laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kongregatsioon

Kongregatsioon on katoliiklusest pärinev mõiste, mis tähendab religioosset liitu või ühendust. Katoliku kiriku kanoonilise õiguse kohaselt on kongregatsioon vaimulike ühendus, mille liikmed (preestrid, vennad, õed) annavad niinimetatud lihtsad tõotused. Tegu on lihtsustatud variandiga orduliikmete antavatest pühalikest tõotustest, milles nad lubavad olla vaesed, kasinad ja kuulekad. Enamik pärast 16. sajandit katoliku kirikus asutatud vaimulike ühendusi on kanoonilise õiguse järgi just kongregatsioonid, mitte ordud. Katoliiklikus kontekstis võib kongregatsioon tähendada ka kloostrite liitu. Sellises tähenduses on see sõna näiteks kasutusel Püha Benedictuse Ordus, mis koosneb peamiselt geograafilistel põhimõtetel välja kujunenud kongregatsioonidest ehk kloostriliitudest. Samuti nimetatakse kongregatsioonideks Rooma kuuria allüksusi. Tänapäeval eksisteerib üheksa kongregatsiooni: usudoktriini, idakirikute, jumalateenistuse, piiskoppide, katoliikliku hariduse, pühakuks kuulutamise, vaimulikkonna, evangelisatsiooni ning pühitsetud elu institutsioonide kongregatsioon. Kongregatsioon võib ka muudes usundites tähendada vaimset liitu või ühendust, õpetusliini, koolkonda, vennaskonda vmt.
Ludvig Saar

Ludvig Saar (30. mai 1895 Otepää – 2. oktoober 1980 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1939). Teenis 2. jalaväepolgus ja piirivalves. Ohvitseride andmekogu
Pärtel Salmar

Pärtel Salmar (kuni 1935. aastani Panteleimon Sergejev; 9. august 1895 Narva vald, Spankkova kihelkond – 27. jaanuar 1943 Taišet) oli ingerisoome päritoluga Eesti sõjaväelane (major). Ta oli üks 12 teadaolevast Eesti sõjaväeteenistusse pärast 1920. aastat jäänud vähemusrahvusest optantidest ohvitsere ja ainukene ingerlasest opteerunud ohvitser. Salmar sündis 1895. aastal Narva vallas isa Peeter ja ema Eudokia pojana. Ta omandas sõjaväelise hariduse Venemaa Keisririigis, kuid opteerumise ajal kasutas võimalust ja kolis iseseisvunud Eestisse. Eestis jätkas ta teenistust Eesti sõjaväeteenistuses, kus spetsialiseerus topograafiale. 1924. aastal ülendati ta nooremleitnandi auastmelt leitnandile ja viidi Kindralstaabi Valitsusest üle Kindralstaapi. 1931. aastal ülendati Salmar kapteni auastmele ja viidi üle Kaitsevägede staapi. 1939. aasta veebruaris ülendati Salmar majori auastmele ja ta jätkas sõjavägede staabi juurde kuuluva topo-hüdrograafia osakonnas triangulatsioonigeodeedina. Pärast juunipööret lasti Salmar teenistusest lahti. 1941. aasta juulis ta arreteeriti NKVD poolt ja saadeti 1942. aasta augustis 10 aastaks Irkutski oblastisse Južlagi. Ta suri töölaagris 1943. aasta jaanuaris. Pärast Eestisse tagasikolimist elas Salmar Nõmmel Vabaduse puiesteel. 1926. aastal abiellus ta Martha Volteriga, kellega ta sai 1927. aastal tütre Helga ja 1930. aastal teise tütre Elleni. Salmar oli õigeusklik. 1935. aastal eestistas Salmar koos perega oma nime. Eesti ohvitserid 1918-1940 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 Kopõtin, Igor (2018). "Rahvuslus ja lojaalsus Eesti sõjaväes vähemusrahvuste näitel 1918-1940". Tallinna Ülikool: 156, 301, 312. "PÄRTEL SALMAR". Eesti kommunismiohvrid 1940-1991. Vaadatud 08.07.2023. "Pärtel Salmar". Eesti Sõjamuuseum. Vaadatud 08.07.2023. "Abielu laulatused". Kirikutalituste raamat 1926. aastaks. 27.03.1926. "Sergejev, Helga". Sünniregister. 28.07.1927. Lk 48. "Sergejev, Ellen". Sünniregister. Riigi trükikoda. 1930. Lk 258.
Hiiu – Harku karjääri raudtee

Hiiu – Harku karjääri raudtee oli raudteeharu, mis algas Harku karjäärist, läbis Astangu, kulges Tihniku viadukti alt läbi ning oli ühenduses Tallinna–Keila raudteega Hiiu raudteepeatuse lähedal. Raudteelõik Tähetorni tänavast Hiiu jaamani paiknes kunagise Liiva–Vääna raudtee raudteetammil. Raudtee oli kuni 1990. aastani ühenduses ka Kopli kaubajaamaga. Hiiu – Harku karjääri raudteeharu likvideeriti Tallinna üldplaneeringu soovituste järgi kaubavedude mahu vähenemise ja linna transpordiehituslike vajaduste tõttu. Rööpad võeti üles aastatel 2007–2008. Tänapäeval paikneb kunagise raudteeharu kõikidel Tallinna piiresse jäävatel lõikudel kergliiklustee. Lõik Järveotsa tee ja Astangu tänava ristmiku lähedal asuvast endisest raudtee hargnemiskohast kuni Tähetorni tänavani kannab nime Harkumetsa tee. Kunagisel Liiva–Vääna raudtee raudteetammil paiknenud lõik (Tähetorni tänavast kuni Hiiu jaamani) on osa Kitsarööpa tee nimelisest tänavast. VANA FOTO ⟩ Tervistav rada Haabersti piiril – peegel meie harjumustest ja suhtumisest (16. märts 2020) Tallinna üldplaneering. Tallinna Linnaplaneerimis Amet, 2000 "Vedur jäi Harku karjääri lõksu" ERR Uudised, 10. oktoober 2007 Urmas Seaver: "Tallinn müüs 130 000 krooni eest maha raudtee" Tallinna Postimees, 29. jaanuar 2009 Likvideeritud raudteed. automoto.ee Harku karjääri vedur TGM6 Hiiul Raudtee Hiiul Harku jaam ja veduridepoo Raudtee ülesvõtt Mustamäe ja Õismäe vahel aastal 2008 Endise raudtee suund Tihniku viadukti (Kadaka puiestee) all Kadaka tee viadukti Hiiu poolne külg. Raudtee Õismäe-Hiiu. Fotoalbum (archived) YouTube-i video: Viimane rong Hiiu – Harku raudteel
Õnnistus

Õnnistus (õnnistamine) on tavatähenduses kellelegi või millelegi õnne soovimine, millegi heakskiitmine. Õnnistamine kristlikus tähenduses erineb selle sõna tavakasutusest. Üldiselt õnnistatakse asju, kive, mälestusmärke, hooneid, maad, jne. Sõna kasutamine inimese kohta tähistab lootust Jumala väe edasikandumiseks õnnistajalt õnnistatule. See on õnnistamisel seotud sisetundega ja erineb pühitsusest, mille käigus muutub inimese amet ja staatus ühiskonnas. Õnnistuse saab ära võtta, tühistada; pühitsus on jääv. Pühitsus
Jaan Heljuste

Jaan Heljuste VR II/3 (kuni 1931. aastani Jaan Hermann; 4. juuli 1893 Kuigatsi, Valgamaa – 26. aprill 1956 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). Alates 5. oktoobrist 1925 Kaitseliidu Võru maleva pealik. Jaan Heljuste arreteeriti 31. detsembril 1948. Vabadusristi II liigi 3. järk, 1920 Kotkaristi V klassi teenetemärk, 1930 Kotkaristi III klassi teenetemärk, 1935
Hans Virrit

Hans Virrit, ka Virit (2. mai 1894 Karksi – 16. märts 1948 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). Ohvitseride andmekogu
August Hein

August Hein (23. detsember 1893 – 16. aprill 1953 Ozjorlagi vangilaager, Irkutski oblast, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (major). Ohvitseride andmekogu
Adolf Damaschke

Adolf Wilhelm Ferdinand Damaschke (24. november 1865 Berliin – 30. juuli 1935 sealsamas) oli saksa kommunaalpoliitik. Tema raamat "Kogukondliku omavalitsuse ülesanded" on ilmunud eesti keeles Konstantin Pätsi tõlkes (1908, 2. trükk 1938). 1918. aastal külastas Adolf Damaschke Liivimaad ja pidas 5. augustil loengu Tartu ülikooli aulas.[viide?]
Jaan Kibena

Jaan Kibena (12. mai 1904 Tännassilma küla, Võrumaa – 26. märts 1978 Võru) oli Eesti sõjaväelane (vanemleitnant, 1940). 25. augustil 1926 lõpetas ta SVÜÕA suurtükiväe elukutseliste ohvitseride kursuse ning ülendati nooremleitnandiks. 1932. aastal ülendati ta leitnandiks. Ta teenis Aegna saare komandantuuris, kus ta 1940. aastal ülendati vanemleitnandiks. "Ohvitseride andmekogu". Ohvitseride andmekogu
Edgar Mesikep

Edgar Mesikep (9. jaanuar 1907 Elva – 23. juuni 1985 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (kapten). Ta lõpetas Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi, Eesti Vabariigi Sõjakooli (1928) ja asus õppima Eesti Vabariigi Sõjaväe Lennukooli. Lõpetas lennukooli 1931. aastal ning määrati teenistusse Üksikusse Lennuväedivisjoni nr. 3. 1934. aastal viidi üle Tartus asunud Üksikusse Lennuväedivisjoni nr. 2, kus teenis lendurvaatlejana, alates 1937. aastast täitis divisjoni relvurohvitseri kohuseid. 1. septembrist 1938 viidi üle Lennukooli, kus töötas lendur-instruktorina. Teenis sel ametikohal kuni Eesti lennuväe likvideerimiseni. 1940. aastal määrati teenistusse 22. laskurkorpuse üksikusse lennueskadrilli. Põgenes 27. juunil 1941 koos suure osa oma üksuse lenduritega Punaarmee Jägala suvelaagrist ning varjas end koos nendega metsas kuni Saksa vägede saabumiseni. Teenis seejärel Omakaitses, oli Narva-Jõesuu Omakaitse kompanii ülem. 1942. aastal asus uuesti lennuväe teenistusse. Liibavi lennukooli avamisel oli seal teenindusohvitser ja instruktor, Pärnu lennukooli loomisel 1944. aastal oli seal lennuväljaõppe ülem ja täitis endiselt ka instruktori kohuseid. Eesti lennuüksuste likvideerimise järel määrati 20. eesti diviisi suurtükiväkke. Oli Prantsusmaal sõjavangis, hiljem teenis USA vahipataljonis Saksamaal. 1950. aastast alates elas ta Rootsis, kus tema töökohaks oli Stockholms Tekniska Ingenjörsbyrå. Edgar Mesikep oli abielus, tal sündis üks poeg. TLÜAR väliseesti isikud (vaadatud 24. juuni 2012) Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Lennart Vercamer (koostajad). Põhjakotkad. Eesti lendurid ja lendurvaatlejad tsaariajast kuni 1940. aastani. Tallinn, 2011. Ohvitseride andmebaas
Tsitre mõis

Tsitre suvemõis (saksa Zitter) oli 19. sajandi II poolel krahv Karl Magnus Stenbocki (1804–1885) rajatud suvemõis Tsitres, kus Kolga mõisaomanike Stenbockide pere terve suve elas. Seda Soome lahe ääres asunud suvemõisa nimetati Eesti silmapaistvamaks. Suvemõisa peahoones ja seda ümbritsenud villades elasid suviti ka Stenbockide sugulased ja sõbrad. Seal sai supelda, purjetada, ratsutada ja tennist mängida. Mõisa hooned hävitati Nõukogude okupatsiooni ajal, alles jäi ainult kapteni ja sadamahaldaja talu – Merila talu – ning 1892. aastal püstitatud mälestuskivi mõisapargi rajajale krahv Karl Magnus Stenbockile. Harjumaa Muuseum: Suvemõisad (foto) Karl Montan: Kolk/Kolga - Stenbockide mõis Eestis, mis kajastab Läänemere maade ajalugu. Söderköping 2000, lk 25, ISBN 91-630-9628-5 Merila puhketalu Krahv Karl Magnus Stenbocki mälestuskivi Nõukogude sõjaväe objektide varemed endise suvemõisa kohal Endine suvemõisa puiestee
Agar

Agar ehk agar-agar (malai sõnast agar-agar 'tarretis') on teatud merepunavetikatest (peamiselt Gelidium'i ja Gracilaria perekond) saadav polüsahhariidne aine. Kuumutades moodustab agar kolloidlahuse ning lahuse jahtumisel moodustub geelitaoline aine, mida kasutatakse mitmesugustes tööstusharudes, eriti kondiitritööstuses. Agarist saadud geeljat ainet kasutatakse laialdaselt mikrobioloogias, kus see mõneprotsendilise sisaldusena söötmes soodustab selle tahkestumist (agarsööde). Eesti punavetikates agarit ei leidu, kuid selletaolist ainet – furtsellaani – saadakse Läänemeres leiduvast furtsellaariast ehk agarikust (Furcellaria lumbricalis). Seda geeljat ainet nimetatakse estagariks. Musta mere punavetikaist saadavat ainet nimetatakse ka agaroidiks. Maailmas on agaritootmise esirinnas Jaapan, USA, Tšiili jt. Agar. – TEA entsüklopeedia. TEA Kirjastus, 2008. Agar. – ENE 1. kd. Kirjastus Valgus, 1968.
Mäesuusatamine 1984. aasta taliolümpiamängudel

Mäesuusatamisvõistlused 1984. aasta taliolümpiamängudel peeti 14.–19. veebruaril. Mehed sõitsid Bjelašnicas ja naised Jahorinas. 16. veebruar, 61 võistlejat 14. veebruar, 108 võistlejat 19. veebruar, 101 võistlejat 16. veebruar, 32 võistlejat 17. veebruar, 54 võistlejat 17. veebruar, 45 võistlejat
Turjemägi

Turjemägi on kõrgendik Harjumaal Kuusalu vallas Muuksi külas. Kõrgendik asub Tsitre klindisaare idaosas. Üle Turjemäe kulgeb Kuusalu–Leesi tee. Turjekelder
Tsitre pank

Tsitre pank on Põhja-Eesti panga eraldunud osa, mis kulgeb umbes neljakilomeetrise põhjapoolse kaarena Soorinna Muuksi külani ja seega eraldab ümbritsevast maastikust Tsitre klindisaart. Tsitre pangas asub Turje kelder koos Turjekeldri joaga.
Otfried Preußler

Otfried Preußler (20. oktoober 1923 Reichenberg (Liberec) – 18. veebruar 2013) oli saksa lastekirjanik. Tema tuntuimad teosed on "Röövel Hotzenplotz" ja "Krabat". Otfried Preußleri esivanemad elasid Libereci piirkonnas alates 15. sajandist. Tema vanemad olid õpetajad. Ta lõpetas kooli aastal 1942. Kuigi ta jäi idarindel sõdides ellu, võeti ta 21-aastase leitnandina 1944. aastal vangi. Preußler viibis järgmised viis aastat Tatarimaal vangilaagris. Pärast vabanemist juunis 1949 läks ta Rosenheimi oma ümberasustatud sugulaste ja kihlatu Annelies Kindi juurde, kellega ta samal aastal abiellus. Aastatel 1953–1970 töötas ta koolis, algul algklasside õpetajana, seejärel direktorina. Ta võitis noorteromaani "Krabat" eest 1972. aastal Deutscher Jugendliteraturpreisi. "Väike nõid", tõlkinud Vladimir Beekman, Eesti Raamat, Tallinn 1975, 1979; Tiritamm, Tallinn 2005; Tänapäev, Tallinn 2015, 2016 "Krabat", tõlkinud Linda Ariva, Eesti Raamat, Tallinn 1982; Tiritamm, Tallinn 2000; Tänapäev, Tallinn 2009, 2015 "Röövel Hotzenplotz", tõlkinud Vladimir Beekman, Eesti Raamat, Tallinn 1995, 2018, 2019 "Nõiad, tondid, vetevaimud", tõlkinud Vladimir Beekman, Tiritamm, Tallinn 2000 "Untslimüts Ärbi", tõlkinud Toomas Toomra, Tiritamm, Tallinn 2001 "Ärbi ja tema sõber Tuustik", tõlkinud Toomas Toomra, Tiritamm, Tallinn 2002 "Toomas Hernetont", tõlkinud Siim Hirkel, Tiritamm, Tallinn 2002 "Meil Kilplas", tõlkinud Eve Sooneste, Tiritamm, Tallinn 2003 "Röövel Hotzenplotzi uued seiklused", tõlkinud Vladimir Beekman, Eesti Raamat, Tallinn 2018 "Röövel Hotzenplotz ja kuurakett", tõlkinud Piret Pääsuke, Eesti Raamat, Tallinn 2019
Duffi saared

Duffi saared on saared Melaneesias. Pindala 14 ruutkilomeetrit. Saared on künklikud, kõrgus kuni 366 m. Kuuluvad Saalomoni Saartele.
Stringid

Stringid on kitsad "mini" aluspüksid, mis eesotsas katavad ainult häbemepiirkonda ja mille tagaosa kantakse tuharate vahel. Need koosnevad kahest (või ühest) riide kolmnurgast ja neid ühendavatest paeltest. G-string. Stringide alavormide seas on g-string ehk nöörstring, mille tagaosa kujutab endast kitsast riideriba, mis jookseb tuharate vahel vöökummini, ning Ameerikas levinud jockstrap, millel tagaosa koosneb kahest laiast elastsest ribast, mis hoiavad suguti ja munandid kindlalt paigas. Inglise keeles kasutatakse ka nimetust athletic supporter ('sportlik toetaja'), sest nende algne eesmärk oli meeste suguelundeid toetada ja fikseerida, et vältida sportimisel tekkida võivaid vigastusi. T-string - stringid, millel pole tagumist kolmnurka, vaid tuharate vaheline pael on ühendatud otse vöökummipaelaga moodustades "T"-kuju.
Thomas Winner

Thomas Gustav Winner (3. mai 1917 Praha – 20. aprill 2004 Cambridge) oli ameerika juudi soost semiootik ja slavist. Ta lõpetas Harvardi Ülikooli. Ta oli ameerika esimese semiootikakeskuse asutajaid Browni ülikooli juures. Ta tegi palju Tartu-Moskva semiootikakoolkonna tööde tutvustamisel Ameerika Ühendriikides. Ta oli tunnustatud Anton Tšehhovi spetsialist. Tema abikaasa oli antropoloog ja semiootik Irene Portis-Winner. Zezima, Katie 2004. Thomas Winner, 86, Scholar Who Escaped From Nazi Europe. New York Times, April 29.
Leida Rammo

Leida Rammo (18. aprill 1924 Tallinn – 23. juuli 2020) oli eesti näitleja. Ta lõpetas 1942. aastal Tallinna 4. Gümnaasiumi ning 1950. aastal Eesti Teatriinstituudi. Leida Rammo on muu hulgas töötanud Draamateatris, Estonias, Endlas, Noorsooteatris, Rakvere teatris. Ta on mänginud umbes 30 filmis (sealhulgas "Noor pensionär", "Viini postmark") ja teleteatri lavastustes. Ta on juhtinud Paul Pinna nimelise rahvateatri stuudiot. 1968–1977 töötas ta Tallinna Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee Elanikkonna Teenindamise Valitsuses insenerina, vaneminsenerina ning teeninduse ja tootmise organiseerimise osakonna juhatajana. 2015 – Valgetähe V klassi teenetemärk Eesti Rahvuskultuuri Fondi alla kuuluv Leida Rammo Linnateatri Fond loodi 2015. aasta oktoobris eesmärgiga tunnustada Linnateatrit ja selle loomingulist kollektiivi. Leida Rammo fondi stipendiumi laureaadid: 2016 – Külli Teetamm ja Indrek Ojari 2017 – Epp Eespäev 2018 – Alo Kõrve 2019 – Hele Kõrve 2020 – Evelin Võigemast 2022 – Kaspar Velberg 2023 – Mart Toome 2024 – Sandra Uusberg Leida Rammo oli abielus ajakirjanik Avo Lorentsiga. Neil sündis tütar Kai Lorents. Leida Rammo õde oli kirjanik Helju Rammo, kelle abikaasa oli luuletaja ning laste- ja noorsookirjanik Adolf Rammo. "Leida Rammo läbi aegade". Postimees, 20. aprill 2016 Päring Eesti Filmi Andmebaasist Verni Leivak. Seltsimees Tasku lapsepõlv, Postimees, 23. veebruar 2008 "Presidendilt saab tänavu teenetemärgi 99 inimest" ERR, 4. veebruar 2015 Eike Värk, "Leida Rammo värvilised maailmad". Tänapäev, Tallinn 2014, 376 lk; ISBN 9789949274819 Leida Rammo andmebaasis IMDb Kirsti Vainküla. Leida Rammo: Tahtsin näitlejaks. Ma ei tahtnud olla mina ise, Õhtuleht, 17. aprill 2003 Allar Viivik. Seltsimees Tasku! Seltsimees Tasku!, Õhtuleht, 20. juuli 2005 Tegus Leida Rammo kantseldab koera ja nooremaid põlvkondi, naisteleht.ee, 31. august 2007 Verni Leivak. Seltsimees Tasku lapsepõlv, Postimees, 23. veebruar 2008 Seltsimees Tasku-uu! Leida Rammo: "Pidin ma selle osa vastu võtma! Miks ma oma vanust ei arvestanud!", Õhtuleht, 12. oktoober 2009 "Leida Rammo: Kahetseda pole küll midagi", intervjueerinud Jüri Aarma, Maaleht 29. oktoober 2009, lk 24–25; online-versioon 1. november 2009 Leida Rammo: „Minu elu kõige suurem asi on Leida Rammo Linnateatri fond.“, Õhtuleht, 25. juuli 2020 Lauri Saatpalu: see on maailmarekord – elada elu nii, et sinust ei mäletata midagi halba!, Õhtuleht, 24. juuli 2020
Brent Berlin

Overton Brent Berlin (sündinud 1936) on ameerika antropoloog, etnobioloog ja keeleteadlane. Ta on väga tuntud erikeelsete värvusenimetuste uurija. Sel teemal on ta koos Paul Kayga (sünd. 1934) kirjutanud raamatu. Ta on tegelenud ka etnobioloogia, helisümboolika ja etnomeditsiini probleemidega. 1980 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks 1981 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks Berlin, Brent; Kay, Paul 1969. Basic Color Terms: Their Universality and Evolution. Berlin, Brent 1992. Ethnobiological classification: principles of categorization of plants and animals in traditional societies. Princeton: Princeton University Press.
Keetmine (laboris)

Keetmine on keemistemperatuuril toimuva keemisprotsessi eesmärgipärane rakendamine, kusjuures tänu soojendamisele toimub aine üleminek vedelast faasist gaasilisse. Enamasti vedeliku aurustamisele järgneb aurufaasi kondenseerimine jahutis. See on füüsikaline protsess, mitte keemiline reaktsioon. Toiduainete keetmise kohta vaata artiklit keetmine. Vee keetmine või instrumentide vees keetmine mikrobioloogilisest saastest vabanemiseks Vee destilleerimine puhastamise eesmärgil, põhiliselt soolade lisanditest vabanemiseks Reaktsioonisegu soojendamine keetmisel, tihti pikaajalise solvendi tagasikeetmisega Vedelate segude keetmine destillatsiooni- või rektifikatsiooniseadmetes komponentide lahutamiseks Ekstraktsioon solvendi tagasivoolutamisega süsteemi, näiteks Soxhleti ekstraktor Ainete kuivatamine keetmisel sobiva tahke agendiga Vedelikus oleva vee (niiskuse) või reaktsioonis tekkiva vee väljaajamine aseotroopsel destillatsioonil, näiteks Deani-Starki aparaadis. Keemine Keemistemperatuur Aurustumissoojus Aurustumine Agregaatolek Tagasikeetmine Destillatsioon
Esimene sõjakäik Ugandisse

Esimene sõjakäik Ugandisse oli Liivimaa ristisõja esimene Riiast lähtunud sõjakäik, mis jõudis tänase Eesti alale, tolleaegsesse Ugandisse. Seda 1208. aasta sõjakäiku, mida traditsiooniliselt on peetud Eestlaste muistse vabadusvõitluse alguseks, on kirjeldatud Henriku Liivimaa kroonikas. 1208. aastal algul saadeti Riiast Ugandisse preester Alebrand, et tagasi nõuda vara, mille ugalased olevat Pihkvasse teel olnud saksa kaupmeestelt liivlaste soovitusel röövinud. Ugalased ei tagastanud talle aga midagi ega andnud lubadust seda tulevikus teha. Peagi hakkasid latgalite valitsejad Russin, Waridote ja Talibald tagasi tahtma seda, mida ugalased ka neilt ülekohtuselt ära olevat võtnud. Küsimuse lahendamiseks korraldatud nõupidamisel üksmeelt ei leitud ja osapooled läksid laiali "ähvardades üksteist kõige teravamate odadega". Ugalaste vastu suunatud nõudmised olid ilmselt mõeldud provokatsioonina. Sõjast ugalastega olid lisaks nende käe läbi tihti kannatada saanud latgalitele, kes nüüd omale tugevad liitlased olid saanud, huvitatud ka Pihkvasse ja Novgorodi viivaid kaubateid kindlustada tahtvad saksa kaupmehed. Liivimaal talle jäetud osaga rahulolematu Mõõgavendade ordu võis samuti loota Eestimaalt oma valdusetele ja sissetulekutele lisa saada. Liivlaste ja Riia piiskop Alberti plaanidega provotseeritav sõda ilmselt kokku ei sobinud, kuid kuna piiskop ei viibinud parasjagu Liivimaal, ei saanud ta sündmuste käiku mõjutada. Alberti poliitikat võis esindada teda sel ajal asendanud tema vend, Riia toomkiriku praost Engelbert, keda sõjakäigule kaasa aitajana ei mainita. Alberti teine vend, Theoderic, oli samas üks osalejatest. Latgalite poolt Riiga saadetud abipalve peale neid ugalaste vastu aidata kogunes suve lõpu, sügise alguse paiku riialastest, orduvendadest, kaupmeestest ja teised sakslastest sõjavägi, mis liikus Turaidasse, kus omakorda kutsuti juurde ka liivlasi ja latgaleid. Sulev Vahtre hinnangul moodustasid suurema osa väest latgalid, samal ajal kui sõjakäigust mittehuvitatud liivlasi võis olla üksikuid. Edasi mindi Ugandisse, kus rüüstati külasid, tapeti inimesi ja pandi Otepää linnus põlema. Kuna otepäälastega peetud lahingut Läti Henrik, kes võis ka ise retkel kaasas olla, ei maini, siis võisid nad linnuse juba tühjana eest leida. Seejärel puhati linnuse juures kolm päeva ja neljandal päeval pöörduti vangide, kariloomade ja muu saagiga tagasi. Oma maale jõudnud latgalid olevat kohe alustanud oma linnuste kindlustamist oodatava vasturünnaku jaoks. Peagi saabuski ugalaste ja sakalaste ühisvägi Beverini linnust piirama. HLK, XI(7), lk 81 HLK, XII(6), lk 89 Selart, lk 43 Vahtre, lk 55, 57 HLK, XII(6), lk 89–91 Vahtre, lk 58 Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Selart, Anti, Ivar Leimus, Linda Kaljundi, Heiki Valk. Ristiretked ja vallutussõjad 13. sajandi Liivimaal, teoses "Eesti ajalugu II. Eesti keskaeg." Toimetaja Anti Selart. Tartu 2012. Vahtre, Sulev. Muinasaja loojang Eestis : vabadusvõitlus 1208-1227. Tallinn : Olion, 1990.