laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Robert Looga

Robert Looga (17. mai 1921 Tartu – 6. juuli 2015) oli eesti arstiteadlane ja Tartu Ülikooli professor. Ta õppis aastatel 1929–1935 Tartu 16. algkoolis, aastatel 1935–1938 Tartu 3. Progümnaasiumis ja lõpetas aastal 1941 Hugo Treffneri Gümnaasiumi kiitusega. Gümnaasiumis õppimise ajal võttis ta osa vaatlustest Tartu Tähetornis Aksel Kipperi juhendamisel. Aastal 1941 mobiliseeriti ta Punaarmeesse, kus viibis alguses tööpataljonides ja oli aastatel 1942–1945 Eesti Laskurkorpuses. Aastal 1945 astus ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1951 arstina cum laude. Pärast ülikooli lõpetamist jäi ta aastatel 1951–1954 TRÜ füsioloogia kateedri juurde aspirantuuri, kus tal valmis kandidaadiväitekiri teemal "Südamesageduse reflektoorsetest muutustest punnetuste puhul", mille ta kaitses 26. novembril 1954, omandades meditsiinikandidaadi kraadi. Pärast kandidaadikraadi kaitsmist töötas ta lühikest aega TRÜ anatoomia kateedris assistendina ja aastast 1955 TRÜ patoloogilise füsioloogia ja sisehaiguste kateedri vanemõpetajana. Aastal 1961 sai ta dotsendiks. Aastal 1970 valmis tal doktoriväitekiri teemal "Влияние обёма легких и кровотока в малом круги на регуляцию системного кровообращения и дыхания", mida kaitses 18. juunil 1970 Leningradi Riikliku Arstide Täiendusinstituudi Nõukogu ees. Väitekiri kinnitati 12. märtsil 1971 ja ta omandas meditsiinidoktori kraadi. Aastal 1972 sai ta professoriks. Pärast iseseisva patoloogilise füsioloogia kateedri moodustamist määrati ta aastal 1973 selle kateedri professoriks. Patoloogilise füsioloogia kateedri professorina tegutses ta aastani 1984, pärast seda jätkas ta aastani 1994 konsultant-professorina ja erakorralise professorina. Aastast 1994 oli ta emeriitprofessor. Lisaks oli ta aastatel 1959–1961 TRÜ arstiteaduskonna prodekaan. Robert Looga 90, Eesti Arst, mai 2011
Marcos Rojo

Faustino Marcos Alberto Rojo (sündinud 20. märtsil 1990 La Platas) on Argentina jalgpallur, kes mängib Argentina rahvuskoondises ja Argentina Primera División klubis Boca Juniors kaitsjana. Rojo alustas klubikarjääri Argentina klubis Estudiantes LP. 2009. aastal mängis ta klubide maailma karikavõistluste finaalis Barcelonaga. Samal aastal tuli ta klubiga Copa Libertadorese võitjaks. 2010. aastal liitus ta Venemaa klubiga Moskva Spartak ja 2012. aastal suundus Portugali klubisse Lissaboni Sporting. Pärast edukat esinemist 2014. aasta maailmameistrivõistlustel siirdus ta 20 miljoni euro eest Manchester Unitedisse, kellega sõlmis viieaastase lepingu. 2020. aasta jaanuaris liitus ta laenulepingu alusel Estudiantesega. 2021. aasta veebruaris sõlmis ta lepingu Boca Juniorsiga. Debüüdi Argentina rahvuskoondises tegi Rojo 9. veebruaril 2011 sõprusmängus Portugaliga. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta viimases alagrupimängus Nigeeriaga oma esimese värava rahvuskoondises. Ta on esindanud Argentinat koondises ka 2011. ja 2015. aasta Copa Américal ning Copa América Centenariol. 2018. aasta maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus, mil kohtuti taas Nigeeriaga, lõi Rojo 86. minutil Argentina 2:1 võiduvärava, kindlustades sellega Argentina edasipääsu kaheksandikfinaali. Estudiantes La Plata Copa Libertadores: 2009 Primera División: 2010 Apertura Manchester United FA Cup : 2016 EFL Cup: 2016–17 FA Community Shield: 2016 UEFA Euroopa Liiga: 2016–17 "Estduiantes 1-2 Barcelona". FIFA. Vaadatud 08.07.2015 "Manchester United sign Marcos Rojo for £16m on five-year deal". bbc.co.uk/sport. BBC Sport. 20. august 2014. Vaadatud 08.07.2015 "Manchester United: Marcos Rojo welcomed back after joining Estudiantes on loan". "Nigeria 2-3 Argentina". BBC. 25. juuni 2014. Vaadatud 08.07.2015 "Kaitsjate sepistatud värav tõi Argentina rongi alt välja". sport.err.ee. 26.6.2018. Vaadatud 27.6.2018  Marcos Rojo – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Juan Camilo Zúñiga

Juan Camilo Zúñiga Mosquera (sündinud 14. detsembril 1985 Chigorodós) on endine Colombia jalgpallur, kaitsja. Zúñiga alustas klubikarjääri Colombia klubis Atlético Nacional. Aastatel 2005 ja 2007 tuli ta klubiga Colombia meistriks. 2008–2009 hooajal suundus ta Itaalia klubisse Siena. 2009. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu teise Itaalia klubiga Napoli. 2016. aastal liitus ta laenulepingu alusel Inglismaa klubiga Watford. Karjääri lõpetas ta 2018. aastal kodumaal Atlético Nacionalis. Zúñiga esindas Colombiat U20-koondises 2005. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel neljas mängu. Colombia jõudis turniiril kaheksandikfinaali. 2005–2015 mängis ta Colombia rahvuskoondises. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 2012. aasta 7. septembril 2014. aasta maailmameistrivõistluste valikmängus Uruguay vastu. Ta esindas Colombiat rahvuskoondises 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja kolmedel Copa América meistrivõistlustel. 2014. aasta maailmameistrivõistluste veerandfinaalis põhjustas ta vigastuse Brasiilia mängijale Neymarile, kes jäi seetõttu ülejäänud turniirist eemale. Zúñiga palus hiljem teo eest vabandust. Atletico Nacional Categoría Primera A (3): 2005-I, 2007-I, 2007-II Napoli Coppa Italia (2): 2011–12, 2013–14 "Napoli mängija liitus laenulepingu alusel Inglismaa kõrgliiga klubiga". ERR Sport. 16. juuli 2016. Vaadatud 21.07.2016 "Zuniga kirjutas Neymarile vabanduskirja". jalgpallimm.postimees.ee. 6. juuli 2014. Vaadatud 08.07.2015
Miranda (jalgpallur)

João Miranda de Souza Filho (sündinud 7. septembril 1984 Paranavaís) on endine Brasiilia jalgpallur (keskkaitsja). Miranda alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Coritiba. 2005. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Prantsusmaa klubiga Sochaux, kuid naasis peagi Brasiiliasse ja mängis aastatel 2006–2011 Brasiilia kõrgliigaklubis São Paulo. Aastatel 2006, 2007 ja 2008 tuli ta São Pauloga Brasiilia meistriks. 2011. aasta juulis suundus ta Hispaania klubisse Madridi Atlético. Klubis tegi ta debüüdi Euroopa Liiga 2011–2012 väljalangemismängus, kus kohtuti Portugali Vitória klubiga. Debüüdi La Ligas tegi ta 10. septembril mängus Valenciaga. Esimese värava lõi ta klubis 11. märtsil 2012 mängus Granadaga. 2013. aasta märtsis pikendas ta Madridi Atléticoga lepingut kuni 2016. aastani. 2013. aasta Hispaania karikavõistluste finaalis Madridi Realiga lõi ta võiduvärava. See oli Atlético esimene võit Reali üle pärast 1999. aastat. Hooajal 2013–2014 tuldi klubiga ka Hispaania meistriks. 2015. aasta juunis suundus ta 15 miljoni euro eest Itaalia klubisse Internazionale. 2021. aasta märtsis naasis Miranda São Paulosse, mis jäi ühtlasi tema klubikarjääri viimaseks klubiks. Jalgpallurikarjääri lõpetamisest teatas Miranda 2023. aasta jaanuaris. Miranda kutsuti Brasiilia rahvuskoondise juurde juba 2007. aasta augustis, kuid tegi debüüdi alles 2009. aasta 1. aprillil 2010. aasta maailmameistrivõistluste valikmängus Peruuga. Dunga juhendamise all pääses ta koondises põhikoosseisu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 6. septembril 2016 MM-i valikmängus Colombia vastu. Ta esindas Brasiiliat koondises 2009. aasta konföderatsioonide karikavõistlustel, 2015. aasta Copa Américal, 2016. aasta Copa América Centenariol, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2019. aasta Copa Américal. Brasiilia koondises mängis ta aastatel 2008–2021 kokku 58 korda ja lõi kolm väravat. Coritiba Paraná osariigi meister: 2004 São Paulo Brasiilia meister: 2006, 2007, 2008 Campeonato Paulista: 2021 Madridi Atlético Hispaania meister: 2013–2014 Hispaania karikavõitja: 2012–13 Hispaania superkarikavõitja: 2014 Euroopa Liiga võitja: 2011–2012 Euroopa superkarikavõitja: 2012 Jiangsu Suning Chinese Super League: 2020 "Sochaux contrata zagueiro brasileiro João Miranda" (portugali). UOL Esporte. 29. juuli 2005. Vaadatud 08.07.2015 "Miranda fecha com Atlético de Madr" (portugali). Globoesporte.com. 7. jaanuar 2011. Vaadatud 08.07.2015 "Vitória SC 0–4 Atlético". UEFA. 25. august 2011 "Valencia CF 1 – 0 Atlético Madrid". Yahoo Sports. 10. september 2011. Vaadatud 08.07.2015 "Miranda extends Atlético deal until 2016". Marca. 12. märts 2013. Vaadatud 08.07.2015 "VIDEO: Sündmusterohke finaal: Atletico alistas lisaajal Reali, Ronaldo ja Mourinho saadeti minema!". Delfi Sport. 18. mai 2013. Vaadatud 08.07.2015 "Inter agree €15 million deal for Miranda". goal.com. 19. juuni 2015. Vaadatud 08.07.2015
Keshorn Walcott

Keshorn Walcott (sündinud 2. aprillil 1993 Tocos) on Trinidadi ja Tobago kergejõustiklane, odaviskaja. Walcott võitis odaviskes kuldmedali 2012. aasta Londoni olümpiamängudel tulemusega 84.58, mis oli ühtlasi ka Trinidadi ja Tobago rahvusrekord. Samal 2012. aastal võitis ta veel kulla juunioride maailmameistrivõistlustel Barcelonas tulemusega 78.64. Moskva maailmameistrivõistlustel 2013 ta valikvõistluselt edasi ei pääsenud. Tulemus 78.78 tagas 19. koha. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis ei pääsenud ta taas valikvõistluselt edasi, saades 26. koha tulemusega 76.83. 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta tulemusega 85.38 pronksmedali. 2016. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial kandis ta Trinidadi Ja Tobago lippu. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis sai ta tulemusega 84.48 seitsmenda koha. Tema isiklik rekord ning ühtlasi ka Trinidadi ja Tobago rahvusrekord odaviskes on juulis 2015 Lausanne’i Teemantliiga etapil visatud 90.16. Varem oli tema tippmark 86.43 (2015). Odaviske olümpiavõitja viskas võimsa rekordi, sport.postimees.ee, 10. juuli 2015 http://www.iaaf.org/athletes/trinidad-and-tobago/keshorn-walcott-249321 Keshorn Walcott Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Naatriumkloriid

Naatriumkloriid ehk keedusool ehk sool on keemiline aine valemiga NaCl. Molaarmass: 58,44 g/mol Tihedus: 2,16 g/cm3 Sulamistemperatuur: 801 °C Keemistemperatuur: 1465 °C Naatriumkloriidi leidub maakoores mineraal haliidina; naatriumkloriidi on lahustununa (naatriumi ja kloori ioonidena) ka mere- ja soolajärvede vees. Naatriumkloriid on eluks vajalik aine; enamik kudesid sisaldab suuremal või vähemal määral soola. Naatriumkloriidi toodetakse kaevandustes ning looduslikku vett külmutades või aurutades. Et loodusest saadud naatriumkloriid sisaldab selliseid lisaaineid nagu naatriumsulfaat ja magneesiumisoolad, töödeldakse seda neist vabanemiseks kaltsiumkloriidi ja -hüdroksiidiga või rakendatakse ioonivahetust. Kõige laiemalt tuntakse naatriumkloriidi söögisoolana, mida kasutatakse toiduvalmistamisel maitseaine ja konserveerimisel säilitusainena. Keedusoola kasutatakse ka näiteks meditsiinis füsioloogiliste lahuste valmistamisel, samuti seebi ja muude pesuainete tootmisel, keraamika- ja paberitööstuses ning paljudel muudel otstarvetel. Naatriumkloriid on tooraineks kloori, naatriumi ja naatriumhüdroksiidi tootmisel; seda kasutatakse keemiatööstuses näiteks riidevärvide, pestitsiidide ja mitmete tänapäevaste materjalide, näiteks PVC valmistamisel. Naatrium Kloriidid Soolainstituudi (Salt Institute) koduleht inglise keeles
Jonni Myyrä

Joonas Myyrä (13. juuli 1892 Savitaipale – 22. jaanuar 1955 San Francisco) oli soome kergejõustiklane, odaviskaja. Myyra võitis odaviskes kuldmedali 1920. aasta Antwerpeni olümpiamängudel ja 1924. aasta Pariisi olümpiamängudel. 1912. aasta olümpiamängudel Amsterdamis võitis ta odaviskes 8. koha. Pärast Pariisi olümpiamänge emigreerus Ameerika Ühendriikidesse ja oma sünnimaale ta enam ei naasnud.
EAÕK Tartu piiskopkond

EAÕK Tartu piiskopkond on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku üks kolmest piiskopkonnast (teised kaks on Tallinna peapiiskopkond ning Pärnu ja Saare piiskopkond), mille keskus asub Tartus. Piiskopkonna peakirik on Tartu Jumalaema Uinumise katedraalkirik. Piiskopkonda juhib 10. jaanuarist 2009 piiskop Eelija. EAÕK Arussaare Issanda Taevaminemise Kogudus (Viljandi maakond), Arussaare Issanda Taevaminemise kirik, Arussaare küla Põhja-Sakala vald EAÕK Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria Kogudus (Jõgeva maakond), Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirik, Kaarepere, Jõgeva vald EAÕK Karksi-Nuia Püha Aleksei Kogudus (Viljandi maakond), Karksi-Nuia Püha Aleksei kirik, Pärnu maantee 16, Karksi-Nuia Mulgi vald EAÕK Kavilda Püha Aleksandri Kogudus (Tartu maakond), Kavilda Püha Aleksandri kirik, Mõisanurme küla, Elva vald EAÕK Lalsi Püha Nikolause kogudus (Viljandi maakond), Lalsi Püha Nikolause kirik, Lalsi, Viljandi vald EAÕK Mehikoorma Issandamuutmise Kogudus (Põlva maakond), Mehikoorma Issandamuutmise kirik, Mehikoorma Meeksi vald EAÕK Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kogudus (Võru maakond), Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kirik, Varstu alevik, Rõuge vald EAÕK Nõo Püha Kolmainu Kogudus (Tartu maakond), Nõo Püha Kolmainu kirik, Nõo Nõo vald EAÕK Põltsamaa Pühavaimu Kogudus (Jõgeva maakond), Põltsamaa Pühavaimu kirik, Põltsamaa EAÕK Räpina Sakariase ja Elisabeti Kogudus (Põlva maakond), Räpina Püha Sakariase ja Eliisabeti kirik, Apteegi tänav 5, Räpina, Räpina vald EAÕK Tartu Jumalaema Uinumise Kogudus (Tartu maakond), Tartu Jumalaema Uinumise katedraalkirik, Magasini tänav 1 Tartu EAÕK Tartu Pühade Aleksandrite Kogudus (Tartu maakond), Tartu Pühade Aleksandrite kirik, Sõbra tänav 19A Tartu EAÕK Tuhalaane Jumalaema Uinumise Kogudus (Viljandi maakond), Tuhalaane Jumalaema Uinumise kirik, Tuhalaane küla Mulgi vald EAÕK Võru Suurkannataja Ekaterina Kogudus (Võru maakond), Võru Suurkannataja Ekaterina kirik, Lembitu tänav 1 Võru EAÕK Võõpsu Püha Nikolai Kogudus (Põlva maakond), Võõpsu Püha Nikolai kirik, Võõpsu Räpina vald Kastolatsi Rõõmukuulutamise kirik, Kastolatsi küla, Valgamaa Plaani Püha Nikolai kirik, Plaani küla, Võrumaa Priipalu Püha Vassili Suure kirik, Priipalu küla, Valgamaa Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirik Kavilda Püha Aleksandri kirik Nõo Püha Kolmainu kirik Tartu Jumalaema Uinumise katedraalkirik Tartu Pühade Aleksandrite kirik Võru Suurkannataja Ekaterina kirik Piiskopkonnast EAÕKi kodulehel
Aleksandri vald

Aleksandri vald (saksa keeles Alexandershof) oli vald Võrumaal Põlva kihelkonnas ja Võru maakonnas aastatel 1892–1939. Valda kuulusid 1926. aasta seisuga järgmised külad: Haigri, Himmakülä, Joosu, Koiolakülä, Koolitarõ, Korgõmäe, Lahokülä, Lapi, Lüüsi, Meltssaarõ, Mustajõõ, Mäni, Mõrgi, Olõski, Ortuskülä, Puraski, Suurkülä, Tagakülä, Tilsi, Vedo, Vardja, Viuperä, Väiso. Vallamaja asus Suurküläs. 1939. aasta vallareformiga moodustati Aleksandri ja Põlgaste valla aladest Laheda vald, Võru ning Aleksandri valla aladest moodustati Võru vald. Suur osa valla maa-alast läks Laheda valla koosseisu. 1894/1895 Mattisson 1924–1929 Johann Suursaar Pragi mõis Maa-ameti kaardirakendused 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88., Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938
Maailma ravimtaimede entsüklopeedia

"Maailma ravimtaimede entsüklopeedia" on 2010. aastal Eesti Entsüklopeediakirjastuses välja antud ravimtaimede entsüklopeedia, millesse Tartu Ülikooli farmakognoosia õppejõud Ain Raal on kogunud valiku ravimtaimedest. "Maailma ravimtaimede entsüklopeedias" on kokku 712 taimeartiklit, milles on kirjeldatud 740 taime. Ravimtaimede entsüklopeedia on järjestatud ladinakeelsete taimenimetuste järgi (sisukord on eestikeelsete nimetuste järgi), igas artiklis käsitletud põhitaime nimetus aga on eesti, ladina, inglise ja vene keeles. Iga ravimtaime artikkel sisaldab taime lühikest botaanilist iseloomustust, andmeid leviku, kultiveeritavuse ja keemilise koostise kohta; ravimtaimest valmistatud ja kasutatava droogi kirjeldust; teavet, kas juured, juurikad, mugulad, ürdid, lehed, õied, õisikud, viljad, koor või muud osad evivad farmakoloogilist toimet valdavalt inimorganismile; näidustusi nii teadusliku meditsiini kui ka rahvameditsiini seisukohast, vastunäidustusi ja ohtlikkust ning muid kasutusviise (nt toidutaimena, vürtsina, kosmeetikatööstuses jm). Entsüklopeedia on toimetanud kauane Eesti Looduse toimetaja bioloog Ann Marvet, keeletoimetaja on Anneliis Lember ning nimetoimetajad Aili Saks ja Eha Voog, konsultandid Toomas Kukk ja Urmas Laansoo. Entsüklopeedias on kasutatud illustratsioone ka raamatutest "Flora von Deutschland Österreich und der Schweiz" (1885) ja "Köhler's Medizinal-Pflanzen" (1887) jm. Raal, Ain, Eesti Entsüklopeedia. Vaadatud 08.07.2015 Kristjan Jaak innustas entsüklopeediat koostama, 25. jaanuar 2010. Vaadatud 08.07.2015 Ravimtaimede entsüklopeedia valmis, Autor ERR teadusuudised, 5. veebruar 2010. Vaadatud 08.07.2015 Maailma ravimtaimede entsüklopeedia. Vaadatud 08.07.2015 Miks lendurid sõja ajal mustikat sõid? Selgusid parimad teaduse populariseerijad Etnomeditsiinist teadlase pilguga, 6.01.2012
Leipzig

Leipzig [l'eiptsig] (saksapäraselt [l'aiptsih]) on linn Saksamaa idaosas Saksimaal. Asub Weisse Elsteri ääres. Leipzig on Saksimaa suurim linn. Leipzigit on mainitud esimest korda 1015. aastal (urbs Libzi), kui seal asus slaavlaste asula. Leipzigil on linnaõigused alates 1165. aastast. Aastal 1409 asutati Leipzigi ülikool. Aastal 1813 toimus linna lähedal Leipzigi lahing (tuntud ka kui Rahvastelahing), kus Napoleoni väed said lüüa. Tooma kirik (Thomaskirche), kirikus on Johann Sebastian Bachi haud Leipzigi lahingu mälestusmärk (Völkerschlachtdenkmal), Euroopa suurim monument Leipzigi vaatamisväärsused Tooma kirik Johann Sebastian Bachi haud Tooma kirikus Völkerschlachtdenkmal Leipzigi filmifestival Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Leipzigi koduleht
Eesti Suursaatkond Washingtonis

Eesti Suursaatkond Washingtonis on Eesti diplomaatiline esindus Ameerika Ühendriikides Washingtonis. Suursaatkond asub aadressil 2131 Massachusetts Av., NW. Eesti saatkond Washingtonis tegutses aastatel 1923–1925. Saatkond taastati Välisministeeriumi koosseisus alates 1. aprillist 1940 (saadik; I sekretär, ühtlasi konsul New-Yorgis ja ametnik (ühtlasi New-Yorgis), kuid okupatsiooni tõttu ei jõudnud see tegevust alustada. Praeguse saatkonnahoone soetas Eesti riik aastal 1994. Eesti suursaadik Ameerika Ühendriikides Ameerika Ühendriikide Suursaatkond Tallinnas Eesti peakonsulaat New Yorgis RT 1940, 35, 288. Information sheet about Embassy building. Estonian Embassy in Washington, vaadatud 6.09.2017.  Eesti Suursaatkond Washingtonis – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Suursaatkonna koduleht
Jānis Lūsis

Jānis Lūsis (19. mai 1939 Jelgava – 29. aprill 2020) oli Läti odaviskaja, võistlustel esindas ta Nõukogude Liitu. 2014. aastal valiti Lūsis IAAFi kuulsuste halli. Jānis Lūsis võitis odaviskes pronksmedali 1964. aasta Tokyo olümpiamängudel, kuldmedali 1968. aasta México olümpiamängudel ja hõbemedali 1972. aasta Müncheni olümpiamängudel. 1976. aasta Montréali olümpiamängudel sai ta odaviskes 8. koha. Ta tuli Euroopa meistriks aastatel 1962, 1966, 1969 ja 1971 ja Nõukogude Liidu meistriks aastail 1962–1966, 1968–1973 ja 1976. Püstitas kaks maailmarekordit: Tema abikaasa on 1960. aasta olümpiavõitja odaviskes Elvīra Ozoliņa. Poeg Voldemārs Lūsis on samuti odaviskaja, ta esindas Lätit 2000. ja 2004. aasta olümpiamängudel.
Tohisoo mõis

Tohisoo mõis (saksa keeles Tois) oli rüütlimõis Hageri kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Rapla maakonda Kohila valda. Mõis asutati tõenäoliselt 17. sajandil ja siis kuulus see Burtidele. Pärast Põhjasõda kuulus mõis Bellingshausenitele, Bockidele, Essenitele ja Korffidele. 1744. aastal omandas mõisa Berend Johann von Wrangell. Wrangellidele kuulus mõis kuni 1919. aasta mõisate võõrandamiseni. Mõisa viimane omanik Benita von Wrangell (1878–1967) abiellus 1928. aastal rootslase Carl Mothanderiga. Nende kätte jäi osa mõisasüdamest kuni 1939. aasta ümberasumiseni. Carl Mothander on kirjutanud balti aadlike elust raamatu "Parunid, eestlased ja enamlased", mis ilmus eesti keeles 1997. aastal. 1. oktoobril 1923 anti Tohisoo mõisa peahoone Kohila 6-klassilise algkooli käsutusse. Koolijuhatajaks sai August Ruut. 1937.–1938. aastal ehitati majale kooli vajadusteks teine korrus ja majja kolis Kohila Täienduskool, mis oli asunud alates 1932. aastast Kohila rahvamaja osaliselt välja ehitatud teisel korrusel. 1944. aasta kevadest kuni sügiseni oli hoones Saksa vägede hospital. 1961. aastal ehitati Kohila uus koolimaja. Tohisoole jäid algklassid ja hiljem internaat. 14. detsembril 1981 põles Kohila rahvamaja ja 1986. aastal võeti osa mõisahoonest kasutusele kultuurimajana. 20. märtsist 1987 kuni 24. septembrini 1992 tegutses hoones Kohila Kultuurimaja. 24. septembril 1992 asutati Kohila Koolitus- ja Kultuurikeskus, mis nimetati 3. novembril 1994 ümber Kohila Koolituskeskuseks. Juunis 2022 sai Kohila Koolituskeskusest Kohila Kunstide Kool, kus tegutseb muusika- ja kunstikool ning täiskasvanutele kangatuba ja õmblusklass. Mõisa viinaköögi hoones tegutseb Tohi Distillery. Mõisast on säilinud muu hulgas suur park. 2000. aastal ehitati Andres Alliku eestvedamisel Eesti ja Ameerika keraamikute koostöös mõisaparki Balti- ja Põhjamaade esimene anagama tüüpi keraamikaahi Esthoggama. 2014. aasta suvel ehitati selle asemele uus anagama ahi. 2012. aastal ehitati suure ahju vastu ehitati Erasmuse intensiivprojekti EcoCeramics raames väiksem puuküttega ahi. Tohisoo mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 08.07.2015) Mõis haridustemplina. Kohila Kunstide Kooli veebisait. Tohisoo mõis Eesti mõisaportaalis
Jõgisoo mõis

Jõgisoo mõis, ka Jõgisuu mõis (saksa keeles Joeggis) oli rüütlimõis Keila kihelkonnas Harjumaal Keila jõe vasakul kaldal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Saue valda, tänapäeva Jõgisoo küla lähedal. Mõis asutati 17. sajandi I poolel ja selle esimene omanik oli Heinrich von Knorring. 18. sajandil kuulus mõis Douglastele, Mohrenschildtidele ja Braschidele. 1912 sai mõisa omanikuks eesti soost Mihkel Paulberg. Jõgisoo mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Jõgisoo mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 08.07.2015) Jõgisoo ms, www.eki.ee Särg, Alo. Harjumaa mõisad. Tallinn: Argo, 2006. Lk 41. Jõgisoo mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Jõgisoo mõis (Keila khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Jõgisoo mõis Eesti mõisaportaalis
Kautjala mõis

Kautjala (linna)mõis (saksa keeles Kautel) oli linnamõis Jüri kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Rae valda. Mõis asutati 17. sajandi lõpul Rae mõisast eraldatud maatükist. Mõis kuulus kuni 1919. aasta mõisate riigistamiseni Tallinnale. Mõisa ühekorruseline kivist peahoone ehitati 1850. aastatel. Kautjala mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 08.07.2015). Kautjala mõis Eesti mõisaportaalis
Tarcona

Aktsiaselts Tarcona on Tallinnas tegutsev IT-teenuste pakkuja ja Guvnori kontserni osa, kes korraldab nafta ja naftasaaduste logistikat SRÜ riikides, Euroopas ja Ameerikas. Asutatud 2000. aastal. Firma saavutas 2012. aastal Äripäeva parimate palgamaksjate edetabelis esikoha. Artikkel Rahasüst Tarcona omanikule Äripäevas 16. septembril 2013 "Firma koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuli 2015. Vaadatud 8. juulil 2015.
Humala mõis

Humala mõis (saksa keeles Hummala, Humblaküll) oli mõis Keila kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Harku valda, tänapäeva Humala küla lähedale. Mõis asutati umbes 1690 ja siis oli selle omanik Otto Scheiding. Pärast Põhjasõda oli mõis Vene keisririigi käes ja aastal 1758 sai selle omanikuks Jakob Albrecht Matthias. Aastast 1777 kuulus mõis umbes 20 aastat Fockidele. 1805 sai mõisa omanikuks Gustav von der Howen ja der Howenite käes oli see 1870. aastateni. 1889-1919 olid mõisa omanikud Stackelbergid. Stackelbergide omanduses sai Humala mõisast Vääna kõrvalmõis. Humala mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Humala mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 08.07.2015) Humala ms, www.eki.ee Särg, Alo. Harjumaa mõisad. Tallinn: Argo, 2006. Lk 35-36. Humala mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Humala mõis (Keila khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Humala mõis Eesti mõisaportaalis
Pallaste mõis

Pallaste mõis (saksa keeles Pallas) oli Leetse mõisa kõrvalmõis Harju-Madise kihelkonnas Harjumaal, tänapäeva Paldiski linna lähedal Lääne-Harju vallas Harju maakonnas. http://www.mois.ee/pikknimp.shtml (vaadatud 08.07.2015) Pallaste m(ois), www.eki.ee Pallaste mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Pallaste mõis (Harju-Madise khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Nikolai Thamm

Nikolai Thamm nime all on tuntud: Nikolai Thamm vanem (Johann Nicolai Thamm, 1834–1907) oli Eesti arhitekt Nikolai Thamm noorem (Nikolai Ludwig Jakob Thamm, 1867–1948) oli Eesti arhitekt