laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rudolf Kus

Rudolf Kus (23. veebruar 1915 Trnava - 2. juuli 2006 Bratislava) oli Slovakkia ja Tšehhoslovakkia poksija, rahvuselt slovakk. Kus oli raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) Tšehhoslovakkia meister vähemalt 1935. aastal ning Slovakkia meister vähemalt 1941. aastal. Kus osales raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) Tšehhoslovakkia võistlejana 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Herbert Rungele (Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Kus osales raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) Tšehhoslovakkia võistlejana 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937), kuid kaotas 1. ringis Nemesio Lazzarile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning Slovakkia võistlejana 1942. aasta Euroopa meistrivõistlustel (Breslau, 1942), kuid kaotas 1. ringis Willie Quentemeijerile (Holland) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Tšehhoslovakkia meistrivõistlused poksis. Brno 1935. Tulemused inglise keeles Slovakkia meistrivõistlused poksis 1941. Tulemused inglise keeles 11. suveolümpiamängude poksivõistlus. Berliin 1936. Tulemused inglise keeles 5. Euroopa meistrivõistlused poksis. Milano 1937. Tulemused inglise keeles 1942. aasta Euroopa meistrivõistlused poksis. Breslau 1942. Tulemused inglise keeles Rudolf Kus veebisaidil Olympedia (inglise)
288. Kaitsepataljon

288. Kaitsepataljon ja selle järglane 288. Politsei Jalaväepataljon oli Teise maailmasõja ajal Saksa okupatsioonivõimude poolt Eestis moodustatud sõjaväeosa. Pataljoniülemad: major Otto Kommusaar kapten Agu Lannu 288. Kaitsepataljon moodustati 1943. aastal kaitsepataljonide laialisaatmisel ülejäänud meestest ja 1943. aastal mobiliseeritutest. 1943. aasta teisel poolel võitles pataljon Valgevenes Rossonõ piirkonnas "Rossonõ partisanide vabariigi" vastu. Detsembrist 1943 muudeti pataljoni nimi 288. Politsei Jalaväepataljoniks (Polizei Füsilier Bataillon 288) ja pataljonis kehtinud Wehrmachti auastmed asendati Saksa Korrapolitsei auastmetega. 1944. aasta alguses võitles pataljon Venemaal Neveli rindel. Peale neid lahinguid toodi pataljon (kus juunis 1944 oli 639 meest) Eestisse. 1944. aasta kevadel allutati 1. Eesti Politseirügemendile ja saadeti Kirde-Eestisse piirikaitsesse, kus jäi 1944. aasta lahingutegevuse ajal piiramisrõngasse. Teises maailmasõjas osalenud eesti väeosade loend‎
Cesare Prandelli

Cesare Claudio Prandelli (sündinud 19. augustil 1957 Orzinuovis) on Itaalia jalgpallitreener ja endine mängija. Jalgpallurikarjääri alustas Cesare Prandelli klubis Cremonese 1974. aastal. Hooaja 1978–1979 mängis ta Atalantas. Aastatel 1979–1985 mängis Prandelli Torino Juventuses ja tuli klubiga kolmekordseks Serie A meistriks. 2020. aastast on ta Itaalia kõrgliiga klubi Fiorentina peatreener. Aastatel 2010–2014 oli ta Itaalia jalgpallikoondise peatreener. Ta on olnud ka Atalanta, AS Roma, Galatasaray, Valencia ja Genoa peatreener.
Selene

Selene (kr Σελήνη) on vanakreeka mütoloogias kuujumalanna. Ta on titaanide Hyperioni ja Theia tütar. Rooma mütoloogias vastab talle Luna.
Scotland Yard

Scotland Yard (ametlikult New Scotland Yard) on Suurbritannia pealinna Londoni politseiteenistuse (Metropolitan Police Service) peakorteri nimi. Scotland Yardi asutas 1829. aastal Robert Peel. Asutuse nimi on tuletatud metonüümia teel Metropolitan Police'i peakorteri algsest asukohast aadressil Whitehall Place 4, mille tagumine sissepääs asus Great Scotland Yardi tänaval. Great Scotland Yardi tänava sissekäigust sai politseijaoskonna avalik sissepääs. Aja jooksul muutus tänava nimi Metropolitan Police'i sünonüümiks. The New York Times kirjutas 1964. aastal, et nii nagu Wall Street on andnud nime New Yorgi rahandusmaailmale, on Scotland Yard andnud nime Londoni politseile. 1890. aastal kolis Metropolitan Police oma peakorteri Victoria Embankmentile, 1967. aastal sealt Broadway tänavale ja 2016. aastal tagasi Victoria Embankmentile. Kõigi uute peakorterite kohta on hakatud kasutama nime "New Scotland Yard" (Uus Scotland Yard). Metropolitan Police Service - History of the Metropolitan Police Service vaadatud 2012-06-30 Farnsworth, Clyde H. "Move is planned by Scotland Yard," The New York Times, May 15, 1964. Encyclopaedia Britannica, vaadatud 2018-02-04 Eesti keeles sõna-sõnalt: „Šotimaa uus hoov“ Metropolitan Police Branches Metropolitan Police; Time Line 1829–1849 Metropolitan Police Crime Academy Blumberg, Jess. "A Brief History of Scotland Yard", Smithsonian.com, September 28, 2007. Metropolitan Police Act 1829 learnhistory.org.uk Crime, Punishment and Protest Through Time, c.1450-2004
Gyula Török

Gyula Török (24. jaanuar 1938 Budapest – 12. jaanuar 2014) oli Ungari poksija. Török oli vähemalt kolmekordne Ungari meister aastatel 1961, 1962 ja 1964. Ta esindas maavõistlustel Ungarit kokku 14 korral. Török võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis Oleg Grigorjevile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja . Török sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Manfred Hombergile (Lääne-Saksamaa). Ta osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Primo Zamparinile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rooma 1960. Tulemused inglise keeles 18. suveolümpiamängude poksivõistlus. Tōkyō 1964. Tulemused inglise keeles 13. Euroopa meistrivõistlused poksis. Luzern 1959. Tulemused inglise keeles 14. Euroopa meistrivõistlused poksis. Belgrad 1961. Tulemused inglise keeles Gyula Török veebisaidil Olympedia (inglise)
Mürkputk

Mürkputk (Cicuta) on sarikaliste sugukonda kuuluv taimeperekond. Mürkputke perekonda kuulub neli mürgist liiki. Kõik liigid on mitmeaastased rohttaimed, mis kasvavad kuni 2,5 meetri kõrguseks. Neil on iseloomulikud rohelised või valged õied, mis on koondud sarikjasse õisikusse. Liikide levilaks on põhjapoolkera parasvööde, peamiselt Põhja-Ameerika ja Euroopa. Kasvukohtadeks niisked niidud, jõekaldad ja muud niisked kohad. Taimed on eksitavalt sarnased mitmete sarikaliste sugukonda kuuluvate söödavate ja mürgiste taimedega. Cicuta bulbifera Cicuta douglasii Cicuta maculata Cicuta virosa – harilik mürkputk
Täi

Täi (ka inimesetäi; Pediculus humanus) on täiline, kes nugib inimest. Täi piste korral tekib tugev sügelus. Kui pisteid on palju, võib kaasneda täitõbi ehk pedikuloos. Eristatakse kahte täi alamliiki[viide?]: Pediculus humanus humanus (riidetäi) Linnaeus, 1758 Pediculus humanus capitis (peatäi) De Geer, 1767. kubemetäi Michael Chinery, 2005. Euroopa putukad. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 100 EE 9. köide, 1996.
Aniis

Aniis on hariliku aniisi seemnetest saadav vürts. Harilik aniis pärineb Vahemere maade lääneosast ja Egiptusest, kus see kasvab looduslikuna. Aniis on üks vanemaid vürtse, seda on mainitud juba Piiblis. Vanad roomlased riputasid seda magustoitudele ning usuti, et aniis soodustab seedimist. Euroopasse jõudis ürt 14. sajandil, esialgu leiva maitsestajana. Keskajal kasutati aniisi ravimi ja armujookide koostisosana. Aniisi kasutatakse nii Euroopas, Põhja-Ameerikas, Lõuna-Ameerikas kui ka Indias. Kokanduses kasutatakse aniisiseemneid kookide, küpsetiste ja maiustuste maitsestamisel. Aniis on tähtis likööride koostisosa ning toodetakse ka suures valikus aniisinapse.  Pikemalt artiklis Aniisiviin Eeterlik aniisiõli toimib seedehäirete vastu, värskendab hingeõhku ja leevendab kuiva köha. See on ka tõhus antiseptiline vahend, mida kasutatakse hambapasta tootmisel. Maailma toiduainete entsüklopeedia, Tea, 2006 Bickel, G. Maanõia ravinapsid, Kirilille kirjastus, 2002
Harilik aniis

Harilik aniis (Pimpinella anisum) on sarikaliste sugukonda nääri perekonda kuuluv üheaastane rohttaim. Selle seemnetest saadavat vürtsi nimetatakse aniisiks. Aniis pärineb Vahemere maade lääneosast ja Egiptusest, kus kasvab looduslikuna. Seda on mainitud juba Piiblis, aniis on üks maailma vanimaid maitsetaimi. Taim võib kasvada 50–70 cm kõrguseks. Taimel on kolme erineva kujuga lehed: alumised on ümarad ja rootsuga, keskmised kolmehõlmalised, ülemised üsna kitsad ning sügavalt lõhistunud. Lehekodarikust kasvavad välja ülemises osas harunenud õisikuvarred. Südasuvel ilmuvad valged sarikõisikud, õitest arenevad sügiseks pruunikad, magusavõitu maitsega jaguviljad, mis jagunevad hiljem kaheks osaviljaks.  Pikemalt artiklis Aniis Harilikku aniisi kasvatatakse ja kasutatakse ravim- ja maitsetaimena nii Euroopas, Põhja-Ameerikas, Lõuna-Ameerikas kui ka Indias, samuti on see populaarne Põhja-Aafrikas ja Türgis. Aniisi saab kasvatada ka Eestis. Kokanduses kasutatakse aniisiseemneid kookide, küpsetiste ja maiustuste maitsestamisel. Aniis on tähtis likööride koostisosa ning on ka suur hulk aniisinapse.  Pikemalt artiklis Aniisiviin Eeterlik aniisiõli toimib seedehäirete vastu, värskendab hingeõhku ja leevendab kuiva köha. See on ka tõhus antiseptiline vahend, mida kasutatakse hambapasta tootmisel. Rausch, A. Lotz, B. Maitsetaimede leksikon, Maalehe Raamat, 2004 Bickel, G. Maanõia ravinapsid, Kirilille kirjastus, 2002 Harilik aniis andmebaasis eElurikkus
Visiir (kiiver)

Visiir on kiivri liikuv katteosa. Visiir on ka keskaegsete kiivrite külge kinnitatav tõstetav näokaitse. 14. sajandil oli Euroopas tuntud visiiritüüp koerakoon (saksa keeles Hundskugel). Oletatavalt on sellest rüütlite kiivri külge kinnitatavast näokaitsest eesti rahvapärimuses väljend koerakoonlane. Vöörivisiir Õigekeelsussõnaraamat: visiir
Harilik kardemon

Harilik kardemon (Elettaria cardamomum) on ingveriliste sugukonda kardemoni perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaimeliik. Harilik kardemon pärineb Indiast, Malabari rannikult ja Sri-Lankalt, kus see kasvab looduslikult troopilistes vihmametsades. Kardemon on pikkade nooljate lehtedega mitmeaastane rohttaim, mille kollased või sinised õied paiknevad maapinnalähedastes lehekaenaldes. Viljastunud õitest arenevad umbes 1,5 cm pikkused paadikujulised kuprad, igaühes tosina jagu pisikesi kolmekandilisi seemneid. Kuprad on kolmepesalised, igas pesas 3-4 tugeva vürtsika aroomiga ning üsna nõrga kamprilõhnaga tumedat seemet. Õhuke valge viljakest, mis kerge surve peale hõlpsasti puruneb. Kuprad valmivad aasta läbi ja täiesti korrapäratult, mistõttu nende küpsusastet tuleb pidevalt jälgida. Nimelt lähevad täisküpsed kuprad iseenesest lahti ning seemned pudenevad maha. Isegi kui seda ei juhtu, kaob poolavanenud kupardest kiiresti seemnete aroom ja nõrgeneb maitse. Kuprad lõigatakse taime küljest käsitsi ja ükshaaval ning kuivatatakse. Indias koristatakse kuprad enamasti poolvalmilt ja kuivatatakse päikese paistel, mis seemnete pudenemist silmas pidades on ohutu ja odav viis, sel puhul säilib kuparde roheline värvus. Mujal Aasias ja ka Euroopas korjatakse ära veidi hilisemas küpsusastmes kuprad, mis siis tehiskuumuses kuivatamisel pruunikaskollaseks muutuvad, USA-s aga eelistatakse vääveldioksiidiga pleegitatud valkjaid kupraid. Kardemoni turustatakse kuivatatult kas kupardena, tervete seemnetena või jämedalt jahvatatuna. Tänapäeval on maailma suurim kardemonikasvataja India. Lõviosa saagist läheb müüki oma riigis, kus selle järele on ülisuur nõudlus. Suureksportijaks on tõusnud Guatemala, kus kardemoni hakati kasvatama juba eelmise sajandi algul, kuid kohalikud elanikud pole seda vürtsi omaks võtnud ning kogu toodang veetakse välja. Aasias kasvatatakse kardemoni ekspordiks ka Sri Lankal ja Indohiinas, Aafrikas aga Tansaanias. Kardemoni tunti juba Vanas-Egiptuses ja Kreekas-Roomas. Koos kaubakaravanidega jõudis see maitsetaim ka Euroopasse. Vürtsina kasutatakse kardemoniseemneid. Vilju kogutakse veidi enne täisküpsust. Neid kuivatatakse päikese käes, leotatakse vees ja kuivatatakse uuesti. Malabari kardemoni viljad on 0,8–1,5 cm pikkused ja vähem aromaatsed. Suitsu, M. Kardemon, Kodukiri, 2009 Bickel, G. Maanõia ravinapsid, Kirilille kirjastus, 2002 "Kardemon". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. detsember 2010. Vaadatud 30. juunil 2012.
Kardemon

Kardemon on vürts, mida saadakse hariliku kardemoni seemnetest. Harilik kardemon kasvab metsikult India lõunaosas. Taimel on pikad odajad lehed. Maapinna lähedal puhkevad kollakad või sinised õied. Viljadeks on 1,2 cm pikkused kuprad, milles asub tosin tugeva vürtsika aroomiga ning üsna nõrga kamprilõhnaga tumedat seemet. Hariliku kardemoni kuprad kogutakse veidi enne täisküpsust. Neid kuivatatakse päikese käes, leotatakse vees ja kuivatatakse uuesti. Kardemoni tunti juba Vanas Egiptuses ja Kreekas-Roomas. Koos kaubakaravanidega jõudis see maitsetaim ka Euroopasse. Antiigi õitseajal kasutati ravimi ja maitseainena ning isegi parfüümina ohtralt vürtse amomonit ja kardamomonit. Tänapäeval arvatakse, et nende nimetuste taga ei pruukinud olla ehtne kardemon, vaid selle odavamad ja kättesaadavamad asendajad. Juba tuhat aastat tagasi teati ja kasutati ehtsat kardemoni Euroopas Skandinaavias. Arvatavasti toimetasid selle sinna viikingid, kes avastasid selle enda jaoks uudse vürtsi Konstantinoopolist. Just Skandinaavia riigid on praegugi Euroopa suurimad kardemonitarbijad, samal ajal kui muu Euroopa, Saksamaa välja arvatud, suhtub sellesse vürtsisse üpris leigelt. Maailma kardemoniekspordist umbes 15% jõuabki Põhjamaadesse ning kogu ülejäänud Euroopasse vaid 10%. Ehtsa kardemoni kõrge hinna tõttu kasutatakse asendajaid kogu maailmas, eriti aga Aasias. Enamik asendajaid on robustsema maitse ja agressiivsema lõhnaga, milles pahatihti domineerib kamper. Tuntuimad asendajad on päritolumaade järgi nimetuse saanud Jaava, Nepali, Hiina, Tai, Etioopia ja Madagaskari kardemon. Kardemon on hinnatud vürts, mis kuulub peaaegu kõikide vürtsisegude koosseisu. Tuntuimad nendest on karri ja garam masala. Iseseisvalt kasutatakse kardemoni peamiselt pagaritööstuses mitmesuguste keekside, küpsiste, präänikute, magusate pirukatäidiste ja muu sellise maitsestamiseks. Eriti hästi sobib kohvi sisaldavatesse toodetesse. Kardemon on iidsetest aegadest olnud ka seedimist soodustav, liigset vedelikku väljutav ja hingeõhku parandav vahend. Araablased on seda pruukinud erootiliste tunnete äratajana. Tänapäeva Lääne meditsiinis lisatakse kardemoni seedimist edendavatesse ja turseid vähendavatesse ravimitesse, et parandada nende lõhna ja maitset, mõne väite kohaselt ka nende toime tõhustamiseks. "Kardemon". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. detsember 2010. Vaadatud 1. juulil 2012. Bickel, G. Maanõia ravinapsid, Kirilille kirjastus, 2002 Suitsu, M. Kardemon, Kodukiri, 2009 Suitsu, M. Kardemon, Kodukiri, 2009 Kardemon hävitab baktereid ja tõstab isu
Harilik köömen

Harilik köömen (Carum carvi) on sarikaliste sugukonda köömne perekonda kuuluv kaheaastane rohttaim. Kaheaastane rohttaim tugeva peajuurega. Kehval kuival pinnasel on köömen õitsemise ajal vaevu 30 cm kõrgune. Viljakal põllumullal kasvades võib ta sirguda aga kuni meetriseks. Vars on püstine, oksine, paljas. Lehed kahelisulgjad, sulglõhiste lehekestega, lehekeste tipmed lineaalsed. Alumised sulglehekesed asetsevad risti, ülemised lehekesed on väiksemad. Leherootsud pikkade lehetuppedega. Õied valged või roosakad, koondunud varre ladvas liitsarikõisikus, kätis puudub või on vaid üheleheline. Sarikakiired, mille külge õied kinnituvad, on kõik väga erineva pikkusega. Ta on üsna varane ja pikaaegne õitseja. Soojas tuulte eest kaitstud metsaservas võib juba mais näha esimesi köömneõisi. Aga sama vaatepilti võib mõnes teises kohas kohata ka augustis. Köömne vili on ehituse poolest kaksikseemnis. Viljad on tömpide roietega, kandilised, paljad ja pruunid. Vilja sõrmede vahel hõõrudes või kriimustades on tunda iseloomulikku head lõhna. Kasvab laialdasel alal Euroopas, Siberis, Kaukaasias, Aasias ja Vahemere maades. Põhja-Ameerikasse on ta jõudnud inimese kaasabil ja on seal täiesti kodunenud. Eestis pärismaine. Kasvab teeservadel ja niitudel. Hariliku köömne vilju ehk köömneid tarvitatakse droogi ja maitseainena. Köömen kuulub vanimate maitsetaimede hulka, mida inimkond on kasutanud. Rikkalikud eeterlikud ja rasvased õlid (umbes 3–7%), park- ja mõruained teevad köömnest suurepärase seedimist soodustava taime. Eeterlikud õlid leevendavad kõhukrampe ja puhitust, rahustavad magu ja ergutavad söögiisu. Kasutatakse parfümeerias ja likööritööstuses. Kulinaarias on kasutusel hapukapsa ja kartulite maitsestamisel. Köömned Laansoo, U. Köömen pole mingi köömes[alaline kõdulink] Köömen[alaline kõdulink] Ain Raal, "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", lk 171, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2010 Harilik köömen andmebaasis eElurikkus
Thornton Wilder

Thornton Niven Wilder (17. aprill 1897 Madison, Wisconsin – 7. detsember 1975 Hamden, Connecticut) oli Ameerika Ühendriikide näite- ja romaanikirjanik. Ta võitis kolm Pulitzeri preemiat – 1927. aastal romaani "The Bridge of San Luis Rey" eest, 1938. aastal näidendi "Our Town" eest ja 1942. aastal näidendi "The Skin of Our Teeth" eest. Thornton Wilderi isa oli USA ajalehetoimetaja ja diplomaat Amos Parker Wilder, tema ema oli Isabella Niven Wilder. Pereisa siirdus 1906. aastal Hiinasse, olles Ameerika Ühendriikide peakonsuliks algul Hongkongis, seejärel Shanghais. 1928 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks Romaan "San Luis Rey sild" ("The Bridge of San Luis Rey", tõlkinud Enn Soosaar; Loomingu Raamatukogu 7/8, 1975) Romaan "Märtsi iidid" ("Ides of March", tõlkinud Henno Rajandi; Tallinn: Eesti Raamat, 1983) Romaan "Theophilus North" (tõlkinud Victoria Traat; Tallinn: Kuldsulg, 1995) Charles Isherwood, "A Life Captured With Luster Left Intact", New York Times, 31. oktoober 2012, C1 (vaadatud 1. novembril 2012) Enn Soosaar, "Thornton Wilder (1897–1975)." Raamatus: Thornton Wilder, "Märtsi iidid", Tallinn: Eesti Raamat, 1983, lk. 272. Thornton Wilder Family Thornton Wilder Society
Andrus Ristkok

Andrus Ristkok (sündinud 16. oktoobril 1949 Tartus) on eesti majandusteadlane ja poliitik. Ta on lõpetanud 1968. aastal Tartu 7. Keskkooli ning 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsilise geograafia erialal spetsialiseerumisega keskkonnakaitsele. Aastast 1985 on ta majanduskandidaat. Ta töötas aastatel 1973–1987 ENSV TA Majanduse Instituudis. Aastast 1987 töötas ta Pirgu Arenduskeskuses, aastast 1988 juhatajana. Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, olles seal haldusreformikomisjoni esimees. 1993–1998 Tallinna Tehnikaülikooli territoriaalmajanduse instituudi lektor. Aastast 1998 Eesti Kodu-uurimise Seltsi esimees. 20. Augusti Klubi sekretär, Pirgu Arenduskeskuse juhataja. Ta osales 2001 Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit", milles tunti muret Eesti ühiskondliku arengu pärast. Ta on uurinud keskkonnaökonoomikat ja veemajandust, fosforiidikaevandamise toimet Eesti majanduselule ja ühiskonnale ning omariiklikku halduskorraldust. Uurimisvaldkonnad: keskkonnakaitse sidusprobleemid, veemajandus, fosforiidikaevandamise toime Eesti majandusele, Eesti halduskorraldus. 70 teaduspublikatsiooni. 1997 – Valgetähe medaliklassi teenetemärk 2002 – Riigivapi IV klassi teenetemärk 2006 – Riigivapi III klassi teenetemärk Tema isa oli hüdrobioloog Jüri Ristkok. Vanaisa Vassili Ristkok oli Kuressaare Püha Nikolai koguduse preester. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide. Pöördumine Postimehes. Kes on kes Eesti poliitikas 1988–1992. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1992. Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 429.
Koldpuu

Koldpuu (Zanthoxylum) on ruudiliste sugukonda kuuluv perekond. Koldpuu perekonda kuulub umbes 250 liiki heitlehiseid ja igihaljaid puid ja põõsaid. Perekonna levilaks on parasvööde ja lähistroopika. Üks koldpuu perekonna tuntumaid esindajaid on pipra-koldpuu (Zanthoxylum piperitum), mille viljakestadest saadakse Sichuani pipraks kutsutavat vürtsi. Kollane koldpuu (Zanthoxylum flavum) on kuldkollase satiinpuidu allikas. Zanthoxylum acanthopodium – ogane koldpuu Zanthoxylum ailanthoides Zanthoxylum alatum Zanthoxylum albuquerquei (Peruu) Zanthoxylum americanum – ameerika koldpuu (USA ida- ja keskosa) Zanthoxylum armatum – astlaline koldpuu, saadus: nepali pipar Zanthoxylum atchoum (Elevandiluurannik) Zanthoxylum beecheyanum Zanthoxylum belizense (Kesk-Ameerika) Zanthoxylum bifoliolatum Zanthoxylum brachyacanthum (Austraalia) Zanthoxylum bungeanum – Bunge koldpuu Zanthoxylum buesgenii Zanthoxylum capense – kapi koldpuu Zanthoxylum caribaeum Zanthoxylum chevalieri (Ghana) Zanthoxylum clava-herculis (USA kaguosa) Zanthoxylum coco (Argentina, Boliivia) Zanthoxylum coreanum – korea koldpuu Zanthoxylum coriaceum Zanthoxylum davyi Zanthoxylum delagoense (Mosambiik) Zanthoxylum deremense (Malawi, Tansaania) Zanthoxylum dipetalum (Hawaii saaredHawaii) Zanthoxylum fagara – fagara koldpuu Zanthoxylum ferrugineum (Kesk-Ameerika) Zanthoxylum flavum – kollane koldpuu (Kariibi mere saared) Zanthoxylum gentlei (Belize, Guatemala, Honduras) Zanthoxylum giraldii – Giraldi koldpuu Zanthoxylum harrisii (Jamaica) Zanthoxylum hartii (Jamaica) Zanthoxylum hawaiiense (Hawaii) Zanthoxylum heterophyllum (Mauritius, Réunion) Zanthoxylum hirsutum Zanthoxylum holtzianum (Tansaania) Zanthoxylum humile Zanthoxylum hyemale Zanthoxylum integrifoliolum (Filipiinid, Taiwan) Zanthoxylum kauaense (Hawaii) Zanthoxylum leprieurii Zanthoxylum limonella Zanthoxylum lindense (Tansaania) Zanthoxylum martinicense Zanthoxylum monophyllum Zanthoxylum nadeaudii (Prantsuse Polüneesia) Zanthoxylum negrilense (Jamaica) Zanthoxylum nitidum Zanthoxylum oahuense (Oahu saar Hawaii saarestikus) Zanthoxylum ocumarense Zanthoxylum ovatifoliolatum Zanthoxylum naranjillo Zanthoxylum panamense (Honduras, Costa Rica, Panama) Zanthoxylum paniculatum – Rodriguese endeem Zanthoxylum parvum Zanthoxylum pinnatum Zanthoxylum piperitum – pipra-koldpuu, saadus: jaapani pipar (aniispipar, nn. Sichuani pipar) Zanthoxylum planispinum Zanthoxylum procerum (Kesk-Ameerika) Zanthoxylum psammophilum (Elevandiluurannik) Zanthoxylum punctatum Zanthoxylum rhetsa – india koldpuu, vili ja saadus: retsa (kaubanduses: ma khaen-pipar) Zanthoxylum rhoifolium Zanthoxylum schinifolium Zanthoxylum simulans – sarnas-koldpuu (Ida-Hiina, Taiwan) Zanthoxylum spinifex Zanthoxylum tessmannii – Tessmanni koldpuu; saadus (maitseaine): uzazi, puit: olon Zanthoxylum thomasianum – neitsisaarte koldpuu Zanthoxylum zanthoxyloides – vürts-koldpuu; vili: bakumba Raal, A.m Tervist ja vürtsi maailma maitsetaimedest, Valgus, 2005