laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eduard Aartee

Eduard Aartee (kuni 21. märtsini 1938 Eduard Aron; 30. mai 1910 Narva – 11. juuni 1963 Tallinn) oli eesti päritolu Nõukogude Liidu partisanijuht Teise maailmasõja ajal Saksa okupatsiooni all olnud Leningradi oblastis. Eduard Aartee teenis 1931. aastast Eesti merejõududes, 1934. aastast koolitati allveelaevadel teenimiseks miini-torpeedoala spetsialistina, alates 1935. aastast allohvitserina miiniveeskjal Ristna, aastast 1937 allveelaeval Lembit. 1940 arvati allveelaev Lembit Punalipulise Balti Laevastiku koosseisu, Aartee jäeti 1941. aastani teenima NSV Liidu mereväe Balti laevastikku. Teise maailmasõja alguses jõudis allveelaeval Kroonlinna, sealt edasi tööpataljoni, kust komandeeriti Stalingradi, kus ta oli Volga laevastiku koolis miinilektoriks. Eesti Rahvusliku Korpuse moodustamisel jätkas teenistust 1942. aasta maist Eesti diviisis ja osales Velikije Luki all 45-mm suurtükipatarei ülemana. Velikije Luki lahingutes ülesnäidatud vahvuse eest sai Aartee Isamaasõja II järgu ordeni. Lahingus Doroštšanko all sai haavata ning pärast paranemist jätkas teenistust NSV Liidu NKVD alluvas Eesti Partisaniliikumise Staabi partisanisalgas. Ta astus 1943. aastal NLKP-sse. Tema juhitud NSV Liidu NKVD partisanisalk osales 1943–1944, Saksa vägede poolt okupeeritud Pihkva-Oudova raudtee lõhkumisel, Pihkva–Luga raudtee purustamises ning ja 1943. aasta septembris lahingus Pihkva oblastis, Pljussas Pljussa raudteejaama lähedal. Pljussa võitude eest autasustati sm. Aarteed Lenini ordeniga. „Eduard Aartee, hüüdnimega „Vana“ salk külvas vaenlastele kadu. Tema rünnak Pljussa jaamale kujunes tema suurrünnakuks. Rünnaku tagajärjel purustati partisanide poolt kaks saksa sõjaväe ešeloni, lasti õhku veetoru, purustati raudtee, tapeti ligi 90 Saksa ohvitseri, nende hulgas üks kindral. Peale selle vabastasid nad üle 1000 inimese, kes olid valve all, et saata neid Saksamaale sunnitöölaagrisse. „Vana“ sai viis korda võitlustes haavata, kuid ta ei loobunud oma salka juhtimast. Sakslaste poolt lubati 10.000 marka sellele, kes toimetab „Vana“ nende kätte. Kuid ükski võte „Vana“ tabamiseks ei annud tulemusi, vaid see innustas seda enam „Vana“ salga partisane vaenlasele kahju tegema.“ – 1942 Isamaasõja ordeni II järk 1944 Lenini orden 1945 Medal "Isamaasõja partisanile" I järk Aartee, Eduardl, Eesti Entsüklopeedia Eesti partisanide „Vana” võitlustee, Viru Sõna: Lääne-Virumaa ajaleht, nr. 3, 25 november 1944 Rahva tasujad — partisanid, Saarte Hääl: Eestimaa Kommunistliku Partei Saaremaa Komitee ja Saaremaa Töötava Rahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee häälekandja, nr. 77, 7 juuli 1945 NSVL ÜLEMNÕUKOGU PRESIIDIUMI SEADLUS. Eesti NSV partisanide ja partisaniliikumise juhtide autasustamise kohta NSV Liidu ordenite ja medalitega, Postimees, Number 154, 5 July 1945 ENE 1. väljaanne, kd 1, 1968, lk 22. Mereleksikoni artikkel
2005. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

2005. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused olid 45. suusaalade maailmameistrivõistlused, mis toimusid 17.–27. veebruarini Oberstdorfis Saksamaal. Kuupäev: 22. veebruar Osavõtjaid: 89 Ametlikud tulemused 1.–4. kohal on antud A-finaali aeg, 5.–8. kohal B-finaali aeg, 9.–16. kohal veerandfinaali aeg, järgmistel kvalifikatsiooni aeg. Sprindi kvalifikatsiooni lõpetasid Anti Saarepuu 10. ja Priit Narusk 15. kohaga. Erkki Jallai kukkus, loobus seejärel pingutamast ja sai 80. koha. Anti Saarepuu ja Priit Narusk olid samas veerandfinaalis koos rootslaste, tiitlikaitsja Thobias Fredrikssoni ja Björn Lindiga, kes ka edasi pääsesid, kuigi Saarepuu oli veel lõpusirge alguses teine. Kuupäev: 25. veebruar Osavõtjaid: 32 võistkonda (stardileht) Ametlikud tulemused Kummastki poolfinaalist läks finaali 5 paremat. Priit Narusk ja Erkki Jallai jäid 1. poolfinaalis 6.-ks, kaotades poolfinaali 14.44,0-ga võitnud Kasahastanile 43,6 sekundiga. Kuupäev: 17. veebruar Osavõtjaid: 121 Lõpetajaid: 121 Ametlikud tulemused Kuupäev: 20. veebruar Osavõtjaid: 94 (stardileht) Lõpetajaid: 62 Ametlikud tulemused Kaspar Kokk oli ka stardiprotokollis, kuid ei startinud. Kuupäev: 27. veebruar Osavõtjaid: 72 (stardileht) Lõpetajaid: 52 Ametlikud tulemused Kuupäev: 24. veebruar Osavõtjaid: 17 võistkonda (stardileht) Lõpetajaid: 17 Ametlikud tulemused Kuupäev: 22. veebruar Osavõtjaid: 74 (stardileht) Lõpetajaid: 71 Ametlikud tulemused 1.–4. kohal on antud A-finaali aeg, 5.–8. kohal B-finaali aeg, 9.–16. kohal veerandfinaali aeg, järgmistel kvalifikatsiooni aeg. Kuupäev: 25. veebruar Osavõtjaid: 19 võistkonda (starileht) Lõpetajaid: 18 Ametlikud tulemused 17. veebruar 75 võistlejat 19. veebruar 71 võistlejat 26. veebruar 65 võistlejat 4. koha saanud Justyna Kowalczyk (Poola, 1.27.18,6) diskvalifitseeriti dopingu tõttu. 19. veebruar 16 naiskonda 27. veebruar 52 võistlejat 18. veebruar 52 võistlejat, kellest 43 lõpetas Esimeses voorus hüppas Tambet Pikkor 80 meetrit ning teenis 91,5 punkti. See ei andnud enamat 49. kohast. Avavooru järel kontrolliti tema hüppekombinesooni. Mõõtudele mittevastava kombinesooni tõttu tühistati tema tulemus ning võistlus tuli pooleli jätta. 23. veebruar 10 võistkonda 19. veebruar 72 võistlejat Jens Salumäe sai esimeses hüppevoorus kirja 88,5 m. Teise vooru ehk 30 parema hulka pääsemiseks jäi sellest siiski vajaka. 25. veebruar 72 võistlejat Suure mäe valikvõistlusel hüppas Jens Salumäe 113 meetrit, kus ta oli paremuselt 49. ja kogus 97,9 punkti. 50 lõppvõistlusele pääseja sekka selline punktisumma siiski ei viinud, sest lisaks pääsesid edasi MK-sarja 15 paremat tulemusele vaatamata. Viimasena pääses edasi itaallane Stefano Chiapolino, kes hüppas 115,5 meetrit ja kogus 100,9 punkti. 20. veebruar 16 võistkonda 26. veebruar 15 võistkonda 2005. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistluste ametlik koduleht
Paul Aarmann

Paul Aarmann (7. august 1922 Antsla – 23. märts 1987 Tartu) oli eesti arhitekt. Aarmann õppis Tallinna Polütehnilises Instituudis 1943–1950 ja lõpetas selle arhitektina. Võru polikliinik (1975) Paunküla mõisa peahoone kohandamine hooldekoduks (1975) Eramu Tartus Võru tn 125 (1975) "Tempo" kaubanduskeskus Narvas (1983) Ranna mikrorajoon Pärnus Eramu Tartus Arhitekti 10 (1980. aastad) Villa XX sajandi arhitektuur. Kultuurimälestise riiklik register (vaadatud 1. juunil 2015) "Arhitekti linnaosa Tartus" (vaadatud 1. juunil 2015)
Uula Aapa

Akseli Olli Väänänen (pseudonüüm Uula Aapa; 20. oktoober 1900 Kuopio – 3. detsember 1987 Kotka) oli soome sõjaväelane ja sõjakirjanik.
Jüri Ojamaa

Jüri Ojamaa (16. juuni 1932 – 27. september 2017) oli eesti tõlkija ja toimetaja. Ojamaa on kasutanud pseudonüümi Jüri Aam. Ojamaa lõpetas Tallinna 2. Keskkooli 1952. aastal ja õppis Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna toimetamis- ja kirjastamisosakonnas. Ta töötas aastatel 1957–1973 kirjastuses Eesti Raamat poliitilise kirjanduse toimetuse toimetajana, tõlkekirjanduse toimetuse juhatajana ja peatoimetaja asetäitjana. Aastail 1973–1983 oli Ojamaa Loomingu Raamatukogu toimetaja (toimetuse juht), seejärel kutseline tõlkija ning aastail 1986–1993 ajakirjade Vikerkaar ja Raduga vastutav sekretär. Eesti Kirjanike Liidu liige aastast 1984. NLKP liige aastail 1965–1990. Jüri Ojamaa on vahendanud peamiselt vene kirjandust, teiste seas Boriss Pasternaki, Juri Trifonovi, Mihhail Bulgakovi, Sergei Dovlatovi ja Ljudmila Ulitskaja loomingut. Varjunime Jüri Aam all on ta tõlkinud Andrei Bitovi raamatu "Lahkuv Monahhov" (Loomingu Raamatukogu, 1978). Jüri Ojamaa abikaasa oli Maarja Ojamaa, kes on töötanud kirjastuses Eesti Raamat toimetajana. Luuletaja Liisi Ojamaa oli nende tütar. Kalle Kurg. "Vaade siseõue taevasse." (Jüri Ojamaa 50). – Looming 1982, nr. 6, lk 854–855.
Absoluut

Absoluut on filosoofias see, mille olemasolu ei sõltu millestki muust ning mis seetõttu on kõigest muust sõltumatu ja eneseküllane. Absoluudiks peetakse sageli maailmatervikut või Jumalat. Absoluut on määramatu ja täiuslik. Absoluut on kõige olema viimne alus (nagu Platonil hüve idee) või iseenese põhjus causa sui). Absoluut on absoluutne, kuivõrd tema olemasolu ei vaja suhet millegi muuga. Näiteks on kõik Jumala loodud relatiivsed, Jumal aga absoluutne. Ka inimese tunnetus Jumalast saab olla ainult relatiivne ega anna absoluutset tõde. Absoluutne tõde ei tohiks sõltuda selle avastamise ja sõnastamise tingimustest; teaduslik tõde aga on sõltuv vähemalt inimese võimetest. Juba Aquino Thomas nimetas Jumalat absoluutseks. Nicolaus Cusanus nimetas Jumalat absoluudiks (absolutum). Ka Gottfried Wilhelm Leibniz nimetas Jumalat absoluutseks. Christian Wolfi järgi on absoluut "see asi, mille tegelikkuse alus on temas endas ning mis on seega säärane, et pole võimalik, et teda poleks"; ta on iseseisev olend, mis on kõikidest asjadest sõltumatu. Hegelil on absoluudiks iseendale tegelikkust andev idee (mõistus). Absoluut (absoluutne idee) on täielikult realiseerunud idee. "Absoluut on üldine ja üks idee, mis 'otsustusi tehes erilisestab end määrsatletud süsteemiks määratletud ideedest, mis aga on ainult ühte ideesse, oma tõesse tagasiminemine." ("Filosoofiliste teaduste entsüklopeedia", § 213) Absoluut on ühest küljest ontoloogiline lähtekoht, mis iseennast teisendab, ja teisest küljest, vaimu isearengu lõpp-punkt. Läbi kunsti, religiooni ja filosoofia realiseeruv absoluutne vaim lepitab teadvuse pärast selle mateeriasse võõrandumist iseendaga. Schopenhaueril on absoluudiks tahe, kuna ilma tahteta ei eksisteerigi maailma. Marksismis-leninismis on absoluudiks mateeria. Absoluutsus Jumal
Gröönimaa saar

Gröönimaa on suur polaarsaar Põhja-Ameerika mandrist kirdes Põhja-Jäämere ja Atlandi ookeani vahel. Gröönimaa on maailma suurim saar, pindalalt on ta ligikaudu 50 korda suurem kui Eesti. Saare ulatus põhjast lõunasse on 2670 km. Põhjapoolseim punkt on maailma põhjapoolseim maismaapunkt Morris Jesupi neem 730 km kaugusel põhjapoolusest. Lõunapoolseim punkt on Nunap Isua neem (varasema nimega Farveli neem), mis paikneb ligikaudu Tallinna laiuskraadil. Saar moodustab põhiosa Gröönimaa omavalitsuslikust alast.
Ernst Limberg

Ernst-Carl-Johannes Limberg VR I/3 (23. veebruar 1871 Rakvere – 27. juuli 1938 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane, kolonel. Ernst Limberg sündis Rakveres (teistel andmetel Virumaal Kohala vallas) ja õppis Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis. Sõjalise hariduse omandas Vladimiri jalaväe junkrukoolis Peterburis, mille lõpetas 1892. aastal. Enne Esimest maailmasõda teenis kapten Ernst Limberg Tallinnas 23. jalaväediviisi 89. Valgemere jalaväepolgu 13. roodu komandörina, mille koosseisus võttis osa ka Esimesest maailmasõjast. Sai lahingutes korra raskelt haavata ja kaks korda põrutada. Alampolkovnik Ernst Limbergi autasustati Georgi mõõgaga 10. detsembril 1915 selle eest, et tema pataljon vallutas 16. mail 1915 Karpaatides täägirünnakuga kõrgendiku nr 822, võttes selle juures vangi sadakond austerlast. Ülendati polkovnikuks 1916. (1917.?) aastal. 1917. aasta detsembris tuli Limberg Eestisse, kus töötas 4. Eesti jalaväepolgu majandusülemana kuni Eesti rahvuslike väeosade laialisaatmiseni Saksa okupatsioonivõimude poolt 1918. aastal. Vabadussõja alguses moodustati lõunarinde üksustest 8. detsembril 1918 esialgu 1. Eesti brigaad polkovnik Ernst Limbergi juhtimisel. 24. detsembril 1918 reorganiseeriti 1. brigaad 2. diviisiks, 2. diviisile allusid 2., 3. ja 6. jalaväepolk ning Kaitseliidu osad. Eesti sõjavägede ülemjuhataja korralduse alusel kuulus 2. diviisi tegevus- ja kaitsepiirkonda Tartu, Võru, Petseri maakond. Diviisi tegevuspiirkond oli kogu lõunarinne. 24. detsembril 1918 määrati 2. diviisi ülemaks polkovnik Viktor Puskar. Eesti Vabadussõjas teenis Ernst Limberg 4.–23. detsembrini 1918 Lõuna väerinde (Kagu- ja Lõuna-Eesti) juhatajana, alates 23. detsembrist 1918 2. diviisi ülemana ning ka 3. jalaväepolgu ülemana. Limbergi 2. diviisi ülemaks oleku esimesel päeval 23. detsembril 1918 moodustati tema käsul ja ülemleitnant Julius Kuperjanovi algatusel partisanide salk, mis peatselt muutus iseseisvaks pataljoniks. Pataljonist kujunes üks Vabadussõja vapramaid väeosasid. Pärast Kuperjanovi hukkumist nimetas vägede ülemjuhataja kindral Laidoner pataljoni tema langenud juhi mälestuseks "Ülemleitnant Kuperjanovi partisanide pataljoniks". Novembris 1919 formeeriti pataljon ümber samanimeliseks polguks. 1. jaanuarist kuni 8. aprillini 1919 oli polkovnik Ernst Limberg 1. diviisi reservpataljoni ülem ja 8. aprillist kuni 22. augustini 1919 Tallinna tagavarapataljoni ülem. Limbergi teeneid Vabadussõjas tunnustati I liigi 3. järgu Vabadusristi, 225 000 marga ja normaaltaluga. Pärast Vabadussõda teenis ta 3. diviisi ülema abina ning ülema kohusetäitjana, oli ajakirja Sõdur vastutav toimetaja ning kindralstaabi VI osakonna ülem. 1. jaanuaril 1927 läks erru. Ernst Limberg suri 27. juulil 1938 Tallinnas tromboosi ja maeti Tallinna Kaitseväe kalmistule. Haud on praegu tähiseta. Õpperaamatu "Mida rahvaväelane oma püssist peab teadma ja kuidas temaga ümber käima" autor. Kolonel E. Limberg †. Päevaleht, 28. juuli 1938, nr 201, lk 5.
Aavo Ürgsoo

Aavo Ürgsoo (kuni 1936. aastani Andrei Jurkson; 26. august 1905 Pärnu – 18. mai 1995 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (kapten). 1926. aastal lõpetas ta Pärnu Linna Ühisgümnaasiumi, 1928. aastal Eesti Vabariigi Sõjakooli ning 1930 Eesti Vabariigi Sõjaväe Lennukooli, kus omandas sõjaväelenduri kutse. Kapteniks ülendati ta 1937. aastal. Ta oli Antsla Omakaitses pataljoni ülem ja Eesti Aeroklubis lennuinstruktor. Pärast Teist maailmasõda oli ta 5 aastat Poolas sõjavang ja sunnitööline söekaevanduses. Hiljem elas Kanadas, kus töötas Toronto ülikoolis katselabori tehnilise assistendina ning oli Toronto Eesti Võitlejate Ühingu liige. Aavo Ürgsoo oli tuntud ka loomeinimesena. 1938. aastal määrati ta väeosa ajalookomitee liikmeks, kus tema ülesandeks oli Eesti lennuväe ajaloo talletamine. Seda tegevust jätkas ta ka hiljem Kanadas ja selle töö eest pälvis Toronto Eesti Võitlejate Ühingu kuldrinnamärgi. Tema kogutud ja korrastatud materjalid on saadaval Toronto Eesti Maja arhiivis. 1958. aastal Torontos kirjutas ta Anti Ainiki pseudonüümi all raamatud „Lend leeki” (I ja II osa), kus kirjeldas Eesti lenduritest II maailmasõja päevil. Aavo Ürgsoo joonistas ka karikatuure ja šarže, mida avaldati peamiselt ajakirjades Sõdur ja Kaitse Kodu. Ülemaailmse Eesti Vabadusvõitlejate Keskuse Võitleja kuldmärk Raudristi I klass Raudristi II klass Kultuur ja Elu 2002 Kapten Aavo Ürgsoo. Ühe lenduri mälestusi oma kunagisest pealikust. Kultuur ja Elu, 2002
Bifenüül

Bifenüül ehk difenüül ehk fenüülbenseen (C6H5)2 on areenide klassi kuuluv orgaaniline aine, mis moodustab meeldiva lõhnaga värvuseta kristalle. Bifenüüli sulamistemperatuur on 68,9 ºC ja keemistemperatuur 256 ºC, leekpunkt on 113 °C ja isesüttimistemperatuur 540 °C. Tema tihedus on 992 kg/m². Normaaltingimustes on bifenüül stabiilne. Ta ei reageeri näiteks veega. Nahaga kokkupuutel põhjustab ta ärritust, kuid suurt kahju ei põhjusta, kui ta just silma ei satu või kui seda alla ei neelata. Süütamiseks on bifenüüli vaja tublisti kuumutada. Tööstuses saadakse bifenüüli põhiliselt benseeni dehüdrogeenimisel hõõguva metalli (Fe või Pb 600-800 ºC) pinnal: 2C6H6 → (C6H5)2 + H2. Bifenüül takistab seente ja hallituse teket, seetõttu kasutatakse seda säilitusainena (E230, koos säilitusainetega E231, E232 ja E233), eriti tsitruseliste transpordil. Bifenüül ise on mürgine, kuid ta laguneb bioloogiliselt mürgituteks aineteks. Areenid
Oivo Soots

Oivo Soots (kuni 1936. aastani Oskar Soots; 25. jaanuar 1904 Kõpu, Viljandimaa – 28. veebruar 1944 Jõhvi) oli Eesti sõjaväelane (kapten). Lõpetas Viljandi Maakonna Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Asus 1925.a kevadel õppima Sõjakoolis alalisväe ohvitseride kursusel, mille lõpetas 16.06.1927. Teenis 5. Jalaväerügemendis, järgmisel aastal asus õppima lennukoolis. Pärast Lennukooli lõpetamist määrati teenima Üksikusse Lennuväedivisjoni nr 1. 16.11.1939.a kinnitati divisjoni tehnikajaoskonna ülemaks. 04.-18.05 1940.a käis Saksamaal Õhukaitsele luurelennukeid Henschel Hs 126B-1 toomas. Annekteritud Eestis 1940.a sügisel, jäeti teenima Punaarmee 22. territoriaalse laskurkorpuse üksikusse lennueskadrilli. 1941. a. suvel Venemaale taganevate Nõukogude vägede koosseisus olevast eskadrillist, mis paiknes Jägalas, otsustas O. Soots evakueerimise ajal põgeneda ja jääda Eestisse. Pärast rindejoone ületamist ühines major Hirvelaane pataljoniga ning oli pataljoni majandusülema kohal. 1943. a. teenis Saksa sõjaväe 127. luurelennugrupi 3. salga ülema, 1944. a. aga 11. öiste pommituslennukite grupi I salga ülema kohal. Sooritas 110 lahinglendu. 1944. aasta 27.–28. veebruari öösel pommitasid venelased Jõhvi lennuvälja, parajasti lahinglennult naasnud ja veel lennukis istunud Soots sai raskelt peast haavata ning suri 28.02.1944 Jõhvi välilaatsaretis. Ta maeti 4. märtsil Tallinna garnisoni kalmistule. nooremleitnant 28.11.1927 leitnant 19.02.1932. kapten 24.02.1937. Raudrist, 2. klass "Eesti öölahingulennuüksused idarindel" Kultuur ja Elu, 4/2011 (vaadatud 1. august 2012) Hendrik Arro. "Eesti lendurid lahingute tules" JMR, Tallinn 1996 Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Vercamer. "Põhjakotkad" Külim, Tallinn 2011 Ohvitseride andmebaas
Arnold Kivimäe (sõjaväelane)

Arnold Kivimäe (kuni 1937. aastani Arnold Steinberg; 25. oktoober 1916 Tartu – 26. mai 1945 Leningradi oblast) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant). Ohvitseride andmekogu
Disko ja tuumasõda

"Disko ja tuumasõda" on 2009. aasta Eesti pooldokumentaalne film, mille on lavastanud Jaak Kilmi. 2009 Helsingi rahvusvaheline filmifestival "Armastus ja anarhia" (Soome), alaprogramm "Tere, Eesti!" 2009 Varssavi rahvusvaheline filmifestival (Poola), dokumentaalfilmide võistlus: parim dokumentaalfilm 2009 Jihlava rahvusvaheline dokumentaalfilmide festival (Tšehhi), täispikkade dokumentaalfilmide võistlusprogramm: parima täispika dokumentaalfilmi auhind Silver Eye 2009 Pärnu rahvusvaheline dokumentaal- ja antropoloogiafilmide festival (Eesti): parim Eesti film 2009 Leipzigi dokumentaalfilmide festival DOKLeipzig (Saksamaa) 2009 Tallinna Pimedate Ööde filmifestival (Eesti), Balti täispikkade filmide konkurss: äramärkimine, Rahvusvahelise Filmikriitikute Ühingu (FIPRESCI) parima Balti filmi auhind Tarmo Teder "Soome televisioon oli meile hea võõrasema. Intervjuu Jaak Kilmiga". Sirp, 2. aprill 2009 Andres Laasik "Jaak Kilmi: Soome televisioon on meie põlvkonna ajaloo osa". Eesti Päevaleht, 8. aprill 2009 Veiko Märka "Film päästetud põlvkonnast". Sirp, 8. aprill 2009 Jaanus Kulli "Jaak Kilmi: "Selle filmiga heastan oma kunagise lubaduse onutütrele."". Õhtuleht, 13. aprill 2009 Andris Feldmanis "Kilmi ja Aarma isekas põlvkonnaportree". Eesti Ekspress, 17. aprill 2009 Raimu Hanson "Lõuna-Eestisse levisid telesarjad kirja teel". Postimees, 17. aprill 2009 Jaak Kilmi "Nõukogude Eesti meie meeltes". Eesti Päevaleht, 25. aprill 2009 Anu Aaremäe, Jaak Kilmi, Andres Keil, Leena Hietanen, Kadri Simson "Diskost ja tuumasõjast". KesKus, nr 5, 2009 Andres Laasik "Kalela: Vaino võitlus Soome telega üle lahe ei jõudnud". Eesti Päevaleht, 20. juuni 2009
Naftaleen

Naftaleen (varem nimetatud ka naftaliin) C10H8 on kondenseerunud tuumadega areenide klassi kuuluv orgaaniline aine. See on kergesti sublimeeruv kristalne värvuseta aine sulamistemperatuuriga 80,5ºC ja keemistemperatuuriga 218ºC. Naftaleeni toodetakse kivisöetõrva keskõlifraktsioonist. Seda kasutatakse riidekoi tõrjevahendina ning värvainete jt keemiasaaduste tootmisel. Naftaleeni hüdrogeenimise produkte, tetrahüdronaftaleeni (tetraliini) ja dekahüdronaftaleeni (dekaliini) kasutatakse lahustitena. Areenid
Eelparlament

Eelparlament (Vabariigi Eelparlament) oli Venemaal Petrogradis 5. oktoobrist kuni 7. novembrini (vkj. 22. septembrist 25. oktoobrini) 1917 tegutsenud esinduskogu, mille ülesandeks oli Asutava Kogu töö ettevalmistamine. Eelparlamendi valis 27. septembrist kuni 5. oktoobrini (vkj. 14.–22. septembrini) 1917 toimunud Ülevenemaaline Demokraatlik Konverents, kus olid esindatud kõik suuremad parteid, tööliste ja talupoegade nõukogud, ametiühingud, maa-omavalitsused, äri- ja tööstusringkonnad ning väeüksused. Bolševikud eelparlamenti ei toetanud, ehkki näiteks Lev Kamenev, Aleksei Rõkov ja Rjazanov soovitasid ka bolševikel selle tööst osa võtta. 7. novembril, oktoobrirevolutsiooni käigus ajasid bolševike väeüksused eelparlamendi laiali.
Ekspress Hotline

Ekspress Hotline oli Eesti infoettevõte, mis osutas infotelefoni- ja internetiteenuseid. TNS Emori statistika järgi oli Ekspress Hotline'i veebiportaal külastatuim infoteenuseid pakkuv veebileht Eestis. Ekspress Hotline'i põhitegevus oli äriinfo edastamine. Lisaks pakuti infot busside, rongide, laevade ja lennukite sõiduplaanide, valuutakursside, kinode ja teatrite mängukavade ning muude meelelahutusürituste kohta. Samuti sai sealt otsida firma sihtnumbreid, suunakoode ning Eesti Telekomi, Tele2 ja Elisa Eesti eraisikutest klientide numbrid. Ekspress Hotline osutas ka kõnekeskuse teenuseid. 2005. aastal hakati välireklaami pakkuma. 2009. aasta lõpuks oli Ekspress Hotline'il 28 kahepoolset reklaampinda põhimaanteedel ja suuremates linnades. Aastatel 1998–2012 haldas Ekspress Hotline infoliini 1182. 2013. aastal ühinesid Ekspress Hotline, Telemedia ja Teabeliin. Ühinenud ettevõte kandis nime FCR Media AS (2020. aastast digimeediaagentuur Nobel Digital). "TNSMetrixi iganädalane veebilehtede külastatavuse statistika" (eesti keel). TNS Emor. Originaali arhiivikoopia seisuga 11.02.2010. Vaadatud 10.12.2009.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Ettevõtte ajaloost Ajalugu. Ekspress Hotline AS. FCR Media. Vaadatud 10.08.2014. Kolm infoettevõtet koondub FCR Media nime alla. Uudised, ERR, 28. detsember 2012.
Aed-kuukress

Aed-kuukress (Lunaria annua) on ristõieliste sugukonda kuukressi perekonda kuuluv kaheaastane rohttaim. Aed-kuukress on pärismaine Kagu-Euroopas ja Edela-Aasias, kuid on naturaliseerunud mitmel pool Euroopas, Põhja-Ameerikas ja Aasias. Eestis kasvatatakse teda aedades, eelkõige dekoratiivsete viljade tõttu. Taimel on karvane vars ja suured südamekujulised saagja servaga lehed. Õis on violetne, nelja kroonlehega. Vili on õhukeseseinaline läbikumav kõdrake, mille läbimõõt on umbes 5 cm. Seeme on neerukujuline ja selle pikkus on kuni 1 cm. Viljad jäävad sageli talveks taime külge. Rahvasuus kutsutakse aed-kuukressi dollarililleks. Aed-kuukress andmebaasis eElurikkus
Erik Sandla

Erik Sandla (sündinud 2. juunil 1961 Tallinnas) on Eesti ettevõtja ja poliitik. Harku vallavanem. Kuulub erakonda Isamaa. Ta lõpetas 1986. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi. Aastal 2005 oli ta Nõmme linnaosa vanem. 13. mail 2017 kandideeris ta IRLi eestseisusse, osutus valituks. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 93 häält ning ei osutunud valituks. Karin Kangro, IRLi eestseisuses on oodata suuri muudatusi, Postimees, 28. aprill 2017 IRL-i uueks esimeheks valiti Helir-Valdor Seeder, Delfi, 13. mai 2017 Erik Sandla. IRL - Isamaa ja Res Publica Liit. Erik Sandla. Riigikogu valimised 2007, Eesti Päevaleht Erik Sandla nimetatakse Nõmme linnaosa vanema ametikohale. Tallinna Linnavalitsus, aprill 2005
Ottfried Neubecker

Ottfried Neubecker (22. märts 1908 Berlin-Charlottenburg – 8. juuli 1992 Wiesbaden) oli saksa heraldik ja veksilloog.