesti Ekspress 2. september 2004, lk B8 Rolf Liiv, "Näitleja Süvalepa saavutused luules" – Eesti Päevaleht/Arkaadia, 3. september 2004, lk 14
Okazaki fragment

Okazaki fragment on lühike DNA nukleotiidide järjestus (eukarüootidel ligikaudu 150 kuni 200 aluspaari pikkune). Okazaki fragment ja DNA replikatsioon. DNA replikatsioonil toimub ühel matriitsDNA-ahelal pidev uue DNA süntees (juhtiv ahel). Teisel ahelal toimub DNA süntees aeglaselt juppide kaupa (Okazaki fragment). Süntees toimub suunas 5'> 3'.
Sipelgaõli

"Sipelgaõli" on Leida Kibuvitsa 1941. aastal ilmunud novellikogu. "Sipelgaõli" "Teine tee" "Harak-Mihkel" "Väike kivi" "Vanad kirsipuud" "Võililleseeme" "Parim pleite" "Poolteist meest"
Lepatriinupunane

"Lepatriinupunane" on Leida Kibuvitsa novellivalimik, mille on koostanud Linda Uustalu ja mis ilmus "Eesti novellivara" sarjas 1987. aastal koos koostaja järelsõnaga.
Kiisa pae

Kiisa pae on väike (4,5 meetri kõrgune ja 30 meetri laiune) liivakivipaljand ehk pae Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal. Tegemist on esimese paega Ahja jõe paremal kaldal Koorvere poolt mööda jõge liikudes. Paljandit on võimalik vaadelda nii jõelt kui ka vastaskaldalt. Paljandi jalam jääb osaliselt vee alla ka jõe madala veeseisu korral. Pael kasvab III kategooria kaitsealune liik – kahelehine käokeel (Plantanthera bifolia).
Kuradikoobas

Kuradikoobas on paljand Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal. Keskmise suurusega paljand asub jõe paremal kaldal. Paljandi pikkus on 65 meetrit ja kõrgus 6 meetrit. Osa paljandi jalamist on vee all ka madala veeseisu korral. Paljand on näha samalt kaldalt, jõelt ning vastaskalda niidult. Jõe suudme poolses paljandi otsas on koobas, mille laiema osa pikkus on umbes 8,5 m ja kõrgus keskel varingust laeni umbes 1,8 m. Koobas jätkub kitsa käiguna. Koobas on kuiv, allikata. Paljandi ülaserval asuvad kuklase pesad. Mõlemal pool paljandit olevatel lamminiitudel kasvab siberi võhumõõk (Iris sibirica). Kuradikoobas Eesti looduse infosüsteemis
Evald Tammlaan

Evald Tammlaan (15. veebruar 1904 Vihula vald – 17. märts 1945 Stutthof) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik. Kasutas pseudonüümi Jänkimees. Evald Tammlaan sündis 1904. aastal Vihula mõisas veskirentniku peres. Aastail 1920–1926 õppis ta Rakvere gümnaasiumis ning töötas 1929. aastast ajakirjanikuna (1929–1931 töötas Virulase toimetuses, 1934–1940 Kaja ja Uue Eesti juures), reisis kaubalaevadega, millest avaldas ajalehtedes reisivesteid. Aastal 1940–1941 oli NSV Liidus Moskvas algul pressiatašee, seejärel alatise esindaja asetäitja. Alates 3. oktoobrist 1940 oli ta Eesti NSV alaline esindaja NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu juures, tema asetäitja oli Voldemar Jaanus. Saksa okupatsioonivõimud vangistasid ta 13. septembril 1941. Esialgu hoiti Tammlaant Tallinna Keskvanglas, kus ta töötas trükikojas koos mitmete tuntud kultuuritegelastega, seal hulgas Arkadio Laigo, Romulus Tiituse, Nikolai Kummitsa ja Rudolf Pangsepaga. Tammlaan suri Stutthofi koonduslaagris 17. märtsil 1945. Tema publitsistikalooming sisaldab poliitilisi artikleid, vesteid ja reisikirju. Ta on kirjutanud ka näidendeid. Publitsistikavalimikud: "Jänkimehe kroonika" (1961) "Jänkimehe kirjad" (1966) Näidendid: "Valge lagendik" (1937) "Raudne kodu" (1938) Evald Tammlaan Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Arkadio Laigo ja Nikolai Kummits Tallinna koonduslaagris 1944.a. Villem Luhasoo mälestused. Tartu Kunstimuuseum, TKM TA 45.
Endel Tennov

Endel Tennov (15. jaanuar 1926 Vaivara vald Kannuka küla – 14. detsember 1978 Tallinn) oli eesti kirjanik. Õppis 1945–1949 Tartu Riiklikus Ülikoolis ja Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis. Töötanud ajakirjanikuna. Kirjutanud värvika olustiku- ja tüübikujutusega humoristliku põhitooniga proosat. "August Mõigu oma hobu" (romaanivõistlusel 1959 äramärgitud jutustus, 1961) "Noormees heast perekonnast ja teisi jutte" (1964) "Rändlinnud lähevad teele" (romaan, 1966) "Valged laigud kaardil" (romaanivõistlusel 1967 äramärgitud jutustus, 1969) "Ettekavatsetud kuritegu ja teisi tõsilugusid" (humoreskid, 1970) "Iive, Iive" (lühiromaan, 1973) "Ööd vanas majas" (lühiproosakogu, sisaldab pikema jutustuse "Margiti kadumine"; 1976) "Kolm romaani" (sisaldab teosed "August Mõigu oma hobu", "Rändlinnud lähevad teele", "Margiti kadumine"; järelsõna: Teet Kallas; 1980) "Keele ja Kirjanduse" ringküsitlus kirjanikele. Endel Tennov – Keel ja Kirjandus 1974, nr 12, lk 746–747 Arno Oja, "Mehed ja Mudilinn. Endel Tennovi 50. sünnipäeva puhul" – Keel ja Kirjandus 1976, nr 1, lk 44 Teet Kallas, "Muljeid kirjandusmaastikult", Eesti Raamat, Tallinn 1982, lk 215–235 (raamatu "Kolm romaani" saatesõna uustrükk) Eesti kirjanduse ajalugu, V köide, 2. raamat, Eesti Raamat, Tallinn 1991, lk 252–254 (ülevaate autor Ülo Tonts) ja bibliograafia lk 278–279 Endla Tegova, "Kilde kohtumistelt Endel Tennoviga" (kirjanike kohtumisest 1956. aastal Kärlal) – kogumikus "Ilmaneitsi embuses", Kuressaare 2000, lk 47–49 Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk 591, artikli autor Ülo Tonts Teet Kallas, "Sõber, kuhu pista see flööt?" (Lugu vendade Tuulikute 33. sünnipäevast ja Endel Tennovi novellidest) – Sõnumileht 5. september 1997, lk 15 Oskar Kruus, "Mälestusi kirjanikest. Endel Tennov" – Videvik, 26. mai 2000, lk 4
Romulus Tiitus

Romulus Tiitus (pseudonüüm K. Toslem; 5. jaanuar 1906 Rakvere – 15. juuli 1982 Tallinn) oli eesti vestekirjanik ja karikaturist. Romulus Tiitus sündis Rakveres püssimeistri perekonnas. Aastatel 1918–1924 õppis Tiitus Rakvere poeglaste gümnaasiumis. Kunsti õppis ta 1925. aastal Riigi Kunsttööstuskoolis ja 1926–1927 Pallases. Aastatel 1926–1927 oli Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna üliõpilane. Töötas aastatel 1924–1926 Rakveres käsitöölisena ja ajalehe Virulane raamatupidajana. Aastail 1927–1940 oli ta Tartus ajalehe Postimees karikaturist ja följetonist ning pilkelehe Sädemed toimetaja. 1930. aastatel illustreeris Kirjastus Ühisuse Loodus ja Noor-Eesti Kirjastuse noorsooraamatuid. 1940. aastast elas Tallinnas ning joonistas karikatuure ajalehtedele Sirp ja Vasar ning Rahva Hääl. Saksa okupatsioonivõimud arreteerisid Tiituse 23.09.1941 ning 1941. aastast oli ta kinnipeetav Patarei vanglas. Seal tegid ta koos teiste arreteeritud kunstnikega (nt Arkadio Laigo ja Nikolai Kummitsaga) kaastööd Patarei vangla väljaannetele. Vanglast vabanes 1944. aastal. Pärast teist maailmasõda naasis Tallinna, kus töötas kuni 1945. aastani ajalehes Õhtuleht ning 1945–1947 ajakirjas Pikker. 1945. aastast Kunstnike Liidu liige. 1947. aastast oli vabakutseline kunstnik. 1925. aastal avaldati tema esimene karikatuur. 1927. aastal tegi illustratsioone, šarže ja karikatuure ajakirjale Tapper. Tema karikatuure hinnati nende löövuse, elulise tüübistiku ja ühiskonnakriitilisuse tõttu. Neid ilmus väljaannetes Noorte Hääl, Kultuur ja Elu, Looming, lisaks mõnes välismaises (Tšehhoslovakkia, Ungari jt) väljaandes. Tiitus on illustreerinud üle 50 raamatu. On ka ise lasteraamatuid kirjutanud ning pannud kirja oma mõtteid loomingust ja elust.Ta on illustreerinud peamiselt humoorikaid teoseid. "Toslem lastele" (1938; koomiksid) "Mees ja käpard" (1946) "Kuidas Klukk sangariks sai" (1964) "Üleannetu Maki" (1965) "Portreed sõnas ja pildis" (1935) "Toslemi kirjad" (1935) "Nokk kinni, saba lahti" (1960) "Palun ilma odekolonnita" (1965) "Tagasi looduse juurde" (1971) "Lõbus Wilde" (koos Elem Treieriga) (1976) "Gori" (1960) "Oma modellide keskkonnas" (1981) 1965 Eesti NSV teeneline kunstnik Tema vennatütar on balletitantsija Piia Tiitus. Bruno Pao (21.01.2011). "Rahvuse vaimu ja eluterve suhtumise levitaja". Sirp. Vaadatud 01.10.2018. Romulus Tiitus – naljamees Vana-Roomast. Eesti Ekspress 12. jaanuar 2006. Romulus Tiitus Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Rahvusarhiiv – Foto Romulus Tiitusest (1965)
Mats Tõnisson

Mats Tõnisson (23. märts 1853 Aidu vald – 23. september 1915 Petrograd) oli eesti kirjamees. Tõnisson lõpetas Viljandi kihelkonnakooli ja töötas 1873–1880 Vändra Pumbioja Aleksandri vallakoolis õpetajana. 1880. aastast oli Kirikaru talu peremees. Talupidamise kõrval tegeles ta rahvaluule kogumisega, oli ajalehe Sakala kirjasaatja, lõi kaasa Jakobsoni organiseeritud kampaaniates, oli agar sõnavõtja haridusküsimustes. Juba kooli kõrvalt hakkas Tõnisson tegelema rahvaluule kogumisega. Koos Jakobsoniga andsid nad 1882 ja 1883 välja kalendri. Juba kolm aastat varem oli Tõnisson välja andnud kukeaabitsa. Oma kulu ja kirjadega andis ta 1896 välja raamatu „Mesilaste kasvatus". Üheks hobiks oli Tõnissonil ka fotograafia. 1894 avas ta Vändras koos poeg Aveliniusega Päevapildi Töökoja. 1909. aastal sattus Tõnisson konflikti kohaliku mõisniku von Ditmariga, kes keeldus eraldamast haridusseltsile maad tütarlastekooli ehitamiseks. Tõnisson andis vajaliku maatüki oma krundist. 1912. aastal kolis Tõnisson koos abikaasaga poja juurde Türile. Ühes tema kalendris ilmunud seletus sõna "kurat" päritolu kohta tõi kaasa kohtukaasuse, mille tulemusena määrati Tõnisson kaheksaks kuuks Petrogradi vanglasse, kus ta ka suri. Mats Tõnisson on maetud Türi vanale kalmistule. Tõnisson tõi eesti keelde mitmeid uusi eesnimesid. Neist tuntuimad on näiteks Meeli, Õie, Õnne ja Milvi. Madis Aesma: "Eestlaste kirjut nimemaastikku läbivad tuhanded käänulised teed" Eesti Päevaleht, 11. mai 2016 Mats Tõnisson Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Hiie Piirsalu, Kilde Mats Tõnissoni eluteest, 24.03.2013 Vändra Teataja
Tsuba pae

Tsuba pae (ka Tšuba pae) on aluspõhjapaljand Ahja jõe paremal kaldal. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Wilfred Bouma

Wilfred Bouma (sündinud 15. juunil 1978 Haagis) on endine Hollandi jalgpallur, kaitsja. Hollandi jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2000–2012 kokku 37 korda ja lõi kaks väravat. Debüüt koondises toimus septembris 2000, kui Holland mängis Iirimaa vastu. Bouma alustas oma jalgpallurikarjääri amatööride klubis SV Rood-Wit '62. Aastal 1994 sõlmis ta noortelepingu elukutseliste jalgpalliklubiga PSV Eindhoven. Klubi tollane peatreener Aad de Mos lubas ta esimest korda väljakule 26. oktoobril 1994 mängus klubiga Willem II Tilburg, mille tema meeskond kaotas 1:2. Bouma ei pääsenud pika aja jooksul oma klubi mängudel platsile ning otsustas 1996. aastal üle minna klubisse MVV Maastricht ning mängida Hollandi tugevuselt teises liigas Eerste Divisie. Oma esimesel hooajal seal (1996/97) mängis ta 18 kohtumist ning lõi 7 väravat. Tema meeskond pääses järgmiseks hooajaks (1997/98) tagasi Hollandi tugevaimasse liigasse Eredivisie. Tol hooajal mängis Bouma 33 kohtumist ning lõi 6 väravat. 1994–2005 PSV Eindhoven 1996–1998 MVV Maastricht (laenul) 1998–1999 Fortuna Sittard (laenul) 2005–2010 Aston Villa 2010–2013 PSV Eindhoven Hollandi meister (4): 2000, 2001, 2003, 2005 KNVB Cup (3): 1996, 2005, 2012 Hollandi superkarikas (4): 2000, 2001, 2003, 2012 Wilfred Bouma on 180 cm pikk ja kaalub 82 kg.  Wilfred Bouma – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Theodoros II

Theodoros II (sünninimi Nikólaos Choreftákis (Νικόλαος Χορευτάκης); sündinud 25. novembril 1954) on õigeusu kiriku Aleksandria patriarh alates 24. oktoobrist 2004. Ta õppis teoloogiat Thessaloníkis ning tegutses seejärel Kreetal. Alates 1985. aastast oli ta Aleksandria Patriarhaadi esindaja Vene Õigeusu Kiriku juures. 1997. aastal määrati ta Kameruni metropoliidiks ja 2002. aastal Zimbabwe metropoliidiks.
Sindelfingen

Sindelfingen on linn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal Böblingeni kreisis. Sindelfingenis asub Mercedes-Benz-i Factory 56, tehas umbes 27 000 töötajaga ning 10 000 inimesega, kes on hõivatud uurimis- ja arendustöödega. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Sindelfingeni koduleht
Düsfooria

Düsfooria ehk pahurus on tundmus, mil inimene tunneb rahulolematust ja pahameelt. Sageli on düsfooria emotsionaalse inadekvaatsuse väljenduseks. Emotsionaalse inadekvaatsuse väljendusena esineb pahurust väga sageli skisofreenia korral – kõik nagu oleks hea ja korras, aga patsient on tige ja rahulolematu. Samuti esineb depressiooni korral (düsfooriline depressioon) või epileptikutel. Düsfooria võib realiseeruda agressioonina – täiesti põhjusetult võib haige kedagi lüüa.
Jan Koller

Jan Koller (sündinud 30. märts 1973 Smetanova Lhotas) on endine Tšehhi jalgpallur, ründaja. Tšehhi rahvuskoondises mängis Koller 91 korda ja lõi 55 väravat. Debüüt koondises toimus 9. veebruaril 1999, kui mängiti Šveitsiga ja võideti 1:0 ja värava autor oli Koller. Ta on Tšehhi koondise läbi aegade suurim väravakütt. Tšehhi koondises osales ta 2006. aasta maailmameistrivõistlustel ning kolmedel Euroopa meistrivõistlustel (2000, 2004 ja 2008). 1994–1996 Praha Sparta 1996–1999 Lokeren 1999–2001 RSC Anderlecht 2001–2006 Dortmundi Borussia 2006–2008 Monaco 2008 1. FC Nürnberg 2008–2009 Samara Krõlja Sovetov 2009–2011 Cannes 1995 Tšehhi meister 1996 Tšehhi Karikas 1999 Belgia liiga parim väravalööja (24 väravat) 2000 Belgia meister 2001 Belgia Karikas 2002 Saksamaa meister Jan Koller on 202 cm pikk ja kaalub 103 kg. Ta on abielus Hedvika Kankovaga, nende peres kasvab tütar.
Tundeelu häired

Tundeelu häired on tundmustega seotud kõrvalekalded üldaktsepteeritavast normiväärtustest, millel on kliiniline tähendus. Millal hakkab tundeelu hälve omama kliinilist tähendust, on siiani lahendamata probleem. Näiteks psühhopatoloogias on tunnustatud selline mõiste nagu tundeelu tuimenemine, mis esineb enamikul skisofreeniahaigetel. Tundeelu tuimenemine tähendab seda, et sise- ja välisündmustele reageerib inimene tundmuslikult tagasihoidlikult: inimesel suri ema ära – ei mingit erilist reaktsiooni; inimene haigestus ise vähki – ei mingit erilist reaktsiooni; timukas raius inimesel pea otsast – ei mingit erilist reaktsiooni. Kas tuleks toodud näited liigitada häirete/haiguslikkuse hulka või ei, pole suudetud tänapäeval ühemõtteliselt sätestada.
Leningrad Cowboys

Leningrad Cowboys on soome rock'n'roll'i ansambel. Ansambel loodi 1989. aastal filmi "Leningrad Cowboys Go America" jaoks peamiselt ansambli Sleepy Sleepers liikmete baasil. Pärast filmi valmimist hakkas bänd ise plaate salvestama, videoid tegema ja kontserte korraldama. Hiljem on bänd osalenud veel 1994. aasta filmides "Leningrad Cowboys Meet Moses" ja "Total Balalaika Show". Ansamblis on 13 liiget (neist kaks on naised). Ansambli laulud on ingliskeelsed, mõjutatud polkast ja progressiivsest rokist, teemadeks on viin, traktorid, raketid ja Tšingis-khaan, samuti laulavad nad vene rahvalaule, rock'n'roll'i ballaade ja muid kavereid. 1994. aastal laulsid nad MTV muusikaauhindade üleandmispeol koos 70-liikmelise Punaarmee Kooriga Lynyrd Skynyrdi lugu "Sweet Home Alabama". Tipe Johnson (vokaal) Sakke Järvenpää (vokaal) Vesa Kääpä (kitarr) Teijo "Twist Twist" Erkinharju (trummid) Pemo Ojala (trompet) Ykä Putkinen (kitarr) Silu Seppälä (bass) Antti Snellman (saksofon) Mauri Sumen (klahvpill) "Go America" (1989) "Those Were The Days" (CD-singel; 1991) "Those Were The Days" (CD-singel; 1992) "Thru The Wire" (CD-singel; 1992) "We Cum From Brooklyn" (1992) "Total Balalaika Show – Helsinki Concert" (1993) "Live in Prowinzz" (1993) "Happy Together" (1994) "Jupiter Calling" (CD-singel; 1996) "Where's The Moon" (CD-singel; 1996) "Go Space" (1996) "Mongolian Barbeque" (1997) "Thank You Very Many – Greatest Hits And Rarities" (1999) "Be Worry Don't Happy" (promo CD-singel; 1999) "Terzo Mondo" (2000) "Go Wild" (2000) "Happy Being Miserable" CD-singel (2000) "Global Balalaika Show" (2003) "Zombie's Paradise" (2006) "Those Were the Days – The Best of Leningrad Cowboys" (2009) "Buena Vodka Social Club" (2011) Ametlik koduleht
Ferruccio Lamborghini

Ferruccio Lamborghini (28. aprill 1916 Renazzo – 20. veebruar 1993 Perugia) oli Itaalia tööstur, Lamborghini traktori- ja autotehase asutaja. Ferruccio Lamborghini sündis Renazzos Ferrara provintsis talunike pojana. Juba noores eas huvitasid teda mehaanika ja tehnika. Teise maailmasõja ajal õppis ta Bolognas tehnikat. Sõja lõppedes asus Lamborghini kokku ostma sõjamasinaid ning ehitas neid ümber traktoriteks, mis sõjajärgses Itaalias olid väga nõutud. Ettevõtmist saatis edu ning ärimees ostis töökoja Centos, kus hakati aastal 1948 tootma Lamborghini traktoreid. Aastal 1959 hakati tootma ka õhukonditsioneere ja kütteseadmeid. Firma plaanis hakata tootma ka helikoptereid, kuid riik ei andnud nende tootmiseks luba. Ferruccio Lamborghini oli entusiastlik autohuviline, jõukuse kasvades sai ta endale lubada üha kalleimaid autosid kui FIATid, mida ta noorena modifitseeris. 1950. aastate alguses omas ta Alfa Romeosid ja Lanciaid, 1960. aasta paiku oli tal juba nii palju autosid, et sai igal nädalapäeval sõita erineva autoga, omades ka näiteks Jaguar E-Type'i ja Mercedes-Benz 300SLi. Tal oli ka kaks Maserati 3500GT'd, mille kohta ta ütles: "Maserati juhti Adolfo Orsit ma austasin väga: nagu minagi alustas ta vaesena. Tema autod mulle aga väga ei meeldinud, need tundusid raskeina ja ei olnud päriselt kuigi kiired." Lisaks kuulus talle mitu Ferrarit. Tema arvates olid Ferrari autod head, kuid liiga mürarikkad ja töötlemata, et olla head tänavaautod, ise pidas ta neid ümberkohaldatud võidusõidurajaautodeks halvasti tehtud sisustusega. Kui ühel ta autol tekkisid siduriprobleemid, läks Lamborghini otse Ferrari omaniku Enzo Ferrari jutule, kurtes talle oma auto probleeme. Ferrari soovitas tal seepeale edaspidi traktoritega sõita, kuna too ei teadvat autodest midagi. Lamborghini otsustas seepeale hakata ka ise sportautosid tootma. Ta rajas oma töökoja Ferrari tehase lähedale ning palkas kaks endist Ferrari inseneri: Gianpaolo Dallara ja Bob Wallace'i. Firma esimene auto oli Lamborghini 350 GT. Et Ferruccio Lamborghini oli ka suur härjavõitluse austaja, on peaaegu kõikide Lamborghini mudelite nimed seotud härjavõitlusega. Ka ettevõtte logo kujutab võitlushärga. Aastal 1972 investeeris Lamborghini suuri summasid oma traktoritehase laiendamisse, et täita suurt riiklikku tellimust Lõuna-Ameerikast. Paraku tellimus tühistati ja firma sattus finantsraskustesse. Lamborghini müüs samal aastal oma autotehase osakud ja taandus ärist. Ferruccio Lamborghini elas oma elu lõpuaastatel veinimõisas, mille ta oli juba varem soetanud. Lamborghini suri 76-aastaselt Perugias. Tema poeg Tonino Lamborghini on tuntud rõiva- ja aksessuaaridisainer.
Alexia (Kreeka ja Taani printsess)

Kreeka ja Taani printsess Alexia (sündinud 10. juulil 1965. aastal Mon Repos' villas Kérkyra saarel) on Kreeka kuninga Konstantínos II ja kuninganna Anne-Marie vanim laps. 9. juulil 1999. aastal abiellus printsess Londoni Püha Sophia katedraalis arhitekti ja purjetaja Carlos Morales Quintanaga. Neil on neli last: Arietta Morales y de Grecia (sündinud 24. veebruaril 2002 Barcelonas); Ana-Maria Morales y de Grecia (sündinud 15. mail 2003 Barcelonas); Carlos Morales y de Grecia (sündinud 30. juulil 2005 Barcelonas); Amelia Morales y de Grecia (sündinud 26. oktoober 2007 Barcelonas). Perekond elab Puerto Calerose linnas Lanzarotel (Kanaari saarestikus).  Alexia (Kreeka ja Taani printsess) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Pávlos (Kreeka kroonprints)

Kreeka kroonprints Pávlos (sündinud 20. mail 1967 Ateenas) on Kreeka viimase kuninga Konstantínos II ja kuninganna Anne-Marie vanim poeg. Pávlos oli alates sünnist oma isa valitsusajal kuni monarhia kukutamiseni Kreeka trooni pärija. Kroonprints Pávlos sündis 20. mail 1967 Ateenas. Kreeka traditsiooni järgi sai ta nime oma vanaisa kuningas Pávlose järgi. Ta ristiti õigeusu kirikus, üks tema ristivanem oli Walesi prints Charles. Tema sünniaasta detsembris toimus Kreekas kuninga korraldatud riigipöördekatse samal aastal võimule tulnud valitsuse vastu. Pärast selle nurjumist põgenes kuninglik perekond Roomasse Itaalias, kus nad elasid viis aastat. Alates 1973. aastast elavad nad Londonis. Kroonprints lõpetas Londoni Hellenistliku kooli, mille asutasid tema vanemad. Hiljem õppis ta Ameerika Ühendriikides New Mexico osariigis asuvas koolis nimega Armand Hammer United World College of the American West ja Sandhursti sõjaväeakadeemias Suurbritannias. Koos oma tädipoja, Hispaania kroonprintsi Felipega õppis ta Georgetowni ülikoolis välisteenistust. Kroonprints Pávlos abiellus ameeriklanna Marie-Chantal Milleriga 1. juulil 1995. Pärast abiellumist elasid nad New Yorgis, kus Pavlos töötas investeerimiskonsultandina. Neil on viis last: printsess Maria-Olympia (snd 25. juulil 1996 New Yorgis); prints Konstantinos Alexios (snd 29. oktoobril 1998 New Yorgis); prints Achileas-Andreas (snd 12. augustil 2000 New Yorgis); prints Odysseas-Kimon (snd 17. septembril 2004 Londonis); prints Aristide Stavros (snd 29. juunil 2008 Los Angeleses). Kreeka kuningliku perekonna ametlik koduleht: Kroonprints Pavlos ja printsess Marie-Chantal ootavad oma viiendat last
Carlos Morales Quintana

Carlos Javier Morales Quintana (sündinud 31. detsembril 1970 Lanzarotel) on Hispaania arhitekt ja purjetaja. Ta abiellus 9. juulil 1999 Londonis Püha Sophia katedraalis Kreeka ja Taani printsess Alexiaga, kes on Kreeka kuninga Konstantínos II ja kuninganna Anne-Marie vanim laps. Neil on neli last: Arietta Morales y de Grecia (s. 24. veebruaril 2002 Barcelonas) Ana-Maria Morales y de Grecia (s. 15. mail 2003 Barcelonas) Carlos Morales y de Grecia (s. 30. juulil 2005 Barcelonas) Amelia Morales y de Grecia (s. 26. oktoobril 2007 Barcelonas) Perekond elab Puerto Caleros Lanzarotel Kanaari saartel. La Otra Crónica