laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Andrej Lukanov

Andrej Karlov Lukanov (Андрей Карлов Луканов; 26. september 1938 Moskva – 2. oktoober 1996 Sofia) oli Bulgaaria poliitik, peaminister (1990). Lukanov sündis Moskvas Nõukogude liidus Bulgaaria immigrantide peres. Kui Bulgaarias 1944. aastal kommunistlik pööre toimus, kolis pere tagasi Bulgaariasse. Lukanovi isa Karlo Lukanov oli parteis tähtis isik ja aastatel 1956–1961 Bulgaaria välisminister. 3. veebruarist kuni 7. detsembrini 1990 oli ta Bulgaaria peaminister. 2. oktoobril 1996 tulistas palgamõrvar Lukanovit kodumaja uksel rindu ja pähe. Mees suri saadud vigastustesse. Teda tulistanud mees põgenes ja teda pole tabatud. Pärast mõrva arreteeriti kinnisvaraärimees Angel Vassilev, aga ta mõisteti hiljem mõrva tellimises õigeks.
Georgi Atanasov

Georgi Ivanov Atanasov (bulgaaria keeles Георги Иванов Атанасов; 10. juuni 1933 – 31. märts 2022) oli Bulgaaria poliitik, peaminister aastatel 1986–1990. 1992. aastal mõistis kohus Atanasovi finantskuritegude eest 10 aastaks vangi, kuid 1994. aastal andis president talle armu.
Griša Filipov

Griša Filipov (õieti Georgi Stančev Filipov; Георги (Гриша) Станчев Филипов; 13. juuli 1919 Kadijevka, Ukraina – 2. november 1994) oli Bulgaaria peaminister 16. juunist 1981 kuni 21. märtsini 1986. Pärast kommunismi langemist 1989. aastal ta vangistati. Ta suri vanglas enne kohut.
Amarillo

Amarillo on linn USA-s Texase osariigis, Potteri maakonna halduskeskus. Osa linnast jääb Randalli maakonda. Linnast 27 km põhja poole jääb USA ainus tuumarelvi valmistav tehas Pantex. Linna koduleht
Stanko Todorov

Stanko Todorov (õieti Stanko Todorov Georgiev, Станко Тодоров Георгиев; 10. detsember 1920 Klenovik – 17. detsember 1996) oli Bulgaaria poliitik, peaminister 7. juulist 1971 kuni 16. juunini 1981.
Sélingué hüdroelektrijaam

Sélingué hüdroelektrijaam on hüdroelektrijaam Malis Koulikoro piirkonnas Sankarani jõel, Mali suurim elektritootmisettevõte. Jaam ehitati 1976–1981. Tööle hakkas see enne lõplikku valmimist 1980. aastal. Ehitise kogumaksumuseks kujunes 140 miljonit USA dollarit. Tammi kõrgus on 25 meetrit. Jaama võimsus on 44 megavatti. Tunnis toodetakse keskmiselt 200 miljonit kilovatti energiat. Sélingué hüdroelektrijaamast saavad energiat Bamako, Kati, Koulikoro, Ségou, Fana, Dioïla, Yanfolila ja Kalana. Paisjärve pindala on 430 km². Järvest püütakse kala. Jaama renoveeriti 1996 ja 2001. FAO raport Sélingué hüdroelektrijaamast Sélingué hüdroelektrijaama statistika
Anton Jugov

Anton Tanev Jugov (Антон Танев Югов; 15. august 1904 – 6. juuli 1991) oli Bulgaaria poliitik, peaminister 17. aprillist 1956 kuni 1962. aastani.
Vǎlko Červenkov

Vǎlko Velev Červenkov (Вълко Велев Червенков; 6. september 1900 – 21. oktoober 1980) oli Bulgaaria poliitik, peaminister 1950. aastast kuni 17. aprillini 1956 ja Bulgaaria Kommunistliku Partei Keskkomitee liige. Vǎlko Červenkov oli abielus Elna Dimitrovaga, kelle vend oli Georgi Dimitrov, kommunistliku liikumise juhtorgani Kominterni juhtiv tegelane, Bulgaaria poliitik, Bulgaaria Rahvavabariigi peaminister 1946. aastast kuni oma surmani 1949.
Vasil Kolarov

Vasil Petrov Kolarov (Васил Петров Коларов; 16. juuli 1877 – 23. jaanuar 1950) oli Bulgaaria poliitik, peaminister 1949–1950.
Georgi Dimitrov

Georgi Dimitrov (õieti Georgi Dimitrov Mihajlov, Георги Димитров Михайлов; ka Georgij Mihajlov Dimitrov, Георгий Михайлов Димитров; 18. juuni 1882 – 2. juuli 1949) oli kommunistliku liikumise juhtorgani Kominterni juhtiv tegelane, Bulgaaria poliitik, Bulgaaria Rahvavabariigi peaminister 1946. aastast kuni surmani 1949. aastal. Tema järgi on nimetatud Dimitrovgrad Venemaal Uljanovski oblastis.
Kimon Georgiev

Kimon Georgiev (11. august 1882 Pazardžik – 28. september 1969 Sofia) oli Bulgaaria poliitik, peaminister 19. maist 1934 kuni 22. jaanuarini 1935 ja 9. septembrist 1944 kuni 22. novembrini 1946.
Keemiline aine

Keemiline aine on aine, mille molekulidel on ühesugune koostis ja struktuur või mis koosneb ühe keemilise elemendi vabadest aatomitest. Lihtaine koosneb ainult ühe keemilise elemendi aatomitest, näiteks dihapnik (O2) ja raud (Fe). Liitaine koosneb mitme elemendi aatomitest, näiteks väävelhape (H2SO4) ja vesi (H2O). Keemiliseks aineks ei loeta sulameid (näiteks pronks) ja muid segusid (näiteks õhk). Keemilist ainet saab tähistada keemiliste valemite abil. Näiteks vee valem on H2O. Aine agregaatolekul pole tähtsust, näiteks tahkunud vee ehk jää valem on ikkagi H2O. Selliseid puhtaid aineid looduses praktiliselt ei esine ning ka tehislikult ei õnnestu tavaliselt saada täiesti puhtaid aineid, nii et selline keemilise aine mõiste on idealisatsioon. Ometi töötab see mõiste sageli hästi. Aineid saab liigitada väga erinevatel alustel ja erinevat moodi, näiteks liht- ja liitaineteks, millest eespool juttu oli. Et erinevaid süsinikuühendeid on väga palju, siis jaotatakse ained tihti orgaanilisteks ja anorgaanilisteks. Nendevaheline piir pole aga selge ja ühene, sest paljusid aineid võib vastavalt vajadusele käsitleda nii orgaanilise kui anorgaanilise keemia vaatepunktist. Lihtsustatuna võib orgaanilist keemiat nimetada süsinikühendite keemiaks. Lihtaine Liitaine Soolad - näiteks: bromiidid fosfaadid karbonaadid jodiidid nitraadid nitriidid nitritid silikaadid sulfaadid sulfiidid Anorgaanilised happed Hüdroksiidid Hüdraadid Oksiidid Alkaloidid Aldehüüdid Alkoholid Disahhariidid Eetrid Estrid Karboksüülhapped Karbonüülühend Ketoonid Monosahhariidid Polümeerid Rasvad Suhkrud Süsivesikud ehk sahhariidid Süsivesinikud Valgud Indikaator Inhibiitor Katalüsaator Oksüdeerija Redutseerija Gaas Vedelik Tahkis Ainete omadused on keemilised ja füüsikalised omadused. Need on tunnused, mille poolest üks aine erineb teisest. Näiteks: värvus, lõhn, maitse, sulamis- ja keemistemperatuur, tihedus, lahustuvus. Aine omadused Keemiline ühend Ainete lahutamise meetodid Ohtlik aine, Ohtlik kemikaal, Ohtlik vedu Orgaanilised ühendid Reagent RoHS-i direktiiv Anorgaaniliste ainete klassifikatsioon
Tarmo Linnas

Tarmo Linnas (sündinud 29. juunil 1962) on eesti vaimulik, muusik, näitleja[viide?]. Lõpetas aastal 1980 Tartu 2. Keskkooli ja aastal 2000 Tartu Teoloogia Akadeemia. Ordineeriti 11. mail 2002 diakoniks, 5. juunil 2007 õpetajaks. Ta oli aastatel 2002–2007 Viru-Jaakobi koguduse diakon; aastast 2007 on ta Viru-Jaakobi koguduse õpetaja ja aastast 2011 veel Viru vangla vanemkaplan. Oli Tartu Teoloogia Akadeemia heebrea keele ja Vana Testamendi eksegeesi õppejõud. Ta on Martin Lutheri Ühingu liige. http://www.vvk.ee/varasemad/k05/kandidaadid/2374.html Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Eestis teenivad vaimulikud seisuga 1. juuli 2013. EELK Konsistoorium, Tallinn 2013. https://www.youtube.com/channel/UCLpo1dgp4PMbO-5wIrmCSsA Hingekarjane, kes laulab Õllesummeril Helo Talva Onu Bella ja Öörahu tulevad Õllesummeri uuel laval taas kokku
Toomas Nigola

Toomas Nigola (sündinud 10. jaanuaril 1981 Pärnus) on EELK vaimulik. Ta lõpetas aastal 1998 Pärnu Koidula Gümnaasiumi. Aastatel 1998–2003 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, aastatel 2003–2007 bakalaureuseõppes EELK Usuteaduse Instituudis teoloogiat ning aastatel 2015–2017 Tartu Ülikooli Ühiskonnateaduste Instituudis kommunikatsioonijuhtimise erialal. Ordineeriti 13. aprillil 2003 diakoniks, 9. märtsil 2007 õpetajaks. Aastatel 2001–2005 teenis ta jutlustajana ja diakonina Kambja koguduses, 2002–2003 Tartu vangla kaplanina, 2004–2005 Rahvusvahelise Vanglakaplanite Assotsiatsiooni Euroopa osakonna juhatuse täitevsekretärina. Ta on läbinud politseikaplani väljaõppe Ameerika Ühendriikides ning osalenud politseikaplanaadi loomisel Eestis. 2006. aastal kirjutas ta Usuteaduse Instituudi diplomitööna "Kristliku politseikaplani käsiraamatu", mida hiljem on täiendatud Tõnis Nõmmiku jt poolt. Abipolitseinikuna tegutseb Nigola 2007. aasta "pronksiööst" alates ning oli aastatel 2016–2018 ka Eesti Abipolitseinike Kogu juhatuse liige. 2005. aasta septembrist viidi Nigola üle Pärnusse, kus ta teenis esmalt diakonina, seejärel abiõpetajana EELK Pärnu Eliisabeti kogudust, samuti Sindi ja Vändra koguduste hooldajaõpetajana. 1. juulil 2007 valis Põlva Maarja koguduse nõukogu ta koguduse uueks õpetajaks seni kogudust teeninud, kuid pereprobleemide tõttu vaimulikutööst vabastatud Üllar Kase asemele. 2018. aastast kuulub Nigola ajalehe Eesti Kirik kolleegiumisse. 2021. aastal valiti ta Võru praostkonna esindajana EELK XXXI Kirikukogu liikmeks. Alates 2015 töötas Nigola EELK konsis­too­riumi avalike suhete assistendina. Alates 2023. aasta novembrist on ta EELK konsistooriumi avalike suhete juht. 30. aprillil 2024 valis Kirikukogu ta EELK assessoriks. 2021–2023 oli ta MTÜ Tartu Luterlik Peetri Kool juhatuse liige. 2021. aasta lõpust on Toomas Nigola Põlva vallavolikogu Isamaa fraktsiooni esimees ning kuulub volikogu sotsiaalkomisjoni ja turvalisuse komisjoni. 2023. aastal valiti ta Põlva Jakobi Kooli Sihtasutuse nõukogu esimeheks. 22. septembril 2024 valiti Nigola Pärnu Eliisabeti koguduse õpetajaks. 2001 – B. G. Forseliuse Seltsi medal „Wastne Testament 1686“ 2015 – Kaitseliidu teenetemedali III klass 2020 – EELK meediapreemia 2020 – abipolitseiniku teenetemärk 2021 – Kaitseliidu teenetemedali II klass 2024 – EELK aasta vaimulik "EELK vaimulike leksikon". Originaali arhiivikoopia seisuga 6.08.2020. Vaadatud 11.11.2020.
Etnos

Etnos (kreeka keeles ἔθνος ethnos 'rahvas') on inimeste kogum, mida iseloomustab ajalooliselt kujunenud ühine kultuur. Etnos võib esineda erinevates vormides: hõimuna, hõimuliiduna, rahvana, rahvusena. Kuna etnos on pidevas arengus, võib selle vorm muutuda: näiteks rahvas võib areneda rahvuseks. Kui rahvuse puhul on oluline selle enese määratletud identiteet, siis etnos võib olla määratletud ka teiste poolt. Etnoseteooriat on arendatud peamiselt Venemaal. Termini võttis tänapäevases tähenduses kasutusele Sergei Širokogorov, kes pani aluse ka etnoseteooriale. Ta pidas etnost lokaalsete rühmade põhiliseks olemisvormiks ning pidas etnose põhitunnuseks päritolu, kommete, keele ja elulaadi ühtsust. Julian Bromlei pani ette eristada etnikosi (etnos kitsamas mõttes), millel on ühine keel, kultuur ja eneseteadvus, ja etnosotsiaalseid organisme (etnos laiemas) mõttes, millel on ühine territoorium ja riik või haldusüksus ning mis on ühiskonna arengu makroüksused; need on vastavalt ühiskondlik-majanduslikule formatsioonile hõimud, rahvad või rahvused. Bromlei klassifitseeris ka etnilisi protsesse. Sergei Arutjunov ja Nikolai Tšeboksarov vaatlesid etnoseid kui eriti tiheda info alasid. Nad pöörasid tähelepanu eriti põlvkondadevahelisele infoedastusele, mis tagab etnose järjepidevuse ja stabiilsuse. Hõim, rahvas ja rahvus on infotiheduse tüübid. Lev Gumiljovi järgi on etnosed etnosfääri elemendid. Etnos võib olla persistentses (tsüklilises) või dünaamilises seisundis. Viimasesse jõuab ta passionaarse tõuke toimel. Etnos läbib teatud arengustaadiumid ja lõpuks sureb. pärismaalased rahvus subetnos superetnos etnilisus Connor, Walker. Ethnonationalism: The Quest for Understanding. Princeton, New Jersey: Princeton University Press. Smith, Anthony D. Euroopa rahvus või rahvuste Euroopa. Akadeemia nr 3, lk 484–485
Konstantin Muraviev

Konstantin Vladov Muraviev (bulgaaria keeles Константин Владов Муравиев; 5. märts 1893 Pazardžik – 31. jaanuar 1965 Sofia) oli Bulgaaria peaminister lühikest aega septembris 1944. 5. septembril 1944 võttis tema valitsus vastu otsuse lõpetada juutide tagakiusamine. 8. septembril kuulutas sõja Saksamaale. Tõugati võimult riigipöördega 9. septembril 1944.
Ivan Bagrjanov

Ivan Ivanov Bagrjanov (29. oktoober 1891 – 1. veebruar 1945) oli Bulgaaria peaminister 1944. 26. augustil 1944 kuulutas Bulgaaria käimasolevas Teises maailmasõjas neutraalseks, ning alustas rahuläbirääkimisi liitlastega. Pärast kommunistide võimuletulekut hukati.
Dobri Božilov

Dobri Božilov (13. juuni 1884 Kotel – 1. veebruar 1945) oli Bulgaaria peaminister 1943–1944. Hukati 1. veebruaril 1945. aastal.
Petǎr Gabrovski

Petǎr Gabrovski (bulgaaria keeles Петър Димитров Габровски; 9. juuli 1898 – 1. veebruar 1945) oli Bulgaaria peaminister 9. septembrist kuni 14. septembrini 1943. Hukati 1. veebruaril 1945.
Bogdan Filov

Bogdan Dimitrov Filov (9. aprill 1883 – 2. veebruar 1945) oli Bulgaaria poliitik, peaminister 1940. aastast kuni 9. septembrini 1943. Bogdan Filov hukati 2. veebruaril 1945.
Georgi Kjoseivanov

Georgi Kjoseivanov (19. jaanuar 1884 – 27. juuli 1960) oli Bulgaaria peaminister 23. novembrist 1935 kuni 1940. aastani.
Võru Suurkannataja Ekaterina kirik

Võru Suurkannataja Ekaterina kirik (ka: Võru Aleksandria Püha Katariina kirik, Võru Jekateriina kirik) on õigeusu kirik Võrus, mida kasutab Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Võru Suurkannataja Ekaterina kogudus. Kiriku aadress on Lembitu 1. Kirikul on lihtne ristkülikukujuline põhiplaan. Sel on toekas kellatorn. Kõrgel tambuuril asetseb kuplitaoline haritorn. Kaaraknad on petikniššides. Stiililt on kirik enamasti varaklassitsistlik, kuid ei puudu ka mõningad barokkstiili elemendid. Kirikul on kaks suurt ja kaks väikest kella. Kirik mahutab kuni 1000 inimest. Kiriku ehitamist alustati Katariina II valitsusajal 1793. aastal. Kiriku projekteeris Liivimaa kubermanguarhitekt Matthias Schons. Ehitusmeister oli võrulane Johann Karl Otto. Kiriku pühitsemine toimus 6. novembril (vkj) 1804. aastal Riia arhimandriidi Benedikti poolt Aleksandria Katariina auks ja kannab tema nime. Kiriku ülalpidamiseks andis riik sellele 1870. aastal Võru mõisa hooned, loomad, inventari ja 248 ha maad, seega ulatusid kiriku valduse piirid Mustjärvest Kirumpää linnuseni. Kirikul lubati ka Tamula ja Vagula järvest püüda kala. Kirikus on palju pühakujusid ja rikkalik ikonostaas. 1922. aastal võõrandati riigi poolt suurem osa kiriku maast. Kirikule jäi vaid 72 ha. 1944. aastal vähendati maavaldust 14 hektarini, 1949. aastal võõrandati ka see maa koos sinna külvatud rukkiga. 1933. aastal ehitas kogudus Võru kalmistule väikese kabeli. 1999. aasta septembris leidsid restaureerijad kiriku ristimunast laeka, milles oli ülempreestri Joann Jelenini 17. juunil 1854 kirjutatud kiri, kus ta annab ülevaate õigeusu levikust Võrumaal, tolleaegsetest kirikutegelastest ja Võru eluolust. Laekast leiti veel ajalehe Severnaja Ptšela kolm numbrit aastast 1854, Eesti rahva kalender 1854, Riias 1848. aastal trükitud aabits, kolm eestikeelset õigeusuteemalist trükist ja 22 vaskmünti. Dokumendid anti üle Võrumaa Muuseumile. Esimene eesti rahvusest vaimulik Võrus oli diakon Aleksei Allik, kes teenis kirikus aastatel 1880–1886 ja pühitseti ka preestriks. Hiljem oli ta Saaremaa praost. Aastatel 1891–1921 oli kiriku esipreester Nikolai Protopopov, kes teenis koguduse juures juba alates 1870. aastast. Aastatel 1904–1931 oli preester Joann Sepp, kes ülendati ka ülempreestriks. 1916. aastal asus kiriku teenistusse diakon Joann Randvere, kes pühitseti preestriks 1922. aastal ja teenis kuni 1976. aastani. Eakat preestrit abistasid diakon Semeon Aim ja köster August Iva. 1976. aastal tuli koguduse preestriks iguumen Antoni (Kaseküli), kelle algatusel toimus kirikus esimene remont – vahetati katus ja põrandad, hoone krohviti ja värviti nii seest kui ka väljast. Seitse aastat kestnud remont oli suurte kulude tõttu kogudusele raske. 18. novembrist 1991 oli koguduse preester Rafael Hinrikus, praegu Stefan Fraiman. Võru Suurkannataja Ekaterina kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik Eesti Päevalehe artikkel: Isa Rafael peab kinni teenistuskeelust, 1996
Andrej Tošev

Andrej Tošev (16. aprill 1867 – 10. jaanuar 1944) oli Bulgaaria peaminister 1935.
Petǎr Zlatev

Petǎr Ivanov Zlatev (2. november 1881 – 24. juulil 1948) oli Bulgaaria sõjaväelane, peaminister 1935. aastal. Ratsaväekindral Zlatev oli parempoolse Sõjalise Liidu liige, kellest pärast 1934. aasta riigipööret sai kaitseminister. Pärast uut riigipööret määras Boris III ta 22. jaanuaril 1935 peaministriks. Kui Boris III oli võimu riigis kindlalt enda kätte saanud, vallandas ta Zlatevi peaministri kohalt.
Nikola Mušanov

Nikola Mušanov (12. aprill 1872 – 10. mai 1951) oli Bulgaaria peaminister 12. oktoobrist 1931 kuni 1934. aastani. Kaotas võimu sõjaväelise riigipöörde tagajärjel.
Aleksandǎr Malinov

Aleksandǎr Pavlov Malinov (3. mai 1867 – 20. märts 1938) oli Bulgaaria peaminister kolm korda.
Andrej Ljapčev

Andrej Ljapčev (30. november 1866 – 6. november 1933) oli Bulgaaria peaminister 12. jaanuarist 1926 kuni 29. juunini 1931.
Aleksandǎr Cankov

Aleksandǎr Cankov (29. juuni 1879 Orjahovo – 27. juuli 1959 Buenos Aires) oli Bulgaaria peaminister 9. juunist 1923 kuni 4. jaanuarini 1926.
Aleksandǎr Stambolijski

Aleksandǎr Stambolijski (1. märts 1879 – 14. juuni 1923) oli Bulgaaria peaminister 14. oktoobrist 1919 kuni 9. juunini 1923. Kukutati 1923. aastal sõjaväelise riigipöördega. Teda piinati ja seejärel hukati.
Teodor Teodorov

Teodor Teodorov (bulgaaria keeles Теодор Иванов Теодоров; 8. aprill 1859 – 5. august 1924) oli Bulgaaria peaminister 28. novembrist 1918 kuni 14. oktoobrini 1919.
Vasil Radoslavov

Vasil Radoslavov (27. juuli 1854 – 21. oktoober 1929) oli Bulgaaria peaminister 1886–1887 ja 1913 – 28. november 1918.
Austraalia manner

Austraalia manner on Uus-Meremaa mandri järel väikseim manner Maal. See asub lõunapoolkeral. Selle pindala on 7,7 miljonit ruutkilomeetrit. Austraalia on ainus manner, kus pole ei liustikke ega tegutsevaid vulkaane. Suurima ulatuse hõlmas ta pleistotseenis u. 18 tuhat aastat tagasi, kui meretase tugevalt alanes ja paljastus kogu Sahuli šelf (haarab ka Uus-Guinea jt saared; fotol helesinine). Tänapäevastest mandritest on ta kõige madalam – tipuks Kosciuszko mägi, 2228 m. Sahul ulatus mitu korda kõrgemale (praegu Jaya, varasematel andmetel 5030 m). Austraaliat ümbritsevad Vaikne ja India ookean. Väga pikaajalise eraldatuse tõttu teistest mandritest on seal ülimalt eripärane taimestik ja loomastik, suurel hulgal liike, mida kuskil mujal ei esine. Kogu Austraalia mandri hõlmab Austraalia Ühendus. Austraalia ja Okeaania
Kotel

Kotel on linn Bulgaarias Sliveni piirkonnas. Selle linnaga on seotud mitmed Bulgaaria tuntud inimesed, näiteks Aleko Bogoridi, Stefan Bogoridi, Vraca piiskop Sofronij, Petǎr Beron, Gavril Krǎstevič, revolutsionäär Georgi Rakovski ja Teise maailmasõja aegne peaminister Dobri Božilov. Tuntud on Koteli muusikakool, kust on välja kasvanud mitmeid tuntud muusikuid. https://www.grao.bg/tna/t41nm-15-03-2024_2.txt
1730

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | 1750. aastad | 1760. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1726 | 1727 | 1728 | 1729 | 1730 | 1731 | 1732 | 1733 | 1734 | ► | ►► 1730. aasta (MDCCXXX) oli 18. sajandi 30. aasta. 30. jaanuar (vkj 19. jaanuar) – Venemaa keisrinnaks valiti keiser Peeter II surma järel Ivan V tütar Anna Ivanovna, kes krooniti sama aasta 26. veebruaril. 8. juuli – Tšiilis toimus Valparaíso maavärin, mille hinnanguline magnituud Richteri skaalal oli 8,7. 12. juuli – 246. Rooma paavstiks valiti kardinal Lorenzo Corsini, kes võttis paavstina nimeks Clemens XII. 20. august – Suurbritannias Londonis esietendus helilooja Henry Carey ooper "The Generous Free-Mason". 1. september – Kanaari saarestikus Lanzarote saarel hakkas purskama Timanfaya vulkaan. 3. september – Sardiinia kuningaks ja Savoia dünastia peaks sai oma isa Vittorio Amedeo II surma järel Carlo Emanuele III. 17. september – Osmanite riigi valitsejaks sai Ahmet III asemel Mahmut I. 12. oktoober – Taani ja Norra kuningaks sai oma isa Frederik IV surma järel Christian VI. 11. detsember – Prantsusmaal Pariisis esietendus Voltaire'i näidend "Brutus". Prantsuse keemik Charles François de Cisternay du Fay avastas, et sama elektrilise laenguga objektid tõukuvad ja erineva elektrilise laenguga objektid tõmbuvad. Prantsuse matemaatik Abraham de Moivre avaldas tõenäosusteooriat käsitleva teose "Miscellanea Analytica". Saksamaal anti esimest korda trükis välja hiljem üliõpilashümniks kujunenud 13. sajandi joogilaul "Gaudeamus igitur". Veneetsia maalikunstnik Canaletto maalis oma teose "Veneetsia sümboolne abielu Aadria merega". 7. märts – Louis Auguste Le Tonnelier de Breteuil, Prantsusmaa diplomaat 23. aprill – Otto Wilhelm von Budberg, baltisaksa päritolu Venemaa poliitik 13. mai – Charles Watson-Wentworth, Suurbritannia poliitik 14. juuni – Antonio Sacchini, itaalia helilooja 26. juuni – Charles Messier, prantsuse astronoom 19. august – Ephraim Paine, Ameerika Ühendriikide poliitik 27. august – Johann Georg Hamann, saksa filosoof 17. september – Friedrich Wilhelm von Steuben, Preisimaa ja Ameerika Ühendriikide väejuht 29. oktoober – Albert Magnus Haller, rootsi päritolu Eesti vaimulik 14. detsember – James Bruce, šoti loodusteadlane 1. jaanuar – Samuel Sewall, ameerika kaupmees ja abolitsionist 21. veebruar – Benedictus XIII, Rooma paavst 23. veebruar – Peeter II, Venemaa keiser 28. veebruar – Michelangelo Tamburini, itaalia vaimulik, jesuiitide kindralülem 6. märts – Hattori Dohō, jaapani luuletaja 12. märts – Diego Morcillo Rubio de Auñón, Lima peapiiskop 20. märts – Adrienne Lecouvreur, prantsuse näitleja 9. mai – Henning Rudolf Horn, Rootsi sõjaväelane 7. juuli – Olivier Levasseur, prantsuse piraat 7. juuli – Johann Christian Buxbaum, saksa botaanik 24. juuli – Heinrich Christian Metzhold, Eesti vaimulik 10. august – Carl Friedrich Hasselblatt, Eesti vaimulik 12. oktoober – Frederik IV, Taani ja Norra kuningas 6. november – Hans Hermann von Katte, Preisi ohvitser, Friedrich II Suure noorpõlvesõber 10. detsember – Mihhail Golitsõn, Vene sõjaväelane
Gedeon Burkhard

Gedeon Burkhard (sündinud 3. juulil 1969 Münchenis Saksamaal) on saksa filmi- ja seriaalinäitleja. Kuigi ta on mänginud paljudes filmides ja sarjades, tuntakse teda enim Alex Brandtneri rolli järgi Austria ja Saksamaa koostöös toodetud politseisarjas "Komissar Rex" (1998–2001). Gedeon on näitleja Elisabeth von Molo poeg, kes on hariduse saanud ühes Inglise internaatkoolis. Tema näitlejakarjäär algas 1979. aastal Saksa telefilmis "Blut und Ehre". Burkhardi mänedžer on tema isa Wolfgang Burkhard. 1990. aastatel elas ta Ameerika Ühendriikides ja töötas mitme projekti kallal, kuid ei saavutanud märkimisväärset edu. Sel perioodil ta ka abiellus Las Vegases, kuid nelja kuu pärast abielu lahutati. Pärast seda elas ta üle viie aasta Austrias Viinis, kus filmiti sarja "Komissar Rex". Seejärel tegi ta kaasa Quentin Tarantino 2000. aastal valminud sõjafilmis "Vääritud tõprad" (Inglourious Basterds), kus mängis nooremseersant Wilhelm Wicki. Kuni 2007. aasta novembrini elas ta Saksamaal Kölnis, kus filmiti telesarja "Kutsuge Cobra 11"; Gedeon Burkhard mängis selles uurija Chris Ritterit. Seejärel kolis näitleja Saksamaale Berliini, kus elab tema tütar Gioia. Foto