laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mindanao

Mindanao on Filipiinide suuruselt teine saar Luzoni järel. Mindanao on maailmas suuruselt 19. saar. Rahvaarvult on ta maailma 8. saar. Saare pindala 94 630 km². Saar on mägine. Apo vulkaan (kõrgus 2954 m) on saare ning ühtlasi ka Filipiinide kõrgeim tipp. Saart ümbritsevad läänest Sulu meri, idast Filipiini meri ja lõunast Sulawesi meri. Kõigist Filipiini saartest on Mindanaol kõige mitmekesisemad maastikud: kõrged sakilised mäed, peaaegu isoleeritud vulkaanitipud, kõrged platood, ürgmetsad ja laiad soised tasandikud. Mindanao on nimetatud maguindanaode hõimu järgi, kes enne eurooplaste saabumist oli saare suurim ja võimsaim hõim. Mindanao on olnud asustatud kümneid tuhandeid aastaid. Eelajaloolisel ajal saabusid saarele negriitod, umbes 1500 eKr austroneeslased. 13. sajandil levis piirkonda islam ja rajati Filipiini sultanaadid, näiteks Maguindanao ja Sulu sultanaat. Siiski oli eurooplaste saabumise ajaks islamisse pöördunud ainult osa saare elanikest. Enamik inimesi saare põhja- ja idaosas järgisid oma rahvuslikke religioone, kuni eurooplased nad lõpuks ristiusustasid. Tänapäeval on saare elanikkonnast 63% kristlased ja 32% muslimid. 16. ja 17. sajandi vahetusel toimus Mindanao elanikel esimene kokkupuude hispaanlastega, kes saare vallutasid. Saare territoorium on jagatud viieks piirkonnaks, mis koosnevad järgmistest provintsidest: Zamboanga Peninsula piirkond: Põhja-Zamboanga, Põhja-Zamboanga, Zamboanga Sibugay Põhja-Mindanao piirkond: Bukidnon, Camiguin, Ida-Misamis, Lääne-Misamis, Põhja-Lanao Davao piirkond: Compostela Valley, Ida-Davao, Lõuna-Davao, Põhja-Davao Soccsksargeni piirkond: Cotabato, Lõuna-Cotabato, Sultan Kudarat, Sarangani Caraga piirkond: Dinagat Islands, Lõuna-Agusan, Lõuna-Surigao, Põhja-Agusan Põhja-Surigao
Wikmani poisid

"Wikmani poisid" on Jaan Krossi 1988. aastal ilmunud romaan.
Wikmani poisid (seriaal)

"Wikmani poisid" on 1995. aastal Eesti Televisiooni Teleteatris tehtud 12-osaline lühisari. Jaan Krossi samanimelisel romaanil "Wikmani poisid" põhineva draamasarja lavastas Vilja Palm. 2003. aastal andis Eesti Televisioon telesarja välja kahel DVD-l. Johan Wikman – Mikk Mikiver Vare – Meelis Muhu Jaak Sirkel – Mait Malmsten Penno – Marko Matvere Juhan Pukspuu – Ain Mäeots Tummel – Ago Anderson Richard Laasik – Indrek Sammul Kristjan Koorman – Meelis Pai Rumma – Lauri-Kare Laos Kelder – Raivo Maripuu Jauram – Tiit Kikas Feliks – Andre Aarniste Maim – Ain Prosa Haaviksoo – Ardo Ran Varres teised Wikmani poisid: Margus Jaanovits Ain Talalaev Velvo Väli Kaido Veermäe Andres Maimik Tõnno Linnas Wikmani poisid Eesti filmi andmebaasis Wikmani poisid andmekogus IMDb (inglise) Wikmani poisid DVD ERR-i e-poes Nils B. Sachris. "Westholmi poiss "Wikmani poistest"". Postimees, 8. detsember 1995 Allar Viivik. "Wikmani poisid": otse koolipingist ajaloolise teleseriaali tegelasteks". Õhtuleht, 5. jaanuar 2008
Kutt, kus mu auto on?

"Kutt, kus mu auto on?" (originaalpealkirjaga "Dude, Where's My Car?") on 2000. aasta USA mängufilm, kus peaosades on Seann William Scott ja Ashton Kutcher. Chester Greenburg (Seann William Scott) ja Jesse Montgomery III (Ashton Kutcher) on kaks noormeest, kes pidutsemise tõttu ei mäleta midagi eelnevast ööst. Hommikul selgub aga, et kadunud on Jesse auto, milles on kingitused nende tüdruksõpradele. Neil ei jää üle muud, kui hakata samm-sammult meelde tuletama eelmise öö sündmusi, et autot leida. Seikluse käigus toimub muuhulgas maailma päästmine ja kohtumine tulnukatega.
Johan Eichfeld

Johan Eichfeld (26. jaanuar 1893 Paide – 20. aprill 1989 Tallinn) oli eesti bioloog, põllumajandusteadlane ja ühiskonnategelane; põllumajandusdoktor (1936), Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1946) ja president (1950–1968). Johan Eichfeld sündis Paide linnas. 1910. aastast töötas ta Kaunases posti-telegraafikontoris teenistujana. Võttis aastatel 1914–1917 Looderinde inseneriroodu telegrafistina osa Esimesest maailmasõjast. Pärast sõda lõpetas 1923. aastal Leningradi Põllumajandusliku Instituudi ja pühendus teaduslikule tööle. 1924. aastal rajas Koola poolsaarele Hibiinide jalamile Üleliidulise Taimekasvatuse Instituudi polaarkatsejaama, mille juht ta ka oli. 1940. aastal sai ta Üleliidulise Taimekasvatuse Teadusliku Uurimise Instituudi direktoriks. 1951. aastal loovutas ta Eesti Postimuuseumi kogud A. S. Popovi nimelisele side keskmuuseumile Leningradis. 1950. aastail arvas ta, et Eesti Rahva Muuseumi eksponaate (tekstiil, puit) pole vaja säilitada, vaid need tuleks ruumitegemiseks ära põletada. Aastatel 1963–1966 oli "Eesti nõukogude entsüklopeedia" peatoimetaja. 1946. aastast oli Eichfeld Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (valitud taimekasvatuse ja sordiaretuse alal), 1950–1968 oli ta Teaduste Akadeemia president. 1958–1961 oli Johan Eichfeld Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees. Eichfeldi algatusel loodi Eestis mitu põllumajandus- ja bioloogiaalast uurimisasutust, samuti tehti tema eestvõttel kompleksseid uuringuid mulla- ja sooteaduses ning paljudes muudes valdkondades. Ta oli peamisi lõssenkismi pooldajaid Eestis. Eichfeld aretas mitu roosisorti: kobarroosi, mõrsjaroosi jmt. 1968. aastal aretas ta geraaniumpunaste õitega teehübriidroosi 'Friedebert Tuglas'. Культурные пастбища и методы селекции пастбищных трав в Скандинавии (1929) Борьба за Крайний Север (1933) Maa uuendamise teel (1968) 1953 Eesti NSV teeneline teadlane 1963 sotsialistliku töö kangelane 1982 Eesti Teaduste Akadeemia medal 1987 Eesti NSV riiklik preemia 1935, 1948, 1950, 1958 ja 1963 Lenini orden Johan Hansu p. Eichfeld. Saadikukandidaat Eesti NSV Ülemnõukogusse Ropka valimisringkonnas nr 99 - Rahva Hääl. Sirje Endre. R. Järliku "Viiekümnendad". Kultuur ja Elu, 1988, nr. 6, lk. 15. Eesti entsüklopeedia. 14. köide, Tallinn 2000. Roosipeenrasse valitakse uusi sorte talvel. Kuulutaja, 27.02.2015. Johan Eichfeld : personaalnimestik. Tallinn, 1983
Tatjana Mannima

Tatjana Mannima (sündinud 10. jaanuaril 1980 Kiviõlis) on Eesti suusataja. Ta lõpetas aastal 1997 Kiviõli 2. Keskkooli ja aastal 2004 spordiõpetajana Jaroslavli Riikliku Pedagoogikaülikooli. Tatjana Mannima on esindanud Eestit Torino ja Vancouveri taliolümpiamängudel ning Sapporo ja Libereci maailmameistrivõistlustel. Ta on Kiviõli Suusaklubi liige. Tema treener on Kalmer Tramm, endine treener Viktor Kaurson. Oma tippsportlase karjääri otsustas ta lõpetada 2018. aastal . Ta on tegutsenud Elva Järve lasteaias liikumisõpetajana. 2006 Torinos 41. koht vabastiilisprindis 41. koht 30 km ühisstardist vabastiilis 51. koht 10 km klassikasõidus 2010 Vancouveris 44. koht 7,5+7,5 km suusavahetusega sõidus 58. koht 10 km vabatehnikasõidus 2018 Pyongchangis 39. koht klassikatehnikasprindis 50. koht 10 km vabatehnikas 56. koht suusavahetusega sõidus Mannima on olnud Rahvusvahelise Suusaliidu (FIS) maratonisarja etappidel 2003–2019 3 korral esimene, 8 korral teine ja 7 korral kolmas, saanud sarja kokkuvõttes 2013 ja 2015 1., 2019 2., 2017 4., 2009 ja 2012 7. ning 2010 9. koha. Eesti meistrivõistlustel on ta võitnud 1997–2022 individuaalselt 17 kulda, 13 hõbedat ja 8 pronksi ning teatesõidus 2 hõbedat ja 1 pronksi. Tartu suusamaratoni võitja 2005, 2015 ja 2021. Eesti parim naissuusataja 2008, 2015, 2017 ja 2018. Tema ja Are Metsa tütar Ann-Marii läks 2018. aastal esimesse klassi. Tatjana ise alustas õpinguid kutsehariduskeskuses. Kolmel olümpial võistelnud Tatjana Mannima pani tippsportlase karjäärile punkti, Delfi, 24. august 2018 Maarius Suviste, Tütar läheb 1. klassi, ema kutsekooli, Lõuna-Eesti Postimees, 31. august 2018 Info Eesti Suusaliidu kodulehel Biograafia ESBL-is
Sarkomeer

Igas grammis skeletilihases on umbes 100 mg nn. kokkutõmbevalke. Nende valkude, nimelt aktiini (molekulmass 42 000) ja müosiini (molekulmass 500 000) koostööd lihase kokkutõmbe elementaarprotsessis kirjeldab H.E.Huxley ja J.Hansoni libisevate filamentide teooria. Kokkutõmbevalgud aktiin ja müosiin moodustavad müofibrillide peeni ja jämedaid müofilamente. Nad paiknevad lihaserakus paralleelteljeliselt. Inimese lihaskius võime näha kontraktiilseid, umbes 1 mikromeetri jämedusi voolikutaolisi müofibrille, mis omakorda koosnevad paljudest umbes 2,5 miktromeetri pikkustest sarkomeeridest. Erinevad sarkomeerid on omavahel eristatud vaheseintega - Z-ketastega. Müofibrillide vahel paiknevad mitokondrid e sarkosoomid. Samuti võime siin näha nii longitudinaalsetest kui transversaalsetest torukestest koosnevat kanali-süsteemi.
Kollatähn

Kollatähn, ka kollastähn, (ladina keeles macula lutea) on ovaalne kollane täpp selgroogsete (sealhulgas inimese) silma võrkkesta keskkoha lähedal. Teine kollatähni nimetus on maakul ja see tuleb ladina keelest, olles pisut mugandatud. Kollatähni läbimõõt on umbes 1,5 mm ja sageli täheldatakse, et sellel on kaks või enam kihti ganglionide rakke. See piirkond on ka väga rikas kolvikeste poolest ning sinna fokuseeritakse nägemispilt. See võrkkesta osa võimaldab näha (muidugi koos aju nägemiskeskuste abiga) kõige teravamat, detailsemat (värvilist) pilti. Kollatähni keskel on tsentraallohk (fovea centralis). Kui perifeerse nägemise kadumine mõneks ajaks võib märkamata jääda, siis kollatähni vigastus lõpeb otsese, keskse nägemise kaotusega. Maakuli degeneratsioon
Eriniiskus

Eriniiskus on antud ruumalas 1 kg gaasis sisalduv veeaurukogus grammides (g/kg). Absoluutne niiskus Suhteline niiskus
Suhteline õhuniiskus

Suhteline õhuniiskus ehk relatiivne õhuniiskus näitab, kui kaugel on õhuhulk selles leiduva veeauruga küllastatusest. Suhteliseks niiskuseks nimetatakse suurust, mis võrdub õhus tegelikult oleva ning antud temperatuuril ja rõhul õhus maksimaalselt võimaliku ehk küllastava veeauru tiheduse suhtega. Suhtelist õhuniiskust väljendatakse protsentides. Mida kõrgem on vaadeldava õhuhulga temperatuur, seda rohkem mahub veeauru selle ühikulisse ruumalasse. Õhu temperatuuri langemisel, näiteks õhtul, hakkab suhteline õhuniiskus seega suurenema. Kastepunktiks nimetatakse sellist õhutemperatuuri, mille puhul veeauru sisaldav õhk saavutab küllastuse ehk suhtelise niiskuse 100%. Kastepunkti saavutamisel tekib udu. Levinud väärarusaam on, et õhk mahutab veeauru. Täpsemini on veeaur lihtsalt üks õhu koostisosa. Õigupoolest, kui lähtuda ülalantud definitsioonist, saab suhtelisest niiskusest rääkida ka keskkonnas, mis teisi gaase ei sisalda. absoluutne õhuniiskus eriniiskus
Live and Let Die

"Live and Let Die" (eesti keeles "Ela ja lase teistel surra") on mitme teose pealkiri: "Ela ja lase teistel surra", Ian Flemingu romaan "Ela ja lase teistel surra", James Bondi teemaline film aastast 1973 "Live and Let Die", selle filmi soundtrack "Live and Let Die", filmi ja soundtracki nimilaul, mida esitas Paul McCartney & Wings, hiljem on seda kaverdanud Guns N' Roses "Live and Let Die", hiphopdueti Kool G Rap & DJ Polo album aastast 1992
Nitsa

Nitsa (vene Ница) on jõgi Aasias. Kulgeb Lääne-Siberi madalikul valdavalt itta ja kakku. Suubub paremalt Turasse. Pikkus 262 km.
Kirov

Kirov (vene Киров; aastani 1934 Vjatka, aastani 1780 Hlõnov) on linn Venemaa Euroopa-osas. See on Kirovi oblasti keskus. Elanike arv 448 500 (2005). Asub Vjatka jõe ääres. Linn nimetati ümber 1934. tapetud ÜK(b)P Leningradi oblastikomitee I sekretäri Sergei Kirovi mälestuseks Kiroviks. Linn jaguneb neljaks rajooniks: Lenini, Oktoobri, Pervomaiski ja Novovjatski rajoon. 1989. aastal liideti Kiroviga Novovjatski linn, tänapäeval Kirovi Novovjatski rajoon. Kirovi linna haldusalas on kaheksa linnaümbruse valda (сельский округ). Suuremad asulad on Ljangassovo (umbes 13 000 elanikku) ja Radužnõi alev (umbes 10 000 elanikku). Kirovi Pobedilovo lennujaam asub Ljangassovos. 12.-13. sajandil oli Hlõnov üheks Põhja-Venemaa piirkonnas asuvatest demokraatliku riigikorraga vabariigist koos Novgorodi ja Pihkva vabariigiga, kus võimu teostasid rahvaesindajate poolt veetše ning riigijuhiks oli valitav vürst. Hlõnovi vabariik kaotas oma sõltumatuse ja osalise iseseisvuse 15. sajandil pärast Moskva suurvürstide poolset ekspansiooni Põhja-Venemaale ning Moskva Suurvürstiriigi võimu kehtestamist.  Pikemalt artiklis Hlõnovi vabariik Linnavalitsuse koduleht
Ardo Ärmpalu

Ardo Ärmpalu (sündinud 26. detsembril 1980 Raplas) on Eesti korvpallur. Pikkus 208 cm. Mängis Eesti korvpalli meistriliigas hooajast 1996/97. 1998/99 õppis USAs Wellstoni keskkoolis; 2000–2004 Marshalli ülikoolis spordijuhtimist, mängides ka korvpalli ülikooliliigas NCAA. Alates hooajast 2006/2007 oli BC Tartu Fausto keskmängija, 2009/2010 oli BC Rakvere Tarvase keskmängija, 2010/11 hooajal oli Tagamets Valga CKE/Inkasso mängija. Biograafia ESBL-is
Kalju Põldvere

Kalju Põldvere (23. mai 1929 Ohtu küla, Keila vald – 2. september 2011) oli eesti zooloog, arstiteadlane ja poliitik, Riigikogu liige (1992–1995). Ta lõpetas 1947. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (arstiteaduskonnas). Aastatel 1953–1960 oli Tartu Kliinilise Haigla prosektor. 1956–1960 Tartu Riikliku Ülikooli histoloogia- ja 1960–1963 neuroloogiakateedri assistent. Meditsiinidoktor (1972). Aastatel 1976–1987 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli patoloogilise anatoomia ja kohtuarstiteaduse kateedri professor, ühtlasi ka bioloogia-geograafia teaduskonna zooloogia kateedri professor (1987–1991 zooloogia kateedri juhataja). Aastatel 1985–1988 oli ta Eesti Põllumajandusülikoolis histoloogiaprofessor (1995. aastast emeriitprofessor). Aastatel 1992–1995 oli ta VII Riigikogu liige. 1999 Tartu Ülikooli medal Tema poeg on matemaatik Märt Põldvere. Närvipõletikud: meelespea. Koostanud K. Põldvere. Tallinn. Eesti Riiklik Kirjastus, 1955 Üldhistoloogia. Ülo Arend, Jüri Kärner, Hanno Kübar, Kalju Põldvere. Tallinn. Valgus, 1994 Lastehalvatustõbi. Kalju Põldvere. Vabariiklik Sanitaarhariduse Maja. Tartu, 1955 Histoloogia praktikum. Ü. Arend, H. Kübar, E. Lambur. Tallinn. Eesti Riiklik Kirjastus, 1963 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. veebruar 2012. Vaadatud 8. septembril 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 390. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022.
Edvin Reinvaldt

Edvin Leopold Rudolph Reinvaldt (üks eesnimede rööpvorm: Rudolf) VR II/3 (20. september 1890 Haapsalu – 10. märts 1979 Stockholm) oli eesti zooloog (terioloog, ihtüoloog), Eesti zooloogia rajajaid. Ta lõpetas 1910. aastal Tallinna Peetri Reaalkooli. Õppis aastatel 1910-1911 Riia Polütehnilises Instituudis keemiat ja 1913-1914 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas. Ta võitles Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. Ta oli Soomusrongi nr 2 dessantpataljoni ülem, kapten (1919). Õppis aastatel 1920-1925 taas Tartu Ülikoolis, lõpetas 1925. aastal ja kaitses samal aastal magistriväitekirja. Seejärel täiendas end Londonis ja aastatel 1927–1928 Budapestis, sai 1927. aastal Ungari Kuninglikus Péter Pázmány Ülikoolis dr phil nat kraadi. Aastatel 1921–1928 oli Loodusuurijate Seltsi zooloogiakogude, hiljem ka seltsi raamatukogu hooldaja. Ta oli 1933. aastal ajakirja Kalandus asutajaid, aastail 1933–1944 selle toimetaja. Aastast 1938 oli ta Loodusvarade Instituudi liige. Aastast 1931 töötas Tallinnas Põllutööministeeriumis. Alates 1935. aastast Tartu Ülikooli õppejõud (ihtüoloogia). Aastal 1944 põgenes Rootsi. Aastast 1953 töötas Stockholmi Riiklikus Loodusmuuseumis. Oma teadustöös on ta põhjalikult uurinud Eesti pisiimetajaid, villkäppkrabi, jõevähki (Astacus astacus) jmt. Ta toetas mitme bioloogiajaama (näiteks Kuusnõmme bioloogiajaama) ehitamist. 1925,18. veebruar Vabadusristi II liigi 3. järk Võitleja (Toronto: 1952- ) nr 5, september 1979, lk 7 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Türgi paisjärv

Türgi paisjärv on järv Pärnu maakonnas Pärnu linnas. Türgi paisjärv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 8. veebruaril 2015)
Refleks

Refleks on kõigi närvisüsteemi omavate organismide kohanemisreaktsioon, mis järgneb seaduspärase vastusena mingile kindlale väliskeskkonnas või organismis endas toimuvale muutusele või mõjutusele. Reflekse võib vallandada väga erinevalt, näiteks teatud kohta kehal kergelt hõõrudes või koputades, või äkilise heli või valguse muutusega. Reflekside hindamine on üheks neuroloogilise diagnostika meetodiks. Kuna refleksikaar kulgeb läbi aju, siis refleksi intensiivsuse või olemasolu alusel saab otsustada närvisüsteemi funktsionaalse seisundi üle. Eakaarest sõltuvalt eristatakse normaalseid ja patoloogilisi reflekse. Näiteks Babinski refleks on täiesti normaalne imikul, aga täiskasvanul selle refleksi esinemine viitab närvisüsteemi kahjustusele. Käitumine Instinkt Talis Bachmann, Rait Maruste, Psühholoogia alused, kirjastus Ilo täiendatud trükk 2003, lk. 47 Mõõda oma reaktsioonikiirust.
Füüsikaline maailmapilt

Füüsikaline maailmapilt on mingile ajaperioodile iseloomulik ettekujutus sellest, kuidas materiaalne maailm on üles ehitatud ning millised seosed ja seaduspärad selles kehtivad, vastavalt füüsikateaduse selleks ajaks üldiselt omaks võetud uurimistulemustele. Füüsikaline maailmapilt tähendab füüsikaliste teadmiste konteksti, millesse uued lisanduvad teadmised kas sobituvad või siis sunnivad maailmapilti muutma. Füüsikalise maailmapildi aluseks on usk teaduse meetodisse. Piiratud kujul hakkas füüsikaline maailmapilt mütoloogilise maailmapildi rüpes kujunema juba antiikajastul. Mehaaniline maailmapilt kujunes välja 18. sajandi lõpuks Galilei, Descartesi, Huygensi ja peamiselt Newtoni tööde põhjal. Mehaaniline maailmapilt peab oluliseks kehi, nende liikumist ja vahetul kontaktil ilmnevat vastastikmõju. Elektromagnetiline maailmapilt kujunes välja 19. sajando lõpuks Michael Faraday ja Maxwelli tööde tulemusena. Erinevalt mehaanilisest maailmapildist tähtsustab vastastikmõju vahendit – välja. Relativistlik maailmapilt tekkis 1905–1916 Albert Einsteini tööde põhjal. Lisas varasemale Absoluutse kiiruse printsiibi. Ilmnes pikkuse ja aja suhtelisus (relatiivsus). Kvantmehaaniline maailmapilt kujunes välja 1924–1930 Niels Bohri, de Broglie, Schrödingeri, Heisenbergi, Pauli ja Diraci tööde tulemusena. Lisandusid dualismiprintsiip ja tõenäosuslikuse printsiip. Kaasaegne maailmapilt kujunes 20. sajandi teisel poolel seoses spinni jõudmisega statistilisse füüsikasse (fermionide ja bosonite eristamine), tugeva ja nõrga vastastikmõju avastamisega ning algosakestestandardmudeli loomisega. Loengumaterjalid Tartu Ülikooli füüsika instituudi veebilehel
Thomas Huxley

Thomas Henry Huxley (4. mai 1825 Ealing – 29. juuni 1895 Eastbourne) oli inglise loodusteadlane, kes oli tuline Charles Darwini evolutsiooniteooria pooldaja – seetõttu on teda nimetatud ka Darwini buldogiks. Huxley kuulus debatt Oxfordi piiskopi Samuel Wilberforce'iga oli aluseks Darwini evolutsiooniteooria laialdasele heakskiidule, samuti Huxley enda populaarsusele. Wilberforce'i ärritas enim evolutsiooniteooria väide, et inimene on (fülogeneetiliselt) lähedalt seotud ahvidega. Vaatamata sellele, et mõnes Darwini idees (näiteks gradualism ja looduslik valik) polnud ta päris kindel, toetas ta avalikes väljaastumistes alati ühepoolselt Darwinit. Huxley oli esimene, kes argumenteeris lindude põlvnemise roomajatest. Sellele järeldusele jõudis ta pärast ürglinnu arheopterüksi luustiku võrdlemist väikese kahel jalal kõndiva lihasööja sisaliku Compsognathuse luustikuga. Oma religioossetelt vaadetelt oli Huxley agnostik. Ehkki jumala(te) olemasolus on kaheldud juba aastatuhandeid, leiutas Huxley terminid "agnostik" ja "agnostitsism" (avalikus kirjasõnas esmakordselt 1870). Sellega vastandas ta end oma kaasaegsetele intellektuaalidele, kes väitsid metafüüsilist tõde teadvat ning keda ta nimetas "istideks" ja võrdles gnostikutega varakristlikus tähendustes – nendega, kes valdavad vaimulikku tõde. Tema sõnakasutuses on nähtud ka vihjet tundmatule jumalale, kellele Ateenas oli altar püstitatud, kuid Huxley ise eitas seda.
Universal Horror

"Universal Horror" on õudusfilmide sari, mis toodeti filmistuudios Universal Studios 1920.–1950. aastatel. Lon Chaney seenior (tuntud eeskätt Jumalaema kiriku kellamehe ja Ooperifantoomina 1925. aasta filmist) Lon Chaney juunior (tuntud eeskätt Huntmehe ja muumiana) Dwight Frye (tuntud "Draculas" Renfieldina ja "Frankensteinis" Fritzina) Boris Karloff (tuntud eeskätt Frankensteini monstrumina esimeses kolmes filmis ja muumiana esimeses filmis) Béla Lugosi (tuntud eeskätt krahv Draculana ja Ygorina) Claude Rains (tuntud eeskätt nähtamatu mehena ja ooperifantoomina 1943. aasta filmis) Glenn Strange (tuntud eeskätt Frankensteini monstrumina kolmes viimases filmis) "The Hunchback of Notre Dame" (1923)* "Ooperifantoom" ("The Phantom of the Opera"; 1925)* "The Cat and the Canary" (1927)* "The Man Who Laughs" (1928)* "The Last Warning" (1929)* "The Last Performance" (1929)* "The Cat Creeps" (1930) "Dracula" (1931) "Dracula" (hispaaniakeelne versioon; 1931) "Frankenstein" (1931) "Muumia" ("The Mummy"; 1932) "Murders in the Rue Morgue" (1932) "The Old Dark House" (1932) "Nähtamatu mees" ("The Invisible Man"; 1933) "The Black Cat" (1934) "The Raven" (1935) "Werewolf of London" (1935) "Frankensteini pruut" ("Bride of Frankenstein"; 1935) "Dracula tütar" ("Dracula's Daughter"; 1936) "The Invisible Ray" (1936) "Frankensteini poeg" ("Son of Frankenstein"; 1939) "Tower of London" (1939) "Black Friday" (1940) "The Invisible Man Returns" (1940) "The Invisible Woman" (1940) "The Mummy's Hand" (1940) "Huntmees" ("The Wolf Man"; 1941) "Frankensteini vaim" ("The Ghost of Frankenstein"; 1942) "Invisible Agent" (1942) "The Mummy's Tomb" (1942) "Frankenstein kohtub Huntmehega" ("Frankenstein Meets the Wolf Man"; 1943) "Phantom of the Opera" (1943)** "Dracula poeg" ("Son of Dracula"; 1943) "The Climax" (1944)** "Frankensteini maja" ("House of Frankenstein"; 1944) "The Invisible Man's Revenge" (1944) "The Mummy's Ghost" (1944) "The Mummy's Curse" (1944) "Dracula maja" ("House of Dracula"; 1945) "She-Wolf of London" (1946) "Abbott and Costello Meet Frankenstein" (1948) "Abbott and Costello Meet the Invisible Man" (1951) "Abbott and Costello Meet Dr. Jekyll and Mr. Hyde" (1953) "Abbott and Costello Meet the Mummy" (1955) "Creature from the Black Lagoon" (1954) "Revenge of the Creature" (1955) "The Creature Walks Among Us" (1956) * – tummfilm. ** – värvifilm.
Volhovi jõgi

Volhovi jõgi (vene Волхов, soome Olhavajoki) on jõgi Euroopas. Pikkus 224 km. Algab Ilmjärvest. Ülemjooksul voolab aeglaselt. Läbib lähte lähedal Novgorodi. Alamjooksul laskub Balti klindilt, moodustades kärestikke. Kärestikest allavoolu voolab rahulikult, jõekaldal on Kiriši, Volhovi ja Novaja Ladoga linn. Suubub Laadoga järve. Jõe järgi on nimetuse saanud ordoviitsiumi Volhovi lade.
Artjom Sergejev

Artjom Fjodorovitš Sergejev (vene keeles Артём Фёдорович Сергеев; 5. märts 1921 – 15. jaanuar 2008) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralmajor). Ta oli tuntud revolutsionääri Fjodor Sergejevi poeg ja Nõukogude Liidu kauaaegse riigijuhi Jossif Stalini kasupoeg. Ta sündis Jelizaveta ja Fjodor Sergejevi peres. Tema isa, kelle parteiline varjunimi oli ka "Artjom", oli Stalini lähedane sõber ja võitluskaaslane. Ta hukkus viis kuud pärast poja sündi toimunud lennuõnnetuses. Oma sõbra surma järel võttis Stalin Artjomi oma perre kasvatada ja ta kasvas üles koos Stalini poja, temaga ühevanuse Vassiliga. Kuna Stalin oli hõivatud, kasvasid aastatel 1923–1927 poisid peamiselt lastekodu personali hoole all, mille juhid olid Artjomi ema ja Stalini abikaasa Nadežda. Artjom veetis Staliniga koos aega peamiselt Stalini puhkuste ajal lõunas. Lisaks Vassili Stalinile lävis Sergejev mitmete parteitegelaste ja sõjaväelaste poegadega. Tema üks lähemaid sõpru oli Mihhail Frunze poeg Timur Frunze, kes hukkus 1941. aastal. Artjom Sergejev jäi Stalini perekonda kuni 16. eluaastani, pärast seda astus suurtükiväekooli, mille lõpetamise järel 1940. aastal alustas tegevteenistust Punaarmees. Osales Teises maailmasõjas, langes sakslaste kätte sõjavangi ja põgenes. Oli seejärel seotud ka partisaniliikumisega. Sergejev juhatas pärast sõda õhutõrjevägede 9. diviisi. Ta läks erru 1981. aastal Sergejevi sõjaväeline karjäär on võrdlemisi tavaline, oluliseks peetakse just tema mälestusi, mis kajastavad elu Stalini perekonnas. Tema mälestusi on kasutanud oma teostes mitmed kaasaegsed vene ja teiste riikide ajaloolased, nende seas ka Briti ajaloolane Simon Sebag Montefiore. Fjodor Sergejev Vassili Stalin