laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Stałovičy

Stałovičy (transkribeerituna Stalovitšõ, ka Сталавічы (Stałavičy, Stalavitšõ)) on agrolinnake (endine alev ja linn) Valgevenes Bresti oblasti Baranavičy rajoonis. Asula on Stałovičy külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on poola keeles Stołowicze. Agrolinnake asub merepinnast 193 meetri kõrgusel. Stałovičys on kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastail 1736–1743 ja 1907–1911 püstitatud katoliku kirikud ning XX sajandi alguses ehitatud veski. Agrolinnakeses sündis Karnel Pialikša, kes osales Kastuś Kalinoŭski juhitud ülestõusus. Asulat on esimest korda mainitud XIV sajandil, mil see kuulus riigile. XV sajandi algul müüdi see Nemiradele, hiljem läks Stałovičy abielu kaudu aga Czartoryskite valdusse. XVI sajandil sai Stałovičyst alev. See asus Navahradaki vojevoodkonnas, kuuludes seal Navahradaki maakonda. Toona olid selle omanikud Radziwillid. Aastal 1609 asutati seal Malta ordu tugipunkt, mille juurde kerkis puidust katoliku kabel. Aastal 1639 ehitati selle asemele kivist kabel, kivist kiriku ehitamist alustati aga aastal 1736. Aastal 1771 toimus alevi juures Bari konföderatsiooni ja Aleksander Suvorovi juhitud Venemaa vägede vahel Stołowicze lahing. Aastal 1793 sai asulast linn. Aastast 1795 (pärast kolmandat Poola jagamist) Venemaa koosseisus. Seal sai linnast taas alev, kus paiknes Venemaa sõjaväeosa. Aastal 1868 kohalikult katoliiklaste koguduselt kirik ja see läks Moskva patriarhaadile. Aastal 1900 peeti Stałovičys kaks korda aastas laata. Pärast esimest maailmasõda kuulus Stałovičy Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Alevist sai seal küla. Kool tegutses asulas aastani 1953, seejärel viidi see aga üle lähedal asuvasse Akciabrski külla. Vana katoliku kirik Uus katoliku kirik Stołowicze lahingu mälestuskivi "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2015. Vaadatud 24. märtsil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Назвы населеных пунктаў Рэспублікі Беларусь: Брэсцкая вобласць: нарматыўны даведнік / І. А. Гапоненка і інш.; toimet. В. П. Лемцюговай. — Мн.: Тэхналогія, 2010.— 318 lk. ISBN 978-985-458-198-9. Анатоль Валахановіч. Сталавічы // Энцыклапедыя гісторыі Беларусі. У 6 т. Т. 6. Кн. 1: Пузыны — Усая / Беларус. Энцыкл.; Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (галоўны рэд.) і інш.; Маст. Э. Э. Жакевіч. — Мн.: БелЭн, 2001. lk. 396.  Stałovičy – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Stałovičy Asula Valgevene fotoentsüklopeedias]
Gale'i kraater

Gale'i kraater asub Marsil. See tekkis 3,5 kuni 3,8 miljardit aastat tagasi meteoriidikokkupõrke tagajärjel. Kraatri diameeter on 154 km ning see on nimetatud Austraalia amatöörastronoomi Walter Frederick Gale'i järgi, kes uuris Marssi hilisel 19. sajandil. Kraatri keskel asub mägi nimega Aeolis Mons. Mäe kõrgus on 5,5 kilomeetrit. Aeolis Monsi põhjapoolse jalami ning Gale'i kraatri põhjakülje vahel asub tasandik nimega Aeolis Palus. Marsikulgur Curiosity maandus Aeolis Paluse tasandikule 6. augustil 2012. Kulguri eesmärgiks seati Aeolis Monsi ning seda ümbritsevate alade uurimine. "Mars Odyssey Mission THEMIS: Gale Crater's History Book". ASU.edu. Vaadatud 18.08.2012. "NASA's Next Mars Rover to Land at Gale Crater". NASA. 22. juuli, 2011. Vaadatud 18.08.2012. USGS (16.05.2012). "Three New Names Approved for Features on Mars". USGS. Vaadatud 28.05.2012. IAU (16.05.2012). "Planetary Names: Mons, montes: Aeolis Mons on Mars". USGS. Vaadatud 28.05.2012. Steve Gorman & Irene Klotz (06.08. 2012). "NASA rover Curiosity makes historic Mars landing, beams back photos'". Reuters. Vaadatud 06.08.2012.
John Dos Passos

John Roderigo Dos Passos (sünninimi John Roderigo Madison 14. jaanuar 1896 Chicago – 28. september 1970 Baltimore) oli ameerika kirjanik. Ta sündis aastal 1896 Chicagos Virginia aristokraatlikust perest pärit Lucy Addison Spriggs Madisoni vallaslapsena; tema isa John Randolph Dos Passos oli New Yorgi äriringkondades hinnatud advokaat, isapoolne vanaisa Manuel Joaquim Dos Passos oli väljarännanu Ponta do Solist Madeiralt. Ta õppis John Roderigo Madisoni nime all mitmes koolis ja asus aastal 1912 Harvardi ülikooli humanitaarteadusi õppima. 1937 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks "Manhattan Transfer" (Tänapäev, 2007) "USA triloogia I: 42. laiuskraad" (Koolibri, 2021) "USA triloogia II: 1919" (Koolibri, 2022)
Kuuste

Kuuste võib tähendada järgmist: Vana-Kuuste, küla Kambja vallas Lalli, küla Kambja vallas Kuuste mõis Kuuste vald Vastse-Kuuste
Suhka

Suhka oli küla Võrumaal Rõuge vallas. Tänapäeval asuvad küla maad Ala-Suhka ja Mäe-Suhka küla alal. Küla kaotati 1997. Ala-Suhka Mäe-Suhka KNAB (vaadatud 24.03.2016)
Peräjärve

Peräjärve (ka Perajärve) oli küla Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Rõuge vallas Simula küla kohal. Küla on ametlikult mainitud 1970. Perajärv KNAB (vaadatud 24.03.2016)
Vaeselapse tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Vaeselapse tänav on tänav Narva vanalinnas. Algab Karja tänavast, ristub Moonalao tänavaga ja lõpeb Vestervalli tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 140 meetrit. 1905. aasta linnaplaanil oli selle tänava nimi Сиротская улица, 1912. ja 1927. aasta linnaplaanidel vastavalt Waestelaste tänav ja Vaeselapse tänav. Alates 1952. aastast kandis tänav nime Liza Tšaikina tänav (улица им. Лизы Чайкиной) Nõukogude kangelase Liza Tšaikina järgi. 1986. aasta linnaplaanil see tänav puudub. 19. mail 2005 nimetati linnavalitsuse korraldusega samas kohas paiknev uus tänav Vaeselapse tänavaks. Oletatavalt on tänav saanud nime keskaegse linna põhjaosas asunud vaeslaste maja järgi. Svetlana Andrejeva. Narva tänavad 17.-21. sajandi linnakaartidel.–Narva Muuseumi Toimetised, nr. 7, 2007, lk 108-127. Narva linnavalitsuse korraldus nr 451-k
Nakatu

Nakatu on paikkond Valgamaal Valga vallas Ringiste külas. Paikkonna järgi on nimetatud Ringiste külas asuv Nakatu turismitalu. KNAB (vaadatud 24.03.2016)
Alizava

Alizava on alev Leedus Kupiškise rajoonis, Alizava valla halduskeskus. Alev asub Pyvesa jõe kaldal. Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on aastal 1856 valminud katoliku kirik. XVI sajandi alguses kuulus piirkond Zasinyčiai mõisale. Asula tekkis Kalkėnai, Kalkeliai, Kalkiemise või Kalnakiemise küla asemele, mida mainiti esimest korda aastal 1690. Kuni XVIII sajandini kandis paik nime Pakape, kuna seal asusid vaid kalmistu ja kõrts. Aastail 1793–1794 laskis kohalik mõisnik Antanas Koscialkovskis sinna puust kiriku ehitada ja selle juurde tekkinud kirikuküla nimetas ta oma poja Aloyzi auks Alizavaks. Aastal 1894 asula põles. XIX sajandi alguses sai külast alev. Aastal 1926 sai alevist ka kohaliku kihelkonna keskus. Juunis 1941 loodi seal kohalike metsavendade salk, mis tegutses aastani 1951. Peale Teist maailmasõda sai Alizavast kohaliku kolhoosi keskasula. Kalmistu väravad Alizava kirik Koolimaja Kupiškio r. sav. Kupiškėnų enciklopedija, I kd. Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2006. kd. I: A-J. ISBN 9955-624-62-0. Vidmantas Daugirdas ir kt. Alizava. Visuotinė lietuvių enciklopedija, kd. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 358lk. Alev portaalis vietoves.Lt
Kitse (paikkond)

Kitse on paikkond Põlva maakonnas Kanepi vallas Pikajärve külas. Varem oli Kitse Kanepi kihelkonnas küla staatuses. KNAB (vaadatud 24.03.2016)
James Levine

James Lawrence Levine (23. juunil 1943 – 9. märts 2021) oli USA dirigent ja pianist. Aastatel 1976–2016 oli ta Metropolitan Opera muusikadirektor. 1997 – National Medal of Arts
Fredric Jameson

Fredric Jameson (14. aprill 1934 – 22. september 2024) oli ameerika kirjanduskriitik ja marksistlik poliitikateoreetik. Ta on eelkõige tuntud tänu kaasaja kultuuritrendide analüüsile. Ta on kirjeldanud postmodernismi kultuuri ruumistamisena organiseeritud kapitalismi survel. Jamesoni tuntuimad teosed on "Postmodernism, or, the Cultural Logic of Late Capitalism", "The Political Unconscious" ja "Marxism and Form".
Marie Laurencin

Marie Laurencin (prantsuse [ma'ʁi loʁɑ̃'sɛ̃]; 31. oktoober 1883 Pariis – 8. juuni 1956 Pariis) oli prantsuse maalikunstnik ja graafik. Ta kuulus kubistina Section d'Origa seotud Pariisi avangardistide hulka. Laurencin sündis Pariisis, kus elas enamiku oma elust. 18-aastaselt õppis ta Sèvres'is portselanimaali, naasis seejärel Pariisi ja jätkas kunstiõpinguid Académie Humbertis, kus keskendus õlimaalile. 20. sajandi alguses oli Laurencin Pariisi avangardi tähtis kuju. Ta kuulus nii Pablo Picasso ringi kui ka Section d'Origa seotud kubistide (Jean Metzinger, Albert Gleizes, Robert Delaunay, Henri le Fauconnier ja Francis Picabia) hulka, osaledes viimaste näitustel. Laurencinil oli lähisuhe Guillaume Apollinaire'iga, kelle muusaks naist sageli on peetud. Tal olid ka sidemed USA päritolu kirjaniku Natalie Clifford Barney kirjandusliku salongiga. Tal oli nii hetero- kui ka homoseksuaalseid suhteid. Esimese maailmasõja ajal suundus Laurencin koos oma toonase abikaasa, Saksamaal sündinud parun Otto von Waëtjeniga eksiili Hispaaniasse, kuna abielu kaudu oli ta kaotanud Prantsusmaa kodakondsuse. Hiljem elas paar lühikest aega Düsseldorfis. Pärast lahutust 1929. aastal naasis Laurencin Pariisi, kus saavutas kunstnikuna materiaalse edu, mis kestis kuni 1930. aastate majanduslanguseni. 1930. aastail töötas ta erakoolis kunstiõpetajana. Laurencini loomingu hulka kuuluvad õlimaalid, akvarellid, joonistused ja graafilised lehed. Ta on üks väheseid tuntud naissoost kubiste Sonia Delaunay, Marie Vorobieffi ja Franciska Clauseni kõrval. Tema loomingule on mõju avaldanud Pablo Picasso ja Georges Braque, ent Laurencini iseloomustab isikupärane abstraktne stiil, mis ei mahu täiesti kubismi reeglite alla. Enamasti kujutab ta naiste gruppe ja portreid, kasutades pastelseid värve ja kumeraid vorme. 1983. aastal avati Laurencini 100. sünniaastapäeva tähistamiseks Jaapanis Nagano prefektuuris Marie Laurencini muuseum, kus on hoiul kunstniku arhiiv ja üle 500 tema teose. Maurice Raynal, Modern French Painters, Ayer Publishing, 1928, ISBN 978-0-405-00735-4, lk. 108 Elizabeth Ashburn, "Laurençin, Marie" (glbtqarchive.com, pdf) Marielaurencin.com Musée Marie Laurencin, Jaapan Artcyclopedia.com: Marie Laurencin
Kaeva mõis

Kaeva mõis (saksa keeles Kaewa) oli Einmanni mõisa kõrvalmõis Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal. Kaeva mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.03.2016) Kaeva mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Metsamõisa mõis

Metsamõisa mõis (saksa keeles Karlsbrunn) oli poolmõis Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal, nüüdse haldusjaotuse järgi Järsi külas Lääne-Virumaal. Mõis rajati 1847 Võhmuta mõisast eraldatud alast. Enne seda oli Metsamõisa mõis Võhmuta mõisa karjamõis. Metsamõisa mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.03.2016) Metsamõisa mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Pähu mõis

Pähu mõis (saksa keeles Pähho) oli eramõis Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal. Mõisast on teateid alates 1586. Pähu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.03.2016) Pähu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Türje mõis

Türje mõis (saksa keeles Türjel) oli Võhmuta mõisa kõrvalmõis Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal. Türje mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.03.2016) Türje mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Koeru kirikumõis

Koeru kirikumõis (saksa keeles Pastorat St. Marien-Magdalenen) oli kirikumõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. http://www.mois.ee/pikknimk.shtml (vaadatud 25.03.2016)
Karlsruue mõis

Karlsruue mõis (saksa keeles Karlsruh või Carlsruh) oli poolmõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. Mõis rajati 1869 Aruküla mõisast eraldatud alast. Karlsruue mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.03.2016) Karlsruue mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Pedaniku mõis

Pedaniku mõis (saksa keeles Peddanik) oli Aruküla mõisa kõrvalmõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. Pedaniku mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.03.2016) Pedaniku mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Vahu mõis

Vahu mõis (saksa keeles Wöhho) oli poolmõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. Mõis rajati 1823 Preedi mõisast eraldatud alast. Vahu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.03.2016) Vahu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Tammiku mõis (Koeru)

Tammiku mõis (saksa keeles Tammik) oli poolmõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. Mõis rajati 1851 Ervita mõisast eraldatud alast. Tammiku mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.03.2016) Tammiku mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Santovi mõis

Santovi mõis (ka Santhofi mõis, Sandhofi mõis, saksa keeles Sandhof) oli Preedi mõisa karjamõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. Santovi mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.03.2016) Santovi mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Nurtu mõis

Nurtu mõis (saksa keeles Nurms) oli eramõis Vigala kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Märjamaa valda Rapla maakonnas. Mõis rajati 17. sajandil Valgu mõisast eraldatud alast. 1788. aastal asutati Nurtu mõisas klaasimanufaktuur, osa toorainest sai see ettevõte kohapealt, osa tuli muretseda Peterburist ja Tallinnast. 1805. aastall valmistati manufaktuuris aastas 500 kasti aknaklaasi. Manufaktuuris töötas 20 inimest, nende hulgas 2 välismaalast-meistrit, 5 vaba inimest palgalistena ja 13 pärisorja. 1818. aastal oli aknaklaasi toodang tunduvalt suurenenud ning peale selle valmistati ka väikesi peegleid. Töötajate arv oli kasvanud 24-ni, nende hulgas 7 meistrit ja 17 muud töötajat. 1826. aastal on teated, et Nurtu manufaktuur on sulgetud. Nurtu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.03.2016) Jaan Konks, PÄRISORJUSEST KAPITALISMI LÄVENI. JOONI EESTIMAA MINEVIKUST. UURIMUSI LÄÄNEMEREMAADE AJALOOST I, Tartu Riiklku Ülikooli Toimetised, TARTU 1973, lk 64 Nurtu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Keelitse mõis

Keelitse mõis (saksa keeles Keelitze) oli Vana-Vigala mõisa kõrvalmõis Vigala kihelkonnas Läänemaal. Keelitse mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.03.2016) Keelitse mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Pöide kirikumõis

Pöide kirikumõis (saksa keeles Pastorat Peude) oli kirikumõis Pöide kihelkonnas Saaremaal. http://www.mois.ee/pikknimp.shtml (vaadatud 25.03.2016) Saaremaa. Maateaduslik, majanduslik ja ajalooline kirjeldus. Toim. A. Luha. Tartu: Eesti Kirjanduse Seltsi kirjastus, 1933. Lk 708 [1].
Keskvere mõis (Pöide)

Keskvere mõis (saksa keeles Keskfer) oli riigimõis Pöide kihelkonnas Saaremaal. Mõis rajati ajavahemikul 1715–1731, Uuemõisa kõrvalmõisana Uuemõisa mõisast eraldatud alast. Keskvere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 25.03.2016) Saaremaa. Maateaduslik, majanduslik ja ajalooline kirjeldus. Toim. A. Luha. Tartu: Eesti Kirjanduse Seltsi kirjastus, 1933. Lk 707 [1]. Keskvere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Mamadõši rajoon

Mamadõši rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Mamadõš. Rajoonis on 1 linn ja 28 külaasundust, kus on kokku 129 asulat. 2016. aastal oli rajooni elanike arv 43 458. 2010. aasta seisuga olid elanikest 76,3% tatarlased, 20,1% venelased, 1,4% marid ja 1,3% udmurdid. Q126684906  Mamadõši rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Mamadõši rajooni koduleht (vene ja tatari keeles)
Aktanõši rajoon

Aktanõši rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Aktanõš. Rajoonis on 26 külaasundust, kus on kokku 86 asulat. 2016. aastal oli rajooni elanike arv 30 831. 2010. aasta seisuga olid elanikest 96,9% tatarlased, 1,6% marid ja 0,6% venelased. Q126684906  Aktanõši rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Aktanõši rajooni koduleht (vene ja tatari keeles)
Baltassi rajoon

Baltassi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Baltass. Rajoonis on 17 külaasundust, kus on kokku 77 asulat. 2016. aastal oli rajooni elanike arv 33 741. 2010. aasta seisuga olid elanikest 85% tatarlased, 11,9% udmurdid ja 1,7% venelased. Q126684906  Baltassi rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Baltassi rajooni koduleht (vene ja tatari keeles)
Koidula tänav (Narva)

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Koidula tänav on tänav Narva vanalinnas. Algab Vestervalli tänavalt, ristub Suure ja Viru tänavaga ning jätkub Pimeaia tänavana. Tänava pikkus on umbes 465 m. 1900. aasta linnaplaanil on selle tänava nimi Горная улица ja selle jätk Бульварная улица, 1905. aasta linnaplaanil vastavalt Горная улица ja Садовая улица. 1912. aasta linnaplaanil on selle tänava nimi Aia tänav ja 1927. aasta linnaplaanil Mäe tänav, mis jätkus Koidula puiesteena. Pärast teist maailmasõda kandis tänav nime L. Koidula tänav (улица Л. Койдула) eesti luuletaja Lydia Koidula järgi. 27. septembril 1995 muudeti linnavolikogu määrusega L. Koidula tänava nimi Koidula tänavaks. Elamud aadressil Koidula 3a ja 6 kuuluvad arhitektuurimälestiste hulka. Aadressil Koidula 3a asub 17. sajandi keskel ehitatud kahekorruseline maja. 1649. aastal oli selle omanik Eric Kulka. Alates 1684. aastast oli selles hoones 4-klassiline Narva saksa kool. 18. sajandil olid selles hoones tõenäoliselt koolipersonali eluruumid. Teise maailmasõja ajal sai hoone kannatada, kuid taastati pärast sõda. 1970. aastate teisel poolel hoone restaureeriti ja seal paiknesid Vabariikliku Restaureerimise Valitsuse Narva osakonna töö- ja eluruumid. Hoones on 17. sajandi raidkiviportaal. Koidula 3a asub osa Viru ringkonnaprokuratuurist. Aadressil Koidula 6 asuv hoone on arvatavasti rajatud 17. sajandi viimase veerandi alguses. Juba 17. sajandi lõpus oli see halvas seisukorras. 18. sajandi lõpus oli hoone 2-korruseline ja kasutusel elumajana. 18. sajandi lõpust asus seal nn "Grigorjevi pärijate trükikoda", kus trükiti eesti-, saksa- ja venekeelseid raamatuid, sealhulgas ka ajalehti Wirulane ja Kiir. Trükikoda asus hoones ka 20. sajandi esimesel poolel ning pärast teist maailmasõdagi. Hoone aadressil Koidula 8, kus tegutses Loodearmee juures ilmunud ajaleht Prinevski Krai ("Приневскiй край"), lehetoimetus ja vene kirjanik Aleksandr Kuprin. Koidula tänaval ehitati Narvas, teise maailmasõja järel (1955), esimesed neli tüüpprojekti järgi ehitatud kortermaja. Vana elumaja aadressil Koidula 3a Vana elumaja aadressil Koidula 6 Hoone Koidula 8 Svetlana Andrejeva. Narva tänavad 17.–21. sajandi linnakaartidel. – Narva Muuseumi Toimetised, nr 7, 2007, lk 108-127. Об уточнении перечня улиц г. Нарва и пос. Нарва-Йыэсуу. Решение Нарвского городского Совета народных депутатов №72 от 02.03.1982 Narva Linnavolikogu määrus nr 70/30 Arhitektuurmälestise pass Elamu Narvas Koidula 6 (mälestise reg nr 14001) Elamu Narvas Koidula t 6, 17. saj, 1982, Kultuurimälestiste register  Koidula tänav – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Peeter I ausammas

Venemaa keisrile Peeter I-le püstitatud ausambaid: Peeter I ausammas Riias, püstitati Riiga 1910. aastal Peeter I ausammas Tallinnas, asus Tallinnas Peetri platsil 1910–1922 Vaskratsanik, 1782. aastal avatud ratsamonument Peterburis
Antašava

Antašava (poola keeles Antoszew) on alev Leedus Kupiškise rajoonis Kupiškise vallas. Alev asub Pyvesa jõe kaldal. Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1862 valminud katoliku kirik, Antašava mõisa hoonetekompleks ja park, pastoraadihoone, surnuaia väravad ja seal asuv kabel. Aastal 1595 mainiti esimest korda Papyvesyse mõisa. Mõisa juures asus ka küla, mis kandis nime Papyvesys. XVIII sajandil hakkas porutšik Hiacintas Antoševskis (Antašauskis) sealse piirkonna aadlikelt maid kokku ostma. Aastail 1782 ja 1784 ostis ta ka osa Pavyvesise mõisa maadest ja rajas sealse karjamõisa asemele Antašava mõisa. Nii sai ka asula omale uue nime. Antoševskis soovis, et asulast saaks alev ja nii lasi ta sillutada Kupiškisesse viiva tee ja ehitada kõrtsi, aastal 1793 aga ehitas kalmistule kabeli. 1812. aasta sõja ajal ta haigestus ja suri, mõisa päris aga tema vennapoeg. Aastal 1850 suri ka vennapoeg Kazimierz, jättes nüüd juba alevi staatusega asula oma perele (kokku oli pärijaid 12). Alevis oli toona ligi 200 elanikku. Aastal 1863 osalesid alevi elanikud ülestõusus Vene võimude vastu, paljud neist langesid alevi lähistel toimunud lahingus, paljud neist aga küüditati, nende seas ka mõisa omanikud Jonas ja Aleksandras. Ülejäänud omanikelt konfiskeeriti mõis aastal 1865, nende pärijad said asula oma valdusse aga alles aastal 1873. XIX sajandi teisel poolel oli Antašavasse jäänud alla 100 elaniku. XX sajandi alguses oli asula omaniks Stanislovas Šimonis, kelle surma järel mõis tükeldati. Pärast teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Aastal 1949 sai Antašavast kohaliku kolhoosi keskasula. Kalmistu väravad Antašava kirik Koolimaja Mälestuskivi Papyvesyse mõisa asukohas Antašava Kupiškio r. sav. Bogusław R. Zagórski, Krzysztof Głownia: Lietuvos Republikos žemėlapis. Mapa Republiki Litewskiej. Celestynów: Echnateon, 1990. ISBN 83-900076-0-6. OCLC 174827254 Kazys Misius. Antašava. Visuotinė lietuvių enciklopedija kd. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001 Kupiškėnų enciklopedija, I kd. Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2006. kd. I: A-J. ISBN 9955-624-62-0. Vidmantas Daugirdas ir kt. Alizava. Visuotinė lietuvių enciklopedija, kd. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 358lk. Alev portaalis vietoves.Lt
Samma vald

Samma vald (saksa keeles Samm) oli vald Virumaal Viru-Nigula kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja seejärel liideti see 1891–1892 Pada vallaga. Valla alal asus Samma mõis. Samma vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 25.03.2016) Samma vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Unukse vald

Unukse vald (saksa keeles Unnuks) oli vald Virumaal Viru-Nigula kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja seejärel liideti see 1891 Kalvi vallaga. Valla alal asus Unukse mõis. Unukse vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 25.03.2016) Unukse vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Aseri vald (Viru-Nigula kihelkond)

Aseri vald (saksa keeles Asserien) oli vald Virumaal Viru-Nigula kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja seejärel liideti see 1891 Kalvi vallaga. Valla alal asus Aseri ja Koogu mõis. Aseri vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 25.03.2016) Aseri vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917