laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Felix Pirts

Felix (Feliks) Pirts (9. november 1930 Kabala vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 20. jaanuar 2002 Tartu) oli Eesti ja NSV Liidu kergejõustiklane (kuulitõukaja). Ta lõpetas 1950. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1955. aastal Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomina. Oli 1955–1956 Kalevi instruktor, hiljem töötas Tartus kaubanduse alal ja Tartu Autode Remondi Katsetehases. Eesti NSV meistrivõistlustel sai ta aastatel 1954 ja 1957 kulla, 1956 hõbeda ning 1951, 1952 ja 1958 pronksi. Püstitas 1955. aastal Eesti NSV kuulitõukerekordi tulemusega 16,99 ja 17,01 meetrit. Ta võitis kuulitõukes 1955. aastal NSV Liidu ja Suurbritannia maavõistluse ning sai II rahvusvahelistel noorsoomängudel 3. koha. Ta sai 1955. aastal NSV Liidu meistrivõistlustel 2. koha. 1951. ja 1957. aastal tuli ta NSV Liidu üliõpilasmeistriks ning 1953. aastal võitis NSV Liidu ametiühingute meistrivõistluste hõbemedali. 1955 Eesti NSV aasta sportlane Biograafia ESBL-is "Meilt sirgunud kuulsat spordimeest Feliks Pirts'u meenutades". Järvamaa Infoportaal, 18. september 2003
Eero Aarniste

Eero Aarniste (sündinud 18. aprillil 1968) on Eesti riigiametnik. Ta on olnud Tallinna Transpordiameti (varem Tallinna Transpordi- ja Keskkonnaameti) linnatranspordi osakonna juhataja. Praegu on ta Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi teede ja raudteeosakonna veondus- ja liiklustalituse peaspetsialist autode ja autonduse alal. Millele peaks tähelepanu pöörama sõidukite registreerimisel? – Tulu, 1999, nr 10, lk 6. Piret Peensoo. Uus taksoveoeeskiri allutab linna taksojuhid kliendi kontrollile, Eesti Päevaleht, 10. august 2004 (Eero Aarniste kommentaar) Merike Teder. Taksomeetrite töökord aastaid kontrollimata, Eesti Päevaleht, 2. september 2004 (Eero Aarniste kommentaar) Küllike Roosväli. Tulika taksojuhid varastasid igalt kilomeetrilt krooni, Postimees, 16. märts 2005 (Eero Aarniste kommentaar)
Armeenia Rahvusraamatukogu

Armeenia Rahvusraamatukogu (armeenia:Հայաստանի Ազգային Գրադարան) on 1832. aastal asutatud riiklik raamatukogu Armeenias Jerevanis. Teryani tänaval asuv Raamatukogu peahoone, mis on üks raamatukogu neljast hoonest, on valminud 1939. aastal. Hoone projekteeris arhitekt Alexander Tamanyan. Aastatel 1925–1990 oli raamatukogu riigimehe Aleksandr Myasnikyani nimeline, 1990. aastal nimetati Armeenia Rahvusraamatukoguks. Rahvusraamatukogus asub suurim armeeniakeelsete trükiste kogu maailmas. Raamatukogus oli 2012. aastal üle 6,8 miljoni teose. Nende hulgas on ka esimene trükitud armeeniakeelne raamat "Urbatagirq", mis on trükitud Veneetsias aastatel 1512–1513. Esimene teadaolev armeeniakeelne ajaleht Azdarar ilmus 1794. aastal Madrases, Indias ja esimene maakaart Hamatarats Ashkharhatsuyts, trükitud Amsterdamis 1695 .aastal. 6,8 miljoni teaviku hulgas on rahvuskultuuriga seotud raamatuid, ajakirju, ajalehti, kaarte, plakateid, teese, märkmeid, postkaarte, marke, kalendreid, pangatähti ja audiovisuaalseid materjale. Teavikute leidmiseks on elektrooniline kataloog. Armeenia vanaraamatu kollektsiooni kataloogi koostasid bibliograafid Ninel Voskanyan, Vrej Nersessian ja teise teadlased. Vana- ja keskaja käsikirjade kogu kannab nime Matenadaran. Armeenia Rahvusraamatukogu veebileht.
Sadulsepp

Sadulsepp (ka polsterdaja) on pehme mööbli valmistaja. Sadulsepa ametinimetus tuleneb sellest, et ajalooliselt tegelesid sadulsepad hobustele sadulate ja rakmete valmistamisega. Aja möödudes on lisandunud sadulsepatööde hulka mitmed uued, erinevad pehme mööbli valmistamisega seotud tööd. Tänapäeval nimetatakse sadulseppadeks meistreid, kes tegelevad kas antiikpolstrite, eritellimusel tehtavate kaasaegsete polstrite või autopolstrite paigalduse, vahetuse jms. Kaasaegsemat nimetust – polsterdaja – kasutataksegi eelkõige tööstuslikus tootmises pealistamise ja pehmendusega tegelevate spetsialistide kohta. Sadulsepa või polsterdaja töövaldkondade hulka kuuluvad pehme mööbli või muu polstri valmistamine ja parandamine; uute katete õmblemine ja paigaldus; voodite ja toolide vedrude vahetamine, tugitoolidele uue polsterduse meisterdamine; autoistmete, salongi, pakiruumi ning armatuurlaua uuendamine ja remont. Vaatamata tehnika arengule on kõik sadulsepatööd jäänud siiski peamiselt käsitööks.
Ulvi Voog-Indrikson

Ulvi Indrikson (kuni 1960 Ulvi Voog; sündinud 18. veebruaril 1937 Tallinnas) on eesti ujuja, allveesportlane ja ujumistreener. Lõpetas 1956. aastal Tallinna 17. Keskkooli, õppis edasi Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas. Ta tuli ujumises 26 korda Eesti NSV meistriks. Parandas pikas ja lühikeses ujulas individuaaldistantsil 42 ja teateujumises 12 korda Eesti NSV rekordit. Kuulus ujumises 1953–1967 Eesti NSV koondisse. Rooma olümpiamängudel 1960 sai ta Nõukogude Liidu koondvõistkonnas võisteldes 100 m vabalt ujumises 19. koha ja 4×100 m vabastiilis teateujumises 8. koha. Ta sai Nõukogude Liidu meistrivõistlustel ujumises kokku 11 kuld-, 5 hõbe ja 5 pronksmedalit. Püstitas 50 m ujulas vabaujumises kümme Nõukogude Liidu rekordit, oli viiel korral teateujumises Nõukogude Liidu rekordi püstitanud naiskonnas. Kuulus ujumises 1955–1960 Nõukogude Liidu koondisse. Allveespordis tuli ta kahel korral Nõukogude Liidu (1968) ja ühel korral Eesti NSV (1969) meistriks. 1969. aastal tuli neljakordseks Euroopa meistriks: meremiilis, individuaalselt ja võistkondlikult 6200 m ujumises ning 3×100 m lestaujumises. Püstitas meremiili ujumises maailmarekordi 21.54,36 (1969). Kuulus allveespordis 1968–1970 Eesti NSV ja 1968–1969 Nõukogude Liidu koondisse. Töötanud 1967–1992 Tallinna Dünamo ujumiskoolis treenerina, olnud ka Nõukogude Liidu koondise treener. Ulvi Voog-Indriksoni abikaasa oli Viktor Indrikson. Ta on Kaire ja Kaja Indriksoni ema ning Sten Indriksoni, Berit, Triin ja Martti Aljandi vanaema. 1957 – aasta sportlane – Ulvi Voog-Indrikson valiti Eesti kõige populaarsemaks sportlaseks 1957. aastal, kui mees- ja naissportlaste vahel eraldi arvestust ei peetud. 1977 – Eesti NSV teeneline treener Audünamolane "Indrikson, Ulvi". Eesti Spordi Biograafiline Leksikon. Vaadatud 15.07.2019. "Ulvi Voog". Sports Reference / Olympic Sports. Originaali arhiivikoopia seisuga 18.04.2020. Vaadatud 15.07.2019. "Vana raud. Ulvi Voog-Indrikson". ERR, Vikerraadio. 14.07.2019. Vaadatud 15.07.2019. Ulvi Voog-Indrikson veebisaidil Olympedia (inglise) "Ulvi Indrikson elab tavalise vanaema elu" Eesti Päevaleht, 18. veebruar 1997 "Ulvi Indriksoni võidutahe pani aluse Eesti ujumisdünastiale" Eesti Päevaleht, 20. september 2010 Biograafia ESBL-is Vana raud. Ulvi Voog-Indrikson ERR, Vikerraadio, 14. juuli 2019
Mart Vilt

Mart Vilt (2. märts 1935 Illuka vald, Virumaa – 25. jaanuar 2021) oli eesti kergejõustiklane ja sporditegelane. Ta tuli 1967. aasta Euroopa sisemängudel 3000 m jooksus 4. kohale. Budapestis toimunud 1966. aasta Euroopa meistrivõistlustel sai ta 1500 m jooksus 14. koha (tema aeg eeljooksus oli 3.42,7) NSV Liidu meistrivõistlustel võitis ta 1500 m jooksus 1965. aastal hõbeda ja 1966. aastal kulla. 1966. aasta Suurbritannia ja NSV Liidu maavõistlusel püstitas Mart Vilt 1500 m jooksus 42 aastat püsinud Eesti rekordi 3.39,0 (1966. aasta maailma edetabeli 8. tulemus). Mart Vilt kuulus 31 korda Eesti NSV ja 9 korda NSV Liidu koondisse. 800 m jooks – 1.50,2 (1967) 1000 m jooks – 2.22,4 (1966) 1500 m jooks – 3.39,0 (1966) 1965 – Kalevi auliige 1966 – Aasta sportlane Biograafia ESBL-is Mart Vilt lavastas Londoni suurjooksu kordusetenduse. EPL, 17. juuli 2006 Mart Vildi lugu: ka naistemees võib väga kiiresti joosta. Õhtuleht, 25. juuni 2007 Mart Vilt lakke vahtimisest lugu ei pea. Virumaa Teataja, 29. juuli 2012 Suri 42 aastat Eesti rekordit enda käes hoidnud jooksulegend Mart Vilt. Delfi, 25. jaanuar 2021
Leho Lumiste

Leho Lumiste (aastani 1933 Leopold Johannes Soonberg; 12. september 1906 Meeri vald – 29. juuni 1974 Kempten) oli eesti prosaist ja ajakirjanik. Ta sündis Meeri vallas Tartumaal taluniku pojana, õppis Elva algkoolis ja Tartu tehnikagümnaasiumis, mille lõpetas aastal 1927. Aastast 1933 õppis ta Tartu Ülikooli usu- ja filosoofiateaduskonnas, viimases etnograafiat, eesti keelt ja kirjandust. Ta oli Üliõpilasseltsi "Ühendus" liige. 1934. aastal mõisteti ta vahialuste raha omastamise pärast 1,5 aastaks vangiroodu Ta töötas aastatel 1940–1941 Petserimaal kooliõpetajana. Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale. Aastast 1944 õppis ta Müncheni ülikoolis ajakirjandust ja ajakirjanduslikku psühholoogiat, saades dr. phil kraadi. Lääne-Saksamaal elades tegutses ta ajakirjanikuna, ta tegi kaastööd koguteostele ja eesti ajakirjandusele. Leho Lumiste suri aastal 1974 Kemptenis (asub Baieris). Ta on avaldanud rohkete fotodega kirjeldustekogud "Meie kodumaa" ja "Kaunis Eesti" (mõlemad Stockholmis 1963) ning ajaloolise romaani XIII sajandi alguse eestlastest "Killad külas" (Toronto, Kultuur 1971), milles kujutab peamiselt rahulikku elu ning Lemmu vanema lüüasaamist võitluses ristirüütlitega. Reisikirjade raamatutes "Atlandi aknal" (Geislingen 1965) ja "Päikese kutsel" (Toronto, Orto 1965) vaatleb paljusid Euroopa maid ning Iisraeli, pakkudes objektiivseid andmeid ning vältides isiklikke tundeavaldusi. Ta on avaldanud ka teiste kirjutatud või kogutud mälestustele ning kirjandusloolistele andmetele tuginevad bibliograafilised jutustused "Vargamäe Anton" (Toronto Orto 1968) ja "Alamuse Andres" (New York 1973), esimene Tammsaarest, teine Oskar Lutsust. Tema väärtuslikem raamat on "Eesti ajakirjanduse ajalugu" (Stockholm 1977), mis pakub senistest ülevaadetest rohkem infot, kuid nõukogude ajakirjandust käsitlev osa on pealiskaudne. Jaan Isotamm. Nägija pimedate maal. Lk. 308. Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat Tallinn 2000 Millal sündis Leho Lumiste? Jaan Isotamm. Nägija pimedate maal. lk. 305–308. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Iago Aspas

Iago Aspas Juncal (sündinud 1. augustil 1987 Moañas) on hispaania jalgpallur. Ta mängib kodumaa klubis Celta de Vigo ja Hispaania jalgpallikoondises ründajana. Aspas on enamiku karjäärist veetnud Celta de Vigos, kus ta on mänginud aastatel 2008–2013 ja alates 2015. aastast. 2012. aastal ülendati ta Celtaga Hispaania meistriliigasse ja juba järgneval aastal liikus ta 7,7 miljoni naela eest Liverpooli, kus mängis hooajal 2013–2014. Hooaja 2014–2015 mängis ta laenul Sevillas. Aastatel 2016–2019 oli Apsas Hispaania kõrgliigas kolmel hooajal järjest resultatiivseim Hispaania mängija (vastavalt 19, 20 ja 22 väravat). Tema vanem vend Jonathan Aspas on samuti jalgpallur ja samuti pärit Celta de Vigo noortesüsteemist. Aspas kutsuti Hispaania koondise juurde juba 2012. aasta detsembris, kuid debüüdi tegi ta koondisesärgis alles 15. novembril 2016 sõprusmängus Inglismaaga. Ta pääses väljakule teiseks poolajaks ja lõi Inglismaa vastu ka esimese värava koondises. 2018. aasta maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus lõi ta värava mängus Maroko vastu, viigistades sellega üleminutitel mängu, millega Hispaania kindlustas alagrupivõidu. Sevilla UEFA Euroopa Liiga: 2014–15 "England 2–2 Spain". BBC Sport. 15.11.2016. Vaadatud 26.6.2018 "Hispaania sai Marokolt kõvasti sakutada, aga pääses viigiga". sport.err.ee. 25.6.2018. Vaadatud 26.6.2018  Iago Aspas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Biograafia
Simon Mignolet

Simon Luc Hildebert Mignolet (sündinud 6. märtsil 1988 Sint-Truidenis) on Belgia jalgpallur. Ta mängib Belgia kõrgliiga]] klubis Club Brugge ja Belgia koondises väravavahina. Mignolet alustas klubikarjääri kodumaa klubis Sint-Truiden. Hooajal 2009–2010 valiti ta Belgia kõrgliiga parimaks väravavahiks. 2010. aastal suundus ta kahe miljoni naela eest Inglismaa klubisse Sunderland. 2013. aastal valiti ta Sunderlandi aasta mängijaks. 2013. aasta juunis liitus ta üheksa miljoni naela eest Liverpooli. Debüüdi Belgia rahvuskoondises tegi Mignolet 25. märtsil 2011 EM-i valikmängus Austria vastu. Ta on kuulunud Belgia koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistluste ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Liverpool UEFA Meistrite Liiga: 2018–19  Simon Mignolet – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Taser

Taser on Taser Internationali toodetav elektrišokirelv. Taser on akronüüm sõnadest Thomas A. Swift's Electronic Rifle (Thomas A. Swifti elektrilöögi relv), kus a-täht on lisatud hääldamise lihtsustamiseks. Relva laskekaugus on 4,5–10 meetrit. Taserile väljastati patent USAs 1974. aastal.
Coelognathus

Coelognathus on maoperekond. Perekonda Coelognathus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Coelognathus erythrurus (Duméril, Bibron & Duméril, 1854) Coelognathus flavolineatus (Schlegel, 1837) Coelognathus helena (Daudin, 1803) Coelognathus radiatus (Boie, 1827) Coelognathus subradiatus (Schlegel, 1837). Need maod on levinud Hindustani poolsaarel ja Kagu-Aasias. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Coelognathus Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 28.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne saidil Wikispecies Urs Utiger, Beat Schätti, ja Notker Helfenberger, THE ORIENTAL COLUBRINE GENUS Coelognathus FITZINGER, 1843 AND CLASSIFICATION OF OLD AND NEW WORLD RACERS AND RATSNAKES (REPTILIA, SQUAMATA, COLUBRIDAE, COLUBRINAE), Russian Journal of Herpetology Vol. 12, No. 1, 2005, pp. 39 – 60, Veebiversioon (vaadatud 28.12.2013) (inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Coelognathus seisuga 28.12.2013.
Talačyn

Talačyn on linn Valgevenes Viciebski oblastis, Talačyni rajooni ja Talačyni külanõukogu halduskeskus. Poola keeles Tołoczyn. Asub Druci jõe kaldal. Linna läbib Moskva-Minski raudteeliin. Linna nime päritolu kohta on mitu versiooni. Esimese kohaselt tuleneb nimi sõnast "talgud", mis on valgevene keeles талака. Teise variandi kohaselt tuleneb nimi sõnast толочея, mis tähendab kohalikus murdes laata. Linnas asub kolm keskkooli. Talačynis on kultuurimaja ja neli raamatukogu. Tegutseb harrastuslik filmistuudio Летапіс. Linnas ilmub ajaleht «Наша Талачыншчына». Tööstusettevõtetest on linnas toiduainetetööstus ja kergetööstus. Töödeldakse lina. Linnas asub koduloomuuseum. Vaatamisväärsusteks on vanalinn, katoliku kirik XIX sajandist ja klooster praegu õigeusu koguduse käes oleva kirikuga aastast 1793. Linna on esimest korda mainitud aastal 1433 kui Drucki vürstiriigi aladel asuvat ja Drucki vürstide valduses olevat linna. XVI sajandi keskel oli Talačyn kaupmeestest elanikega alev, kus igal aastal toimus kolm laata. Asula kuulus toona Drutski-Talatšinskitele. XVI sajandi lõpus omandasid Talačyni Sapiehad, seejärel aga Sanguszkod. Aastal 1604 lasi Lew Sapieha rajada linna katoliku kiriku, kooli ja haigemaja. Aastail 1654–1667 kestnud sõjas rüüstasid Venemaa väed asula. Aastal 1769 finantseerisid Sanguszkod kloostri ehitamist, kuigi see valmis lõplikult tunduvalt hiljem. Aastal 1772 läks linna idapoolne osa Vene impeeriumi koosseisu, hakates kandma nime Стары Талачын, sellal kui Rzeczpospolita poolele jääv osa sai nimeks Новы Талачын. Aastal 1782 andis tsaar Talačynile linnaõigused, ent aasta hiljem võttis ta need taas ära. Aastal 1793 hõivas Venemaa taas suure tüki Poola alasid ja mõlemad Talačynid olid nüüd Vene impeeriumi koosseisus. Aastal 1812 külastas linna oma Venemaa sõjakäigul Napoleon I. Aastal 1859 rajati linna terasetootmine. Järgmisel aastakümnel tabasid ümbruskonda küüditamised, kui rahvuslikult meelestatud elanikkond saadeti Valgevene aladelt välja ja asemele toodi venelastest talupoegi. Aastal 1881 hakati asulas tootma tärklist. 1924. aastal liideti Talačyn Valgevene NSV-ga, aastal 1938 ühendati eri pooled Talačyni aleviks. Teises maailmasõjas hukkus linnas ja selle ümbruses 9521 inimest. Asulast sai ametlikult linn aastal 1955. Talačyni katoliku kirik Talačyni õigeusu kirik Mihail Savicki – Valgevene kunstnik Valer Anisenka – Valgevene näitleja Ljavon Barazna – Valgevene kunstnik ja folklorist. Andrei Usov – Vene tankist Irving Berlin – Ameerika helilooja Israel Kaplan – Iisraeli pedagoog The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements Talačyn Rajoonileht Linn Valgevene fotoentsüklopeedias Talačyn YouTube'is Talačyn YouTube'is
Placita philosophorum

"Placita philosophorum" ("Filosoofide arvamused") on Hermann Dielsi arvates umbes 150. aastal koostatud vanakreekakeelne doksograafiline teos. Autorit nimetatakse Pseudo-Plutarchoseks, sest varem omistati teos Plutarchosele. Dielsi arvates on raamatu aluseks 100. aasta paiku koostatud Aetiose teos. (874d) Kavatsedes esitada füüsikaõpetuse, peame kohe alguses kõige pealt filosoofiauurimise osadeks jagama, et näha, mis on ja mitmes osa on (874e) füüsikakirjeldus. Ja stoikud ütlesid, et tarkus on nii jumalike kui ka inimlike asjade teadmine, filosoofia aga on kohase kunsti harjutamine, kohane aga on üle kõige voorus, voorus on aga kolmesugune: füüsiline, eetiline, loogiline. Sellepärast on kolmeosaline ka filosoofia, nimelt füüsika, eetika ja loogika. Ja füüsika on siis, kui me uurime maailma ja maailmas olevaid asju, eetika tegeleb inimeluga ja loogika mõtlemisega, viimast nimetatakse ka dialektikaks. (874f) Nii Aristoteles, Theophrastos kui ka peaaegu kõik peritateetikud jagasid looduse niimoodi. Täiuslik mees peab teoretiseerima seda, mis on, ja praktiseerima seda, mida peab. Seda on võimalik näha ka järgnevast. Keegi küsib, kas päike on elukas või ei ole, [sest ta paistab olevat]; selle küsimuse esitaja on teoreetik. Ta ei vaatle ju midagi enamat kui olevat. Samamoodi küsitakse, kas maailm on piiritu ja kas väljaspool maailma on midagi. See on ju kõik teoreetiline. (875a) Küsitakse jälle, kuidas elada ja kuidas lapsi kasvatada ja kuidas valitseda ja kuidas seadusi anda. Seda kõike küsitakse ju tegutsemise pärast. Ja niisugune on praktiline mees. Et meil seisab ees vaadelda loomuslikke asju, tuleb kõigepealt selgitada, mis loomus on. On ju kohatu rääkida loomusest ja mitte teada teda ennast, loomuse tähendust. (875b) Aristotelese järgi on loomus see, milles on liikumise ja paigalseisu alge esmaselt, mitte sattumuslikult. Sest kõiki nähtavaid asju, mis ei ole juhuslikud ega paratamatud ega ole jumalikud ega jumaliku põhjusega, öeldakse loomuslikeks ja neil öeldakse olevat omaenda loomus. Nagu näiteks maa, tuli, vesi, õhk, taimed, elukad. Edasi need sündivad asjad: vihmad, rahed, piksenooled, tormid, tuuled. Neil on ju mingi alge. Ükski neist ei ole ju igavene, vaid nad sünnivad mingist algest. Ja nendel, nagu näiteks elukatel ja taimedel, on tekkimise alge. Ja nendes on tõesti loomus esmane alge, mitte ainult liikumise, vaid ka paigalseisu oma. (875c) Sest kõik, mis saab liikumise alguse, võib saada ka lõpu. Sellepärast ongi loomus liikumise ja paigalseisu alge. Kreekakeelne tekst Ricardi tõlge prantsuse keelde
Paratamatu propositsioon

Paratamatu propositsioon ehk loogiliselt paratamatu propositsioon on propositsioon, mille tõeväärtus on kõikides võimalikes maailmades ühesugune. Kui see on tõene, siis meil on paratamatult tõene propositsioon, ja kui see on väär, siis meil on paratamatult väär propositsioon. Kontingentne propositsioon
Kontingentne propositsioon

Kontingentne propositsioon on propositsioon, mis on mõnes võimalikus maailmas tõene, mõnes väär. Kontingentsus Paratamatu propositsioon
Biešankovičy rajoon

Biešankovičy rajoon (transkribeerituna Bešankovitšõ rajoon) on rajoon Viciebski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1250 km². 2014. aasta seisuga elas seal 16 453 inimest. Rajoon loodi 1924. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Astroŭna, Bačejkaŭ, Biešankovičy, Soržyca, Uła, Viarchoŭje ja Vierchniaje Kryvina külanõukogu. Halduskeskus on Biešankovičy alev. Bačejkaŭ Biešankovičy õigeusu kirik Uła õigeusu kirik Dvorniki Rajooni kõige kõrgem punkt asub Plisy küla lähistel (179,8 m), madalaim Daugava ääres (111,6 m). Daugava on rajooni suurim jõgi, tähtsamad jõed on veel Uła ja Kryvinka jõgi. Rajooni suurim järv on Saro. 2014. aasta seisuga olid elanikest 94,18% valgevenelased, 4,42% venelased ja 1,4% oli teistest rahvustest. 82,39% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 15,17% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 40,4% elanikke, vene keelt aga 50,25%. The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Rajooni kaart  Biešankovičy rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Idempotentsus

Idempotentsus on omadus teatud tehetel ja operatsioonidel matemaatikas ja informaatikas, mis tähendab, et operatsiooni on võimalik mitu korda rakendada ilma, et tulemus muutuks peale esimest rakendamist. Mõiste idempotentsusest tuleb jutuks mitmes kohas üldalgebra valdkonnas. Olgu antud hulk S {\displaystyle S} , millel on defineeritud binaarne tehe ∗ {\displaystyle *} . Element x ∈ S {\displaystyle x\in S} on idempotentne tehte ∗ {\displaystyle *} all, kui kehtib x ∗ x = x {\displaystyle x*x=x} , ning binaarne tehe ∗ {\displaystyle *} on idempotentne, kui kehtib x ∗ x = x {\displaystyle x*x=x} kõigi x ∈ S {\displaystyle x\in S} puhul. Unaarset tehet ehk ühe muutuja funktsiooni f {\displaystyle f} nimetatakse idempotentseks, kui kehtib samasus f ( f ( x ) ) = f ( x ) {\displaystyle f(f(x))=f(x)} . Idempotent (idempotentne element) Nilpotnensus Valenza, Robert (2012). Linear Algebra: An Introduction to Abstract Mathematics. Berlin: Springer Science & Business Media. Lk 22. ISBN 9781461209010. An element s of a magma such that ss = s is called idempotent. Doneddu, Alfred (1976). Polynômes et algèbre linéaire (prantsuse). Paris: Vuibert. Lk 180. Soit M un magma, noté multiplicativement. On nomme idempotent de M tout élément a de M tel que a2 = a. George Grätzer (2003). General Lattice Theory. Basel: Birkhäuser. Here: Sect.1.2, p.5. Garrett Birkhoff (1967). Lattice Theory. Colloquium Publications. Kd 25. Providence: Am. Math. Soc.. Here: Sect.I.5, p.8.
Brasłaŭ rajoon

Brasłaŭ rajoon (transkribeerituna Braslavi rajoon) on rajoon Valgevenes Viciebski oblastis. Piirneb põhjas Lätiga ning läänes ja edelas Leeduga. Rajooni pindala on 2270 km². 2014. aasta seisuga elas seal 27 073 inimest. Rajoon loodi 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Achremaŭcy, Ciacierki, Dalokija, Druja, Miažany, Opsa, Słabodka, Plusy ja Vidzy külanõukogu. Halduskeskus on Brasłaŭ. Teisi asulaid – Vidzy alev, agrolinnakesed Druja, Opsa, Słabodka, Kaziany küla. Brasłaŭ haldushoone Druja Opsa Vidzy katoliku kirik Rajooni suurimad jõed on põhjapiiril voolav Daugava ja lõunapiiril voolav Dzisna jõgi. Kõrgeim koht on Smulki küla lähistel – 210,6 meetrit. Madalaim koht asub Daugava ääres – 97,7 meetrit. Rajoonis asub Brasłaŭ järvestik. Suurimad järved on Drūkšiai, Dryviaty, Snudy, Strusta, Ukla ja Bohina järv. Läti piiril paikneb üks Valgevene sügavamaid järvesid - Riči järv. Rajoonis asub Brasłaŭ järvestiku rahvuspark. Rajooni elanikest olid 2014. aasta seisuga 64,59% valgevenelased, 14,26% venelased, 18,66% poolakad ja 2,49% muude rahvaste esindajad. 49,56% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 45,56% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 38,08% elanikke, vene keelt aga 57,35%. The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Brasłaŭ rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Rajooni kaart
Mjölnir

Mjölnir (/ˈmjɒlnɪər/ või /ˈmjɒlnər/ MYOL-n(ee)r; ka Mjǫlnir, Mjollnir, Mjölner, Mjølner, Mjølne) on germaani ja skandinaavia mütoloogias äikesejumala Thori vasar. Mjölnirit esitletakse seal kui kõige võimsamat relva, millega võib mägesid tasandada. Snorri Sturlusoni järgi valmistasid vasara pöialpoistest vennad Sindri ja Brokkr ning vasara vars jäi lühikeseks valmistamise ajal juhtunud õnnetuse tõttu. Tänapäeval kasutavad Thori vasarat (enamasti religioosse kaelaehtena) mitmed uuspaganlikud liikumised. Päikeserist Turville-Petre, E.O.G. Myth and Religion of the North: The Religion of Ancient Scandinavia. London: Weidenfeld and Nicolson, 1964. Galerii arheoloogias leitud mjölniritest