laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Gabriel (Urgebadze)

Gabriel (gruusia keeles გაბრიელი, romaniseeritud: gabrieli; sündinud Goderdzi Urgebadze გოდერძი ურგებაძე; 26. august 1929 – 2. november 1995) oli Gruusia õigeusu munk, keda austati pühendunud kloostrielu ja vagaduse pärast. Paljude talle omistatud imede tõttu on Gabrieli haud Mtskhetas meelitanud üha enam palverändureid. Gruusia Õigeusu Kirik kuulutas ta 20. detsembril 2012 ametlikult pühaks, usutunnistajaks ja hulluks Kristuses (წმ. ღირსი მამა გაბრიელი აღმსარებელი-სალოსი).
Vastastikuse garanteeritud hävingu doktriin

Vastastikuse garanteeritud hävingu doktriin, tuntud ka kui vastastikku tagatud häving (inglise keeles MAD – mutually assured destruction, vene keeles взаимное гарантированное уничтожение), on sõjaline doktriin, mis rajaneb eeldusel, et tuumasõjas hävivad vältimatult mõlemad vaenupooled. See baseerub teisese löögi võimekusel, mida aitab tagada tuumatriaad ja millega on võimalik tuumasõja algatanud pool hävitada, kuna ennetava tuumalöögiga ei ole võimalik kahjutuks teha kogu teise osapoole tuumaarsenali. See strateegia on näide Nashi tasakaalust, kus tuumarelvi omavatel osapooltel pole huvi neid relvi kasutada ega ka neist loobuda.
DMX

Earl Simmons (esinejanimega DMX järgi; 18. detsember 1970 Mount Vernon, New Yorgi osariik – 9. aprill 2021 White Plains, New Yorgi osariik) oli Ameerika Ühendriikide räppar. Ta saavutas tuntuse 1998. aastal debüütalbumiga "It's Dark and Hell Is Hot", mis jõudis USA plaadimüügiedetabelis Billboard 200 esikohale. Väga edukad olid ka tema neli järgmist stuudioalbumit. 2000. aastal pälvis ta Ameerika muusikaauhinna parima räppari või hiphopi artisti kategoorias. "It's Dark and Hell Is Hot" (1998) "Flesh of My Flesh, Blood of My Blood" (1998) "... And Then There Was X" (1999) "The Great Depression" (2001) "Grand Champ" (2003) "Year of the Dog... Again" (2006) "Undisputed" (2012) "Exodus" (2021) Hip-hopi staari DMXi kontsert lükkub artisti vigastuse tõttu edasi, Kroonika, 24. juuni 2014 Kontserdikorraldaja: DMX ei pidanud kinni lepingust ja kohtumäärusest - legendaarse hiphopartisti Eesti kontsert jääb taas ära! Kroonika, 15. oktoober 2014 Räppari elu ripub üledoosi järel juuksekarva otsas. Perekonna sõnul pole olukord kiita, Kroonika, 5. aprill 2021 Nädal aega haiglas elu eest võidelnud räppar DMX suri, Kroonika, 9. aprill 2021
Utrechti toomkirik

Utrechti toomkirik (hollandi keeles Sint-Maartenskathedraal, Dom van Utrecht) oli 1580. aastani Utrechti piiskopkonna toomkirik. Alates 1674. aastast, mil kiriku pikihoone tugeva tormi tõttu sisse varises, koosneb kirik vaid kooriruumist, põikhoonest ja tornist (Domtoren), mis 112 meetri kõrgusena on Madalmaade kõrgeim kirikutorn. Toomkiriku torn on üks Utrechti sümbolitest. Kiriku säilinud osa võlvlagi on 32 meetrit kõrge. Kirikupingid asetsevad üksteise suhtes risti, säilinud on hauamälestusmärke ja vitraažaknaid. Skulptuurid kirikus on lõhutud või peadeta – see on jäetud nõnda mälestusena 1566. aasta pildirüüstest, mil kalvinistid väljendasid sel viisil oma raevu katoliku kiriku pillava rikkuse suhtes. Utrechti toomkiriku juures töötas 17. sajandil organistina ja kariljonimängijana pime kellamänguehitaja ja -häälestaja ning plokkflöödivirtuoos Jacob van Eyck. Katedraali hakati ehitama 1254. aastal. Kirik on pühitsetud pühale Martinile. Hoone on ehitatud kivist ja tellistest Prantsusmaa gootika vormides. Ehitamine peatati mitmel korral raha puudumise tõttu. Aastani 1580 oli katedraal katoliiklik, siis Hollandi reformeeritud kiriku pühakoda ja alates 2003. aastast kuulub Hollandi protestantlikule kirikule. Utrechti toomkiriku torn van Eyckide Genti altari keskpaneelil "Talle kummardamine" Toomkiriku kujutis altariretaablil (1457–1467) Pikihoone enne 1665. aastat (Pieter Saenredam) Kiriku välisvaade enne varingut Pikihoone varemed. Hermann Saftleveni joonistus (u 1674–1685) Toomkiriku kooriruum Purustatud retaabel ühes kabelis Building and Rebuilding the Utrecht Cathedral. – Spotlight Stories. Google Arts and Culture "Utrecht. St. Martin's Cathedral. – holland.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. aprill 2021. Vaadatud 9. aprillil 2021. Utrecht. St. Martin's Cathedral. – holland.com Building and Rebuilding the Utrecht Cathedral. – Spotlight Stories. Google Arts and Culture Video: HOLLAND: St. Martin's Cathedral / Dom van Utrecht
Ceplīši

Ceplīši on küla (vidējciems) Lätis Ogre piirkonna Tīnūži vallas. Küla asub valla põhjaosas Mazā Jugla jõe ääres. Külla jääb Ceplīši bussipeatus. Aastast 2014 asub külas Ida-Riia Ülikooli kliinikumi tuberkuloosi ja kopsuhaiguste statsionaarravi Ceplīši osakond. Aastatel 2004–2021 jäi asula Ikšķile piirkonda. Aastal 2015 oli külas 115 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 104. Vietvārdu datubāze Autotransporta direcija
Maksim Salaš

Maksim Salaš (valgevene keeles Максім Ігаравіч Салаш; sündinud 6. mail 1996 Minskis) on Valgevene elukutseline korvpallur, kes mängib 2020. aastast Hispaania kõrgliigaklubis San Pablo Burgos. Hooajal 2018/19 mängis Salaš BC Kalev/Cramos, kellega tuli ka Eesti meistriks. Salaš alustas klubikarjääri 16-aastaselt kodulinnaklubi Minski Tsmoki duubelmeeskonnas, misjärel siirdus aastateks 2013–2016 Hispaaniasse, kus mängis kõrgliigaklubis CDB Sevilla (nüüdne Real Betis) ning esiliigaklubides Huesca ja Ourense. Hooajal 2016/17 Poola kõrgliigaklubis Kutnos mänginud Salaš liitus seejärel hooajaks 2017/18 Minski Tsmoki esindusmeeskonnaga, kellega tuli 2018. aastal Valgevene meistriks. Sellest järgmise, 2018/19. hooaja mängis ta Eesti esiklubis BC Kalev/Cramos, kelle tuli samuti riigi meistriks. 2019. aasta augustis Minski Tsmokisse naasnud Salaš võitis klubiga nii Valgevene karika (2019) kui tuli ka Valgevene meistriks (2020). 2020. aasta detsembrist mängib Salaš taas Hispaania kõrgliigas klubi San Pablo Burgos meeskonnas. Eesti meister (2019) Kahekordne Valgevene meister (2018, 2020) Valgevene karika võitja (2019) Valgevene meistrivõistluste kõige väärtuslikum mängija (2020) Salaš on Valgevener koondises esindanud alates 2016. aasta suvest, mil osales 2017. aasta Euroopa meistrivõistluste valikmängudes. Maksim Salaš – Basketball-Reference.com Maksim Salaš – RealGM statistika
Dobelnieki

Dobelnieki on küla (vidējciems) Lätis Ogre piirkonna Tīnūži vallas. Asula jääb valla keskusest Tīnūžist 6, endisest piirkonna keskusest Ikšķilest 7 ja Riiast 32 kilomeetri kaugusele. Küla asub valla loodeosas merepinnast 20 meetri kõrgusel Mazā Jugla jõe ääres. Jõe teisel kaldal asub suvilapiirkond Celtnieks.Külla jääb Dobelnieki bussipeatus. Dobelnieki on tekkinud endise paberivabriku juurde. Aastatel 2004–2021 jäi asula Ikšķile piirkonda. Seal asuvad Lielpāderi muinaskalmed on kohaliku kaitse all. Aastal 2015 oli külas 115 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 104. Vietvārdu datubāze Autotransporta direcija Lielpāderu senkapi
Celtnieks

Celtnieks on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Ogre piirkonna Tīnūži vallas. Asula jääb valla keskusest Tīnūžist 8, piirkonna keskusest Ikšķilest 9 ja Riiast 34 kilomeetri kaugusele. Aastatel 2004–2021 jäi asula Ikšķile piirkonda. Küla asub valla loodeosas merepinnast 20 meetri kõrgusel Mazā Jugla jõe ääres. Jõe teisel kaldal asub Dobelnieki küla. Celtnieksis asub võõrastemaja Meimuri. Vietvārdu datubāze
Hustopeče

Hustopeče (saksa keeles Auspitz) on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Břeclavi ringkonnas. Hustopeče asub Slovakkia piirist umbes 18 km kaugusel ja Brno kesklinnast umbes 30 km lõunas. Hustopečet on esmamainitud 1247. aastal, linnaõigused sai 1572. aastal. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. O historii města Město Hustopeče
Tīnūži

Tīnūži on küla (lielciems) Lätis Ogre piirkonnas, Tīnūži valla halduskeskus. Asula asub Mazā Jugla jõe ääres ning jääb endisest piirkonna keskusest Ikšķilest 7 ja Riiast 39 kilomeetri kaugusele. Külas on põhikool, rahvamaja, postkontor ja raamatukogu. Külla jäävad Tīnūžu sākumskola, Skola, Tīnūžu skola ja Tīnūži bussipeatused. Külas kasvavatest puudest on Beverina elupuu ümbermõõduga 1,68 ja kõrgusega 12 meetrit, harilik ebatsuuga ümbermõõduga 2,86 ja kõrgusega 28 meetrit, harilik ebatsuuga ümbermõõduga 2,63 ja kõrgusega 28 meetrit, pärn ümbermõõduga 5,41 ja kõrgusega 26 meetrit, pärn ümbermõõduga 3,91 ja kõrgusega 20 meetrit, hõberemmelgas ümbermõõduga 4,89 meetrit ning tamm ümbermõõduga 4,8 ja kõrgusega 25 meetrit looduskaitse all. Asulat on esmamainitud 1578. aastal (Lindenberg). 1638. aastal rajati sinna Tīnūži mõis, mis 1648. aastal läks Tiesenhausenite suguvõsa valdusse. Nende järgi on ilmselt asula ka lätikeelse nime saanud. Sealne mõisavalitseja maja on muinsusmälestisena riikliku kaitse all. XX sajandi algul olid külas vesiveski, telliselööv ja lubjaahi, pruulikoda ja Līči kõrts. 1920. ja 1930. aastatel tegutsesid külas põllumajandusühistu Jugla ja Tīnūži piimandusühistu, seal tegutses aurumasinaga meierei. Nõukogude perioodil asus seal kolhoosi Juglas Zieds keskasula. Asula kasvas kiiresti nii teise maailmasõja järel kui ka XXI sajandi alguses. Aastatel 2004–2021 jäi asula Ikšķile piirkonda. 1989. aastal oli külas 285 elanikku, 2000. aastal 332 ja 2009. aastal 850. 2010. aastal oli elanikke 720, 2018. aastal 618 ja 2021. aastal 637. Vietvārdu datubāze https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0. Tīnūžu muižas pārvaldnieka māja Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.
Saulesdārzs

Saulesdārzs on küla (mazciems) Lätis Ogre piirkonna Tīnūži vallas. Asula jääb valla keskusest Tīnūžist 10,5, endisest piirkonna keskusest Ikšķilest 4,5 ja Riiast 26 kilomeetri kaugusele. Aastatel 2004–2021 jäi asula Ikšķile piirkonda. Küla asub valla edelaosas merepinnast 20 meetri kõrgusel Riia–Daugavpilsi raudtee ja maantee A6 ääres. Saulesdārzsi mänd ümbermõõduga 3,35 meetrit on looduskaitse all. Aastal 2018 oli külas 99 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 127. Vietvārdu datubāze Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
Lübecki toomkirik

Lübecki toomkirik (saksa keeles Lübecker Dom, Dom zu Lübeck) on esimene suur telliskirik Läänemere ääres, see pühitseti 1247. aastal. Kiriku kaitsepühakud on Ristija Johannes, püha Blasius, Maarja ja Nikolaus. Kirik on oma 130 meetrise pikkusega üks pikimatest telliskirikutest. Toomkirikus asub muude kunstivarade hulgas Bernt Notke nikerdatud triumfirist. 1173. aastal pani Heinrich Lõvi kiriku donaatorina paika tulevase Lübecki piiskopkonna peakiriku nurgakivi. Algselt pühitseti hoone Ristija Johannesele ja pühale Nikolausele. Algselt romaani vormides püstitatud kirik valmis 1230. aasta paiku, kuid aastail 1266–1335 ehitati see ümber gooti kodakirikuks, kõrgendades külglöövide võlve kesklöövi võlviga samale, 21 meetri kõrgusele. 14. sajandi keskpaigas järgnes hoone pikendamine – piiskop Heinrich II ajal ehitati juurde gooti vormides idapoolne kooriruum, mis valmis 1341. Ehituse käigus lammutati romaanipärane apsiid alusmüürideni ja juurdeehitus kasvatas hoone pikkust poole võrra. Vanemat ja uuemat hooneosa saab eristada tugede järgi – ehitise vanemas osas toetavad võlve massiivsed kandilised piilarid, gooti kooriruumis aga saledad ümarsambad. Pikihoone külgedele ehitati gooti perioodil rida külgkabeleid, mille sisustus pärineb osaliselt barokiajast. Reformatsioonini allus toomkapiitel ainult piiskopile ja mitte linna raele, alates reformatsioonist kuni 1803. aastani oli kirik linna ja toomkapiitli ühisvalduses ja pärast toomkapiitli laialisaatmist kuulus ainult linnale. Lübecki toomkloostri hoonetest sai 19. sajandi lõpul Lübecki toommuuseum. 1942. aasta 28.–29. märtsil (palmipuudepühal) pommitasid liitlaste õhuväed rusudeks viiendiku linnast ja kiriku lähedale langenud pommide tõttu varises kooriruumi idapoolne võlv ning hävis 1696. aastast pärit altar. Toommuuseumist alguse saanud tulekahju levis kiriku puitsõrestikuni ja pühapäeva keskpäeval varisesid tornid. Arp Schnitgeri ehitatud orel hävis tules, kuid tulekahjust õnnestus päästa siiski palju kiriku sisustust, sealhulgas triumfirist, koorivõre ja rida keskaegseid tiibaltareid. 1946. aastal varises põhjapoolse transeptiharu viil ja purustas peaaegu täielikult põhjaeeskoja. Katedraali taastati aastakümneid, tööd lõpetati alles 1982. aastal. 2002. aastal tehti ettepanek uurida Arp Schnitgeri oreli taastamise võimalust. Otsustati, et rekonstruktsioon on võimalik, kuid selle alustamist pole otsustatud. Imposanter Sakralbau - Der Lübecker Dom. - Lübeck-Travel Zeitreise: Einzigartiger Kunstschatz in Lübeck. – Scleswig-Holstein Magazin, 21.02.2021 Der Dom – Wo in Lübeck das Paradies blüht. – Sehenswürdigkeiten. Hansestadt Lübeck
Rigveeda

"Rigveeda" (sanskriti Ṛgveda 'hümnide veeda') on vanim ja tähtsaim neljast veedast, Vana-India veedade usundi pühakirjast, suurest hümnide kogumikust. "Rigveeda" on jaotatud kümneks raamatuks ja sisaldab 1028 hümni. Hümnide vanus pole selge, kuid "Rigveeda" vanimad osad pärinevad tõenäoliselt umbes 15.–13. sajandist eKr. Suurem osa hümnidest on pöördumised jumalate poole või ülistuslaulud. Need on suunatud eelkõige veedade usundi tähtsamatele jumalatele – tulejumal Agnile, sõdalasjumal Indrale ja rituaalsele ohverdamisjoogile Somale. Loodusjõude esindavad jumalused, näiteks koidujumalanna Ušas, on inspireerinud väga kunstiväärtuslikku luulet.
Saamaveeda

"Saamaveeda" (sanskriti keeles सामवेद Sāmaveda 'lauluviiside veeda') on üks neljast veedast. Valdav osa selle tekstidest on pärit "Rigveedast", aga "Saamaveeda" sisaldab ka lauluviise. Neid laulis veedade usundi kultustalitustel eriväljaõppega preester.
Jadžurveeda

"Jadžurveeda" (Yajurveda 'ohvriloitside veeda') on üks neljast veedast. See sisaldab ohvriloitse koos tõlgendusega. Veedade usundi kultusteenistuses lausus eriväljaõppega preester adhvaryu ohvritalitusel "Jadžurveeda" loitse.
Trainkos

Trainkos (varem Kosovo Raudtee, albaania keeles Hekurudhat e Kosovës) on riiklik raudteekompanii, mis haldab Kosovo alade raudteid. Sealne rööpmelaius on Euroopa standartlaius. Esimene raudtee Kosovo aladel valmis aastal 1873, mil türklased ehitasid Thessalonikist raudtee läbi Skopje Mitrovicësse. Esimese maailmasõja eel kasutas sealseid teid Serbia Raudtee, hiljem Jugoslaavia Raudtee. Uute teede rajamine jätkus piirkonnas aastani 1963. Aastal 1999 lõpetas NATO vägede sekkumine Jugoslaavia raudtee tegevuse Kosovo aladel. Nii moodustati sealsete raudteede haldamiseks ettevõte Kosovo Railways J.S.C UNMIK Railways. Kosovo põhjaosas taastas Serbia Raudtee hiljem osa teedest ja asus neid haldama. Aastal 2011 eraldus Kosovo Raudteest infrastruktuuriga tegelev firma Infrakos, raudteefirma enese nimeks sai Trainkos. Trainkose hallata on 430 kilomeetrit raudteid, millest 333 kilomeetrit on avatud nii reisi- kui ka kaubaliikluseks, ülejäänud teed on üksnes kaubarongidele. Algselt koosnes Kosovo raudteevõrgustik kahest peamisest liinist, mis kohtusid Fushë Kosovë raudteejaamas. Esimene neist on Kosovo esimene raudtee, mis ulatub Kraljevoni. Teine tee algab Nišist, läbib Pristina ja jaguneb kaheks teeks, mis viivad Prizrenisse ning Pejësse. Reisirongiliiklus toimub Pejëst Põhja-Makedooniani. Kaubarongiliikluseks kasutatakse ka veel mõningaid lõikusid, näiteks Fushë Kosovë raudteejaamast Obiliqini, ent ülejäänud teed ei ole praegusel ajal kasutusel. Raudtee kasutab vedureid EMD G16, mis on pärand Jugoslaavia Raudteelt, ja Norrast imporditud vedureid NSB Di 3. Fushë Kosovë raudteejaamast Pejëni kasutatakse reisiliiklusel rööbasbusse Y1, raudteele kuuluvad ka varem kasutusel olnud rööbasbussid FS ALn 668. Sejdi Hoxha: Building of Kosovo Railways network, condition for Single South East European Railway Area Network Sergio Viganò, Le ferrovie del Kosovo, Salò, editrice ETR, 2009. Lk. 22-23 Osservatorio Italiano — Kosovo — Le Ferrovie divise in due compagnie: INFRAKOS e TRAINKOS Sergio Viganò, Le ferrovie del Kosovo, Salò, editrice ETR, 2009. Lk. 20 Sergio Viganò, Le ferrovie del Kosovo, Salò, editrice ETR, 2009. Lk. 24 Theo Stolz: Kosovo Railways - Hekurudhat e Kosovës
Kaunase kindluse II fort

Kaunase kindluse II fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunasesse Kazliškiai linnaosa Julijanava asumisse. Fort valmis aastail 1883-1888. Seda rekonstrueeriti aastail 1893–1898 ja aastal 1908. Esimese maailmasõja ajal jäi II fort saksa vägede intensiivse suurtükitule alla, mis eelnes Kaunase kindlusele toimunud tormijooksule. Fort kaotas lahinguvõime ja järgnev jalaväerünnak murdis selle kohal Kaunase kindluse fortide liinist läbi. Nõukogude perioodil kasutati fordi ruume laskemoona- ja moonaladudena. Säilinud on selle kasemattide osa, keskmised ja külgmised maa-alused käigud, nurkmised ja tagumised kaponiirid, glassii, kontreskarpne müüritis ja forti ümbritsev vallikraav. Nähtavad on ka uuenduste käigus rajatud betoonist tornid. Tänapäeval asub fort eramajade piirkonnas. Fordi hästi säilinud viisnurkne struktuur on sealse piirkonna arengule suurt mõju avaldanud. Algne reljeef on siiski osaliselt kahjustatud. Piirkond on kujunenud pargiks ja aedade alaks. Fordi aladel elavate nahkhiirte kaitseks on loodud Julijanava terioloogiline kaitseala (pindala 5 ha). Fort ise on aastast 2002 kultuurimälestisena kaitse all. Infostend Fort aastal 2005 Die Erstürmung der Festung Kovno "Kauno tvirtovės parkas". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2021. Vaadatud 10. aprillil 2021. "Kauno tvirtovės 2-asis fortas". Vaadatud 10. aprillil 2021. www.saugoma.lt
Pildiküla

Pildiküla (ka Pildi) on küla Harju maakonnas Rae vallas. Pildiküla kohal oli Suur-Lehmja muinasasula, varajase rauaaja asula. Asula ja 4. sajandist eKr pärinev matusepaik leiti väljakaevamistel 1965 Pildiküla lõunaosas. Aastal 1985 toimunud suurema arheoloogilise väljakaevamise käigus leiti 1591. aastal vermitud 2-öörine münt, hollandi savipiibu kaha ja varre tükk, majapidamis- ja tööriistu, haruldane mõõk ja palju muid esemeid. Küla territooriumil asub tarandkalme. Praeguse küla asutas 1954 Feliks Pilt, kes hakkas koos nelja Sommerlingi sovhoosi töötajaga Tallinna–Tartu maantee äärde oma kodu rajama. Praeguse nime sai küla elanike soovil ja nimi kinnitati Vabariigi Valitsuse 18.12.1997 määrusega nr 244. Külal on välja kujunenud oma traditsioonid: uue aasta vastuvõtt, hoogtööpäev, jaanipäeva tähistamine, laste spordipäev. [viide?] Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 2.11.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Rae vallavalitsuse koduleht
Robert Picardo

Robert Alphonse Picardo (27. oktoober 1953) on Ameerika Ühendriikide näitleja. Tuntud laiemalt ulmesarjadest "Star Trek: Voyager", "Tähevärav SG-1" ja "Tähevärav: Atlantis".
Šumperk

Šumperk (saksa keeles Mährisch Schönberg) on linn Tšehhis Olomouci maakonnas, Šumperki ringkonna halduskeskus. Šumperk asub Poola piirist 24 km kaugusel, Olomoucist umbes 46 km põhjaloodes. Šumperk on tõenäoliselt asutatud 13. sajandi teisel poolel, asulat on esmamainitud 1291. aastal. Šumperk sai Magdeburgi linnaõigused 1391. aastal. 19. sajandil kujunes Šumperk tekstiilitööstuse keskuseks. Raudteeühenduse sai linn 1871. aastal. Šumperki vanalinn on alates 10. septembrist 1992 ajalooline linnakaitseala. Aastatel 1945–1946 saadeti Šumperki saksa rahvusest elanikkond riigist välja. Šumperkis on sündinud Tšehhi-Kanada mäesuusataja Jan Hudec (1981). Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. History of the town of Šumperk Městský úřad Šumperk Městská památková zóna Šumperk : právní ochrana Národní památkový ústav Geschichte der Stadt Šumperk (Mährisch Schönberg) Městský úřad Šumperk Jan Hudec Eurosport
Suur-Neeva

Suur-Neeva (vene keeles Большая Нева) on Neeva jõe delta peamine haru, mis suubub Neeva lahte. See algab Peterburi kesklinnas Vassili saare idapoolseima tipu lähedalt. See on 3,62 kilomeetrit pikk, umbes 200–400 meetrit lai ja 8,2–12,8 meetrit sügav. Selle lisajõed voolavad läbi Fontanka, Moika ja Novo-Admiralteiski kanali. Suurt-Neevat ääristavad mõlemal kaldal ajaloolised hooned ning seda ületab kaks silda: Dvortsovõi sild ja Blagoveštšenski sild. Väike-Neeva https://www.st-petersburg-essentialguide.com/rivers-and-canals.html  Suur-Neeva – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Guinea-Bissau riigipeade loend

Guinea-Bissau riigipeade loend loetleb iseseisva Guinea-Bissau riigipead alates iseseisvumisest Portugali võimu alt 1973. aastal. Guinea-Bissau riigipeaks on president. Deposed in the 1980 coup d'état Deposed in the Guinea-Bissau Civil War
Ina Marija Bartaitė

Ina Marija Bartaitė (1996 Prantsusmaa – 7. aprill 2021 Vilnius) oli leedu filminäitleja. Ina Marija Bartaitė oli vene filminäitleja Jekaterina Golubeva ja leedu filmirežissööri Šarūnas Bartase tütar. Oma lühikese karjääri jooksul jõudis ta mängida viies filmis, muuhulgas peaosa isa lavastatud ja Leedu filmifestivalil mitu auhinda võitnud filmis "Peace to Us in Our Dreams" (2015). Ina Marija Bartaitė hukkus 25-aastaselt jalgrattaõnnetuses, kui talle sõitis otsa sõiduauto Hyundai, mille juht oli joobes. "Дочь загадочно погибшей актрисы Екатерины Голубевой умерла в 25 лет". 7.04.2021. Vaadatud 10.04.2021. Ina Marija Bartaitė andmekogus IMDb (inglise)
Kaunase kindluse I fort

Kaunase kindluse I fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunase piirile Ringaudai valla Kazliškiai külla Noreikiškėse mõisa lähistel. Fort valmis aastail 1883–1889. Seda rekonstrueeriti aastail 1893 ja 1908. Esimese maailmasõja ajal jäi I fort Saksa vägede intensiivse suurtükitule alla, mis eelnes Kaunase kindlusele toimunud tormijooksule. Fort osales lahingutegevuses ja sai kannatada. Saksa mürsud hävitasid osa sidepidamiseks mõeldud maa-aluste käikude võrgustikust, sealjuures ka poolkaponiirideni viivad käigud. Aastail 1938–1940 paiknes seal laskemoonaladu, sinna rajati ka kurjategijate hukkamiseks mõeldud gaasikamber. Nõukogude perioodil kasutas Nõukogude armee raketiväebrigaad fordi ruume majanduslikul otstarbel. Säilinud on selle kasemattide osa, keskmised ja külgmised maa-alused käigud, nurkmised ja tagumised kaponiirid, osaliselt ka glassii, kontreskarpne müüritis ja forti ümbritsev vallikraav. I fort on võrreldes teiste fortidega vähem linnastunud, ent sõjategevus on sealse militaarmaastiku rikkunud. Fort tõuseb künkana ümbritsevast alast veidi kõrgemale. Fordi aladel elavate nahkhiirte kaitseks on loodud Žagariškiai terioloogiline kaitseala (pindala 6 ha). Fort on 2002. aastast kultuurimälestisena kaitse all. Fordist lõunasse jäävad selle suurtükipatarei laod, mille asupaik võeti muinsuskaitse alla 2012. aastal. I fordi uuendamisel rajatud betoontorn I fort Fordi siseruumid Alfred Kühlewindt, Der Wirkung deutscher Artillerie in Kowno "Kauno tvirtovės parkas". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2021. Vaadatud 10. aprillil 2021. "Kauno tvirtovės 1-asis fortas". Vaadatud 10. aprillil 2021. www.saugoma.lt "Kauno tvirtovės Pirmojo forto artilerijos baterijos šaudmenų sandėlių kompleksas". Vaadatud 10. aprillil 2021.
Kietlice

Kietlice (saksa keeles Kittelwitz, 1936–1945 Kitteldorf) on küla Poolas Opole vojevoodkonnas Głubczyce maakonnas Głubczyce vallas. Kietlice asub Poola piirist 5 km kaugusel, Głubczycest umbes 9 km põhjas ja Opolest ligikaudu 44 km lõunas. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/031613102035-0494255?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 5.10.2022.