laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Michelangelo Caravaggio

Michelangelo Merisi da Caravaggio (29. september 1571 – 18. juuli 1610) oli itaalia maalikunstnik. Caravaggio elu oli üsna värvikas. Ta oli pärit lihtrahva hulgast, mis tõenäoliselt innustas teda maalidel kujutama igapäevaelu ja -olustikku. Michelangelo Caravaggio oli tuntud oma sünnikoha, Milano lähedal asuva Caravaggio küla järgi.[viide?] Caravaggio elu oli keeruline, täis tülisid ja vangis istumisi. Kakluste käigus tappis ta vähemalt ühe inimese. Seejärel paavsti kohtu eest põgenedes eksles ta Itaalias ja sattus pidevalt tülidesse.[viide?] Caravaggio suri teel Napolist Rooma. Tema arvatavad säilmed leiti 2010. aastal Porto Ercole'i linnakesest. Seejuures leidis luid uurides kinnitust pliimürgistus, mis oli arvatavasti mõjutanud ka tema käitumist.  Pikemalt artiklis Caravaggio teoste loend Tema barokkstiilis piibli- ja mütoloogiaaineliste maalide tegelased on lihtrahvas nende igapäevases elus. Caravaggio kasutas uut kompositsioonivõtet, kus tegelased ei poseeri ning nende asendid mõjuvad juhusliku, mitte otsituna. Kujutatavad ei ole näoga vaataja poole, nagu oli varem kunstis tava. Caravaggiot tuntakse naturalistliku barokkmaali suuna rajajana. Naturalistliku suuna vastand ja oponent barokis oli idealistlik suund. Caravaggio valgusekäsitlus mõjutas kogu Euroopa 17. sajandi maalikunsti. Tema kujutise muudab dramaatiliseks ja ruumiliseks nn heletumedus. Valgus tuleb maalidel ülevalt vasakult suunaga kompositsiooni keskmesse. Sellist valgust nimetatakse keldriluugivalguseks. Michelangelo da Caravaggio sai kuulsaks juba oma eluajal. Ta oli esimene ja parim itaalia meister, kelle loomingu peategelane oli lihtrahvas, kuigi Caravaggio maalis põhiliselt usuteemalisi pilte. Pühakute tarvis poseerisid talle kõige tavalisemad inimesed. Ta kujutas piiblilugusid nii, nagu toimuksid need kõrvaltänavas. Kristus vaidleb Caravaggio piltidel talupojaga nagu võrdväärsega ja ta on teiste seast vaevu äratuntav. Kunstnikule ei toonud kuulsust mitte niivõrd pühakute deheroiseerimine, vaid äärmuslik realism, millega ta käsitles nii inimesi (vanadust, soonilisi käsivarsi, musti jalgu, katkisi riideid) kui ka materiaalseid esemeid. Maalide reaalsus oli justkui kombatav: mahlased puuviljad ahvatlesid sööma, savikruuside krobeline pind oli tajutav jne. Caravaggiost kujunes väljapaistev natüürmordimeister. Kui naturalism oli omane Caravaggiole ja tema koolkonnale, siis Caravaggio maalide teised jooned – tume taust, millel helendusid figuurid, ja harjumatud, rõhutatult juhuslikud poosid – said laiemalt baroki tunnusteks. "Amor võitjana" "Haudapanek" "Maarja surm" "Matteuse kutsumus" "Püha Matteuse martüürium" "Söömaaeg Emmauses" "Uskmatu Toomas" "Peetruse ristilöömine“ "Lautomängija" "Hea ennustus" "The mystery of Caravaggio's death solved at last – painting killed him" The Guardian, 16. juuni 2010 Robert Paine. "Caravaggio", tõlkinud Meelike Palli, Kirjastus Kunst 1994, ISBN 5-89920-081-2 "Paljastus Caravaggio autoportree", Eesti Päevaleht, 7. november 2009
Bulgaaria lipp

Bulgaaria lipp on Bulgaaria Vabariigi ametlik lipp. Bulgaaria lipu värvid on valge, roheline ja punane. Bulgaaria vapp [1]
Haanja valla lipp

Haanja valla lipp on Võru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Haanja valla lipp. Lipp kinnitati 29. detsembril 1997. Valla lipp on ruudukujuline vapilipp. Sinise kanga alumises osas on kaarlõikeline kollane väli, millest tõuseb kolme rohelise kuuse tagant mustade püstiste aknaavadega piiritletud, sakmete ja lipuvardaga kuldne torn. Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm. Kanga kollane kaarlõikeline alaosa ja sellelt tõusev kollane torn sümboliseerib valla territooriumil paiknevat kauni loodusega Haanja kõrgustikku ning selle keskosas asuvat Eesti ja Baltimaade kõrgeimat mäge Suurt Munamäge koos vaatetorniga. Rohelised kuused viitavad ümbruskonna vaheldusrikkale loodusele, millest osa on kuulutatud Haanja Looduspargiks. Sinine on kodumaa taeva ja vee värvus, kollane viljaväljade ja jõukuse sümbol. Valla lipu kasutamine: Valla lipp heisatakse alaliselt valla administratiivhoone sissekäigu juurde lipumasti. Valla lipp heisatakse ajutiselt riiklikel pühadel, valla pidupäevadel, suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega, samuti muudel valla avalikel üritustel. Valla lipu heiskamise võib teha kohustuslikuks üksnes vallavolikogu otsuse või vallavalitsuse korraldusega vallale kuuluvatel hoonetel, rajatistel või maa-aladel. Teistele omanikele on need otsused või korraldused üksnes soovitusliku iseloomuga. Kui valla lipp heisatakse koos Eesti riigilipu või mõne teise riigi või tema omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, valla või muu lipuga, asub valla lipp lippude poolt vaadatuna vasakul Eesti riigilipust, mõne teise riigi või omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, valla või muust lipust. Valla lippu võib kasutada kujutisena valla poolt üleantavatel suveniiridel. Valla lipu valmistamine ja kasutamine toimub üksnes vallavalitsuse loal. Haanja valla vapp Haanja valla üldandmed valla kodulehel Omavalitsuste sümbolid Riigikantselei lehel - Haanja vald.
Robert Woodward

Robert Burns Woodward (10. aprill 1917 Boston, Massachusetts – 8. juuli 1979 Cambridge, Massachusetts) oli Ameerika Ühendriikide keemik orgaanilise keemia vallas. Aastal 1965 pälvis ta Nobeli keemiaauhinna. Robert Woodwardi sünteesitud orgaaniliste molekulide ja/või sünteetiliste ainete süntees ja struktuur (osaline) Ta tegi koostööd Roald Hoffmanniga ja 1970. aastatel avaldasid nad koos The Conservation of Orbital Symmetry teooria. 1945 – John Scotti medal 1956 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks 1962 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks 1967 – Willard Gibbsi auhind 1976 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia välisliikmeks Woodwardi-Hoffmanni reeglid Erin Elizabeth Milner, The Grandfather of Organic Chemistry: Robert Burns Woodward,doi: 10.1309/LM7LBJZCC20JLKSD(2010), LabMedicine, 41, 245-246.,[1] Gerald F. Combs, Jr., The Vitamins, Elsevier Academic Press, 3 ed, lk 29, 2008, ISBN 978-0-12-183493-7, Google'i raamatu osaline veebiversioon (vaadatud 02.08.2013) R. B. WOODWARD, R. HOFFMANN,The Conservation of Orbital Symmetry, 1968, [2] "Robert B. Woodward - Nobel Lecture: Recent Advances in the Chemistry of Natural Products". Nobel Lecture, 11. detsember 1965 Nobelprize.org. Nobel Media AB 2013. Web. 6. juuli 2013. Veebiversioon (vaadatud 06.07.2013)
Mõniste valla lipp

Mõniste valla lipp on Võru maakonnas asnud endise Eesti haldusüksuse Mõniste valla lipp. Lipp kinnitati 3. novembril 1997. Mõniste valla lipp on ruudukujuline vapilipp, rohelisel kangal tagajalgadel seisev, otsevaatav ja löögivalmis mõõgaga valge hunt. Hundi keel ja küünised on punased. Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm. Mõniste valla vapp Mõniste valla sümboolika Mõniste valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee

Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee on Euroopa Liidu nõuandev komitee, millesse kuulub 329 esindajat liidu eri sotsiaalsetest ja majanduslikest rühmadest. Asukohaks on Brüssel. Majandus- ja Sotsiaalkomitee esindab Euroopa kodanikuühiskonna huvirühmi, teiste hulgas tööandjaid, töötajaid ning sotsiaal-, kutse-, majandus- ja kultuuriorganisatsioonide esindajaid. Kui Euroopa Parlament, Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Komisjon teevad otsuseid, mis puudutavad Majandus- ja Sotsiaalkomitee vastutusalasse kuuluvaid küsimusi, tuleb neil Majandus- ja Sotsiaalkomiteega konsulteerida.
Kleptokraatia

Kleptokraatia (kreeka keelest, umbes "varaste võim") on pejoratiivne nimetus valitsemise korra kohta, mida iseloomustab valitsevate ametnike korrumpeerumine, nende isiklik rikastumine riigivõimu ja -vahendeid kasutades. Kehtestatakse makse, mida saab kasutada enda isiklikuks rikastamiseks, samuti kasutatakse riigivara isiklikele huvidele vastavalt. Kleptokraadid tegelevad tavaliselt rahapesuga ja kasutavad anonüümseid pangatehinguid, et varjata oma illegaalseid eesmärke. Kleptokraadid ignoreerivad majanduslikke ja sotsiaalseid probleeme riigis. Tänapäeval on kleptokraatiaks nimetatud ka seda, kui riigis on valitsevad suurfirmad, kes omavad mõjuvõimu poliitika kujundamisel. Kleptokraatia on pigem mitteametlik nimetus mitmesuguste poliitiliste süsteemide ja situatsioonide kohta. Ralph Nader nimetas näiteks nii Ameerika Ühendriike 2000. aasta presidendivalimiste ajal. Õigem nimetus sellele võiks olla plutokraatia. Kleptokraadid on tavaliselt diktatuuris ja autokraatlikes valitsustes. Kleptokraatlikud riigid on poliitiliselt ja sotsiaalselt ebastabiilsed, kuid on stabiilselt kleptokraatlikud. Majanduses on oluline maavarade müük. Ajalooliselt on sellised riigid olnud koloniaalriigid. Kleptomaania Transparency International
Diktaator

Diktaator on tänapäevases mõttes piiramatu võimu (diktatuuri) kehtestanud isik, kes valitseb enamasti teatud kitsa ringkonna (kas ühe partei, sõjaväe või muu rühmituse) toel. Tavaliselt on võim enda kätte haaratud piiramatuks ajaks või maskeeritakse seda pseudodemokraatlike valimiste korraldamisega. 20. ja 21. sajandil pole ükski valitseja endale ametlikult diktaatori nimetust võtnud,[viide?] sest see on omandanud rõhuvalt negatiivse tähenduse. Seetõttu on paljud erakorraliste volitustega ametnikud kandnud muid nimetusi kui "diktaator". Diktaator oli 18.–19. sajandil mõnede erakorraliste volitustega ametiisikute tiitel Poolas ja Ladina-Ameerikas. Tänapäeval diktaatoriteks nimetatud isikud on endale võtnud erinevaid tiitleid, üks populaarsemaid on "Juht" (Führer, Caudillo, Il Duce jne). Julius Caesar (Vana-Rooma) Maximilien Robespierre Vladimir Lenin (Nõukogude Liit) Jossif Stalin (Nõukogude Liit) Adolf Hitler (Kolmas Riik) Mao Zedong (Hiina) Than Shwe (Myanmar) Pol Pot (Kambodža) Ferdinand Marcos (Filipiinide) Suharto (Indoneesia) Augusto Pinochet (Tšiili) Alfredo Stroessner (Paraguay) François Duvalier ja Jean-Claude Duvalier (Haiti) Nicolae Ceauşescu (Rumeenia) Enver Hoxha (Albaania) Kim Il-Sung ja Kim Jong-Il ja Kim Chŏng-un (Korea Rahvademokraatlik Vabariik) Hideki Tōjō (Jaapan) Jean-Bedel Bokassa (Kesk-Aafrika Vabariik) Saddam Hussein (Iraak) Mu‘ammar al-Qadhdhāfī (Liibüa) Idi Amin (Uganda) Manuel Noriega (Panama) Juan Perón (Argentina) Fulgencio Batista (Kuuba) Fidel Castro ja Raúl Castro (Kuuba) Ainuvalitseja Diktatuur
Viljandimaa

Viljandimaa on ajalooline maakond Eestis, mis eksisteeris Sakala näol juba muinasajal. Tänapäevane Viljandi maakond hõlmab ajaloolisest Viljandimaast vaid keskosa (millele lisandub Karksi ja Halliste ümbrus ajaloolisest Pärnumaast). Mitu Pilistvere kihelkonna asulat kuulub nüüdisajal Järvamaa koosseisu. Muinasajal kuulusid Viljandimaale muistsed maakonnad Sakala, Mõhu ja Nurmekund.  Pikemalt artiklis Muinaskihelkondade loend maakonniti 1224. aastast kuulus piirkond Mõõgavendade ordule ning jagunes Viljandi komtuurkonnaks ja Põltsamaa foogtkonnaks. Liivimaa orduriigis liideti 1480. aastal Põltsamaa foogtkond Viljandi komtuurkonnaga. Paistu piirkond kuulus aga Karksi foogtkonda. Liivimaa sõja ajal, alates 1560. aastast läks suurem osa Viljandimaad järk-järgult Moskva tsaaririigi võimu alla. Aastast 1582 kuulus Viljandimaa ala Poola-Leedu Liivimaa hertsogkonda, halduslikult Pärnu ja Tartu presidentkonda ja (aastast 1598 Pärnu ja Tartu vojevoodkonna vahel ning jagunes Helme, Põltsamaa, Tarvastu ja Viljandi staarostkonnaks. 1621. aastast oli Viljandimaa Rootsi valduses ja kuulus Pärnu kreisi, välja arvatud Tartu kreisi kuulunud Põltsamaa ala. 1721. aasta Uusikaupunki rahu põhjal ühendati Viljandimaa Venemaa keisririigiga; ta moodustas 1783–1796 Viljandi kreisi, mis hõlmas ka Kursi, Palamuse ja Laiuse kihelkonda, kuulus seejärel Pärnu-Viljandi kaksikmaakonda ja sai 1888. aastal politseireformiga uuesti omaette Viljandi kreisiks. 16.–18. sajandil välja kujunenud ajaloolise Viljandimaa piirid jäid suuresti kehtima kuni 1950. aasta haldusreformini (välja arvatud Helme ümbruse viimine Valgamaa alla 1920. aastatel ning Põltsamaa piirkonna viimine vastloodud Jõgeva maakonna alla aastal 1949), mil Eesti NSV-s moodustati maarajoonid. Mulgimaa Viljandi maakond Hendrik Sepp, Viljandimaa ajalugu XVII sajandist, Eesti Kirjanduse Selts, Tartu 1939 Viljandimaa: maadeteaduslik, majanduslik ja ajalooline kirjeldus. VII, Üldosa, Eesti Kirjanduse Seltsi kodu-uurimise toimkonna väljaanne; nr. 12, 1939 Ajaloolise Viljandimaa tutvustus Eesti mõisaportaalis Jakob Benjamin Fischer: Versuch einer Naturgeschichte von Livland, 1791 (Viljandi Kreisi geograafiast) (saksa keeles) Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk lk. 323-333. Bornhaupt, Christian (1855). Entwurf einer geographisch-statistisch-historischen Beschreibung Liv-, Ehst- und Kurlands, nebst einer Wandkarte. Riga: W.F. Häcker. Lk lk. 66-68. Viljandimaa muinasaeg 1935.Teos digiteerituna digitaalarhiivis DIGAR Viljandimaa (ajalooline maakond), Eesti Entsüklopeedia
Saaremaa (maakond)

Saaremaa (saksa keeles Kreis Oesel) oli ajalooline Eesti maakond. Maakond sisaldas Saaremaa, Muhu ja väiksemaid saari. Looduslike piiride tõttu on see ainus Eesti ajalooline maakond, mille piirid langevad kokku praeguse maakonnaga. Maakond on tekkinud Saare-Lääne piiskopkonna mandriosa (Haapsalu stifti) eraldumise järel (1576) ja olnud kuni 1645. aastani Taani, siis Rootsi, 1721–1918 Vene valitsuse all. Oktoobrist 1917 kuni novembrini 1918 oli Saaremaa okupeeritud Saksa vägede poolt, mis toimis ka Eesti Vabariigi väljakuulutamise ajal 24. veebruaril 1918. Varem Kuramaa piiskopkonnale ja Kuramaa hertsogiriigile kuulunud Ruhnu saar liideti 1624. aastal. Saarelise asendi tõttu oli Saaremaal ajuti ja osaliselt tavalisest maakonnast kõrgem (provintsi) staatus, seal oli oma rüütelkond ja kuni 1890. aastani ka luteriusu konsistoriaalringkond, kuigi maakond allus siis Liivimaa kubermangule. 1917. aastal ühendati Saaremaa Autonoomse Eestimaa kubermanguga. Ainus linn oli maakonnalinn Kuressaare. Saaremaa kihelkonnad olid 20. sajandi algul: Anseküla kihelkond Jaani kihelkond Jämaja kihelkond Kaarma kihelkond Kihelkonna kihelkond Kärla kihelkond Muhu kihelkond Mustjala kihelkond Pöide kihelkond Püha kihelkond Ruhnu kihelkond Valjala kihelkond 1897. aastal oli maakonnas 60 263 elanikku. 1922. aastal loeti Kuressaares kokku elavat 2666 eestlast, 34 rootslast, 401 sakslast, 156 venelast ning 39 juuti. Maaelanike hulgas (ilma Ruhnuta) oli eestlasi 53 242, rootslasi 4, sakslasi 106, venelasi 99 ning juute 1. Protsentuaalselt loeti maakonnas eestlaste arvuks 1922. aasta rahvaloenduse ajal 98,9 ning 1934. aastal 99. 1934. aastaks oli rahvaarv veidi muutunud. Kuressaares elas 3938 eestlast, 24 rootslast, 321 sakslast, 199 venelast ning 22 juuti. Valdades (taas ilma Ruhnuta) elas 50 833 eestlast, 5 rootslast, 79 sakslast, 75 venelast ning 1 juut. Saare maavolikogu (1940) http://www.omasaar.ee/index.php?content=artiklid&sub=53&artid=9750&sec=13 Saaremaa : maadeteaduslik, majanduslik ja ajalooline kirjeldus. VI, Üldosa, Eesti Kirjanduse Selts. Kodu-uurimise toimkond. 1934
Burkina Faso lipp

Burkina Faso lipp on Burkina Vabariigi ametlik lipp. Riigi- ja rahvuslipp võeti kasutusele 4. augustil 1984. Panaafrika värvides plagu on jagatud kaheks võrdseks horisontaalseks väljaks, punaseks ja roheliseks. Lipu keskele on paigutatud kollane viisnurkne täht. Roheline (PMS 355C) tähistab riigi rikkalikke loodusvarasid, mis kindlustavad rahva heaolu. Punane (PMS 032C) sümboliseerib revolutsiooni kindlustamiseks valatud verd eile, täna ja homme. Veel tähistab see Burkina rahva ohvrimeelsust. Kollane (PMS 116C) täht on revolutsiooni ja vabaduse täht. Aastatel 1959–1984, kui riigi nimi oli Ülem-Volta (kuni 5. augustini 1960 oli Ülem-Volta Prantsusmaa valdus), oli lipuks must-valge-punane horisontaalsete laidudega trikoloor. Nimelt Volta jõgi, mille järgi sai ka riik nime, hargneb riigi territooriumil kolmeks: Mustaks, Valgeks ja Punaseks Voltaks. Lipu proportsioonid olid 2:3. Burkina Faso vapp Burkina Faso lipp lipp andmebaasis Flags of the World (inglise keeles)
O-shima

O-shima ehk Izu Ōshima on saar Izu saarestikus. Kuulub Jaapanile. Saar asub Tokyost umbes 100 km kaugusel lõunas ja Izu poolsaarest 22 km idas. Saarel asub Miharayama vulkaan (kõrgus 758 meetrit), mis viimati purskas 1990. aastal. O-shima on populaarne turismisihtkoht. Saarega on hea parvlaevaühendus, samuti lendavad sinna mitu korda päevas lennukid Tokyost. 2013. aastal taifuuni põhjustatud maalihke tõttu hukkus seal 35 inimest.
Soundgarden

Soundgarden oli Ameerika Ühendriikides Seattle'is tegutsenud rokkansambel, mis viljeles peamiselt grungemuusikat. Soundgarden kuulus Seattle'i ansamblite suurde nelikusse, kuhu kuulusid veel ka Nirvana, Alice in Chains ja Pearl Jam. Bänd lagunes 1997. aastal, aga jätkas tegutsemist 2010. aastal. Varsti pärast Chris Cornelli surma 2017. aastal kuulutas Soundgarden oma tegevuse lõppenuks, kuid korraldas 2019. aastal siiski veel Cornelli mälestuskontserdi. Chris Cornell – vokaal (1984–1997, 2010–2017; surmani), rütmikitarr (1988–1997, 2010–2017), trummid (1984–1985) Kim Thayil – kitarr (1984–1997, 2010–2019) Matt Cameron – trummid, taustavokaal (1986–1997, 2010–2019) Ben Shepherd – basskitarr (1990–1997, 2010–2019), taustavokaal (1994–1997, 2010–2019) Hiro Yamamoto – bass, taustavokaal (1984–1989) Scott Sundquist – trummid (1985–1986) Jason Everman – basskitarr (1989–1990) "Ultramega OK" (1988) "Louder than Love" (1989) "Screaming Life/Fopp" (1990; EP) "Badmotorfinger" (1991) "Superunknown" (1994) "Down On The Upside" (1996) "A-Sides" (1997; singlikogumik) "King Animal" (2012) "Watch Soundgarden's Complete Chris Cornell Tribute Set". 93X. 22. jaanuar 2019. Vaadatud 19. juulil 2022. Nickson, Chris (15. september 1995). Soundgarden: New Metal Crown (inglise). St. Martin's Griffin. ISBN 9780312136079.
Prõpjats

Prõpjats (valgevene keeles Прыпяць (Prypiać), ukraina keeles Прип'ять (Prõpjat)) on jõgi Ukrainas ja Valgevenes. Prõpjats saab alguse Volõõnia oblastist, voolab läbi Valgevene Bresti ja Gomeli oblasti ning suubub Ukrainas Kiievi oblastis Tšornobõli linna juures Dnepri jõel olevasse Kiievi veehoidlasse. Jõe pikkus on 710 km. Prõpjats voolab läbi Tšornobõli katastroofi tsooni ja on seetõttu radioaktiivselt reostatud. Suuremad lisajõed on Turja, Stohhid, Jasselda, Stõr, Gorõn, Ptsitš ja Už.
Ugala

Viljandi Draamateater Ugala on teater Viljandis Vaksali tänav 7. 2019. aasta 1. juulist juhib teatrit Garmen Tabor, loominguline juht on alates 1. septembrist 2019 Tanel Jonas. 1. septembrist 2023 on loominguliseks juhiks Liis Aedmaa. Varem on Ugala direktoriks olnud 2001–2002 Jaak Allik, 2002–2009 Peeter Tammearu, 2009–2012 Hillar Sein, 2012–2014 Heiti Pakk, 2014–2019 Kristiina Alliksaar. Truppi kuulub 26 näitlejat. Ugala teater on üks Eesti vanemaid kutselisi draamateatreid, see on loodud 1920. aastal. Esialgu kandis see nime Teatri- ja Kunstiühing Ugala. Ühingu põhikiri registreeriti Pärnu Rahukogus 10. jaanuaril 1920, asutajaliikmeina kirjutasid sellele alla Armin Hunt, Ernst Hunt ja Jaan Altleis. Teater on saanud nime Eesti muinasmaakondade Ugandi ja Sakala järgi, nime soovitas eesti kirjanik Friedrich Kuhlbars. Esimestel tegutsemisaastatel rentis Ugala ruume Koidu Seltsilt, tegutsedes Koidu Seltsimajas. 6. jaanuaril 1920 kanti seal ette esimene näitemäng "Pansion Schöller ehk Kui onu hullumajas käis" (näitejuht Märt Mõrd). 1924. aastal koliti ümber Seasaare kõrtsi teisele korrusele. 1926. aasta 1. veebruaril sai teater direktor Oskar Härmi eestvõttel kutseliseks teatriks. Algas operettide ajastu. Seasaare kõrtsis tegutseti kuni 1941. aastani, mil hoone põles maha. Ugala jätkas tegutsemist vanas tuttavas Koidu seltsimajas. 1948 loodi Ugala tiiva all eraldi osana nukuteater, mis avati 17. jaanuaril Enn Toona marionetinäidendiga "Sipelgas ja rohutirts". 1982 valmis Ugala oma teatrihoone. 2015. aastal, kui teatrihoone läks renoveerimisele, loodi video- ja valgusalajuhi Kristjan Suitsu juhtimisel Ugalale ajutine mängupaik Ugala black box ehk UBB, kus tegutseti 2017. aastani ja mille eest pälvis Ugala teater 2015. aastal Eesti Kultuurkapitali näitekunsti aastapreemia (nutikas ja õdus UBB 2015 (Ugala black box). "Ugala teatrist". Vaadatud 16.05.2024. "Kahjude hindamine". Sakala. 19. juuli 1941. Taavi Pae. "Miks Ugala on Viljandis?" Keel ja Kirjandus, 2008 Teatri koduleht
Rägavere valla lipp

Rägavere valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Rägavere valla lipp. Lipp kinnitati 29. septembril 1994. Kuuselõikega põigiti poolitatud lipu ülemise, sinise laiu vardapoolses ülanurgas on valge neljaharuline täht, alumine lipulaid on valge. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3 ning normaalmõõdud on 100x150 cm. Kangast poolitav kuuselõige osutab sellele, et Rägavere vald asub metsarikkal alal ning mets on andnud elatist kohalikele elanikele juba vanast ajast. Valge neljaharuline täht (tähtrist) lipu vardapoolses ülanurgas sisendab elujaatavat usku, et töökaid ning hariduspõllul edasipürgivaid valla inimesi ootab ees parem tulevik. Ka lipu valge värvus sümboliseerib hingerahu ja -puhtust, mida saavutavad need, kes hindavad vaimseid väärtusi ja esivanemate vaimuvara. Valla lipp ei tohi normaalmõõtmetelt olla suurem riigilipust. Valla asutuste ja organisatsioonide lipud ei tohi olla äravahetamiseni sarnased valla ametlikult registreeritud lipuga. Kasutamiskõlbmatuks muutunud vallalipp kuulub sündsal viisil hävitamisele. Kui Eesti riigilipp heisatakse koos mõne Eesti maakonna, linna või valla lipuga, paigutatakse need lipud maakondade kaupa ning linnade ja valdade kaupa nimede järjekorras eesti tähestiku järgi riigilipust lippude poolt vaadates vasakule, kusjuures maakonnalipud asuvad linnade ja valdade lippudest paremal. Rägavere valla vapp Rägavere valla sümboolika valla kodulehel Rägavere valla sümboolika
Podenzana

Podenzana on omavalitsusüksus (comune) Itaalias Toscana maakonnas Massa ja Carrara provintsis. 312 meetri kõrgusel merepinnast asuva Podenzana asustustihedus on keskmiselt 128 inimest ruutkilomeetri kohta. Podenzana piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Aulla, Bolano (SP), Calice al Cornoviglio (SP), Follo (SP), Licciana Nardi, Tresana. Podenzana halduspiirides asuvad järgmised asulad: Bagni, Barco, Campana Battia, Casa Borsi, Casalina, Ceresedo, Cerghiraro, Cospedo, Cuncia, Faito, Ficaro, Fogana, La Costa, Laghi, Lagneda, Loppiedo, Metti, Montale, Montalini, Oliveto, Pagliadiccio, Pianello, Serracanda, Sescafale. Santuario della Madonna della Neve al Gaggio Madonna della Neve pühakoda Gaggios Pieve di Sant'Andrea a Montedivalli Oratorio di Metti Metti oratoorium Necropoli di Genicciola Genicciola nekropolid Torre Malaspiniana al Prato Torre Malaspiniana Pratos Chiesa di San Giacomo e San Cristoforo in località Chiesa Podenzana San Giacomo ja San Cristoforo kirik Chiesa Podenzanas Chiesa di San Rocco in località Chiesa di Montedivalli San Rocco kirik Chiesa di Montedivallis Parco del Gaggio in località Gaggio Madonna della Neve pühakoda Gaggios San Giacomo ja San Cristoforo kirik Podenzana kastell Podenzana oratoorium San Rocco kirik Montedivallis "DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. oktoober 2018. Vaadatud 6. juuli 2013. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it  Podenzana – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (itaalia keeles)