laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Viešvilė

Viešvilė (saksa keeles Wischwill) on alev Leedus Jurbarkase rajoonis, Viešvilė valla halduskeskus. Alev asub Väike-Leedus Nemunase jõe kaldal. Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1863 püstitatud katoliku kirik ja aastal 1902 valminud kohtumaja, kus aastast 1956 asub lastekodu. Alevi lähedal asub Viešvilė looduskaitseala. Viešvilė asulat on esimest korda mainitud aastal 1542, aastal 1546 sealset mõisa. Aastal 1553 ehitati sinna katoliku kirik, aga aastal 1568 luteri kirik. Aastast 1578 on teada, et selle piirkonna rahvas käis veel hiites ohverdamas. Aastal 1609 loodi katoliku kiriku juurde kihelkond. XVII sajandil rajati kohalikule jõekesele pais ja ehitati sinna veski. Viešvilė kujunes XVIII sajandil kohalikuks tööstuskeskuseks, kus töötasid saekaater ja paberivabrik, seal töödeldi ka messingit. Veski kuulus Riedelite perele, selle ümbruse tööstuspiirkond kandis nime Riedelsberg. Alevis tegutsesid ka meierei, juustuvabrik, kolm sepikoda, mitu tislerite ja tõllasseppade töökoda. Aastal 1902 valmis läbi alevi viiv Tilsiti ja Smalininkai vaheline kitsarööpmeline raudtee, mis tegutses aastani 1942. Alevis oli kaks raudteejaama - Wischwill West ja Wischwill Ost. XX sajandi alguses oli alevis 1400 elanikku. Kahe maailmasõja vahelisel perioodil kuulus alev Memeli piirkonda. Kalatrepp Viešvilės Viešvilė kirik Paisjärv Viešvilė  Viešvilė – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt Vanad pildid alevi kohta
Irboska vald (Petseri rajoon)

Irboska vald (vene keeles Изборская волость) oli vald Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis. Aprillis 2015 liideti vald Petseri linnaasundusega. 2010. aastal oli valla elanike arv 1172. Vallas oli 53 küla. Valla keskus oli Irboska küla. Pihkva oblastis Petseri rajooni Irboska valda kuulusid külad: Avdašovo, Belkovo, Bodogovo, Borševitsõ, Brod, Vastsõ, Velje, Verhnij Krupsk (Ülem-Krupsk, Mäe-Krupska k.), Volkovo, Vjazmovo (Vjasmovo), Goristnitsa, Gusinets (Kuusinitsa küla), Davõdovo, Dubnik, Dubrovka, Zabrodje (Sabrodje), Zaputje (Saptja), Zamogilje (Samogilje), Zehnovo (Sehnovo, Sehnova), Zuevo (Sujeva), Izborsk (Irboska), Kamenka, Kovjazlovo (Koväzlovo), Kolosovka, Koltsovo, Konetški, Kostino, Kosõgino, Kotja Gora, Kräkovo, Kurkovo, Lopotovo, Malõ (Mõla küla), Mihalevo (Mihaleva), Motovilovo, Motõlino, Nižnij Krupsk (Alam-Krupsk), Novaja, Petrovsk, Poddubje, Pokolodovo (Pokolduva), Põžovo, Rešetovo, Rogovo, Saltanovo (Sultanovo), Slizovo (Sliisovo), Tereb, Tretjakovo, Turok. Irboska vald (Petserimaa) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. oktoober 2014. Vaadatud 31. jaanuaril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://zakon.scli.ru/ru/legal_texts/act_municipal_education/printable.php?d_id4=60761c06-b37c-42b9-be26-3b94ef7ba664&do4=document&id4=6ba94665-70b6-4e41-a07a-a725ae38431d[alaline kõdulink] Irboska vald, http://www.pechory.biz/
Ajaloolis-kriitiline meetod

Ajaloolis-kriitiline meetod tähistab 18. sajandil tekkinud teaduslikku uurimismeetodit piibli analüüsimiseks. Jean Alphonse Turretin sõnastas 1728. aastal põhimõtte, et usundite pühi kirju tuleb seletada sama moodi kui teisi raamatuid, järgides teaduslikku metoodilist skepsist ja maksimaalse erapooletuse põhimõtet. Jaan Lahe, Urmas Nõmmik: "Lühike sissejuhatus ajaloolis-kriitilisse meetodisse" Kirik & Teoloogia, 28. veebruar 2014
John O'Keefe

John O'Keefe (sündinud 18. novembril 1939) on Ameerika-Briti neuroteadlane ja University College Londoni professor. John O'Keefe jagas koos Norra neuroteadlaste May-Britt ja Edvard Moseriga 2014. aasta Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinda imetajate ajus ruumitaju vahendavate närvirakkude avastamise eest. John O'Keefe sündis 1939. aastal New Yorgis Ameerika Ühendriikides Iiri päritolu sisserändajate perekonnas. Ta sai kolledžist City College of New York bakalaureusekraadi ja jätkas õpinguid McGilli ülikoolis Kanadas. 1964. aastal sai ta McGilli ülikooli psühholoogiateaduskonnas magistrikraadi ning 1967. aastal Dr. Ronald Melzacki juhendamisel teadusdoktori kraadi (PhD). O'Keefe jätkas oma teadustööd järeldoktorandina University College Londonis 1967. aastal, kus temast sai 1987. aastal professor. John O'Keefe on nii Ühendkuningriigi kui ka Ameerika Ühendriikide kodanik. John O'Keefe sai tuntuks imetajate ajus ruumitaju vahendavate närvirakkude avastamisega. Koos oma õpilase Jonathan Dostrovskyga viisid nad läbi närvirakkude aktiivsuse mõõtmisi vabalt ringiliikuvates rottides keskendudes hipokampuse nimelisele ajuregioonile. Oma katsete käigus avastasid nad närvirakud, mis laenglevad juhul kui katseloom viibib kindlas ruumipiirkonnas . Hiljem hakati sellise aktiivsusega närvirakke nimetama koharakkudeks (ingl. k. place cells) ning ruumi regioone, kus vastav koharakk on aktiivne, nimetatakse kohaväljaks (ingl. k. place field). Oma katsete põhjal järeldas John O'Keefe, et hipokampuses peitub ruumitaju vahendav "kognitiivne kaart" ümbritsevast keskkonnast, mida loomad kasutavad keskkonnas orienteerumiseks. Need katsed kinnitasid Ameerika Ühendriikide eksperimentaalpsühholoogi Edward Tolmani poolt paarkümmend aastat varem välja käidud kognitiivse kaardi hüpoteesi. See avastus viis hiljem mitme sellise ruumitaju vahendava neurobioloogilise mehhanismi avastamisele nagu pea-suuna rakud, võrerakud ja piirderakud subikulumi ja entorinaalse korteksi nimelistest ajupiirkondadest. 1992 – valiti Londoni Kuningliku Selts liikmeks 1998 – valiti Suurbritannia Meditsiiniteaduste Akadeemia liikmeks 2008 – Gruberi neuroteaduse auhind 2014 – Kavli auhind 2015 – valiti Academia Europaea liikmeks 2016 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks http://www.nobelprize.org/nobel_prizes/medicine/laureates/2014/press.html, vaadatud 31.1.2015 O'Keefe J, Dostrovsky J. (1971). "The hippocampus as a spatial map. Preliminary evidence from unit activity in the freely-moving rat". Brain Research 34 (1): 171–175 Burgess, N. (2014). "The 2014 Nobel Prize in Physiology or Medicine: A Spatial Model for Cognitive Neuroscience". Neuron:84  John O'Keefe – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tõnis Mihkelson

Tõnis Mihkelson (21. veebruar vkj/5. märts 1887 Kobruvere küla, Vastemõisa vald, Suure-Jaani kihelkond – surmaaeg ja -koht teadmata) oli Eesti arhitekt. Ta läks 1904. aastal Moskvasse. Õppis aastast 1905 Moskva Maali-, Raid- ja Ehituskunstikoolis, lõpetas selle 1916. Aastatel 1917-1920 töötas ta Moskva Postiametis ehitustööde juhatajana. Suve lõpust 1920 elas ta Eestis, oli aastatel 1921–1930 Haridusministeeriumi arhitekt. 1944 lahkus ta Saksa sõjalaeval koos abikaasaga Eestist. Pärast seda temast teateid pole, ent arvatakse, et laev uppus. 1920. aastatel rida koolimajade (Petseri Ühisgümnaasium, Harjumaal Loksa ja Raplamaal Kehtna koolimajad) projekte. 1936–1938 Mustamäe supelasutus 1938 Rakvere supelasutus 1938 Korterelamu Tallinnas, Gonsiori tn 25 1939 Aegviidu supelasutuse hooned Tema abikaasa Elsa Stasch (poolapäraselt Staś) oli sündinud Moskvas, kuid tema vanemad olid pärit Jelgavast Kuramaa kubermangust. Nad abiellusid Moskvas 31. juulil 1920. Mart Kalm. "Mihkelson, Tõnis, arhitekt". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 313 https://jupiter.to.ee/~urmas/gen/03/f03547.html (vaadatud 23.02.2024) Korteriühistu Gonsiori XXV. "Ajalugu". Kultuurimälestiste register. "8139 Elamu Gonsiori t. 25, 1937. a." Pärandkultuuri objekt: Supelasutus (112:KOK:005) "Optantide isiklikud toimikud. Mihkelson, Elsa Johani t". Eesti Rahvusarhiiv, ERA 36.2.10777 Mart Kalm. "Mihkelson, Tõnis, arhitekt". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 313 Maakoolimajad 1920–40, Eesti 20. sajandi (1870-1991) väärtusliku arhitektuuri kaardistamine ja analüüs. Sandra Mälk Tallinn 2012, lk 54jj Tõnis Mihkelson Urmas Haua sugupuu kodulehel
Sergio Mattarella

Sergio Mattarella (sündinud 23. juulil 1941 Palermos) on itaalia jurist ja poliitik, aastast 2015 Itaalia president. Ta lõpetas aastal 1964 juristina Rooma ülikooli La Sapienza. Aastast 1965 luges ta konstitutsiooniõigust Palermo ülikoolis. Aastal 1967 võeti ta vastu Palermo advokaatide kolleegiumi liikmeks. Alates 2011. aastast oli ta üks viieteistkümnest Itaalia põhiseaduskohtu (Corte costituzionale della Repubblica Italiana) kohtunikust. Ta valiti 31. jaanuaril 2015 neljandas valimisvoorus 665 poolthäälega Itaalia 12. presidendiks. 29. jaanuaril 2022 valiti ta kaheksandas valimisvoorus 759 häälega veel üheks ametiajaks Itaalia presidendiks. 2018 Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk Tema isa Bernardo Mattarella (1905–1971) oli Itaalia poliitik, vend Piersanti Mattarella (1935–1980) oli Itaalia poliitik ja Sitsiilia kuberner, tapeti Cosa Nostra poolt. Sergio Mattarella oli abielus Palermo ülikooli endise rektori, Rooma ajaloo professori Lauro Chiazzese tütre Marisaga (surnud 2012). Sergio vend Piersanti oli abielus Marisa õe Irmaga. Üks Sergio ja Marisa kolmest lapsest, George Bernard, on Siena ülikooli professor ja on samuti tegev riigiametis. Biondi, Paolo (31. jaanuar 2015). "Italy elects senior judge Sergio Mattarella as president". Reuters. Originaali arhiivikoopia seisuga 31. jaanuar 2015. Vaadatud 31. jaanuaril 2015. SCACCHIOLI, MICHELA (31. jaanuar 2015). "Mattarella eletto al Quirinale con 665 voti. "Pensiero a difficoltà e speranze dei cittadini"". repubblica.it. la Repubblica. Vaadatud 31. jaanuaril 2015. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Surnud 22. detsembril

Siin loetletakse 22. detsembril surnud tuntud isikuid. 1660 – André Tacquet, flaami matemaatik 1738 – Constantia Jones, inglise prostituut (hukati) 1880 – George Eliot (Mary Anne Evans), inglise romaanikirjanik 1924 – Viktor Jakobson, eesti sõjaväelane ja karikaturist 1936 – Nikolai Ostrovski, vene kirjanik 1940 – Nathanael West, USA kirjanik ja stsenarist 1943 – Beatrix Potter, Briti lastekirjanik, illustraator ja seeneteadlane 1944 – Harry Langdon, USA näitleja 1947 – Taavet Mutsu, eesti raamatukaupmees, kirjastaja ja näitleja 1965 – Lauri Viita, soome kirjanik 1969 – Josef von Sternberg, Austria-USA filmirežissöör]] 1969 – Kristine Mei, eesti skulptor ja raamatukujundaja 1974 – Arnold Sikkel, eesti näitleja 1978 – Edgar Labent, eesti kergejõustiklane 1984 – Viktors Hasmanis, läti sõjaväelane 1986 – Arvo Ratassepp, eesti koorijuht, helilooja ja pedagoog 1987 – Valentin Arhipenko, vene näitleja 1988 – Juhan Tekkel, eesti kohtunik 1989 – Samuel Beckett, iiri kirjanik, Nobeli kirjandusauhind 1969 1989 – Vasile Milea, Rumeenia sõjaväelane ja riigitegelane 1994 – Harri Vasar, eesti laulja 1994 – Atte Pakkanen, Soome poliitik 1995 – Osvald Käpp, eesti maadleja 1995 – James Meade, inglise majandusteadlane, Nobeli majandusauhind 1977 1997 – Reet Pirrus, eesti geoloog ja palünoloog 1999 – Per Aabel, norra näitleja, tantsija, koreograaf, lavastaja ning teatrijuht 2000 – Gunārs Priede, läti näitekirjanik 2002 – Desmond Hoyte, Guyana president 1985–1992 2002 – Joe Strummer, briti muusik (The Clash) 2004 – Vello Vensel, eesti majandusteadlane 2005 – Moissei Alperten, Eesti viiuldaja 2006 – Eino Jutikkala, soome ajaloolane 2006 – Mirjam Helin, soome ooperilaulja 2006 – Ervin Lázár, ungari kirjanik 2006 – Dennis Linde, USA helilooja ja laulusõnade autor 2006 – Jelena Muhhina, vene päritolu NSV Liidu võimleja 2007 – Julien Gracq, prantsuse kirjanik 2007 – Chrysostomos I, Küprose õigeusu peapiiskop 1977–2006 2008 – Peter Steiner, saksa näitleja 2008 – Lansana Conté, Guinea poliitik 2008 – Coy Bacon, USA jalgpallur 2008 – Hillar Nahkmann, eesti ajakirjanik 2009 – Bernhard Droog, hollandi näitleja 2009 – Michael Currie, USA näitleja 2009 – Albert Scanlon, inglise jalgpallur 2009 – Milena Dvorská, tšehhi näitleja 2009 – Luis Francisco Cuéllar, Colombia poliitik 2009 – Duncan Paterson, šoti ragbimängija 2009 – Sir Bob Phillis, Briti meediategelane 2009 – Mick Cocks, Austraalia muusik 2010 – Gerhard Schürer, Saksa DV riigitegelane 2013 – Hans Hækkerup, Taani poliitik 2013 – Anne Valge, eesti näitleja 2014 – Joe Cocker, inglise rocki ja bluusi laulja 2014 – Nate Fox, USA korvpallur, mänginud BC Kalev/Cramo meeskonnas 2018 – Roberto Suazo Córdova, Hondurase poliitik 2018 – Paddy Ashdown, Suurbritannia poliitik ja diplomaat 2018 – Jean Bourgain, Belgia matemaatik
Regionaalpark

Regionaalpark on kohaliku omavalitsuse tasandil kaitstav loodusala, kus on erilisi teadusliku, kasvatusliku ja puhkealaväärtusega loodusobjekte (ökosüsteeme ja maastikke), ajaloo- ja kultuuripärandit. Regionaalpark võib koosneda mitmest osast, kui see ületab kohalike omavalitsuste piire, või paikneda ühe kohaliku omavalitsuse territooriumil. Kaitstakse ühe või mitme ökosüsteemi terviklikkust, vältides ala laialdast majanduslikku kasutamist ja üleasustamist. Regionaalpark koosneb täiesti kaitstud aladest ehk loodusreservaatidest, loodust tutvustavaist piirkondadest (näiteks õpperajad) ja puhkepiirkondadest. Regionaalparke on Kanadas, USA-s, Prantsusmaal, Itaalias, Uus-Meremaal ja Leedus.
Kohtla-Nõmme lipp

Kohtla-Nõmme lipp on Ida-Viru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kohtla-Nõmme valla lipp. Lipp kinnitati 16. aprillil 1997. Lipu kavandi autor on Viktor Roosipuu. Ristkülikukujuline lipp koosneb kolmest horisontaalsest võrdsest laiust. Lipu vardapoolne 4/11 pikkune osa koosneb kollasest, rohelisest, kollasest laiust. Lipu lehviva poole 7/11 pikkune osa koosneb rohelisest, kollasest, rohelisest laiust. Kollane sümboliseerib Kohtla-Nõmme liivast pinda ja põlevkivi, roheline aga looduse rohelust. Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm. Kohtla-Nõmme vapp Kohtla-Nõmme valla sümboolika valla kodulehel Kohtla-Nõmme valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Maia Kivisaar

Maia Kivisaar (sündinud 2. juunil 1960) on eesti mikrobioloog ja geneetik. Kivisaar lõpetas 1978. aastal Vändra Keskkooli ja 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal. Ta kaitses 1992. aastal Tartu Ülikoolis doktoritööd molekulaarbioloogia erialal. Doktoritöö teema oli "Studies on phenol degradation genes of Pseudomonas sp. strain". 1994. aastal lõpetas Kivisaar EMBO lühiajalise järeldoktorantuuri Uppsala Ülikoolis. 2008. aastast on Kivisaar Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna molekulaar- ja rakubioloogia instituudi geneetika õppetooli professor. Ta on Tartu Ülikooli senati ja Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna nõukogu liige. Lisaks on ta ajakirjade "Applied and Environmental Microbiology" ja "Central European Journal of Biology" toimetaja. Bio- ja keskkonnateadused, geneetika, mikrobioloogia, bakterioloogia, viroloogia ja mükoloogia (stressivastus ja mutageneesimehhanismid bakterites). 1992 riiklik teaduspreemia kollektiivi liikmena. Kollektiivi juht Ain Heinaru. "Biodegradatsiooniplasmiidide molekulaar-geneetiline uurimine ja baktertüvede kasutamine praktikas" 2005 riiklik teaduspreemia uurimuste tsükli "Bakterigenoomi mutagenees-adaptatsioonimehhanism keskkonna stressi tingimustes" eest 2010 Tartu Ülikooli aumärk 2020 Tartu Ülikooli medal "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 6.12.2022. 2000 – "Kivisaar, Maia". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. I kd, A – Ki. Tallinn 2000. Lk 660 Maia Kivisaar Eesti Teadusinfosüsteemis
Inna Taarna

Inna Taarna-Länts (kuni 1939 Inna Trankmann; 20. august 1926 – 30. jaanuar 2015) oli eesti näitleja ja teatripedagoog. Ta lõpetas aastal 1949 Eesti Riikliku Teatriinstituudi. Lavategevust alustas ta aastal 1943 Jaroslavlis Eesti NSV Riiklikes Kunstiansamblites. Aastatel 1949–1976 oli ta Eesti Draamateatri näitleja. Aastatel 1973–1988 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi režiikateedris õppejõud. Ta oli ka teatrilooliste raamatute autor. Eesti Näitlejate Liidu auliige 2004 Priit Põldroosi nimeline auhind Tema ema oli tantsija, koreograaf ja tantsupedagoog Nadežda Taarna, isa Nõukogude Liidu spioon Nikolai Trankmann. Aastatel 1948–1958 oli ta abielus näitleja Jüri Järvetiga, hiljem Kaarel Karmiga. Suri näitlejanna ja teatripedagoog Inna Taarna Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 505.
Putini suudlus

"Putini suudlus" (taani keeles "Putins kys") on 2012. aasta 18. jaanuaril Taani kinodes esilinastunud dokumentaalfilm väidetavalt Kremli algatatud ja toetatud noorteühenduse Naši endise aktivisti Maša Drokova üleelamistest. Film esilinastus venekeelsena BBC World Newsi kanalil 50 minuti pikkusena 2015. aasta 31. jaanuaril. "Краткое содержание и комментарий режиссёра" (vene). Originaali arhiivikoopia seisuga 15.02.2012. Vaadatud 26.02.2012. "Putin's Kiss". www.bbc.co.uk. BBC News Online. Vaadatud 1. veebruaril 2015. Ametlik veebileht [Lühikokkuvõte ja režissööri kommentaarid] (vene keeles)
Belvederis

Belvederis on küla Leedus Jurbarkase rajoonis Seredžiuse vallas. Belvederis asub Nemunase kaldal Kriūkai vastas Seredžiusest läänes Panemunė regionaalpargi territooriumil. Külas on juustuvabrik, kus valmistatav juust Liliputas on Euroopa Liidu kaitsealune päritolunimetus. Suurimaks vaatamisväärsuseks on Belvederise mõis. XIX sajandini kandis küla nime Padubysys, seejärel muutus küla nimi seal asunud mõisa nime mõjul Belvederiseks. http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/TXT/?uri=OJ:JOL_2015_053_R_0003
Šumen

Šumen on linn Bulgaaria kirdeosas, Šumeni piirkonna keskus. 1950–1965 kandis nime Kolarovgrad. Tähtsaim vaatamisväärsus on Bulgaaria suurim, 1745. aastal valminud Tombuli mošee. https://www.grao.bg/tna/t41nm-15-06-2024_2.txt
Belvederise mõis

Belvederise mõis (leedu keeles Belvederio dvaras) on endine mõis Leedus Jurbarkase rajoonis Seredžiuse vallas Belvederises. Kuni XIX sajandini kuulus mõis Tyszkiewiczite suguvõsale. 1820. aastal ostis selle Kleopas Burba. Tema alustas ka 1830. aastatel mõisakompleksi väljaehitamist ja nimetas selle Belvederiseks (it. belvedere – 'ilus vaade'). 1863. aastal sai mõisa omanikuks tema poeg Kletas Burba, seejärel Antanas Burba ja Andrius Burba. Pärast 1990. aastat läks mõis Ona Burbaitė-Puzinienė järglaste kätte. Pärast esimest maailmasõda tükeldati mõis taludeks. Peahoone, Toscana-pärane villa, valmis 1830. aastatel, seda renoveeriti sama sajandi 1860. aastatel. Pärast mõisa likvideerimist oli romantilises stiilis hoones algul põllumajanduskool, hiljem piimandust ja loomakasvatust õpetav kool. Aastail 1961–1969 oli seal põllumajandustehnikum, seejärel aiandus- ja mesinduskool. 2005. aastast on see eraomandis. Peahoone ümber paikneb 7 hektari suurune park, mida ehivad looklevad alleed. Pargist viib alla Nemunase orgu 372 astmega trepp. Pargi servas paiknevad kõrvalhooned. Säilinud on kontor, teenijate maja, kaks tootmishoonet, kaks lauta (kolmas laut on varemetes), kabel-mausoleum, mida ühendab aidaga puidust rõdu. Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (leedu keeles) Belvederise mõis Teave mõisa kohta (leedu keeles)
Ibrahima Traoré

Ibrahima Traoré (sündinud 21. aprillil 1988 Villepinte'is) on Guinea jalgpallur, poolkaitsja. Ta mängib alates 2014. aasta aprillist Saksamaa kõrgliiga klubis Mönchengladbachi Borussia. Debüüdi Guinea rahvuskoondises tegi 11. augustil 2010 mängus Mali vastu. Guinea võitis mängu 2:0 ja Traoré lõi teise värava. 2012. aasta Aafrika Rahvaste karikavõistlustel lõi ta alagrupimängus värava mängus Botswanaga. 2015. aasta Aafrika Rahvaste karikavõistlustel lõi ta alagrupimängus värava mängus Kameruniga. "Cameroon 1-1 Guinea". BBC, 24. jaanuar 2015
Kodumajutus

Kodumajutus on hommikusöögi või köögi kasutamise võimalusega, füüsilise isiku talus, majas või korteris paiknev majutusettevõte. Kodumajutuses peab olema: kuni viis majutusruumi; ühekohalise majutusruumi pindala vähemalt 6 m2 ja kahekohalise majutusruumi pindala vähemalt 12 m2, enama arvu kohtade korral peab pindala olema vähemalt 12 m2 ja iga lisanduva voodikoha kohta täiendavalt 3 m2; vastuvõturuum või esik, mis on piisavalt suur külastajate vastuvõtmiseks; pesemisruum kuni 8 voodikoha kohta, enama arvu voodikohtade korral kaks pesemisruumi; tualettruum kuni 8 voodikoha kohta, enama arvu voodikohtade korral kaks tualettruumi, maapiirkonnas on lubatud kuivkäimla; puhkeruum, mille pindala on vähemalt 12 m2 ja mida võib kasutada söögitoana. Hotell Motell Külalistemaja Hostel Puhkeküla Puhkemaja Külaliskorter Majutusettevõtetele esitatavad kohustuslikud nõuded ja majutusettevõtte tunnustamise kord
Keemiline stabiilsus

Keemiline stabiilsus iseloomustab keemilise süsteemi (näiteks keemilise ühendi, materjali, mineraali) omadust tavatingimustes või teatud fikseeritud tingimustes mitte muunduda. Mingi aine keemiline stabiilsus ei ole alati üheselt määratletav erinevate tingimuste ja erinevate protsesside jaoks, kuna see sõltub mitmesugustest teguritest. Keemilist stabiilsust iseloomustab ka aine reaktsioonivõime, mis stabiilsel ainel vaadeldavatel tingimustel on olematu või tühine. Rääkides keemilisest stabiilsusest, peetakse reeglina silmas, et aine (ühend) ei lagune tavalistel tingimustel; et aine on stabiilne mingit kindlat tüüpi protsesside või tingimuste suhtes: aluste suhtes, hapete suhtes, (õhu)hapniku suhtes (korrosioonikindlus), temperatuuri suhtes (termiline stabiilsus) jms; et keemiline süsteem on püsivas tasakaaluolekus, nii et protsessid kulgevad päri- ja vastassuunas ühesuguse kiirusega. Termodünaamiliselt tähendab süsteemi stabiilsus energeetiliselt kõige soodsamat olekut, st Gibbsi vabaenergia miinimumi. Mõistet "keemiline stabiilsus" kasutatakse geoloogias iseloomustamaks mineraalide võimet säilitada oma keemiline koostis termodünaamika parameetrite (rõhk ja temperatuur) muutumisel. Näiteks subduktsioonivööndites sügavamale vajuvad kivimid soojenevad ja satuvad järjest suureneva rõhu tingimustesse. Suureneva rõhu käes pole paljud mineraalid enam keemiliselt stabiilsed ning hakkavad muutuma teisteks, uutesse tingimustesse sobivateks mineraalideks. Enamik mineraale ei ole maapinnal termodünaamiliselt stabiilsed ning neid võib vaadelda kui teatud metastabiilseid süsteeme. "Murenemine. 2. Porsumine". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. aprill 2010. Vaadatud 1. veebruaril 2015.
Karl Pribram

Karl H. Pribram (25. veebruar 1919 Viin – 19. jaanuar 2015 Virginia) oli neurobioloog. Alates 1927. aastast elas perega USAs. Ta õppis Chicago Ülikoolis ja lõpetas selle 1941. aastal neurokirurgina. Koos George Armitage Milleri ja Eugene Galanteriga avaldas ta 1960. aastal raamatu "Plans and the Structure of Behavior", millel oli suur mõju kognitiivsele pöördele psühholoogias. Tema teine oluline raamat oli 1971. aastal avaldatud "Languages of the brain; experimental paradoxes and principles in neuropsychology". Tema vanemad (isa tšehh, ema indoneeslanna) olid mõlemad bakterioloogid. Koduleht
Fraktsioneeruv kristalliseerumine

Fraktsioneeruv kristalliseerumine on kristalliseerumise mudel, mille puhul tahkete faaside gravitatsioonilisel sadestusel või muudel sarnastel juhtudel lakkab eralduvate tahke ja vedela faaside vastastikmõju toimimast. Magmade moodustumisel toimub fraktsioneeruv kristalliseerumine sageli kristallisatsioonilise diferentseerumise vormis, mis on üks peamisi viise diferentseerida looduslikke sulamagmasid. Fraktsioonilise kristallisatsiooni käigus tekkinud kristallid isoleeritakse magmast kohe ning mineraali ja magma vahel ei toimu enam ühtegi keemilist reaktsiooni. Mõiste "fraktsioneeruv kristalliseerumine" võttis kasutusele USA petroloog Norman Levi Bowen. 1922. aastal pakkus ta välja mudeli (Boweni skeem), mis selgitab, kuidas kristallid tekkejärgselt magmast isoleeritakse. Геологическая энциклопедия Геологический словарь: в 2-х томах. Москва: Недра. Под редакцией К. Н. Паффенгольца и др. 1978. Magmatism ja magmakivimid. Magma diferentseerumine / Fraktsioneeruv kristallisatsioon. Kåre Kullerud, Tromsø Ülikool. Geoloogia õppemoodul. Norman Levi Bowen – Biographical Memoirs of the National Academy of Sciences.