laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ola Gjeilo

Ola Gjeilo (sündinud 5. mail 1978 Skuis) on norra helilooja ja pianist. Ta on kirjutanud koori-, klaveri- ja kontsertansamblimuusikat, mida ta avaldab Walton Musicu, Edition Petersi ja Boosey & Hawkesi kaudu. Elab Ameerika Ühendriikides. Ola describes it as "YAY-lo" olagjeilo.com, accessed 2 September 2020 Ola Gjeilo's official biography, from his website Accessed March 26, 2016 Cheo, Patrick, “Wind Symphony,” Ola Gjeilo: Composer, Pianist, 2014, accessed October 2, 2014, https://web.archive.org/web/20141124232234/http://olagjeilo.com/sheet-music-wind-band/ Norra Heliloojate Liidu liige
Ravenna San Vitale basiilika

San Vitale ehk San Vitale basiilika on 6. sajandil ehitatud kirik Ravennas Itaalias, mida loetakse Bütsantsi arhitektuuri üheks tähtteoseks. Eriti väärtuslikud on selle interjööri seinu ja lagesid katvad rikkalikud värvirohked kristliku ikonograafiaga mosaiigid. San Vitale kirik on koos teiste Bütsantsi kristlike mälestusmärkidega Ravennas alates 1996. aastast kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse. Kiriku ehitamist alustas 526. aastal piiskop Ecclesius idagoodi kuninganna Amalasuintha (suri 535) valitsusajal ja selle pühitses aastal 547 piiskop Maximianus. Sel perioodil oli Ravenna idagootide kuningriigi pealinn, pärast 540. aastat Bütsantsi käes. Kirik on pärimuse järgi püstitatud Ravenna kaitsepühaku märter Vitalise hauale ja on talle pühitsetud. Ehitis on kaheksanurkse põhiplaaniga ja kaetud lameda kupliga, mis on laotud õõnes terrakotatorudest. Hoone juures võib märgata nii Vana-Rooma kui ka Bütsantsi arhitektuurile iseloomulikke elemente. Kuppel, uste kuju ja astmelised tornid on Rooma-pärased, kuid välisküljel hulknurkse kujuga apsiid, talumitega kapiteelid, kitsad tellised ja varane versioon tugikaartest on tüüpilised Bütsantsile. Kirik on kuulus rikkalike bütsantsi mosaiikide poolest, mis on suurimad ja enim säilinud nende hulgast, mis asuvad väljaspool Istanbuli. Hindamatuks infoallikaks Bütsantsi kunsti ja arhitektuuri kohta teeb kiriku asjaolu, et see on ainuke suurem kirik, mis on Justinianus I ajast tänapäevani peaaegu muutumatul kujul säilinud. Ravenna San Vitale mosaiigid on sarnased samal ajal Konstantinoopolis looduga. Neil on kujutatud Vana ja Uue testamendi tegelasi ning ehitise püstitamise kaasaegseid Bütsantsi valitsejaid ning kirikutegelasi. Tähelepanuväärne altariruumi mosaiik kujutab Jumala Talle kesk taimi ja loomi. Apsiidi lähedal on kaks mosaiigipaneeli, mis kujutavad keiser Justinianust (valitses 527–565) koos saatjaskonnaga, samuti Theodorat saatjatega. Arvatud on, et kiriku dekoor oli mõeldud peegaldama Justinianuse palee vastuvõtusaali. Justinianus I portree Theodora portree Võidukaar Kristuse ja apostlitega Kooriruumi ristvõlv Jumala Tallega Apsiidimosaiik Kristuse, inglite, Püha Vitalise ja piiskop Ecclesiusega Aabraham, Vana testamendi kolmainsus ja Iisaki ohverdamine Aabeli ohver ja Melkisedek 18. sajandi freskod kuplil Church of San Vitale. - britannica.com Basilica of San Vitale. - ravenna turismo A. Farber. Justinian Mosaic, San Vitale. - Khan Academy Video: San Vitale and the Justinian Mosaic. - Smarthistory
Ilmjärv (Nava)

Ilmjärv on väike järv Jõgevamaal Jõgeva vallas Kaareperest 6 km kagu pool. See asub Vooremaal kahe mäe, Kolsi ja Nava mõisa mäe vahel. Ilmjärv on ainus Vooremaal asuvatest järvedest, mis paikneb edela-kirde suunas, kõik teised järved selles piirkonnas paiknevad loode-kagu suunas. Selle põhjuseks on järve paiknemine vanas mattunud edela-kirdesuunalises orundis. Järve suurim sügavus on 6,2 m ja keskmine sügavus 4,2 m. Kõige sügavam koht asub järve kirdeotsas. Järve pindala on 2,5 ha. Ilmjärv on sügav, mudase põhjaga järv. Kaldad on madalad ja õõtsikulised ning on kaetud soostunud heinamaa ja põõsatikuga. Edelakaldale ulatub voore ots ning seal asuvad Ilmjärve allikad. Järve põhja katab üsna paks mudakiht. Nähtavasti toitub järv ainult allikate ja sademete veest, väljavool Visusti oja kaudu Laeva jõkke. Vesi on kollakasroheline, selle läbipaistvus on keskmine – 2,7 m. Ilmjärves elavad ahven, särg, roosärg, haug, linask ja jõevähk. Eesti folklooris on Ilmjärv üks sagedamini käsitletavaid järvi. On levinud ütlus "põhjatu nagu Ilmjärv". Vanapagan olevat tahtnud järvest silda üle ehitada. Muistendi järgi olevat Ilmjärv ulatunud Kalevipojale üle pea ja vägilane pole järvest läbi pääsenud. Ilmjärve on mainitud rahvuseepose kolmeteistkümnendas loos (Rännak laudadega. Teekond allmaailma. Põrgupiigad.). Kalevipoeg jõuab Ilmjärve äärde ja otsustab mudalombist läbi sammuda. Astus sammu, astus kaksi, Hakkas kolmat astumaie, Sealap kippus sügav vesi Kaenlaid mehel kastemaie, Kippus nina niisutama. Kalevipoeg imestas väga ning keeras tuldud teed pidi tagasi. Ilmjärve on mainitud ka eepose kuueteistkümnendas loos ("Lennuki" ehitus ja merereisi algus. Teekond maailma otsa. Lapumaa ja Varrak, lapu tark.) Kalevipoeg otsustas sõita suure ilma otsa, kuid mööda teid, mida varem pole käidud. Tark lind kaaren soovitas leida selleks salavärav põrutades jalga õiges kohas vastu kallast. Kalevipoeg teatas seepeale oma kogemustest: Peipsi järv mul puusast saadik, Võrtsjärv mulle vöödest saadik, Musta järv mul maost saadik, Kaiu järv mul kaelast saadik, Lääne lõualuudest saadik, Suur meri suudest saadik. Ilmjärv jäi mul ainuüksi Keskipaigast katsumata, Hauakohtelt arvamata, Ilmjärv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 8. oktoobril 2015)
Chris Isaak

Christopher Joseph Isaak (sündinud 26. juunil 1956 Stocktonis Californias) on ameerika laulja ja filminäitleja. Tema tuntuim lugu on "Wicked Game", mis ilmus albumil "Heart Shaped World" 1989. aastal. Hiljem ilmus loo instrumentaalversioon David Lynchi filmi "Metsikud südamed" heliribal. Silvertone (1985) Chris Isaak (1987) Heart Shaped World (1989) Wicked Game (1990) San Francisco Days (1993) Forever Blue (1995) Baja Sessions (1996) Speak of the Devil (1998) Always Got Tonight (2001) Christmas (2004) Best of Chris Isaak (2006) Mr. Lucky (2009) Beyond the Sun (2011) First Comes the Night (2015)
Albrecht Karu orden

Albrecht Karu orden, õigemini Albrecht Karu Kojaorden (saksa keeles Hausorden Albrechts des Bären) on 1836. aastal asutatud Anhalti autasu. Tänapäeval on see Askania suguvõsa autasu. Ordeni asutasid 1836. aasta 18. novembril Askania soo ühise kojaordenina Anhalt-Kötheni hertsog Heinrich, Anhalt-Dessau hertsog Leopold IV ja Anhalt-Bernburgi hertsog Alexander Karl. Pärast hertsogkondade ühendamist (1863) sai sellest Anhalti hertsogiriigi teenetemärk. Orden sai oma nime Askania dünastiast pärit XII sajandil elanud esimese Brandenburgi markkrahvi Albrecht Karu järgi. Kuni 1918. aastani oli see Anhalti riiklik orden, tänapäeval on see Askania suguvõsa autasu (Anhalti hertsog on ordeni suurmeister). Alguses oli ordenil kolm klassi: Suurrist Komandöririst Rüütlirist Juba 1848. aastal lisati 1. klassi komandöririst, millega jagati komandöririst kaheks klassiks. 1854. aastal jagunes kaheks ka rüütlirist, samal ajal lisandus võimalus lisada kõigile klassidele juurde mõõgad. 1901. aastast võidi ordenit anda koos krooniga. 1904. aastal muudeti komandöriristi nimetus komtuuriristiks. Nende klasside kõrval olid autasuks ka kuldne ja hõbedane teenetemedal. XX sajandi algul jagunes orden klassiti järgnevalt: Suurrist 1. klassi komandöririst 2. klassi komandöririst 1. klassi rüütlirist 2. klassi rüütlirist Ferdinand I (1837), Austria keiser Nikolai I (1837), Venemaa keiser Friedrich Wilhelm IV (1838), Preisimaa kuningas Ernst August (1839), Hannoveri kuningas Georg V (1840), Hannoveri kuningas Frederik VII (1840), Taani kuningas Franz Joseph I (1849), Austria keiser Christian IX (1854), Taani kuningas Otto von Bismarck (1862), Saksamaa riigikantsler Carol I (1865), Rumeenia kuningas Geórgios I (1870), Kreeka kuningas Léopold II (1874), Belgia kuningas Wilhelm II (1884), Saksamaa keiser ja Preisimaa kuningas Alfred von Waldersee (1886), Preisimaa kindralfeldmarssal Leo von Caprivi (1893), Saksamaa riigikantsler Gritzner, Maximilian. Handbuch der Ritter- und Verdienstorden aller Kulturstaaten der Welt innerhalb des XIX. Jahrhunderts. Auf Grund amtlicher und anderer zuverlässiger Quellen zusammengestellt. Leipzig: Verlagsbuchhandlung von J. J. Weber, 1893. Lk 3−6 [1]. Melchert, Johann Friedrich. Herzoglich Anhaltischer Gesammt-Haus-Orden Albrert des Bären. − Staats- und Adreß-Handbuch für die Herzogthümer Anhalt-Dessau und Anhalt-Köthen. Dessau: Aue´sche Buchhandlung, 1851. Lk 7−23 [2]. Trenkel, Karl. Herzoglicher Haus-Orden Albrecht des Bären. − Hof- und Staatshandbuch für das Herzogthum Anhalt 1894. Dessau: Im Selbstverlage des Herausgebers, 1894. Lk 13−78 [3] Albrecht Karu ordeni koduleht saidil albrechtderbaer.de
Billy Idol

Billy Idol (kodanikunimega William Michael Albert Broad; sündinud 30. novembril 1955 Suurbritannias Middlesexis) on Briti rokklaulja ja laulukirjutaja. Idol alustas karjääri 1976. aastal punkansamblis Generation X. 1981. aastal kolis ta USA-sse ja alustas soolokarjääri. Tema tuntuimad laulud on "Hot in the City", "Dancing with Myself", "White Wedding", "Rebel Yell", "Eyes Without a Face", "Flesh for Fantasy", "To Be a Lover", "Don't Need a Gun", "Sweet Sixteen", "Mony Mony" ja "Cradle Of Love". Don't Stop (1981); EP Billy Idol (1982) Rebel Yell (1983) Whiplash Smile (1986) Charmed Life (1990) Cyberpunk (1993) Devil's Playground (2005) Happy Holidays (2006) Kings & Queens of the Underground (2014) The Roadside (2021); EP The Cage (2022); EP
Kalvre

Kalvre on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halliste valda. Külas asub RMK Viljandimaa metskonna keskus ja Õisu mõisa kalmistu. Külas asub suurem osa Õisu põrguorust, mööda oru põhja voolab Vidva oja. Oru ülaosa juures on ojale paisutatud Kalvre järv. Küla edelapiiril voolab Kõpu jõgi. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 26.04.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Kõpu jõgi Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 19.08.2016)
Francine Niyonsaba

Francine Niyonsaba (sündinud 5. mail 1993 Ruyigi provintsis Nkanda Bwerus) on Burundi jooksja. Niyonsaba jõudis keskmaajooksus maailma paremikku 19-aastaselt. Juba oma kolmandatel ametlikel võistlustel, 2012. aasta Aafrika meistrivõistlustel, võitis ta 800 meetri jooksus kuldmedali ajaga 1.59,11. Olümpiamängudel Londonis jooksis ta 800 meetri jooksu poolfinaalis isikliku rekordi 1.58,67. Finaali lõpetas ajaga 1.59,63 algul seitsmendana, kuid pärast Venemaa jooksjate Jelena Aržakova ja Marija Savinova diskvalifitseerimist sai viienda koha. 2016. aasta sisemaailmameistrivõistlustel võitis Niyonsaba Ajee' Wilsoni ja Margaret Wambui ees kuldmedali. Olümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta Caster Semenya järel ja Wambui ees ajaga 1.56,49 hõbemedali. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis võitis ta ajaga 1.55,92 Caster Semenya järel hõbemedali. 2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel võitis Niyonsaba 800 meetri jooksus rahvusrekordiga 1.58,31 kuldmedali. Aafrika meistrivõistlustel oli ta Semenya järel teine. 2019. aastal otsustas Rahvusvaheline Kergejõustikuliit, et Niyonsabal ja teistel loomuliku kõrge testosteroonitasemega naissportlastel on edaspidi keelatud võistelda jooksudistantsidel 400 meetrist kuni ühe miilini. Niyonsaba keskendus kergejõustikuliidu otsuse järel pikematele distantsidele. Tokyo olümpiamängudel sai ta 10 000 meetri jooksus Burundi rekordiga 30.41,93 5. koha. 5000 meetri jooksus diskvalifitseeriti ta raja sisepiiri ületamise tõttu. 2021. aasta septembris püstitas ta Zagrebis 2000 meetri jooksu maailmarekordi 5.21,56. 2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is ta vigastuse tõttu ei osalenud. Väljas Sees Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit "Francine Niyonsaba". www.eurosport.com. Vaadatud 10. mail 2023. Francine Niyonsaba Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Arman Soldin

Arman Soldin (21. märts 1991 Sarajevo – 9. mai 2023 Tšassiv Jar) oli Bosnias sündinud prantsuse ajakirjanik. Soldin sündis 21. märtsil 1991 Sarajevos. Ta evakueeriti Prantsusmaale 1992. aastal, 12 kuu vanusena. Lisaks bosnia keelele, mis on tema emakeel, rääkis Soldin prantsuse, inglise ja itaalia keelt. Soldin hukkus läheduses lõhkenud Gradi raketi läbi. Ajakirjanike kaitse komitee andmetel oli Soldin 2022. aastal alanud Venemaa sissetungist alates arvult seitsmeteistkümnes Ukrainas hukkunud ajakirjanik. "AFP journalist killed by rocket fire in eastern Ukraine". Le Monde. 9. mai 2023. Originaali arhiivikoopia seisuga 9. mai 2023. Vaadatud 9. mail 2023. Antoinette Radford (10. mai 2023). "Ukraine war: French journalist killed near Bakhmut". bbc.com (inglise). Vaadatud 11. mail 2023. "Arman Soldin, from Sarajevo to reporting on Ukraine front lines". France 24. 9. mai 2023. Patil, Anushka (9. mai 2023). "An A.F.P. journalist was killed by rocket fire near the intense fighting in the area around Bakhmut". The New York Times (Ameerika inglise). ISSN 0362-4331. Originaali arhiivikoopia seisuga 9. mai 2023. Vaadatud 9. mail 2023. Arman Soldin, an eternal smile. AFP, 16. mai 2023
Niguli

Niguli on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halliste valda. Külast voolab läbi Pale jõgi. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 29.04.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Pale jõgi Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 19.08.2016)
Amalasuintha

Amalasuintha (sündinud 495, surnud 30. aprillil 534/535 Toscanas) oli Theoderich Suure tütar ja idagootide kuningriigi valitseja aastail 526–535. Esialgu valitses ta regendina oma poja Athalarichi asemel ja seejärel kuningannana. Amalasuintha oli väga haritud ja tema tarkust ning oskust kõnelda kolmes keeles - kreeka, gooti ja ladina keeles on kiitnud oma tekstides nii Cassiodorus kui ka Procopius Caesareast. Amalasuntha jäi pärast abikaasa surma 522. aastal üksi poega ja tütart kasvatama. Theoderichi surma järel 526. aastal oli Athalarich kümneaastane ja Amalasuintha asus riiki valitsema regendina. Tema Bütsantsi-sõbralik poliitika, kunstide ja kirjanduse toetamine ning püüd anda oma pojale haridus Rooma standardite järgi tekitas suure osa idagoodi ülikute jõulise vastuseisu. Lisaks sellele andis ta Bütsantsi keisrile Justinianusele lubaduse, et kui ta eemaldatakse võimult, annab ta end ja kõik idagootide varad Konstantinoopoli valdusse. 533. aastal nurjas Amalasuintha edukalt tema vastu suunatud vandenõu. Pärast Athalarichi surma 534. aasta oktoobris jagas Amalasuntha trooni oma nõbu Theodahadiga, lootes anda talle kuninga tiitli ja jääda ise sisuliselt võimu juurde. Theodahad oli siiski mõjutatud kasvavast vaenulikust suhtumisest Amalasuintha tegevusse ja pagendas ta Toscanasse Bolsena järve saarele. Seal mõrvasid ta kolm ülikut, sugulased neile, kes olid hukatud 533. aasta vandenõus osalemise pärast. Amalasuntha. - Encyclopædia Britannica
Konstantin Feoktistov

Konstantin Petrovitš Feoktistov (vene keeles Константин Петрович Феоктистов; 7. veebruar 1926 Voronež – 21. november 2009 Moskva) oli vene kosmonaut ja kosmosetehnikakonstruktor. Konstantin Feoktistov lõpetas 1949. aastal Baumani Moskva Kõrgema Tehnikakooli. Diplomitöö käsitles õhureaktiivmootoreid. Töötas raketiehituse konstrueerimisbüroodes. 1955. aastal kaitses ta kandidaadiväitekirja tiibrakettide teooria alal. Alates 1957. aastast töötas ta Sergei Koroljovi juhtimisel erikonstrueerimisbüroos nr 1 (OKB-1), kus osales esimese Maa tehiskaaslase väljatöötamisel, juhtis kosmoselaevade Vostok ja Voshod projekteerimist ning oli juhtivkonstruktor kosmoselaevade Sojuz, Sojuz T, Sojuz TM, Progress, Progress-M, samuti orbitaaljaamade Saljut ja Mir väljatöötamisel. 1967. aastal sai ta tehnikateaduste doktori kraadi. Oktoobris 1964 osales Feoktistov kosmoselaeva Voshod-1 pardal 24 tundi kestnud lennul Maa orbiidil (koos Vladimir Komarovi ja Boriss Jegoroviga). Feoktistov oli esimene kosmoselaeva konstruktor, kes katsetas enda loodud lennumasinat kosmoses. 1964 – Nõukogude Liidu kangelane 1964 – NSV Liidu teeneline meistersportlane
Reinhold von Liewen

Reinhold von Liewen (1650. aastad – 1701/1704) oli Rootsi sõjaväelane ja vabahärra, kes teenis Põhjasõjas. Reinhold von Liewen sündis 1650. aastate paiku Reinhold von Lieweni ja Hedvig von Wartenslebeni peres. Lapsepõlves oli ta ühe aasta Rootsi kuninga Karl XI teener ning hiljem kolm aastat kammerteener. 1671. aastal sai ta lipnikuks ning loa reisida Arensburgi, kus ilutulestiku tegemist õppida. 1678. aastal naasis ta Rootsi ning sai ihukaitse ratsarügemendis rittmeistriks. 1696. aastal asus ta rittmeistrina Eestimaa aadlilipkonna teenistusse, kus saavutas 1700. aastaks ooberstleitnandi auastme. Kui venelased Peeter I juhtimisel 1700. aastal Narvat ründasid, moodustas Liewen oma 200 aadlilipkonna sõduriga Purtse jõe ääres kaitseliini. 1702. aasta jaanuaris võitles ta oma üksusega Erastvere lahingus, mille ajal ta ka väidetavalt uppus. Teiste andmete järgi langes ta hoopis vangi ning suri 1704. aastal Moskvas. "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Vaadatud 11.05.2023. "Von Liewen nr 45". Vaadatud 11.05.2023. Kelch, Christian (2009). Liivimaa kroonika järg. Lk 103–104.
Tekstimarker

Tekstimarker on kirjutusvahend, mida kasutatakse teksti esiletõstmiseks lugemise või õppimise hõlbustamiseks. Tekstimarkerite tindid on tavaliselt pastelsed või neoonvärvid, nii et need eristuvad, kuid ei varja aluseks olevat teksti. Neid kasutatakse laialdaselt õppimisel, dokumentide läbivaatamisel ja organiseerimisel. Tekstimarkereid kasutatakse paljudes valdkondades, sealhulgas haridus, ettevõtlus ja kirjastamine. Õpilased kasutavad sageli tekstimarkereid, et rõhutada olulist teavet õpikutes ja märkmetes, samas kui õpetajad võivad neid kasutada oluliste punktide esiletõstmiseks õppematerjalides. Ettevõtete töötajad kasutavad tekstimarkereid sageli koosolekute märkmetes või dokumentide läbivaatamisel. Tekstimarkereid on saadaval mitmesugustes värvides, kõige populaarsemad on kollane, roosa, oranž, roheline ja sinine. Mõned tekstimarkerid on kaheotsalised, ühe otsaga laia joone ja teise otsaga kitsa joone tegemiseks. Esimese tekstimarkeri, tuntud kui "Hi-Liter", tõi turule 1963. aastal ettevõtte Carter's Ink Company. See oli kollane ja kasutas läbipaistvat tindi tehnoloogiat, mis võimaldas kasutajatel teksti läbi kollase esiletõstetud ala näha. Tehnoloogia arenguga on hakatud arendama digitaalseid tekstimarkereid, mis võimaldavad kasutajatel teksti esile tõsta digitaalsetes dokumentides või e-lugerites. Neid digitaalseid tööriistu kasutatakse sageli koos märkmete tegemise tarkvaraga, et aidata kasutajatel olulist teavet korraldada ja meelde jätta. "FRANCIS HONN Obituary (2016) - Newark, NJ - New York Times". Legacy.com. Vaadatud 12. mail 2023.
Toosi

Toosi on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halliste valda. Rapsipõld Sultsi – Abja-Paluoja tee Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 3.05.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Ajutine liikluskorraldus

Ajutine liikluskorraldus on teetöö või avaliku ürituse läbiviimiseks vajalik liikluskorraldus, mis kehtestatakse kindlaks ajaperioodiks. Liikluse korraldamise eesmärk on tagada häireteta, sujuv, võimalikult kiire, ohutu ja keskkonda minimaalselt kahjustav liiklus. Eestis lähtutakse ajutise liikluskorralduse korraldamisel Majandus- ja taristuministri 2018. aasta määrusest "Nõuded ajutisele liikluskorraldusele“ ning standardist Liiklusmärgid ja nende kasutamine. Majandus ja taristuministri määrus (2018) Teemärgised ja nende kasutamine
Potzneusiedl

Potzneusiedl on väikseim küla (Gemeinde) Austria Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas. Potzneusiedl asub Parndorfi tasandiku põhjaservas, Leitha jõe lõunatammil. Selle küla territoorium on olnud asustatud juba kauges minevikus. Arvukad arheoloogilised leiud neoliitikumist. Sellest annavad tunnistust pronksiaeg ja Rooma aeg. Viimast esindavad ohtralt ennekõike roomlaste hauad ja jäänused. Ida-Frangi kuningas Ludwig Sakslane kinkis 833. aastal tollase Lithana küla territooriumi Passau piiskopkonnale. Pozkneuselde nimi, mis sarnaneb praegu kasutatavaga, ilmus alles 13. sajandi teisel poolel: Pothi krahvid asutasid Potzneusiedli ja Podersdorfi küla. Nendes külanimedes olevad silbid "Potz-" ja "Pod-" tuletavad meile meelde nende asutajaid. 1529. aasta türklaste rüüsteretk põhjustas palju kahju ja horvaadid pidid selle 16. sajandi teisel poolel uuesti koloniseerima. Küla kuulus Bruck an der Leithas asuvale Harrachi mõisale. Selle hilisemad omanikud olid Benderi ja Batthyány perekonnad, kes arvasid küla 19. sajandil oma Kittsee valdusse. See oli ka aeg, mil Potzneusiedlisse ehitati barokkloss ja tubakavabrik. Kuigi kohalik taristu paranes 20. sajandi jooksul, ei arenenud selle tööstustraditsioonid edasi. Potzneusiedl, nagu ka ülejäänud Burgenland, kuulus kuni 1920/1921. aastani Ungarile. Pärast Esimese maailmasõja lõppu anti Lääne-Ungari territoorium Saint-Germaini ja Trianoni rahulepingutega Austriale. Alates 1921. aastast kuulub linn Burgenlandi liidumaa koosseisu. Potzneusiedl liitus mõneks ajaks Gattendorfiga, kuid nüüd on see taas iseseisev küla. Praegust lossi ehitati aastatel 1798–1808. Osaliselt on lossi müürid laotud gooti alusmüüridele. Tegemist on kolmetiivalise hoonega, mida ümbritseb võluv park. Kuni 1956. aastani oli loss Batthyány perekonna residents (Luise Bathany on maetud lossikalmistu idapoolsesse ossa). Sel ajal oli loss tuntud suurepäraste pidude ja seltskonnaürituste keskusena. Alates 1966. aastast on see taaselustatud kunsti- ja antiigikeskusena. 1970. aastal asutati lossis Austria esimene ikoonimuuseum. Seda on pidevalt renoveeritud. Alates 1993. aastast toimuvad lossis ja selle pargis Potzneusiedli teatrisuve üritused. Alates 2001. aastast on see Rumeenia-Austria Kultuuriinstituudi peakorter. Küla tähtsaim püha mälestusmärk on keskaegsetele vundamentidele ehitatud roomakatoliku Püha Markuse kirik, mida on esmamainitud 13. sajandil. Selle interjööris saab imetleda peaaltareid Püha Markuse maali, Peetruse ja Pauluse kujude ning rokokoo stiilis Püha Sebastiani kõrvalaltariga. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Sankt Andrä am Zicksee

Sankt Andrä am Zicksee on vald (Marktgemeinde) Austria Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Integraalsed membraanivalgud

Integraalsed membraanivalgud ehk integraalsed valgud on membraanivalgud, mis ulatuvad osalt biomembraani sisse või läbistavad selle täielikud. Eristatakse transmembraanseid valke ja monotoopseid membraanivalke. Erinevalt perifeersetest membraanivalkudest on integraalsed membraanivalgud vastastikuses toimes membraani hüdrofoobse sisekihiga.  Pikemalt artiklis Transmembraansed valgud Transmembraansed valgud on membraanivalgud, mis läbistavad biomembraani lipiidse kaksikkihi mõlemad lehed. Eristatakse bitoopseid transmembraanseid valke, mis läbistavad membraani ainult ühe korra, ja polütoopseid transmembraanseid valke, mis läbivad membraani mitu korda.  Pikemalt artiklis Monotoopsed membraanivalgud Erinevalt transmembraansetest valkudest ei läbista monotoopsed membraanivalgud lipiidset kaksikkihti mitte täielikult, vaid ainult poole sellest. Integraalsed membraanivalgud on amfifiilsed ja on oma hüdrofoobse domeeni kaudu vastastikuses toimes hüdrofoobsete rasvhapetega. Sellepärast saab neid membraanist vabastada ainult detergentide abil. Sel juhul detergendid asendavad rasvhapped, nii et moodustuvad detergendi ja valgu mitsellid. Integraalsed membraanivalgud ei ole tingimata membraanis ühes kohas kinni, vaid võivad olla ka vabalt liikuvad. C. Bordier. Phase separation of integral membrane proteins in Triton X-114 solution. – Journal of Biological Chemistry, kd 256, nr 4, 1981, lk 1604–1607. Resümee.