laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Veikko Hakulinen

Veikko Johannes Hakulinen (4. jaanuar 1925 Kurkijoki vald – 24. oktoober 2003 Valkeakoski) oli Soome suusataja. Veikko Hakulinen on kolmekordne olümpiavõitja (1952, 1956 ja 1960) ja maailmameister (1954 ja 1958). Tippsportlase karjääri ajal Asikkala Raikast, Valkeakoske Haka, Jämsänkoske Ilvest, Evon Metsäpoegi, Tampere Hiihtoseura, Tampere Pyrintöt ja Tampere Maila esindanud Hakulinen võistles ka laskesuusatamises, orienteerumises, suundsuusatamises, krossijooksus ja sõudmises ning jätkas karjääri veteranide klassis. Hakulinenit meenutatakse Oslo taliolümpiamängude 50 km võiduajaga 3.33.33. Veikko Hakulinen valiti Soome aasta sportlaseks aastatel 1952, 1953, 1954 ja 1960. Aastal 2000 sai ta Pro Urheilu tunnustusauhinna, mida antakse Soome riigi poolt spordi edendamise eest ja mille rahaline väärtus on 20 000 eurot. Hakulinen suri liiklusõnnetuses 2003. aastal, jäädes auto alla. 1952 Oslo olümpiavõitja 50 km 1956 Cortina d'Ampezzo olümpiavõitja 30 km hõbemedal 50 km hõbemedal 4x10 km teatesõidus 1960 Squaw Valley olümpiavõitja 4x10 km teatesõidus hõbemedal 50 km pronksmedal 15 km 1954 Falun maailmameister 15 km maailmameister 4x10 km teatesõidus hõbemedal 30 km hõbemedal 50 km 1958 Lahti maailmameister 15 km hõbemedal 50 km pronksmedal 4x10 km teatesõidus 1963 Seefeld hõbemedal 3x7,5 teatesõidus Veikko Hakulinen "Haku-Veikko, suurhiihtäjä Veikko Hakulisen muistelmat" (1999) Sulo Kolkka "Veikko Hakulinen, latujen valtias" (1960) Veikko Hakulinen FIS-i kodulehel (inglise)
1954. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

1954. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused, olid 20. suusaalade maailmameistrivõistlused, mis toimusid 13.-21. veebruarini Rootsis Falunis. Meeste 18 km suusatamist ei olnud enam kavas ja selle asemele tulid 15 ja 30 km distantsid. Esimest korda MM-võistlustel ajaloos oli kavas ka naiste 10 km ja 3x5 km teatesõit. Kuupäev: 17. veebruar Kuupäev: 14. veebruar Kuupäev: 21. veebruar Kuupäev: 20. veebruar Kuupäev: 21. veebruar Kuupäev: 17. veebruar Kuupäev: 16./17. veebruar Kuupäev: 14. veebruar
1950. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

1950. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused, olid 18. suusaalade maailmameistrivõistlused, mis toimusid 1.-6. veebruarini USAs Lake Placidis. Murdmaasuusatamise võistlused toimusid Rumfordis. Kuupäev: 3. veebruar Kuupäev: 6. veebruar Kuupäev: 5. veebruar Kuupäev: 1./3. veebruar Kuupäev: 5. veebruar Bjørnstad pääses Norra võistkonda viimase mehena.
Mustjala Käsitöösahver

Mustjala Käsitöösahver on käsitööpood ja toitlustusasutus Mustjalas Anna kiriku kõrval. Seda peab Riina Allik. Käsitöösahver sai alguse 1995, kui alustati käsitööesemete müüki endises meiereis paiknevate eluruumide moosisahvris. Aastal 1997 osteti vallalt ka maja alumine korrus ning müügikoht viidi üle esimesel korrusel varem asunud kompleks-teeninduspunkti ruumidesse. Musta Jala galerii Tutvustus ja foto Merike Pitk: "Kunst pärapõrgus", Maaleht, 21. juuli 2005
Boora

Boora (Horvaadi keeles: bura, Sloveeni keeles: burja, Bulgaaria keeles: буран, Türgi keeles: poyraz) on külm mägedest laskuv katabaatiline tuul Aadria ja Musta mere kirderannikul. Boreas Hüperborea Bora Bora
Tintini seiklused

"Tintin" ehk "Tintini seiklused" ("Les Aventures de Tintin") on koomiksialbumite sari, mille autor on Belgia kunstnik Hergé, kodanikunimega Georges Remi (1907–1983). Remi tuletas kunstnikunime Hergé oma initsiaalidest "R-G", mis kõlab prantsuse keeles hääldades "Hergé". Koomiks debüteeris prantsuskeelsena Belgia ajalehe lastelisas Le Vingtième Siècle 10. jaanuaril 1929. "Tintini seiklused" koosnevad 23 koomiksialbumist, millest suuremas osas figureerivad samad tegelased ja tegevus toimub eri riikides. Pärast Hergé surma ei ole albumite avaldamist jätkatud. Sarja peategelane on Tintin, noor Belgia ajakirjanik, kes rändab mitmel pool maailmas ja satub aina seiklustesse. Teda saadab alati valge karmikarvaline foksterjer Milou, enamikus raamatutes on ka juhmardlikud Siiami kaksikutest politseinikud Dupond ja Dupont. Sarja hilisemates raamatutes saavad olulisteks tegelaseks kapten Haddock ja professor Päevalill. Kahes albumis ("Seiklus Punasel merel" ja "Lend 714") on tegelaseks eestlasest lennukipiloot, kelle nimi on originaalraamatutes Piotr Szut. Tintin on üks populaarsemaid Euroopa koomikseid, mille tõlkeid on ilmunud üle 70 keeles enam kui 200-miljonilise kogutiraažiga. Steven Spielberg ja Peter Jackson valmistavad ette Tintini seikluste teemalist triloogiat, millest esimene osa jõudis kinno 2011. aastal. Teine film peaks linastuma 2015. aasta jõuludeks. "Tintin bolševike maal" (joonistatud 1929–1930) "Tintin Kongos" (1930–1931) "Tintin Ameerikas" (1931–1932) "Vaarao sigarid" (1932–1934), eesti keeles 2008 (tõlkija Katrin Kaarep, kirjastus Tänapäev) "Sinine Lootos" (1934–1935), eesti keeles 2008 (tõlkija Katrin Kaarep, kirjastus Tänapäev) "Katkine kõrv" (1935–1937) "Must saar" (1937–1938) "Kuningas Ottokari skepter" (1938–1939) "Kuldsõrgadega krabi" (1940–1941), eesti keeles 2010 (tõlkija Katrin Kaarep, kirjastus Tänapäev) "Sabaga täht" (1941–1942) "Ükssarviku saladus" (1942–1943), eesti keeles 2013 (tõlkija Katrin Kaarep, kirjastus Tänapäev) "Rackham Punase aare" (1943–1944), eesti keeles 2013 (tõlkija Katrin Kaarep, kirjastus Tänapäev) "Seitse kristallkuuli" (1943–1948) "Päikese vangid" (1946–1949) "Musta kulla maa" (1948–1950) "Sihtkohaks Kuu" (1950–1953) "Maadeavastajad Kuul" (1950–1954) "Professor Päevalille juhtum" (1954–1956) "Must last" (1958), eesti keeles 2010 (tõlkija Katrin Kaarep, kirjastus Tänapäev) "Tintin Tiibetis" (1960) "Castafiore smaragdid" (1963) "Lend 714" (1968) "Tintin ja Picarod" (1976) "Tintin ja tähekunst" (avaldatud postuumselt; 1986–2004)  Pikemalt artiklis Tintini seiklused: Ükssarve saladus Taustalugu Tintini autori ja Eesti seostest ning tõenäoline seletus, miks on Tintini seiklustes eestlasest tegelane Ametlik koduleht
Magnethõljukrong

Magnethõljukrong on transpordivahend, kus sõidukit hoiab õhus, suunab ja liigutab elektromagnetvälja tekitatud jõud. Võrreldes rattaid kasutava transpordivahendiga on sellel meetodil liikuv transpordivahend kiirem ja vaiksem. Suurim magnethõljukrongi kiirus 581 km/h saavutati 2003. aastal Jaapanis, see on 6 km/h enam kui TGV kiirusrekord. Magnethõljukronge uuriti 1960. aastatel Ameerika Ühendriikides, kus aga uuringud peagi katkestati. Inglismaal töötas toimiva magnethõljukrongi välja Eric Laithwaite. Ehitati välja ühe miili (1,6 km) pikkune teelõik, kus magnethõljukrongi katsetati põhjalikult, kuid selle teadusuuringud katkesid 1973. aastal, rahastamine lõpetati, kuna rahastajaid ei rahuldanud uuringute aeglane kulg. 1970. aastatel alustasid uuringuid ka Saksamaa ja Jaapan, ning mitme läbikukkumise kiuste töötasid mõlemad riigid välja oma kasutuskõlblikud tehnoloogiad. Seni takistavad ülijuhtide kõrge hind tehnoloogia laialdast kasutuselevõttu, kuid tänu ülijuhtidega seotud tehnoloogiate kiirele arengule võib olukord peatselt muutuda. 15. november 2014. BBC News Online. Japan's levitating maglev train reaches 500km/h (311mph), video (1:03) (inglise keeles) 21. aprill 2015. BBC News Online. Jaapani magnethõljukrong purustas kiiruse maailmarekordi, video (0:55) (inglise keeles)
Bengt Klasson Horn

Bengt Klasson Horn af Åminne (10. november 1623 Vikhus – 7. veebruar 1678 Riia) oli Rootsi poliitik ja väejuht, vabahärra. Bengt Horni vanemad olid riiginõunik ja Åminne vabahärra Klas Kristersson Horn (1587–1651) ja Sigrid Oxenstierna (1590–1644), kelle vend Bengt Oxenstierna (1591–1643) ja poolvend Gabriel Oxenstierna (1586–1656) olid kõrgetel ametikohtadel Eesti, Liivi- ja Ingerimaal. Tema vend Krister Klasson Horn (1622–1692) oli samuti riigitegelane, vanaisa Krister Klasson Horn (1554–1612) oli Rootsi saadik Täyssinä rahu sõlmimisel ja vanavanaisa Klas Kristersson Horn (1518–1566) Viiburi asehaldur ja admiral, kes sai 1561. aastal Åminne ehk Joensuu mõisa vabahärra tiitli. 1647. aastal määrati Horn Blå rügemendi kapteniks, 1653 ülendati ooberstiks ja 1656 kindralmajoriks. Aastast 1656 oli ta Eestimaa kuberner, 1660 sai riiginõunikuks ja juhtis 1661. aastal Rootsi delegatsiooni Kärde rahu sõlmimisel. Aastatel 1672–1674 oli Horn Eestimaa kindralkuberner, 1674 Svea õuekohtu president ja 1677 ülendati feldmarssaliks. Åminne vabahärra Bengt Hornile kuulusid Ekebyholmi loss Norrtäljes, Koivaliina (Adsel), Mustiala (Tammela), Viki (Wijk), Edshammari (Edsshammer), Ridö (Ryda), Djursö (Diurssöö), Frössviki (Frösswyck) ja teised mõisad. Horn abiellus 20. novembril 1652 Stockholmi lossis vabapreili Margareta Sparrega (1631–1660), kes oli maamarssal Lars Eriksson Sparre (1590–1644) ja Märta Banéri (1593–1638) tütar. 16. septembril 1662 abiellus ta Stockholmis vabapreili Ingeborg Banériga (1641–1675), kes oli riiginõunik Axel Gustafsson Banéri (1594–1642) ja tema kolmanda abikaasa Carin Nilsdotter Bielke tütar. Abielust sündis: Ture Sigismund Horn (1674–1724), Hallandi garnisonirügmendi (Horni rügement, rootsi k. Garnisonsregementet i Halland) ülem Tema kolmas abikaasa oli 11. oktoobrist 1677 vabapreili Margareta Bielke (1653–1726), kes oli kantsler Gustaf Bielke (1618–1661) ja Maria Elisabet Sparre (1623–1662) tütar. "(1754) Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... lk. 61-62". Heinrich Göseken: Manuductio ad Linguam Oesthonicam..., Reval : Adolph Simon, 1660 Digitaalselt Bengt Horni korraldused Eesti Ajalooarhiivi fondides Sugupuu Elulugu Nordisk familjebok, 1883, lk.1508-1509 Elulugu Svenskt biografiskt handlexikon, 1906, lk.514-515
Nähtamatu mees

"Nähtamatu mees" on Herbert George Wellsi romaan 1897. aastast. Kõigepealt ilmus see järjejutuna perioodikaväljaandes Pearson's Weekly ning samal aastal ka raamatuna. Pealkiri viitab peategelasele Griffinile, kes optikat uuriva teadlasena püüab muuta inimkeha murdumisnäitaja õhu omaga sarnaseks, et keha ei neelaks ega peegeldaks valgust ning muutuks seetõttu nähtamatuks. Tal õnnestub selline muutus enda peal korda saata, kuid katsed uuesti nähtavaks saada ebaõnnestuvad. Wellsi kaks eelmist teadusulmeromaani olid kirjutatud esimese isiku vaatepunktist (minavormis), kuid "Nähtamatu mees" on kirjutatud kolmandas isikus. Selle järgi on tehtud film "Nähtamatu mees" (1933).
1696

◄ | 16. sajand | 17. sajand | 18. sajand | ► ◄ | 1660. aastad | 1670. aastad | 1680. aastad | 1690. aastad | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1692 | 1693 | 1694 | 1695 | 1696 | 1697 | 1698 | 1699 | 1700 | ► | ►► 1696. aasta (MDCXCVI) oli 17. sajandi 96. aasta. ... Kestis suur nälg. Nagu 1695. aastalgi sadas suvi läbi vihma ja saak ikaldus. Sügisesel lõikusel saadi neljandik või viiendik kevadel külvatud viljast. 31. märts (vkj 21. märts) – kehtestati Liivimaa majandusreglement, mis muu hulgas reguleeris kroonumõisate rentnike ja talupoegade suhteid. 21. november (vkj 11. november) – Toolse lähedal jooksis karile Pärsia armeenlaste kaubalaev "St. Johannes". 5. märts – Giovanni Battista Tiepolo, Itaalia maalikunstnik 7. detsember – Peter August Friedrich von Holstein-Beck, Eestimaa kindralkuberner 3. märts – Jacob Johann Hastfer, Rootsi riigitegelane. 17. juuni – Jan III, Poola kuningas Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 87
Kuldrannake

"Kuldrannake" on Ado Reinvaldi luuletus. Aleksander Läte lõi 1888 selle sõnadele meeskoorilaulu "Kuldrannake". Kuldrannake, mil' jõuab laev su kaldale! Ju vara, kalli koiduga su poole võtsin purjeta, silm siiski veel ei kallast näe siit üle kõrge lainemäe. Kuldrannake, mil' jõuab laev su kaldale! Siin alles võõra ilma piir, ei läigi ranna siniviir sealt üle elumere vee, kus lõpeb minu laevatee! Kuldrannake, mil' jõuab laev su kaldale! Ma ohkan siin kui väsind lind, et vaikne elumere pind ja torm ei laeva lendes a'a - nüüd hilja sinu randa saan! Kuldrannake, mil' jõuab laev su kaldale! Küll õhtu päikse paiste käes sind nagu juba kaugelt näeks, - oh, siiski raske, vilets järg, sest - tee on hirmus pikk ja märg.
Alphonse Osbert

Alphonse Osbert (23. märts 1857 – 11. august 1939) oli prantsuse sümbolistlik kunstnik.
Kairit Tuhkanen

Kairit Tuhkanen (esinejanimega Niki, sündinud 15. mail 1980 Sindis) on eesti poplaulja ja telesaatejuht. 2006. aasta kevadel valiti ta Kanal 2 uudistesaate "Reporter" ilmateadustajaks ja horoskoobilugejaks. Ta ei ole kunagi laulmist õppinud. Niki nime all on Kairit musitseerinud alates 2004. aasta sügisest, debüütalbum "Teistmoodi" nägi ilmavalgust 2005. aasta novembris. Niki esineb koos tantsutüdrukute Kriste ja Larissaga. Ta oskab vene ja inglise keelt. 2007. aasta suvel ilmus Niki lugu "Sa oled see kes jääb", millest sai üks aasta suuremaid kodumaiseid hitte Eestis. Innustatuna edust andis ta sama aasta 1. novembril välja oma teise kauamängiva "Äike päike". 2008. aasta veebruaris sündis uus lugu "Siis kui saabub päev" koostöös ansambel Crampiga. 27. märtsil 2008 sai Niki Kuldse Plaadi 2008. aasta naisartisti ja aasta albumi ("Äike päike") kategoorias. Augustis 2008 oli ta ajakirja Playboy Eesti väljaande kaanestaar. 2008. aasta suvel juhtis ta Kanal 2 saadet "Eesti kummitused". Mängis teleseriaalis ''Kelgukoerad'' Anna Posti. "Teistmoodi" (2005) "Äike päike" (2007) "Blondist brünetiks" (2008) "Kaanetüdruk" (2009) "Kapriis" (2010) "Sa oled see, kes jääb" "Äike, päike" "See suveöö" "Arno poeg" Nikist musicfactory.ee lehel (arhiiviversioon 24. aprillist 2010) Kairit Tuhkaneni intervjuu ja fotoseeria Playboy Eesti väljaandes Kairit andis videointervjuu: Kui mulle pakutakse, siis ma alati proovin! – Reporter.ee, 10. august 2009
EEA

EEA on lühend, mis võib tähendada järgmist: Eesti Evangeelne Allianss Eesti Ekspedeerijate Assotsiatsioon (Estonian Freight Forwarders Association (EFFA)) Eesti Erastamisagentuur Euroopa Majanduspiirkond (European Economic Area) Euroopa Keskkonnaamet (European Environment Agency) ...
Mesilase film

"Mesilase film" (inglise keeles "Bee Movie") on Paramount Picturesi ja stuudio DreamWorks Animation 2007. aasta arvutianimafilm. Film räägib mesilasest Barry B. Bensonist, kes on just lõpetanud ülikooli, kuid ei ole rahul oma eluga meetööstuses. Tema unistuseks on saada hoopis tarust välja ning koguda lilledelt õietolmu koos teiste korjajatega. Ta kohtub rühma mesilastega, kes talle seda tööd pakuvad, ning peagi saabki Barry mesilastarust välja lennata. Kui ta on sattunud linna, hakkab vihma sadama. Õnneks pääseb ta ühest lahtisest aknast sisse, kus elab lilleseadja Vanessa. Kohtudes Vanessaga, rikub ta üht mesilaste põhireeglit, mille järgi ei tohi mesilased inimestega rääkida. Barry ja Vanessa saavad sõpradeks, kuid poodi sattudes avastab Barry, et inimesed on juba aastasadu mesilastelt mett varastanud, sellega kaubelnud ja takkapihta ära söönud. Barryt ja teisi mesilasi ootab ees kohtus käimine inimestega, mille võidavad lõpuks mesilased. Inimesed tagastavad mesilastele kogu mee ja hakkavad elama ilma selleta. Mesilased saavad tagasi nii palju mett, et tekib võimalus meetööstus kinni panna ja mee tootmine lõpetada. Õnnetuseks hakkavad selle tagajärjel lilled närtsima ning lilleseadjad peavad oma ärid kinni panema, sealhulgas ka Vanessa. Kui Vanessa sõidab hiljem viimasele lillenäitusele, tuleb Barryl mõte, kuidas maailm taas lilleliseks muuta. Nad varastavad lillenäituselt autotäie lilli ja lennutavad lennukiga Barry mesilastaru juurde. Lennukis aga juhtub pilootidega õnnetus, kui Barry läheb piloodile ütlema, et nad võiksid kiirustada. Vanessa peab ise lennukit juhtima hakkama, kuni neile tulevad appi mesilased ja aitavad lennukil maanduda. Pärast seda hakkavad mesilased uuesti tolmeldama, maailm muutub taas normaalseks ning Vanessa saab lilleäriga edasi tegeleda. Enam ei varasta inimesed mesilastelt mett, vaid mesilased annavad seda inimestele vabatahtlikult. Jerry Seinfeld – Barry B. Benson Renée Zellweger – Vanessa Bloome Matthew Broderick – Adam Flayman Chris Rock – sääsk Mooseblood Patrick Warburton – Ken Kathy Bates – Janet B. Benson Barry Levinson – Martin B. Benson John Goodman – Layton T. Montgomery Megan Mullally – Trudy, mesilastaru Honex giid Rip Torn – Lou Lo Duca ja õietolmu korjajate kindral Oprah Winfrey – kohtunik Bumbleden Eddie Izzard – mesilaste armee kindral Ray Liotta – tema ise Larry King – Bee Larry King Sting – tema ise Larry Miller – Buzzwell Venemaal 1. novembril 2007; Ameerika Ühendriikides ja Kanadas 2. novembril 2007; Austraalias 6. detsembril 2007; Inglismaal 14. detsembril 2007; Taanis 25. detsembril 2007. "Mesilase film" andmebaasis Box Office Mojo (inglise) Bee Movie. Filmi- ja muusikablogi, 23. märts 2008
Väike lemmel

Väike lemmel (Lemna minor) on ujulehtedega veetaim (nümfeiid) lemleliste sugukonnast. Taim on kosmopoliitse levikuga, pärismaine enamikus osas Aafrikas, Aasias, Euroopas ja Põhja-Ameerikas, naturaliseeritud Lõuna-Ameerikas ja Austraalias. Väikest lemlet pole leitud vaid arktilisest ega lähisarktilisest piirkonnast. Taim kasvab paljudes seisu- või aeglase vooluga veekogudes. Enamasti kasvavad väiksed lemled kolooniates, paljunedes vegetatiivselt ja moodustades veepinnal ühtlase vaiba. Taime väikesed lehed ujuvad veepinnal. Taim õitseb üliharva, juulist augustini. Eestis on ta tavaline. hulgajuurine vesilääts  Väike lemmel – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Väike lemmel andmebaasis eElurikkus
Canon EOS-1Ds Mark II

EOS-1Ds Mark II on Canoni toodetud digipeegelkaamera. Müükituleku ajal oli tegu Canoni tolle aja parima tippmudeliga, mis oli varustatud 16,7-megapikslise CMOS-sensoriga (2006. aastal suurima 35 mm kaamerale vastava sensoriga). 20. augustil 2007 teatas Canon 1Ds Mark II järeltulijast: Canon EOS-1Ds Mark III. Canon EOS
Canon Powershot S3 IS

Canon Powershot S3 IS on firma Canon digitaalne fotoaparaat. 12-kordse optilise suurendusega objektiiv ultrahelimootoriga. Optiline pildistabilisaator. 6-megapiksline laengsidestusseadisega. 2-tolline muudetava nurgaga vedelkristallekraan. 30 kaadrit/sek VGA videolõigud stereoheliga ja võimalusega filmimisega samal ajal pildistada. 20 erinevat võtterežiimi. ISO kõrge valgustundlikkusega automaatrežiim ja ISO 800 vähese valguse tingimustes; Laiekraanformaadis salvestamine (16:9). "PowerShot S3 IS". Canon North-East Oy koduleht. Canon North-East Oy. Originaali arhiivikoopia seisuga 12.07.2006. Vaadatud 26.01.2008.
Arthur Schlesinger

Arthur Schlesinger on kahe ajaloolase nimi: Arthur M. Schlesinger seenior, USA ajaloolane, Harvardi ülikooli professor (1888–1965) Arthur M. Schlesinger juunior, eelmise poeg, USA ajaloolane ja ühiskonnakriitik, John F. Kennedy kaaskondlane (1917–2007)
Arthur M. Schlesinger juunior

Arthur Meier Schlesinger, Jr. (sünninimi Arthur Bancroft Schlesinger; 15. oktoober 1917 – 28. veebruar 2007) oli USA ajaloolane ja ühiskonnakriitik, kes uuris USA poliitikute, sealhulgas Franklin Roosevelti, John F. Kennedy ja Robert Kennedy liberalismi. John F. Kennedy administratsioonis oli ta eriabi ja õueajaloolane. Pärast Kennedy mõrvamist astus ta ametist tagasi. Kennedy presidendiaja kohta kirjutas ta põhjaliku dokumentaalteose "A Thousand Days" ("Tuhat päeva"). 1980. aastatel sai temast üks juhtivaid multikultuursusevastaseid. Seda hoiakut väljendas ta 1991 ilmunud raamatus "The Disuniting of America" ("Ameerika eraldamine"). Temalt ilmusid 2000. aastal memuaarid, kus käsitletakse aega kuni 1950. aastani. Memuaaride jätku ta kirjutada ei jõudnud. Selle asemel avaldati 2007 postuumselt valik tema päevikutest. Päevikud hõlmasid umbes 6000 lehekülge, mille põhjal valmis 894-leheküljeline raamat. Arthur Schlesinger on saanud kaks korda Pulitzeri auhinna: 1946. aastal ajalooraamatu kategoorias raamatu "The Age of Jackson" ("Jacksoni aeg") eest ning 1966. aastal elulugude ja memuaaride kategoorias raamatu "A Thousand Days" eest. Kaks korda pälvis ta riikliku raamatuauhinna: 1965. aastal teose "A Thousand Days" eest ja 1979. aastal teose "Robert Kennedy and His Times" ("Robert Kennedy ja tema aeg") eest. Ta valiti 1987. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks ja 1994. aastal Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks (ajaloo osakond). Schlesingeril oli 6 last: esimesest abielust kirjanik Marian Cannoniga 4 ning teisest abielust Alexandra Emmetiga üks lihane ja üks kasupoeg. Nekroloog New York Timesis Joseph Lelyveld: "The Adventures of Arthur", The New York Review of Books, 8. november 2007, retsensioon päevikute väljaandele
Sacha Pfeiffer

Sacha Pfeiffer (sündinud 7. septembril 1971) on USA naisajakirjanik. Ta lõpetas 1994 Bostoni Ülikooli inglise filoloogia ning ajaloo alal. Ta töötab ajalehes The Boston Globe uuriva ajakirjanikuna. Ta on saanud Pulitzeri auhinna artiklisarja eest, mille ta koos Michael Rezendesi ja Stephen Kurkjianiga kirjutas katoliku preestrite seksuaalsete kuritarvituste kohta. "Some like it hot: How boomers' failing taste buds are shaping the future of American food", The Boston Globe, 7. oktoober 2007 Sissekanne The Boston Globe'i saidil, foto "Church scandal, a city’s tragedy earn Pulitzers for four BU alums", B. U. Bridge, 18. aprill 2003 (foto)
Klaasiksääsklased

Klaasiksääsklased (Chaoboridae) on sääseliste alamseltsi kuuluv sugukond täismoondelisi putukaid. Klaasiksääsklasi on teada umbes 100 liiki. Klaasiksääsklased on kosmpoliitse levikuga. Nad on suguluses Corethrellidae'ga ja surusääsklastega (Chironomidae), tähtsaim erinevus on adultsete klaasiksääsklaste tiivasoonestus. Sageli valmikud ei toitu, kuid mõni liik võib imeda nektarit. Vastsed on vee-elulised ja läbipaistvad. Vastsetel on unikaalne toitumismeetod: nende tundlad on muundunud haaramiselundiks, mille abil püütakse toitu. Toidus on nii teiste putukate väikesed vastsed, vähikvastsed (näiteks vesikirbulised) jt. Haaramiselundiga torkab ta saagi läbi või purustab selle ning toob vastse suu juurde. Liike: tiigi-klaasiksääsk
Mihkel Härms

Mihkel Härms (20. veebruar (vkj 8. veebruar) 1874 Vanaküla – 20. september 1941 Elva) oli eesti ornitoloog, esimene eestlasest kutseline ornitoloog. 1890. aastatel hooldas Härms Hellenurmes Middendorffide linnukollektsiooni. 1922. aastal oli ta Tartu ülikooli zooloogiamuuseumi ajutine korraldaja (1923–1933 konservaator). Sealsamas asutas ta Eesti lindude kollektsiooni ja tegi Eesti lindude korrastatud nimestiku. Ta osales ka Loodusuurijate Seltsi töös, õpetades linnu-uurijaid. Aastatel 1926–1930 esindas Eestit rahvusvahelises ornitoloogiakomitees. Mihkel Härms Eesti biograafilises andmebaasis ISIK