laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Heiki Suomalainen

Heiki Suomalainen (sündinud 27. jaanuaril 1971 Tartus) on eesti piirivalvespetsialist. Ta lõpetas 1989. aastal Tartu 14. Keskkooli, õppis Eesti Põllumajanduse Akadeemias veterinaariat[viide?], lõpetas 2000 Sisekaitseakadeemia piirivalve erialal ning kaitses 2009. aastal Tartu Ülikoolis magistritööd ärijuhtimise alal (sai magistrikraadi). Suomalainen töötas pikka aega Kagu Piirivalvepiirkonnas, olles 1990–1991 Luhamaa piiripunkti inspektor, 1991–1993 Murati piiripunkti ülem, 1993–1996 Värska piirivalvekordoni ülem ning 1996–2001 Saatse piirivalvekordoni ülem. Aastail 2001–2004 oli ta Valga Piirivalvepiirkonna teenistusjaoskonna ülem, 2004–2007 Piirivalveameti piiriosakonna vanemohvitser, 2007. aastal sama ameti välis- ja avalike suhete jaoskonna vanemohvitser. Aastast 2007 on Suomalainen töötanud Sisekaitseakadeemia lektorina. 2010. aastal valiti ta Sisekaitseakadeemia parimaks õppejõuks. Töötas Politsei- ja Piirivalveameti piirivalveosakonnas juhtivpiiriametnikuna ja Lõuna prefektuuri Mustvee kordoni vanempiiriametnikuna. Alates aastast 2022 on eriteenistuja pensionil. 1997 Kotkaristi kuldrist Heiki Suomalainen Eesti Teadusinfosüsteemis Aasta õppejõud 2010 – Heiki Suomalainen Heiki Suomalainen Eesti Teadusinfosüsteemis
Arnold Soobel

Arnold Soobel (2. juuni 1926 – 29. jaanuar 2002) oli eesti metsavend. http://arhiiv2.postimees.ee:8080/leht/00/04/06/uudised.shtm#neljateistkymnes Mees, keda pole Eesti riigi jaoks olemas olnud]
Nestor (täpsustus)

Nestor on vanakreeka mütoloogia tegelaskuju Nestor on perekond linde papagoiliste seltsis Nestor on vana-vene kroonik Nestor (eesnimi) Nestor (perekonnanimi)
Meelis Pärtel

Meelis Pärtel (sündinud 3. novembril 1969 Tallinnas) on eesti botaanik ja ökoloog. Tartu Ülikooli botaanika professor. Meelis Pärteli ema oli kunstnik ja õpetaja ning isa on elektroonik. Ta on Kadri Pärteli abikaasa. Lõpetas 1988 Viimsi Keskkooli, 1992 TÜ bioloogia osakonna, täiendas end 1991–93 Uppsala Ülikoolis. Magistrikraad bioloogias 1993. aastal (TÜ, väitekiri "Dynamics in species richness, floristic composition and species abundances during an experimental alvar grassland restoration") ja doktorikraad ökoloogias 1997. aastal (TÜ, väitekiri "Species diversity and community dynamics in calcareous grassland communities in Western Estonia"). Oli 1994–97 TÜ botaanika ja ökoloogia instituudi teadur ja 1998–99 vanemteadur. Aastatel 1999–2001 oli Kanadas Regina Ülikooli külalisteadur. Alates 2002. aastast on Meelis Pärtel TÜ botaanika ja ökoloogia instituudi botaanika õppetooli professor. Meelis Pärtel uurib koosluste ja liikide tunnuste evolutsiooni ja levikut, liigirikkuse ajaloolisi ja geograafilisi mõjurid, pärandkoosluste taastamist ja majandamist. Üle 30 teadustrükise. Ajakirja Journal of Vegetation Science toimetuskolleegiumi liige (2000–2003), toimetaja (2004–2008) ja peatoimetaja (2008–). Alates 2008. aastat ka ajakirjade Applied Vegetation Science ja Oecologia peatoimetaja. Aastatel 1998 ja 2009 on Meelis Pärtel pälvinud Eesti Vabariigi teaduspreemia. Aastal 2009 pälvis ta Tartu Ülikooli aumärgi ja aastal 2019 Tartu Ülikooli medali. 2023. aastal anti talle Valgetähe IV klassi teenetemärk. The species pool and its relation to species richness: evidence from Estonian plant communities (kaasautor). // Oikos 75 (1996) 1 Alvar grasslands in Estonia: variation in species composition and community structure (kaasautor). // J. Vegetation Sci. 10 (1999) 4 Small-scale plant species richness in calcareous grasslands determined by the species pool, community age and shoot density (kaasautor M. Zobel). // Ecography 22 (1999) 2 Root dynamics and spatial pattern in prairie and forest (kaasautor S. D. Wilson). // Ecology 83 (2002) Local plant diversity patterns and evolutionary history at the regional scale. // Ecology 83 (2002) 9 Temporal heterogeneity of soil moisture in grassland and forest (kaasautor). // J. Ecology 91 (2003) 2 Grouping and prioritization of vascular plant species for conservation: combining natural rarity and management need (kaasautor). // Biological Conservation 123 (2005) 3 Slow response of plant species richness to habitat loss and fragmentation (kaasautorid A. Helm, I. Hanski) // Ecology Lett. 9 (2006) 1. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Meelis Pärtel Eesti Teadusinfosüsteemis Eesti Vabariigi teaduspreemiad Haridus- ja Teadusministeerium "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 6.12.2022. Eesti entsüklopeedia 14, lk 393. Meelis Pärtel Eesti Teadusinfosüsteemis Prof. Meelis Pärtel Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Soini vald

Soini on vald Soomes Lõuna-Pohjanmaa maakonnas. Soini piirneb Alajärvi, Karstula, Saarijärvi ja Ähtäriga. Soinis elab 2342 inimest (seisuga 31. oktoober 2012), neist 1194 meest ja 1148 naist. Hautakylä, Jokivarsi, Keisala, Kirkonkylä, Kukonkylä, Kuninkaanjoki, Laasala, Parviaisenkylä, Kolu, Ulvonkylä, Vehu ja Vuorenmaa. Population growth biggest in nearly 70 years "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. september 2013. Vaadatud 20. detsembril 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Margus Pooga

Margus Pooga (sündinud 7. augustil 1957 Viljandis) on eesti biokeemik. Tartu Ülikooli keemilise bioloogia professor. Margus Pooga lõpetas 1975. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1980. aastal cum laude Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna orgaanilise keemia erialal. Doktorikraad biokeemias 1998. aastal (TÜ, väitekiri "Cell penetrating peptide transportan and its predecessors, galanin-based chimaeric peptides"). Doktoritöö juhendaja oli Ülo Langel. Aastatel 1980–88 oli ta KBFI nooremteadur. 1988–2004 Eesti Biokeskuse teadur ja vanemteadur, ühtlasi 1992–1996 ja periooditi ka 1997–2002 Stockholmi Ülikooli neurokeemia ja neurotoksikoloogia instituudi külalisteadur. 2005–2008 Tartu Ülikoolis vanemteadur. Alates septembrist 2008 arengubioloogia õppetooli juhataja Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudis. Margus Pooga teadustöö põhisuunad on rakubioloogia, valkude ja peptiidide keemia ja rakutransport. Töid biomolekulide struktuurist ja dünaamikast, valkude puhastamisest ja primaarstruktuuri määramisest, geeniregulatsioonist, immunoloogiast, rakkudes signaaliülekandest ja rakutranspordist. Suurem tähelepanu on rakku sisenevate peptiidide uurimisel. Eesti Biokeemia Seltsi, The Biochemical Society, American Society For Cell Biology ja European Peptide Society liige. Eesti Vabariigi teaduspreemia keemia ja molekulaarbioloogia valdkonnas 2009. aastal (kollektiivis koos Ülo Langeli (kollektiivi juht), Mats Hanseni, Ursel Soometsa ja Kalle Kilga). Üle 70 teadustrükise. 2007 Tartu Ülikooli aumärk Cell penetration by transportan (kaasautor). // FASEB J. 12 (1998) 1 Cell penetrating PNA constructs regulate galanin receptor levels and modify pain transmission in vivo (kaasautor). // Nature Biotechnol 16 (1998) 9 Cellular translocation of proteins by transportan (kaasautor). // FASEB J. 15 (2001) 6 Anticonvulsant activity of a nonpeptide galanin receptor agonist (kaasautor). // Proc. Natl. Acad. Sci. USA 99 (2002) 10 Cell transduction pathways of transportan (kaasautor). // Bioconjugate Chem. 16 (2005) 6 Protocol to study the uptake of cell-penetrating peptides (kaasautor). // Nature Protocols 1 (2006) 2. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Margus Pooga Eesti Teadusinfosüsteemis (vaadatud 20. detsembril 2012) Eesti Vabariigi teaduspreemiad Haridus- ja Teadusministeerium "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. Margus Pooga Eesti Teadusinfosüsteemis
India embleem

India vapp on India riigivapp, mis võeti kasutusele 26. jaanuaril 1950. Vapil on kujutatud valitseja Ašoka Sārnāthis püstitatud samba kapiteeli, mis koosneb neljast selgapidi koos dharmatšakra (seaduseratta) peal seisvast lõvist. Kapiteeli all on devanaagaris sanskritikeelne deviis सत्यमेव जयते (Satyameva Jayate) 'vaid tõde võidab'. India lipp
Robert Jordan

Robert Jordan (kodanikunimega James Oliver Rigney Jr. (17. oktoober 1948 – 16. september 2007) oli Ameerika Ühendriikide ulmekirjanik. Ta on peamiselt tuntud oma "Ajaratta" ("Wheel of Time") fantaasiaromaanide sarjaga, kuhu kuuluvad: "New Spring" (jaanuar 2004]) "The Eye of the World" (15. jaanuar 1990); eesti keeles "Maailma silm" (kirjastus Tiritamm 2004) ISBN 9985-55-177-X "The Great Hunt" (15. november 1990) "The Dragon Reborn" (15. oktoober 1991) "The Shadow Rising" (15. september 1992) "The Fires of Heaven" (15. oktoober 1993) "Lord of Chaos" (15. oktoober 1994) "A Crown of Swords" (15. mai 1996) "The Path of Daggers" (20. oktoober 1998) "Winter's Heart" (9. november 2000) "Crossroads of Twilight" (7. jaanuar 2003) "Knife of Dreams" (11. oktoober 2005) "The Gathering Storm" (27. oktoober 2009. Robert Jordani surma tõttu lõpetas raamatu Brandon Sanderson) "Towers of Midnight" (ilmus 2010 lõpus. Raamatu lõpetas Brandon Sanderson) "A Memory of Light" (ilmus 2011 lõpus. Raamatu lõpetas Brandon Sanderson) Peale "Maailma silma" ei ole tema teoseid rohkem eesti keelde tõlgitud. Ajaratas (inglise keeles) Robert Jordan Ulmekirjanduse BAASis
Ruskerästas

Ruskerästas (Turdus naumanni) on linnuliik rästaslaste sugukonnast rästa perekonnast. Linnu teaduslik nimetus on pandud Saksa naturalisti Johann Andreas Naumanni järgi. Pesitseb Siberis ja talvitub Kagu-Aasias, Euroopasse satub harva. Ruskerästal on tumepruun selg ja pea, nägu, pugu ja tiivad on punakad ning kõht ja saba alaosa valged. Emased ja isased on üsna sarnase välimusega. Kasv on rästaste hulgas keskmine. Toitub peamiselt erinevatest selgrootutest. Muneb 4–6 muna rohust, okstest, juurtest ja savist meisterdatud pessa, mis asub puuoksal, maapinnal, kaljueendil või kännul. Haudeperiood on 13–15 päeva ja mune haub emane lind. Pesitsusalad paiknevad Siberis Jenissei jõest idas. Eelistab madalaid alasid: tundrat, taigat ja metsast steppi. Talvitub Kagu-Aasias Lõuna-Hiinas, Taiwanil, Lõuna-Jaapanis, Põhja-Tais, Põhja-Myanmaris, Indias Assamis, vahel ka Nepalis ja Pakistanis. Euroopas on ruskerästas eksikülaline. Eestis nähti selle liigi esindajat esmakordselt 17. novembril 2012 Kihnu saare lõunatipus Pitkänäs. Tegemist on 385. Eestis nähtud linnuliigiga. Ruskerästal on suur levila ja nende populatsioon ei ole usutavasti järsus langustrendis, mistõttu neid loetakse soodsas seisundis olevaks liigiks. BirdLife International (2012). "Turdus naumanni". www.iucnredlist.org The IUCN Red List of Threatened Species. Version 2012.2 (Inglise keel). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. Vaadatud 20. detsembril 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Profile Naumanns Thrush". avibirds.com (Inglise keel). Vaadatud 20. detsembril 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)[alaline kõdulink] Risto Mets (19. november 2012). "Eesti sai juurde uue linnuliigi". Postimees. Vaadatud 20. detsembril 2012. Ulvar Käärt (20. november 2012). "Eestis leiti uus linnuliik: ruskerästas". Eesti Päevaleht. Vaadatud 20. detsembril 2012. Ruskerästas andmebaasis eElurikkus Naumann's Thrush (Turdus naumanni) Temminck, 1820. Aviabase
Friedrich Ratzel

Friedrich Ratzel (30. august 1844 Karlsruhe, Badeni suurhertsogiriik – 9. august 1904 Ammerland) oli saksa geograaf ja etnograaf.
Carl Ritter

Carl Ritter (7. august 1779 – 28. september 1859) oli saksa geograaf. Koos Alexander von Humboldtiga peetakse teda kaasaegse geograafia rajajaks.
Nestor

Nestor (vanakreeka keeles Νέστωρ) on vanakreeka mütoloogias Neleuse ja Chlorisi poeg, Pylose valitseja, vanim kreeka kangelane Trooja sõjas. Herakles tappis võitluses Nestori isa ja vennad, aga kuna Nestor kasvas üles kodust eemal Gerenias, jäi ta ellu ning asus ise Pylose troonile. Nestor võttis osa ka argonautide retkest ning Kalydoni jahist. "Iliases" paistab ta silma oma kõneosavuse ning tarkade ja kaalutletud nõuannete poolest (seetõttu nimetatakse tänapäevalgi mõnikord mingi ala auväärseimat esindajat Nestoriks). Ta püüab muu hulgas lepitada Agamemnonit ja Achilleust. "Odüsseias" kuulub Nestor nende kreeka kangelaste hulka, kes on koos oma vägedega õnnelikult koju jõudnud, kuna ta ei osalenud Trooja rüüstamises. Nestori käest käib oma isa kohta teateid küsimas Odysseuse poeg Telemachos. Nestori karikas "Odüsseia", 3. laul.
Gaiziņkalns

Gaiziņkalns (Gaiziņš) on küngas Lätis Vidzeme kõrgustikul. Kõrgusega 311,9 meetrit on ta Läti kõrgeim tipp ja Balti riikide teine Suure Munamäe järel. Künka otsas on Struve geodeetilise kaare üks punkt. Gaiziņkalnsi ümbrusse loodi 1957. aastal Gaiziņkalnsi looduspark. Nõukogude perioodil ehitati mäele 45 meetri kõrgune vaatetorn. See aga lagunes ja lammutati 2012. aastal.  Gaiziņkalns – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ain Amjärv

Ain Amjärv (11. aprill 1927 Vändra – 26. detsember 2010 Tallinn) oli eesti arhitekt. Ta oli Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1962. aastast. Õppis Haapsalus ja Tartus Hugo Treffneri gümnaasiumis, lõpetas 1946. aastal Lihula Keskkooli hõbemedaliga. Samal aastal astus Eesti NSV Tallinna Polütehnilisse Instituuti (TPI) ehitusteaduskonda arhitektuuri erialale, mille lõpetas 1952. aastal. Pärast lõpetamist suunati Karjala NSV pealinna Petroskoisse NSV Liidu Põllumajandusministeeriumi projekteerimiskontori peaarhitektiks, kus põhitegevusalaks kujunes rajoonikeskuste planeerimine. Vabal ajal tegeles mööblidisaini, motomatkamise ja purjetamisega (ehitas kaks purjejahti). 1956. aastal kolis ta perega Tallinna, kus asus tööle Balti Raudteekonna ülema asetäitjana arhitektuuri alal. Valmis Tartu Raudteelaste Klubi hoone projekt (1962, Eesti Rahva Muuseumi endine näitusemaja Kuperjanovi tänaval). Päevatöö kõrvalt maalis nii Tallinna, Jalta, Buhhaara kui ka Samarkandi vanalinna, eluolu (raudteelasena oli reisimine lihtsustatud) ja loodust. Jätkas uurimistööd aspirantuuris, teemaks suurfarmid. 1960. aastate algusest töötas ta EKE Projektis, hiljem Eesti Maaehitusprojektis. 1968. aastal alustas enda projekteeritud eramu rajamist Tallinnas Meriväljal. Järgnevat aega tähistavad farmihoonete (millest üks suuremaid oli Gagarini-nimelise näidissovhoosi oma) projektid üle Eesti. Järjest enam vaba aega pühendas maalimisele ja graafikale. Erialakirjanduses ilmus üle 200 artikli. Populaarseks osutus illustreeritud artikkel Karjala suitsusauna teemal (Sotsialistlik Põllumajandus. 1972 / 4, lk 172–177). 1980. aastatest veetis enamiku suvedest Haapsalus maalides ja joonistades, ateljee asus Võnnu tänaval. Projekteeris Haapsalu ja Uuemõisa piiril asuva Aiandus-Mesindusseltsi maja. Sellesse ajajärku kuulub ka romantilises võtmes kuivnõelatehnikas sari Haapsalu ajaloost, millest nii mõnigi leidis omaniku Kivilille Galerii näitusmüükide kaudu. Pensionipõlves jätkas aktiivset ühiskondlikku elu, kirjutades ajakirjandusväljaannetes nii päevakajalistel kui ka ajalooteemadel. Artikkel Mast Õhtulehes. Tartu raudteelaste klubi
Teatetahvlisüsteem

Teatetahvlisüsteem (Bulletin Board System, BBS) on kasutajaliidesega server telefoniühendustel põhinevas arvutivõrgus, mis võimaldas helisagedusliku modemiga sissehelistajatel omavahelist suhtlust. Tuntuim sellistest serveritest moodustatud võrk kannab nime FidoNet. Paljud teatetahvlisüsteemid võimaldasid kasutajatel ka vahetada faile, mängida mänge jms. Hilisema arenduse käigus loodi teatetahvlisüsteemide lüüsid Useneti uudisterühma ja FTP serverite vahel. Teatetahvlisüsteemid tekkisid Eestis 1989. aasta lõpus. Esimese avaliku teatetahvlisüsteemi kohta ilmus ajalehe Tehnika & Majandus 1990. aasta esinumbris artikkel "Eesti esimene elektrooniline "postkast"", kus on dokumenteeritud esimese ühenduse ajana 14. detsember 1989. BBS käivitati Autotranspordi arvutuskeskuses (ATAK), selle ülesseadmist konsulteeris Jussi Pulkinen Soome arvutifirmast Microdata OY, mis annetas ka riistvara ja tarkvara. Arvutuskeskuses jäid teatetahvlisüsteemi haldama peainsener Lembit Pirn ja programmeerija Jaan Männik. FidoNeti kõrgajal 1990. aastate keskel oli Eestis umbes 60 avalikku BBSi. Eesti FidoNeti administraatorid ja kasutajad korraldasid 1991. aastast alates suvist kogukonnaüritust BBSummer ning 1994. aastast ka talvist üritust BBWinter. Tippaegadel oli neil üritustel osalejaid üle saja, nt 1993. aasta BBSummeril Saarjärvel osales üle 140 inimese. FidoNet elektronpost Useneti uudistegrupid Martti Kuldma (14. november 1994). "Eesti BBSide nimekiri". 2:490/43 (Pink Rabbit BBS). Vaadatud 12. oktoober 2022. Tarmo Mamers (12. oktoober 2022). "Kas oled kuulnud FidoNetist?". Zone Media. Tarmo Mamers (juuli 1994). "BBÜRitused: 3x BBSummer, 2x BBWinter, 1x BBKookimine" (PDF). .exe (ajakiri). Vaadatud 17. september 2020.
Tahiti

Tahiti on Prantsuse Polüneesias asuv saar, üks Tuulepealsetest saartest. See asub Vaikse ookeani keskosas ja lähim suurem maismaa on Austraalia. Kaheks osaks, Tahiti Nui (suurem, loodeosa) ja Tahiti Iti (väiksem, kaguosa) jagatud saar tekkis vulkaanilisest tegevusest. See on kõrge ja mägine ning on ümbritsetud korallrahudega. Selle elanikkond oli 2017. aastal 189 517, mis teeb sellest enim asustatud saare Prantsuse Polüneesias ja moodustab selle elanikkonnast 68,7%. 2022. aasta rahvaloenduse järgi elab saarel 191 779 inimest. Tahiti on Prantsuse Polüneesia majanduslik, kultuuriline ja poliitiline keskus ning Prantsusmaa ülemereterritoorium. Prantsuse Polüneesia pealinn Papeete asub Tahiti looderannikul. Piirkonna ainus rahvusvaheline lennujaam, Faʻaʻā rahvusvaheline lennujaam, asub Tahitil Papeʻete lähedal. Algselt asustasid Tahiti polüneeslased aastatel 300–800 pKr. Nad esindavad umbes 70% saare elanikkonnast, ülejäänud moodustavad eurooplased, hiinlased ja segapärandiga inimesed. Saar kuulus Tahiti kuningriigi koosseisu kuni selle annekteerimiseni Prantsusmaa poolt 1880. aastal, mil see kuulutati Prantsusmaa kolooniaks ja selle elanikest said Prantsusmaa kodanikud. Saare ainus ametlik keel on prantsuse keel, kuid laialt räägitakse ka tahiti keelt. Saare avastas 1767. aastal Samuel Wallis. 22. septembril 1914 ründas saart Saksa Ida-Aasia eskaader Maximilian von Spee juhtimisel. Olev Remsu, "Paradiisisaared Tahiti ja Tonga", Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2001 Suur Venemaa entsüklopeedia, vaadatud 4.04.2024. Suur nõukogude entsüklopeedia (1969–1978)
Rästik (perekond)

Rästik (Vipera) on rästiklaste sugukonda kuuluv maoperekond. Rästikute perekonnas on vähemalt 23 liiki, ent süstemaatika pole päris selge. Kirjeldatud on 27 rästikuliiki. Eestis elab pärismaisena rästikute perekonna üksainus liik – harilik rästik. Välja arvatud alamliigi kandidaadid. Tüüpliik †Vipera antiqua Szyndlar 1987 †Vipera burgenlandica Bachmayer & Szyndlar 1987 †Vipera gedulyi Bolkay 1913 †Vipera maghrebiana Rage 1976 †Vipera maxima Szyndlar 1988 †Vipera natiensis Bailon et al. 2002 †Vipera platyspondyla zyndlar 1987 Kõik selle perekonna liigid on varustatud tõhusa mürgiaparaadiga. Nende peas paiknevad nii liigutatavad kanalitega mürgihambad kui ka vastavad sekretoorsed näärmed. Rästikute süljenäärmete eritise funktsiooniks on saaklooma võimalikult kiire surmamine. Lisaks on rästikutel ka kohastunud käitumismustrid. Inimeste vastu kasutavad nad oma mürgiaparaati enamasti siiski pigem ohuolukorras ja enesekaitseks. McDiarmid RW, Campbell JA, Touré T. 1999. Snake Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, vol. 1. Herpetologists' League. 511 pp. ISBN 1-893777-00-6 (series). ISBN 1-893777-01-4 (volume). S.Kalyabina-Hauf, S.Schweiger, U,Joger, W.Mauer, N.Orlov, M.Wink, Phylogeny and systematics of Vipera Veebiversioon (vaadatud 29.09.2013) (inglise keeles) Vipera, Roomajate andmebaasi veebiversioon (vaadatud 13.09.2013) (inglise keeles) I. Veldre (1985). Loomade elu 5. köide. Kahepaiksed ja roomajad. Tallinn: Valgus. Sissekanne ADW-s Sissekanne Fauna Europaeas Sissekanne fossilworksis Sissekanne IUCN-is Sissekanne ITIS-es Sissekanne NCBI Taxonomy database'is Sissekanne roomajate andmebaasis Sissekanne veebisaidil Wikispecies Nikolai L. Orlov, Boris S.Tuniyev, Three Species in the Vipera kaznakovi Complex (Eurosiberian Group) in the Caucasus: Their Present Distribution, Possible Genesis, and Phylogeny, Asiatic Herpetological research, april 1990, Vol 3, pp 1–36, veebiversioon (vaadatud 08.10.2013) (inglise keeles)
VGA-pistikühendus

VGA-pistikühendus (lühend VGA inglise keele sõnadest Video Graphics Array) on ette nähtud analoog-videosignaali edasikandmiseks analoogkujul RGB-signaalina arvuti kuvaadapterist kuvarisse. Ühendus loodi 1987. aastal, kui olid kasutusel analoogsignaaliga töötavad kineskoopkuvarid. Praegusaegsetele digitaalsetele LCD-kuvaritele on otstarbekas anda videosignaal digitaalkujul (DVI- või HDMI-ühenduse kaudu). Siis jääb ära VGA puhul vajalik digitaal-analoog- ja analoog-digitaalmuundamine. VGA jaoks kasutatakse 3 klemmireaga 15-kontaktilist D-sub pistikupesa arvuti küljes ja vastavat pistikut kuvarist tuleva kaabli otsas.
Luis Martínez

Luis Martínez Zapata (27. juuli 1925 Sabadell, Vallès Occidentali maakond, Barcelona provints – 25. november 2008 Nîmes, Prantsusmaa) oli Hispaania poksija. Martínez osales Euroopa eest ühe korra kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) maavõistlusel USA Kuldkinda-turniiri võitjate meeskonnaga ja võitis 28. mail 1947 oma kohtumise Chicagos. Martínez osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Spartaco Bandinellile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Martínez võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 7. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1947) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks. Martínez poksis aprillist 1950 kuni detsembrini 1954 elukutselisena. Ta pidas kokku 7 kohtumist, millest võitis 4 (neist 2 nokaudiga) ja kaotas 3 kohtumist. Ta oli rahvuselt katalaan. 1947. aasta Euroopa-USA Kuldkinda-võistlused. Tulemused inglise keeles 14. suveolümpiamängude poksivõistlus. London 1948. Tulemused inglise keeles 7. Euroopa meistrivõistlused poksis. Dublin 1947. Tulemused inglise keeles Luis Martínez veebisaidil Olympedia (inglise) Luis Martínez lehel BoxRec (inglise keeles)
Agung

Agung on 3142 m kõrgune tegevvulkaan Indoneesias Bali saare idaosas, Bali kõrgeim tipp. Vulkaan purskas 1963–1964 ja tegutseb siiani. Tal on 500 m lai ja 200 m sügav kraater, kust aeg-ajalt väljub suitsu ja tuhka. Läänest tulevad õhumassid kaotavad Agungi ületades niiskuse. Selletõttu on Agungi läänenõlval palju sademeid ja kasvab vihmamets, aga idanõlv on kuiv ja viljatu. Agungilt on hea ilmaga võimalik näha Balist idas paikneval saarel Lombokil olevat Rinjani mäge. Sellist head ilma juhtub harva, sest mõlemad mäed on sageli pilvedega kaetud. Et Agung on tegevvulkaan, on selle otsa ronimine ohtlik. Kirjeldatud on kaht teed tippu, mille vahel puudub ühendus. Mäe otsa ronimiseks pole vaja eriluba. Agungi lõunajalamil olevast Besakihi külast ja selle kloostrist saab palgata teejuhi. Suur osa tippu viivast rajast asub džunglis ja ilma teejuhita on võimalik metsas rada käest kaotada. Tõus tippu kestab ka kogenud mägironijal neli-viis tundi, lisaks allatulek, seetõttu on oluline rajalt eksimist vältida. Agungi otsa ei ole kuigi lihtne ronida. Siiski ei ole köisi vaja kasutada. Mägi pole ka piisavalt kõrge mägihaiguse tekkeks. Tarvis on kaasa võtta ja kanda sooja veekindlat riietust. Kaasa tuleb võtta vett, sest seda ei ole vahepealt saada. Tuleb arvestada, et tipus võib ilm kiiresti muutuda. "volcano.si.edu". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2012. Vaadatud 24. aprillil 2010. Tom Simkin, Lee Siebert. Appendix 2: Catalog of Historically Active Volcanoes on Earth. Kogumikus H. Sigurdsson (toim.), Encyclopedia of Volcanoes. Academic Press 1999 Lk 1380. ISBN 012643140X Agung – Global Volcanism Program