laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Orbrida

Orbrida on tekstilõigu üksik eraldiseisev rida lehekülje alguses või lõpus. Vastavalt on tegemist ülemise või alumise orbreaga: ülemine orbrida ehk ülaorb on lõigu viimane rida, mis viiakse üle järgmise veeru või lehekülje algusse, kus ta jääb üksi; alumine orbrida ehk alaorb on lõigu esimene rida, mis jääb üksi veeru või lehekülje lõppu. Küljendamisel peetakse selliste ridade teket esteetiliseks veaks, sest nad mõjuvad häirivalt lugemisrütmile ja küljendipildile. Tekstitöötlus "ISO/IEC 2382-23 (Tekstitöötlus)". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. detsember 2016. Vaadatud 17. detsembril 2016.
Ted 2

"Ted 2" on aastal 2015 valminud Ameerika Ühendriikide komöödiafilm Johnist (Mark Wahlberg) ja tema sõbrast, rääkivast karust, kes elavad Bostonis. See on järg 2012. aasta filmile "Ted". Filmi režissöör on Seth MacFarlane. Mark Wahlberg – John Bennett Seth MacFarlane – Ted Clubber-Lang Amanda Seyfried – Samantha Leslie Jackson Jessica Barth – Tami-Lynn McCafferty Giovanni Ribisi – Donny Morgan Freeman – Patrick Meighan John Slattery – Shep Wild Patrick Warburton – Guy Michael Dorn – Rick Bill Smitrovich – Frank Cocoa Brown – Joy John Carroll Lynch – Tom Jessup Ron Canada – Judge Matheson Jessica Szohr – Allison Jay Patterson – Karl Jackson Tara Strong – Tedi "I Love You" hääl Sam J. Jones – tema ise Sebastian Arcelus – Dr. Ed Danzer Maggie Geha – medõde Tom Brady – tema ise Dennis Haysbert – viljakusraviarst Taran Killam – tema ise Jimmy Fallon – tema ise Jimmy Kimmel – tema ise Jay Leno – tema ise Bill Maher – tema ise Kate McKinnon – tema ise Bobby Moynihan – tema ise David Hasselhoff – tema ise Liam Neeson – Trix Customer Lenny Clarke – Cop Patrick Stewart – jutustaja Curtis Stigers – laulja pulmas Nana Visitor – adopteerimistöötaja Ralph Garman – Stormtrooper Jack Knight – Todd Kidder
Mirabeli senjööria

Mirabeli senjööria (prantsuse keeles Seigneurie de Mirabel) oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. Selle senjöör oli Jaffa ja Ashkeloni krahvi vasall. Ristisõdijad vallutasid Mirabeli kindluse esimesel kümnendil pärast Esimest ristisõda ja see liideti Jaffa krahvkonnaga. Pärast Jaffa krahvi Hugues II mässu anti see Ibelini Barisanile, kelle järeltulijad seda edaspidi valdasid. Ehkki õiguslikult oli tegemist eraldiseisva lääniga, oli see väga tihedalt seotud Ibelini senjööriaga. 1187. aastal vallutas selle Egiptuse sultan Salah ad-Din ja see ühendati Aijubiidide valdustega. 1135–1151 Ibelini Barisan (Balian) (surn. 1151) 1151–1186 Ibelini Baudouin (surn. 1187) 1186–1187 Ibelini Thomas (surn. 1188) 1187 Egiptuse Aijubiidide valdus
Ibelini senjööria

Ibelini senjööria (prantsuse keeles Seigneurie d’Ibelin) oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. Selle senjöör oli Jaffa ja Ashkeloni krahvi vasall. Ibelini kindluse rajas Jeruusalemma kuningriigi kaitseks kuningas Foulques. Ashkelon jäi kuni 1153. aastani Egiptuse Fatimiidide kätte ja nad ründasid sealt igal aastal kuningriigi alasid. Rajatud kindlus pidi selle ohu tõrjuma. 1141. aastal anti senjööria Ibelini Barisanile tasuks lojaalsuse eest Jaffa krahvi Hugues II mässu ajal. Valdus jäigi tema järeltulijatele ja lääni järgi sai nende suguvõsa ka oma nime. 1187. aastal vallutas selle Egiptuse sultan Salah ad-Din ja see ühendati Aijubiidide valdustega. 1141–1151 Ibelini Barisan (Balian) (surn. 1151) 1151–1170 Ibelini Hugues (surn. 1170) 1170 Ibelini Baudouin (surn. 1187) 1170–1187 Ibelini Balian (surn. 1193) 1187 Egiptuse Aijubiidide valdus
Jalgrattasport 1976. aasta suveolümpiamängudel

Jalgrattasport 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis hõlmas võistlusi 18.–26. juulini. Olümpiavõitja 1972: Daniel Morelon (Prantsusmaa). 25 võistlejat. Olümpiarekord: Pierre Trentin (Prantsusmaa) 1.03,91 (1968). Olümpiavõitja 1972: Niels Fredborg (Taani) 1.06,44. 30 võistlejat. Olümpiarekord: Xaver Kurmann (Šveits) 4.39,42 (1968). Olümpiavõitja 1972: Knut Knudsen (Norra) 4.45,74. 25 võistlejat. Olümpiarekord: Saksa FV 4.15,76 (1968). Olümpiavõitja 1972: Saksa FV 4.22,14. 16 meeskonda. Olümpiavõitja 1972: Hennie Kuiper (Holland) 4:14.37. 180,6 km, 14 riiki. 134 võistlejat. Olümpiavõitja 1972: NSV Liit 2:11.17,8. 102,5 km. 28 meeskonda.
Millennium Stadium

Millennium Stadium (kõmri keeles Stadiwm y Mileniwm), praegu tuntud sponsornimega kui Principality Stadium (kõmri keeles Stadiwm Principality) on Walesi rahvusstaadion, mis asub Cardiffis. Walesi ragbi- ja jalgpallikoondised mängivad seal oma kodumänge. UEFA Meistrite Liiga 2016/17 finaal toimub sellel staadionil 3. juunil 2017.
Aleksis Kivi auhind

Aleksis Kivi auhind on Soome Kirjanduse Seltsi (SKS) elutööpreemia soomekeelse ilukirjanduse toetuseks. Aastal 2013 oli auhinna suurus 15 000 eurot, 2023. aastal 25 000 eurot. Soome Kirjanduse Seltsi auhinnad ja abirahad (soome keeles)
Maroni senjööria

Maroni senjööria (prantsuse keeles Seigneurie de Maron) oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. Selle senjöör oli Toroni senjööri vasall. Maron kuulus Toroni koosseisu kuni aastani 1229, mil see loovutati Saksa Ordule. Viimane loobus vastutasuks oma nõudlusesest Toronile.
Chastel Neufi senjööria

Chastel Neufi senjööria (prantsuse keeles Seigneurie de Chastel Neuf) oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. Selle senjöör oli Toroni senjööri vasall. Chastel Neufi kindluse (ladina keeles Castellum Novum) lasi ehitada Galilea vürst Saint-Omeri Hugues 1105. aasta paiku. 1157. aastal andis Toroni senjöör Onfroy II pool linnusest hospitaliitidele, et nad võtaksid selle kaitsmise enda õlule. 1167. aastal vallutas kindluse Aleppo ja Damaskuse emiir Nur ad-Din Zengi, kes selle lammutas. Chastel Neuf langes aga tagasi Toroni senjööri kätte ja seda hakati taastama. Kui Toroni Onfroy IV kihlus Jeruusalemma kuninga Baudouin IV õe Isabelle’iga, langes valdus kuningale. 1186. aastal andis kuningas selle Courtenay Joscelin III-le. 1187. aastal vallutas kindluse Salah ad-Din. Ehkki see tagastati 1190. aastal pärast oma naisest lahutamist nominaalselt Onfroy IV-le tagasi, jäi see Egiptuse kontrolli alla. 1222. aastal purustas linnuse Damaskuse valitseja al-Mu’azzam. Ristisõdijad said valduse tagasi 1241. aastal, kuid 1266. vallutas selle Egiptuse sultan Baibars I. https://web.archive.org/web/20161220190015/http://erenow.com/postclassical/crusades/194.html (külastatud 17. detsembril 2016)
Elmer Diktonius

Elmer Rafael Diktonius (20. jaanuar 1896 Helsingi – 23. september 1961 Kauniainen) oli soomerootsi luuletaja, proosakirjanik ja helilooja. Elmer Diktonius oli pärit rootsikeelsest perekonnast, kuid ta käis soomekeelses koolis ja oli kakskeelne. 1915–1919 õppis ta Helsingi Muusikainstituudis. 1919. aasta augustist kuni 1920. aasta septembrini teenis ta sõjaväes. 1920. aastal jõudsid avalikkuse ette Diktoniuse modernistlikud laulud, mis aga ei leidnud muusikakriitika poolehoidu. Diktoniuse esimene raamat "Min dikt" ('Minu luule') ilmus 1921. aastal ja koosned suuremas osas aforismidest. Aastatel 1921–1922 tegi ta kaastööd ajalehele Arbetarbladet. Diktoniuse teine luulekogu "Hårda sånger" ('Karmid laulud') ilmus 1922. aastal. Laiemalt tuntuks sai ta oma kolmanda luulekoguga "Brödet och elden" ('Leib ja tuli') (1922). 1927. aastal avaldatud luulekoguga "Stenkol" ('Kivisüsi') sai ta Rootsiski tuntuks noore vasakpoolse poeedina. 1930. aastal järgnes luulekogu "Stark men mörk" ('Tugev, kuid tume'). Diktonius oli ka üks aastatel 1928–1929 ilmunud kirjandusajakirja Quosego asutajaid. Diktonius oli 1920. aastate–1930. aastate soomerootsi modernistliku luule üks juhtivamaid autoreid ja ideolooge. Elmer Diktoniuse ainus romaan on 1932. aastal ilmunud "Janne Kubik". Eksperimentaalse romaani kulminatsiooniks on 1918. aasta sündmused Soomes. Kaheköiteline novellikogu "Medborgare i republiken Finland" ('Kodanikud Soome Vabariigis') ilmus 1935. ja 1940. aastal. Viimane luulekogu, mille Diktonius ise avaldas, oli "Novembervår" ('Novembrikevad') (1951). Eesti keeles on 1968. aastal ilmunud Elmer Diktoniuse luule- ja aforismivalimik "Maine hellus". Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule. Elmer (Rafael) Diktonius (1896-1961) authorscalendar.info Elmer Diktonius, 1896–1961 Svenskt översattarlexikon [http://www.kiiltomato.net/elmer-diktonius-janne-kubik/ Sommarklassikern: Ett träsnitt i ord Malin Slotte, 28.7.2002] kiiltomato.net DIKTONIUS, Elmer (1896–1961) Författare, tonsättare Biografiskt lexikon för Finland
Esimene oopiumisõda

Esimene oopiumisõda (tuntud ka kui Oopiumisõda ja Inglise-Hiina sõda) oli Ühendkuningriigi ja Hiina Qingi riigi vaheline sõda aastatel 1839–1842, mille ajendiks sai riikidevaheline vaidlus diplomaatiliste suhete, rahvusvahelise kaubanduse ja välismaalaste jurisdiktsiooni üle Hiinas. 17. ja 18. sajandil Euroopas kasvanud nõudlus Hiina kaupade (eelkõige siidi, portselani ja tee) järele viis kaubandusbilansi tasakaalust välja, kuna Hiinas praktiliselt puudus turg Lääne kaupadele. Hiina majandus oli suuresti eneseküllane ning eurooplasi ei lubatud riigi siseprovintsidesse. Seetõttu liikus Euroopa hõbe Hiinasse, kus 18. sajandi keskel juurutatud Kantoni süsteem piiras merekaubanduse Cantoni (tänase Guangzhou) sadama ning Kolmeteistkümne Faktooria Hiina kaupmeestega. Analoogne monopol Briti kaubanduses kuulus Briti Ida-India Kompaniile, mis hakkas müüma oma India istandustes kasvatatud oopiumi hõbeda eest teiste riikide kaupmeestele. Seejärel hakati oopiumi vedama Hiina rannikule ja müüma kohalikele vahendajatele, kes seda Hiina sisemaal edasi müüsid. Hõbeda väljavool ja oopiumisõltlaste arvu kasv ärritasid Hiina ametnikke. 1839. aastal keeldus keiser Daoguang oopiumi legaliseerimast ja maksustamast ning määras asekuninga Lin Zexu oopiumikaubandust lõpetades probleemi lahendama. Lin konfiskeeris umbes 20 000 kasti oopiumit (ligikaudu 1210 tonni) ilma kompensatsiooni pakkumata, tõkestas kaubanduse ja sulges välismaised kaupmehed neile määratud kvartaleisse. Ehkki Briti valitsus ei eitanud ametlikult Hiina õigust kontrollida narkootikumi sissevedu, protesteeris siiski ootamatu konfiskeerimise vastu ning kasutas oma mereväge ja tulejõudu, et Hiinat kiirelt ja otsustavalt lüüa; hiljem hakati seda taktikat nimetama "suurtükilaevadiplomaatiaks" või "suurtükipaadidiplomaatiaks" (gunboat diplomacy). 1842. aastal sõlmitud Nankingi rahuleping, esimene reast lepinguist, mida hiinlased hakkasid hiljem nimetama ebavõrdseteks rahudeks, andis Suurbritannia valdustele Hiinas puutumatuse ja ekstraterritoriaalsuse, avas kaubanduseks viis lepingusadamat ja kohustas Hiinat andma brittide käsutusse Hongkongi saare. Leping ei rahuldanud siiski Briti soove kaubanduses ja diplomaatias ning viis Teise oopiumisõja puhkemiseni (1856–60). Hiina ajalookirjanduses peetakse Esimest oopiumisõda Hiina tänapäevase ajaloo algustähiseks. Taipingi ülestõus Teine oopiumisõda Niani ülestõus Tunganite ülestõus Martin 1847, lk. 80–82. Le Pichon 2006 lk. 36–37. Tsang 2007, lk. 3–13, 29. Farooqui, Amar (March 2005). Smuggling as Subversion: Colonialism, Indian Merchants, and the Politics of Opium, 1790–1843. Lexington Books. ISBN 0-7391-0886-7. Tsang 2007, lk. 29 Tsang, Steve (2007). A Modern History of Hong Kong. I.B.Tauris. ISBN 1-84511-419-1. Martin, Robert Montgomery (1847). China: Political, Commercial, and Social; In an Official Report to Her Majesty's Government. Volume 2. London: James Madden. Le Pichon, Alain (2006). China Trade and Empire. Oxford University Press. ISBN 0-19-726337-2.
Faina Melnik

Faina Melnik (abielus Faina Veleva-Melnik; 9. juuni 1945 – 16. detsember 2016 Moskva) oli Ukraina päritolu Nõukogude Liidu kettaheitja, olümpiavõitja. Faina Melnik sündis Bakotas juudi perekonnas. 1971. aasta Euroopa meistrivõistlustel Helsingis heitis ta viimases voorus maailmarekordi 64.22 ja võitis kuldmedali. Aasta hiljem võitis ta kuldmedali ka suveolümpiamängudel Münchenis. Tema parim heidetud tulemus 66.62 oli ühtlasi ka olümpiarekord. 1973. aasta suveuniversiaadil võitis ta kuldmedali tulemusega 64.54. 1974. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas kaitses ta oma võitu, kui tuli teist korda Euroopa meistriks. Parimal katsel heitis ta 69.00 ja edestas seejuures teise koha saanud rumeenlannat Argentina Menist enam kui nelja meetriga. Melnik oli esimene naiskettaheitja, kes heitis üle 70 meetri. See juhtus 20. augustil 1975 Zürichis, kui ta heitis ketast 70.20. Viimast korda parandas ta maailmarekordit 24. aprillil 1976 Sotšis, kui heitis 70.50. Kokku parandas ta maailmarekordit 11 korral, rohkem kui keegi teine sellel alal suutnud on. Melnikule kuulus maailmarekord 12. augustist 1971 kuni 23. septembrini 1972, kui selle ületas Argentina Menis. 25. mail 1973 ületas ta Menise tulemuse uuesti. Maailmarekord oli Melniku nimel kuni 12. augustini 1978, kuni selle ületas sakslanna Evelin Jahl. Ta saabus favoriidina ka 1976. aasta suveolümpiamängudele Montréalis, kuid pidi tulemusega 66.40 leppima neljanda kohaga. Montréalis tegi ta kaasa ka kuulitõukevõistluse ja sai seal kõrge 10. koha. 1978. aasta Euroopa meistrivõistlustel Prahas sai ta 62.30-ga viienda koha. 1980. aasta suveolümpiamängudel Moskvas ta eelringist edasi ei pääsenud, kuid heitis nädal pärast olümpiat 6. augustil Donetskis ketast 69.60, mis on üle 35-aastaste maailmarekordina tema nimel siiani. Pärast sportlaskarjääri lõppu tegutses Melnik treenerina. Ta juhendas teiste seas 1988. aastal Seoulis kuulitõukes olümpiavõitjaks tulnud Natalja Lissovskajat ja neli aastat hiljem Barcelonas samal alal võidutsenud Svetlana Kriveljovat. Faina Melnik oli abielus bulgaaria kettaheitja Velko Veleviga. Abielu lahutati. Aastatel 1977–1979 kandis Melnik oma abikaasa järgi perekonnanime Veleva. Melnik suri 2016. aasta 16. detsembril 71-aastaselt. Ta on maetud Moskva Trojekurovo kalmistule. "Andmed Sports-reference.com andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. august 2011. Vaadatud 18. detsembril 2016. "Kettaheite olümpiavõitja suri 71 aasta vanusena". Sport ERR. 18. detsember 2016. Vaadatud 20.12.2016 Faina Melnik Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Faina Melnik veebisaidil Olympedia (inglise)
Etioopia riigipeade loend

Etioopia riigipeade loend esitab nimestiku Etioopia keisritest, sõjaväelistest valitsejatest ja presidentidest alates Saalomoni dünastia tõusmisest Etioopia troonile 1270. Etioopia aladel eksisteeris iseseisev Aksumi kuningriik juba alates 5. sajandist e.m.a, kuid valitsejate kohta enne 13. sajandit puuduvad täpsed andmed. Legendaarne valitseja Menelik I olevat Etioopias juba valitsenud aastal 1000 e.m.a. Keisri ametlik tiitel oli "kuningate kuningas" (nəgusä nägäst), mida eesti keeles lühendatult ja mugandatult on kasutatud kujul "neegus". Suurel osal keisritest olid eraldi sünni- ja trooninimi: tabelis on sel juhul ära toodud esikohal kasutatavam nimi ja sulgudes koos vastava märkega vähem kasutatav nimi. Kaldkirjas on esitatud regentide, vastukeisrite ja dünastiasse mittekuulunud keisrite nimed. Peale keiser Haile Selassie I kukutamist 12. septembril 1974 läksid riigipea kohustused üle Ajutise Sõjaväelise Administratiivnõukogu esimehele. Amha Selassie I kuulutati Administratiivnõukogu poolt kuningaks, kuid ta keeldus valitsemast ja 21. märtsil 1975 likvideeriti monarhia lõplikult. 10. septembril 1987 jõustus Etioopia uus põhiseadus. Sellest ajast alates täidab riigipea rolli vaatamata riigi nime ja põhiseaduste korduvale muutumisele president. Etioopia Etioopia valitsusjuhtide loend [1] [2]
Helsingi Ülikooli Observatoorium

Helsingi Ülikooli Observatoorium (soome keeles Helsingin yliopiston Observatorio) oli Helsingi Ülikoolis aastatel 1834–2009 tegutsenud teadusasutus (observatoorium). Aastast 2012 tegutseb selle hoones näitustekeskus Helsingi observatoorium, mis on osa Helsingi Ülikooli muuseumist. Ehitis kavandati koostöös professor Friedrich Wilhelm Argelanderiga ja arhitekt Carl Ludvig Engeliga ning see valmis aastal 1834. Observatoorium oli omal ajal maailma moodsaimate astronoomiaobservatooriumide seas ja mitmed Euroopa observatooriumid on ehitatud Helsingi Ülikooli observatooriumi eeskujul. Hoone aeda rajati ka eraldi tähetorn, kuhu paigutati teleskoop astrofotograafia jaoks. See ehitis valmis aastal 1890. Observatoorium paikneb kesklinna lähedal ning seda pole teaduslikeks vaatlusteks kasutatud alates 20. sajandi 70. aastatest. Helsingi Ülikooli astronoomiaosakond liideti füüsikaosakonnaga 2010. aasta alguses ja astronoomid kolisid ümber Kumpula kampusesse. Observatoorium renoveeriti täielikult ning avati muuseumina 2012. aastal. Hoones tegutseb amatöörastronoomide ühendus Ursa.. Welcome to Helsinki University Museum! "History of the Helsinki Observatory". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. detsember 2016. Vaadatud 17. detsembril 2016. 375 Humanists: Insightful observatory "Helsinki 200:Helsinki Observatory – Astronomical visitor centre". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. mai 2016. Vaadatud 25. detsembril 2016. The Observatory opens for the public in 2012 Ursa Astronomical Association
Airi Rütter

Airi Rütter (12. september 1947 Tallinn, Harjumaa – 14. detsember 2016 Jõgeva) oli eesti rahvatantsujuht. Ta oli naiste rahvatantsu eestkõneleja, naiste tantsupidude idee algataja ning I Eesti Naiste Tantsupeo ja II Eesti Naiste Tantsupeo korraldusjuht. Airi Rütter lõpetas 1967. aastal Tallinna 7. Keskkooli, kus õppis lisaerialana žurnalistikat. Aastatel 1967–1970 õppis ta Viljandi Kultuurharidustöö Koolis klubitöö ja koorijuhtimise erialal. . 1975. aastal lõpetas Rütter Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuritöötaja ja koorijuhi erialal. 1988. aastal lõpetas ta Eesti Rahvatantsujuhtide kooli. Rütter töötas aastatel 1970–1973 Türi Kultuurimaja piirkonnametoodikuna 9. Mai kolhoosi klubis. 1973–1977 oli ta Laiuse kultuurimaja direktor. 1977. aasta märtsist 1988. aasta augustini töötas Airi Rütter Jõgeva KEK-is taidluse instruktor-metoodikuna . Aastatel 1988–1990 töötas ta Jõgeva kultuurikeskuse kunstilise juhina ja 1990–2013 kultuurikeskuse direktorina. Jõgeva kultuurikeskuse seinal on Airi Rütteri bareljeef, mille autor on Jaak Soans. Airi Rütter oli folklooriseltsi Jõgevahe Pere asutaja ja kauaaegne seltsi juht. Seltsis oli ta lisaks veel kunstiline juht, tantsuõpetaja ja akordionist-kontsertmeister. Ta kuulus aastatel 1993–2002 ja 2009–2013 Jõgeva linnavolikokku ning juhtis volikogu sotsiaal- ja tervishoiukomisjoni. Rütter oli Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Jõgeva koguduse üks asutajaid ja koguduse kauaaegne juhatuse liige 2005 Folkloorinõukogu CIOFF Estonia hõbemärk 2008 Ullo Toomi preemia 2009 Jõgevamaa kuldrist 2011 Jõgevamaa kultuuripärl 2013 Valgetähe V klassi teenetemärk 2013 Kultuurkapitali elutööpreemia 2013 Jõgeva linna aukodanik 2013 Jõgevamaa aasta kodanik 2014 Jõgevamaa vapimärk 2016 Jõgevamaa aasta kodanik https://docs.google.com/spreadsheets/d/1Mi8QUYnlPxt8ecclwxZN9Rl7Bu-vagHj4nGvpLXEiFk/pub?output=html# | Nädala vilistlane. 31. nädal: Airi Rütter. Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia (vaadatud 18.12.2016) | Lahkus Jõgeva linna aukodanik Airi Rütter , Jõgeva linna koduleht (vaadatud 18.12.2016) Kultuuritegijad Kalevipoja tegude maalt. Toimetaja Ene Sööt. Tallinn 2009, lk 166 Folklooriselts Jõgevahe Pere koduleht (vaadatud 18.12.2016) | Jõgeva kogudus pidas juubelisünnipäeva, Vooremaa, 08.01.2013 (vaadatud 18.12.2016) | Jõgevamaa aasta kodanik Airi Rütter: mõtlen Eesti naistetantsu tulevikule, eestielu.delfi.ee (vaadatud 18.12.2016)
Kolmikliidu sõda

Kolmikliidu sõda (tuntud ka kui Paraguay sõda) oli aastatel 1864–1870 Paraguay ning Argentinast, Brasiiliast ja Uruguayst koosnenud Kolmikliidu vahel võideldud sõda, mis lõppes Kolmikliidu võiduga. Hinnanguliselt 400 000 hukkunuga sõda peetakse üheks verisemaks kogu Lõuna-Ameerika ajaloos. Eriti laastav oli sõda Paraguay jaoks, sest riik kaotas sõja käigus 70% oma täiskasvanud meeselanikkonnast ning pidi loobuma mitmetest valdustest. Mõnede hinnangute kohaselt vähendas sõda Paraguay elanikkonda 525 000-lt 221 000-le, kellest vaid 28 000 olid mehed. Sõda algas 1864. aasta teisel poolel Paraguay ja Brasiilia vahelise konflikti tagajärjena, mille oli põhjustanud Uruguay sõda. Argentina ja Uruguay liitusid sõjaga Paraguay vastu 1865. aastal ja selle järgi hakati sõda kutsuma Kolmikliidu sõjaks. De re Militari: muertos en Guerras Burton 1870, lk. 76. Bethell 1996, lk 1. "La Guerra de la Triple Alianza, 1864 al 1870|Ñorairõ Guasu, 1864 guive 1870 peve". Secretaría Nacional de Cultura. 28. mai 2011. Vaadatud 4. novembril 2023. War of the Triple Alliance|South American history. Encyclopædia Britannica. 2003. Burton, Richard Francis (1870). Letters from the Battlefields of Paraguay. London: Tinsley Brothers. Bethell, Leslie (1996). The Paraguayan War. Institute of Latin American Studies.  Kolmikliidu sõda – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ramla (suguvõsa)

Ramla oli perekond, kellele kuulus 12. sajandi alguses ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigis läänina Ramla senjööria. Ramla Baudouin (surn II/XII 1138), Ramla kastellaan (1106–1134) ja senjöör (1134–1138); abiellus Nabluse Stephanie’ga Hugues (surn enne 1136) Baudouin II (surn enne 1144) Rénier (surn pärast 1148), Ramla senjöör (1138–1147); abiellus 1) Isabelle‘iga, 2) Evaga (surn pärast 1169) Baudouin (surn pärast 1153) Helvis (u 1115–pärast 1158); abiellus 1) u 1130 Ibelini Barisaniga (Balian) (surn 1151), 2) Hierges’i Manasses’ga (surn 8. I 1176) http://fmg.ac/Projects/MedLands/JERUSALEM%20NOBILITY.htm#_Toc359684827 (Külastatud 17. detsembril 2016)
Kallirrhoe

Kallirrhoe (kreeka keeles 'ilus vool') oli vanakreeka mütoloogias Kreeka suurima jõe Acheloosi jõejumala Acheloosi tütar. Acheloosi jõe deltasse moodustus setetest saar, millele varsti kolis elama Alkmaion. Ta oli tapnud oma isa Amphiaraose palvel oma ema Eriphyle karistuseks selle eest, et too teda surma saatis. Enne surma needis ema poja ära, soovides, et Alkmaion mitte ühelgi olemasoleval maal rahu ei saaks. Sellepärast asuski ta Delfi oraakli soovitusel maale, mida needmise ajal veel olemas polnud. Alkmaionil oli naine, Arkaadia kuninga Phegeose tütar Alphesiboia, keda on nimetatud ka Arsinoeks. Alphesiboia jäi Arkaadiasse, sest jõesaarel polnud mingeid mugavusi. Alkmaion palus Kallirrhoed endale naiseks ja Acheloos nõustus tingimusel, et Alkmaion toob talle oma ema juveelidega kaunistatud rüü, mida too oli poja needmise ajal kandnud. See oli Phegeose juures. Kui Alkmaion oma endiselt naiselt ja äialt rüü kätte saai, laskis Phegeos oma poegadel Alkmaioni jälitada ja ta tappa, sest see oli väiksem häbi kui lahutus. Kallirrhoe ei jõudnudki Alkmaioniga abielluda, ent sünnitas talle siiski kaksikud pojad Amphoterose ja Akarnanose. Kallirrhoe palus Zeusilt, et pojad kiiremini suureks kasvaksid, et võiksid isa eest kätte maksta. Zeus täitis naise soovi. Vennad lõid maha nii Phegeose, tema naise kui ka kõik nende pojad. Amphoteros asutas Arkaadia uue dünastia, millest väitis end põlvnevat Atika aristokraadisuguvõsa alkmaioniidid. Seevastu Akarnanos naasis Acheloosi jõe kallastele, mis tollal voolas läbi Aitoolia. Akarnanos eraldas Aitoolia maakonna vähearenenuma osa, mis jäi Acheloosist läände (jõgi oli piiriks) ja sai uue maakonna, mida tema järgi nimetati Akarnaaniaks. Ta hakkas seda koos emaga valitsema. Kallirrhoe järgi on nimetatud Jupiteri kaaslane Kallirrhoe.
Narmasjumikas

Narmasjumikas (Centaurea phrygia) on korvõieliste sugukonda jumika perekonda kuuluv taimeliik. Eristub teistest Eesti jumikaliikidest mustade narmalise servaga õisikukattelehtede poolest. Eestis sagedam Põhja-Eestis. Narmasjumikat on kujutatud 2007. aastal välja antud 7 eurosendisel (1,10 kroonisel) Eesti postmargil. Mark. Narmasjumikas andmebaasis eElurikkus Pilt herbaareksemplarist.
Marten Esko

Marten Esko (sündinud 18. novembril 1990) on eesti kuraator ja kirjanik.[viide?] Aastast 2015 on Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumi juhataja ja Tallinna Graafikatriennaali esimees. Ta lõpetas aastal 2013 Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse erialal bakalaureuseastmes. Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] "Tallinna Graafikatriennaali uus esimees on Marten Esko". ERR.ee. 5.1.2015. Marten Esko: maalidel peituvad salasõnumid on sageli paljudele huvitavamad kui teos ise, ERR, 17. märts 2021