laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Adventistide Koguduste Eesti Liit

Seitsmenda Päeva Adventistide Koguduste Eesti Liit (lühend AKEL) on Eestis tegutsevaid Seitsmenda Päeva Adventistide kogudusi ühendav koguduste liit. Adventistide Koguduste Eesti Liidu peakontor asub Tallinnas, Mere puiestee 3. 2018. aastal kuulus liitu 19 kogudust umbes 1400 liikmega. Seitsmenda Päeva Adventistide Elva kogudus (varasema nimega Adventistide Koguduste Eesti Liidu Elva kogudus) Seitsmenda Päeva Adventistide Haapsalu kogudus Seitsmenda Päeva Adventistide Jõgeva kogudus Seitsmenda Päeva Adventistide Jõhvi kogudus (venekeelne) Seitsmenda Päeva Adventistide Kuressaare kogudus Seitsmenda Päeva Adventistide Keila kogudus Seitsmenda Päeva Adventistide Narva kogudus (venekeelne) Seitsmenda Päeva Adventistide Paide kogudus Seitsmenda Päeva Adventistide Pärnu kogudus Seitsmenda Päeva Adventistide Põltsamaa kogudus Seitsmenda Päeva Adventistide Rakvere kogudus Seitsmenda Päeva Adventistide Rapla kogudus Seitsmenda Päeva Adventistide Tallinna Esimene kogudus Seitsmenda Päeva Adventistide Tallinna Kolmas kogudus (venekeelne) Seitsmenda Päeva Adventistide Tartu kogudus Seitsmenda Päeva Adventistide Türi kogudus Seitsmenda Päeva Adventistide Valga kogudus Seitsmenda Päeva Adventistide Viljandi kogudus Seitsmenda Päeva Adventistide Võru kogudus Seitsmenda Päeva Adventistide Kompassi kogudus AKEL-i esmamainimise aeg on 1917. aasta. Ajalooliselt on kasutatud ka nimesid Seitsmenda Päeva Adventusuühisuste Eesti Liit, Seitsmenda Päeva Adventistide Eesti Liit, Adventistide Koguduste Eesti Liit jt. Liidu kõrgeimaks töövormiks on peakoosolek, mis toimub üks kord kolme aasta tagant. Peakoosolekul valitakse liidu ametnikud (president, peasekretär, laekur), liidu tööharude juhid ja nõukogu liikmed. AKEL on Eesti Kirikute Nõukogu liige. AKEL kuulub Seitsmenda Päeva Adventistide Koguduse Balti Uniooni kaudu Seitsmenda Päeva Adventistide Peakonverentsi Trans-Euroopa Divisjoni. Jumal Adventistid Seitsmenda päeva adventistid Seitsmenda Päeva Adventistide kogudus Koduleht
Seitsmenda päeva adventistid

Seitsmenda päeva adventistid on adventistid, kes pühitsevad hingamispäeva (sabatit) laupäeval. Suurim seitsmenda päeva adventiste koondav organisatsioon on Seitsmenda Päeva Adventistide kogudus.  Pikemalt artiklis Seitsmenda Päeva Adventistid Eestis  Pikemalt artiklis Adventistide Koguduste Eesti Liit Eestis tegutseb kaks seitsmenda päeva adventistide organisatsiooni: Adventistide Koguduste Eesti Liit kokku 19 kogudusega Eesti Seitsmenda Päeva Adventistide Reformatsioonilise Liikumise Kogudus Adventistid Seitsmenda Päeva Adventistide kogudus
Allveekaevandamine

Allveekaevandamine (mitte veealune kaevandamine, mis on üks avakaevandamise tehnoloogiatest) on maavara ammutamine looduslikust veekogust. Eestis kasutatakse allveekaevandamist Tallinna lähedastes mereliiva maardlates.
Riigivürst

Riigivürst (saksa keeles Reichsfürst, ladina keeles princeps regni või princeps imperii) oli Saksa-Rooma riigi kõrgaadlik (hertsog, vürst ja mitme suurema valduse krahv) või ilmaliku võimuga vaimulik isand (peapiiskop, piiskop ja mõne kloostri abt või abtiss), kes oli Saksa-Rooma valitseja (Saksa kuninga või Saksa-Rooma keisri) otsene vasall. Riigivürsti seisus tekkis 12. sajandi jooksul, kui kõige olulisemaid Saksa-Rooma riigi vasalle (hertsogid, markkrahvid ning ilmaliku võimuga peapiiskopid ja piiskopid ehk vürstpiiskopid) hakati kutsuma vürstideks (ladina princeps, st 'esimene, juht'). 13. sajandiks kujunes välja neile spetsiifiline õiguslik korraldus: nii ilmalikud kui ka vaimulikud vürstid said oma valitsemistunnused (regaalid) otse kuningalt või keisrilt ja neile anti ka privileegid: oma raha müntimise õigus, tollimaksude kogumise, krahvidele ja vabahärradele maade läänistamise õigus. Neil oli ka tseremoniaalõigusi, näiteks nimetada end ametlikus kirjavahetuses vürstlikuks valitsejaks, omada mõjukust näitavaid regaale jne. 13. sajandil hakati valitsejaid ka ametlikult riigivürsti seisusse tõstma – varem vürstidel ametlikku ürikut selle kohta polnud, kuid neid peeti sellest hoolimata riigivürstideks. 12.–13. sajandil olid riigivürstid enamjaolt vaimulikud valitsejad, hiljem lisandus suur hulk ilmalikke. 14. sajandiks oli riigivürsti seisus oma privileegide ja kohustustega üldiselt välja kujunenud. 13. sajandil oli kõigil riigivürstidel õigus kuningat valida, kuid sajandi lõpuks hakkas kujunema tavalistest riigivürstidest kõrgemal seisev kuurvürstide seisus, mis sai lõpliku kuju 1356. aastal Karl IV Kuldbullas. Ka Vana-Liivimaa piiskopid olid riigivürstid. Riia piiskop oli esimest korda keisrile vasallivande andnud juba 1208. aastal, uuesti tegi ta seda 1225. aastal ning sai ka läänikirja. Samal aastal anti läänikiri ka Tartu piiskopile, Saare-Lääne piiskop sai selle 1228. aastal. Kuid seejärel kuni 15. sajandi alguseni Liivimaa piiskopid keisrilt riigivürsti regaale ei küsinud. Alles keiser Sigismundi ajal said Riia peapiiskop, Tartu piiskop ja Saare-Lääne piiskop taas riigivürsti regaalid (nad kasutasid keisri tuge võimuvõitluses Saksa ordu Liivimaa orduharu vastu). Kuid ka 15. sajandil jäid riigivürsti tunnuste läänistamised Liivimaa piiskoppidele ebajärjekindlaks. Alles 1521. aastal anti regaalid kõigile Liivimaa piiskoppidele, sealjuures said Kuramaa ja Tallinna piiskopid selle esimest korda. Edaspidi tunnistasid peaaegu kõik Liivimaa piiskopid endid keisri vasallideks, ainult Tallinna piiskopid tõenäoliselt ei teinud seda. Liivi ordumeister omandas tiitli 1526. aastal, Liivimaa orduvalduste pidulik läänistamine tema esindajale toimus 1530. aastal. Ordumeistrid jäid riigivürstiks kuni Liivi ordu lõpuni 1562. aastal. Karl-Friedrich Krieger: "König, Reich und Reichsreform im Spätmittelalter", München 2005, eriti lk 37–39 ja 105–109. ISBN 3-486-57670-4
Massimeedia

Massimeedia on suure levialaga kommunikatsioonivahendite rühm, mis mõjutab suurt osa ühiskonnast. Massimeedia sai alguse 1920. aastatel, kui tekkisid üleriiklikud raadiokanalid, suure trükiarvuga ja laia levikuga ajalehed ja ajakirjad, kuigi raamatud kui massimeediavahendid olid juba sajandeid kasutusel olnud. Viimastel aastakümnetel on interneti kasutuselevõtu tõttu massimeedia levik veelgi hoogustunud. Interneti massimeediavahendid on ajaveebid, kodulehed, internetifoorumid, veebiportaalid, videoteenust osutavad veebilehed jm. Massimeedia sotsiaalsed funktsioonid võib liigitada kolmeks: Informeerivad funktsioonid: uudiste ja ühiskonnas toimuva kohta teabe levitamine; teenustest ja toodete kohta teabe levitamine; avastustest ja teaduse saavutustest teatamine. Juhislikud funktsioonid: ühistegevuse korraldamine, eeskujude toomine; ühiskonnas toimuvale omapoolse hinnangu andmine vastavalt kehtivatele kultuurinormidele; erinevatel ühiskonna rühmadel sobivate poliitiliste, kultuuriliste, kõlbeliste jm väärtuste leida aitamine; erinevate institutsioonide ja juhtimistasandite kohta ühiskondliku arvamuse loomine; Meelelahutusfunktsioonid. Meedia Ajakirjandus Tsensuur internetis
Raivo Kütt

Raivo Kütt (sündinud 31. mail 1963 Tallinnas) on eesti ettevõtja, poliitik ja sporditegelane. Ta lõpetas 1981. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1985. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna ja 1991. aastal Eesti Kõrgema Kommertskooli. Kütt on olnud kaubandusministri asetäitja, Eesti Tarbijate Keskühistu kaubandusdirektor Eesti esimese Maksimarketi asutamise ajal ja on alates 1995. aastast Amserv Auto AS-i juhatuse esimees ja omanik ning 2006. aastast CV Keskuse nõukogu liige. Kütt oli Äripäeva rikaste edetabelis 2006. aastal 155. kohal (142,95 miljonit krooni) ja 2007. aastal 169. kohal (178,4 miljonit krooni), 2021. aastal 366. kohal (11,4 miljonit eurot), 2022. aastal 412. kohal (14 miljonit eurot), 2023. aastal 234. kohal (25,9 miljonit eurot), dividendide edetabelis 2007. aastal 25. kohal (16,17 miljonit krooni), 2016. aastal 250. kohal (237699 eurot) ning mõjukaimate otsustajate edetabelis 2020. aastal 48. kohal ja 2023. aastal 138. kohal. Kütt on alates aastast 1998 Eesti Karate Föderatsiooni juhatuse liige ja 2000-2014 president, 2014. aastast aupresident, 2000–2001 Eesti Olümpiakomitee (EOK) liige, 2001–2017 Isamaa ja Res Publica Liidu liige, 2001–2016 EOK esindajate kogu liige, 2003–2005 Tallinna linnavolikogu liige ja 2002–2005 Pirita halduskogu esimees ja aseesimees, 2010–2016 Tallinna Jahtklubi juhatuse liige, on Nõmme-Tallinn Rotary Klubi ja Majandusklubi "Taurus" liige. Ta oli aastatel 2002 ja 2008 karate EM-i korralduskomitee juht, sai 2009 Eesti meistrivõistlustel avamerepurjetamises jahi Lexus meeskonnas teise koha. Kütt on asutanud koos Raivo Heinaga ettevõtte Saarte Sillad OÜ, mille eesmärk on rajada Saaremaa ja mandri vahele sild. "Kütt, Raivo - Eesti Entsüklopeedia". entsyklopeedia.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "Päevaleht 4 oktoober 1994 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "Äripäev 13 august 1992 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "R-Klubi: Eesti rikaste TOP 500". Äripäev. Vaadatud 25. septembril 2024. "Eesti rikaste TOP 500 - Kuraditosin miljardäri rohkem kui mullu". Äripäev. Vaadatud 25. septembril 2024. "Dividendide TOP 500: otsi nimekirjast tuttavaid". Äripäev. Vaadatud 25. septembril 2024. "Dividendide Top : [ajalehe Äripäev lisa] 19 detsember 2016 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "Äripäev 22 mai 2020 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "Rikaste TOP: varasem võitja haaras uuesti trooni". Äripäev. Vaadatud 25. septembril 2024. "Rikaste TOP: võitjaks kerkis uus miljardär". "Rikaste TOP 500: kriisiaasta tõi jõukate edetabelisse juurde 6 miljardit eurot". Äripäev. Vaadatud 25. septembril 2024. "Otsustajate TOP: Margus Linnamäe mõju kasvab". Äripäev. Vaadatud 25. septembril 2024. "| e-Äriregister". ariregister.rik.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "Ettevõtjad tahavad ise Saaremaa silla valmis teha". Äripäev. Vaadatud 25. septembril 2024. "ESBL". www.esbl.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. Paavo Kangur. Tugev mees, sooja loomuga Kroonika Biograafia ESBL-is
Peeter Kern

Peeter Kern (1. märts 1967 – 11. märts 2014) oli eesti äriettevõtja, kaabeltelevisiooni ettevõtte Starman asutaja ja juhatuse liige. Martin Hanson: "Peeter Kern – Tähemees sõuab visalt edasi"[alaline kõdulink] Äripäev, 28. september 2007 "Suri Starmani asutaja Peeter Kern". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. märts 2014. Vaadatud 11. märtsil 2014.
Passau leping

Passau leping ehk Passau rahu oli 2. augustil 1552 Saksa kuningas Ferdinand I ja protestantlike vürstide vahel, keda juhtis Saksi Moritz. Lepinguga kehtestati poolte vahel relvarahu, samuti sõlmiti ajutine usurahu. Passau lepinguga kokku lepitu viis 1555. aastal Augsburgi usurahu sõlmimiseni, millega keisrivõim protestantlust ametlikult tunnustas.
Gustav Ernesaksa Fond

Gustav Ernesaksa Fond on Gustav Ernesaksa mälestuse jäädvustamise ja koorimuusika väärtustamise fond. Fondi asutaisd 22. oktoobril 1993 Eesti Üldlaulupeo Direktsioon, Eesti Kooriühing, Eesti Meestelaulu Selts, Eesti Rahvusmeeskoor ja Eesti Muusikaakadeemia. Alates 21. maist 2001 haldab fondi raha Eesti Rahvuskultuuri Fond. Gustav Ernesaksa Fond rahastab Gustav Ernesaksa koorimuusika peastipendiumi, koorimuusika edendamise stipendiumi ja õppestipendiumi. Stipendiumid antakse välja igal aastal 12. detsembril, Gustav Ernesaksa sünniaastapäeval. Kuni 2000. aastani nimetati koorimuusika peastipendiumi koorimuusika preemiaks. Koorimuusika peastipendium määratakse igal aastal ühele isikule, kellel on väljapaistvaid saavutusi tegevusaladel, mida viljeles Gustav Ernesaks (koorijuht, helilooja, pedagoog, publitsist, organisaator). Koorimuusika edendamise stipendiumi kandidaadi(d) esitab Eesti Kooriühing. Õppestipendiumi kandidaadi(d) esitab Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia dirigeerimisosakond, võttes arvesse ka koorijuhtimise eriala lõpetanute taotlusi. Gustav Ernesaksa fond. Eesti Rahvuskultuuri Fondi veebisait. Gustav Ernesaksa Fondi stipendiaadid. Eesti Rahvuskultuuri Fondi veebisait. Gustav Ernesaksa Fond. Eesti Laulu- ja Tantsupeo SA veebisait.
Härmo Saarm

Härmo Saarm (sündinud 12. märtsil 1939) on eesti ajakirjanik, pedagoog ja teatritegelane. Saarm lõpetas Tallinna 10. Keskkooli 1958. aastal, Tallinna Pedagoogilise Instituudi 1973. aastal ja Tartu Ülikooli 1987. aastal kaugõppes sotsiaalpsühholoogia erialal. Saarm on aastaid olnud Eesti Raadio kuuldemängude režissöör ning Eesti Televisiooni ja Eesti Raadio diktor. Ta on töötanud lavastaja ja õppejõuna lavakunstikateedris ja Tallinna Pedagoogikaülikoolis (1980. aastatel). Eakamana on ta töötanud põhiliselt lavakõne pedagoogina ning juhendanud raadiorežii kursust Tallinna Pedagoogikaülikoolis (1999–2003), mille lõpetajate seas olid näiteks Liis Lusmägi, Karin Aule, Meelis Kompus, Allan Vinogradov ja teised. Ta on töötanud muu hulgas ka õiguskantsleri pressinõunikuna. Ta oli Nõmme Linnaosa Halduskogu 2. koosseisus Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liikmena. 2013. aasta kevadest kuni 2014. aasta kevadeni oli ta Salme teatri peanäitejuht. Sel perioodil lavastas ta A. H. Tammsaare näidendi "Kuningal on külm". "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. august 2016. Vaadatud 7. septembril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. september 2014. Vaadatud 7. septembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Marii Karell. Põhulõugade hirm Härmo Saarm õpetab kõnelema Õhtuleht, 2. oktoober 2003
Oligarh

Oligarh tähendab võimul oleva ladviku liiget. Oligarhia Putin ähvardas oligarhe - E24, 25. veebruar 2010
Varjupaik

Varjupaik (ka pelgupaik, asüül) on koht, kus keegi saab varju või ulualust või ennast peita. Poliitiline asüül Kodutute varjupaik Naiste varjupaik Laste varjupaik Loomade varjupaik Varjend
Kaubandusabi

Kaubandusabi tähendab nii arenguabi seda osa, mis toetab rahvusvahelist kaubandust, kui ka mitmeid kaubandust soodustavaid rahvusvahelisi arenguabi algatusi. Laiemas tähenduses sisaldab see toetust, millega rahastatakse kaubandusega seotud tehnilist abi, infrastruktuuri (teed, sadamad) ja tootmisvõimekust (toetust tööstusele, põllumajandusele, turismile). Konkreetsemas tähenduses mõistetakse kaubandusabi all kaubandusläbirääkimiste toetust arenguriikidele. 2001. aasta Ad-Dawḩah Ministrite deklaratsioon määratleb tehnilise abi ja võimekuse suurendamist arenguriikide õigusena ja läbirääkimiste arenguosa olulise komponendina. Suuremad doonorid, nagu Maailmapank ja IMF, on viimastel aastatel toetanud kaubandusreformi ja turuvõimaluste laiendamise algatust arengumaadele. Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi Arengukoostöö
Arenguabi sidumine

Arenguabi sidumine tähendab tingimuste seadmist abisaajale, et abisaaja nõustuks kasutama abi selleks, et osta abi andnud doonorriigi tooteid ja teenuseid. Mõiste on kasutusel eelkõige eestkoste ja lobitöös, mille eesmärk on vähendada abi sidusust ning vältida sõltuvussuhete ja tingimuste tekitamist doonorriigi ja sihtriigi vahel. Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi Arengukoostöö Arenguabi lahtisidumine
Arenguabi lahtisidumine

Arenguabi lahtisidumine on arenguabi seotuse vähendamise protsess, mille eesmärgiks on kaotada doonorite poolt seatavad piirangud ja tingimused abi kasutamisele. Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi Arengukoostöö Arenguabi sidumine
Humanitaarabipalve

Humanitaarabipalve on humanitaarabiorganisatsioonide koostatav vajaduste raport, mille eesmärk on leida rahastust konkreetsete kriiside või katastroofide leevendamiseks või abivajavate riikide olukorra parandamiseks või kogu organisatsiooni aasta tegevuse finantseerimiseks. Abipalveid kasutavad nii rahvusvahelised kui ka valitsusvälised organisatsioonid. Arengukoostöö Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Aasia ja Euroopa koostööfoorum

Aasia ja Euroopa koostööfoorum on 43 Euroopa ja Aasia riigi foorum, mis püüab tugevdada dialoogi, vastastikuseid suhteid ja jätkusuutlikku arengut riikide vahel. Iga kahe aasta järel toimuvad tippkohtumised vaheldumisi Aasias ja Euroopas, esimene neist toimus Bangkokis 1996. aastal. Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi Arengukoostöö ASEM InfoBoard
Poliitiline varjupaik

Poliitiline varjupaik ehk poliitiline asüül (inglise keeles political asylum) tähendab kaasaegses poliitilises keeles luba jääda riiki, kuhu inimene on pagenud oma kodumaa või regiooni ohtlikkuse, seal esineva vaenu või tagakiusamise tõttu. Varjupaiga taotleja peab vastama 1951. aasta ÜRO pagulasseisundi konventsioonis ja selle 1967. aasta protokollis sätestatud tingimustele, milleks on põhjendatud hirm kodumaale naasta rassilistel, usulistel või rahvuslikel põhjustel, poliitiliste veendumuste või teatud sotsiaalsesse rühma kuulumise tõttu. Euroopa Liidul on ühine poliitilise varjupaiga poliitika. Alates 2004. aastast otsustavad liikmesriigid kvalifitseeritud häälteenamusega enamiku varjupaigapoliitika küsimuste üle. Nõukogu sätestab ühised mõisted ja varjupaigataotlejate tagasisaatmise menetluse. Kehtiva skeemi kohaselt toimib esimene Euroopa Liidu riik, kellele esitatakse varjupaigataotlus, kõigi liikmesriikide nimel. Seda mudelit on kritiseeritud, sest see ei ole kooskõlas ÜRO vastava konventsiooniga. Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi Arengukoostöö Pagulasseisundi konventsioon Europa.eu otsing: Varjupaik
Segamets

Segamets on mets, kus kasvab nii okaspuid kui ka lehtpuid, ilma et kumbki neist oleks olulises ülekaalus. lehtmets okasmets
Ambla kalmistu

Ambla kalmistu (ka Ambla kirkuaed) on kalmistu Järvamaal Ambla alevikus, Valguse tee 2. See ümbritseb Ambla kirikut. Kalmistu on rajatud pärast Ambla kiriku valmimist 13. sajandi II poolel. Kalmistuna on kirikuaeda kasutatud alates 20. sajandi algusest. Ambla kalmistul on Anton Starkopfi loodud marmorist hauamonument "Poiss moonidega" ning tema kavandatud Vabadussõja mälestussammas Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas langenutele, mis avati 27. septembril 1925 ja taasavati 23. juunil 1990 On ka paekivist riste. Kalmistule on maetud Kuru mõisnik Karl Gustav von Maydell (1788–1857), Marie Julianne von Maydell (1794–1874 ), Mathilde Marie Elisabeth von Maydell (1826–1896) ja Friedrich Alexander Georg von Hoyningen-Huene, Jakob Kents ja Teet Lunts. Ambla Maarja koguduse õpetaja (1877–1891) Georg Knüpfferi abikaasa, Marie Knüpfferi (1851–1887) hauatähis Venemaa sõjaväelase (mereväeleitnandi) parun Friedrich Wrangelli (1849–1874) hauatähis Sipelga kalmistu Ambla kiriku juurest 4–5 km kaugusel Käravete-Jäneda-Aegviidu suunas Ambla Vabadussõja mälestussammas Ambla kirikuaed ja kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 24.09.2014) Ambla valla vaatamisväärsused Järvamaa infoportaal, jarva.ee (21.05.2013) Knüpffer, Marie, geb. Unterberger (1851-1887), BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital Sipelga kalmistu, www.tapamuuseum.ee Ambla kirikuaed ja kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Arnold Knüpffer

Arnold Knüpffer on olnud mitme tuntud inimese nimi: Arnold Johann Knüpffer, Eesti vaimulik (1707–1755) Arnold Friedrich Johann Knüpffer, Eesti vaimulik (1777–1843)
William Fox

William Fox on mitme tuntud inimese nimi: William Fox oli Uus-Meremaa peaminister neli korda 19. sajandi jooksul. Wilhelm Fried, kes on tuntud William Foxi nime all, oli filmiettevõtte Fox Film Corporation (praegu 20th Century Fox) asutaja. William Fox Talbot oli fotograaf. William Fox oli 17. sajandi Inglismaa sõjategelane. William Fox oli Briti näitleja.
Tartu sõjaväekalmistu

Tartu sõjaväekalmistu on kalmistu Tartu linnas. Kalmistu kuulub Tartu Raadi kalmistute kompleksi ja paikneb eenduva tükina kompleksi loodeosas. Kalmistu peasissepääs on Nurme tänavalt ja selle pindala on 1,9 hektarit. Kalmistul asub looduskaitsealune ebatsuugaallee. Kalmistu avati 9. juunil 1924. 5. detsembril maeti kalmistule 1. detsembri riigipöördekatses Eesti Vabariigi eest langenud kadett Aleksander Teder. Kalmistule püstitati 1926. aastal Vabadussõja mälestusmärk Lõuna-Eesti vabastajatele. Mälestusmärk lammutati 1940. aastate lõpus. Nõukogude okupatsiooni ajal maeti kalmistule ka Tartus teeninud Nõukogude sõjaväelasi. Kalmistu kavatseti 1987. aastal rekonstrueerida pargiks, kuid seda kava ei jõutud teostada. Vabadussõja mälestusmärk taastati 1988–1991, kusjuures kasutati vana mälestusmärgi maasse peidetud osasid. Kalmistu tunnistati 1997. aastal kultuurimälestiseks (mälestis nr 4323). Kalmistul asub II maailmasõjas hukkunute ühishaud, mis tunnistati 1998. aastal eraldi kultuurimälestiseks (mälestis nr 4352). Kirstumatuseid sellele kalmistule lähedalasuvate kaevude tõttu enam ei tehta. Sõjaväekalmistule on rajatud urnimatuste ala. Raadi kalmistu Raimu Hanson. Kalmistukitsikust leevendavad Tuigo ja tuhastus. Postimees, 24. november 2003[alaline kõdulink] Tartu sõjaväekalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Sõjaväekalmistu Tartu kultuuriväärtusega asjade ja -mälestiste registris Tartu Sõjaväekalmistu lehel Tartu-Jurjev-Dertp. Vene keeles
BTR-80

BTR-80 GAZ-5903 (vene keeles Бронетранспортёр - БТР-80) on Nõukogude Liidus ja Venemaal valmistatud soomustransportöör. Võrreldes varasemate BTR-idega, on masinal suurendatud kuulipildujate tõstenurka 60°-ni ja kapriissed bensiinimootorid asendatud 1 KamAZi diiselmootoriga. Tõhustati ka dessandi laskeavade asendit. Külgedel asuvad dessandi luugid on tehtud kaheosaliseks ja suuremaks, võimaldades mugavamat väljumist. Masin on kerge, mobiilne, amfiibne ja hea läbivusega. Puudusteks on jäänud õhuke soomus ja vähene vastupidavus miini või isevalmistatud lõhkekeha plahvatuse korral. 1993. aastal valmis moderniseeritud versioon, mis sai nimeks BTR-80M. Hiljem on valminud teisigi moderniseeringuid, samuti modifikatsioone kindlat tüüpi ülesanneteks. BTR-80 tootmist alustati 1986 ja sellega vahetati välja vanemad soomustransportöörid BTR-70 ja BTR-60. BTR-80 kujundamisel arvestati sõjakogemusi Afganistanis. Tänapäeval on BTR-80 Vene Föderatsiooni Relvajõudude põhiline soomustransportöör. Seda kasutati näiteks Tšetšeenia sõjas ja Venemaa-Gruusia sõjas. BTR-80 edasiarendusena on valminud BTR-90. Tänapäeval on maailmas u 25 riigis kasutusel üle 5000 BTR-80, neist enamus Venemaal. Venemaal on valmistatud masinast umbes 30 versiooni ja modifikatsiooni. Lisaks on oma mudeleid valmistanud Ukraina, Ungari, Rumeenia ja Colombia. BTR-80 on olnud kasutusel paljudes viimaste aja sõjalistes konfliktides, kus on näidanud end üldjuhul heast küljest. Suvel 1992 konfiskeeriti Eestis a/s E&R Vene päritolu ärimeestelt 21 uut peamiselt relvastamata (konfiskeerimise juures olnute väitel olnud paar relvastatud kuulipildujatega, mis saanudki konfiskeerimise ajendiks) masinat BTR-80UNŠ (unifitsirovannõi šassi, GAZ-59032). BTR-id olid ilmselt illegaalse transiidi eesmärgil Venemaalt sisse toodud "põllutöömasinatena" ja mõeldud edasisaatmiseks Angolasse. Ettevõtte ja Eesti riigi vahel toimus hiljem masinate üle aastate pikkune kohtuvaidlus. BTR-idest enamus relvastati ja võeti kasutusele jalaväe jao transpordivahendina. Esmalt olid BTR-id Kuperjanovi üksik-jalaväepataljonis, kust viidi Pullapää kriisi paiku Jägalasse. 1993–2001 olid nad kasutusel Kalevi üksik-jalaväepataljonis, kuhu üritati koguda ka muud Vene soomustehnikat. Pataljoni likvideerimise järel 2002 anti masinad üle äsja moodustatud Scoutspataljonile Paldiskis. Pärast soomustransportööride Sisu XA-180EST hanget Soomest 2005 võeti järelejäänud kasutuskõlblikud BTR-id kasutusest maha ja arvati reservi. 2000. aastate lõpul seati mõned masinad töökorda ja võeti uuesti kasutusele, kuid arvati peagi jälle kasutusest välja. Järelejäänud kõlblikke masinaid on antud (koos varuosadeks mõeldud keredega) mõnede Kaitseliidu malevate käsutusse, kus on kohapeal vabatahtlike entusiastide abiga taastatud ja võetud õppeotstarbelisele kasutusele. 1-2 on antud Eesti sõjamuuseumile. BTR-4 BTR-70 BTR-82 BTR-90 Sisu Pasi  BTR-80 – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis BTR-80A tutvustus (video, inglise keeles)
Knut H. Ulltveit

Knut H. Ulltveit oli Norra poliitik Tööparteist. Ta oli Gjerstadi valla vanem neljal korral aastatel 1967–1975 ja 1983–1991. Knut H. Ulltveit võitles Brokelandsheia arendamise eest.