laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Loona kivikalme

Loona kivikalme on muistne kivikalme (tüübilt kivikirstkalme) Saare maakonnas Saaremaa vallas Kiirassaare külas. Kalmet uuriti 1958–1959 Lembit Jaanitsa juhendamisel. Kalmega samal kõrgendikul asus ka muistne asulakoht (Loona asulakoht) umbes 2. aastatuhande II-III veerandist. Kalme hinnatakse olevat pärit 9.–8. sajandist eKr, hiljem on kalmet kasutatud ka meie ajaarvamise alguse aegu. Kalmete lähipiirkonnas on muidki kivikirstkalmeid: üks neist 300 m lääne pool, kolm kalmet Kivi ja Türnpuu talu juures. Loona kivikalme veebiportaalis eestigiid.ee (vaadatud 03.10.2015) Loona kivikalme veebiportaalis eestigiid.ee Loona kivikalme kultuurimälestiste riiklikus registris
Nora Callebout

Nora Eveline Callebout (29. aprill 1895 – 1995) oli Briti jooksja. 20. augustil 1922 naiste olümpiamängudel tuli ta 100 jardi jooksus esimeseks (12,0) ja 60 m jooksus kolmandaks (7,8). 4×110 jardi teatejooksus võitis Suurbritannia võistkond koosseisus Mary Lines, Nora Callebout, Daisy Leach ja Muriel Porter ajaga 51,8. See oli maailmarekord. Sama jooksu vaheaeg 51,4 oli naiste 4×100 m teatejooksu maailmarekord. Nora Callebout oli 1922. aasta WAAA meister 100 meetri jooksus (12,2). Nora Callebouti nimel olid ka Belgia rekordid (parimad Belgias saavutatud tulemused) 80 m jooksus (10,6) ja 300 m jooksus (45,4).
Sushma Swaraj

Sushma Swaraj (hindi keeles सुषमा स्वराज; 14. veebruar 1952 Ambala, Pandžabi osariik – 6. august 2019) oli India poliitik. Ta oli alates 26. maist 2014 kuni 30. maini 2019 India välisminister. Ta sündis aastal 1952 Ambalas Pandžabi osariigis (praeguse haldusjaotuse järgi Haryana osariigis). Ta on lõpetanud Chandigarhis asuva Pandžabi ülikooli.
Raamatukogu (ajakiri)

Raamatukogu on raamatukogundusajakiri, Eesti Rahvusraamatukogu ja Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu (ERÜ) ühisväljaanne. Ajakiri ilmub kuus korda aastas ning sisaldab üldteoreetilisi artikleid Eesti ja maailma raamatukogunduse kohta, tutvustab teadus-, eriala-, rahva- ja kooliraamatukogude tööd, käsitleb raamatuloo, vabahariduse, kirjastamise ja muid kultuuriküsimusi (kirjanduse, kirjastamise, raamatukujunduse, bibliofiilia kohta) ning vahendab ERÜ infot. Samuti avaldab korrapäraselt bibliograafianimestikku „Raamatukogunduse uudiskirjandus” ning raamatukogude statistikatabeleid. Ajakirja esimene number ilmus 1923. aastal ERÜ väljaandel (toimetaja Aleksander Karro). A-il 1929–1940 toimetas ajakirja Aleksander Sibul. 1940. aastal ajakirja väljaandmine lõpetati. 1964. aastal hakkas F. R. Kreutzwaldi nimeline ENSV Riiklik Raamatukogu (praegune Eesti Rahvusraamatukogu) Raamatukogu asendajana välja andma info- ja metoodikaväljaannet Huvitavat raamatukogude tööst, mis 1968. aastast alates kandis nime Raamatukogu (toimetaja Kalju Oja jt). Taas ajakirjana ilmub Raamatukogu 1990. aastast. A-il 1990–1992 oli peatoimetaja Kai Maran ja a-il 1992–2016 Ene Riet. 2016. aastast toimetab ajakirja Mihkel Volt. Alates 2019. aastast ilmub ajakiri Raamatukogu nii võrguväljaandena kui ka nõudetrüki kujul. Ajakirja e-versiooni on võimalik lugeda Eesti Rahvusraamatukogu saidil, Issuu-keskkonnas ja veebiarhiivis Digar. Ajakirja Raamatukogu trükieksemplare saab tellida Trükiviis OÜ-lt. Eesti Entsüklopeedia http://entsyklopeedia.ee/artikkel/raamatukogu4 Eesti Rahvusraamatukogu https://web.archive.org/web/20160213011329/http://www.nlib.ee/ajakiri/indexrk.html Digar http://www.digar.ee/arhiiv/et/perioodika?id=7803 Eesti Rahvusraamatukogu https://www.nlib.ee/ajakiri Issuu.com https://www.issuu.com/nlib Trükiviis OÜ https://trykiviis.ee/
Lüganuse kivikalmed

Lüganuse kivikalmed (ka Tark-Jaagu vared) on muistsed kivikalmed (tüübilt kivikirstkalmed) Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Lüganusel. Kivikalmetest on säilinud kolm. Ühte[küsitav] kivikalmet uuriti 1954 Marta Schmiedehelmi ja 1957 Silvia Lauli juhendamisel. See kivikalme koosnes neljast paekividest laotud kontsentrilisest müürist (läbimõõdud vastavalt 5,3, 7,5, 12 ja 14–15 m). Kalme dateeriti umbes I aastatuhande II poolde eKr. Lüganuse kivikalmed veebiportaalis eestigiid.ee (vaadatud 03.10.2015) Lüganuse kivikalmed veebiportaalis eestigiid.ee
Giorgi Kvirikašvili

Giorgi Kvirikašvili (gruusia keeles გიორგი კვირიკაშვილი; sündinud 20. juulil 1967 Thbilisis) on gruusia poliitik. Ta oli 30. detsembrist 2015 kuni 20. juunini 2018 Gruusia peaminister, enne seda oli ta alates 1. septembrist 2015 kuni 30. detsembrini 2015 Gruusia välisminister. Ta lõpetas aastal 1992 Thbilisi Riikliku Meditsiiniinstituudi, aastal 1995 kiitusega Thbilisi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna ja aastal 1998 Illinoisi Ülikooli Urbana-Champaign'is. Minister Giorgi Kvirikashvili (inglise keeles)
Piirkond (täpsustus)

Piirkond on mitmetähenduslik sõna. Piirkond, geograafias ümbritsevatest aladest mingi tunnuse poolest eristatav ala Piirkond (matemaatika) Piirkond (anatoomia) Haldusüksuste tüübid: Piirkond (Belgia), 1. järgu haldusüksus Piirkond (Bulgaaria), 1. järgu haldusüksus Piirkond (Djibouti), 1. järgu haldusüksus Piirkond (Gruusia), 1. järgu haldusüksus Piirkond (Inglismaa) Piirkond (Kreeka), 1. järgu haldusüksus Piirkond (Läti), 1. järgu haldusüksus Piirkond (Madagaskar), 1. järgu haldusüksus Piirkond (Prantsusmaa), 1. järgu haldusüksus Piirkond (Tšiili), 1. järgu haldusüksus
Milano provintsi vapp

Milano provintsi vapp on Itaalia Vabariigi Lombardia maakonna Milano provintsi vapp. Vapi ülaosas on kujutatud Milano lippu, Püha Jüri risti. Päikese ja kuu kujutis on Milano lähedase Mirasole kloostri sümbolid. Sinine taust valiti sellepärast, et see on Euroopa ja tuleviku värvus.
Peeter-Pauli kindlus

Peeter-Pauli kindlus (vene keeles Петропавловская крепость) on kindlus Venemaal Peterburis Jänesesaarel. Kindlus on nimetatud pühakute Peetruse ja Pauluse järgi. Seda hakati ehitama 27. mail (16. mai vkj) 1703, mida peetakse ka Peterburi linna asutamiseks. Suuremad ehitustööd toimusid aastail 1706–40 Itaalia arhitekti Domenico Trezzini juhendamisel. Peeter-Pauli kindluse keskne ehitis on Peeter-Pauli katedraal. Kindlusesse viib kaks silda: Johannese sild ja Vassili saare poolt Kronverki sild. Alates umbes 1720. aastast toimis kindlus eriti tähtsate ja poliitvangide vanglana. Esimene, kellel õnnestus sealt põgeneda, oli vürst Pjotr Kropotkin 1876. 1924 muudeti kindlus muuseumiks. Veebruarirevolutsiooni ajal ründasid mässulised Pavlovski kaardiväepolgu sõdurid 12. märtsil (vkj. 27. veebruaril) 1917 Peeter-Pauli kindlust ja vabastasid kõik vangid. Ajutine Valitsus hoidis Peeter-Pauli kindluses tsaari valitsusametnikke. Ka tsaari Nikolai II-st ähvardas vangistus kindluses, kui ta 21. märtsil (vkj. 8. märtsil) Mogiljovist Tsarskoje Selosse tuli, kuid piirduti koduarestiga. Juulipäevade ajal 17. juulil (vkj. 4. juulil) kuulutas Peeter-Pauli kindluse garnison oma toetust bolševikele. Ülejärgmisel päeval alistusid nad valitsuse vägedele ilma vastupanuta. Oktoobrirevolutsiooni ajal läks Peeter-Pauli kindlus kiiresti bolševike poolele üle. 7. novembril (vkj. 25. oktoobril) esitas Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Ajutisele Valitsusele ultimaatumi. Pärast revolutsiooni avapauku ristlejalt "Aurora" tulistati Peeter-Pauli kindlusest Talvepalee pihta, kus valitsus töötas, 30 mürsku. Ainult 2 neist tabas ja tekkinud kahju polnud suur, niisiis keeldud valitsus alistumast ja järgnes Talvepalee vallutamine ööl vastu järgmist päeva Vladimir Antonov-Ovsejenko juhtimisel. Ministrid vangistati ja toimetati Peeter-Pauli kindlusesse. 18. jaanuaril 1919 lasti Peeter-Pauli kindluses Tšekaa käsul maha 4 suurvürsti: vennad Nikolai Mihhailovitš ja Georgi Mihhailovitš, Pavel Aleksandrovitš ja Dmitri Konstantinovitš. Peeter-Pauli katedraal (1712–1933; arhitekt Domenico Trezzini) Suurvürstide hauakamber (1896–1908) Arestimaja (vene Гауптвахта) Mündivalukoda (1796–1805) Paadimaja (arhitekt Aleksandr Vist; tänapäeval on siin suveniiripood) Komandandi maja Inseneride maja (1748–1749; tänapäeval on siin Peterburi Ajaloomuuseumi näituste saalid) Moonaladu (1801–1802) Prokuröri maja Johannese väravad Peetri väravad (1717–1718; arhitekt Domenico Trezzini) Neeva väravad (1784–1787; arhitekt Nikolai Lvov) Golovkini bastion Menšikovi bastion Zotovi bastion Trubetskoi bastion Narõškini bastion Valitseja bastion Aleksei raveliin (Алексеевский равелин) Johannese raveliin (Иоанновский равелин) Peetri ehk Petrovskaja Neeva ehk Nevskaja Katariina ehk Jekaterinskaja Vassili ehk Vassiljevskaja Nikolai ehk Nikolskaja Kronverki ehk Kronverskaja Aleksandri park Peeter-Pauli kindluse komandant Петропавловская крепость Paradiis Neeva kallastel, Horisont 3/2003
Carl Hehn

Carl Georg Franz Hehn (vene keeles Карл Георг Франц Ген) (25. aprill (ukj 7. mai) 1821 Otepää – 19. veebruar (ukj 2. märts) 1875 Tartu) oli baltisaksa päritolu agronoom, õppejõud ja publitsist. Ta sündis Otepää pastori Bernhard Gottlieb Hehni (1776−1856) ja tema abikaasa Karoline Körberi (1785−1878) pojana. Sai koduhariduse. 1833−1838 õppis Tartu gümnaasiumis. 1838−1842 tudeeris Tartu ülikoolis ökonoomiat ja sai 1843. aastal ökonoomiakandidaadi kraadi. Seejärel oli Peterburis ja Pihkva kubermangus koduõpetaja. Naasis Tartusse, kus õpetas 1850–1852 veterinaariainstituudis põllumajandust. Seejärel töötas kuni 1857. aastani Tartu ülikooli raamatukogu raamatukoguhoidja abina. 1858. aastal kaitses ta ülikoolis magistrikraadi. 1860. aastal sai temast Liivimaa sotsieteedi alaline sekretär, kellena oli tegev 1868. aastani. Sellesse perioodi langeb tema töö põllumajandusliku aastaraamatu Livländische Jahrbücher der Landwirtschaft ja nädalakirja Baltische Wochenschrift für Landwirtschaft, Gewerbefleiß und Handel toimetajana. 1868−1873 oli ta Riia Polütehnikumi põllumajandusprofessor ja põllumajandusosakonna direktor (dekaan). 1873. aastal valiti Tartu ülikooli korraliseks põllumajandusprofessoriks, kellena töötas surmani. Ta oli üks esimesi, kes hakkas uurima Liivimaa mõisaid ja talusid; oli üks sellealase statistika rajajaid. Ta andis esimesena teadusliku ülevaate Liivimaa põllumajandusest (eriti mullast) ja uuris kliima mõju põllumajandusele. Tema initsiatiivil korraldati (teostus alles pärast tema surma) 1881. aastal Riias esimene Balti kubermangude põllumajanduskongress, samuti organiseeris ta esimesi põllumajanduskesknäitusi. Hehn oli 1865. aastal ka üks Balti Metsaseltsi asutajatest. Die Intensität der livländischen Landwirtschaft (1858) Bericht ... über einen landwirtschaftlichen Ausflug nach Lettland. − Livländisches Jahrbuch der Landwirtschaft 4 (15) (1862) Liivimaa Üldkasulik ja Ökonoomiline Sotsieteet Lenz, Wilhelm. Deutschebaltisches biographisches Lexikon 1710−1960. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1970, lk 306. Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 83. ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Hans Ryssenberg

Hans Ryssenberg (Ryssenberch) (suri 1499) oli Tallinna kullassepp. Aastast 1450 oli ta Tallinna kodanik. 1450–1499 oli ta kullassepaameti meister, 1492–1496 vanem. 1467–1470 ja 1499 oli ta Kanuti Gildi vanem. 1488–1492 töötas ta Moskvas suurvürsti Ivan III teenistuses. Tema tuntuim teos on Niguliste kiriku kullatud hõbemonstrants (tehtud 1474–1477). Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 446.
Lümanda Leedri Kabeliväli

Lümanda Leedri Kabeliväli on muistne kalmistu Saare maakonnas Saaremaa vallas (varem Lümanda vald) Leedri külas. Kabeliväli paikneb kadakasel kivisel karjamaal. Kabelivälja on aegade jooksul tugevasti rikutud. Kabeliväljalt on leitud umbes 300 leidu (arheoloogiakirjanduses nimetatud Lümanda kalmeleiud). Vanimaid leiud on dateeritud 5.-6. sajandisse. Lümanda Leedri Kabeliväli veebiportaalis eestigiid.ee (vaadatud 03.10.2015) Lümanda Leedri Kabeliväli veebiportaalis eestigiid.ee Lümanda Leedri Kabeliväli kultuurimälestiste riiklikus registris
Kahtla asulakoht

Kahtla rauaaja asula oli muistne asustuskeskus Saaremaal Kahtla ja Üüvere küla territooriumil. Asula hõlmab kaht muinsuskaitsealust asulakohta. Asulakoht pärineb rauaaja vanemast poolest. Asula jäeti maha meie ajaarvamise alguses mere taganemise tõttu. Asulat ja kalmeid uuriti aastatel 1976–1979 Vello Lõugase juhendamisel. Kagupoolne varase rauaaja asulakoht avastati aastal 1977. Loodepoolse asulakoha juures paiknevad muistsed kalmed. Asulakoht (loodepoolne) kultuurimälestiste riiklikus registris, vaadatud 21.02.2018. Asulakoht (kagupoolne) kultuurimälestiste riiklikus registris, vaadatud 21.02.2018. Kahtla rauaaja asula veebiportaalis eestigiid.ee, vaadatud 03.10.2015. Kahtla rauaaja asula veebiportaalis eestigiid.ee
Põhjamaade üliõpilaskooride festival

Põhjamaade üliõpilaskooride festival (inglise Nordic Student Singers’ Summit; lühendatult NSSS) on iga kolme aasta järel peetav üliõpilaskooride koorifestival ühes Balti- või Põhjamaa linnas. I 1987 Linköping, Rootsi II 1990 Turu, Soome III 1993 Trondheim, Norra IV 1996 Kopenhaagen, Taani V 1999 Tallinn, Eesti 2002 NSSS ei toimunud VI 2005 Lappeenranta, Soome VII 2008 Stavanger, Norra VIII 2011 Linköping, Rootsi IX 2014 Tartu, Eesti X 2017, Oulu, Soome XI 2020 Trondheim, Norra Nordic Student Singers’ Summit 2017 NSSS X, Oulu
Keldrimäe asulakoht

Keldrimäe asulakoht on keskaegne asulakoht Rapla maakonnas Märjamaa vallas Varbola külas. Asulakoht pärineb 15.-16. sajandist. Asulakoha suurus on 2 ha. Asulakoht jääb Varbola linnusest umbes 1 km põhja poole. Asulakohast on leitud hoonevaremeid. Asulakohas on tehtud kaevamisi alates 1981. aastast Evald Tõnissoni ja Ülle Tamla juhendamisel. Keldrimäe asulakoht veebiportaalis eestigiid.ee (vaadatud 03.10.2015) Keldrimäe asulakoht veebiportaalis eestigiid.ee Keldrimäe asulakoht kultuurimälestiste riiklikus registris
Kirbla asulakoht

Kirbla muinasasula oli rauaaegne asula Pärnumaal Kirbla küla territooriumil. Asula ala hõlmab kaht muinsuskaitsealust asulakohta, millest üks on Kirbla kalmistust loodes ja teine kagu pool Risti-Virtsu maantee ääres. Loodepoolne asulakoht avastati 1972. aastal ja kagupoolne 1982. aastal seoses uue maanteetrassi ehitusega. Hiljem avastatud asulakoha leiud pärinevad arvatavasti nooremast rauaajast. Asula kõrgendikult (Kirbla mägi) on leitud ka nooremast rauaajast pärinev kalmistu (Kirbla kivikalme). Asulakoht (loodepoolne) kultuurimälestiste riiklikus registris, vaadatud 21.02.2018. Asulakoht (kagupoolne) kultuurimälestiste riiklikus registris, vaadatud 21.02.2018. Kirbla muinasasula veebiportaalis eestigiid.ee, vaadatud 3.10.2015. Kirbla muinasasula veebiportaalis eestigiid.ee
Kostroma mälestusmärkide loend

Ivan Sussanini mälestusmärk Lenini mälestusmärk Kostromas Juri Dolgoruki mälestusmärk A. A. Zinovjevi mälestusmärk A. N. Ostrovski mälestusmärk A. F. Pissemski mälestusmärk A. A. Novikovi mälestusmärk Jakov Sverdlovi mälestusmärk Püha Fjodor Stratilati mälestusmärk Tsaar Mihhail Fjodorovitši mälestusmärk. avati 2013. aasta veebruaris Kuulsuse monument Rahu väljakul Tagalatöötajate mälestusmärk (Pisarad) Mälestusmärk 1915. aastal sandarmide poolt mahalastud töölistele Kuulsuse memoriaal (mälestusmärk kiirgus-, keemia- ja bioloogiakaitse vägedes hukkunutele) Keemiakaitse ja insenerivägede sõjaväeakadeemia territooriumil Blokaadiaegse Leningradi laste mälestusmärk endisel Lazarevski kalmistul Koera mälestusmärk Sussanini väljakul (Tuletõrjekoer Bobka) Tsaar Mihhail Fjodorovitši ja talumees Ivan Sussanini mälestusmärk Mälestusmärk Romanovite dünastia 300. aastapäeva puhuks (Kostroma) Памятник Михаилу Романову открыт в Костроме в канун 400-летия династии
Nikolai Lvov

Nikolai Aleksandrovitš Lvov (15. mai (4. mai vkj) 1753 – 3. jaanuar 1804 (22. detsember 1803 vkj)) oli Venemaa arhitekt. Nikolai Lvov oli väga erudeeritud ja mitmekülgne mees. Tegeles keemia, arheoloogia, geoloogia ja mehaanikaga. Aastast 1783 kuulus ta Venemaa Teaduste Akadeemiasse ja aastast 1785 oli Venemaa Kunstiakadeemia auliige. Lvov töötas arhitektina Peterburis ja selle lähiümbruses (Gattšinas, Murinos), Moskvas, Toržokis ja Mahiloŭs. Ta projekteeris Peeter-Pauli kindluse Neeva väravad (1784–1787), Prioratski lossi Gattšinas (1798–1799) jpm.
Andrei Kuzitškin

Andrei Kuzitškin (sündinud 1. aprillil 1959 Tomskis) on Vene poliitik ja riigitegelane, alates 2014. aastast poliitiline pagulane Eestis. 1981 – lõpetas Tomski Riikliku Ülikooli bioloogina; 1997 – lõpetas Tomski Riikliku Ülikooli rahvusvaheliste suhete alal; 1998 – täiendas end Rootsis Fojo Meediainstituudis. 1981–1994 teaduslik töötaja Siberi botaanikaaias ja Seedri Instituudis; 1994–1996 partei Venemaa Demokraatlik Valik aparaaditöötaja; 1996. aastast töötas Tomski oblasti administratsioonis, kuuludes Tomski kuberneri Viktor Kressi lähikonda; 2003–2006 oli Tomski oblasti administratsiooni informatsioonipoliitika valitsuse asejuht ja juhtis ühiskonnaga sidepidamise komiteed; 2006–2012 oli Tomski oblasti administratsiooni valitsuse liige, kultuurivalitsuse ülem; 2012 oli Tomski äriinstituudi kaunite kunstide kateedri juhataja; 2012–2014 oli Tomski Riikliku Juhtimissüsteemide ja Raadioelektroonika Ülikooli innovatsioonitehnoloogiate teaduskonna õppejõud. Kuzitškini karjäär pöördus langusele pärast skandaali krišnaiitide püha raamatu "Bhagavadgītā nii nagu see on" tõlke väljaandmist Tomskis. Kuzitškin oli tuntud kui õigeusklik aktivist, kes sai 2008. aastal patriarh Aleksius II käest aukirja ning samas vastutas ta Tomski oblasti administratsioonis ka religioossete ühenduste eest. Oma ametiülesannete tõttu omas ta sidemeid kõigi religioossete kogukondadega Tomski oblastis. Konservatiivsed õigeusu kirikutegelased ründasid korduvalt Kuzitškinit tema tolerantse suhtumise pärast teistesse konfessioonidesse Tomskis. 2011. aastal teatas FSB, et Tomskis välja antud krišnaiitide püha raamat "Bhagavadgītā nii nagu see on" levitab ekstremismi, seda seisukohta asusid toetama ka kohalikud õigeusu kirikujuhid. Küsimuse selgitamiseks viidi Kuzitškini juhtimisel Tomski ülikoolis läbi konverents, mis pidi tutvustama krišnaiitide püha raamatu "Bhagavadgītā nii nagu see on" sisu. FSB-poolne krišnaiitide tagakiusamine tõi kaasa rahvusvahelise skandaali, India parlament peatas töö protestimaks jumal Krišna solvamise vastu. Kuzitškin kõrvaldati töölt Tomski oblastivalitsuses ja tema vastu algatati kriminaalasi. Kuzitškin kuulus 1993. aastast parteisse Venemaa Demokraatlik Valik, 1998. aastal liitus parteiga Paremjõudude Liit ning oli partei häälekandja Paremkallas toimetaja. 2014. aasta kevadel palus Kuzitškin Eestis poliitilist varjupaika Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse poolse süstemaatilise tagakiusamise pärast. Eesti Vabariik andis talle rahvusvahelise varjupaiga augustis 2014. 10. veebruaril 2023 andis Kaja Kallase valitsus talle Eesti kodakondsuse. Aastatel 1986–1994 oli A. Kuzitškin näitleja Tomski Teadlaste Maja rahvateatris ja teatris Intiim. Ta valdab inglise, hispaania ja eesti keelt. Abielus, kaks last. Кузичкин готов судиться с ГТРК «Городской портал «В Томске» 23.04.2009 Hindusid ärritab Tomski plaan nende püha raamat keelustada, ERR Uudised 19.12.2011 О памятниках Гавриилу Батенькову, дяде Коле и «Бхагавад-гите» Ирина Глушкова Ежедневный Журнал.- 29.03.2012 Почти библейская история закончилась по-библейски для Андрея Кузичкина и Нелли Кречетовой Миссионерско-апологетический проект "К Истине"
Pihkane liimik

Pihkane liimik (Gomphidius glutinosus) on liimikuliste sugukonda liimiku perekonda kuuluv seeneliik. Pihkane liimik on hea söögiseen. Noor viljakeha limase kattega Täiskasvanud seene läbilõige Pihkane liimik andmebaasis eElurikkus http://ceened.pbworks.com/w/page/9255684/pihkane%20liimik
Walter Ehrenreich Tröger

Walter Ehrenreich Tröger (18. jaanuar 1901 Dresden, Saksamaa – 13. jaanuar 1963 Freiburg, Saksamaa) oli saksa geoloog, mineraloog ja petroloog. Tröger töötas kuni 1930. aastateni tardkivimite klassifikatsiooni kallal, uuris settekivimite petrograafiat ja tegi kivimite mikroskoopilisi uuringuid. 1933. aastal kirjutas ta alla deklaratsioonile Adolf Hitleri toetuseks. 1937. aastast töötas ta Dresdeni Tehnikaülikoolis ja 1944. aastal sai ta seal erakorraliseks professoriks, aga pärast sõja lõppu oli ta sunnitud sealt lahkuma, kuna oli kuulunud natsiparteisse. 1952. aastast töötas ta lektorina Darmstadti Tehnikaülikoolis. 1956. aastal sai temast professor Freiburgi ülikoolis. Spezielle Petrographie der Eruptivgesteine. Ein Nomenklatur - Kompendium mit 1. Nachtrag. Eruptivgesteinsnamen. Verlag der Deutschen Mineralogischen Gesellschaft eV., Berliin 1935, ISBN 978-3-510-99099-3. Optische Bestimmung der gesteinsbildenden Minerale, 1952-1967 Der Basaltbrockentuff an der Hohwiese (Sächsische Schweiz) und seine "Edelstein"-Seife im Seifengründel. In: Freiberger Forschungshefte., Leipzig 1963 Reiner Pommerin: Geschichte der TU Dresden, 1828-2003. lk. 225
Lehiseliimik

Lehiseliimik (Gomphidius maculatus) on liimikuliste sugukonda liimiku perekonda kuuluv seeneliik. Lehiseliimik kasvab sümbioosis lehisega. Eestis on lehiseliimiku leiukohti teada vaid kümmekond. Lehiseliimik on söödav. Seenenäitus Tartu loodusmajas kinnitab: tänavu on metsades puravikuuputus Lehiseliimik andmebaasis eElurikkus http://ceened.pbworks.com/w/page/9255684/pihkane%20liimik
Roosa liimik

Roosa liimik (Gomphidius roseus) on liimikuliste sugukonda liimiku perekonda kuuluv seeneliik. See meenutab välimuselt pihkast liimikut, kuid selle kübar on roosa kuni punane ja see on kasvult väiksem. Roosa liimik kasvab tihti koos lehmatatikuga ja on värskelt söödav. Roosa liimik (vasakul) Roosa liimik andmebaasis eElurikkus
Ariane 5

Ariane 5 oli Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) kanderakett, mis oli võimeline viima lasti geostatsionaarsele- ja Maa-lähedasele orbiidile. Ariane 5 tegi esmalennu 1996. aastal ja viimase lennu 2023. aastal. Ariane 5 oli ESA suurima kandevõimega kanderakett keskmise kandevõimega Sojuzi ja väikese kandevõimega Vega kõrval. Ariane 5 omanik oli Arianespace, kuid selle arendus- ja üleslennutamiskulud kattis ESA. Ariane 5 kanderakette saadeti üles Guajaana kosmosekeskusest Kourous Prantsuse Guajaanas. Ariane 5 viimane start toimus aastatel 5. juulil 2023. "Ariane 5 overview". Arianespace. Vaadatud 28. august 2017. "Ariane-5: Learning from Flight 501 and Preparing for 502". ESA. Vaadatud 28. august 2017. "Ariane 6 rocket holding to schedule for 2020 maiden flight". Spaceflight Now. Vaadatud 28. august 2017. "Europe's launchers". ESA. Vaadatud 28. august 2017. "Farewell, Ariane 5! Europe's workhorse rocket launches 2 satellites on final mission". Space.com. Vaadatud 13. jaanuaril 2024. Ariane 1 Ariane 2 Ariane 3 Ariane 4 Ariane 5 Ariane 6 │ 1975 │ 1980 │ 1985 │ 1990 │ 1995 │ 2000 │ 2005 │ 2010 │ 2015 │ 2020 │ 2025
Saksa meister

Saksa meister (ladina Magister Germaniae, saksa Deutschmeister) oli Saksa ordu kõrge võimukandja tiitel. 1219. aastast oli see Saksa-Rooma keisririiki jäävate ordumaade maameistri ametlik tiitel. 1494. aastal sai Saksa meister riigivürstiks. 1527. aastal sai Saksa meistrist ühtlasi kõrgmeistri ametikoha administraator, kuna eelmine kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern oli ordu valdused Preisimaal sekulariseerinud ja saanud Preisimaa hertsogiks. 1530. aastal läänistas keiser Karl V Saksa meistrile ka Preisimaa ning seejärel oli ta kuni 1809. aastani ametlikult Saksa Ordu kõrgmeistrikoha administraator ning Saksa meister. Siiski ei õnnestunud Saksa harul saavutada piisavalt toetust, et maad ordule tagasi võita. Alates 17. sajandi algusest nimetati Saksa meistrit ja kõrgmeistrikoha administraatorit ka kõrg- ja Saksa meistriks (Hoch- und Deutschmeister), ametlikult oli see tema tiitliks aastail 1834–1929. Seejärel on Saksa ordu kõrgeimat ametikandjat nimetatud lihtsalt kõrgmeistriks. Saksa meistrite loend Saksa ordu kõrgmeister Saksa ordu haru Liivimaa ordu maameister, Liivimaa ordu Kõrgmeistrite ajalugu Saksa ordu kodulehel (saksa keeles)