Kuramaa kubermang

Kuramaa kubermang (saksa keeles Kurländisches Gouvernement, läti keeles Kurzemes guberņa, vene keeles Курляндская губерния) oli haldusüksus Venemaa keisririigis, Venemaa vabariigis ja Nõukogude Venemaal aastatel 1796−1918. Kubermangu pealinn oli Miitavi. Kuramaa oli enne Poola kolmandat jagamist 1795. aastal autonoomne riik, mida valitses Bironite dünastia ja mis oli Rzeczpospolitaga vasallisuhtes. Sama aasta märtsis kogunes Kuramaa rüütelkond Miitavis ja Piltene rüütelkond Aizputes maapäevale, kus otsustati lüüa lahku vasallisõltuvusest Rzeczpospolitaga ja liituda Venemaa Keisririigiga. Keisrinna Katariina II 15. märtsi manifestiga kuulutati Kuramaa ja Piltene Venemaaga liidetuks. 15. aprillil võttis keisrinna vastu Kuramaa ja Piltene rüütelkondade esindajad, kes andsid 20. aprillil keisrinnale senatis ustavusvande. Kuramaa ja Piltene kindralkuberneriks määrati kindralporutšik Peter Ludwig von der Pahlen. 27. novembril kehtestati juliuse kalender.  Pikemalt artiklis Kuramaa asehaldurkond Jaanuaris 1796 laiendati liidentatud territooriumile asehalduskorraldus. Ametisse määrati tsiviilkuberner, kelleks sai Kuramaalt pärit kindralmajor Gustav Matthias Jakob von der Wenge gen. Lambsdorff (1745–1823). Selline korraldus jäi kehtima kuni augustini, mil asehalduskord kaotati ja selle asemel moodustati Kuramaa kubermang. 1812. aasta sõja ajal vallutas Kuramaa Prantsusmaa marssal Étienne Macdonaldi X korpus. Juulis hõivasid prantslased kubermangu pealinna Miitavi, päev varem anti üle Liibavi. Augustis seati sisse administratsioon, mida juhtisid esialgu intendendid Jules de Chambaudoin ja Charles de Montigny (august-oktoober), seejärel Jacques David Martin (oktoober-detsember). Prantsusmaa okupatsioon kestis kuni detsembrini.  Pikemalt artiklis Kuramaa hertsogiriik (1918) I maailmasõja ajal 1915. aasta suvel okupeeris kubermangu Saksamaa ja selle valitsusasutused evakueeriti Tartusse. Kuni 1917. aastani oli ametis veel kuberner, kuid oma võimu ta teostada ei saanud. Õiguslikult eksisteeris kubermang kuni Brest-Litovski rahuni (3. märts 1918), millega Venemaa loobus õigustest Kuramaale. 8. märtsil kuulutati välja Kuramaa hertsogiriik, mida Saksamaa tunnustas nädal aega hiljem. Novembris sai endisest kubermangust Läti Vabariigi osa. Kuramaa kubermang asus Venemaa keisririigi Läänemere kubermangude lääneosas, piirnedes läänes Läänemere, põhjas Liivimaa kubermangu, idas 1796−1802 Valgevene, seejärel Vitebski kubermangu ja lõunas Kovno kubermanguga.  Pikemalt artiklis Kuramaa kuberneride loend Kubermangu valitsejaks olid Kuramaa tsiviilkubernerid, kes allusid Balti kubermangude kindralkuberneridele. Venemaa keisririigi valitseja esindaja – kuberneri juhtimisel tegutses Kuramaa kubermanguvalitsus, kuhu kuulusid: kuberner, asekuberner, kolm osakonnajuhatajat ja assessor. Kubermanguvalitsusele lisaks omasid suurt tähtsust Kuramaa seisuslik omavalitsus Kuramaa rüütelkond ja Kuramaa maapäev.  Pikemalt artiklis Balti erikord  Pikemalt artiklis Kuramaa rüütelkond, Kuramaa rüütelkonna aadlimatrikkel Kuramaa kubermangu haldusjaotus erines teistest Balti kubermangudest. Hertsogiriigi pärandina säilisid seal XIX sajandi teise pooleni haldustasemena ülemhauptmankonnad (Oberhauptmannschaft) ja hauptmankonnad (Hauptmannschaft). Kaks hauptmankonda moodustasid ülemhauptmankonna. Kui Liivi- ja Eestimaal olid haldus- ja politseiasutused igas kreisis, siis Kuramaal olid need ülemhauptmankonna tasemel. 1888. aastal ülemhauptmankonnad kaotati ja hauptmankonnad nimetati ümber kreisideks. Erinev oli ka kihelkondlik korraldus. Kuramaal oli haldusüksuseks poliitiline kihelkond (Politisches Kirchspiel), mis hõlmas rüütlimõisaid, kellel oli maapäeval hääleõigus; seetõttu on neid nimetatud ka valimisringkondadeks (Wahlkreis). 1912. aastal oli selliseid kihelkondi kubermangus 33. Poliitiliste kihelkondade kõrval olid olemas ka kirikukihelkonnad (Pfarrerkirchspiel), mille arv XX sajandi algul oli 103. XIX sajandi jooksul toimus haldusjaotuses mitmeid muudatusi. Pärast Kuramaa hertsogiriigi ja Piltene liitmist Venemaaga säilitasid mõlemad piirkonnad oma senise halduskorralduse.  Pikemalt artiklis Kuramaa asehaldurkond Jaanuaris 1796 laiendati Kuramaale teiste Venemaa haldusüksuste eeskujul asehalduskorraldus, mis jäi kehtima kuni augustini. Asehaldurkond koosnes üheksast maakonnast ehk kreisist. Lõunas piirnes asehaldurkond Vilno asehaldurkonnaga, põhjas asus Riia asehaldurkond ja kirdes Polotski asehaldurkond. Asehalduskorralduse kaotamine ja Kuramaa kubermangu moodustamine tõi kaasa muudatusi halduskorralduses. Senise üheksa kreisi asemel oli Kuramaal maakondi nüüd viis. Jēkabpilsi kreis kaotati ja selle alad ühendati Jaunjelgava kreisiga. Bauska kreisi alad liideti Miitavi kreisiga. Samuti kaotati Aizpute, Liibavi ja Vindavi kreisid. Osa nende aladest liidendati Kuldīga kreisiga. Uue haldusüksusena loodi Piltene kreis. Tukumsi kreisis tehti mitmeid territoriaalseid muudatusi. Eristaatus oli Piltene kreisil ehk distriktil, mis oli kubermangu iseseisev osa ja mida valitses maanõunike kolleegium. Kubermang piirnes lõunas Leedu, põhjas Liivimaa ja kirdes Vitebski kubermanguga. Jaunjelgava kreis (Kreis Friedrichstadt) Kuldīga kreis (Kreis Goldingen) Miitavi kreis ehk Jelgava kreis (Kreis Mitau) Piltene kreis (Kreis Pilten) Tukumsi kreis (Kreis Tukum) 1819. aastal toimunud haldusreformi käigus Piltene ala eriseisund kaotati. Kubermanguga liideti Kovno kubermangu Palanga asula ja piirkond, mis piirnes Heiligen Aa (Šventoji) jõega. Ārlava kihelkond liideti aga Talsi kreisiga. Kubermang koosnes nüüd viiest ülemhauptmankonnast (nimetatud ka kreisideks), mis igaüks jagunesid omakorda kaheks hauptmankonnaks ehk kreisiks (kokku oli neid kümme). Kihelkondi oli 33, linnu 11, aleveid kümme, slobodaasid kaheksa (need asusid kõik Ilūkste kreisis) ja rüütlimõisaid 739. Aizpute ülemhauptmankond (Oberhauptmannschaft Hasenpoth) Aizpute hauptmankond ehk kreis (Hauptmannschaft Hasenpoth) Grobiņa hauptmankond ehk kreis (Hauptmannschaft Grobin) Kuldīga ülemhauptmankond (Oberhauptmannschaft Goldingen) Kuldīga hauptmankond ehk kreis (Hauptmannschaft Goldingen) Vindavi hauptmankond ehk Ventspilsi hauptmankond ehk kreis (Hauptmannschaft Windau) Miitavi ehk Jelgava ülemhauptmankond (Oberhauptmannschaft Mitau) Bauska hauptmankond ehk kreis (Hauptmannschaft Bauska) Dobele hauptmankond ehk kreis (Hauptmannschaft Dobeln) Sēlpilsi ülemhauptmankond (Oberhauptmannschaft Selburg) Ilūkste hauptmankond ehk kreis (Hauptmannschaft Illuxt) Jaunjelgava hauptmankond ehk kreis (Hauptmannschaft Friedrichstadt) Tukumsi ülemhauptmankond (Oberhauptmannschaft Tukums) Talsi hauptmankond ehk kreis (Hauptmannschaft Talsen) Tukumsi hauptmankond ehk kreis (Hauptmannschaft Tukum) 1888. aastal kaotati ülemhauptmankonnad ja hauptmankonnad nimetati ümber kreisideks. Aizpute kreis (Kreis Hasenpoth) Bauska kreis (Kreis Bauska) Dobele kreis (Kreis Dobeln) Grobiņa kreis (Kreis Grobin) Ilūkste kreis (Kreis Illuxt) Jaunjelgava kreis (Kreis Friedrichstadt) Kuldīga kreis (Kreis Goldingen) Talsi kreis (Kreis Talsen) Tukumsi kreis (Kreis Tukum) Vindavi kreis ehk Ventspilsi kreis (Kreis Wendau) Kuramaa kubermangus tegutsesid luteri usu, kreekakatoliku kirik ja rooma katoliku kiriku kogudused. Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumi ja Kuramaa Evangeeliumi Luteriusu Konsistooriumi alluvuses Kuramaa konsistooriumiringkonna kogudused, mis olid ka Balti erikorra alusel haldusjaotuse aluseks. Vene Õigeusu Kiriku Riia ja Miitavi piiskopkonna Miitau (Jelgava) piirkonna kogudused: Bauskas, Tukumsis, Kuldīgas, Ventspilsis ja Liepājas ning Sēlpilsi piirkonna kogudused: Jēkabpilsis, Jaunjelgavas, Alt-Grünwaldis, Ehrschtschewos, Janovkas (Fabianowo), Skrudalienas, Salienas, Kaplavas. Rooma katoliku kiriku: Kuramaa piirkonna kogudused: Skaistkalnes, Jelgavas, Līvbērzes, Kuldīgas, Alsungas, Vecpilsis, Liepājas, Līvānis, Lēnasis, Palangas ja Semgallia piirkonna kogudused: Ilūkstes, Jēkabpilsis, Bebrenes, Dvietes, Elkšņis, Subates, Lauces, Smelines, Warnovitzis. Sadamad Kubermangus asusid laevatatavad sadamad: Läänemere ääres Vindavi sadam ja Liibavi sadam, Miitavi, Jaunjelgava ja Jēkabpilsi jõesadamad Lielupe jõel. Raudteed Kubermangu idaosa läbis Dünaburgi juures Peterburi–Varssavi raudtee Ostrovi–Dünaburgi raudteeharu, Riia–Miitavi raudtee, Riia–Tukumsi raudtee, Miitavi raudtee, Liibavi-Aizpute raudtee, Moskva–Vindavi raudtee. Maanteed Peterburi–Kovno maantee, mis läbis kubermangu 19,5 versta pikkuselt; Riia–Tauragė maantee, mis läbis kubermangu 45,5 versta pikkuselt; Miitavi maantee, 5,5 versta pikkune; Liibavi maantee, 5 versta pikkune; Postitaristu Kubermangus asusid postiteed (traktid), üldpikkusega 589 ½ versta ning 23 postijaama: Peterburi–Tauragė postitee, läbis kubermangu 45 versta pikkuselt, ühendas Peterburi Preisi kuningriigiga; Peterburi–Kovno postitee, läbis kubermangu 19,5 versta pikkuselt, ühendas Peterburi Poola kuningriigiga; Miitavi– (Liibavi)– Palanga postitee, läbis kubermangu 263 versta pikkuselt, ühendas Preisi kuningriigiga; Miitavi– (Tukums)– Talsi postitee, läbis kubermangu 104 ¾ versta pikkuselt; Miitavi–Bauska postitee, läbis kubermangu 104 ½ versta pikkuselt; Aizpute– (Kuldiga)– Vindavi postitee, läbis kubermangu 93 ½ versta pikkuselt; Ilūkste–Dünaburgi kindluse postitee, 20 ¾ versta pikkune. Kindralleitnant Friedrich Theodor Schuberti Kuramaa topograafilised joonised, 1826–1840 Aizpute ümbrus Durbe ümbrus Ilūkste kreis Ilūkste ümbrus Jaunjelgava ümbrus Jēkapilsi ümbrus Kandava ümbrus Kuramaa poolsaar Miitavi ümbrus Skrunda ümbrus ja Kovno kubermangu põhjaosa Tukumsi – Riia ümbrus Vindavi linna ümbrus Kuramaa asehaldurkond Kuramaa kuberneride loend Helme, Rein. 1812. aasta Eestis ja Lätis. Tallinn: "Olion", 1990, lk 51, 60. Kurzemes vietniecība. Adress-Buch für die Kurlandisches Statthalterschaft. Mitau: Gedruckt bei Johann Friedrich Steffenhagen, 1796. Statistische Jahrbuch für das Gouvernement Kurlands für 1862. Dritter Theil. Mitau: Druck und Verlag der Kurländischen Gouvernements-Typographie, 1862. Bienemann von Bienenstamm, Herbord Carl Friedrich. Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: bei Deubner, 1826. Lk 396-398 [1]. Bienemann von Bienenstamm, Herbord Carl Friedrich. Neue geographisch-statistische Beschreibung des kaiserlich-russischen Gouvernements Kurland. Mitau und Riga: Verlag von G. A. Neyher, 1841 [2]. Bornhaupt, Christian. Entwurf einer geographisch-statistisch-historischen Beschreibung Liv-, Ehst- und Kurlands, nebst einer Wandkarte. Riga: gedruckt bei Wilhelm Ferdinand Häcker, 1855 [3]. Hupel, August Wilhelm. Kurlands alter Adel und dessen Landgüter, oder kurländische Adelsmatrikul und Landrolle. − Nordische Miscellaneen. Riga: verlegts Johann Friedrich Hartknoch, 1781. L 5-68. [4]. Helme, Rein. 1812. aasta Eestis ja Lätis. Tallinn: "Olion", 1990. Kröger, Alexander Wilhelm. Kurländisches Verkehrs- und Adressbuch für 1892/1893. Riga: Im Selbstverlage des Herausgebers, 1892 [5]. Possart, Paul Anton Fedor Konstantin. Das Kaiserthum Russland. Zweiter Theil. Topographie. − Europa und seine Bewohner. Ein Hand- und Lesebuch für alle Stände. Achter Band. Stuttgart: Literatur-Comptoir, 1841. Lk 392-417 [6]. Richter, Adolf. Baltische Verkehrs- und Adressbücher. Bd 2. Kurland. Riga: 1912 [7]. Statistische Jahrbuch für das Gouvernement Kurlands für 1862. Dritter Theil. Mitau: Druck und Verlag der Kurländischen Gouvernements-Typographie, 1862 [8]. Орановский, Алоизий Казимирович. Матеріалы для географіи и статистики Россіи, собранные офицерами Генеральнаго штаба. Курляндская губернія. Санктпетербургь: 1862 [9]. Mitauscher Kalender 1870, Ämter- und Personenverzeichnis. Mitau 1869