laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jüri Rebane (jurist)

Jüri Rebane (kuni 1935. aastani Georg Rebane; 28. juuli 1915 Tartu – 3. aprill 2006 Tallinn) oli eesti jurist, ametnik ja sporditegelane. Lõpetas 1934 Pärnu poeglaste gümnaasiumi (Paul ja Harald Kerese koolivend) ja 1939 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna (cum laude). 1934. aastast oli ta üliõpilasseltsi Liivika liige (Elmar Salumaa akadeemiline poeg), vilistlaskoondise esimees. Värvati Punaarmeesse ja II maailmasõja ajal oli Uuralites ehitustööde korraldaja. 1945–1982 Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Plaanikomisjoni (hiljem Plaanikomitee) transpordi ja sideosakonna juhatajana. 1982–1991 Eesti NSV Plaaniinstituudi vanemteadur. Töötanud Statistikaametis ja Tallinna Tehnikaülikoolis. Juba lapsepõlves hakkas tegelema spordiga õpetaja Juhan Meimeri õhutusel. Oli kooli spordiringi esimees, 1932. aastast harrastas tennist. Tegutses spordiorganisaatorina, sh Paul Kerese mänedžerina, sh AVRO turniiril. 1946–1975 Tenniseföderatsiooni presiidiumi esimees, 1955–1960 Eesti NSV Spordiföderatsioonide Nõukogu esimees, kuulus Nõukogude Liidu Olümpiakomiteesse. Avaldanud üle 40 artikli majanduse ja spordi teemadel. Kalevi auliige (1964) Eesti NSV teeneline sporditegelane (1964) Tenniseföderatsiooni auliige (1968). Harald Keres. Harald Keres. Sajandi seiklused. Väljavõtted autobiograafiast. Tartu : Ilmamaa, 2009 Elmar Salumaa. Tiib pandud aastaile õlale. Mälestuskilde minevikust. Tallinn : Eesti Päevaleht, Akadeemia, 2010 ÜS Liivika väljaanne. Liivika album 1999. Tallinn, 1999 Hindrek Meri. Tagasivaateid veerevast vagunist. Tallinn : Eesti Päevaleht, Akadeemia, 2010 http://www.esbl.ee/biograafia/J%FCri_Rebane
Rein Lüüs

Rein Lüüs (16. märts 1935 Tallinn – 8. september 2020) oli eesti tennisist ja ehitusinsener. Ta lõpetas 1954. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1959. aastal ehitusinsenerina TPI. Lüüs oli Üliõpilasselts Liivika vilistlane. Mitmekordne Eesti meister (samuti seenioride klassis) tennises. Võistles aastatel 1954–1963 33 korral Eesti NSV koondises. Biograafia ESBL-is
Grissini

Grissini on umbes pliiatsisuurune krõbe nisujahust küpsisepulk. Pulgad on pärit Itaaliast Torino piirkonnast. Grissinid leiutas Lanzo Torines[viide?] aastal 1697.
Männiku talu rändrahnud

Männiku talu rändrahnud on kolm kivi (rändrahnu) Läänemaal Lääne-Nigula vallas Variku külas. Kivide geograafilised koordinaadid on 59° 6′ 42″ N, 23° 47′ 50″ E. Kivid paiknevad Kürema-Sõeru talu õuest umbes 250 m lõunakagus lepikus. Kaks rahnu on itta suunduva karjatee ääres ja kergesti leitavad. Umbes 400 m läände jääb Kiirema männikivi. Kivid võeti kaitse alla aastal 1939. Kivide seisukord on rahuldav. Kivide mõõdud: kõrgus 2,6 m, ümbermõõt 14,9 m. kõrgus 3,2 m, ümbermõõt 15,0 m. kõrgus 2,7 m, ümbermõõt 19,4 m. Kividele on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (2,7 ha). Männiku talu rändrahnude keskkonnaregistri kood on KLO4000117. Priit Kohava kirjeldus, 1988. a. Haide-Ene Rebassoo uuringud, 1955. a. (andmed TA Looduskaitse Komisjoni arhiivis). Enn Pirruse revisjonülevaatus ja mõõdistus, 6.08.1993. a. Loodushoid ja turism. 1939, nr. 6, lk. 352. Priit Kohava, Läänemaa Metsamajandi järelvalvepiirkonna looduskaitse objektid. Käsikiri. Tallinn 1988. Eesti Metsakorralduskeskus. Riigi teataja, 1939, nr. 90, lk. 1788. Männiku talu rändrahnud keskkonnaportaalis Sotsiaalministri otsus üksikute puude ja rändrahnude looduskaitse alla võtmise asjus. 6. oktoobril 1939. Männiku talu rändrahnud Eesti looduse infosüsteemis Kaitstavate looduse üksikobjektide kaitse-eeskiri
Peeter Normak (insener)

Peeter Normak (sündinud 10. aprillil 1931 Tallinnas) on eesti insener, majandusteadlane ja ettevõtja. Ta on töötanud mitmes Rootsi firmas, sealhulgas ettevõtetes EI AB AEG ja Stockholmi Aurukatlaühing. Ta on paberivabrikant. Peeter Normak on Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Aleksander Pae

Aleksander Pae (2. august 1916 Jõõpre vald, Pärnumaa – 27. november 2001 Tartu) oli eesti füüsik. Ta koostas kõrgkooli õppevahendeid ja õpikuid. Ta oli Üliõpilasselts Liivika vilistlane. 1996–1997 Tartu Ülikooli medal Juhan Lang, H. Marran, A. Mitt, A. Pae [jt.] Füüsika üldkursus. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1959 "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022.
Endel Purju

Endel Purju (8. märtsil 1922 Pärnu – 16. aprill 2016) oli eesti majandusteadlane. Aastal 1945 lõpetas ta Tallinna 9. Keskkooli ja 1949 TPI majandusteaduskonna tööstusökonoomika erialal. 1957–1965 ja 1978–1986 töötas Purju ENSV TA Majanduse Instituudis teadurina ja vanemteadurina, 1965–1978 oli ta TRÜ majandusteaduskonna õppejõud. Majanduskandidaat (1959), vanemteadur (1964), dotsent (1967). Purju on kirjutanud ligi 60 majandusteaduslikku uurimust ja artiklit, 7 õppevahendit üliõpilastele. Ta oli Üliõpilasselts Liivika vilistlane. 1999–2002 oli ta Pärnu linnavolinik. Tema poeg on TTÜ majandusteaduse professor Alari Purju.
Armult Reinsalu

Armult-Eeliks Reinsalu (31. mai 1923 Nissi vald – 6. november 2010) oli eesti fotograaf ja matkasportlane. "Matkamine" 203 lk, Eesti Riiklik Kirjastus 1956 "Tallinn", Eesti Riiklik Kirjastus 1960 "Tallinna juht", 71 lk, Eesti Raamat 1962, 1964, 1968, ("Tallinnan opas" (soome keeles) 1968), tõlkinud Erik Püvi, "Tallinn", 72 lk, Eesti Raamat 1970 (ilmus nii saksa (1963, 1967 ja 1970) kui ka inglise keeles), illustratsioonid Edgar Valter. "Hea foto saladus", 260 lk, Valgus 1976 "Algajale fotograafile", 192 lk, Valgus 1987 Val Rajasaar "Väike pildiraamat Eestist", 120 lk, Eesti Raamat 1965 Val Rajasaar "A Little Picture-Book of Estonia", (inglise keeles), 120 lk, Eesti Raamat 1965 Val Rajasaar "Pieni kuvakirja Eestistä" (soome keeles), 120 lk, Eesti Raamat 1965, Tõlkinud T. Seljamaa "Tallinna Polütehniline Instituut", 175 lk kõvas köites album (eesti, inglise ja vene keeles), Valgus 1967 Olev Anton "Nii elamegi", 68 lk, Valgus 1970 "Paide", Eesti Raamat 1970 Ta oli Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
K. Jaak Roosaare

K. (Kaarel) Jaak Roosaare (sündinud 19. juulil 1954 New Yorgis) on eesti päritolu USA jurist. Ta lõpetas aastal 1976 Washingtoni Ülikooli kommunikatsiooni ja poliitika erialal, jätkas samas õpinguid õigusteaduse erialal, saades aastal 1979 dr. jur. teadusliku kraadi. Ta on Üliõpilasselts Liivika vilistlane. Ta on olnud Eesti Kongressi ja Riigikogu liige. Ta on kuulunud ERSP-sse. 25. juulist 1997 1. jaanuarini 2005 kuulus ta Vabaduspartei – Põllumeeste Kogusse, kuuludes ajavahemikul 15. märtsist 1. jaanuarini 2007 Libertas Eesti Erakonda. 22. novembrist 2006 kuulub ta Eestimaa Rahvaliitu, hiljem Eesti Konservatiivsesse Rahvaerakonda. 2024. aastast kuulub ta erakonda Eesti Rahvuslased ja Konservatiivid. 2006 – Valgetähe V klassi teenetemärk Päring äriregistrist, perekonnanimi Roosaare (vaadatud 17.02.2014)
Hans Roosipuu

Hans Roosipuu (2. aprill 1931 Tartumaa – 8. juuli 2017) oli eesti spordifotograaf, spordifilmide lavastaja ja filmioperaator. Õppis Tartu Industriaaltehnikumis, lõpetas 1950. aastal Tallinna 2. keskkooli ja 1966. aastal Moskvas Üleliidulise Riikliku Kinematograafiainstituudi. Harrastas Eduard Takkeri juhendamisel ujumist ja veepalli, võitis Eesti meistrivõistlustel teateujumises hõbe- (1951) ja veepallis pronksmedali (1953). Töötas 1953–1957 ajalehe Edasi fotograafina, 1957–1959 Tallinna Televisioonistuudios filmioperaatorina ja 1959–1991 stuudios Tallinnfilm operaatori ja režissöörina. Ta oli Eesti Ajakirjanike Liidu (1958), Spordiajakirjanike Föderatsiooni (1965) ja Eesti Kinoliidu liige (1966). Ta oli Üliõpilasselts Liivika vilistlane. Hans Roosipuu oli ühes või teises rollis tegija 75 dokumentaalfilmi juures, lisaks filmis ta operaatorina 500 ringvaatepala. Spordimehena tulid tal eriti hästi välja spordifilmid, neid jõudis ta teha üle 30. Film "Otsin luiteid" (1972, suusatreener Herbert Abelist) pälvis Cortina d'Ampezzo spordifilmide festivalil hõbekarika, 11 tema filmi on saanud preemia NSV Liidu festivalidel. "Ülekanne 56 : 13" (1969) "Kümnevõistlejad" (1971) "Pentathlon moderne" (1974, autoreid) "Korvpallikohtuniku metoodika" (1976) "Optimistid" (1976, autoreid) "100 m selili kammerorkestri saatel" (1978) "Tennis" (õppefilm, 1978) "Heerosed" (olümpiavõitjad Aavo Pikkuus, Ivar Stukolkin, Jaak Uudmäe ja Viljar Loor; 1980) "Oo, sport, sa oled rahu" (1981) "Küljetuul" (1983) "Liikumine ja lapsed" (1985) "Imetegija võlg" (dokumentaalfilm Riho Suunast; 1987, režissöör, stsenarist, operaator) "Eesti partii" (dokumentaalfilm Paul Keresest; 1991, režissöör, operaator) "Imet püüdmas" (dokumentaalfilm perekond Šmigunist; 1996, režissöör, stsenarist, operaator) "Tempo di valse" (dokumentaalfilm Indrek Pertelsonist; 1999, stsenarist, operaator) "Tiim" (dokumentaalfilm Mati Alaverist ja tema meeskonnast; 2006, stsenarist, operaator) 1981 Eesti NSV teeneline kunstitegelane 2013 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali elutööpreemia (eesti spordi suurkujude ja -sündmuste talletaja) Mart Taevere. Vastab Hans Roosipuu Teater. Muusika. Kino. Oktoober 2014. Hans Roosipuu andmekogus IMDb (inglise) Biograafia ESBL-is Mart Taevere. Vastab Hans Roosipuu Teater. Muusika. Kino. Oktoober 2014 "Suri spordifilmide lavastaja Hans Roosipuu" Postimees, 10. juuli 2017
Jüri Raudsepp

Jüri Raudsepp (30. juuli 1930 Tartu – 1. juuni 2019) oli eesti arst, arstiteadlane ja vaimulik. Ta lõpetas 1950. aastal Viktor Kingissepa nimelise Kuressaare Keskkooli. 1956. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Aastatel 1959–1965 oli Moskvas aspirantuuris, kaitses 1965. aastal meditsiinikandidaadi väitekirja. Aastatel 1983–1992 õppis EELK Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 10. veebruaril 1988 aseõpetajaks, õpetaja õigused sai 8. detsembril 1992. Kuressaare haigla kirurg 1956–1959[viide?] Teaduslik töötaja ja lastekirurg kuni 1983[viide?] Vaimulikuna on ta teeninud Jüri, Harju-Jaani, Jõelähtme ja Loksa kogudust, olnud Ida-Harju praostkonna abipraost ja praosti kohusetäitja[viide?] Põhja-Eesti Regionaalhaigla arst-pastor alates 1998[viide?] Tallinna Tehnikaülikooli rahvusvaheliste suhete instituudi maailmareligiooni võrdleva analüüsi õppejõud[viide?] Raudsepp oli Eesti Arstide Seltsi ja Eesti Seeniorkirurgide Seltsi liige. Teinud kaastööd ajakirjandusväljaannetele. 2007 Valgetähe IV klassi teenetemärk Artikkel Jüri Raudsepast Eesti Kirikus
Aleksander Stern

Aleksander Stern (sündinud 6. jaanuaril 1948 Kuressaares) on Eesti arst ja poliitik. Ta on lõpetanud 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Ta astus hiljem Üliõpilasselts Liivika liikmeks. Ta on olnud asendusliikmena VIII ja IX Riigikogu liige (Eesti Maarahva Erakond). Tema isa oli Tallinna Loomaaia direktor Károly Stern. http://vvk.ee/varasemad/r99/kan_isik_653.stm
Toivo Toomemets

Toivo Toomemets (sündinud 25. juulil 1949 Tartus) on eesti kultuuritegelane ja kunstiajaloolane. 1977–80 oli Toomemets Tartu Riikliku Kunstimuuseumi direktor. Ta on alates 1993. aastast Eesti Rahvuskultuuri Fondi tegevdirektor. Ta on Üliõpilasselts Liivika vilistlane. Tartu Riikliku Kunstimuuseumi töötajad tööprobleeme arutamas. Vasakult: muuseumi teadusala asedirektor Eha Ratnik, teaduslik sekretär Ehe Asu, kunstipedagoogika sektori juhataja Virve Hinnov, abikoguhoidja Helgi Kruusmaa, Reet Varblane ja kujutava kunsti kaugõppekursuse juhataja Toivo Toomemets. November 1975
Irene Lill

Irene Lill (neiuna Irene Allikas; sündinud 24. oktoobril 1958 Jaltas) on eesti tehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli ehitustehnoloogia õppetooli juhataja, professor. Ta on tehnikateaduste doktor, majandusteaduste magister. Õppinud Tallinna 7. Keskkoolis 1965–1973, NSV Liidu Saatkonna juures asuvas keskkoolis Varssavis 1973–1975, TPI ehitusteaduskonnas tööstus- ja tsiviilehituse erialal 1975–1981; magistrantuur 1994; doktorantuur 2000–2004. Tehnikateaduste doktor 2004. Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi laborant 1975–1977. TTÜs 1977–…: ehitustehnoloogia kateedri laborant 1977–1980, insener 1980–1981, laboratooriumi juhataja 1981–1982, assistent 1982–1989, vanemõpetaja 1989–1991; ehitustootluse instituudi ehitustehnoloogia õppetooli lektor 1991–2004, dotsent 2004, professor 2005–…; õppetooli hoidja 2004–2005, juhataja 2005–…; instituudi direktor 2006–… Loodusteadused ja tehnika, ehitus- ja kommunaaltehnika (ehitusökonoomika ja juhtimine). Avaldanud ca 30 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud 6 magistritööd. TTÜ ehitusteaduskonna nõukogu liige; ehitustootluse instituudi nõukogu liige; CIBi (International Council for Research and Innovation in Bulding and Construction) komisjonide liige: W 055 – Building Economics, W 065 – Organisation and Management in Construction, W 099 – Quality and Safety on Construction Sites, TG 59 – People in Construction; ajakirja Ehitaja (Stroitel) konsultant. Blackwell Publishing’i parima ettekande preemia rahvusvahelisel konverentsil „3rd International Postgraduate Research Conference in the Built and Human Environment” (Lissabon) ESAI, 3.–4. aprill 2003; TTÜ aasta õppejõud 2006; TTÜ kuldmärk. Aiandus, rahvusvahelise klaasikunsti ühingu Glass Art Society liige. Ta oli abielus klaasikunstnik Ivo Lillega. Neil on kaks tütart, laulja Juuli Lill ja rõivadisainer Liisi Lill. Irene Lill Tallinna Tehnikaülikooli lehel[alaline kõdulink] Irene Lill Eesti Teadusinfosüsteemis Irene Lill TTÜ lehel
Tahhüon

Tahhüon on hüpoteetiline elementaarosake, mis liigub valgusest kiiremini. Erinevalt tavalistest osakestest suureneb tahhüoni kiirus, kui selle energia väheneb. Seetõttu ei ole ühelgi tahhüonil võimalik liikuda valgusest aeglasemalt, sest see vajaks lõpmatul hulgal energiat. Kuna tahhüon liigub alati kiiremini kui valgus, pole seda võimalik näha saabumas. Seda on võimalik näha alles siis, kui see on vaatlejast möödunud. Seejuures ei näe me ühte objekti, vaid kahte, edasiliikuvat ja justkui tagasipõrkuvat. Musta joonega on animatsioonis kujutatud lainefronti, mis lähtub superluminaarsest osakesest sel ajahetkel, kui objekt ja vaatleja on kohakuti. Samasugust kasutatakse ka Tšerenkovi kiirguse matemaatilises kirjelduses. Halli kerana on kujutatud tegelikku objekti, mida vaatleja tegelikult kunagi ei näe. Punane, tegelikust objektist aeglasem kera eemaldub vaatlejast samas suunas kui tegelik objekt, sinine, justkui tagasipõrkuv on Doppleri efekti poolt tagurpidi keeratud laine poolt tekitatud kujutis.
Ģirts Valdis Kristovskis

Ģirts Valdis Kristovskis (sündinud 19. veebruaril 1962 Ventspilsis) on Läti poliitik, paljukordne ja kauaaegne minister. Ta lõpetas 1984. aastal Riia Polütehnilise Instituudii ehitusinsenerina ja kaitses 1998 Läti Ülikoolis magistrikraadi õigusteaduses. Kristovskis on meistersportlane odaviskes. Ta on Läti kergejõustikuliidu president ja Läti Olümpiakomitee liige. Kristovskis on abielus Läti rahvusteatri näitleja Ilse Rudolfega. Neil on kaks last Ieva ja Emilia. 1989–1994 oli Kristovskis Riia ja Ventspilsi linnanõukogu liige. Ta oli ka Läti Vabariigi Ülemnõukogu liige ja seimi 5.–8. ja 10. koosseisu liige. 1991–1993 oli ta Läti kaitseliidu Zemessardze staabiülem. Ta on olnud Läti siseminister alates 3. augustist 1993 kuni 28. oktoobrist 1994, mil ta tagasi astus, ja kaitseminister 26. novembrist 1998 kuni 9. märtsini 2004. 2004–2009 oli ta Euroopa Parlamendi liige, esindades erakonda Isamaale ja Vabadusele/LNNK. 2009. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kaotas ta oma koha. Seejärel valiti ta Riia linnanõukogu liikmeks, kus ta oli opositsiooni liider. 1993–1998 kuulus Kristovskis erakonda Läti Tee, 1998–2008 kuulus erakonda Isamaale ja Vabadusele/LNNK, 2008. aastast kuulub Kodanikeühendusse, mille asutajaliige ja juht ta oli. Paremtsentristlik Kodanikeühendus võitis 2010. aasta Läti parlamendivalimised ja 3. novembril 2010 sai ta Valdis Dombrovskise teises valitsuses välisministriks. Kohe pärast valitsuse moodustamist avaldas läti skandaalne ajakirjanik Lato Lapsa Kristovskise kirjavahetuse erakonnakaaslase arsti Slutsisega, kes kirjutas, et ei suudaks ravida venelasi nii nagu lätlasi, ning Kristovskis vastas talle: «Nõustun sinu hinnangu ja nägemusega.» Parlamendi opositsioon algatas Kristovskise vastu umbusaldushääletuse, mis kukkus läbi: Kristovskist toetasid tema 51 koalitsioonikaaslast ning vastu olid 36 opositsiooniliiget venemeelsest Koosmeele Keskusest ja parempoolsest koalitsioonist Parema Läti eest. 6. augustil 2011 moodustati Lätis erakond Ühtsus, millesse astus ka Kodanikeühendus. Kristovskis sai ka Ühtsuse juhatuse esimeheks. Kristovskise ametiaeg ministrina lõppes 25. oktoobril 2011 pärast erakorralisi 2011. aasta Läti parlamendivalimisi, millel Ühtsus kaotas senisest 33 kohast seimis 13 ja ka Kristovskist ei valitud seimi liikmeks. 2005 – Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk 2008 – aasta eurooplane Lätis Elulugu Läti valitsuse kodulehel
Sabaton

Sabaton on Rootsi heavy metal ansambel, mis tegutseb aastast 1999. Bändi laulude peamiseks teemaks on sõjaajalugu, enamasti Teine maailmasõda. Esimene Sabatoni üllitatud album oli "Fist for Fight", mis ilmus esimest korda 2001. aastal ja sisaldas tegelikult kahe varem avaldatud EP lugusid. Seejärel salvestas bänd albumi "Metalizer", kuid see anti välja alles 2007. aastal. Vahepeal jõuti teha veel kaks albumit: "Primo Victoria" (2005) ja "Attero Dominatus" (2006). 2008. aastal ilmus Sabatoni viies album "Art of War", mis eelmistest veelgi enam keskendus sõjatemaatikale. Seda joont jätkati ka 2010. aastal ilmunud albumil "Coat of Arms". Lisaks Teisele maailmasõjale räägivad Sabatoni laulud ka Esimesest maailmasõjast, Talvesõjast, Lahesõjast, Kuuepäevasest sõjast, Falklandi sõjast ja heavy metal'ist. 1. novembril 2010 esines Sabaton koos Alestormi ja Steelwingiga ka Eestis Rock Cafés. 31. märtsil 2012 teatas bändi laulja Joakim Brodén, et bändi liikmed lähevad lahku. Kitarristid Oskar Montelius ja Rikard Sundén, trummar Daniel Mulback ja klahvpillimängija Daniel Mÿhr lahkusid bändist erinevatel põhjustel. Sabaton jätkas kontsertidel kitarristide Chris Rörlandi ja Thobbe Englundiga ning trummar Robban Bäckiga. Uue klahvpillimängija leidmiseni kasutab Sabaton esinemistel stuudios tehtud klahvpillide salvestisi. Pärast uut koosseisu ilmus bändi uuelt albumilt "Carolus Rex" singel "Carolus Rex" 4. aprillil 2012. Laul ilmus nii inglise kui ka rootsi keeles. Pärast uue singli ilmumist teatas Sabaton, et läheb "The Swedish Empire Tour" tuurile. Uus album "Carolus Rex" ilmus 23. mail 2012, sügisel läks Sabaton Euroopa tuurile. Kogu album ilmus nii inglis- kui ka rootsikeelsete sõnadega. Sabatoni endised liikmed lõid bändi Civil War, kus on lisaks laulja Patrik Johansson ja bassist Stefan Eriksson. 2012. aasta novembris otsustas trummar Robban Bäck minna puhkusele, kuna sai isaks. Teda jäi asendama Snowy Shaw. Sabatoni Euroopa-tuuri esimene pool toimus 2012. aasta sügisel. 2013. aasta algusest alanud tuuri teises pooles olid soojendajaks Eluveitie Šveitsist ja Wisdom Ungarist ning tuur lõpetati 27. märtsil 2013 Tallinnas Rock Cafes. "Primo Victoria" (2005) "Attero Dominatus" (2006) "Metalizer" (2007) "The Art of War" (2008) "Coat of Arms" (2010) "Carolus Rex" (2012) "Heroes" (2014) "The Last Stand" (2016) "The Great War" (2019) Richard Larsson – trummid (1999–2001) Daniel Mullback – trummid (2001–2012) Daniel Mÿhr – klahvpillid (2005–2012) Rickard Sundén – kitarr (1999–2012) Oskar Montelius – kitarr (1999–2012) Robban Bäck – trummid (2012-2013) Tommy Johansson - kitarr (2016-2024) Joakim Brodén – vokaal (1999–2005 ka klahvpillid) Pär Sundström – bass (alates 1999) Chris Rörland – kitarr (alates 2012) Hannes Van Dahl – trummid (alates 2013) Thobbe Englund - kitarr (alates 2024), oli ka bändis aastatel 2012-2016, kuid liitus taas 2024. aastal) Snowy Shaw – trummid (2012-2013; asendas Robban Bäcki tema isaks saamise tõttu) Ametlik koduleht Rock Caf'es toimunud kontserdi arvustus
Eivindvik

Eivindvik on asula Norras Vestlandi maakonnas, Guleni valla halduskeskus. Eivindvik asub Gulafjordeni põhjarannikul. Asula pindala on 0,42 km²; elanike arv oli 2009. aastal 265. Eivindvikis asub Guleni kirik. Umbes 2,5 km kaugusel kagus Flolidis asub Gulatingi mälestusmärk. Tettsteders befolkning og areal
Guleni kirik

Guleni kirik on kirik Norras Vestlandi maakonnas Guleni valla keskuses Eivindvikis. Ühelööviline puidust kirik ehitati 1863. aastal. Selle arhitekt oli Georg Andreas Bull. Kirikut on kahel korral renoveeritud, aastatel 1938 ja 1963. Kirikuaia lähedal seisab üks kahest Eivindviki kiviristist; teine on paarsada meetrit kaugemal. Riste on kujutatud Guleni valla vapil.  Guleni kirik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Pavlo Lazarenko

Pavlo Lazarenko (ukraina keeles Павло Іванович Лазаренко; sündinud 23. jaanuaril 1953) on Ukraina poliitik. Ta oli peaminister aastatel 1996–1997. 2006. aastal mõisteti Lazarenko Ameerika Ühendriikides vangi rahapesu, finantspettuse ja väljapressimise eest. ÜRO andmetel toimetas ta valitsusjuhi ametis olles kõrvale umbes 200 miljonit dollarit. Ta vabanes vanglast 1. novembril 2012. Väidetavasti tegeles Lazarenko peaministriametis olles ka ulatusliku isikliku äriga ja kontrollis gaasikvootide jagamist eraettevõtetele. http://www.globalwitness.org/sites/default/files/pdfs/its_a_gas_april_2006_lowres.pdf
Gulafjorden

Gulafjorden on fjord Norras Vestlandi maakonnas Guleni vallas. Fjord asub Sognefjordenist lõuna pool. Gulafjorden ulatub umbes 8 km pikkuselt läänest itta. Ta jaguneb kolmeks haruks; lõuna suunas hargneb Eidsfjorden, põhja suunas Nordgulfjorden ja ida suunas Austgulfjorden. Gulafjordeni suudmes asub Fonna saar. Fjordi põhjakaldal asub Guleni valla keskus Eivindvik. Fjordis on mitu lõhekasvandust.
Georg Andreas Bull

Georg Andreas Bull (26. märts 1829 – 1. veebruar 1917) oli norra arhitekt ja ehitusinsener. Ta õppis aastatel 1843–1845 Bergenis Franz Wilhelm Schiertzi juures ning seejärel Hannoveri ülikoolis ja hiljem Berliini ehitusakadeemias. Ta projekteeris nii raudteejaamu, kirikuid, tootmishooneid kui ka elumaju. Ta tegutses ka maamõõtja ja ehitusinspektorina ning tegi arheoloogilisi uurimusi. Viiuldaja Ole Bull ja maalikunstnik Knud Bull olid tema vennad. Ka tema poeg Henrik Bull oli arhitekt. Tvedestrandi kirik Nesi kirik Guleni kirik Oslo Jakobi kirik Vestbanestasjonen Østbanestasjonen Tyristrandi jaamahoone Ole Bulli maja
Museion (täpsustus)

Museion oli Vana-Kreekas muusade pühamu (tempel, koobas või mäetipp). Tuntud on Helikoni museion, Ateena filosoofiakoolide museionid, sealhulgas Akadeemia museion ja Lykeioni museion, ning eriti Aleksandria uurimisasutus Museion.
Alonso de Ojeda

Alonso de Ojeda (umbes 1466–1515) oli hispaania maadeavastaja, tüürimees, kuberner ja konkistadoor. Ta osales Kolumbuse reisil ning 1499. aasta mais juhatas ekspeditsiooni, mille käigus avastati Curaçao saar, Maracaibo järv, Guajaana rannik, Orinoco jõe suudmeala ja laht, mille ta nimetas sarnasuse tõttu Veneta laguuniga Venezuelaks ('Väikeseks Veneziaks'). Tema reisikaaslaste seas olid Amerigo Vespucci, kartograaf Juan de la Cosa ja notar Rodrigo de Bastidas. Teisel reisil läks Alonso de Ojeda 1502. aastal Lõuna-Ameerika rannikul maale ja asutas Lõuna-Ameerika mandril esimese hispaania asula Santa Cruzi. 1509. aastal korraldas ta Juan de la Cosa toetusel kolmanda ja kõige ulatuslikuma reisi Lõuna-Ameerikasse. Tema meeskonnas olid Vasco Núñez de Balboa, Francisco Pizarro ja Hernán Cortés (viimane jäi haiguse tõttu Euroopasse). Kõik nad sai hiljem tuntud maadeavastajateks. Alonso de Ojeda suri aastal 1515 Santo Domingos. [1]
Juhan Loskit

Juhan Loskit (8. juuli 1889 Vana-Prangli vald, Tartumaa – 14. veebruar 1951) oli eesti keemik. Ta õppis 1910–1916 ja 1923–1928 (lõpetas, matrikkel nr. 3963) Tartu ülikooli keemiaosakonnas, korporatsioon Sakala vilistlane. Cand. techn. 1948 (Uusi lahustajaid vaigu ekstraheerimiseks kändudest). Ta osales Vabadussõjas, oli vabrikuomanik Tartus. 1947–1948 Tartu ülikooli anorgaanilise keemia kateedri õpetaja, 1948–1951 vanemõpetaja. Album academicum universitatis Tartuensis 1918–1944. II. Tartu, 1994. Lk. 250.