laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Novaja Zemlja

Novaja Zemlja (vene Новая Земля 'Uus Maa') on Venemaale kuuluv saarestik Põhja-Jäämeres. Halduslikult kuulub saarestik Arhangelski oblasti koosseisu. Novaja Zemlja koosneb kahest suuremast saarest (Põhja- ja Lõunasaar), mille vahel on kitsas väin Matotškin Šar, ja hulgast pisikestest saartest. Lõunas eraldab teda Vaigatši saarest 50 km laiune väin Kara Värav. Saarestikust itta jääb Kara meri ja läände Barentsi meri. Saarestiku pindala on 83 tuhat km². Põhjast lõunasse on saarestiku pikkus 925 km. Lõunasaare laius on kuni 143 km, Põhjasaare laius kuni 123 km. Saared on mägised, olles Uurali mäestiku jätkuks. Kliima on arktiline. Talv on pikk ja külm, kuni -40 °C, tuule kiirus ulatub kuni 40–50 m/s. Kõige soojema kuu, augusti keskmine temperatuur on -2,5 °C põhjas kuni +6,5 °C lõunas. Umbes poole Põhjasaarest, 20 000 km², hõlmavad liustikud. Pidev jääkilp on 400 km pikkune, 70–75 km laiune ja üle 300 meetri paks. See on Venemaa suurim jääkilp. Mitmel pool ulatub liustik mereni. Sealt laskuvad merre jäämäed. Enamiku Lõunasaarest hõlmab arktiline tundra. Saarestikus on palju järvekesi. Päikesekiirte käes võib saarestiku lõunaosas järvevesi soojeneda kuni +18 °C-ni. Novaja Zemlja elanikkonna enamiku moodustavad sõjaväelased: saartel on Venemaa tuumapolügoon. Suur osa saartest on radioaktiivselt saastatud: alates 1950. aastatest lõhati seal Nõukogude tuumapomme ja 1961. aastal maailma suurim vesinikupomm. Pärast tuumakatsetuste keelustamist atmosfääris lõhati pomme maa-alustes šahtides. Gorbovõ saared Berhi saar Litšutini saar Bolšoi Zajatšii saar Malõi Zajatšii saar Viljami saar Vrangeli saar Šelbahi saar Jermolajevi saar Tševkunovi saar Medvedka saar Galahhovi saared Dalni saar Promõslovõi saar Šapka saar Lagernõi saar Dvoinoi saar Belenki saar Sõroi saar Pahtussovi saar Glumjannoi saar Kurgani saar Ploski saar Tsivolki saar Kruglõi saar Luda-Nedostupnaja saar Pasõnoki saar Novaja Zemlja efekt  Novaja Zemlja – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
ZLO

ZLO (kasutatud ka nime Zlo) on Eesti ansambel. Tallinna punkbänd ZLO asutati ja tegi oma esimese proovi 7. aprillil 2001. ZLO mängib tigedat, kuid meloodilist sotsiaalpoliitilise sõnumiga punkrocki. Nime ZLO mõtles välja CRAM (No-Big-Silence'i solist). ZLO-d ei hääldata lühendina zee- ell- oo, vaid sõnana "ZLO". ZLO tähendab vene keeles kurjust, õelust ja viha. Ehk siis seda, millest on suuresti ajendatud ka punkrock ise. 2001-2008 Müül - Laul Zeibel - Kitarr Moris - Basskitarr Liba - Trummid 2008- Müül - Laul Oss - Kitarr Zeibel - Basskitarr Liba - Trummid Bänd Facebookis Arvustus: ZLO on kuri nõmedike peale Kõik on OK! - ZLO avaldas uue CD
Välgi looduskaitseala

Välgi looduskaitseala asub Tartu maakonnas Peipsiääre vallas. Kaitseala suurus on 758 hektarit. Looduskaitseala staatus kinnitati Vabariigi Valitsuse poolt 2006. aastal. Kaitsealal on eristatud kolm sihtkaitsevööndit: Välgi sihtkaitsevöönd Mustametsa sihtkaitsevöönd Alajõe sihtkaitsevöönd Kaitsealal kaitstakse vanu loodusmetsi, siirdesoo- ja rabametsi jmt. Samuti on tähelepanu all kaitsealused linnuliigid (näiteks must toonekurg). Kaitseala geograafilised koordinaadid on 58° 33′ 18″ N, 26° 54′ 19″ E. Välgi looduskaitseala kaitse alla võtmine ja kaitse-eeskiri
Lundi Ülikool

Lundi Ülikool (rootsi keeles Lunds universitet) on ülikool Lundis Rootsis. See on Rootsi praegusel territooriumil vanuselt teine ülikool (asutatud 1666) ning see on korduvalt valitud maailma saja tippülikooli hulka. (Rootsi vanuselt teiseks ülikooliks sai oma asutamise ajal 1632 Tartu Ülikool.) Ülikoolil on seitse teaduskonda, kus kokku õpib üle 40 000 üliõpilase. Ülikoolil on osakonnad Malmös ja Helsingborgis ning kohalikud õppekeskused veel seitsmes linnas, lisaks laialdane internetipõhine kaugõpe. Ülikoolis õpetatakse tehnika-, loodus- ja ühiskonnateadusi, õigusteadust, meditsiini, majandusteadust, kunsti ja lennundust. Lundi Ülikool kuulub ülemaailmsesse võrgustikku Universitas 21. Shanghai Jiao Tong University's Academic Ranking of World Universities – 2007, 2006, 2005 The Complete List: The Top 100 Global Universities Lundi Ülikooli koduleht
Kallukse maastikukaitseala

Kallukse maastikukaitseala asub Lääne-Virumaal Kadrina vallas. Kaitseala on rajatud Loobu jõe ürgorus asunud aluspõhjalisele saarkõrgendikule settinud servamoodustiste kaitseks. Pinnakattematerjaliks on kruus ja moreen. Kõrgeim absoluutne kõrgus on 113 m. Küngaste laed ja järsemad nõlvad on kaetud metsaga, mis kaitseala kogu-pindalast moodustavad umbes 20%. Domineerivad sürjakuusikud, kuuse-lepametsad, ohtralt leidub pihlakavõsa. Kõrgendiku metsadevahelisel niidul kasvab kahelehist käokeelt ning harilikku käoraamatut. Kallukse kaitseala eesmärk on huvitava geomorfoloogilise objekti kaitse. Keelatud on risustada maastikku sobimatute ehitiste ja kommunikatsioonidega. Maastiku üldilme säilitamiseks on ainsa raieliigina keelatud lageraie. Kallukse lõunapoolses osas paikneb suur rändrahn – Lodikivi ehk Linda-Neitsi kivi. Muistendi järgi toonud "Kalevi naene" kivi põlles kaasa, tulles lõuna poolt, põllepaelad aga katkenud enne mäge ja kivi kukkunud maha. Kallukse maastikukaitseala naabruses kasvab ka Kallukse mänd. Kallukse küla Tihu, Vaivara ja Kallukse maastikukaitsealade kaitse-eeskirjade ja välispiiride kirjelduste kinnitamine Kallukse maastikukaitseala (KLO1000480) Eesti looduse infosüsteemis
Kimmie Meissner

Kimberly Claire "Kimmie" Meissner (sündinud 4. oktoobril 1989) on Ameerika Ühendriikide iluuisutaja. 2006. aasta maailmameister.
Bengt Skytte

Bengt Skytte af Duderhof (30. september 1614 Stockholm – 23. juuli 1683 Stockholm) oli Rootsi riigitegelane ja diplomaat, Duderhofi vabahärra, Grönsjö ja Marby härra. Tema isa oli Liivimaa kindralkuberner ja Tartu Ülikooli rajaja Johan Skytte, vend Tartu Ülikooli esimene rektor Jakob Skytte. 1633 kuninganna Kristiina kammerhärra 1637 assessor 1640 kammernõunik 1646–1649 Uppsala lääni asehaldur ja 1647–1649 Stockholmi lääni asehaldur 1647. aasta Rootsi riigipäeva maamarssal 1648 riiginõunik ja 3. oktoobrist Tartu ülikooli kantsler 30. juuni 1655 – 1656 Liivimaa sõjavägede saadik, Eestimaa kuberner 1663 Wismari tribunali (Höga tribunalet i Wismar) president ja saadik Saksamaal. Rootsi Amarante orden 8. detsembril 1636 abiellus ta Christina Sparrega (1619–1659), kes oli Östergötlandi lääni asehalduri, Häringe mõisniku Carl Eriksson Sparre (1595–1632) ja Margaretha Axelsdotter Natt och Dagi (1597–1623) tütar. Esimesest abielust sündisid: Carolus Skytte af Duderhof (1639–1640) maetud Arnö kirikusse. Maria Skytte af Duderhof (surnud 1703), 1667. aastast riigitallimeistri ja Ingeri kindralkuberneri krahv Gustaf Adam Banéri (1624–1681) abikaasa. Hedvig Skytte af Duderhof, (surnud 1668). 1670. aastatel abiellus ta Eva Mörneriga. Fredrik Carl Boye af Gennäs: Riksdags-historien, ifrån 1627 til och med 1823. 2 deler, Stockholm 1825, lk. 69-74 "(1754) Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... Bengt Skytte, lk. 65". Bengt Skytte korraldused Eesti Ajalooarhiivi fondides Nordisk familjebok 1890, lk. 1365-1366 (rootsi keeles) Svenskt biografiskt handlexikon, 1906, lk. 473-474 (rootsi keeles)
Popol Vuh

"Popol Vuh" ehk "Nõupidamiste raamat" on ilmselt mitme vana teksti ja suuliste pärimuste põhjal 16. sajandi keskpaiku kirja pandud teos ning räägib loo kitšee ühiskonna kujunemisest selle hävinemise ja kokkuvarisemiseni 16. sajandi Hispaania vallutussõdade tagajärjel. Sellel ajajärgul hävitati peaaegu täiesti kogu maia hieroglüüf- või piltkirjas voldikraamatutesse talletatud kirjavara. Hävis ka hieroglüüfide lugemise ja kasutamise oskus. I osa – maailma loomine. Inimese loomise katsed. Jumalike kaksikute Hunahpu ja Xbalanqué võitlused kolme kõrgiga. Maa loomine Lindude ja loomade loomine, neile hääle andmine. Linnud ja loomad ei ülista oma loojaid. Saviinimeste loomine Puuinimeste loomine ja hävitamine Vucub-Caquix'i hävitamine Zipacna hävitamine Cabracan'i hävitamine II osa – Hunahpu ja Xbalangué päritolu, nende isa ja onu lugu. Võitlused Xibalba isandatega. Hun-Hunahpu, tema pojad Hunbatz ja Hunchouén ning vend Vucub-Hunhapu Hun-Hunahpu ja Vucub-Hunhapu minek Xibalba'sse Imepärane puu Neitsi eostamine. Ohverdamiskatse Xquic'i jõudmine oma ämma, Hunbatz'i ja Hunchouén'i juurde. Ülesanne Hunahpu ja Xbalaqué sünd. Kättemaks vendadele Pallimänguvarustuse leidmine. Minek Xibalba'sse Võit ja minek taevasse III osa – inimese loomine. Suguharude tekkimine, jagunemine ja rännakud. Neli esiisa: Balam-Quitzé, Balam-Acab, Mahucutah ja Iqui-Balam Kogunemine Tulani. Jumalate saamine Erinevad keeled. Tuli Elukoha otsimine. Suguharude nimed Valgus IV osa – mäss jumalate vastu. Kitšeede ajalugu. Inimeste ohverdamine Mäss jumalate vastu, kavaluse kasutamine Rünnak ja lüüasaamine Balam-Quitzé, Balam-Acab, Mahucutah ja Oqui-Balam lähevad taevasse Uued valitsejad ja edasine ajalugu "Popol Vuhi" ainestiku autentsust on muu hulgas kinnitanud võrdlused juba osaliselt dešifreeritud maia raidkirjadega ja arheoloogilised leiud. "Popol Vuh". Tõlk. Ruth Lias. Ilmamaa, 1999 "Meis on rohkem sarnast kui erinevat" Sirp, 26. august 1999 (arvustus Ilmamaa väljaandele)
Nardid

Nardid on Põhja-Osseedi rahva eepos, mis jutustab iidsete osseetide ja nende eelkäijate kangelastest. Osseetide lood on raamatuks kokku pandud 20. sajandi keskel, ilmus trükis algkeelsena 1946. aastal. Eepost «Nardid» tuleb hinnata kui osseetide kõlbeliste reeglite omapärast kogumit ja kui entsüklopeediat nende ettekujutusest ümbritseva maailma, looduse ja ühiskonna kohta. Osseetidelt on säilinud kaks mõneti erinevat nardieepost, põhjaosseetide proosavormis eepos ja lõunaosseetide luulevormis eepos. Ehituselt on «Nardid» peaaegu klassikaline. Algus juhatab lugeja nardi kangelaste esivanemate juurde ja mainib ära põhilised taevaolendid. Edasi tuleb juttu tähtsamatest tegelastest: Urõzmag, Hamõts, Sõrdon, Soslan, Batradz ja müütiline emand šataana. Eepose lõpetab lugu "Nartide hukk". "Nardid". Tõlk. Elbert Tuganov. Varrak, 2005 Nardieepos "Eepos, mis pandi kirja 20. sajandi keskel", Jaak Rand, Postimees
Ülo Valk

Ülo Valk (sündinud 25. augustil 1962) on eesti filoloog ja rahvaluuleteadlane. Valk lõpetas 1986. aastal Tartu Ülikooli eesti filoloogina, 1994. aastal valmis tal doktoritöö kuradi kujutamisest eesti rahvaluules. Alates 1995. aastast on ta olnud Tartu Ülikooli eesti ja võrdleva rahvaluule õppetooli juhataja, esialgu erakorraline, alates 1998. aastast korraline professor. Aastatel 2000–2001 oli ta külalisõppejõuks California ülikoolis. Valgu peamisteks huvialadeks on erinevate rahvaste usundid ning folkloor. Allilma isand: kuradi ilmumiskujud eesti rahvausus. Tartu: Eesti Rahva Muuseum, 1998. The black gentleman: manifestations of the devil in Estonian folk religion. Tõlkinud Ülle Männart. Helsingi: Suomalainen tiedeakatemia, 2001. Eesti rahvausu kuradi-kujutelm kristliku demonoloogia ja rahvusvahelise folkloori kontekstis: ilmumiskujud (doktoritöö). Tartu, 1994. Kurat Euroopa usundiloos: sissejuhatus demonoloogiasse. Tallinn: Vikerkaar, 1994. 1996 Euroopa Akadeemia noore teadlase preemia 1999 Gustav Adolfi Rootsi Rahvakultuuri Kuningliku Akadeemia liige 2000 Folkloristika külalisprofessor California Ülikoolis Berkleys 2002 Kieli Ülikooli külalisprofessor (Prof. Dr. Werner Petersen-Gastprofessur) 2003 Parim lõppenud ETF grandiprojekt humanitaarteaduste alal ("Muistend folkloorižanrina") 2003 Fulbright stipendiaat Pennsylvania Ülikoolis 2006 Keele ja Kirjanduse aastapreemia folkloristika 2006 Eesti Teaduse Populariseerimise auhind. II preemia. 2012 Tartu Ülikooli aumärk 2015 Beijing Normal University folkloristika külalisprofessor 2017 Kalevalaseura teaduspreemia 2019 Ameerika Folkloori Seltsi auliige 2019 Eesti folkloristika aastapreemia 2022 Tartu Ülikooli medal Kultuuriteooria tippkeskus Ülo Valgu isa oli metsateadlane Uno Valk, tema vend on arheoloog Heiki Valk. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 6.12.2022. Ülo Valk Eesti Teadusinfosüsteemis
Manas

"Manas" on kirgiiside eepos, millest tuntakse vähemalt 18 versiooni. Varaseim neist pandi paberile 1856. aastal. Kõige täielikumas versioonis on umbes 250 000 värssi. Eepos jutustab võitmatu sangari Manasi tegudest. Kangelasel ei ole ajaloolist vastet, kuid eepose ajalooliseks põhjaks on kirgiiside ja kalmõkkide vaen 15.–18. sajandil. Eepost on nimetatud kirgiiside entsüklopeediaks. See sisaldab muinasjutte, mütoloogiat, olustikukirjeldusi ja naabrussuhete ajalugu. Eepost esitavad manasćid ehk Manasi-lauljad. Eesti keeles on ilmunud eepose rohkete illustratsioonidega ümberjutustus ja runod (autor Peeter Ilus, kirjastus Penikoorem 2012).
Parzival

"Parzival" on Wolfram von Eschenbachi kirjutatud eepos, mille aluspõhjaks on keldi kultuuri põhi, keltide vaimne pärand. "Parzival" seob paljusid müüte, näiteks kuningas Arthur oma laudringkonnaga. Eschenbach viitab ka teistele tuntud eepostele, näiteks "Nibelungide laulule". Eschenbach kirjutas "Parzivalile" eelloo, mis on tuntud kui "Titurel", ja mida arendas hiljem edasi Albrecht von Scharfenberg. "Parzival" on eesti keeles ilmunud 1989. aastal Rein Sepa tõlkes.
Ripsmed (organellid)

Ripsmed ehk tsiilid[viide?] (cilia) on eukarüootsete rakkude 5–10 µm pikkused ja 250 nm paksused tsütoplasma väljasopistised. Ripsmed on enamasti liikuvad ning võivad olla epiteelrakkude pinnal asetsevad diferentseerunud väljasopistised (elundid). Ripsmed täidavad enamasti liikumis- või toitumisülesannet. Ripsmeid esineb kõikidel loomadel[viide?]. Ripsloomad ehk tsiliaadid on nimetuse saanud raku pinnal olevate liikuvate ripsmete järgi. Seevastu ümarloomade ehk nematoodide ripsmed on liikumatud[viide?]. Ripsmed sarnanevad ehituselt viburiga, nad koosnevad protoplasmast. Viburiga võrreldes on ripsmed suhteliselt lühemad (5–10, harva kuni 20 mikromeetrit) ja erinev liikumisviis: kui viburid liiguvad kruvitaoliselt, siis ripsmed löövad ühes suunas. Mõnikord on ripsmed liitunud ja moodustavad väädikuid. Karv Vibur
Friedrich von Löwen (1654–1744)

Friedrich von Löwen (vene Фридрих фон Левен (Левей); 5. juuli 1654 Koluvere mõis – 9. juuli 1744 Tallinn) oli Eestimaa poliitik. Löwen oli Eestimaa maanõunik, kindralkuberneride Menšikovi ja Apraksini asetäitjana Eestimaa asekuberner 1711 – 14. august 1730, Eestimaa kuberner 1728–1736. Koluvere, Seira, Vanamõisa ja Lautna mõisnik. Friedrich von Löwen sündis Georg Johann von Löweni ja Barbara Dorothea von Ferseni pojana. Friedrich von Löwen abiellus 15. juunil 1679 Tallinnas Christina Elisabeth von Nierothiga, kes oli Magnus Nierothi (maetud 1671) ja Helena Horni tütar, ning lesestunud abielust Albu ja Luunja (kuni 1674) mõisniku Adam Bernhard Schrapferiga. Abikaasa poolvend oli Rootsi vabahärra ja Venemaa poliitik Magnus Wilhelm von Nieroth (1663–1740) ja abikaasa ema Helena Horn oli Rootsi riigitegelase Henrik Karlsson Horni tütar. Abielust sündisid: Friedrich von Löwen (1680–1710) Barbara Helena von Löwen (sündinud 1681), abiellus 1699 Lautna mõisnik Rutger Otto von Derfeldeniga (surnud 1734). Jürgen Johann von Löwen (sündinud 1684), Rootsi kapten Margarethe Wilhelmine von Löwen (1685–1710), abiellus Kloostri mõisnik Christopher von Derfeldeniga (surnud 1750). Magnus Wilhelm von Löwen (sündinud 1688) Christina Charlotte von Löwen (sündinud 1689) Sophia Eleonora von Löwen Gustav Reinhold von Löwen (1690–1766), Holsteini (Peeter III) kindralmajor ja Eestimaa rüütelkonna peamees Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2,1.2: Estland, Görlitz, 1930 lk.714 Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2,3,: Estland, Görlitz, 1930 lk.32
The Cat Concerto

"The Cat Concerto" oli 1947. aasta Tomi ja Jerry sarja multifilm, mis võitis 1946. aasta parima multifilmi Oscari. Selles osas on Tom klaverimängija. Ta siseneb kontserdisaali ja mängib klaveril Ferenc Liszti kirjutatud teist Ungari rapsoodiat. Kuid Jerry magab klaveri sees ja Tomi mäng äratab ta. Jerry püüab alguses kassi "aidata" takti lüües, kuid Tom lükkab ta klaverikaanelt maha. Seejärel püüab Jerry ise mängida ühte osa sellest palast, kuid Tom lööb teda klaveri häälestamise riistaga. Jerry maksab kätte, lüües klaverikaane Tomile vastu kätt, aga Tom jätkab mängimist. Siis plaanib Jerry Tomil kääridega sõrme otsast lõigata, kuid see ebaõnnestub. Jerry võtab ära kaks klaveriklahvi ja paneb asemele hiirelõksu. Kui Tom hiljem mängib klaverit, siis Jerry tantsib klaveri sees, muutes niimoodi viisi. Pärast paneb Tom Jerry endale tooli sisse kinni, kuid Jerry keerab tooli üles välja ja saadab siis tooli suure kolksuga alla tagasi. Tom paneb Jerry uuesti klaveri sisse ja mängib, kuni Jerry pääseb ja mängib oma lugu klaverikeeltel kiiremini ja kiiremini, nii et Tom ei suuda sammu pidada. Lõpuks on Tom väga väsinud ning kogu aplausi ja tunnustuse saab hoopis Jerry.
Hiroyoshi Nishizawa

Hiroyoshi Nishizawa (西沢広義 Nishizawa Hiroyoshi; 27. jaanuar 1920 Nagano prefektuur, Jaapan – 26. oktoober 1944 Mindoro, Filipiinid) oli Jaapani hävituslendur Teises maailmasõjas.
Helmiku tee

Helmiku tee on tänav Pirita linnaosas Pirita-Kosel. Tänav algab Nurmiku teelt, kulgeb kirdesse, pöörab 200 meetri pärast itta ning lõppeb Vabaõhukooli teel. Tänava pikkus on 1,2 km. Helmiku tee ristub Mesika, Koldrohu, Veeriku, Pääsusilma, Kelluka, Jaanilille, Lõosilma ja Kurereha teega. Helmiku tee sai nime 13. aprillil 1954. Tänav on saanud nime kõrreliste sugukonda kuuluva niidutaime helmiku järgi. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 267
Helmiku põik

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Helmiku põik on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Pirita-Kosel. Tänav algab Helmiku teelt, kulgeb üldjoones lõuna suunas, ristub Mesika põikteega ja lõppeb Jääraku teel. Tänava pikkus on 150 meetrit. Helmiku põik sai nime 14. veebruaril 1958. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 267
Jääraku tee

Jääraku tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Pirita-Kosel. Tänav algab Nurmiku teelt, kulgeb itta ja lõpeb Lõosilma teel. Tänava pikkus on 770 meetrit. Jääraku teega ristuvad Helmiku põik, Mesika, Veeriku, Kelluka tee ja Jääraku põik. Jääraku tee sai nime 13. aprillil 1958. Tänav on saanud nime selle järgi, et asub Lasnamäe järsu nõlva all. Tallinna tänavanimed. KNAB. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 43  Jääraku tee – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Jääraku põik

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Jääraku põik on väike põiktänav Tallinna Pirita linnaosas Kose asumis. Tänav on umbtänav, algab Jääraku teelt. Jääraku põik on saanud nime 13. juunil 1958. Tallinna tänavanimed. KNAB, vaadatud 3.04.2019. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk 43.  Jääraku põik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tõnu Ling

Tõnu Ling (sündinud 20. aprillil 1971 Muhu saarel) on eesti loodusfotograaf.[viide?] Muhu põhikool Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikum Pärnu Kutsehariduskeskus, arboristi eriala[viide?] Looduse Aastafoto konkurss 2006, Tantsiva Hundi peapreemia parima looduspildi eest ("Pinnatuisk Kuressaare lahel") Looduse Aastafoto konkurss 2007, žürii tunnustus pildi eest ("Torm harilaiul")[viide?] Ta on abielus, kahe tütre isa.[viide?] Tõnu Lingi ametlik koduleht
Inn

Inn on jõgi Euroopas. Jõe lähe asub Alpides. Jõe pikkus on 510 km. Voolab ülemjooksul läbi Engadini ja keskjooksul läbi Tirooli. Alamjooksul voolab Baieri kiltmaal. Suubub Passaus paremalt Doonausse. Jõe ääres asuvad Braunau, Kufstein ja Innsbruck. Tähtsaim parempoolne lisajõgi on Salzach.
Crockeri ahelik

Crockeri ahelik (inglise keeles Crocker Range) on mäestik Kalimantani saarel. Kulgeb põhja-lõuna suunas. Kõrgus kuni 4101 meetrit (Kinabalu mägi, teistel andmetel 4095 m, neljas kõrguselt Kagu-Aasias). Crockeri aheliku territooriumil on Crockeri Aheliku rahvuspark.
Jura saar

Jura (gaeli keeles Diùra) on saar Atlandi ookeanis, üks Sise-Hebriididest. Pindala 367 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, kõrgus kuni 785 meetrit. Kuulub Suurbritanniale.
Njassa järv

Njassa (jao njassa 'järv') ehk Malawi järv on järv Ida-Aafrika riftivööndis. Välja voolab Shire jõgi. Njassa järv kuulub Aafrika riftivööndi järvede hulka, olles tekkinud murrangualale. Sellest tuleneb ka järve suur sügavus. Tulevikus (geoloogilises ajaskaalas) saab Njassa järvest uue tekkiva ookeani osa.  Njassa järv – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis "Kõikuv veepind tegi Njassa järve kalastiku kirevaks" ERR Novaator, 14. detsember 2015
Keith Moon

Keith John Moon (23. august 1946 – 7. september 1978) oli inglise rock-bändi The Who trummar. Keith Moon sai tuntuks oma ülevoolava mängimise ja ennasthävitava elustiili poolest. Moon liitus The Who-ga aastal 1964, vahetades välja algupärase trummari Doug Sandomi. Ta mängis kõikidel nende albumitel, 1965. aasta debüütalbumist My Generation kuni 1978. aasta Who Are Youni, mis anti välja kõigest kaks nädalat enne tema surma.
Kilbukalised

Kilbukalised (Hydrocharitaceae) on üheiduleheliste klassi konnarohulaadsete seltsi kuuluv õistaimede sugukond. Kilbukalistel eristatakse 16–18 perekonda 116 liigiga. Kilbukalised on kõik veetaimed. Mõni liik elab täielikult vee all. Sugukonda kuuluvad nii mage- kui merevees elavad liigid. Nad kasvavad paljudes maakera piirkondades, kuid eelistavad lähistroopikat ja troopikat. Tuntuim kilbukaline on konnakilbukas. Kilbukalistel on 7–12 kromosoomi. Kromosoomi suurus on 2–10 μm. Kilbukalised võivad olla ühe- või mitmeaastased taimed. Taimel on roomav risoom. Nende lehed on väikesed ja suhteliselt lihtsa ehitusega (ehkki välisehituselt eri liikidel väga varieeruvad) ning võivad jääda nii vee alla kui ka olla vee peal (meenutades kujult näiteks väikese vesiroosi lehti). Lehed on välisehituselt eri liikidel väga erinevad: nad võivad olla sirged või ümarad, rootsuga või ilma, tupealusega või ilma. Lehed võivad paikneda kahes püstises reas, paikneda spiraalselt või pöörises. Õied võivad paikneda ühe haralise kandelehe sisse peitununa või kahe vastamisi paikneva kandelehe vahel. Harilikult paiknevad õied korrapäratult. Nad võivad olla nii ühe- kui kahesugulised. Õied on tsentraalsümmeetrilised. Nad võivad olla väga mitut värvi: nii valged, kollased, punased, lillad või sinised. Õiekate jaguneb kihtidesse. Sisemine kiht, kui see olemas on, on silmatorkav ja meenutab kroonlehti. Tolmukaid on 1 kuni palju ja nad paiknevad ühes või rohkemas kihis; sisemise kihi tolmukad on vahel steriilsed. Emakas paikneb tolmuka(i)st allpool koos 2–15 kokkukasvanud viljalehega. Emakas paiknevad arvukad emassugurakud sigimiku servas asuvates platsentades, mis ulatuvad peaaegu sigimiku keskkohta või on mittetäielikult välja arenenud. Õietolm on kerajas, kuid mõnel meres elaval liigil moodustab keesid. Tolmlemine võib olla väga spetsialiseerunud. Vili on ümar kuni sirge, kuiv või puderjas. Valmides võib vili ise pakatada või avaneda üksnes viljakesta kõdunemise tulemusena. Seemned on tavaliselt arvukad, sirgete idudega ja ilma endospermita. Apalanthe Appertiella Blyxa Egeria – jõgikatk Elodea – vesikatk Enhalus Halophila – soolalemb Hydrilla – hüdralill Hydrocharis – kilbukas Lagarosiphon Limnobium Maidenia Najas – näkirohi Nechamandra Ottelia Stratiotes – vesikarikas Thalassia Vallisneria – vallisneeria