laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lembit Tolli

Lembit Tolli (17. detsember 1927 Tiilima – 9. oktoober 2013) oli eesti skulptor. Ta õppis aastatel 1935–1941 Paadrema algkoolis ja aastatel 1941–1947 Lihula Keskkoolis. Ta astus aastal 1947 Tallinna Riiklikku Tarbekunsti Instituuti, lõpetas aastal 1953 skulptorina Eesti Riikliku Kunstiinstituudi. Ta töötas aastatel 1946–1947 Saastna algkoolis õpetajana. Pärast kunstiinstituudi lõpetamist töötas ta ERKIs õppejõuna, aastast 1983 dotsendina, ta oli aastatel 1991–1995 üldskulptuuri kateedri juhataja ning aastatel 1980–1990 kujutavate kunstide osakonna dekaanina. Lembit Tolli  on osalenud mitmete monumentide loomisel. Tema loodud on reljeefid Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monumendil Kadriorus (1958, skulptorid Martin Saks ja Endel Taniloo) ja Jääretke obeliskil Maarjamäel (1960). 1960. aastate skulptuuriklassikasse kuulub Lembit Tolli „Saarepiiga“ (1968). 1960. aastatel oli ta haaratud abstraktsetest otsingutest, mille iseloomulik näide on keevitatud raudskulptuur „Objekt“ (1967). Viimastel elukümnenditel köitis teda ajupuust skulptuuride loomine. Ka abikaasa Vive Tolli on oma graafikas inspiratsiooni saanud Lembit Tolli ajupuuskulptuuridest. Tema abikaasa oli graafik Vive Tolli, tütar on teatrikunstnik Tuulikki Tolli. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2013. Vaadatud 21. oktoobril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Lembit ja Tuulikki Tolli ühisnäitus „90-60“ Eduard Vilde muuseumi Kastellaanimaja galeriis, pressiteade 07.05.2018 Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996 In memoriam Lembit Tolli
Balti Rüütelkondade Liit

Balti Rüütelkondade Liit (saksa Verband der Baltischen Ritterschaften e. V.) on pärast Teist maailmasõda, 1949. aastal asutatud Liivimaa, Eestimaa, Kuramaa ja Saaremaa rüütelkonna järglasorganisatsioon. Organisatsioon jaguneb kaheksaks territoriaalorganisatsiooniks Saksamaal, lisaks on veel üks territoriaalorgaisatsioon Kanadas ja üks Rootsis. Liidu liikmeskond ulatub kuni 2200 liikmeni. Genealogisches Handbuch der Baltischen Ritterschaften (Neue Folge) Eestimaa rüütelkond 750, Tuna, 2003-1 Internetseite des Verbandes der Baltischen Ritterschaften e. V.
Candoia

Candoia on maoperekond. Nad on kägistajamaod. 2001. aastal liigitati Candoia maoperekonda kolm liiki: Candoia aspera, Candoia bibroni ja Candoia carinata; 2013. aasta seisuga klassifitseeritakse Candoia perekonda roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Candoia aspera Günther, 1877 Candoia bibroni Duméril & Bibron, 1844 Candoia carinata Schneider, 1801 Candoia paulsoni Stull, 1956 Candoia superciliosa Günther, 1863. McDiarmid RW, Campbell JA, Touré T. 1999. Snake Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, vol. 1. Herpetologists' League. 511 pp. ISBN 1-893777-00-6 (series). ISBN 1-893777-01-4 (volume). Mark O'Shea,Boas and Pythons of the World, lk 150, 2007, ISBN 978 1 84537 544 7 Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 21.10.2013) (inglise keeles) Michigani Ülikooli võrguentsüklopeedia (ADW): Candoia, veebiversioon (vaadatud 21.10.2013) (inglise keeles) Peter Uetz & Jakob Hallermann, Candoia Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 21.10.2013) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne veebisaidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Candoia seisuga 22.12.2013.
Vill

Vill on looduslik loomne tekstiilkiudaine. Villa all kitsamas tähenduses mõeldakse lambavilla, laiemas tähenduses aga kõikidelt loomadelt saadud karvkatet (nt kašmiir, mohäär, alpaka, angoora). Villakiud kuulub loomsete looduslike kiudude hulka. Tehnikaleksikon, lk. 580
Cenchris

Cenchris on maoperekondade taksonoomiline sünonüüm: kilplõugmadu (Agkistrodon) - lõgismadulaste hulka liigitatud maoperekonnal; Candoia - boalaste hulka liigitatud maoperekonnal.
Cenchrus

Cenchrus on mitmetähenduslik sõna. Cenchrus on taimeperekonna haakhein (Cenchrus L.) ladinakeelne nimetus; Cenchrus on maoperekondade taksonoomiline sünonüüm: kilplõugmadu (Agkistrodon) - lõgismadulaste hulka liigitatud maoperekonnal; Candoia boalaste hulka liigitatud maoperekonnal.
Jaunpilsi loss

Jaunpilsi loss (Jaunpils pils, saksa Neuenburg) on loss Lätis Tukumsi piirkonnas Jaunpilsi vallas Jaunpilsis. Jaunpilsi loss on Jaunpilsi mõisa peahoone. Lossist on esimesed ülestähendused aastast 1301, mil ordumeister Gottfried Rogge rajas sinna kindluse. Torn lisati lossile 15. sajandil. 18. sajandist kuni1920. aastani oli loss Reckede perekonna valduses. 17. sajandi lõpus lisati lossile kolmas korrus ja see kujunes kindluse asemel häärberiks. 18. sajandil uuendati lossi veelgi. 1905. aastal põletati loss maha, aga see restaureeriti järgmisel aastal Wilhelm Bockslaffi projekti järgi. Sisekujundus pärineb 1960. aastatest, kuid saalis on 16. või 19. sajandist pärinev reljeef "Madonna lapsega". Tänapäeval on lossis hotell. Mõisa majandushooned pärinevad 19. sajandist. Nende seas on tallid, aidad, vesiveski, aedade ülevaataja maja. Mõisavalitseja maja on 17. sajandist. Vabakujundusega parki ehivad lossi vallikraav ja veskitiik. Lossis elas kirjanik Elisa von der Recke. Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (läti keeles) Video lossist
Šlokenbeka mõis

Šlokenbeka mõis (läti keeles Šlokenbekas muiža, saksa keeles Shlockenbeck) on mõis Lätis Engure piirkonnas Smārde vallas Milzkalnes. Šlokenbeka mõisat on esmamainitud 1488. aastal, ent arvatavasti rajati mõis juba 1544. aastal, mil see oli Butlarite pere valduses. Hiljem on mõis kuulunud Shenkingitele, Putkammeritele, Brigenitele, Grothusidele, Medemitele, Bulmeringidele. 1848. aastast kuni võõrandamiseni 1920. aastal kuulus mõis Reckede perele. Pärast teist maailmasõda asus mõisas teetööliste baas. Tänapäeval asuvad seal Läti Teedemuuseum ja Milzkalne küla raamatukogu. Algul oli mõis kasutusel kindlusena, aga 17. sajandil kaotas see sõjalise tähtsuse. Praegune peahoone püstitati klassitsistlikus stiilis hoonena kindlusemüüride vahele 1844. aastal. Mõisa restaureeriti 1980. aastal. Mõisakompleksi müürid pärinevad 1544. aastast. 1677. aastal renoveeriti müüre ja lisati väravatorn. Sellest ajast on säilinud mõned aidad. 19. sajandist pärinevad lehmalaudad, tõllakuur ja viinaköök, kus kunagi toodeti suurel hulgal piiritust, mida eksporditi nii Inglismaale kui ka Saksamaale. Üks vanemaid mõisa osi on kelder. Veidi eemal asuvad mõisa kõrts ja veski. 1930. aastatel lammutati mitu kõrvalhoonet. Vesiveski rajati 1780. aastal Slocene jõele. Selle juures asub tänapäeval väike hüdroelektrijaam. Šlokenbeka vasallilinnus Engures novada teritorijas plānojums 2013. – 2025.gadam Paskaidrojuma raksts lk. 43 Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (läti keeles) Video mõisast
Täiskohaga naine

"Täiskohaga naine" on Janika Sillamaa esimene autoriplaat, mis sisaldab Janika enda kirjutatud ja arranžeeritud lugusid (v.a "Rahutu", mille sõnad kirjutas Kaari Sillamaa). Album ilmus 2013. aasta detsembris. See on Janika teine album. Esimene plaat "Lootus" ilmus 1993. aastal. Ei leia ma sõnu Rahutu Jälgi jätmata Köögikuninganna Sõidame võidu Kleopatra vannitoas Täiskohaga naine Hingepööningu saladused Kivi all peidus Hunt minu sees pole surnud Vaatame koos ingleid Wolandi valss Virgo Sillamaa (kitarr), Lauri Lehtsaar (klaver), Ahto Abner (trummid), Janno Trump (basskitarr), Mingo Rajandi (kontrabass), Anna-Maria Rannamägi (viiul), Merike Heidelberg (altviiul), Kristian Plink (tšello).
Eesti pagulaslaevandus

Eesti pagulaslaevandus oli pärast Eesti okupeerimist ja annekteerimist Nõukogude Liidu poolt 1940. aastal Eesti Vabariigi kodanike paguluses toimunud merenduslik tegevus. Laevastiku aluseks olid Eesti laevad, mis keeldusid 1940. aastal heiskamast Nõukogude Liidu lippu ja minema Nõukogude Liidu sadamaisse. Rekvireeritute või interneeritutena tagastati laevad omanikele pärast Teist maailmasõda (Rootsi loovutas kõik tema sadamatesse saabunud laevad Nõukogude Liidule). Nii oli pärast sõda Eesti pagulaslaevastik suurem kui Eesti Riikliku Merelaevanduse laevastik. 1940. aastal jäi välismaale ja hiljem põgenes Läände tuhandeid Eesti meremehi. 1960. aastail teenis pagulaslaevanduses rohkem eestlastest meremehi kui Eesti NSV Eesti Merelaevanduses. Eesti Meremeeste Union, millel olid kontorid Stockholmis ja Cardiffis, väljastas neile Eesti meremehe teenistusraamatuid. Kokku tegutses vähemalt 30 pagulaseesti laevakompaniid, neist suurimad olid Sergo & Koolmeister (14 laeva), Tallinna Laevaühisus, Jürgenthal & Saarna (mõlemal 9 laeva, kõik kolm nimetatut Stockholmis). Kokku kuulus pagulaseesti laevandusettevõtteile vähemalt 113 laeva Panama, Ühendatud Kuningriigi ja Hondurase lipu all. Ainus pagulaseesti laevandusfirmale ehitatud uus laev (Indal) valmis Seatransi tellimusel. Viimane pagulaseestlaste laev, Käina, müüdi 1989. aastal. Pagulaslaevanduse organisatsioonid olid Eesti Laevaomanike Koondis (1947–1991), Eesti Kaubalaeva Juhtkonna Ühing Rootsis (1947–1993), Eesti Meremeeste Ühing (1943–1951) ja Eesti Meremeeste Union (alates 1951, andis 1951–1975 välja infobülletääni Eesti Meremees). Cardiffis tegutses Eesti Laevanduse Agentuur (1968–1980) Einar Sandeni juhtimisel (andis 1974–1979 välja bülletääni Eesti Laevandus. Viimane Eesti reederi laev müüdi 1976. aastal, see oli tanker Bonne Bay. The new authority put an end to shipping communities in Estonia. Scandinavian Shipping Gazette, 23. august 2002 When the trade union returned home. Scandinavian Shipping Gazette, 5. september 2003 Vessels from Estonian fleet under the foreign flags. Scandinavian Shipping Gazette, 5. september 2003 A. Nurmiste. Laevastik kodusadamata Eesti laevanduse aastaraamat 1948/49. Vadstena 1949
Pavia provints

Pavia provints on provints Itaalias Lombardia maakonnas. Provintsi keskus on Pavia linn. Põhjas piirneb Milano provintsi, idas Lodi provintsi ja Piacenza provintsiga, edelas, läänes ja loodes Piemonte maakonna Alessandria provintsi, Vercelli provintsi ja Novara provintsiga. Olulisemad asulad on Certosa di Pavia Lomello Mortara Pavia Stradella Vigevano Voghera Pavia provints jaguneb 190 omavalitsusüksuseks (comune). Alagna Albaredo Arnaboldi Albonese Albuzzano Arena Po Badia Pavese Bagnaria Barbianello Bascapè Bastida Pancarana Bastida de' Dossi Battuda Belgioioso Bereguardo Borgarello Borgo Priolo Borgo San Siro Borgoratto Mormorolo Bornasco Bosnasco Brallo di Pregola Breme Bressana Bottarone Broni Calvignano Campospinoso Candia Lomellina Canevino Canneto Pavese Carbonara al Ticino Casanova Lonati Casatisma Casei Gerola Casorate Primo Cassolnovo Castana Casteggio Castelletto di Branduzzo Castello d'Agogna Castelnovetto Cava Manara Cecima Ceranova Ceretto Lomellina Cergnago Certosa di Pavia Cervesina Chignolo Po Cigognola Cilavegna Codevilla Confienza Copiano Corana Cornale Corteolona Corvino San Quirico Costa de' Nobili Cozzo Cura Carpignano Dorno Ferrera Erbognone Filighera Fortunago Frascarolo Galliavola Gambarana Gambolò Garlasco Genzone Gerenzago Giussago Godiasco Salice Terme Golferenzo Gravellona Lomellina Gropello Cairoli Inverno e Monteleone Landriano Langosco Lardirago Linarolo Lirio Lomello Lungavilla Magherno Marcignago Marzano Mede Menconico Mezzana Bigli Mezzana Rabattone Mezzanino Miradolo Terme Montalto Pavese Montebello della Battaglia Montecalvo Versiggia Montescano Montesegale Monticelli Pavese Montù Beccaria Mornico Losana Mortara Nicorvo Olevano di Lomellina Oliva Gessi Ottobiano Palestro Pancarana Parona Pavia Pietra de' Giorgi Pieve Albignola Pieve Porto Morone Pieve del Cairo Pinarolo Po Pizzale Ponte Nizza Portalbera Rea Redavalle Retorbido Rivanazzano Terme Robbio Robecco Pavese Rocca Susella Rocca de' Giorgi Rognano Romagnese Roncaro Rosasco Rovescala Ruino San Cipriano Po San Damiano al Colle San Genesio ed Uniti San Giorgio di Lomellina San Martino Siccomario San Zenone al Po Sannazzaro de' Burgondi Sant'Alessio con Vialone Sant'Angelo Lomellina Santa Cristina e Bissone Santa Giuletta Santa Margherita di Staffora Santa Maria della Versa Sartirana Lomellina Scaldasole Semiana Silvano Pietra Siziano Sommo Spessa Stradella Suardi Torrazza Coste Torre Beretti e Castellaro Torre d'Arese Torre d'Isola Torre de' Negri Torrevecchia Pia Torricella Verzate Travacò Siccomario Trivolzio Tromello Trovo Val di Nizza Valeggio Valle Lomellina Valle Salimbene Valverde Varzi Velezzo Lomellina Vellezzo Bellini Verretto Verrua Po Vidigulfo Vigevano Villa Biscossi Villanova d'Ardenghi Villanterio Vistarino Voghera Volpara Zavattarello Zeccone Zeme Zenevredo Zerbo Zerbolò Zinasco Pavia provintsi koduleht (itaalia keeles)
SFV

SFV on lühend, mis võib tähendada: Semliki Foresti viirus Saksa Föderatiivne Vabariik
Lään

Lään ehk feood ehk feodaalvaldus on kõrgematelt valitsejatelt haldamiseks, valdamiseks ja kasutamiseks antud (läänistatud) kinnisvara. Lääni mõiste sai alguse saksa õigusruumis. Hiljem levis lään kogu keskaegses õigusruumis kasutatava maaõigusliku mõistena. Esialgu nimetati lääni benefiitsiks: tähtajaliseks kasutamiseks vasallile antud maa või muu vara. 10.–12. sajandil muutusid läänid päritavateks. 13. sajandil kujunes välja lääniõigus. Lääniõiguse seaduslikud alused on kirja pandud Saksi peeglis (saksa keeles Sachsenspiegel) aastal 1227. Saksi peegel kehtis keskajal Põhja-Saksamaal, Eestis kuni Liivimaa õiguspeegli kehtestamiseni 1337. Lääne jagasid süseräänid, kes olid omal maal kõrgeimad võimukandjad: kuningas, vürst, hertsog, samuti senjöörid: suurfeodaalid, korporatsioonid, kloostrid, linnad. Lään anti vasallile kui madalamal astmel seisvale feodaalile haldus- või sõjaliste teenete eest koos sellel maa-alal elavate talupoegadega ja muude tuluallikatega. Üksnes meesliinis pärandatav lääni nimetati meeslääniks. Vahel läänistati ka linnu või kuulus linn koos seda ümbritseva maaga lääni koosseisu. Eestis läänistati linnadest Haapsalu, Narva, Paide ja Viljandi. Saksamaal kehtis läänisüsteem 15. sajandi lõpuni. Eestis kadus läänisüsteem tunduvalt hiljem, alles aastal 1783 muudeti läänid Venemaa keisri ukaasiga alloodideks. Valdemar-Eriku lääniõigus pärusvaldus ehk allood (allodium)
Peter Mitchell

Peter D. Mitchell (29. september 1920 Mitcham – 10. aprill 1992 Bodmin) oli briti biokeemik, kes pälvis 1978. aastal ATP sünteesi mehhanismide kirjeldamise eest kemiosmoosi hüpoteesiga Nobeli keemiaauhinna. 1960ndail oli teada, et ATP on energiakandjaks elus looduses. Mehhanismid, mille kaudu ATP-d mitokondris sünteesitakse, jäid aga selgusetuks. ATP peamiseks allikaks peeti ekslikult substraadi tasemel fosforüülimist, mitte oksüdatiivset fosforüülimist, mida siis veel ei tuntud. Mitchell taipas, et ioonide liikumisest läbi membraani põhjustatud elektrokeemiline membraanipotentsiaal võib tagada vajamineva energia ATP sünteesiks. Mitchell väitis oma töös, et ATP süntees on seotud elektrokeemilise gradiendiga, mis tekib mitokondri sisemise membraani eri pooltel. Tema väide sai kinnitust, kui mitokondri sisemembraanis avastati ensüüm ATP süntaas. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. detsember 2015. Vaadatud 21. oktoobril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Hernando de Soto

Hernando de Soto Polar (sündinud 1941 Arequipas) on Peruu majandusekspert ja publitsist, Vabaduse ja Demokraatia Instituudi looja ja juhataja Limas. Hernando de Soto uuris 1980. aastatel vaesuse kõrvaldamise võimalusi Peruus ning jõudis järeldusele, et ühiskonna jõukuse tagab legaalsete äride ja eraomanike rohkus. 1986. aastal ilmunud raamat "Teine tee: nähtamatu revolutsioon Kolmandas Maailmas" kujunes kiiresti bestselleriks ning pälvis hulgaliselt kriitikat. Vasakpoolselt häälestatud oponendid leidsid, et De Soto põhimõtted on vastuolus Marxi teesiga: kapitalism kontsentreerib kapitali järjest vähematesse kätesse. Vastuseks kriitikale meenutas de Soto Marxi ennustuse konteksti: mida arenenum on kapitalistlik majandus, seda vaesemaks muutub töölisklass, ja seda mitte ainult relatiivselt, vaid ka absoluutselt. Seega peaksid maailma vaeseimad inimesed olema USA töölised. Peruu marksistlikud partisaniliikumised, maoistlik Sendero Luminoso (Hiilgav Tee) ja Kuuba sponsoreeritud Tupac Amaru on De Sotole langetanud surmaotsuse. 2004. aastal sai Hernando de Soto Milton Friedmani auhinna vabaduse edendamise eest. "Teine tee: nähtamatu revolutsioon Kolmandas Maailmas" (1986, ingliskeelne tõlge 1989) "Kapitali müsteerium: miks kapitalism võidutseb Läänes ja äpardub mujal" (2000) "Teine tee: Majanduslik vastus terrorismile" (2002) "Tee kapitalismile ja spontaanne seadusloome" (2004) Mihhail Lotman, "Intellektuaal Hernando de Soto hiilgav tee", Postimees, 9. detsember 2005
Muusika (ajakiri)

Muusika on Eestis ilmuv muusikaajakiri. Ajakirja antakse välja aastast 2002. Praegune väljaandja on SA Kultuurileht. Peatoimetajaid: Reet Marttila (2002) Anneli Remme (2003) Ia Remmel (2004. aastast) Koduleht
Sõktõvkar

Sõktõvkar (komi, vene Сыктывкар) on Venemaa Komi Vabariigi pealinn. Asub Sõssola (komi Sõktõv) jõe suubumiskohas Võtšegda (Ežva) jõkke. Geograafilised koordinaadid 61°40′N, 50°49′E. Asutatud 1586. aastal kaubavahetuspunktina komidega. 1780. aastal sai linnaõigused, ametlik venekeelne nimi oli kuni 1930. aastani Ust-Sõssolsk (Усть-Сысольск). Nimi Sõktõvkar on tuletatud komikeelsest jõe nimest Sõktõv ja sõnast kar 'linn'. Sõktõvkar on Sõktõvkari linnaringkonna keskus. Sõktõvkar on puidutööstuse keskus. Sõktõvkaris asub 1972. aastal asutatud Sõktõvkari Riiklik Ülikool ja Komi Riiklik Pedagoogikainstituut. 20. sajandil toimunud venelaste massiline sisseränne on jätnud komid vähemusse nii Sõktõvkaris kui kogu Komi Vabariigis. 2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Sõktõvkari elanikest venelasi 58,4%, komisid 30,6%, ukrainlasi 3,9%, sakslasi 1,4%, valgevenelasi 1,2, tatarlasi 0,6% ja teisi rahvusi 3,9%. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Sõktõvkari elanikest venelasi 63%, komisid 24,7%, ukrainlasi 2,6%, valgevenelasi 0,8%, sakslasi 0,8%, tatarlasi 0,6% ja asereid 0,5%. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 235 006. Sõktõvkari osa on ka Ežva rajoon (56 200 elanikku), mille moodustab keskasulast 18 km põhja pool asuv Ežva alev. Atõrau, Kasahstan Debrecen, Ungari (1992) Cullera, Hispaania (1997) Lovech, Bulgaaria Los Altos, USA Taiyuan, Hiina (1994) Sõktõvkari lennujaam http://www.gks.ru/free_doc/doc_2017/bul_dr/mun_obr2017.rar http://komistat.livejournal.com/61727.html Sõktõvkari koduleht Infoportaal Sõktõvkari infoportaal
AIDAstella

AIDAstella (projekti nimi Sphinx VII) on seitsmes Sphinx-klassi ristluslaev, mis kuulub firmale Costa Crociere S.p.A. ja mida käitab laevakompanii Aida Cruises German Branch of Costa Crociere S.p.A.. Laev ehitati Meyer Werfti laevatehases Papenburgis Saksamaal 2013. aastal ja laeva ristisid Warnemündes 16. märtsil 2013 kümme AIDA Cruisese, Meyer Werfti ja arhitektuuribüroo naistöötajat. Laeva kodusadam on Genova Itaalias. Germanischer Lloyd (inglise keeles) Video - Ausdocken der "Aida Stella" in Papenburg / Float out of the "Aida Stella AIDAstella Jungfernfahrt (Taufe am 16.März 2013) am 17.März 2013 ab Warnemünde (saksa keeles) Schiffsspezifische Daten (saksa keeles) "Fakta om fartyg". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. september 2018. Vaadatud 21. oktoobril 2013. (rootsi keeles) Cruise Ships on order 2009-2018 (inglise keeles) Zehn heiße Patinnen für das neue Traumschiff (saksa keeles) AIDAstella AIDA kodulehel (saksa keeles)
Björn Lind

Björn Lind (sündinud 22. märtsil 1978 Ljusterös) on rootsi endine murdmaasuusataja (sprinter). 2002 Salt Lake Citys 4. koht sprindis 2006 Torinos olümpiavõitja sprindis olümpiavõitja teatesprindis 2010 Vancouveris 19. koht klassikasprindis 2005 Oberstdorfis 4. koht sprindis 9. koht sprinditeates 2007 Sapporos 4. koht klassikasprindis 2009 Liberecis 61. koht vabatehnikasprindis Björn Lind osales 74 etapil ja jõudis poodiumile kaheksal korral, millest kolmel korral kõige kõrgemale astmele. Björn Lind FIS-i kodulehel
Talleks

Tootmiskoondis "Talleks" oli Eesti NSV ettevõte, mis tootis drenaažiekskavaatoreid, Tallinnas Mustamäe tee 6a (algselt Kadaka tee 4). Tehas kandis aastatel 1944–1951 nimetust Tallinna Mootor-Remonttehas, 1951–1956 Tallinna Remonttehas, 1956–1975 Tallinna Ekskavaatoritehas, 1975–1992 Tootmiskoondis "Talleks". Tallinna Mootor-Remonttehas allus Eesti NSV Põllutöö Rahvakomissariaadi (hiljem Ministeeriumi) Mehhaniseerimise Valitsusele. Tallinna Mootor-Remonttehase tegevusalaks oli põllumajandustraktorite, statsionaarmootorite, masina-traktorjaamade metallitöötlemispinkide remontimine ja nende osade restaureerimine ning uute osade valmistamine. Tehase struktuuri kuulusid remondi-, instrumentaal- ja mehaanika tsehhid. Kadaka tee 6 asus ka Riigimõisate Peavalitsusele allunud Auto-Traktoriremonttehas. Ettevõtte kohta on erinevatel aegadel käibel olnud mitmeid nimetusi, sh. Traktori- ja masinaremonditehas, Traktoriremonditehas, Sovhooside Ministeeriumi Auto-Traktoriremonttehas nr. 1. 1. veebruarist 1951 nimetati NSV Liidu Ministrite Nõukogu otsusega senine Tallinna Mootor-Remonttehas ümber Tallinna Remonttehaseks, tehas allus Eesti NSV Põllumajanduse Ministeeriumi, Masina-Traktorjaamade Peavalitsusele. Tallinna Remonttehase ülesandeks oli põllumajanduse traktori- ja kombainimootorite kapitaalremont ja statsionaarsete mootorite remont masina-traktorijaamadele, remondiseadeldiste tõmbiku komplektide ja tööriistade valmistamine masina-traktorijaamade töökodade ja traktoribrigaadide jaoks ja muude toodete valmistamine. 1953. aasta kevadel moodustati tehase ehitusgrupp, mis jätkas Paldiski maantee äärde püstitava elamu ehitamist. Ehitusgrupp ehitas 23. detsembriks 1954 valmis Paldiski mnt. äärde teine terrasiitkrohviga elumaja ning 2. juulil 1956 Paldiski mnt. äärde ka kolmas elumaja. Ehitusgrupp rajas Mehaanika tänav 17 tehase lasteaia ning tehase territooriumile ühiselamu. Ehitati ümber söökla, meditsiinipunkt ja konstrueerimisbüroo. NSV Liidu Ehituse- ja Teedemasinaehituse Ministeeriumi 1. aprillil 1956. aasta käskkirjaga liideti Eesti NSV Põllumajanduse Ministeeriumi Tallinna Remonttehas ja Eesti NSV Sovhooside Ministeeriumi Tallinna Auto-Traktoriremonttehas nr. 1 ning nende kahe tehase baasil moodustati Tallinna Ekskavaatoritehas. Tehase direktorid: Ernst Uukivi, 1944–1946 Gustav Mõtus, 1946– Arnold Veimer, –1954 Gustav Mettus (Metus, Mõtus), 1954– Heinrich Laura, 1957–1960 Endel Innos, 1961–1975 Tallinna Ekskavaatoritehase direktor Endel Innos, 1975–1981 Tootmiskoondis "Talleks" direktor Aastal 1991 ettevõte erastati. Selle järglane on AS Eesti Talleks. Tootmiskoondisel oli oma jäähokiklubi (Talleks), mis mitu korda tuli ka Eesti NSV meistriks. Tallinna Ekskavaatoritehase Mõisaküla tsehh Lembit Juksaar (2012). Lugu Talleksist ja Talleksi erastamisest : kahes köites. ISBN 9789949303533 Kristiine Leht, "Tallinna Ekskavaatoritehase vanemast ajaloost" Maaleht, 29.09.2012 Peeter Raidla, "Talleks valmistas võimsaid maaparandusmasinaid" Eesti Päevaleht, 21. august 2022
Põhja-Makedoonia lipp

Põhja-Makedoonia lipp on Põhja-Makedoonia Vabariigi lipp. Lipp sai selle tänapäevase välimuse 1995. aastal, mil kokkuleppel Kreekaga asendati Vergina päikese sümbol kaheksa kiirelise "uue vabaduse päikesega". Makedoonia lipp 1991–1995 Makedoonia lipp 1944-1991
Bjørn Lomborg

Bjørn Lomborg (sündinud 6. jaanuaril 1965) on taani politoloog, Kopenhaageni Business Schooli adjunkt-professor, endine Greenpeace'i toetaja, nüüd aktiivne Greenspiriti liige. Bjørn Lomborg on maailmas tuntud eelkõige oma teosega "The Skeptical Environmentalist" (Skeptiline keskkonnakaitsja) (2001), milles ta lükkab ümber keskkonnakaitsjate ja rohelise liikumise aktivistide seisukohti. Lomborgi seisukohad on järgmised: ökoloogiline olukord maailmas ei halvene, vaid paraneb; tehniline progress ei too endaga kaasa ökokatastroofi, vaid on põhijoontes loodussõbralik; ökoloogiline mõtlemine tekib arenenud ja jõukas ühiskonnas, vähearenenud ühiskonnad on loodusvaenulikud. Lomborg kritiseerib ka Kyōto protokolli, kuna see ei täida oma eesmärke ja juhib tähelepanu tõelistelt probleemidelt kõrvale. The Skeptical Environmentalist: Measuring the Real State of the World. Cambridge University Press 2001 (ISBN 0-521-01068-3). Global Crises, Global Solutions: Priorities for a World of Scarcity. Cambridge University Press 2004 (ISBN 0-521-60614-4). Bjørn Lomborgi koduleht (inglise keeles) Mihhail Lotmani artikkel "Bjørn Lomborg: skeptiline ökoloog" Postimehes "Maailm pole mustvalge", Lomborgi-teemaline vestlusring loodusajakiri.ee-s