laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
XIV üldlaulupidu

XIV üldlaulupidu toimus 20.–22. juulil 1955 Tallinnas. Peo kavas oli 66 laulu, millest eesti autoritelt olid vaid pooled. Lisaks sega-, mees-, nais- ja lastekooridele olid esimest korda ette nähtud eraldi kooriliigina vene koorid. Iseseisvalt kutsuti veel esinema sõdurite koor ja mereväelaste koor. 130 aastat eesti laulupidusid. Tallinn: Talmar ja Põhi, 2002. ISBN 9985-813-24-3 14. laulupidu Laulupeomuuseumi kodulehel Foto
XIII üldlaulupidu

XIII üldlaulupidu toimus 21.–23. juulil 1950 Tallinnas. Okupatsioonivõim kaotas laulupidude nummerduse ning XIII üldlaulupidu nimetati lihtsalt toimumisaasta järgi 1950. aasta üldlaulupeoks. Lisaks lülitati laulupeo kavva kaevurite ja Nõukogude armee koori esinemine. Enne laulupidu arreteeriti üldjuhid Riho Päts, Alfred Karindi ja Tuudur Vettik. 130 aastat eesti laulupidusid. Tallinn: Talmar ja Põhi, 2002. ISBN 9985-813-24-3 13. laulupidu Laulupeomuuseumi kodulehel
XII üldlaulupidu

XII üldlaulupidu toimus 28.–29. juunil 1947 Tallinnas. Alates XII laulupeost toimusid pidustused kommunistliku partei ja valitsuse range kontrolli all. Peo korraldasid Laulupeo Peakomisjon ja Üldlaulupeo Büroo 1945. aastal välja antud XII üldlaulupeo korraldamise määruse alusel. Esimest korda kanti üldlaulupeol ette Gustav Ernesaksa laul "Mu isamaa on minu arm". Viite sellele, et samal perioodil, täpsemalt suvel 1948, toimus eestlaste rongkäik ja laulupidu Stockholmi vabaõhumuuseumis Skansenis ning sellest tehti dokumentaalfilm, võib leida Voldemar Kurese päevaraamatust. 130 aastat eesti laulupidusid. Tallinn: Talmar ja Põhi, 2002. ISBN 9985-813-24-3 Voldemar Kures. Seitsme lukuga suletud raamat, I kd. Tallinn, 2006, lk 288. ISBN/ISSN 9985771745 12. laulupidu Laulupeomuuseumi kodulehel
XI üldlaulupidu

XI üldlaulupidu toimus 23.–25. juunil 1938 Tallinnas. Kooride üldjuhid oli Juhan Aavik, Juhan Simm, Tuudur Vettik, Verner Nerep ja Evald Aav ning orkestreid juhatas Raimund Kull. 29-aastane Gustav Ernesaks juhatas autorina kordamisel oma kahte laulu nais- ja meeskooridele. Laulupeol osales 569 esinejate rühma 17 501 laulja-pillimängijaga. Üldsegakoorid laulsid 16 laulu, erisegakoorid 5, meeskoorid 12 ja naiskoorid 4 laulu. Puhkpilliorkestrid esitasid 6 algupärast pala. Segakoorid: "Eks teie tea" (R. Tobias) "Priiuse hommikul" (K. Türnpu) "Helise ilma" (E. Võrk) "Laul rõõmule" (A. Läte) "Kuku, sa kägu" (V. Nerep) "Põhjavaim" (M. Saar) "Noorte laul" (J. Aavik) 130 aastat eesti laulupidusid. Tallinn: Talmar ja Põhi, 2002. ISBN 9985-813-24-3
X üldlaulupidu

X üldlaulupidu toimus 23.–25. juunil 1933 Tallinnas. Kooride üldjuhid oli Juhan Aavik, Juhan Simm, Tuudur Vettik ja Verner Nerep ning orkestreid juhatas Raimund Kull. Laulupeol osales ligi 500 esinejate rühma 16 500 laulja-pillimehega. Esimest korda esinesid eraldi kooriliigina 19 naiskoori 626 lauljaga. Ka jagati sega- ja meeskoorid esimest korda kunstilise suutlikkuse alusel üld- ja erikoorideks. Kuulajaid oli kohapeal hinnanguliselt 90 000. Laulupidu kanti esimest korda raadios üle. Laulupeo eel toimunud uute laulude võistlusele laekunud 96 tööst lülitati pidustuse kavva kaks Mart Saare laulu. Kokku oli kavas 33 laulu ja 10 pasunakooride pala. Segakoorid: "Looja vägevus" (E. Võrk) "Laulupeo laul" (J. Aavik) "Palumine" (A. Kapp) "Hõiskame kooris" (T. Vettik) "Hommikulaul" (M. Saar) "Noored sepad" (R. Tobias) "Kasehaldjate laul" (M. Saar) "Sirisege, sirbikesed" (C. Kreek) "Murelaul" (E. Aav) Johannes Aavik kutsus Saaremaa lauljaid üles Saarlaste laulu boikoteerima, kuna see olevat pilkelise kõrvalmaiguga ega ole ka muusikaliselt kuigi väärtuslik. 130 aastat eesti laulupidusid. Tallinn: Talmar ja Põhi, 2002. ISBN 9985-813-24-3 "10. laulupidu". Laulupeomuuseum. Originaali arhiivikoopia seisuga 31.05.2014. Vaadatud 9.04.2009. Keelemees organiseerib saarlaste streiki laulupeol. Vaba Maa, 23. juuni 1933, nr. 144, lk. 7. Eesti X üldlaulupidu Tallinnas (1933) @youtube.com
IX üldlaulupidu

IX üldlaulupidu toimus 30. juunist 2. juulini 1928 Tallinnas. Esimest korda toimus pidu Tallinna lauluväljakul, kuhu rajati enne pidu puust laululava. Kooride üldjuhid olid Juhan Aavik, Leenart Neumann ja Anton Kasemets ning puhkpilliorkestreid juhatas Raimund Kull. Peol osales 436 laulukoori-orkestrit 15 049 tegelasega. Eestlaste koore oli tulnud ka Lätist, Soomest ja Ameerika Ühendriikidest. Lisaks kohalikele kooridele esinesid peo kolmandal päeval veel Soome Kooriliidu ühendkoor, Läti üliõpilassegakoor ja Norra üliõpilasnaiskoor. Kuulajaid oli laulupeol hinnanguliselt 150 000. Laulupeo avakõne ja lõppsõna pidas riigivanem Jaan Tõnisson. Laulupeo tegelased ja külalised vabastati siseministri korraldusel politseis registreerimise kohustusest. Laulupeole komandeeriti 60 kriminaalpolitseinikku. 1925. aastal kuulutati välja võistlus laulupeole uue repertuaari saamiseks. 117 laekunud tööst kaheksa lülitati ka IX üldlaulupeo kavva. Esitusele tuli 26 sega-, 6 meeskoorilaulu ja 7 orkestripala. 130 aastat eesti laulupidusid. Tallinn: Talmar ja Põhi, 2002. ISBN 9985-813-24-3 Eilasest tänaseni. Rahvaleht, 31. mai 1928, nr. 63, lk. 2. 60 kriminalisti laulupeole. Rahvaleht, 28. juuni 1928, nr. 75, lk. 3.
VIII üldlaulupidu

VIII üldlaulupidu toimus 30. juunist 2. juulini 1923 Tallinnas. Pidustuse korraldas Eesti Lauljate Liit. Kooride üldjuhid olid Anton Kasemets ja Juhan Simm, puhkpilliorkestreid juhatas Eduard Knude ja sõjaväeorkestreid Georg Reder. Laulupeo avakõne pidas riigivanem Juhan Kukk ning lõpukõne Riigikogu esimees Jaan Tõnisson. Peol osales 386 esinejate rühma 10 562 liikmega. Laulupidu peeti Rohelisel aasal praeguse Kadrioru staadioni kohal. Suurest laulupeovaimustusest tingituna sai alguse igal viiendal aastal üldlaulupeo korraldamise tava. Esitusele tuli 24 eesti autorite koorilaulu, sealhulgas esimest korda lauldud nüüdislaulupidude avalaul Mihkel Lüdigi "Koit". Ainsa välismaa autori lauluna esitati soome külaliskoori laulupeole tuleku puhul Emil Genetzi "Suomen valta". Puhkpilliorkestrid mängisid saksa palu. Segakoorid "Valvur, kas ju möödas öö" (K. Türnpu) "Tänu ja kiitus" (A. Läte) "Kodutalust lahkumine" (K. Türnpu) "Vahtijad" (A. Läte) "Kukku" (A. Vedro) 130 aastat eesti laulupidusid. Tallinn: Talmar ja Põhi, 2002. ISBN 9985-813-24-3
VII üldlaulupidu

VII üldlaulupidu toimus 25.–27. juunil (vkj. 12.–14. juunil) 1910 Tallinnas, olles 1905. aasta sündmuste ja nende tagajärgedega seoses edasi lükkunud. Laulupeo korraldas Estonia Selts. Esimest korda olid peol lastekoorid, keda juhatas Mihkel Kippert. Sega- ja meeskoore juhatas Mihkel Lüdig ning puhkpilliorkestrite ees seisis seitsmendat ja viimast korda David Otto Wirkhaus. Peol osales 527 esinejate rühma enam kui 10 000 tegelasega. 36 eestlaste rühma tuli ka väljastpoolt Eestit, sealhulgas Ülem-Suetukist, Simbirskist, Jevpatoriast ja Helsingist. Pealtvaatajaid oli hinnanguliselt 35 000 ringis. Peoplats asus praeguse Laulupeo tänava lõpus. Kavas oli 28 laulu, millest erandina eesti autorite teosed ei olnud vaid kaks lastekoorilaulu. Välisautoritelt olid ka 4 puhkpilliorkestrite pala. 130 aastat eesti laulupidusid. Tallinn: Talmar ja Põhi, 2002. ISBN 9985-813-24-3 "7. laulupidu". Laulupeomuuseum. Originaali arhiivikoopia seisuga 31.05.2014. Vaadatud 8.04.2009.
VI üldlaulupidu

VI üldlaulupidu toimus 20.–22. juunil (vkj 8.–10. juunil) 1896 Tallinnas. Peo jaoks loa taotlemisel toodi põhjuseks Nikolai II kroonimispäeva tähistamine. Nagu ka eelmisel peol, olid laulujuhatajad Karl August Hermann Tartust, Johannes Kappel Peterburist, Konstantin Türnpu Tallinnast ja muusikajuhataja David Otto Wirkhaus Väägverest. Laulupeo kõnepidajataks olid preester Karp Tiisik Tallinnast, õpetajad Jakob Hurt Peterburist, Rudolf Kallas Rõugest ja Gustav Punga Kursist. Korraldajateks olid „Lootuse" ja „Estonia" seltsid, kes valisid korralduse peotoimkonna järgmiselt: linnapea John von Hueck peakomitee president; linnavolinik Thomas Jakobson, abipresident; linnanõunik Eugen Erbe, korterikomisjoni juhataja; linnavolinik Konstantin von Ritter, ehituskomisjoni juhataja; kaupmees Paul Schiffer, kassaeestseisja ; linnavolinik J. P. Vinogradov, revisjonikomisjoni esimees; kaupmees Andreas Brommig ja valitseja A. Soans, ökonoomia eestseisjad; muusikadirektor Konstantin Türnpu, muusikakomisjoni esimees, kelle liikmed Carl Brunow, Dr. Karl August Hermann, Johannes Kappel ja David Otto Wirkhaus on; peale selle on kõik mõlemate seltside eestseisjad ja revidendid peakomitee liikmed, ja nimelt: „Lootuse" eestseisjad : president maalermeister A. Jannsen, rentnik Johannes Mürkes, kaupmees Adolf Tönne, kontorikirjutaja G. Binnendorf, gaasivabriku kassiir A. Hamann; „Lootuse" revidendid : tuletorniülevaataja K. Matukaites, kontorikirjutaja A. Böttker, rentei ametnik G. Sellmann; „Estonia" eestseisjad: president-redaktor August Busch, ringkonnakohtuarhivaar Jaan Linnamägi, ajalehekirjutaja A. Järv, majaomanik August Krämann, ülemtalurahvakohtu sekretär Hans Neuhaus, linnakooliõpetaja Aleksander Tamm; „Estonia" revidendid: rahukohtutekogu sekretäriabi Paul Porre, tolliametnik P. Hertis, kaupmehe kommii Mihkel Schiffer; laulupeo kirjatoimetaja oli elementaarkooliõpetaja H. Stein. Peol osales 410 esinejate rühma 5681 tegelasega, sealhulgas 2960 segakoorilauljat, 1881 meeskoorilauljat ja 840 pillimängijat. Pidu toimus Riesenkampfi platsil (praeguse Johannes Kappeli tänava ja Tallinna bussijaama lähedal), kuhu oli ehitatud ka kõlakoda. Tallinna laulupidu asjus, Sakala, nr. 15, 10 aprill 1896 lk. 3 Postimees, nr. 73, 2 aprill 1896, lk.3 Sõnumid Tallinnast. Tallinna laulupidu luba on nüüd sisemiste asjade ministri poolt tulnud., Postimees (1886-1944), nr. 97, 3 mai 1896 130 aastat eesti laulupidusid. Tallinn: Talmar ja Põhi, 2002. ISBN 9985-813-24-3 6. laulupidu Laulupeomuuseumi veebilehel
V üldlaulupidu

V üldlaulupidu toimus 30. juunist 2. juulini (vkj 18.–20. juunil) 1894. Peo korraldasid Tartu Eesti Käsitööliste Abiandmise Selts ja Vanemuine ning sellega tähistati Liivimaa talurahva pärisorjusest vabastamise 75. aastapäeva. V laulupidu on Tartus peetutest viimane. Koore juhatasid Karl August Hermann, Johannes Kappel ja Konstantin Türnpu ning puhkpilliorkestreid David Otto Wirkhaus. Peotoimkonna sekretär oli Jaan Tõnisson. Pidustusel osales 263 esinejate rühma 3951 tegelasega, sealhulgas 131 segakoori, 94 meeskoori ja 38 puhkpilliorkestrit. V üldlaulupidu peeti Ressource'i aias, kus oli toimunud ka I üldlaulupidu. Peokavas olnud 39 teosest 11 olid eesti heliloojatelt. 130 aastat eesti laulupidusid. Tallinn: Talmar ja Põhi, 2002. ISBN 9985-813-24-3 "5. laulupidu". Laulupeomuuseum. Originaali arhiivikoopia seisuga 31.05.2014. Vaadatud 8.04.2009. Foto Laulupeomedal
XXV üldlaulupidu

"ÜhesHingamine" suunab siia. Tantsupeo kohta vaata artiklit XVIII üldtantsupidu. Eesti-USA filmi kohta vaata artiklit Üheshingamine (film). XXV üldlaulupidu oli 4. ja 5. juulil 2009 Tallinnas toimunud üldlaulupidu. Laulupeo kunstiline juht ja meeskooride üldjuht oli Ants Soots. Segakooride üldjuht oli Heli Jürgenson, naiskooride üldjuht Raul Talmar, poistekooride üldjuht Hirvo Surva, lastekooride üldjuht Aarne Saluveer, mudilaskooride üldjuht Kadri Hunt ning pasunakooride üldjuht Peeter Saan. Laulupeo tuli süüdati 13. juunil Tartus. Tuli, mille seekordne teekond kandis pealkirja "TuleTulemine" ühines Pärnus tantsupeo tulega ja jõudis 2. juuli õhtul Tallinna. Laulupeo esimesel kontserdil käis umbes 75 000 inimest ja teisel üle 100 000. Piletiga pealtvaatajaid oli lisaks lauljatele ja nende saatjatele esimesel päeval 52 000 ja teisel päeval 68 000. 2008. aasta veebruariks registreerus laulupeole 35 000 tegelast. Peole pääsevate lauljate-mängijate ülempiiriks oli seatud 25 000 – 26 000. Nelja kuu jooksul enne pidu toimusid üle Eesti 296 eelproovi. Eelproovid kulmineerusid ettelaulmistega, mille põhjal valiti registreerinute seast peolepääsejad. Ettelaulmistel ja -mängimistel osales 28 025 tegelast. Laulupeole oli kutsutud 864 koori 26 430 laulja ja pillimängijaga. Neist 41 esinejate rühma 1340 liikmega olid välismaalt. Laulupeo esimesel päeval kõlas nõudlikum repertuaar nii eesti kui ka välismaa autoritelt ning teisel päeval ainult eesti heliloojate looming. Kavas olnud lauludest viis – "Maailma avastamine", "Illusioonid", "Isad ja pojad", "Väike eestimaine laul" ja "Mehed ja naised" – olid kirjutatud seekordseks laulupeoks. "Laulupeol käis rekordarv inimesi". Postimees. 5. juuli 2009. Vaadatud 8.07.2009. "Tuleva aasta laulu- ja tantsupeole tahab rekordarv esinejaid". Postimees. 25. veebruar 2008. Originaali arhiivikoopia seisuga 29.02.2008. Vaadatud 15.04.2009. Kristi Leppik (3. aprill 2009). "Soots: peame laulupeo olemust kaitsma". Postimees. Vaadatud 15.04.2009. Anneli Aasmäe (19. märts 2009). "Sudokud laovad peole põhja". Maaleht. Vaadatud 15.04.2009. Kai Simson (26. jaanuar 2009). "Algasid laulupeo eelproovid". Maaleht. Originaali arhiivikoopia seisuga 15.02.2009. Vaadatud 15.04.2009. Kai Simson (17. jaanuar 2009). "Hiiumaal algasid tantsu- ja laulupeo eelproovid". Maaleht. Vaadatud 15.04.2009.[alaline kõdulink] "Selgusid suvisel laulupeol osalejad". Pressiteated. Laulu- ja Tantsupeo SA. 25. mai 2009. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuli 2009. Vaadatud 25.05.2009. Pane tähele. Laulu- ja Tantsupeo SA. Kasutatud 8.07.2009 Laulu- ja tantsupeo teataja. Laulu- ja Tantsupeo SA, juuli 2009, lk 88–90, 110–113. ISBN 978-9985-9965-8-4 "„ÜhesHingamise" uusi laule ja tantse oodatakse põnevil". Postimees. 4. juuni 2009. Vaadatud 8.07.2009. "Peo kava". Laulu- ja Tantsupeo SA. Originaali arhiivikoopia seisuga 5.07.2009. Vaadatud 8.07.2009. Üheshingamise ajaveeb Üheshingamise videoklipid Üheshingamise fotod
Valgjärve telemast

Valgjärve telemast on telemast, mis asub Põlvamaal Kanepi vallas Pikareinu külas. Mast valmis juunis 1988 ja oli sel ajal Baltimaade kõrgeim tipp. See on tänini merepinna suhtes kõrgeim rajatis Eestis. Ehituslik kõrgus – 347 m Alus merepinnast – 187 m Koordinaadid – N58°05, E26°40 FM-saatjad – Vikerraadio, Raadio 2, Klassikaraadio, Raadio Elmar, Kuku Televisioonisaatjad – , DTV "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. oktoober 2008. Vaadatud 31. oktoobril 2008.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. aprill 2009. Vaadatud 31. oktoobril 2008.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Sidumisbatika

Sidumisbatika on tekstiilikunsti batikatehnika alaliik. Kangas (üldjuhul 100% naturaalne, näiteks puuvillane või siid) või riideese seotakse nööridega ülitugevalt kokku. Sidumisel võidakse juurde panna ka kilet, puidust treitud vorme, kive ja muid esemeid. Ülikõvaks seotud "kaikaid" keedetakse potis tekstiilivärvis. Pärast loputamist, lahtisidumist ja põhjalikku pesemist võidakse protseduuri korrata, kasutades mõnda muud värvitooni või valgendit. Erinevate meetodite kombineerimise ja pideva eksperimenteerimisega saadakse nii abstraktseid kui ka kujutavaid tulemusi. Kogenumad sidumisbatika kunstnikud suudavad tulemust ülitäpselt suunata ja oma töid ka korrata. Algaja harrastaja levinud viga on siduda nööre liiga nõrgalt. Tulemuseks on hajusad ja vähekontrastsed kujundid. Sidumisbatika tehnikas on kõige enam värvitud riideesemeid, näiteks T-särke. On tehtud ka kardinakangaid ja isegi raamitavaid pilte. Eevi Nerva Batika Tarbekunst
Batika

Batika ehk batik on Indoneesia päritolu tekstiilikunsti tehnika – riide värvimine selle osalise katmise abil. Katmismeetodeid on erinevaid. Neist levinuim on kuumvahaga ositi valamine, mille puhul vahaga kaetud alale riidevärv ligi ei pääse. Vaha baasil batika arvatakse olevat enam kui tuhat aastat vana, selle juured ulatuvad tõenäoliselt iidsesse Egiptusse ja Sumerimaale. Sidumisbatika Irina Baleva põssanka
Kadastik

Kadastik ehk kadarik on ulatuslik kadakapõõsastik. Eesti kadastikud koosnevad harilikust kadakast. Neid leidub eriti Lääne-Eestis, näiteks väga tihe on see Kumari laiul. Põhilised kadaka kasvualad Eestis (75%) on Saare- ja Lääne maakonnas. Vähem ja hajusamalt esineb kadastikke Hiiumaal, Pärnumaal ja Harjumaal. Looduslikke kadastikke on Eestis vähe – reeglina on nad kokku puutunud inimtegevuse mõjuga. See võib olla ka üks põhjuseid, miks on siinsed kadastikud valdavalt põõsastikud. Kadakamets on Eestis erandlik nähtus, mida võib kohata vaid Nasval Hiiumaal. Alates teisest maailmasõjast on Eesti looniidud suuresti kinni kasvanud. Karjatamise lakates on kadakad võimust võtnud ja varasemad liigirikkad kooslused on võsastunud. Kadastiku järv Ülle Reier: "Kes sa oled, KADAKAS?" Eesti Loodus "Kadakate pärusmaa" Eesti Loodus, 2004/06
Irina Baleva-Stüf

Irina Baleva-Stüf (sündinud Tallinnas) on Eesti tekstiilikunstnik, elab ja töötab Tallinnas. Viljeleb peamiselt batikatehnikat. Peterburi kunstikool, sisekujunduse eriala Alates aastast 1999 on Irina Baleva osalenud grupinäitustel ja teinud isikunäitusi Eestis, Soomes ja Saksamaal rohkem kui 20 korral. Ida-Virumaa kultuuripreemia, 2000 Irina Baleva ametlik koduleht
Luteiin

Luteiin (sõnast luteus 'reseedaga värvitud, oranžkollane') ehk ksantofüll ehk toiduvärvina E 161b on kollakasoranž taimepigment, mis kuulub karotenoidide hulka. Luteiini sisaldub koos klorofülliga seemnetaimede, sõnajalgtaimede ja paljude vetikate kõigis rohelistes osades. Luteiin on beetakaroteeni kõrval kõige levinum karotenoid. Luteiini molekulivalem on C40H56O2. Luteiin ehk ksantofüll on ksantofüllide klassi nimiaine. Luteiin on looduses väga levinud ksantofüll. See esineb alati koos zeaksantiiniga. Palju luteiini sisaldavad tumedad lehtköögiviljad (näiteks kähar lehtkapsas kuni 0,25 mg/g värskes kaalus, spinat kuni 0,12 mg/g). Peiulille õielehtedes on luteiini kuni 8,5 mg/g ning neid kasutatakse luteiini tööstuslikuks tootmiseks. Loomsetes organismides esineb luteiin näiteks rebus. Silma kollatähnis esinevad luteiin ja zeaksantiin ainsate karotenoididena. Luteiini biosünteesi lähteaine on alfakaroteen, mille mõlemat jonooniringi spetsiifilised hüdroksülaasid hüdroksüleerivad. See biosüntees, nagu ka alfakaroteeni biosüntees, leiab aset ainult taimedes. Tööstuslikult saadakse luteiini sisaldavate taimeosade, eriti peiulille õielehtede ekstaheerimisel. Luteiin moodustab oranžkollaseid oksüdatsiooni- ja kuumustundlikke kristalle. Luteiini kasutatakse toiduvärvina (E161b) ning söödalisaainena kodulindudele rebu kollaseks värvimiseks. Peale selle kasutatakse teda ravimite toimeainena kollatähni degeneratsiooni raviks; toimeviis on siiski ebaselge. Uusimad uuringud näitasid, et luteiini manustamine ka veel kõrges eas võib kollatähni degeneratsiooni ära hoida või leevendada. Nende leidude kontrollimiseks alustati 2008 uuringut AREDS II. Aastal 2010 näitas Wisconsin-Madisoni Ülikoolis tehtud 1800 naise uuring, et luteiini ja C-vitamiini manustamise abil saab naistel kae riski alandada. Uuring VITAL ("VITamins And Lifestyle") oli aastatel 2000–2002 Washingtoni osariigis 77 000 uuritavaga kohordiuuring. Selle eesmärk oli avastada vitamiinide ja teiste toidulisandite manustamise seos võimaliku suurema vähiriskiga. Ühe tulemusena tehti kindlaks et aastaid kestev luteiini manustamine seondub naistel suurema kopsuvähi riskiga. Hoolimata uuritavate suurest arvust oli luteiini tarvitajate arv aga võib-olla liiga väike, et olla statistiliselt oluline. Luteiin on kloroplastide fotosüsteemide koostisosa. Ta tõhustab energia kasutamist ja avaldab kaitsvat toimet. Peale selle on ta õielehtedes ja viljades meelitusvärv. Inimesel on luteiin koos zeaksantiiniga hädavajalik nägemisel. Klorofüll Gemüse und Mineralien gegen trübe Linse. Ärzte Zeitung, 7. september 2010. Julie A. Mares, Rick Voland, Rachel Adler, Lesley Tinker, Amy E. Millen, Suzen M. Moeller, Barbara Blodi, Karen M. Gehrs, Robert B. Wallace, Richard J. Chappell, Marian L. Neuhouser, Gloria E. Sarto. Healthy Diets and the Subsequent Prevalence of Nuclear Cataract in Women.. – Arch. Ophthalmol. 2010, 128(6), lk 738–749. J. A. Satia, A. Littman jt. Long-term use of beta-carotene, retinol, lycopene, and lutein supplements and lung cancer risk: results from the VITamins And Lifestyle (VITAL) study. – American Journal of Epidemiology, kd 169, nr 7, aprill 2009, lk 815–828, ISSN|1476-6256.
Laevamast

Mast ehk laevamast on laevale või muule veesõidukile tugevalt kinnitatud ja märgatavalt ülespoole välja ulatuv vertikaalne detail: latt, post või torn. Mastide külge kinnitatakse laeva navigatsioonituled ja päevamärgid, losspoomid, antennid, prožektorid, vaatlusplatvormid, radarid ja muud vajalikud seadmed. Purjelaeva mast või mastid on oluline osa taglasest. Mast asetseb tavaliselt laeva sümmeetriatasandis ja on tavaliselt kas vertikaalne või veidi laeva ahtri poole (tahapoole) kallutatud. Suuremat masti hoiavad külgedelt vandid ja pikisuunas taagid. Mastid võivad olla ka kõrvuti-kahepostilised ülevalt ühendatuna (n-ö vene tähe П kujulised) ehk portaalmastid. Mastid valmistatakse kas metallist või vanemate laevade puhul puidust, harvem ka kunstmaterjalidest. Laevadel, kaatritel ja paatidel reeglina kas roolikambri katusel, selle ees või taga asuvat üksikut masti, kus asuvad navigatsiooniks vajalikud abivahendid ja lipuvallid, nimetatakse signaalmastiks. Masti all silla juures asuvat tekki nimetatakse vastavalt signaaltekiks. Purjelaeva mast on purjelaeva taglase pleestiku kandev osa. Traditsioonilisel purjelaeval koosneb mast alamastist ehk põhimastist ja tengist-pikendusest, raapurjestusega mast ka kahest või enamast tengist. Alamast toetub mastikannaga kilsonile läbides tekki mastiava kaudu. Alamasti ülaosas asuvad marss-saaling ja eisenkopp. Marss-saalingule toetub marssteng ja läbib eisenkoppi. Suure purjelaeva terastorust masti, millel on alamast ja teng ühest tükist nimetatakse paalmastiks. Eestpoolt toestavad masti taagid, külgedelt vandid ja tengvandid. Pooltagant toestavad masti parduunid. Masti nimetus tuleneb purjelaeva tüübist ja masti asukohast laeval, mis on neljamastilisel täislaevalalates alates vöörist fokkmast, grootmast, besaanmast, dziggermast. Vastavalt masti nimetusele nimetatakse ka tengid – fokkmarssteng (formarssteng), fokkpraamteng jne. Eesmast ehk fokkmast on purjelaeva esimene mast Suurmast ehk grootmast on purjelaeva teine mast Besaanmast on purjelaeva tagumine madalam, kolmas või neljas mast Dziggermast on purjelaeva neljas mast või viiemastilise täis- ja parklaeva viies mast. Pankermast on nelja ja viiemastiliste barkantiinide viimane mast. Keskmast on viiemastiliste laevade keskmine mast. A-kujuline laevamast Mast Taglas December 2002, Robert Carter, The Neolithic origins of seafaring in the Arabian Gulf
Bermuudakuunar

Bermuudakuunar on bermuudataglasega kuunar. See on kahe või kolme pika, sageli tengideta, mastiga purjelaev, millel on kõrged kolmnurksed pikipurjed egk bermuudapurjed. Bermuudapuri kinnitub eesmise liigiga (nn mastiliigiga) masti tagaküljele, alumise liigiga (poomiliigiga) poomi külge. Seda tüüpi purjelaev sai oma nimetuse Bermuda saarte järgi, kus neid kasutati juba 1800. aasta paiku. Mõnesid neist kutsuti inglise keeles Bermuda sloop ('Bermuda luup'), kuigi tegemist oli pikipurjestusega (kahvelpuri) taglasega kuunaritega. Seda tüüpi purjekad kui suuremad võidusõidu- või lõbusõidujahid olid kasutusel Lääne-India saarestiku vahelistes vetes kahe maailmasõja vahel. Nüüdisaegsed jahid on saanud oma purjestuse seda tüüpi laevadelt. Bermuuda purjestus lubab võrreldes kahvelpurjestusega enam tihttuules purjetada ja nõuab vähem mehi teeninduseks.