laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
IV üldlaulupidu

IV üldlaulupidu toimus 27.–29. juunil (vkj 15.–17. juunil) 1891 Tartus. Pidustuse korraldas Eesti Kirjameeste Selts eesotsas Johann Köleriga. Liivimaa kubernerile esitatud palvekirjas märgiti peo põhjenduseks Aleksander III kümnenda valitsemisaasta tähistamine. Peo üldjuhid olid sega- ja ühendkoore juhatanud Karl August Hermann, meeskoore juhatanud Robert Julius Erlemann, oma laule juhatanud Aleksander Läte, pasunakoore juhatanud David Otto Wirkhaus ja keelpilliorkestreid juhatanud Joosep Heinrich Wirkhaus. Peol osales 170 esinejate rühma enam kui 2700 tegelasega, kellest umbes 1400 olid segakoorilauljad ja 1400 meeskoorilauljad, puhkpillimängijaid oli 400. Kuulajaid oli hinnanguliselt 15 000. See oli ka esimene pidu, kus esinejate seas oli naisi. Esimest korda oli laulupeo tarbeks ehitatud kõlakoda. Pidu toimus Kirjameeste Seltsi aias. Vaimulikud laulud "Võta nüüd Issandat" (koraal) "Oh tõuse, laul" (D. O. Wirkhaus) "Üle maailmade" (K. A. Hermann) "Ta on" (J. Haydn) "Püha, püha" (D. Bortnjanski) "Issand, kui kõrge" (A. Mühling) "Jumal – varjupaik" (O. Lorenz) "Tõstke silmad" (J. Ph. Kirnberger) "Vagaduse pühal tiival" (W. A. Mozart) "Helde isa" (Fr. Saebelmann) "Me jumal on me varjupaik" (B. Klein) "Väravad säravad" (A. Läte) "Issandale" (A. Zvyssig) "Mu laul" (Fr. Schubert) "Kõik taevad laulavad" (L. van Beethoven) "Preestrite koor" (W. A. Mozart) "Hümn" (A. Wirk) "Allegro vivace" (D. Volkmann) Ilmalikud laulud "Kandke koju terviseid" (A. Thomson) "Pulmalaul" (A. Thomson, rahvaviis) "Kiitust keisrile" (M. Glinka) "Metsa kaja" (E. Printz) "Õhtu laul" (J. Kappel) "Enne ja nüüd" (M. Hermann) "Kevade laul" (A. Jurjan) "Pidulaul" (K. A. Hermann) "Kus sa käisid" (eesti rahvaviis) "Tuulekesed tuhisevad" (eesti rahvaviis) "Laul rõõmule" (A. Läte) "Koju" (ungari rahvaviis) "Rannamees" (soome rahvaviis) "Kannel" (A. Thomson) "Pidu marss" (E. Kiesler) "Finale" (C. M. von Weber) "Traum der Kindheit" (V. Bellini) "Soldatenchor" (Zantz) "Mälestuste marss" (E. Kiesler) "Juubeli marss" (E. Kiesler) Fragment ooperist "Lucia di Lammermoor" (G. Donizetti) "Kindlat tunnistust Eesti maa ja rahwa mehemeelest andis meie neljas laulupidu, millest nüüd esimest korda ka meie õrnem sugu tegewalt osa wõttis." Postimees, 18.06.1891; kordustrükk Postimees, 07.07.2014 130 aastat eesti laulupidusid. Tallinn: Talmar ja Põhi, 2002. ISBN 9985-813-24-3 "17. Koju (Kaunis kallas rõõmsa ranna ra'al)". Neljanda üleüldise ja teise tänu-laulupidu meestekoori laulud. Tartu. 1891. Vaadatud 8.12.2020. "4. laulupidu". Laulupeomuuseum. Originaali arhiivikoopia seisuga 31.05.2014. Vaadatud 7.04.2009. Üleüldine tänu-laulupidu Keiserlikkude Majesteetide 10-aastase valitsuse mälestuseks, Postimees, 30. juuni (vkj 18. juuni) 1891
Verdens Gang

Verdens Gang (tõlkes umbes 'maailma kulg'), üldiselt tuntud VG nime all, on Norra suurim ajaleht. Ajalehe keskmine päevatiraaž 2008. aastal oli 284 414 eksemplari. See ilmub tabloidformaadis päevalehena. Peatoimetaja on Torry Pedersen, eelmine peatoimetaja oli Bernt Olufsen. VG Nett on Norra populaarseim veebileht, mida külastab päevas 2,5–3 miljonit inimest (kevad 2008). Ajalehe asutasid 1945. aastal vastupanuliikumises osalejad vahetult pärast Norra vabastamist Saksa okupatsioonist Teises maailmasõjas. Selle esimene peatoimetaja oli Christian A. R. Christensen. Esimene number ilmus 23. juunil 1945.. "Mediebedriftenes landsforening: Opplag- og lesertall for MBLs medlemsaviser". Mediebedriftene.no. Originaali arhiivikoopia seisuga 21.11.2011. Vaadatud 17.04.2009. (norra keeles) "Verdens Gang". NorgesLexi.com. Vaadatud 30.08.2008. (norra keeles) Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Verdens Gang seisuga 5.04.2009. Ajalehe koduleht
Fædrelandsvennen

Fædrelandsvennen (otsetõlkes 'Isamaa Sõber') on regionaalne ajaleht, mis ilmub alates 1875. aastast Norras Kristiansandis. Ajaleht on levinud riigi kaguosas (Aust-Agder ja Vest-Agder), eriti piirkonnas Mandali ja Lillesandi vahel. Ajaleht kuulub kontserni Media Norge ASA, kuhu kuuluvad veel ajalehed Aftenposten, Stavanger Aftenblad ja Bergens Tidende. Fædrelandsvennenis on 235 töötajat ja paberlehte loeb iga päev umbes 116 000 inimest. Peatoimetaja on Eivind Ljøstad. Ajalehe võrguportaal Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Fædrelandsvennen seisuga 5. aprill 2009.
Aleksandr Levitš

Aleksandr Petrovitš Levitš (vene Александр Петрович Левич; 17. juuli 1945 – 28. märts 2016) oli vene bioloogiateoreetik ja temporoloog. Ta töötas Moskva Riikliku Ülikooli üldökoloogia ja hiljem biofüüsika kateedris. Ta on avaldanud uurimusi teoreetilise bioloogia, matemaatilise bioloogia ja veeökosüsteemide ökoloogia alal. Ta juhatas alates 1984. aastast interdistsiplinaarset aja uurimise (temporoloogia) seminari Moskva Riiklikus Ülikoolis. Kull, Kalevi 2016. Alexandr Levich (1945–2016) and the Tartu–Moscow Biosemiotic Nexus. Sign Systems Studies 44(1/2): 255–266. Vt. A. P. Levichi koduleht ja bibliograafia Elulugu
Askimi vald

Askimi vald oli vald Norras Østfoldi maakonnas. Valla keskus oli Askim. Askimi vald loodi 1. jaanuaril 1838. Askimi vald oli Indre Østfoldi piirkonnas elanike arvult suurim, vallas elas 14 703 inimest (2009). Norra pikim jõgi Glåma moodustas Askimi valla piiri Spydebergi vallaga põhjas ja läänes ning Skiptveti vallaga lõunas. Loodes piirnes Askimi vald Trøgstadi vallaga ning kagus Eidsbergi vallaga. Askimi valla alal toodetakse palju elektrienergiat, rajatud on kolm hüdroelektrijaama. Ülemjooksust alamjooksu suunas on kolm paisu: Solbergfossi, Kykkelsrudi ja Vamma lähedal. Kykkelsrudi juures asub ka niklikaevandus. 2020. aastal liideti Askimi vald Indre Østfoldi vallaga. Askimi vald on saanud nime vana Askimi talu (muinaspõhja: Askheimr) järgi, kuna sinna rajati paikkonna esimene kirik. Talunime esimene osa askr tähendab saart kui puuliiki ja lõpp heimr tähendab kodu või talu. Askimi valla vapp kinnitati 1. novembril 1963. Vapp sümboliseerib kolme vallas asuvat suurt juga: Solbergfossi, Kykkelsrudfossi ja Vammafossi. Askimi vallal olid järgmised sõpruslinnad: Huddinge, Stockholmi maakond, Rootsi Lyngby-Taarbæki vald, Hovedstadeni piirkond, Taani Nuuk, Nuuki vald, Gröönimaa Rapla, Rapla vald, Eesti Seyðisfjörður, Seyðisfjarðarkaupstaður, Island Vantaa, Lõuna-Soome, Soome 07459: Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2020
Stalag 351

Stalag 351 on sõjavangide laager, mis rajati Saksa okupatsiooni ajal 1941. aastal Valgasse Priimetsa praeguse tööstuskvartali alale. Hukkunud on maetud ühishauda Valga Priimetsa kalmistul. Nende mälestuseks on kalmistule püstitatud Anton Starkopfi mälestusmonument "Lein", mis tunnistati 1997 kultuurimälestiseks. Saksa okupatsioon Eestis (1941–1944) Saksa sõjavangilaagrid Eestis Valga Priimetsa kalmistu Valka. Turism. Vaatamisväärsused Valgamaa. Eesti sõjaajaloo teejuht. Lk. 128 Priimetsa sõjavangilaagrite ohvrite kalmistu (fotod)
Juhan Labidas

Juhan Labidas (25. veebruar 1897 Vana-Vändra – 21. juuni 1977 Long Island) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Norra ajakirjade loend

Järgnev on Norra ajakirjade loend, lähtudes Norra Meedia ja Äri Assotsiatsioonist. Nimekirjas on top 20 ajakirja aastal 2007. "Leser- og opplagstall for ukepressen" (norra). Norra Meedia ja Äri Assotsiatsioon. 2008. Originaali arhiivikoopia seisuga 17.07.2011. Vaadatud 19.02.2009. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:List of Norwegian magazines seisuga 5.04.2009.
Haakon VII riigivisiitide loend

Haakon VII riigivisiitide loendis on toodud kronoloogilises järjestuses kuninga ametlikud visiidid välisriikidesse. 3.–9. oktoober 1906: Taani, külastas oma vanemaid kuningas Frederik VIII-t ja kuninganna Lovisat 14.–16. oktoober 1906: Suurbritannia, külastas oma naise vanemaid Edward VII-t ja kuninganna Alexandrat 15.–16. detsember 1906: Saksa keisririik, külastas keiser Wilhelm II-t ja keisrinna Augusta Viktoriat 27.–30. mai 1907: Prantsusmaa, külastas president Armand Fallières'i 11.–13. juuni 1913: Taani, külastas oma venda, kuningas Christian X-t ja kuninganna Alexandrine'i 15.–18. september 1918: Rootsi, külastas kuningas Gustaf V-t ja kuninganna Victoriat 5.–7. juuni 1923: Madalmaade kuningriik, külastas kuninganna Wilhelminat ning prints Heinrichut 8.–10. juuni 1923: Belgia, külastas kuningas Albert I-t ning kuninganna Elisabethi 2.–4. juuni 1928: Soome, külastas president Lauri Relanderi 17.–19. veebruar 1948: Taani, külastas kuningas Frederik IX-t ja kuninganna Ingridit 5.–7. juuni 1951: Suurbritannia, külastas kuningas George VI-t ja kuninganna Elizabethi 23.–25. märts 1953: Rootsi, külastas kuningas Gustaf VI Adolfit ning kuninganna Louiset 12.–14. august 1954: Madalmaade kuningriik, külastas kuninganna Julianat ja prints Bernhardit Haakon VII välisvisiitide loetelu Norra kuningliku perekonna kodulehel
Nigul Ermaste

Nigul Ermaste (kuni 1935. aastani Nikolai Ernmann; 21. mai 1895 Tallinn – 10. märts 1981 Fort Lauderdale, Florida, USA) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). Eesti Sõjamuuseum kindral Laidoneri Muuseum, ohvitseride andmekogu
Harald Gille

Harald Gille (vanapõhja Haraldr gilli või Haraldr gillikristr, ka Harald Magnusson või Harald IV; suri 14. detsembril 1136 Bergenis) oli Norra kuningas aastail 1130–1136. Tema lisanimi Gille tuleneb ilmselt iirikeelsest väljendist Gilla Crist ehk Kristuse teener. Harald Gille sündis Iirimaal ja 1127. aasta paiku suundus ta Norrasse, kus väitis end olevat endise kuninga Magnus Paljasjala poeg, ning seega valitseva kuninga Sigurd Magnussoni poolvend. Harald läbis edukalt tuleproovi ning Sigurd aktsepteeris teda oma vennana, tingimusel, et ta ei ürita võimu haarata Sigurdi või tema poja Magnuse eluajal. Harald elas heas läbisaamis kuningaga ning pidas kuni tema surmani 1130. aastal ka oma lubadust. Seejärel puhkes sõda tema ja Magnuse toetajate vahel. Vaenutegevus kestis 1135. aastani mil Magnus ühes lahingus vangi langes. Ta torgati pimedaks, kastreeriti ja heideti vangi. Harald valitses Norrat 1136. aastani, mil teine väidetav Magnus Paljasjala vallaspoeg, Sigurd Slembedjakn, ta mõrvas. Harald oli abielus Rootsi kuninga Inge Stenkilssoni pojatütre Ingrid Ragnvaldsdottiriga. Abielust sündis poeg Inge Haraldsson, kellest sai hilisem Norra kuningas. Haraldi oli teiste naistega veel kolm poega, kellest kõigist said Norra kuningad: Sigurd Haraldsson Øystein Haraldsson Magnus Haraldsson Norra kuningate loend Snorri Sturluson "Heimskringla" Knut Gjerset "History of the Norwegian people". The Macmillan company. 1915 Benjamin T. Hudson "Viking pirates and Christian princes" Oxford University Press US. 2005. Lk. 195–196 Knut Helle "The Cambridge History of Scandinavia" Cambridge University Press. 2003. Lk. 371–373 Harald Gille perekond ja sugupuu (inglise k.)
Stavangeri toomkirik

Stavangeri toomkirik (ka Stavangeri katedraal) on kirik Norras Stavangeris. Stavangeri toomkirik on Stavangeri piiskopkonna peakirik. Stavangeri kirikut hakati rajama 12. sajandi alguses, see valmis Winchesterist pärit piiskop Reinaldi juhtimisel millalgi aastatel 1125–1135. 1125. aastal nimetas kuningas Sigurd Magnusson Stavangerist piiskopkonna keskuseks. Valminud kirik pühitseti pühale kolmainsusele ja pühale Swithunile. 1272. aastal laastas Stavangeri suur tulekahju, ning ka toomkirik sai raskelt kahjustada. Piiskop Arne eestvõttel taastati kirik gooti stiilis. 1682. aastal otsustas kuningas Christian V piiskopkonnakeskuse Stavangerist Kristiansandi viia. Piiskopkond taastati Haakon VII poolt alles 1925. aastal, Stavangeri asutamise 800. aastapäeval. 1860. aasta renoveerimistööde käigus muutus kiriku välimus tugevalt. Kiviseinad krohviti ning kirik kaotas oma keskaegse väljanägemise. Stavangeri toomkirikut restaureeriti uuesti Gerhard Fischeri juhtimisel aastail 1939–1964, siis eemaldati ka mitmed 19. sajandil tehtud muudatused. Viimased suuremad taastamistööd toimusid kirikus 1999. aastal. Stavangeri toomkirikust Stavangeri linna kodulehel Ülevaade Stavangeri toomkiriku ajaloost ja orelitest
Alberto Fujimori

Alberto Kenya Fujimori Inomoto (26. juuli 1938 – 11. september 2024 Lima) oli jaapani päritolu Peruu poliitik, Peruu president aastail 1990–2000. Fujimori saavutas oma populaarsuse terrorirühmituse Särav Tee alistamisega. Samuti sai ta üle majanduskaosest ja vabastas kümned pantvangid, kelle oli Lima Jaapani saatkonnas võtnud indiaanlaste sissirühmitus Túpac Amaru. Terrorirühmitus Särav Tee, mida juhtis maoistliku filosoofia professor Abimael Guzmán, oli tõenäoliselt Ladina-Ameerika ajaloo kõige jõhkram. Andides asuvate linnade väljakutel võeti inimestel matšeetedega päid maha, korraldati pealinnas pommiplahvatusi ja tapeti ajakirjanikke. Kuid korruptsiooniskandaal, millega oli seotud Fujimori luureülem Vladimiro Montesinos, kukutas Fujimori valitsuse 2000. aastal. Fujimori põgenes Jaapanisse, mis on tema vanemate sünnimaa. Hiljem arreteeriti ta Tšiilis ja anti välja Peruule. 2009. aasta 7. juulil mõistis kolmest kohtunikust koosnev kolleegium Fujimori süüdi käsu andmises sõjaväelastest koosnevale surmakomandole, mis tappis aastatel 1990–2000 25 inimest. Alberto Fujimori mõisteti süüdi inimõiguste rikkumise eest ja talle määrati 25-aastane vanglakaristus. See on esimene kord, kui Ladina-Ameerika riigipea on selliste kuritegude eest omal maal süüdi mõistetud. Fujimori võitles tol ajal kommunistidest geriljade vastu. 20 aastat kestnud konflikti käigus hukkus Peruus 70 000 inimest. Ka tema tütar Keiko Fujimori on poliitik. Endine Peruu president mõisteti 25 aastaks vangi Delfi, 8. aprill 2009
Göran von Sperling

Krahv Göran von Sperling (6. detsember 1630 Rådmansö, Roslagen – 22. september 1691 Narva) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane. Sündis Mecklenburgist pärit ja Rootsi teenistusse astunud Södermanlandi rügemendi ülema Kasper Otto von Sperlingi (1596–1655) ja Elin Ulfsparre pojana. Skåne sõja ajal teenis välja kindralmajori auastme ja oli aastatel 1676–1678 Hallandi lääni maavanem, 1677. aastast ka Skåne, Blekinge ja Hallandi kindralkuberner. Aastast 1679 Norrlandi kuberner Gävles, kuni 1683. aastal sai kindrali auastme ning määrati Ingerimaa, Karjala ja Käkisalmi lääni kindralkuberneriks. 1687 anti talle kuningliku nõuniku ja krahvi tiitel ning 1690. aastal ülendati ta feldmarssaliks. Talle kuulus isalt päritud Sperlingsholmi mõis (rootsi Sperlingsholm) Halmstadi lähedal, mis püsis järglaste käes 1747. aastani, mil selle omanikuks sai Görani tütretütrega abiellunud Rootsi feldmarssal Georg Bogislaus Staël von Holstein (1685–1763), kes Põhjasõja ajal oli osalenud muuhulgas ka 1704. aasta Narva piiramisel ja seal koos tulevase äia Narva komandandi Henning Rudolf Horniga vangi langes. Abiellus 1661. aastal Ingeborg Johansdotter Lilliehöökiga (surnud 1675), kes oli riigikahurmeistri Johan Nilsson Lilliehööki (1598–1642) tütar. Abielust sündisid: Casper Otto Sperling (1664–1709), abiellus Marienborgi vabapreili Carin Horniga (1675–1742), kes oli Liivimaa Rootsi vägede ülemjuhataja Henrik Henriksson Horni (1618–1693) poja Gustafi (surnud 1683) tütar; Gustaf Sperling (1667–1728), Anna Beata Bonde (sünd. 1651) abikaasa; Helena Sperling (1668–1704), Narva komandandi Henning Rudolf Horni (1651–1730) abikaasa, hukkus Narva piiramise käigus, pärast linna vallutamist venelaste poolt kaevati abikaasa silme all ta kirst välja, rüvetati surnukeha ja heideti Narva jõkke; Maria Sperling (sünd. 1671), Bengt Gustafsson Ribbingi (surnud 1722) abikaasa. 1676. aastal abiellus ta Åminne vabapreili Christina Horniga (surnud 1683), kes oli Täyssinä rahuläbirääkimiste komissari Krister Klasson Horni (1554–1612) poja, Turu õuekohtu viitsepresidendi Svante Christersson Horni (1602–1645) ja Märta Eriksdotter Ribbingi (1611 – u 1662) tütar. Kolmas abikaasa aastast 1684 oli Märta Fleming (surnud 1704), kes oli Laiuse vabahärra, kindralmajor Henrik Henriksson Flemingi (1625–1697) ja Carin Cruus af Edeby tütar. Abielust sündis: Catarina (1690–1739), abikaasa Svante Creutz (1695–1762), kes oli riiginõuniku Johan Creutzi (1651–1726) poeg. "(1754) Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... lk. 96". "(1754) Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... lk. 26". Jacob Lang: Herrans och konungens fruchtan, tå ... Carl den XI ... allernådigst lätt anamma, genom ... grefwe Jöran Sperling, uthaf borgmestare och råd sampt borgerskapet i stappelstaden Nyen uti Ingermanland theras hyllningz-eed. Åhr 1688, den 14. februarij. Enfaldeligen förestälst(!) aff Jacobo Lang., Stockholm, tryckt af Henrich Keyser, kongl. m:tz och Ups: acad: booktr. 1688, libris.kb.se Elulugu (1917), lk. 668 Nordisk familjebok (rootsi keeles) Elulugu (1906), lk. 500 Svenskt biografiskt handlexikon (rootsi keeles) Familie von Sperling roskildehistorie.dk: Sperling (sugupuu)
Aleksander Vernik

Aleksander Vernik (17. detsember 1896 Valga – 6. oktoober 1942 Norillagi vangilaager, Norilsk, Krasnojarski krai) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). NKVD arreteeris A. Verniku 14. juunil 1941. Ta mõrvati Norillagi vangilaagris Venemaal. Õppis 1924–1929 Tartu Ülikoolis majandust ja 1925–1927 (lõpetas) Kõrgemas Sõjakoolis. 1915–1918 osales Esimeses maailmasõjas 1918–1920 osales Vabadussõjas 1920–1921 lennuväe staabi komandoülem 1921–1924 merelennusalga ülem 1924–1927 lennurügemendi tehnikajaoskonna ülem 1927–1928 ranna- ja õhukaitse staabi 1. jaoskonna ülem 1928–1931 Lennukooli ülem 1931–1938 Õhukaitse staabiülem 1938–1939 Tallinna Tehnikaülikooli Riigikaitselise Õpetuse Instituudi ülem 1939–1940 Tartu Ülikooli Riigikaitselise Õpetuse Instituudi ülem. Ohvitseride andmekogu
Troadi Lango

Troadi Lango (kuni 1924. aastani Troadi Loom; 28. märts 1896 Sõmerpalu, Vastse-Antsla vald, Võrumaa – 29. juuni 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). Õppis 1923–1930 Kõrgemas Sõjakoolis ja 1934–1937 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. Alates 1935. aastast oli ta Sõjavägede Staabi 5. osakonna ülem. Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941. Hukati Norillagis. Kotkaristi III klassi teenetemärk, 1936 Eesti Punase Risti mälestusmärgi II järgu I aste, 1936 Kirje ohvitseride andmekogus
Olaf Utt

Olaf-Knut Utt (3. juuni 1929 Tartu – 15. september 2016) oli eesti publitsist ja ajakirjanik, endine Eestimaa Kommunistliku Partei funktsionäär. Ta töötas aastail 1945–1948 ajalehe Valgamaalane kirjandusliku kaastöölisena. Aastail 1948–1952 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis õigusteadust, lõpetas õigusteaduskonna kaugõppe 1952. aastal. 1950. aastast kirjutas ta ajakirjandusele kirjandus- ja teatrikriitikat, temalt ilmus ka ideoloogilise kallakuga kirjutisi kultuuri ja kultuurielu kohta. Aastail 1951–1955 oli ta Rahva Hääle Tartu korrespondent, aastail 1955–1961 ajalehe Edasi toimetaja asetäitja (toimetuse asejuht), aastail 1961–1964 nädalalehe Sirp ja Vasar toimetaja (toimetuse juht). Aastatel 1964–1969 töötas Utt EKP Keskkomitee teaduse ja kultuuri osakonna juhataja asetäitjana ja 1969–1983 EKP Keskkomitee kultuuriosakonna juhatajana, EKP Keskkomitee liige. Aastail 1983–1990 töötas Utt ajakirja Tallinn peatoimetajana. Olaf Utt oli NLKP liige aastail 1953–1992. Ta võeti Eesti NSV Ajakirjanike Liitu aastal 1957 ja Eesti NSV Kirjanike Liitu aastal 1962. 1975–1985 oli Utt Eesti NSV Ülemnõukogu IX ja X koosseisu saadik. Olaf Utt suri 87-aastaselt. "Poola, tuhandeaastane nooruk" (reisimärkmeid, 1964) "Aja kutse" (kriitikavalimik, 1969) Tema poeg on plokkflöödi- ja barokkoboemängija Taavi-Mats Utt, tütar on muusikateadlane Tiina Mattisen. Tartu Ülikooli õigusteaduskonna lõpetanute ja õigusteadust õpetanute nimekiri 1919–1989. Tartu: Tartu Ülikool, Eesti Akadeemiline Õigusteaduse Selts, 1989 Olaf-Knut Jaagu p. Utt, Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseis = Верховный Совет ЭССР IX созыв: biograafiline lühiteatmik. EESTI RAAMAT TALLINN 1976, lk 194 Suri ajakirjanik ning publitsist Olaf Utt Jaan Toomla, "Ideelisus on kunstiloomingu hind" (raamatu "Aja kutse" arvustus) – Looming 1970, nr 2, lk 311–313 Olaf Utt 50 – Looming 1979, nr 6, lk 890–891 Kaljo-Olev Veskimägi. "Hando Runnel partei- ja tsensuuripaberites." (Olaf Uti tegevusest tsensuuri tugevdamisel ja õigustamisel.) – Raamatus: "Läbi äreva vere". Pühendusteos Hando Runnelile. Koostanud ja toimetanud Mart Orav. HRS, Tartu 1999, lk. 460–461, 462, 465, 466. ISBN 9985-60-664-7 Kaarel Irdi kiri Olaf Utile. Kommenteerinud Tiina Saluvere – Tuna 2003, nr 2, lk 106–117 "Salajane. Eestimaa KP Keskkomiteele". (Olaf Uti kiri EKP Keskkomiteele aastast 1973 käsikirjaliste kirjandusalmanahhide kohta soovitusega, et KGB pööraks almanahhide autoritele tähelepanu.) Vene keelest tõlkinud Maiga Varik, kommenteerinud Toomas Haug – Looming 2008, nr 8, lk 1249–55 Olaf Utt Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Rein Põder

Rein Põder (7. juuli 1943 Mõniste vald – 23. oktoober 2018) oli eesti kirjanik ja kirjastustöötaja. Ta õppis aastani 1953 Krabi koolis, lõpetas aastal 1957 Saru 7-klassilise kooli ja aastal 1961 Varstu Keskkooli. Aastal 1961 astus ta Tartu Riiklikku Ülikooli, mille bioloogia-geograafiateaduskonna lõpetas aastal 1969 geograaf-hüdroloogi kutsega. Üliõpilasena võttis ta osa kolmest rahvusvahelisest mereekspeditsioonist, ta on käinud ka hiljem kaugmatkadel. Ta töötas aastatel 1969–1971 Eesti Looduskaitse Seltsis instruktorina. Rein Põder on kirjutanud nii pikemat kui ka lühemat proosat. 1970. aastad Lippmaa – isa ja poeg. (koos Linda Järvega). 1977. Horisont nr 8/1977. Lk 13-15 1980. aastad Kingitus. Jutud. 1981. Kahekesi maailmas. Lühiproosat. 1982. Kuldvits. Lühijutte. 1982. Hilised astrid. Romaan. 1984. Kivide aed. Etüüde, refleksioone, esseid, novelle. 1986. Kõige pikem suvi. Jutustused. 1986. Pardiajaja. Ballaadromaan. 1988. Põlev ratas. Kaksteist kuud. Novellid. 1988. Salaarmastus. Proosat 1985–1988. 1990. 1990. aastad Jahedad varjud. Romaan. 1992. Külmnäpp. Romaan. 1993. Imelik vang. Romaan. 1995. Armastuse hääl. Proosakogumik. 1996. Äiatar. Romaan. 1998. 2000–2008 Hula. Romaan. 2000. Hiliskevad. Pihtimusromaan. 2002. Teadmatus. Romaan. kolm novelli. 2004. Mineviku saar. Novell. 2004. Beerserk. Novell. 2004. Lumelauad. Novell. 2004. Eike. Romaan. 2006. Merikarp. 2007. Juba olnud. Romaan. 2008. 2010–2015 Unustatud. Teekonnaromaan. 2010. Kauge. Romaan. 2011. Laev. Romaan. 2012. Voor. Romaan. 2013. Kuningapuu. Seitse novelli. Näidend. 2014. Liesel. Ühe parunessi kadunud maailm. 2015 Suur retk. Romaan Richard Maacki jälgedes. 2015. Tagasivaatepeeglis. Isiklikku. 2016 Savimäe. Romaan ootamatust pärandist. 2017 Kivitok. Ühe põgeneja lugu. Romaan. 2017. Maailm on imeline. Straboni mälestused. 2018. Juri Bondarev. Hetked. 1984. Naeris. Vene muinasjutte. 1979. 1984 Ajakirja Looming novellivõistluse auhind 1985 Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind ("Hilised astrid") 1994 Bernard Kangro kirjanduspreemia 1995 Virumaa kirjandusauhind ("Imelik vang") 1996 August Mälgu novellipreemia (I koht, "Vihm Temucos") 2010 Bernard Kangro kirjanduspreemia ("Unustatud") 2011 A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia ("Unustatud") Tema abikaasaks oli laulja ja teatrinäitleja Mare Jõgeva. Rein Põdra kaks poega on õpetaja ja luuletaja Neeme Põder ja mälumängur Ove Põder. https://www.ohtuleht.ee/903403/suri-kirjanik-rein-poder Ita Serman. Mare Jõgeva ja Rein Põder, Elukiri, 2008, nr.9