laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Dematerialiseerimine

Dematerialiseerimine on kaupade ja teenuste materjali- ja energiakulu vähendamine. Dematerialiseerimine tähendab inimeste sõltuvuse vähendamist materiaalsete toodete tarbimisest, toodete asendamist teenustega, kaupade tootmiseks kuluva materjali ja energia olulist vähendamist, toodete muutmist vastupidavamaks ja korduskasutust. Vastupidi keskkonnaprobleemidele lahenduste otsimisele nii-öelda toruotsapõhiselt ehk jäätmete ja heitmete käitlemisega, on dematerialiseerimine allikapõhine strateegia keskkonnaprobleemide lahendamiseks nende tekkekohas. Dematerialiseerimiseks on vaja ressursitootlikkuse märgatavat kasvu, mis viiks majanduskasvu sõltuvuse lõppemiseni loodusvarade kasutuse kasvust, ning keskkonna välismõju arvestamist toodete ja teenuste hinnas – majanduse turuhoobade, näiteks energia- ja ressursimaksude abil. Energiamahukus Faktor 4 Faktor 10 Majanduskasvu, energia- ja ressursitarbimise kasvu vahelise seose lahutamine Materjalikulu Puhtam tootmine Ökoefektiivsus Dematerialiseerimine Säästva Eesti Instituudi veebisõnastikus "Säästva arengu sõnaseletusi" (vaadatud 29.01.2009) Dematerialiseerimine Säästva Eesti Instituudi veebisõnastikus "Säästva arengu sõnaseletusi"
Eetiline investeering

Eetiline investeering (ka sotsiaalselt vastutustundlik investeering) on investeering, mis ei ole vastuolus keskkonna või inimarengu eetiliste põhimõtetega. Eetiline investeering on näiteks kapitali investeerimine ettevõtetesse, kes seeläbi vähendavad oma tegevuse keskkonnamõju ning ühtlasi ei riku ka inimõigusi (näiteks lapstööjõukasutamine). Jätkusuutlik ettevõtlus Ökopank Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 29.01.2009) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [2] (vaadatud 29.01.2009)
Energiasääst

Energiasääst ehk säästev energiakasutus (inglise energy conservation, energy saving) on inimtegevuse eesmärkide saavutamine (sh tootmine) võimalikult väikesemahulise energiamuunduse arvel. Energiasäästuks on palju võimalusi, näiteks soojuse ja elektri koostootmine, majade soojusisolatsiooni parandamine ja tarbimisharjumuste muutmine. Passiivmaja Säästev energeetika Valgusreostus Tagasilöögiefekt Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. (vaadatud 29.01.2009) Energiasäästust Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi kodulehel
Irina Štork

Irina Štork (sündinud 7. aprillil 1993 Tallinnas) on endine Eesti iluuisutaja, jäätantsija. Tema partner oli Taavi Rand, treener Lea Rand. Irina on Taaviga tulnud neli korda Eesti meistriks jäätantsus. Juunioride maailmameistrivõistlustel 2007. ja 2008. aastal saavutas Taavi Irinaga 22. koha, 2010. aastal 28. koha, 2011. aastal 10. koha ja 2012. aastal 11. koha. Koos Taavi Rannaga esindas ta Eestit Vancouveri taliolümpiamängudel, kus lõppvõistlusel jäädi viimasele, 23. kohale. 2012. aastal Sheffieldis toimunud Euroopa meistrivõistlustel tuli paar Taavi Rand – Irina Štork 28 paari hulgas 14. kohale. Sama aasta maailmameistrivõistlustel tulid nad 22. kohale. Zagrebis toimunud 2013. aasta iluuisutamise Euroopa meistrivõistlustel saavutasid nad 11. koha. 2015. aastal teatas karjääri lõpetamisest. "Andmed ISU lehel". www.isuresults.com. Vaadatud 17.02.2013. http://sport.delfi.ee/news/suusatamine/eesti/ullatus-iluuisutajad-irina-stork-ja-taavi-rand-lopetavad-tippspordi-karjaari?id=73162681 Biograafia ESBL-is Tulemused ISU lehel Ville Arike: Ira ja Taavi muinasjutt jääl ja elus, Õhtuleht, 9.12.2009
Randristik

Randristik (Trifolium fragiferum) on mitmeaastane ühekojaline rohttaim liblikõieliste sugukonnast ristiku perekonnast. Väike taim, õied helelillad. Taim meenutab valget ristikut, kuid erinevalt sellest lähevad äraõitsenud randristiku õied õhku täis ja muutuvad kerakujuliseks. Randristik kasvab rannaniitudel. Lääne-Eestis mererannal tavaline taim. Õitseb juunist septembrini. Kõrgus 5–20 cm. Randristik andmebaasis eElurikkus
Tore vulkaanikell

Tore vulkaanikell (Brighamia insignis, havai keeles ʻōlulu või alula) on kellukaliste sugukonda vulkaanikella perekonda kuuluv taim. Tore vulkaanikell on Havai saarte endeem, mis kasvab looduslikult vaid Kauai ja Niihau saarel. Tal on mitu alamliiki, mida on peetud ka eraldi liikideks. Taim kasvab kuni 480 m üle merepinna keskmise niiskusega põõsastikes ja kuivades metsades, kus aastane sademetehulk on alla 170 cm. Ta kasvab ka õhukese pinnasekihiga järskudel basaltkaljudel. Tore vulkaanikell on sukulent ja hoiab toitainete varusid oma tüves. Taime oksteta tüvi on tavaliselt 1–2 m kõrgune, kuid võib ulatuda 5 meetrini. Ülalt kitseneva tüve tipus on lihakad lehed. Taim õitseb septembrist novembrini. Õied on kollakasvalged ja koondunud õisikutesse, milles on 3–8 õit. Iga õis on 1–3 cm pikkuse varre otsas. Kroonlehti on viis, need on 3–4 mm laiused, kuid kuni 14 cm pikad, moodustades toru. Õie lõhn meenutab kuslapuu lõhna. Taime vili on 13–19 mm pikkune kupar, mis sisaldab arvukalt seemneid. Seemned on munajad ja umbes 1 mm suurused. Toredat vulkaanikella tolmeldasid looduses peamiselt ööliblikad, kelle imilont ulatus kuni 7–14 cm sügavuse õie põhja. Peamine tolmeldaja, liblikas Manduca blackburni on nüüdseks ise haruldane, mistõttu taim peaaegu ei saa looduslikul teel paljuneda. Taimi on tolmeldanud botaanikud. Tore vulkaanikell on kriitilises seisundis taim. Niihaul leiti viimane eksemplar 1947. aastal. 1994. aastal oli teada 5 looduslikku asurkonda kokku 45–65 taimega. 2001. aastal oli alles 4 asurkonda 20 taimega, aga 2011. aastal kõigest 10 isendit. Tehistingimustes kasvavaid taimi on märksa rohkem. Lisaks ohustavad taime võõrliigid, metsistunud kodukitsed ja sead, nälkjad, rotid, tuli ja punaste ämblikulestade Tetranychus cinnabarinus levitatav nakkus. Ühe asurkonna lähedalt kulgeb matkarada. Kuna taim kasvab järskudel avatud kaljudel, siis võivad teda kahjustada taifuunid ja maalihked. Toredat vulkaanikella müüakse ka toataimeks, kuid teda on väga raske kasvatada ja enamasti sureb taim toatingimustes üsna kiiresti. Kuid taimeaias ei ole teda sugugi keeruline kasvatada. Tänu ilutaimeks saamisele on tal lootust pääseda väljasuremisest. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. oktoober 2010. Vaadatud 29. jaanuaril 2010.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Kirjeldus ja fotod Riikliku Troopilise Botaanikaaia kodulehel http://www2.hawaii.edu/~eherring/hawnprop/bri-insi.htm
Virsik

Virsik on virsikupuu (Prunus persica) vili. Ta on luuvili, mis sarnaneb aprikoosiga, kuid on palju suurem. Virsik on 5–10 cm pikk ja kaalub keskmiselt 70–75 g. Virsikul on kaunis välimus ja mahlane meeldiva maitsega viljaliha. Virsiku pind on karvane, ühel küljel on madalam või sügavam vagu ja varrepoolses otsas süvend. Enamasti on koor rohekaskollane, erkkollane kuni punane, päikesepoolsel küljel on tavaliselt punane laik. Virsiku viljaliha on valge kuni kollane, mõnedel sortidel ka punane, mahlane, magus ja aromaatne. Luuseeme on 3–4 cm pikk, ovaalne, rõmeline, väga kõva kestaga ja sisaldab palju õlisid. Virsikud sisaldavad palju A- ja C-vitamiini, samuti rauda, kaaliumi ja kiudaineid. Oma mahlasuse ja õrnuse tõttu ei talu valminud virsikud pikka transporti ega säilitamist, seetõttu viljad koristatakse pooltoorelt. Virsikust toodetakse mahla, kompotti, moosi, kasutatakse ka salatites, pannkookide katteks, jogurtites, pudingites jne. Sileda pinnaga virsikuid nimetatakse nektariinideks. 2012. aastal toodeti maailmas 21,1 miljonit tonni virsikuid ja nektariine, istandike kogupindala oli 1,5 miljonit hektarit. Aminohapetest sisaldavad virsikud kõige rohkem aspartaamhapet (100 g kohta 0,42 g). ""Food and Agriculture Organization of the United Nations"". faostat3.fao.org (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 19.10.2016. Vaadatud 13.01.2015. ""USDA National Nutrient Database"". www.nal.usda.gov (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 29.01.2015. Vaadatud 03.01.2010.
Vikertangara

Vikertangara (Tangara chilensis) on linnuliik tangaralaste (Thraupidae) sugukonnast. Ta on levinud Lõuna-Ameerikas Amazonase madaliku lääne- ja põhjaosa niisketes troopilistes ja subtroopilistes metsades. Vikertangara on üks värvikama sulestikuga tangaraid - vanalinnu pea on heleroheline, kurgualune purpurne, eesselg must, tagaselg ja päranipuala on sõltuvalt alamliigist kollane ja punane või üleni punane, muu alapool on türkiissinine. Nokk on must ning jalad hallid.
Ettevaatuspõhimõte

Ettevaatuspõhimõte ehk ettevaatusprintsiip (inglise precautionary principle) on põhimõte, mille kohaselt tuleb keskkonnaga seotud riski vältida isegi siis, kui ei ole selge, kas tegevusega kaasneb keskkonnamõju ning milline on mõju arvatav ulatus ja iseloom. Ettevaatuspõhimõte sõnastati 1992. aastal Rio konverentsil. Ettevaatuspõhimõtte järgi ei tohiks teha otsuseid, kui mingi tegevuse keskkonnamõju on eeldatavasti negatiivne või seda ei teata; otsuse vastuvõtmise korral tähendaks see (suurt) riski keskkonnale. Saastaja maksab Tootja vastutab Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 29.01.2009)
Michael Wittlich

Michael Wittlich (ka Mihkel Vitsut; 26. september (vkj) 1866 Kunda – 6. veebruar 1933 Tartu) oli eesti keemik. Michael Wittlich õppis Kunda külakoolis, kus jäi silma John Karl Girard de Soucantonile, kes aitas andekal noormehel haridust omandada ja ülikooli lõpetada. Pärast Rakvere kreiskooli ja Tallinna Reaalkooli lõpetamist õppis Wittlich aastail 1885–1890 Riia Polütehnikumis keemiat. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta 1890–1901 Tallinnas Girardide perekonnaga seotud aktsiaseltsi "R. Mayer" keemiatehases ning oli viimaseil aastail selle tehniline juhataja. Aastatel 1901–1905 tegutses ta insenerkonsulendina firmas "Rosen & Co" ja "Estländischer Landwirtschaftlicher Vereini" juures. Seoses tööga külastas ta paljusid keemiatööstuse ettevõtteid nii kodu- kui ka välismaal ning temast sai hinnatud ekspert keemilise tehnoloogia valdkonnas. 1905. aastal kutsuti Wittlich Riia Polütehnikumi adjunkt-professoriks, kus sai varsti hinnatud pedagoogiks ja teadlaseks. 1910. aastal nimetati ta polütehnikumi korraliseks keemilise tehnoloogia professoriks. Õppetöö ja teadustegevuse kõrvalt tegutses ta keemiateaduskonna dekaani, prorektori ja alates 1916. aastast, mil polütehnikum oli evakueeritud Moskvasse, ka selle rektorina. 1918. aastal viibis ta taas Lätis ning aitas rajada Läti Kõrgemat Kooli. Eesti iseseisvumise järel pöördus ta tagasi kodumaale ning määrati haridusministri käskkirjaga 20. augustist 1919 Tartu Ülikooli keemilise tehnoloogia professoriks. Aastail 1920–1925 oli Vittlich õppetöö kõrvalt matemaatika-loodusteaduskonna dekaan ja ülikooli valitsuse liige. Ka pärast professoriametist lahkumist 1. jaanuaril 1932 jäi ta ülikooli eradotsendiks, pidades üliõpilastele jätkuvalt erialaseid loenguid. Michael Wittlich on uurinud suhkru- ja tärklisetööstust ning käärimisprotsesside tehnoloogiat. Ta on uurinud muu hulgas Eesti kohalike kütuste (turba ja põlevkivi) keemilist koostist ning põlevkiviõli otstarbekat kasutamist. Ta on olnud Eesti Vabariigi algaastail riikliku ettevõtte Riigi Põlevkivitööstus nõukogu liige. 1925. aastal asutas ta Tartu Ülikoolis koos Paul Kogermanniga põlevkivi uurimise labori. Michael Wittlich on kirjutanud ka esimese eestikeelse keemiatehnoloogiaõpiku "Valitud peatükid tehnoloogiast", Tartu 1927. Michael Vittlichit olevat Eesti spordiringkondades tuntud kui head tennisemängijat[viide?], mistõttu ta ka vanas eas "noore ja paenduvana" püsinud.[viide?] Ta sündis Kunda mõisa rehevanema Kristjan Vitsuti ja selle abikaasa Miina kolmanda lapsena. Tal olid kaks vanemat õde, Maria ja Mai. Ta on maetud Vana-Jaani kalmistule. Tema abikaasal oli muusikaharidus.[viide?] Neil oli viis last, kellest neljas oli grafoloog Bernhard Wittlich ja viies Felix Wittlich.[viide?]
Globaalne ümberorienteerumine

Globaalne ümberorienteerumine ehk globaalne relokaliseerumine (inglise global relocalisation) on kogukonna tasandil asetleidev praktiline vastus maailma valitsuste võimetusele reageerida mõjusalt kriitilistele ressursi- ja sotsiaalsetele probleemidele. arukas kasv mittekasv Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 29.01.2009) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [2] (vaadatud 29.01.2009)
Jüri Parre

Jüri Parre (10. oktoober 1928 Viljandi – 16. juuli 1996 Viljandi) oli eesti veterinaarparasitoloog. Ta lõpetas 1947. aastal Viljandi 2. Keskkooli 1948 asus õppima Tartu Riikliku Ülikooli loomaarstiteaduskonda 1953 lõpetas Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaariateaduskonna veterinaararstina cum laude 1953–1954 Antsla rajooni Keskzooveterinaariaoskonna juhataja ja Antsla rajooni TSN TK peaveterinaararst 1954–1957 aspirant parasitoloogia ja invasioonihaiguste erialal Moskva Veterinaarakadeemias 1957–1960 EPA mittenakkavate sisehaiguste kateedri assistent 1958 Veterinaarteaduste kandidaadi kraadi omistamine (Moskva Veterinaarakadeemia) 1960–1962 EPA mittenakkavate sisehaiguste kateedri vanemõpetaja 1961–1962 EPA patoloogilise anatoomia ja parasitoloogia kateedri vanemõpetaja 1962–1965 EPA patoloogilise anatoomia ja parasitoloogia kateedri dotsendi kt 1963 dotsendi kutse omistamine (Kõrgem Atesteerimiskomisjon NSV Liidu Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi juures) 1964–1965 EPA mikrobioloogia kateedri vanemõpetaja 1965–1966 EPA sise-ja nakkushaiguste kateedri vanemõpetaja 1965–1969 EPA patoloogilise anatoomia ja parasitoloogia kateedri dotsent 1967–1971 Balti Tsonaalse Lindude Haiguste Laboratooriumi direktor 1969–1971 EPA patoloogilise anatoomia ja parasitoloogia kateedri vanemteadur (doktorantuur) 1971–1979 EPA patoloogilise anatoomia ja parasitoloogia kateedri dotsent 1977–1991 Balti Tsonaalse Teadusliku Uurimise Veterinaarlaboratooriumi vanemteadur 1979–1989 EPA sise-ja nakkushaiguste kateedri dotsent 1987 Eesti NSV riiklik preemia kõrgkooliõpiku "Veterinaarparasitoloogia" eest 1989–1995 Eesti Loomaarstlik Ringvaade, peatoimetaja 1990–1992 EPA (EPMÜ) sise- ja nakkushaiguste kateedri professor 1992 Veterinaarmeditsiinidoktori teaduskraad (EPMÜ) 1992–1994 EPMÜ parasitoloogia õppetooli juhataja 1994 EPMÜ emiriitprofessor 1996 Eesti Loomaarstlik Ringvaade, toimetuse liige Jüri Parre oli eesti veterinaarparasitoloogide põlvkonna alusepanija. Uurinud põhjalikult helmintoloogiat ja protozooloogiat. 1985 Veterinaarparasitoloogia 1990 Sigade parasitoosid 1992 Veiste parasitoosid 1987 – Eesti NSV Riiklik preemia 1995 – Eesti Loomaarstide Ühingu auliige "ELÜ üldkoosolek". Eesti Loomaarstlik Ringvaade (PDF) (eesti keel). Kd 2. Tartu. 2002. Lk 12-18. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 13. juuli 2019. Vaadatud 13. juulil 2019.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Haud Viljandi vanal kalmistul
Inimkesksus (keskkonnaeetika)

Inimkesksus ehk antropotsentrism on keskkonnaeetika vool, mis inimühiskonna ja looduse suhete kujundamisel lähtub ainult inimesele omistatavatest õigustest ja inimlikust heaolust. Inimkesksusele vastandub looduskesksus ehk ökotsentrism. Inimkesksus ei pruugi tingimata olla keskkonna suhtes hoolimatum kui looduskesksus, sest inimesed võivad seostada oma heaolu näiteks keskkonna hoidmise ja suhtelise heaoluga (selle üks avaldumisvorm ongi looduskeskne maailmavaade). Looduse õigused Looduskesksus (ökotsentrism) Biotsentrism Süvaökoloogia Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 29.01.2009) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [2] (vaadatud 29.01.2009)
Jätkusuutlik ettevõtlus

Jätkusuutlik ettevõtlus on ettevõtte tegevus ja tavad, mis arvestavad keskkonnahoidlikke ja sotsiaalseid eesmärke ning loodusvarade säästvat tarbimist. Jätkusuutlike põhimõtete rakendamisega panustavad ettevõtted oma pikaajalisse majandusedusse ja samas kogu ühiskonna jätkusuutlikku arengusse. "Väike on ilus" Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 29.01.2009) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [2] (vaadatud 29.01.2009)
Jäätmekäitlus

Jäätmekäitlus (inglise waste treatment) on tegevus, mis hõlmab jäätmete kogumist, jäätmevedu, taaskasutamist ja kõrvaldamist, sealhulgas vahendaja või edasimüüja tegevust. Jäätmekäitluse aluseks on Eesti keskkonnastrateegia põhimõtted – säästev areng, keskkonnakahjustuste ennetamine ja vältimine, keskkonnanõuete integreerimine teiste eluvaldkondade ja loodusvarade kasutamisega. Jätkusuutliku arengu seisukohast peab kõige olulisem suund olema jäätmete tekke vältimine, seejärel korduskasutus, siis taaskasutus ning kõige viimase vahendina jäätmete keskkonnaohutu kõrvaldamine. Jäätmehierarhiast võib kõrvale kalduda, kui see tagab parima keskkonnaalase üldtulemuse asja kogu olelusringi arvestades. Jäätmed kõrvaldatakse ja segaolmejäätmed taaskasutatakse nende tekkekohale võimalikult lähedal asuvas tehnoloogiliselt sobivas jäätmekäitluskohas, kus on tagatud inimese tervise ja keskkonna ohutus. jäätmemajandus jäätmehooldus Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 29.01.2009) Jäätmeseadus Kaltsu, konti vana rauda! Esmaspäev, 23. september 1929, nr 38, lk 3.
Keskkonnaaudit

Keskkonnaaudit on süstemaatiline, dokumenteeritud ja objektiivne tõendusmaterjali kogumine ja hindamine, mille käigus keskkonnaaudiitor määrab auditi ainestiku vastavuse auditi kriteeriumidele ning edastab tulemused auditi kliendile. Keskkonnaauditiga võib selgitada ja hinnata tegevuse keskkonnamõju, õigusaktidele ja normatiividele vastavust jne. Levinumad keskkonnaauditi liigid Eestis on tegevuskohaaudit, vastavusaudit ja vastutusaudit. auditi liigid Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [2] (vaadatud 29.01.2009) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 29.01.2009)
Kõnnuõgija

Kõnnuõgija (Lanius isabellinus) on õgijalaste sugukonda õgija perekonda kuuluv lind. Teaduslikult kirjeldas kõnnuõgijat esimesena Johann Friedrich Gmelin 1788. Tänapäevast ladinakeelset nime kasutasid esimesena Friedrich Wilhelm Hemprich ja Christian Gottfried Ehrenberg 1833. Kõnnuõgija on Eestiski levinud punaselg-õgija lähedane sugulane ja täidab sama ökoloogilist nišši, aga elab sellistes piirkondades, kus punaselg-õgijat ei leidu: Kesk-Aasias, Ida- ja Kesk-Hiinas ning Lõuna-Mongoolias. Mägedes tõuseb ta kuni 3½ km kõrgusele. Kõnnuõgijal eristatakse nelja alamliiki. Kõige laiema levilaga ja meile lähim L. i. phoenicuroides elab Kesk-Aasias (välja arvatud suurem osa Tadžikistanist) ja Põhja-Iraanis. L. i. speculigerus elab Lõuna-Mongoolias ja sellega piirnevas Hiina osas Välis-Mongoolias. Nimialamliik L. i. isabelinus elab Tiibetis. Alamliik L. i. tsaidamensis elab Kesk-Hiinas. Kõnnuõgija on rändlind. Ta talvitub Ida-Aafrikas, Iraagis ja Loode-Indias. Rände ajal eelistab ta samasuguseid paiku (stepid, savannid ja kõrged mäed) kui pesitsusajal. Eestis on ta eksikülaline ja vaadeldud kolmel korral (ühel korral 2001. ja kahel korral 2012. aastal). Kõnnuõgija on kuni 17½ cm pikk. Isaslind kaalub 30–38 g, emaslind 31–33 g. Kõnnuõgija sulestik on pruun. Täpsemalt öeldes nimetatakse seda värvitooni isabelliks ja selle järgi ongi lind oma teadusliku nime saanud. Saba on punane. Noori kõnnuõgijaid saab eristada noortest punaselg-õgijatest selle järgi, et nende kõhupoolel on palju vähem tumedaid jutte. Nagu punaselg-õgija, nii kütib kõnnuõgijagi suuri putukaid, väikseid linde, närilisi ja sisalikke. Ta varitseb saaki väljapaistval kohal istudes. Selle saagi, mida ta kohe ära ei söö, torkab ta tagavaraks okaspõõsaste või okastraadi okaste otsa. Kõnnuõgija pesitseb avatud maastikel ja teeb pesa peamiselt okkalistesse põõsastesse. Kõnnuõgija (Vaadatud 10.12.2012) Põnevaid vaatlusi / Bird news (Vaadatud 10.12.2012) Kõnnuõgija andmebaasis eElurikkus Kõnnuõgija Eesti Ornitoloogiaühingu kodulehel Rõngastuskokkuvõtted – Kabli linnujaam Pilte õgijatest Kablis nähti haruldast punasaba-kõnnuõgijat, Maaleht 30.jaanuar 2003
Marika Vaarik

Marika Vaarik-Soo (sündinud 13. oktoobril 1962 Kosel) on eesti näitleja. Lõpetanud Kose Keskkooli, Viljandi Kultuurikooli ja Tallinna Pedagoogikaülikooli näitejuhtimise erialal. Õppinud ka Vanalinnastuudio õppestuudios. Aastatel 1987–1994 oli ta näitleja VAT teatris. Ta oli ka üks selle teatri asutajaliikmetest. Pärast seda töötas Rakvere Teatris ja hiljem oli vabakutseline näitleja. Aastatel 2009–2018 töötas ta näitlejana Teatris NO99. Sügisest 2019 on ta Ekspeditsiooni trupi näitleja. 2019-2022 kuulus ta Ekspeditsiooni ja Von Krahli Teatri ühistruppi. 2019 "Tõde ja õigus" 2013 "Elavad pildid" 2010 "Kutsar koputab kolm korda" 2009 "Kuni surm meid lahutab" 2008 "Taarka" 2007 "Georg" 2006 "Väike lühinägelik boamadu" 2005 "Stiilipidu" 2003 "Vanad ja kobedad saavad jalad alla" 1989 "Regina" 2006 "Ohtlik lend", ETV 2009–2013, 2018 "Kättemaksukontor", Frida Arrak, TV3 2011 "Saame kokku Tomi juures", ETV 2012–2013 "Saare sosinad", Maria, Kanal 2 2013–2014 "Mägede varjud", Maria, Kanal 2 1999 Suure Vankri auhind 2000 Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind 2005 Eesti Teatrikriitikute Ühenduse Hea Teatri Auhind 2013 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2014 Eesti Teatriliidu naiskõrvalosatäitja auhind 2016 Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind 2016 Eesti Vabariigi kultuuripreemia 2018 Helmi Tohvelmani nimeline auhind 2021 Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind 2023 Karl Adra nimeline auhind Tema abikaasa on pillimees Mart Soo. Tütar Ruudu Soo sündis 1994. aastal. Olup, Nele-Mai, Lomp, Loora-Elisabet. Von Krahliga liitus mitu NO99 näitlejat. Postimees, 1. november 2019. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Hüvasti, Frida Arrak! Marika Vaarik lahkub "Kättemaksukontorist"!, Delfi, 21.06.2013 Marika Vaarik: "Teenetemärgi saamine igapäevategemisi ei mõjuta", Postimees, 06.02.2013 Marika Vaarik: "Kättemaksukontorit" vaatavad ka vanaemad", Õhtuleht, 03.01.2013 Marika Vaarik: "Olen väga palju mõelnud, et teatrist võiks üldse ära tulla.", Õhtuleht, 29.09.2013 Filmograafia Eesti Filmi Andmebaasis, vaadatud 19.07.2014 Marika Vaarik võttis Väätsal vastu maineka auhinna
A4

A4 – paberiformaat A4 – Audi automudel A4 – Apple-i ühekiibine protsessor "A4", TV3 saade A4, Belgia maantee A4, kiirtee Itaalias Aggregat 4 ehk A4 ehk V2, Saksamaa rakettrelv
Olev Eskola

Fail:Olev Eskola mängufilmis "Jahid merel".jpg Olev Eskola (kuni 27. märts 1935 Olaf-Andres Esperk; 18. november 1914 Tallinn – 4. aprill 1990 Kassari) oli eesti näitleja. 1957 Eesti NSV teeneline kunstnik Tema vend oli näitleja Ants Eskola ja abikaasa oli samuti näitleja Helle Raa. Olev Eskola andmekogus IMDb (inglise) Näitleja Olev Eskola - 70. Eesti Raadio, 1984 "Filminäitleja: Olev Eskola". 44 minutit, Eesti Televisioon, 1985
Sarik-linnupiim

Sarik-linnupiim (Ornithogalum umbellatum) on hüatsindiliste sugukonda kuuluv rohttaim. Ta on püsik, millel on maa-alused mugulad pikkusega 15–25 mm ja läbimõõduga 18–32 mm. Õied paiknevad 8–20 kaupa sarikates. Kuus kroonlehte on valged, välisküljelt kergelt rohekad või rohelise triibuga, 15–22 mm pikad ja 4–8 mm laiad. Taim õitseb juuni algusest alates. Algselt pärineb Vahemere maadest. Kasvatatakse aedades ilutaimena ja on Eestis kohati naturaliseerunud, sest paljuneb vegetatiivselt kiiresti. Sarik-linnupiim andmebaasis eElurikkus
Armastuse lugu

"Armastuse lugu" (inglise "Love Story") on 1970. aastal ilmunud Erich Segali teos. Eesti keeles ilmus teos 1972. aastal kirjastuse Perioodika, 1992. aastal kirjastuse PAF ja 2016. aastal kirjastuse Tammerraamat väljaandel. Teose tõlkis Katrin Hiedel. Raamatu "Armastuse lugu" järg "Oliveri lugu" ilmus 1977. aastal. Aastal 1970 valmis raamatu põhjal film "Armastuse lugu". Filmi stsenaariumi kirjutas Erich Segal, lavastas Arthur Hiller. Love Story "(Where Do I Begin?) Love Story" "Oliver ja Jennifer"
Love Story

"Love Story (film 1944)", Suurbritannia 1944. aasta film, mille peaosades on Margaret Lockwood ja Stewart Granger "Armastuse lugu" ("Love Story"), Erich Segali teosel "Armastuse lugu" põhinev 1970. aasta romantiline draama, mille peaosades on Ali MacGraw, Ryan O'Neal ja John Marley "(Where Do I Begin?) Love Story", Francis Lai pala sellest filmist