laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Janar Talts

Janar Talts (sündinud 7. aprillil 1983) on eesti endine elukutseline korvpallur, kes töötab 2019. aastast Tartu Ülikooli korvpallimeeskonna spordidirektorina. Aastatel 2004–2019 Eesti korvpallikoondisse kuulunud Talts esindas enamiku klubikarjäärist Tartu Ülikooli korvpallimeeskonda, kuid mängis ka Saksamaa, Venemaa ja Itaalia klubides. Talts alustas profikarjääri 2001. aastal, kui liitus TTÜ/A. Le Coqi meeskonnaga. Ta mängis seal 2002. aasta lõpuni, kuni sõlmis lepingu Tallinna Kaleviga, kelle ridadesse jäi kaheks aastaks. 2003. aastal tuli ta Kalevi meeskonnaga Eesti meistriks. 2004. aastal sõlmis Talts lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga Köln 99ers. Kölni klubiga tuli Talts 2006. aastal Saksamaa meistriks ning võitis 2005. ja 2007. aastal Saksamaa karika. 2007. aastal liitus Talts Eesti meistri Tartu Ülikool/Rockiga. Talts aitas Tartu Rocki EuroCupi nelja parema hulka, kui võideti Permi Ural Greati. Finaalturniiril tuli aga vastu võtta ainult kaotused ja piirduti neljanda kohaga. 2007/08. hooajal jõudis Tartu Eesti meistrivõistlustel finaali, kus alistati vana rivaal Tallinna BC Kalev/Cramo mängudega 4 : 0. 2008/09. hooajal hõbedaga leppinud Tartu tuli uuesti Eesti meistriks hooajal 2009/10, kui finaalis alistati taas Kalev/Cramo. Talts valiti finaalseeria kõige väärtuslikumaks mängijaks. 2010. aasta detsembris liitus Talts Venemaa klubiga Samara Krasnõje Krõlja. Juba kolm kuud hiljem siirdus Talts edasi Itaalia kõrgliigasse Pallacanestro Varese ridadesse. Talts naasis Tartu Rocki 2013. aasta augustis ja võitis 2013/14. hooajal Eesti meistriliigas hõbeda. Järgmisel aastal tuli Talts neljandat korda Eesti meistriks, kui Tartu alistas finaalis 4 : 1 Kalev/Cramo. Talts valiti nii kuldse 2014/15. hooaja kui ka hõbedase 2015/16. hooaja põhjal meistriliiga parimaks kaitsemängijaks. Janar Talts kuulus aastatel 2004–2019 Eesti korvpallikoondisse. 2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel tõi Talts keskmiselt 10,4 punkti ja 4 lauapalli mängus ning Eesti saavutas 20. koha. Saksamaa meister (2006) Võitnud 2 Saksamaa karikat (2005, 2007) 4-kordne Eesti Korvpalli Meistriliiga võitja (2003, 2008, 2010, 2015) 5-kordne Eesti Korvpalli Meistriliiga hõbe (2009, 2014, 2016, 2018, 2019) Eesti Korvpalli Meistriliiga pronks (2017) Võitnud 4 Eesti karikat (2009, 2010, 2013, 2014) Eesti Korvpalli Meistriliiga finaalseeria kõige väärtuslikum mängija (2010) Eesti Korvpalli Meistriliiga parim kaitsemängija (2015, 2016) Biograafia ESBL-is
Tetracheilostoma carlae

Tetracheilostoma carlae (sünonüüm Leptotyphlops carlae) on ahassuumadulaste sugukonda kuuluv madu, keda praegu peetakse maailma väikseimaks maoks. Liik leiti Barbadose saarelt, mis on 431 km² suur. Usutakse, et ta on endeem ja mujal üldse ei ela. Barbados on väga tihedalt inimasustatud ja mets on saarelt suuresti maha raiutud ning nähtavasti ei ole maole sobivat elukeskkonda rohkem kui mõni ruutkilomeeter. Maod elavad Barbadose keskel, saare kõrgeimas osas (saar kerkib 340 meetri kõrguseni merepinnast). Suurima isendi pikkuseks on mõõdetud 10,4 cm. Keskmine pikkus on 10,0 cm. Nagu ülejäänud ahassuumadulased, nii ka Leptotyphlops carlae toitub peamiselt termiitidest ja sipelgavastsetest. Madu pole mürgine. Madu arenes välja metsas ja eeldatavasti vajab ta eluspüsimiseks metsakeskkonda. Ürgmetsa ei ole Barbadosel säilinud. Mao ökoloogiast, levikust ja arvukusest on vähe teada. Ahassuumao perekonnas on hulk liike, mis on kõik eluviisilt sarnased, küllap on samasugune ka Leptotyphlops carlae. Emasmadu muneb ühe muna, millest kooruv poeg on poole lühem kui täiskasvanud madu. Madu ei saagi oluliselt väiksem olla, sest on teatud mõõtmed, millest väiksem madu ei leia endale sobivat toitu ja see paneb piirid ka täiskasvanud maole, mille sisse vastava suurusega muna peab ära mahtuma. Juuresoleval pildil on madu kujutatud USA veeranddollarilisel, mille läbimõõt on 24,26 mm. Madu avastati 2008. Alles hiljem selgus, et maailma muuseumides on selle mao kaks varasemat eksemplari, mis pärinevad aastatest 1889 ja 1963, aga need olid määratud ekslikult kuuluvana teise ahassuumaoliiki, mis elab üksnes naabersaarel Martinique'il. Esimesena määratles mao eraldi liigina ja andis tema teadusliku kirjelduse Pennsylvania Osariigi Ülikooli bioloog S. Blair Hedges, kes nimetas mao oma abikaasa Carla Ann Hassi järgi. S. Blair Hedges (4. august 2008). "At the lower size limit in snakes: two new species of threadsnakes (Squamata: Leptotyphlopidae: Leptotyphlops) from the Lesser Antilles" (PDF). Zootaxa. 1841: 1–30. S. Blair Hedges, At the lower size limit in snakes: two new species of threadsnakes (Squamata: Leptotyphlopidae: Leptotyphlops) from the Lesser Antilles., Zootaxa, n. 1841, lk 1–30, 2008 Veebiversioon (vaadatud 05.10.2013) (inglise keeles)
1716

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1680. aastad | 1690. aastad | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1712 | 1713 | 1714 | 1715 | 1716 | 1717 | 1718 | 1719 | 1720 | ► | ►► 1716. aasta (MDCCXVI) oli 18. sajandi 16. aasta. 5. august – Austria-Türgi sõda: Ülekaalus olnud Türgi vägedel ei õnnestunud vallutada Habsburgide valduses olevat Petrovaradini kindlust. 12. jaanuar – Antonio de Ulloa, Hispaania sõjaväelane ja teadlane 15. mai – Heinrich XII (Reuß-Schleizi krahv) 26. detsember – Thomas Gray, inglise luuletaja Yosa Buson, Jaapani luuletaja ja maalikunstnik 2. november – Engelbert Kaempfer, saksa loodusteadlane, arst ja maadeuurija 26. november – Nils Bielke, Rootsi väejuht ja riigimees
Otto Gustav von Stackelberg

Otto Gustav von Stackelberg (vene: Отто-Густав Штакельберг); (7. aprill (vkj 27. märts) 1771 Kuksema mõis – 8. juuli (vkj 26. juuni) 1811 Roosna-Alliku mõis) oli Eestimaa poliitik ja vabahärra. Ta sündis Kuksema ja Roosna-Alliku mõisniku Jürgen Johann von Stackelbergi ja Auguste Eleonora von Engelhardti pojana. Aastail 1809–1811 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees. Talle kuulus Roosna-Alliku mõis. Otto Gustav von Stackelberg abiellus 20. augustil 1810 Tallinnas Henriette Elisabeth von Bergiga (1792–1873), kes oli Vaeküla mõisniku ja Eestimaa rüütelkonna peamehe Jakob Georg von Bergi tütar. Abielust lapsi ei sündinud. Stackelberg Eestimaa rüütelkonna peameeste loend Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust (saksa k.)
Kuksema mõis

Kuksema mõis (saksa keeles Jürgensberg) oli rüütlimõis Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas. Kuksema mõis eraldati 1766. aastal Roosna-Alliku mõisast ning ta kuulus 1867. aastani Stackelbergidele. Hiljem kuulus ta Schillingitele, viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Georg von Schilling. Mõisas paiknes esinduslik puidust härrastemaja, mis lammutati 1989. aastal. Tänapäeval on säilinud Schillingite matusekabel, mis on korrastatud. Kuksema mõisa kalmistu Alfred Schilling Eesti mõisate loend Kuksema mõisast Eesti mõisaportaalis
2XMM J083026+5243133

2XMM J083026+5243133 on galaktikaparv Ilvese tähtkujus. See asub 7,7 miljardi valgusaasta kaugusel ja selle läbimõõt on umbes 100 miljonit valgusaastat. Ta on nii suur, et sellesarnaseid ei saa palju olla. Seda peetakse üheks neist galaktikaparvedest, mis tekkisid paarsada miljonit aastat pärast Suurt Pauku. Selle avastasid 2008 Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) teadlased röntgenteleskoobi XMM-Newton abil. "Maailmaruumist leiti Linnuteest tuhat korda suurem galaktikaparv". elu24.ee. 26. august 2008
Voldemar Post

Voldemar Post (18. veebruar 1897 Kuressaare – 14. mai 1970 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant) ja lennukikonstruktor, Eesti lennukite PTO-4, PON-1, PON-2, PN-3 konstruktor ja ehitaja, samuti lendur. 20. veebruar 1939 – Kotkaristi IV klassi teenetemärk. Tiit Noormets. Kui Eesti taevas lendasid Eestis ehitatud lennukid.[alaline kõdulink] Postimees, 9. jaanuar 1999 Teenetemärkide kavalerid. Vabariigi President Voldemar Post. Lennukid ja raketid. Eesti Raamat, Tallinn, 1964.
Evald Mardo

Evald Mardo (15. mai 1915 Türi – 6. juuli 1944 Keri saare lähedal) oli Eesti (nooremleitnant) ja Saksa (ülemleitnant) sõjaväelane[viide?]. 1934 lõpetas Türi Gümnaasiumi. 1. aprillil 1935 asus Lennukoolis õppima tagavaraväe lendurite-allohvitseride kursusel, lõpetas Lennukooli 1937. 1. märtsist 1937 asus tagavaraväest teenima ÜLD nr 3 II salka lenduri kohusetäitjana. Asus seejärel õppima Sõjakoolis, mille lõpetas 5. augustil 1939. Alates 5. augustist 1939 viidi lipnik Mardo lennuaspirandina Sõjakoolist üle 3. Lennuväedivisjoni ning määrati II salga ülekoosseisuliseks lenduriks. Eesti lennuväes kuni selle lõpuni, pärast võeti teenima 22. territoriaalkorpuse eskadrilli. Sõja puhkedes otsustas ta koos teiste eskadrilli lenduritega mitte lasta end Venemaale evakueerida, oli 27. juunil 1941 Jägala laagrist jalgsi lahkunud lendurite grupis. Edasi Hirvelaane pataljon. Sonderstaffel Buschmannis kevadest 1942. Hiljem jõudis teenida nii ööpommituslennukite kui mereluure salgas. Kokku jõudis sooritada üle 130 lahinglennu. Hukkus 6. juulil 1944 koos lendurvaatleja Johannes Roometsaga lennuülesande täitmisel Keri saare lähedal. Maetud Maarjamäe sõjaväekalmistule. Lipnik – 1. septembrist 1938 Nooremleitnant – 16. veebruaril 1940 (vanusega 24. veebruarist 1940) Ülemleitnant (sks Oberleutnant) – 1. oktoobril 1943 (vanusega 1. novembrist 1940) Raudrist, II ja I klass Rindelennu pannal (saksa keeles Frontflugspange) – pronks, hõbe ja kuld
Ants Saar (purilendur)

Ants Saar (7. august 1914 Rakvere – 10. oktoober 1995 Tallinn (Nõmme)) oli Eesti purilendur. Pärast sõjaväevelskrite kursuse lõpetamist 1936. aastal töötas Ants Saar velskrina Tallinna Keskhaiglas. Ta päästis 6. septembril 1938 oma meditsiiniliste oskuste ja otsustava tegutsemisega Ülemiste järve kohal toimunud Varssavi lennuklubi lendurite demonstratsioonlendudel lennukiga järve kukkunud Poola lenduri Zbigniew Oleński elu. Tänutäheks võimaldas Varssavi lennuklubi A. Saarele täieliku väljaõppe ühes tema enda valitud Poola purilennukoolidest, milleks A. Saar valis Sokola Góra purilennukooli. Aastal 1939, 23. juunil (?) püstitas Ants Saar Poolas mäeveerulennul senini kehtiva Eesti purilennu kestuslennurekordi 11 tundi 46 minutit. (Sellist rekordiliiki FAI tabelites enam ei ole). Lennuõnnetus poolakate lennudemonstratsioonil. Uus Eesti, 7. september 1938, nr. 245, leht 1.[1] Teedel Õhuavarustesse, Ants Künnapuu, Tallinn, "Valgus", 1979, lk. 73. Ants Saar. Purilenduri mälestusi. Spordileht, 8.– 25. veebruar 1963. Ajalugu kordub: ka 1938. aastal sumatas Poola lendur Ülemiste järve Biograafia ESBL-is Õnnetus Poola lenduriga Ülemistel. Päewaleht, nr. 242, 7. sept. 1938 Purilenduri mälestusi. Spordileht nr.11, 8. veebruar 1963 nr. 12, 11. veebruar 1963 nr. 13, 15. veebruar 1963 nr. 14, 18. veebruar 1963 nr. 15, 22 veebruar 1963 nr. 16, 25. veebruar 1963
Valdu Rannaleet

Valdu Rannaleet (kuni 1935 Voldemar Vunn; 28. mai 1902 Nähri talu, Jõgeveste vald, Helme kihelkond – 5. mai 1974 Uppsala) oli eesti purilendur. Ta lõpetas 1925. aastal Tõrva gümnaasiumi. Aastatel 1925–1929 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ja 1933–1939 õigusteaduskonnas (kumbagi teaduskonda ta ei lõpetanud). Kuulus ka korporatsiooni Ugala. 19. septembril 1934 püstitas ta Tallinna kohal Eesti purilennu kestusrekordi 45 minutit 6 sekundit. Ta eraldus 2000 meetri kõrgusel lennukislepist ja liugles peamiselt Pirita, Kose ja südalinna kohal. 21. septembril 1934 lendas Valdu Rannaleet purilennukiga Sinilind (Tallinna Tehnikumi üliõpilaste Poola litsentsi alusel ehitatud õppepurilennuk Komar ehk Saksa Schneider ESG-31 (1931) kloon) üle Soome lahe, läbides sellega maailmas purilennu pikima teekonna üle veekogu (60 km). 1944. aastal töötas Valdu Rannaleet Tallinna linnavalitsuses. Kui Tallinnale hakkasid lähenema Nõukogude väed, õnnestus tal 1944. aasta septembri lõpus koos pojaga Rootsi põgeneda. Abikaasa oli juba varem Saksamaale ümber asunud. Ta on maetud Uppsala kalmistule. Valdu Rannaleedi vend Henn Välme oli samuti lendur. Poeg Leo Rannaleet on meteoroloog. 1940 Kotkaristi teenetemärgi kuldrist http://www.torva.edu.ee/uldinfo/ajalugu/vilistlased/proov2?p=3 Kolmveerand tundi plaaneriga õhus. Vaba Maa, 20. september 1934, nr. 221, lk. 1[1]. Päewaleht, nr. 261, 22 september 1934[2] Uno Schultz. Leo - meteoroloog ja ilmateadustaja. Eesti Päevaleht (Rootsi), 8. november 2017 Eesti lenduri rekordsaavutus: Purilennukil üle Soome lahe. Kaja, 22. september 1934, nr. 224, lk. 1. Ameerikas õpetatakse välja 1 miljon purilendurit aastas. Kaja, 3. mai 1935, nr. 103, lk. 6.
Ants Saar

Ants Saar (12. november 1920 Tuhalaane vald – 10. november 1989) oli eesti kirjanik ja EKP Keskkomitee funktsionäär. Ta sündis Tuhalaane vallas Pahuvere koolimajas õpetaja perekonnas, käis algkoolis Pahuvere ja Tuhalaane koolis ning õppis aastatel 1935–1940 Viljandi Maagümnaasiumis. Hiljem õppis Saar aastatel 1948–1950 Moskvas Maksim Gorki nimelises Kirjandusinstituudis (kaugõppes) ja 1950–1953 NLKP Keskkomitee Kõrgemas Parteikoolis. Saar astus 15. augustil 1940 Eestimaa Kommunistlikku Noorsooühingusse, oli Tuhalaane valla komsomolisekretär. 1940. aasta detsembris töötas ta Viljandi ajalehe Punane Täht toimetuses ja Paide ajalehe Töötav Järvalane vastutava toimetajana. 1941. aastal astus Saar hävituspataljoni, ta teenis Teise maailmasõja ajal 8. Eesti Laskurkorpuses ning pärast sõda Punaarmees aastani 1946. Saar oli NLKP liige 1943. aastast kuni surmani 1989. aastal. A. Saar oli aastal 1946 Tallinnas Eesti NSV Ministrite Nõukogu Kunstide Valitsuse inspektor ning töötas samast aastast aastani 1948 ajalehe Sakala toimetajana, seejärel 1948–1950 ajalehe Stalinlik Noorus toimetajana, 1953–1961 ajalehe Sirp ja Vasar toimetajana, 1961–1965 Tallinnfilmi peatoimetajana. Seejärel oli ta mõnda aega vabakutseline kirjanik. Aastatel 1969–1978 töötas Ants Saar EKP Keskkomitee kultuuriosakonna juhataja asetäitjana. Partei liikme ja funktsionäärina esindas jäika ortodoksset liini. 1978–1981 töötas Saar ajakirja Tallinn peatoimetajana. Ants Saar on maetud Tallinna Metsakalmistule. Oma kirjanduslikus loomingus oli Ants Saar järjekindel kommunistlike ideaalide peegeldaja. Ta oli filmide "Pöördel" (1957), "Jäljed" (1963) ja "Me olime kaheksateistkümneaastased" (1965) stsenarist. Tema poeg oli sotsioloog Andrus Saar. "Mõrvarid maskita" (koostaja, toimetaja; koonduslaagritest; 1961) "Ebatavalised kohtumised" (reportaažid kohtuistungitest sõjakurjategijate üle; 1968) "Nõiutud ring" (jutustuste kogu; 1969) "Vaikne suvi vaikses linnas" (jutustused omakaitselaste inimsusvastastest kuritegudest Petserimaal 1941–1944), Tallinn: Eesti Raamat 1971) "Selgus saabus enne südaööd" (jutustus koonduslaagrist; 1983) "Killud suurest mosaiigist: ühe maakonna noorte lugu" (1986) "Peatused teel" (1986) "Sirgjoonel". Mälestusi Tallinna kommunistlike noorte tegevusest 1917–1986. Ants Saar. "Lugu tundmatust", Tallinn: Eesti Raamat 1988 "Veel Sirbi ja Vasara nime all ilmunud lehe toimetuses töötanud Andres Ehin kirjeldas, milliseid meetodeid selleks kasutati, kuidas EKP võimumasin toimis: "Jube oli kuulda tankidest Prahas, olles eelnevalt Tšehhi intellektuaalidega Tallinnas vennastunud. Siis kästi organiseerida kõigi kultuuriväljaannete veergudele materjalid, milles Eesti kultuuritöötajad kiidavad vene tankid heaks. Mina keeldusin seda tegemast. Ants Saar, EKP KK kultuuriosakonna juhataja asetäitja ütles: "Me võiksime su pooleteiseks aastaks vangi panna." Päris nii ikka ei juhtunud. (Rein Ruutsoo. "1968. aasta august: lootus ja kibedus.") [1] Vaata ka: Andres Ehin. "Saatuslik 1968". [2] Arnold Sepp. Politruk nuttis ja laulis "mu isamaa, mu õnn ja rõõm". Eesti Päevaleht, 30. aprill 1971, nr. 34, lk. 4. Ants Saar Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
William Laanekõrb

William Laanekõrb (28. mai 1910 Rapla – 4. jaanuar 2004 Adelaide) oli eesti lendur ja Saksamaa sõjaväelane (kapten). William Laanekõrb lõpetas 1928. aastal Tallinna Reaalkooli, läbis sõjaväeteenistuse ning asus tööle AS-i J. Puhk & Pojad, algul ametnikuna ja hiljem Tallinna osakonna juhatajana. 1936. aastast oli ta Eesti Avio asjaajaja, hiljem peaosanik. Laanekõrb oli mitmekülgne sportlane – parimaid tulemusi saavutas purjetamisel, kuid ta harrastas edukalt ka jalg-, võrk- ja jääpalli ning ratsutamist. 1935. aastal omandas ta Õhu- ja Gaasikaitse Liidu mootorlendurite kursusel mootorlenduri kutse. Ta oli Eesti Aeroklubi sekretär, 1938. aastal viidi ta sõjaväes üle lennuväe reservi ning sai aeroklubis lennata sõjaväe reservlenduritele ette nähtud tundide jagu. Laanekõrb jõudis 1. juuniks (juunipöördeks) 1940 iseseisvalt lennata 83 tundi ja 10 minutit. Auaste – kapral. 1942. aastal kuulus W. Laanekõrb Sonderstaffel Buschmanni asutajate hulka ning sellega seoses anti talle leitnandi auaste. 1. aprillil 1943 sai ta 127. luurelennugruppi esimese salga ülemaks. 1943. aasta novembris, mil 127. luurelennugrupist eraldati iseseisvaks üksuseks 11. öölahingulennugrupp, määrati ülemleitnant William Laanekõrb üksiku mereluurelennusalga 1/127. ülemaks. Ta taganes koos salgaga 1944. aastal Saksamaale, kus salk 25. oktoobril 1944 likvideeriti. Pärast sõja lõppu elas W. Laanekõrb koos abikaasa ja lastega Baieris Wielandshagi UNRRA põgenikelaagris ning töötas kohalikus IRO peakorteris. 1949. aastal emigreerus ta kolme lapse ja abikaasaga Austraaliasse, kus sai töökoha pangas. Idamedal (Medaille Winterschlacht im Osten 1941/42) Luurelenduri kuldmärk (Frontflug-Spange für Aufklärer im Gold) Haavatu märk (Verwundetenabzeichen) Raudrist, II klass Raudrist, I klass Aupokaal erilise saavutuse eest õhusõjas (Ehrenpokal für besondere Leistung im Lufkrieg) In memoriam. Sõjaväelendur kapten William Laanekõrb. Võitleja, jaanuar 2004, nr. 1, lk. 2 ja 6. Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Lennart Vercamer (koostajad). Põhjakotkad. Eesti lendurid ja lendurvaatlejad tsaariajast kuni 1940. aastani. Tallinn, 2011. Ohvitseride andmekogu
Rudolf Cramer von Clausbruch

Rudolf Cramer von Clausbruch (19. september 1900 Hamburg – 1. september 1979 Rio de Janeiro) oli saksa lendur. 1924 töötas Tallinna-Helsingi lennuliinil. Foto ja elulugu (portugali keeles)
1717

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1680. aastad | 1690. aastad | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1713 | 1714 | 1715 | 1716 | 1717 | 1718 | 1719 | 1720 | 1721 | ► | ►► 1717. aasta (MDCCXVII) oli 18. sajandi 17. aasta. ... parun Magnus Wilhelm von Nieroth rajab Seidla mõisasse vaeslastekooli. Aastast 1719 tegutseb kool Albu mõisas ja seda juhib Heinrich Christoph Wrede. ... 20. juuni – Jacques-François-Joseph Saly, prantsuse skulptor 23. veebruar – Magnus Stenbock, Rootsi väepealik Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 94
Albert Grauen

Albert Grauen (3. märts 1902 – 6. september 1992) oli Eesti sõjaväelane (nooremveebel). 1928. aastal asus Lennukoolis lenduriks õppima. Lõpetas 1930. aastal Lennukooli ning kinnitati 31. maist 1930 sõjaväelenduri kutses. Määrati 1. juunist 1930 teenima ÜLD number 1 ülekoosseisuliseks lenduriks. 1934. aasta suvel viidi Grauen üle Lennubaasi Aviotöökoja lennukite töötoa aviomehaanik-kalkuleerijaks. Grauen oli Tallinna lennuväe üleajateenijate laskespordiühingu esimeheks ning saavutas ka ise häid tulemusi laskealal. Lisaks harrastas ta ulukijahti ja kalapüüki. Oli ka väga hea lendur ning jätkas lendamist ka kalkuleerija ameti kõrvalt. Kuna laskespordi asjaajamine oli talle hingelähedasem ning kalkuleerija töö seetõttu kannatas, siis viidi ta 1938. aastal üle ÜLD number 3 I salka lenduriks. Teises maailmasõjas, 1941. aasta märtsis läks Punaarmee lennuväeteenistusest vallandatud sõjaväelendur Albert Grauen, tuttavatelt lenduritelt saadud jääluure andmeid kasutades, suuskadel üle lahe Soome. 24. juunil 1941 liitus Erna rühmaga, osales dessandis Kolga randa. Võitles kõigis Erna lahingutes, 1942 läks suusatades üle lahe jää Soome tagasi. Elas Soome Põhjalas, 1948 siirdus Rootsi, kus töötas lendurina eralennuliinidel.
Eesti Langevarjuklubi

Eesti Langevarjuklubi (ELAK) on eesti langevarjurite Viktor Annuse, Reiko Teepere ja Peeter Paul Mõtsküla poolt ja rootslase Lennart Vestbomi kaasabil 21. augustil 1998 loodud Eesti langevarjuklubi. Klubi viib praegu oma hüppetegevust läbi maist oktoobrini Kuusiku lennuväljal Rapla maakonnas, Raplast paar kilomeetrit Märjamaa pool Iira külas. Klubil on ligikaudu 300 liiget. Kaheksa aastat hüpati renditud lennukitelt. 2006. aasta sügisel ostis klubi lennuki Britten Norman BN-2A Islander (pildil), millele klubi langevarjurid andsid hüüdnime Brita. Lennuk mudelinumbriga BN-2A-26 oli valmistatud 1969. aastal seerianumbriga 48; Eestis kandis lennumasin registreerimisnumbrit ES-PNA. 2012. aasta sügisel müüs Eesti Langevarjuklubi lennuki maha. Brita oli üks kaheksast lennukist, mida kasutati James Bondi-filmi "007 Spectre" võtete ajal langevarjuhüpete jaoks; neist lennukõlbulikke oli vaid kaks. 2015. aasta suvest on kasutab Eesti Langevarjuklubi lennukit Pilatus PC-6 Porter, mis pärineb aastast 2006. Igal aastal peetakse ka langevarjurite treeningulaagrit ParaSummer. Esimene treeninglaager toimus 1999. aastal. Seni rekordilisem ParaSummer toimus aastal 2005, mil kaheksa päeva jooksul tegid 12. riigi hüppajad kokku 3084 hüpet. Üheskoos välismaalastega tehti tookord tänaseni suurim Eesti taevas olnud 21. liikmest koosnev kujund vabalangemises. ParaSummeril hüpatakse 10 päeva jutti kella 9–20 (muidugi kui ilm lubab), õhtuti toimuvad teoreetilised õpitoad erinevate vabalangemise ja tiibvarjuga lendamise alaliikide omandamiseks. Lennuväli on tavaliselt avatud ka pealtvaatajaile. Külastajatel on võimalus proovida ka tandemhüpet 3500 meetri kõrguselt koos videosalvestusega. Senine ametlik kujundhüppamise rekord pärineb aastast 2001, mil Eesti langevarjurid moodustasid langevarjurite treeningulaagri Parasummer ajal 10 varjurist koosneva kujundi. 2005. aasta hüppelaagris tehti 21 inimesest koosnev kujund, mis aga ei läinud kirja ametliku rekordina, sest hüppajate seas oli ka välismaalasi. 2008. aasta augusti Rootsi hüppelaagris võeti aga sihiks 17 eestlasest koosnev kujund, mis ka edukalt ära tehti. Rekordiürituse Rootsis tegemise põhjuseks olid sealse langevarjuklubi suuremad lennukid Twin Otter ja Cessna Caravan, mis mahutavad rohkem langevarjureid kui Eesti Langevarjuklubi hüppelennuk Brita. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 5. novembril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://elu24.postimees.ee/3387659/fotod-spectre-lennukist-on-langevarjuhuppe-sooritanud-nii-kihnu-virve-kui-urmas-paet Eesti Langevarjuklubi koduleht
Evald Döring

Evald-Reinhold Döring (23. november 1899 Einmanni mõis, Järvamaa – 2. juuli 1977 Enköping) oli Eesti sõjaväelane (major). 1922. aastal osales ta Viktor Kingissepa arreteerimisel. 1940. aastal oli ta Jõgevale paigutatud 2. Lennuväedivisjoni ülemana Jõgeva garnisoni ülem. Pärast vabanemist Nõukogude Liidu (GULAG) vangilaagrist Siberis lubasid Nõukogude võimud tal sõita perekonna juurde Rootsi, kus ta suri. Jüri Remmelgas. Lendurmajor Döring surnud: Elas kaasa Vabadussõja ja Norilski orjalaagri. Eesti Päevaleht (Stockholm), 16. juuli 1977, nr 53, lk 5 Ohvitseride andmekogu
1718

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1680. aastad | 1690. aastad | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1714 | 1715 | 1716 | 1717 | 1718 | 1719 | 1720 | 1721 | 1722 | ► | ►► 1718. aasta (MDCCXVIII) oli 18. sajandi 18. aasta. 25. august - Prantsuse väljarändajad rajasid Louisianas Orleansi hertsogi järel nime saanud New Orleans. hakati ehitama Kadrioru lossi. ... 11. detsember – Karl XII, Rootsi kuningas