Veresuhkur

Veresuhkur on inimese või looma veres sisalduv glükoos. Tühja kõhuga inimese veresuhkru, täpsemalt vere glükoosisisalduse normivahemik on 3,3–5,5 mmol/l (millimooli liitri kohta). Veresuhkur moodustub seedetraktis süsivesikutest ja jõuab insuliini abiga kudedesse. Suhkur ehk glükoos on keharakkude peamine energiaallikas. See on vajalik kõigi elundite ja süsteemide normaalseks toimimiseks. Kõrgel veresuhkrul (hüperglükeemia) või madalal veresuhkrul (hüpoglükeemial) võivad aga olla tõsised tagajärjed inimese tervisele. Toitumine Toitude, eriti süsivesikuterikaste toitude söömine võib tõsta vere glükoosisisaldust. Kehaline aktiivsus Treening võib alandada vere glükoosisisaldust, kuna lihased kasutavad seda energiaallikana. Haigused Mõned haigused, nagu diabeet, võivad põhjustada veresuhkru taseme häireid. Veresuhkru taseme mõõtmine on protseduur, mis võimaldab määrata glükoosi (suhkru) kogust veres teatud ajahetkel. See on oluline suhkurtõvega inimeste suhkrutaseme jälgimiseks ja võimalike kehas suhkru töötlemisega seotud probleemide väljaselgitamiseks. Glükoosimõõturid: need on käeshoitavad seadmed, mis kasutavad teie suhkrutaseme mõõtmiseks tilka verd. Inimene asetab väikese tilga verd testribale, mis sisestatakse mõõturisse. Seejärel analüüsib glükomeeter teie veresuhkru taset ja kuvab tulemused ekraanil. Pidevad glükoosimõõturid: neid seadmeid kantakse kehal ja need jälgivad pidevalt veresuhkru taset läbi naha. Neid kasutatakse suhkru taseme jälgimiseks sagedamini ja pidevalt. Laboratoorsed vereanalüüsid: teie suhkru taseme täpsemaks mõõtmiseks võidakse teha laboratoorseid vereanalüüse. Patsient annab vereproovi, mida seejärel laboris analüüsitakse. Keha homöostaatiline mehhanism hoiab veresuhkru taset kitsas vahemikus. See koosneb mitmest koostoimivast süsteemist, millest hormoonregulatsioon on kõige olulisem. On kahte tüüpi vastastikku antagonistlikke metaboolseid hormoone, mis mõjutavad vere glükoosisisaldust: kataboolsed hormoonid (nagu glükagoon, kortisool ja katehhoolamiinid), mis suurendavad vere glükoosisisaldust; ja üks anaboolne hormoon (insuliin), mis vähendab vere glükoosisisaldust. Need hormoonid erituvad pankrease saarekestest (endokriinsete kudede kimpudest), mida on nelja tüüpi: alfa (A) rakud, beeta (B) rakud, delta (D) rakud ja F rakud. Glükagooni sekreteerivad alfa-rakud, insuliini aga beeta-rakud. Koos reguleerivad nad veresuhkru taset negatiivse tagasiside kaudu, protsessi, kus ühe reaktsiooni lõppsaadus stimuleerib teise reaktsiooni algust. Vere glükoosisisalduse korral alandab insuliin glükoosi kontsentratsiooni veres. Madalam veresuhkru tase (insuliini sekretsiooni toode) käivitab glükagooni sekretsiooni ja kordab tsüklit. Vere glükoosisisalduse stabiilsena hoidmiseks muudetakse insuliini, glükagooni, epinefriini ja kortisooli. Kõigil neil hormoonidel on erinev vastutus vere glükoosisisalduse reguleerimisel; kui veresuhkur on liiga kõrge, käsib insuliin lihastel võtta endasse üleliigne glükoos glükogeeni säilitamiseks. Glükagoon reageerib liiga madalale vere glükoositasemele; see teavitab kudet vabastama glükogeenivarudest veidi glükoosi. Epinefriin valmistab lihased ja hingamissüsteemi ette tegevuseks „võitle või põgene“ reaktsiooni korral. Lõpuks varustab kortisool keha raske stressi ajal kütusega. Vere glükoositaseme tähtsus Vere glükoosisisaldus on oluline tervisenäitaja (loe edasi), mida ei tohiks alahinnata. Glükoos on rakkude ja elundite peamine energiaallikas, mistõttu on see oluline normaalse kehafunktsiooni säilitamiseks. Updated December 06, 2018, Written by Adam Cloe, What Is the Connection Between Blood Sugar and Emotions?, sfgate.com