laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kadrina kiriku orel (album)

"Kadrina kiriku orel" ("Die Hermann-orgel in der Katharinen-kirche in Kadrina/Estland") on orelipalasid sisaldav CD-album, mis anti välja 2008. aastal. Plaadi helimaterjali salvestasid sama aasta 31. juulil Kadrina Katariina kirikus Lääne-Virumaal Raivo Narits ja Ants Viermann. Albumi vahelehe fotode autorid on Kaupo Kikkas ja Rein Sikk; vahelehe tekstid koostas Külli Erikson ja Janis Kalnins; saksakeelse teksti korrektuuri tegi Alexander Eckert; trükitud Folger Arti trükikojas. "Sonaat nr. 1 f-moll, op. 65" (helilooja Felix Mendelssohn; orelil Kersti Petermann) "Koraalieelmäng „Ich ruf zu dir, Herr Jesu Christ”, BWV 639" (helilooja Johann Sebastian Bach; orelil Kristel Aer) "Prelüüd ja fuuga G-duur, BWV 541" (helilooja Johann Sebastian Bach; orelil Kristel Aer) "Ave Maria" (helilooja Peeter Süda; orelil Kristel Aer) "Sonaat nr. 3 G-duur, op. 88" (helilooja Josef Gabriel Rheinberger; orelil Külli Erikson) Kadrina kiriku orel "Kadrina kiriku orel" CD vaheleht (Kirjastuskeskus, Tallinn, 2008) Kadrina Kiriku Oreli SA koduleht Kadrina kiriku Facebooki leht
Otti talu kalmistu

Otti talu kalmistu on kalmistu Kursi kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Pikknurme külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas. Kalmistu rajamiseks taotles Otti talu peremees Johannes Amor 28. aprillil 1931 luba, kuid talle öeldi loataotluse puuduste tõttu ära. Amor sai lõpuks loa 3. jaanuaril 1933 ning Otti talu maadele rajati kalmistu. Kalmistu oli algselt rööpkülikukujuline, pindalaga 0,042 ha. Säilinud on põllukividest ringmüüri varemed. Teadaolevad maetud on ka enamikus pärit sellest perekonnast. Kalmistule maetud inimeste üldarv ei ole teada, kuid praegu (august 2014) on kalmistul 20 hauatähist. 1936: Johannes Amor (31. august 1872 – 19. aprill 1936), taluperemees 1942, 1. mai: Karl Reits (1885–1941), usukuulutaja. Ümbermatmine 1998: Voldemar Amor (1910–1998), metsavend Eesti Rahvusarhiiv, RA ERA.40.1.6487, leht 34 Eesti Rahvusarhiiv, RA ERA.40.1.6489, leht 24 Otti talu kalmistu üldplaan. Eesti Rahvusarhiiv, RA ERA.40.1.6489, leht 25 "Rännak prohveti hauale". // Eesti Kirik, 24. august 2011. Lk 1 Otti talu kalmistu väljamõõtmise plaan. Eesti Rahvusarhiiv, RA EAA.3781.1.194, leht 3 Harald Rebane. Väikekalmistutest Süda-Eestis. // Linnade haljastud ja nende kaitse. Tartu–Tallinn 2001. Lk 107 Taavi Pae. "Oti talu kalmistu". // Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002 "Rännak prohveti hauale". // Eesti Kirik, 24. august 2011. Lk 1 Robert Treufeldt. "Põltsamaa kalmistud Eesti kalmistutepärandis, 3. osa". "Vali Uudised", 4. aprill 2014. Lk 5 Tiina Tuulik. "Oma kodu, oma maa sümbolid — talukalmistud Eestis". // Tuna, 3/2018. Lk 42 Pärandkultuuri objekt: "Voldemar Amori metsavennapunkri asukoht" (611:MVP:003) Eesti looduse infosüsteemis
Tõve-pigihuul

Tõve-pigihuul (Lophodermium seditiosum) on pigilaigulaadsete seltsi pigihuule perekonda kuuluv seeneliik. Tõve-pigihuul on tuntud metsa seenpatogeen, kes nakatab männipudetõppe igas vanuses männipuid (okastes endofüütidena) noortes männikutes ja männikasvandustes. Tõve-pigihuul andmebaasis eElurikkus , Veebiversioon (vaadatud 16.02.2014) "Lophodermium seditiosum". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. november 2013. Vaadatud 16. veebruaril 2014. Tõve-pigihuul andmebaasis eElurikkus
Utšur

Utšur (vene, evengi, jakuudi Учур) on jõgi Aasias. Jõgi algab Džugdžuri mägedest ning voolab valdavalt loodesse ja põhja. Ta läbib Aldani mägismaa idaserva ja suubub paremalt Aldanisse. Jõe pikkus on 812 km.
Tiksikulaadsed

Tiksikulaadsed (Helotiales) on seeneselts. Ascocorticiaceae Cenangiaceae Dermateaceae – nahktiksikulised Helotiaceae – tiksikulised Hemiphacidiaceae Hyaloscyphaceae – harjastiksikulised Leotiaceae Loramycetaceae Marthamycetaceae Phacidiaceae – lumehallikulised Rutstroemiaceae Sclerotinaceae – mügarliudikulised Vibrisseaceae Piceomphale Tiksikulaadsed andmebaasis eElurikkus , Veebiversioon (vaadatud 16.02.2014) Tiksikulaadsed andmebaasis eElurikkus Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Helotiales seisuga 16.02.2014.
Kursi kalmistu

Kursi kalmistu on kalmistu Kursi kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kursi külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas. Kalmistu rajati pärast 1772. aastat, kui lõpetati matmine Kursi kiriku ümber olevale kalmistule (Kursi kirikuaed). Kalmistu algne suurus oli 4 vakamaad (umbes 1,48 ha). Kalmistule maetud inimeste üldarv ei ole teada, kuid see on praegu (veebruaris 2014) hooldatud ning see on kasutuses. Kalmistu omanik on Põltsamaa vallavalitsus. Kursi kalmistu tunnistati 1977. aastal kultuurimälestiseks. Kalmistu lääneosas paikneb Kursi II maailmasõja matmispaik, mis on kalmistust eraldamata, kuid on eraldiseisev kultuurimälestis. 1921 Villem Sikk (1865–1921), kooliõpetaja ja omavalitsustegelane 1989 Jüri Kukk (1940–1981), keemik ja vastupanuvõitleja Kursi. - Tartumaa // Eesti I. Tartu 1925. Lk 221 Kursi II maailmasõja matmispaik Muinsuskaitseameti kodulehel Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö. Tartu 2002 Kursi kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Kultuurimälestis nr 5848 "II maailmasõjas hukkunute ühishaud" Puurmani vallavolikogu määrus nr 6, 28.06.2012. "Puurmani valla kalmistute kasutamise eeskiri"
Lumehallikulised

Lumehallikulised (Phacidiaceae) on seltsi Phacidiales kuuluv seente sugukond. Lumehallikuliste sugukonda klassifitseeritakse Eesti eElurikkuses järgmised seeneperekonnad: Allantophomopsis Apostrasseria Ascocoma Ceuthospora Coma Lophophacidium Phacidium – lumehallik Lumehallikulised andmebaasis eElurikkus Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Phacidiaceae seisuga 16.02.2014.
Nevado del Tolima

Tolima on kihtvulkaan Lõuna-Ameerikas Andides. Vulkaani kõrgus on umbes 5215 meetrit.
Lumehallik

Lumehallik (Phacidium) on seeneperekond. Lumehalliku perekonda klassifitseeritakse Eesti eElurikkuses järgmised seeneliigid: Phacidium caliciiforme Phacidium carbonaceum; sün Cytospora carbonacea Phacidium coronatum Phacidium infestans – harilik lumehallik Phacidium lacerum – lõhik-lumehallik Phacidium patella Phacidium pusillum; sün Naevia pusilla. Lumehallik andmebaasis eElurikkus , Veebiversioon (vaadatud 16.02.2014) Lumehallik andmebaasis eElurikkus
Obinitsa kool-kirik

Obinitsa kool-kirik on Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule kuuluv Obinitsas asuv hoone. Kunagise kool-kiriku ehitust alustati aastal 1897, Obinitsa kogudus avati 1904. aastal ja kirik pühitseti 2. mail (vkj) 1904. aastal. Sellele eelnes Obinitsa külakogukonna otsus 1894. aasta 16. detsembrist, millega anti krunt nr 34 Obinitsa kiriku kogudusele kiriku ja kooli ehitamiseks ja niikaua kasutamiseks kui kirik ja kool on olemas. Kirikukooli hoone ehitamist, kooli ja koguduse avamist algatas ning toetas VÕK Sinodi ülemprokurör Konstantin Pobedonostsev. Uue koguduse loomiseks eraldati Tailova segakogudusest 21 setu küla ja 1906–1907 aastal arvati Salesje kogudusest lisaks veel 8 küla. Obinitsa kogudusest sai puht rahvuslik kogudus. Baltimaades haruldane kool-kirik oli puust kahekorruseline kellatorniga hoone. Hoone ehitamiseks olid esimesed palgid kohale vedanud Orava mõisa metsast Tääglova mehed Trossi Jakim (Kera) ja Trossi Paul (Kund). Obinitsa kool-kirikul on olnud suur kultuurilooline tähendus Obinitsa ja kogu Setomaa jaoks. Hoone mõõtudeks oli 12 sülda pikkust ja 9 sülda laiust. Algul oli alumisel korrusel kaks klassiruumi, poiste elutuba, kaks korterit ja köök. Ülemisel korrusel asus naisõpetaja korter, tütarlaste elutuba, suur kooliruum ja kirikuruum. Kool-kirikust teisel pool teed asus preestrimaja. Preestriks (1904–1917) määrati Polikarp Muraveiski, rahvuselt venelane, üles kasvanud Värskas, mõistis aga ka eesti keelt. Teiseks preestriks valis kogudus 12. juulil 1917. aastal Nikolai Raagi (1917–1918 ja 1919–1941). Esimeseks köstriks oli Ioann Jaanus, pärastpoole Nikolai Tsänk, Rahulane Mihhael, Paul Varask. 1918. a. sügisel olid koolis: juhataja Nikolai Raag, õpetaja Jaan Lukas (hilisem kolonel, 2. diviisi staabülem), prl. H. Vars ja praktikant V. Vahter. 1950. aastal suleti kirik, hoone anti täielikult kooli kasutada. Kellatorn lammutati, hoone ehitati täielikult ümber koolimajaks. Tänapäeval pole Obinitsa kool-kiriku hoone enam kasutuses. Kogudusele anti uue kiriku rajamiseks üks hektar maad ja kaks vana mahajäetud hoonet. 1950. aastal alustas kohalik preester Vilemon Talomees vaatamata takistustele kohaliku kogukonna toetusel uue kiriku ehitamist. Obinitsa uus kirik (Obinitsa Issanda Muutmise kirik) asub Obinitsast Piusale viiva maantee ääres Obinitsa surnuaia kõrval. Ka Hiiumaal Kõpus on kooli ja kiriku ühishoone. Vene Õigeusu Kiriku Tallinna vikaarpiiskopkonna praostkondade ja koguduste loend, Petserimaa praostkond Sillaots, Liidia Obinitsa ajast aega, Hilanamoro, 2006 Petserimaa Praost, Ülempreester Nikolai Raag, Petserimaa kogudused, Usuteadusline Ajakiri, X aastakäik, Aprill 1938, No 1, lk 29
Harilik lumehallik

Harilik lumehallik (Phacidium infestans) on seeneliik. Harilikul lumehallikul klassifitseeritakse GBIF Backbone Taxonomy-s järgmised teisendid ja vormid: Phacidium infestans var. hikmetae Phacidium infestans var. infestans Phacidium infestans f. infestans Harilik lumehallik on tuntud metsa seenpatogeen, kes nakatab askospooridega noori okaspuid (peamiselt männipuid – näiteks harilik mänd jt) lumepudetõppe.) Sissekanne GBIF Backbone Taxonomy-s, Veebiversioon (vaadatud 16.02.2014) (inglise keeles) Harilik lumehallik andmebaasis eElurikkus , Veebiversioon (vaadatud 16.02.2014) Phacidium infestans, Veebiversioon (vaadatud 16.02.2014) (inglise keeles) Harilik lumehallik andmebaasis eElurikkus Sissekanne GBIF Backbone Taxonomy-s Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Phacidium infestans seisuga 16.02.2014.
G8

G8 oli maailma juhtivate tööstusriikide ühendus, kuhu kuulusid Ameerika Ühendriigid, Itaalia, Jaapan, Kanada, Prantsusmaa, Saksamaa, Suurbritannia ja Venemaa. Nimetus G8 tuleb sõnadest "kaheksa grupp" (inglise keeles: The Group of Eight). Kõik liikmed, välja arvatud Venemaa, katkestasid oma liikmeksoleku 2014. aasta 24. märtsil Krimmi kriisi tõttu. Need liikmed jätkavad kohtumisi G7 nime all. Grupi tippsündmuseks on iga-aastane liikmesriikide liidrite kohtumine rahvusvaheliste organisatsioonide juhtidega, kus arutatakse aktuaalseid poliitilisi ja majanduslikke küsimusi. G8 eesistujamaa vahetub igal aastal. G8 ajalugu sai alguse 1975. aastal Prantsusmaa presidendi Valéry Giscard d'Estaing'i korraldatud kuue juhtiva tööstusriigi riigipeade kohtumisega. Sel ajal kuulusid ühenduse liikmete hulka Ameerika Ühendriigid, Itaalia, Jaapan, Prantsusmaa, Lääne-Saksamaa ja Suurbritannia. Gruppi hakati nimetama G6 ja kui 1976 liitus sellega Kanada, siis G7. 1991 kui pärast NSV Liidu lagunemist hakkas grupi kohtumistel osalema Venemaa, hakati suurriikide ühendusest rääkima kui G7+1. 1997 toimunud Denveri kohtumisel sai Venemaast USA presidendi Bill Clintoni algatusel grupi täisliige ja sellest ajast tuntakse seda G8 nime all. Grupp on pälvinud sageli kriitikat globaliseerumisvastastelt jõududelt. Samuti on vastuolusid tekitanud Venemaa liikmestaatus, sest paljude poliitikute ja ekspertide hinnangul ei ole tegu tõeliselt demokraatliku riigiga. Tuntumad kriitikud on olnud USA senaatorid John McCain ja Joseph Lieberman, kes esitasid 2005. aastal üleskutse Venemaa osalus ühenduses ajutiselt peatada. G7 "Russia Is Ousted From Group of 8 by U.S. and Allies". The New York Times. Vaadatud 25.03.2014.
Hindrik Ostrat

Hindrik Ostrat (21. mai 1871 Kudina vald, Tartumaa – 1940) oli Eesti poliitik ja põllumees. Ta oli II Riigikogu liige.
Aleksander Mekkart

Aleksander Georg Mekkart (22. oktoober 1893 Tartu – 3. november 1983 New York) oli Eesti poliitik. Ta lõpetas aastal 1922 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi. Aastatel 1922–1930 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Ta kuulus Üliõpilasseltsi Liivika. Ta alustas oma töömeheteed optik-mehaanikameistrina Pärnus. Aastast 1914 elas ta Peterburis. Aastatel 1916–1917 võttis ta osa Esimesest maailmasõjast, aastatel 1918–1920 Vabadussõjast. Ta oli IV ja V Riigikogu liige. TÜ üliõpilased
Pühavaimu tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Pühavaimu tänav on Tallinna tänav vanalinnas Kesklinna linnaosa Vanalinna asumis. Tänav algab Pikal tänaval ja lõpeb umbes 164 meetri pärast Vene tänaval. 1941. aastal kandis tänav ajutiselt nime Iskra tänav ja aastatel 1948–1987 nime Säde tänav. Pühavaimu 1 // Pikk 16: Maiasmoka kohvik. Kultuurimälestis nr 8518. Pühavaimu 2: Tallinna Püha Vaimu kirik Pühavaimu 6: EELK Usuteaduse Instituudi hoone. Algselt Püha Vaimu seek (hospitalis sancti spiritus, zeeckhus) ja hiljem Pühavaimu hospidal, tõbiste ja santide majutamiseks ja raviks mõeldud hoolekandeasutus, millelaadsed tekkisid alates 13. sajandist Tüüringi püha Elisabethi seekide reeglite järgi. Hiljem kujunes vanadekoduks, mille juures oli saun ja teised õuehooned, mis hävinesid 1944. aasta märtsipommitamisel. Seek oli seotud külgneva Püha Vaimu kirikuga, mis tegutses ka raekabelina. Seeki on viimati mainitud 1620. aastal, hiljem rajati sinna tütarlaste kool, järgnevalt Tallinna 3. Algkool ja 4-klassiline Tallinna 13. Mittetäielik algkool. Vene 13 (Pühavaimu tänava nurgal): Vanalinna Hariduskolleegium. Pühavaimu 13, 15: restoran Stenhus ja Schlössle Hotel, hoone Pühavaimu 13 on kultuurimälestis registrinumbriga 3058. Tallinna VI politseijaoskond asus 1918–1926 aadressil Pühavaimu 11, Pühavaimu 6 asus Püha Vaimu seek. Pühavaimu 1 // Pikk 16 Püha Vaimu kirik, Pühavaimu 2 Püha Vaimu kirik Vaade Pühavaimu tänavale Vene tänava suunal (2012) Vaade Pühavaimu tänavale Vaade Pühavaimu tänavale Pühavaimu 6 Pühavaimu 13 Pühavaimu 13, 15 Elamu fassaad ja historitsistlikud interjöörid Pikk t. 16/ Pühavaimu t. 1, 1876. a. kultuurimälestiste riiklikus registris Pühavaimu 6 (Endine Püha Vaimu seek), www.eestigiid.ee, (vaadatud 16.11.2020) Ait Pühavaimu t.13, 14.-20.saj. kultuurimälestiste riiklikus registris  Pühavaimu tänav – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Aleksander Paikre

Aleksander Paikre (1936. aastani Aleksander Pormann; 30. detsember 1871 Lehtse vald, Järvamaa – 2. august 1955 Tapa) oli Eesti poliitik, ametilt lukksepp. Sündis 30 detsembril (vkj) 1871 Väo külas Paabo renditalus Jakob ja Mai Pormanni pere seitsmenda lapsena. Kokku oli tal 3 venda ja 4 õde. Isa Jakob ostis aasta hiljem Tapa külas Kangru talu, kuhu pere jäi elama viieks aastaks (kuni pereisa Jakobi surmani). Pärast isa surma müüs ema Kangru talu ja ostis väiksema maalapi, kuhu pere rajas väikese elumaja. Ema töötas külas, tehes ketrustöid ja osales talutöödel abilisena. Sarnaselt õdede-vendadega käis ka Aleksander lapsena külas karjaseks. 15-aastaselt läks ta aga varem pere juurest lahkunud venna juurde sepa õpipoisiks. Haridusteed alustas Tapa küla algkoolis, kus käis kolm talve. 1889. aastal lahkus 18-aastaselt kodust, asudes elama Tallinna õde Miina juurde ning õppima Vladimiri (Jakobsoni) tänaval sepa juures. Osales Dvigateli tehase tööliste ühe juhina 1905. aasta revolutsioonisündmustel Tallinnas. Oli 26.–27. veebruaril 1921 valitud Tallinna linnavolikogu liige "Üürniku" seltsi nimekirja koosseisus. Valiti 1922. aasta mais Üürnikkude Liidu juhatuse liikmeks ja 1923. aasta mais II Riigikogu liikmeks (31.05.1923–14.06.1926; sai 30-liikmelise nimekirja esinumbrina 6130 valija hääle), esindades seal ainsana Üürinikkude Liitu. Sai hiljem kohtuvaidluse tulemusel endale Tapa külas venna talukoha Uuetoa B lähedal Ülevainu talukoha, kus elas ja töötas elu lõpuni. Poeg Evald Paikre oli Tallinnast Tapale läinud juba 1926. aastal külakooli õpetajaks. Aleksander Paikre suri 2. augustil 1955 Tapal ja ta maeti 5. augustil 1955 Rahumäe kalmistule. Tema poeg oli kirjanik ja õpetaja Evald Paikre ning pojapojad elektritehnika insener Toivo Paikre ja transporditehnika insener Enno Paikre. "Üürnikkude liidu juhatusesse". Kaja, nr. 104. 9 mai 1922 tr. 1. Vaadatud 14.11.2018. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |Aeg= (juhend) https://www.kalmistud.ee/haudi?action=hauaplats&filter_hauaplats_hauaplats=61628
Kissa

Kissa on perekonnanimi. Mats Kissa, linatööstur Jaak Kissa, talunik ja esimesi eestlasest mõisaomanikke Alfred Kissa (Alfred Kivimäe), notar Katrin Kissa, filmiprodutsent
Wicca

Wicca on peamiselt inglise keelt kõnelevates maades levinud uuspaganlik usuline liikumine. Wicca-usund on polüteistlik, peamisteks pühimusteks on Jumalanna ja Sarviline Jumal: esimest seostatakse enam maapinna ja kuuga, teist metsiku looduse ja päikesega. Kõikidele Wicca rühmitustele on ühine maagia kasutamine (tunnussümbol on pentagramm), piirdumine peamiselt kahe jumalusega (kuigi eri voolud nimetavad jumalusi eri nimedega ning pole ka üksmeelt selles, kas tegu on sümbolite, tegelike jumalate või jungilike inimese alateadvuses olevate arhetüüpidega). Ühised on küllalt sarnased rituaalid - igakuised kooskäimised esbatid täiskuul, aasta kaheksa suuremat rituaali ehk sabatid tähistavad pööripäevi ning samhain'i ehk halloween'i (31. oktoober), imbolc'i ehk küünlapäeva (2. veebruar), beltane'i ehk maipüha (30. aprill) ja lugnasadh'i (1. august). Samuti on laiemalt aktsepteeritud mõned üldised tõekspidamised, mis on kokku võetud "Wiccan Rede'i" nimelises värsstekstis - lõpulause "Harm none and do what you will" ("tee, mida soovid, kui see halba ei tee") on saanud üleüldiseks wiccalaste tunnuslauseks. Paljud Wicca kirjutised rõhutavad sallivust teiste usundite ning ka uuspaganlike õpetuste suhtes, kuid väga selgelt eristatakse oma õpetust satanismist ning New Age usunditest. Wicca tänapäevase leviku alusepanijaks peetakse Gerald Brosseau Gardnerit (1884—1964). Gardneri kinnitusel on wiccalaste loitsud, maagilised protseduurid, rituaalsed esemed ning rituaalid olnud fikseeritud juba 16. sajandil "Varjude raamatus". Oma tegevuses püüdis Gardner igati rõhutada Wicca traditsioonide iidsust ja autentsust, kuid hilisemad asjahuvilised ja kriitikud on leidnud, et suur osa Gardneri viidatud traditsioonidest oli müstifikatsioon, st ta oli rituaalid, loitsud ja protseduurid keskaegse rituaalse maagia tekstidele ja kaasaegsete okultistide töödele toetudes ise kokku põiminud.
Druidism

Druidism on muistse keldi usundi tänapäevane taaselustatud versioon. Nimetus on tuletatud muinaskeldi preestri nimetusest (druid). Tänapäeval nimetavad end druiidideks ka liikumises osalejad. Druiidid toonitavad sidet esivanematega ning austavat suhtumist loodusesse. Druidism on polüteistlik usund - kultus on suunatud iiri, gaeli ja kõmri mütoloogiatest pärit jumalatele. Druiidid viivad oma rituaale läbi muistsetes pühapaikades. Alates 1980. aastatest on druiidid avalikkuse huviorbiiti sattunud seoses suvise pööripäeva tähistamisega Stonehenge'is. Uuspaganlus Maausk Paganlus
Juan Orlando Hernández

Juan Orlando Hernández Alvarado (sündinud 28. oktoobril 1968) on Hondurase ettevõtja ja poliitik, ta oli 27. jaanuarist 2014 kuni 27. jaanuarini 2022 Hondurase president. Juan Orlando Hernández on hariduselt jurist. Ta on osanik muu hulgas kohvikasvandustes, meediaettevõtetes ja hotellides. Ta on konservatiivse Hondurase Rahvuspartei esimees. Aastatel 2010 kuni 2013 oli ta parlamendi esimees. Ta anti 2022. aastal USA-le välja, olles väidetavalt aidanud smugeldada 500 tonni peamiselt Colombiast ja Venezuelast pärit kokaiini Hondurase kaudu Ühendriikidesse vastutasuks miljonitesse dollaritesse ulatuva altkäemaksu eest. https://www.err.ee/1609382123/usa-moistis-hondurase-ekspresidendi-hernandeze-45-aastaks-vangi
Wilhelm Heinrich Telling

Wilhelm Heinrich Telling (ka Villem Telling; 10. detsember 1898 Krimulda mõis, Riia maakond – 18. märts 1991 New York, USA) oli Elva alevivanem ja esimene linnavanem. Ta õppis aastatel 1919–1921 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas, 1921–1924 õigusteaduskonna kaubandusosakonnas (lõpetas) ja 1924. aastal õigusteaduskonnas. Ta osales Vabadussõjas. Villem Telling oli Elva Ühispanga juhataja. 1934. aastal valiti ta 11 poolt- ja 1 vastuhäälega Elva alevivanemaks ja sai 1. mail 1938 esimeseks Elva linnavanemaks. 1941. aastal oli ta Tartu maavalitsuse majandusala juhataja, alates 20. juulist 1943 Elva linnapea. Põgenes Saksamaale, hiljem USA-sse. Viimati elas New Yorgis. Elvale määrati uus linnapea. Eesti Sõna, 14. juuli 1943, nr. 158, lk. 2. Tartu Ülikooli üliõpilased
Rapla vald (Rapla kihelkond)

Rapla vald (saksa keeles Gemeinde Rappel) oli vald Rapla kihelkonnas Harjumaal. Vallamaja asus Uuskülas. Vallas sündisid Otto Tief, Helmut Maandi, Boris Voogas, Charles Volmer, Ignas Tõrmaküla, Paul Martmaa, Salme Kirotar, Johannes Jürna. 1939. aasta valdade reformiga läks osa valla maa-alast uue Rapla valla koosseisu, välja arvatud Seli asunduse juures asuva Härgküla metsandiku ja Keila jõest Juuru pool asuvate Hagudi küla heinamaade maa-alad, mis läksid Juuru valda, ja ülejäänud Seli asunduse maa-ala, mis läks Kohila valla koosseisu. Michael Eichen (?–1869) Otto Limann (1869–1872) Hans Hergauk (1872–1875) Jaan Bärendsohn (1875–1878) Jaan Furmann (1878) Jüri Romulus (1878–1881) Jüri Lipsthul (1881–1884) Mats Viks (1884–1887) Hans Leikop (1887–1890) Jüri Raud (1890) Hans Leikop (1890) Jaan Männart (1891?–1895) Jüri Raud (1895 –1897 ) Jaan Martin (1898–1900) Mart Kalm (?–1868) Johann Ringenfeldt (1869–) Jaan Reder (1870–1872) Otto Martinoff (1872–1886) Hans Randorf (1886–1891) Joosep Maksim (1891–1905) Maa-ameti kaardirakendused Saaga EAA.1020.1.9a:3 - Rapla vallavalitsuse protokoll 1867–1876 Saaga EAA.1020.1.9a:11 - Rapla vallavalitsuse protokoll 1867–1876 Saaga EAA.1020.1.9a:27 - Rapla vallavalitsuse protokoll 1867–1876 Saaga EAA.1020.1.9a:39 - Rapla vallavalitsuse protokoll 1867–1876 Saaga EAA.1020.1.10:9 - Rapla vallavalitsuse täiskogu ja volikogu protokollid 1877-1891 Saaga EAA.1020.1.10:9 - Rapla vallavalitsuse täiskogu ja volikogu protokollid 1877-1891 Saaga EAA.1020.1.10:9 - Rapla vallavalitsuse täiskogu ja volikogu protokollid 1877-1891 Saaga EAA.1020.1.10:31 - Rapla vallavalitsuse täiskogu ja volikogu protokollid 1877-1891 Saaga EAA.1020.1.10:44 - Rapla vallavalitsuse täiskogu ja volikogu protokollid 1877-1891 Saaga EAA.1020.1.10:63 - Rapla vallavalitsuse täiskogu ja volikogu protokollid 1877-1891 Saaga EAA.1020.1.10:65 - Rapla vallavalitsuse täiskogu ja volikogu protokollid 1877-1891 Saaga EAA.1020.1.182:3 - Rapla vallavalitsuse täiskogu ja volikogu protokollid 1891–1892 Saaga EAA.1020.1.184:79 - Rapla vallavalitsuse täiskogu ja volikogu protokollid 1894 Saaga EAA.1020.1.187:3 - Rapla vallavalitsuse täiskogu ja volikogu protokollid 1897–1899 Saaga EAA.1020.1.187:21 - Rapla vallavalitsuse täiskogu ja volikogu protokollid 1897–1899 Saaga EAA.1020.1.9a:3 - Rapla vallavalitsuse protokoll 1867–1876 Saaga EAA.1020.1.9a:9 - Rapla vallavalitsuse protokoll 1867–1876 Saaga EAA.1020.1.9a:15 - Rapla vallavalitsuse protokoll 1867–1876 Saaga EAA.1020.1.9a:23 - Rapla vallavalitsuse protokoll 1867–1876 Saaga EAA.1020.1.10:41 - Rapla vallavalitsuse täiskogu ja volikogu protokollid 1877-1891 Saaga EAA.1020.1.182:14 - Rapla vallavalitsuse täiskogu ja volikogu protokollid 1897–1899
Jaanukse kivi

Jaanukse kivi on rändrahn (viiburgiitrahn) Harju maakonnas Kuusalu vallas Valkla külas Jaanukse talust 200 m läänes. Jaanukse kivi keskkonnaportaalis Ürglooduse objekt: Jaanukse kivi Eesti looduse infosüsteemis
Kuru mänd

Kuru mänd on pooleldi roomava tüvega looduskaitsealune mänd Alutaguse vallas Kuru külas. Kuru mänd asub Peipsi järvest ligi 200 meetri kaugusel. Tüve ümbermõõt on 3 ja kõrgus 8 meetrit (1997). Kuru männi vanuseks on hinnatud juurdekasvupuuri meetodil umbkaudu 370 aastat. Kuru mänd kanti looduskaitsealuse objektina põlispuude nimekirja 17. märtsil 1959, kui omapärase kujuga mänd ümbermõõduga 3,10 m ja kõrgusega 7 m. Keskkonnaameti kirjelduse kohaselt (2011) on Kuru mänd täielikult kuivanud, mistõttu sel pole enam looduskaitseväärtust. Nüüd on Kuru mänd kaitstav looduse üksikobjekt. Hendrik Relve, "Põlispuud", Koolibri, Tallinn, lk 150–153, 2003, ISBN 9985 0 1459 6. ENSV MN Looduskaitse Valitsuse juhataja käskkiri nr 25 Rändrahnude, kivikülvide ja põlispuude nimekirja kinnitamine. ENSV MN Looduskaitse Valitsuse juhataja 17.03.1959. a käskkiri nr 25, lk 140. Sissekanne EUNIS-es Kuru mänd veebiportaalis Eesti Giid (vaadatud 17.02.2014) Kuru mänd keskkonnaportaalis