Hartmann Gramann

Hartmann Gramann (11. jaanuar 1606 Stadtilm – 1. jaanuar 1658 Moskva või Tallinn) oli saksa arst, kes võttis osa Holstein-Gottorpi saatkonna reisist Venemaale ja Pärsiasse ning oli hiljem tsaaride Mihhail I Fjodorovitši ja Aleksei I Mihhailovitši ihuarst. Hartmann Gramann sündis Stadtilmenis õigusteaduste doktori Matteus Gramanni ja aadlipäritolu Susanna von Heldrithi pojana. Matteus Gramanni isa Jean Grammond oli pärit Provence'ist ning põgenenud usulise tagakiusamise tõttu Tüüringisse. Gramann õppis arstiteadust Leipzigi, Jena ja Wittenbergi ülikoolis, misjärel praktiseeris arstina Halles. 1633. aastal saatis Holstein-Gottorpi hertsog Friedrich III teele saatkonna, mis pidi reisima läbi Venemaa Pärsiasse ja looma seal kaubandussidemeid. Saatkonda juhtisid Hamburgi kaupmees Otto Brügemann ning jurist Philipp Crusius, saatkonna sekretäriks oli aga Adam Olearius, kelle avaldatud reisikirjast kujunes tolle ajastu põhjalikeim kirjeldus Venemaa ja Pärsia olude kohta. Hartmann Gramann palgati saatkonna arstiks. Saatkond asus Gottorpist teele 1633. aasta hilissügisel ning esimese reisi eesmärgiks oli külastada Vene tsaari ning saada luba Venemaa territooriumi läbimiseks teel Pärsiasse. Saatkond reisis laevaga Travemündest Riiga, kuhu jõuti 14. novembril. Seal tuli neil pakase ja paksu lume tõttu neli nädalat oodata, enne kui oli võimalik saanidel reisida edasi läbi Volmari ja Tartu Narva, kuhu saatkond jõudis 3. jaanuaril 1634. Narvast saadeti osa saatkonda edasi Novgorodi, samas kui ülejäänud jäid Narva, et pidada läbirääkimisi Rootsi saatkonnaga, mida juhtis Eestimaa kuberner Philipp von Scheiding. Kuna saatkonda kimbutas moonapuudus, pidid nad varude täiendamiseks sõitma Tallinnasse. 28. juulil 1634 taaskohtusid saatkonnaliikmed Novgorodis, ning 17 päeva hiljem jõuti Moskvasse. Saatkonna viibimine tsaaririigi pealinnas kestis neli kuud, kuid kuna tsaar nõudis täiendavaid dokumente, mida tuli hankida Gottorpist, lahkus saatkond Venemaalt ja jõudis 10. jaanuaril 1635 taas Tallinnasse. Otsustati, et suurem osa saatkonnast jääb sinna pikemaks pidama, ning vaid kümneliikmeline grupp sõidab Gottorpi hertsoglikku õukonda vajalikke dokumente tooma. Tallinnasse jääjate hulgas oli ka Gramann. Hartmann Gramann oli reisi kestel saanud heaks sõbraks poeet Paul Flemingiga, ning kui 1635. aasta jaanuaris lasid saatkonnaliikmed trükkida leinaluulet Tallinna kaupmeheproua Elisabeth Paulseni mälestuseks, siis oli autorite hulgas Flemingi, Crusiuse ja Oleariuse kõrval ka Gramann. Tõsi, Gramanni allkirja kandvad värsid olid ilmselt Flemingi kirjutatud. Gramann, Fleming ja poeesiaprofessor Timotheus Polus moodustasid Tallinnas joviaalse sõpruskonna ning Fleming mainis Gramanni mitmetes oma luuletustes. Gramann lahkus mais Saksamaale, et lõpetada oma õpingud ja hankida doktorikraad, kuna ta pidas juba plaane tsaari teenistusse astumiseks. Gramanni sõbrad Fleming, Polus, rektor Heinrich Vulpius, retoorikaprofessor Heinrich Arninck, kreeka keele professor Reiner Brockmann ja õpetaja Alhard Böndel kirjutasid arsti lahkumise puhul lahkumisluuletuste kogumiku ehk propemptika. Samal ajal kui ülejäänud saatkonnaliikmed reisisid Tallinnast edasi Saksamaale, liikus Gramann tagasi Moskvasse, kuhu ta jõudis koos oma abikaasa ja kuue teenriga 31. augustil 1639. Gramann asus tööle tsaar Mihhail I Fjodorovitši, ning hiljem tolle poja Aleksei I Mihhailovitši ihuarstina. Töö eest maksti talle palka 220 rubla aastas, millele lisandus 60 rublane kuutasu ja lisatasud eritööde (näiteks aadrilaskmine) eest. Hartmann Gramann oli abielus Elisabeth Fonnega (suri 1656), kes oli Tallinna raehärra Johann Fonne (suri 1653) ja kaupmehetütar Margarete Hudde tütar. Abielust sündisid: Johann Gramann (sünd. 1642) Sebald Constans von Gramann (1651–1718), Rootsi diplomaat ja jurist, Tartu õuekohtu assessor Maria Elisabeth Gramann, oli abielus kaptenleitnant Herman Åkerfelti ja Lakstene mõisniku kapten Heinrich Johann von Patkuliga Susanna Magdalena Gramann 1647. aastal palus ta tsaarilt luba saata oma viieaastane poeg Johann välismaale, et too saaks alustada oma õpinguid. Kuna Johann asus 1651. aastal õppima Tartus, võib oletada, et oma õpinguid alustaski ta Eesti- või Liivimaal, kas mõnes avalikus koolis või eraõpetajate käe all. Johann Gramann omandas doktorikraadi Jena ülikoolist 1668 ning ei naasnud Venemaale. Mõnevõrra hiljem palus Gramann luba, et tema naine ning naiseõde võiksid reisida koos lastega Tallinnasse, et külastada oma raskelt haiget isa, raehärra Johan Fonnet. 1656. aastal suri Elisabeth Fonne, misjärel lesestunud Hartmann Gramann saatis oma lapsed Tallinnasse, kuna ei pidanud nende kasvatamist Moskvas võimalikuks. Hartmann Gramanni lühibiograafia. Kulturstiftung der deutschen vertrieben