laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Johann Herman

Johann Herman (vene keeles Герман Иоган (Яган) Гансович; 1896 Narva, Peterburi kubermang – 3. september 1938 NSV Liit) oli eestlasest Venemaa keisririigi ja Nõukogude Liidu sõjaväelane ning sõjaväeluuraja. Johann Herman sündis Narvas ning õppis raamatupidamiskursustel Peterburis. Ta võttis lipnikuna 439. jalaväepolgu koosseisus osa Esimesest maailmasõjast. 1919. aastal astus Herman Kommunistliku Partei liikmeks ning osales Venemaa kodusõjas ja Eesti Vabadussõjas Nõukogude Venemaa poolel. Eesti Vabadussõjas teenis ta Eesti Kütidiviisi staabis. 1923. aastal lõpetas TTP Punaarmee Sõjaväeakadeemia põhikursuse ja Idamaade teaduskonna. Oli esimese viie nõukogude nõuniku seas, kes saadeti 1923. aasta suvel Hiinasse, oli sõjaline nõunik Guangzhou grupis. Osales Vampu kooli organiseerimises ja lahingutegevuses Guangdongi piirkonnas. Pärast Hiinast naasmist töötas Punaarmee Luurevalitsuses, aastatel 1927–1928 3. (informatsioonilis-statistilises) osakonnas, aastail 1933–1936 1. Valitsuse (Lääneriigid) jaoskonnaülemana. 1935. aastal ülendati polkovnikuks. Aastatel 1936–1938 töötas nõukogude sõjalise nõunikuna Hispaanias, autasustati 1937. aastal tegevuse eest Hispaania kodusõjas Lenini ordeniga. Vahistati 8. juunil 1938, mõisteti NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi poolt süüdi "kontrrevolutsioonilises terroristlikus vandenõus osalemises" ning hukati 3. septembril 1938. Johann Herman rehabiliteeriti 28. juunil 1957. Советские военные советники в Китае «Великая Россия. Имена» - Энциклопедический справочник. ГЕРМАН Иоган (Яган) Гансович
Jānis Ādamsons

Jānis Ādamsons (sündinud 3. novembril 1956 Turkis Preiļi rajoonis) on Läti poliitik. Ta lõpetas 1979. aastal Kiievi Kõrgema Mereväekooli. Töötas Kaug-Idas NSV Liidu piirivalvevägedes. 1992 naasis Lätisse. 11. novembrist 1994 kuni 12. detsembrini 1995 oli ta Māris Gailise valitsuses siseminister. 1995 valiti ta Läti Tee nimekirjas seimi liikmeks. Parlamendiliikmena uuris ta mitme kõrge riigiametniku korruptsioonijuhtumeid. 1998 liitus Ādamsons Läti Sotsiaaldemokraatliku Töölisparteiga ja valiti samal aastal uuesti seimi liikmeks. Ta oli kaitse- ja siseasjade ning riikliku julgeoleku komisjoni liige. Ta oli ka 1999. aasta pedofiiliaskandaali uurimiseks moodustatud parlamendikomisjoni esimees. Ta süüdistas pedofiilias muu hulgas ka peaminister Andris Šķēlet ja justiitsminister Valdis Birkavsit. Kuna uurimine nende süüd ei tuvastanud, üritati Ādamsonsilt võtta saadikupuutumatus, et tema vastu kriminaalasi algatada. Häältega 41 poolt ja 47 vastu ei läinud see läbi. 2006. aastal mõisteti Ādamsonsile valesüüdistuste eest 11 700 latti trahvi. 1998. aastal teatas Põhiseaduse Kaitse Büroo, et kuna Ādamsons on töötanud NSV Liidu piirivalvevägedes, mis allusid NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komiteele, siis ei saa ta enam kandideerida riigiametisse. 2002. aastal lükkas valimiskomisjon Ādamsonsi seimi kandideerimise dokumendid tagasi. Ādamsons kaebas otsuse Euroopa Inimõiguste Kohtusse. 2008. aastal otsustas kohus, et Läti riik on Ādamsonsi õigusi rikkunud ja peab talle 10 000 eurot valuraha maksma. Läti kaebas otsuse edasi, kuid oktoobris 2008 otsustas kohus edasikaebust mitte menetleda. 2009. aastast oli Ādamsons Riia linnavolikogu liige. Ta kuulub parteisse Koosmeel. 2010., 2011., 2014. ja 2018. aasta parlamendivalimistel valiti ta seimi liikmeks. 2021. aasta juunis rahuldas Läti seim prokuratuuri taotluse anda loa seimi liikme Jānis Ādamsonsi kodu ja töökoha läbiotsimisteks ning ta enda vahi alla võtmiseks. Ādamsonsi kahtlustatakse spionaažis Venemaa heaks. Mihkel Viil, Pedofiiliaskandaal Lätis, Õhtuleht, 15. aprill 2000 Läti seim ei võtnud Adamsonsilt saadikupuutumatust, Ärileht, 7. september 2000 KGB-lasest seimiliige ei pääse Läti valimistele, EPL, 22. august 2002 Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus (läti keeles)[alaline kõdulink] Läti seimi liiget Jānis Ādamsonsi kahtlustatakse spionaažis Venemaa heaks, www.delfi.ee, 10.06.2021 Jānis Ādamsons Läti Seimi kodulehel Jānis Ādamsons Riia linna kodulehel
Taichang

Taichang (28. august 1582 – 26. september 1620; hiina 泰昌 Táichàng, sünninimi Zhu Changluo 朱常洛) oli Hiina keiser 1620. aastal, Mingi dünastia 14. keiser. Taichang oli keiser Wanli vanim poeg. Ta tõusis võimule pärast oma isa surma, kuid haigestus 10 päeva pärast kroonimist ja suri paari nädala pärast ägeda kõhulahtisuse tõttu.
Ro-ro-laev

Ro-ro-laev (inglise roll-on/roll-off) ehk veeremilaev on sõidukite vedamiseks ehitatud laev, mis on konstrueeritud nii, et sõidukid saaksid rambi kaudu kergesti laeva autotekile ja sealt kaile sõita. Mõnedele ro-ro-laevadele võivad peale sõita ka rongivagunid, nii ületasid vagunid merd näiteks ro-ro-laeval Sea Wind Tallinki liinil Stockholm-Turu. Leidub ro-ro-laevu, millel on kaubalift vagunite tõstmiseks ühelt tekilt teisele, samuti elektrivedurid ja pöörangud vagunite ümberpaigutamiseks ühe teki piires. Leidub selliseidki ro-ro-laevu, millele saab vaguneid kohe kahele tekile sõidutada, aga selleks peab sadamasild olema kahekorruselise rööbasteega. Niisugused raudteeterminalid on näiteks Klaipedas ja Sassnitzis. Üks ro-ro-laeva erilisemaid tüüpe on veel auto(tarne)laev (inglise car carrier, vehicle carrier), mis on konstrueeritud kui paljutekiline parkimismaja ning suuremad neist võivad peale võtta kuni 8000 sõidukit. Eesti sadamaist käivad autolaevad Paldiski Lõuna- ja Põhjasadamas ning ka Sillamäe sadamas. Üks esimesi ookeani veeremilaevu Eesti sadamais oli Wallenius Wilhelmseni Toronto, mis tõi märtsis 2007 Paldiski Põhjasadamasse 2200 Jaapani autot. Ro-pax-laev  Ro-ro-laev – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
LeHelMus

Osaühing LeHelMus (sõnadest "Lea ja Helduri Muusika") on[küsitav] Eesti ettevõte, eelkõige plaadifirma, mis kuulus muusik Heldur Jõgiojale. Kõik tööd tegi juhataja Heldur Jõgioja ise.[viide?] Ettevõte on kirjastanud ka mitu raamatut. LeHelMus andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles)
Georgs Andrejevs

Georgs Andrejevs (30. oktoober 1932 Tukums – 16. juuli 2022) oli Läti arst, diplomaat ja poliitik. Ta lõpetas 1953. aastal Riia Meditsiiniinstituudi. Andrejevs on täiendanud ennast anestesioloogia ja intensiivravi alal Moskvas, Leningradis, Kiievis ja Vilniuses. 1995. aastast on ta Läti Teaduste Akadeemia akadeemik. 1990. aastal valiti ta Läti Rahvarinde kandidaadina Läti NSV Ülemnõukogu liikmeks. 1992–1994 oli ta Läti välisminister Ivars Godmanise 1. valitsuses. 1995–1998 oli ta Läti suursaadik Kanadas ja aastatel 1998–2004 suursaadik Euroopa Nõukogu juures. 2004. aastal valiti Läti Tee kandidaadina Euroopa Parlamenti. 2008. aastal astus ta välja ühinenud parteist LPP/LC, kuid jätkas volituste lõppemiseni 2009. aastal tööd Euroopa Parlamendis. Kuulus Euroopa liberaalsete ja reformiparteide ühendusse. 1977 Läti NSV riiklik preemia 2004 Aasta eurooplane Lätis
Kristo Aab

Kristo Aab (sündinud 23. juunil 1985 Tartus) on eesti endine elukutseline korvpallur (taga- ja ääremängija). Ta lõpetas 2003 hõbemedaliga Tartu Karlova Gümnaasiumi ja 2009 magistrikraadiga Tartu Ülikooli majandusteaduskonna. Korvpallitreeninguid alustas 1992 Tartu Korvpalliklubis Jüri Neissaare juhendamisel. 2003–2009 TÜ/Rock 2009–2010 Valga/CKE Inkasso 2004 Eesti meister 2004 Eesti karika võit 2007 Eesti meister 2008 Eesti meister Ta töötas 2010–2011 Tartu Linnavalitsuses ettevõtluse arengu spetsialistina. 2011. aastast töötab Eesti Pangas analüütikuna.[viide?] Sissekanne ESBL-is Sissekanne saidil basket.ee 7. jaanuar 2019, LHV Panga uus majandusanalüütik on Kristo Aab 28.07.2022 11:19, LHV Nädal turgudel – kvartalitulemused ja Berliini pisaraid ei usu
Kolumbaarium

Kolumbaarium on tuhaurnide hoidmise ruum või ehitis. Nimetus "kolumbaarium" tuleneb tuvilast – columba on tuvi ladinakeelne nimetus, tuvide pidamiseks on kasutatud samataolisi paljukambrilisi ehitisi. Taastatud Tori kirik pühitseti 23. aprillil 2001. Urne on seal võimalik paigutada kiriku seina sisse. Tallinna Metsakalmistul pühitseti 2. oktoobril 2006 madal paekivimüür 111 ühekohalise ja 73 kahekohalise õõnsusega, mis on pealt kaetud graniitplaadiga. Tartu Pauluse kiriku all pühitseti 23. septembril 2012 kolumbaarium, mille seinas on 254 seitsmekohalist urnikambrit, lisaks puisteala tuha matmiseks ilma urnita. katakombid urnimatus "Metsakalmistul pühitseti oikumeenilise jumalateenistusega urnimüür ehk kolumbaarium. Postimees 3. oktoober 2006". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. aprill 2021. Vaadatud 29. detsembril 2009. Ülevaade Tartu Pauluse kolumbaariumist ERR "Ringvaade". 29. jaanuar 2014. Vilja Kohler. Taastatava kiriku alla tuleb krüpt ja kolumbaarium. Tartu Postimees, 28. jaanuar 2008 Toomas Kelt. Tartu Pauluse kiriku alla tuleb krüpt ja kolumbaarium. ERR, 21. detsember 2008
Puusärk

Puusärk ehk kirst ehk surnukirst ehk sark on matusel kasutatav kast surnu paigutamiseks. Puusärgi võib koos selles oleva surnuga hauda panna või põletada. Varauusajal oli kirst aga peamiselt transpordivahend, millega viidi kadunuke kodust kirikusse ja kirikust matusekohani, kus surnu asetati hauda surilinasse mähituna. Kirikutesse maeti siiski valdavalt kirstus, mis võisid olla väga uhkelt kaunistatud. Sametiga ülelöödud puitkirstud olid kaetud kullatud või hõbetatud metallornamentidega, millel olid aadlike suguvõsavapid, väiksed tekstitahvlid, taimemotiivid või muud ilustused. Puitkirstude kõrval olid levinud ka metallist sargad. Samuti kasutati topeltkirste, kus sisemine kirst oli puidust ja välimine, suurem transportkirst metallist. Isegi haudapanekuks mõeldud kirste mõjutab kultuur. Näiteks Euroopas on tavaks valmistada kirst laudadest ja keskajal tegelesid sellega puusepad, aga Jaapanis oli sel ajal tavaks matta inimesed ümmargustesse kirstudesse, mida valmistasid aamissepad. Judaismi nõuete kohaselt peab kirst olema lihtne, puust, ilma kaunistuste ja metallist osadeta. Isegi naelte asemel kasutatakse puust kinnituspulki. Seevastu Hiinas ja Jaapanis on hinnatud lõhnavast vastupidavast puidust, näiteks elupuust, krüptomeeriast, küpressist või lõhnaseedrist kirstud. Ghanas valmistatakse väga erilise kujuga kirste, mis on näiteks lennuki- või auto-, kala- või sea-, sibula- või krabikujuline. Puusärk on tavaliselt puust, aga võib olla ka kivist või muust materjalist. Kui kirst on mõeldud kadunukese palsameeritud jäänuste eksponeerimiseks mausoleumis, kirikus või katakombis, võidakse see varustada klaasist kaanega. Niisugused kirstud on valmistatud näiteks Vladimir Leninile ja Kim Chŏng-ilile. Merike Kurisoo, Ars moriendi – suremise kunst, EKM, 2013
Kirst

Kirst on etnograafias kaanega laudkast, mida kasutati riiete, relvade, toiduainete või väärtesemete hoidmiseks. See on üks kõige vanemaid mööbli liike. Kirste on valmistatud mitmeks otstarbeks. Kirstuliikide näiteid: aardekirst jahukirst meremehekirst ehk sansukast rahakirst riidekirst pruudikirst ehk veimekirst surnukirst ehk puusärk kummut kassoon relikviaar lembekast
Ethel Brafmann

Ethel Brafmann (8. juuli 1921 Tartu – 7. november 2005) oli Eesti maastikuarhitekt. Õppis 1929–1933 Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tartu Tütarlastegümnaasiumis, lõpetas 1941. aastal Pärnu 2. Keskkooli. Jätkas õpinguid 1942. aastal Tartu muusikakoolis klaverierialal ning samal ajal Tartu Ülikoolis nii matemaatika kui ka kehakultuurierialal. Ta lõpetas 1947. aastal muusikakooli ja 1948. aastal ülikooli spordipedagoogina. Õppis 1948–1954 Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudis, kus lõpetas aia- ja pargikujunduse eriala. Töötanud 1948–1954 Tallinnas spordipedagoogi ja tantsujuhina, 1954–1957 raudtee kaitseistandike kontoris, 1957–1963 Eesti NSV Elamu-ja Kommunaalmajanduse Ministeeriumis haljastusspetsialistina, 1963–1970 Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeeriumi Looduskaitse Valitsuses maastikuarhitektina, 1970–1991 Eesti Metsamajanduse ja Looduskaitse TUI spetsiaalse konstrueerimisbüroo maastikuarhitektuuriosakonna juhataja ja projektipeaarhitektina. Lugenud maastikuarhitektuuri erikursusi tehnikumides, kõrgkoolides ja seminaridel. Koostanud üle 600 maastikukujundus- ja haljastusprojekti. Muusika alal tegutsenud pianistina, lauljana ja klaveriõpetajana. Paunküla maastikuplaneering (1965) Jäneda pargi kujundus (1966) Lahemaa rahvuspargi tsoneering (1971, kaasautor) Palmse pargi kujundus (1971) Toila-Oru maapargi rekonstruktsioon (1972–1975, 1990) Pirita-Vaskjala puhkepiirkonna planeering (1975) Pärnumaa Rannametsa (Võiste mägede) maastikukujunduse ja -kaitseehitiste kava (1977, suurelt osalt teostatud) Tartu Toomemäe pargi kujundus (1981–1982) Keila-Joa maastikupargi kujundus (1982–1983, koos puhkeala planeeringuga) Valga linnapargi kujundus (1983) Taali pargi kujundus (1986) Emajõe kaldal Eesti Maaülikooli dendropargi planeering Tartus "Linnade ja asulate roheliste vööndite kujundamine". Tallinn: Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Peavalitsus, 1965 "Haljasalade kujundamise põhiprintsiipe". Harju Elu nr 40, 6. aprill 1967. Lk 3–4 "Pargid Eestis". Monograafia. Tallinn: Eesti Raamat, 1980 "Maastikuprojekteerimisest Eesti Metsamajanduse ja Looduskaitse TUI SKB-s aastatel 1969–1984". // Ehitus ja Arhitektuur 1984, nr 2 "Maastikukujundus". Tallinn: Eesti NSV Agrotööstuskoondise Info- ja Juurutusvalitsus, 1985 1957 Eesti Arhitektide Liit Paunküla veehoidla ümbruse planeerimine ja maastikuparandus. Eesti Arhitektuurimuuseum, EAM 7677 Ar 35.1.21 Mart Kalm. "Brafmann, Ethel, maastikuarhitekt". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 49 Karin Hallas. "Minu aed on Eestimaa". Kultuurileht nr 25, 12. juuli 1996. Lk 6 "Brafmann, Ethel, maastikuarhitekt ja pedagoog". // Eesti aianduse biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1998. Lk 21–22 "Ethel Brafmann 8. VII 1921 – 7. XI 2005". Sirp, 18. november 2005 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944 Haud Tallinna Metsakalmistul
I Dreamed a Dream

"I Dreamed a Dream" on Fantine'i soololaul muusikalist "Hüljatud". Laulu autor on Claude-Michel Schönberg, orkestreerinud John Cameron ja ingliskeelse teksti kirjutanud Herbert Kretzmer, tuginedes prantsuskeelsele alglibretole Alain Boublili ja Jean-Marc Nateli sulest. Eestikeelse teksti ("Unelm vaid" või ka "Mu päevi täitis unelm hea") on laulule kirjutanud Tõnu Oja ja Villu Kangur, redigeerinud Leelo Tungal ja Kirke Kangro. Tegemist on muusikali ühe teemameloodiaga. Selle meloodia fragmendid korduvad muusikali stseenides läbivalt. Laul kõlab muusikalis terviklikult esimese vaatuse algupoolel, mil Fantine on paljastatud kui vallasema. Samuti on leidnud soodsa võimaluse väiklaseks kättemaksuks vabriku töödejuhataja, kellele tüütutele lähenemiskatsetele pole Fantine järele andnud. Kehtivate moraalinormide kohaselt langenud naine kaotab päevapealt vabrikutöö ning ta heidetakse tänavale. Naine tunnistab pärast avalikku häbistamist endale, et olukord on väljapääsmatu ning ta meenutab helgemaid päevi koos oma kunagise kallimaga ("/.../ kui mulle imed näisid siis nood suvekuud, mil rippus kaelas (hilisemas redaktsioonis "mil arm meil lõõmas")..."). Fantine neab saatust, mis on ta ebaõiglaselt porri tallanud ("Mu päevi täitis unelm hea, et elu väärt on vaga vaeva. Lõi põrgu kokku üle pea - nüüd taeva nimel seda nean!"). Laulu peetakse esitajale nõudlikuks nii suure ulatuse kui ka emotsionaalse sügavuse tõttu. Esitaja peab eelistatavalt olema lüüriline metsosopran, laulu madalaim noot on väikse oktaavi sol-bemoll (37. takt) ning kõrgeim esimese oktaavi ülemine do (56. ja 64. takt). Laul algab Mi-bemoll mažooris ning tõuseb ühe tooni võrra modulatsioonis Fa-mažoori (51. taktil). Laulu sissejuhatus on ühe noodi peal kulgev retsitatiiv. Laulu taktimõõt on 4/4 ja 5/4. Eesti lauljatest on seda laulu esitanud Kare Kauks, Nele-Liis Vaiksoo ja Ele Millistfer. Pala on salvestanud Nele-Liis Vaiksoo oma 2013. aasta sooloalbumile "Mina" (ilma orkestrita) ning täiskoosseisus sümfooniaorkestriga Vanemuise teatri kogumikplaadile "Memory Gold". Laulu on Eesti Televisiooni arhiivi salvestanud ka Kaire Vilgats koos noorteorkestriga Reaalmažoor saates "Jõulutunnel" (2012, dirigent Rasmus Puur). Samuti esitas laulu tele-eetris inglise keeles Liisi Koikson ETV saatesarjas "Kaks takti ette" (1998/1999).
1958. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

1958. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 1. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 25. märtsil Saalfeldenis Austrias. Esimestel maailmameistrivõistlustel osales 25 sportlast 7 riigist. MM-i arvestuses võisteldi ainult 20 km distantsil. Esimeseks maailmameistriks tuli Rootsi sportlane Adolf Wiklund. Finaal: 25. märts Osavõtjaid: 25 Ametlikud tulemused Kuupäev: 25. veebruar Osavõtjaid: 5 võistkonda
Võsakurat

"Võsakurat" on Eesti 1976. aasta lühifilm. Tegemist on Peeter Simmi esimese filmiga ja see on ühtlasi ka tema Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi (ÜRKI) diplomitöö. Film on mustvalge. Filmi tegevus toimub 1941. aastal teise maailmasõja aegses Eestis, kuhu on juba jõudnud Saksa sõdurid. Võsakuradiks hüütav metsavaht on kinni nabinud kirgiisi rahvusest Nõukogude sõduri ja talutab teda nagu looma köie otsas läbi küla. Külarahvas eeldab, et Võsakurat läheb vangi sakslastele pearaha eest üle andma, Võsakuradil on aga tegelikult sootuks teised plaanid. Vaino Vahing – metsavaht Kubanbek Žussupov – sõdur Kõrvalosades Salme Reek, Urmas Kibuspuu, Sulev Luik. Võsakurat andmekogus IMDb (inglise)
Tartu–Tiksoja tee

Tartu–Tiksoja tee (registrinumbriga 40) on üks Eesti tugimaanteedest. See saab alguse Tartu linnas Jõhvi–Tartu–Valga tee (Tartu linnas Riia tänav) 135. kilomeetril. Tee pikkus on 7 km. Tee lõpeb Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa tee 180. kilomeetril Tähtvere külas. Tartu linna tänavatena kannab nimesid Vabaduse puiestee, Emajõe tänav, Kroonuaia tänav, Jakobi tänav, F. R. Kreutzwaldi tänav.
Kärevere–Kärkna tee

Kärevere–Kärkna tee (registrinumbriga 41) on üks Eesti tugimaanteedest. See saab alguse Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa tee 170. kilomeetril Kärevere külas. Tee pikkus on 12,9 km. Tee lõpeb Tartu–Jõgeva–Aravete tee 7. kilomeetril Võibla ja Erala küla piiril. Kärevere küla, Kämara küla, Õvi küla, Nõela küla, Lammiku küla, Kärkna küla, Võibla küla.
Oskar Käbala

Oskar Käbala (5. september 1900 Irla küla, Virumaa – 20. november 1967 London) oli Eesti sõjaväelane (major). Ta teenis 5. Jalaväerügemendis ja Sõjaväe Varustusvalitsuses, oli korduvalt ohvitseride ja allohvitseride kursuste õppejõud. Ta ülendati nooremleitnandiks 1923, leitnandiks 1927, kapteniks 1933 ja majoriks 1940. Ta kirjutas esimese eesti keeles ilmunud tuumarelva käsitleva raamatu, mis on ilmunud 1953. aastal Londonis. Vene vintpüssi kirjeldus, hoolekanne ja ülevaatus. [1928.] Juhendid laskurile. 1.–II vihk. Tallinn, 1930. Aatompomm ja relvastuse areng selleni. London, 1953. Ohvitseride andmekogu
Kärkna–Kobratu tee

Kärkna–Kobratu tee (registrinumber 42) on üks Eesti tugimaanteedest. See saab alguse Tartu–Jõgeva–Aravete tee 6. kilomeetril Maramaa küla ja Vasula aleviku piiril. Tee pikkus on 7,1 km. Tee lõpeb Jõhvi–Tartu–Valga tee 121. kilomeetril Haava külas. Maantee algusest 4,2 km kaugusel ületab see karja läbilaskeks mõeldud Vasula viadukti. Teeregister, andmed seisuga 9.12.2022.
Cao Cao

Cao Cao (hiina 曹操; pinyinis Cáo Cāo; 155 – 15. märts 220 Luoyangis) oli Vana-Hiina väejuht, poliitik ja luuletaja, Hani dünastia eelviimane peaminister. Tema isa oli eunuhh Cao Tengi kasupoeg Cao Song. Cao Cao sai tuntuks Kollaste Turbanite ülestõusu mahasurujana. Pärast keiser Lingi surma 189. aasta suvel tekkinud võimuvõitluses liitus Cao Cao kindralist usurpaatori Dong Zhuo vastase koalitsiooniga. Dong Zhuo oli sunnitud põgenema Chang'ani, kus sõjapealik Lü Bu ta 192. aastal tappis. 198 saavutas Cao Cao võidu Lü Bu üle, 200. aastal aga Guandu lahingus väejuht Yuan Shao ülekaalukate vägede üle. 208. aastal lasi ta hukata oma rivaali, väejuht Kong Rongi. Cao Cao oli hinnatud luuletaja ning sõjapäevikute ja võitluskunstide alaste kirjutiste autor. Tema redaktsioonis on tänapäevani säilinud Sunzi "Sõja seadused". Cao Caod kujutatakse sageli julma ja halastamatu türannina, kuid samas peetakse teda ka osavaks valitsejaks ja geniaalseks väejuhiks. Talle anti postuumselt aunimetus Wei keiser Wu (魏武帝, Wèi Wǔdì). Tema poeg Cao Pi sai esimeseks Wei riigi keisriks. Detsembris 2009 leiti Anyangi lähedalt Henani provintsist Cao Cao haud. Cao Cao on romaani "Kolmevalitsus" üks kesksetest tegelastest. Cao Cao on ka Hiina ooperi üks tegelaskujusid. Kiinasta löytyi sotapäällikön hauta 200-luvulta
Metafüüsika 1

"Metafüüsika" 1. raamat ehk "Metafüüsika" raamat Α on Aristotelese teose "Metafüüsika" esimene raamat. Raamat käsitleb tarkuse olemust ning vaatleb Aristotelesele eelnevat filosoofiat selle alusel, mis laadi põhjusi üks või teine filosoof otsis.
Ohhotski allprefektuur

Ohhotski allprefektuur (jaapani オホーツク総合振興局, Ohōtsuku-sōgō-shinkō-kyoku; varem Abashiri allprefektuur) on haldusüksus Jaapani Hokkaidō prefektuuris. Asub Ohhoota mere kaldal. Ohhotski allprefektuur jaguneb 3 suurlinnaks ja 4 maakonnaks: Abashiri Kitami Mombetsu Abashiri maakond Mombetsu maakond Shari maakond Tokoro maakond Maakonnad jagunevad 14 linnaks ja 1 külaks. https://www.okhotsk.pref.hokkaido.lg.jp/
Kümnik

Kümnik ehk külakümnik ehk kümnesmees ehk külakubjas oli algselt vahendaja mõisa ja taluperede vahel, hiljem vallale alluv madalaim politsei- ja haldusametnik. Liivimaa kubermangus (välja arvatud Saaremaal) seati kümnikud ametisse 1850. Nad määrati mõisavalitsuse ja vallakohtu kokkuleppel. Igast kümnest taluperemehest määrati üks kümnik. Eestimaa kubermangus ja Saaremaal seati kümnikud ametisse 1866. Need määras vallavalitsus. Igast 8–15 taluperemehest määrati üks kümnik. EKSS, II, 4, lk 777 Eesti entsüklopeedia, 12. kd., lk. 273
Krimpleen

Krimpleen on erimenetluste abil kähardatud ehk kohevaks ja venivaks tehtud terüleenkiudlõng ning -riie. Krimpleen ei kortsu. Krimpleeni hakati valmistama 1950. aastatel.
Hakodate

Hakodate (jaapani 網走) on linn Jaapanis Hokkaidō saare lõunaosas, Hokkaidō prefektuuris, Oshima allprefektuuri keskus. Hakodates ja selle ümbruses toimus 1869. aastal Hakodate lahing Tokugawa šogunaadi ja keisri vägede vahel. 住民基本台帳人口・世帯数 ｜ 総合政策部計画局統計課 Linna koduleht
Inimfaktor

Inimfaktor on inimese anatoomiliste, füsioloogiliste ja psühholoogiliste omaduste kogum, mis avaldab mõju tema tegevusele inim-masin-süsteemis. Tehnikaleksikon
Helihark

Helihark ehk kammertoon on U-kujuline metallhark, mida kõige sagedamini kasutatakse muusikas noodikõrguste määramiseks. Helihark tekitab heli võnkuma lüües, näiteks koputades sellega vastu mõnd objekti või pinda. Helikõrgus, mida helihark tekitab, sõltub U-kujuliselt asetsevate harude pikkusest. Kõige levinum on 1. oktavi a ehk la-noodi helihark, mille helisagedus on 440 Hz. Helihargi on leiutanud 1711. aastal Inglise muusik John Shore. Ta tegutses trompetisti ja lautomängijana õukondades ning spetsiaalselt talle kirjutasid teoseid nii Händel kui ka Purcell. Tol ajal (1750–1820) oli a-noodi peamine helisagedus 423,5 Hz. Helihark on U-kujuline, sest resoneerides tekkib siis väga puhas toon, milles suurem osa võnkumisest kulub põhihelile ning väike osa ülemhelidele. Selle omakorda põhjustab esimese ülemheli ligi 2,5-oktavine kaugus põhihelist (võrdluseks: keelpillide keeltel asub esimene ülemheli ligi 1 oktavi kaugusel põhihelist). Heliharki kasutatakse instrumentide häälestamiseks ja näiteks koorile referentstooni andmiseks enne pala esitamist. Kõige sagedamini on helihark kasutusel muusikas, kuid seda kasutatakse ka tehnika valdkonnas, näiteks kellade sees, ja meditsiinis.
Zhengzhou Shi

Zhengzhou (hiina 郑州) on ringkonna õigustega linn Hiinas, Henani provintsi halduskeskus. Ringkonna õigustega linn koosneb kuuest linnarajoonist, viiest maakonna õigustega linnast ja ühest maakonnast: Erqi linnarajoon Guanchengi Huei linnarajoon Huiji linnarajoon Jinshui linnarajoon Shangjie linnarajoon Zhongyuani linnarajoon Dengfeng Gongyi Xingyang Xinmi Xinzheng Zhongmu maakond Zhengzhou koduleht
Zhongyuan

Zhongyuan (hiina 中原) on linnarajoon Zhengzhou ringkonna õigustega linnas Hiinas Henani provintsis. Zhongyuan koosneb 10 kvartalist, 2 suurvallast ja 1 vallast. Zhongyuani koduleht