laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Paul Kamm

Paul Kamm (29. detsember 1917 Kärdla – 19. juuni 1979 Kärdla) oli eesti harrastusgraafik. Paul Kammi kooliharidus piirdus algharidusega. Juba kooliajal ilmutas ta teatavat kunstiannet, aga tähelepanu sellele ei pööratud. Keerulise majandusolukorra tõttu pidi ta tööle minema. 1935. aastast töötas ta tekstiilitöölisena, algul Kärdlas, seejärel Tartus ja vahetult enne sõja puhkemist Keilas. Võideldes teises maailmasõjas Punaarmee 22. Eesti Territoriaalses Laskurkorpuses, sai Kamm 31. märtsil 1942 lahingõppusel tugevalt külmetada ja haigestus liigese- ja närvipõletikku. Pikaajaline haiglaravi tulemusi ei andnud ning mees jäi liikumatult lamavaks, ta oli siis 25 aastat vana. 1946. aastal toodi kanderaamil Paul Kamm tagasi kodusaarele. Haiguse tagajärjel suutis ta ainult vaevaliselt sõrmi liigutada, aga treenides muutusid sõrmed kindlamaks ning Kamm oli taas võimeline joonistama. Esialgsed saamatud katsetused muutusid aasta-aastalt paremaks ja sündisid meeleolukad pildid kodusaare loodusest ja kalurite elust – "Kivine rand" (värviline pliiats, 1960), "Ristna männid" (grafiit, 1962), "Hiiumaa motiiv" (grafiit, 1962), "Ristna" (grafiit, 1963), "Sõudjad" (süsi, 1965) jt. Olukorrast tingituna sai ta vähe joonistada otse natuurist, paljud motiivid tuli paberile kanda mälu järgi. Kammi joonistusvahendiks oli peamiselt pliiats. Tema esimene abiline oli kunstnik Elgi Reemets. 1953. aastal võttis ta esmakordselt osa Kärdla isetegevuslike kunstnike näitusest, kus ta võitis I preemia. Eesti NSV Riiklik Kunstiinstituut hakkas Kammi abistama 1961. aastal, teda hakkas juhendama graafik Olev Soans. Samal aastal esines Paul Kamm juba Moskvas isetegevuslike kunstnike näitusel, kus ta sai ka diplomi. 1963. aastal võeti ta Eesti NSV Kunstnike Liidu liikmeks. 1967. aastal astus ta ka Eestimaa Kommunistlikku Parteisse. 1964. aastal ilmus kirjastuse Kunst väljaandel Paul Kammi reproduktsioonide album. 1977. aastal ilmus Jüri Haini koostatud raamat pealkirjaga "Paul Kamm. 13 reproduktsiooni". Paul Kamm sai 1978. aastal Kärdla linna aukodanikuks. Paul Kamm on maetud Kärdla kalmistule, tema elukoha juures aadressil Tiigi tänav 48 püstitati mälestuskivi. KES SA OLED, PAUL? Näitus SA Hiiumaa Muuseumis ПАУЛЬ КАММ – «МЕРЕСЬЕВ» ЭСТОНСКОЙ ГРАФИКИ rodina.ee, 19.06.2020 (vaadatud 21.06.2020) Avati näitus “Kes sa oled, Paul?” Hiiuleht, 06.02.2018 (vaadatud 21.06.2020) Paul Kamm : reproduktsioonide album Salmre, Viktor. Hiiumaa. Kunstnik Paul Kamm. Pilt Eesti Rahvamuuseumist. Ajapaik.
Peruu hoovus

Peruu hoovus ehk Humboldti hoovus on hoovus Vaikses ookeanis. See hoovab mööda Lõuna-Ameerika läänekallast põhja kuni ekvaatorini, seal pöördub läände. Möödunud Galápagose saartest, muutub Lõunapassaathoovuseks. Peruu hoovus koosneb külmast veest, kus elab palju kalu. Mõnel suvel tõrjub El Niño Peruu hoovuse tagasi.
Börje Salming

Anders Börje Salming (15. aprill 1951 Kiruna – 24. november 2022) oli Rootsi jäähokimängija, päritolult saam. Ta mängis Rootsi klubides Brynäs IF ja AIK. Brynäs IF koosseisus on ta tulnud 2 korda Rootsi meistriks. Ta osales 1992. aasta taliolümpiamängudel ja sai Rootsi koondise koosseisus 5. koha. Rootsi meeskonna koosseisus võitis ta maailmameistrivõistlustel hõbemedali 1973. ja pronksmedali 1972. aastal. Ta oli üks esimesi eurooplasi, kes läks NHL-i mängima. Ta mängis seal Toronto Maple Leafsis ja Detroit Red Wingsis. NHL-s mängis ta 17 hooaega ja 1148 mängu kogudes 787 punkti (150+637). 1996. aastal valiti ta Hockey Hall of Fame'i liikmeks. Börje Salming veebisaidil Olympedia (inglise)
Volõõnia kõrgustik

Volõõnia kõrgustik on kõrgustik Ukraina lääneosas. Koos Podoolia kõrgustikuga moodustab ta Volõõnia-Podoolia kõrgustiku. Keskmine kõrgus on 220–250 m, kõrgeim tipp on 341 m (Mizotšski krjaž). Volõõnia kõrgustik paikneb Volõõnia ja Rivne oblasti piiril ja ulatub Lääne-Bugist Kortšiki jõeni (Slutši jõe lisajõgi). Kõrgustiku pikkus on umbes 300 km, laius 40–50 km.
Podoolia kõrgustik

Podoolia kõrgustik on kõrgustik Ukraina edelaosas. Kõrgused on 380–320 m loodeosas kuni 220–130 m kaguosas[küsitav]. Kõrgeim tipp on Kamula mägi (471 m). Koos Volõõnia kõrgustikuga moodustab ta Volõõnia-Podoolia kõrgustiku.
Inimese areng

Inimese areng jaguneb: ontogenees – bioloogiline, kognitiivne – sisemine areng ja sotsiaalne areng – väliste, kultuuriliste, sotsiaalsete mõjude poolt määratlev areng. Areng on heterogeenne. Geneetilised, bioloogilised faktorid Keskkonnategurid Õpetamine, kasvatamine Enesearendamine Inimese evolutsioon Kognitiivse arengu teooria Usulise arengu astmed
Adobe Freehand

Adobe Freehand (varem kandnud ka nimesid Macromedia FreeHand ja Aldus FreeHand) oli vektorgraafika loomiseks ja töötlemiseks mõeldud levinud tarkvara, mille arendamine lõpetati 2003. aastal. Algne programm loodi ettevõttes Altsys Corporation 1988. aastal ning müüma hakkas seda Aldus Corporation, mis andis välja versioonid 1–4. 1994. aastal liideti Aldus Adobe Systemsiga ning kuna Adobel oli kasutusel juba Adobe Illustrator, läks FreeHand tagasi Altsys omandusse. Altsysi ostis ära Macromedia, mis valmistas seejärel FreeHandi versioonid 5–11 (FreeHand MX). 2005. aastal omandas Adobe Systems Macromedia koos nende tootevalikuga, kuhu kuulus ka FreeHand MX ning mis kuulub tänapäevani Adobe toodete hulka. Pärast 2003. aastat enam Freehandi arendamist ei jätkatud ning Freehandi koha võttis üle Adobe Illustrator. Rakenduse failide failinimelaiend on FH. vektorgraafika vektorgraafikatarkvara rastergraafika pilditöötlustarkvara
Eynne schonne hysthorie

"Eynne Schonne hysthorie van vunderlyken gescheffthen der heren tho lyfflanth myth den Rüssen unde tataren" on alamsaksakeelne kirjutis, mis kajastab Vana-Liivimaa positsioonist selle suhteid Moskva suurvürstiriigiga 15. ja 16. sajandi vahetusel. Teos valmis 1508. aastal. Selle autoriks peetakse ordumeister Wolter von Plettenbergi sekretäri ja hilisemat Tartu piiskoppi Christian Bomhowerit. Selle trükiversioone pole säilinud, kuid käsikirjalise ümberkirjutise järgi on selle koos põhjalike kommentaaridega trükis avaldanud Carl Schirren. Teos käsitleb ajavahemikku 1492–1508, mil Liivimaa ja Moskva vahelised suhted olid ülipingelised. Peatähelepanu on pööratud Liivimaa-Moskva sõjale, eriti Smolino lahingule. Et kirjutis oli mõeldud Liivi ordule raha ning tähelepanu kogumiseks, on see vägagi propagandistlik ning Liivimaa Vene-vastast tegutsemist igati õigustav. Siiski on tegu väga väärtusliku allikaga antud perioodist, mis peegeldab läänepoolsete naabrite hirmu Moskva suurvürstiriigi võimu toonase kasvu ees. Teoses leidub ajastule omaselt liialdusi vägede suurusest, seda eriti vastase puhul. Näiteks on Vene vägede suuruseks 1501. ja 1502. aasta rüüsteretkede puhul arvatud ligi 100 000 meest, ehkki tõenäoliselt olid need umbes kümme korda väiksemad. Samasuguseid, kohati otse "Eynne Schonne hysthoriest" üle võetud liialdusi esineb ka näiteks Balthasar Russowil. Küllaltki õigesti on "Eynne Schonne hysthories" hinnatud aga Smolino lahingu mõju rahuläbirääkimistele, mis oli pea olematu. Hilisemad autorid, eriti Russow, väitsid aga, et ainuüksi selle lahingu võitmine päästis Liivimaa. Bomhoweri teosesse lisab pessimismi ka kirjutamise aeg, mil kuueaastane vaherahu Venega oli lõppemas ja uus oli veel sõlmimata, mistõttu Liivimaal kardeti uut sõda ja võimalikku Vene-Poola liitu nende vastu. „Eynne Schonne hysthorie van vunderlyken gescheffthen der heren tho lyfflanth myth den Rüssen unde tataren“, hrsg. von Carl Schirren. In: Archiv für die Geschichte Liv-, Est- und Kurlands, Bd. VIII (1861), lk 113–225 (sisaldab ka Carl Schirreni järelsõna). Friedrich Benninghoven. "Russland im Spiegel der livländischen schonnen hysthorie von 1508." Rossica externa: Studien zum 15.-17- Jahrhundert. Festgabe für Paul Johansen zum 60. Geburtstag. Toim. Hugo Weczerka. Marburg: Elwer, 1963, lk 11–35. (Sama artikkel on ilmunud ka: Zeitschrift für Ostforschung, 11 (1962), lk 601–625.) Juhan Kreem. "Crusading Traditions and Chivalric Ideals: The Mentality of the Teutonic Order in Livonia at the Beginning of the Sixteenth Century." Crusades, 12 (2013), lk 233–250. Matthias Thumser. "Antirussische Propaganda in der ‘Schönen Historie von wunderbaren Geschäften der Herren zu Livland mit den Russen und Tataren’." Geschichtsschreibung im mittelalterlichen Livland. Toim. Matthias Thumser. Berlin: Lit, 2011, lk 133–153. ‎ ‎ ‎ ‎
Urmas Sutrop

Urmas Sutrop (sündinud 7. juunil 1956) on eesti keeleteadlane. Ta lõpetas aastal 1974 Tallinna 44. Keskkooli ja aastal 1984 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafia teaduskonna bioloogia-tsütoloogia-histoloogia erialal bioloogi, bioloogia- ja keemiaõpetaja kvalifikatsiooniga. Diplomitöö teemaks oli "Ardisia crispa A. DC. lehe baktersõlme siseste taimerakkude peenehitus". Tal on filosoofiadoktori kraad Konstanzi Ülikoolist. Tema doktoritöö teema on "Tajusõnavara eesti keeles: tüpoloogia, ajalugu ja kognitsioon" (The Vocabulary of Sense Perception in Estonian: Typology, History, and Cognition). Ta on alates 2006. aastast Tartu Ülikooli antropoloogilise ja etnolingvistika õppetooli ning alates 2007. aastast üldkeeleteaduse õppetooli antropoloogilise ja etnolingvistika professor. 2000–2015 oli ta Eesti Keele Instituudi ning 2015–2020 Eesti Kirjandusmuuseumi direktor. Sutrop astus 2014. aastal Reformierakonda. Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 2 ja sai 1109 häält, kuid valituks ei osutunud. 2012 – Kaitseministeeriumi hõberinnamärk 2. klass 2006 – Valgetähe IV klassi teenetemärk 2001 – B. G. Forseliuse Seltsi medal "Wastne Testament 1686" Urmas Sutrop on abielus filosoof Margit Sutropiga. "The vocabulary of sense perception in Estonian: Structure and history", Peeter Lang, 2002 "La langue estonienne" Eesti Instituut, 2002 (kaasautor) "Eesti viipekeel" Eesti Keele Sihtasutus, 2003 "Estonian language" Eesti Instituut, 2004 "Die Estnische Sprache" Eesti Instituut, 2005 "Estniska" Eesti Instituut, 2007 "Viron kieli" Eesti Instituut, 2010 (kaasautor) "Värvinimede raamat" Eesti Keele Sihtasutus, 2011 Karl Feyerabend "Kosmopoliitilised rännakud". Eesti Keele Sihtasutus, 2004 "Bertrand Russell in Estonia" russell: the Journal of Bertrand Russell Studies, summer 2006, lk 55-76 Urmas Sutrop saates "Kukul külas", 21. detsember 2008 "Uuenev keel" EPL, 9. veebruar 2009 "Trahvidega keelt paremaks ei muuda" EPL, 10. august 2009 "Eesti keel pole kunagi oma ajaloos olnud nii tugev kui praegu" Delfi, 22. juuli 2012 "Erakorralistest valimistest" Postimees, 09.11.2012 "Holokaust, kurjus ja meie" Postimees, 28.01.2013 "Nädalategija" Kuku raadio, 17.03.2017 "Turandot teatris ning eesti ja kogu maailma muinasjuttudes". Teater. Muusika. Kino, juuli–august,2024, lk 73-87, illustratsioon tagakaane siseküljel http://www.mg.edu.ee/#vilistlased&lend=VIII Professor Urmas Sutrop liitus Reformierakonnaga, ERR, 14. märts 2014 http://rk2015.vvk.ee/detailed-2.html http://rk2015.vvk.ee/elected-members.html Urmas Sutrop Eesti Teadusinfosüsteemis Aili Künstler "Pealelend: Urmas Sutrop, Eesti Keele Instituudi direktor, Tartu ülikooli professor" Sirp, 20. mai 2010 Madis Vaikmaa "Urmas Sutrop: Pronkssõduri teisaldanud Ansip on rahvuskangelane, võrdne Kalevipojaga" Delfi, 27. aprill 2012
Kirsan Iljumžinov

Kirsan Iljumžinov (vene keeles Кирса́н Никола́евич Илюмжи́нов, sündinud 5. aprillil 1962 Elistas) on Venemaa riigitegelane ja maletegelane. Iljumžinov oli aastatel 1993–2007 Kalmõkkia Vabariigi president ja 2007–2010 Kalmõkkia Vabariigi pea (Глава Республики Калмыкия). Ta lõpetas 1979. aastal Elista 3. keskkooli, seejärel töötas aasta aega koostelukksepana tehases Zvezda, siis teenis 2 aastat Nõukogude armees Põhja-Kaukaasia sõjaväeringkonnas ja lõpetas teenistuse vanemseersandina. 1982–1989 õppis Iljumžinov NSV Liidu Välisministeeriumi Moskva Riiklikus Rahvusvaheliste Suhete Instituudis. 1988 visati ta kursusekaaslaste kaebuse põhjal välja nii instituudist kui NLKP-st alkoholi tarvitamise tõttu avalikus kohas. Iljumžinov kirjutas selle peale NLKP Keskkomitee peasekretärile Mihhail Gorbatšovile, NSV Liidu välisministrile Eduard Ševardnadzele ja KGB juhile Viktor Tšebrikovile kaebuse ning algas pool aastat kestnud uurimine, mille tulemusena ennistati Iljumžinov instituuti ja parteisse. 18. märtsil 1990 valiti Iljumžinov Kalmõkkias asuvast Manõtši valimisringkonnast number 821 Vene NFSV rahvasaadikuks, 1991 NSV Liidu Ülemnõukogu liikmeks. 1992 asutas ta koos tuntud ajakirjaniku Jevgeni Dodoleviga ajalehe Novõi vzgljad, mis ilmub tänapäevani. 1993 valiti Iljumžinov Venemaa ettevõtjate koja presidendiks. 11. aprillil 1993 valiti Iljumžinov Kalmõkkia esimeseks presidendiks, sama aasta detsembris Venemaa Föderatsiooninõukogu esimese koosseisu ja 1996 ametikohast tulenevalt ka teise koosseisu liikmeks. 1995 valiti ta Kalmõkkia presidendiks tagasi, seekord 7 aastaks. 27. oktoobril 2002 valiti ta teises voorus kolmandaks ametiajaks Kalmõkkia presidendiks (seekord 3 aastaks) ja 24. oktoobril 2005 määras Vladimir Putin ta neljandakski ametiajaks presidendiks (seekord 5 aastaks). Viiendaks ametiajaks ta enam ei soovinud kandideerida ja tema ametiaeg lõppes 24. oktoobril 2010. 1995–2018 oli Iljumžinov ka Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) president. Ta valiti sellele kohale tagasi 2. juunil 2006 ja 29. septembril 2010. Viimasel juhul kandideeris tema vastu maailmameister Anatoli Karpov, aga sai valimistel 55:95 lüüa. 29. detsembril 2000 sai Iljumžinov jalgpalliklubi Elista Uralan presidendiks. Klubi läks pankrotti 2003 ja selle põhjal asutatud järgmine klubi läks pankrotti 2006. Iljumžinovi auks on nimetatud asteroid 5570 Kirsan. 1997 – Sõpruse orden "teenete eest riigi ees ning suure panuse eest sõpruse ja koostöö tugevdamisse rahvaste vahel" 2009 – Venemaa valitsuse 2008. aasta teadus- ja tehnikapreemia "vene lihakarjatõugude põhjal loomaliha saamise stabiilse tootmissüsteemi väljatöötamise ja juurutamise eest" 2010 – valiti Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks
Matthew Bryza

Matthew James Bryza (sündinud 16. veebruaril 1964) on endine USA diplomaat, Tallinna Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse juht (2012–2015). Bryza astus USA välisteenistusse 1988. aasta augustis. Seejärel töötas ta 1989–1991 Poolas Poznańi konsulaadis ja Varssavi saatkonnas. 1991–1995 töötas ta USA Riigidepartemangus Euroopa ja Venemaa teemadega. 1995–1997 töötas ta Moskvas USA saatkonnas algul suursaadiku Thomas Pickeringi eriabina ja seejärel poliitilise ametnikuna, kes tegeles Venemaa Riigiduuma, Venemaa Kommunistliku Partei ja Dagestani teemadega. Ta kutsuti Moskvast tagasi pärast seda, kui ta oma autoga jalakäijat riivas. 1997–1998 töötas ta Richard Morningstari nõunikuna. Morningstar oli USA suursaadik SRÜ äsja iseseisvunud riikides. Bryza kooskõlastas USA abiprogramme Taga-Kaukaasias ja Kesk-Aasias. Alates 1998. aasta juulist töötas ta USA presidendi ja riigisekretäri erinõuniku asetäitjana Kaspia mere äärsete maade energeetika alal, kooskõlastades USA ministeeriumide ja muude ametkondade tegevust nafta- ja gaasijuhtmete võrgu väljatöötamise alal. 2001. aasta aprillis hakkas Bryza tööle USA Riikliku Julgeoleku Nõukogus Euraasia asjade direktorina. Ta vastutas USA energeetikapoliitika kooskõlastamise eest selles piirkonnas, mis ulatub Kreekast Kesk-Aasiani. 2005–2009 oli Bryza Euroopa ja Euraasia asjade abiriigisekretäri asetäitja. Selles ametis vastutas ta USA suhete eest Kaukaasia ja Lõuna-Euroopa riikidega, juhtis USA diplomaatilisi jõupingutusi Abhaasia, Lõuna-Osseetia ja Mägi-Karabahhi konfliktide lahendamiseks ning kooskõlastas USA energiapoliitikat Musta ja Kaspia mere piirkonnas. 2010. aasta mais määrati ta suursaadikuks Aserbaidžaanis. 21. septembril kiitis määramise kahe vastuhäälega heaks senati väliskomisjon. Vastuhääletanud olid kriitilised Bryza väljaütlemiste suhtes Armeenia kohta. Määramise peab kinnitama ka senat. Senat seda ei teinud ja sellepärast kinnitas senati puhkuse ajal 29. detsembril 2010 president Barack Obama ta ise ametisse. Presidendil on õigus senati talvepuhkuse ajal selliseid määramisi teha, kuid enne järgmist, 2011. aasta lõpus toimuvat talvepuhkust peab senat siiski Bryza kinnitama, muidu muutub tema ametissemääramine õigustühiseks. 2012. aasta jaanuaris lahkus ta suursaadiku kohalt ning asus 1. märtsist 2012 kolmeks aastaks juhtima Tallinnas asuvat Rahvusvahelist Kaitseuuringute Keskust. Bryzat on autasustatud Gruusia Kuldvillaku ordeniga 2009. aastal ja Eesti Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärgiga 2010. aastal. Matthew Bryza on 2007. aastast abielus Türgi päritolu välispoliitikaanalüütiku Zeyno Baraniga. Neil on tütar ja nad elavas Istanbulis. See on tema teine abielu. Esimene abielu lõppes lahutusega. Bryza räägib vabalt hispaania, poola, saksa ja vene keelt ning suhtlustasandil aseri keelt. Ta on poola päritolu. Evelyn Kaldoja "Kaitseuuringute keskus saab endale tuntud ameeriklasest juhi" Postimees, 2. märts 2012
AvtoVAZ

AvtoVAZ (АвтоВАЗ) on Venemaa autotootja, tuntud ka kui VAZ (ВАЗ, lühend venekeelsest nimest Волжский автомобильный завод, eesti keeles tuntud kui Volga Autotehas). AvtoVAZi peakorter paikneb Togliattis Samara oblastis. Varasemad VAZ-i marki autod kandsid marginimesid Žiguli, Niva, Sputnik ja Samara ja Oka. Tänapäeval toodetakse autosid kaubamärgi Lada all.
John Fredriksen

John Fredriksen (sündinud 11. mail 1944) on Norra päritolu suurärimees. Fredriksen oli Norra rikkaim inimene, kuid otsustas 2006. aastal vahetada Norra kodakondsuse Küprose oma vastu. Tema varanduse suuruseks hinnati 2007. aastal 11 miljardit dollarit. Fredriksen kontrollib Bermudal peakorterit pidava laevakompanii Frontline kaudu maailma suurimat, 66 alusest koosnevat naftatankerite laevastikku. Teine Fredrikseni kontrollitav Bermudal registreeritud ettevõte Golar LNG opereerib 13 vedelgaasilaeva. Fredriksenil on suur osalus naftapuurtornide operaatoris SeaDrill ning kalakasvatusega tegelevas ettevõttes Marine Harvest. Fredriksen on lesk, kaksikutest tütarde isa.
Paul Cole

Paul F. I. Cole (sündinud 11. septembril 1941) on hobuste võiduajamise treener Inglismaal.
Demoluca

"Demoluca" on neljast loost koosnev kassett Billy Talentilt, keda varem tunti nime Pezz all, ning mis väljastati aastal 1994. Kuigi Billy Talentit tuntakse oma jõulisuse ja agressiivse muusika poolest, on neid elemente selle EP peal väga vähe. Seda muusikat võib liigitada funk'i, grunge, džässi ja hiphopi alla. Mõnes laulus on täheldatud ka räppimist. "Just A Thought" "Happy" (demo) "Free At Last" "You're It" Benjamin Kowalewicz Ian D'Sa Jonathan Gallant Aaron Solowoniuk
Dudebox

Dudebox on teine nelja looga EP Pezzi (hiljem Billy Talent) poolt. See lindistati jaanuaris 1995. Kuid seekord oli nende EP plaat palju kvaliteetsem ning parem, kuna nad otsustasid kasutada professionaalset stuudiot. Nende muusika täiustus ning see oli üks samm edasi, loomaks oma täispikka plaati Watoosh!. "Dudebox" – 3:42 "Tuner" – 3:08 "Happy" – 3:39 "You're It" (remix) – 3:25 Benjamin Kowalewicz Ian D'Sa Jonathan Gallant Aaron Solowoniuk
Jaanika jaama tee

Jaanika jaama tee (registrinumber 11383) on kõrvalmaantee Jaanika külas Saue vallas. Tee pikkus on 1,7 km. Tee saab alguse Riisipere–Vasalemma tee 3. kilomeetril. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga neli truupi. Bussipeatusi teele ei jää. Tee on kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad. Kõrvalmaantee lõpeb ametlikult umbes 800 meetrit Jaanika raudteepeatusest läänes, kuid metsatee jätkub sealt raudteeni.
Try Honesty EP

"Try Honesty" on EP, mis anti välja 2001. aastal Billy Talenti poolt. Plaadi tootis Justin Koop ja Billy Talent Ontario muusikastuudios. See EP on väga haruldane ja maksab sadu dollareid eBays. See plaat oli tõukeks nende edule edaspidi, kuna tänu sellele EP-le märkas neid Gavin Brown, kellest sai nende mänedžer ja kes aitas neil jalad alla saada. "Try Honesty" sai ka singli staatuse ning video, kus bänd mängib mahajäetud hoones. "Try Honesty" (Demo) "This Is How It Goes"(Demo) "Cut The Curtains"(Demo) "Beachballs" Benjamin Kowalewicz Ian D'Sa Jonathan Gallant Aaron Solowoniuk Try Honesty
Keila–Ohtu tee

Keila–Ohtu tee (registrinumbriga 11371) on kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas ja Keila linnas. Tee pikkus on 5,2 km, millest esimesed 2,0 km on linnas (Keila linna tänavad Ülesõidu, Ringtee ja Linnamäe tee) ning ülejäänud valla territooriumil. Tee saab alguse Keila–Ääsmäe tee esimesel kilomeetril Keila linnas ning kulgeb läbi Keila linna ja Ohtu küla. Tee lõpeb Kulna–Vasalemma tee kolmandal kilomeetril Ohtu külas Keila vallas. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga kaht truupi. Teele ei jää ühtegi bussipeatust. Tee on kruusatee. Tee klass on V. Liiklussagedus teel on 200–500 autot ööpäevas. Keila linnas on kiiruspiirang 50 km/h. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Keila–Ääsmäe tee

Keila–Ääsmäe tee (registrinumbriga 11370) on kõrvalmaantee Keila linnas, Lääne-Harju vallas ja Saue vallas. Tee pikkus on 9,2 km, millest esimesed 1,5 km on Keila linnas (Keila linna tänavad Ülesõidu, Koidu ja Tuula tee), järgmised 0,9 km Keila vallas ning ülejäänud Saue vallas. Tee saab alguse Keila–Haapsalu maantee esimesel kilomeetril Keila linnas (Keskväljak). Tee kulgeb läbi Keila linna ning Ohtu, Tuula ja Pällu küla. Tee lõpeb Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee teisel kilomeetril Pällu külas (Saue vald). Tee ületab ühe silla (Tuula karjatunnel tee viiendal kilomeetril) ja 12 truupi. Teele jääb kolm bussipeatust: Tuula, Koolitare ja Pällu. Teega ristub esimesel kilomeetril Keila–Ohtu tee. Tee on Keila linnas asfaltkattega, edasi põlevkivituhkbetoonkattega. Keila linnas on tee tänavaklassist, edasi on tee klass V. Liiklussagedus teel on 1000–3000 autot ööpäevas. Keila linnas on kiiruspiirang 50 km/h. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Vaasa

Vaasa (soome Vaasa, rootsi Vasa) on linn Soome läänerannikul Pohjanmaa maakonnas Merenkurkku kitsaimas osas, kus Soomet ja Rootsit eraldab vaid 80 km. Vaasa sai alguse 1606. aastal. Praegusele asukohale rajati linn pärast seda, kui 7 km kaugusel asunud linn 3. augustil 1852 tulekahjus hävis. Aastail 1855–1917 kandis linn Nikolai I järgi nime Nikolaistad (Nikolainkaupunki). Soome kodusõja ajal 29. jaanuarist 3. maini 1918 tegutses Vaasas Soome senat ja linn oli sel ajal Helsingi asemel Soome ajutine pealinn. Elanikke oli 2010. aastal 59 600 (soomekeelseid 71,7% ja rootsikeelseid 25,1%). Vaasa pindala on 397 km², millest maismaad on 183 km². Vaasa idaosas on väikesel alal mitmeid turismiobjekte. Vaasas tegutseb jalgpalliklubi Vaasa PS. Finland's preliminary population figure was 5,608,218 at the end of February 2024  Vaasa – kasutusnäited, päritolu, sünonüümid ja tõlked Vikisõnastikus  Vaasa – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Nissi tee

Nissi tee (registrinumbriga 11362) on 1,0 km pikkune kõrvalmaantee Saue vallas Riisipere alevikus. Tee saab alguse Riisipere–Nurme tee kolmandal kilomeetril ja lõpeb Riisipere–Kernu tee esimesel kilomeetril. Tee ei ületa ühtegi silda ega truupi. Teele ei jää ühtegi bussipeatust. Tee on mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Teel on kiiruspiirang 50 km/h. Riisipere tiheasustusega alal on teevalgustus.
Roomavus

Roomavus on tahke materjali omadus tavaliselt kõrgematel temperatuuridel aja jooksul jäädavalt ehk plastselt deformeeruda mõjuvate jõudude tõttu. Roomavust iseloomustab roomepiir ehk roometugevus. Tavaliselt hakkab metall roomama, kui temperatuur on üle rekristallisatsioonitemperatuuri, mis on tunduvalt väiksem metalli sulamistemperatuurist. Madala sulamistemperatuuriga ainetel (tsink, plii) ilmneb roomamine juba toatemperatuuril. Terase erinevatel markidel tekib roomamine temperatuuri 300 C° ümbruses. Roomavus suureneb temperatuuri tõusuga. See ilmneb, kui materjal on pikka aega koormuse all, eriti siis, kui materjal töötab kuumas keskkonnas. Roomavust tekitavad jõud, mille suurus on allpool materjali tõmbetugevusest. Roomavus esineb üldiselt suurte koormuste või kõrgete temperatuuride puhul. Roomavus on omane kõigile konstruktsioonimaterjalidele. Selle tagajärg ilmneb pikema aja jooksul, mil materjal puruneb. Roomavus on põhiprobleemiks turbiinilabadel, sest need töötavad kuumas keskkonnas pikka aega, kusjuures labale mõjub tsentrifugaaljõud. Materjali roomavus leiab aset dislokatsiooni- või difusioonimehhanismi kohaselt. Roomavust on võimalik vältida, kui muuta materjali struktuuri selliseks, et dislokatsioonid ei saaks liikuda.