laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ruhnu Põhikool

Ruhnu Põhikool on põhikool Saare maakonnas Ruhnul. Ruhnu kool kasutab 1875. aastal ehitatud Ruhnu pastoraat-koolimaja. Et saarel oli palju rannarootslasi, siis algusest kuni 1944. aastani käis õppetöö koolis rootsi ja kohalikus ehk ruhnu keeles. 1945. aastal muudeti kool 7-klaasiliseks ja selle nimeks sai Ruhnu Mittetäielik Keskkool. 1962. aastal muudeti kool 8-klassiliseks. 1963. aastal sooviti kooli muuta 4-klassiliseks, sest õpilasi oli ainult 14 ja valmis oli saanud Pärnu Internaatkool. Regulaarse lennuühenduse puudumise tõttu jäi muudatus teostamata. 1978 oli kool õpilaste puuduse tõttu suletud. 1979. aastal avati 3-klassiline algkool ja kool tegutses nime all Ruhnu Algkool. 1987. aastal muudeti kool 8-klassiliseks (Ruhnu 8-klassiline Kool) ja 1988. aastal 9-klassiliseks (Ruhnu 9-klassiline Kool). Alates 1. septembrist 1990 kannab kool nime Ruhnu Põhikool. Kooli hoone renoveeriti aastatel 2016-2017. Koolil puudub spordisaal, mistõttu ei ole võimalik täielikult täita riiklikku õppekava. http://kool.ruhnu.ee/kooli-ajalugu-ja-kontaktid/meie-kooli-ajalugu/ (vaadatud 07.09.2015) Ruhnu Põhikooli arengukava 2018-2022. Ruhnu Põhikooli veebisait. Kooli koduleht
Lindi Algkool

Lindi Algkool on algkool Pärnu maakonnas Pärnu linnas. Kool asutati 1767. Praeguses asukohas tegutseb kool aastast 1919, kui Lindi kooliga ühendati Kabriste vallakool ja Kõima abikool. Koolihoone hävis 1926 tulekahjus. Hoones tegutses kool aastast 1927 - 2007. aastani, mil rajati uus lastead-algkool.[1] Martin Kaasik, 2001. Eesti koolid 2000. Tallinn: Inreko Press. Lk 308
Õuedaam

Õuedaam (ka õukonnadaam, hoovidaam, õuepreili) oli õukonda kuuluv aadlisoost daam. Euroopas olid õuedaamid kuninganna, keisrinna, printsessi või muu väga kõrgest soost aadlidaami isiklikud assistendid ja kaaslannad. Õuedaam oli pärit heast aadliperekonnast, kuid madalama staatusega kui daam, kelle kaaslaseks ta oli. Õuedaamid võisid saada oma teenete eest kompensatsiooni või mitte, kuid kindlasti oli nende ülesanne pigem pakkuda seltskonda kui olla teenija. See, kas kõrgest soost daam võis ise endale õuedaame valida või mitte, varieerus. Isegi kui võis, olid tema otsused väga tihti mõjutatud oma vanemate, abikaasa, tolle sugulaste või kõrgete riigiametnike arvamustest. Riigidaam
Jüri Õim

Jüri Õim (22. september 1893 – 12. august 1983) oli eesti keraamik. Jüri Õim sündis Helme kihelkonnas praeguseks hävinenud sepatares. Peres oli üheksa last. Tema isa oli sepp ja lubjapõletaja. Hiljem elas pere Koobatares, mis asus praeguse Kogri talu lähedal. Teismeeas saadeti Jüri Õim Lätti Luke pottsepa juurde õpipoisiks, kus õppis keraamika- ja pottsepatööd. Sealt naasnult töötas ta sugulaste (Pirside) juures Tõrvas. Jüri Õim võttis osa Esimesest maailmasõjast. 1922. aastal ehitas Õim Tõrvasse Riiska järve äärde maja koos keraamikatöökojaga. Jüri Õim rajas Urule tellisetööstuse, kus valmistati põhiliselt šamottkive ja drenaažitorusid. Jüri Õimu töökojas valmistati ahjupotte ja -karniise ning majapidamisesemeid (kausid, kruusid, lillevaasid, mänguasjad jne). Tooteid müüdi peamiselt laatadel üle Eesti, aga ka kohalikele elanikele ja Võrumaa (kaltsu)kaupmeestele. Keraamikakojas said tööd ja väljaõpet nii kohalikud kui ka kaugemalt tulnud huvilised, kes hiljem keraamikute või pottseppadena tööle asusid. Nõukogude aja alguses natsionaliseeriti Õimu töökoda ning see jätkas tegevust artellina "Õhne". Hiljem kuulus töökoda veel Valga Teeninduskombinaadile ja Kolhoosidevahelisele Ehituskontorile kuni artelli tegevuse lõpetamiseni 1960. aastate alguses. Eesti Ajaloomuuseumi eestvedamisel tehti 1974. aastal dokumentaalfilm "Kuidas valmis savinõu", kus Jüri Õim demonstreerib oma töökojas savitoodete valmistamist algusest lõpuni. Valikut Jüri Õimu töödest võib näha Helme Koduloomuuseumis ja Tallinnas Ajaloomuuseumis. Tema valmistatud savist mänguasjad said 1970. aastatel Jaapanis mänguasjanäitusel III koha. Jüri Õim oli suhtlemisaldis ja sõbralik ning tundis huvi ümbritseva vastu, seetõttu säilisid tal pikaajalised suhted endiste õpilaste ja töökaaslastega. Ta oli laia silmaringiga ja vitaalne elu lõpuni. J. Õim armastas lugeda ajaloo- ja maateadusteoseid, samas pakkus huvi ka ilukirjandus. Ta osales ühiskondlikus elus, suheldes tihedalt teiste Tõrva ettevõtjate ja meistritega. Lisaks võttis ta osa vabatahtlike pritsimeeste seltsi tööst ja üritustest. Üks Õimu kirgi oli aiandus. Ta osales Tõrva Eesti Aianduse ja Mesinduse Seltsi töös ja oli korduvalt valitud selle juhatusse. Õim kasvatas ja pookis vilja- ja ilupuid ning tegeles koos abikaasaga ka iluaiandusega, teenides veidi lisa lille- ja aedviljataimede müügiga. Aiandussaavutuste eest pälvis ta aukirju. Jüri Õimul oli poeg Uno oli elektrik. Carmen Põldsalu. MTÜ Tõrva Kunsti ja Käsitöö Koda tutvustas pottseppi. – Helme-Tõrva Elu, nr 5 (257), 26. mai 2011[1]
Jaan Terasmäe

Jaan Terasmäe (28. mai 1926 Salla vald, Virumaa – 20. jaanuar 1998 Saint Catharines, Ontario, Kanada) oli eesti päritolu Kanada geoloog (kvaternaarigeoloog). Terasmäe avaldas uurimusi kvaternaarigeoloogia, palünoloogia ja paleoökoloogia alalt. Ta on 8 aastat toimetanud ajakirja Quaternary Research in Canada. Aastatel 1984–1985 oli ta Kanada Palünoloogide Assotsiatsiooni president. Ta lõpetas 1942. aastal Tallinna Reaalkooli ja põgenes 1944. aastal Rootsi. Pärast Uppsala Ülikooli lõpetamist 1951. aastal siirdus Kanadasse. 1955. aastal sai ta Hamiltonis McMasteri Ülikoolist doktorikraadi (dr. phil.). Aastatel 1955–1967 töötas Terasmäe Kanada Geoloogiateenistuses Pleistotseeni Palünoloogia Laboratooriumi juhatajana, aastatel 1968–1991 töötas ta Kanada ülikoolides, sealhulgas professorina Saint Catharines'is asuvas Brocki Ülikoolis (aastast 1991 emeriitprofessor). 1977 – valiti Kanada Kuningliku Seltsi liikmeks Jaan Terasmäe isa on Enn Terasmäe. "Notes on latequaternary climatic changes in Canada". – Annals of the New York Academy of Sciences 95 (1), 1961. "Some problems of the quaternary palynology in the western mainland region of the Canadian Arctic" (1968) "Quaternary palynology – its scope, problems and potential uses". – Geoscience and Man 1, 1970 Jaan Terasmäe. Eesti Entsüklopeedia Nancy C. Doubleday [Weeks], John P. Smol, R. J. Mott, Roger N. McNeely. "Dr. Jaan Terasmäe (1926–1998), professor emeeritus, Brock University : remembered". – Journal of Paleolimnology 20 (3), 1998 [1]
Lossi 7

Maja Kuressaares Lossi tänav 7 on elamuks ehitatud hoone Saare maakonnas Kuressaares Lossi tänaval. See on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Maja kuulus alates 1786. aastast Güldenstubbedele, kellele alates 1791. aastast kuulus ka Lööne mõis, selle seose tõttu kutsuti maja Lööne kojaks. Lööne mõisniku linnaresidentsina läks Lööne koda 19. sajandi teisel poolel Buxhoevedenitele. 13. mail 1804 korraldati maja saalis Saaremaad külastanud Venemaa keiser Aleksander I auks ball. Alates 1909. aastast kuulus maja kaupmees Karl Bergmannile. 20. sajandi alguses, pärast põhjalikku remonti, asus seal kaks korterit, pagaritöökoda, kellassepp ning majaperemehe kontor ja kaupluseruumid. Maja ülakorruse paremas tiivas asunud korterit üüris kuni 1940. aastani ateljeefotograaf Nikolai Königsfest, vasakpoolses korteris elas kaupmees koos oma perega. Hoone ehitati 18. sajandi lõpul ja on stiililt klassitsistlik. 1991–2012 asus hoones Kuressaare Politseijaoskond. 2015. aasta seisuga on kinnistu Riigi Kinnisvara ASi müügiportfellis. Elamu Kuressaares Lossi tänav 6 Lossi 7 kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 05.09.2015) Eesti arhitektuur. 2, Läänemaa. Saaremaa. Hiiumaa. Pärnumaa. Viljandimaa. Villem Raam (üldtoimetaja). Tallinn: Valgus. Lk 50 "Riigi Kinnisvara AS: Kuressaare Lossi 7". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. november 2015. Vaadatud 8. septembril 2015. Lossi 7 kultuurimälestiste riiklikus registris
Lossi 6

Maja Kuressaares Lossi tänav 6 on elamu Saare maakonnas Kuressaares Lossi tänaval. See on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Hoone ehitati 18. sajandi lõpust pärineva elamu baasil 1860. aastatel. Hoone on hilisklassitsistliku fassaadiga. 1786. aastal oli hoone omanikuks Carl von Güldenstubbe. Hoone oli Meedla mõisnike Pollide linnaelamu ehk nn. Meedla koda. Odert von Poll ostis maja 6 tuhande rubla eest Karl von Sassilt 24. juulil 1898. aastal ja müüs 8. mail 1923. aastal 1 miljoni ja 300 tuhande marga eest Eesti Pangale. Elamu Kuressaares Lossi tänav 7 Lossi 6 kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 05.09.2015) Eesti arhitektuur. 2, Läänemaa. Saaremaa. Hiiumaa. Pärnumaa. Viljandimaa. Villem Raam (üldtoimetaja). Tallinn: Valgus. Lk 50 Lossi 6 kultuurimälestiste riiklikus registris Uus-vana Meedla koda, saartehaal.ee, 09/10/2014
Kuressaare kaubahoov

Kuressaare kaubahoov on endisaegne kaubahoov Kuressaares Kauba tänaval. Kaubahoovi esinduslikem ehitis – kaubahoovi ärihoone – on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Kaubahoov on ehitatud 1845. aastal. Algselt ühekorruselisele hoonele ehitati 1853. aastal juurde teine korrus kolmnurkfrontooniga ja sammaskäik. Projekti autor oli linnaarhitekt J. F. Schrader. Kaubahoov on stiililt klassitsistlik. Kuressaare kaubahoov kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 05.09.2015) Eesti arhitektuur. 2, Läänemaa. Saaremaa. Hiiumaa. Pärnumaa. Viljandimaa. Villem Raam (üldtoimetaja). Tallinn: Valgus. Lk 48 Kuressaare kaubahoov kultuurimälestiste riiklikus registris
Pekka Vennamo

Pekka Veikko Vennamo (sündinud 7. novembril 1944 Helsingis) on Soome poliitik. Ta oli aastatel 1972–1975 ja 1979–1989 Eduskunna liige. Aastatel 1979–1989 oli ta Soome Maapartei esimees. Ta oli aastatel 1983–1987 Kalevi Sorsa IV valitsuses teine minister Soome Rahandusministeeriumis. Aastatel 1987–1989 oli ta Harri Holkeri valitsuses transpordiminister. Tema isa Veikko Vennamo (1913–1997) oli Soome Maapartei (Suomen Maaseudun Puolue) asutaja ja partei esimene esimees aastatel 1959–1979. Pekka Vennamo on aastast 1975 abielus Pirjo Nukarisega; neil on kolm tütart.
Heilika Pikkov

Heilika Pikkov (neiupõlvenimega Heilika Võsu; sündinud 9. mail 1982 Tartus) on eesti dokumentalist ja kultuurikorraldaja. Ta lõpetas 2000. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi ning 2004. aastal bakalaureuseõppe Tallinna Ülikoolis telerežii erialal, olles õppinud ühe semestri audiovisuaalset meediat ka Kesk-Inglismaal Prestonis asuvas Kesk-Lancashire'i ülikoolis. 2008. aastal lõpetas ta magistriõppe EELK Usuteaduse Instituudis kristliku kultuuriloo alal. 2005. aastal töötas ta Iisraelis Ashdodi linna väikeses telejaamas, kus tegi ka oma esimest dokumentaalfilmi "Keerubite mäss" (2006). Ta on töötanud PÖFFi animatsioonfilmide alafestivali Animated Dreams korraldajana. 2012. aastast on ta vabakutseline filmitegija. Ta on avaldanud raamatu "Minu Jeruusalemm. Kaameraga kloostris" (Petrone Print, 2014). 2006 "Keerubite mäss" 2008 "Toomiku film" (dokumentaalfilm) – operaator 2009 "Kiri Ruhnust" (dokumentaalfilm) – režissöör, stsenarist, operaator, monteerija 2009 "Isa, Poeg ja Teatri Vaim" (dokumentaalfilm) – operaator 2010 "Normaalne"[viide?] 2013 "Õlimäe õied" (dokumentaalfilm) – režissöör, stsenarist, operaator, monteerija 2018 "Juured: Oodates imet" (dokumentaalfilm) – monteerija, B-kaamera operaator 2018 "Juured: Mu liha ja veri" (dokumentaalfilm) – režissöör, operaator, monteerija 2020 "Eesti nafta" (dokumentaalfilm) – operaator 2015 Go Traveli reisiraamatu preemia ("Minu Jeruusalemm") Tema abikaasa on režissöör ja produtsent Ülo Pikkov. Heilika Pikkov, blogi "Nädala autor", 6. jaanuar 2015 http://www.sytevaka.ee/leht.php?id=68[alaline kõdulink] Mari-Liis Rebane, Intervjuu: Heilika Pikkov, Müürileht, 25. oktoober 2013. Heilika Pikkov Eesti filmi andmebaasis Mari-Liis Rebane, Intervjuu: Heilika Pikkov, Müürileht, 25. oktoober 2013
Pärnu linnakodaniku maja

Pärnu linnakodaniku maja on hoone Pärnus aadressil Nikolai tänav 8. Kuna Pärnu linnakodaniku maja on Pärnu kesklinna ainus säilinud hoone, millel on järsk viilkatus ja sõrestikviilud, siis on see tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Hoone ehitamise ajal kehtis Pärnus kivist elumajade ehitamise keeld (1710-1749), sest ehitusmaterjali oli vaja Peterburi ehitamiseks. Püstlaudise sai hoone pool sajandit pärast valmimist. Tänapäeval saab Pärnu linnakodaniku majas tutvuda Pärnu omavalitsuse ajalooga. Hoone ehitati aastatel 1738–1740. See rajati keskaegse kivimaja müüridele. Pärast valmimist anti maja linnakomandant Wilhelm Friedrich Vogdtile. Pärast Vogdti elasid majas mitme ameti esindajad: Pärnu garnisoni sõjaväelased, kingsepp- ja lihunikmeistrid ning kaupmehed. Enne teist maailmasõda olid maja omanikeks ka üks pastor ja üks Tartu Ülikooli professor. Pärast sõda sai majast aastateks Eesti Pimedate Ühingu Pärnu keskus, kus valmistati harju, tööriideid ja muud nägemispuudega inimestele jõukohast toodangut. Hiljem hoiti juba tublisti amortiseerunud majas noorte tehnikute varustust ning tube kasutati laoruumidena. Aastatel 1987–1988 hoone restaureeriti ja sinna kolis Pärnu linna kultuuriosakond. Kultuuriosakond kolis välja 2000. aastal, mille järel tegutsesid hoones kontserdibüroo, festivalikeskus ja linnaorkestri juhtkond. 2003. aastal otsustati hoones eksponeerida materjale Pärnu omavalitsuse ajaloost. Hoone avati külastajatele 2. juunil 2004. Linnaelanike ettepanekute põhjal otsustati hoone nimetada Pärnu linnakodaniku majaks. Eesti arhitektuur. 2, Läänemaa. Saaremaa. Hiiumaa. Pärnumaa. Viljandimaa. Villem Raam (üldtoimetaja). Tallinn: Valgus. Lk 117-118 "Elamu Pärnus Nikolai t. 8". Kultuurimälestiste register. Vaadatud 08.05.2021. Vunk, Aldur; Aija, Indrek (koostajad). Pärnu enne Esimest maailmasõda. Südalinn vanadel fotodel. Pärnu Muuseum 2019. "Pärnu linnakodaniku maja". parnu.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 6.05.2021. Vaadatud 08.05.2021. Pärnu linnakodaniku maja kultuurimälestiste riiklikus registris Kristo Niglas, Linn paneb ajaloolise hoone haamri alla, Pärnu Postimees, 12. august 2024
Nokia 2760

Nokia 2760 on mobiiltelefonide tootja Nokia 2007. aastal välja lastud klapptelefon. Oli 2010. aastal Soome kõige populaarsem mobiiltelefon.[viide?]
Pühavaimu 8

Pühavaimu 8 on hoone Pärnus. See koosneb kahest endisest elamust, mis on küljetsi kokku ehitatud. Hoone jõepoolset osa nimetatakse Heno majaks ja merepoolset osa Steineri majaks. Mõlemad endised elamud on tunnistatud ehitismälestiseks. Tänapäeval tegutseb hoones Pärnu Kunstide Kool. Heno maja lasi ehitada 1670. aastatel Brandenburgist pärit apteeker ja hilisem Pärnu linna rae bürgermeister Samuel Christian Heno ja 1674. aastal valmis raehärra Franz Carl Steineri maja. Steinerile kuulus ka hoone ees olev hoonestamata linnakvartal, kuhu ta kujundas midagi pargilaadset. 18. sajandil rajati haljasala asemele aed, mis kannab tänapäeval nime Steineri aed. Pärast Steineri surma läks maja koos aiaga Lübecki kaupmehesellile Peter Bergile, kes suri lastetuna 1739. aastal. Tema lese Agatha Bremeri kosis 1741. aastal Hans Dietrich Schmidt, kes rajas Steineri majja kaubakontori. Schmidt oli edukas kaupmees ja ostis 1757. aastal ka Heno maja. Schmidti järglaste ajal ehitati hooneid mitu korda ümber. Hoonete ilmed muutusid baroksest klassitsistlikeks. Kuni 18. sajandi alguseni asus kahe elamu vahel tänav, kuid 1877. aastal ehitati kaks hoonet kokku. Hoonete vahele rajati nendevahelise liitva hooneosa ette võidukaart meenutav portikus ja selle kõrvale väike frontooniga portaal. 1907. aastal aga sai hoone valumetalliga kaunistatud betoonkonsoolrõdu, peaportaal aga uue metallist varikatuse koos sepistatud laternatega. Hans Dietrich Schmidti kaubakontori kasutuses oli maja baltisakslaste lahkumiseni, 1940. aastal, lõpetas firma oma tegevuse Pärnus, kui kaubamaja natsionaliseeriti pärast Eesti inkorporeerimist. Teise maailmasõja ajal läks hoone Saksa okupatsiooni ajal Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi Eesti Politseivalitsuse Pärnu prefektuuri politsei, hiljem Eesti NSV SM Miilitsavalitsuse Pärnumaa miilitsaosakonna ja Pärnu rajooni RSN TK SAO käsutusse. 1975. aastal sai Heno maja tulekahjus tõsiselt kannatada. Aastatel 1978–1981 restaureeriti kogu hoone Rein Raie projekti järgi. 1986. aastal kolis hoonesse Pärnu Pioneeride maja, mis 1989. aastal nimetati ümber Pärnu Õpilasmajaks. 1999. aastast tegutseb hoones Pärnu Kunstide Kool (varem Pärnu Kunstide Maja). Pühavaimu 8 kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 08.09.2015) Eesti arhitektuur. 2, Läänemaa. Saaremaa. Hiiumaa. Pärnumaa. Viljandimaa. Villem Raam (üldtoimetaja). Tallinn: Valgus. Lk 120 Tõnu Kann (24. september 2011). "Püha vaim ja rändav värav". Pärnu Postimees. Vaadatud 12.10.2020. "Pühavaimu 8". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2020. Vaadatud 12.10.2020. Kaubamaja Hans Diedrich Schmidt Pärnus, Eesti Ajalooarhiiv, EAA.3340 Pühavaimu 8 kultuurimälestiste riiklikus registris Õppehooned Pärnu Kunstide Kooli kodulehel
Matti Louekoski

Matti Kalevi Louekoski (sündinud 14. aprillil 1941 Oulus) on Soome poliitik ja pankur. Tal on õigusteaduste magistri kraad ning ta on töötanud juristina. Ta oli aastatel 1976–1979 ja 1983–1996 Eduskunna liige Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei nimekirjas. Ta oli aastatel 1971–1972 Teuvo Aura II valitsuses haridusminister. Aastal 1972 oli ta minister riiginõukogu kantseleis (Ministeri valtioneuvoston kansliassa), Rafael Paasio II valitsuses. Kalevi Sorsa I valitsus oli ta aastatel 1972–1975 justiitsminister. Harri Holkeri valitsuses oli ta aastatel 1987–1990 justiitsminister ja aastatel 1990–1991 rahandusminister.
Pöide Kool

Pöide Kool on koolieelne lasteasutus ja põhikool Saare maakonnas Saaremaa vallas Kärneri külas. 1854. aastal alustas Pöide kihelkonnas tööd kool, mis kasutas kirikuga ühist ruumi. 1866. aastal kolis kool Tornimäele üürimajja, mille oli lasknud ehitada köster Georg Sepp. 1873. aastal alustas kool tööd oma majas. Uues hoones oli 2 klassiruumi, 2 magalat, 2 tuba õpetajatele ja köök. Esimesed õpetajad olid preester Skoropostitsnõi ning salmilauljad Kudrjavtsev ja Paistu. Hiljem preestrid Joann Sepp ja Aleksander Klaas. 1918. aastal asutas pastor Lieberg Uuemõisa Kõrgema Algkooli, mis oli mõeldud kihelkonna- ja vallakoolide lõpetajaile. 1933. aastal ühendati Tornimäe algkool Uuemõisa Kõrgema Algkooliga, mis aasta hiljem reorganiseeriti Tornimäe 6-klassiliseks algkooliks. See tegutses Tornimäe kiriku kõrval olevas majas kuni 1963. aastani, mil valmis uus koolihoone. 1992. aastal sai kooli nimeks Tornimäe Põhikool. 2023. aastal ühendati Tornimäe põhikool ja lasteaed ühendasutuseks Pöide Kool. 1924-1933 - Uuemõisa Algkool 1934-1946 - Tornimäe 6-klassiline Algkool 1941-1942 - Tornimäe täienduskool 1943-1947 - Tornimäe 7-klassiline Kool 1946-1948 - Tornimäe Mittetäielik Keskkool 1949-1959 - Tornimäe 7-aastane Kool 1960-1987 - Tornimäe 8-klassiline Kool 1988-1991 - Tornimäe 9-klassiline Kool alates 1992 Tornimäe Põhikool 1924-1944 - Anton Kivi 1944-1946 - Marta Kivi 1946-1947 - Evald Timmas 1947-1952 - Boris Kivi 1952-1953 - Virve Alas 1953-1956 - Regina Vaga 1956-1981 - Ilmar Kaal 1981-1984 - Tõnu Erin 1984-1985 - Aino Pruul 1986-1994 - Olavi Toomsalu 1994-1999 - Marju Käo 1999-2007 - Andres Hanso 2007-2023 - Raili Nõgu 2023-... Jaak Nõgu Martin Kaasik, 2001. Eesti koolid 2000. Tallinn: Inreko Press. Lk 417 https://web.archive.org/web/20150908120644/http://www.torni.edu.ee/ajalugu.php (vaadatud 08.09.2015) Kooli kujunemine läbi aastate.[alaline kõdulink] Tornimäe Põhikooli veebisait. Kooli nimetused läbi aegade. Tornimäe Põhikooli veebisait. Kooli koduleht
Lend 19

Lend 19 oli 5. detsembril 1945 Bermuda kolmnurga piirkonnas toimunud õppelend, mis lõppes õppusel osalenud 5 torpeedolennuki Grumman TBF Avenger ja 14 lenduri kadumisega. Õppelendu juhtis kogenud Ameerika Ühendriikide mereväe leitnant Charles Taylor. Mereväe õhubaasist USA Florida osariigis Fort Lauderdale'is õhku tõusnud torpeedolennukid Avenger jäid hätta pärast seda, kui olid eksinud ja ilm aina halvenes. Õnnetuse põhjustas tõenäoliselt juhendaja segadusse sattumine asukoha määramisel, mille võis põhjustada mõlema kompassi ülesütlemine, millest Taylor teatas ka õhubaasi. Leitnant Taylor polnud selles piirkonnas kunagi varem lennanud. Ta arvas millegipärast, et on Florida Keysi saarte kohal, ehkki ta tegelik asukoht oli ilmselt Bahama saarte kohal. Sellest tulenevalt võttis ta vastu vale otsuse lennata koju kirde, mitte lääne suunas. Bahamast kirdes laiub aga ookean. Hättasattunutele saadeti järele päästelennuk Martin Mariner, mis kadus 13 mehega samuti udusse, ja lennukit ei nähtud enam iial. Pealtnägijad väitsid, et udus oli toimunud hele plahvatus. On arvatud, et lennu 19 lennukitel sai udus ekseldes kütus otsa ning ookeanil möllanud tormis lainetesse kukkudes läksid nad hetkega põhja. Lennukite salapärane kadumine on sünnitanud ka fantastilise seletuse: lennukid röövisid ufod[viide?]. Bermuda Triangle: Behind the Intrigue National Geographic News, December 15, 2003. The "Mystery" of the Bermuda Triangle: The Fate of Flight 19 The "Mystery" of the Bermuda Triangle: The Fate of Flight 19
Anna Haava nimeline Pala Kool

Anna Haava nimeline Pala Kool on põhikool-lasteaed Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Pala külas. Ajalooliselt on Pala ümbruskond kuulunud Tartu maakonna Kodavere kihelkonda. Esimest korda on mainitud hariduse andmist Kodavere kihelkonnas 1688. aastal, kui Tartu praostkonna praost Broocmani kirjast Forseliusele selgub, et Kodavere koolmeistril õpib koolis 15 poissi ning ta soovib, et talle Tartust raamatuid toodaks. Arvatavasti olid enamus õpilasi Palalt, sest siinne piirkond oli tihedasti asustatud ning Pala mõisnik von Stryk oli küllalt edumeelne mees. 1766. aastal avati Pala külakool ning kooli õpetajatest on teada Uudeküla Tõnu poeg Madis, Pilbri Ell, Kingsepa Jüri, Friedrich Martinson, Kooli Jaan, August Alabert. 1810. aastal avati Moko külakool ning seal töötasid õpetajatena Jakob Ottson, Joosep Mõisa, Hilda Ruubel. Koolitöö toimus siis, kui kari aeti lauta ning lõppes, kui kari välja läks. 1822. aastal avati Emilie Markoffi tütarlaste erakool (Mäeotsa kool) Palal. Koolis õppisid ümberkaudsed talutüdrukud saksa keeles. Lisaks tüdrukutele õppis koolis 3-4 poissi, kes olid jõukamatest talupidamistest pärit ning kellele taotleti paremat haridust. Pala kool ühendati ning 1920. aastal alustas tööd Pala 6-kl. Algkool. Esialgu ei töötanud kool ühes majas. Uue kooli ehitus algas 1924. aastal. Kool ehitati 200 õpilasele. Uus koolimaja avati pidulikult 23. septembril 1928 ning õppetööd alustati 1. oktoobril. Kooli ehitustööd jätkusid veel 1930. aastani. Aastast 2005 kannab kool nime Anna Haava nimeline Pala Kool. https://web.archive.org/web/20150908131834/http://www.palapk.edu.ee/ajalugu-ja-tanapaev/kooli-ajalugu-labi-aastate/ (vaadatud 08.09.2015) Kooli koduleht