laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eesti teater

Eesti teater on teater Eestis. Esimesed teated Eestis korraldatud teatrietenduste kohta pärinevad 16. sajandist, kui Tallinna Linnakooli õpilased mängisid raekojas Terentiuse komöödiat "Androslannad". 1784. aastal rajati August von Kotzebue eestvõttel Tallinna asjaarmastajate teater ning 1789. aastal kõlas eesti keel esimest korda laval (Kotzebue "Isalik ootus"). Esimene kutseline teater oli 1809. aastal avatud Tallinna Linnateater ehk Tallinna saksa teater. 1819. aastal lavastati esimene eestikeelne lavatükk "Häbi sel, kes petta tahab". Eesti rahvuslik teater sündis laulu- ja mänguseltsides, selle alguseks loetakse 1870. aastat, kui Vanemuise seltsis etendati Lydia Koidula "Saaremaa onupoega". 19. sajandi lõpus juhtis Vanemuise teatrit August Wiera, kes eelistas kergeid vaate- ja laulumänge. Eesti esimene maateatrimaja ehitati 1882. aastal Abram Simoni juhtimisel Toilas. 1906. aastal muudeti Vanemuine ja Estonia ning 1911. aastal Pärnu Endla kutselisteks teatriteks. Vanemuise juhiks saanud Karl Menning hakkas lavastama väärtuslikke näidendeid ning taotlema mängu elulist tõepära ja ansambliühtsust. Tema nõudliku teatritöö tulemusena sündis ühtlaselt hea professionaalse tasemega trupp. Seevastu Estonia ilme määrasid pigem üksikud tähed, säravad näitlejatalendid Theodor Altermann, Paul Pinna, Erna Villmer ja Ants Lauter, kellest hiljem arenes ka võimekas teatrijuht. 1908. aastal hakati Estonias lavastama oopereid ja operette. 1916. aastal rajati Tallinnas teinegi kutseline teater. 1920. aastail asutati veel rahvaliku mängukavaga ja ühiskonnakriitilise meelsusega Tallinna Töölisteater ning otsinguline, ekspressionistliku suunaga Hommikteater (töötas 1921–1924, trupp koosnes asjaarmastajaist, juht oli August Bachmann). Kutselised teatrid asutati ka Viljandis ja Narvas. 1920. ja 1930. aastail teatrielu mitmekesistus. Hakati lavastama suuri klassikalisi tragöödiaid ja kaasaja näidendeid ning dramatiseerima eesti proosateoseid. Võimekad lavastajad olid Priit Põldroos ja Andres Särev (Töölisteatris), Ants Lauter ja Hilda Gleser (Estonias, viimane ka Töölisteatris), Paul Sepp (Estonias ja Draamateatris) ning hiljem Leo Kalmet (Draamateatris). Nende loomingu ja pedagoogitöö tulemusena sugenesid eriilmelised trupid, milles oli palju isikupäraseid näitlejaandeid. Nõukogude ajal on asutatud Rakvere Teater, Vene Draamateater, Nukuteater ja Eesti NSV Riiklik Noorsooteater (nüüdne Linnateater). Estonia draamatrupp viidi 1949. aastal Draamateatrisse, millega liideti ka Tallinna Töölisteatri tugevamad näitlejad. Süvenenum ja teadlikum meisterlikkus saavutati sõnalavastusteatris 1950. aastate teisel poolel. Siis alustas oma lavastaja- ja lavapedagoogitööd Voldemar Panso. Eesti teatri biograafiline leksikon Emajõe Suveteater NUKU teater Tartu teatrid Teater NO99 Vanemuise teatriuuendus Kategooria:Väliseesti teatrid Eesti teatri ajalugu Eesti Teatri Agentuur Eesti teatri ajaloo virtuaalnäitus
Tupou VI

Tupou VI ehk ʻAhoʻeitu ʻUnuakiʻotonga Tukuʻaho (printsina 'Ulukalala Lavaka Ata; sündinud 12. juulil 1959) on alates 18. märtsist 2012 Tonga kuningas. Ta oli Tonga peaminister 3. jaanuarist 2000 kuni 11. veebruarini 2006. Ta on eelmise kuninga, George Tupou V vend.
Koeru kõrtsihoone

Koeru kõrtsihoone (ka: Koeru kõrts-postijaam) asub Järva maakonnas Järva vallas Koeru alevikus. Hoone ehitati aastatel 1825–1833. 1860. aastal tehti hoone ümber postijaamaks. 1867. aastal oli Paide kreisi territooriumil kolm postijaama: Mustla-Nõmme, Aniküla ja Koeru postijaam Tallinna–Tartu postimaanteel. Aastatel 1960–1965 muudeti hoone sööklaks. 2013. aastast paikneb kõrtsihoones Koeru Grossi Toidukaupade kauplus. Enne seda tegutses hoones Koeru Konsum. Hoone on L-kujulise põhiplaaniga. Hoonet katab täiskelpkatus. Fassaadi liigestavad 13 Toscana sammast. Kultuurimälestiste riiklik register (vaadatud 16.03.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 231. Brošüür „Postijaamast tänapäevani”, Võitlev Sõna: EKP Paide Rajoonikomitee ja Paide Rajooni RSN häälekandja, nr 5, 11. jaanuar 1966. Gross avab täna uue kaupluse 01.03.2013 (vaadatud 01.04.2017). Koeru kõrtsihoone kultuurimälestiste riiklikus registris
Bruno Lukk

Bruno Lukk (kuni 1936 Bruno Luck; 30. juuni 1909 Tšussovoi, Permi kubermang – 31. mai 1991 Tallinn) oli Eesti pianist ja muusikaõpetaja. Aastatel 1942–1944 osales ta Riiklike Kunstiansamblite töös. Sellest ajast algas ka tema ja Anna Klasi klaveriduo periood. 1942 – Eesti NSV teeneline kunstnik 1946 ja 1956 orden "Austuse märk" 1947 – Nõukogude Eesti preemia 1977 – Eesti NSV rahvakunstnik Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 260
Eevi Nivanka

Eevi Anniki Nivanka (sündinud 31. detsembril 1941 Helsingis) on eesti-soome päritolu keeleõpetaja ja tõlkija. Ta elas aastail 1951–1953 vanematega Pariisis ja aastail 1953–1958 Stockholmis. 1961. aastal lõpetas ta Tehtaanpuiston Yhteiskoulu ja 1968. aastal Helsingi Ülikooli, erialaks romaani filoloogia, inglise keel ja kirjandus; aastail 1964–1965 täiendas ta end Pariisis. 1968. aastal algas Eevi Nivanka töö Helsingi Ülikoolis, samal aastal sai ta fil. kand. ehk magistri teaduskraadi, ... aastal fil. lis. ehk litsentsiaadi teaduskraadi. Ta on prantsuse keele õpetaja. 1990. aastal õpetas ta prantsuse keelt ka Tallinnas Eesti Humanitaarinstituudis. Ta on tõlkinud Lennart Merile tema presidendiajal kõnesid ja kirju prantsuse keelde. Eevi Nivanka on avaldanud koos Soili Sutineniga õpiku "Chère Marianne" (I osa 1989, II osa 1992), "Ranskan kielioppi ja käsikirja" (1994), "Chez Marianne" (2005), "French for Beginners" (2010). Ta on tõlkinud ilukirjandust prantsuse keelest soome keelde. Samuti kirjutas ta järelsõna raamatule "Soome lahe kahel kaldal". 2001 Maarjamaa Risti V klassi teenetemärk 2003 Akadeemilised Palmioksad (Palmes Académiques) Tema ema Erika Nivanka oli aktiivne hõimusuhete edendaja ja Riigi Ringhäälingu esimene naisdiktor, isa Eino Nivanka oli raamatukogutöötaja, õde Leena Päivikki Nivanka on teatriteadlane. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood. Vello Lään. Olion 2011
Viitna kõrts

Viitna kõrts on endine kõrts Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas Viitna külas. Kõrtsihoone ehitati aastatel 1798–1802. Aastal 1989 hoone põles ja aastal 1993 see taastati, säilitades võimalikult esialgset välimust. Koopia arhitekt oli Aarne Kann. Kultuurimälestiste riiklik register (vaadatud 16.03.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 664. Viitna kõrts kultuurimälestiste riiklikus registris
Maarjamäe suvemõisa loss

Maarjamäe suvemõisa loss (ka Maarjamäe loss, Orlovi loss) asub Tallinnas Kadrioru asumis; loss oli Maarjamäe suvemõisa peahoone. Lossis ja Maarjamäe suvemõisa pargis asub Eesti Ajaloomuuseumi Eesti lähiajaloo väljapanek. Praeguse lossi laskis 1874. aastal ehitada kindraladjutant Anatoli Orlov-Davõdov. Lossi märkimisväärseim osa on uusgooti stiilis portaaliga torn. Maarjamäe suvemõisa peahoone projekti autor oli Peterburi arhitekt professor Robert Gödecke (Gödicke), ehitustööde teostajaks on märgitud kohalik arhitekt N. Tamm (Thamm?). Maarjamäe loss on ehitatud keskaegsete stiilide matkimise vaimus, hoone põhjakülje läänenurka on püstitatud massiivsel pseudogooti (hilis-) vormidega 4-korruselisel tornil kasutatud kohalikku paekivi. Aknad, nagu kõik muud detailidki, on eklektilised ja imiteerivad hilisgootikat. 1930. aastatel üüris Maarjamäe suvemõisa Johannes Valdt, kes asutas lossi ruumidesse I järgu hotell-restorani Riviera Palais. 1937. aastal ostis Eesti vabariik Marienbergi suvemõisa ja asutas sinna Õhukaitse Lennukooli. Suvemõisa lossi peahoonesse paigutati Lennukooli auditooriumid, raamatukogu, köök ja abiruumid, söögisaal, võimla (endine kaminasaal) ja pesuruum, lugemistuba ja aspirantide eluruumid ja arhiiv, õppekomisjoni kantselei, raadiojaam, meteoroloogiajaam. Ümberehituste käigus lammutati lossi esiküljel asunud veranda ja rõdu ning muudeti oluliselt fassaadide ilmet. Eesti NSV ajal oli mõisahoone Nõukogude armee kasutuses. Nõukogude armee ajal kasutati suvesaali klubina, kus peeti tantsuõhtuid ja näidati kino. Sõjaväeosade lahkumise järel, jäid lossi ja mõningatesse kõrvalhoonetesse elama sõjaväelaste, enamasti ohvitseride pered. Lossi sisemus ehitati ümber ühisköökidega väikesteks korteriteks. Hoones asus ka sõjaväepood, suvesaali kasutati poe laoruumina ja suhkrulaona. 29. aprillil 1975 anti Eesti NSV Ministrite Nõukogu määrusega nr 191 anti Maarjamäe suvemõisa hooned Eesti NSV Riikliku Ajaloomuuseumile. Lossis asub tänapäeval restoran ja Eesti Ajaloomuuseumi Maarjamäe filiaali muuseumipood. 2017-2018 rekonstrueeriti lossi endist suvesaali. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 322. Maarjamäe suvemõisa loss kultuurimälestiste riiklikus registris Toomas Jüriado (13. veebruar 2018). "Uudistaja 14.02.2018". Uudistaja. MTÜ Loodusajakiri. Originaali arhiivikoopia seisuga 17. veebruar 2018. Maarjamäe suvemõisa loss kultuurimälestiste riiklikus registris
Alabama Hills

Alabama Hills on asula Ameerika Ühendriikides California osariigis Inyo maakonnas. Alabama Hills asub 1382 meetri (4534 jala) kõrgusel üle merepinna.
Tallinna Püha Miikaeli klooster

Tallinna Püha Miikaeli klooster (ka: Mihkli klooster) oli tsistertslaste nunnaklooster Tallinnas aastatel 1249–1629. Klooster tegutses Aida ja Kloostri tänava piirkonnas. Klooster omas patronaadiõigust Oleviste kiriku üle. Kloostrile kuulusid ka Kuimetsa ja Nabala mõis ning mitu Tallinna ümbruse küla. Taani kroonikate põhjal on üritatud tõestada, et kloostrit hakati ehitama 1249. aastal Taani kuninga Erik IV Adraraha soovil, kuid on võimalik, et see aastaarv on kloostri asutamisotsuse tegemise aeg. Kloostri kavatis kujunes pika aja jooksul (150–200 aastat). Paavst Aleksander IV andis 27. aprillil 1255 Tallinna Mihkli nunnakloostrile privileegi, mille alusel tohtis kloostrit visiteerida vaid abtiss. Tallinna Püha Mihkli naisklooster oli ülalpeetud peamiselt Eestimaa vasallide poolt, kus nende üksikuks jäänud tütred ja lesed elasid. Reformatsiooni ajal kloostrit ei suletud ning ka kloostrist vabatahtlikult lahkujaid oli üksnes neli. 1543. aastal sõlmiti Tallinna rae ja aadelkonna vahel kokkulepe, mille tulemusena abtiss Elsebe Soye astus luteri usku ja jätkas valitsemist dominana. Aastal 1629 suri kloostri viimane domina Kate Kudling ja klooster sekulariseeriti. 16. veebruaril 1631 sõlmisid Tallinna raad ja Eestimaa rüütelkond gümnaasiumi asutamise lepingu ning kloostri vara anti üle Tallinna Gümnaasiumile (praegune Gustav Adolfi Gümnaasium). 1633. aastal paigutati samadesse ruumidesse Christoph Reusneri trükikoda – Tallinna esimene trükikoda. Kloostri kirik anti Rootsi garnisonile ja seal tegutses Rootsi-Mihkli kogudus. Vene võimu tulles ehitati kirik ümber õigeusu Issanda Muutmise kirikuks. Põhjasõja järel läks kloostri idatiib linna valdusse. Selle ostis 1922. aastal Saku Õlletehas, kes paigutas sinna tehase peakontori, pudeldusosakonna ja laod. Tallinna tornistik Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 335–336. Max Saar, Kuidas saabus usupuhastus Eestisse, Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word : Estonian weekly, 26 oktoober 1967, lk 4 Endel Valk-Falk, "Christoph Reusner – esmatrükkal Tallinnas", bulletään Polügrafist. Tallinn: Valgus, 1988. Jaan Tamm, "Tallinna Püha Miikaeli klooster: ehitus- ja uurimislugu". Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2009. Tallinna Püha Miikaeli klooster kultuurimälestiste riiklikus registris
Klassikaline muusika

Klassikaline muusika laiemas tähenduses on muusika, millel on korrastatud olemus, mis on selge ja tasakaalus ning mille puhul on tihti olulisem vormi ilu kui emotsionaalne väljenduslikkus; millel on püsiv esteetiline väärtus; mida tunneb ja hindab vähemalt paar põlvkonda inimesi. Klassikaline muusika kitsamas tähenduses on aastate 1750–1830 paiku loodud hilisbarokk-, klassitsistlik või eelromantistlik muusika, mille põhilisteks vormideks kujunesid sonaat-sümfooniline tsükkel ja instrumentaalkontsert. Klassitsistliku muusika tuntumateks esindajateks on Joseph Haydn, Wolfgang Amadeus Mozart ja Ludwig van Beethoven. Eesti keeles kasutatakse klassikalise muusika tähenduses ka üldmõistet "süvamuusika" (varem ka "raske muusika"), mis hõlmab muusikat, mida soovitakse vastandada levimuusikale (varem ka "kerge muusika"). 20. sajandi klassikaline muusika Kevin Kleinmannile tuginedes Evi Arujärv, "Kevin Kleinmanni muusikatööstuse seminar", Sirp 18.06.2010
Julian Reus

Julian Reus (sündinud 29. aprillil 1988 Hanaus) on Saksamaa kergejõustiklane (sprinter). Reus võitis Euroopa meistrivõistlustel 4×100 m teatejooksus 2012. ja 2014. aastal hõbemedali ja 2016. aastal pronksmedali. Julian Reus on 176 cm pikk ja kaalub 75 kg. Julian Reus Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Kelsey Nakanelua

Kelsey Nakanelua (sündinud 17. mail 1967) on Ameerika Samoa kergejõustiklane. Kelsey Nakanelua osales 2000. aasta suveolümpiamängudel 100 m jooksus, kus ta jäi ajaga 10,93 oma jooksu viimaseks ja järgmisse vooru ei pääsenud. Ta osales ka 2004. aasta suveolümpiamängudel, kus ta jäi 100 meetri jooksus ajaga 11.23 üldkokkuvõttes 75-ndaks ning 2. vooru ei pääsenud. Kelsey Nakanelua on 178 cm pikk ja kaalub 79 kg. Tutvustus IAAFi lehel
Ülase tänav (Tartu)

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Ülase tänav on tänav Tartus Veeriku linnaosas. Ülase tänav algab Nikolai Lunini tänavalt, ristub Tulbi tänavaga ja lõpeb Ravila tänaval. Kuni Tulbi tänavani on Ülase tänav Maarjamõisa ja Veeriku linnaosa piiriks, Tulbi ja Ravila tänava vahel paikneb Ülase tänav Veeriku linnaosas. Tänav on kirde-edelasuunaline ning 395 meetrit pikk.
Gilbert Fuchs

Anton Gilbert Fuchs (1871 Graz – 1952) oli saksa iluuisutaja ja entomoloog. Fuchs esindas Saksa keisririiki 1896. aastal Venemaal Peterburis toimunud esimestel iluuisutamise maailmameistrivõistlustel ning tuli seal esimeseks maailmameistriks. Teist korda tuli ta maailmameistriks 1906. aastal Münchenis. Gilbert Fuchs oli iseõppija ja harjutas Saksamaal 1892. aastal avatud esimesel kunstjääga liuväljal (Unsöldsche Kunsteisbahn). Ta avaldas raamatu "Iluuisutamise teooria ja praktika" (saksa keeles "Theorie und Praxis des Kunstlaufes am Eise").
1896. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlused

1896. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlused olid esimesed rahvusvahelised meistrivõistlused iluuisutamises, mis toimusid Venemaal Peterburis 1896. aastal. Võistlused korraldas Rahvusvaheline Uisuliit (ISU). Kavas oli meeste üksiksõit ning sellest võttis osa neli sportlast. Esimestel maailmameistrivõistlustel tuli maailmameistriks Gilbert Fuchs, hõbemedali võitis Austria iluuisutaja Gustav Hügel ja pronksi sai Venemaa sportlane Georgi Sanders. Teine vene iluuisutaja Nikolai Poduskov jäi viimasele, neljandale kohale.
Pitkini maakond

Pitkini maakond (Pitkin County) on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 39°22' N, 106°92' W. Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Aspen. Maakonna pindala on 2520 km². Veepindala on 6 km². Maakonna kõrgeim mägi on Castle Peak (4352 m), mis on kõrgeim mägi Elki mägedes ja üheksas kõrgeim mägi Kaljumäestikus. Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 17 358. Aastal 2010 oli elanikke 17 148 ja 2000. aastal 14 872. Pitkini maakond on ühe kõige kõrgema keskmise oodatava eluaega maakond USA-s – 2014. aastal oli keskmine oodatav eluiga 86,52 (meestel 85,2 aastat ja naistel 88 aastat), millega oli see riigi teisel kohal. Pitkini maakonna kaks lähedal paiknevat maakonda – Summiti ja Eagle'i maakond paiknesid vastavalt esimesel ja kolmandal kohal. Maakond on nime saanud Colorado kuberneri Frederick Walker Pitkini järgi. Eagle'i maakond (kirdes) Lake'i maakond (idas) Chaffee maakond (kagus) Gunnisoni maakond (lõunas) Mesa maakond (läänes) Garfieldi maakond (kirdes) Aspen (halduskeskus; 2020. aasta seisuga 7004 elanikku) Basalt (osaliselt Eagle'i maakonnas; 3984 elanikku) Snowmass Village (3093 elanikku) Ashcroft Meredith Redstone Snowmass Woody Creek Pitkini maakonnas oli 14 872 inimest, 6807 leibkonda ja 3185 perekonda. Rahvastiku tihedus oli 6 in/km². Elamuühikuid (housing units) oli 10 096 (keskmine tihedus 4/km²). Rassiline koosseis oli järgmine: valgeid 94,33% mustanahalisi 0,53% põlisameeriklasi 0,27% aasialasi 1,12% Vaikse ookeani saarte rassist 0,04% teistest rassidest 2,37% kahest või enam rassist 1,34% Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 6,54%. 6807 leibkonna seas oli 21,10% neid, kus oli alla 18-aastasi lapsi; 38,70% koos elavaid abielupaare; 5,30% neid, kus oli ilma abikaasata naine; 53,20% neid, mis ei olnud perekonnad. 35,80% kõigist leibkondadest koosnes üksikutest ja 3,50% leibkondadest oli mõni üksi elav vähemalt 65-aastane inimene. Leibkonnas oli keskmiselt 2,14 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,77 inimest. Elanikud jagunesid ealiselt nii: 16,70% alla 18-aastasi; 7,70% 18–24-aastasi; 38,30% 25–44-aastasi; 30,50% 45–64-aastasi; 6,80% üle 65-aastasi. Ea mediaan oli 38 aastat. Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 115,10 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 117,40 meest. Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 59 375 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 75 048 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 40 672 dollarit, naistel 33 896 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 40 811 dollarit. 6,20% elanikkonnast ja 3,00% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 4,40% alla 18-aastasi ja 5,60% üle 65-aastasi. State Highway 82 State Highway 133 White Riveri metsakaitseala Collegiate Peaks Wilderness Holy Cross Wilderness Hunter-Fryingpan Wilderness Maroon Bells-Snowmass Wilderness 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022. Pitkini maakonna koduleht (inglise keeles)
Leonid Latõnin

Leonid Aleksandrovitš Latõnin (Леонид Александрович Латынин; sündinud 20. juulil 1938 Ivanovo oblastis Privolžski linnas) on vene luuletaja ja proosakirjanik. Leonid Latõnin töötas kirjastuses Hudožestvennaja literatura (1962–1974), Moskva raadio hispaaniakeelsete saadete toimetuses ja hiljem ajakirja Junost poeesiaosakonnas. Tema abikaasa on ajakirjanik ja kirjanduskriitik Alla Latõnina; nende tütar on ajakirjanik ja kirjanik Julija Latõnina.
Tallinna gümnaasiumi trükikoda

Tallinna gümnaasiumi trükikoda (hiljem Tallinna linna ja gümnaasiumi trükikoda) oli Tallinna Gümnaasiumi juures tegutsenud trükikoda. Nimest hoolimata ei kuulunud trükikoda gümnaasiumile, vaid oli eraomanduses. Trükikoda asutati 1633. aastal, aastal 1829 sai sellest trükikoda "Lindforsi pärijad". Trükikoja asutas Christoph Reusner. Gümnaasiumi trükikoda oli 17.–18. sajandil olulisim eestikeelsete raamatute väljaandja. Muu hulgas anti välja Uus Testament (1715) ja Piibel (1739).
Mesa maakond

Mesa maakond (Mesa County) on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 39°02' N, 108°47' W. Maakonna halduskeskus on Grand Junction. Maakonna pindala on 8653 km². Veepindala on 35 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 146 723. Aastal 2000 oli elanikke 116 255. Garfieldi maakond (põhjas) Pitkini maakond (idas) Gunnisoni maakond (idas) Delta maakond (kagus) Montrose'i maakond (lõunas) Grandi maakond (Utah) (läänes) Maakond moodustati 1883 Gunnisoni maakonna osast. Carpenter Clifton Collbran De Beque Fruita Fruitvale Gateway Grand Junction Loma Mack Mesa Orchard Mesa Palisade Redlands Whitewater Mesa maakonnas oli 116 255 inimest, 45 823 leibkonda ja 31 572 perekonda. Rahvastiku tihedus oli 13 in/km². Elamuüksusi oli 48 427 (keskmine tihedus 6/km²). Rassiline koosseis oli: valgeid 92,34% mustanahalisi 0,46% põlisameeriklasi 0,91% aasialasi 0,53% Vaikse ookeani saarte rassist 0,10% teistest rassidest 3,67% kahest või enam rassist 1,99% Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 10,02%. 45 823 leibkonna seas oli 31,40% neid, kus oli alla 18-aastasi lapsi 55,30% koos elavad abielupaarid 9,80% neid, kus oli ilma abikaasata naine 31,10% neid, mis ei olnud perekonnad. 25,10% kõigist leibkondadest koosnes üksikutest ja 10,30% leibkondadest oli mõni üksi elav vähemalt 65-aastane inimene. Leibkonnas oli keskmiselt 2,47 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,94 inimest. Elanikud jagunesid ealiselt nii: 25,00% alla 18-aastased 9,40% 18...24, 26,70% 25...44, 23,70% 45...64 15,20% üle 65-aastased. Ea mediaan oli 38 aastat. Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 96,00 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 93,20 meest. Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 35 864 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 43 009 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 32 316 dollarit, naistel 22 374 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 18 715 dollarit. 10,20% elanikkonnast ja 7,00% perekondadest elasid allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 11,50% alla 18-aastasi ja 8,10% üle 65-aastasi. Colorado National Monument Grand Mesa metsakaitseala Uncompahgre metsakaitseala White River metsakaitseala Black Ridge Canyons Wilderness Dominguez Canyon Wilderness 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022. 2020 United States Census, vaadatud 1.04.2022. Mesa maakonna koduleht (inglise keeles)
Grand Junction

Grand Junction on linn Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis, Mesa maakonna halduskeskus ja suurim linn. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 58 566, 2000. aastal 41 986. Grand Junctioni koduleht
Holdre mõis

Holdre mõis (saksa keeles Hollershof, varem Morsel Ilmus) oli rüütlimõis Viljandimaal Helme kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisasüda Valga maakonnas Tõrva vallas Holdre külas. Holdre mõisa mainiti esimest korda 16. sajandil. Aastatel 1630–1767 kuulus see Holleritele. 1914. aastal kuulus mõisale 2313,95 hektarit müümata mõisamaad, 232,99 ha müüdud mõisamaad, 199,18 ha müüdud kvoodimaad, 493,85 ha müüdud talumaad, 2 kõrvalmõisa, 1 metskond, 6 ühikut müüdud mõisamaad, 3 ühikut müüdud kvoodimaad ja 11 talu. 1909. aastal kuulus mõis Patküla valda, 1921. aastast Holdre valda ning ehitati algul koolimajaks ja valla keskuseks. 1939. aastal liideti osa Holdre valda koos mõisaga Taagepera vallaga ja nimetati Vaoküla vallaks. Nõukogude ajal jätkas kool mõisas tegutsemist kuni 1961. aasta kevadeni. 1954 liideti Holdre külanõukogu Taagepera külanõukoguga, hooned läksid Taagepera sovhoosile. Nõukogude aja lõpus oli mõisas pioneerilaager ja hoone kuulus Valga Teede REV-i bilanssi, tänapäeval on mõisahoone eraomandis. 20. juulil 2022 avati Holdre lossis Eesti Rahvuslik Klaverimuuseum, kus on 35 eksponaati.[viide?] Holdre mõisa härrastemaja valmis 1910. aastal ja arhitektuuriliselt on see juugendstiilis. Hoone projekteeris Otto Wildau. Enne võõrandamist 1919. aastal kuulus mõis koos härrastemajaga Woldemar Dimitri von Ditmarile. Holdre mõisa hoonetes tegutses Eesti NSV ajal ENSV Autotranspordi ja Maanteede Ministeeriumi Holdre pioneerilaager. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 153. Holdre mõisa peahoone. Kultuurimälestiste riiklik register, vaadatud 16.03.2013. Holdre mõis. Inventariseerimine. Kultuurimälestiste riikliku registri digiteeritud arhivaalide kogu Holdre mõis Eesti mõisaportaalis Holdre lossi koduleht
Jaan Pinding

Jaan Pinding (1938. aastani Johannes Karl Pinding; 9. juuni 1895 – 1. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). Ta lõpetas 1915. aastal Tallinna Reaalkooli. Maetud Tallinnas Kopli surnuaeda (praegune Kopli kalmistupark). 1938 Kotkaristi IV klassi teenetemärk Ta oli Friedrich August Pindingu ja Margarete Marie Pindingu poeg. Peres kasvasid veel Jüri Pinding ja Gerda Johanna Edith Urberg. Valentina Pindinguga oli tal neli last: Lia Pinding; Riina Pinding; Mare Pinding (abielludes Viiding) ja Ants Pinding. Ohvitseride andmekogu