laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Andres Skuin

Andres Skuin (3. detsember 1962, Võru – 8. jaanuar 2003) oli eesti võrkpallitreener. Ta lõpetas 1981. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Mängis alates 1973. aastast Võru spordikoolis võrkpalli, tema treener oli Aksel Saal. 1973 tuli ta Eesti noortemeistriks ja 1990 Eesti täiskasvanute meistriks Tallinna Autobussikoondise meeskonna koosseisus. Ta oli spordiühingute Kalev ja Jõud liige. 1985–1987 töötas Andres Skuin Võru LNSK treenerina, 1987–2000 ESG ja aastast 2000 Audentese spordikooli treenerina. 1993. aastast oli Andres Skuin Eesti Võrkpalli Liidu juhatuse liige ja EVL-i treeneritekogu esimees. Ta juhendas mitu aastat Eesti juunioride koondnaiskonda, aastal 2000 oli ka Eesti koondnaiskonna treener ja Eesti meeste rahvuskoondise vanemtreener. 2002. aasta detsembris valiti ta Eesti parimaks võrkpallitreeneriks. 2003 Eesti Vabariigi spordipreemia (postuumselt, tulemusliku töö eest treenerina Eesti võrkpalli rahvusmeeskonna ja noorte järelkasvu ettevalmistamisel) Ta oli abielus Aive Skuiniga, neil sündis kaks last (Mari, 1985 ja Jane, 1989). Peep Pahv, Gunnar Press "Ta oli saatusest suurem", Õhtuleht, 09.01.2003 Täna suri Andres Skuin, Virumaa nädalaleht, 08.01.2003 Suri Andres Skuin, Eesti Päevaleht, 09.01.2003 Biograafia ESBL-is
Peep Pahv

Peep Pahv (sündinud 25. märtsil 1970 Tallinnas) on eesti spordiajakirjanik, korvpallitreener ja Delfi sporditoimetuse erikorrespondent. Ta on üks spordisaate "Mehed ei nuta" juhtidest. Biograafia ESBL-is "VAATA JA KUULA | „Mehed ei nuta": kas aasta sportlaste valimisel läks kõik õigesti? Kas manipuleerida üritanud vehklemisliitu võiks karistada?". Delfi Sport. 2.1.2024. Originaali arhiivikoopia seisuga 2.1.2024. Vaadatud 2. jaanuaril 2024.
Taimi Paal

Taimi Paal (kuni 1972 Taimi Ilves; sündinud 29. jaanuaril 1947 Misso vallas Võrumaal) on eesti botaanik. Ta lõpetas 1965. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli, 1974. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina, 1983 Leedu Teaduste Akadeemia Botaanika Instituudi kaugõppeaspirantuuri. Bioloogiakandidaat (1983, TRÜ), väitekiri "Pohla (Vaccinium vitis-idaea L.) tsönopopulatsioonide struktuur ja produktiivsus Kivatši looduskaitseala männikutes". Ta on olnud aastatel 1965–1968 Obinitsa 8-klassilise Kooli õpetaja, 1974–1975 Saku lasteaia kasvataja, 1975–1980 Karjalas Kivatši looduskaitseala laborant, 1980–1983 nooremteadur, 1983–1986 Jõgeva Metsamajandi nooremteadur, 1986–1996 Eesti Metsainstituudi vanemteadur, 1996–2004 Eesti Põllumajandus- ja Maaülikooli metsandusliku uurimisinstituudi vanemteadur, 2005– Eesti Maaülikooli metsandus- ja maaehitusinstituudi vanemteadur. Paal on uurinud metsamarjade (põhiliselt pohla) populatsioone ja varusid, erisuguste kultiveerimisviiside mõju metsamarjade saagikusele ja kvaliteedile, looduslike häiringute ja inimtegevuse mõju metsaökosüsteemidele. Tegelenud ka metsamarjade (peamiselt pohl, mustikas) kultuuristamise, aretamise ja kaitsega. Võtnud osa ekspeditsioonist Koola poolsaarele (1972), Baikalile (1980) ja Sahhalinile (1990). Üle 50 teadustrükise. Структура надземной биомассы // Растительные ресурсы 20 (1984) 4 The structure of South Karelian (USSR) cowberry coenopopulations. // Acta Bot. Fennica 136 (1988) Структура ценопопуляции брусники Vaccinium vitis-idaea L. (kaasautor J. Paal). Tallinn 1989 On cultivating European cranberry in Estonia. // J. Small Fruit & Viticulture 1 (1992) 1 The investigation and cultivation of Vaccinum species in the Soviet Union. // J. Small Fruit & Viticulture 1 (1992) 2 Pests and diseases of cowberry (Vaccinium vitis-idaea L.). // Aquilo, Ser. Bot. 31 (1993) Metsamarjade ja seente varud ning kasutamine Eestis. // Metsanduslikud uurimused 31 (1999) Dependency of lingonberry seed germinating ability on seed age and storage method. // Acta Horticulturae 574 (2002) Trichoderma viride enchances the growth of lingonberry (Vaccinium vitis-idaea L.) stem cuttings (kaasautor A. Banner). // Can. J. Plant Sci. 83 (2003) 4 Kultuurmustikas ja selle kasvatamine Eestis (kaasautor). Tartu 2005 Lingonberry (Vaccinium vitis-idaea L) researche in Estonia: an overview. // Acta Horticulturae 715 (2006) Ajakirja Small Fruits Review (USA) toimetuskolleegiumi liige Eesti Looduseuurijate Selts 1987 Väike looduskaitsemärk Taimi Paal on talupidaja tütar. Tema onu Aleksander Luhamets oli ja onupoeg Joel Luhamets on eesti vaimulik. Tema abikaasa Jaanus Paal on geobotaanik ja taimeökoloog. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Taimi Paal Eesti Teadusinfosüsteemis Eesti entsüklopeedia, 14. köide. Lk 349 Taimi Paal Eesti Teadusinfosüsteemis Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 http://www.eau.ee/~tpaal/ Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Heliodoros

Heliodoros [heeli'odooros] (vanakreeka keeles Ἡλιόδωρος, 3. või 4. sajand) oli kreeka romaanikirjanik. Heliodoros sündis Süürias Emesa linnas (praegu Homs). Ta enda väitel oli ta isa nimi Theodosios ning ta kuulus Heliose (Päikese) preestrite perekonda. Autorit on vahel samastatud Tessaalia linna Trikka piiskopi Heliodorosega. 14. sajandi Bütsantsi autor Nikephoros Kallistos Xanthopulos kirjutab, et romaani olevat piiskop kirjutanud nooruseas, enne kristlaseks saamist. Kui see hiljem teatavaks sai, olevat teda sunnitud loobuma kas autorsusest või piiskopikohast, ning Heliodoros olevat eelistanud loobuda viimasest. Enamik uurijaid peavad seda samastamist ekslikuks. Heliodoros kirjutas 10 raamatust koosneva romantilise romaani "Aithiopika" (Αἰθιοπικά, "Etioopia lood"). Selle peategelased on Etioopia kuningatütar Charikleia ja Tessaalia noormees Theagenes. "Aithiopika" ülesehitus on üsna keeruline ja kunstipärane, sündmuste käiku katkestavad pidevalt kõrvalepõiked ning teose alguses satub lugeja loo keskpaika. Teost stiil on traagilis-heroiline, välditud on frivoolsusi ja rõhutatud peategelaste truudust ja jumalakartlikkust. Etioopia kuningatütar Charikleia sünnib valgena ning ta ema hülgab ta seetõttu. Rändur Charikles viib ta kaasa Delfisse, kus neiu saab korraliku kreeka hariduse. Temast saab Artemise preestritar. Jumalanna pidustuste ajal kohtab ta Tessaalia noormeest Theagenest ning noored armuvad. Vahepeal on Charikleia ema teda otsima saatnud preestri, kes aitab noortel põgeneda. Pärast mitmeid seiklusi (piraadid, maanteeröövlid, himurad kosilased, valesurmad) jõuavad nad viimaks Etioopiasse, pääsevad üle noatera jumalale ohverdamisest, Charikleia vanemad tunnevad tütre ära ning noored abielluvad. Heliodorose romaan oli eriti populaarne Bütsantsis. Sellel oli suur mõju 12. sajandi autoreile Theodoros Prodromosele ("Rodanthe ja Dosikles") ja Niketas Eugenianosele ("Drosilla ja Charikles"). Teos oli oluline ka uusaja Lääne-Euroopa romaani kujunemises (Torquato Tasso, "Vabastatud Jeruusalemm"; Miguel de Cervantes Saavedra, "Persiles" ja teised). Motiivid Heliodorose romaanist on olnud aluseks Giuseppe Verdi ooperile "Aida". Sokrates Scholastikos, Historia ecclesiastica 5.22 Xanthopulos, Historia ecclesiastica 12. – Patrologia Graeca 146.860; vaata ka Hans-Georg Beck. Byzantinisches Erotikon. München: Beck, 1986, lk 167 Nt Niklas Holzberg. The ancient novel: an introduction. London [etc]: Routledge, 1995, lk 78
Baltika (laev)

Baltika (vene keeles: Балтика) (endine Vjatšeslav Molotov) oli Jossif Stalin-klassi teine turbo-elektrimootoriga reisilaev. See oli nimetatud Vjatšeslav Molotovi järgi. Laev ehitati Nõukogude Liidu tellimusel Hollandis 1940. aastal kruiisideks Nõukogude Kaug-Idast. Vjatšeslav Molotovi kasutati aastail 1941–1945 numbri VT-509 all sõjaväe transpordilaevana. See sõitis miini otsa ning remonditi Kroonlinnas. 1945. oktoobris kavas olev reis Leningrad-Liverpool-New York katkestati laeva halva seisukorra tõttu, laev moderniseeriti Liverpoolis ja Amsterdamis. 1960. aastal sõitis Nikita Hruštšov 10 päeva selle laevaga ÜRO-sse Baltiiskist New Yorki. 1962. aastal osalesid Baltika, Estonija ja teised laevad Kuuba kriisis, mille jooksul viis Baltika Kuuba saartele salaja, nagu harilik reisilaev NSVLi lipu all, 51. raketidiviisi ning Estonija terve Dmitri Jazovi motorlaskurpolgu. 1960. aastatel, kui Leningradi-Londoni liinil toimus langus, kasutati Baltikat kruiisideks lääne turistidega. 1980. aasta suveolümpiamängude purjetamisvõistluste ajal kasutati Baltika Tallinnas hotellina. 1987. aastal müüdi laev Pakistani vanarauaks ja 28. märtsil 1987. aastal saabus Baltika Gadani Beachile. Ristluslaevade loend Soviet Ocean Liner and Cruise Ship Postcards (inglise keeles) Laeva andmed ja pildid saidil shipspotting.com (inglise keeles) Регистровая книга морских судов СССР 1964-1965(vene keeles) "T/S Vyacheslav Molotov, Fakta om fartyg". Originaali arhiivikoopia seisuga 2.08.2012. Vaadatud 3.08.2013. (rootsi keeles) Peaministriga üle ookeani (vene keeles) Kui pardal on riigi esimesed näod[alaline kõdulink] (vene keeles) Link on katki, asendatud www.portsukraine.com Vene keeles ВТ военный транспорт № 509). Реестр флота ДВМП (vene keeles) Laev Baltika (inglise keeles) Kui pardal on riigi esimesed näod[alaline kõdulink] (vene keeles) "Estonija (1960) Fakta om fartyg kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 2.08.2012. Vaadatud 3.08.2013. (rootsi keeles) Советский флот в «Карибском кризисе» (vene keeles) Laeva ajalugu (inglise keeles) Peaministriga üle ookeani (vene keeles)
Baltika

Baltika Grupp (ärinimega Baltika AS) on Eesti rõivakaubandusettevõte. Baltika Grupp on rõivakaubandusettevõte, mis tegutseb Baltikumi, Kesk- ja Ida-Euroopa turgudel. Grupp haldab ja arendab rõivabrände Monton, Baltman ja Ivo Nikkolo. Grupp kasutab vertikaalselt integreeritud ärimudelit, mis ühendab rõivakollektsioonide loomise, hankeahela juhtimise, logistika ning hulgi- ja jaekaubanduse. 1997. aastast on Baltika Grupi aktsiad noteeritud Tallinna Börsi põhinimekirjas. 1928 – asutati Tallinnas vihmamantlite tootmise ettevõte Gentleman. 1940 – ettevõte natsionaliseeriti Nõukogude võimu poolt. 1959 – ettevõte restruktureeriti ja selle nimeks sai Baltika. Firma tootis meeste ülikondi. 1988 – ettevõte hakkas tootma naisterõivaid. 1991 – Eesti Vabariigi Ülemnõukogu otsusega Baltika erastati oma töötajatest moodustatud aktsiaseltsile. Baltika lõi esimese meesterõivaste kollektsiooni Baltman. 1993 – ettevõte avas esimese kaupluse Leedus. 1994 – ettevõte avas esimese kaupluse Venemaal. 1996 – ettevõte avas esimese kaupluse Lätis. 1997 – noteeriti ettevõte Tallinna Börsil. 2000 – ettevõte avas esimese kaupluse Ukrainas ja Poolas. 2002 – algas strateegiline pööre vertikaalselt integreeritud ärimudeliga rõivakaubandusettevõtteks. Baltika viis Montoni rõivabrändi viiele turule. 2005 – ettevõtte omanikeringist lahkus pikaajaline strateegiline aktsionär, juhatusest sai suurim aktsionär. 2005 – lõppes strateegiline pööre, mis algas 2002. aastal. 2006 – 1993. aastal asutatud jaekontseptsiooni Christine Collection (CHR) ja 1995. aastal asutatud Evermani nimi muudeti Mosaiciks. Baltika omandas Eesti tuntud kaubamärgi Ivo Nikkolo. 2008 – Baltika tähistas oma 80. tegevusaastat. Baltika hulgimüüki laiendati Lääne-Euroopasse, ettevõte sõlmis lepingu Euroopa juhtiva kaubamajade ketiga Peek & Cloppenburg. 2009 – Baltika lõi disaini- ja loovettevõtteid koondava Baltika Kvartali. Baltika Kvartalis avati uudse kontseptsiooniga Moetänava kauplus, kus olid esimest korda esindatud ettevõtte kõik neli kaubamärki. 2013 – Baltika omandas Bastioni kaubamärgi. Valmisid uute kontseptsioonidega Montoni, Mosaici ja Baltmani kauplused Baltikumis. Baltika Grupp tähistas 85. tegevusaastat. 2019 – märtsis teatas ettevõte tootmise lõpetamisest Eestis ja mitmete brändide ühendamisest, samuti sellega kaasnevast suurkoondamisest; juuni lõpul lahkus ametist ettevõtet alates selle erastamisest juhtinud Meelis Milder. Veerenni 24 asutati 1928. aastal Haim Karshensteini eestvõttel vihmakuubede töökoda, mis kandis kuni 1940. aastani nime Gentleman. Aastatel 1940–1946 kandis nime Moela. 1946 ühendati see õmblusettevõttega Rõivastus ja Tallinna Rõivastuskombinaadiga. 1950. aastate algul pandi tööle esimesed konveierliinid. 1960. aastal ühendati ettevõttega Tallinna Õmblusvabriku 1. tsehh ja Veerenni tänaval alustas tööd uus tootmishoone. Aastatel kandis nime 1946–1960 Tallinna Õmbluskombinaat, aastatel 1960–1970 Õmblusvabrik Baltika ja aastatel 1970–1991 Õmblustootmiskoondis Baltika. Robert Nerman (15. august 2008). "Veerenni asumi süda oli Lutheri vabrik". Postimees. Baltika koduleht
Sprent Dabwido

Sprent Jared Dabwido (16. september 1972 – 8. mai 2019) oli Nauru poliitik. Ta oli 15. novembrist 2011 kuni 11. juunini 2013 Nauru president ja ühtlasi valitsusjuht. Sprent Dabwido valiti 2004. aastal sõltumatu kandidaadina Nauru parlamenti. Ta valiti tagasi ka 2007. ja 2008. aastal. Ta oli Marcus Stepheni valitsuses telekommunikatsiooniminister. Aastal 2009 kuulutas ta ministrina välja mobiiltelefonide kasutuselevõtu Naurul. Kui president Marcus Stephen 10. novembril 2011 seoses korruptsioonisüüdistustega tagasi astus, valis parlament esialgu uueks presidendiks Frederick Pitcheri. 15. novembril toetas Dabwido opositsiooni umbusaldusavaldust Pitcheri vastu; seejärel valis parlament Dabwido häältega 9:8 uueks presidendiks. Nauru profile Mobile telecommunications availability in Nauru will boost business Radio New Zealand International Radio Australia, "Nauru gets third president in week"
Valerija Novodvorskaja

Valerija Novodvorskaja (vene keeles Валерия Ильинична Новодворская; 17. mai 1950 Baranavičy, Valgevene – 12. juuli 2014 Moskva) oli Venemaa liberaalne poliitik, inimõiguslane, ajakirjanik, publitsist ja endine Nõukogude dissident. Ta oli erakonna Demokraatlik Liit asutaja ja selle kesknõukogu esimees. Ta oli ajakirja The New Times kolumnist. Valerija Novodvorskaja oli tuntud Vladimir Putini aktiivse kriitikuna. Tema vanavanaisa oli vene revolutsionäär, kes asutas esimese sotsiaaldemokraatliku trükikoja Smolenskis. Novodvorskaja vanaisa sündis Siberis asumisel ja võitles Semjon Budjonnõi juhitud 1. Ratsaarmees. 1968. aastal lõpetas ta keskkooli, seejärel õppis Moskva Maurice Thorezi nimelises võõrkeelte instituudis prantsuse keele osakonnas tõlgi ja pedagoogi erialal. 1969. aastal lõi ta põrandaaluse üliõpilaste rühmituse, mis soovis kukutada kommunistlikku režiimi, hiljem osales omakirjastuslike väljaannete (nn samizdat) levitamises ning korraldas nõukogudevastaseid demonstratsioone. Võimukriitiliste lendlehtede jagamise eest sundis KGB toona vaid 19aastase Novodvorskaja erihaiglatesse psühhiaatrilisele sundravile. Aastatel 1973–1975 töötas ta pedagoogina lastesanatooriumis. 1977. aastal lõpetas ta Krupskaja-nimelise Moskva oblasti pedagoogilise instituudi. Aastatel 1978, 1985 ja 1986 oli Novodvorskaja dissidendina tegutsemise eest kohtu all. Aastatel 1975–1990 töötas ta Pirogovi-nimelises Moskva 2. Riiklikus Meditsiiniinstituudis meditsiinikirjanduse tõlkijana. Valdas vabalt inglise ja prantsuse keelt. 2008. aastal pälvis ta Leedu Suurvürst Gediminase ordeni rüütliristi. Мой Карфаген обязан быть разрушен ("Minu Kartaago tuleb hävitada") Валерия Новодворская. По ту сторону отчаяния ("Sealpool meeleheidet" Валерия Новодворская. Над пропастью во лжи ("Valede kuristiku kohal"). Валерия Новодворская. Прощание славянки ("Slaavitari hüvastijätt"') Zahharov, 2009 Валерия Новодворская. Поэты и цари ("Poeedid ja tsaarid") AST, 2009. ISBN 9785170559428 Valerija Novodvorskaja blogi "Need pole valimised, vaid KGBlaste erioperatsioon!" Õhtuleht, 11. märts 2004 Valeria Novodvorskaja: "August 1991 on käest lastud unelm" Õhtuleht, 30. august 2006 Запрещенное интервью Валерии Новодворской (29.08.2008), youtube.com Vene arvamusliider Valeria Novodvorskaja saabub homme Eestisse Õhtuleht, 27. aprill 2010 Vene teisitimõtleja: suhetes Venemaaga ei tohi olla illusioone Õhtuleht, 30. aprill 2010 Novodvorskaja: Eesti ärimehed hoidku Venemaast eemale Eesti Päevaleht, 3. mai 2010
Jekaterina II (laev)

Jekaterina II (vene keeles: Екатерина II, varem Estonija) on Mihhail Kalinini klassi seitsmes reisilaev, mis on ehitatud VEB Mathias-Thesen-Werft Wismari laevatehases Wismaris Ida-Saksamaal NSV Liidu tellimusel 1960. aastal kruiisideks Leningradist. Laeval oli 313 reisija majutamiseks kokku 87 kuue erineva klassiga reisijakajutit, sealhulgas üks kahekohaline luksuskajut. Laeval oli ka kokku kuus restorani, salongi ja baari kokku umbes 235 kohaga. Peamasinad olid firmalt MAN. Laev ehitati Ida-Saksamaal Wismaris VEB Mathias Thesen Werftis aastatel 1959–1960 (eeldatavalt reparatsiooni raames) ja hakkas kuuluma NSV Liidu Balti merelaevandusele, kodusadamaga Leningrad. Laev toetas muuhulgas Nõukogude Arktika ekspeditsioone, sooritades selleks sinna Nõukogude reisilaevadest kõige enam reise. 1993. aastal sai laeva nimeks Jekaterina II ja uueks kodusadamaks Novorossiiski. Laeva haldas seal esmalt firma Korvet ja alates 1996 firma Gals-T. Laeva kasutati NSV Liidu ja Venemaa lipu all kuni 1997. aastani, kui see müüdi Türki Aliagasse, kus asub üks maailma suurimaid laevade kalmistuid. 2003. aastani oli Jekaterina II näha kai ääres Novorossiiskis ja Odessas. 2003. aastal lõigati reisilaev vanarauaks. Estonia (laev 1912) Fakta om fartyg (rootsi keeles) Equasis Регистровая книга морских судов СССР 1964–1965 – Register Book of Sea-going Ships of the USSR PDF, lk. 1200 (vene keeles) Estonija's Technical Data (inglise keeles) Estonija Mihail Kalinin" class (vene ja inglise keeles) DDR Schiffbau – Seefahrgastschiff 340 (saksa keeles) Laeva kutsung, IMO-number, andmed ja pildid saidil shipspotting.com Omaniku andmed saidil iskalko.ru; Единый государственный реестр юридических лиц (vene keeles) Mihail Kalinin" class, tabel (inglise keeles) Ekaterina II – IMO 5109019 (inglise keeles) Екатерина II, Чёрное море Одесса (vene keeles) fleetphoto.ru Laeva andmed (inglise keeles)
Sjusjøen

Sjusjøen on suusakuurort Norras Innlandeti maakonnas Ringsakeri vallas, umbes 20 km Lillehammerist kirdes. Sjusjøen asub umbes 850 meetri kõrgusel merepinnast samanimelise järve ääres. Piirkond on künklik ja metsane. Sjusjøenis on umbes 350 km ettevalmistatud murdmaasuusatamise radasid. Kuurordi koduleht
Ringsakeri vald

Ringsakeri vald on vald Norras Innlandeti maakonnas. Valla halduskeskus on Brumunddal. Teine suurem asula on Moelv. Ringsakeri vallas elas 2004. aastal 31 732 inimest. Ringsakeris asub Sjusjøeni suusakuurort. 2019. aastani kuulus vald Hedmarki maakonda. Arealstatistikk for Norge Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2023 07459: Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2023 Ringsakeri valla koduleht
Leonhard Wilhelm Johann Neuman

Leonhard Wilhelm Johann Neuman (ka Noiman; pseudonüüm Leenart Helisalu; 7. detsember 1885 Tartu – 20. oktoober 1933 Tartu) oli Eesti muusikategelane, koorijuht, laulja ja diplomaat. Leonhard Wilhelm Johann Neuman oli võõrastemajapidaja poeg. 1912. aastal lõpetas Neuman Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Ta õppis 1908–1912 laulmist Tartus G. Stahlbergi juures, 1912–1914 Milanos ja Berliinis, täiendas end ühtlasi Berliin-Charlottenburgi Muusikaülikoolis Rudolf Tobiase juures harmoonias. 1915–1916 õppis Neuman Moskva Konservatooriumis, hiljem täiendas end muusikas 1921–1922 Roomas, 1922–1924 Leipzigis ja Berliinis ning 1927 Viinis. Korp! Fraternitas Estica asutaja 1907. aastal. Neuman oli 1914–1915 ja 1916–1918 Pärnu ja Tartu koolides muusikaõpetaja, 1919 Eesti välisministeeriumi ajakirjanduse agentuuri juhataja, 1919–1921 Tallinna ja Tartu kõrgemate muusikakoolide õpetaja ning 1921–1922 Eesti diplomaatiline esindaja Roomas. 1927–1933 töötas ta Tartu Kõrgemas Muusikakoolis õppejõuna, ühtlasi juhatas mitut koori, sh 1924–1933 Tartu Akadeemilist Meeskoori. Ta oli 1928 IX üldlaulupeo üldjuhte. Neuman esines ka laulusolistina ja kirjutas koorilaule. Neumani elu lõppes enesetapuga. Leonhard Wilhelm Johann Neuman avaldas artikleid eesti muusika ja interpretatsiooni ning heliloojate kohta Loomingus ja Muusikalehes, samuti välismaa muusikaajakirjades (Suomen Säveletär, L'Europe Oriental (Brüssel) jt). Ta tegi kaastööd teatmeteostele, sh koguteosele "Viron-Kirja" (Helsinki, 1926) ja "Estonia" (Brüssel, 1930). K. A. Hermann eesti muusika ajaloos. // Looming (1923), 5 Veerud eesti muusika ajaloost. // Looming (1924) 2–6 Kus ja kuidas laulu õppida. // Muusikaleht (1924) 2–3 20 aastat Eesti sümfoonia-orkestrit. // Muusikaleht (1927) 11 Mis on häälekultuur. // Muusikaleht (1929) 1 Häälekultuur ühtlustatud koorilaulu alusena. // Muusikaleht (1929) 2 Ooperetilauljate ettevalmistamisest. // Muusikaleht (1930), 3 Meie muusikaelu sajandi algul. // Looming (1930) 1 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti biograafiline leksikon. Tartu, 1926–1929, 336; Eesti biograafiline leksikon. Täiendusköide. Tartu, Tallinn, 1940, 216–217 Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn, 1990, 158 EE 14, 322 Kasemets, A. Eesti muusika arenemislugu. Tallinn, 1937, 353–356 Aavik, J. Eesti muusika ajalugu. III. Stockholm, 1969, 112–115 Märtin, M. Otto Hermann ja Leenart Neuman eesti muusikaloos. // Sirp ja Vasar (1983) 21. X Jürisson, J. Leonhard Neuman muusiku ja sulemehena. // Teater. Muusika. Kino (1985) 12 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Johann Georg Josias von Neumann

Johann Georg Josias von Neumann (1780 Magdeburg – 13. detsember 1855 Peterburi kubermang, Marinovka) oli Saksa päritolu Vene õigusteadlane, Tartu Ülikooli professor. Neumann oli ametniku poeg. Neumann omandas Saksamaal juriidilise hariduse. 1807 siirdus ta Venemaale, kus oli 1807–1808 Peterburis Seaduskomisjoni toimetaja abi, 1808–1809 Tsiviilseadustiku koostamise komisjoni ülema abi ja 1809 Seaduskomisjoni sekretär. 1809–1811 oli ta Kaasani Ülikooli õigusteaduse professor, 1811–1814 Tartu Ülikooli Euroopa riikide riigiõiguse professor (loengutes oli pearõhk Vene riigiõigusel, ta õpetas ka Vene õiguse ajalugu), 1814–1817 taas Kaasani Ülikooli õigusteaduse õppejõud, 1818 tegutses lühikest aega Peterburis, 1818–1826 oli Tartu Ülikooli provintsiaalõiguse ja aastast 1820 ka Vene õiguse professor. Neumann oli mitme Tartus ja Peterburis ilmunud õpiku (sh 1817 Peterburis ilmunud, Adam Smithi majandusteoorial rajaneva poliitökonoomia õpiku) autor. Ta oli Tartu Ülikooli Apellatsiooni- ja Revisjonikohtu esimees. 1826 määrati Neumann tsaari korraldusel tööle Peterburi keisri isikliku kantselei II osakonda, kus tegeles Vene seaduste kodifitseerimisega. Sama aasta lõpul läks ta pensionile, kuid jätkas teadustegevust. Neumanni uurimused andsid tähelepanuväärse panuse Vene õiguse teaduslikku läbitöötamisse, tänu millele jõuti Vene impeeriumi seadusandluse ajalooliste allikate uurimise juurest Vene õiguse ajaloo teaduseni selle tänapäevases tähenduses. J. P. G. Ewersi põhiteose "Venelaste vanim õigus ajaloolises arengus" kaasautorina kuulub ta Vene ajaloolis-juriidilise koolkonna rajajate hulka. Principien der Philosophie und Moral. Ein Fragment. Dorpat, 1814 Principien der Politik. Ein Fragment. Dorpat, 1814 Grundsätze des peinlichen Rechts. Dorpat, 1814 (vene keeles 1814) Über die Wohnsitze der ältesten Russen. Sendschreiben an G. Ewers. Dorpat, 1824 (vene k: M. 1826; SPtb, 1826) Das älteste Rechts der russen in seiner geschichtlichen Entwicklung (kaasautor J. P. G. Ewers). Dorpat, 1826 (vene k: M, 1835) Über Verfassung und Verwaltung des alten Novgorods. Nestor und Karamzin. // Beitr. z. Kritik der Geschichte des Russischen Rechts. // Studien zu gründlichen Kenntniss der Vorzeit Russlands. Dorpat, 1830 (vene k: M, 1841) Teistel andmetel 15. jaanuaril 1782. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Левицкий I, 582–586; Recke-Napiersky, III (1831), 316–317 Русск. биогр. словарь. СПб, 1914, 199–200 Биогр. словарь проф. и преподав. Казанского ун-а. II, 52–53 Leppik, L., Järvelaid, P. Vene õigusajaloo koolkond Tartus ja professor Neumann. // Kleio, 22 (1997) 4, 12–22 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.