laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rudolf Nuude

Rudolf Nuude (25. juuni 1909 Oudova – 2. september 1980 Tallinn) oli eesti näitleja. Ta mängis aastatel 1931–1937 Narva teatris "Võitleja". Lõpetas 1939. aastal Tallinna Töölisteatri õppestuudio ja mängis samas teatris kuni 1942. aastani. Aastatel 1936–1938 ja 1949–1968 oli Tallinna Draamateatri näitleja. Vahepeal töötas aastatel 1942–1949 Estonia Teatri näitlejana. Rudolf Nuude mängis ka filmides. "Elu tsitadellis" (1947) "Valgus Koordis" (1951) "Juunikuu päevad" (1957) "Vallatud kurvid" (1959) "Näitleja Joller" (1960) "Jääminek" (1962) "Me olime kaheksateistkümneaastased" (1965) 1957 Eesti NSV teeneline kunstnik  Pikemalt artiklis Albert Üksipi – Rudolf Nuude taskukell Rudolf Nuude oli laulja ja sportlase Mati Nuude onu. Rudolf Nuude andmebaasis IMDb
Rein Mets

Rein Mets on mitme inimese nimi: Rein Mets (1942–2011), eesti metallikunstnik Rein Mets (1957–2003), eesti pianist Rein Mets (1951–), eesti usutegelane ja tantsija
Arvi Hallik

Arvi Hallik (4. märts 1941 Märjamaa – 17. august 2014) oli eesti näitleja. Arvi Hallik lõpetas 1961. aastal Kohila Keskkooli ja 1963. aastal Tallinnfilmi õppestuudio. Aastatel 1963–1966 teenis ta sundaega Nõukogude armees. Ta töötas aastatel 1961–1963 Tallinna Autoremonditehases. Pärast Tallinnfilmi õppestuudio lõpetamist töötas Arvi Hallik aastatel 1963–1998 Pärnus Endla teatris näitlejana. Seejärel kuni 2012. aastani töötas ta samas metallitöö meistrina ja mängis rollilepinguga. 1985 Eesti NSV teeneline kunstnik 1985 Eesti NSV Teatriühingu meespeaosatäitja auhind 2001 Eesti Teatriliidu tehnilise töötaja auhind 1964 Samuil Aljošin "Tookord Sevillas" (don Carlos) 1969 John Patrick "Kummaline missis Savage" (Hannibal) 1970 Lydia Koidula "Kosjaviinad" (Prits Treier) 1971 Maiju Lassila "Tuletikke laenamas" (Jussi Vatanen) 1975 Mats Traat "Kohvioad" 1976 Stanislav Grochowiak "Püsime veel sadulas, härrased!" (Kalmita) 1977 Maksim Gorki "Suvitajad" (Dudakov) 1978 Henrik Ibsen "Peter Stockmann" (Doktor Stockmann) 1978 Lydia Koidula "Säärane mulk" (Peeter Pint) 1980 Thornton Wilder "Meie linnake" (doktor Gibbs) 1980 August Kitzberg "Püve talus" (Saaremaa Priidu) 1983 Hugo Raudsepp "Mikumärdi" (Jüri Tomusk) 1984 Ott Kool "Musta kassi öösel ei näe" (Ruuben) 1984 Aljaksei Dudarav "Õhtu" (Multikas) 1988 Rein Saluri "Minek" (Pärni) 1988 Hugo Raudsepp "Vaheliku vapustused" (Imaanuel) 1989 Eugene O'Neill "Saatuse heidikute kuu" (Phil) 1990 Hugo Raudsepp "Mees, kelle käes on trumbid" (Manivald Sinisalu) 1991 Carl-Erik Soya "Jonsen kadunuke" (Hamlet Andersen) 1992 Brian Friel "Lõikuspeo tantsud" (Jack) 1993 Tammsaare/Raivo Adlas ""Armastuse võimalikkusest Vargamäel" (Andres) 1993 Hugo Raudsepp "Demobiliseeritud perekonnaisa" (Kaarel Kontus) 1994 György Spiró "Kelm" (Rogowski) 1994 Selma Lagerlöf/Ülev Aaloe "Gösta Berlingi saaga" (onu Eberhard) 1996 Slawomir Mrožek "Läbi öö" (Viirastus) 1997 Anton Tšehhov "Duell" (Bitjugov) 2007 August Gailit "Karge meri" (Tehve Lamm) "Jääminek" (1962) – Peeter Jõgel "Jäljed" (1963) – Rein "Jalgrattataltsutajad" (1963) – bussikontrolör "Viini postmark" (1967) "Inimesed sõdurisinelis" (1968) – Veski "Valge laev" (1970) – oraator "Metskannikesed" (1980) – episoodiline roll "Karge meri" (1981) – Eero Kuigo Männi, Marian. Suri Endla teatri näitleja Arvi Hallik. Postimees, 19. august 2014. Arvi Hallik andmebaasis IMDb
Jaskametsa

Jaskametsa oli küla Tarakvere mõisapiirkonnas Torma kihelkonnas ajaloolisel Tartumaal. Tänapäeval jäävad kunagise küla maad Jõgeva valla territooriumile Jõgeva maakonnas. Küla nimi pärineb seal asuvalt Jaska metsalt. Põhja-loode küljes kasvab Kalevipoja sängi osas mets. Mäe tagant läheb (s. o. metsaga kaetud põhja-loodepoolse serva tagant) Tartu–Torma maanteelt tulev tee, mis viib läbi Jaska metsa Palastverre. Muistendeid ja uurimusi Kalevipojast. // Folklore.ee – Eesti folkloristide server Haldjas (Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonna halduses)
Rein Mets (kunstnik)

Rein Mets (10. märts 1942 Tallinn – 7. oktoober 2011) oli eesti metallikunstnik. Ta lõpetas 1960. aastal Tallinna 10. Keskkooli. Aastatel 1966–1971 õppis ta Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas metallikunstnikuna. Ta töötas aastatel 1960–1962 Hans Pöögelmanni nimelises Tallinna Elektrotehnika Tehases ja 1971–1981 kunstikombinaadis Ars. 1996. aastast oli ta Eesti Kunstiakadeemia ehte- ja sepakunsti õppejõud. 1987 Eesti NSV teeneline kunstnik 1987 Kristjan Raua preemia Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996. Eesti entsüklopeedia, 14. köide, lk 291.
Feel the Vibe

"Feel the Vibe" on Jana Kase 2011. aastal ilmunud singel. Laulu "Feel the Vibe" autorid on Jana Kask, Vahur Kollom ja Tõnu Lindret. Singli tootis Microphone Records. Feel the vibe Feel the vibe (Adrian Sina Edit) Feel the vibe (Adrian Sina Remix) Feel the vibe (JRMX Mix Edit) Feel the vibe (JRMX Club Mix) Feel the vibe (JRMX Club Dub) Feel the vibe (TM Dream Version) Feel the vibe (Simon Hill & TM Remix) Feel the vibe (Simon Hill & TM Ext Remix) Feel the vibe (JD Miller Radio Edit) Feel the vibe (JD Miller Club MiX)
Samuli Leppiaho

Samuli Leppiaho (sündinud 2. juulil 1981 Rovaniemis) on Soome endine poksija. Leppiaho võistles harrastajana kuni 2001. aastani. Ta osales kokku 145 kohtumisel, millest võitis 104 ja kaotas 41 kohtumist. Leppiaho tuli kaks korda Soome meistriks: sulgkaalus (kuni 57 kg) 1999. aastal ja kergekaalus (kuni 60 kg) 2000. aastal. Ta sai Soome meistrivõistlustel II koha kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1998. aastal ja I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 2001. aastal. Leppiaho osales kaks korda Eesti-Soome maavõistlustel, kus 1999. aastal võitis ja 2000. aastal kaotas oma kohtumise. Leppiaho poksis septembrist 2004 kuni oktoobrini 2007 elukutselisena. Ta pidas kokku 15 kohtumist ning võitis neist 9 (sh 1 nokaudiga) ja kaotas 5 kohtumist (sh 1 nokaudiga) ning 1 kohtumine jäi viiki. Tema mänedžer oli endise tuntud poksija Olli Mäe poeg Pekka Mäki. Samuli Leppiaho veebisaidil BoxRec (inglise)
Kai Kauramäki

Kai Kauramäki (sündinud 4. juunil 1967 Poris) on Soome poksija. Kauramäki osales harrastajana kokku 189 kohtumisel, millest võitis 154 ja kaotas 35 kohtumist. Kauramäki oli kokku kahekordne Soome meister – II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1991 ja 1995. Ta sai Soome meistrivõistlustel II koha II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1989 ja 1990 ning I keskkaalus (kuni 71 kg) 1994. aastal. Ta sai Soome meistrivõistlustel III koha II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1993 ja 1996. Kauramäki osales ühe korra Eesti NSV – Soome sõpruskohtumistel ning kaotas oma kohtumise 1991. aastal. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 7. maailmameistrivõistlustel Tamperes 1993. aastal, kuid kaotas oma kohtumise II ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 8. maailmameistrivõistlustel Berliinis 1995. aastal, kuid kaotas jälle oma kohtumise II ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Kauramäki jätkas aprillist 1998 poksimist elukutselisena. Ta on pidanud (seisuga 14. september 2013) kokku 37 kohtumist ning on võitnud neist 18 (neist 6 nokaudiga) ja kaotanud 19 kohtumist (neist 10 nokaudiga). Tema mänedžer on Jaakko Helminen. Kai Kauramäki veebisaidil BoxRec (inglise) Kai Kauramäki lehel Steel Ring. Soome keeles
DR1

DR1 diiselrong on Riia Vagunitehase toodetud reisirong, mida hakati tootma 1963. aastast. Rong oli mõeldud kasutamiseks Nõukogude Liidus rööpmelaiusel 1520 mm. Rongid sobisid teenindama madalaid ja ka kõrgeid perroone. Vagunite laius oli 3,12 m, mis oli väiksem kui elektrirongidel. Mõlema mootorvaguni jõuallikaks sai 1000 hj diiselmootor M756A. Rongi vagunitel olid kandevkere ja ketaspidurid. DR1 diiselrongist on tehtud ka eriversioone, näiteks DR1P, DR1A, DR1AM, DR1AC, DR1B ja DR1Bj. DR1 diiselronge on kasutatud ka Eestis. Esimene kuue vaguniga diiselrong DR1A saabus mais 1984 vahetades järk-järgult välja vananenud rongid D1. 1990. aastatel enamik ronge moderniseeriti paigaldades neile uued keskkonnasõbralikumad Saksa päritolu mootorid ja käigukastid. DR1 seeria rongidega käis reisijavedu kõigil Edelaraudtee liinidel kuni 31. detsembrini 2013. DR1 vahetasid 1. jaanuarist 2014 Eestis välja uued Stadler FLIRT elektri- ja diiselrongid. Võimsus: 2x 745 kW Reisijate mahutavus: 632 inimest (6 vaguniga) Kerematerjal: teras Mootoritüüp: M-756B Kiirus: 120 km/h Pikkus: 154 350 mm (154,35 m) http://www.rvr.lv/en/index.html[alaline kõdulink] Margus Kruut. "DR1B ja DR1BJ - Eesti diiselrongid"; Tehnikamaailm, 04.12.2013 Baltic Trains Picture Gallery Jüri Loog. "125 aastat raudteid Eestis". Tallinn, 1997. Lk 74 Raudteele uued rongid; Äripäev, nr. 125, 4. november 1994 (DIGAR) "Elektriraudtee ja Stadler allkirjastasid uute rongide hankelepingu". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. september 2013. Vaadatud 8. oktoobril 2011. YouTube video: Diiselrong DR1 kolmemõõtmeliselt Margus Kruut. "DR1B ja DR1BJ – truud Eesti raudruunad", Postimees "Rauast tööhobused lähevad pensionile", Tehnikamaailm FOTOD | Viimane vaatus: Edelaraudtee rongi vagunid lammutati vanarauaks DR1A DIISELRONG, Eesti Raudteeajaloo Selts YouTube video: DR1 rongi dokumentaal (inglise k subtiitritega)
Eva Novek

Eva Novek (15. aprill 1925 Kobela, Vana-Antsla vald – 5. jaanuar 2023) oli eesti näitleja. Eva Novek lõpetas 1950. aastal Eesti Riikliku Teatriinstituudi. Aastatel 1950–1951 töötas ta Lõuna-Eesti Teatris, 1952–1953 Viljandi Ugalas ja 1954–1990 Rakvere Teatris. Tema arvukate rollide hulka kuuluvad nii Tom Sawyer lavastuses "Tom Sawyeri seiklused" kui ka nimiosa lavastuses "Maria Stuart", lapsehoidja Marina lavastuses "Onu Vanja", Gertrude von Tiesenhausen lavastuses "Rakvere romanss" ning Helene Ambur lavastuses "Koduvõõrad". Ta oli aastatel 1950–1956 abielus Grigori Kromanoviga. Eesti NSV teeneline kunstnik (1980) Eesti Teatriliidu auliige
Video

Video (ladina k video ’ma näen’) on videokaamera, digikaamera või veebikaameraga tehtud salvestis, nt koduvideo, muusikavideo, õppevideo, arvutivideo. Liitsõnad esiosaga video- on seotud liikuvate kujutiste salvestamise, töötlemise, edastamise ja kuvamisega, nt videotehnika, videosignaal, videofilm (digitaalselt salvestatud film), videoklipp (lühike, kuni mõneminutine videofilm), videoplaat (DVD, BD), videomäng, videomagnetofon, videokaart, videoprojektor, videoterminal, videokonverents.
Varssavi Rahvusstaadion

Varssavi Rahvusstaadion on Poola pealinnas Varssavis asuv jalgpallistaadion. Jalgpalli 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel toimus seal kolm alagrupikohtumist, üks veerandfinaal ja üks poolfinaal. Varssavi Rahvusstaadion
Wrocławi linnastaadion

Wrocławi linnastaadion on Poola linnas Wrocławis asuv jalgpallistaadion. Jalgpalli 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel toimus seal kolm alagrupikohtumist. Wrocławi linnastaadion
Metalist

Staadion Metalist on jalgpallistaadion Ukrainas Harkivis. Jalgpalli 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel toimus seal kolm alagrupikohtumist.
Arena Lviv

Arena Lviv on Ukrainas Lvivis asuv jalgpallistaadion. Jalgpalli 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel toimus seal kolm B-alagrupi kohtumist: Saksamaa-Portugal, Taani-Portugal ja Saksamaa-Taani. Teised selle alagrupi mängud peeti Harkivi Metalisti staadionil. Staadion mahutab 34 915 pealtvaatajat. Täismahus: Lviv Arena toob ka palju näinud vutifännile kananaha ihule
Donbas Arena

Donbas Arena (ukraina Донбас Арена) on Ukrainas Donetskis asuv jalgpallistaadion. Jalgpalli 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel toimus seal kolm alagrupikohtumist, üks veerandfinaal ja üks poolfinaal. Staadion on Donetski Šahtari koduväljakuks. Staadion valmis 29. augustil 2009 ja see mahutab 51 504 pealtvaatajat. 20. oktoober 2014. Liga Novosti. В Донецке при взрыве пострадал фасад Донбасс Арены: fotod, video (vene keeles) 21. oktoober 2014. Liga Novosti. Ребенок едва уцелел при взрыве возле Донбасс Арены: video (0:45) (vene keeles)
Kiievi olümpiastaadion

Kiievi olümpiastaadion (ukraina keeles національний спортивний комплекс «Олімпійський») on Ukraina pealinnas Kiievis asuv jalgpallistaadion. Tänapäevase staadioni kohal avati 1923. aastal Punane staadion. Aastal 1936 hakati selle kohale rajama tänapäevast staadioni arhitekt Mõhhailo Gretšõna projekti järgi. Uus staadion pidi mahutama 50 000 pealtvaatajat. Staadioni pidulik avamine oli määratud 22. juunile 1941, kuid samal päeval puhkes Suur Isamaasõda ja staadion avati alles pärast selle lõppu 22. juunil 1946. Staadionile anti Nikita Hruštšovi nimi, kes oli sel ajal Ukraina Kommunistliku Partei keskkomitee esimene sekretär. 1966–1968 ehitati staadion põhjalikult ümber. Tribüün ehitati kahekorruseliseks ja pealtvaatajakohtade arvu suurendati 100 000-ni. Staadioni maa-alal valmisid sisehall, mis oli mõeldud peamiselt tennise jaoks, kuid seal sai ka korraldada käsipalli- ja võrkpallivõistlusi, kaks treeninguteks mõeldud jalgpalliväljakut, mõned lahtised saviliivakattega tenniseväljakud, heitesektor ja isegi suusahüppetorn. Ühtlasi võeti staadionilt Hruštšovi nimi ja selle nimeks sai Kiievi keskstaadion. 1978–1980 rekonstrueeriti staadion uuesti. Valgustus asendati võimsamaga (1500 luksi). Pealtvaatajate arv (kuni 100 000) jäi endiseks, lisandus ajakirjanike sektor 4000 kohaga. Taas muutus staadioni nimi: selleks sai Vabariiklik staadion. Ümberehitus lõppes 1980. aasta suveolümpiamängude alguseks. Staadionil toimusid olümpiamängude jalgpalliturniiri mängud: ühe alagrupi kõik kuus kohtumist ja üks veerandfinaal. Sellepärast nimetataksegi seda staadioni olümpiastaadioniks, et seal on peetud olümpiamängude kohtumisi. Selleks et staadion vastaks rahvusvahelistele standarditele, toimus 1997–1999 järgmine rekonstrueerimine. Kõige silmatorkavamad olid muutused tribüünidel: kui enne istusid pealtvaatajad pikkadel pinkidel, siis nüüd sai iga pealtvaataja eraldi plasttooli. Seetõttu vähenes pealtvaatajakohtade arv 83 450-ni. Ka jooksuradade kate ja staadioni kate (looduslik muru) viidi vastavusse rahvusvaheliste nõudmistega. Seni viimane ümberehitus algas 2008. aasta sügisel. Pealtvaatajakohtade arvu vähendati 70 050-ni. Selle arvelt laiendati sektorite vahekäike, VIP-looži, lisati kohti ajakirjanikele ja liikumispuudega inimestele. Kõik istekohad viidi katuse alla. Tribüünide kallet suurendati 15%-ni, et ka kaugematest nurkadest oleks staadionil toimuvale parem vaade. Töö nende ümberehituste kallal ei katkenud öösekski ja ümberehituse käiku sai veebikaamera kaudu kogu aeg jälgida. Staadioni avas uuesti 8. oktoobril 2011 Ukraina president Viktor Janukovitš. Avamistseremoonial esines 40-minutilise kontserdiga Shakira. Staadionil peeti Jalgpalli 2012. aasta Euroopa meistrivõistluste kolm alagrupikohtumist, üks veerandfinaal, üks poolfinaal ja finaal. Kiievi olümpiastaadioni koduleht
Poznańi Linnastaadion

Poznańi Linnastaadion on Poola linnas Poznań asuv jalgpallistaadion. Jalgpalli 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel toimus seal kolm alagrupikohtumist. Poznańi Linnastaadion
PGE Arena

PGE Arena Gdańsk on Poola linnas Gdańskis asuv jalgpallistaadion. Jalgpalli 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel toimus seal kolm alagrupikohtumist ja üks veerandfinaal. PGE Arena
Raivo Rüütel

Raivo Rüütel (sündinud 1. juunil 1956 Tallinnas) on eesti näitleja. Raivo Rüütel lõpetas 1974. aastal Tallinna Ühisgümnaasiumi ja 1978. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (8. lend). Oli aastatel 1978–1983 Eesti Riikliku Noorsooteatri ja 1983–2004 Vanalinnastuudio näitleja. Alates 2005. aastast on ta Vana Baskini Teatri näitleja. Raivo Rüütel on mänginud ka filmides, seriaalides ja telelavastustes. Markii "M Klubi" (1995–1998) Tõnis "Kodu keset linna" (2004) Toomas Lainvee "Alpimaja" (2012) Morten Wihelmson "Kättemaksukontor" (2010, 2012, 2016) 2008 – Eesti Näitlejate Liidu auraha Raivo Rüütel andmebaasis IMDb
Catargiu

Catargiu on rumeenia perekonnanimi. Barbu Catargiu, ajakirjanik ja poliitik Lascăr Catargiu, riigimees Catargiu jõgi
Kösti org

Kösti org on haljasala Viljandis. Orgu on kujundatud puhkeala ja terviserajad. Oru serval asub hoone. Oru puistu moodustab männik. Orus asuvad basseinid ja Kösti paisjärv. Orust voolab läbi Uueveski oja; seda nimetatakse oru piirkonnas ka Kösti ojaks.
Saima Loik

Saima Loik (27. august 1922 Tallinn – 13. august 2011) oli eesti moekunstnik. Saima Loik õppis Elfriede Lenderi eraprogümnaasiumis, seejärel Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis ja Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis, mille lõpetas 1948. aastal. Aastail 1948–1987 töötas ta Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis tekstiili- ja kostüümikateedri erialaõppejõuna. Ta tegi kaastööd Tallinna Moemajale, moe- ja käsitööalbumitele ning ajakirjale Nõukogude Naine. 1956. aastast oli Saima Loik Eesti Kunstnike Liidu liige. 2004 – Pärandihoidja (elutööpreemia rahvuslike käsitöötraditsioonide alalhoidmise eest; moekunstnik, kauaaegne Kunstiinstituudi moekateedri õppejõud Saima Loik on EKEKSeltsi üks taastajaliikmeid, 1997. aastast selle auliige)
Korenovsk

Korenovsk on linn Venemaal Krasnodari krais, Korenovski rajooni keskus. Asula rajasid kasakad 1794. aastal ja see kandis nime Korenevski Kuren, Korenovskoje ja Korenovskaja. Praeguse nime ja linnaõigused sai 1961. aastal. Linna lähedal asub sõjaväelennuväli ja 393. helikopteribaas. 1955–1958 töötas linnas Dmitri Medvedevi vanaisa. Tema auks on nimetatud üks Korenovski puiesteedest.
Makassar

Makassar (ka Macassar, Mangkasar, 1971–1999 Ujung Pandang) on Lõuna-Sulawesi pealinn Indoneesias. Tegu on Lõuna-Sulawesi suurima linnaga, mille pindala on 175,77 km2 ja rahvaarv on ligi 1,4 miljonit. 16. sajandi alguses oli Makassar üks peamisi kaubanduskeskusi Ida-Indoneesias ning sai õige pea üheks suurimaks linnaks Ida-Aasias. Makassaris on rohkesti rahvustoite. Neist kõige kuulsam on coto hautis – veiselihatükid pähklite ja vürtside seguga, mis sisaldab ka veise aju, keelt ja soolt. Konro, liharoog ribidest, on samuti populaarne Makassari rahvustoit. Nii coto't kui ka konro't süüakse tavaliselt burasa'ga, mis on liimjas riis kookospiima ja pruunistatud kookospähkli tükkidega. Makassarilt on pärit on ka pressitud, grillitud ja suhkruga kaetud banaanidest roog. Andi Hajramurni: Autonomy Watch: Makassar grows with waterfront city concept, in The Jakarta Post, 13 June 2011
Monarhliblikas

Monarhliblikas (Danaus plexippus) on koerlibliklaste sugukonda kuuluv liblikas. Monarhliblikad teevad pikki rändeid. Nad elavad Kesk- ja Põhja-Ameerikas. ♂ ♀
Cyrillus Kreegi kortermuuseum

Cyrillus Kreegi kortermuuseum oli Cyrillus Kreegi elu ja loomingut käsitlev muuseum Haapsalus aadressil Väike-Viigi 10-2. Läänemaa Muuseum avas selle 2001. aasta suvel. Majas Viigi kaldal elas helilooja aastatel 1939–1962. Seal lõi ta ka suurema osa oma heliloomingust. Muuseum suleti 2011. aastal. Praegu töötab korrastatud hoones hotell Villa Marienhof. Kaire Reiljan, Kreegi muuseum suletakse. Lääne Elu, 8. oktoober 2011 Kristel Maasikmets, Cyrillus Kreek saab kortermuuseumi, Lääne Elu 28. juuli 2001 Kaire Reiljan, Kreegi muuseum suletakse, Lääne Elu, 8. oktoober 2011
Alpisarv

Alpisarv on puhkpill. Sellel on väga pikk kooniline puidust toru ja puidust kausshuulik. Alpisarvi valmistatakse enamasti kuusest, harvem männist. Algselt otsisid pilli tegijad puid, mis olid juurte lähedalt paindunud, et pill tuleks soovitud kujuga. Kuna pilli torus pole lisaauke, on sellega võimalik mängida naturaalhelirea noote. Saksakeelne sõna alphorn esines esimest korda kirjalikult 1527. aastal. 17.–19. sajandi müüdid ja legendid jutustavad, et alpisarvesarnaseid pille kasutati mäestikukülades signaliseerimiseks alates keskajast või isegi varem ning mõnikord asendasid nad kirikukelli. Didžeriduu Erke
Leymah Gbowee

Leymah Gbowee (ka Leymah Roberta Gbowee; sündinud 1. veebruaril 1972) on Aafrika rahuaktivist, kes organiseeris rahuliikumist, mis lõpetas 2003. aastal Teise Libeeria kodusõja. Selle tulemusel valiti Ellen Johnson Sirleaf Libeerias esimeseks naispresidendiks Aafrikas. Teda autasustati aastal 2011 Nobeli rahuauhinnaga.
Altsaksofon

Altsaksofon on puupuhkpill, saksofoni perekonna liige. See on väiksem kui tenorsaksofon ja suurem kui sopransaksofon. Altsaksofoni kasutatakse Euroopa klassikalises muusikas saksofonidest kõige enam. Altsaksofon ja tenorsaksofon on kõige tavalisemad saksofonitüübid. Altsaksofon on in Es transponeeriv muusikainstrument. Noodikirjas kasutatakse viiulivõtit. Noodikirja C kõlab kui Es ehk suur sekst madalamalt. Tuntumad altsaksofonistid on džässmuusikud Charlie Parker, Kenny Garrett, Jimmy Dorsey, Johnny Hodges, Art Pepper, Cannonball Adderley, Eric Dolphy, Sonny Stitt, David Sanborn, Ornette Coleman, Anthony Braxton, Phil Woods ja Paul Desmond. Klassikalistest muusikutest Marcel Mule, Sigurd Raschèr, Jean-Yves Fourmeau, Lawrence Gwozdz, Donald Sinta, Larry Teal, Jean-Marie Londeix, Kenneth Tse, Harry White, Otis Murphy, Claude Delangle ja Eugene Rousseau. Saksofonist
Antifon

Antifoon ehk antifon (kr ἀντίφωνον, ἀντί 'vastas' + φωνή 'hääl') on üldjuhul proosatekstiline kompositsioon lääne kirikulaulus, mis enamasti on seotud teatava psalmi või kantikumi laulmisega. Tunnipalvuse repertuaaris valdavas osas miniatuurne ja lihtsa meloodikaga (nt vespri psalmi antifoon), aga esineb ka pikemaid ja keerukama meloodikaga (nt Maarja kiituslaulu antifoonid), missarepertuaaris on valdavalt keskmised (nt communio ehk armulaualaulu antifoonid) ja pikad antifoonid (nt introitus ehk algussalmide antifoon; lääne kirikulaulus on antifoon reeglina proopriumi ehk vastavalt kirikuaastale muutuva tekstikorpuse osa ja ladina kirikulaulus ulatub antifoonide repertuaar tuhandetesse üksustesse. Esineb eraldi kategooriaid, nt „O antifoonid“ ja „maarjaantifoonid“. Antifoon võib olla ka täiesti iseseisev muusikaline kompositsiooni, nt maarjaantifoon „Salve Regina“. Esineb ka stroofilise värsstekstiga antifoone, nt riimitud tunnipalvuses (rhymed office). Ida kirikulaulus on antifoonil täiesti teistsugune tähendus. Antifoon on muusikaline osa jumalateenistuses, mida lauldakse antifonaalselt. Antifooni võib nt leida kolmest laulust koosneva muusikalise osana armulaualiturgia alguisast, aga ka tunnipalvustes, kus see tähendab antifonaalselt lauldud psalmi. Antifooni mõiste on lääne kirikulaulus ambivalentne, sest seda terminit on erinevatel perioodidel mõistetud erinevalt. Antifoon on nimetuse saanud antifonaalsest laulmisest ehk „millestki, mida laulavad vaheldumisi kaks koori“. Psalmi esimene salm muutus iseseisvaks vormiosaks, mis tänapäevases praktikas kõlab lauldud psalmi alguses ja lõpus. Teatud perioodil ja kohati ka täna lauldakse antifooni ja psalmi või kantikumi salmide vahele. Tänapäevani lauldakse nii invitatooriumi antifooni matutiini ehk ööteenistuse alguses. Sellega tekib responsoriaalsele laulmisele sarnane refrääniline komponent. Oluline on aga tähele panna, et responsoriaalsel laulmisel on refrään defineerivaks tunnuseks, aga antifonaalsel laulmisel mitte. Kristlikus liturgias kasutatav laulutüüp, kus vaheldumisi laulavad kaks koori (katoliku ja õigeusu kirikus) või vaimulik ja kogudus (luteri kirikus). Katoliku kirikus on see Gregoriuse koraal, tavaliselt psalmitekstiga. Maarja antifon
Aplaus

Aplaus (ld applaudere 'plaksutama') on heakskiidu väljendus käteplaksutamise abil. Publik aplodeerib pärast teose ettekannet, näiteks kontserdi, kõne või teatrietenduse lõppedes. Publiku liikmed võivad käsi plaksutada korrapäratult, et saavutada pidevat heli, või spontaanselt oma käteplaksud sünkroonida. Mida valjem ja pikem on aplaus, seda tugevamat heakskiitu väljendatakse.
Bandoonium

Bandoonium (hispaania keeles bandoneón) on kontsertiina tüüp, mis on eriti populaarne Argentinas ja Uruguays. Sel on oluline roll orquesta típica's, tangoorkestris. Pilli leiutaja sakslane Heinrich Band (1821–1860) pidas seda sobilikuks oma aja vaimuliku ja populaarmuusika esitamiseks, vastandina eelkäijale kontsertiinale, millel oli rahvamuusikainstrumendi maine. Saksa meremehed ja itaalia töölised ning emigrandid viisid pilli 19. sajandi lõpus endaga kaasa Argentinasse, kus see sulandati kohalikku muusikatraditsiooni. Pill on bisonoorne ehk iga nupu tekitatud helikõrgus oleneb sellest, kas lõõtsa tõmmatakse lahti või surutakse kokku. Tango