laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kiiruisutamine 2014. aasta taliolümpiamängudel

Kiiruisutamine 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis toimus 8.–22. veebruarini. Võistlused peeti Adler Arenal. Välja jagati 12 komplekti medaleid. Kõik ajad on (UTC+4). Kuupäev: 10. veebruar Osavõtjaid: 40 võistlejat Riike: 16 500 m (1 sõit) Maailmarekord: 34.03 Jeremy Wotherspoon  Kanada, 9. november 2007, Salt Lake City Olümpiarekord: 34.42 Casey FitzRandolph  USA, 11. veebruar 2002, Salt Lake City 500 m (2 sõitu) Maailmarekord: 1.08,31 Jeremy Wotherspoon  Kanada, 15. märts 2008, Calgary Olümpiarekord: 1.09,23 Casey FitzRandolph  USA, 11.-12. veebruar 2002, Salt Lake City Olümpiavõitja 2010: 1.09,82 Mo Tae-bum  Lõuna-Korea Finaal: 12. veebruar Osavõtjaid: 40 Olümpiavõitja 2010: Shani Davis, USA Ametlikud tulemused Kuupäev: 15. veebruar Osavõtjaid: 40 võistlejat Riike: 18 Maailmarekord: 1.41,04 Shani Davis  USA, 11. detsember 2009, Salt Lake City Olümpiarekord: 1.43,95 Derek Parra  USA, 19. veebruar 2002, Salt Lake City Olümpiavõitja 2010: 1.45,57 Mark Tuitert  Holland Ametlikud tulemused Finaal: 8. veebruar Osavõtjaid: 26 Olümpiavõitja 2010: Sven Kramer, Holland Ametlikud tulemused Kuupäev: 21.-22. veebruar Osavõtjaid: 24 võistlejat Riike: 8 Maailmarekord: 3.35,60  Holland, 16. november 2013, Salt Lake City Koen Verweij Jan Blokhuijsen Sven Kramer Olümpiarekord: 3.39,95  Holland, 27. veebruar 2010, Vancouver Jan Blokhuijsen Sven Kramer Simon Kuipers Olümpiavõitja 2010: 3.41,37  Kanada Mathieu Giroux Lucas Makowsky Denny Morrison Finaal: 11. veebruar Osavõtjaid: 35 Olümpiavõitja 2010: Sang-Hwa Lee, Lõuna-Korea Ametlikud tulemused Finaal: 13. veebruar Osavõtjaid: 36 Olümpiavõitja 2010: Christine Nesbitt, Kanada Ametlikud tulemused Kuupäev: 16. veebruar Osavõtjaid: 36 võistlejat Riike: 13 Maailmarekord: 1.51,79 Cindy Klassen  Kanada, 20. november 2005, Salt Lake City Olümpiarekord: 1.54,02 Anni Friesinger  Saksamaa, 20. veebruar 2002, Salt Lake City Olümpiavõitja 2014: 1.56,89 Ireen Wüst  Holland Ametlikud tulemused Finaal: 9. veebruar Osavõtjaid: 28 Olümpiavõitja 2010: Martina Sáblíková, Tšehhi Ametlikud tulemused Võistluste ametlikut tulemused
Õunaviks

Õunaviks on Eesti plaadifirma, mille esimene album ilmus aastal 2003. Plaadifirma eestvedajaks on Viljandist pärit Villem Valme. Õunaviks on keskendunud värsketele talentidele ja väiksele ringile põhiartistidele, kelle seas on Pastacas, Puuluup, Kago (kirjanikuna Lauri Sommer) ja Liis Ring (endine artistinimi cirkl). Õunaviks on välja andnud ka kaks esimest Mari Kalkuni sooloalbumit, samuti Erkki Hüva, Agulikassi, Tuljaku, Lilleakna, Iduvigiku ja Martiini plaadid. Lisaks sooloalbumitele avaldatakse pikema aja tagant kogumikke “Toatuur”, ilmunud on ka digitaalne kogumik koostöös Inglismaa plaadifirmaga FatCat Records. Alates 2005. aastast antakse iga albumi ilmumisega samaaegselt välja ka plaadifirma häälekandja Mahlapress uus number, mis keskendub plaadile ja selle autori(te)le. Kõik seni ilmunud häälekandjad on tasuta kättesaadavad Õunaviksi kodulehelt. 2012. aasta sügisel sai plaadifirma "pärimusmuusika piiride avardamise eest" Eesti Pärimusmuusika Keskuselt auhinna Etnokulp. Kago "Piimaš" (2003, CD) Erkki Hyva "Varjust rambini" (2004, CD) Kago "Köngerjönks" (2005, CD) Tuljak "Soos must vöö" (2006, MP3) "Toatuur" (2006, CD) Kago "Momentalnõi Holodilnik" (2007, MP3) Mari Kalkun "Üü tulõk" (2007, CD) Kago "Mopskassi maja" (2008, CD) Lilleaken "Kevad tuli närtsatusex" (2009, MP3) Agulikass "Agulikass" (2009, CD) Mari Kalkun "Vihmakõnõ" (2010, CD) "Toatuur 2" (2011, CD) Martiini "virr-varri ähvardus" (2012, MP3) Kago "Ibipaio" (2012, CD) Iduvigik "Laulud lindudelt" (2013, MP3) Pastacas & Tenniscoats "Yaki-Läki" (2013, CD) Pastacas & Tenniscoats "Yaki-Läki Versions" (2014, LP) cirkl "Fables of a Faraway Land" (2014, LP+CD) Fatcat + Õunaviks present: TMW 2015 (2015, MP3) Pastacas "Pohlad" (2016, LP+CD) Kago "Yhel pyhapäeval" (2018, LP) Puuluup "Süüta mu lumi" (2018, LP+CD) Liis Ring "Woolgathering" (2019, LP) Liis Ring & Galaktlan "Paralleel EP" (2019, MP3) Puuluup "Kasekesed / Käpapuu" (2020, 7" vinüül) Maarja Nuut & Ruum "World Inverted" (2020, LP) Galaktlan & Alex Wulf "Nature of Time" (2020, MP3) Lauri Sommer / Arles Kangus "Vanalinna vahel: laule Väikse Hipi sõnadele" (2021, kassett) Puuluup "Viimane suusataja" (2021, LP+CD) ""Mahlapressi" numbrid". Vaadatud 04.02.2014. Margus Haav (12.12.2012). "Villem Valme: töö kahjumi nimel jätkub". Sakala. Originaali arhiivikoopia seisuga 21.02.2014. Vaadatud 04.02.2014. Õunaviksi blogi Õunaviks Facebookis Õunaviks Soundcloudis Õunaviks Bandcampis Õunaviks YouTube'is
Mõtištši

Mõtištši on linn Venemaal Moskva oblastis, Mõtištši rajooni keskus. Asub Jauza jõe ääres 19 km Moskvast kirdes. 1460. aastal on asulat esmamainitud kui Jauzskoje Mõtištši. 1925. aastal sai linnaõigused. Q127257780
Viitka Ristimägi

Viitka Ristimägi on looduslik pühapaik Võrumaal Vastseliina kihelkonna Viitka ja Vatsa küla piirimaal. Viitka Ristimäe ohvrikivi Viitka Ristimägi Hiite Maja SA andmekogus. Viitka Ristimägi kultuurimälestiste riiklikus registris
Viitka Ristimäe ohvrikivi

Viitka Ristimägi oli ohvrikivi Võrumaal Vastseliina kihelkonna Viitka ja Vatsa küla piirimaal. Viitka Ristimägi Viitka Ristimäe ohvrikivi Hiite Maja SA andmekogus.
Voldemar Hendrikson

Voldemar Hendrikson (10. juuli (vkj)/22. juuli 1895 Tallinn – 15. märts 1946, hukati) oli eesti mäeinsener, sõjaväelane (lipnik) ja vabadusvõitleja. Aastatel 1923–1938 elas ta Saksamaal ja Etioopias. Etioopias juhtis ta Erreri linnas hotell-sanatooriumi. Aastal 1938 tuli ta tagasi Eestisse. Ta arreteeriti 1. septembril 1945 Viljandis. 12. detsembril 1945 mõisteti ta sõjatribunali otsusega surma. Tallinna Jaani koguduse meetrikaraamat 12.12.1891–1898. Tallinna Linnaarhiiv, TLA 1358.2.19 "memento.ee" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 16. aprill 2014. Vaadatud 9. septembril 2014. http://prosopos.esm.ee/index.aspx?type=4&id=28068 (vaadatud 04.02.2014) Heino Kees. "Eesti rekordid". Halo Kirjastus. Tartu 2009. Lk 12
Orjakivi

Orjakivi on kivi mitmes paigas: Helme Orjakivi on ohvrikivi Viljandimaal Helme kihelkonna Helme külas. Keila Jõepargi Orjakivi on lohukivi Keila mõisa pargis. Liigvalla orjakivi on püha kivi Järvamaal Koeru kihelkonna Liigvalla külas.
Helme Orjakivi

Helme Orjakivi on ohvrikivi Viljandimaal Helme kihelkonna Helme alevikus. Orjakivi kohta on 1939. aastal Helme kihelkonna Koorküla valla Laksi talust 1927. aastal sündinud Asta Jõemetsalt korjatud peidetud varanduse lugu: Vanasti orjaajal oli üks taluperenaine Helme mõisale kuuluval karja- ehk heinamaal karjas. Ta oli kuulnud teistelt inimestelt, et orus asuva orjakivi all olevat peidus kulda. Kari sõi rahulikult ja perenaine, himustades kulda endale, hakkas täie jõuga orjakivi kangutama. Ta oligi kivi üles kangutanud ja kivi ääre alt kastitäie kulda välja võtnud ning kivile asetanud. Kari oli selle aja sees kaugele läinud ja perenaine läks neid tagasi ajama, jättes kullakasti niikauaks kivile. Karja tagasi ajades tuli perenaine rõõmsa meelega kivi juurde tagasi, kuhu jättis leitud kulla. Oli aga juhtunud kurba meelt tekitav lugu. Perenaise imestuseks olid kullast järele jäänud ainult koltunud puulehed. (ERA II 236, 619/20 (10) < Helme khk, Koorküla v, Laksi t, – S. Jõemets < Asta Jõemets, sünd 1927 (1939). Kivi tekkimise kohta on 1929. aastal Tõrvast üles kirjutatud muistend: Vanast olnud Helme mõisas kuri kubjas, kes teolisi igatpidi piinas, kudas vähegi sai. oli jälle palav päev, kui kubjas teolisi kepiga peksis, nii et mõned maha langesid. Aga kogemata pääsis üks teoline põgenema. Ta jooksis teistest eemale ja istus kivile, et jalgu puhata. Ja palus, et kivi oleks pehme ja halastaks ta pääle, kui kubjas temale ei halastanud. Ime sündis. Kivi halastas vaesele teolisele ja talle tundus, nagu istuks ta pehmel padjal. Varssi pärast seda suri ta oma valude kätte. Teisel päeval leidsid teda kubjas, ning inimesed, kes teda olid otsima tulnud. Kui nad surnu kivilt ära tõstsid, nägid, et kivil kaks tagumiku jälge olid, mis teoline oma istumise ja palvega oli saanud. Sest ajast peale kutsuvad inimesed seda Orjakiviks. Kivi seisab praegu alles ja teda võib Helme surnuaia tagant mäenõlvakult leida. (E 63597/8 < Helme khk, Tõrva – L. Lüks (1929). Pühad kivid Eestimaal. Koostanud Mall Hiiemäe. Tallinn: Tammerraamat, Eesti Kirjandusmuuseum, Eesti Rahvaluule Arhiiv 2011, lk 115. Pühad kivid Eestimaal. Koostanud Mall Hiiemäe. Tallinn: Tammerraamat, Eesti Kirjandusmuuseum, Eesti Rahvaluule Arhiiv 2011, lk 116. Marju Kõivupuu. 101 Eesti pühapaika. Tallinn: Varrak 2011, lk 32–33. Helme Orjakivi Hiite Maja SA andmekogus. Helme Orjakivi kultuurimälestiste riiklikus registris
Helme Pärliallik

Helme Pärliallik on ohvriallikas Viljandimaal Helme kihelkonna Helme alevikus. Marju Kõivupuu. 101 Eesti pühapaika. Tallinn: Varrak 2011, lk 14–15. Helme Pärliallik kultuurimälestiste riiklikus registris Helme Pärliallik Hiite Maja SA andmekogus.
Helme Arstiallik

Arstiallik (ka Helme Arstiallik, Arstiallikas) on ohvriallikas Valgamaal Helme alevikus. Ajalooliselt asus Helme kihelkonnas. Helme Pärliallik Marju Kõivupuu. 101 Eesti pühapaika. Tallinn: Varrak 2011, lk 14–15. Helme Arstiallik Hiite Maja SA andmekogus. Helme Arstiallik kultuurimälestiste riiklikus registris Helme Arstiallik keskkonnaportaalis
Miniatuur

Miniatuur on käsikirjalist teksti kaunistav ja selle sisu avav väikesemõõduline maal või joonistus, sageli figuraalne ja hoolimata väiksusest virtuoosselt peene teostusega. Miniatuur võib paikneda eraldi lehel või paigutatuna raamitud või raamimata kujul teksti sisse. Sõna miniatuur tuleb itaaliakeelsest sõnast miniatura, see omakorda ladinakeelsest sõnast minium 'mennik'. Mennik oli levinud värv keskaegsetes käsikirjades, kuna oli suhteliselt odavam võrreldes teiste värvidega, mida tehti pulbristatud poolvääriskividest ja mineraalidest. Illuminatsioon
Rootsi Rahvusraamatukogu

Rootsi Rahvusraamatukogu (ka Stockholmi Kuninglik Raamatukogu; rootsi keeles Kungliga biblioteket – 'kuninglik raamatukogu') on Rootsi riiklik raamatukogu. See kogub ja säilitab kõiki Rootsis trükitud ning audiovideovormingus avaldatud materjale, samuti teistes riikides avaldatud Rootsi-seostega ja rootsikeelseid materjale. Teadusraamatukoguna on sel ka ulatuslik võõrkeelsete raamatute kogu. Rootsi Rahvusraamatukogu rajati 1661. aastal, see asub Stockholmis. 2009. aastal oli raamatukogu eelarve 311 miljonit Rootsi krooni. 2019. aastal sai raamatukogu direktoriks Karin Grönvall Herdenberg. Rootsi Rahvusraamatukogu koduleht
Verona Boscomantico lennujaam

Verona Boscomantico lennujaam on lennujaam Itaalias Veneto maakonnas Verona provintsis, 3 km kaugusel Verona keskusest loodes. "World Aero Data". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. veebruar 2014. Vaadatud 4. veebruaril 2014.
Võraürask

Võraürask (Pityogenes) on putukaperekond. Võraüraskite perekonda liigitatakse järgmised putukaliigid: Pityogenes hopkinsi Swaine, 1915 Pityogenes knechteli Swaine, 1918 Pityogenes meridianus Blackman, 1921. Pityogenes bidentatus – kahekidane võraürask Pityogenes chalcographus – harilik võraürask Pityogenes quadridens – neljakidane võraürask Pityogenes trepanatus – lauplohune võraürask. Võraürask andmebaasis eElurikkus , Veebiversioon (vaadatud 25.11.2016) Võraürask andmebaasis eElurikkus Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Pityogenes seisuga 04.02.2014.
Udine Campoformido lennujaam

Udine Campoformido lennujaam on lennujaam Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas Udine provintsis Campoformido omavalitsusüksuse territooriumil, 2 km kaugusel Udine keskusest edelas. 2008. aastal anti suur osa lennuvälja territooriumist militaarkasutusest üle tsiviilkasutusse. Roberto Bassi - Il cielo di Campoformido – Storia dell’aeroporto della città di Udine, Campanotto Editore, 2008 Parco volo del Friuli-Venezia Giulia
Kahekidane võraürask

Kahekidane võraürask (Pityogenes bidentatus) on putukaliik. Neid võib kohata Euroopas (sh Eestis) ja Põhja-Ameerikas. Täiskasvanud kahekidane võraürask on 2 kuni 3 mm pikkune ja pruuni ehk musta värvusega. Nende käigud nõrgestavad nii elavaid puid (näit harilik mänd) kui ka ladustatud saematerjali ja seetõttu peetakse neid taimekahjuriteks. Kahekidane võraürask andmebaasis eElurikkus , Veebiversioon (vaadatud 25.11.2016) Kahekidane võraürask andmebaasis eElurikkus Sissekanne ADW-s Sissekanne Forestry Images
Treviso Istrana lennujaam

Istrana (Treviso) lennujaam on sõjaväelennuväli Itaalias Veneto maakonnas Treviso provintsis Istrana omavalitsusüksuse territooriumil, 10 km kaugusel Treviso keskusest läänes. "World Aero Data". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 4. veebruaril 2014. Foto su Airfighters.com
Tempera

See artikkel räägib üldmõistest. Naiskoori kohta vaata artiklit Tempera (koor). Tempera (ladina keeles temperare "segama") on maalitehnika, mille puhul temperavärv kantakse (libe)krohvile, paberile, lõuendile või puidule. Tempera teises tähenduses on temperavärvidega tehtud maal. Temperatehnika eeliseks on see, et värv kuivab väga kiiresti ning on kõva ja püsiv. Tempera oli laialdaselt kasutusel keskajal ja enne õlivärvide kasutuselevõtmist. Uuemal ajal kasutatakse seda peamiselt dekoratiivmaalis. Temperat on kasutanud sellised tuntud kunstnikud nagu Michelangelo, Piero della Francesca ja Ghirlandaio. Kunstileksikon, Tallinn, 2001, lk 431 Silmaringi teatmik – Kunst, Varrak, Tallinn, 2007, lk 498
Paul Saar (kunstnik)

Paul Saar (nimi passis: Pavel Saar; 1. jaanuar 1946 Setumaal – 28. november 2007) oli eesti maalikunstnik. Ta õppis Tartu 3. Keskkoolis ja Tartu kunstikoolis, mille lõpetas 1969. Kunstikoolis oli üks ta õpetajaid Alfred Kongo. Kooli lõpetamise järel töötas ta Tallinna Kaubamaja ja Volga autopoe kunstnikuna. Pisut hiljem naasis ta Tartusse. Paul Saar esines järjekindlalt Tartu aasta- ja noortenäitustel. Eelistas abstraktset maalilaadi ja õlimaali kõrval ka akvarellitehnikat. Paul Saar töötas Tartu Lastekunstikoolis 27 aastat pedagoogina. Nekroloog, Sirp 7. detsember 2007 Õpetaja elu sõltub päevinäinud Opelist, Postimees 18. aprill 2006
Morbilliviirus

Morbilliviirus (Morbillivirus) on viiruseperekond. Perekonda Morbillivirus klassifitseeritakse järgmised viiruseliigid: koerte katku viirus (CDV) vaalaliste morbilliviirus leetriviirus väikemäletsejaliste katku viirus hüljeste katku viirus veiste katku viirus.  Pikemalt artiklis RNA-viirused RNA-viirus kestaga retseptor-vahendatud sisenemine rakumembraani kaudu transkriptsioon nakatunud rakkude tsütoplasmas ja rakumembraanis. Andrew M.Q. King, Michael J. Adams, Elliot J. Lefkowitz, Eric B. Carstens,Virus Taxonomy: Classification and Nomenclature of Viruses : Ninth Report of the International Committee on Taxonomy of Viruses, lk 681, 2012, Academic Press, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 04.02.2014) (inglise keeles) Sissekanne NCBI-s Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Morbillivirus seisuga 04.02.2014.
Trento Mattarello lennujaam

Trento Mattarello lennujaam on lennujaam Itaalias Trentino-Alto Adige maakonnas Trento provintsis, 5 km kaugusel Trento keskusest lõunas, Mattarello fraktsiooni territooriumil. Lennujaam kannab Gianni Caproni nime. Lennuvälja territooriumil asuvad Gianni Caproni lennundusmuuseum (Museo dell'Aeronautica Gianni Caproni) ja Trento autonoomse provintsi kopteriüksus. Lennujuhtimistorn Muuseum "World Aero Data". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. veebruar 2014. Vaadatud 4. veebruaril 2014. Aeroporto G. Caproni, scuola di volo VDS\ULM - ultraleggero motore "Consiglio PAT - Vigili del fuoco e Nucleo elicotteri visitati dalla terza commissione". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. veebruar 2014. Vaadatud 4. veebruaril 2014.  Trento Mattarello lennujaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (itaalia, saksa, inglise, prantsuse, hispaania, vene keeles)
Külli Muna

Külli Muna (17. jaanuar 1960 Laekvere külanõukogu, Väike-Maarja rajoon – 8. jaanuar 2003 Tartu) oli eesti maalikunstnik ja luuletaja. Ta lõpetas 1975. aastal Muuga 8-klassilise Kooli kiitusega (klassijuhataja Eha Rahuoja). Rakvere 1. Keskkooli lõpetas aastal 1978. Koolis oli ta aktiivne ja loov. Ta oli kooli komsomolisekretär ja toimetas kooli seinalehte. Koolis lõid õitsele tema organiseerimisoskused ja ta hakkas kirjutama luuletusi. Juba tol ajal avaldati tema esimesed kirjatööd. Ta osales Rakvere teatri draamaringi töös. Oli ÜLKNÜ kongressi delegaat Moskvas. Aastatel 1978–1986 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis ajakirjandust. Suvel 1979 oli Eesti Üliõpilaste Ehitusmaleva Tartu regiooni Nõgiaru rühmas. Ta oli Tartu Tartu Noorte Autorite Koondise liige ja esines luuleõhtutel. Ülikooli ajal käis praktikal Eesti Televisioonis, aga see töö teda ei huvitanud. Hiljem õppis ta ülikoolis ka psühholoogiat, aga need õpingud jäid pooleli. Ta töötas ülikooli raamatukogus, psühholoogiaosakonnas ja kultuurikateedris. Kunstnikuteed alustas ta ülikooli kunstikabinetis 1980. aastal. Esimene näitus oli 1984. aastal ülikooli peahoone kohvikus Sophokles, kus ta esitas karakterportreede sarja. Tema põhilised mõjutused on tulnud Paul Saarelt ja pallaslikult traditsioonilt. Ta oli viljakas maalikunstnik, aga tema maalid ja joonistused on mööda maailma laiali ning vajaksid kataloogimist. Kadunud on ka tema tehtud jõulukaardid. Kogumist vajaks ka tema luule. Külli Muna kunstiloomingu ampluaa on olnud üllatavalt lai, alates karakterportreedest kuni maastikumaalide ja religioossete kompositsioonideni. Ta esines Tartu Kunstnike Maja aasta- ja ülevaatenäitustel ning Konrad Mäe stuudio näitustel. Aastasse 2002 jäi kaks isikunäitust: pastellid Tampere Majas (veebruar) ja õlimaalide näitus “Väljapääs” Tartu Laste Kunstikooli Galeriis (aprill). Plaanis olnud näitus “Ajastu vastu Igavikku” avati 20. veebruaril 2003 Tartus Tampere Majas pärast kunstniku surma. Maarja Lõhmus. "Tampere raamat". Kaanekujundus Külli Muna. Kullervo. Tartu 1994 "Kõik on liiga vali". Luuletused. Kujundaja Irina Tammis. Tammerraamat. Tallinn 2005. ISBN 9985957253 1985. aastal sündis tütar Eva. Külli Muna põdes skisofreeniat ja elas aastaid vaesuses. Tema surnukeha leiti talvisel ajal kütmata ateljeest. "Külli Muna 17. I 1960 – 8. I 2003". Sirp, 3. märts 2003. Lk 20 ETV saade "Meie: 3. Külli Muna". ERR Arhiiv. Saatejuht Maire Aunaste, esmaeeter 19. oktoober 2004 Noorte Hääl, 26. august 1977. Külli Muna ja Marianne Sisaski nimed piltide all on vahetuses Külli Muna EÜE-s 1978 Andrus Esko. "Ta oli helge, aga nõrk. Abitu. See elu ei sobinud talle...". Õhtuleht, 1. märts 2003 "Külli Muna 17. I 1960 – 8. I 2003". Sirp, 3. märts 2003. Lk 20 "Meie 3. Külli Muna". Saatejuht Maire Aunaste. ETV 2004 Kirikiri, 4. august 2008 Haud Tartu Maarja kalmistul
Andri Luup

Andri Luup (sündinud 13. juunil 1972) on eesti näitleja, lavastaja ja näitekirjanik. Ta on õppinud aastatel 1979–1990 Tallinna 46. keskkooli kunstiklassis, 1991–1993 Tallinna Pedagoogikaülikoolis kunstiõpetuse õpetaja ja 1992–1997 Eesti Humanitaarinstituudis teatri erialal. Töötanud 1994. aastast Theatrumis (ka asutajaliige), loonud samas lavakujundusi. Olnud 2008. aastast ühtlasi Vanalinna Hariduskolleegiumi filmiõppe juhataja (ja asutaja). Ta on näiteks 2008. aastal valminud telefilmi "Kinnunen" režissöör. 2002 – "Ferdinand" (mängufilm) – režissöör, stsenarist, dialoogi autor, monteerija 2003 – "Nimepanijad" (mängufilm) – režissöör, stsenarist 2004 – "Laulurahvas" (dokumentaalfilm) – režissöör, stsenarist 2007 – "Kinnunen" (mängufilm) – režissöör, stsenarist, dialoogi autor 2007 – "Vastutuulesaal" (dokumentaalfilm) – stsenarist 2011 – "Täitsa lõpp" (mängufilm) – konsultant 2015 – "Elo" (mängufilm) – stsenaariumi konsultant 2017 – "Naine pildil" (dokumentaalfilm) – teksti autor 2018 – "Ahto. Unistuste jaht" (dokumentaalfilm) – stsenaariumi konsultant 2018 – "Isa Guy" (dokumentaalfilm) – režissöör, stsenarist, operaator, monteerija 2018 – "Pank" (teleseriaal) 2021 – "Mia ja Liki" (mängufilm) – näitleja (Isa) Tšehhov "Mina. Sina. Tema. Meie. Teie. Nemad" (2000, ka lavakujundus) Luup "Fööniks" (2010, ka lavakujundus) Luup "Piloot" (2010 Ugalas) Luup "Pruuniks" (2012, ka lavakujundus) Luup "Reha" (2015) Bergman "Talvevalgus" (2017) Luup "Teisitimõtleja" (2017, Vaba Lava) Luup "Muna" (2018) Luup "Felicitas" (2020) 2009 Eesti Teatri Agentuuri näidendivõistluse eripreemia ("Piloot") Andri Luup on Eesti Teatriliidu (2013), Näitlejate Liidu (2013) ning Lavastajate ja Dramaturgide Liidu liige (2016). Ta on Rein Luubi poeg. 1998. aastast abielus Maria Petersoniga. Andri Luup Eesti teatri biograafilises leksikonis Andri Luup. Filmograafia Eesti Filmi Andmebaasis
Oristano Fenosu lennujaam

Oristano Fenosu lennujaam on lennujaam Itaalias Sardiinia maakonnas Oristano provintsis, 3 km kaugusel Oristano keskusest idas, Fenosu asulas. Lennujaamale on antud Ernesto Campanelli nimi. Aeroporto di Oristano-Fenosu (itaalia, inglise, hispaania keeles)
Uus-Meremaa lipp

Uus-Meremaa lipp on Uus-Meremaa ametlik lipp. 1840. aastal moodustati Uus-Meremaast Suurbritannia koloonia ning kasutusele võeti Suurbritannia lipp. 1865. aastal võttis Suurbritannia parlament vastu seaduse, mille kohaselt pidid kõik Suurbritannia kolooniate laevad kasutama Suurbritannia lippu, millel on kolooniat tähistav tunnus. Kuna Uus-Meremaal puudus koloonia tunnus, jätkati Suurbritannia lipu kasutamist 1866. aastani, mil kaks Uus-Meremaa laeva said kolooniat tähistava tunnuse mittekasutamise eest noomituse. Esialgne lipukavand sarnanes praeguse lipuga, kuid Lõunaristi tähtede asemel oli lipul tähed "NZ". Praegune Uus-Meremaa lipp võeti kasutusele 1869. aastal laevadel ning sai kiiresti Uus-Meremaa rahvuslipuks. Lipp sai seadusega ametlikuks riigilipuks 12. juunil 1902. Lipp on kujundatud Suurbritannia mereväe lipu järgi ning sellel on kujutatud Lõunaristi tähtkuju, mis sümboliseerib riigi asukohta Vaikse ookeani lõunaosas. Värvid Pantone värviskaala järgi on sinine PMS 280 ja punane PMS 186 ning värvid on identsed Suurbritannia lipu värvidega. Aastakümnete jooksul on korduvalt tehtud ettepanek valida riigile uus lipp. Peamisteks lipuvahetuse argumentideks on olnud liigne sarnasus Austraalia lipuga ning väide, et Suurbritannia lipp ei peaks enam olema osa riigi lipust. 2016. aastal toimunud referendumil anti valijatele valida, kas riik peaks jätkama senise lipu kasutamist või võtma kasutusele 2015. aastal toimunud referendumi võitnud alternatiivi. 2016. aasta referendumil osalenud valijatest pooldas 56,6% senise lipu kasutamise jätkamist riigilipuna. Uus-Meremaa vapp "Flags of New Zealand". New Zealand History. Vaadatud 13. aprill 2022. "Introduction". New Zealand History. Vaadatud 13. aprill 2022. "Introduction". New Zealand History. Vaadatud 14. aprill 2022. "Uusmeremaalased otsustasid referendumil senise lipu säilitada". Eesti Päevaleht. Vaadatud 14. aprill 2022. Uus-Meremaa lipp andmebaasis Flags of the World (inglise keeles)
Lembit Talpsepp

Lembit Talpsepp (sündinud 3. septembril 1950 Kuusalu vallas Harjumaal) on eesti merefüüsik ja seeniorkergejõustiklane. Lõpetas Tartu Ülikooli 1974. aastal matemaatika erialal. Aastal 1983 sai füüsika-matemaatika kandidaadi teaduskraadi Moskva Okeanoloogia Instituudist. Lembit Talpsepp on tegelenud topograafiliste lainete, hoovuste ja kaldalähedaste füüsikaliste protsesside uurimisega Läänemeres ning Soome lahes. AS Mereuurimise Arenduskeskus kuulub talle. Lembit Talpsepp on esindanud Eestit seeniorkergejõustiklaste maailma- ja Euroopa meistrivõistlustel ning seenioride maailmamängudel, võitnud 36 medalit, sealhulgas 3 maailmameistri ja 3 maailmamängude võitja tiitlit. Aastast 2012 on ta Eesti Kergejõustikuveteranide Assotsiatsiooni president. Tal on kaks poega, Tõnn ja Mikk, ja tütar Teele, ning ta tegeleb investeerimisega. Silvia Kruusmaa, Perekond "investorid" Talpsepp Äripäev, 19. märts 2010 Lembit Talpsepp Eesti Teadusinfosüsteemis LEMBIT TALPSEPP esindab Eestit spordiveteranide kongressidel Sõnumitooja, 22. jaanuar 2014
Žurževõtši

Žurževõtši (ukraina keeles Журжевичі) on küla Ukrainas Žõtomõri oblastis Olevski rajoonis. Elanike arv on 331. Pindala on 0,76 km².