laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rapla vald (2002)

Rapla vald oli haldusüksus Raplamaal. Valla keskus oli Rapla linn. Algne Rapla vald moodustati Rapla talurahvaasjade komissari otsusega 3. märtsil 1891. aastal. 11. juulist 2002 oli Rapla linn Rapla valla koosseisus. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Rapla vallas 9051 inimest. Neist 8667 (95,8%) olid eestlased. Rapla vallavanem oli Iivi Pere. 2017. aastal ühines Rapla vald uue Rapla vallaga Rapla vallas on 38 küla, kolm alevikku ja üks linn. Rapla Alu - Hagudi - Kuusiku Alu-Metsküla - Aranküla - Hagudi - Iira - Juula - Kalevi - Kelba - Kodila - Kodila-Metsküla - Koigi - Kuku - Kuusiku-Nõmme - Kõrgu - Lipstu - Mahlamäe - Mõisaaseme - Mällu - Nõmme - Oela - Ohulepa - Oola - Palamulla - Purila - Raka - Ridaküla - Röa - Seli - Seli-Nurme - Sikeldi - Sulupere - Tapupere - Tuti - Tõrma - Uusküla - Valtu - Väljataguse - Äherdi - Ülejõe Statistikaamet, vaadatud 27.05.2015. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Statistikaameti andmebaas Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014
Jaan Kõrgesaar

Jaan Kõrgesaar (sündinud 17. jaanuar 1951 Tallinn) on eesti eripedagoog. Kõrgesaar on lõpetanud 1974. aastal Tallinna Riikliku Ülikooli defektoloogia erialal ning kaitsnud 1981. aastal pedagoogikakandidaadi väitekirja. Ta on Eesti Eripedagoogide Liidu, SA Maarja Küla nõukogu liige ning Üliõpilaste Selts Raimla vilistlane. 1974–1976 TRÜ kõrgkoolipedagoogika labori vaneminsener. 1976. aastast TRÜ eripedagoogika õppejõud ning 1992. aastast Tartu Ülikooli eripedagoogika osakonna juhataja. Kõrgesaar oli kuni 2009. aastani Haridus- ja teadusministeeriumi teaduse ja kõrghariduse osakonna juhataja, seejärel ministeeriumi nõunik ning 2011–2014 Tartu Ülikooli sotsiaal- ja haridusteaduskonna haridusteaduste instituudi juhataja. Üliõpilaste Seltsi Raimla vilistlane (coetus 1989/II) ja selle vilistlaskogu esimees 1988/II–1993/II, hiljem vilistlaskogu juhatuse liige (alates 1998/I) ja uuesti esimees kuni 2012/I. 2015 Tartu Ülikooli medal Jaan Kõrgesaar on Richard Kleisi tütrepoeg. Juhend kursuse- ja diplomitööde koostamiseks ning retsenseerimiseks TRÜ defektoloogiaosakonnas, Tartu Riiklik Ülikool 1976. Eripsühholoogia praktikumi juhend defektoloogiaosakonna üliõpilastele, Tartu Riiklik Ülikool 1978 Eripsühholoogia programm ja metoodiline juhend ajalooteaduskonna defektoloogiaosakonna I-II kursuse statsionaarsetele ning II-III kursuse kaugõppeüliõpilastele, Tartu Riiklik Ülikool, 1980. (üks autoritest) Pedagoogika terminoloogia : teema: defektoloogia, Eesti NSV Haridusministeerium, Tallinn 1986 Oligofrenopedagoogika : programm ja õppemetoodiline juhend erialal "Oligofrenopedagoogika koos logopeedia lisaerialaga" (2111) defektoloogiaosakonna üliõpilastele, Tartu Riiklik Ülikool, 1987. (üks autoritest) Eripedagoogika Eestis. Eripedagoogika tänapäevaküsimusi, Tartu Riiklik Ülikool 1987 (üks autoritest) Oligofrenopedagoogika ajalugu : programm defektoloogiaosakonna III kursuse statsionaarsetele ja IV kursuse kaugüliõpilastele, Tartu Riiklik Ülikool 1988 Eripedagoogika terminoloogia : oskussõnastik, Tartu Ülikool 1990 Psüühilise erivajadusega inimeste hoolekanne Eestis : käsiraamat, Eesti Vabariigi Sotsiaalministeerium, Rahvatervise ja Sotsiaalkoolituse Keskus, Eesti Psühhosotsiaalse Rehabilitatsiooni Ühing, Tallinn 2001 (üks autoritest) Sissejuhatus hariduslike erivajaduste käsitlusse, Tartu Ülikooli Kirjastus 2002 Euroopa kodanikuharidus ja selle järelmid etnilisest vähemusest õpilastele, kes kogevad õppimisel takistusi : kursuse juhend, Tartu Ülikool 2004 (üks autoritest) "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022.
Täheke

Täheke on eesti lasteajakiri. Ajakirja esimene number ilmus jaanuaris 1960. Täheke oli noorematele koolilastele mõeldud väljaanne, nimi tulenes hiljuti asutatud oktoobrilaste organisatsiooni sümboolikast. Ajakirjal oli pikka aega ühine toimetus Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni häälekandja ajakirjaga Pioneer. Ajakirja kirjastas EKP Keskkomitee Kirjastus. Esimese numbri saatesõnas on kirjutatud: „"Tere, tüdrukud ja poisid! Mina olen teie uus sõber. Ja nimeks on mul "Täheke". Aga missugune täheke ma siis olen? Kas see täheke, mis on raamatus ja mida vanaema ilma prillita lugeda ei näe? Ei, see täheke ma ei ole. Kindlasti arvab nüüd mõni, et ma olen see täheke, mis selgel õhtul taevas särab. Ei, ka see täheke ma ei ole. Aga missugune siis? Ma olen hoopis see täheke, mida oktoobrilapsed rinnas kannavad. Ma olen punane täheke ja mul on viis nurka. Aga keskel on mul üks pilt. See on pilt Leninist, kui ta oli alles väike poiss.“ – " Ajakirja esimest numbrit trükiti 40 000 eksemplari. Ajakirja maksimumtiraaž oli 1980. aastate lõpul – 80 tuhat. 2010. aastal on trükiarv 6600. Ajakirja esimene peatoimetaja oli Holger Pukk. Aastatel 1973–2003 oli peatoimetaja Elju Mardi (Sild). 2004. aastast on peatoimetaja Ilona Martson. Minu esimene raamat Ajakiri Täheke DIGARis Lasteajakiri Täheke peab 50. sünnipäeva, Postimees, 26. jaanuar 2010
Tõnu Aru

Tõnu Aru (7. oktoober 1935 Tallinn – 23. november 2020 Tallinn) oli eesti amatöörfilmioperaator ja -režissöör. Ta on töötanud Tallinna Nõmme Kultuurimaja juhina ja 25 aastat Tallinna Raekoja direktorina. 2006 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (missioonipreemia) "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk 366 Linda Järve. Jäädvustamise rõõm ei kao ka aastatega. Õpetajate Leht, 10. november 2000 Andres Laasik. Filmimees Tõnu Aru on Jüri Arraku isiklik kroonik. Eesti Päevaleht, 24. aprill 2007 Oliver Õunmaa. Eesti vanim filmiamatöör: tegime filme põnevuse, mitte raha pärast!. Pealinn, 1. märts 2010 Haud Tallinna Liiva kalmistul
August Oswald Westrèn-Doll

August Oswald Westrèn-Doll (9. november 1882 Viljandi – 24. mai 1961 Göttingen, Saksamaa) oli baltisaksa pastor ning pedagoog. Ta õppis 1894–97 Viljandis Bormanni erakoolis ning 1897–1901 Pärnu Gümnaasiumis. Lõpetas 1906 Tartu Keiserliku Ülikooli kuldmedaliga (cand. theol.). 1907 sooritas Riias konsistooriumieksami. Ordineeriti 10. veebruaril 1908 õpetajaks. 1908–1909 töötas abiõpetajana ning 1909–1924 pastorina Palamuse Püha Bartholomeuse koguduses, aastatel 1920–1924 oli veel Tartu praostkonna praost. Seejärel oli ta aastatel 1924–1939 Viljandi Jaani koguduse pastor ning töötas usuõpetajana Viljandi gümnaasiumides. Talle kuulus Viljandis asuv Villa Doll. Aastatel 1922–1927 oli ta Õpetatud Eesti Seltsi esimees. 1939 emigreerus Westrèn-Doll Saksamaale. Seal töötas kirikuõpetajana 1940–1946 Elbingis (praeguses Elbląg'is, Warmia-Masuuria vojevoodkonnas) ja 1946–1955 Mengershausenis (Göttingeni kreisis, Alam-Saksi liidumaal). Aastast 1957 teoloogia doktor. Ta on pastor August Jakob Westrèn-Dolli poeg Ewangeliumi Lutheruse kiriku koguduste abi-kassa Weneriigis. 25. aastase asutamise, töö ja toe mälestuseks 1859-1884, Tallinn 1884 Ewangeliumi Lutheruse kiriku koguduste abi-kassa Weneriigis. Tõine leht, tema tööst Liiwimaal 1859-1885, Tartu, 1885 Ewangeliumi-Lutheruse kiriku koguduste abikassa Weneriigis. Kuues leht, Abikassa tarwidusest ja tööst laiali-pillatud usuwendade kasuks 1890, Tartu, 1890 Jõulu album, Viljandi : [s.n.], 1929 (üks autoritest) Kevadepühade album : aprillikuul 1930 Tartu (üks autoritest) Viljandi ajalugu, juht ja linnaplaan, Viljandi 1939 Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
Valdivia maavärin

Valdivia maavärina nime all on tuntud kaks maavärinat: 1575. aasta Valdivia maavärin 1960. aasta Valdivia maavärin, mis toimus 1960. aastal Tšiilis. Maavärina magnituud oli 9,5.
Paul Krigul

Paul Krigul (23. detsember 1910 Räpina vald (Räpina kihelkond) – 9. mai 1980 Viljandi) oli eesti muusikapedagoog, koorijuht ja organist. Krigul lõpetas 1925 Räpina Põllumajandusgümnaasiumi. Seejärel õppis 1935–1940 Tartu Kõrgemas Muusikakoolis orelit. Töötas 1938–1939 Tartu Tööstus- ja Majanduskoolis õpetajana ning 1932–1942 Petseri Peetri koguduses organistina. Krigul oli 1942–1944 Viljandi Pauluse koguduse organist ning Viljandi Maagümnaasiumi muusikaõpetaja. Teise maailmasõja ajal mobiliseeriti saksa sõjaväkke. 1948–1961 töötas Viljandi 2. Keskkooli muusikaõpetajana ning 1961–1971 Viljandi Kultuurharidustöö Koolis muusikateooria ja dirigeerimise õppejõuna. 1942–1944 ning 1947–1980 oli segakoor Koit dirigent. Aastast 1957 Eesti NSV teeneline kunstitegelane. Maetud Viljandi Metsakalmistule.
Varastatud oranž jalgratas

"Varastatud oranž jalgratas" on Mika Keräneni (Mihkel Kera) lasteraamat, mis ilmus kirjastuselt Jutulind 2008. aastal. Illustratsioonid tegi Marja-Liisa Plats, kujundas Annike Laving ja toimetas Jaak Urmet. Raamatu järg on teos "Peidetud hõbedane aardelaegas", mis ilmus aastal 2009.
SVG

SVG (inglise keeles Scalable Vector Graphics – 'skaleeruv vektorgraafika') on XML-keelel põhinev keele spetsifikatsioonide hulk, mis kirjeldab nii staatilist kui ka dünaamilist (st interaktiivset ja animeeritud) kahemõõtmelist vektorgraafikat. SVG spetsifikatsioon on avatud standard, mida World Wide Web Consortium (W3C) 1999. aastast arendab. SVG pildid ja nende käitumine defineeritakse XML-il põhinevas tekstifailis. See tähendab, et neis sisalduvad tekstid on otsitavad ja indekseeritavad. Peaaegu kõik kaasaegsed brauserid toetavad SVG märgistuskeelt väliste programmide abita, üksnes Microsofti Internet Exploreris viibis selle toetamine kuni 2010. aastani, mil SVG toe sai seni veel arenduses olev brauser Internet Explorer 9. Inkscape PostScript "SVG in IE9 Roadmap". IEBlog.
RGBA

RGBA on Red Green Blue Alpha, mis tähistavad punast, rohelist, sinist värvitooni ja alfakanalit. Mõnikord nimetatakse seda ekslikult värvimudeliks, kuid tegelikult on tegemist lisainfoga RGB värvimudeliga. Alfakanal, neljas komponent, tähistab läbipaistvust. Selle nimi tuleneb lineaarse interpolatsiooni klassikalisest valemist αA + (1-α)B. Alfakanalit kasutatakse harilikult läbipaistmatuse määramisel. Kui piksli väärtus alfakanalis on 0%, on ta täielikult läbipaistev (ja seega nähtamatu), samas kui 100% alfakanalis tähendab, et objekt on täiesti läbipaistmatu. Vahepealsed väärtused võimaldavad pilte neid üksteise peale asetades liita: näiteks on võimalik luua pilt, mis sisaldab poolläbipaistvat varju, mida saab kohandada erinevate taustadega. RGB CMYK
Merit Hallap

Merit Hallap (sündinud 17. mail 1969 Narvas) on eesti eripedagoog ja logopeed. Lõpetas 1987 Tallinna 7. Keskkooli, mille järel asus Tartu Ülikooli eripedagoogikat õppima. Lõpetas 1992 cum laude. 1992–2000 oli Tartu Laste Turvakodu kasvataja, aastast 2000 Vastse-Kuuste valla logopeed. Aastast 1993 töötas ta Tartu Ülikooli eripedagoogika osakonnas õppejõuna. Turu Ülikooli doktorant aastast 2001. Alates 2016. aastast on ta Tartu Ülikooli haridusteaduste instituudis logopeedia lektor. 2020 Tartu Ülikooli aumärk 2017 I preemia 2017.a. kasvatusteaduslike tööde riiklikul konkursil didaktilis-rakenduslike/õpikute kategoorias kõrgkooliõpiku "Kommunikatsioonipuuded lastel ja täiskasvanutel: märkamine, hindamine ja teraapia" eest. (Üks õpiku toimetajatest ja ühe peatüki autor) 2014 "5-6-aastaste laste kõnetest", parima töö preemia didaktilis-rakenduslike tööde valdkonnas riiklikul kasvatusteaduslike tööde konkursil (üks autoritest) 2004 kasvatusteaduslike tööde riikliku konkursi preemia magistritööde kategoorias Eesti keele käändevormide kasutamine vene-eesti kakskeelsetel koolieelikutel (magistritöö), Tartu Ülikool, 2003 Kaheksa küsimust eesti keele õppe kohta: lisamaterjal lasteaiaõpetajale ja abiõpetajale = Восемь вопросов относительно изучения эстонского языка : дополнительный материал для воспитателей и помощников воспитателей детских садов, Mitte-eestlaste Integratsiooni Sihtasutus, Tallinn 2006 (üks toimetajatest) Õppematerjal koolieelsete lasteasutuste eesti keele kui teise keele õpetajate põhi- ja täienduskoolituseks, Tartu: Atlex, 2006 (toimetaja) Õpetajaraamat laste töölehtede juurde, Tartu: Atlex 2006 (toimetaja) Lapse kõne arendamine: praktilisi soovitusi kõnelise suhtlemise kujundamisel, Tartu Ülikooli Kirjastus 2008 (koos Marika Padrikuga) Kommunikatsioonipuuded lastel ja täiskasvanutel: märkamine, hindamine ja teraapia, Tartu Ülikooli Kirjastus 2016 (koos Marika Padrikuga) Hallap, Merit; Padrik, Marika (27. aprill 2018). "Logopeedide nappusest logopeedide pilgu läbi". Õpetajate Leht. Vaadatud 17.02.2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) "Merit Hallap ETIS". Eesti Teadusinfosüsteem. Vaadatud 17.02.2021. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022.
Kaksikheeliks

Kaksikheeliks ehk biheeliks on kahest kongruentsest heeliksist moodustunud struktuur, kus kahel heeliksil on ühine telg, kuid erinev faas telje suhtes. Kaksikheeliksiga on tegu näiteks DNA molekulis, mis moodustub kahe vesiniksidemetega ühendatud helikaalse desoksüribonukleiinhappe ahela keerdumisel ja võib olla väga pikk. DNA kaksikheeliks on paremakäeline nukleiinhapetest koosnev polümeer, mida hoiavad koos nukleotiidide aluspaarid. Kaks heeliksit, mis moodustavad DNA molekuli, ei paikne teineteise suhtes sümmeetriliselt, vahe ühest heeliksist teiseni "üles-" ja "allapoole" ei ole võrdne. DNA kaksikhelikaalse mudeli avaldasid esimestena James Watson ja Francis Crick 1953 ajakirjas Nature. Artikkel põhines Rosalind Franklini 1952 tehtud DNA röntgenogrammil, mida nimetatakse Fotoks 51. Järgnesid põhjalikumad DNA uuringud, mille autorid olid Raymond Gosling, Alexander Stokes, Maurice Wilkins ja Herbert Wilson. Erwin Chargaff uuris kaksikheeliksi aluspaaride keemilist koostist ja biokeemilist ehitust. Crick, Wilkins ja Watson said nende uurimuste eest 1962. aastal Nobeli meditsiiniauhinna. Franklin oli selleks ajaks juba surnud (suri 1958).
Rahvaste mälestussammas

Rahvaste mälestussammas ehk Rahvaste monument on mälestusmärk Tartus Toomeorus Vallikraavi tänaval. See on praegu allesolevaist Tartu vanim mälestussammas. Tartu Ülikooli peahoone ehitamise käigus samas asukohas varem olnud Tartu vanasse Maarja kirikusse ja surnuaeda maetud inimeste luud maeti 1806. aastal ümber Toomemäe vallikraavi. Ühishauda tähistab 1811. aastal Johann Wilhelm Krause jooniste järgi ehitatud neljakandiline punastest tellistest monument, mille tipus on vaskkera ja selle otsas rist. Mälestussamba külgedel on vaskplaadid eesti (täpsemalt tartu), saksa, vene ja ladina keeles kirjutatud selgitustega. Tartukeelne tekst: "Siin hengawa mitme maije rahwa luid. Tarto liin matt neid omma Maria kirriko man XIII:nest saast XVIII saa aastade sadik. Neide hawwade pääl ehhit Alexander selle wastse tarkusse templi. Sedda kottust anti neil lujedel hengamisses MDCCCVI:mal aastal iani kuul..." 20. septembril 1985 maeti mälestussamba juurde ka Tartu Ülikooli peahoone keldrites sama suve arheoloogilistel kaevamistel väljatulnud inimluud. Ühishauda pandi vutlar kirjaga ümbermatmise kohta. Rahvaste mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris Rahvaste monument ja selle ümbrus
Ai jõgi

Ai (vene Ай, baškiiri Әй) on jõgi Venemaal Lõuna-Uuralites, Ufa jõe lisajõgi. Ai pikkus on 549 km ja valgala 15 000 km². Jõe ääres asub Zlatoust. Suuremad lisajõed on Kigi, Ik ja Kussa.
Boris Henrichson

Boris Henrichson (13. märts 1899 Alūksne, Läti – 12. detsember 1971 Viljandi) oli rootsi-saksa-poola päritolu eesti pedagoog ja spordikohtunik. Põlvnes vene riiginõuniku perekonnast. 1909. aastal astus Pärnu Gümnaasiumi, Esimese maailmasõja ajal jätkas õpinguid Novgorodis, kuhu kool oli evakueeritud. 1916–1918 õppis taas Pärnus. 1918 õppis Riia Linna Gümnaasiumis, mis asus evakueerimise tõttu Tartus. Kooli lõpetas Tartu Vene Õpetajate Ühingu Eragümnaasiumi juures. Henrichson töötas 1919–1944 matemaatika eraõpetaja-tunniandjana Tartus. 1921–1922 oli Tartu-Valga Villa ja Lina Kokkuostupunkti arveametnik-kassapidaja. 1944. aastal asus elama Viljandisse, kus esialgu töötas Eesti Autopargi Viljandi osakonnas, hiljem Viljandi Rajooni Maanteede Valitsuse varustusosakonna juhatajana. Aastatel 1945–1962 oli ta Viljandi 2. Keskkooli matemaatikaõpetaja ja Viljandi Õhtukooli õpetaja; 1948. aastast ka Viljandi Vene Keskkooli matemaatika asendusõpetaja. 1955. aastal lõpetas E. Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatika-füüsika erialal. Aastatel 1962–1970 töötas C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli matemaatikaõpetajana. 1966. aastast oli ta vabariikliku kohtunike kolleegiumi liige ning 1968. aastast Eesti NSV Spordiühingute ja -organisatsioonide Viljandi Nõukogu juures asuva Viljandi Spordiveteranide Koondise liige. Ta oli vabariikliku kategooria kohtunik. 4. novembril 1958 tunnustati Henrichsoni haridustöö eesrindlase aumärgiga ning 21. augustil 1965 Eesti NSV teenelise õpetaja aunimetusega. Maetud Viljandi Metsakalmistule. 1965 Eesti NSV teeneline õpetaja Eksponentfunktsioon arvutusvahendina ja tehted juurtega, Eesti NSV Vabariiklik Õpetajate Täiendusinstituut, Tartu 1963 Matemaatika töölisnoorte koolidele : VIII klass, Tallinn Eesti Raamat, 1965 (koos Aksel Telgmaaga) Matemaatika : õhtukoolide VIII klassile, Tallinn : Valgus, 1967 (koos Aksel Telgmaaga) Komplekt matemaatika kontrolltöid IX klassile. I, Eesti NSV Haridusministeerium, Tallinn 1967 (koos Harry Keerutaja ja Elvi Meidlaga) Matemaatika : õhtukoolide VIII klassile, Tallinn 1969 (koos Aksel Telgmaaga) Eesti kooli biograafiline leksikon, 1998, lk. 50 Nekroloog – Tee Kommunismile nr 149 18. detsember 1971 M. Sester, Viljandi koolimatemaatikuid ja nende õpikud, TÜ diplomitöö Viljandi Maagümnaasium 1877-1997. ajalugu, lõpetajad, mälestused, 1998 Koolimatemaatika I, 1974 Koolimatemaatika VIII, 1981 Koolimatemaatika XXVIII, 2001, lk. 57 E. Luht, E. Meidla, O. Prinits, Eesti nimekatest koolimatemaatikutest ehk 4*70+1*60 (ajakirjas Matemaatika ja kaasaeg XVI, 1969) Kõik on kokku koolilugu – Carl Robert Jakobsoni nimeline Gümnaasium 1908–2008, 2008, lk 162 Olaf Prinits, Kes minevikku ei mäleta ... (Haridus 1999/6)
Maido Remm

Maido Remm (sündinud 11. juulil 1965) on eesti bioinformaatik. Ta on Tartu Ülikooli bioinformaatika professor aastast 2003. 2020 Tartu Ülikooli aumärk Tema isa oli Hans Remm ja ema on Eevi Remm. Tema vend on Kalle Remm. "Bioinformaatika". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2015. ISBN 9789949329113 "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. Maido Remm Eesti Teadusinfosüsteemis
Genoomika

Genoomika on multidistsiplinaarne teadusharu, mis uurib genoome. Erinevalt geneetikast, mis keskendub üksikute geenide ehitusele ja toimimisele, iseloomustab genoomika organismi kogu DNA või RNA komplekti struktuuri, funktsiooni ja evolutsiooni. Genoomi analüüsimiseks on vaja kas osaliselt või täielikult sekveneerida organismi genotüüp. Inimgenoomi analüüsimine aitab näiteks haigusi varem ja täpsemini diagnoosida, võimaldades ka indiviidist lähtudes tõhusama raviplaani koostamist. Inimgenoomi sekveneeritakse üldjuhul verest. Eestis uuritakse genoome Tartu Ülikooli genoomika instituudis ja selle allüksustes, näiteks Eesti geenivaramus. Personaalmeditsiin Farmakogenoomika Oomika
Ai He

Ai He (hiina 瑷河) on jõgi Hiinas, Yalu jõe parempoolne lisajõgi. Saab alguse Muduozi mägedest. Jõe pikkus on 206 km ja valgala 5992 km². Ai Hel on üheksa hüdroelektrijaama koguvõimsusega 9368 kW.
Peeter Normak

Peeter Normak (sündinud 15. oktoobril 1952) on eesti matemaatik. Ta lõpetas aastal 1970 Tallinna 1. Keskkooli ja aastal 1975 kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna. Aastatel 1975–1978 oli ta aspirantuuris Moskva Riiklikus Ülikoolis. Kaitses aastal 1982 Moskva Riiklikus Ülikoolis füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja. Tema põhiliseks uurimisobjektiks on olnud poolrühmade esitused hulkade teisenduste abil. Ta on alates aastast 1993 Tallinna Ülikooli (kuni aastani 2005 Tallinna Pedagoogikaülikool) informaatikaprofessor. Aastatel 1996–2006 täitis ta ühtlasi ülikooli teadus- ja arendusprorektori ülesandeid. 2015 – Tallinna Ülikooli teenetemärk 2022 – Valgetähe IV klassi teenetemärk Tema emapoolne vanaisa oli eesti matemaatik, pedagoog ja koolijuht Villem Nano. "Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. detsember 2011. Vaadatud 4. jaanuaril 2011. "TÜ matemaatikateaduskonna vilistlased 1975-1979". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. oktoober 2014. Vaadatud 30. detsembril 2014. Peeter Normak Eesti Teadusinfosüsteemis
Kuno (maamarssal)

Kuno (ka Cono) oli Liivi ordu maamarssal aastal 1306. Maamarssal Kuno päritolu ja eelneva elu kohta pole midagi teada, samuti mitte ka seda, mis temast hiljem sai. Teda ei saa ilmselt samastada ka aastatel 1298–1307 Lihula komtuuriks olnud Konrad von Oldenburgiga. Samas on teatud võimalus, et tegemist on sama isikuga, kes oli aastal 1316 Dünamünde komtuur, kelle kohta peale sama eesnime (Cuno) pole midagi teada. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr.-d 514 ja 515 (lk 395).
Kuno

Kuno või KUNO võib tähendada erinevaid asju: Kuno on eesnimi Kuno oli Liivi ordu maamarssal aastal 1306 ja võimalik, et ta oli ka Dünamünde komtuur aastal 1316 KUNO on lühend, mis võib tähendada mitut Saksa organisatsiooni KUNO on Põhja- ja Baltimaade kunstikõrghariduse koostöövõrgustik.
Arne Ansper

Arne Ansper (sündinud 3. veebruaril 1970) on eesti informaatik ja programmeerija. Ta lõpetas aastal 1988 Nõo Keskkooli, seejärel õppis ta Tallinna Tehnikaülikoolis 1988–1993, magistriõppes 1995–1998. Tehnikateaduste magistri kraadi omandas ta 2001. aastal (tema magistritöö teemaks oli "e-Riigist andmeturbe seisukohalt"). Ansper on töötanud OÜ-s Ektaco programmeerijana 1990–1994, Eesti Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudis tarkvarainsenerina 1994–1997 ning alates 1997. aastast Cybernetica ASis arendusjuhi ja teadurina. 1999 Aasta Insener, määratud Eesti Inseneride Liidu poolt 2013 Valgetähe V klassi teenetemärk https://nrg.edu.ee/sites/nrg.edu.ee/files/xxxii_lend.pdf Arne Ansper Eesti Teadusinfosüsteemis Arne Ansperi magistritöö: e-Riigist andmeturbe seisukohalt, Tallinn 2001
Johann Ungnade

Johann Ungnade (ka Johannes Ungenade) oli Liivi ordu maamarssal ja maameistri kandidaat 14. sajandi esimesel kolmandikul. Ungnade pärines tõenäoliselt Tecklenburgi krahvkonnast Vestfaalist, kus sellenimeline, tõenäoliselt ministeriaalidest põlvnev suguvõsa oli Osnabrücki piiskopi vasallideks. Kuid kuna Ungnade-nimelisi suguvõsasid leidus ka mujal Saksamaal, ei saa Johanni Tecklenburgiga täiesti kindlalt seostada. 1316. aastal on Johann Ungnadet nimetatud Sigulda komtuurina, neli aastat hiljem oli ta aga kandidaat Liivi ordu maameistri ametisse. Tõenäoliselt oli tal ordu sees suurem toetus kui tema vastaskandidaadil, Madalmaadest pärineval Järva foogtil Johann von Hoenhorstil, kuid Saksa ordu kõrgmeister kinnitas meistriks siiski Hoenhorsti. Et Liivi ordu rüütelvennad seda aga ei aktsepteerinud, siis tegelikult sai orduharu juhiks hoopis viitsemeister Konrad Kesselhut. Ungnade karjäär jätkus siiski tõusvas joones, 1328. aastal on teda mainitud maamarssalina, võimalik, et ta oli selles ametis juba aastast 1324. Mõned aastad hiljem oli Ungnade siiski taas madalamatel ametipostidel: 1330. aastal Võnnu komtuur ja 1335 Dünamünde komtuur. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 890 (lk 661).
IEEE LAN/MAN Standardite Komitee

IEEE LAN/MAN Standardite komitee tegeleb kohtvõrkude ja linnavõrkude standardite pere IEEE 802 hooldamise ja arendamisega, olles IEEE Standardite Assotsiatsiooni allorganisatsioon. Komitee koduleht
Kuandiani Mandžu autonoomne maakond

Kuandiani Mandžu autonoomne maakond on autonoomne maakond Hiina Rahvavabariigis Liaoningi provintsis Dandongi ringkonna õigustega linnas. Kuandiani Mandžu autonoomne maakond koosneb 19 suurvallast, 2 vallast ja 1 rahvusvallast. http://www.lnkd.gov.cn/
Linnavõrk

Linnavõrk (MAN – metropolitan area network) on arvutivõrk, mis ühendab telekommunikatsiooniseadmeid suuremal geograafilisel alal kui kohtvõrk (LAN), aga väiksemal kui laivõrk (WAN). Tihtipeale ühendab linnavõrk mitut kohtvõrku ja selleks kasutatakse ka suurema andmeedastusvõimsusega sidekanaleid (magistraalliiniga) nagu valguskaabel. Tihti ühendab linnavõrk seadmeid ühes linnas või näiteks ülikoolilinnakus.