laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Saue vapp

Saue vapp on Eesti haldusüksuse Saue linna vapp. Vapp on kinnitatud 10. juunil 1997. Rohelisel kilbil kimbuna 6 tammelehte ja 3 tammetõru ning müürihambuline vapipäis – kõik kuldsed. Vapi päises asuv linna staatust sümboliseeriv linnamüüri kujutis tuletab nii noore linna nagu Saue puhul meelde ka vähem informeeritud kodanikele, et tegemist on tõepoolest linnaga, iseseisva haldusüksusega, mitte aga enam mõne maakonna valla, asula või äärelinnaga. Alumisel väljal asuv tammetõrude kimp sümboliseerib Saue peamist vaatamisväärsust – Saue tammikut, ning samal ajal ka selle linna stabiilsust ja kestmajäämist. Üheskoos kilbi rohelise värviga väljendab see linna püüdlust keskkonnasõbraliku ja harmoonilise elukeskkonna suunas. Saue lipp Saue sümboolika linna kodulehel
Ropsimine

Ropsimine (lõunaeesti murdes roobitsemine, Võru murdes rabamine) on lõugutatud linade puhastamine linaluudest ehk murtud linavarte puitunud kihtidest ropsimõõga või ropsimasina abil. Eestis ropsiti mõõgaga ropsilaual või ropsipingil. Rehepeks Rabamine Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 259 Ropsimine, Eesti Rahva Muuseum
Janno Ligur

Janno Ligur (sündinud 13. september 1996) on eesti rallikrossisõitja. 2019. aasta Euroopa meistrivõistluste etapil Lätis sai Super1600 klassis kolmanda koha. Odavise 500g Eesti Kergejõustikuliit https://sport.err.ee/980739/ligur-joudis-hooaja-viimasel-em-etapil-pjedestaalile https://rallikross.ee/eesti-rallikrossi-persoon-janno-ligur-issi-miks-ma-kogu-aeg-viimane-olen/
Castagno dei Cento Cavalli

Castagno dei Cento Cavalli ('saja ratsaniku kastanipuu', sitsiilia keeles Castagnu dê Centu Cavaddi) on Itaalias Sitsiilias città metropolitana di Catanias Sant'Alfio omavalitsusüksuses (comune) kasvav kastanipuu (Castanea sativa). Etna rahvuspargis, vulkaani idanõlval, kraatrist 8 km kaugusel kasvav puu on Itaalia tuntuim ning on teadaolevalt maailma suurim ja vanim kastanipuu. 1780. aastal mõõdeti vähemalt 2000 (erinevatel hinnangutel kuni 4000) aasta vanuse puu tüve ümbermõõduks 57,9 meetrit. Legendi kohaselt pakkus puu varju teel Etnale halva ilma kätte sattunud ülikule ja teda ratsudel saatnud sajale rüütlile. Lewington, A., Parker, E. (2002). Ancient Trees: Trees That Live for 1,000 Years. Sterling Publishing Co. Lk 92. ISBN 1855859742.{{cite book}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) "Greatest Tree Girth Ever". www.guinnessworldrecords.com (inglise). Vaadatud 4.02.2020. AA.VV. Un Castagno, una Regina. La leggenda del Castagno dei Cento Cavalli nei racconti dei viaggiatori del '700 e '800 — Santa Venerina, 2000. Recupero Giuseppe Storia naturale e generale dell’Etna — Catania, 1815. Pelluzza Francesco Cenni storici dell’origine del comune di Sant’Alfio — Catania, 1971.
Georges d'Anthès

Parun Georges-Charles de Heeckeren d'Anthès (5. veebruar 1812 – 2. november 1895) oli prantsuse sõjaväelane ja poliitik. Hoolimata hilisemast karjäärist Prantsuse teise keisririigi senaatorina, jättis ta endast suurima märgi ajalukku, kui tappis 1837. aastal kahevõitlusel Aleksandr Puškini.
Sofia Kenin

Sofia Anna (Sonya) Kenin (sünninimi София Кенинa; sündinud 14. novembril 1998 Moskvas) on Ameerika Ühendriike esindav elukutseline tennisist. Tema karjääri kõrgeim koht naiste tenniseühenduse (WTA) maailma edetabelis on 4. Ta võitis 2020. aastal Austraalia lahtised meistrivõistlused ja on noorim ameeriklane, kes on võitnud suure slämmi turniiri naiste üksikmängus pärast Serena Williamsit 2002. aastal. Kenin nimetati 2019. aastal WTA aasta kõige paremaks mängijaks[viide?] – samuti teise ameeriklannana pärast Serena Williamsit 1999. aastal. Kenin on võitnud üksikmängus neli WTA turniiri. Paarismängus on ta võitnud kaks WTA turniiri, sealhulgas 2019. aasta China Open Premieri koos Bethanie Mattek-Sandsiga. Kenin oli viieaastane, kui tema andekus pälvis veterantreeneri Rick Macci tähelepanu. Peamiselt isa juhendamisel sai Keninist paljutõotav noormängija, kes jõudis 16-aastaselt Orange Bowli võiduni ja aasta hiljem USA lahtiste meistrivõistluste noorteturniiril tütarlaste üksikmängus 2. kohale. Ta võitis sel suvel ka USTA Girls 18s National Championshipsi. Elukutseliste tennises tegi Kenin teismelisena debüüdi 2018. aastal, kui oli WTA edetabelis 100 parima hulgas. Ta jõudis 2019. aastal nelja WTA turniiri üksikmängu finaali, millest kolm võitis. 2020. aasta Austraalia lahtistel meistrivõistlustel tõstis Kenini esile võit kodupubliku lemmiku ja maailma esinumbri Ashleigh Barty üle. Finaalis pidi tema paremust tunnistama Hispaania tennisist Garbiñe Muguruza. Enne seda turniirivõitu oli tema parim tulemus suure slämmi turniiril 2019. aasta Prantsusmaa lahtistel meistrivõistlustel, kus ta alistas Serena Williamsi ja pääses edasi neljandasse ringi. Sofia Kenini koduleht Sofia Kenin WTA kodulehel
Valguspilt

Valguspilt (lighting state, lighting picture) on teatri valgustite hetkeline seis nii valguse langemisnurkade, intensiivsuse kui ka värvi poolest, mis on salvestatud valguspulti ja käivitatakse vastavalt märgusõnale. Ka täielik pimedus saab olla valguspilt. Pimeduse kasutamine teatris on üldlevinud moodus näiteks teha ajalist hüpet lavastuses. Valguspilte on loodud juba Vana-Kreekas vabaõhuteatris, kus enamjaolt kasutati küll päikest, aga päikese liikumine oli etendusse sisse lavastatud. Kasutati ka laternaid, kuid nende kasutamisega markeeriti ööd. Valguspiltide sihilikum loomine algas teatri siseruumidesse kolimisega. 16. sajandil kasutati teatrites küünlaid ja valguse värvimiseks kasutati klaasist pudelis värvilisi vedelikke (näiteks punase valguse saamiseks suunati valgust läbi klaasanuma, milles oli punane vein) ning nendega oli võimalik teha juba valgusrežiid. Seoses elektri kasutuselevõtuga oli võimalik teatrivalgusteid eemalt (puldiruumist) juhtida, mis aitas hüppeliselt kaasa keskkondade/atmosfääride loomisele. Valguspilt on valguskujunduse osa, mis omakorda on osa lavastuse tervikust. Üldjuhul loob valguspilte valguskujundaja, kes võib kasutada selleks puldioperaatorit või valgustehnikut. Valguskujundaja puudumisel võib valguspilte luua tehnik ise või koos lavastaja ja/või kunstnikuga. Hämardamine https://aact.org/terms?term=state&body_value=&field_cross_reference_value= http://www.theatrecrafts.com/pages/home/topics/lighting/glossary-beginners/ https://www.britannica.com/art/stagecraft/Stage-lighting
Janitšarid

Janitšarid (osmanitürgi keeles يڭيچرى‎ yeñiçeri 'uus sõdur') olid Osmani sultanite eliitväeüksused, kaardivägi, ihukaitsjad ning Euroopa esimene modernne alaline armee. Üksus loodi tõenäoliselt sultan Murad I valitsusajal (1362–1389). Väeüksus mehitati kristlikest maadest iga nelja aasta tagant röövitud poisslastest, kes kasvatati üles islami vaimus. Janitšarid olid kuulsad oma hea väljaõppe ning distsipliini poolest. Erinevalt teistest orjadest maksti neile töö eest palka. Neilt oodati täielikku pühendumust sultani kaitsmisele, janitšaridel oli keelatud abielluda ning kaubelda. 17. sajandil janitšaride värbamisnõudeid lõdvendati, kuna osmanite sõjaväe kogusuurus oli märgatavalt kasvanud. Üksuse hea maine motiveeris paljusid tsiviilisikuid endale seal kohta ostma, sellest tulenevalt vähenes ka janitšaride väljaõppe tase ning toimus nn tsiviliseerumine. Oma algusaastatel olid janitšaride üksused maailma lahinguväljade kardetuimad, kuid lõpuks jäädi vähese uuendusmeelsuse tõttu Lääne-Euroopa innovatsioonile jalgu. Osmanite sõjavägi jäi järk-järgult oma konkurentide omadest maha, kuid kui janitšare taheti kas reformida või ratsanikega asendada, hakkasid nad mässama. Mässud olid mõlemale osapoolele ohvriterikkad ning kui keskvõimul õnnestus oma tahtmine lõpuks peale suruda, oldi ülejäänud Euroopast juba liiga kaugele maha jäädud. Janitšarid saatis 1826. aastal veriselt laiali sultan Mahmud II; nn õnneliku sündmuse käigus hukati neist vähemalt 6000. Mamelukid Goodwin, Jason (1998). Lords of the Horizons: A History of the Ottoman Empire. New York: H. Holt, 59,179–181. Broström, Natasja (9. august 2024). "Ettevaatust! Maksukoguja tuleb!". Imeline Ajalugu. Vaadatud 24. augustil 2024. "The New Encyclopedia of Islam", ed. Cyril Glassé, Rowman & Littlefield, 2008, lk 129 Cleveland, Bunton, William, Martin (2013). A History of the Modern Middle East. Westview Press. Lk 43. ISBN 978-0-8133-4833-9. Ágoston, Gábor (2014). "Firearms and Military Adaptation: The Ottomans and the European Military Revolution, 1450–1800". Journal of World History. 25: 119–120. Peter Mansfield, "A History of the Middle East" (1991) lk 31
Orban

Orban (ka Urban, ungari keeles Orbán; surnud 1453) oli ungarlasest sepp ja insener, kes valmistas 1453. aasta osmanite Konstantinoopoli piiramiseks suurekaliibrilisi kahureid. Ta oli pärit Brassóst Transilvaaniast Ungari kuningriigist (tänapäeva Brașov, Rumeenia). Mõned ajaloolased usuvad, et ta oli saksa või valahhia juurtega. 15. sajandi ajaloolane Laonikos Chalkokondyles kutsus teda oma kirjutistes daakialaseks. Aastal 1452 pakkus ta oma teeneid Bütsantsile, kuid keiser Konstantinos XI ei suutnud Orbani kõrget palka endale lubada ning tal polnud nii suurte kahurite ehitamiseks materjali. Orban lahkus Konstantinoopolist ning tegi pakkumise Osmanite sultanile Mehmed II-le, kes oli tegemas ettevalmistusi linna piiramiseks. Ta väitis, et tema kahur purustaks ka Paabli müürid, selle peale sai ta sultanilt rahastuse ja materjali. Orban sepistas hiigelkahuri Adrianoopolis valmis kolme kuuga, Konstantinoopoli alla tiris seda kuus härga. Lisaks valmistas ta osmanite piiramisvägedele ka väiksemaid kahureid. Orbani suurtükkide koopiad ja aretused vallutasid 15. sajandil kogu Euroopa ning muutsid kõikide piiramiste taktikat igaveseks. Orbani kahuritele sarnastest on tänapäevani säilinud näiteks Faule Mette, Dulle Griet, Mons Meg ja Pumhart von Steyr. Orban hukkus tõenäoliselt koos enda meeskonnaga, kui üks tema kahuritest piiramise käigus plahvatas (sellel ajal oli kahurite plahvatamine tavaline). 1951. aasta filmis "İstanbul'un Fethi" kehastab Orbani Burhanettin Üskan. 2012. aasta filmis "Fetih 1453" kehastab Orbani Erdoğan Aydemir. 2020. aasta Netflixi sarjas "Rise of Empires: Ottoman" kehastab Orbani Tansu Biçer. Kortum, Hans-Henning; Kortüm, Hans-Henning (2007). Transcultural Wars from the Middle Ages to the 21st Century – Hans-Henning Kortüm. ISBN 9783050041315. Vaadatud 26. juuni 2015.[alaline kõdulink] Ágoston, Gábor (2005). Guns for the Sultan: Military Power and the Weapons Industry in the Ottoman ... – Gábor Ágoston. ISBN 9780521843133. Vaadatud 26. juuni 2015. Devries, Kelly; Smith, Robert Douglas (2007). Medieval Weapons: An Illustrated History of Their Impact - Kelly DeVries, Robert Douglas Smith. ISBN 9781851095261. Vaadatud 26. juuni 2015. Cotterell, Arthur (2011). Asia: A Concise History – Arthur Cotterell. ISBN 9780470829592. Vaadatud 26. juuni 2015. Rogers, Clifford J. (2010). The Oxford Encyclopedia of Medieval Warfare and Military Technology. ISBN 9780195334036. Vaadatud 26. juuni 2015. Cox, Samuel Sullivan (1893). Diversions of a Diplomat in Turkey - Samuel Sullivan Cox. Vaadatud 26. juuni 2015. Grumeza, Ion (2010). The Roots of Balkanization: Eastern Europe C.E. 500–1500 – Ion Grumeza. ISBN 9780761851349. Vaadatud 26. juuni 2015. Devries, Kelly (2009). Guns and Men in Medieval Europe, 1200-1500: Studies in Military History and ... – Kelly DeVries. ISBN 9780860788867. Vaadatud 26. juuni 2015. Philippides, Marios; Hanak, Walter K. (2011). The Siege and the Fall of Constantinople in 1453: Historiography, Topography ... – Marios Philippides, Walter K. Hanak. ISBN 9781409410645. Vaadatud 26. juuni 2015.
Çandarlı Halil Paša

Çandarlı Halil Paša (surnud 1. juunil 1453; tuntud ka kui Noorem) oli mõjukas Türgi suurvesiir sultan Murad II ja kaks aastat ka Mehmed II valitsusajal. Ta oli pärit Osmanite riigi ühest mõjuvõimsamast, Çandarlı suguvõsast. Tema vanaisa ja nimekaim Çandarlı Kara Halil Hayreddin Paša (Vanem) oli suurvesiir sultan Murad I ajal. Çandarlı suguvõsa Çandarlı, Halil Paša järgi nimetatud linn Osmanite riigi suurvesiiride loend İsmail Hâmi Danişmend, Osmanlı Devlet Erkânı, Türkiye Yayınevi, İstanbul, 1971, lk 10. (türgi keeles)
Koort

Koort on eesti perekonnanimi. Seisuga 1. jaanuar 2020 oli Eestis perekonnanimi Koort 578 inimesel (272 mehel ja 306 naisel). Perekonnanimede levikult oli Koort meeste puhul 168. ja naiste puhul 167. kohal. Perekonnanimi Koort oli levinuim Jõgeva maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 11,55. Alfred Koort, eesti filosoof (1901–1956) Andres Koort, eesti maalikunstnik (1969–) Enn Koort, eesti kunstnik (1926–2006) Georg Koort, eesti loomaarst (1907–1964) Jaan Koort, eesti kujur, maalikunstnik ja keraamik (1883–1935) Jaanus Koort, eesti teleajakirjanik ja ettevõtja (1985–) Johannes Koort, Eesti sõjaväelane (1900–1976) Ken Koort, eesti ametnik (1980–) Laos Koort, Eesti sõjaväelane (1901–1942) Peep Koort, eesti pedagoogikateadlane (1920–1977) Tuui Koort, eesti kunstiajaloolane (1914–2005) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. veebruar 2020. Vaadatud 5. veebruaril 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Poyntingi vektor

Poyntingi vektor on elektromagnetvälja energia voo vektor. Poyntingi vektori suund ühtib energia liikumise suunaga ja arvväärtus võrdub energiaga, mis läbib energia liikumise suunaga risti oleva pinna pindalaühikut ajaühikus. Poyntigi vektor S → {\displaystyle {\vec {S}}} arvutatakse elektrivälja tugevuse E → {\displaystyle {\vec {E}}} ja magnetvälja tugevuse H → {\displaystyle {\vec {H}}} vektorkorrutisena: S → = E → × H → {\displaystyle {\vec {S}}={\vec {E}}\times {\vec {H}}} . Vaakumis S → = 1 μ 0 ( E → × B → ) {\displaystyle {\vec {S}}={\frac {1}{\mu _{0}}}\,({\vec {E}}\times {\vec {B}})} , kus μ 0 {\displaystyle \mu _{0}} on magnetiline konstant ja B → {\displaystyle {\vec {B}}} on magnetiline induktsioon. Elektromagnetvälja voo mõiste võttis kasutusele Briti füüsik John Henry Poynting 1884. aastal.
Sivers

Sivers on mitme aadlisuguvõsa nimi: Sivers (Dukuri), Dukuri mõisa aadlisuguvõsa Sivers (Õisu), Taanist pärit aadlisuguvõsa
Toomsalu

Toomsalu on eesti perekonnanimi. 1. jaanuaril 2020 oli see perekonnanimi Eestis 553 inimesel (252 mehel ja 301 naisel) ja see oli sageduselt meeste puhul 193. ja naiste puhul 171. kohal. Nimi on levinuim Viljandi maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 17,31. Aarne Toomsalu, eesti poliitik Hannes Toomsalu, Eesti sõjaväelane (kolonel) Harald Toomsalu, eesti ajakirjanik (1921–2005) Laine Toomsalu, eesti ajalooõpetaja (1931–2012) Liis Toomsalu, eesti jurist Ruudi Toomsalu, eesti kergejõustiklane ja spordipedagoog (1913–2002) Tiit Toomsalu, Eesti poliitik (1949–) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. veebruar 2020. Vaadatud 5. veebruaril 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Ploom (perekonnanimi)

Ploom on eesti perekonnanimi. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Ploom 505 inimesel: 232 mehel ja 273 naisel. Perekonnanimede levikult on Ploom meeste puhul 233. kohal ja naiste puhul 210. kohal. Perekonnanime Ploom kandja oli keskmiselt 44 aasta vanune (mediaanvanus oli samuti 43). Perekonnanimi Ploom on levinuim Võru maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 25,4. 2022. aastal arvati perekonnanimi Ploom välja levinud nimede seast, sest selle kandjate arv oli langenud alla 500. Seega lubati nimevahetajatel seda taas perekonnanimeks võtta. Endel Ploom, eesti õigusteadlane (1935–) Lauri Ploom, eesti keemik (1942–) Valdur Ploom, eesti motosportlane (1926–1978) Vilve Ploom, eesti keemik (1947–) Ülar Ploom, eesti kirjandusteadlane ja luuletaja (1955–) https://web.archive.org/web/20200205082947/https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/Ploom (vaadatud 5.02.2020) "Keelatud perekonnanimede nimistusse lisandub viis uut nime" ERR, 16. november 2022
Hallik (perekonnanimi)

Hallik on eesti perekonnanimi. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Hallik 576 inimesel: 261 mehel ja 315 naisel. Perekonnanimede levikult oli Hallik meeste puhul 185. ja naiste puhul 161. kohal. Levinuim oli see Jõgeva maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 7,7. Arvi Hallik, eesti näitleja (1941–2014) Felix Hallik, Eesti kohtunik (1902–1986) Helger Hallik, eesti maadleja (1972–) Klara Hallik, Eesti politoloog ja poliitik (1937–) Konstantin Hallik, eesti advokaat (1899–1943) Kristjan Hallik, eesti viiuldaja (1983–) Maaja Hallik, eesti näitleja (1989–) Margus Hallik, eesti orienteeruja ja kahevõistleja (1978–) Martin Hallik, eesti ajaloolane (1975–) Osvald Hallik, eesti põllumajandusteadlane (1906–1964) Raymond Hallik, eesti sporditegelane (1928–2008) Airi Hallik-Konnula, eesti ajakirjanik (1975–) ... "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. veebruar 2020. Vaadatud 5. veebruar 2020.{{cite web}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Laan

Laan on eesti perekonnanimi. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Laan 448 inimesel: 205 mehel ja 243 naisel. Perekonnanimede levikult on Laan meeste puhul 283. kohal ja naiste puhul 250. kohal. Perekonnanimi Laan on levinuim Põlva maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 10,43. Andres Laan, eesti neurobioloog (1989–) Andres Laan, eesti viiuldaja (1946–) Herbert Laan, eesti viiuldaja ja vioolamängija (1907–1988) Maris Laan, eesti geneetik (1968–) Mart Laan, Eesti politseinik (1963–1996) Marta Laan, eesti näitleja (1985–) Matti Laan, eesti füüsik (1944–) Paul Laan, eesti filoloog ja luuletaja (1928–) Valdis Laan, eesti matemaatik (1972–) https://web.archive.org/web/20200205093720/https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/Laan (vaadatud 5.02.2020)
Jānis Kļaviņš

Jānis Kļaviņš (27. aprill 1933 Riia – 25. november 2008 Läti) oli läti füüsik ja maletaja. Kļaviņš lõpetas 1957. aastal Läti Riikliku Ülikooli füüsika erialal. Sai hiljem füüsikakandidaadi kraadi. Töötas Läti NSV TA Füüsika Instituudis teadusdirektorina. Maletajana tuli Kļaviņš 1952. aastal Läti NSV malemeistriks. 1955. aastal täitis ta meistrinormi. 1959. aastal esindas ta Läti NSV-d Riias peetud Läänemere maade turniiril, kus sai 10. koha. 1991 – NSV Liidu riiklik preemia teaduse ja tehnika valdkonnas
Stefan Witkowski

Stefan Witkowski (27. september 1931 Łódź – 24. oktoober 2007 Varssavi) oli poola maletaja, rahvusvaheline meister (1977). Witkowski tuli 1959. aastal Poola malemeistriks ja esindas Poolat samal aastal Riias peetud Läänemere maade turniiril, kus sai eelviimase, 13. koha. Witkowski mängis 1958. aastal Poola võistkonna koosseisus Münchenis peetud maleolümpial.  Stefan Witkowski – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Rudolf Teschner

Rudolf Teschner (16. veebruar 1922 Potsdam – 23. juuli 2006 Berliin) oli saksa maletaja ja maleliteraat, rahvusvaheline meister (1957). Teschner tuli 1951. aastal Düsseldorfis Saksamaa Lääne tsooni malemeistriks. Mängis kahel MM-i tsooniturniiril: 1957. aastal Wageningenis tuli kaheksandaks ja 1960. aastal Berg en Dalis jagas 2.–3. kohta. Kolme hulka jõudmine Berg en Dalis viis ta 1962. aastal tsoonidevahelisele turniirile Stockholmis, kus ta jäi 21. kohale. 1959. aastal esindas ta Lääne-Saksamaad Riias peetud Läänemere maade turniiril, kus jagas 5.–7. kohta. Teschner mängis Lääne-Saksamaa võistkonna koosseisus kahel maleolümpial (1952, 1956). 1992. aastal andis FIDE talle ausuurmeistri nimetuse.  Rudolf Teschner – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Bogdan Śliwa

Bogdan Śliwa (4. veebruar 1922 Kraków – 16. mai 2003 Kraków) oli poola maletaja, rahvusvaheline meister (1953), kirimale suurmeister (1995). Śliwa tuli kuuel korral Poola malemeistriks (1946, 1951–1954, 1960). Mängis kahel MM-i tsooniturniiril: 1954. aastal Mariánské Lázněs tuli kolmandaks ja 1957. aastal Sofias jagas 2.–4. kohta. Kolme hulka jõudmine Mariánské Lázněs viis ta 1955. aastal tsoonidevahelisele turniirile Göteborgis, kus ta jäi jagama 19.–21. kohta. 1959. aastal esindas ta Poolat Riias peetud Läänemere maade turniiril, kus jagas 5.–7. kohta. Śliwa mängis Poola võistkonna koosseisus seitsmel maleolümpial (1952, 1956–1966). 1987. aastal andis FIDE talle ausuurmeistri nimetuse. 1988 – Poola Maleliidu auliige  Bogdan Śliwa – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Wolfgang Pietzsch

Wolfgang Pietzsch (21. detsember 1930 Wittgendorf – 29. detsember 1996 Leipzig) oli saksa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1965). Pietzsch tuli 1949. aastal Saksamaa Nõukogude okupatsioonitsooni ja kolmel korral Saksa Demokraatliku Vabariigi malemeistriks (1959, 1962, 1967). Suurmeistriks sai ta 35-aastaselt 1965. aastal. Neli aastat varem andis FIDE talle rahvusvahelise meistri nimetuse. Mängis MM-i tsooniturniiril 1960. aastal Madridis, kus tuli kaheksandaks. Pietzsch esindas Saksa DV-d kahel Läänemere maade turniiril: 1959. aastal Riias jagas koos Iivo Neiga 8.–9. kohta ja 1960. aastal Leningradis sai 10. koha. Pietzsch mängis Saksa DV võistkonna koosseisus kuuel maleolümpial (1952, 1958–1962, 1966, 1968).  Wolfgang Pietzsch – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ilmari Niemelä

Aarne Ilmari Niemelä (16. september 1907 Miehikkälä – 12. november 1975 Helsingi) oli soome maletaja, meister. Niemelä tuli 1948. aastal Soome malemeistriks ja võitis meistrivõistlustel kolm pronksmedalit (1956, 1959, 1962). Mängis kahel MM-i tsooniturniiril: 1957. aastal Sofias jagas 13.–14. kohta 1961. aastal Mariánské Lázněs sai 15. koha. 1959. aastal esindas ta Soomet Riias peetud Läänemere maade turniiril, kus sai 12. koha. Niemelä mängis Soome võistkonna koosseisus seitsmel maleolümpial (1950, 1952, 1956, 1960–1966).
Svein Johannessen

Svein Johannessen (17. oktoober 1937 Nedre Eiker – 27. november 2007) oli norra maletaja, rahvusvaheline meister (1961). Johannessen tuli 1959. aastal Örebros Põhjamaade malemeistriks (edestas Gideon Ståhlbergi). Neljal korral võitis ta Norra meistrivõistlused (1959, 1962, 1970, 1973). 1959. aastal esindas ta Norrat Riias peetud Läänemere maade turniiril, kus sai 11. koha. 1960. aastal mängis Johannessen MM-i tsooniturniiril Berg en Dalis, kus tuli viiendaks ja tsoonidevahelisele turniirile ei kvalifitseerunud. Norra võistkonna koosseisus mängis ta kümnel maleolümpial (1956, 1960–1974, 1978). The World Chess Championship Zonals 1960-1963 (C05). mark-weeks.com  Svein Johannessen – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Zbigniew Doda

Zbigniew Doda (22. veebruar 1931 Poznań – 8. veebruar 2013 Poznań) oli poola maletaja, rahvusvaheline meister (1964). Doda tuli kahel korral Poola malemeistriks (1964, 1967). 1960. aastal esindas ta Poolat Leningradis peetud Läänemere maade turniiril, kus sai kuuenda koha. 1969. aastal Tata Steeli maleturniiril tuli seitsmendaks. Doda mängis Poola võistkonna koosseisus seitsmel maleolümpial (1960–1970, 1974). Wijk aan Zee 1969. 365chess.com
Tuisk (perekonnanimi)

Tuisk on eesti perekonnanimi. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Tuisk 494 inimesel: 223 mehel ja 271 naisel. Perekonnanimede levikult on Tuisk meeste puhul 242. kohal ja naiste puhul 213. kohal. Perekonnanimi Tuisk on levinuim Saare maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 11,03. 2022. aastal arvati perekonnanimi Tuisk levinud nimede sekka, sest selle kandjate arv oli tõusnud üle 500. Seega keelati nimevahetajatel seda endale perekonnanimeks võtta. Eve Tuisk, eesti pedagoog ja naiskodukaitsja Jaagup Tuisk, eesti muusik Mart Tuisk, Eesti sõjaväelane (1889–1942) Mikk Tuisk, Saaremaa vallavanem (1984–) Ofelia Tuisk, Eesti muusikakriitik (1919–1981) Robert Tuisk, Eesti sõjaväelane (1896–1982) Siim Tuisk, Eesti ühiskonnategelane ja aktivist (1985–) Taavi Tuisk, eesti kaitseliitlane Tambet Tuisk, eesti näitleja (1976–) Terje Tuisk, teaduse organisaator Voldemar Tuisk, eesti näitleja (1896–1943) https://web.archive.org/web/20200205111903/https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/Tuisk (vaadatud 5.02.2020) "Keelatud perekonnanimede nimistusse lisandub viis uut nime" ERR, 16. november 2022