laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Gustav von Bergmann (1749–1814)

Gustav von Bergmann (28. märts 1749 Neuermühlen, Riia lähedal – 30. juuni 1814 Ruhja) oli Liivimaal tegutsenud baltisaksa vaimulik, trükkal. Aastatel 1767–1770 õppis ta Leipzigi Ülikoolis usuteadust. 1770. aastal tuli ta tagasi Liivimaale. 1771. aastal sai ta pastoriks Āraišis. 1784. aastal sai ta pastoriks Ruhjas, kus pidas seda ametikohta surmani. 1807. aastal sai ta Liivimaa ülemkonsistooriumi assessoriks. Tal oli oma trükikoda, kus muu hulgas trükkis haruldasi ajaloolisi teoseid. Tema poeg oli Liivimaa ajaloo uurija Benjamin Fürchtegott Baltasar von Bergmann. Eesti biograafiline leksikon. Tartu: Loodus, 1926–1929, lk 42–43. Gustav von Bergmann veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Raimo Sule

Raimo Sule (10. märts 1934 Kurista vald – 3. august 2016) oli eesti tehnikateadur ja karikaturist. Sündis väiketalupoja peres. Õppis Lohkva Mittetäielikus Keskkoolis ja Tartus Treffneri koolis. Lõpetas keskkooli 1952. aastal. 1952–1957 õppis EPA põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonnas. Õppimise kõrval jätkas joonistamist ja karikatuuride valmistamist. Samal ajal lõpetas kolmeaastase kujutava kunsti kaugõppe. Pärast EPA lõpetamist suunati tööle Põlva rajooni Ahja MTJ jaoskonna mehaanikuks, kus töötas kuni MTJ likvideerimiseni. 1961. aasta 1. aprillist alates töötas EPA-s, algul assistendina metallide tehnoloogia ja masinate remondi kateedris, siis lepinguliste tööde insenerina ja teadusliku uurimistöö sektoris vanema teadusliku töötajana. Oli ka õppejõud. 1968 astus Moskva Hüdromelioratsiooni Instituuti ning oli kuni 1972. aasta juunini sihtaspirantuuris. Uurimistöö teemaks oli "Autode ja traktorite elektriseadmete ja võllide taastamine raudnikkelkatete tampoongalvaanilise sadestamisega", milles käsitleti masinate kulunud võllide taastamist tampoongalvaanilise raudnikkelkattega. Teemakohane uurimistöö jätkus ka mitu aastat pärast sihtaspirantuuri lõpetamist. Selle tööga kaasnes ka autoritunnistus. Ta asus taas tööle õppejõuna EPA metallide tehnoloogia ja masinate remondi kateedris. 1988. aastal sai ta tehnikakandidaadi kraadi. On kuulunud ajalehe Põllumajanduse Akadeemia toimetusse. Samuti olnud tegev EPA eetikakomisjonis. Oli Eesti NSV Ajakirjanike Liidu Lõuna-Eesti (Tartu Linnaleht) satiirisektsiooni esimees. Aastakümnete jooksul ühendas see organisatsioon enam kui 30 pilapiltide ja naljalugude autorit. Osales algul Rahvaerakonnas Mõõdukad Tartu piirkonnas ja hiljem Sotsiaaldemokraatlikus Erakonnas, kus oli Tartumaa II sekretär. Oli Eesti Rukki Seltsi liige. Peamiselt joonistas oma karikatuure ajalehe Edasi "Herilase" naljanurka, kuid tema karikatuure avaldati ka teistes väljaannetes. 1983. aastal eksponeeriti Raimo Sule, Peep Pedmansoni, Andrus Peegeli ja Olavi Vaheri karikatuure Bulgaarias Gabrovo Huumori- ja Satiirimajas VI rahvusvahelise huumori- ja satiiribiennaali näitusel. 2005. aastal eksponeeriti Raimo Sule, Eduard Tüüri, Enn Ehala ja Olavi Vaheri karikatuure Bulgaarias Gabrovos karikatuurinäitusel. Silver Alev – "Eksperimentaalhuumor. Estraadiintermeediumid", (Tallinn, 64 lk, 1990), kujundaja ja illustraator: Raimo Sule Kalju Lomp – "Nalinõnna" satiirikogumik – humoreskid Harry Abel, Silver Alev, Riho Lahi, Kalju Lomp, Toivo Pruunsild, Georg Sepp, Juhan Sookas, Jaak Tobre, Sulev Uus, karikatuurid joonistasid Harri Kõiva, Raimo Sule ja Harris Raudam. Eesti Ajakirjanike Liidu Tartu satiirisektsiooni väljaanne,(Eesti Raamat, 1990), 176 lk Tema tööd on saanud karikatuuri- ja fotopreemiaid. 1975 aastal sai ajalehe Õhtuleht – Vetšerni Tallinn toimetuse ja Tuletõrje Valitsusega korraldatud tuletõrjekuu karikatuurivõistlusel koos Hugo Hiibusega II koha. Sirp ja Vasar, nr. 22, 3 juuni 1983 (lk 15) - Oli ja On Sirp ja Vasar 14. november 1975 (lk 15) - Oli ja On Rahvusarhiivi totode andmebaas – foto Raimo Sulest Postimees (27. mai 2012) – "Piltuudis herilase aegadest"
Urvani rajoon

Urvani rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kabardi-Balkaari Vabariigis. Rajooni halduskeskus on Nartkala. Q126683348  Urvani rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Urvani rajooni koduleht
Rene Denfeld

Rene Denfeld on vabakutseline USA ajakirjanik ja kirjanik, feministlike raamatute autor. Rene'i kasvatas üksikema. Pere oli rassiliselt segatud, tal oli viis õde-venda. Tema töid on ilmunud muuhulgas väljaannetes Glamour, The Philadelphia Inquirer ja The New York Academy of Sciences. Ta elab koos oma partneri ja kolme lapsega Portlandis. Alates 1993. aastast käib ta poksitreeningutel. Ta oli üks esimesi naisi, kellel lubati amatöörpoksivõistlustel osaleda. Ta on võistelnud kukk-kaalus. Aastal 1995 võitis ta tiitli Tacoma Golden Gloves. Aastal 1995 ilmus tal feministlik raamat "The New Victorians: A Young Woman's Challenge to the Old Feminist Order" ("Uued viktoriaanid: ühe noore naise väljakutse feministlikule vanale korrale"). Denfeldi järgi on tänapäeva feministlikud poliitilised liikumised ühiskonna arengule jalgu jäänud ega tõmba noori kaasa. Nad on soodustanud seksistlike repressioonide tagasitulemist ning nende poliitiline jõuetus meenutab 19. sajandi viktoriaanlust. Denfeldi arvates peaksid noored feministidest naised hakkama feminismi tänapäevasemalt tõlgitsema. "Minu põlvkonna naised pole mitte hukutanud feminismi, vaid feminism on meie jaoks hukkunud." Tema teine raamat "Tapa keha ja pea langeb ise: ligem vaade naistele, vägivallale ja agressioonile" ("Kill the Body, the Head Will Fall: A Closer Look at Women, Violence, and Aggression") ilmus 1997. Denfeld ütleb seal, et naistevastase vägivalla hukkamõistmine ühiskonna poolt on toonud kaasa meeste vägivaldsuse loomulikuks pidamise. Arvatakse, et naise vägivaldsus on ebaloomulik ja ebaharilik. Tegelikult võib naine olla sama agressiivne kui mees. Poksiga tegeldes hakkas Denfeld kahtlema, kas naine on oma bioloogilise loomuse tõttu vähem agressiivne, õrnem ja seaduskuulekam kui mees. Võib-olla on naised nõrgemad üksnes seetõttu, et nad on saanud teistsuguse kasvatuse ja neil puuduvad võimalused olla tugev. Ta jõudis veendumusele, et naise vägivallatus ja nõrkus ei ole tingitud bioloogilistest eeldustest, vaid ühiskonna hoiakust. Tegelikult peaks ka naine olema enesekindel ja suutma olla tugev – nii poksiringis kui ka elus. Rene vastab nii: Viha: miks naine tunneb end süüdlasena ja kontrolli alt väljununa, kui ta raevu satub, ja kuidas sellisel eitusel võib olla laastavaid tagajärgi, eriti laste jaoks. Võistlus: miks naise normaalne tahe võistelda on alla surutud, mis tekitab ebavõrdse olukorra võrreldes meestega Seks: mis ühendab seksi ja vägivalda ning sealjuures kujundab naise seksuaaliha Jõud: kuidas aitab naise agressiooni äratundmine aidata olla neil võrdne mehega. "Andke mulle andeks see kõnekäänd, aga Rene Denfeldil on munad. Umbes 300 lehekülge neid... Denfeld mitte ainult ei kirjuta hästi, vaid defineerib oma teooriad selgesõnaliselt, ta riskib ning kasutab kirjeldusi ja huumorit, mis puudusid varasemates feministlikes kirjutistes" (The Review, University of Delaware) Tema esikromaan "The Enchanted" ilmus 2014. aastal ja sai mitu auhinda. Rene Denfeldil on kolm lapsendatud last. "The New Victorians: A Young Woman's Challenge to the Old Feminist Order", 1995. "Kill the body, the head will fall: a closer look at women, violence, and aggression", 1997. Koduleht
Tõnis Nõmmik

Tõnis Nõmmik (sündinud 29. aprillil 1933 Tallinnas) on Eesti sõjaväelane ja luterlik vaimulik. Teise maailmasõja ajal emigreerus ta perega Rootsi ja sealt edasi Argentinasse; 1955. aastast elas pere Kanadas. Kanadas lõpetas ta kaitseväe kaplanite kursused. Aastal 1964 sai ta leitnandiks ja 1971 kapteniks. Ta oli 1998–2006 Eesti Kaitseväe peakaplan. Ta ülendati 1998. aastal majoriks, 1999. aastal kolonelleitnandiks ja 2003. aastal koloneliks. Tõnis Nõmmik oli E.E.L.K. assessor ja aastatel 2006-2007 ka E.E.L.K. piiskoplik vikaar. Ta tegeles kodumaa ja väliseesti kirikute koostööga ja muude peapiiskop Udo Petersoo määratletud ülesannetega. Tõnis Nõmmik pälvis Kotkaristi IV klassi aumärgi, Kaitseväe teenetemärgi, mälestusmedali "10 aastat taastatud kaitseväge" ja palju muid autasusid. 2013. aastal sai ta EELK titulaarpraostiks. Viimase jutluse vaimulikuna pidas ta 90-aastaselt 7. aprillil 2024 Tallinna Jaani kirikus. Tõnis Nõmmikul on kolm tütart ja kaks poega. http://kjt.ee/2013/04/tonis-nommik-80/ (vaadatud 03.02.2016) Tõnis Nõmmik 80, Kirik ja Teoloogia, 26. aprill 2013
Ventspilsi lennujaam

Ventspilsi lennujaam (läti keeles Ventspils lidosta) on lennujaam Lätis Ventspilsi linna lõunaosas 3,5 kilomeetri kaugusel kesklinnast. Osa selle territooriumist jääb ka Cirpstene külla. Koos Riia ja Liepāja lennujaamaga on see üks Läti kolmest suuremast lennujaamast. Ventspilsi lennujaama hakati rajama enne Teise maailmasõja algust, mil kavatseti avada Ventspilsi läbiv Riiast Liepājasse viiv lennuliin. Seoses sõja puhkemisega see plaan aga ei teostunud. Aastal 1940 asusid sinna seoses baaside lepinguga Nõukogude pommitajad. Tsiviillende alustati seal aastal 1975. Toona olid Aerofloti lennureiside sihiks Riia ja Leningrad. Lisaks reisilennukitele kasutasid lennuvälja ka muud tsiviillennukid. Kasutatavad lennukid olid An-24, An-2, Jak-40, Mi-2. Lennujaam lõpetas töö aastal 1983. Lennujaam alustas taas tööd pärast Läti taasiseseisvumist, esimene lend toimus aastal 2000. 11. aprillil 2008 avas AirBaltic liini Riiga, kuid lõpetas reisijate vähese huvi tõttu peagi selle teenindamise. Samal aastal kasutas lennujaama 1590 reisijat. 2016. aasta seisuga lennujaamas regulaarseid reisilende ei toimu. Lennujaama koduleht
Olavi Vaher

Olavi Vaher (16. veebruar 1953 – 16. oktoober 2022 Tartu) oli eesti arhitekt ja karikaturist. Õppis A. H. Tammsaare nimelises Tartu 1. Keskkoolis, seejärel Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis arhitektuuri ja linnaplaneerimist (lõpetas 1979. aastal arhitektuuri erialal). Karikatuure joonistas alates 1978. aastast, tema karikatuure on avaldanud Argumentõ i faktõ, Ogonjok, Sirp ja Vasar, Pikker, Edasi. Ta on osalenud nii Eesti kui ka rahvusvahelistel karikatuurivõistlustel. 1982 – Eesti NSV Ajakirjanike Liidu ja ajakirja Pikker karikatuurivõistluse II koht 1986 – karikatuurivõistluse "Mis siin naerda on?" eripreemia leivatehaselt "Valga Leib". 1986 – Eesti NSV Vabatahtliku Karskusühingu, Eesti NSV Ajakirjanike Liidu ja ajakirja Pikker organiseeritud alkoholivastasele karikatuurinäituse preemia 1988 – ajalehe Sirp ja Vasar karikatuurivõistluse II koht 1989 – ajalehe Sirp ja Vasar karikatuurivõistluse II koht 1981 – "Homo Sapiens" (Vilnius) Tema karikatuure on avaldatud karikatuurikataloogis "Homo Sapiens" (Vilnius, 1981) ja Edgar Spriidi karikatuurikogumikus "Homo Novus" (Perioodika, 1988, ISBN 5797901358). Tema illustratsioonid on ilmunud raamatus Tiit Matsulevitš. "Tartu Ehitustrust". Sarjast "Brigaaditöövõtt". Eesti NSV ühe edukama ehitusettevõtte Tartu Ehitustrusti ajalugu. (Valgus, 112 lk, 1986). ERKI lõpetajad Sirp ja Vasar, 06.07.1979. Sirp ja Vasar, nr. 26, 27 juuni 1986 Sirp ja Vasar, nr. 42, 17 oktoober 1986 Sirp ja Vasar, nr 20, 13.05.1988 Pikker 1989 Nr 13 Cartoonia.ru – Olavi Vaher
Johannes Reintalu

Johannes Reintalu (kuni 1935 Johannes Reinthal; 31. märts 1875 Kurista vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 1. aprill 1945 Tallinn) oli Eesti ajakirjanik, riigitegelane, majandusteadlane ja õpetaja. Ta töötas mitmes ajalehes: Päevalehes, Tallinna Teatajas (vastutav toimetaja), Põhjanaelas. Aastatel 1917–1920 oli ta Harju valitsuse esimees ja aastatel 1920–1921 Petseri maaülem. Aastast 1924 oli ta Tallinna linnavolikogu liige. Ta oli mitme organisatsiooni ja ettevõtte juhtkonnas, sealhulgas kindlusseltsis Eesti Union, osaühingus Tilga & Co. Johannes Reinthal. "Mahtra sõda: talurahva rahutused Põhja-Eestis teise maareformi teostamise puhul". Tallinn: Rahvaülikool, 1923 Johannes Reintalu Eesti biograafilises andmebaasis ISIK (vaadatud 03.02.2016)
Merlot

"Merlot" [merl'oo] on Bordeaux'st pärit punase viinamarja sort, mis võistleb tuntuselt "Cabernet Sauvignoniga". Bordeaux' regioonis on "Merlot" selgelt kõige rohkem kasvatatav viinamari. Seda kasvatatakse laialdaselt ka mujal maailmas. "Merlot" on maitselt pehmem ja täidlasem kui "Cabernet Sauvignon" ning sisaldab vähem parkhapet. Aroomis on musta sõstart ja ploomi.
Jaan Murro

Jaan Murro (21. juuni 1903 Alu küla, Tõstamaa vald – 28. august 1969) oli Eesti ühiskonnategelane. Ta võttis osa Eesti Vabadussõjast. Õppis Eesti Aleksandri põllutöökeskkoolis, mille lõpetas 1923. Aastast 1929 oli ta ajalehe Elu peatoimetaja. 1928–1934 oli ta Võrumaa Põllumeeste Esinduse sekretär. Aastast 1934 oli ta Kandle Seltsi juhatuse liige ja aastast 1936 teatrinõukogu esimees. 1938. aastal kandideeris Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina I Riigivolikogu valimistel 80. valimisringkonnas ning osutus valituks. Ta on maetud Tallinna Pärnamäe kalmistule. Jaan Murro Eesti biograafilises andmebaasis ISIK (vaadatud 03.02.2016) Järva Teataja (1926-1944), nr. 19, 14 veebruar 1938 kalmistud.ee[alaline kõdulink]
Lorraine Hansberry

Lorraine Vivian Hansberry (19. mai 1930 Chicago – 12. jaanuar 1965 New York) oli ameerika näitekirjanik. Ta oli esimene mustanahaline naine, kelle näidend jõudis Broadway teatrilavadele. Tema kuulsaim näidend "A Raisin in the Sun" räägib mustanahaliste ameeriklaste elust segregeeritud Chicagos. Näidendi pealkiri on võetud Langston Hughesi luuletusest "Harlem". Pärast New Yorki kolimist töötas Hansberry ajalehes Freedom. Tema tollane tegevus oli seotud aafriklaste vabastusliikumisega. Näidendi "A Raisin in the Sun" esilavastus toimus Broadwayl 1959. aasta 11. märtsil. Paari järgmise aasta jooksul tõlgiti näidend 35 keelde ja seda esitati mitmel pool maailmas. Autori eluajal lavastati ka näidend "The Sign in Sidney Brustein's Window". Seda esitati Broadwayl 101 korda ja selle esitamine lõpetati õhtul, mil Hansberry 34-aastaselt suri. 1973. aastal esilavastus New Yorgis muusikal "Raisin" (libreto Nemiroff, muusika Judd Woldin), mis põhines Hansberry näidendil "A Raisin in the Sun". See pälvis parima muusikali kategoorias Tony auhinna. 2004. aastal toodi taas Broadwayle Hansberry näidend "A Raisin in the Sun", mille truppi kuulusid ka Sean Combs, Phylicia Rashad ja Audra McDonald. 2008. aastal tehti sama trupiga televisiooniversioon. 1953. aastal abiellus ta juudist kirjastaja, laululooja ja poliitaktivisti Hansberry Robert Nemiroffiga. Usuti, et Hansberry oli lesbi. Seda arvamust toetasid kirjutused ta märkmikes ja kirjades. Ta oli geiõiguste aktivist ja kirjutas ka feminismist ja homofoobiast. 1957. aastal kirjutas ta ajakirjale The Ladder. Sel ajal läks ta ka lahku oma abikaasast, kuid nad töötasid koos edasi. Pärast Hansberry surma jätkas Nemiroff tööd tema loometekstidega.
Voldemar Kures

Voldemar Kures (kuni 19. november 1936 Voldemar Koch; 23. november (vkj) / 5. detsember 1893 Tartu – 29. juuli 1987 Stockholm) oli eesti ajakirjanik ja ametnik. Aastatel 1911–1916 oli ta Postimehe reporter ja toimetuse liige. Esimese maailmasõja ajal oli Kures tsaariarmee ohvitser. Aastatel 1918–1920 osales ta Vabadussõjas, kus oli 2. jalaväepolgus, oli ka sõjakirjasaatja. 1920. aastast töötas ta Päevalehe toimetuses ja 1935. aastast Riiklikus Propaganda Talituses informatsioonijuhina. Saksa teise okupatsiooni ajal oli Kures kahel korral vangistatud. 1943. aastal põgenes ta Soome ja 1944. aastal sealt Stockholmi. Stockholmis töötas ta reporterina ajalehes Stockholms Tidningen Eestlastele, tegi kaastööd ka USA ja Kanada ajalehtedele, toimetas Eesti Meremeeste Uniooni väljaannet Eesti Meremees. "Ühest venelaste mõrvast Soome lahes. Miks punased lendurid 14. juunil 1940. a. Aero reisilennuki alla tulistasid". // Eesti Sõna nr 79, 8. aprill 1942. Lk 6 Seitsme lukuga suletud raamat Seitsme lukuga suletud raamat I. Tartu 2006. ISBN 9985771745 Seitsme lukuga suletud raamat II. Tartu 2006. ISBN 9985771990 Seitsme lukuga suletud raamat III.Tartu 2007. ISBN 9789985772294 Seitsme lukuga suletud raamat IV. Tartu 2008. ISBN 9789985773024 Seitsme lukuga suletud raamat V. Tartu 2009. ISBN 9789985773352 Tema abikaasa Greete (Margarete) töötas toimetaja ja korrektorina, äi oli ajakirjanik Anton Jürgenstein. Poeg Toomas oli soomepoiss, hukkus 17. aprillil 1944 laskemoonaõnnetuses Jalkalas Soomes. Voldemar Kures Eesti biograafilises andmebaasis ISIK (vaadatud 03.02.2016) Heino Arumäe. Mis peitus seitsme luku taga? Tuna 1/ 2007. Lk 129 Voldemar Kures. Seitsme lukuga suletud raamat. II köide, Tartu 2006; III köide, Tartu 2007 A. Malõševi intervjuu Voldemar Kuresega. Audio, vene keeles, Columbia Ülikooli digikogu 1965 Heino Arumäe. Mis peitus seitsme luku taga? Tuna 1/ 2007. Lk 129–135 Mart Juur. Eksiilis sõpru ei valita. Sirp, 28. august 2009 Voldemar Kures Eesti biograafilises andmebaasis ISIK TLÜAR väliseesti isikud Eesti ohvitserid 1918-1940 Põrm Stockholmi Metsakalmistu mälestusväljal
Enn Ehala

Enn Ehala (sündinud 6. detsember 1936 Lustivere vald – 25. jaanuar 2017) oli Eesti NSV Ülemnõukogu saadik. 1954. aastal lõpetas Tallinna Raudteekooli nr 1 ja asus tööle M. I. Kalinini nimelises Tallinna Elektrotehnikatehases veduriremondi lukksepana. 1958. aastal omandas Moskvas elavhõbealaldite tootmise tehnoloogia. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VIII, IX ja X koosseisu saadik (olles 4. juulist 1975 kuni 27. märtsini 1980 Ülemnõukogu juhataja asetäitja). Enn Ehala on maetud Liiva kalmistule Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseis - Enn Simsoni p. Ehala (lk 23) Haudi - Tallinna Liiva kalmistu, V, E, 9b-49, 2-kohaline kirstuplats
Karl Jürgenson

Karl Jürgenson (23. detsember 1881 Viljandi – 25. detsember 1941 Solikamsk) oli Eesti ehitusinsener ja riigitegelane. Aastatel 1898–1908 õppis ta Riia Polütehnilise Instituudi ehitusosakonnas. Aastatel 1909–1917 oli ta Tallinnas ehitusbüroo omanik. Aastal 1919 osales ta Vabadussõjas, olles Tallinna kaitsepataljonis. Aastatel 1926–1940 oli ta teedeministri abi. 1910 – "Külvaja" seltsimaja (Vaivara kihelkonnas, praegu Perjatsi küla, Vaivara vald). Põles 1945, praegu varemetes 1910 – VII üldlaulupeo terviklik puithoonestik (laululava, peoväljaku peavärav, einelaud, tualetid), Tallinn. Lammutatud 1910 – kortermaja Pebre 5, Tallinn 1911 – Auvere seltsimaja (Vaivara kihelkonnas, praegu Auvere küla, Vaivara vald). Hävis 1944 1910 – kortermaja Roo 47, Tallinn 1911–1914 – Vändra Rahvahariduse Seltsi koolimaja, Vändra (praegu Vändra Gümnaasiumi peahoone) 1913 – Jakob Westholmi Gümnaasiumi vana hoone, Kevade 4 (praegu Tallinna Kunstikooli peahoone) 1914 – Raekoja plats 15 hoone ümberehitus, Tallinn Tema abikaasa oli laulja Paula Brehm-Jürgenson. Karl Jürgenson Eesti biograafilises andmebaasis ISIK (vaadatud 3. veebruar 2016) Leo Gens. "Jürgenson, Karl" // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 144 Karl Jürgenson Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Syrah

"Syrah" on Prantsusmaalt Rhône'i orust pärit punane viinamarjasort. Väljaspool Prantsusmaad on "Syrah" populaarne ka Austraalias, kus seda tuntakse "Shirazi" nime all, Lõuna-Aafrikas ja USA California osariigis. Argentinas on see üks viiest levinumast viinamarjasordist. "Syrah'st" valmistatud vein on tumepunane, maitselt täidlane ja parkhappene, selle aroom on pigem vürtsikas kui puuviljane.
Zaha Hadid

Zaha Mohammad Hadid (31. oktoober 1950 Bagdad – 31. märts 2016 Miami, Florida) oli Iraagi-Briti arhitekt, Pritzkeri auhinna laureaat. 2000 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia välisliikmeks 2004 – Pritzkeri auhind (esimese naisena) 2007 – Thomas Jeffersoni arhitektuurimedal 2010 – Stirlingi auhind 2011 – Stirlingi auhind 2012 – sai Dame'i tiitli 2013 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks 2014 – sai Heydar Aliyevi kultuurikeskuse disaini eest Bakuus esimese naisena disainimuuseumi aasta disainiauhinna 2016 – Briti Arhitektide Kuningliku Instituudi kuninglik kuldmedal
Rudolf Kuris

Rudolf (Rudolph) Aleksander Kuris (26. november 1890 Vao, Virumaa – 28. jaanuar 1950 Luton, Inglismaa) oli Eesti põllumees, majandustegelane, poliitik. Lõpetas linnakooli Tapal. Ta oli vallakirjutaja Vao ja Veinjärve vallas. Ta oli Harju maavalitsuse põllumajandusosakonna asjaajaja. Aastast 1920 oli ta Vasalemmas asuva Vahepõllu asundustalu pidaja. Ta oli IV Riigikogu liige ja 1927–1930 Eesti maaomavalitsuste liidu juhatuse liige. Aastast 1934 oli ta Eesti Maapanga direktor, nõunik. Oli tegev ka karskusliikumises. 1944 põgenes ta Saksamaale. Sissekanne Väliseesti isikuloolises andmebaasis (VEPER) (vaadatud 03.02.2016) "Homseid sünnipäevi". Uus Eesti. 25. november 1935. Vaadatud 9.02.2019. Sissekanne Väliseesti isikuloolises andmebaasis (VEPER)
David Auburn

David Auburn [d'eivid 'oobön] (sündinud 1970. aastal Ameerika Ühendriikides Chicagos) on ameerika näitekirjanik ja teatrilavastaja. David Auburni lapsepõlv ja noorus möödusid Ohio ja Arkansase osariigis. Ta on õppinud Chicago ülikoolis inglise kirjandust. 2001. aastal võitis David Auburn näidendiga "Proof" Pulitzeri preemia. Selle näidendi põhjal valmis 2005. aastal John Maddeni lavastatud mängufilm "Proof" ("Tõestus"), kus mängivad Gwyneth Paltrow, Hope Davis, Anthony Hopkins ja Jake Gyllenhaal. "Are You Ready?" "Damage Control" "Fifth Planet" "Miss You" "Three Monologues" "We Had A Very Good Time" "What Do You Believe About The Future?" "Proof" (eesti keeles "Tõestus"; tõlkija Anu Lamp) "Skyscraper" "Tõestus" (2005) "Maja järve ääres" (2006) "Tõestus" (Tallinna Linnateater; lavastaja Ain Prosa; esietendus 20. aprillil 2002) David Auburn andmekogus IMDb (inglise)
Viktor Liivak

Viktor Liivak VR I/2 ja VR II/3 (1. märts 1890 Tallinn – 9. juuli 1949 Volgolagi vangilaager, Jaroslavli oblast, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). Viktor Liivak lõpetas 1909. aastal Peterburi 8. Gümnaasiumi. 1912. aastal lõpetas ta Kaasani sõjakooli. Teenis Venemaa keiserlikus armees ja Esimene maailmasõjas 21. augustist 1914 kuni 6. detsembrini 1917, 86. Villmanstrandi jalaväepolgu roodu nooremohvitseri ja maakuulajate meeskonna ülemana. 13. Soome kütipolgus alamleitnandina, leitnandina, staabikaptenina, kaptenina ja kütipolgu pataljoniülemana. Teenis 31. detsembrist 1917 Eesti rahvusväeosade 4. eesti jalaväepolgu pataljoniülemana ja 3. detsembrist 1918 4. Eesti Rahvaväe polgu pataljoniülemana. Osales Eesti Vabadussõjas Viru rindel 21. novembrist 1918 kuni 1. maini 1920, 4. jalaväepolgu I pataljoniülemana. 28. veebruarist 1919 4. jalaväepolgu ülema abi. 14. mail 1919 ülendati kapteni auastmest alampolkovnikuks. Aastatel 1919–1921 oli ta I diviisi staabi ülem ja I diviisi ülema ajutine kohusetäitja. 1922. aastast teenis 2. jalaväepolgus ja 2. jalaväerügemendis ülema abina. 1923. aastal viidi üle teenistusse 10. Jalaväerügementi III pataljoni ülemaks ning saadeti vanusega reservi 30.09.1927 Arreteeriti NKVD poolt 15. juunil 1945. aastal, mõisteti 25. veebruaril 1946 süüdi erinõupidamise otsusega §58-1a süüdistuses. Suri 9. juulil 1949 Volgolagi vangilaagris Jaroslavli oblastis NSV Liidus. Vabadusrist I liik, 2 järk Vabadusrist II liik, 3. järk Püha Vladimiri IV järgu orden mõõkade ja lindiga Püha Anna IV järgu orden Püha Anna III järgu orden mõõkade ja lindiga Püha Anna II järgu orden Püha Stanislause III järgu orden Püha Stanislause I järgu orden Viktor Liivaku abikaasa oli Helene Louise Liivak (sünd Sieberg; 1888–1965) ja poeg oli Gerhard Liivak (1918–1995). Eesti biograafiline leksikon. Tartu: Loodus, 1926–1929, lk 279. EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940. EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940. Foto