laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Helve Luik

Helve Luik (21. märts 1942 – 9. oktoober 2014) oli eesti sotsiaaltöötaja. Helve Luik töötas sotsiaalvaldkonnas aastast 1963. Aastatel 1980–1995 Viljandi maakonna (varem Viljandi rajooni) sotsiaal- ja tervishoiuosakonna juhataja. Ta oli Viljandi Reumaliidu, Viljandi linna Mäe tänava eakatekodu, Viljandi lasteabikeskuse, Viljandi puuetega inimeste koja, eakate päevakeskuse Inkeri ja Tammistu perekeskuse üks asutajaid. Aastatel 1996–1998 eakate päevakeskuse Inkeri perenaine. 1998–2010 Eesti Puuetega Inimeste Koja juhatuse esimees. Eesti Haigekassa nõukogu liige 2000–2004. Eesti Puuetega Inimeste Fondi nõukogu liige 2003–2012. Erinevatel ajaperioodidel ka Viljandimaa Puuetega Inimeste Nõukoja juhatuse esimees, Haapsalu Neuroloogilise Rehabilitatsioonikeskuse nõukogu liige ja Sihtasutuse Eesti Agrenska Fond Tammistu perekeskuse nõukogu liige. Helve Luik oli Eesti Keskerakonna liige. Ta oli Viljandi linnavolikogu liige 1999–2002 ja Viljandi linnavalitsuse liige 2002–2005. Eesti Puuetega Inimeste Koja ja liikmesorganisatsioonide tegevus aastal 2001. Koostajad Eha Leppik ja Helve Luik. Tallinn: Eesti Puuetega Inimeste Koda, 2002 Nõuandeid tööandjale. Koostajad Helve Luik ja Eha Leppik. Tallinn: Eesti Puuetega Inimeste Koda, 2003 Rehabilitatsioon ja teenused 2003-2004: infoteatmik. Koostajad Helve Luik, Lissi Kurg, Eha Leppik, Lia Nappa, Signe Martin, Tiiu Metsa, Anne Eilonen. Tallinn: Eesti Puuetega Inimeste Koda, Sotsiaalministeerium, Avahoolduse Arenduskeskus, 2003 1997 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk "Hille Tarto. Helve Luik: Ma tahtsin nii väga saada õpetajaks" Sotsiaaltöö 2000/4" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 30. detsembril 2014. "Viljandi Reumaliit". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 30. detsembril 2014. Viljandi linnavolikogu otsuse eelnõu 2014/58 seletuskiri[alaline kõdulink] Helve Luik 21.03.1942 – 09.10.2014. Sinuga 2014/3 Vabariigi Valimiskomisjon. Valimiste arhiiv. 1992-2014 valimistel osalenud kandidaadi otsing. Helve Luik Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid[alaline kõdulink]
Vaccinium × intermedium

Vaccinium × intermedium on haruldane hariliku mustika (Vaccinium myrtillus) ja hariliku pohla (Vaccinium vitis-idea) spontaanne hübriid looduses. Vaccinium × intermedium'i esmakirjeldajaks peetakse Johann Friedrich Ruthet (1788–1859), kes taime 1834. aastal Berliini lähistel avastas. Vaccinium x intermediumi looduslik levila on Saksamaal, Poolas ja Briti saartel. Vaccinium x intermediumi kultuurvormid on väiksema saagikusega. Vitis-idaea kablikiana Opiz[alaline kõdulink] Vaccinium intermedium Ruthe (accepted name)[alaline kõdulink] Vaccinium intermedium, veebiversioon (vaadatud 30.12.2014.a.)(saksa keeles) J. C. RITCHIE, A NATURAL HYBRID IN VACCINIUM., II GENETIC STUDIES IN VACCINIUM INTERMEDIUM RUTHE, (Received 15. oktoober 1954), veebiversioon (vaadatud 30.12.2014) (inglise keeles) Hokkanen J, Mattila S, Jaakola L, Pirttilä AM, Tolonen A., Identification of phenolic compounds from lingonberry (Vaccinium vitis-idaea L.), bilberry (Vaccinium myrtillus L.) and hybrid bilberry (Vaccinium x intermedium Ruthe L.) leaves. Lühikokkuvõte., J Agric Food Chem. 2009 Oct 28;57(20):9437-47. doi: 10.1021/jf9022542., veebiversioon (vaadatud 30.12.2014) (inglise keeles) Lätti AK, Riihinen KR, Jaakola L., Phenolic compounds in berries and flowers of a natural hybrid between bilberry and lingonberry (Vaccinium × intermedium Ruthe). Lühikokkuvõte., Phytochemistry. juuni 2011 ;72(8):810-5. doi: 10.1016/j.phytochem.2011.02.015., veebiversioon (vaadatud 30.12.2014) (inglise keeles) Vaccinium_x_intermedium, veebiversioon (vaadatud 30.12.2014) (inglise keeles) Vaccinium intermedium Ruthe, veebiversioon (vaadatud 30.12.2014) (inglise keeles) Vaccinium intermedium Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Bastard-Heidelbeere seisuga 30.12.2014.
Aime Vassila

Aime Vassila (6. juulil 1939 – 22. detsember 2018) oli eesti veredoonor. 1999 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk "Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. märts 2016. Vaadatud 30. detsembril 2014.
Tööjõus osalemise määr

Tööjõus osalemise määr ehk aktiivsuse määr on tööjõu osatähtsus tööealises rahvastikus. Tööjõus osalemise määr näitab kui suur osa riigi (või muu haldusüksuse, nt maakonna, linna või valla) tööealisest elanikkonnast on majanduslikult aktiivne, see tähendab on kas tööga hõivatud või on töötu, kuid otsib tööd. Tööjõus osalemise määr soo, vanuse, rahvuse või muu tunnuse järgi näitab majandusliku aktiivsuse erinevusi demograafiliste rühmade lõikes. Tööhõive Tööhõive määr "Statistika andmebaas. Sotsiaalelu. Tööturg. Mõisted". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2013. Vaadatud 30. detsembril 2014. OECD glossary of statistical terms. Participation rate Statistikaamet. Statistika andmebaas. TT333: 15-74-aastaste hõiveseisund rahvuse, soo ja vanuserühma järgi
Hõivatu

Hõivatu ehk tööga hõivatu on isik, kes vaadeldaval perioodil: töötas ja sai selle eest tasu kas palgatöötajana, ettevõtjana või vabakutselisena; töötas otsese tasuta pereettevõttes või oma talus; ajutiselt ei töötanud, näiteks puhkuse, haiguse, täiendus- või ümberõppe või streigi tõttu, kuid kelle puhul säilis formaalne töösuhe tööandjaga (ettevõtja puhul säilis ettevõte). Eesti tööjõu-uuringu (ETU) metoodika kohaselt loetakse hõivatuks kõik isikud, kes uuringu läbiviimise nädalal on töötanud vähemalt ühe tunni. ETU andmete alusel arvutab ja avaldab Statistikaamet Eestis hõivatud inimeste arvu (aastakeskmise väärtuse ja kvartalite lõikes). 2013. aastal oli Eestis hõivatud 621 300 inimest. Eesti tööjõu-uuring: metoodika. Tallinn: Statistikaamet, 2012 Statistikaamet. Statistika andmebaas. TT330: 15-74-aastaste hõiveseisund soo ja vanuserühma järgi Resolution concerning statistics of the economically active population, employment, unemployment and underemployment, adopted by the 13th International Conference of Labour Statisticians (October 1982) OECD glossary of statistical terms. Employed persons
Kooselu

Kooselu on üldmõiste, mis hõlmab nii traditsioonilist abielu kui ka mitteametlikke ühiselu vorme nagu vaba kooselu, külastusabielu, samasooliste partnerlus ja muud. Kooselu on ametlikult registreeritud abielu või selle sarnane püsiv paarisuhe või polügaamne suhe, näiteks vabaabielu, registreerimata külastusabielu või samasooliste kooselu. abielu kooseluseadus mitteabieluline kooselu samasooliste abielu sugulussuhted tsiviilpartnerlus vabaabielu Kärt Jänes-Kapp, Kalev Katus, Allan Puur, Asta Põldma. Demograafiast ja rahvastikuarengu seaduspärasustest. Tallinn: Koolibri, 2005
Belõi Aist

Belõi Aist on Moldova brändi. Brändi tööstuslikku tootmist alustas Beltsõ Kombinaat 1977. aastal. Tallinna Ringkonnakohus: kohtuotsus, 13.10.2010
Tori kalmistu

Tori kalmistu asub Tori alevikus Tori vallas Pärnu maakonnas. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena. Kalmistu luterlaste osa on rajatud 1854. aastal, 1970. aastatel lisati õigeusu kalmistu osa. Kalmistul paikneb Vabadussõjas langenud torilaste mälestussammas. Lisaks on mälestiseks arvatud ka punastest tellistest uusgooti stiilis väravaehitis. Tori kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Tori kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Surnud 8. novembril

Siin loetletakse 8. novembril surnud tuntud isikuid. 1520 – Erik Johansson, Rootsi riigitegelane ja kõrgaadlik 1803 – Johann von Brevern, baltisaksa poliitik 1830 – Georg Ludwig Pilar von Pilchau, vene sõjaväelane 1856 – Étienne Cabet, prantsuse filosoof ja utopistlik kommunist 1890 – César Franck, prantsuse organist, pianist, helilooja ja muusikapedagoog 1896 – Carl Hermann Hesse, 19. sajandil Paides maakonnaarst, kirjanik Hermann Hesse vanaisa 1903 – Vassili Dokutšajev, vene geoloog ja mullateadlane 1908 – Friedrich Schmidt, baltisaksa botaanik 1917 – Adolph Wagner, saksa majandusteadlane 1934 – James Mark Baldwin, USA psühholoog 1937 – Kristjan Valdma, eesti luteri vaimulik 1944 – Walter Nowotny, saksa lendur 1947 – Constantin Sănătescu, Rumeenia poliitik 1953 – Ivan Bunin, vene kirjanik, Nobeli kirjandusauhind 1933 1964 – Viljo Revell, soome arhitekt 1964 – Martin Laurimaa, eesti koorijuht 1965 – Dorothy Kilgallen, USA ajakirjanik ja telesaatejuht 1969 – Harry Mallin, Suurbritannia poksija 1978 – Norman Rockwell, Ameerika Ühendriikide kunstnik ja illustraator 1980 – August Mikk, eesti muuseumitöötaja ja kodu-uurija 1980 – Aleksis Ostrat, eesti metsateadlane ja dendroloog 1983 – Kalju Parvel, eesti majandusteadlane 1985 – Manivald Kesamaa, eesti luuletaja, lastekirjanik ja publitsist 1986 – Vjatšeslav Molotov, Nõukogude Liidu poliitik 1986 – Nils Ramm, rootsi poksija 1991 – Kaljo Kask, eesti majandusteadlane 1992 – Rein Heiduk, eesti arhitekt 1992 – Vello Soa, eesti klaasikunstnik 1994 – Julius Adojaan, eesti õigusteadlane 1995 – Mati Kahru, eesti suusaspordikohtunik 1995 – Endel Rumma, eesti arst 1998 – Richard Valdov, eesti jalgpallur 1998 – Jean Marais, prantsuse näitleja 1999 – Leon Stukelj, sloveenia võimleja 2000 – Józef Pińkowski, poola poliitik 2006 – Lia Looveer, eestluse edendaja Austraalias 2006 – Indrek Tuul, Eesti aerutaja, treener ja sporditegelane 2007 – Stephen Fumio Hamao, jaapani päritolu roomakatoliku kardinal 2007 – Juri Streltsov, NSV Liidu sõjaväelane 2007 – John Arpin, Kanada helilooja ja pianist 2008 – Arne Argus, rootsi ajakirjanik ja spordijuht 2008 – Mieczysław Rakowski, Poola poliitik 2008 – Régis Genaux, Belgia jalgpallur 2008 – Amy Leigh Barnes, briti modell 2009 – Vitali Ginzburg, juudi päritolu Venemaa füüsik, Nobeli auhinna laureaat 2009 – Paul Koort, Eesti laskur 2009 – Arda Mandikián, kreeka laulja 2009 – Peter Storer, USA ärijuht 2009 – Burleigh Hines, USA ajakirjanik 2009 – Malcolm Laycock, Briti raadio-DJ 2009 – Igor Starõgin, vene näitleja 2009 – Amīr Qavīdel, Iraani filmilavastaja 2009 – Armin Gessert, saksa videomängude arendaja 2009 – Jerry Fuchs, USA trummar 2010 – Jack Levine, USA kunstnik 2010 – Henn Sepp, Eesti käsipallitreener 2011 – Lauri Sutela, Soome kindral 2011 – Valentin Ivanov, Nõukogude Liidu jalgpallur 2012 – Nikolai Preiman, Tartu RSN TK esimees 2013 – Maie Kalda, eesti kirjandusteadlane ja kriitik 2014 – Aleksandr Potapov, vene näitleja 2015 – Andrei Ešpai, mari helilooja 2017 – Allan Liim, eesti ajaloolane ja pedagoog 2020 – Eerik-August Pakosta, eesti majandusteadlane
Saarde kalmistu

Saarde kalmistu asub Saarde külas Saarde vallas Pärnu maakonnas. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena. Saarde kalmistu paikneb Kilingi-Nõmme linna piiri ääres ja sinna maetakse ka linna surnuid. Kalmistu asutati 1690. aastal Saarde kiriku ümber ning hiljem, aastal 1773, paigutati kalmistu praegusesse asukohta. Mälestiseks on arvatud ka kalmistu paiknev II maailmasõjas hukkunute ühishaud ja Kilingi-Nõmme õnnetusohvrite mälestussammas. Saarde kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Saarde kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Nõo kalmistu

Nõo kalmistu asub Aiamaa külas Nõo vallas Tartu maakonnas. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena. Nõo kalmistu rajas Löwenwolde suguvõsa 18. sajandil. Kalmistule on maetud Luke mõisnik Karl Magnus von Löwenwolde ning Nõo koguduse õpetaja, kultuuriloolane ja luuletaja Martin Lipp. Kalmistul paiknevad Anton Starkopfi kujundatud Martin Lipu, A. Jõksi ja K. Kissi hauamonument. Sinna on maetud ka Johannes Luiga ja Jüri Reemann. Nõo kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Nõo kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Varnja kalmistu

Varnja kalmistu asub Varnja alevikus Peipsiääre vallas Tartu maakonnas. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena. Varnja kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Varnja kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Puhja kalmistu

Puhja kalmistu asub Mäeselja külas Elva vallas Tartu maakonnas. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena. Arvatakse, et kalmistu on rajatud 1840ndatel aastatel. Kalmistul on olnud kolm väravat, millest on tänaseks säilinud kolm krohvitud posti. Kalmistul asub kultuurimälestiseks arvatud II maailmasõjas hukkunute ja terroriohvrite ühishaud. Puhja kalmistule on maetud skulptor Ernst Jõesaare põrm. Puhja kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Puhja kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Rannu kalmistu

Rannu kalmistu asub Vallapalu külas Elva vallas Tartu maakonnas. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena. Surnuaed on rajatud 18. sajandi lõpus vahetult pärast Katariina II keeldu matta surnuid kirikutesse ja kirikuaedadesse. Surnuaeda ehitati 1880. aastatel kivist kabel. Väravad on valmistatud kunstnik Eduard Ahase projekti järgi ja need paigutati kalmistule 1933. aastal asendamaks varasemaid puidust väravaid. Kalmistul asuvad Rannu Vabadussõja mälestussammas ja "Rannu ema". Rannu kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Rannu kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Võnnu vana kalmistu

Võnnu vana kalmistu asub Võnnu alevikus Kastre vallas Tartu maakonnas. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena. Kalmistu pärineb 18. sajandi lõpust ning seal on palju valdavalt 19. sajandi hauatähiseid. Kõige silmapaistvam ehitis on Kurista mõisahärra Alexander Guillemot de Villebois' kabel. Kalmistul paikneb ka II maailmasõjas hukkunute ühishaud. Võnnu vana kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Võnnu vana kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Piiri vanausuliste kalmistu

Piiri vanausuliste kalmistu on vanausuliste kalmistu, mis asub Piiri külas Tartu vallas Tartu maakonnas. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena. Piiri vanausuliste kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Piiri vanausuliste kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Joaveski hüdroelektrijaam

Joaveski hüdroelektrijaam asub Harju maakonna Kuusalu valla Joaveski külas Loobu jõel. Elektrijaam rajati 1924. aastal Joaveski Puupapivabriku juurde ning see töötas 1925. aastast kuni 1930. aastateni. 1964. aastal hävis elektrijaam tulekahju tõttu. Hüdroelektrijaam rekonstrueeriti ja pandi uuesti tööle 2001. aastal (teistel andmetel 1999. aastal) ning töötab tänaseni. Jaama võimsus on 300 kW (2008) ning selle operaator on Veejaam AS. Hüdroelektrijaama töösurve on umbes 11 m. Jõuhoones paikneb kaks turbiini vooluhulkadele 1 ja 2 m3/s. 1925. aastal rajati Joaveski papivabriku juurde väike hüdroelektrijaam. Jõujaam koosneb Francis-tüüpi veeturbiinist 75 hj, 126 hj ja 275 hj ning ühest 75 hj lokomobiilist (puidujäätmete küttel). 1930. aastatel papivabrik pankrotistus ja ettevõtte vallasvara müüdi oksjonil. 2013. aastal rajati Joaveski paisule Keskkonnainvesteeringute Keskuse toel kalatrepp. JOAVESKI PUUPAPIVABRIKU DOKUMENTEERIMINE, Eesti XX sajandi (1870-1991) väärtusliku arhitektuuri kaardistamine ja analüüs, Tallinn 2011 Ülle Tamm. Kuidas arendada laguneva papivabrikuga Joaveskit – Lahemaa ainulaadset tööstusküla. Sõnumitooja 07.11.2018. "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. detsember 2014. Vaadatud 30. detsembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. detsember 2014. Vaadatud 30. detsembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://register.muinas.ee/file/architecture/220.pdf http://sonumitooja.ee/joaveski-paisul-on-eli-abirahaga-ehitatud-kalatrepp/ Joaveski kalatrepp
Tiia Kriisa

Tiia Kriisa (õieti Tiia-Ingrid Kriisa; sündinud Tallinnas 21. septembril 1941) on eesti näitleja ja kirjanik. Ta lõpetas 1959. aastal Tallinna 19. Keskkooli ja 1963. aastal Tallinnfilmi õppestuudio. Tiia Kriisa töötas aastatel 1960–1963 Tallinna Pedagoogilises Instituudis sekretärina. Oli aastatel 1963–1993 Pärnu teatri Endla näitleja. Hiljem on olnud vabakutseline. 1987 Eesti NSV teeneline kunstnik Tiia Kriisa poeg esimesest abielust on Rasmus Põldvee. Alates 1974. aastast oli Tiia Kriisa abielus Ingo Normetiga (1946–2022), nende poeg on Mart Normet. Tüdruk. Tartu : Ilmamaa, 1997. ISBN 9985821785 Võõras. Tartu : Ilmamaa, 2001. ISBN 9985821424 Naine. Tartu : Ilmamaa, 2009. ISBN 9789985773147  Moonika. Tartu : Ilmamaa, 2011. ISBN 9789985773901 Oled lõpuklassi tüdruk igavesti : näitleja päevaraamatud. Tartu : Ilmamaa, 2021. ISBN 9789985775967 Kahe lapse vanaisa Õhtuleht.ee, 27.03.2010. Tiia Kriisa ja Ingo Normet Postimees / 60+, 26. juuli 2009
Valga Pühavaimu kirik

Valga Pühavaimu kirik on katoliku kirik, mis asub Valgas aadressil Maleva tänav 8. Kirik on arvele võetud ehitismälestisena. Uusgooti stiilis kirik on ehitatud maakividest ja telliskividest ning dekoreeritud punaste tellistega. Ehitajate hulgas olid leedulastest ja poolakatest raudteelased. Kirik valmis 1907. Torn puudub, sest võimud ei andnud selle ehitamiseks luba. Kirik tegutses 1940. aastani. 1945. aastast kasutati hoonet laona, hiljem võimlana. 1995. aastal valmis juurdeehitis, kus peetakse jumalateenistusi. Valga Püha Vaimu kogudus Valga Pühavaimu kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Külastusabielu

Külastusabielu ehk visiitabielu ehk külalisabielu on ametlikult abielus olevate inimeste kooselu mitteametlik vorm, kus lähisuhtes (abielus) elaval mehel ja naisel on eraldi majapidamine, kuid perioodiliselt kohtutakse. Selline suhtevorm on tihti olude poolt peale surutud, näiteks tingituna tööst või õpingutest teises linnas või riigis, või mujal elava lähisugulase eest hooldamise kohustusest. Mõnikord valivad partnerid külastusabielu siis, kui kumbki ei soovi loobuda oma sõltumatusest. Mõnel juhul on selline kooseluvorm ajutine, teistel juhtudel kestab aga aastaid. Külastusabielu on hakanud levima 1980. aastatest. Rootsis elas umbes 4% 18–74-aastastest elanikest külastusabielu vormis. Eesti pere- ja sündimusuuringu andmetel elas 2004/2005. aastal 20–80-aastastest abielus olevatest naistest 0,4% ja meestest 0,1% elukaaslasest eraldi pinnal, vabaabielus olevatest naistest ja meestest elas elukaaslasest eraldi pinnal 1%. Külastusabielus elavate osakaal on siiski kõrgem nooremates vanusekohortides, vabaabielus elavate 20–25-aastaste naiste hulgas kasutas sellist kooseluvormi 3,5%. Külastusabielu elanud tuntud isikutest on sageli viidatud Simone de Beauvoir'i ja Jean-Paul Sartre'i kooselule. abielu kooselu vabaabielu Sotsiaalala terminoloogia. Perekonnaga seotud mõisted ja väljendid Mare Rebas. Üha enam rootslasi elab külastusabielu. Postimees. 15.03.2002 Kalev Katus, Allan Puur, Asta Põldma. Eesti pere- ja sündimusuuring. Teine ring. Standardtabelid. Tallinn: Eesti Kõrgkoolidevaheline Demouuringute Keskus, 2008 Irene Levin. Living Apart Together: A New Family Form. Current Sociology, March 2004, Vol. 52(2): 223–240
Ruhnu uus kirik

Ruhnu uus kirik on kirik Saare maakonnas Ruhnu saarel. Kirik on arvele võetud ehitismälestisena. Ruhnu kirik on aastast 1912 ning on oma ajastu tüüpiline maakivist müüridega ja puittorniga kirik. Kiriku projekteeris Otto Hoffmann, aga seda küll palkehitisena. Nii lähtub vaid torniosa algsest projektist. Ruhnu puukirik Ruhnu uus kirik kultuurimälestiste riiklikus registris RUHNU VALLA ARENGUKAVA 2020-2030 Lk 20 Ruhnu uus kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Velise Ristija Johannese kirik

Velise Ristija Johannese kirik on õigeusu kirik, mis asub Velise külas Märjamaa vallas Rapla maakonnas. Kirik on arvele võetud ehitismälestisena. Velise Ristija Johannese kirik (vene k. Велисская Иоанно-Предтеченская церковь) on ehitatud aastatel 1888–1889. Punastest tellistest historitsistlikus stiilis hoone arhitekt oli Erwin Bernhardt. Kiriku juurde ehitati veel preestrimaja, ait-tõllakuur, saun ja puukuur. Algselt oli kirik planeeritud ehitada Kalase talu maale ja sinna jõuti kohale vedada ka osa ehituskive. Plaanist sai teada Velise mõisa omanik parun Maydell ja kuna Kalase oli renditalu, keelas parun sinna kiriku ehitamise. Uus ehitusplats saadi Kõhi talu maadele. Kuna see talu oli välja ostetud, siis seal paruni sõna enam ei maksnud. Velise Ristija Johannese kogudus Velise Ristija Johannese kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Ivar Sakk. Eesti kirikud. Tallinn, 2014. lk. 317 VELISE RISTIJA JOHANNESE KOGUDUS, www.eoc.ee Velise Ristija Johannese kirik kultuurimälestiste riiklikus registris EAÕK Velise Ristija Johannese Koguduse koduleht
Kähri Peaingel Miikaeli kirik

Kähri Peaingel Miikaeli kirik on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Põlva maakonnas Põlva vallas Tännassilma külas. Kirikut kasutab Kähri Peaingel Miikaeli kogudus. Põllukividest ja punastest tellistest kirik ehitati traditsioonilises historitsistlikus stiilis ja pühitseti 1900. aastal. Kiriku pühitses Riia ja Miitavi piiskop Agafangel (Preobraženski). Kähri Peaingel Miikaeli kirik on kolmeosaline, kellatorni ja apsiidiga ehitis, mis on kesktelje suhtes sümmeetriline. Pühakojal on kaks torni: telk-kiivriga kaheksa-tahuline kellatorn ja väike sibulkiivriga haritorn. Seest on kirik telliskivivoodriga, akendel on teravkaarsillused. Pärast koguduse sulgemist 1964. aastal jäi kirik tühjaks ja aastail 1988–1998 kasutas Kähri Peaingel Miikaeli õigeusu kirikut Põlva luterlik kogudus oma abikirikuna. EELK finantseeris kiriku remonti 1988. aastat alates. Õigeusu kirikuna pühitseti hoone taas 1998. aastal ja kogudus taastati 1989. aastal. Kähri õigeusklikke on maetud eri aegadel ka Põlva kalmistutele. Koguduse juures avati kalmistu 1846. aastal. Kähri vana õigeusu kalmistu Kähri uus õigeusu kalmistu Põlva kihelkond Põlva õigeusu kihelkonnakool Kähri Peaingel Miikaeli kirik kultuurimälestiste riiklikus registris August Kaljukosk. "Õigeusukogudustes teeninud vaimulikkude nimekiri". Tallinn, 1975. Käsikiri Eesti Rahvusarhiivis "Eesti õigeusk X-XXI sajandil". Entsüklopeediline teatmik (vene keeles). Koostaja Vladimir Iljaševitš. Kirjastus Tarbeinfo OÜ. Tallinn, 2014; lk 469 Andrei Sõtšov. " Eesti õigeusu piiskopkond Stalini ajal aastail 1945-53". TÜ kirjastus. Tallinn, 2004; lk 65-125 Jaanus Plaat/Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011; lk 398- 403 Kähri Peaingel Miikaeli kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Saarde kirik

Saarde Katariina kirik on luteri kirik, mis asub Saarde külas Saarde vallas Pärnu maakonnas. Kirikut kasutab Saarde Katariina kogudus. Kirik on arvele võetud ehitismälestisena, kui tüüpiline 19. sajandi historitsistliku kirikuhoone näide. Ehitatud aastatel 1858–1859. Saarde kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Saarde kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Haapsalu Maria-Magdaleena kirik

Haapsalu Maria-Magdaleena kirik on õigeusu kirik, mis asub Haapsalus aadressil Rüütli tänav 2. Kirik on arvele võetud ehitismälestisena. Kirikut kasutab Haapsalu Maria-Magdaleena kogudus. Kirik on ehitatud klassitsismijärgses eklektilises laadis, kus on kasutatud vene kirikuarhitektuurielemente. Hoone on ristikujuline paekiviehitis kaheksatahulise haritorniga. Kiriku ehitamiseks hakati annetusi koguma 1845. aastal. Hoone pühitseti 1852. aastal pühale apostlisarnasele Maarja Magdaleenale; pühitsemistseremoonia peeti 21. juulil 1852. Pühitsejad olid Peterburi metropoliit Nikanor, Moskva metropoliit Filaret, Riia peapiiskop Platon ja õigeusu kiriku Tallinna piiskop Kristofor, Venemaa keiser Nikolai I ja keisrinna Marija Aleksandrovna juuresolekul. Maria-Magdaleena kiriku juurde ehitati 1859. aastal kaks elamut (Linda tänav 2 ja 4), kus on läbi aegade elanud kirikuametit pidanud inimesed. 1964. aastal kirik suleti ja kogudus hakkas koos käima Haapsalu Püha Aleksander Nevski kirikus Haapsalu vanal kalmistul, Maria-Magdaleena kirikuhoonet kasutati laona.  Pikemalt artiklis Haapsalu Maria-Magdaleena kogudus 1993. aastal jagunes kogudus kaheks ning need, kes soovisid jääda Moskva ja kogu Venemaa patriarhi kanoonilisse jurisdiktsiooni, jäid Aleksander Nevski kirikusse. Haapsalu Maria-Magdaleena kirikuhoone tagastati Konstantinoopoli patriarhaadi kanoonilises alluvuses oleva Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Haapsalu kogudusele 1994. aastal ja esimene jumalateenistus peeti seal 22. juulil 1994. Esialgu jagati ruume Haapsalu adventkogudusega, kuni neil valmis 2001. aastal oma Haapsalu adventkirik. Haapsalu Maria-Magdaleena kirik kultuurimälestiste riiklikus registris. Haapsalu Maria-Magdaleena kogudus Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku kodulehel. Koguduse koduleht Haapsalu Maria-Magdaleena kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Ruhnu kirik

Ruhnu kiriku all võidaks silmas pidada: Ruhnu puukirik Ruhnu uus kirik