laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Universaalteenus

Universaalteenus on Eesti riigi loodud võimalus eraklienditele osta järgneval neljal aastal elektrit börsivälise hinnaga. Elektrituruseadus Elektriarvesti riigitataja.ee - Elektrituruseadus - Tarbija mõiste (4)  Universaalteenuse kodutarbija on kodutarbija ja isik, kes ostab elektrienergiat selle edastamiseks ja müümiseks kodutarbijale selleks vajaliku elektrienergia ulatuses, ning kellele osutatakse käesoleva seaduse § 765 alusel universaalteenust. viidatud 2023-06-08
Kulmimaa

Mitte segi ajada Chełmi maaga. "Kulmerland" suunab siia. Laeva kohta vaata artiklit Kulmerland (laev). Kulmimaa (poola keeles ziemia chełmińska, saksa keeles Culmer Land või Kulmerland, preisi keeles Kulma, leedu keeles Kulmo žemė) on osa Pomereelia ajaloolisest piirkonnast Kesk-Poola põhjaosas. Kulmimaa on saanud nime Kulmi linnast (poola keeles Chełmno). Piirkonna suurimad linnad on Toruń ja Grudziądz. Kulmimaa asub Wisła paremkaldal ning piirneb lõunas Drwęca suudmega, põhjas Osa külaga ja idas Lubawa linnaga. Kulmimaad võib olenevalt perioodist ja definitsioonist pidada kas Masoovia, Pomereelia või Preisimaa osaks. Tänapäeval loetakse Kulmimaad Poolas Pomereelia osaks, kuna viimastel sajanditel on tekkinud tihedad sidemed Gdański Pomereeliaga. Lisaks on sidemed ka Kujawy piirkonnaga ning need moodustavad Kujawy-Pomorze vojevoodkonna, kuigi osa Kulmimaast asub Warmia-Masuuria vojevoodkonnas. Algselt oli Kulmimaa Masoovia läänepoolseim ala, eriti oli nii pärast riigi killustumist. Saksamaal peetakse Kulmimaad osaks Preisimaast, kuigi seal ei elanud mitte preislased, vaid slaavi lehhiidid, kes sulandusid Poola riiki. Paweł Molewski, Bogusz Wasik, Marcin Wiewióra. "An attempt to reconstruct selected elements of the original site topography of the Teutonic castles at Unisław and Starogród (Chełmno Land, Northern Poland) based on archaeological and cartographic data". Vaadatud 19. oktoobril 2020.{{cite web}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Wojciech Chudziak, Stan badań nad wczesnym średniowieczem ziemi chełmińskiej – główne tezy i perspektywy badawcze, Studia nad osadnictwem średniowiecznym ziemi chełmińskiej, tom 5, Toruń 2003 Anton Friedrich Büsching (1771). Géographie... par Ant. Fréd. Busching. Lk 163–. 1500. aastate Vana-Preisi maa (Altpreussen) kaart Culmerlandi, Sasseni, Galindiaga (Michelau ja Löbau) Masoovia piiril Preisimaa lõunaosas, enne Saksa ordu saabumist
Ni-Wi

Ni-Wi oli Nikolai Willeri loodud ettevõte Tartus, mis valmistas mänguasju. Willeri tütre Renata mälestuste kohaselt soovitati Willeril hakata Tartus mänguasju valmistama, kuna tal ei õnnestunud esmalt saada erialast tööd arhitektina. Tänu Willeri abikaasa Irma kaasavarale õnnestus Willeril osta puutööks vajalik inventar ja tööriistad, et oma puutöökoda sisse seada. Willeri puidust mänguasjade töökoda ja kauplus Ni-Wi asus Karlova linnaosas, Kalevi 10 (varem Karlova tn 10). Varem oli sellel aadressil tegutsenud Adolf Turba maalri- ja nukutöökoda. Willeri asutus kandis nime „Kunstitööstuslik töökoda ja äri Ni-Wi“. Kaupluse asutas Willer hiljemalt 1932. aasta lõpuks. Willeri pere elas kaupluse kõrval esimesel korrusel. Töökojas töötas algul üks tööline, hiljem kaks töötajat. Enamasti valmistas Ni-Wi vineerist mänguasju ja figuure. Vineerist figuurid olid oskuslikult väljasaetud ja peene joonega mõlemalt küljelt maalitud. Figuurid kujutasid loomi, linde, inimesi, puid ja lilli. Figuure müüdi üksikult. Nende figuuride abil said lapsed luua terveid stseene metsast, talumajapidamisest ja koduõuest. Peale selle tegi Willer ka kahemastilisi purjekaid, liikuvaid groteskseid kloune, puust kahureid ja sõdureid, kiik- ja kepphobuseid, järelveetavaid lülilisi mänguasju, pähklipurejaid, maju ja palju muud. Lisaks mänguasjadele valmistas Ni-Wi dekoratiivseid esemeid, eesti rahvapäraste mustritega puust suveniire, munatopse jms Nikolai Willer kavandas kõik tooted ja valmistas ka näidised otsast lõpuni ise. Näidiste alla kirjutas „Muster“. Valmistoodangu kvaliteeti kontrollis Willer samuti isiklikult. Müüki läinud mänguasjade alla vajutati töökojas templiga ringikujuline tootemärk, mille sees kiri „Ni-Wi“. Kuna Willerite perekond lahkus 1939. aastal olude sunnil Eestist, siis Ni-Wi töökoja vallasvara natsionaliseeriti 1940. aastal ning liideti ettevõttega „Mäng ja Kool“, mille alla koondati ka teistelt mänguasjatöösturitelt Oskar Luigelt ja Karl Kolgilt riigistatud varad. Tartu Mänguasjamuuseumi esemekogusse jõudsid Nikolai Willeri mõned mänguasjad 2010. aastal, kui Willeri Saksamaal elanud tütar Renata need muuseumile annetas. Muuseumi kogus on Willeri mänguasjadest enim esindatud vineerist mängufiguurid. Willeri mänguasju saab näha mänguasjamuuseumi põhimaja teisel korrusel, Eesti tootjate püsinäituse vitriinides. Lisaks saab esemetega tutvuda Tartu Mänguasjamuuseumi digiarhiivi vahendusel. TMMM TAM 40 – Tartu Mänguasjamuuseumi arhiivkogu (Nikolai Willeri elulugu, töömaterjalid, kavandid ja Renata Barto üleskirjutused) Karpov, Ermo. "Mänguasjatootjad Eestis 1920.–1930. aastatel". Bakalaureusetöö, 2019. Tartu Randoja, Elina (11.02.2010). "Unustatud lelumeistri tööd jõudsid Tartusse". Postimees. Vaadatud 31.01.2023. Grauberg, Helena (juuni 2022). "Eesti mänguasjatööstuse algus: kasutusel olid nii kriit, kanep, leivajahu kui ka põlevkivi". Eesti Ajalugu (6): 31–32. "Eestis toodetud mänguasjade digiarhiiv. Tartu Mänguasjamuuseum". mm.ee. Vaadatud 10.02.2023.[alaline kõdulink]
Schneealpe

Schneealpe või Schneealm on lubjakivimassiiv Põhja-Lubjakivialpides Steiermargi-Alam-Austria piiril. Selle kõrgeim punkt on Windberg (1903 m üle merepinna). Teised tipud on Ameisbühel (ka Amaißbichl, 1828 m, idas, Steiermargi-Alam-Austria piiril), Schönhaltereck (1860 m, Windbergist läänes) ja Donnerwand (1799 m, loodes). Selle oruasulad on Hinternaßwald kirdes, Altenberg an der Rax idas, Kapellen ja Neuberg an der Mürz lõunas, Mürzsteg ja Frein an der Mürz läänes. Schneealpest põhja pool asuvad metsaga kaetud mäed ja künkad on asustamata. Schneealpenhaus ja mitu alpiniiduhütti asuvad kõrgplatool kõrgusel u 1780 m. Platoo läänepoolsel perimeetril Hinteralmil on veel üks Alpiklubi hütt Hinteralmhaus. Põhjapiirkonnas on Kalte Mürzi lähteala. Schneealpe piirkond kuulub koos Raxi ja Schneebergiga Esimese Viini mägiallika torujuhtme (I. Wiener Hochquellenwasserleitung) valglasse. Joogivesi juhitakse Schneealpe tunneli kaudu, mille Viini linn aastatel 1965–1968 ehitas, Hinternaßwaldi. Schneealpenhaus Michlbaueri hütt Lurgbaueri hütt Neubergeri hütt (iseteenindusega hütt; operaator: Naturfreunde) Hinteralmhaus (Wiener-Lehreri hütt, iseteenindusega hütt; operaator: Austria Alpiklubi)
Saksa tolliliit

See artikkel räägib Saksa tolliliidust. UNESCO maailmapärandi kohta Essenis kohta vaata artiklit Saksa tolliliidu söekaevandus- ja tööstuskompleks Essenis. Saksa tolliliit (saksa keeles Zollverein) oli majandusliit, mille Saksa Liidu liikmesriigid sõlmisid, et hallata enda alade tollimakse ja majanduspoliitikat. Liidu loomises lepiti kokku 1833. aasta Tolliliidu lepingutega ning ametlikult sai see alguse 1. jaanuaril 1834. Saksa tolliliidu eelkäijaid arendati juba 1818. aastast, kuna Saksa riigid lõid juba siis omavahelisi tolliliite. Aastaks 1866 kuulus suurem osa Saksa liikmesriike tolliliitu. Saksa tolliliit ei olnud aastatel 1815–1866 eksisteerinud Saksa Liidu osa. Saksa tolliliit on ajaloo esimene täiemahuline iseseisvate riikide majandusliit, mille loomisel ei tekkinud ka poliitilist liitu ega föderatsiooni. Saksa tolliliidu põhiline tõukejõud oli Preisi Kuningriik. Austria Keisririik ei kuulunud Saksa tolliliitu protektsionistliku majanduspoliitiku tõttu. Lisaks ei tahtnud austerlased tekitada eraldi Austria, Ungari ning Galiitsia ja Lodomeeria majanduspiirkondi ja sellele oli vastu Klemens Wenzel Lothar von Metternich. Kui aastal 1867 moodustati Põhja-Saksa Liit, oli Saksa tolliliidu liikmesriikide pindala kokku ligi 425 000 km2 ning liit oli sõlminud lepinguid ka mitte-Saksa riikidega, nagu Rootsi-Norra. Kuigi Saksa Keisririigi rajamisega aastal 1871 läks tolliliit uue keisririigi haldusalasse, ei kuulunud kõik Saksa Keisririigi liiduriigid tolliliitu (nt mitte Hamburgi vabalinn). Samas ei olnud Luksemburg Saksamaa osa, kuid kuulus aastani 1919 tolliliitu. Arnold H. Price, The Evolution of the Zollverein: A Study of the Ideals and Institutions Leading to German Economic Unification between 1815 and 1833 (Ann Arbor: University of Michigan Press, 1949) pp. 9–10. Ploeckl, Florian (2020). "A novel institution: the Zollverein and the origins of the customs union". Journal of Institutional Economics (inglise). 17 (2): 305–319. DOI:10.1017/S1744137420000387. ISSN 1744-1374. S2CID 211238300. "Germany - The age of Metternich and the era of unification, 1815–71". Britannica.com. Harmsen, Robert; Högenauer, Anna-Lena (28. veebruar 2020), "Luxembourg and the European Union", Oxford Research Encyclopedia of Politics (inglise), Oxford University Press, DOI:10.1093/acrefore/9780190228637.013.1041, ISBN 978-0-19-022863-7, vaadatud 5. märtsil 2020 W. O. Henderson, The Zollverein (1959). David T. Murphy, "Prussian aims for the Zollverein, 1828–1833", Historian, Winter 1991, vol. 53(2) pp. 285–302. Arnold H. Price, The Evolution of the Zollverein, Ann Arbor: University of Michigan Press, 1949. James J. Sheehan, German History, 1770–1866 (1993).
Sinimajandus

Mitte segi ajada sinise majandusega Sinimajandus on merede majandamisega tegelev valdkond. Enamasti kasutatakse seda oskusõna merede jätkusuutliku majandamise puhul või sellega seoses. Eesti Merendusklaster ja Merendusklaster Maailmameri Rahvusvaheline Mereorganisatsioon Sinine majandus ÜRO mereõiguse konventsioon (UNCLOS) Blue economy
Berend von Rehbinder

Berend von Rehbinder (ka Bernhard, ?–1726) oli Rootsi ohvitser ja ooberst, kes osales Põhjasõjas. Berend von Rehbinder sündis Bernhard von Rehbinderi ja Helene von Kurselli peres. 1701. aastal sai ta Järvamaa jalaväerügemendis teenides majoriks, hiljem läks üle Virumaa jalaväerügementi. Selle üksuse koosseisus võitles ta 1702. aastal Vasknarva lahingus. 1704. aastal langes Narva piiramise järel vangi ning naasis kodumaale alles 1722. aasta veebruaris. Järgmisel aastal läks ta sõjaväest oobersti auastmes erru. Berend von Rehbinder suri 5. detsembril 1726. Berend von Rehbinder oli kõigepealt abielus Helene von Rehbinderi ja hiljem Emerentia von Rehbinderiga. Abielust sündis tütar Gertrude Dorothea von Rehbinder. "Bernhard von Rehbinder". Vaadatud 08.06.2023. "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Vaadatud 08.06.2023. Kelch, Christian (2009). Liivimaa kroonika järg. Lk 204–207.
Hochkar

Hochkar (1808 m) on Viinist 150 km kaugusel asuv mägi ja suusapiirkond. Asudes väikese kuurordi Göstling an der Ybbsi lähedal Steiermargi ja Alam-Austria piiril, on see populaarne suusatajate seas, kes soovivad üheks päevaks Viinist lahkuda, olles umbes kahetunnise autosõidu kaugusel. Mäel on üks eemaldatav neljarattaline tõstuk, neli tavalist neljarattalist tõstukit (kolm konveieritega), üks kahekordne tooltõstuk ja kolm puksiirtõstukit, millest üks on lastele. Piirkonna tõstukid on suvel avatud vaatamisväärsustega tutvumiseks, matkamiseks või mägirattasõiduks. Ainult suviti korraldatakse ekskursioone 600 meetri pikkuses Hochkari koopas.
Scheiblingstein (Haller Mauern)

Scheiblingstein on mägi Austrias Steiermargis, 2197 m kõrge. See on Haller Mauerni osa.
Heinrich Christoph Treiden

Heinrich Christoph Treiden (ka lihtsalt Christoph von Treiden; ?-1610.) oli Rootsi ja Eestimaa maaomanik ning mõisnik. Eestimaa Rüütelkonna peamees 1600-1605. Heinrich Christoph Treiden abiellus Elisabeth von Fahrensbachiga. Abielust sündis üks tütar. "Christopher von Treiden, Treyden". Vaadatud 08.06.2023. Wrangell, Wilhelm; von Krusenstjern, Georg (2019). Eestimaa Rüütelkond. Tallinn: Argo. Lk 353.
Helmī Stalte

Helmī Stalte (7. august 1949 – 6. juuni 2023) oli liivi rahvaluuleteadlane, koorijuht ja rahvamuusik. Ta oli 1989. aastal üks peamisi Liivi Liidu (Līvōd Īt) taastajaid ja hiljem selle juhatuse liige. Ta oli koos abikaasa Dainisega folklooriansambli Skandinieki asutaja ja juht. Nende juhtimisel tähistati ka esimest korda 1989. aasta augustis ka esimest korda Irēl (Mazirbes) liivi rahvuspüha. Stalte oli hariduselt muusikaõpetaja ja kooridirigent. Ta on olnud Riia linnavalitsuse kultuuriosakonna juhataja ja töötanud Läti etnograafilise vabaõhumuuseumi rahvaluulespetsialistina. Ta on olnud kahel korral, aastatel 2001–2009 linnavolikogu liige Isamaale ja Vabadusele/LNNK nimekirjas. Tema abikaasa Dainis Stalts oli liivi kultuuritegelane, Läti folklorist ja poliitik. Nende poeg Dāvis Stalts on muusik ja poliitik, seimi liige 2011–2014. Tütar Julgī Stalte on muusik. 2006 – Kolme Tähe orden 2006 – Maarjamaa Risti V klassi teenetemärk (Eesti-Läti kultuurisuhet edendamise, liivi kultuuri hoidmise ja edasikandmise eest) "In Memoriam rahvamuusik ja liivi folklorist Helmī Stalte (1949–2023)". MTÜ Fenno-Ugria Asutus. 8. juuni 2023. Vaadatud 9. juuni 2023. "Rüütel annab riikliku autasu 834 inimesele". Delfi. 7. veebruar 2006. Vaadatud 9. juuni 2023.
Tarmo Prangel

Tarmo Prangel (sündinud 20. märtsil 1977 Tallinnas) on eesti näitleja. Tarmo Prangel lõpetas 1995. aastal Tallinna Järveotsa Keskkooli ja 2000. aastal Eesti Muusikaakadeemia kõrgema lavakunstikooli (19. lend). Ta töötas aastatel 2000–2002 Rakvere teatris näitlejana. Pärast seda on olnud vabakutseline. Ta on Eesti Näitlejate Liidu liige aastast 2000. Näitleja Margus Prangel on tema vend. 2013–2018 "Naabriplika", Kerepa 2016 "Kättemaksukontor", Verner Rittberger 2012 "Romet ja Julia", nõustaja 2011 "Ühikarotid", mees autos 2010 "Pilvede all", talumees 2008–2012 "Kelgukoerad", Raivo, Igor 2006 "Ohtlik lend", Raul 2022 "Uus algus", ühistu esimees 2000 "Meisterdetektiiv Blomkvist" (Astrid Lindgren / Üllar Saaremäe), Anders Bengtsson 2000 "Iguaani öö" (Tennessee Williams), Pedro 2001 "Vanaema õunapuu otsas" (Mira Lobe / Peeter Raudsepp), vend Jörg jt. 2007 "Rooside sõda" (William Shakespeare’i ainetel), Georgie (Ludus Rusticus) 2008 "Lugu valgest varesest" (Betti Alver / Marius Lätte), osaline (Teine Laine) 2009 "Tere!" (Jaan Tätte), Pääru (NUKU teater) Eesti Teatriliit.[alaline kõdulink] Tarmo Prangel andmebaasis IMDb Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia Lavakunstikooli 19. lend.
Väike-Saksamaa

"Kleindeutschland" suunab siia. New Yorgi linna osa kohta vaata artiklit Little Germany (Manhattan). Saksa-Rooma Riigi aegse haldusolukorra kohta vaata artiklit Kleinstaaterei. Väike-Saksamaa (saksa keeles Kleindeutschland; ka Väike-Saksa lahendus, Kleindeutsche Lösung) on termin, mida kasutati viitamaks plaanile jätta mitmerahvuseline Habsburgide Austria Saksamaa ühendamisel Saksa riigist välja. See oli üks variantidest, kuidas lahendada n-ö Saksa küsimus ning sellele vastandus Suur-Saksamaa lahendus. Üheksateistkümnendal sajandil kuulus osa Austria Keisririigist Saksa Liidu koosseisu. Revolutsioonilistel aastatel 1848–1850 hakati kaaluma võimalust võtta Austria kas tervikuna või osaliselt tulevase Saksa riigi koosseisu. Aastatel 1866–1871 sai Väike-Saksamaa lahendus reaalsuseks, kuna Preisi Kuningriigi eestvedamisel loodi ilma Austriata Põhja-Saksa Liit. Pärast seda kadus mõiste "Väike-Saksamaa" kasutusest, kuna Väike-Saksa lahendusest saigi Saksamaa. Mõiste "Suur-Saksamaa" jäi kasutusse nende seas, kes soovisid endiselt Austriat või vähemalt selle saksakeelseid osi Saksamaaga liita. See muutus poliitiliselt relevantseks pärast esimest maailmasõda ning uuesti aastatel 1938–1945. Kui Saksamaa oli külma sõja ajal jagatud, oli Ühend-Saksamaa mõiste Gesamtdeutschland.
Aalo Põvvat

Aalo Põvvat (17. juuli 1932 – 7. juuni 2023) oli eesti maletaja. Ta oli Malle Salupere õde. Tema abikaasa oli veemotosportlane Nikolai Põvvat (1935–1997). "In memoriam Aalo Põvvat". Maleliit.ee. 9. juuni 2023. Vaadatud 10. juunil 2023.
Kagu-Aafrika

Kagu-Aafrika on piirkond Ida-Aafrika ja Lõuna-Aafrika vahel. Mandril asuvad Kagu-Aafrikas kas tervenisti või osaliselt Botswana, Keenia, Lesotho, Lõuna-Aafrika Vabariik, Malawi, Mosambiik, Namiibia, Sambia, Svaasimaa, Zimbabwe, Tansaania ja Uganda. Lisaks saareriigid Komoorid, Madagaskar, Mauritius ja Seišellid. Mosambiigi väin Must Aafrika Axworthy, Mary (2004). Sowell, Teri L. (toim). Asking for Eyes: The Visual Voice of Southeast Africa. University Art Gallery, San Diego State University. ISBN 0937097012. Wieschhoff, H. A. (2013). The Zimbabwe-Monomotapa Culture in Southeast Africa. Literary Licensing L. L. C. ISBN 978-1494009939. Africa Southeastern Bantu DNA Ethnicity The Smithsonian Is Using a Swahili-Speaking Robot to Break Down Language Fires in Southeast Africa and Madagascar
Liimets

Liimets on eesti perekonnanimi. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Liimets 46 inimesel: 21 mehel ja 25 naisel. Perekonnanimede levikult oli Liimets meeste puhul 5879. kohal ja naiste puhul 5363. kohal. Selle perekonnanime kandja oli keskmiselt 40 aasta vanune. Kõige levinum oli nimi Liimets vanuserühmas 65–69, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,57. Nimede eestistamisel võeti Liimets aastatel 1935–1939 uueks perekonnanimeks 12 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Lieber (2 juhul), Liebert, Liibak, Liimann, Limann (2), Limion, Lipak (2), Lisman, Stollberg. Airi Liimets, eesti kasvatusteadlane ja muusikasemiootik (1959–2022) Ants Liimets, eesti munitsipaalpoliitik (1954–) Eva-Maria Liimets, eesti diplomaat (1974–) Heino Liimets, eesti kasvatusteadlane (1928–1989) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 09.06.2023) Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Liimets. Liimets statistikaameti andmebaasis
Põletada pärast lugemist

"Põletada pärast lugemist" (inglise keeles "Burn After Reading") on 2008. aasta spiooni- ja komöödiafilm, mille režissöörid, stsenaristid, monteerijad ja produtsendid olid Joel ja Ethan Coen. Film esilinastus 27. augustil 2008 Veneetsia filmifestivalil. Kriitikud hindasid filmi üldiselt positiivselt. Rotten Tomatoes andis 250 arvustuse pealt filmile 78%-lise heakskiidu ja keskmiseks hindeks 6,90/10. Film nomineeriti muu hulgas Kuldgloobusele ja BAFTA filmiauhindadele. George Clooney – Harry Pfarrer Frances McDormand – Linda Litzke Brad Pitt – Chad Feldheimer John Malkovich – Osbourne Cox Tilda Swinton – Katie Cox Richard Jenkins – Ted Elizabeth Marvel – Sandy Pfarrer David Rasche – CIA ametnik Palmer DeBakey Smith J. K. Simmons – CIA juhtivtöötaja Olek Krupa – Krapotkin Jeffrey DeMunn – ilukurg "Põletada pärast lugemist" IMDb-s (inglise keeles)
Lillak

Lillak on perekonnanimi. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lillak 48 inimesel: 18 mehel ja 30 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lillak meeste puhul 6979. kohal ja naiste puhul 4410. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lillak üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,03. Nimi oli kõige sagedasem Järva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 2,01 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Virumaal Väike-Maarja kihelkonnas Ärina ja Uniküla mõisavallas, Jõhvi kihelkonnas Kurtna mõisavallas ja Simuna kihelkonnas Rohu mõisavallas ning Viljandimaal Helme kihelkonnas Patküla mõisavallas viiel korral nimeks Lillak. Nimede eestistamisel võeti Lillak aastatel 1935–1936 uueks perekonnanimeks 4 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Jefimov, Strick, Strik ja Tünder. Eduard Lillak, eesti sõjaväelane (1891–1942) Tiina Lillak, soome odaviskaja (1961–) Ülle Lillak, eesti fotoajaloolane, fotograaf ja publitsist (1960–2003) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 09.06.2023) Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Lillak. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Lillak. Lillak statistikaameti andmebaasis
Euroopa Liidu eetikaorgan

Euroopa Liidu eetikaorgan on kavandatav institutsioonidevaheline eetikaorgan, mis kataks Euroopa Liidu institutsioonide liikmeid. "Eetikaorgani loomisega kehtestataks esimest korda liikmete eetilise käitumise ühised standardid ning ametlik mehhanism eetikanõuete kooskõlastamiseks ja arvamuste vahetamiseks institutsioonide vahel. Ettepanek tähendab, et tulevikus hakataks ELi poliitikute suhtes kohaldama ühiseid, selgeid, läbipaistvaid ja arusaadavaid standardeid." „Demokraatia saab areneda ainult siis, kui kodanikud usaldavad oma institutsioone. Inimesed ei tee vahet, kas skandaal on pärit ühest või teisest institutsioonist. Seega, kui soovime jääda nende silmis usaldusväärseks, peame me kõik järgima ühiseid eetikastandardeid. Viimastel kuudel esile kerkinud väga tõsised süüdistused panid mind kasutama võimalust teha midagi õigesti, kui asjad lähevad viltu. Seetõttu kutsun meie partnereid Euroopa Parlamendis, nõukogus ja teistes institutsioonides üles kiiresti toetama eetikaorgani loomise ettepanekut. Peame välja töötama ja rakendama ühised selged, arusaadavad ja läbipaistvad standardid kõigi Euroopa institutsioonide jaoks.“ – Väärtuste ja läbipaistvuse valdkonna asepresident Věra Jourová - 08/06/2023 Katari korruptsiooniskandaal Euroopa Parlamendis "ELi eetikaorgan: komisjon teeb ettepaneku luua kõigile ELi institutsioonidele ühised eetikastandardid". ec.europa.eu. Brüssel: Euroopa Komisjon. 8. juuni 2023. Vaadatud 9. juunil 2023. "European Commission announces plans for new ethics body aimed at fighting corruption". euronews.com (inglise). Euronews. 8. juuni 2023. Vaadatud 9. juunil 2023. Independent Ethics Body: improving transparency and integrity in EU institutions. Euroopa Parlament, 14. juuli 2021
Reisalpe

Reisalpe (1399 m) on Gutensteini Alpide kõrgeim mägi ning asub Alam-Austrias Lilienfeldi, Hohenbergi ja Kleinzelli vahel. See on populaarne sihtkoht nii suvel matkajate kui ka talvel suusaalpinismi ja räätsamatkade jaoks ning seda peetakse laviinide osas suhteliselt ohutuks. Tipu lähedal seisab Madonna, millele hiljuti liideti tipurist, samuti Reisalpe varjupaik (Schutzhaus). Väike Bundesheeri hütt asub ka tipu lähistel. 1898. aasta oktoobris avati Reisalpe Schutzhaus. Ehitamiseks kulus kolm aastat ja keerukal avamistseremoonial osales 700 inimest.
Veelase

Veelase on rajatis vee tammist läbijuhtimiseks või heitvee juhtimiseks mingisse veekogusse. Narva hüdroelektrijaama veelase Geehi tammi veelase Austraalias on kuival alates 2019. a märtsist Liigveelase "veelase". sonaveeb.ee. Sõnaveeb. 13. september 2019. Vaadatud 9. juunil 2023.[alaline kõdulink]
Taevassinine lauk

Taevassinine lauk (Allium caeruleum) on aedades kasvatatav ilutaim, mis kuulub laukude perekonda. Taim kasvab looduslikult Kesk-Aasias (Kasahstan, Kõrgõzstan, Tadžikistan, Usbekistan, Xinjiang) kuivadel mäenõlvadel, tasandikel ja steppides. Taevassinine lauk kasvab 40–100 cm kõrguseks. Sel on kitsad kolmekandilised lehed ja varasuvel, juuni lõpul või juuli algul ilmuvad kerakujulised tipmised õisikud sinistest kellukjatest õitest. Umbes 2,5–7 cm läbimõõduga õisikud peibutavad õitsemiseperioodil liblikaid. Õitsemise ajal lehed kuivavad. Taim on vähenõudlik ja külmakindel, sobib päikeselisele kasvukohale. Nagu enamik lauke eelistab hea drenaažiga viljakat savimulda, millele on lisatud jämedat liiva või kruusa. Neid saab kasvatada ka nõlvadel või kõrgendatud peenardel. Tärkavad laugud Õitseajal Gothenburgi botaanikaaias Taevassinine lauk. - Juhani Puukool "TAEVASSININE LAUK Azureum. - Aiamaailm". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. veebruar 2022. Vaadatud 9. juunil 2023.
Tõlkjas (perekond)

Tõlkjas (Bunias) on taimeperekond ristõieliste sugukonnas. Bunias orientalis – harilik tõlkjas ehk rakvere raibe
Hiirekõrv (perekond)

Hiirekõrv (Capsella) on taimeperekond ristõieliste sugukonnas. Capsella bursa-pastoris – harilik hiirekõrv