laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mariel Aim

Mariel Aim (sündinud 20. augustil 1994 Elvas) on eesti poplaulja. 2011. aastal võttis ta osa Tallinna Televisiooni telesaatest "Tallinn, I'm Famous". Ta pääses saates Ivar Musta tiimis finaali. 2012. aasta alguses valmis tal koostöös W.L.T-ga (kodanikunimi Taavo Mägi) lugu "Öised teed" , mis on tuntud Cyndi Lauperi loo "Time After Time" kaverlugu. Sama aasta augustis alustas ta koostööd produtsent Tõnu Lindretiga, kellega koos valmis neil kolm lugu. Oktoobris 2012 valmis tal koostöös Dünastiaga lugu "Su peol on vabadus". Juunis 2014 avaldati singel "Suvetuules" . Alates 2019. aastast tegutseb Mariel pop-rock'i bändis Tidal Dunes, kellega koos avaldati aprillis 2020 esimene singel "Drag Race" . Juunis 2020 avaldas Mariel kaveri ja video loole "Toxic" , mis originaalis kuulub Britney Spearsi repertuaari. 2011 – "Laul südamest" (koos Martin Alttoaga) 2012 – "Öised teed" (koos W.L.T-ga) 2012 – "Unistus" 2012 – "Kauge lend" 2012 – "Su peol on vabadus" (koostöös Dünastiaga) 2012 – "Aisakell" 2014 – "Suvetuules" 2020 – "Drag Race" (bändiga Tidal Dunes) 2020 – "Toxic" (kaverlugu – originaalis Britney Spears) "W.L.T feat Mariel Aim - Öised teed". YouTube. Kuula lugu! Liis Lassi sulest valmis uus singel "Peol on vabadus", Buduaar, 8. oktoober 2012 "KUULA: Noor lauljatar Mariel laulab uues palas "Suvetuulest" oma südames". Kroonika. 25. juuni 2014. "Eesti uus pop-rock bänd Tidal Dunes avaldas oma esimese singli!". MuusikaPlaneet. 30. aprill 2020. "Maailmakuulsad viisid Eesti metsade vahel! Eesti neiu avaldas kaveri Britney Spearsi hittloost". Sky.ee. 29. juuni 2020.
Sangla turbamaardla

Sangla turbamaardla on turbamaardla, mis asub Tartu maakonnas. Maardla pindala on 12 124 ha. Tootsa kihi paksus on hästilagunenud turba puhul 2,2 m ja vähelagunenud turba puhul 1,5 m. Maardla hästilagunenud turvast saab kasutada nt kütteks, vähelagunenud turvast nt aiandusturbaks. EE 12. köide, 2003: 506.
OÜ Talmar & Põhi

Talmar & Põhi on 1993. aastal Raul Talmari ja Heiki Põhi loodud muusikakirjastus. Kirjastus on välja andnud mitukümmend eesti muusikat käsitlevat nooti ja kirjastanud mitmeid muusikaraamatuid, nt Toomas Siitani õpiku "Õhtumaade muusikalugu" (1999; koos kirjastusega Avita). https://web.archive.org/web/20120121201222/http://www.estonianmusic.com/index.php?page=3 (vaadatud 18.02.2013) EE 12. köide, 2003: 567. Muusikakirjastusest (vaadatud 18.02.2013)
Talurahva Kuulutaja

Talurahva Kuulutaja oli 1824–1889 paljude nimede all Tartus ilmunud leht, mille peasisu moodustasid Lõuna-Eesti ametlikud kuulutused. Leht on kandnud järgmisi nimesid: 1824 Kulutamisse Leht 1824–1856 Tallorahwa kulutaja 1857 Talorahwa kuulutaja 1857–1864 Talurahwa kuulutaja 1864–1872 Tallorahwa kulutaja 1873 Tallorahwa Kulutaja 1874–1889 Talurahva Kuulutaja EE 12. köide, 2003: 568.
Talveöö unenägu

Talveöö Unenägu on aastast 2000 Tallinna Linnateatri korraldatav rahvusvaheline teatrifestival. Festival toimub biennaalina detsembri viiel viimasel päeval. EE 12. köide, 2003: 569. http://festival.linnateater.ee/festivalist/[alaline kõdulink] (vaadatud 18.02.2013) Festivalist Tallinna Linnateatri kodulehel (vaadatud 18.02.2013)
Tammsaare Teater

Tammsaare Teater on aastast 1947 Tallinnas tegutsev teater. Aastatel 1947–1991 ja 1994–1996 kandis teater nime A. H. Tammsaare nimeline Rahvateater. 1991. aastal ühines teater nukurahvateatriga Käpik ja aastatel 1991–1994 tegutseti koos nime Toomteater all. 1996. aasta jaanuaris sai Toomklubi endale sooja ja ruumika kodu Vene tänaval, kuhu sai kolida ka teater. Alates 1996. aasta märtsist kandis teater jälle nime A. H. Tammsaare nimeline Teater. Aastast 2011 tegutseb teater mittetulundusühinguna Tammsaare Teater. 2004 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (etendus "Jaanituli" ning sotsiaalsete ja ühiskonnakriitiliste probleemide kajastamine lavastuses) Tammsaare Teatri ajalugu. Tammsaare Teatri veebisait. EE 12. köide, 2003: 570. Tammsaare Teatri veebisait
Teater ja Muusika

Teater ja Muusika oli 1941. aasta jaanuarist juunini Tallinnas ilmunud ajakiri. Ajakirja toimetaja oli Paul Rummo. Ajakiri loodi seetõttu, et asendada Nõukogude võimu kinni pandud samateemalisi ajakirju Teater ja Muusikaleht. EE 12. köide, 2003: 595.
Tehnika Ajakiri

Tehnika Ajakiri oli igakuine ajakiri, mis ilmus Tallinnas aastatel 1930–1940. Ajakiri jätkas 1922–1927 ilmunud ajakirja Eesti Raudtee ja 1928–1929 ilmunud ajakirja Tee ja Tehnika järjepidevust. Ajakirjas kajastati muu hulgas ehituse, energeetika, materjaliteaduse, teede temaatikat. Aastatel 1936–1940 ilmus ajakirja lisaväljaanne Insenerikoja Teated. Autorevüü EE 12. köide, 2003: 596.
The Murphy Band

The Murphy Band oli aastatel 1925–1929 tegutsenud Eesti esimene kutseline džässorkester. Orkestrisse kuulusid algul Kurt Strobel (trummid), Rolf Eichwald (viiul) ja Konstantin Paalse (bandžo), kellega aastal 1925 ühinesid Wolfgang Pachla (klaver; samal aastal vahetas ta välja Victor Compe), Eugen Allas (bandžo, hiljem saksofon) ja Jakov Zahharov (trompet). Orkestrit juhtis Victor Compe. Ansambel esines muu hulgas mitmes Saksamaa linnas. Aastal 1929 lahkusid ansamblist Kurt Strobel ja Konstantin Paalse, mistõttu ansambli juht Victor Compe korraldas ansambli ümber, pannes talle uueks nimeks The Estonia Dance Orchestra. EE 12. köide, 2003: 342. http://www.folklore.ee/tagused/nr41/lauk.pdf (vaadatud 18.02.2013)
Kuld-nõelköis

Kuld-nõelköis (Epipremnum aureum) on võhaliste sugukonda kuuluva nõelköie perekonda kuuluv ronitaimeliik. Kuld-nõelköis on rahvapäraselt tuntud kui Tarzani köis (ka kujul "tarsaniköis" ja "tarzaniköis"). Kuld-nõelköis on igihaljas liaan, mis looduses kasvab kuni 20 meetri kõrguseks. Lehed võivad olla peaaegu üleni rohelised, aga ka mitmesuguses suuruses kollaste triipude ja laikudega. Noortel taimedel on lehed väikesed ja südamekujulised. Troopikas kasvavatel vanadel taimedel on lehed hiigelsuured ja sulgjate lehehõlmadega. Kuld-nõelköis on populaarne toataim. Ta on leplik ja vähenõudlik taim ning tõhus õhupuhastaja. Tubase potitaimena kasvaval nõelköiel lõhestunud lehti, nagu looduses, peaaegu kunagi ei moodustu. Urmas Laansoo. "Südamekujuliste lehtedega monstera ja nõelköis." Eesti Päevaleht 19.02.2013.
Nils Muižnieks

Nils Muižnieks (sündinud 31. jaanuaril 1964 Los Angeleses) on läti politoloog ja inimõigusaktivist. Ta oli 2012–2018 Euroopa inimõigustevolinik. Muižnieks sündis läti põgenike perekonnas. Ta õppis Princetoni ja Berkeley Ülikoolis politoloogiat. Tema doktoriväitekirja pealkiri oli "The Baltic popular movements and the disintegration of the Soviet Union". 1994–2002 oli ta Läti inimõiguste ja rahvusuuringute keskuse direktor. 2002–2004 oli ta Läti integratsiooniminister. 2004 kandideeris ta Läti Esimese Partei nimekirjas Euroopa Parlamenti. Seejärel töötas ta Euroopa Rassismi ja Sallimatuse Vastase Komisjoni liikme (2005–2010) ja esimehena (2010–2012). Jaanuaris 2012 valiti ta Euroopa Komisjoni inimõigustevoliniku kohale ning ta asus ametisse 1. aprillil. 2020. aastast töötab ta Amnesty Internationali Euroopa haru direktorina. 2005 Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk Nils Muižnieks on abielus, tal on kaks tütart. Ta räägib emakeelena nii läti kui ka inglise keelt. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Euroopa Nõukogu inimõigustevoliniku koduleht Euroopa inimõiguste volinik saabub Eestisse, Postimees, 24. märts 2013
TOM

TOM on võib tähendada järgmist: TOM (Täna Otsustan Mina) oli Eesti valitsuse internetiportaal ... Tom on võib tähendada järgmist: Tomi jõgi Tom (eesnimi)
Toomapojad

Toomapojad oli aastatel 1966–1973 tegutsenud Eesti biitmuusikaansambel. Ansambel on ka hiljem esinenud festivalidel ja kontsertidel. Ansambli koosseisu kuulusid teiste seas Aare Kreilis (solist), Jaan Loot ja Toivo Tasa. Ansambli repertuaaris oli Eesti rahvalikke laule, biit-, rokkmuusika palasid. Ansambli tuntuimad lood olid näiteks "Õrn ööbik", "Kullast süda" ja "Pilv puistab lund". Eesti ansamblite andmebaas (vaadatud 18.02.2013) EE 12. köide, 2003: 600. Ansamblist Eesti Ansamblite Andmebaasis (vaadatud 19.02.2013) Toomapojad @ youtube.com
TriaLogos

TriaLogos on aastast 1998 toimuv rahvusvaheline kultuuridialoogi festival. Festivali eesmärke on Vene ja Lääne-Euroopa kultuuriruumide vahel luua dialoogifoorum, samuti püütakse otsida kultuurilise mitmekesisuse säilitamise võimalusi, tegeldakse rahvuskultuuride kestvuse temaatikaga. Festivali kultuuridialoogid toimuvad nii intellektuaalsel, kunstilisel kui ka religioossel tunnetustasandil. Festivali korraldajad on: Ühendus Ladina Kvartal Hereditas MTÜ SA Theatrum Vanalinna Hariduskolleegium Ukraina Kultuurikeskus EE 12. köide, 2003: 605. https://web.archive.org/web/20111018040806/http://www.trialogos.ee/index.php?id=2 (vaadatud 19.02.2013) Festivali koduleht (vaadatud 19.02.2013)
Toronto Eesti Täienduskoolid

Toronto Eesti Täienduskoolid (inglise keeles Toronto Estonian Supplementary Schools) on Torontos tegutsev õppeasutus, kus õpetatakse eesti lapsi ja noori. Asutus koosneb algkoolist, keskkoolist ja gümnaasiumist, eraldi antakse ka eesti keele kursuseid. Kool sai alguse 1949. aastal St. Johni kiriku ruumides avatud algkoolist, mida juhtis sealne Peetri koguduse õpetaja Oskar Puhm. Aastast 1960 tegutseb algkool Toronto Eesti Majas. Aastal 1964 avas kool ka keskkooli ja aastal 1982 gümnaasiumi. Aastal 2003 oli alg-, keskkoolis ja gümnaasiumis vastavalt 82, 52 ja 13 õpilast, keelekursustel käis 2003. aastal 27 inimest. EE 12. köide, 2003: 604. Kooli koduleht (vaadatud 19.02.2013) Õppeasutusest Eesti Instituudi kodulehel
Uudisleht

Uudisleht oli aastatel 1927–1940 Tallinnas ilmunud leht, mis kajastas kõmulisi teemasid. Ajaleht ilmus esimestel aastatel nädalas korra, 1928. aastast kaks korda nädalas, 1931. aastast kolm korda nädalas, 1933. aastast neli korda nädalas, 1933. aasta lõpust viis korda nädalas ja aastal 1940 ilmus iga päev (päevaleht). Toimetus asus Tallinnas, Rataskaevu 9. Väljaandja oli J. Loosalu, toimetuse juhataja T. H. Treufeldt ja vastutav toimetaja A. Peterson. Karikatuure joonistasid Oskar Veldemann ja Jaan Jensen. Ajalehel oli mitu tasuta kaasannet, näiteks Noorte Uudisleht ja Koduleht. https://web.archive.org/web/20200920171708/https://erb.nlib.ee/?kid=13214147 (vaadatud 19.02.2013) EE 12. köide, 2003: 625.
Mecheleni rüüstamine

Mecheleni rüüstamine oli sündmus Kaheksakümneaastase sõja (1568–1648) ajal, kui Hispaania sõdurid ründasid 2. oktoobril 1572 Mecheleni linna Flandrias ja rüüstasid selle. 1522. aastal sõlmis Saksa-Rooma keiser Karl V oma noorema venna, ertshertsog Ferdinandiga jagamislepingu, millega Habsburgid jagunesid Austria ja Hispaania haruks. 1549. aasta Pragmaatilise sanktsiooniga kuulutas Karl Seitseteist provintsi ühendatuks ja jagamatuks Habsburgide valduseks. Oma tagasiastumisel jättis ta Hispaania pärandi oma ainsale elusolevale pojale Felipe II-le. Aragoni ja Kastiilia kuninga (1556–1598), Burgundia hertsogi (1555–1598) ja Milano hertsogi (1554–1598) Felipe despotism ja tema karmid vastureformatsioonimeetmed põhjustasid Hollandi mässu peamiselt kalvinistlikes Hispaania Madalmaade provintsides, mis viis Kaheksakümneaastase sõja puhkemiseni aastal 1568. Kui linna garnisoniülem kuulis Hispaania sõdurite lähenemisest linnale, otsustas ta oma meestega linnast lahkuda. Peamiselt katoliiklik elanikkond tervitas hispaanlasi alistumise märgiks, aga hispaanlaste juht Fadrique Álvarez de Toledo sellest ei hoolinud. Tema mehed asusid linna rüüstama. Elanikke hakati tapma ja nende vara röövima. Naised ja tüdrukud vägistati. Sõdurid laamendasid linnas kolm päeva ja hiljem raporteeriti kuningas Felipe II-le, et "ühtki naela ei jäetud seina". Mecheleni rüüstamisel oli mõneks ajaks soovitud mõju. Kõik linnad, kuhu järgmiseks mindi, ei osutanud vastupanu. Ainuke erand hilisemates rüüstejuhtumites oli Antwerpeni rüüstamine, mida ei korraldanud väejuhid, vaid rahulolematud sõdurid. Hispaania Madalmaad Hollandi vabariik
Vaba Maa

Vaba Maa oli aastatel 1918–1938 Tallinnas ilmunud ajaleht (päevaleht), mida andis välja OÜ Vaba Maa. Ajaleht ei ilmunud esmaspäeviti, mil ilmus Esmaspäev. Vaba Maa viimane peatoimetaja oli Eduard Laaman. Aastatel 1918–1932 oli see Eesti Tööerakonna ja 1932–1935 Rahvusliku Keskerakonna häälekandja. 1934. aasta reklaamis on öeldud: „9 kuud peale Eesti Vabariigi väljakuulutamist loodi "VABA MAA". Üle 15 aasta on ta sammunud kaasa, kindlalt toetanud vaba Eesti arengut, kartmata tuues päevavalgele head ja vead, võimsana ja julgelt astudes välja isamaa lõhkujate vastu. Ühinege kohe Eesti kaitseks ja lugege "VABA MAA'd“ – " Ajalehes ilmus 17. veebruaril 1938 nelja Gori poolt joonistatud karikatüüri Adolf Hitlerist, Herman Göringist, Saksa sõjaministrist Werner von Blombergist, marssal Tshiang Kai-shekist ja Saksa välisminister Konrad von Neurathist. Järgmisel päeval Eesti välisminister Friedrich Akel saatis salajase kirja nr. 563 siseminister Kaarel Eenpalule, "et pilkepildid välisriikide riigipeade ja riigi tegelaste kohta on täiesti lubamatud ja et samuti tuleb hoiduda pahakspanevatest kirjutistest välisriikide, eriti meie suurte naabrite aadressil". Samal päeval Akel veel saatis teise salajase kirja nr. 564 siseminister Eenpalule, et karikatuurid "kahjustavad meie suhteid Saksamaaga". Ajalehe vastutav peatoimeja Olev Soots kuulati üle 28. veebruaril. Siseminister Eenpalu otsustas Kaitseseisukorra seaduse § 9 p. 8 alusel ajalehe "Vaba Maa" ilmumise seisma panna, kuna selle "toimetus on teadlikult kahjustanud Eesti Vabariigi välispoliitika huvisid". Ajalehe Vaba Maa viimane number ilmus 4. märtsil 1938. 1918–1921 Julius Seljamaa 1921 Lui Olesk 1921–1929 Ado Anderkopp 1923 Ants Piip 1924–1929 Eduard Laaman 1930–1938 Eduard Laaman EE 12. köide, 2003: 629. http://www.nlib.ee/index.php?id=12160 (vaadatud 19.02.2013). Kuulutus, Rahvaleht, 29. märts 1934, nr. 37, lk. 6. https://core.ac.uk/download/pdf/79106932.pdf Anderkopp, Ado, EE 14, 2000. Laaman, Eduard, EE 14, 2000. http://entsyklopeedia.ee/artikkel/vaba_maa_%28ajaleht%291 Vaba Maa (1918–1938) – Eesti rahvusbibliograafia
Vagabund

Vagabund oli Eesti kirjastus, mis tegutses aastatel 1991–2008 Kirjastus pidas ennast 1990. aastal ilmunud kultuurilehe Vagabund õigusjärglaseks. Kirjastust juhtis ja raamatuid toimetas Joel Sang. Ettevõte kirjastas luulet, esseesid, filosoofiateemalisi teoseid. Kirjastus on kirjastanud ka raamatuid sarjast "Avatud Eesti raamat". Eesti entsüklopeedia, 12. köide, 2003: 631. Piia Ruber. Eesti rahvas on raamatute laviini alla uppumas Sirp, 26.09.2008. http://www.sirp.ee/index.php?option=com_content&view=article&id=1052:eesti-rahvas-on-raamatute-laviini-alla-uppumas&catid=9:sotsiaalia&Itemid=13&issue=3221[alaline kõdulink] (vaadatud 19.02.2013)
Õigem Valem

Õigem Valem oli[küsitav] Tallinnas tegutsev kirjandusrühmitus, mille esimene avalik esinemine leidis aset 1998. aastal. Rühmituse moodustasid Jan Kaus, Kalju Kruusa, Fagira D. Morti, Juku-Kalle Raid. EE 12. köide, 2003: 702. http://www.sirp.ee/archive/2001/31.08.01/Kirjand/kirjand1-2.html (vaadatud 19.02.2013) Fagira valemid, Sirp, 31.08.01 (vaadatud 19.02.2013)
Välis-Eesti

Välis-Eestiks nimetatakse väljaspool Eestit elavate eestlaste kogukonda. See on olnud ka mitme väljaande nimi: Välis-Eesti (ajakiri 1926) oli 1926 ja 1936–1940 New Yorgis ilmunud ajakiri. Välis-Eesti (ajakiri 1929) oli 1929–1940 Tallinnas ilmunud ajakiri. Välis-Eesti (ajakiri 1996) oli 1996–1997 Tallinnas ilmunud ajakiri. Välis-Eesti (ajaleht) oli 1944–1995 Stockholmis ilmunud paljusid teemasid käsitlev ajaleht. EE 12. köide, 2003 lk 696
Võitleja

Võitleja on aastast 1952 ilmuv eesti sõjameeste ja vabadusvõitlejate globaalne väljaanne. Leht ilmus asutamisaastast 1979. aastani Saksamaal: 1952–1956 Ettlingenis, 1956–1979 Heidelbergis. Aastast 1980 ilmub leht Torontos. Lehte on välja andnud Eesti Võitlejate Ühing Saksamaal. Praegu[küsitav] asub lehe toimetus Torontos, lehte aga trükitakse Keilas. Ajaleht ilmub neli korda aastas. Aastast 2009 on ajalehe toimetaja Jaanika Kressa. Võitleja = The Combatant : ülemaailmne Eesti sõjameeste ja vabadusvõitlejate häälekandja, 1 oktoober 2010 http://kultuur.elu.ee/ke494_lindaja.htm (vaadatud 19.02.2013) EE 12. köide, 2003: 684. Väljaandest ajakirjas Kultuur ja Elu, 1994 (vaadatud 19.02.2013)
Markianos Herakleast

Markianos Herakleast (kreeka keeles; ladina keeles Marcianus Heracleensis; 4. sajand pKr) oli hilisantiigi hellenistlik geograaf. Markianos mainib oma teostes muu hulgas kuskil Eesti lähedal asuvat Turuntese jõge (kreeka Тουρουντης), mille asukoht on tänini teadmata. Ptolemaiose ja Markianose järgi sai Turuntes alguse Ripea mägedest ning suubus Sarmaatia ookeani (st Läänemere) Veneedi lahte. Pihkva ajaloolase Anatoli Aleksandrovi arvates võis see nimi tähistada pikemat veeteed, mis kulges Polova jõest mööda Velikaja jõge, üle Pihkva ja Peipsi järve ning lõpuks piki Narva jõge. Eesti keeles on tema nimest kasutatud ka ekslikke, vene ja inglise keele kaudu tuletatud keelevigaseid vorme, näiteks "Herakleitose Markianus". "Periplus maris externi", toim. Müller (1855), lk 515–562 "Menippi periplus maris interni (epitome Marciani)", toim. Müller (1855), lk 563–572 "Artemidori geographia (epitome Marciani)" toim. Müller (1855), lk 574–576 Alo Lõhmus "Kas antiikautorid mainisid muistset setu veeteed?" Maaleht, 29. jaanuar 2010 (vaadatud 19. veebruaril 2013) K. Müller (ed.), Geographi Graeci minores, vol. 1. Paris: Didot, 1855 (repr. Hildesheim: Olms, 1965)
Teravmokk-ninasarvik

Teravmokk-ninasarvik ehk must-ninasarvik (Diceros bicornis) on loomaliik kabjaliste seltsi ninasarviklaste sugukonna ninasarviku perekonnast. Must-ninasarvik elab Aafrikas, sealhulgas kindla järelevalve all peamiselt rahvusparkides Keenias, Tansaanias, Lõuna-Aafrika Vabariigis, Namiibias ja Zimbabwes (kaardil pruun). Varem levinud ka Sambias, Botswanas, Malawis ja Svaasimaal, kuhu on proovitud reintrodutseerida (kaardil roosa). Püsivaid tulemusi pole see tegevus andnud. Mosambiigi alal arvatakse olevat välja surnud (heleroosa). Viimati Põhja-Kameruni aladel elanud nn lääne teravmokk-ninasarviku kuulutas IUCN väljasurnuks 2011. aastal (kaardil must). Veel 18. sajandi lõpul oli liik levinud ka mujal Sahelis: Tšaadis, KAV-s, Sudaanis ja Etioopia vähem mägistel aladel, samuti Somaalias. Must-ninasarviku ülamokk võimaldab esemeid haarata. Kõrvad on suured ja suunatavad. Silmad ei näe kaugele. Haistmine on hea. Ta võib joosta kuni 48 km/h. Must-ninasarvik on taimtoiduline. Ta sööb leherikkaid taimi, oksi, võsusid, ogalisi põõsaid ja vilju. Oma konksja ülamokaga napsab ta madalatelt puudelt ja põõsastelt lehti, pungi ja võsusid. Must-ninasarvik aitab vähendada puittaimede hulka. Nii jääb ruumi kasvamiseks rohttaimedele, millest teised loomad toituvad. Et ninasarvik ei näe hästi, asub ta ohu korral kohe ründama. See hoiab kiskjad temast eemal.'[viide?] Must-ninasarvik on ohustatud liik, sest neid on sarvede pärast liiga palju kütitud. Sarvedest tehakse põhiliselt pistodavarsi, mis on paljudes maades jõukuse sümbol. Vastupidi levinud arvamusele ei ole tema sarvede kogus, mida kasutatakse afrodisiaakumi valmistamiseks, suur.[viide?] Teravmokk-ninasarvik on olnud esindatud ka Tallinna loomaaias. Alates 27. aprillist 2013 elasid loomaaias isane ninasarvik Kigoma ja emane ninasarvik Kibibi. 3. juunil 2017 sündis nendele emane vasikas. See oli esimest korda nii Tallinna loomaaia kui ka endiste Nõukogude Liidu territooriumite loomaaedade ajaloos, kui loomaaias sünnib ninasarvik. Ühtlasi oli tegemist kõige põhjapoolsema ninasarvikusünniga.[viide?] Kibeta elab alates 2022. aastast Dvůr Králové safaripargis Tšehhis. Kigoma ja Kibibi surid Tallinnas 2023. aastal. Laimokk-ninasarvik
Tartu telemast

Tartu telemast on telemast Tartus, mis on ehitatud 1957. aastal. Kõrgus on 192 meetrit. Asub aadressil Soinaste 8A. Tartu, radiomap.eu, vaadatud 20. veebruar 2013
Sele

Sele (ladinakeelne nimi Silarus) on jõgi Edela-Itaalias Campania maakonnas Salerno ja Avellino provintsis. Jõgi on 64 km pikk. Jõe läte asub Avellino provintsis Caposeles, Paflagone mäe kagunõlval Picentini mägedes. Jõgi suubub Türreeni mere Salerno lahte Eboli lõunanurgas. Sele peamised lisajõed on Tanagro, Bianco, Melandro, Platano, Pergola ja Calore Lucano. Sele kallastele, suudmest lätteni, jäävad järgmised omavalitsusüksused: Eboli, Capaccio, Albanella, Serre, Campagna, Contursi Terme, Oliveto Citra, Colliano, Senerchia, Valva, Calabritto ja Caposele. Sele jõe suudmes (Foce del Sele), mõne kilomeetri kaugusel Paestumist põhjas, asus Hera pühamu. Sellest dooria templist (6. sajandi lõpp eKr) on säilinud metoope. Silaruse lahingus (212 eKr) alistas Hannibali juhitud Kartaago armee preetor Marcus Centenius Penula juhitud roomlaste sõjaväe. Aastal 71 eKr purustas Marcus Licinius Crassus Silaruse juures Spartacuse juhitud väed. Sele jõe suue Veehoidla Persanos Sele tasandik  Sele – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Krista Kiuru

Krista Katriina Kiuru (sündinud 5. augustil 1974 Poris) on Soome sotsiaaldemokraatlik poliitik. Ta oli 24. juunist 2014 kuni 29. maini 2015 Alexander Stubbi valitsuse haridusminister ja kommunikatsiooniminister. 6. juunist 2019 on ta Soome rahvastiku- ja sotsiaalteenuste minister (Antti Rinne valitsuses ja alates 10. detsembrist 2019 Sanna Marini valitsuses). Enne seda oli ta 24. maist 2013 Jyrki Kataineni valitsuse haridusminister ja veelgi varem kommunikatsiooni- ja eluasememinister. Ta on riigiteaduste magister. Ta on enne Eduskunna liikmeks valimist tegutsenud sotsiaaldemokraatlikes noorte- ja õpilasorganisatsioonides. Samuti oli ta Ulvila lütseumis filosoofia, usundiõpetuse ja draamakasvatuse õpetaja. Aastal 2007 valiti ta SDP nimekirjas Satakunta valimisringkonnast 5560 häälega Eduskunna liikmeks. Aastal 2011 valiti ta 7786 häälega uuesti Eduskunna liikmeks. 22. juunil 2011 sai ta Jyrki Kataineni valitsuses kommunikatsiooni- ja eluasemeministriks. Krista Kiuru on estofiil ja valdab vabalt eesti keelt. Ta on luterlane. Tema elukaaslane on investeerimisteenuste ettevõtte müügidirektor Simo Rahikainen; 17. märtsil 2022 sündis neil tütar. Ministeri Krista Kiuru sai lapsen: "Kaikki meni hyvin, ja voimme hyvin" (soome keeles) Intervjuu Krista Kiuruga EPL
Bussento

Bussento on jõgi Edela-Itaalias Campania maakonnas Salerno provintsis. Jõe läte asub Cervati mäe nõlval, umbes 900 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Türreeni merre Policastro lahes, kaks kilomeetrit Policastro Bussentino keskusest edelas. Umbes 20 km kaugusel jõe lättest asub Sabetta tehisjärv (650 000 km³). Aastal 194 eKr rajasid roomlased jõe suudmele Buxentumi koloonia. Helle W. Horsnaes. The Cultural Development in North Western Lucania: c. 600-273 B.C. Catalogue of archaelogical sites in North-Western Lucania. Rome, 2002. P. 157. ISBN 88-8265-194-0.  Bussento – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Raul Vester

Raul Vester (sündinud 13. juunil 1982 Narvas) on eesti laulja (tenor), vabakutseline näitleja, õhtujuht ja graafik. Raul hakkas muusikaga tegelema 4- ja kunstiga 13-aastaselt. On laulnud 2003–2007 Tartu Akadeemilises Meeskooris ning 2007–2009 Tallinna Tehnikaülikooli Meeskooris tenorina. Töötab MTÜ-s Romantiline Muusika kunstilise juhina. Raul Vesteri juhendamisel tegutseb juba rahva lemmikuks saanud ansambel Meremees. Vester on algatanud uuenduslikke muusikaprojekte, näiteks "Rahvalik lauluvara", kogudes ja taaselustades ammu unustatud loomingut. 14. veebruaril 2003, kui eesmärgiga populariseerida vanu laule asutati ansambel Romantika, oli ta üks selle asutajaid ja lauljaid. Raul Vesterit peetakse Raimond Valgre heliloomingu asjatundjaks. Vester on õppinud kunsti Tartu Kunstigümnaasiumis ja seejärel Tartu Kõrgemas Kunstikoolis, kus ta õppis disaini. Thijl Ulenspiegeli lugu[alaline kõdulink] Eesti Teatri Agentuur Raul Vesteri isikunäitus Sirp, 22. september 2012 Uuenev Ruunavere postijaam ootab külla Maaleht, 25. august 2012 Raul Vester. Tantsumuusika ja õhtujuhtimine Raul Vesteri isikunäitus Sirp, 22. september 2012
Angitola järv

Angitola järv (hääldus [an'ʤitola], itaalia keeles Lago Angitola, Lago dell'Angitola) on tehisjärv Lõuna-Itaalias Calabria maakonnas Vibo Valentia provintsis, Maierato ja Monterosso Calabro territooriumil. Aadria meri jääb järvest umbes 3 kilomeetri kaugusele läände. Veekogu rajati Agnitola jõele 1966. aastal.  Angitola järv – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis