laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hitleri-tervitus

Hitleri-tervitus ehk Saksa tervitus (saksa keeles Hitlergruß) oli natsionaalsotsialistlikul Saksamaal kasutusel olnud tervitusviis. See oli levinud Adolf Hitleri lähiringkondades, kõrgeid väliskülalisi vastu võttes ja sõjalistes organisatsioonides, aga ka elanikkonna seas. Hitleri-tervitus koosnes parema käe ettesirutamisest ja hüüdest "Heil Hitler!" ('Elagu Hitler!'), "Heil, mein Führer" ('Elagu minu Juht!') või "Sieg heil!" ('Elagu võit!'). Ühe allika kohaselt oli Joseph Goebbels see, kes juurutas parteis ja rahva seas tervituse "Heil Hitler!" (Delaforce 2010:134.). Teise allika kohaselt öelnud Hitler: "Mina olen füürer! Ma kehtestan tervituse "Heil Hitler!" Hitleri-tervitus oli osa Adolf Hitleri isikukultusest, kuid oli kasutusel juba tavalise tervitusviisina Saksa Riigi natsionaalsotsialistlikes ringkondades. Hitler olevat tervituseks eeskuju võtnud Itaalia diktaatori Benito Mussolini pealt, kes omakorda tuletas oma tervituse Rooma tervitusest. Selle tervitusega tervitasid SS-lased ka kõrgeid väliskülalisi. Nii kasutasid seda 29. septembril 1938 Müncheni kokkuleppe allkirjastamisele NSDAP peakorterisse Pruuni Majja saabunud Neville Chamberlaini, Édouard Daladier'd ja Benito Mussolinit tervitanud SS-lased. Tsiviilisikutele oli tervitus vabatahtlik, kuid sõjaväelastele kohustuslik (pärast ebaõnnestunud atentaati Hitlerile 20. juulil 1944 kaotati Wehrmachtis tavaline sõjaväeline tervitus ja asendati Hitleri-tervitusega). Hiljem on tervitust hakatud nimetama ka "fašistlikuks tervituseks" ja "natsitervituseks". Hitleri-tervituse kasutamine on tänapäeval kriminaalkorras karistatav Saksamaal (ka sõnadeta tervitus; §§ 86, 86a) , Austrias, Tšehhis ja osaliselt Rootsis[viide?]. Seda kasutavad tänapäeval peamiselt neonatsid. Tolleaegne karikaturist Herbert Marxen on avaldanud tervitusteemalise karikatuuri. Ühes anekdoodis küsitakse: "Miks puhkab füüreri vasak käsi Hitleri-tervituse ajal alati püksiaugul? Vastus: "See kaitseb töötut!" (Leutheusser 2003:175). Kampflied der Nationalsozialisten Rooma tervitus Patrick Delaforce, "Hitler. Olulisi fakte",Koolibri kirjastus 2010, Andreas Ardus. Eberle ja Uhl 2006:26. Eberle ja Uhl 2006: 55. Henrik Eberle, Matthias Uhl, "Hitleri toimik. NKVD salajane ettekanne Jossif Stalinile, koostatud Hitleri isikliku adjutandi Otto Günsche ja kammerteener Heinz Linge ülekuulamise protokollide põhjal Moskvas 1948/1949", 2006, lk 55. Eberle ja Uhl 2006: 23. Bundesamt für Verfassungsschutz, Rechtsextremimus: Symbole, Zeichen und verbotene Organisationen, lk 61, veebiversioon (vaadatud 4. oktoobril 2017) saksa keeles Ulrike Leutheusser, "Hitler ja naised", Huma kirjastus 2003, lk 175. Henrik Eberle, Matthias Uhl, "Hitleri toimik. NKVD salajane ettekanne Jossif Stalinile, koostatud Hitleri isikliku adjutandi Otto Günsche ja kammerteener Heinz Linge ülekuulamise protokollide põhjal Moskvas 1948/1949", 2006 YouTube: Video veröffentlicht: Queen zeigte als Kind Hitlergruß Matti Aivar Lind, Avaldati video natsitervitust tegevast kuningannast, 18.07.2015 Antonia Kleikamp, ZWEITER WELTKRIEG STREIT UM DIE QUEEN, Wer noch alles den Hitlergruß benutzt hat, 20.07.2015
Andres Põldmets

Andres Põldmets (enne eestistamist Andres Palkai; 23. august 1891 Pikru – 25. veebruar 1947) oli eesti vaimulik. Ta sündis Viljandimaal, Tarvastu vallas, Pikrul kooliõpetaja perekonnas. Ta lõpetas aastal 1915 Kuressaares gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1915–1916 ja 1921–1927 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, oli EÜS-i vilistlane. Oli aastatel 1916–1918 Esimeses maailmasõjas, võttis osa Vabadussõjast. Ordineeriti 24. juunil 1928 õpetajaks. Ta oli aastal 1928 Tartu praostkonna vikaarõpetaja, aastatel 1928–1937 oli ta Kõpu Peetri koguduse õpetaja. Aastatel 1937–1939 oli ta Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja, aastatel 1942–1946 Karja Katariina koguduse õpetaja. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 122
Andres Sevtšuk

Andres Sevtšuk (sündinud 1981 Tartus) on Eesti päritolu arhitekt ja linnakujundaja. Ta on õppinud Eesti Kunstiakadeemias, Pariisi arhitektuurikoolis École d'architecture de la ville & des territoires à Marne-la-Vallée arhitektuuri ja linnaplaneerimise erialal ja Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis (MIT) USA-s, kus tema põhiline uurimisalad olid tänavakaubanduse asukohavalikud, mobiilne positsioneerimine ja linnaplaneerimine. Doktoriõppe ajal töötas Sevtšuk ka MIT Meedia Laboratooriumi Smart Cities grupis ning osales mitmes Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi suurprojektis, mis leidsid tee mõjuvõimsa USA ajakirja Time aasta leiutiste sekka. Väljavalituks osutusid MIT SENSEable City laboratooriumi teos "Digitaalne veepaviljon" ja MIT Media Labi uudse elektrilise linnaauto projekt, kus ta osales disainerina. Andres Sevtšuk on töötanud arhitekti, linnakujundaja, õppejõu ja teadlasena Eestis, Prantsusmaal, USAs ja Singapuris. Ta on avaldanud artikleid linna kujundamisest ja ruumilisest analüüsist ja varem õpetanud linnaplaneerimist MIT arhitektuuri ja linnaplaneerimis osakonnas, Singapuri Tehnoloogia ja Disaini Ülikoolis. Praegu elab ja töötab ta USA-s Bostonis, õpetab Harvardi Ülikoolis Graduate School of Design linnaplaneerimist ning juhib linnauuringute laborit City Form Lab. Kadri Karro (3. märts 2012). "Eesti arhitekt Singapuris". Eesti Ekspress. Originaali arhiivikoopia seisuga 22. veebruar 2014. Vaadatud 18. veebruaril 2014. "Püramiidi tipus", ETV, 11. märts 2012 Kadri Karro: "Eesti arhitekt Singapuris" Eesti Ekspress, 2012 "Eesti teadlase juhitud MIT uurimisrühm lõi uue linnavõrgustiku analüüsivahendi" HEI, 2011 Urmas Oja: "Eesti arhitekt osaleb linnaauto disainimises" Forte, 2008 "Eestlane on kaastegev kahe Time'i aasta leiutise juures" Eesti Ekspress, 2007
Levi (bioloogia)

Levi ehk dissimilatsioon on koosluse pideva rindena samm-sammult laienemine. See jaguneb: Lähilevi – levised jäävad olemasoleva koosluse piiridesse; Kauglevi – osa leviseid kantakse kooslusest välja; see võimaldab geneetilise informatsiooni vahetust teiste kooslustega ning uute kasvukohtade hõivamist. Levimisviisid: iselevi raskuslevi tuullevi veelevi loomlevi Biogeograafia konspekt
Johannes Kivisalu

Johannes Kivisalu (aastani 1935 Johannes Kits; 23. august 1912 Koruste küla, Rõngu vald – 26. mai 1976) oli eesti vaimulik. Ta lõpetas Rõngu algkooli ja aastal 1931 Tartu Õpetajate Seminari. Pärast sõjaväeteenistust töötas ta õpetaja kandidaadina Metsküla algkoolis ja aastast 1933 täieõigusliku kooliõpetajana Ahja algkoolis. Aastatel 1938–1940 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, aastatel 1940–1942 õigusteaduskonnas. Ordineeriti 24. mail 1950 aseõpetajaks, õpetajaõigused sai ta aastal 1960. Ta oli aastatel 1947–1950 Laiuse Püha Jüri koguduse jutlustaja, aastatel 1950–1952 sama koguduse aseõpetaja. Aastatel 1952–1956 oli ta nõukogude vangilaagrites Minerallag ja Intalag Komi ANSVs. Aastatel 1956–1963 oli ta Hanila ja Karuse Margareeta koguduse õpetaja, lisaks teenis ta aastatel 1960–1963 veel Lihula Eliisabeti kogudust. Aastatel 1963–1968 oli ta Pilistvere Andrease koguduse õpetaja. 1. detsembril 1968 jäi ta emerituuri. Kivisalu suri aastal 1976. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Heiki Raudla. Pilistvere kihelkond - Eestimaa Taani. Viljandi muuseum 2012 okupatsioon.ee[alaline kõdulink] Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 322 Rita Puidet Johannes Kivisalu: sammuke Jumalale lähemale "Eesti Kirik" 26. september 2012
Robert Säga

Robert Säga (15. märts 1869 – 21. mai 1954) oli eesti põllumees ja vallavanem. Ta oli alates 1896. aastast Patküla vallavolikogu liige, 1900–1902 ja 1916–1918 vallavanema abi ning 1902–1909 ja 1919–1924 vallavanem. Alates 1924. aastat oli ta Patküla-Jõgeveste vallakohtu esimees. Ta on maetud Helme kalmistule. kalmistud.ee[alaline kõdulink]
Hermann Nirk

Hermann Nirk (ka Hermann Andreas Nirk; 26. aprill 1902 Tõrva – september 1979 Tammiste) oli eesti vaimulik. Ta lõpetas aastal 1924 Tõrva gümnaasiumi (2. lennu). Aastatel 1924–1928 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, aastatel 1930–1931 usuteaduskonnas. Ordineeriti 14. detsembril 1949 peapiiskop Jaan Kiiviti poolt (koos Esra Rahula, Karl Tuvikese, Raoul Oki, August Ruusi, Eduard Salumäe ja Hartvig Helilaidiga aseõpetajaks. Ta oli aastatel 1945–1949 Pühalepa Laurentsiuse koguduse jutlustaja, aastatel 1949–1956 oli ta sama koguduse aseõpetaja; lisaks hooldas ta aastatel 1951–1956 veel Reigi Jeesuse kogudust. Aastatel 1956–1957 oli ta Kodavere Mihkli koguduse õpetaja, pärast seda aastatel 1957–1968 Mehikoorma koguduse õpetaja, seejärel Käru koguduse õpetaja ja aastatel 1971–1974 Häädemeeste Miikaeli koguduse õpetaja. Ta jäi aastal 1974 emerituuri; emerituuris olles elas Pärnus, elu lõpus elas Tammistes hooldekodus, kus ta ka suri. Hermann Nirk suri septembris 1979 ja ta saadeti ära 20. septembril 1979 Pärnu Eliisabeti kirikust Helme surnuaiale. "Tõrva Gümnaasiumi vilistlased, 2. lend". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. november 2012. Vaadatud 9. juunil 2012. http://kirikuleht.eelkrapla.ee/kirikuleht_36-1-2010.pdf Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 122
Töönduskala

Töönduskala ehk töönduslik kala on kala, mis on tööndusliku kalapüügi objekt. Aja jooksul on töönduslike kalade liigiline koosseis ja osatähtsus palju muutunud. Seda on peaasjalikult tinginud kalapüügi tehnilise taseme muutused. Kui algul olid inimese tähtsamateks püügikaladeks mageveekalad, siis 1990. aastatel moodustasid nad vaid 12% maailma kalasaagist. Sel perioodil olid nende kõrval kõige olulisemad merekalad (76% kogusaagist) ja muud veeorganismid (12%). Näiteks Läänemere tähtsamate töönduskalade seas on räim, tursk, kilu. Soomkala Vääriskala Mereleksikon, 1996. Eesti Entsüklopeediakirjastus.
Esra Rahula

Esra Rahula (26. veebruar 1926 Aranküla – 29. mai 2013 Rapla) oli eesti vaimulik. Ta lõpetas aastal 1945 hõbemedaliga Rapla Keskkooli. Seejärel õppis ta aastatel 1945–1946 Tallinna Polütehnilises Instituudis, kuid aastal 1946 asus ta õppima Usuteaduse Instituuti. Ordineeriti 14. detsembril 1949 peapiiskop Jaan Kiiviti poolt (koos Hermann Nirgi, Karl Tuvikese, Raoul Oki, August Ruusi, Eduard Salumäe ja Hartvig Helilaidiga) aseõpetajaks. Ta oli aastatel 1948–1949 Juuru Mihkli koguduse jutlustaja, aastal 1949 oli ta Pilistvere Andrease koguduse jutlustaja (pastor Herbert Kuurme vastutusel); pärast ordineerimist oli ta aastatel 1949–1957 sama koguduse aseõpetaja. Aastatel 1957–1960 oli ta Torma ja Mustvee koguduse õpetaja. Aastatel 1960–1962 oli ta Kuressaare Laurentiuse ja Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja. Aastatel 1962–1991 oli ta Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, hooldades ka Järvakandi Peetri kogudust. Ta oli ka Ida-Harju praostkonna praost ja EELK Konsistooriumi assessor. Emerituuri jäi ta novembris 1991. 1999 Rapla valla aukodanik 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2006 EELK teeneterist (II klass) Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 2, 1. ilmumisaja pühapäev - 5. paastuaja pühapäev: 12 jutlust: perikoopide IV rida; [eessõna: Peeter Karma]. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1993 Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 3., Paastumaarjapäev - 5, ülestõusmispühajärgne pühapäev: 11 jutlust; perikoopide IV rida. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1994 Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 4., Taevaminemispüha - 6, kolmainupühajärgne pühapäev: 11 jutlust: perikoopide IV rida. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1994 Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 6., 18. kolmainupühajärgne pühapäev - viimane pühapäev: 10 jutlust: perikoopide IV rida. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1994 Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 7., Advendiaja esimene pühapäev - teine ilmumisaja pühapäev: 12 jutlust: perikoopide V rida. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1994 Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 8., Kolmas ilmumisaja pühapäev - paastumaarjapäev: 11 jutlust: perikoopide V rida. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1994 Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 9., Neljas paastuaja pühapäev - neljas ülestõusmispühajärgne pühapäev: 11 tekstikäsitlust: perikoopide V rida. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1995 Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 10., Viies ülestõusmispühajärgne pühapäev - neljas kolmainujärgne pühapäev: 11 tekstikäsitlust: perikoopide V rida. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1995 http://kirikuleht.eelkrapla.ee/kirikuleht_36-1-2010.pdf Esra Rahula: Jumal on mind memuaaride kirjutamisest vabastanud "Eesti Kirik" 1. märts 2006 Jumala halastuse kaudu antud amet "Eesti Kirik" 15. detsember 2009 Esra Rahula soov kirikule: jätkata ustavalt! 23. veebruar 2011
Patryk Dominik Sztyber

Patryk Dominik Sztyber (sündinud 4. augustil 1979 Opocznos), esinejanimega Seth, on poola heavy metal-muusik. Ta mängib Behemothis nii rütmi-, juht- kui ka akustilist kitarri ning laulab tausta. Samuti on ta tegev poola death metal'i bändis Nomad. Behemothiga Demigod (2004) Slaves Shall Serve (2005) Demonica (2006) The Apostasy (2007) At the Arena ov Aion – Live Apostasy (2008) Ezkaton (2008) Evangelion (2009) Abyssus Abyssum Invocat (2011) Nomadiga Disorder (1996) The Tail of Substance (1997) Devilish Whirl (1999) Demonic Verses (2004) The Independence of Observation Choice (2007) Transmigration of Consciousness (2011) Sethi profiil Behemothi ametlikul veebilehel
Kehapuue

Kehapuue on tugi- või liikumiselundite kaasasündinud moonutus (anatoomiline puue) või haigus või traumajärgsest tugi- või liikumiselundite või närvikahjustusest tulenev liigutustalitluse puue (lihaste lõtvus, ala- ja ülepinge). Kehapuuded on varieeruv erivajaduste liik, mis sõltub puudeid põhjustanud või põhjustavate traumade ja haiguste raskustest, algusajast ja intensiivsusest. Kehapuue võib tingitud olla üldisest kaasasündinud südamepuudulikkusest, kroonilisest neerupuudulikkusest, omandatud immuunpuudulikkuse sündroomist (OIPS) ehk AIDS-ist, traumaatilisest ajukahjustusest, ajuhalvatusega kaasnevast düsartriast ja seljapuuetest, luustiku haprusest jm. Kehapuuded avalduvad eelkõige toimetulekupiirangutena. Kõige suurema allrühma moodustavad lapsed, kellel on diagnoositud varajane laste tserebraalparalüüs (PCI), mille puhul on tegemist kesknärvisüsteemi kahjustusega, mis esineb eri vormides ja raskusastmetes. Motoorse kohmakusega kaasneb tihti nägemisruumilise tunnetuse puudulikkus. Tallinna Laagna Lasteaed link Tartu Herbert Masingu Kool link Wolfgang Schäuble Enn Soosaar Jaan Kõrgesaar, Sissejuhatus hariduslike erivajaduste käsitlusse, Tartu Ülikooli Kirjastus, 2002 Pille Häidkind, Erivajadustega lapsed lasteaias. (Ilmunud kogumikus "Õppimine ja õpetamine koolieelses eas" (toim. E. Kikas, 2008).)
Väliveemahutavus

Väliveemahutavus (inglise field capacity, effective capacity) on mulda jääv vesi, kui vajuvesi ehk gravitatsioonivesi on ära valgunud. Mulla õhustuspoorsus Närbumisniiskus Taimedele omastatav mullavesi Taimedele omastatamatu mullavesi Keskkonnasõnaraamat 2004 [1] (vaadatud 09.03.2012)
Taimedele omastatav mullavesi

Taimedele omastatav mullavesi ehk taimedele omastatav vesi (inglise available water, available soil moisture) on vesi, mida taim suudab mullast omastada. Enamasti loetakse selleks mulla väliveemahutavuse ja närbumisniiskuse vahelist veesisaldust. Taimedele omastamatu mullavesi Keskkonnasõnaraamat 2004 [1] (vaadatud 01.03.2012)
Närbumisniiskus

Närbumisniiskus ehk närbumispunkt on mulla veesisaldus, mille puhul taim ei suuda mullast vett omastada. Närbumisniiskuse korral on mulla veepotentsiaal võrdne närbuva taime veepotentsiaaliga. Kui muld on sellises seisundis, siis taim närbub ja tema elutegevus ei taastu isegi siis, kui mulla veehulk peaks suurenema. Taimedele omastatav mullavesi Taimedele omastamatu mullavesi Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus
Juha Wuolijoki

Juha Wuolijoki (sündinud 10. novembril 1969 Helsingis) on soome filmilavastaja, produtsent ja stsenarist. Ta on teinud aastal 2004 telefilmi "Gourmet Club" ja aastal 2007 "Joulutarina". Aastal 2011 tegi ta Hella Wuolijoest (oma vaarisa vennanaisest) filmi "Hella W".
Makoto Shinkai

Makoto Shinkai (jaapani keeles 新海 誠 Shinkai Makoto; sünninimi Makoto Niitsu, 新津 誠 Niitsu Makoto; sündinud 9. veebruaril 1973 Koumis, Nagano prefektuuris Jaapanis) on jaapani animefilmilavastaja ja mangakunstnik. Tema 2016. aastal esilinastunud film "Sinu nimi on..." ("Kimi no Na wa") oli kõigi aegade suurima piletituluga animefilm, ületades animeklassiku Hayao Miyazaki 2001. aasta filmi "Vaimudest viidud". Arvustustest ongi Makoto Shinkaid nimetatud "uueks Miyazakiks", ehkki ta ise peab seda liialduseks. "Kanojo to Kanojo no Neko" (1999) "Hoshi no Koe" (2002) "Kumo no Mukō, Yakusoku no Basho" (2004) "5 Centimeters Per Second" ("5 sentimeetrit sekundis", 2007) "Hoshi o Ou Kodomo" (2011) "Koto no ha no niwa" (2013) "Kimi no na wa" ("Sinu nimi on...", 2016) "Tenki no ko" ("Tüdruk, kes muutis ilma", 2019)
Martin Meredith

Martin Meredith on Briti ajaloolane, ajakirjanik ja publitsist. Ta on töötanud muu hulgas ajalehtede The Observer ja The Sunday Times korrespondendina Aafrikas ning teadurina Oxfordi ülikooli St Antony Kolledžis. Ta on palju kirjutanud Aafrika rahvaste ajaloost, eriti nende saatusest 19.–20. sajandil. "Diamonds, Gold and War" (2007) ISBN 9781586484736 "Mugabe: Power, Plunder, and the Struggle for Zimbabwe's Future" (2007) ISBN 9781586485580 "The State of Africa: A History of Fifty Years of Independence" (2006) ISBN 9780743232227 "The Fate of Africa: From the Hopes of Freedom to the Heart of Despair" (2006) ISBN 9781586483982 "Elephant Destiny: Biography Of An Endangered Species In Africa" (2004) ISBN 9781586482336 "Our Votes, Our Guns: Robert Mugabe and the Tragedy of Zimbabwe" (2003) ISBN 978-1586481865 "Fischer's Choice" (2002) ISBN 978-1868421312 "Coming to Terms: South Africa’s Search for Truth" (2001) ISBN 9781903985090 "The First Dance of Freedom" (1985) ISBN 978-0349123141 "Nelson Mandela: A Biography" (1999) ISBN 978-0312199920 "In the Name of Apartheid: South Africa’s New Era" (1988) ISBN 978-0064301633 "The Past is Another Country : Rhodesia 1890-1979" (1979) ISBN 0-233-97121-1 Africa and Its Rapacious Leaders
Horace Lecoq de Boisbaudran

Horace Lecoq de Boisbaudran (14. mai 1802 Pariis – 7. august 1897 Pariis) oli prantsuse kunstnik ja kunstipedagoog. Horace Lecoq de Boisbaudran võeti 1819. aastal vastu École des Beaux-Artsi, kus tema juhendajateks oli Pierre Peyron ja Guillon Lethière. Aastatel 1831 ja 1840 esitleti tema töid Pariisi Salongis. Lecoq de Boisbaudran töötas ka joonistusõpetajana. Ta õpetas tol ajal uudset mälu järgi joonistamise meetodit. Tema tuntumad õpilased olid Auguste Rodin, Henri Fantin-Latour ja Alphonse Legros.
Albert-Ernest Carrier-Belleuse

Albert-Ernest Carrier-Belleuse (12. juuni 1824 Aisne – 4. juuni 1887 Sèvres) oli prantsuse skulptor. Carrier-Belleuse oli prantsuse kujuri David d'Angers' õpilane. Viimase abil pääses ta 1840. aastal õppima kunstikooli École des Beaux-Arts, kuid püsis seal lühikest aega. Ta otsustas õppida hoopis Petite École'is dekoratiivkunsti. Aastatel 1850–1855 töötas Carrier-Belleuse Inglismaal Wedgwoodi ettevõttes, mis tegutseb tänapäevani ja valmistab portselanitooteid. 1862 oli ta üks kaunite kunstide kooli Société nationale des beaux-arts asutajatest ja ta sai Auleegioni ordeni. 1864–1870 töötas tema abilisena Auguste Rodin. 1871 sõitsid nad koos Brüsselisse ja Rodin aitas teda Brüsseli börsi jaoks tellitud skulptuuride, näiteks friisi valmistamisel. Aastast 1875 kuni surmani oli ta Sèvresi portselanivabriku direktor. Aastatel 1879–1882 töötas Auguste Rodin seal tema alluvuses. Rodin teenis sealse tööga hästi ja tegi tänutäheks Carrier-Belleuse'ist büsti. 1877. aasta paiku valmis Carrier-Belleuse'i skulptuur "Hippodameia röövimine", mille teema ja Hippodameia kujutamine on tüüpilised Carrier-Belleuse'ile, aga kentauri Eurytuse ilme ja lihased lasevad oletada, et need on valmistanud Rodin. Carrier-Belleuse'i teostest asuvad välismaal muuhulgas Mihai Vapra ratsamonument Bukarestis, José de San Martíni mausoleum ja Manuel Belgrano ratsamonument Buenos Aireses ning Jesuiitide kiriku tulekahju mälestustahvel ja Bernardo O'Higginsi ratsamonument Santiagos. Kuni 1868. aastani signeeris ta oma tööd kujul "Carrier" või "A. Carrier", aga 1868. aastast surmani kujul "Carrier-Belleuse". Tema pojad olid maalikunstnikud Louis-Robert Carrier-Belleuse (1848–1913) ja Pierre Carrier-Belleuse (1851–1932). Tal oli ka tütar Henriette, kes oli tema õpilane ja lillemaalija. Henriette abiellus Joseph Chéret'ga, kes sai Carrier-Belleuse'i surma järel Sèvresi portselanivabriku direktoriks. "Albert-Ernest Carrier-Belleuse". Paul Getty Museum (inglise). Vaadatud 10.03.2012.  Albert-Ernest Carrier-Belleuse – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Harald Tanner

Harald Tanner (1893 Vaasa – 28. mai 1972 Sydney) oli Soome diplomaat ja Eesti konsul. Ta lõpetas Helsingi ülikooli kaubandus- ja majandusteaduskonna. 1919. aastal asus ta elama Sydneysse, kus täitis alates 1920. aastast ajutiselt Soome konsuli ja Eesti huvide kaitsja kohuseid. Mais 1921 nimetati ta Soome peakonsuliks Austraalias, Uus-Meremaal ja lõunamere saartel, samaaegselt jätkas ta Eesti huvide kaitsmist. 30. septembril 1924 nimetati ta Eesti asekonsuliks ja 30. septembril 1927 konsuliks Sydneys. 1935. aastal lahkus ta Eesti konsuli kohalt, oli hiljem Soome esindaja Shanghais, 1946. aastal läks erru ja asus Austraaliasse elama. End. Eesti konsul suri. Eesti Päevaleht, 26. juuli 1972, nr. 56, lk. 2.
Dobroflot

Dobroflot ehk Dobrovolnõi Flot (vene keeles Добровольный флот, Доброфлот, 'vabatahtlik laevastik') oli 1878. aastal Venemaa keisririigis vabatahtlike annetuste alusel moodustatud laevandusselts. Pärast 1917. aasta revolutsioone ja Vene kodusõda ei naasnud laevandusseltsi laevad Nõukogude Venemaale. 1922. aastal Vene SFNV-s selts taasasutati Sovtorgfloti koosseisus ning pöörduti rahvusvahelistesse kohtutesse, et saada laevastiku laevad uuesti Vene SFNV laevandusseltsi omandusse. Dobroflot likvideeriti 1925. aastal ning vara anti üle NSV Liidu Sovtorgfloti koosseisu. Eestis asutati Dobrofloti allorganisatsioon Eesti sadamate kaudu transiitvedusid teostavate nõukogude kaubalaevade teenindamiseks ning sellesse koondusid eesti kommunistlikult meelestatud sadamatöölised, kes 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatse ajal osalesid 1. detsembri riigipöördekatses. Dobroflot at "Departmental Flags of the Russian Empire" page People's Voluntary Fleet, В. Дукельский, Московский журнал № 8 — 2006 г. Добровольный флот - на сайте Ретро Флот Добровольный флот
Villem Maidre

Villem Maidre (kuni 1936. aastani Villem Rebane; 15. märts 1903 Rampe küla, Laatre vald, Tartumaa – 22. aprill 1990 Melbourne) oli Eesti omavalitsustegelane. Ta õppis aastail 1924–1928 ja 1935–1937 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Selts Ühendus vilistlane. Villem Maidre oli aastail 1924–1927 Iigaste algkooli juhataja, 1927–1930 Valga maavalitsuse sekretär, 1930–1938 abiesimees, alates 1938. aastast abimaavanem. 1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1950. aastal Austraaliasse. TÜ üliõpilased
Imigongo

Imigongo on Rwanda naiste traditsiooniline kunst. Imigongo tegemiseks kasutatakse lehmasõnnikut ja pigmente. Vanimad säilinud imigongo-pildid on leitud Kibungo 18. sajandist pärinevate hüttide seintelt. Esialgu kasutati pilte elamu seintel. Sõnnikust vormiti puitplaadile reljeefsed kujundid, millel lasti kuivada ja seejärel värviti üle. Traditsiooniliselt on kasutatud musta ja valget ning punakaid-pruunikaid, aga ka halle ja beeže toone. Mustrid olid peamiselt geomeetrilised, eriti palju kasutati spiraalseid kujundeid. Tänapäeval luuakse samas tehnikas väga mitmesuguseid teoseid, mis kujutavad näiteks maastikke või loomi. Ka värvide valik on mitmekesisem. Imigongo't kantakse ka otse seintele, keraamilisetele esemetele või kangale. Punast pigmenti saadi pinnasest, valget kaoliinist, ookrit savist ning musta banaanikoorte tuhast, mida segati aaloemahla ja Solanum aculeastrum'i viljadega. Pärast 1994. aasta genotsiidi avastati, et traditsiooniline oskus kipub välja surema. Idaprovintsis Kirehe lähedal asutasid kohalikud naised ühenduse, mis on vana kunsti uuesti tuntuks teinud. Art of Imigongo John Pugh in Rwanda