Rein Aren

Rein Aren (ka Reino Aren; 25. detsember 1927 Tartu – 16. mai 1990 Tallinn) oli eesti näitleja. Ta õppis aastatel 1942–1946 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis Anton Starkopfi juures skulptuuri ja 1949–1951 Lunatšarski-nimelises Riiklikus Teatrikunstiinstituudis (GITIS) eesti stuudios. Mõlemad koolid jäid lõpetamata. Ta oli aastatel 1946–1949 Vanemuises koorilaulja ja balletitantsija. Töötas aastatel 1951–1972 ja 1979–1990 Eesti Draamateatris ning aastatel 1973–1979 Vene Draamateatris. Rein Aren oli GITIS-es õppinud näitlejate põlvkonna kirkamaid ja samas romantilisemaid näitlejaid.[viide?] Hiljem esines näitustel oma maalide ja joonistustega.[viide?] Rein Aren mängis ligi 100 teatrilavastuses. Jõuliselt maskuliinse näitlejaisiksusena jättis ta Eesti teatrilukku unustamatud rollid: Margus (August Kitzberg "Libahunt" 1954), Indrek (A. H. Tammsaare ja Andres Särev "Vargamäe vanad ja noored" 1959), Peer Gynt (Henrik Ibsen "Peer Gynt" 1962), Faust (Goethe "Faust" 1968), Karla ja Pearu (A. H. Tammsaare, Panso ja Mari-Liis Küla "Inimene ja inimene" 1972), Pablo (Hemingway ja Tšermenjov "Kellele lüüakse hingekella" 1974), Slopašev (Tammsaare ja Mikk Mikiver "Armastus ja surm" 1984), Jakob (Jaan Kruusvall "Pilvede värvid" 1983), Timotheus Bock (Jaan Kross "Keisri hull" 1984), Leonti Väin (Kruusvall "Vaikuse vallamaja" 1987), Naabrimees (Rein Saluri "Minek" 1988) jt. Aren on mänginud 28 Eesti Televisiooni telelavastuses, sealhulgas lavastustes "Kolm rubiini" 1978, "Amoraalne lugu" 1980, "Sonatiin paabulinnule" 1982, "Viimane suvi" 1987 jt. 1990 – "Ystävät, toverit", mängufilm, Igumeni 1990 – "Regina", mängufilm, Antsu isa 1988 – "Doktor Stockmann", I jagu, telemängufilm, Morten Kiil 1988 – "Doktor Stockmann", II jagu, telemängufilm, Morten Kiil 1988 – "Näkimadalad", III jagu, telemängufilm 1988 – "Näkimadalad", IV jagu, telemängufilm 1988 – "Nõid", lühifilm 1987 – "Näkimadalad", I jagu, telemängufilm, Ullise Matts 1984 – "Hundiseaduse aegu", mängufilm, Vootele 1984 – "Karoliine hõbelõng", mängufilm, kuningas 1984 – "Evropeyskaya istoriya", mängufilm, natsionalist 1984 – "Rossiya molodaya", teleseriaal, Snivin 1982 – "Corrida", mängufilm, Osvald Rass 1981 – "Karge meri", mängufilm, kapten Jaak Niilus 1980 – "Pulmapilt", lühifilm, Ants 1980 – "Pirates of the 20th Century", mängufilm, piraatide ninamees 1975 – "Indrek", mängufilm, Slopašev 1975 – "Variant Omega", teleseriaal, onu Pjotr 1974 – "Ohtlikud mängud", mängufilm, major, Vanamehe isa 1971 – "Metskapten", mängufilm, Klarnet 1969 – "Punane telk" Mängufilm, Karl Jõgi 1971 – "Tuuline rand", mängufilm, Villem 1966 – "Mis juhtus Andres Lapeteusega?", mängufilm, Haavik 1965 – "Lahkumissümfoonia", muusikafilm, vürst Esterhazy 1964 – "Hamlet", mängufilm, Lucianus 1963 – "Jalgrattataltsutajad", mängufilm, Karl Gleiser 1963 – "Jäljed", mängufilm, Robert 1962 – "Ühe katuse all", mängufilm, Peeter Arro 1961 – "Ohtlikud kurvid", mängufilm, Raul 1959 – "Kutsumata külalised", mängufilm, Ernst 1959 – "Vallatud kurvid", mängufilm, Raivo 1957 – "Pöördel", mängufilm, Arno 1955 – "Jahid merel", mängufilm, Juhan 1966 Eesti NSV teeneline kunstnik 1982 Eesti NSV rahvakunstnik Rein Aren tegeles mitme pallimänguga, jäähokis tuli ta Eesti meistriks ning kuulus ka Eesti koondisse. Spordikarjäärile tõmbes kriipsu peale kopsuhaigus. Tema vend oli näitleja Väino Aren. Ta oli 1950. aastast abielus näitleja Jelena Blinovaga. Rein Aren. Eesti Teatriliit. Rein Aren. Eesti filmi andmebaas. Rein Aren. IMDb. Krissu kõigile. Pärnu Postimees, 23. veebruar 2013. Rein Aren. Fotoarhiiv. arhiiv.err.ee. Rein Aren. Amoraalne lugu. Telelavastus. 1980. Imet tabamas. Rein Aren. arhiiv.err.ee, 25. juuni 1983. Keskööprogramm: mees 300 näoga. arhiiv.err.ee, 26. mai 1983. Rein Areni elu armastus ohverdas mehe päästmise nimel perekonna reliikvia. Maaleht, 19. mai 2020. Rein Aren: Corrida kahe legendi vahel. teatritasku.ee, 24. mai 2020. Joomapahe ja intriigide küüsi jäänud Rein Aren oli teatrile pühendunud tuhat protsenti. Õhtuleht, 25. detsember 2020. Haud Tallinna Metsakalmistul