laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Erna von Brinckmann

Erna von Brinckmann (õieti Brinkmann-Westphal 9. oktoober 1899 Moskva – 8. mai 1967 Lääne-Berliin) oli baltisaksa maalikunstnik ja graafik. Sündis Singeri firma esindaja peres, mis asus 1914. aastal Eestisse. Pärast keskkooli lõpetamist õppis ta aastatel 1921–1931, seega ligi 10 aastat Ants Laikmaa ateljeekoolis Tallinnas. Oma õpetajalt omandas Brinckmann laitmatu pastelltehnika. Pärast seda, kui Laikmaa kooli sulges ja Taeblasse kolis, tegutses Brinckmann vabakutselise kunstnikuna. Ta omandas iseseisvalt õlimaalitehnika ning esines pidevalt kunstinäitustel. 1941. aastal lahkus Brinckmann järelümberasujana Eestist Saksamaale. 1941. aastast töötas ta Berliinis linna senati tellimusel.[viide?] Ta koges Berliinis teise maailmasõja viimaseid lahinguid ning esimeseks erialaseks tööülesandeks Berliinis pärast sõda oli Lenini portree linna komandandi tellimusel. 1966. aasta kevadel külastas Brinckmann Ants Laikmaa 100. sünniaastapäeva pidustusi Tallinnas, kohtus taas viiuldajast venna Kurt Brinckmanniga ning endiste stuudiokaaslastega. Järgmisel aastal kunstnik suri ning pärandas kogu oma loomingu Eesti Kunstimuuseumile. Tema pärandist korraldati Eesti Kunstimuuseumis Erna Brinckmanni mälestusnäitus. Maalinud maastikke, akte, lillepilte, figuraalkompositsioone ja Berliini vaateid. Üks Brinckmanni lemmikžanre oli šarž ja karikatuurid. Ta on portreteerinud mitmeid kaaskunstnikke, sealhulgas Kristjan Rauda, Ants Laikmaad, Roman Nymani ja Johannes Greenbergi. 1939. aastal ilmus Eesti Kirjanduse Seltsi väljaannetena kümme Julius Mägiste mugandatud setu muinasjuttu. Rikkalikult illustreeritud sarja kujundajad olid Eesti tuntud kunstnikud. Sarja kuuluva muinasjutu “Kana-petja rebane” on illustreerinud Erna Brinckmann. Tema piltide signatuuris ei ole kasutatud päritolule viitavat nimepartiklit "von". Laikmaa ateljees õppimise ajal esines ta kõikidel õpilastööde näitustel ning 1931. aastast alates kokku kaheksal Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse korraldatud kunstinäitusel. Osales Vabadussõja-teemaliste maalide võistlusel, kus sai auhinna. 1932. aastast kuulus Brinckmann Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingusse ning osales nende näitustel. 1936. aastal registreeriti ta Haridusministeeriumi Kutseoskuse osakonnas kujutava kunstnikuna maali alal. Teosed Eesti Kunstimuuseumi digitaalkogus EKABL ERA.R-26.5.41, Tallinnast Saksamaale ümberasunute nimekiri. Priidu Aavik (19.06.1970). "Taas kodus". Sirp ja Vasar. Vaadatud 7.03.2017. Erna Brinckmann : näituse kataloog : [28. mai - 6. juuli 1970] / Tallinna Riiklik Kunstimuuseum ; [koostanud A. Arman ; eessõna: H. Läti] Päewaleht, 3 oktoober 1939 (lk 6) Perekonnaalbum karikatuurides Erna von Brinckmanni teosed Muuseumide Infosüsteemis http://muis.ee/search#Tulemused "Ennistatud Eesti". Baltimaade Konservaatorite VIII konverentsi saatev virtuaalnäitus. 2008. Originaali arhiivikoopia seisuga 8.03.2017. Vaadatud 7.03.2017. Erna Brinckmanni isikuarhiiv Eesti Kunstimuuseumis EKMA.124 Voldemar Eller (9.06.1967). "Erna von Brinkmann-Westphali mälestuseks". Sirp ja Vasar. Vaadatud 7.03.2017.
Vesivedelik

Vesivedelikuks ehk silma vesivedelikuks (ladina keeles humor aquosus) nimetatakse paljude loomade silmamuna ees- ja tagakambrit täitvat orgaanilist kehavedelikku. Vesivedelik tekib ripskeha ripsjätketes ja tema funktsioonideks on silmaläätse ainevahetuse tagamine, sarvkesta ja klaaskeha toitmine. Vesivedeliku normaalne juurde- ja äravool tagavad normaalse silmasisese rõhu. Vesivedeliku biokeemiline koostis, kogused ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Madudel täidab vesivedelik silmaläätse ees paiknevat kambrit. Vesivedelik komplekteeritakse (sh filtreeritakse) verest. Tagakambrist valgub ta silmamuna-eeskambrisse ning imendub viker- ja sarvkesta vaheliste iridokorneaalnurkade ja Schlemmi kanali kaudu kõvakesta veenipõhimikku. Inimestel täidab vesivedelik nii sarvkesta ja vikerkesta vahelist eeskambrit kui ka vikerkesta ja silmaläätse vahelist tagakambrit. Enn Ernits, Esta Nahkur, Koduloomade anatoomia, Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 394, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Laurie J. Vitt, Janalee P. Caldwell,Herpetology: An Introductory Biology of Amphibians and Reptiles, 4 ed, lk 70, 2014, Elsevier, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 30.01.2014) (inglise keeles) Meeli Roosalu."Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 232, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9. Sissekanne Encyclopædia Britannicas Sissekanne Terminologia Anatomicas A15.2.06.002: Humor aquosus. Vesivedelik
Voka vald

Voka vald (saksa keeles Gemeinde Choudleigh) oli vald Jõhvi kihelkonnas Virumaal, aastatel 1866–1939. Vallamaja asus Voka külas. 1891. aastal liideti Voka vallaga 1871 Vaivara kihelkonnas moodustatud Päite vald. 1892 liideti 1867. aastal moodustatud Konju vald ja Pühajõe vald. Voka vallas sündisid Kalju Otu, Jüri Ojatalu, Tanel Võhma. 1937. aastal valiti Konstantin Päts Voka valla aukodanikuks. 1939. aasta vallareformiga läksid valla maa-alad uue Jõhvi valla koosseisu, välja arvatud Päite, Vaivina ja Künnapõhja külade, Päite asunduse ja Viivikonna kaevanduse maa-alad, mis läksid Vaivara valla koosseisu. Voka vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 11.09.2020) Maa-ameti kaardirakendused Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88., Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938 Voka vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
DJ Antoine

Antoine Konrad (tuntud kui DJ Antoine; sündinud 23. juunil 1975 Sissachis Basel-Landschafti kantonis) on Šveitsi elektroonilise muusika DJ ja produtsent. Tema albumid ja singlid on olnud populaarsed Lääne-Euroopas, eriti Šveitsis ja Prantsusmaal. Temaga on koostööd teinud Tom Dice, Mad Mark ja Timati. Viimasega koos tegi ta loo "Welcome to St. Tropez".
Klaaskehaneste

Klaaskehanesteks (ladina humor vitreus, inglise vitreous humor) nimetatakse paljude loomade klaaskeha moodustavat orgaanilist kehavedelikku. Klaaskeha neste on peamiselt veest koosnev geel. Madudel täidab klaaskehaneste silmaläätse taga paikneva klaaskeha. Inimese silma klaaskeha koosneb ka klaaskehanestest. Klaaskeha koosneb ka klaaskehanestest. "Meditsiinisõnastik", 346:2004. Enn Ernits, Esta Nahkur, "Koduloomade anatoomia", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 395, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Sunita Agarwal, Athiya Agarwal, Lucio Buratto, David J. Apple, Jorge L. Alió, Textbook of Ophthalmology, 1. köide, lk 62, Jaypee Brothers Medical Publishers (P) Ltd, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 29.07.2014) (inglise keeles) Laurie J. Vitt, Janalee P. Caldwell, Herpetology: An Introductory Biology of Amphibians and Reptiles, 4. trükk, lk 70, 2014, Elsevier, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 30.01.2014) (inglise keeles) Vitreous humor, veebiversioon (vaadatud 30.01.2014) (inglise keeles) Sissekanne Terminologia Anatomicas A15.2.06.014: Humor vitreus. Klaaskehaneste THE VITREOUS HUMOR: MECHANICS AND STRUCTURE, veebiversioon (vaadatud 30.01.2014) (inglise keeles) Plataforma SINC. "Vitreous Humor In The Eye Helps To Establish Time Of Death.", ScienceDaily, 6. detsember 2008, veebiversioon (vaadatud 30.01.2014) (inglise keeles)
Harilik viirpuu

Harilik viirpuu (Crataegus rhipidophylla) on roosõieliste sugukonda arvatud taimeliik. Harilik viirpuu on looduslikult levinud Kesk-Euroopas, Ida-Euroopa lauskmaal, Lõuna-Skandinaavias ja Baltikumi lääneosas. Harilik viirpuu on madal puu või kõrge põõsas kõrgusega 5–8 m. Võrsetel leiduvad üksikud 0,5–1,5 cm pikad astlad. Lehed on laiad ja munajad, kahe väiksema abilehega. Suur leht on 2-3 sügava hõlmaga. Leherood on karvane. Sügisel on lehed kollased. Viirpuu õitseb juuni I ja II dekaadil. Õisikud on 10–15-õielised, kännasjad. Ühe õie läbimõõt on 1,2–1,5 cm. Viirpuul on õunvili. Viljad on ovaalsed, punased, 1–1,5 cm läbimõõdus. Viljaliha on kollane, jahukas, mõrkjas, 1 luuseemnega. Viljad valmivad septembris. Viirpuu on hea meetaim. Tema viljadest ja õitest valmistatakse südamerohtusid. Viirpuid kasvatatakse üksikult ja pöetava hekina. Harilik viirpuu andmebaasis eElurikkus http://bio.edu.ee/taimed/oistaim/viirpuu2.htm
19. sajand eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 3. aastatuhat eKr | 2. aastatuhat eKr | 1. aastatuhat eKr | ► ◄ | 21. sajand eKr | 20. sajand eKr | 19. sajand eKr | 18. sajand eKr | 17. sajand eKr | ► 19. sajand eKr (20. sajand eKr - 19. sajand eKr - 18. sajand eKr - teised sajandid) (3. aastatuhat eKr - 2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr)
18. sajand eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 3. aastatuhat eKr | 2. aastatuhat eKr | 1. aastatuhat eKr | ► ◄ | 20. sajand eKr | 19. sajand eKr | 18. sajand eKr | 17. sajand eKr | 16. sajand eKr | ► 18. sajand eKr (19. sajand eKr - 18. sajand eKr - 17. sajand eKr - teised sajandid) (3. aastatuhat eKr - 2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr)
17. sajand eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 3. aastatuhat eKr | 2. aastatuhat eKr | 1. aastatuhat eKr | ► ◄ | 19. sajand eKr | 18. sajand eKr | 17. sajand eKr | 16. sajand eKr | 15. sajand eKr | ► 17. sajand eKr (18. sajand eKr - 17. sajand eKr - 16. sajand eKr - teised sajandid) (3. aastatuhat eKr - 2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr)
16. sajand eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 3. aastatuhat eKr | 2. aastatuhat eKr | 1. aastatuhat eKr | ► ◄ | 18. sajand eKr | 17. sajand eKr | 16. sajand eKr | 15. sajand eKr | 14. sajand eKr | ► 16. sajand eKr (17. sajand eKr - 16. sajand eKr - 15. sajand eKr - teised sajandid) (3. aastatuhat eKr - 2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr)
15. sajand eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 3. aastatuhat eKr | 2. aastatuhat eKr | 1. aastatuhat eKr | ► ◄ | 17. sajand eKr | 16. sajand eKr | 15. sajand eKr | 14. sajand eKr | 13. sajand eKr | ► 15. sajand eKr (16. sajand eKr - 15. sajand eKr - 14. sajand eKr - teised sajandid) (3. aastatuhat eKr - 2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr)
14. sajand eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 3. aastatuhat eKr | 2. aastatuhat eKr | 1. aastatuhat eKr | ► ◄ | 16. sajand eKr | 15. sajand eKr | 14. sajand eKr | 13. sajand eKr | 12. sajand eKr | ► 14. sajand eKr (15. sajand eKr - 14. sajand eKr - 13. sajand eKr - teised sajandid) (3. aastatuhat eKr - 2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr)
13. sajand eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 3. aastatuhat eKr | 2. aastatuhat eKr | 1. aastatuhat eKr | ► ◄ | 15. sajand eKr | 14. sajand eKr | 13. sajand eKr | 12. sajand eKr | 11. sajand eKr | ► 13. sajand eKr (14. sajand eKr - 13. sajand eKr - 12. sajand eKr - teised sajandid) (3. aastatuhat eKr - 2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr)
12. sajand eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 3. aastatuhat eKr | 2. aastatuhat eKr | 1. aastatuhat eKr | ► ◄ | 14. sajand eKr | 13. sajand eKr | 12. sajand eKr | 11. sajand eKr | 10. sajand eKr | ► 12. sajand eKr (13. sajand eKr - 12. sajand eKr - 11. sajand eKr - teised sajandid) (3. aastatuhat eKr - 2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr) Pronksiaeg Lähis-Idas ja Euroopas Eesti pronksiaeg Keskmise pronksiaja külm ajajärk
11. sajand eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 3. aastatuhat eKr | 2. aastatuhat eKr | 1. aastatuhat eKr | ► ◄ | 13. sajand eKr | 12. sajand eKr | 11. sajand eKr | 10. sajand eKr | 9. sajand eKr | ► 11. sajand eKr (12. sajand eKr - 11. sajand eKr - 10. sajand eKr - teised sajandid) (3. aastatuhat eKr - 2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr)
10. sajand eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. aastatuhat eKr | 1. aastatuhat eKr | 1. aastatuhat | ► ◄ | 12. sajand eKr | 11. sajand eKr | 10. sajand eKr | 9. sajand eKr | 8. sajand eKr | ► 10. sajand eKr (11. sajand eKr - 10. sajand eKr - 9. sajand eKr - teised sajandid) (2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat) Saalomon
Vecāķi

Vecāķi on asum Lätis, Riia linna Põhjarajooni osa pindalaga 2,303 km². Asub Liivi lahe kaldal Daugava paremal kaldal jõe vanast suudmest idas. Asum piirneb lõunas Trīsciemsi ja Vecdaugava asumiga ning läänes Mangaļsalaga. 1462 elanikku (2010). Vecāķi asus vanasti Daugava paremal kaldal, kuid aastal 1567 murdis Daugava läbi rannaluidete uue tee merre. Kuni aastani 1681 kasutati Riiga sõitmiseks jõe vana sängi, kuid tasahilju see ummistus ja tänapäeval ei ulatu jõe vana säng enam mereni. Asukohast vana jõesängi kaldal on asum ka nime saanud (vec tähendab läti keeles vana). Vecāķi asumi aladel lahe ääres asuvad rannaluited, neist kõrgeim kannab nime Vaļņa kāpa; selle absoluutkõrgus on 18 meetrit üle merepinna ja suhteline kõrgus 14 meetrit. Teine tähtsam luide on kümnemeetrise suhtelise kõrgusega Vaļņveida kāpa. Luidete taga on maapind madalam, ulatudes 4–6 meetrit üle merepinna. Aastal 1999 liideti asumi mereäärsed osad Piejura maastikukaitsealaga. Vecāķi on vana kaluriküla, mis ühendati Riiaga aastal 1949. Keskajal asus asumi aladel jõe suudmes Dünamünde kloostri majakas. Enne Põhjasõda asus asumi aladel ka vana jõesuudme kindlustamiseks rajatud Vecāķi reduut. Alguse sai asula XVII sajandil. XIX sajandi lõpus sai asulast suvituspiirkond, esimesed krundid müüdi seal suvitajatele aastal 1898. Aastal 1934 ehitati küla serva kitsarööpmelise raudtee Tallinna–Pärnu–Mõisaküla–Riia liin. Jaamahoone on kultuurimälestisena kaitse all. Vecāķi koduleht (läti keeles)
Meizodon

Meizodon on maoperekond. Perekonda Meizodon klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Meizodon coronatus (Schlegel, 1837) Meizodon krameri Schätti, 1985 Meizodon plumbiceps (Boettger, 1893) Meizodon regularis Fischer, 1856 Meizodon semiornatus (Peters, 1854). Neid madusid võib kohata Sahara-taguses Aafrikas. Peter Uetz & Jakob Hallermann,Meizodon Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 30.01.2014) (inglise keeles) Sissekanne ReptileDB-s Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Meizodon seisuga 30.01.2014.
Paala järv

Paala järv (varem ka Valuoja paisjärv) on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi linna Paalalinna linnaosas. Järve pindala on 6 ha, kaldajoone pikkus 1,631 km ja valgla suurus 13 km². Järv koosneb kahest osast, ülemine osa on väiksem ja asub 77,5 m kõrgusel merepinnast, alumine osa asub 75,5 m kõrgusel. Alumine osa on suurem ja selle kaldale on rajatud supelrand. Järve kahe osa vahele on rajatud jalakäijate sild. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda ning on avalikult kasutatav veekogu. Järv paisutati 1960. aastatel samaaegselt Paalalinna suurte kortermajade ehitamisega. Talvel 1967–1968 viisid maaparandusvalitsuse masinad oru turbast tühjaks ja järgmiseks suveks oli paisjärv vett täis. Aastal 2011 nimetati seni Valuoja paisjärve nime kandnud veekogu ametlikult ümber Paala järveks. Järv oli Viljandi elanike seas juba ammu enne seda tuntud just Paala järvena. 2018. aastal tehtud uuringu käigus läbi viidud katsepüügiga püüti järvest üheksat liiki kalu, nende hulgas ahvenat, haugi, latikat ja linaskit. Viljandi järv Paala järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 30.01.2017) Paala järv keskkonnaportaalis (vaadatud 30.01.2017) "Paalalinn — põllule ehitatud linnaosa, kus eramutega aedlinn kohtub kortermajadega". Sakala. 23.05.2010. Vaadatud 30.01.2014. Hanneli Rudi (11.03.2012). "Eesti järved saavad uued nimed". Postimees. Vaadatud 30.01.2014. Madis Luik (15.05.2018). "Uuring andis Paala järve kalastikule hea hinnangu". Sakala. Vaadatud 16.05.2018. Viljandi Paala järve ehitamine 1969 kuni 1971 - YouTube video
Kikkpoks

Kikkpoks (inglise keeles kickboxing) on poksi ja karate elementidega võitlusviis ja kontaktspordiala, kus kasutatakse nii käe- kui ka jalalööke. See kuulub hübriidsete võitluskunstide hulka. Ajalooliselt arenes kikkpoks Jaapanis karatest, Muay Thaist ja läänelikust poksist. Juba 1960. aastatest on kikkpoksis korraldatud võistlusi, kuid tänini korraldavad maailmas kikkpoksivõistlusi eri organisatsioonid, ühtne katusorganisatsioon puudub.
Niobe

Niobe oli vanakreeka mütoloogias Teeba kuninganna, Amphioni naine. Ta oli Tantalose tütar. Niobel oli 7 poega ja 7 tütart, keda nimetatakse niobiidideks. Niobe kiitles nendega, pidades end paremaks jumalanna Letost, kel oli ainult üks poeg ja üks tütar. Ta käskis linlasi, et need peavad Leto templis hoopis temale ohverdama. Karistuseks lasksid Leto lapsed Apollon ja Artemis mürgitatud nooltega maha kõik Niobe lapsed; Apollon tappis pojad ja Artemis tütred. Ainsana pääses noorim tütar Chloris, kes jooksis ema sülle ja kellele Niobe armu palus. Mõne autori järgi tapeti ka Chloris. Amphion tappis seda nähes end ise, kuid mõne autori järgi tappis Apollon ka Amphioni. Niobe sõitis seejärel isakoju Väike-Aasiasse Früügiasse, kus ta südamevalust muutus lõpuks Sipylose mäeks, millest voolab välja allikas. See mägi koosneb poorsest lubjakivist ja vihmavesi imbub läbi kivimi. Mäel väidetakse olevat naise nägu. Niobe järgi on nimetatud nioobium. Antiikkirjanduses kirjeldas Niobe lugu täielikult üksnes Ovidius, kuigi vihjati sellele sageli. Seevastu kunstis käsitleti seda teemat laialt. Üks tundmatu 5. sajandi kreeka kunstnik on tuntud niobiidide maalijana. Niobiidide tapmist on maalinud Abraham Bloemaert, Anicet-Charles-Gabriel Lemonnier, Christian Friedrich Tieck ja Tintoretto. Amandus Adamson on teinud puuskulptuuri "Niobe pea" (arvatavasti 1875).
Alzate Brianza lennujaam

Alzate Brianza lennujaam on lennujaam Itaalias Lombardia maakonnas Como provintsis, 8 km kaugusel Como keskusest lõunas, Alzate Brianza omavalitsusüksuse territooriumil. 1969. aastal rajatud lennujaama kasutatakse peamiselt purilennukitega lendamiseks. "AIP ITALIA - parte GEN2-4" (PDF). www.enav.it. Vaadatud 30. jaanuar 2014.
Halšany

Halšany (transkribeerituna Galšanõ, valgevene keeles Гальшаны, leedu keeles Alšėnai või Galšia, poola keeles Holszany) on agrolinnake (endine linn ja alev) Valgevenes Hrodna oblastis Ašmiany rajoonis, Halšany külanõukogu halduskeskus. Asulas oli aastal 2006 1075 elanikku, aastal 2009 aga 981 elanikku. Halšany suurim vaatamisväärsus on 17. sajandil rajatud lossi varemed. Teised vaatamisväärsused on vanalinn, katoliku kirik ja klooster aastast 1616, XIX sajandil püstitatud veski Alšanka jõel ja õigeusu kirik aastast 1901. Halšany alguseks loetakse aastat 1280, mil sinna rajati linnus. Kuni 16. sajandini valitses asulas kohalik valitsejasugu, neist tuntuim oli kuningas Jogaila abikaasa Halšany Sofia, jagelloonide dünastia esiema. Kas 14. sajandi lõpus või 15. sajandi alguses sai Halšanyst linn. Asula oli kaubanduskeskus, ka valmistati seal kohalikust savist kahhelkive. Sinna ehitati katoliku kirik ja aastal 1536 ka õigeusu kirik. Lisaks neile hakkas seal tegutsema kalvinistide kogudus. Aastal 1618 ehitati uus katoliku kirik, samuti ka frantsisklaste klooster. Kloostri rajajad olid asula uued omanikud Sapiehad, kelle valdusse linn läks 16. sajandi keskel. Lisaks kloostri avamisele ehitasid Sapiehad linna ka paberivabriku, mis tegutses XVII sajandi lõpuni. Nende tähtsaim panus Halšany asula arengusse oli aga Halšany loss. 18. sajandil oli asulal arvukalt erinevaid omanikke. Nende seas olid Kuncewiczid, Masewiczid, Pacid. Aastast 1746 olid omanikud Żabad. Poola jagamisel läks Halšany aastal 1795 Venemaa koosseisu. See tõi kaasa linna staatuse muutmise aleviks. Peale ülestõusu mahasurumist aastal 1832 sulgesid Vene võimud kloostri ja selle ruumidesse asus garnison. Erinevalt teistest alevitest ei peetud seal laatasid regulaarselt, ent tavaliselt siiski mitu korda aastas. Kuni 1917. aastani oli Halšany Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale. 1939–1991 kuulus NSV Liidu koosseisu. Alevi staatuse kaotas asula aastal 2006. Halšany Halšany Halšany kabel Halšany õigeusu kirik Halšany katoliku kirik Halšany katoliku kirik seestvaates "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Halšany Valgevene fotoentsüklopeedias Halšany. Vene keeles
Bud Spencer

Bud Spencer (sünninimega Carlo Pedersoli; 31. oktoober 1929 Napoli – 27. juuni 2016 Rooma) oli Itaalia näitleja, stsenarist, filmilooja, endine ujuja, laulusõnade kirjutaja ja laulja. 2010. aastal sai ta koos Terence Hilliga elutöö eest David di Donatello auhinna. Ta oli esimene itaallane, kes saavutas vabaujumise 100 meetri distantsil aja alla ühe minuti. 1952. aasta Helsingi ja 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängudel jõudis ta vabaujumises poolfinaali. Veepalli meeskonna mängijana võitis ta Itaalia 1954. aasta meistrivõistlused. Pikkus: 1,92 m Kaal: 125 kg Sünnikaal: 6 kg Ujujana: 100–105 kg Suurima edu perioodil (1970.–1980. aastad): 120–130 kg 2000. aastal: 140 kg 2010. aastal: 125 kg, pärast seda kui oli 152 kg Kinganumber: 47 Bertolino Marco - Ridola Ettore, Bud Spencer, Terence Hill, Gremese, (2002) Aronne Anghileri, Alla ricerca del nuoto perduto, SEP editrice S.R.L., 2002. ISBN 88-87110-27-1. Gagliano Caputo M., Altrimenti ci arrabbiamo! il cinema di Bud Spencer e Terence Hill, Un mondo a parte, (2006) Bud Spencer; Lorenzo De Luca in David De Filippi (a cura di), Altrimenti mi arrabbio: la mia vita, Reggio Emilia, Aliberti, 2010. ISBN 978-88-7424-598-7. Francesco Carra, Terence Hill Bud Spencer. La vera storia di Giuseppe Colizzi, Falsopiano, (2010) Audio intervista su BudTerence.tk "Intervista". Le iene. Mediaset. 14. aprill 2010. {{cite web}}: eiran teksti "16 maggio 2010" (juhend) "Bud Spencer, il gigante si commuove". La Gazzetta dello Sport. RCS. 21. september 2000. Vaadatud 31. jaanuar 2014. {{cite web}}: eiran tundmatut parameetrit |cognome=, kasuta parameetrit (|last=) (juhend); eiran tundmatut parameetrit |nome=, kasuta parameetrit (|first=) (juhend)  Bud Spencer – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Bud Spencer andmekogus IMDb (inglise) Biografia e filmografia di Bud Spencer
Lukašivka (Lõpovetsi rajoon)

Lukašivka (Lukašova) (ukraina keeles Лукашівка, Лукашова) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Lõpovetsi rajoonis. Elanike arv on 750. Pindala on 2,04 km².
Stepaškõ

Stepaškõ (ukraina keeles Степашки) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Gaissõni rajoonis. Elanike arv on 809. Pindala on 2,709 km².
Dašiv (küla)

Dašiv (ukraina keeles Дашів) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Illintsi rajoonis. Elanike arv on 12. Pindala on 0,03 km².
Žornõštše (Illintsi rajoon)

Žornõštše (ukraina keeles Жорнище) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Illintsi rajoonis. Elanike arv on 1028. Pindala on 4,13 km².
Viimane viisik

Viimane viisik olid viis iidset cylon'it kolmeteistkümnendast hõimust sarjas "Battlestar Galactica". Viimane Viisik pärines Maalt ja leiutasid koos Ülestõusmise tehnoloogia. Kui nende endi koduplaneedil loodi tehisintellekt, puhkes lõpuks sõda masinate ja nende loojate vahel, ning see lõppes mõlema poole hukkumisega tuumapommitamise tagajärjel. Tänu enda leiutatud tehnoloogiale pääses Viimane viisik eluga ja nad asusid teele Kaheteistkümne koloonia poole, et hoiatada sealseid inimesi tehisintellekti loomisega kaasnevatest ohtudest. Kui nad saabusid, oli Esimene Cyloni sõda juba käimas ja viisik lõpetas selle, lubades cylonitele, et nad loovad humanoid-cylonid, kui nad inimestega vaherahu sõlmivad. Paraku Number Üks (John Cavil) tõstis peale teiste mudelite valmimist mässu ja tappis Viimase viisiku, paigutades nad peale elluärkamist võlts-mälestustega elama Kaheteistkümne koloonia elanike hulka, et nad õpiksid, et inimesi ei tohi usaldada ja nad tuleb viimseni tappa. Viimane viisik on järgmine: Galactica XO Saul Tigh Galactica Viperi piloot Samuel "Longshot" Anders Galactica Lennudeki ülem ja kõrgeim allohvitser Galen Tyrol Presidendi personaliülem Tory Foster Saul Tigh abikaasa Ellen Tigh
Havrõšivka (Bari rajoon)

Havrõšivka (ukraina keeles Гавришівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Bari rajoonis. Elanike arv on 431. Pindala on 6,8 km².
Havrõšivka (Vinnõtsja rajoon)

Havrõšivka (ukraina keeles Гавришівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Vinnõtsja rajoonis. Elanike arv on 1712. Pindala on 2,729 km². 2021. aastal siirdus kohalik Moskva Patriarhaadi Ukraina Õigeusu Kiriku Püha Paraskeva kogudus Ukraina Õigeusu Kirikusse. Громада Гавришівки, яка перейшла до ПЦУ, отримала документи про реєстрацію - РЕЛІГІЙНА ПРАВДА, 24.05.2021