laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Elfriede Lenderi Eragümnaasium

Elfriede Lenderi Eragümnaasium oli aastatel 1907–1940 Tallinnas töötanud tütarlastegümnaasium. Kooli asutaja ja ühtlasi juhataja oli eesti haridustegelane ja õpetaja Elfriede Lender. Elfriede Lenderi tütarlaste eragümnaasiumi avaaktus peeti 9. septembril 1907. Koolis, mis asus majas Suur-Karja 13, alustas õppimist 81 tüdrukut, kellest enamik oli kehvadest oludest pärit eesti tütarlapsed. Kuni 1918. aastani toimus õpe Lenderi gümnaasiumis vene keeles, sest tsaaririigis oli tütarlastel töö leidmiseks vene keele oskus hädavajalik. 1917. aastal õppis Lenderi koolis juba 461 tütarlast. 1918. aastal läks kool üle eestikeelsele õppele. Lenderi gümnaasiumi õpetajate hulgas olid Ernst Peterson-Särgava ja Marta Sillaots. 1935. aastal sai kool uue maja, mis asus aadressil Kreutzwaldi tänav 25 (praegune Tallinna Kesklinna Vene Gümnaasiumi hoone). Varem tegutseti Maakri tänava hoonetes, millest on tänapäeval alles vaid tänavapoolne osa. Ülejäänud hooned on lammutatud. Aastatel 1935–1940 oli kooli juures lasteaed. 1936–1937 toimusid koolis Elfriede Lenderi Lastekasvatajate Kursused ja 1937–1940 tegutses Elfriede Lenderi Lasteaiakasvatajate Eraseminar. Õppeasutus tegutses kuni 1940. aasta juunipöördeni. 1. augustist 1940 E. Lenderi tütarlaste eragümnaasium likvideeriti ja 1940. aastal moodustati tütarlastegümnaasiumi ja Tallinna Erakolledži osalise ühinemise tulemusena Tallinna 8. Keskkool. Enamik Lenderi nooremate klasside õpilastest jätkas õpinguid Tallinna 8. ja 7. keskkoolis. Eesti entsüklopeedia veebis [1] (vaadatud 09.02.2013) Raivo Juurak (15. september 2017). "Tähistati Lenderi gümnaasiumi 110. aastapäeva". Õpetajate Leht, nr. 28. Vaadatud 16.02.2017. Eraalgkoolid suletakse, Postimees (1886-1944), nr. 202, 29 juuli 1940 E. Lender. Minu lastele. Stockholm, 1967, Tallinn, 22000, 32010 ELG. Raamat meie kunagisest koolist, selle asutajast-juhatajast, õpetajaist ja meist endist. Uppsala, 1979 V. Villandi. Teine Eesti tütarlaste gümnaasium. – Looming 1987, 10 Elfriede Lenderi Gümnaasium. Tallinn, 2000
Elfriede Lenderi Lasteaiakasvatajate Eraseminar

Elfriede Lenderi Lasteaiakasvatajate Eraseminar (ka Lenderi Lasteaednike Eraseminar) oli aastatel 1935–1940 Elfriede Lenderi Eragümnaasiumi juures tegutsenud õppeasutus, mis koolitas lasteaiakasvatajaid. Õppeasutusel oli 2 lendu 44 lasteajakasvataja lõpetajaga. Eesti entsüklopeedia veebis [1] (vaadatud 09.02.2013)
Kunstiselts Lennok

Kunstiselts "Lennok" oli aastatel 1918–1919 Petrogradis (praegu Peterburi) tegutsenud eestlaste kunstiselts. Selts korraldas vaid ühe näituse, kus eksponeeriti Amandus Adamsoni, Voldemar Melliku, Alfred Hirve jt töid. EE 12. köide, 2003: 288.
Sophokles

Sophokles (kreeka keeles Σοφοκλῆς Sophoklēs; 497/496 eKr Kolonos – 406/405 eKr Ateena) oli üks tuntumaid vanakreeka näitekirjanikke. Sophokles on tuntud oma tragöödiate poolest. Ta on üks kolmest vanakreeka tragöödiakirjanikust, kelle teoseid on tänapäevani säilinud. Oma esimesed näidendid kirjutas ta hiljem kui Aischylos ja varem või samal ajal kui Euripides. Ta elas Ateenas ja oli Periklese sõber. Esimest korda astus ta avalikkuse ette pärast Kreeka-Pärsia sõdu, kui ta noorukina esines võidupidustustel. Sophokles kirjutas 123 näidendit, millest täielikult säilinud on ainult seitse: "Aias", "Antigone", "Trahhislannad", "Kuningas Oidipus", "Elektra", "Philoktetes" ja "Oidipus Kolonoses". Kolm kuulsamat neist on tuntud Teeba tsükli nime all, sest jutustavad Teeba kuningas Oidipusest ja tema tütrest Antigonest, kuigi tegelikult kuulus igaüks algselt erinevasse tetraloogiasse, mille ülejäänud osad pole säilinud. Ligi pool sajandit oli ta Ateena linnriigi kõige austatum näitekirjanik. Ta võttis osa umbes 30 draamavõistlusest, millest võitis 24 ega jäänud kunagi kolmandaks ehk viimaseks. Aischylos võitis 14 võistlust, jäädes mõnikord Sophoklesele alla, ning Euripides võitis kõigest 4 võistlust. Sophokles mõjutas teatrikunsti arengut paljuski, näiteks lisas ta etendusse kolmanda näitleja, vähendades nii koori osatähtsust narratiivi edasiandmisel. Samuti olid tema tegelaskujud inimlikud indiviidid oma tegude ja otsustega ning viimistletumad kui varasematel autoritel, näiteks Aischylosel. Sophoklese nime kandis Tartu Ülikooli peahoone keldris asunud kohvik, mis likvideeriti 1997. aastal. Sommerstein, Alan Herbert (2002). Greek Drama and Dramatists. Routledge. ISBN 0-415-26027-2, lk 41 Suda (ed. Finkel et al.): s.v. [1] ENE, 7. kd, 1975, lk 236 [2][alaline kõdulink] Encyclopaedia Britannica, Inc. "Macropaedia Knowledge In Depth." The New Encyclopaedia Britannica Volume 20. Chicago: Encyclopaedia Britannica, Inc., 2005. 344-346. Freeman, Charles. (1999). The Greek Achievement: The Foundation of the Western World. New York: Viking Press. ISBN 0-670-88515-0, lk 247 Elektra 1126–1170 helifail, klassikaline kreeka keel
Inimõiguste Instituut

Inimõiguste Instituut (inglise keeles Estonian Institute of Human Rights; lühend EIHR) on inimõiguste kaitse küsimustega tegelev Eesti mittetulundusühing, Eesti vanim ja pikaajalisim sellealane organisatsioon. Instituut tegeleb inimõigustealase olukorra jälgimisega ja inimõigustealase teavitustööga Eestis ja mujal. Inimõiguste instituudi eesmärk on koguda, süstematiseerida, analüüsida ja edastada inimõigusi käsitlevat teavet, suurendada ühiskonna teadlikkust selles valdkonnas ning teha ettepanekuid selle kohta, kuidas inimõigusi nii Eestis kui ka mujal maailmas paremini kaitsta. Selleks teeb instituut koostööd vabaühenduste, ülikoolide ja riiklike institutsioonidega, korraldab koolitusi ja konverentse, avaldab artikleid ja aruandeid ning osaleb rahvusvahelistes võrgustikes. Instituudi põhifookused jagunevad nelja valdkonda: haridus, uuringud, rahvusvaheline koostöö ja inimõigustega seotud üritused. Nendes valdkondades tehakse inimõigustealaseid uuringuid, rahvusvahelisi ja haridusliku suunaga projekte ning koostööd paljude kodumaiste ja rahvusvaheliste organisatsioonidega. Igal aasta detsembris toimub instituudi eestvedamisel rahvusvaheline inimõiguste aastakonverents. Aastakonverentsi patroon on president Kersti Kaljulaid. Inimõiguste instituut loodi 10. detsembril 1992, rahvusvahelisel inimõiguste päeval. Instituudi asutamise algataja ja esimene patroon oli Eesti president Lennart Meri. 2012. aasta oktoobrist on Inimõiguste Instituudi juhatuse esimees Vootele Hansen, kes vahetas sel kohal välja Mart Nuti. Instituudi tegevjuht on Aet Kukk. Instituut tegutseb aadressil Tallinn, Villardi tänav 22. Inimõiguste instituut on Arengukoostöö Ümarlaua, Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu, avatud valitsemise partnerluse, Euroopa Liidu Põhiõiguste Agentuuri põhiõiguste platvormi, organisatsiooni European Grassroots Antiracist Movement, organisatsiooni Kogu Me Lugu ja Inimõiguste Ümarlaua liige. Eesti Inimõiguste Keskus "Instituudist": Inimõiguste Instituudi veebileht "Inimõigustealased uuringud". Inimõiguste Instituudi veebileht. Originaali arhiivikoopia seisuga 16. märts 2017. "Tallinnas peeti viies Inimõiguste Instituudi aastakonverents". ERR, 10.12.2015. Inimõiguste Instituudi koduleht Inimõiguste Instituudi aastakonverentsi koduleht Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu liikmete nimekiri
Eesti Inimõiguste Keskus

SA Eesti Inimõiguste Keskus (EIK) on 2009. aastal loodud sõltumatu valitsusväline inimõigusorganisatsioon. Keskus tegeleb Eesti inimõiguste olukorra seire ja inimõiguste alase teavitustööga, korraldab avalikke arutelusid, nõustamist, huvikaitset ning strateegilist hagelemist. EIK korraldab oma tegevust vastavalt ühiskondlikele vajadustele. Meie fookuses on võrdne kohtlemine ja mitmekesisuse edendamine, varjupaigataotlejate ja pagulaste inimõigused ning andmekaitse ja digitaalõigused. Oleme Eesti mitmekesisuse kokkuleppe koordinaatorid. Jälgime üldist inimõiguste olukorda Eestis ning avaldame 2007. aastast aruannet inimõiguste olukorrast Eestis. Oleme ÜRO pagulasameti UNHCR partnerid Eestis. EIK on Arengukoostöö Ümarlaua, Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu, Euroopa Liidu Põhiõiguste Agentuuri põhiõiguste platvormi ja Inimõiguste ümarlaua liige. Inimõiguste keskust juhib nõukogu, mis esindab ühiskonna mitmekesisust. Igapäevast tegevust juhib juhataja Egert Rünne. Inimõiguste Instituut Inimõiguste Teabekeskus "Lühitutvustus" Eesti Inimõiguste Keskuse kodulehel (vaadatud 9. veebruaril 2013) Eesti Inimõiguste Keskuse koduleht Linda Pärn "Eesti inimõiguste keskus: sündinud lapsel on õigus elule" Postimees, 2. märts 2012 Merike Teder "Raport: inimõiguste rikkumise lõpetamiseks pole poliitilist tahet" Postimees, 11. aprill 2012 "Ilmub järjekordne aastaaruanne inimõigustest Eestis" ERR, 11. aprill 2012 "Inimõiguste aastaaruanne: Eesti hooldusraviasutustes võib esineda piinamist" Delfi, 11. aprill 2012 Heidi Ojamaa, Teelemari Loonet "Inimõiguste keskus: Eestil oleks võimekust rohkem pagulasi vastu võtta" Postimees, 20. november 2012 "Inimõiguste keskus: piiripunktides tuleb kindlustada erapooletu monitooring" Delfi, 27. november 2012
Baltenkreuz

Baltenkreuz (eesti keeles Balti Rist) oli Saksamaa Weimari vabariigi aegne sõjaline teenetemärk. Teenetemärki anti endistele, aastatel 1918–1919 Baltikumis võidelnud vabakorpuslastele, Landeswehr'lastele ja vabatahtlikele. Kokku anti 21 839 risti. Klaus Grimm: Jahre deutscher Entscheidung im Baltikum. 1918/1919. Essener Verlags Anstalt, Essen 1939. Jörg Nimmergut: Deutsche Orden und Ehrenzeichen. Bis 1945. 5 Bände. Zentralstelle für Wissenschaftliche Ordenskunde, München 1997–2004, ISBN 3-00-001396-2.
Neeme Korv

Neeme Korv (sündinud 8. veebruaril 1974) on eesti ajakirjanik. Ta oli aastatel 2008–2019 Postimehe arvamustoimetuse juhataja. 2019. aasta veebruarist on ta ajalehe Äripäev arvamustoimetuse juht. Muhust pärit Korv õppis Tartu Ülikoolis 1992. aastast eesti filoloogiat (teatriteaduse eriharus) ja ajakirjandust, kirjutades diplomitöö Postimehest. Postimehega oli ta seotud 1995. aastast 2019. aastani. Aastatel 1994–1995 töötas ta Eesti Raadio uudistetoimetuses Tartus, varem tegi kaastööd Hommikulehele. Korv on olnud Eesti Ajalehtede Liidu juures tegutseva Pressinõukogu liige ning kuulub ajakirja Jalka toimetuse kolleegiumi koosseisu. Eesti Akadeemilise Ajakirjanduse Seltsi taasasutaja. Üliõpilaskorporatsiooni Revelia vilistlaskoguliige. "Uppumatu Titanic" Postimees, 14.04.2012 "Tagahoovist ilmaväravaks" Postimees, 02.05.2012 "Vääritu ringkaitse" Postimees, 16.06.2012 "Neeme Korv: BUSi riot" Postimees, 08.08.2012 "Pööre mõtlemises" Postimees, 28.08.2012 "Appi, politseiriik!" Postimees, 02.11.2012 Neeme Korvi enesetutvustus Vikerraadio saate "Rahva teenrid" kodulehel (vaadatud 9. veebruaril 2013)
Eesti filoloogia

Eesti filoloogia on filoloogia haru, mis uurib eesti keelt, eesti kirjandust ja eesti rahvaluulet. Eesti filoloogiat õpetatakse Tartu Ülikoolis filosoofiateaduskonna eesti ja üldkeeleteaduse instituudis ning Tallinna Ülikoolis humanitaarteaduste instituudis. "Eesti filoloogia poolsajand Teaduste Akadeemias: Väljaannete bibliograafia 1947-1996". Eesti Keele Instituut, 1997 Mati Hint "Peda vaim ja eesti haridus" Luup, nr. 26 (83), 28. detsember 1998
Liivi Muuseum

Liivi Muuseum asub Peipsiääre valla Rupsi küla Oja talus. Muuseum asub kirjanike Juhan ja Jakob Liivi kodutalus. Muuseumis on avatud püsiekspositsioon nende kahe kirjaniku elust ja loometööst. Muuseum sai alguse Eesti Kirjandusmuuseumi Juhan ja Jakob Liivi teemalisest ekspositsioonist. 1962. aastal avas kirjandusmuuseum Oja talus nurgatoas, kus viimati elas Juhan Liiv, Juhan ja Jakob Liivi elust ja loomingust memoriaalnäituse ja majaseinale paigaldati mälestustahvel. Muuseumistaatuse sai see aastal 1988, kui see sai Eesti Põllumajandusmuuseumi filiaaliks. 2002. aastast oli muuseum Alatskivi valla allasutus. Muuseum osaleb koostöös Peipsiääre vallavalitsuse ja Juhan Liivi nimelise Alatskivi Kooliga Juhan Liivi luuleauhinna väljaandmises ja korraldab alates 2010. aastast augustis kirjandusfestivali Eesti Kirjanik, mille raames pärjatakse aasta kirjaniku tiitliga üks proosakirjanik. Igal kevadel toimub Liivide ja liiviliku luule etluskonkurss koolinoortele. Lisaks püsinäitusele "Oleksin ma luuletaja" saab muuseumis tutvuda Kodavere kihelkonna ajalugu ja etnilisi gruppe tutvustava püsinäitusega “Kodavere – hää mürakas kihelkonda”. "Muuseumist". Vaadatud 11.12.2021. EE 12. köide, 2003: 294. Muuseumi koduleht
Lindforsi pärijad

Lindforsi pärijad (varasemas eesti keeles ka: Lindworsi pärijad) oli Tallinnas tegutsenud trükikoda. 18. ja 19. sajandil kandis trükikoda paljusid nimesid. Aastatel 1829–1917 oli see Tallinna gümnaasiumi trükikoda. 1920. aastatel omandas trükikoja inventari kirjastus Ühiselu. Trükikojas nägid ilmavalgust paljud raamatud, sh eestikeelsed kirikuraamatud ja kalendrid. Trükikojas trükiti ka näiteks ajalehti Revalsche Wöchentliche Nachrichten, Revalsche Zeitung, Tallinna Sõber. EE 12. köide, 2003: 295.
Linnamuusikud

Linnamuusikud on aastal 1983 Taivo Niitvägi asutatud Eesti vanamuusikaansambel. Ansambel on viljelenud ja uurinud varajast liturgilist muusikat. Vaimuliku muusika professionaalsel interpreteerimisel on ansambel lähtunud selle esialgsest põhjusest – palvest. Ansambel on esinenud ka rahvusvahelistel võistlustel, nt Arezzos toimunud konkursil XXXIX concorso polifonico internazionale 1991 võitis ansambel I auhinna ja kuldmedali (vokaalansamblite kategoorias). 2004 – "Põhjataevalaulud". CD 2000 – "Estonian spiritual folk songs". CD 1997 – "Keskaegne kirikumuusika". Püha Miikaeli Poistekoor ja Linnamuusikud. CD 1994 – "Vaimulikud rahvalaulud". Barcelona missa. Offertoria totius anni. Communiones totius anni. CD 1994 – "Linnamuusikud". Barcelona missa, Mikolaj Zielenski ofertoorium ja eesti vaimulikud rahvalaulud. Helikassett Linnamuusikud www.festivitas.ee (Vaadatud 09.02.2013) EE 12. köide, 2003: 297. https://erb.nlib.ee/?kid=19950147[alaline kõdulink] https://erb.nlib.ee/?kid=44351112[alaline kõdulink] https://erb.nlib.ee/?kid=19192514[alaline kõdulink] https://erb.nlib.ee/?kid=18943196[alaline kõdulink] Ansambli koduleht Ansamblist Festivitas Artium'i kodulehel (Vaadatud 09.02.2013) Linnamuusikud esitab eesti vaimulikke rahvaviise. Vikerraadios 05.04.1996, salvestis ERR arhiivis
Londoni Eesti Naiskoor

Londoni Eesti Naiskoor oli aastal 1943 Londonis Alice Torma asutatud naiskoor. Aastatel 1947–1950 juhtis koori Manivald Loite. Loite ajal esines koor muu hulgas BBC saadetes. Aastal 1950, kui Manivald Loite siirdus USAsse, koori tegevus vaibus. EE 12. köide, 2003: 302.
Ivan Lendl

Ivan Lendl (sündinud 7. märtsil 1960 Ostravas) on endine Tšehhoslovakkia tennisist. Ta võitis 8 suure slämmi turniiri ja 100 ATP turniiri, neist 6 paarismängus. 11 korda oli ta suure slämmi turniiridel teine. Ivan Lendl sündis tenniselembeses perekonnas. Vanemad olid tema esimesteks treeneriteks. Ema Olga oli omal ajal Tšehhoslovakkia 2. reket, isa laeks jäi 15. koht maa edetabelis. Läbimurre maailma tennises saabus 1978, kui Ivan võitis Wimbledoni juunioride turniiri ja tunnistati maailma parimaks juunioriks. Samal aastal algas tema profikarjäär. 1980. aastate algul tekkis Lendlil konflikt Tšehhoslovakkia tenniseföderatsiooniga ja ta lõpetas riigi esindamise Davise karikaturniiril. Aastal 1984 kolis ta USA-sse Greenwichi linna Connecticuti osariigis. Aastaid säilitas ta Tšehhoslovakkia kodakondsuse, kuid hiljem ta loobus sellest ja sai USA kodanikuks. 1981 Prantsusmaa Ivan Lendl – Björn Borg 1:6, 6:4, 2:6, 6:3, 2:6 1982 USA Ivan Lendl – Jimmy Connors 3:6, 2:6, 6:4, 4:6 1983 Austraalia Ivan Lendl – Mats Wilander 1:6, 4:6, 4:6 1983 USA Ivan Lendl – Jimmy Connors 3:6, 7:6, 5:7, 0:6 1984 Prantsusmaa Ivan Lendl – John McEnroe 3:6, 2:6, 6:4, 7:5, 7:5 1984 USA Ivan Lendl – John McEnroe 3:6, 4:6, 1:6 1985 Prantsusmaa Ivan Lendl – Mats Wilander 6:3, 4:6, 2:6, 2:6 1985 USA Ivan Lendl – John McEnroe 7:6, 6:3, 6:4 1986 Prantsusmaa Ivan Lendl – Mikael Pernfors 6:3, 6:2, 6:4 1986 Wimbledon Ivan Lendl – Boris Becker 4:6, 3:6, 5:7 1986 USA Ivan Lendl – Miloslav Mečíř 6:4, 6:2, 6:0 1987 Prantsusmaa Ivan Lendl – Mats Wilander 7:5, 6:2, 3:6, 7:6 1987 USA Ivan Lendl – Mats Wilander 6:7, 6:0, 7:6, 6:4 1987 Wimbledon Ivan Lendl – Pat Cash 6:7, 2:6, 5:7 1988 USA Ivan Lendl – Mats Wilander 4:6, 6:4, 3:6, 7:5, 4:6 1989 Austraalia Ivan Lendl – Miloslav Mečíř 6:2, 6:2, 6:2 1989 USA Ivan Lendl – Boris Becker 6:7, 6:1, 3:6, 6:7 1990 Austraalia Ivan Lendl – Stefan Edberg 4:6, 7:6, 5:2 (loobus) 1991 Austraalia Ivan Lendl – Boris Becker 6:1, 4:6, 4:6, 4:6
Lootus (selts)

Lootus oli aastatel 1877–1940 Tallinnas töötanud selts. Seltsi põhitegevused olid näitemäng ja koorilaul. Seltsil oli nii sega- kui ka meeskoor. Seltsi asutajatena kirjutasid 1877. aastal põhikirjale alla: Eestimaa mõisnike krediitkassa sekretär Johan Julius von Gernet, kameraalkoja ametnik A. Einwald, Tallinna aiaäri omanik Hans Rougal, ehitusmeister Johann Treumann, postiametnik Johann Martson, kaupmees Andreas Brommig ja Gustav Linden. Lootuse seltsi maja asus Tornimäe tänava ja Tartu maantee nurgal. Koos Estonia seltsiga oldi 1880. aasta III üldlaulupeo ja 1896. aasta VI üldlaulupeo korraldajad. EE 12. köide. Tallinn 2003. Lk 304 Robert Nerman, Kivisilla eeslinn kujunes tähtsaks kultuuripaigaks, www.postimees.ee, 12. veebruar 2008 "Lootuse" hiilgav minevik. 50. a juubelipidustused. Vaba Maa, 8. märts 1927. Lk 8 Eesti selts "Lootus" 60-aastane. Päevaleht nr 73, 14. märts 1937. Lk 8 Rahvuslik sõda puudri vastu. Uudisleht, 14. märts 1937. Lk 7
Lõuna-Eesti Teater

Lõuna-Eesti Teater oli aastatel 1948–1951 tegutsenud teater. Teater loodi Võru teatri Kannel ja Valga teatri Säde liitmisel. Esimesel aastal tegutses teater Valgas, aga teatri tegevus ei olnud eriti edukas ja saalid jäid tihtipeale tühjaks. 28. septembril 1948 põles Valga teatrimaja maha. Keerulise olukorra tõttu jõuti Valgas tegutseda vaid 1949. aasta sügiseni, misjärel viidi teater üle Võrru ja formeeriti uus trupp, mille tuumikuks sai Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi esimene lend. Võrru tulnud noorte seas olid Jüri Järvet, Gunnar Kilgas, Heikki Haravee, Ellen Alaküla, Lembit Anton, Valdur Himbek, Ellen Kaarma, Paul Kannuluik, Heino Kulvere, Priit Ratas, Johannes Rebane, Maret Simmo, Inge Urmi ja Maimu Pohlak. Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi lõpetajad pidid juba 25. augustil 1949 oma diplomilavastusega “Kauka jumal” ringreisile minema. Nüüd sai see Lõuna-Eesti Teatri värske trupi esimeseks lavastuseks. Teater lõpetas tegevuse 1951. aastal ja selle varadega pandi alus Tallinnas 1952. aastal loodud Eesti NSV Riiklikule Nukuteatrile. EE 12. köide, 2003: 307. Annely Voitka. "Ühe teatri sünd ja surm" Sirp, 3. august 2007
Eduard Blossfeldt

Eduard (Edgar) Blossfeldt (27. november 1919 Tallinn – 2. märts 2012 Saksamaa) oli eesti jalgpallur, võrkpallur, treener, kohtunik ja sporditegelane. Ta lõpetas 1938. aastal Tallinna saksa poeglaste reaalgümnaasiumi ja 1963. aastal Saksamaal Kölni spordiülikooli juures võrkpalli erialal kehakultuurikursused. Teda tõi spordi juurde 1933. aastal võimlemisõpetaja Ago Rooseste. Ta mängis mitmes meeskonnas jalgpalli ning tuli Estonia meeskonna väravavahina kolm korda Eesti meistriks. Võrkpallis tuli ta Eesti meistriks Tallinna ÜENÜTO võrkpallimeeskonnas. Ta mängis ka Tallinna Kalevi meeskonnas jäähokit ja Tallinna Spordiklubi meeskonnas korvpalli. Märtsis 1941 põgenes ta Saksamaale; 1942. aastal mängis korvpalli juba sealses rahvusmeeskonnas. 1943. aastal naasis Eestisse, kuid 1944. aastal põgenes lõplikult Saksamaale. Sõja lõppedes elas ta Geislingeni põgenikelaagris. 1947. aastal osales ta Augsburgis peetud Balti olümpial, kuuludes Eesti jalgpallimeeskonda. Aastatel 1958–1985 töötas ta Saksamaa LV Võrkpalliliidu treenerina, teda on nimetatud Saksamaa võrkpalli isaks. Müncheni suveolümpiamängude ajal oli ta võrkpalliturniiri tegevdirektor. Pärast 1985. aastat oli tehniline koordinaator võrkpalliliidus; ta on olnud Saksamaa LV võrkpalli rahvusmeeskonna treener. Ta tegutses spordikohtunikuna ja sai 1963. aastal võrkpallis rahvusvahelise kategooria kohtunikuks. Ta kirjutas võrkpalliõpiku, mis ilmus 1971. aastal; sellest on ilmunud seitse trükki ja see on tõlgitud saksa keelest ka soome, rootsi ja norra keelde. Tema vennatütar on Marika Blossfeldt. Biograafia ESBL-is
Lüürikud

Lüürikud oli aastatel 1967–1972 tegutsenud ansambel. Ansambli asutasid Märt Kõrgema, Tõnis Kõrgema ja Hanno Härm. Ansambli solistideks olid Olga Nool ja Mait Maltis. 1971–1972 mängis Lüürikutes klahvpille René Eespere Ansambel viljeles eeskätt popmuusikat. Mait Maltis on intervjuus öelnud, et mängiti palju ansamblite Creedence Clearwater Revival ja Bee Gees lugusid. Kui ansambliga liitus René Eespere, tuli repertuaari rohkem originaallugusid. EE 12. köide, 2003: 316. http://www.dcc.ttu.ee/Bands/get.asp?ident=3268 (vaadatud 09.02.2013) "Lüürikud". ruja.ee. Vaadatud 26.1.2021. Palmet, Mati (mai 2008). "MAIT MALTIS: Laulma peab kogu aeg, nii palju kui võimalust on". Kuma. Vaadatud 26.01.2021. Ansamblist Eesti ansamblite andmebaasis (vaadatud 09.02.2013)
Maa Walla Kuulutaja

Maa Walla Kuulutaja (ka: Ma-walla Kulutaja; tänapäevasesse keelde tõlgituna 'Eesti Kuulutaja') oli aastatel 1856–1889 Tallinnas ilmunud Eestimaa kubermanguvalitsuse ajaleht. Ajaleht ilmus enamasti iga kuu esimesel päeval. Ajaleht sisaldas muu hulgas ametlikke teadaandeid, määrusi, korraldusi jms. 1888 aasta juulist asus toimetus Tallinnas Karja tänaval. EE 12. köide, 2003: 323.
Maakodu

Maakodu on aastast 1989 ilmuv aia- ja koduajakiri. Väljaanne sai alguse ajakirjas Sotsialistlik Põllumajandus ilmunud väiketootmis- ja kodundusrubriigist. Aastast 2000 on ajakirja omanik ja väljaandja AS Maaleht. Ajakirja põhiteemad on ilu- ja tarbeaiandus, samuti jagatakse ehitus- ja remondinõuandeid. Ajakirjas on ka rubriik "Üks mõis", kus tutvustatakse Eesti mõisaid. EE 12. köide, 2003: 317. http://www.tellimine.ee/ajakirjad/perekond-ja-kodu/maakodu (vaadatud 09.02.2013) Ajakirja koduleht Maalehe kodulehel (vaadatud 09.02.2013)
Corse du Sudi departemangu haldusüksuste loend

Corse du Sudi departemangu haldusüksuste loend toob ära samanimelise departemangu täieliku poliitilise haldusjaotuse alates departemangust ja lõpetades valdadega. Sulgudes on toodud halduskeskused, mis ei vasta haldusüksuse nimele. Ajaccio 1. kanton Ajaccio Ajaccio 2. kanton Ajaccio Ajaccio 3. kanton Ajaccio Ajaccio 4. kanton Ajaccio Ajaccio 5. kanton Ajaccio Ajaccio 6. kanton Ajaccio Ajaccio 7. kanton Afa Ajaccio Alata Appietto Bastelicaccia Villanova Bastelica kanton Bastelica Cauro Eccica-Suarella Ocana Tolla Celavo-Mezzana kanton (Bocognano) Bocognano Carbuccia Cuttoli-Corticchiato Peri Sarrola-Carcopino Tavaco Tavera Ucciani Valle-di-Mezzana Vero Cruzini-Cinarca kanton (Sari-d'Orcino) Ambiegna Arro Azzana Calcatoggio Cannelle Casaglione Lopigna Pastricciola Rezza Rosazia Salice Sari-d'Orcino Sant'Andréa-d'Orcino Les Deux-Sevi kanton (Piana) Cargèse Cristinacce Évisa Marignana Osani Ota Partinello Piana Serriera Les Deux-Sorru kanton (Vico) Arbori Balogna Coggia Guagno Letia Murzo Orto Poggiolo Renno Soccia Vico Santa-Maria-Siché kanton Albitreccia Azilone-Ampaza Campo Cardo-Torgia Cognocoli-Monticchi Coti-Chiavari Forciolo Frasseto Grosseto-Prugna Guargualé Pietrosella Pila-Canale Quasquara Serra-di-Ferro Santa-Maria-Siché Zigliara Urbalacone Zicavo kanton Ciamannacce Corrano Cozzano Guitera-les-Bains Palneca Sampolo Tasso Zévaco Zicavo Bonifacio kanton Bonifacio Figari kanton Figari Monacia-d'Aullène Pianotolli-Caldarello Sotta Levie kanton Carbini Levie San-Gavino-di-Carbini Zonza Olmeto kanton Arbellara Fozzano Olmeto Propriano Santa-Maria-Figaniella Viggianello Petreto-Bicchisano kanton Argiusta-Moriccio Casalabriva Moca-Croce Olivese Petreto-Bicchisano Sollacaro Porto-Vecchio kanton Conca Lecci Porto-Vecchio Sari-Solenzara Sartène kanton Belvédère-Campomoro Bilia Foce Giuncheto Granace Grossa Sartène Tallano-Scopamène kanton (Serra-di-Scopamène) Altagène Aullène Cargiaca Loreto-di-Tallano Mela Olmiccia Quenza Serra-di-Scopamène Sorbollano Sainte-Lucie-de-Tallano Zérubia Zoza