laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Parsek

Parsek (tähis pc) on SI-süsteemi mittekuuluv pikkusühik: kaugus, kust vaadates 1 astronoomiline ühik katab 1 kaaresekundi, ehk niisuguse ringjoone raadius, millel üks astronoomiline ühik moodustab ühesekundise kaare. 1 pc = 3,08572 · 1016 m = 3,26168 valgusaastat = 2,062648 · 105 astronoomilist ühikut. Ühiku nimetus tuleb sõnadest parallaks ja kaaresekund. Parsek on peamiselt kasutusel Päikesesüsteemi-väliste kauguste mõõtmisel. Näiteks lähim täht on Päikesesüsteemist 1,31 pc kaugusel. Ühe miljoni parseki pikkust vahemaad tähistatakse tavaliselt megaparsekiga (Mpc). Astronoomid kasutavad tavaliselt megaparsekeid kui kirjeldavad galaktikate või galaktikaparvede vahelisi kaugusi. Galaktilisi vahemaid antakse mõnikord ühikuga Mpc/h (näiteks "50/h Mpc"; kirjutatakse ka kujul "50 Mpc h−1"; h on siin parameeter vahemikus 0,5 <h <0,75). 1 gigaparsek (Gpc) on üks miljard parsekit. 1 gigaparsek on umbes 3,26 miljardit valgusaastat. Kiloparsek Parallaks ENE 7. köide, 1994 Kosmiliste kauguste mõõtmine muutus täpsemaks
Rootsi kalender

Rootsi kalender oli Rootsis 1700–1712 ebaõnnestunud kalendrireformi käigus kasutusel olnud kalender. See kalender võeti kasutusele ka Eestis. 1700. aasta 11. märtsist Gregoriuse kalendri järgi (29. veebruarist Juliuse kalendri järgi, 1. märtsini Rootsi kalendri järgi) kuni 1712. aasta 10. märtsini Gregoriuse kalendri järgi (28. veebruarini Juliuse kalendri järgi, 29. veebruarini Rootsi kalendri järgi) oli Rootsi kalender Gregoriuse kalendrist 10 päeva maas ja Juliuse kalendrist üks päev ees. 1712. aasta 11. märtsil Gregoriuse kalendri järgi (29. veebruaril Juliuse kalendri järgi, 30. veebruaril Rootsi kalendri järgi) oli Rootsi kalender Gregoriuse kalendrist 11 päeva maas ja Juliuse kalendrist üks päev ees. Vahetult enne ja pärast Rootsi kalendri kehtimist kehtis Rootsis Juliuse kalender. Johan Bilberg esitas Juliuse kalendrilt Gregoriuse kalendrile järkjärgulise ülemineku kava. Selleks tuli kõikidel Juliuse kalendri liigaastatel 1700. aastast kuni 1740. aastani jätta ära liigpäev (29. veebruar). Nii oleks 11-päevane erinevus Gregoriuse kalendrist likvideeritud 11 liigaasta järel. Reformi jaotamine pikale ajale oli kompromiss reformi vastastega: nii jäi edasisteks diskussioonideks aega. Mõne allika järgi pidi ära jäetama 11 aastal järjest üks päev aastast. Novembris 1699 otsustati kalendrireformi kava käiku lasta. Aastal 1700 jäetigi liigpäev ära. Uus kalender hakkas kehtima muu hulgas ka Soomes ja Eestis. Aastatel 1704 ja 1708 jäi liigpäev ära jätmata. Selle tagajärjel oli rootslaste kalender Gregoriuse kalendrist ikka veel 10 päeva maas, kuigi vahe pidanud olema vaid 8 päeva. Aastal 1711 märkas Rootsi kuningas Karl XII, et kalendrireform on ebaõnnestunud, ning otsustas Juliuse kalender taas kasutusele võtta. Selleks lisati aastale 1712 veel üks päev – 30. veebruar (lisapäev, tilökelsedag). Aastal 1753 võeti Rootsis uus kalender siiski kasutusele: kolmapäevale, 17. veebruarile järgnes neljapäev, 1. märts. See sätestati kuningliku dekreediga (förordning) 24. veebruarist 1752 pärast Riigipäeva otsust. Nagu teisteski luterlikes maades, ei arvutatud ülestõusmispüha esialgu Gregoriuse kalendri järgi, vaid selleks võeti pühapäev pärast esimest astronoomilist täiskuud pärast tõelist kevadist võrdpäevsust. Gregoriuse kalender võeti aluseks alles 1844. aastal. [1] Tideräkning i gångna tider [2] Calendopedia
Epulupiscium fishelsoni

Epulopiscium fishelsoni on grampositiivne bakter, kes elab sümbiondina kirurgkalalaste sugukonda kuuluvates kalaliikides. Ta on tuntud oma mõõtmete poolest: pikkus on 200–700 μm ja läbimõõt umbes 80 μm. Enne 1999. aastat, mil avastati Thiomargarita namibiensis, oli ta maailma suurim teadaolev bakter. Epulopiscium fishelsoni'l on väga omapärane paljunemistsükkel. Tema kehas arenevad 1–12 tütarrakku, kes vabanevad, kui bakter lüüsub. Teda võiks nimetada ka "elussünnitajaks", mis on bakterimaailmas ainulaadne.
Artur Vassar

Artur Vassar (18. november 1911 Keeni vald, Tartumaa – 17. juuli 1977 Rutja, Lääne-Virumaa) oli eesti ajaloolane ja arheoloog, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (alates 1961). Artur Vassar sündis käsitöölise neljalapselises peres. Ta õppis aastatel 1921–1925 Keeni algkoolis, 1925–1930 Valga Poeglaste Gümnaasiumis, 1931–1939 Tartu Ülikoolis (vaheaegadega) ning lõpetas selle arheoloogina (1946 atesteeriti see ümber ajalookandidaadi kraadiks). Õpingute kõrval töötas Akadeemilises Ajaloo Seltsis, Tartu Ülikooli arheoloogiakabinetis ja -instituudis, Riigi Keskarhiivis. Ta võttis osa arheoloogilistest kaevamistest, 1934 ja 1935 juhatas koos Harri Mooraga juba ise kaevamisi. Juunipöörde ajal 1940. aastal avaldas ta ettevaatlikku nõukogude-meelsust, et oma ametikohta ülikoolis säilitada. Aprillis 1941 astus komparteisse.Ka Saksa okupatsiooni ajal sai ta oma tööd jätkata. 1943. aastal valmis tal doktoritöö "Nurmsi kivikalme Eestis ja tarandkalmete areng". 1944. aastal püüdis ta põgeneda Läände, kuid jäi paadist maha. Sõjajärgsel ajal kujunes Vassari peamiseks tegevusalaks feodalismi- ja kapitalismiperioodi ajalugu (13.–19. sajand). Hans Kruusi näpunäidete järgi asus ta looma uut Nõukogude Eesti ajalookontseptsiooni. 1944. aasta sügisest töötas Vassar Tartu Ülikooli ajaloo kateedris, 1947. aastast töötas ta ka Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis, kus oli 1947–1977 esialgu ajaloo sektori, hiljem (1955) Oktoobri-eelse ajaloo sektori ning seejärel (1970) feodalismi ajaloo sektori juhataja. 1950. aastate teisel poolel kandis Vassar oma ajalooteadusliku huvikeskme üle talurahva ajalukku. Tema ja Kruusi juhtimisel kujunes Eestis ajapikku esinduslik agraarajaloo koolkond (Sulev Vahtre, Juhan Kahk, Herbert Ligi, Enn Tarvel, Elina Öpik, Tiit Rosenberg jt), mis tõstis põllumajanduse ja talurahva uurimise Eestis väga heale teaduslikule tasemele. Vassari ja Kruusi juhtimisel hakati alates 1959. aastast korraldama Ida-Euroopa agraarajaloo sümpoosione, kus kuni 1970. aastateni etendasid juhtivat rolli Eesti agraarajaloolased. Hans Kruusi ja Vassari suhted polnud pärast 1950. aastaid kuigi head, sest viimane oli toona esimese kui "kodanliku natsionalisti" kohta kirjutanud laimavaid artikleid. Vassar oli need ilmselt sunnitud kirjutama oma töökoha säilitamiseks ja represseerimise vältimiseks, sest tema kohta oli teada Saksa okupatsiooni aegseid "patte" (tegevus ülikoolis, muuhulgas doktoritöö kaitsmine, Läände põgenemise katse). 1961. aastal valiti Vassar Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks ajaloo erialal. Vassar suri ootamatult oma suvilas. Soomlaste Soome siirdumise lähteruumist // Ajalooline Ajakiri 2/1938 Vene ja eesti rahva ajaloolisest sõprusest. // Rahva Hääl nr 187 (2305), 8. august 1950, lk 2-3 Uut maad otsimas : agraarne ümberasumisliikumine Eestis kuni 1863. aastani. Tallinn, 1975 1971 Orden "Austuse märk" 1977 Nõukogude Eesti preemia (kolmeköitelise "Eesti NSV ajaloo" autorite kollektiivi liikmena) – postuumselt Tarvel, E. Artur Vassara elust ja tegevusest. – Artur Vassar. Personaalnimestik. Tallinn, 1987. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Thiomargarita namibiensis

Thiomargarita namibiensis ("Namiibia väävlipärl") on gramnegatiivne kerakujuline bakter, kes elab ookeani mandrilaval. Avastamise järel peeti seda suurimaks teadaolevaks bakteriks – tema suurus on kuni 750 μm (0,75 mm), seega on teda võimalik näha ka palja silmaga. 2022. aastal kirjeldati aga Thiomargarita magnifica, mis on veel suurem. "Kariibi mere mangroovisoo peitis maailma suurimat bakterit" ERR Novaator, 24. juuni 2022
Kesköö

Kesköö on kellaaeg, mil algab uus kalendriööpäev (muutub kuupäev): kell 12 öösel, kell 24.00 ehk kell 00.00. Vanarooma ajaarvamissüsteemi järgi oli kesköö täpselt päikeseloojangu ja päikesetõusu vahel. keskpäev öö
Kemoheterotroofia

Kemoheterotroofia on organismide toitumistüüp, mille puhul on energiaallikaks keemilised ühendid (s.t. mitte valgus) ning süsinikuallikaks on orgaaniline aine. Enamik loomi ja seeni, aga ka väga paljud bakterid ja arhed on kemoheterotroofid. Toitumistüübid
Sokcho

Sokcho (ka Sokch'o [sok-tšo]; korea kirjas 속초시, hani kirjas 束草市) on linn Lõuna-Korea idarannikul Gangwoni provintsis. Linn asub 61 kilomeetri kaugusel Põhja ja Lõuna-Koread eraldavast demilitariseeritud tsoonist. Linn asetseb piki rannikut ning piirneb läänes ja lõunas mägedega, mille kõrgeim tipp Taebaeksan ulatub 1708 meetrit üle merepinna. Linna elanike arv on 90 218 (2002). Linn jaguneb 8 linnarajooniks. Korealastele on Sokcho tuntud suvituslinnana. Seal on arenenud puhkemajandus. Linna lähedal on Lõuna-Korea üks omapärasemaid buda templeid – Sinheungsa, mis on ehitatud aastal 652. Templis asub 18 meetri kõrgune pronksist Buddha kuju. 2016. aasta juulis sai Sokcho üheks esimestest paikadest Lõuna-Koreas, kus inimestele muutus kättesaadavaks uus laiendatud reaalsusel põhinev mobiilimäng Pokémon Go, ehkki ametlikult ei olnud mäng riigis veel saadaval. Selle põhjusena on toodud riiklikke kaardiandmestiku piiranguid ja asjaolu, et Sokcho asub Lõuna-Korea kirdepiiri lähedal, jäädes väljapoole kaardiruudustikku, mida mänguloojad kasutasid blokeeringuala määramisel. Linn eesotsas linnapea Lee Byung-seoniga kasutas seda ära turismi edendamiseks, pakkudes mängimiseks vajalikku infrastruktuuri (linna katvad wifi-alad ja telefonide laadimispunktid) ning naaberlinnadest väljuvaid eribusse. Selle tulemusel ujutasid linna üle mängijad nii Koreast kui ka Hiinast. "South Koreans flock to remote northern area to play Pokémon Go". The Guardian. 13. juuli 2016. "Will 'Pokemon Go' launch in Korea?". Korea Herald. 13. juuli 2016. "Pokemon Go takes over town near North Korean border". CNN. 23. juuli 2016. Koduleht
Jalametsa mõis

Jalametsa mõis (saksa keeles Jallametz) oli rüütlimõis ja hilisem Laimetsa mõisa kõrvalmõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas. Jalametsa mõis rajati 17. sajandil, hiljem sai sellest Laimetsa kõrvalmõis. Mõisa lihtne, ühekorruseline ja viilkatusega kivist peahoone ehitati 19. sajandil. 20. sajandi teisel poolel ehitati hoone tundmatuseni ümber kolhoosi töökojaks. Nüüdisajal seisab hoone tühjalt võssakasvunud endises mõisapargis. Eesti mõisate loend Jalametsa mõisast Eesti mõisaportaalis
Eistvere mõis

Eistvere mõis (saksa keeles Eigstfer) oli rüütlimõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva maakonna Järva valda. Eistvere mõisa on esmamainitud 1560. aastal.[viide?] 1896. aastal omandas mõisa Leo August Gerhard von Zur Mühlen. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Viktor von zur Mühlen, kes oli ka aastatel 1920–1939 põllupidaja, majandustegelane ja poliitik, Eistvere mõisas.[viide?] 18. sajandi lõpul rajati ühekorruseline poolkelpkatusega varaklassitsistlik härrastemaja. Hoone fassaadi kaunistas kolme akna laiune pealeehitis.[viide?] Mõisakeskust läbis Navesti jõgi, mis on mõisahoone juures paisutatud järveks (Eistvere järv).[viide?] Tänapäeval on mõisa peahoonest järel vaid müürid. Ka mõisa park on võssa kasvanud.[viide?] Eesti mõisate loend Eistvere mõis (Pilistvere khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Hagemeister, Heinrich von; F. von Bulhovden (1836). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands T. 1–2. Riga: E. Frantzen. Lk 198. Eistvere mõisast Eesti mõisaportaalis
Aquificae

Aquificae on bakterite hõimkond, kes elavad ekstreemsetes keskkonnatingimustes (termofiilid) nagu kuumaveeallikad, väävlilombid ja kuumad ookeanilõhed. Näiteks perekonna Aquifex bakterid suudavad paljuneda ka vees, mille temperatuur on 85–95 °C. Arvatakse, et fülogeneetiliselt on nad eubakteritest (pärisbakteritest) kõige vanemad. Ei Aquificae hõimkonna ega selle alltaksonite osas pole jõutud üksmeelele. Aquificaceae Hydrogenothermaceae
Kurisoo mõis

Kurisoo mõis (saksa keeles Kurrisal) oli rüütlimõis Järva-Madise kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas. Mõisa keskus asub tänapäeval Aravete alevikus. Kurisoo mõisa on esmamainitud 1585. aastal, mil see kuulus Brun Drolshagenile. Edaspidi kuulus mõis järgemööda Mundustele, Lievenitele, Rammidele ja Knorringutele. 1792. aastal omandas mõisa Otto Hermann von Mohrenschildt, kes lasi mõisakeskuse esinduslikult välja ehitada. 1873. aastal läks mõis Staalide valdusse, kelle kätte see jäi kuni 1919. aasta võõrandamiseni. 19. sajandi alguses rajati ühekorruseline kelpkatusega kivist härrastemaja. Hoone fassaadi ilmestab nelja sambaga portikus. Hoone interjööri kaunistavad intarsiatehnikas siseuste tahvlid. 1980. aastate keskel korrastati lagunenud mõisahoone ja 1989. aastal asus sinna Aravete külamuuseum. Koos peahoonega valmis hulk kõrvalhooneid, millest mitmed on ka tänapäeval alles. Eesti mõisate loend Kurisoo mõisast Eesti mõisaportaalis
Tekiila

Tekiila (hisp tequila) on kange (38–50%) ja kergelt kibe alkohoolne jook, mida valmistatakse Mehhiko lääneosas asuva Tequila ümbruses. Tekiilat valmistatakse tekiila-agaavist. Linn on nime ja jook nimetuse saanud tequili suguharult, kes asustasid neid paiku enne asteekide vallutusi. Kokku valmistatakse 35 marki tekiilat, arv on täpselt teada, sest tekiila tootmine Mehhikos on range riikliku kontrolli all.
Proteobakterid

Proteobakterid (Proteobacteria) on suurim, mitmekesiseim ja üks tähtsamaid rühmi (käsitletud tavaliselt hõimkonna tasemel) baktereid. Proteobakterid on niivõrd mitmekesised, et nad on nimetatud vanakreeka mütoloogia tegelase, merejumala Proteuse järgi, kes võis oma kuju soovi järgi muuta ja paljudeks loomadeks moonduda. Siia rühma kuulub suur hulk patogeene ja teisi tähtsaid rühmi. Paljud neist on vabaltelavad ja mitmed osalevad lämmastiku fikseerimises. Proteobakterid on seltsideks jaotatud 16S rRNA nukleotiidide järjestamise alusel. Nii eristatakse kuut klassi, mis on nime saanud kreeka tähestiku kuue esimese tähe järgi: alfa-, beeta-, gamma-, delta-, epsilon- ja dzeetaproteobakterid. Proteobakterite väliskest koosneb peamiselt lipopolüsahhariididest. Paljud neist liiguvad viburite abil, aga mõned on liikumatud või kasutavad bakterite libisemist – seda liikumisviisi ei osata veel seletada. Proteobakterite metabolism on samuti väga mitmekesine. Paljud neist võivad olla või peavad olema anaeroobsed, kemoautotroofsed ja heterotroofsed, aga leidub arvukalt erandeid. Hulk liike, kes pole üldse üksteisega lähedalt seotud, muundavad valgust energiaks fotosünteesi abil. Nende ühine nimetus on punabakterid – see nimi viitab nende põhiliselt punakale värvumisele.
RHK-10 ptk V: Psüühika- ja käitumishäired

Psüühika- ja käitumishäired on RHK-10 alajaotus. Selles alajaotuses on klassifitseeritud psüühilise talitluse häired. Mõiste "häire" on kasutusele võetud selleks, et vältida mõisteid "haigus" või "tõbi". Loobumine psüühilise haiguse mõiste kasutamisest tähendab seda, et on loobutud nosoloogilisest printsiibist, kuna teadmiste tase ei võimalda üheselt määratleda psüühikahäirete bioloogilist põhjust. Aastal 2008 tuleb nentida tõsiasja, et ei ole ühtegi psüühikahäiret, mille etioloogia ja patogenees oleks üheselt välja selgitatud. Kui mõnede psüühikahäirete põhjus on selge (narkomaania, traumajärgse ajukahjustuse sündroom), siis nende häirete arengu seaduspärasused on selgusetud: Miks erinevatel inimestel esinevad erinevad võõrutusseisundi nähud – osadel hallutsinoos, osadel deliirium? Miks peatrauma järgselt osadel inimestel areneb dementsus, osadel mäluhäired, osadel peavalu, osadel isiksushäire? Osade psüühikahäirete puhul on selgusetud nii tekkepõhjused kui ka arengu seaduspärasused. Nende hulka kuulub üks tõsisemaid psüühikahäireid – skisofreenia. Rahvusvahelise haiguste klassifikatsiooni RHK-10 järgi liigitatakse häired järgmiselt: F00 – F09 Orgaanilised – kaasaarvatud sümptomaatilised – psüühikahäired F10 – F19 Psühhoaktiivsete ainete tarvitamisest tingitud psüühika- ja käitumishäired F20 – F29 Skisofreenia, skisotüüpsed ja luululised häired F30 – F39 Meeleoluhäired F40 – F49 Neurootilised, stressiga seotud ja somatoformsed häired F50 – F59 Füsioloogiliste funktsioonide häirete ja füüsiliste ehk somaatiliste teguritega seotud käitumissündroomid F60 – F69 Täiskasvanu isiksus- ja käitumishäired F60 Isiksushäired F70 – F79 Vaimne alaareng F80 – F89 Psühholoogilise arengu häired ehk psüühilise arengu spetsiifilised häired F81 Õpivilumuste spetsiifilised häired F90 – F98 Tavaliselt lapseeas alanud käitumis- ja tundeeluhäired F99 Täpsustamata psüühikahäire Psüühika- ja käitumishäirete klassifikatsioon RHK-10. Tartu Ülikool, 1995
Eesti muinasjutud

Eesti muinasjuttude varamus on esindatud loomamuinasjutud, imemuinasjutud, legendilaadsed muinasjutud, novellilaadsed muinasjutud ja muinasjutud vanapaganast. Eesti muinasjuturepertuaar sarnaneb üldjoontes teiste Euroopa rahvaste muinasjuturepertuaariga. Muinasjuttude populaarsemad tegelased on abivalmis vaeslaps, tige võõrasema, tõrjutud noorem vend, mets- ja koduloomad. Eestis hakati muinasjutte sihipäraselt koguma 19. sajandi teisel poolel Jakob Hurda innustusel. Üks Eesti tuntumaid muinasjutu-uurijaid oli Uku Masing. Muinasjutt Muinasjututüüp Eesti rahva muinasjutud. Antoloogia Eesti loomamuinasjutte Eesti imemuinasjuttude tüübiloend
SI (täpsustus)

SI on lühend, mis võib tähendada: Système International d'Unités (prantsuse keeles 'Rahvusvaheline Mõõtühikute Süsteem'): SI-süsteem Sotsialistlik Internatsionaal Sloveenia kahetäheline maakood standardi ISO 3166-1 järgi (vaata ka ISO maakoodide loend) Smithsonian Institution (muuseumikompleks Washingtonis) Sports Illustrated (USA spordiajakiri) Skynet Airlines'i IATA kood Staten Island, New Yorgi linnaosa Sõltumatu Infokeskus Si võib tähendada järgmist: Si on heli h silpnimetus. Si on räni keemiline sümbol. .si on Sloveenia tippdomeen ISO 3166-1 kahetähelise maakoodi (SI) järgi. si on singali keele ISO 639-1 kood. S1
Didžeriduu

Didžeriduu ehk didgeridoo on vana Austraalia aborigeenide instrument, mida on mängitud juba aastatuhandeid. Didžeriduu on termiitide poolt õõnsaks söödud puust või bambusest valmistatud kuni 2 meetri pikkune puhkpill, millese puhutakse huuli vibreerima pannes. Põhiheli on madal jorin, millele lisatakse linnu- ja loomahääli ning rütmilisi huikeid. Heli saab muuta suuõõne ja huuleasendi muutmisega. Erke Alpisarv
Fatalism

Fatalism on usk saatuse kõikemääravasse jõusse ning see on omane paljudele usunditele ja idealistlikele filosoofilistele vooludele. Fatalism toetub peamiselt järgmistele ideedele: Vaba tahe puudub, mistõttu ajalugu on edasi liikunud ainuvõimalikul viisil. See uskumus sarnaneb väga determinismiga. Kuigi teod on vabad, liiguvad need paratamatule lõpule. Sarnaneb ettemääratusega. Heakskiit on sobilikum kui vastuhakk paratamatusele. Sarnasus defeatismiga. Kuigi neid mõisted tihti kasutatakse vahetatavatena, fatalism, determinism ja ettemääratus on ettevaatlikud rõhutades inimese tahte tühisust või saatuse ettemääratust. Deterministid usuvad, et inimese teod mõjutavad tulevikku, kuigi tulevik on ettekirjutatud. Rõhutatakse saatusele "alistumist". Teisiti öeldes deterministid usuvad, et tulevik on tegude ja põhjuslikkuse tõttu kinnitatud, samas kui fatalistid ja ettemääratlejad on veendumusel, et tulevik on möödapääsmatu põhjuslikkusest hoolimata. Seetõttu determinismi puhul, kui minevik oleks teistsugune, erineksid ka olevik ja tulevik. Fatalistide jaoks on see aga ebaoluline, kuna minevik, olevik ega tulevik ei eksisteeriks üldse, kui poleks praegust. Fatalismi argumendid, olgugi et need ei ole laialdaselt heaks kiidetud, omavad siiski kandepinda tõe loomuse kohta. Fatalismi loogikaargument: kui homme oleks merelahing ja keegi ütleb:"Homme toimub merelahing", siis see lause on õige juba enne vastava sündmuse asetleidmist. Lause õigsust arvestades välistab see igasuguse võimaluse lahingu ärajäämise kohta. Iidne fatalismi argument, mille ideed on järgmised: Kui inimesele on ette määratud oma haigusest paraneda, siis ta paraneb, olenemata sellest, kas ta kutsub arsti või mitte. Samamoodi kui on ette määratud oma haigusest mitte terveneda, siis nii see paratamatult lähebki, ükskõik kas kutsuda arst või mitte. Inimesele on vastavalt ette määratud kas paraneda oma haigusest või mitte. Kurt Vonnegut on pilganud fatalismi mitmetes romaanides, sealhulgas ka "Tapamaja, korpus viis" John Locke tegelaskuju seriaalis "Teadmata kadunud" kehastab fatalisti, kes tunnetab, et tema tehtud otsused on saatuse poolt ette määratud.  Fatalism – tsitaadid Vikitsitaatides Ryerson, James (12. detsember 2008). "Consider the Philosopher". The New York Times (Ameerika inglise).
2007. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

2007. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 41. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 2.–11. veebruarini Itaalias Anterselvas. Anterselva korraldas need võistlused juba viiendat korda peale 1975, 1976, 1983 ja 1995. aastat. Ta sai korraldusõigused 2002. aastal, enne teisi kandidaate: Östersundi (Rootsi), Haute-Mauriennei (Prantsusmaa) ja Hantõ-Mansiiskit (Venemaa). Rada asub 1600 meetri kõrgusel merepinnast. Finaal: 3. veebruar Osavõtjaid: 105 Maailmameister 2005: Ole Einar Bjørndalen Ametlikud tulemused Finaal: 4. veebruar Osavõtjaid: 60 Maailmameister 2005: Ole Einar Bjørndalen Ametlikud tulemused Finaal: 11. veebruar Osavõtjaid: 30 Maailmameister 2005: Ole Einar Bjørndalen Ametlikud tulemused Finaal: 6. veebruar Osavõtjaid: 114 Maailmameister 2005: Roman Dostál Ametlikud tulemused Finaal: 10. veebruar Osavõtjaid: 22 võistkonda Maailmameister 2005:  Norra Halvard Hanevold Stian Eckhoff Egil Gjelland Ole Einar Bjørndalen Ametlikud tulemused Finaal: 3. veebruar Osavõtjaid: 86 Maailmameister 2005: Uschi Disl Ametlikud tulemused Finaal: 4. veebruar Osavõtjaid: 60 Maailmameister 2005: Uschi Disl Ametlikud tulemused Finaal: 10. veebruar Osavõtjaid: 30 Maailmameister 2005: Gro Marit Istad-Kristiansen Ametlikud tulemused Finaal: 7. veebruar Osavõtjaid: 93 Maailmameister 2005: Andrea Henkel Ametlikud tulemused Finaal: 11. veebruar Osavõtjaid: 17 võistkonda Maailmameister 2005:  Venemaa Olga Põljova Svetlana Išmuratova Anna Bogali-Titovets Olga Zaitseva Ametlikud tulemused Finaal: 8. veebruar Osavõtjaid: 22 võistkonda Ametlikud tulemused
Palu mõis

Palu mõis (saksa keeles Pallo) oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Palu mõis rajati 17. sajandil ja sellel olid algul Mäo mõisaga ühised omanikud. 1649. aastal läks mõis Tallinna Niguliste kiriku eestseisjale ja raehärrale Thomas Luhrile. Hiljem kuulus mõis järgemööda Fölckersahmide, Kaulbarside, Römerite, Meyendorffide, Brevernide ja Belavaryde omandusse. 1834. aastal sai mõisa omanikuks Patrick von Stackelberg. Stackelbergide Palu perekonnaliinile kuulus mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Viimane omanik oli advokaat Leo von Stackelberg. Mõisa peahoone pole säilinud. Palu mõis (Peetri khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Palu mõis kultuurimälestiste registris Palu mõis (Peetri khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Alo Särg, "Järvamaa mõisad ja mõisnikud". Argo, Tallinn 2005