laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Daniel Radcliffe

Daniel Jacob Radcliffe (sündinud 23. juulil 1989 Inglismaal Londonis Fulhamis) on inglise filmi-, seriaali- ja teatrinäitleja. Ta on tuntuks saanud Harry Potteri filmides nimiosa mängides. Tema isa Alan George Radcliffe oli kirjandusagent ja ema Marcia Jeannine Gresham töötas filmitööstuses teenindava personali hulgas. Isa pärineb Põhja-Iirimaalt ja on protestant. Ema on juut, tema sünninimi oli Gershon, aga ta muutis selle inglispäraseks. Ka Daniel peab ennast juudiks ja iirlaseks, aga religioosselt kuuluvuselt on ta ateist. Daniel mängis esimest korda filmis 1999. See oli Charles Dickensi romaani "David Copperfield" teleseriaaliversioon, kus Daniel mängis noort Copperfieldi. 2000 kutsus Harry Potteri filmide produtsent David Heyman Radcliffe'i Harry Potteri rolli katsetele ja pärast pikka prooviperioodi kinnitati ta sama aasta augustis filmi nimiossa. Näitlejate valiku juures oli ka kirjanik J. K. Rowling, kelle arvates oli Daniel filmikatsetel osalenud poistest kõige parem valik. Esimene Harry Potteri film "Harry Potter ja tarkade kivi" esilinastus 2001. aasta novembris, aga samal aastal oli varem esilinastunud film "Panama rätsep" Pierce Brosnaniga peaosas, milles Radcliffe'il oli olnud episoodiline roll. Hiljem on Radcliffe mänginud Harry Potterit kõigis selle sarja filmides. Neist viimane valmis 2011. aastal. Radcliffe teenis oma esimese Potteri-filmiga miljon naelsterlingit, neljanda filmiga 5,6 miljonit naela ning filmiga "Harry Potter ja Fööniksi ordu" juba 8 miljonit naela. 2010. aastal oli tema varandus hinnanguliselt 28,5 miljonit naela, mistõttu ta on rikkam kui printsid William ja Harry. Rikkusest hoolimata ei ole Radcliffe'il kallist maitset ja tema peamine kuluallikas on oma sõnul raamatute ostmine. 2009. aasta aprillis hindas The Daily Telegraph tema varandust 30 miljonile naelale, paigutades ta Suurbritannia kõige rikkamate noorte inimeste tabelis 12. kohale. Järgnesid filmid nagu "Naine mustas" (2012), Horns" (2013), "Victor Frankenstein" (2015), "Taskunoamees" (2016), Nüüd sa näed mind 2" (2016), "Guns Akimbo: Surmamängud" (2019) ja "Põgenemine Pretoriast" (2020). Samuti on Daniel Radcliffe üles astunud teatrilaval. "Daniel Radcliffe's Life After Harry" parade.com, 7. jaanuar 2012  Daniel Radcliffe – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Daniel Radcliffe andmekogus IMDb (inglise)
Delwa Kassiré Koumakoye

Nouradine Delwa Kassiré Koumakoye (sündinud 1949) on Tšaadi poliitik. Ta on "Rahvusliku arengu ja progressi partei" (prantsuse Rassemblement national pour le développement et le progrès) esimees. Koumakoye on olnud kahel korral Tšaadi peaminister: 6. novembrist 1993 kuni 8. aprillini 1995 ja 26. veebruarist 2007 16. aprillini 2008.
Theodor Rosetti

Theodor Rosetti (4. mai 1837 – 17. juuli 1932) oli Rumeenia poliitik, peaminister 13. aprillist 1888 kuni 11. aprillini 1889.
Ion C. Brătianu

Ion C. Brătianu (2. juuni 1821 – 16. mai 1891) oli Rumeenia poliitik, kolmekordne peaminister juulist 1868 kuni 28. novembrini 1868; 5. augustist 1876 kuni 19. aprillini 1881 ja 9. juunist 1881 kuni 13. aprillini 1888.
Dimitrie Brătianu

Dimitrie Brătianu (1818–1892) oli Rumeenia poliitik, peaminister 11. aprillist 1888 kuni 21. juunini 1881.
Ion Brătianu

Ion Brătianu on kahe endise Rumeenia poliitiku nimi: Ion C. Brătianu (1821–1891) Ion I. C. Brătianu (1864–1927)
Manolache Costache Epureanu

Manolache Costache Epureanu (22. august 1823 – 7. september 1880 ) oli Rumeenia poliitik, peaminister 1. maist 1880 kuni 26. detsembrini 1880 ja 6. maist 1876 kuni 5. augustini 1876.
Ion Ghica

Ion Ghica (12. august 1816 – 7. mai 1897) oli Rumeenia poliitik, peaminister 28. juulist 1866 kuni 13. märtsini 1867 ja 26. detsembrist 1870 kuni 24. märtsini 1871.
Alexandru G. Golescu

Alexandru G. Golescu (1819 – 5. august 1891) oli Rumeenia poliitik, peaminister 14. veebruarist 1870 kuni 1. maini 1870.
Nicolae Golescu

Nicolae Golescu (1810 – 10. detsember 1877) oli Rumeenia poliitik, peaminister 12. maist 1868 kuni juuli 1868.
Dimitrie Ghica

Dimitrie Ghica (31. mai 1816 Bukarest – 15. veebruar 1897 Bukarest) oli Rumeenia poliitik, peaminister 28. novembrist 1868 kuni 14. veebruarini 1870.
Euroopa torn

Euroopa torn (leedu keeles Europos bokštas) on 129 m kõrgune hoone Vilniuses Šnipiškėse linnaosas. See on Baltimaade kõrgeim hoone. Euroopa torni projekteeris Audrius Ambrasase arhitektibüroo. Hoone avati ametlikult 1. mail 2004 seoses Leedu ühinemisega Euroopa Liiduga. Torni tipus asub vaateplatvorm, mis on avatud pühapäeviti.  Euroopa torn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ștefan Golescu

Ștefan Golescu (1809 Câmpulung – 27. august 1874 Nancy) oli Rumeenia poliitik, peaminister 26. novembrist 1867 kuni 12. mai 1868.
Nicolae Crețulescu

Nicolae Crețulescu (1. märts 1812 – 26. juuli 1900) oli Rumeenia poliitik, peaminister 6. veebruarist 1865 kuni 24. maini 1866 ja 13. märtsist 1867 kuni 26. novembrini 1867
Mihail Kogălniceanu

Mihail Kogălniceanu (6. september 1817 Iași – 1. juuli 1891 Pariis) oli Rumeenia poliitik, peaminister 11. oktoobrist 1863 kuni 26. jaanuar 1865.
Eugène Emmanuel Viollet-le-Duc

Eugène Emmanuel Viollet-le-Duc (27. jaanuar 1814 – 17. september 1879) oli prantsuse arhitekt ja teoreetik. Sai kuulsaks keskaegsete ehitiste restaureerimisega. Oli ametniku poeg. Juhtis mitmete tuntud hoonete restaureerimist nii Prantsusmaal kui ka Belgias, Hollandis ning Šveitsis. Oli Vabadussamba insener kuni surmani 1879. aastal. Kirjutas hulgaliselt teoseid arhitektuurist, sisekujundusest, mööblidisainist, arheoloogiast ja muust. Restaureeris koos Jean-Baptiste Lassusega Pariisi Notre-Dame. Restaureeris Reimsi katedraali ja teisi gooti stiilis monumentaalseid hooneid. Aastal 1849 avaldasid Viollet-le-Duc ja Prosper Mérimée "Sakraalsete ehitiste kaitse, hooldamise ja restaureerimise instruktsiooni".
Barbu Catargiu

Barbu Catargiu (26. oktoober [ Gregoriuse: 7. november] 1807 – 8. juuni [ Gregoriuse: 20. juuni] 1862) oli Rumeenia ajakirjanik ja poliitik, esimene peaminister (oli ametis 15. veebruarist 1862 kuni 20. juunini 1862). Ta hukkus atentaadi tagajärjel. "Barbu Catargiu - Enciclopedia României".
Vene Teater

Vene Teater on Eesti ainus kutseline venekeelne teater. Vene Teater tegutseb Tallinnas Vabaduse väljaku lõunaserval kunagise kino Gloria Palace'i hoones Tallinna linnavalitsuse hoone ja hotell Palace'i vahel. Vene teatri ajalugu sai alguse 15. detsembril 1948, mil esietendus Vladimir Suponevi "Lendurite pere" ("Семья пилотов"). Uue teatri näitlejaskonna moodustasid GITISe (Riikliku Teatrikunsti Instituudi) vilistlased, professor Vladimir Belokurovi kursuse õpilased. Aastail 1948–2005 kandis teater Eesti Riikliku Vene Draamateatri nime. Alates 2005. aastast tegutsetakse Vene Teatri nime all. 60 aasta jooksul on teatris ette kantud ligi 500 lavastust. Etendusi on antud paljudes endise Nõukogude Liidu linnades. Viimastel aastatel on mängitud Moskvas, Peterburis, Riias, Vilniuses, Novgorodis ning osaletud mitmel teatrifestivalil. Eesti Vene Teatriga on teiste hulgas koostööd teinud lavastajad Andrei Tarkovski, Roman Viktjuk, Juri Jerjomin, Jüri Sillart, Kalju Komissarov, Voldemar Panso. Teatris on mänginud näitlejad Oleg Striženov, Anatoli Solonitsõn, Ada Rogovtseva ja paljud teised. Vene Teatri koduleht (eesti keeles) Ksenia Repson: Vene Teatris etendub pronksöö lugu, Postimees, 7. oktoober 2008 Alo Lõhmus, Rein Veidemann: Pronksööd jõuavad teatrisse, Postimees, 22. november 2008 Eva Kübar. Vene Teater tõusis jalule ja peab nüüd suuri tulevikuplaane, Postimees, 13. detsember 2008 Mari Kodres. Teatrirahva ametiühingud nõuavad Vene Teatris kohalike kasutamist EPL.ee, 6. juuni 2009 Tuuli Aug, Mari Kodres. Vene teater sipleb nõiaringis EPL.ee, 1. oktoober 2009 Ksenia Repson "Kolmandik Vene Teatri näitlejatest lahkus sisepingete tõttu trupist" Postimees, 8. september 2011
Joachim von Ribbentrop

Ulrich Friedrich Wilhelm Joachim von Ribbentrop ; enne adopteerimist 15. mail 1925 Ulrich Friedrich Wilhelm Joachim Ribbentrop; 30. aprill 1893 Wesel – 16. oktoober 1946 Nürnberg) oli Saksamaa poliitik, välisminister 4. veebruarist 1938 kuni 30. aprillini 1945. Hukati poomise läbi Nürnbergi tribunali otsuse kohaselt 16. oktoobril 1946. Joachim von Ribbentrop mõisteti Nürnbergi tribunalil surma ning ta hukati 16. oktoobril 1946. aastal. Hukkamisel viibinud ameerika ajakirjanik Howard K. Smith kirjeldas sündmust nii: "Joachim von Ribbentrop oli esimene süüalune, kes hukati. Hermann Göring pidanuks olema enne teda, kuid Hitleri asetäitja jõudis timukast ette ja neelas tsüaniidikapsli kaks tundi enne seda, kui kohtuotsus pidi täide viidama. Von Ribbentrop jäi viimase hetkeni stoiliselt rahulikuks. Ta lonkis rahulikult võlla juurde, kuid ei vastanud alguses, kui võlla jalamil seisev ohvitser formaalselt tema nime küsis. Kui siis küsimust korrati, ta peaaegu karjus: "Joachim von Ribbentrop!" Seejärel ronis ta vähimagi kõhkluseta tapalavale. Kui ta platvormil ümber pöörati, nii et ta näoga tunnistajate poole seisis, surus ta silmnähtavalt oma hambad kokku ja tõstis pea endise kõrkusega. Kui temalt küsiti viimaseid sõnu, hüüatas ta: "Jumal kaitsku Saksamaad!" Seejärel ta lisas: "Kas ma võin veel midagi öelda?" Tõlk noogutas ja natsirežiimi diplomaatiline võlur lausus oma viimased sõnad kindlal häälel: "Minu viimne soov on, et Saksamaa tunnistaks oma põhiolemust ning ida ja lääne vahel saavutatakse mõistmine. Soovin maailmarahu." Kui talle mustast kangast kott pähe tõmmati, põrnitses ta otse ette. Timukas pingutas köit, tõmbas käepidemest ja von Ribbentrop kukkus alla, et kohtuda oma saatusega." Rasch, Ebbe (2022). "Hukkamised Nürnbergis". Imeline Ajalugu (5/2022 trükk). Tallinn: Äripäev. Lk 38-39.
Franz von Papen

Franz Joseph Hermann Michael Maria von Papen (29. oktoober 1879 – 2. mai 1969) oli Saksamaa ohvitser, monarhistlik poliitik ja diplomaat, Saksamaa riigikantsler 1. juunist kuni 17. novembrini 1932. Franz von Papen oli pärit jõukast katoliiklikust aadlisuguvõsast ja omandas ohvitserihariduse. Diplomaatilisele tööle asus ta 1913. aastal. Franz von Papen oli Riigipäeva saadik. Aastatel 1920–1928 ja 1930–1932 juhtis ta Tsentrumipartei paremat tiiba. Ta oli üks riigikantsleri kandidaate. 1932. aastal juhtis ta niinimetatud Parunite valitsust, osales 1933. aastal Saksamaa natsionaalsotsialistliku partei võimu haaramisel ja oli 30. jaanuarist 1933 kuni 27. juulini 1934 Saksamaa asekantsler. Seejärel oli ta Saksamaa suursaadik Austrias kuni anšlussini 1938. aastal. Aastatel 1939–1944 oli von Papen Saksamaa suursaadik Türgis. Seal tehti talle 24. veebruaril 1942 NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi 4. valitsuse ülema asetäitja Naum Eitingoni juhtimisel atentaat. Kuid pomm plahvatas enne ettenähtud aega ja ainsana hukkus pommipanija ise, von Papen sai vaid kergelt vigastada. Pärast sõda vangistati von Papen liitlasjõudude poolt, kuid Nürnbergi protsessil mõisteti ta õigeks. Kohtu hinnangul oli ta toime pannud "poliitiliselt ebamoraalseid" tegusid, kuid mitte inimsusvastaseid kuritegusid. 1. mail 1947 mõistis Lääne-Saksamaa denatsifitseerimiskohus ta muude kuritegude eest kaheksaks aastaks vangi, aga jaanuaris 1949 rahuldati tema vanglast vabastamise taotlus. Pärast II maailmasõda püüdis von Papen taas hakata tegutsema poliitikas, aga ebaõnnestunult. Seejärel avaldas ta mitu mälestusteraamatut, kus õigustas iseenese poliitikat. 24. juunil 1959 taastas paavst Johannes XXIII tema tiitli "paavsti kantsler", mis oli aga rohkem auamet. Paavst Pius XII oli ametisse astudes temalt selle tiitli 1939. aastal ära võtnud. Von Papen oli Malta ordu rüütel ja pälvinud ka Pius IX ordeni suurristi. http://www.zukunft-braucht-erinnerung.de/franz-von-papen/ https://www.ushmm.org/wlc/en/article.php?ModuleId=10007120 http://www.jewishvirtuallibrary.org/jsource/biography/Papen1.html http://spartacus-educational.com/GERpapen.htm
Kuidas kõik teostus

"Kuidas kõik teostus: minu mälestusi" on Saksa okupatsiooni aegse Eesti Omavalitsuse juhi Hjalmar Mäe mälestusteraamat. Raamatu esimese trüki andis 1993. aastal Stockholmis välja kirjastus "Välis-Eesti & EMP" ning teine trükk 2005. aastal Eestis Matrix Kirjastus (ISBN 9949-13-038-7). „... poliitik on nagu tsirkusehobune, kui ta vanaks saab ja ütleb, mitte kunagi enam tsirkust, siis nii kui kuuleb orkestrit mängimas, siis hakkavad jalad juba iseenesest tantsima.“ – lk 131
Lehtkaliiber

Lehtkaliiber on kaliiber, mida kasutatakse pindadevaheliste pilude suuruse kontrollimiseks. Lehtkaliiber koosneb üldiselt mitmest erisuguse paksusega metall-lehest, millele on paksus peale märgitud. Pindade täpsete vahekauguste mõõtmiseks saab kimbus olevaid metall-lehti ka kombineerida, surudes mitu lehte lapiti üksteise vastu, et saavutada sobiv paksus.
Kruvik

Kruvik on mõõteriist paksuse ja pikkuse mõõtmiseks. Sellega saab mõõta täpsemini kui nihikuga, tavaliselt 0,01 millimeetrise täpsusega. Kruvik kujutab endast metallklambrit, millele on kinnitatud liikumatu mõõtepind – kand ja liikuv mõõtepind mikromeetrilise kruvi otspinna näol. Kruvi samm on tavaliselt 1 või 0,5 millimeetrit. Kruvikuga saab pikkust mõõta täpsemalt kui nihikuga. Kruviga on jäigalt ühendatud trummel, mille serv näitab kruviku varrel oleval skaalal mõõtepindade vahelist kaugust. Olgu, näiteks, kruviku keerme samm 0,5 mm ja trumli ringskaala jaotiste arv 50. Trumli ühele täispöördele vastab siis mõõtepindade vaheline nihe 0,5 mm, trumli skaala ühele jaotisele aga nihe – 0,01 mm. Kruviku kasutamisel on vajalik mõõtepindade ühesugune surve kõigil mõõtmistel. Selle tagamiseks on kruviku liikuv trummel varustatud friktsioonsiduriga. Mõõtmisel tuleb mõõtepindu teineteisele lähemale keerata ainult siduri abil seni, kuni sidur hakkab libisema. Alles nüüd võib leida lugemi. Seejuures loetakse täis- või poolmillimeetrid varrel olevalt skaalalt, sajandikud aga trumlilt.
Puks

Puksiks nimetatakse tehnikas vaheelementi, millega välditakse teatud pindade omavahelist kokkupuudet. Tavaliselt on puks sõõrikujuline. Konduktorpuks
Hädastopp

Hädastopp on nupp või lüliti masinatel, mis on ette nähtud masina kiireks peatamiseks hädaolukorras. Tavaliselt on see teistest juhtnuppudest suurem ja punast värvi. Tootmisliinidel kasutatakse hädastopina piki liini mõlemat külge kulgevat punast nööri, millest tõmmates liin seiskub. Tänapäeval on see kõigil operaatoriga masinatel kohustuslik. Erinevalt tavalisest väljalülitamisest, kus kõik süsteemid lülitavad aparaadi/masina välja harilikul režiimil, seda kahjustamata, on hädastopi abil väljalülitamine projekteeritud: a) operatsiooni kiireks ja täielikuks peatamiseks, isegi kui see rikub seadmestikku; b) olema toimimisvõimeline viisil, mis on kiire ja lihtne (nii et isegi paanikas olev, kahjustatud tegevusfunktsiooniga kasutaja võib seda juhtida) ning tavaliselt c) olema ilmselge ka treenimata operaatorile või kõrvaltvaatajale. Paljudel hädastoppidel on eemaldatav tõke või muu kaitsev osa, takistamaks juhuslikku käivitamist (näiteks plastmassist kaas, mida tuleb tõsta, või klaas, mida tuleb puruks lüüa). Hädastopid on tavaliselt olemas mehhanismides, mille normaalne funktsioneerimine või ettenähtav kuritarvitamine võib põhjustada viga või surma. Mehhanismi purustust või riket nähakse vastuvõetava tasuna sellise vea või surma vältimiseks. Raudteedel on avariinupp pidurite täisvarustuse osa ning see võimaldab rongi peatada nii kiiresti kui võimalik, paljuski sarnaselt avariipidurile. See tekib kas käsitsi avariinupu aktiveerimisel (näiteks, nupu vajutamisel rongil avariipeatuseks) või - mõnedes rongides - automaatselt, kui rong on punast signaali läbinud või juht ei suutnud reageerida hoiatustele, et veenduda, et ta on valvas. Hädastopid on samuti kasutatud maasõidukitel nagu vargusevastane süsteem ning avariiväljalülitus. Sellised seaded on tihti paigaldatud söötautodele (ingl. bait cars) ning konfigureeritud nii, et autot jälgiv politsei võib kasutada lülitit kaugelt. Liftide esipaneelil asub punane kahesuunaline nupp, mille peal on märgitud, kas "Emergency Stop" (avariipeatumine) või "Run/Stop" (käivitu/peatu). Tavaliselt on nupp vajutamata või "üles"-positsioonis, mis lubab liftil liikuda tavalises režiimis. Kui nupp on sisse vajutatud jääb lift otsekohe seisma. Kui nupp on taaskord välja vajutatud, hakkab lift töötama tavalises režiimis, sellest saabki alguse fraasi "Run/Stop" kasutus. Mõnedel juhtudel on lüliti sarnane valguslülitiga, kus sisse vajutatud nupp võimaldab lifti tööd tavalises režiimis ning välja vajutatud nupp peatab lifti. Eskalaatoril on võtme abil juhitav lüliti, millega saab eskalaatorit peatada või muuta selle liikumise suunda. Võtmega juhitava lüliti kõrval on punane avariipeatuse nupp, mida kasutatakse masina rike või võimaliku vigastuse puhul, näiteks kui kellegi saabas jääb elevaatori astmete vahel kinni all või üleval. Võtmelüliti võimaldab eskalaatori tagasiviimist töörežiimi pärast selle peatamist. Hädapidur
Operaator

Sõnal "operaator" on mitu tähendust: operaator, isik, kes juhib mõne seadme tööd, näiteks masinaoperaator, filmioperaator, teleoperaator jne. operaator, teatav kujutus ehk funktsioon matemaatikas operaator, struktuurigeenide avaldumist kontrolliv operoni osa võrguoperaator, peamiselt mobiilside-, aga ka satelliitside-operaator filmioperaator
Masinaoperaator

Masinaoperaator on isik, kes juhib tööpinki või tööstusliini. Nüüdisaegseis seadmeis toimub juhtimine valdavalt juhtimispuldi kaudu, töö iseenesest on automatiseeritud ning operaatori peamiseks ülesandeks on jälgida, et tehnoloogiline protsess toimuks vastavalt ettenähtule. Ta ise otseselt ei osale selles. Vanematel tööpinkidel, mida leidub tänapäevalgi üsna palju, on masin operaatori abimees. See tähendab, et operaator osaleb pidevalt tehnoloogilises protsessis.
Vassili Smõslov

Vassili Vassiljevitš Smõslov (vene keeles Василий Васильевич Смыслов; 24. märts 1921 Moskva – 27. märts 2010 Moskva) oli vene maletaja, maailmameister (1957–1958), rahvusvaheline suurmeister (1950). Smõslov tuli septembris 1940 Moskvas peetud NSV Liidu meistrivõistlustel kolmandaks. Meistrivõistlustel kuue parema sekka jõudnutele korraldati aprillis 1941 neljaringiline matšturniir NSV Liidu absoluutse meistri tiitlile (võitis Botvinnik Paul Kerese ees), kus Smõslov jäi kolmandaks, edestades seejuures suurmeistreid Andor Lilienthali ja Igor Bondarevskit. Selle saavutuse eest anti 20-aastasele Smõslovile NSV Liidu suurmeistri nimetus. 1947. aastal Tšigorini mälestusturniiril Moskvas jagas ta 3.–4. kohta. 1949. aastal tuli ta NSV Liidu malemeistriks. 1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Smõslov oli üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal. Maailmameistriks sai ta 36-aastaselt. 1991. aastal tuli Smõslov 70-aastaselt Bad Wörishofenis veteranide maailmameistriks. 1948. aasta male maailmameistrivõistlustel jäi Smõslov Mihhail Botvinniku järel teiseks (edestades Paul Kerest ja Samuel Reshevskyt poole punktiga). 1950. aastal Budapestis pretendentide turniiril tuli ta kolmandaks (edestades Kerest poole punktiga). 1953. aastal võitis ta Zürichis pretendentide turniiri (edestades 2.–4. kohta jaganud David Bronšteini, Kerest ja Reshevskyt). 1954. aastal Moskvas peetud tiitlimatš Mihhail Botvinnikuga jäi viiki. 1956. aastal võitis Smõslov Amsterdamis taas pretendentide turniiri (edestas teiseks jäänud Kerest 1,5 punktiga). 1957. aastal võitis Smõslov küll tiitlimatši, kuid aasta hiljem revanšmatšis sai Botvinnik maailmameistritiitli tagasi. 1959.aastal Jugoslaavias peetud pretendentide turniiril jäi Smõslov neljandaks. 1964. aastal Amsterdamis jagas ta tsoonidevahelisel turniiril esikohta ja pääses pretendentide matšturniirile, kus 1965. aastal peetud veerandfinaalis kaotas Jefim Gellerile. 1982. aastal Las Palmases tsoonidevahelisel turniiril saadud teine koht viis Smõslovi 8 osavõtjaga pretendentide matšturniirile (1983–1984), kus ta jõudis koos Garri Kasparoviga finaali. Märtsis-aprillis 1984 Vilniuses toimunud finaalmatši Smõslov kaotas tulemusega 4½:8½. 1985. aastal Montpellier's toimunud 16 osavõtjaga pretendentide turniiril jagas ta 8.–9. kohta. Smõslov võitis Nõukogude Liidu meeskonna koosseisus 9 kuldmedalit maleolümpiatel (1952–1960, 1964, 1968–1972), 5 kuldmedalit Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel (1957, 1961, 1965, 1970, 1973) ja 1985. aastal kuldmedali esimestel võistkondlikel maailmameistrivõistlustel. 1948 – teeneline meistersportlane  Vassili Smõslov – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ülevool

Ülevool on tõke sängis, millest vesi üle või läbi voolab. Tõkke võib moodustada lävi või külgkitsend. Voolu tõkestamine põhjustab paisutuse. Läve laiuse ehk harja paksuse järgi liigitatakse ülevoolud: õhukese ülevoolu korral puutub ülevoolav juga kokku ainult läve esiservaga, nii nagu õhukeses seinas oleva avagi puhul; eriprofiilülevool; lailäviülevool. Liigveelase Vihmaveeülevool Ülevoolupais
Bertie Ahern

Patrick Bartholomew Ahern (iiri keeles Pádraig Parthalán Ó hEachthairn, sündinud 12. septembril 1951) on Iirimaa poliitik, peaminister alates 26. juunist 1997 kuni 7. maini 2008. Ta oli ka erakonna Fianna Fáil juht. Stara planina orden (2006)
Alfred Gusenbauer

Alfred Gusenbauer (sündinud 8. veebruaril 1960 Sankt Pöltenis) on Austria poliitik, liidukantsler 11. jaanuarist 2007 kuni 2. detsembrini 2008. Aastatel 2000–2008 oli ta Austria Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees. Gusenbauer astus tagasi 16. juunil 2008 pärast süüdistusi ulatuslikes järeleandmistes koalitsioonipartnerile Austria Rahvaparteile ja suutmatuses parteid juhtida.
Kóstas Karamanlís

Konstantínos Alexándrou Karamanlís (Κωνσταντίνος Αλεξάνδρου Καραμανλής; sündinud 14. septembril 1956 Ateenas) on Kreeka poliitik, peaminister 10. märtsist 2004 kuni 6. oktoobrini 2009. Karamanlis astus konservatiivsesse erakonda Uus Demokraatia. Selle erakonna asutas tema onu Konstantínos Karamanlís. Ta tegutses Uue Demokraatia haldusosakonnas aastatel 1974–1979 ja ideoloogiaosakonnas 1984–1989. Ta valiti Kreeka parlamenti 1989 Thessaloníkist ja 2004 Lárisast. Ta on alates 1997. aastast Uue Demokraatia esimees. Aastatel 1999–2006 oli ta Euroopa Rahvapartei aseesimees. Uus Demokraatis võitis 2004. aasta Kreeka parlamendivalimised, tõugates opositsiooni PASOKi, mis oli Kreekat juhtinud aastatel 1981–1989 ja 1993–2004. Sel aastal tulid ilmsiks Kreeka tollase valitsuse finantsmahhinatsioonid. Märtsis keeldus Eurostat kinnitamast valitsuse andmeid riigi rahandusliku seisukorra kohta ja nõudis revisjoni, mis mais andis sellele hävitava hinnangu. Töötus riigis oli 11,2%, riigieelarve puudujääk 5,3% ja riigivõlg 112% riigi sisemajanduse kogutoodangust. Samal aastal toimuma pidanud 2004. aasta suveolümpiamängude rajatiste ehitus oli plaanist maha jäänud. Niisugustes tingimustes võitis Uus Demokraatia valimistel 165 kohta 300-kohalises parlamendis ja Karamanlís sai peaministriks. Ta oli peaminister ka olümpiamängude ajal. Pärast 2009. aasta parlamendivalimisi sai temast opositsiooniliider. Ta abiellus 1998. aastal Natasa Pazaïtiga. Neil on kaksikud lapsed, poeg Aléxandros ja tütar Alíki, kes sündisid 13. juunil 2003. Ta on kirjutanud raamatu "Elefthérios Venizélos ja Kreeka välissuhted 1928–1932". Ta on toimetanud teisigi ajalooraamatuid või neile eessõnu kirjutanud.
Ruslan Ponomarjov

Ruslan Ponomarjov (sündinud 11. oktoobril 1983 Gorlivkas) on Ukraina maletaja. Aastal 2002 tuli ta FIDE male maailmameistriks, võites kaasmaalase Vassõl Ivantšuki tulemusega 4,5:2,5. Maailmameistriks tulles oli ta vaid 18-aastane, olles sellega noorim selle tiitli võitnud maletaja.
Subkontinent

Subkontinent ehk alakontinent on suur mandri ehk kontinendi suur osa. Ei ole kindlat kokkulepet selle kohta, mis moodustab subkontinendi, kuid tavaliselt on subkontinent ülejäänud mandrist eraldi laamal (nagu India subkontinent (Hindustani poolsaar) ja Araabia subkontinent (Araabia poolsaar) või eraldab teda ülejäänud mandrist mäestik (sel põhjusel käsitletakse Euroopat mõnikord Euraasia subkontinendina). Manner Laamtektoonika Terrein
Osmaniye

Osmaniye on linn Türgis Çukurova piirkonnas Osmaniye provintsis.  Osmaniye – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis