laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kosjaleht (1923)

Kosjaleht oli huumoriajaleht, mis ilmus 1923. aastal Tallinnas. Vastutav toimetaja oli Adolf Lippo. Kokku ilmus 34 numbrit ilmumissagedusega 2 korda nädalas. Väljaandjateks olid Adolf Lippo (nr 1–34) ning A. Under ja G. Under (nr 32–34). Ajalehte trükiti Tallinnas trükikojas Vaba Maa. Hiljem muudeti ajalehe nimi Rahvaleheks, mis jätkas senist numeratsiooni. "Eesti Rahvusbibliograafia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. juuli 2017. Vaadatud 28. juulil 2017.
Marian Konieczny

Marian Adam Konieczny (13. jaanuar 1930 Jasionów – 25. juuli 2017) oli Poola skulptor. Marian Konieczny teoste hulgas on nn "Varssavi Nike" Varssavis ja märtrite memoriaal (araabia مقام الشهيد; Maqām ash-Shahīd) Alžeeria pealinnas Alžiiris.  Marian Konieczny – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Svetlana Fedossejeva

Svetlana Aleksandrovna Fedossejeva (vene keeles Светлана Александровна Федосеева; 6. august 1936 Vladivostok – 30. juuli 2017) oli Sahha arheoloog, Jakuutia ja Kirde-Aasia esiaja uurija, Sahha teaduste akadeemia auliige. Ta oli aastatel 2004–2017 Sahha TA arktilise arheoloogia ja inimese paleoökoloogia teaduskeskuse direktor. Teadlasena olid tema peamised uurimisteemad: biokultuurse inimese kohanemise põhietapid Arktika äärmuslikes tingimustes; adaptiivse radiatsiooni tekkimise põhjused Jakuutia rahvastel vanaaja erinevatel etappidel; Kirde-Aasia ja Ameerika asustamine inimese poolt ning primitiivse ateismi ja erinevate usuliste veendumuste tekkimine. Ta oli osa võtnud paljudest arheoloogilistest väljakaevamistest. Ta avastas koos Juri Motšanoviga 1963. aastal Ihine asulakoha Aldani jõe ääres ja 1964. aastal Aldani jõe ääres seeria mitmekihilisi asulakohti. 2000. aastal avastas ta keskpaleoliitikumisse kuuluva Viljui asulakoha. Ta lõpetas Kiievi Riikliku Ülikooli ajaloo-filosoofiateaduskonna. 1965. aastal kaitses ta Novosibirskis NSV Liidu TA Siberi osakonna ajaloo, filoloogia ja filosoofia instituudis kandidaadiväitekirja "Древние культуры Верхнего Вилюя". 1984. aastal kaitses ta samas ajaloodoktori kraadi väitekirjaga "Ымыяхтахская культура Северо-Восточной Азии". Alates 1965. aastast oli ta juhtinud Prilenskoje arheoloogilise ekspeditsiooni erinevaid rühmi. 1972. aastal määrati ta NSV Liidu TA Siberi osakonna keele, kirjanduse ja ajaloo instituudi arheoloogialabori juhatajaks. Aastatel 1992–1994 käis ta USA ja Kanada ülikoolides (Bostoni, Washingtoni, Oregoni, Arkansase, Toronto ja Vancouveri ülikool) pidamas loenguid Kirde-Aasia arheoloogiast. Alates 2004. aastast oli ta Sahha TA arktilise arheoloogia ja inimese paleoökoloogia teaduskeskuse direktor. 2006 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi aukodanik 2009 – Venemaa Föderatsiooni teeneline teadustegelane 2010 – Sahha teaduste akadeemia kuldmedal Ta oli valitud Sahha teaduste akadeemia auliikmeks. Tema abikaas oli arheoloog Juri Motšanov. 1968: "Древние культуры Верхнего Вилюя". Москва, Наука 1980: "Ымыйахтахская культура Северо-восточной Азии". Новосибирск, Наука 1983: "Археологические памятники Якутии. Бассейны Алдана и Олекмы". Новосибирск, Наука (kaasautor) 1991: "Археологические памятники Якутии. Бассейны Вилюя, Анабара, Оленька". Новосибирск, Наука (kaasautor) Диринг-Юрях осиротел: Ушла из жизни Светлана Федосеева. 31. juuli 2017 akhalife.ruh Федосеева Светлана. ysia.ru Почетные члены академии. science.ykt.ru Федосеева Светлана Александровна. viperson.ru Указ Президента РФ от 08.09.2009 N 1021 «О награждении государственными наградами Российской Федерации» Состоялось годичное общее собрание. s-vfu.ru Здесь жили первобытные люди. 1. september 2011. dnevniki.ykt.ru Федосеева Светлана Александровна. viperson.ru Диринг-Юрях осиротел: Ушла из жизни Светлана Федосеева. 31. juuli 2017 akhalife.ru Ушла из жизни известный археолог Якутии Светлана Федосеева. 31.juuli 2017. yakutia.info Егор Борисов выразил соболезнования. 2. august 2017. glava.sakha.gov.ru
Kiir (Peterburi ajaleht)

Kiir oli revolutsiooniline, osaliselt eestikeelne ajaleht, mida anti välja 28. detsembrist 1906 kuni 9. märtsini 1907 Peterburis. Selle väljaandja oli Otto Peterson ja vastutav toimetaja H. Palson. Tegelikult toimetas lehte Peeter Speek. Kaastööd tegid Hans Pöögelmann ja teised sotsiaaldemokraadid. Ilmumissagedus oli 2 korda nädalas. Ajalehte tükiti Peterburis trükikojas Слово. Ajaleht suleti võimude poolt pärast 16. numbri konfiskeerimist. Ajalehel ilmusid lisaks järgmised lisad: "Kiire" teaduslik lisa – 1907 "Kiire" Nalja-osa – 1907. aasta nr 9 juurde, selle peamine kaasautor oli Eduard Vilde Endel Annus ja Tiina Loogväli (2002). Eestikeelne ajakirjandus 1766-1940 I osa. Tallinn: Eesti Akadeemiline Raamatukogu. Lk 288. Eesti Nõukogude Entsüklopeedia nr 3, lk 533 "Eesti rahvusbibliograafia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. juuli 2017. Vaadatud 28. juulil 2017. Eesti Entsüklopeedia
Jeeriko Pasun

Jeeriko Pasun / Luft, Schuft ja Ko oli huumoriajaleht, mis ilmus 1934. aastal Narvas. Seda andis välja Narva Kirjastusühisus. Toimetajad olid Juhannes Killip ja Randolph A. Hearst. Ilmus vaid üks number. ESTER
Kaja nalja ja pilke-lisa Siil

Kaja nalja ja pilke-lisa Siil oli huumoriajaleht, mis ilmus Narvas (jaanuar – detsember 1910) ajalehe Kaja lisana. Vastutav toimetaja ja väljaandja oli Tõnu Martin Franzdorf. Ilmus sagedusega 1 kord kuus. ESTER
Bolderāja II raudteejaam

Bolderāja II raudteejaam on raudteejaam Riia–Bolderāja raudteeliinil Riia linnas Spilve ja Kleisti asumi piiril. Jaam allub tänapäeval administratiivselt Bolderāja raudteejaamale. Jaam asub Riia keskraudteejaamast 13,8 km kaugusel. Jaamas on kaheksa teed. Tegemist on sorteerimisjaamaga. Jaam avati 10. veebruaril 2015. Samal ajal avati ka jaamast algav 8,5 kilomeetri pikkune harutee Daugava äärde uude kaubaterminali. Jaam rajatigi sealt ja Bolderājast saabuvate kaubavagunite sorteerimiseks ja rongide koostamiseks. RailWayz.info Daugavas kreisajā krastā atklāj jaunu staciju “Bolderāja 2” Latvijas Dzelzceļš Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Spilve raudteepeatus

Spilve raudteepeatus oli raudteepeatus Riias Riia–Bolderāja raudtee ääres. Peatus avati 1930. aastal. Algul kandis see lihtsalt nimetust "Pietura 10. km", ent peagi nimetati see ümber Spilve raudteepeatuseks. Peatus asus Nordeķi raudteepeatuse ja Bolderāja raudteejaama vahel. Pärast seda, kui Riia–Bolderāja raudteel reisiliiklus 1959. aastal lõpetati, suleti ka see peatus. Kui Bolderāja raudteejaam 1970. aastatel rekonstrueeriti, kujunes selle uueks asupaigaks just endise Spilve raudteepeatuse ala. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 59. lk. ISBN 978-9984-38-698-0 Peatus vanal kaardil
Skanste raudteepeatus

Skanste raudteepeatus oli raudteepeatus Riias Riia-Bolderāja raudtee ääres Daugavgrīvas. Peatus avati aastal 1873. Algselt kandis see Dinamünde peatuse või Ustdvinski platvormi nime, Skansteks nimetati peatus aastal 1919. Pärast Esimese maailmasõja lõppu kujunes reisirongide lõpp-peatuseks Bolderāja raudteejaam, see tõi kaasa ka peatuse sulgemise. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 59. lk. ISBN 978-9984-38-698-0 Peatus vanal kaardil
Daugavgrīva raudteejaam

Daugavgrīva raudteejaam oli raudteejaam Riias Riia-Bolderāja raudtee ääres Daugavgrīvas. Jaam oli varem selle raudtee lõppjaamaks. Jaam avati aastal 1873. Algselt kandis see Дамба-Гавань või Ostas Dambis. Aastal 1876 rajati sealt harutee laevatehase muulile. Daugavgrīva raudteejaama nime hakkas jaam kandma aastal 1919. Pärast Esimese maailmasõja lõppu kujunes reisirongide lõpp-peatuseks Bolderāja raudteejaam, see tõi kaasa jaama kujunemise raudteejaamaks. Seejärel valmisid haruteed sealse sadama piirkonda ja Daugava jõesuudmes paiknenud Läti sõjaväe rannakaitsepatareide juurde. Pärast Nõukogude võimu kehtestamist jaam suleti ja sealsed raudteed läksid Punaarmee käsutusse. Pärast Läti taasiseseisvumist on sealsed haruteed Bolderāja raudteejaama alluvuses T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 61. lk. ISBN 978-9984-38-698-0 Jaam vanal kaardil
Austraalia siiditerjer

Austraalia siiditerjer on Austraaliast pärinev koeratõug. Eesti Kennelliidu avaldatud standardis on koera kohta öeldud järgmist: "Julge ja väärikas kääbusterjer, seltsikoerana ei leidu talle võrdset." Pildid Kutsikas "Austraalia siiditerjer" (PDF). EKL. Vaadatud 24.08.2017.  Austraalia siiditerjer – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Austraalia siiditerjer koer.ee saidil
Hans Rainer Sepp

Hans Rainer Sepp (sündinud 9. septembril 1954, Rottenbuch) on saksa filosoof. Ta on tegelenud fenomenoloogiaga.
Bolderāja raudteejaam

Bolderāja raudteejaam on raudteejaam Riia–Bolderāja raudteeliinil Riia linnas Bolderājas. Bolderāja raudteejaamale alluvad tänapäeval administratiivselt ka Bolderāja II raudteejaam, Lāčupe raudteejaam, Iļģuciemsi raudteejaam ja Zasulauksi raudteejaam. Jaam asub Riia keskraudteejaamast 16 km kaugusel. Jaamas on neli teed. Tegemist on kaubajaamaga. Jaam avati aastal 1873. Tol ajal oli see Riia raudteejaama järel suuruselt teine raudteejaam Lätis. Aastal 1884 valmis esimene harutee, mis teenindas kohalikku saekaatrit, ühtlasi ka Hertwigi leivavabrikut. Hiljem valmisid haruteed ka raudtee saekaatri, vineerivabriku, keraamikatehase, silikaattelliseid valmistava vabriku ja gaasihoidla juurde. Enne Esimest maailmasõda järgnes jaamale Skanste raudteepeatus, sõja järel kujunes jaam reisirongiliikluse lõppjaamaks. Teise maailmasõja järel põles vana jaamahoone maha, selle funktsioone asus täitma endine pagasi hoiuruum. Aastal 1954 lõpetati ka Riia ja Bolderāja vaheline reisirongiliiklus. Vanadest jaamahoonetest on säilinud vaid rohtukasvanud perroon. 1970. aastatel ehitati vanast jaamast 1,7 kilomeetrit Riia poole endise Spilve raudteepeatuse kohale uued jaamahooned. Kui aastal 2015 avati 8,5 kilomeetri pikkune harutee Daugava äärde uude kaubaterminali, siis valmis ka seda Bolderāja raudteejaamaga ühendav harutee, ühtlasi valmis harutee alguse juurde uus rongide koostamiseks mõeldud Bolderāja II raudteejaam. RailWayz.info T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 59. lk. ISBN 978-9984-38-698-0 Daugavas kreisajā krastā atklāj jaunu staciju “Bolderāja 2” Latvijas Dzelzceļš Rekonstruēs dzelzceļa sliežu ceļus Krievu salā un būvēs jaunu preču staciju Bolderājā Fotod jaama kohta portaalis Draugiem.lv Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil
Emine Gülbahar Hatun

Emine Gülbahar Hatun (1432 – 1492) oli Osmanite riigi sultani Mehmed II naine ja sultan Bayezid II ema.
Gülbahar Hatun

Gülbahar Hatun (osmantürgi keeles: کل بهار خاتون, tuntud ka: Ayşe Hatun, u 1453 – u 1505) oli sultan Bayezid II naine ja Selim I ema. Tema pojapoeg oli sultan Suleiman I. Ta abiellus 1469. aastal. Selim sündis 1470. aastal. Pärast Mehmed II surma 1481. aastal kolis Bayezid II koos perega Konstantinoopoli, kus temast sai uus Türgi sultan. 1495. aastal saadeti Selim Trabzoni piirkonna asevalitsejaks ning tema ema läks temaga kaasa. Gülbahar Hatun suri Trabzonis, kuhu rajati 1514. aastal tema mälestuseks mošee.
Danyangi-Kunshani sild

Danyangi-Kunshani sild on 164,8 km pikkune sild Ida-Hiinas Jiangsu provintsis. Danyangi Kunshaniga ühendav viadukt asub Pekingit Shanghaiga ühendaval 1317 km pikkusel raudteeliinil ja kulgeb Jangtse deltas rööpselt jõega. Ekspressrongide liikluseks kavandatud trass avati ametlikult 2011. aasta 30. juunil. Sild kanti 2011. aasta juunis Guinnessi rekordite raamatusse maailma pikima sillana. Samal liinil asuv Tianjini sild on kirjas pikkuselt teise sillana. "12 Longest Bridges In The World" [12 pikimat silda maailmas] (inglise). Wonders World. 05.05.2013. Vaadatud 28.07.2017. Brown, Ian (27.06.2012). "The World's Longest Bridge" [Maailma pikim sild] (inglise). Google Sightseeing. Vaadatud 28.07.2017. Chris Buckley (10.06.2017). "China's New Bridges: Rising High, but Buried in Debt China has built hundreds of dazzling new bridges, including the longest and highest, but many have fostered debt and corruption". Chishi, Hiina: New York Times. Lk A6. Originaali arhiivikoopia seisuga 10.06.2017. "Longest bridge" [Pikim sild] (inglise). Guinnessi rekordite raamat. Vaadatud 28.07.2017.
Siidisellid

Siidisellid oli huumoriajaleht, mis ilmus 20. veebruaril 1937 Tallinnas. Väljaandja oli tekstiilivabriku Eestisiid töölis-ametnike ring "Estar". Vastutav toimetaja oli Georg Hagi, väljaanne trükiti Tallinnas J. ja A. Paalmanni trükikojas. Ajalehte ilmus ainult üks number ja selle hind oli 10 senti. Järgmine number avaldati 1938. aastal juba nimega Restid ja Kupongid. ESTER "Eesti rahvusbibliograafia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuli 2017. Vaadatud 28. juulil 2017. Digar - Siidisellid
Restid ja kupongid

Restid ja kupongid oli huumoriajaleht, mis ilmus 6. märtsil 1938 Tallinnas. Osa ajalehest oli vene keeles. Ajalehe varasem pealkiri oli Siidisellid. Väljaandja oli tekstiilivabriku Eestisiidi töölisametnike ring Estar. Vastutav toimetaja oli O. Guščik. Ajalehte trükiti Tallinnas trükikojas Libris. Ilmus ainult 1 number. ESTER
Naerev Narva

Naerev Narva (alapealkirjaga "Erapooletu veste- ja naljaleht nr. 2") oli huumoriajaleht, mis ilmus alates märtsist 1931 Narvas. Väljaandja ja vastutav toimetaja oli Ervin Martinson. Ajalehte trükiti Narvas "O. Nieländer" trükikojas. "Eesti rahvusbibliograafia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuli 2017. Vaadatud 28. juulil 2017.
2018. aasta spordis

Siin on loetletud 2018. aastal toimunud spordiüritusi. 22.–28. jaanuar – laskesuusatamise Euroopa meistrivõistlused Ridnaun-Val Ridanna 9.–25. veebruar – taliolümpiamängud Pyeongchang 2.–4. märts – kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused Birmingham 4.–15. aprill – Rahvaste Ühenduse mängud Gold Coast 4.–20. mai – jäähoki maailmameistrivõistlused  Taani 14. juuni – 15. juuli – jalgpalli maailmameistrivõistlused  Venemaa 16.–21. juuni – vehklemise Euroopa meistrivõistlused  Serbia 19.–27. juuli – vehklemise maailmameistrivõistlused  Hiina 30. juuli – 12. august – purjetamise maailmameistrivõistlused Århus 7.–12. august – kergejõustiku Euroopa meistrivõistlused Berliin 15. august – UEFA Superkarikas 2018 Tallinn 18. august – 2. september – Aasia mängud Jakarta ja Palembang 22.–30. september – naiste korvpalli maailmameistrivõistlused  Hispaania 1.–12. oktoober – noorte suveolümpiamängud Buenos Aires 22.–28. oktoober – maadluse maailmameistrivõistlused Budapest 28. november – 16. detsember – maahoki maailmameistrivõistlused  India
Barcelona mammutimuuseum

Barcelona mammutimuuseum (katalaani keeles Museu del Mamut; hispaania keeles Museo del Mamut de Barcelona) oli paleontoloogiamuuseum Barcelonas, mis tutvustas Jääaja loomastikku (mammut, karvane ninasarvik, ürgpiison, tarvas jt). Muuseum avati 2010. aastal ja suleti finantsiliste raskuste tõttu 2016. aasta oktoobris. Muuseum asus Barcelona vanalinna gooti kvartalis, hoones, mis on arhitektuurimälestis. Muuseumi ekspositsioon oli valmistatud rikkaliku paleontoloogilise kollektsiooni põhjal, mis oli hangitud ekspeditsioonides Ameerikas, Kanadas, Tšuktšimaal ja Jakuutias. Музей мамонта в Барселоне. museomamut.com El Museu del Mamut ven, ara, ullals per Wallapop. cat.elpais.com Museo del Mamut de Barcelona. museomamut.com
Koidula (Kemerovo oblast)

Koidula (vene keeles Кайдулы Kaidulõ) on eesti küla Kemerovo oblastis Venemaal. Q126959464 Jaanus Piirsalu, Siberi Koidula küla saadab Eestisse kolm sõnumit, Postimees, 28. juuli 2017.
Jurjevka (Kemerovo oblast)

Jurjevka ehk Jurjev on eesti küla Kemerovo oblastis Venemaal. Q126959464 Jaanus Piirsalu, Siberi Koidula küla saadab Eestisse kolm sõnumit, Postimees, 28. juuli 2017.
Ping

See artikkel räägib tehnika mõistest. Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Ping (täpsustus). Pinguks nimetatakse võlli ja ava mõõtmete vahet enne koostamist, kusjuures pingu puhul on ava väiksem kui võll. Suurema läbimõõduga võll tavaliselt pressitakse avasse. Väikeste jõudude korral toimub metalli elastne deformeerimine. Selle tulemusena venib ava veidi suuremaks ja võll surutakse pisut peenemaks. Jõudude lakkamisel võtavad ava ja võll oma esialgsed mõõtmed tagasi. Niimoodi hüdraulilise pressi all kokkusurutud ava ja võll püüavad jõu lakkamisel oma mõõtmeid taastada: ava tahab minna väiksemaks, võll suuremaks ja sel moel suruvad end tugevalt kokku pinguga liiteks. Mida suurem on läbimõõtude vahe enne koostamist, seda suurem ping saadakse. Kokkupressimisel tuleb vaid jälgida, et avaga detail ei puruneks. Tugevamad pressistud saadakse termiliselt. Ava kuumutatakse, mille tagajärjel ta suureneb ja siis asetatakse või pressitakse sinna sisse võll. Kui ava jahtub toatemperatuurini, siis tõmbub ta võlli peale veelgi kõvemini kinni. Teine võimalus on võlli külmutamine. Seda tehakse vedelates gaasides. Selle tagajärjel kokkutõmbunud võll kas asetatakse või pressitakse avasse ja kui võll kuumeneb toatemperatuurini, paisub ta avasse veelgi tugevamini kinni. Mait Purde "Täpsustehnika" Tallinn 2002 Lõtk Pinguga liide Täpsus masinaehituses
Kazatšje

Kazatšje (jakuudi keeles Хаһаачыйа; vene keeles Казачье) on küla Venemaal Sahha Vabariigi Ust-Janski ulussis, Kazatšje naslegi halduskeskus. Kazatšje on Kazatšje naslegi (külaasunduse) ainus asula, asub Kirde-Jakuutias põhjapolaarjoonest põhja pool Jana jõe paremal kaldal. Kazatšje jääb ulussi halduskeskusest Deputatskist 213 km loode suunas ja vabariigi pealinn Jakutskist enam kui 1600 km kirde suunas. Laptevite mere rannikule jääb asulast 140 km. Kazatšje on elanike arvult ulussi suuruselt teine asula. Küla elanike arv on 1367 (2010). Külas on jõekai, põhjapõdrakasvatusmajand, jaoskonnahaigla, kultuurimaja, raamatukogu, keskkool (310 õpilasega), spordisaal, muusikakool, diiselelektrijaam, hoiukassa, apteek, leivaküpsetuse töötuba, tuletõrjeüksus, eraettevõtted ja mitu kauplust. Ulussikeskusega toimib kopteriühendus. Põhiline majandustegevus on põhjapõdrakasvatus ja kalapüük. Küla jääb lähisarktilisse kliimavöötmesse. Küla jääb igikeltsa alale. Küla asustasid 1636. aastal vene kasakad. Kazatšje oli lähtepunktiks Jakov Sannikovi, Eduard Tolli ja Aleksandr Koltšaki ekspeditsioonidele. Казачье. old.sakha.gov.ru Численность населения. Venemaa statistikaandmed 2010 Sahha osas. sakha.gks.ru Казачье. old.sakha.gov.ru
Tianjini sild

Tianjini sild on 113,7 km pikkune sild Hiinas Hebei provintsis ja Tianjin Shis. Langfangi ja Qingi maakonna vaheline viadukt asub Pekingit Shanghaiga ühendaval 1317 km pikkusel raudteeliinil. Kiirrongide liikluseks kavandatud trass avati ametlikult 2011. aasta 30. juunil. Tianjini sild kanti Guinnessi rekordite raamatusse maailma pikkuselt teise sillana, samal raudteeliinil asub ka maailma pikim, Danyangi-Kunshani sild. Longest bridge, Guinness World Records. Last accessed July 2011.
Ayşe Hafsa Sultan

Ayşe Hafsa Sultaana Ayşe Hafsa Sultaana (5. detsember 1479 – 19. märts 1534) (osmantürgi keeles: حفصہ سلطان) oli Selim I naine ja Suleiman I Toreda ema. Ta oli aastatel 1520–1534 esimene Valide Sultaana ja üks mõjukamaid isikuid Osmanite riigis.
Ewald von Stackelberg

Ewald Otto Alexander von Stackelberg (Venemaal tuntud kui Evald Antonovitš, vene keeles Эвальд Антонович Штакельберг) (9. veebruar 1847 Putkaste mõis – 29. august 1909 Putkaste mõis) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi mereväelane (viitseadmiral), vabahärra. Pärines nimekast baltisaksa põlisaadlisuguvõsast. Ta oli Putkaste mõisniku vabahärra Otto Alexander von Stackelbergi (1812–1887) ja tema abikaasa Katharina Johanna von Breverni (1816–1887) neljas laps. Hariduse omandas Šveitsis Genfis. 1866. aastal astus Venemaa mereväeteenistusse. 1871. aastal lõpetas mereväe kadetikorpuse ja 1876. aastal miiniohvitseri klassi (selles koolitati mereväeinsenere). 1877−1878 osales ta Vene-Türgi sõjas, kus teda autasustati kahe ordeniga. Aastal 1886 oli ta korveti Askold, 1886–1889 fregati General-Admiral ja seejärel taas Askoldi vanemohvitser. 1890. aastal anti tema juhatuse alla kahuripaat Groza ja seejärel kuni 1893 Gremjaštši. 1893–1894 oli ta õppelaeva Skobelev komandör. 1. järgu kapteniks ülendatuna oli ta 1896–1902 keiserliku jahi Poljarnaja Zvezda komandör. 1901. aastal ülendati ta kontradmiraliks ja 1902. aastal sai ta Venemaa Vaikse ookeani eskaadri nooremflagmaniks. Samal ametikohal oli ta aastast 1904 1. mereväedivisjonis ja aastast 1905 Balti laevastikus. 1907. aastal ülendati viitseadmiraliks ja temast sai Vaikse ookeani eskaadri juhataja. Läks 1908. aastal erru. Püha Vladimiri ordeni IV klass Püha Stanislavi ordeni II klass Püha Stanislavi ordeni I klass (1903) Püha Anna ordeni I klass (1907) Taani Dannebrogi ordeni II klass Preisimaa Punase Kotka ordeni II klass Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Bd I. Görlitz 1930, lk 321. [1] Lenz, Wilhelm. Deutschebaltisches biographisches Lexikon 1710-1960. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1970, lk 747. Lenz, Wilhelm. Deutschebaltisches biographisches Lexikon 1710-1960. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1970. Lk 747. Erik Amburgeri andmebaas. Nr 78376 Ewald von Stackelberg veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Lübecki aukodanike loend

Lübecki aukodanike loend sisaldab inimesi, kes on valitud Lübecki hansalinna aukodanikeks. Loend sisaldab kahte 1913. aastal Lübeckiga liidetud Travemünde aukodanikku. Poliitilistel põhjustel on aukodanikuks valimine tühistatud viiel juhul. 1835 James Colquhoun 1838 George Michael Gramlich 1850 August Friedrich Bloch 1862 Per Gustav Nylén 1863 Vincent Rumpff 1868 Emanuel Geibel 1871 Otto von Bismarck, Helmuth Karl Bernhard von Moltke 1876 (Travemünde aukodanik) Andreas Conrad Leyding 1879 Johann Heinrich Thöl 1890 (Travemünde aukodanik) Hermann Fehling 1898 Alfred von Waldersee 1917 Paul von Benckendorff und von Hindenburg 1927 Emil Ferdinand Fehling 1933 Adolf Hitler (tühistatud 1946) 1937 Wilhelm Frick, Hermann Göring, Alfred Rosenberg (kõigil tühistatud 1946) 1950 Carl Jacob Burckhardt 1951 Georg Kalkbrenner (tühistatud 2015) 1955 Thomas Mann 1972 Willy Brandt 1982 Rodolfo Groth, Heinrich Dräger 1987 Felix F. Carlebach 2006 (postuumselt) Hans Blumenberg
1 (Szczecini trammiliin)

1. trammiliin on Szczecini trammiliin, mis teenindab reisijaid liinil Głębokie – Potulicka. Liin avati 1905. aastal marsruudil Westend – Lastadie. 1905–1909 sõitis liinil Westend – Lastadie, marsruudil Westend – Falkenwalderstrasse – Berlinertor – Breitestrasse – Untere Schulzenstrasse – Königstrasse – Splittstrasse – Hansabrücke – Grosse Lastadie – Lastadie. 1927–1945 sõitis liinil Radrennbahn – Flughafen. Kuni 1947. aastani liikus marsruudil Brama Portowa – al. Wojska Polskiego – Tor Kolarski. Kuni 1955. aastani liikus marsruudil Potulicka – Potulicka – Narutowicza – 3-go Maja – Brama Portowa – Wojska Polskiego – Zajezdnia Pogodno 1996 kuni tänaseni sõidab liin nr. 1 marsruudil Potulicka – Narutowicza – 3-go Maja – Niepodległości – Plac Żołnierza – Matejki – Piłsudskiego – Plac Szarych Szeregów – Wojska Polskiego – Głębokie. Trammiliiklus Szczecinis Szczecini ühistranspordiliinid Szczecin mike_1994. "Linia 1: Potulicka – Głębokie" (poola). mkm.szczecin.pl. Vaadatud 29. juuli 2017. Kajetan Szmuciński Tramwaje w Szczecinie we trzynastu księgach prozą (beerware) mike_1994. "Linia 1: Potulicka – Głębokie" (poola). mkm.szczecin.pl. Vaadatud 29. juuli 2017. Zarząd Dróg i Transportu Miejskiego w Szczecinie. "Informacje o linii 1" (poola). zditm.szczecin.pl. Vaadatud 29. juuli 2017. Szczecini trammipargi koduleht Pildigalerii