laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hockenheimring

Hockenheimring on võidusõiduringrada Saksamaal Hockenheimis. Rada asub linna idapoolses ääres. Selle geograafilised koordinaadid on 49° 19′ 40″ N, 8° 33′ 57″ E. Rada avati 25. mail 1932. Aastal 2001 ehitati rada põhjalikult ümber; seda lühendati (algne pikkus oli 6,823 km) ning lisati järsemaid kurve. Enne ümberehitust oli Hockenheimring kõige kiirem Vormel 1 rada. Raja pikkus on 4,574 km. Sõidetakse päripäeva; rajal on 13 kurvi. Praeguse raja rekord on Kimi Räikköse 2004. aastal McLarenil sõidetud 1.13,780. Tribüünid mahutavad 120 000 pealtvaatajat. Esimene Vormel 1 GP peeti Hockenheimringil 1970. aastal. Seejärel peeti kuus aastat vahet. Aastatel 1977–2006 toimus võistlus igal aastal, välja arvatud 1985. Alates 2007. aastast peetakse Saksamaa GP kordamööda Nürburgringil ja Hockenheimis. Leping Vormel 1 etapi võõrustajana kestab 2018. aastani. Vormel 1 roolis on kõige rohkem Hockenheimringil peetud sõite võitnud Michael Schumacher, kes on võitnud neli GP-d; kolm korda on võitnud Ayrton Senna, Nelson Piquet ja Fernando Alonso. Aastal 1968 hukkus Vormel 2 võistlusel aset leidnud õnnetuse tagajärjel Jim Clark. Vormel 2 roolis on rajal peetud võidusõidul hukkunud veel Uus-Meremaa võidusõitja Bert Hawthorne 1972. aastal ja austerlane Markus Höttinger 1980. aastal. Surmaga lõppenud õnnetus juhtus veel ka 1980. aastal, kui Vormel 1 Saksamaa GP treeningsõidul hukkus prantslane Patrick Depailler. Hockenheimring
Mogyoród

Mogyoród on suurvald Ungaris Pesti komitaadis. Mogyoród asub 18 kilomeetrit Budapesti keskusest kirdes. Aastal 2007 elas Mogyoródis 5727 inimest. Mogyoródis asub võidusõidurada Hungaroring, kus peetakse Vormel 1 iga-aastane Ungari Grand Prix. Aastatel 1994–2012 kuulus Mogyoród Dunakeszi väikepiirkonda. Koduleht
Armenija

Armenija (vene keeles Армения) on kahe tekiga viies Rossija-klassi (projekt 785/OL800, I seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1953 Volga jõelaevakompaniile. Selle nime all kasutati laeva Venemaa jõgedel liinidel Moskva-Rostov Doni ääres ja alates 1961. aastast Perm-Astrahan NSVLi lipu all. 1962. aastani oli laeva kodusadam Gorki ja 1962–1992 aastail Perm. Laeva moderniseeriti kaks korda ja seejärel sai 785AA-nimetuse. 1992. aastal kanti Armenija maha ja see asub Tšaikovski slipis Permis Kompozitor Skrjabini kõrval, oodates uut peremeest. Jõereisilaevade loend Projekt 785 (vene keeles) Armenija (1953), registri andmed (vene keeles) Armenija (1953) parohodoff.ru kodulehel (vene keeles) Teatmik, Projekt 785 (vene keeles) Tšaikovski slipi pilt (vene keeles) Projekt 785 (vene keeles)
Rein Truupõld

Rein Truupõld (enne eestistamist Reinhold Treufeld; 30. november 1907 Kiiu – 1. märts 1944 Sinimäed) oli eesti sõjaväearst. Ta lõpetas aastal 1930 Tallinnas Rahvaülikooli Seltsi Erakolledži. Tartu Ülikoolis õppis ta aastal 1930 filosoofiateaduskonnas, aastatel 1931–1937 arstiteaduskonnas, mille lõpetas. Ta oli ÜS Raimla vilistlane. Ta töötas aastatel 1938–1944 Tallinna Linna Keskhaiglas ja Tõnismäe Haiglas kirurgina. Aastal 1944 oli ta arstina Saksa armees. Ta langes Sinimägedes. Ta langes rügement "Tallinn" I pataljoni (Viljandi pataljon)[viide?] arstina Narva rindel 1944. aastal. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 35
Harilik katkujuur

Harilik katkujuur (Petasites hybridus) on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeliik. Taime looduslik levila on Kesk-Euroopa, Briti saared ja Lõuna-Skandinaavia. Eestis on ta võõrliik[viide?], ta on vähelevinud, kohati arvukas. http://linnaeus.nrm.se/flora/di/astera/petas/petahybv.jpg Harilik katkujuur andmebaasis eElurikkus
Reaktsiooni staadium

Keemilise reaktsiooni staadiumi all mõistetakse elementaarreaktsiooni teel lähteühenditest produktideni. Keemiline reaktsioon võib kulgeda ühes staadiumis või mitmes staadiumis üle ühe või mitme intermediaadi. Enamasti on mõni reaktsiooni staadium kiire ja mõni aeglane. Näiteks nukleofiilse asenduse reaktsioonid, mis olenevalt lähteühendi keemilisest olemusest ja tingimustest toimuvad kas ühes staadiumis (SN2) või kahes staadiumis üle karbokatioonse intermediaadi (SN1). Reaktsiooni staadiumide ja kiirust limiteeriva staadiumi teadmine on oluline osa reaktsioonimehhanismist. Elementaarreaktsioon Kiirust limiteeriv staadium Astmeline reaktsioon Intermediaat Reaktsioonimehhanism Reaktsioonikoordinaat
Kiirust limiteeriv staadium

Keemilise reaktsiooni kiirust limiteeriv staadium on astmelise reaktsiooni kõige aeglasem staadium, s. t. kõige aeglasem elementaarreaktsioon teel lähteühenditest produktideni. Enamasti on astmelistes reaktsioonides suure reaktsioonivõimega intermediaadi (näiteks karbokatioonid, karbanioonid, vabad radikaalid jm) moodustumine kiirust limiteerivaks staadiumiks. Suure reaktsioonivõimega intermediaadi teke on palju aeglasem kui selle edasine reaktsioon järgmises staadiumis, ja nii saab rakendada statsionaarse oleku lähendust kineetiliste võrrandite lihtsustamiseks. Reaktsiooni kiirus sõltub ainete kontsentratsioonist. Nii võib osutuda kiirust limiteerivaks (ühe) aine juurdevool, nimetatakse seda difusioonlimiteeritud reaktsiooniks (näiteks põlemine või katalüüs). Elementaarreaktsioon Astmeline reaktsioon Intermediaat Reaktsioonimehhanism
Difusioonlimiteeritud reaktsioon

Difusioonlimiteeritud reaktsiooni korral määrab protsessi üldise kiiruse ainete liikumine (transport) reaktsiooni keskkonnas (tavaliselt lahuses). Reaktsiooni kiirus sõltub ainete kontsentratsioonist. Difusioonlimiteeritud reaktsioonis võib osutuda kiirust limiteerivaks (ühe) aine juurdevool, (näiteks põlemine või katalüüs). Keemiliseks reaktsiooniks on vajalik reageerivate ainete difusioon keskkonnas kuni on võimalik molekulide kohtumine sobivas stöhhiomeetrilises vahekorras ja saab moodustuda aktiveeritud kompleks ning edasi produkti molekul. Difusioonlimiteeritud reaktsiooni kiiruse määrab reageerivate molekulide kokkupõrgete arv ajaühikus, ehkki elementaarreaktsioonide madal aktiveerimisenergia lubaks väga kiiret reaktsiooni. Difusioon limiteerib protsessi kiirust suurema tõenäosusega lahustes kui gaasifaasis, kuna kokkupõrkeid solvendi molekulidega esineb lahuses rohkem. Näiteks määrab difusioon reaktsiooni kiiruse paljudes katalüütilistes ja ensümaatilistes protsessides. Heterogeensed reaktsioonid, kui reagendid on erinevates olekutes (eriti tahke reagendi korral), on väga tihti difusioonlimiteeritud. Difusioonlimiteeritud reaktsiooni näitab protsessi kiiruse kasv, kui aineid segada. Difusioon Kiirust limiteeriv staadium Reaktsioonikiirus
Idoru

Idoru (inglise keele sõnast 'idol' vastavalt selle transkriptsioonile jaapani keelde ja tagasi) on nimetus virtuaalsele, näiteks arvutigraafika abil loodud popstaarile, kes on varustatud fiktiivse eluloo ja taustaga. Seni on huvi idorude vastu piirdunud põhiliselt Jaapaniga, mistõttu enamik idorusid seostub muusikaliselt j-popiga. Esimeseks idoruks peetakse Kyoko Date'i (1996), kelle populaarsus vaatamata algsele kiirele tõusule teda haldava kompanii HoriPro turundusliku võimetuse tõttu kiiresti haihtus. Hiljem kasutati Kyoko Date'i ühe USA telekommunikatsiooniettevõtte pressiesindajana. Viimastel teadetel (1) on kasutusõigused müüdud Koreasse. Tuntuimateks euroopalikeks idorudeks võib pidada virtuaalse muusikalise kollektiivi Gorillaz liikmeid. Termin pärineb William Gibsoni küberpunk-romaanist "Idoru" (1996; eesti keeles 2002, tõlkinud Juhan Habicht). Jaapani keeles ei kasutata inglise keele idol vastena mitte vormi idoru (イドル), vaid hoopis hääldusele vastavat vormi aidoru (アイドル), seega tuleb pidada seda sõna William Gibsoni leiutiseks. Üks tuntumaid idorusid on Hatsune Miku (初音ミク), Jaapani häälesüntesaatori ja muusikaprogrammi Vocaloid abil loodud virtuaalne laulja. Hatsune Miku plaadid on jõudnud müügiedetabeleisse ja ta on teinud mitu väljamüüdud kontserditurneed, kus esines hologrammina live-bändi saatel. Momoiro Clover Z AKB48 Berryz Kobo Morning Musume Staar Iidol Iidol (Jaapan) Popiidol Virtuaalbänd Ananova Jaapanis loodud hologrammtäht on popmuusika tulevik? Delfi Forte (2010). Kyoko Date'i fännileht Idorude teemaline diskussioon William Gibsoni kodulehe foorumis Simona Chiose artikkel "Virtual singer a dream come true"
Toompea tulekahju

Toompea tulekahju oli 6. juunil 1684 Tallinnas Toompeal puhkenud tulekahju, milles sai kannatada suurem osa Toompea hoonetest. Tulekahju sai 6. juuni hommikul alguse tallmeister Peter Brohmanni majast. Kuna puhus tugev lõunatuul, kandus tuli peatselt lähedalasuvatele puithoonetele. Tugevneva tuule tõttu ei õnnestunud ka põlengule piiri panna, lisaks said peagi veest tühjaks Toompea kaevud. Tuld võttis ka Toomkiriku puidust torn ning kirik süttis põlema. Ka toomkool, rüütelkonnahoone ja suurem osa ülejäänud Toompea hooneid langesid tuleroaks. Toompea loss jäi siiski terveks. Ära põles ka kaks kolmandikku Eestimaa konsistooriumi arhiivist, ülejäänud suudeti päästa. Toompea tulekahju kogukahjuks hinnati ligemale 300 000 hõbetaalrit. Sädemeist võtsid tuld ka mõned hooned all-linnas, kuid seal suudeti tulele piir panna. Tulekahjude kartuses keelas Eestimaa kindralkuberner Toompea elanikel passita isikuid ulualla võtta ning kõiki Toompea ja selle eeslinna elanikke kohustati muretsema endale redeleid, tuletõrjekonkse, käsipritse, veeämbreid ja muid tuletõrjevahendeid. Samuti keelati rangelt ära puithoonete rajamine Toompeale. Tulekahju järel hakati kohe taastama toomkirikut, mille rahastamiseks viidi mitmel pool Rootsi riigis läbi korjandusi. Paraku ei toonud see erilist tulu. Kiriku toetuseks kehtestas Eestimaa rüütelkond oma liikmetele vastava maksu. Eestimaa konsistoorium laenas Uue Testamendi trükkimiseks ettenähtud rahast 600 hõbetaalrit. Alles kahe ja poole aasta pärast oli Toomkirik sellises korras, et seal sai jälle jumalateenistusi pidada. "Tallinna toomkiriku põleng 1684. aasta juunis". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. september 2007. Vaadatud 8. detsembril 2011. Suur Toompea põlemine Tallinnas aastal 1684., Esmaspäev: piltidega nädalleht, Number 8, 26 February 1923
Valeri Minkenen

Valeri Minkenen (sündinud 9. aprillil 1989) on Soome jalgpallur, kes mängib Eesti Meistriliiga klubis Tallinna FC Flora. Meistriliiga Eesti meister 2011 Valeri Minkenen EJL-i kodulehel
Toomas Kiho

Toomas Kiho (sündinud 17. jaanuaril 1963 Tartus) on eesti matemaatik ja ühiskonnategelane. Toomas Kiho on lõpetanud Tartu 2. Keskkooli. 1986. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika erialal. 1994. aastal kaitses ta sealsamas matemaatika doktorikraadi tööga "Lavrentjevi itereeritud meetodi optimaalsuse uurimine ja üldistused" (juhendaja Gennadi Vainikko). Toomas Kiho on töötanud president Lennart Meri nõunikuna. Aastast 1988 on ta olnud ajakirja Akadeemia osakonnatoimetaja, alates 2002 peatoimetaja. Ta töötas kuni 2016. aastani ka Eesti Vabariigi peaministri nõunikuna, valmistades ette peaministri ajaloolise või kultuuriloolise taustaga sõnavõtte ja läkitusi. Pärast seda sai temast EV 100 juhtrühma esimees. 2012 – Valgetähe IV klassi teenetemärk 101 kiri Toomas Kiho riigikantselei kodulehel[alaline kõdulink] "President Ilves annab teenetemärgi taas 99 inimesele" postimees.ee, 1. veebruar 2012 Kui Meri oli president ja ... juhatas väge Eesti Päevaleht, 14. märts 2007 Minister või inimnäoline hai? Postimees: Arvamus, 12. veebruar 2010 Kaks teoreemi Postimees: Arvamus, 3. september 2010 Eesti teisel pool Postimees: Arvamus, 14. november 2011 Me mõtted on priid ehk lugu roidunud rahvast Postimees: Arvamus, 31. jaanuar 2017 Kas Eesti jääb Eestiks? Saja-aastase riigi kolm rinnet Postimees: Arvamus, 3. jaanuar 2018
Gustav Tõnspoeg

Gustav Tõnspoeg (5. august 1929 Virumaa Salla vald Kaavere küla – 7. mai 2006 Tallinn) oli Eesti NSV partei-, riigi- ja majandustegelane. Tõnspoeg lõpetas 1945. aastal Salla 7-klassilise kooli. Ta lõpetas 1949 Rahandus-Krediidi Tehnikumi finantsistina, 1958 Üleliidulise Rahandusökonoomika Instituudi ja 1971. aastal NLKP KK Kõrgema Parteikooli. Gustav Tõnspoeg töötas 1949. aastast Järvamaa TSN Täitevkomitee rahandusosakonna vaneminspektorina ja seejärel riigitulude osakonna juhatajana. Pärast ajateenistust Nõukogude armees oli ta 1953–1954 õpetaja Vastse-Kuuste 7-klassilises koolis. Seejärel oli ta Paide Rajooni TSN Täitevkomitee rahandusosakonna juhataja ning Paide Rajooni TSN TK esimehe asetäitja. 1958–1962 oli ta Paide Rajooni TSN Täitevkomitee esimees ning 1962–1964 Paide Rajooni TSN Täitevkomitee Kolhoosi- ja Sovhoositootmise Valitsuse juhataja. 1964–1965 oli ta Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu Toiduainetööstuse Valitsuse juhataja ning Eesti NSV Plaanikomitee esimehe 1. asetäitja. 1965–1971 oli Tõnspoeg Eesti NSV Liha- ja Piimatööstuse Ministeeriumi minister. 1966. aastast kinnitati Tõnspoeg EKP Keskkomitee liikmeks, 1987. aastat nimetati ta EKP Keskkomitee büroo liikmekandidaadiks. 1973–1987 oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Plaanikomitee esimees ning ministrite nõukogu esimehe asetäitja. 1987–1988 oli Tõnspoeg Eesti NSV Rahvakontrolli Komitee esimees. 1988. aasta 12. septembrist nimetati Tõnspoeg Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe 1. asetäitjaks ja Eesti NSV Riikliku Agrotööstuskomitee esimeheks, kellena tegutses kuni 31. märtsini 1990. aastal. Ta on olnud Eesti Viljasalve nõukogu liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VI ning VIII, IX, X, XI koosseisu saadik ning NSV Liidu Ülemnõukogu X koosseisu saadik. Ta oli NLKP liige 1956. aastast ning Keskerakonna liige 2001. aastast. Tõnspoeg oli Eesti Jalgpalli Föderatsiooni esimees 1969–1985. Tööpunalipu orden 4 tk orden "Austuse märk" Gustav Tõnspoeg, Arvi Olkonen. "Muljeid Soome piima- ja lihatööstusest", Kirjastus Valgus, 1972 Gustav Augusti p. Tõnspoeg, Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseis = Верховный Совет ЭССР IX созыв: biograafiline lühiteatmik. EESTI RAAMAT TALLINN 1976, lk 183
Itaalia sõda (1536–1538)

Itaalia sõda (1536–1538) oli üks 15.–16. sajandi Itaalia sõdadest. Sõjas olid vastamisi Karl V ning François I ja Otomani impeerium. Sõjategevus algas pärast viimase Milano hertsogi Francesco Maria Sforza surma 1535. aastal. Karl V, kelle poeg Felipe päris hertsogkonna, kuulutas Lombardia viivitamata Hispaania trooni valduseks. Vastuseks esitas François nõude Milano ja Savoia suhtes, tungis Itaaliasse, vallutas Torino, kuid ebaõnnestus Milano vallutamisel. Selle peale tungis Karl Provence’i, jõudis välja Aix-en-Provence’ini, ent tõmbus seejärel tagasi Hispaaniasse, selle asemel et rünnata tugevalt kindlustatud Avignoni. Pärimuse järgi olevat Prantsuse väed jätnud üleküpsenud puuviljad meelega puudele, püüdes sedasi põhjustada Karli vägedele düsenteeriat. Jean de La Forêt' diplomaatiliste jõupingutuste toel oli Prantsusmaal õnnestunud 1536. aastal kindlustada liitu Otomani impeeriumiga. 1536. aasta lõpuks oli Prantsuse-Türgi laevastik paigutatud Marseille alla ja ähvardas Genovat. 1537. aastal korraldas Barbarossa ründeretki Itaalia rannikule ja võttis piiramisrõngasse Korfu saare, prantslastel polnud sellest aga suurt abi. Olukorras, kus Karl V oli lahinguväljal edutu ning oli jäänud veel ka prantslaste ja Otomanide haardesse, sõlmisid kuningad François I ja Karl V 1538. aasta 18. juunil viimaks "10-aastase" Nice'i rahu. Rahuga lõpetati sõda, jäeti Torino prantslastele, olulisi muudatusi Itaalia kaardil sellega ei kaasnenud. Nice'i rahu oli märkimisväärne selle poolest, et Karl ja François polnud nõus istuma koos samas ruumis, selline oli nende vihavaen. Läbirääkimisi viis läbi paavst Paulus III, kes püüdis ruumist ruumi kõndides saavutada kokkulepet. Nice'i rahule järgnes paavst Paulus III pealekäimisel 1538. aasta 14–15. juulil Aigues-Mortes'is aset leidnud kohtumine Francois I ja Karl V vahel (tuntakse ka Aigues-Mortes'i rahuna), kus pooled kinnitasid Nice'i rahuga saavutatud lepitust. Samas sõlmisid kaks katoliiklasest suverääni liidu protestantide vastu. Rahu pidi küll kestma kümme aastat, tegelikult oli aga rahuaeg märksa lühem. Mõnest lepinguga võetud kohustusest lahti öelnud Karl V (kes andis muuhulgas 1540. aastal Milano oma pojale Felipele) päästis 1542. aastal valla järjekordse Itaalia sõja. Karl V jõupingutused Osmanite vastu ei kandnud vilja, 1538. aasta 28. septembri Préveza merelahingus sai tema laevastik Osmanite riigi laevastikult lüüa.
Eesti Riiklik Autoregistrikeskus

Eesti Riiklik Autoregistrikeskus (lühendatult ARK) oli Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi hallatav riigiasutus. Eesti Riiklik Autoregistrikeskus moodustati 1991. aastal Liiklusohutusametist eraldatud Registreerimis- ja Eksamikeskusest. Asutus pidas mootorsõidukite (autode, busside, mootorrataste, motorollerite, traktorite, liikurmasinate ja mootorkelkude) ja mootorsõidukijuhilubade riiklikku registrit ning koordineeris ühtset riiklikku mootorsõidukijuhtide väljaõpet ja tehnopoliitikat. Eesti Vabariigi Riikliku Liiklusohutusameti põhimääruse kinnitamise kohta, RT 1991, 15, 216 Liiklusohutusameti likvideerimine, RT I 1994, 71, 1228 Eesti Riikliku Autoregistrikeskuse aastaraamat 2000.[alaline kõdulink] Eesti Riiklik Autoregistrikeskus, 2001 Hallatava riigiasutuse Eesti Riiklik Autoregistrikeskus ümberkorraldamine. Vastu võetud 30.12.1999 nr 79. Riigi Teataja Eesti Riikliku Autoregistrikeskuse põhimäärus. Vastu võetud 11.07.2005 nr 74. Riigi Teataja Eesti Riiklik Autoregistrikeskus tähistab 1. aprillil 15. sünnipäeva. Maanteeamet, 31. märts 2006
Somaalia revolutsioon

Somaalia revolutsioon toimus aastatel 1986–1992. Üks osaline oli tolleaegne Somaalia valitseja Siad Barre ja tema armee Punased Baretid (Duub Cas), nende vastased olid klannipõhised dissidentide grupid. Revolutsioon on jaotatud kaheks perioodiks: 23. mai 1986 – 26. jaanuar 1991 ja 26. jaanuar 1991 – aprill 1992. Revolutsiooni esimene periood 23. mai 1986 – 26. jaanuar 1991. Siad Barre sai vigastada autoõnnetuses, mille põhjustasid dissidendid. Punased Baretid muutusid julgeks ja hakkasid konflikte lahendama relvadega. Barre väed kasutasid relvi väga julmalt ja veriselt ning tapsid vastaseid külmavereliselt. Selle perioodi vältel tapeti umbes 100 000 inimest. Barret toetas USA, et riigikorda säilitada ja mässulised maha suruda. Somaalia oli väga pingeline riik ja ühe jalgpallimängu ajal, mis toimus 6. juulil 1990, puhkes suur mäss. Siad Barre ihukaitsjad läksid paanikasse ja tapsid 65 mässajat. Nädal pärast seda mõistis Siad Barre 46 Manifesti Gruppi kuuluvat prominenti surma. Veidi pärast seda kirjutasid 114 avaliku elu tegelast alla nõudele, mis sunniks Siad Barre hukkamise otsusest loobuma ja riigi eesotsast taanduma. Pärast seda kaotas Siad Barre USA toetuse ja põgenes Nigeeriasse. Kodusõda algas. Revolutsiooni teine periood 26. jaanuar 1991 – aprill 1992 ehk periood kodusõja algusest kuni ÜRO sekkumiseni. Märkimisväärseid sündmusi ei olnud. Eri isikud üritasid haarata võimu Somaalias, aga pikalt ei suutnud keegi tipus püsida.
Maxamed Siyaad Barre

Siad Barre (6. oktoober 1919 – 2. jaanuar 1995 Lagos) oli Somaalia poliitik, Somaalia Demokraatliku Vabariigi kommunistlik valitseja 21.10.1969 - 26.01.1991. Siad Barre sündis Ogadeni provintsis. Alghariduse sai ta Luuq’is, misjärel kolis ta Mogadishusse - tollal Itaalia kontrolli all olevasse Somaalia osasse- kus sai põhihariduse. Barre ühines 1940. aastal Itaalia politseiga asudes värbaja ametikohale. Hiljem astus ta Koloonia Politseiüksusesse, mida instrueeris briti armee ning saavutas seal kõrgeima võimaliku auastme. 1952. aastal läks ta Itaaliasse Carabinieri politseikooli, kus õppis kaks aastat. Somaaliasse tagasi tulles jäi ta armee teenistusee ja sai 1960. aastal iseseisva Somaalia armee asekomandöriks. Pärast Nõukogude Liidu instruktoritega läbitud õppust astus ta Somaalia sotsialistlikku parteisse. Barre sai Somaalia presidendiks 1969. aastal, pärast seda, kui tema eelkäija mõrvati. Pärast revolutsiooni põgenes ta Nigeeriasse. Siad Barre suri Lagoses 2. jaanuaril 1995. Kaplan, Seth (2008), "The Remarkable Story of Somaliland", Journal of Democracy, Vol. 19, No. 3, pp. 143-157 Ahmed, Ismail I (1999), "The heritage of war and state collapse in Somalia and Somaliland: Local-level effects, external interventions and reconstruction", Third World Quarterly, Vol. 20, No. 1, pp. 113-127
Bafétimbi Gomis

Bafétimbi Gomis (sündinud 6. augustil 1985 La Seyne-sur-Meris) on Senegali juurtega Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib Türgi kõrgliiga klubis Galatasaray ründajana. Aastatel 2009–2014 mängis Gomis Prantsusmaa kõrgliiga klubis Olympique Lyonnais. UEFA Meistrite Liiga hooajal 2011–2012 mängus Zagrebi Dünamoga 7. detsembril 2011 lõi ta Lyoni särgis turniiri kiireima kübaratriki. Mängu teisel poolel lõi Gomis kolm väravat 7 minutiga. Hooajal 2017–2018 mängis ta Galatasarays ning tuli sel hooajal klubiga Türgi meistriks. Gomis oli 29 väravaga hooaja suurim väravakütt. Aastatel 2018–2022 mängis ta Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al-Hilal, lüües seal kõigil kolmel esimesel hooajal vähemalt 21 väravat. Hooaegadel 2019–20 ja 2020–21 tuli ta klubiga Saudi Araabia meistriks. Hooajal 2020–21 oli ta Saudi Araabia kõrgliiga suurim väravakütt (24 väravat). Aastatel 2019 ja 2021 võitis ta Al-Hilaliga Aasia klubide Meistrite Liiga. 2022. aasta veebruaris naasis ta Galatasaraysse, kellega sõlmis pooleteise aasta pikkuse lepingu. Gomis valiti Prantsusmaa rahvuskoondisse 2008. aasta Euroopa meistrivõistlusteks. Debüüdi Prantsusmaa koondise särgis tegi ta 27. mail 2008 turniiri eelses mängus Ecuadori vastu, lüües mängus kaks väravat. Ta oli Prantsusmaa koondise esimene mängija pärast Zinédine Zidane'i, kes oma debüütmängus kaks väravat lõi. Euroopa meistrivõistlustel pääses ta vahetuses platsile kahes esimeses alagrupimängus Rumeenia ja Hollandi vastu. Prantsusmaa kogus alagrupiturniiril vaid ühe punkti ja langes välja. Viimast korda mängis ta Prantsusmaa koondises 2013. aastal. Saint-Étienne Ligue 2: 2003–04 Lyon Coupe de France: 2011–12 Trophee des Champions: 2012 Galatasaray Süper Lig: 2017–18 Al-Hilal Saudi Professional League: 2019–20, 2020–21 King Cup: 2019–20 Saudi Super Cup: 2021 AFC Meistrite Liiga: 2019, 2021 http://sport.err.ee/jalgpall/f625f24b-92b1-4214-a1d2-cd173a97f1af https://www.transfermarkt.com/bafetimbi-gomis/profil/spieler/22388 (vaadatud 7.2.2022)
Pillapalu Kivijärv

Kivijärv (ka Pillapalu Kivijärv, Koitjärve Kivijärv) on järv Harjumaal Anija vallas Pillapalu külas. Järv asub Põhja-Kõrvemaa maastikukaitsealal Koitjärve rabas, Piibe maantee ääres asuvast Pillapalu bussipeatusest 2,5 km kirde suunas. Järv on looduslik, kujult ovaalne, selle pikkus on 440 m, laius 280 m ja kaldajoone pikkus 1655 m. Järve pindala on 8,6 ha, suurim sügavus on u 2 m, järve põhi on turbane, järve vesi aga punakaspruun ja väga vähe läbipaistev. Järve kirdeosas on piklik ning kõrgemas osas puudega kaetud 0,82 ha pindalaga saar. Saare ümbruses ja järve lääneosas ulatub madalama veeseisu korral veest välja väiksemaid rändrahne, mis tõenäoliselt on järvele nime andnud. Järv on vaene nii veetaimestiku kui ka kalastiku poolest, kaladest on teadaolevalt leitud vaid kokre ja ahvenat. Järve kaldad on madalad ja turbased, järsult vette laskuvad. Järv on ümbritsetud järvest eemale jäävast rabaalast selgelt eristuva kõrgema männimetsaga, milles leidub sekka ka üksikuid kaski, haabu ja kuuski. Järve edelaotsas on rühm põlised mände jalal surnud. Kivijärv on umbjärv. Varem on Kivijärve väljavooluks arvatud Raudoja, mille jõesäng endisel ülemjooksul Koitjärve rabas on suures osas pealt turbaga varjatud ja paljastub vaid lõiguti. Kivijärve ümbruses on arvukalt väiksemaid nimeta rabalaukaid. Nimega veekogudest jäävad Kivijärve naabrusesse (2 km raadiuses) lääne suunas Kajakalaugas, Mustlaugas, Vahelaugas ja Kajaka-Pikklaugas, põhja suunas 1,9 ha suurune laugas ning ida suunas Koitjärve Pikklaugas, Pedaslaugas ja raba servas jäänukjärvena Koitjärv. Järv edelast Järvesaar põhja poolt Järvesaare puudega katmata osa Rabasaartele iseloomulik männik Kivijärve ümber Veest välja ulatuvad kivid järve edelaosas Raudoja endine lähe Kivijärv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 08.12.2011) Kivijärv keskkonnaportaalis