laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kaarel Kais

Kaarel Kais (sündinud 13. septembril 1974 Tallinnas) on Eesti rannavõrkpallur ja advokaat. Ta on lõpetanud 1992. aastal Pärnu 1. Keskkooli ja 2006. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Ta on 2006. aastast Eesti Advokatuuri liige ja 2010. aastast vandeadvokaat. Oktoobris 2015 asutas ta advokaadibüroo Kais, Pihlak & Partnerid. Veebruaris 2017 asutas advokaadibüroo Premium, kus tegutseb tänaseni advokaadibüroo omaniku ja juhtivpartnerina. Alustas sportlasteed isa Peeter Kaisi juhendamisel. Aastatel 1995–2002 esindas koos vend Kristjan Kaisiga rannavõrkpallis Eestit rahvusvahelistel suurvõistlustel ja karikasarjades. Parim saavutus rahvusvahelistelt suurvõistlustelt on rannavõrkpalli EM-i 9. koht (1997). 2010. aastal tegi koos vahepeal samuti tippspordist taandunud vend Kristjan Kaisiga comeback'i rahvusvahelisel areenil, aidates Eesti rannavõrkpallikoondisel võita Londoni olümpiamängude valikturniir Kreekas. On tulnud kuuel korral Eesti meistriks rannavõrkpallis (1999–2002 koos vend Kristjaniga, 2008 ja 2012 koos Argo Arakuga) ning võitnud seitse hõbemedalit (1994–1998, 2006 ja 2009) ja neli pronksmedalit (2003, 2007, 2011 ja 2021). Koos vennaga oli ta Eesti parim rannavõrkpallur 1999–2002. Võitnud kahel korral Eesti Rannakuninga turniiri. Lisaks võitnud Eesti meistrivõistlustel saalivõrkpallis kaks hõbemedalit (aastal 1999 Pärnu Võrkpalliklubi ja aastal 2001 Tartu Pere Leiva meeskonnas). 2009. aastast juhib spordiklubi Rannahunt, mille alla kuulub muu hulgas Eesti meeste võrkpalli esiliiga meeskond AB Premium/Rae vald. Kohalike omavalitsuste volikogude valimistel aastatel 2013 ja 2017 kandideeris Eesti Reformierakonna nimekirjas Rae vallas ja sai vastavalt 116 ja 143 häält, millega osutus mõlemal korral valituks. Aastatel 2013–2017 oli Rae vallavolikogu aseesimees ning 2013–2021 ka Rae vallavolikogu haridus- ja kultuurikomisjoni esimees. Sündinud Tallinnas, kuid üles kasvanud Pärnus. Kaarel Kais on 189 cm pikk ja kaalub 85 kg. Vend Kristjan Kais on samuti võrkpallur. Nende isa Peeter Kais on võrkpallur ja sporditegelane. Kaarel Kais "Juhatuse liikme võib häbiposti panna vaid tõendatud faktide korral", raamatupidaja.ee, 14.01.2011 Kaarel Kais "Kuidas vabaneda ebaausast töötajast", raamatupidaja.ee, 25.04.2011 Kaarel Kais "Kauba edasimüük ei ole riskivaba tegevus", raamatupidaja.ee, 18.11.2011 Biograafia ESBL-is
Rahvahääletus põhiseaduse muutmiseks (1932)

Rahvahääletus põhiseaduse muutmiseks oli rahvahääletus mis toimus 13. kuni 15. augustini 1932. Hääletusele oli pandud Riigikogu eelnõu, millega Eesti oleks muudetud presidentaalseks vabariigiks. Hääletamine oli 5-kroonise trahvi ähvardusel kohustuslik ja hääletamas käis 91 protsenti. Parandamise poolt oli 333 947 ja vastu 345 215 inimest. Põhiseaduse muutmise vastu olid Tallinn, Harjumaa, Viljandimaa, Pärnumaa ja Valgamaa ning poolt Virumaa, Järvamaa, Läänemaa, Saaremaa, Petserimaa ja Võrumaa. Peamised vastuhääled tulid suurematest linnadest ja ajakirjandus järeldas, et Eesti linnade inimesed on vasakpoolsemad kui maaelanikud. Vastuhääletajad (sotsialistid) nägid valitsuse võimu suurendamises rahva õiguste kärpimist. Keskerakonna juht Jaan Tõnisson selgitas, et osad tema erakonna liikmed leidsid, et põhiseaduse muutmisel võib põllumeeste erakonnast keegi presidendiks saada ja see ei sobi neile. (Kaja. 18.08.1932, lk. 2) Rahvahääletuse ajal Tallinnas viibinud Inglise turistid väitsid, et hääletuse ajal oli mitmel pool kahjutulesid ja punakaartlased sõitsid linnas ringi, punased lipud autodel. Oma elu olevat nad suutnud päästa Helsingisse põgenemisega. "Eestis revolutsioon lahti!" Rahvaleht, 18. august 1932, nr. 97, lk. 1.
Meeme (laev)

Meeme oli Eesti Merejõudude abilaev, suurtükilaev ja miinitraaler. Hukkus pärast Vabadussõda meremiini plahvatuse tagajärjel. On ainus sõjalisel ülesande täitmisel hukkunud Eesti sõjalaev. Laev, algse nimega "O", ehitati 1911. aastal Göteborgis Riia linnavalitsuse tellimusel reisilaevana. Aprillis 1919 läks laev Läti punaväelaste kätte, kes kasutasid seda sõjalaevana. 22. mail 1919 vallutas Landeswehr Riia ja laev läks nende valdusse. Relvastus oli sel ajal 2 kahurit. Landeswehri sõja lõpus sai Eesti merevägi laeva Väina jõesuudmes koos veel kolme väiksema laevaga sõjasaagiks. Osa laevu jäeti samas lätlastele, kuid O võeti alates 5. juulist 1919 Eesti mereväe koosseisu ja sai uueks nimeks Meeme. Osales Vabadussõja edasistes merevõitlustes abilaevana. 7. novembril 1919 toimus Meemel Koporje lahes vöörpiigis plahvatus, mille tagajärjel vööriosa sai kahjustusi. Laev sõitis Tallinna remonti. Rahuajal kasutati algul suurtükilaevana. Relvastus oli alates 1922. aastast 1 x 75 mm kahur. 1923. aastal kohandati Meeme miinitraaleriks. 3. juulil 1924 sai traalipadruni plahvatuse tagajärjel surma laeva pootsman Roman Krimming. 14. novembril 1924 teostas laev koos Mardusega miinide traalimist Naissaarest loodes asunud endisel miiniväljal. Traalimisel jäi arvatavasti üks miin traali külge kinni. Traali väljavõtmisel (mis ei tahtnud sujuda), toimus laeva ahtri all traali ilmselt kinnijäänud miini plahvatus, milles laeva ahter sai raskelt vigastada. Komendor Johannes Karus jäi plahvatuses kadunuks, ülejäänud (kellest mitu sai vigastada) päästeti samas olnud teiste laevade poolt. Üks päästetuist – komandöri abi nooremleitnant Karl Haberman – suri hiljem haiglas. Meemet üritati seejärel Naissaare juurde madalikule pukseerida, kuid ta uppus saarest umbes kahe miili kaugusel. Meeme vraki leidsid 29. juulil 2000 Eesti Meremuuseum ja OÜ Tuukritööd 44 m sügavuselt. Laeva kell tõsteti üles ja anti laeva omanikule (Eesti Mereväele) tagasi. 2007. aastast on vrakk Eesti kultuurimälestis (arheoloogiamälestis, veealune mälestis). Veeväljasurve – 150 t Pikkus – 27,5 m Laius – 6,4 m Süvis – 2,1 m Jõuseade – aurumasin 220 hj Kiirus – 10 sõlme Meeskond – 22 Relvastus – 1 x 75 mm kahur (alates 1922), miinitraalimisvarustus (alates 1923) RTL 2007, 29, 533 27872 Suurtükilaeva Meeme vrakk kultuurimälestiste riiklikus registris Laev vrakiregistris 2012 Vennad Parikased. 1922. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiiv, EFA 3.0.52217 "Naissaare all miini otsa". Esmaspäev nr 45, 17. november 1924. Lk 5 Peedu Sammalsoo. "15 jalga kiilu all: 75 aastat suurtükilaeva “Meeme” hukkumisest". Algselt: Meremees, 1999
Mark Schwarzer

Mark Schwarzer (sündinud 6. oktoobril 1972 Sydneys) on Austraalia eninde jalgpallur, väravavaht. Klubikarjääri lõpetas ta 2016. aastal Leicester Citys. Aastail 1993–2013 mängis ta Austraalia jalgpallikoondises 109 korda, mis teeb temast kõige enam koondisemänge pidanud Austraalia jalgpalluri. Ta esindas koondise koosseisus Austraaliat 2006. ja 2010. aasta MM-il. Middlesbrough Football League Cup: 2003–04
Diabaas

Diabaas on keskmiseteraline aluseline tardkivim. Terminil "diabaas" on sõltuvalt geoloogilisest koolkonnast mõnevõrra erinev tähendus. Tegemist on basaltse koostise ja struktuurilt basaldi ning gabro vahepealse kivimiga, kuid Ameerika Ühendriikides, Saksamaal, Prantsusmaal ja mujal peetakse diabaasile iseloomulikuks tunnuseks ofiidilist struktuuri, Suurbritannias aga paleotüüpsust ehk aja jooksul mõnevõrra muutunud välimust ja koostist. Kivimit, mida enamik maailmast peab diabaasiks, nimetatakse Suurbritannias doleriidiks. Diabaasi põhilised koostisosad on labradori koostisega plagioklass ning pürokseen. Lisaks võivad põhimassis esineda raudoksiidid, biotiit ning küünekivi. Levinuimad fenokristalle moodustavad mineraalid on plagioklass, pürokseen ning oliviin. Diabaas on värvuselt must või tumehall. Paleotüüpne diabaas on enamasti rohekas. Diabaas on tüüpiline daike ja sille moodustav kivim. Diabaasi ligilähedased sünonüümid on doleriit ja mikrogabro. Termini võttis kasutusele prantsuse geoloog Alexandre Brongniart aastal 1807. Algselt tähendas diabaas kivimit, mida tänapäeval tuntakse dioriidina.
Leedi Windermere'i lehvik (täpsustus)

"Leedi Windermere'i lehvik" on mitme teose pealkiri: "Leedi Windermere'i lehvik" on Oscar Wilde'i neljavaatuseline näidend (1892); "Leedi Windermere'i lehvik" on 1916. aasta Suurbritannia tummfilm; "Leedi Windermere'i lehvik" on 1925. aasta USA tummfilm; "Leedi Windermere'i lehvik" on 1935. aasta Saksamaa film.
Leedi Windermere'i lehvik (film 1916)

"Leedi Windermere'i lehvik" on Fred Pauli poolt Suurbritannias 1916. aastal loodud tummfilm. Tegemist on Oscar Wilde'i samanimelise näidendi esimese ekraniseeringuga. Milton Rosmer – lord Windermere Netta Westcott – leedi Windermere Nigel Playfair – lord Augustus Lorton Irene Rooke – pr Erlynne Arthur Wontner – lord Darlington Alice De Winton – Berwicki hertsoginna E. Vivian Reynolds – hr Dumby Joyce Kerr – Agatha Evan Thomas – Cecil Graham Sydney Vautier – Hopper "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. jaanuar 2009. Vaadatud 25. septembril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Nukumaja (täpsustus)

"Nukumaja" on mänguasi ja mitme teose pealkiri: Nukumaja, mänguasi "Nukumaja" on Henrik Ibseni kolmevaatuseline näidend (1879). "Nukumaja" on 1911. aasta USA tummfilm. "Nukumaja" on 1917. aasta USA tummfilm. "Nukumaja" on 1918. aasta USA tummfilm. "Nukumaja" on 1922. aasta USA tummfilm. "Nukumaja" on 2017. aasta eesti kriminaal-telesari.
Hing (film)

"Hing" (inglise keeles "Breath") on Eestis aastal 2011 valminud dokumentaalfilm. Filmi režissöör, stsenarist ja operaator Kullar Viimne, monteerija Kaisa Pitsi, produtsent Erik Norkroos, tootja Rühm Pluss Null. See on imeline dokumentaalfilm elu ja naiseks olemise ehedusest selle värvikirevates variatsioonides! Autor mõtiskleb lihtsalt hingamise, hinge (taas)leidmise üle tänapäeva moodsas elus. Hing ja hingamine on seotud. Isegi nii seotud, et kellegagi ühes rütmis hingates võib hea õnne korral tema hingega kohtuda. Selleks kohtumiseks on aga tarvis usaldavat silda. Kui usaldus on purunenud, tähendab see eraldumist teistest inimestest, tervest inimkonnast. (Eesti Filmi Andmebaas) VIII Maailmafilmi Festivali avafilm, Eesti XXV Pärnu Rahvusvaheline Dokumentaal- ja Antropoloogiafilmide Festival, Eesti (auhind: Andris Slapnischi mälestusauhind) XXI Filmifestival "Arsenals", Läti VIII Vilniuse Dokumentaalfilmide Festival, Leedu XIII Bratislava Rahvusvaheline FIlmifestival, Slovakkia LIX Belgradi Dokumentaal- ja Lühifilmide Festival, Serbia (auhind: parim tudengifilm) XXX Bergamo Filmifestival, Itaalia XX Rahvusvaheline Etnograafiafilmide Festival Belgradis, Serbia VIII Aljazeera Rahvusvaheline Dokumentaalfilmide Festival, Katar XIX Cameraimage Filmifestival, Poola VIII Hot Docs Rahvusvaheline Dokumentaalfilmide Festival Torontos, Kanada Tiit Tuumalu "Naine pühib korstnaid ja hingamisest saab hing". Postimees, 18. märts 2011 Margit Adorf "Õpi oma hinge eest hoolt kandma". Eesti Päevaleht, 21. märts 2011 Kristiina Davidjants "Hingeravi ja tundekasvatus. Tundeline dokfilm Eesti ainsast naiskorstnapühkijast". Sirp, 1. aprill 2011 Filmi treiler Hing andmekogus IMDb (inglise)
Nukumaja (film 1917)

"Nukumaja" on Joe De Grasse'i poolt Ameerikas 1917. aastal loodud tummfilm. Film on valminud Henrik Ibseni näidendi "Nukumaja" põhjal. Dorothy Phillips – Nora Helmer William Stowell – Torvald Helmer Lon Chaney – Nils Krogstad Sydney Deane – dr Rank Miriam Shelby – Christina Linden Helen Wright – Anna "Silent Era: A Doll's House". silentera. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. juuli 2008. Vaadatud 25. september 2013.
Riikide loend rahvaarvude järjekorras

Maailma riikide loend rahvaarvu järgi hõlmab iseseisvaid riike ja sõltuvaid territooriume. Andmed pärinevad viimastest rahvaloendustest või iga riigi viimasest ametlikust hinnangust, selle puudumisel on kasutatud ÜRO viimast hinnangut. ja The World Factbook'i Püsiasustuseta territooriumid Riikide loend pindala järgi Riikide loend rahvastiku tiheduse järgi Riikide loend Department of Economic and Social Affairs Population Division (2022). World Population Prospects. 2022 revision. United Nations. The World Factbook Koos vaidlusaluste aladega Kashmiris. Rahvusvaheliselt tunnustatud piirides. (Ilma 2022 aastal annekteeritud Ukraina aladeta.) Rahvusvaheliselt tunnustatud piirides. (Koos Venemaa poolt ajutiselt okupeeritud Krimmi ja Donbasiga.)
Karl von Seidlitz

Karl Johann von Seidlitz (6. (ukj 17. märts) 1798 Eestimaa kubermang – 7. (ukj 19. veebruar) 1885 Tartu) oli baltisaksa arstiteadlane, tõeline riiginõunik. Ta õppis aastatel 1815–1820 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. 1823 saadeti ta Astrahani võitlema kooleraepideemiaga. 1828–29 osales ta Seitsmendas Vene-Türgi sõjas peaarstina. Sõda lõppes Venemaale võidukalt ja Türgi pidi tegema talle suuri territoriaalseid järeleandmisi. Pärast erruminekut tuli ta Tartusse tagasi ja elas seal surmani. 1854 avaldas ta mälestusteraamatu Türgi sõjast "Zur Erinnerung an den Türkischen Feldzug aus den Jahren 1828-29". 1868–69 juhatas Seidlitz Eesti Looduseuurijate Seltsi. Kultuurilukku läks Seidlitz sõprusega endast 15 aastat vanema Vassili Žukovskiga, kellega oli kirjavahetuses kuni viimase surmani 1852. Pärast kirjutas ta Žukovskist kolm raamatut (kaks vene ja ühe saksa keeles), neist viimane ilmus Žukovski 100. sünniaastapäevaks 1883. Tema poeg oli bioloog Georg von Seidlitz. Karl Johann von Seidlitz on maetud Raadi kalmistule. Arnold Hasselblatt: "Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat", Dorpat: C. Mattiesen, 1889, Matrikkel 1047, lk. 71 Stackelberg, Otto Magnus von: Karl Johann von Seidlitz, Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 3, Görlitz, 1930, seite 254 Hasselblatt, Arnold / Otto, Gustav: Karl von Seidlitz, Album academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat, Dorpat, 1889, seite 71
Warren Weaver

Warren Weaver (17. juuli 1894 – 24. november 1978) oli Ameerika Ühendriikide teadlane. Ta on laialdaselt tunnustatud masintõlkimise pioneerina ning kui tähtsa isikuna teaduse toetamisel Ameerika Ühendriikides. Weaver oli aktiivne ka muudel elualadel. Algul plaanis Weaver õppida inseneriks, aga tema õpetajad, eelkõige Max Mason, aga ka Charles Slichter, matemaatikaprofessor Wisconsini Ülikoolis, mõjutasid Weaverit valima hoopis matemaatikat ja matemaatilist füüsikat. Weaver sai oma elu jooksul 3 akadeemilist kraadi: bakalaureusekraadi matemaatikas aastal 1916, tsiviilehituses 1917 ja doktorikraadi 1921. Kõik kolm kraadi sai ta Wisconsini Ülikoolist. Esimest korda mainis Weaver masintõlkimist inimkeelte vahel juba aastal 1947. Järgnevatel aastatel innustasid tema Rockefelleri Sihtasutuse kaaskolleegid teda seda ideed edasi arendama. Selle innustuse mõjul kirjutas ta aastal 1949 märgukirja "Translation" ("Tõlkimine"), mida peetakse antud valdkonna kõige mõjukamaks dokumendiks. Nimelt kirjeldas see dokument masintõlkimise eesmärke ning meetodeid juba enne, kui inimesed hakkasid mõistma, milleks kõigeks arvutid võimelised on, mis pani alguse masintõlkimise uurimisele alguse kõigepealt Ameerika Ühendriikides ning hiljem ka ülejäänud maailmas. Weaveri ettepanekud olid keerulisemad kui lihtlabane sõna-sõnalt tõlkimine, mis ei vii eriti kaugele. Tema ideede seas oli muuhulgas ka kontekstitundlikkus, mida kasutatakse tänapäeva masintõlkimise juures väga tihti. Weaver uskus, et masintõlkimise probleemi saab edukalt lahendada kui krüptograafia probleemi. Ta ütles selle kohta, et kui ma vaatan venekeelset artiklit, siis ma ütlen: "See on tegelikult kirjutatud inglise keeles, aga see on lihtsalt kodeeritud imelike sümbolitega ning see vajab dekodeerimist." Warren Weaver alustas küll oma karjääri matemaatikaõpejana, aga juba enne 38-aastaseks saamist oli ta Rockefelleri Sihtasutuse juht. Ta kasutas oma ametikohta eelkõige bioloogia edendamiseks, kuna Weaver mõistis juba varajases eas, kui tähtsat rolli geneetika ja molekulaarbioloogia omavad. Paljud sihtasutuse kaudu toetust saanud isikud said hiljem selles vallas Nobeli või mõne muu kõrgelt hinnatud auhinna. http://www-history.mcs.st-andrews.ac.uk/Biographies/Weaver.html "Translation" (1955), in W.N. Locke and A.D. Booth (eds.), Machine Translation of Languages (MIT Press, Cambridge, Mass.) http://www.nasonline.org/publications/biographical-memoirs/memoir-pdfs/weaver-warren.pdf
Kõrgenenud vererõhk

Kõrgenenud vererõhk ehk hüpertensioon (ladina keeles hypertensio) on vereringe haiguslike seisundite ja häirete kompleks inimestel ja paljudel imetajatel, mil arterites on korduvate mõõtmiste tulemusel püsivalt normaalsest vererõhust kõrgem vererõhk ja selle tulemusel tekivad organismis muutused (sealhulgas patoloogilised), aga võivad kaasneda ka kriitilised olukorrad, mis vajavad kohest erakorralist meditsiinilist abi (hüpertensiivne kriis, kõrgrõhuline ajuhaigus, aordidissektsioon, kopsuturse jt). Normaalseks peetav vererõhk sõltub konkreetsest indiviidist ja tema vanusest, soost, tervislikust seisundist, toitumisest, elukutsest, geneetikast jm teguritest. Vererõhu mõõtmine on tundlik protsess ja sõltub paljuski ka mõõtmisseadmest. Näiteks on normaalne vererõhk kaelkirjakul (süstoolne vererõhk/diastoolne vererõhk) 280/180 mm/Hg. Hüpertensioon võib olla ka indutseeritud ja põhjustatud ravimite (nt kemoteraapia ravimite) manustamisest. Kõrgvererõhkhaigusi (Morbi hypertensivi) klassifitseerivad Eesti tervishoiusüsteemis töötavad arstid RHK-10 alusel, peatüki IX (Vereringeelundite haigused) alampeatükkides, mida vajadusel täpsustatakse teistesse peatükkidesse klassifitseeritud alamjaotistega. Kõrgvererõhkhaiguste rahvusvahelise klassifikatsiooni kohandused RHK-10 alamjaotistena neerupealise hüpertensioon hüpertensiivne kriis hüpoksia hüpotoonia NYHA südamepuudulikkuse funktsionaalne klassifikatsioon reniin-angiotensiin-aldosteroonsüsteem (RAAS) südamepuudulikkus "Vältimatu abi käsiraamat", tõlkinud Hannes Erm, Triin Tarmas, Ene Leesment, Markko Pärtlepoeg, toimetanud Katrin Hallas, AS Medicia, lk lk 100, 2010. ISBN 978 9985 829 95 0 Elie Mouhayar, Abdulla Salahudeen, Edward T.H. Yeh,Hypertension in Cancer Patients, Tex Heart Inst J. 2011; 38(3): 263–265. PMCID: PMC3113122 Veebiversioon (vaadatud 26.09.2013) (inglise keeles) Robert M. Carey.Hypertension and Hormone Mechanisms (Contemporary Endocrinology), Humana Press; 2007 edition (November 19, 2007), ISBN 978-1588294081 Google'i raamat veebiversioon vaadatud (26.09.2013) (inglise keeles)
Taluteenija

Taluteenija on naissoost tööline, kes elab aasta ringi talu pererahva juures ja saab palka selle eest, et ta abistab peremeest või perenaist[viide?]. Samalaadset meessoost töölist nimetatakse sulaseks. sulane
Gert Raudsep

Gert Raudsep (sündinud 30. aprillil 1970 Tallinnas) on eesti näitleja. Ta lõpetas aastal 1988 Tallinna 1. Keskkooli ja aastal 1992 Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri 15. lennu. Aastatel 1992–2005 töötas ta teatris Ugala, aastatel 2005–2018 töötas ta teatris NO99 ja seejärel jätkas ta vabakutselise näitlejana. 2022. aasta augustis liitus Raudsep Draamateatriga. Aastatel 2007–2018 oli Eesti Näitlejate Liidu esimees. Alates 2021. aastast on Raudsep Eesti Teatriliidu esimees. 1991 Edward Albee "Bessie Smithi surm" (Sanitar) 1991 Shelagh Delaney "Mee maik" (Peter) 1992 Walter Kollo "Mees minevikuga" (Max Stieglitz) 1993 Shelagh Delaney "Armunud lõvi" 1994 Albert Ramsdell Gurney "Söögituba" (Howard, Billy isa, Valvur, Chris) 1994 Michael Eisemann "Mootorpruut" (Tiivi Ladany) 1994 Arthur Miller "Salemi nõiad" (reverend Hale) 1995 John Driver / Jeffrey Haddow "Tšehhov Jaltas" (Ivan Bunin) 1995 Carl Zuckmayer "Köietantsija lugu" (Fritz Knie) 1995 Janusz Głowacki "Antigone New Yorgis" (Kirp) 1996 Friedebert Tuglas / Ingomar Vihmar "Hei, Luciani!" (Mees) 1996 Arthur Miller "Proovireisija surm" 1997 Victor Hugo / Kalju Komissarov "Jumalaema kirik Pariisis" (Quasimodo) 1997 David Storey "Väikekodanluse ebadiskreetne võlu ehk Arnold Middletoni restauratsioon" (Arnold Middleton) 1997 Marc-Gilbert Sauvajon "Ciao!" (Vincent) 1997 Pamela Lyndon Travers / Ivo Eensalu / Kaarel Kilvet "Mary Poppins" (Bert, Kobra) 2003 – Ants Lauteri nimeline auhind 2015 – Eesti Teatriliidu meeskõrvalosatäitja auhind Gert Raudsepa vend on näitleja Bert Raudsep. Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000 Gert Raudsep Teater NO99 kodulehel "Draamateatriga liituvad uuel hooajal Kertu Moppel, Gert Raudsep ja Ursel Tilk". ERR. 25. august 2022. Raun, Miikael (30. jaanuar 2024). "Gert Raudsep: kas viskame püssi põõsasse ja lõpetame elamise?". Eesti Päevaleht. Vaadatud 30. jaanuaril 2024.
Mamba

Mamba (Dendroaspis) on maoperekond mürknastiklaste sugukonnas. Mambade perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Dendroaspis angusticeps (Smith, 1849) – kitsaspea-mamba ehk roheline mamba Dendroaspis jamesoni (Traill, 1843) – džeimsoni mamba Dendroaspis polylepis Günther, 1864 – must mamba Dendroaspis viridis (Hallowell, 1844) – lääne-mamba. Nad elavad laial alal Mustas Aafrikas, sh Sambias. Mambade perekonda liigitatud maod on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib keskmise kuni raske astmega mürgistusseisundeid esile kutsuda: kitsaspea-mamba – keskmine kuni raske mürgistus džeimsoni mamba – keskmine kuni raske mürgistus must mamba – raske mürgistus. Antiseerumi puudumisel on mambahammustus inimesele enamasti surmav. Mõne liigi, sealhulgas musta mamba süljenäärmete nõres sisalduvatest kemikaalidest valmistatud aineid katsetatakse biotestides kui eksperimentaalseid ravimimolekule. Loomade elu 5:303. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Dendroaspis Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 17.02.2014) (inglise keeles) Mark Carwardine, "The Nature of Zambia: A Guide to Conservation and Development", lk 12, IUCN, 1988, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 9.03.2014) (inglise keeles) J. Descotes, "Human Toxicology", lk 779, 1996, Elsevier Science, ISBN 0 444 81 557 0, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 28.11.2013) (inglise keeles) James Gallagher, Black mamba venom is 'better painkiller' than morphine, BBC News Health, 3. oktoober 2012, doi|10.1038/nature11494, veebiversioon (vaadatud 26.09.2013) (inglise keeles) Animal Diversity Web: Dendroaspis Catalogue of Life: Dendroaspis ITIS: Dendroaspis Riiklik Biotehnoloogia Infokeskus: Dendroaspis Roomajate andmebaas: Dendroaspis Sissekanne saidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Dendroaspis seisuga 17.02.2014.
Kõrgvererõhktõbi

Kõrgvererõhktõbi ehk hüpertooniatõbi ehk essentsiaalne hüpertensioon (ladina keeles morbus hypertonicus) on püsiv arteriaalne hüpertensioon, mida ei saa pidada mingi haigusega kaasnevaks.
Ilmar Mikkor

Ilmar Mikkor (sündinud 4. novembril 1935 Kavastu külas Virumaal) on eesti endine näitleja. Alghariduse omandas Ilmar Mikkor Kavastu algkoolis. Ta lõpetas aastal 1952 Tallinna 2. Tööstuskooli, aastal 1963 Tallinna 10. Töölisnoorte Keskkooli ja aastal 1968 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (3.lend). Tööstuskooli lõpetamise järel suunati Ilmar Mikkor tööle laevaremonditehasesse 1083, kus aastatel 1952-1954 remontis laevu Silnõi ja Slavnõi ning nende ujuvdokki. Samal ajal oli ta tegev Tööjõureservide Klubi näiteringis. Nõukogude armees teenis ta aega 1954-1957. Sellest algul Jägalas Üksikus motoriseeritud luurepataljonis kuni rahvusväeosade likvideerimiseni 1955. aasta suvel. Teenistuse lõpuni teenis Mikkor veel Tondil, Kloogal, uudismaal Kasahstanis Kokshetavis ning Kaunases. Ta töötas aastatel 1957–1964 ETKVL Kaubandusliku inventari tehases lukksepana ja aastatel 1968–1992 näitlejana Eesti Draamateatris, hiljem on tegutsenud ärialal. Ta on mänginud teleseriaalis "Mis Koosta peres uudist?" (1965–1972). 1968 – Kleštš, Maksim Gorki "Põhjas" 1971 – Revident, Raimond Kaugver "Rong väljub hommikul" 1972 – Sass, Tammsaare/Voldemar Panso/Mari-Liis Küla "Inimene ja inimene" 1973 – Elmar Lusiksepp, Mats Traat/Voldemar Panso "Tants aurukatla ümber" 1977 – Muri, Iko Maran "Ära ole pärdik" 1985 – Tiera, Aleksis Kivi/Lauri Sipari "Kullervo" 1988 – Bišonkov, Isaak Babel "Maria" 1989 – Jaak, Johannes Rebane "Siis kui jalgu puhkab hobu" 1972 – Sass, "Verekivi" 1973 – Miilitsaametnik, "Klaverihäälestaja tuleb kolmapäeval" 1981 – Madrus, "Kaks päeva Viktor Kingissepa elust" 1971 – Telemängufilm "Lindpriid" I ja II jagu, II režissöör Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000