laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ernst August Kornrumpf

Ernst August Kornrumpf (18. september 1782 Audru – 14. august 1858 Pärnu) oli Eesti vaimulik. Õppis Pärnu linnakoolis, seejärel Königsbergis Collegianum Fridericianumis. Immatrikuleerus 26. oktoobril 1801 Leipzigi Ülikooli usuteaduskonda. Ordineeriti 20. märtsil 1810 õpetajaks. Oli 1810–1811 Pärnu-Jakobi koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1811–1848 sama koguduse õpetaja. Jäi 9. veebruaril 1948 emerituuri. Emerituuris olles elas Pärnus. Tema isa August Christian Valentin Kornrumpf oli Audru Püha Risti koguduse õpetaja, emapoolne vanaisa Heinrich Ernst Hirtzius oli Vändra- ja Audru koguduse õpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
August Christian Valentin Kornrumpf

August Christian Valentin Kornrumpf (13. veebruar 1744 Mücheln – 18. veebruar 1807 Audru) oli Eesti vaimulik. Sündis pastoriperekonnas Müchelnis Weißenfelsi lähedal (praeguse administratiivjaotuse järgi Saksi-Anhalti liidumaal). Ordineeriti 27. veebruaril 1782 õpetajaks. Oli 1782–1786 Audru Püha Risti koguduse adjunktõpetaja, 1786–1807 sama koguduse õpetaja. Tema poeg Ernst August Kornrumpf oli Pärnu-Jakobi koguduse õpetaja, äi Heinrich Ernst Hirtzius oli Vändra- ja Audru koguduse õpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Guido de Marco

Guido de Marco (22. juuli 1931 Valletta – 12. august 2010 Msida) oli Malta poliitik ja õigusteadlane. Ta kaitses õigusteaduse doktori kraadi 1955. aastal ja oli hiljem Malta Ülikooli kriminaalõiguse professor. 1966 valiti ta Malta parlamendi, Esindajatekoja, liikmeks. Ta oli Malta asepeaminister aastatel 1987–1996 ja 1998–1999. 1990 oli ta Malta välisminister. 1990–1991 oli ta ühtlasi ÜRO Peaassamblee president. 4. aprillist 1999 kuni 4. aprillini 2004 oli ta Malta president. 2001 Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk 2003 Valgetähe ketiklassi teenetemärk
Mehed ja naised

"Mehed ja naised" (originaalpealkiri "Husbands and Wives"; eesti keeles on kasutatud ka pealkirja "Abikaasad"), Woody Alleni film aastast 1992 "Mehed ja naised" ("Trust the Man"), Bart Freundlichi film aastast 2005
Albert Kuusk

Albert Kuusk (20. august 1892 Otepää, Tartumaa – 4. detsember 1942 Petšorlagi vangilaager, Komi ANSV, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (major). Alates 22. septembrist 1936 teenis ta 6. Üksikus Jalaväepataljonis. Arreteeriti NKVD poolt 24. jaanuaril 1941, suri vangilaagris Venemaal. Ohvitseride andmekogu
George Gordon

George Gordon (25. veebruar 1806 – 11. oktoober 1879) oli Briti botaanik. Ta uuris eriti okaspuid, kirjeldades terve rea uusi liike. Tema kirjeldatud taksonite juurde märgitakse autorilühend Gordon.
Jaak Peeter Reesalu

Jaak Peeter Reesalu (sündinud 17. novembril 1947 Tranemos Rootsis) on eesti vaimulik. Jaak Reesalu lõpetas gümnaasiumi Göteborgis ning sooritas 1974. aastal sealses ülikoolis filosoofiakandidaadi eksami keemia ja teoreetilise füüsika alal. Hiljem õppis ta usuteadust ja sooritas 1978. aastal teoloogiakandidaadi eksami Lundi Ülikoolis. Viibis stipendiaadina seitse kuud Iisraelis Jeruusalemmas. Ordineeriti 8. aprillil 1979 peapiiskop Konrad Veemi poolt Stockholmi Klaara kirikus õpetajaks. Introdutseeriti 21. aprillil 1979 Göteborgis Kristiine kirikus Göteborgi ja Lääne-Rootsi koguduse õpetajaks. 1989. aastast on ta E.E.L.K. Rootsi praostkonna praost. Tema isa oli soomepoiss, ettevõtja ja eesti aktivist Rootsis Kalju Reesalu (1924–2015). Jaak Reesalu on abielus ning peres neli tütart ja kolm poega. Kuldametirist, 10. aprill 2005 Eesti Kirik nr. 2. 2005 Sissekanne Väliseesti isikuloolises andmebaasis (VEPER)
Ruumimeeter

Ruumimeeter (kõnekeeles ka ruum või rumm) on virnastatud puidu mahuühik (tähis: rm), mis on võrdne ühe kuupmeetri virnastatud nottide või halgude mahuga koos virnastamisel jäänud õhuvahede ja enamasti ka puukoorega. Virna mahtu ruumimeetrites väljendatuna nimetatakse ka virnastusmahuks. Tavapraktikas jagatakse tihumeeter koefitsiendiga 0,5–0,6, et saada puidu maht ruumimeetrites Virnatäiuse koefitsient Metsamaterjal rumm[alaline kõdulink] Jüri Jänes "Ümarpuidu mõõtmine ja hindamine"[alaline kõdulink] Eesti Metsaselts, 2001 (vaadatud 11.01.2022) Nils Niitra "Riigimetsa palgid ripuvad metsatöösturite rõõmuks õhus" Tartu Postimees, 5. juuni 2008 (vaadatud 11.01.2022) "Keskkonnaministri määrus 15.11.2006 nr 64: Puidu mõõtmise ja mahu määramise meetodid, mõõtmistäpsusele ning mõõtmistulemuste dokumenteerimisele esitatavad nõuded" Riigi Teataja, 15. november 2006 (vaadatud 11.01.2022)
Valge pael

"Valge pael" (ka "Valge lint", originaalpealkiri "Das weiße Band – Eine deutsche Kindergeschichte", eesti keeles "Valge pael: üks saksa lastelugu") on 2009. aasta mustvalge saksa draamafilm. Selle lavastas austerlane Michael Haneke. Film räägib sündmustest I maailmasõja eelsel Põhja-Saksamaal. Pealkirjast hoolimata ei ole see lastefilm, vaid üsna sünge ja isegi masendav film. Filmis kujutatud lapsed olid täiskasvanueas siis, kui fašistid tulid Saksamaal võimule, ning Haneke püüab selles filmis näidata, missugustes tingimustes need lapsed kasvasid, kust tulid need sakslased, kes hakkasid füüsiliselt hävitama teisest rahvusest ja teist usku inimesi. Enamikusse täiskasvanurollidesse valis Haneke näitlejad, kellega ta oli varem töötanud ja kelle sobivust rollidesse ta seetõttu varasemast teadis. Erandiks oli pastori roll. See oli kirjutatud Ulrich Mühe jaoks, kes oli Haneke filmides sageli mänginud tähtsaid rolle, kuid Mühe suri 2007. Lõpuks läks pastori osa Burghart Klaußnerile, keda Haneke varasemast isiklikult ei tundnud. Eelistati pikaajalise lavakogemusega näitlejaid. Filmimine toimus 9. juunist 4. septembrini 2008. Võtted toimusid Saksamaal: Leipzigis, Lübeckis, sellest 20 km kaugusel Mecklenburg-Vorpommernis olevas Dassowi väikelinnas ning Brandenburgis Dreetzi ja Plattenburgi vallas. Film tehti mustvalgena. Ühest küljest püüti saavutada, et film meenutaks 20. sajandi alguse fotosid, teisalt sooviti niimoodi tekitada võõristust. Operaator Christian Berger oli varemgi korduvalt Hanekega koos töötanud. Enne võtete alustamist uuris Berger Ingmar Bergmani mustvalgeid filme, mille operaator oli Sven Nykvist. Haneke soovis, et võttekohad oleksid väga hämarad, ja sellepärast kasutati sisestseenides peaaegu ainult ajastule omaseid valgusallikaid, näiteks õlilampe ja küünlaid. Mõne kõige pimedama stseeni filmimisel pidi võttegrupp lisama kunstlikku valgust, mis tekitas täiendavaid varje. Need eemaldati pärast filmivõtteid digitaalselt, mis tähendab, et nende stseenide kaadreid retušeeriti ulatuslikult. Viinis asunud töörühm ühtlasi teravdas objekte ja näojooni, kaadritest eemaldati ajastule sobimatud detailid. Näiteks tantsustseenis, kus kaamera teeb täispöörde, lisati katusele kaader kaadri haaval katusekivid, et vahetada välja sellel majal tegelikult olnud eterniitkatus. Film jõudis kinodesse 17. septembril 2009 Saksamaal, 24. septembril Austrias, 21. oktoobril Prantsusmaal ja 30. oktoobril 2009 Itaalias. Film sai 2009. aasta Cannes'i filmifestivalil kõrgeima auhinna Kuldse Palmioksa. 2010. aastal võitis film Kuldgloobuse parima võõrkeelse filmi kategoorias ja kolm Euroopa filmiauhinda: parima filmi, režissööri ja stsenaristi oma. Film oli nomineeritud Oscarile kahes kategoorias: parim võõrkeelne film ja parim operaator. Ta ei võitnud neist kumbagi. Võõrkeelse filmi auhinna kandidaat võinuks ta vastavalt reeglitele olla nii Austria kui ka Saksamaa filmina, aga ettevõte Sony Pictures Classics, kes filmi USA-s levitas, nõudis filmi esitamist Saksamaa filmina, sest kahel viimasel aastal oli Oscari kandidaadiks juba esitatud Austria film ja kolme korda järjest ei pidanud Sony tõenäoliseks. Filmi koduleht
Leo Leiv

Leo Leiv (5. aprill 1926 Narva – 30. september 2005 Portland, USA) oli eesti vaimulik. Teenides sõjaväes, sai ta 29. augustil 1944 Tartu lähedal raskelt haavata ja saadeti septembris laevaga Tallinnast Saksamaale paranema. Emigreerus juulis 1947 Inglismaale, kus ta praost Rudolf Reinaru õhutusel alustas kirikutööd. Asus aastal 1950 Kanadasse ja õppis mitmes kõrgkoolis. Aastal 1957 lõpetas ta Lutheran Theological Seminary Saskatoonis ja oli prooviaastal Ameerika luterlikes kogudustes Edmontonis ja Calgarys. Õpetajaks ordineeriti ta 22. juunil 1958 Central Lutheran Churchis Minneapolises Minnesotas. Aastatel 1958–1961 asus ta abikaasaga Brasiiliasse, kus ta teenis eestlasi Sao Paulo linnas ja selle ümbruses ning Rio de Janeiros. 1961–1977 teenis ta Kanada eestlasi kuues eri kohas (viimati 1975–1977 Thunder Bay- ja Sault Ste. Marie kogudusi). Aastal 1977 asus Portlandi, teenis seal Portlandi kogudust ning hooldas vajaduse korral ka Seattle'i, Los Angelese, San Francisco ja Fresno kogudusi, kuni jäi juulis 2002 tervislikel põhjustel emerituuri. Eesti Kirik nr. 4, 2005 Sissekanne Väliseesti isikuloolises andmebaasis (VEPER)
Euroopa filmiauhind

Euroopa filmiauhind on Euroopa Filmiakadeemia filmiauhind, mida antakse välja alates 1988. aastast. Kuni 1997. aastani kandis see nime Felix Award. Auhind on mõeldud stimuleerimaks Euroopa filmitegijaid ning see võidakse anda üksnes eurooplastele (Euroopa produtsendid, režissöörid ja näitlejad). Kuna Euroopa Filmiakadeemia asub Berliinis, siis on seal toimunud ka suurim arv auhinnatseremooniad. 2010. aasta Euroopa filmiauhindade kätteandmise tseremoonia toimus Tallinnas.  Pikemalt artiklis 2010. aasta Euroopa filmiauhind Auhinnakategooriate hulka on aeg-ajalt muudetud. 2009. aastal anti auhindu välja 17 kategoorias. Kokku on olnud läbi aegade 27 kategooriat. Parima filmi auhind kuulub jagamisele filmi režissööri ja produtsentide vahel. 2023. aastal võitis parima dokumentaalfilmi auhinna Anna Hintsi "Savvusanna sõsarad". ""Savvusanna sõsarad" võitis Euroopa parima dokfilmi auhinna". 9. detsember 2023. Vaadatud 9. detsembril 2023. Euroopa Filmiakadeemia koduleht
Alejandra Ávalos

Alejandra Ávalos (õieti Alejandra Margarita Ávalos Rodríguez; sündinud 17. oktoobril 1968 Méxicos) on Mehhiko laulja ja näitleja. Viva México '86 (1986) Ser o no ser (1988) Amor Fascíname (1990) Amor Sin Dueño (1991) Mi Corazón Se Regala (1997) Te amo (1984; Cecilia) Abandonada (1985; Alicia) Martín Garatuza (1986) El Padre Gallo (1986; Ray) Nosotros los Gomez (1986) Tiempo de amar (1987; Mercedes) Tal como somos (1987; Delia) Tenias que ser tu (1992–1993; Gabriela Beltrán) Perdóname Todo (1993; Alejandra) Amor y venganza (1994) Morir dos veces (1996; Martha Luján) La antorcha encendida (1996; Ángela) Soñadoras (1998–1999; Fernanda de De La Peña) Siempre te amaré (2000; Gilda Gómez / Martha Laura Izaguirre) Apuesta por un amor (2004–2005; Casandra Fragoso) Esperanza del corazón (2011; Gladys Guzmán de Figueroa) Big Brother VIP (2005) La Rosa de Guadalupe (2009) Un tigre en la cama (2009) Humor a quien humor merece: El Padre Ramón (2010)
Arturo Peniche

Arturo Delgadillo Peniche (sündinud 17. mail 1962) on Mehhiko näitleja. Niña de mi corazón (2010) – Máximo Arrioja Riquelme En nombre del amor (2008–2009) – Juan Cristóbal Gamboa Victoria (2007–2008) – Enrique Mendoza Zorro, la espada y la rosa (2007) – Kuberner Fernando Sánchez de Moncada Heridas de amor (2006) – Alfredo Luque Alborada (2005–2006) – Antonio de Guzmán Contra viento y marea (2005) – Nazario Corazones al límite (2004) – Álvaro Riverol Entre el amor y el odio (2002) – Flavio Sacristan La intrusa (2001) – Carlos Alberto Junquera Carita de ángel (2000–2001) – Dr. Montemayor Siempre te amaré (2000) – Luis Miguel Garrai Cuento de navidad (1999–2000) – Dr. Antonio Mujeres engañadas (1999–2000) – Alejandro Lizárraga Soñadoras (1998–1999) – José Luis Vivo por Elena (1998) – Hector La Usurpadora (1998) – Lic. Edmundo Serrano El alma no tiene color (1997) – Lisandro del Álamo María José (1995) – Carlos Alberto Morelia (1995–1996) – José Enrique Campos Miranda María Mercedes (1992–1993) – Jorge Luis del Olmo Valeria y Maximiliano (1991–1992) – Patricio del Val Emperatriz (1990) – David Leon María María (1990) – Esteban Araujo Amor en silencio (1988) – Fernando Silva La indomable (1987) – Miguel Echanove Monte calvario (1986) – Gustavo Vivir un poco (1985) – Adrián Merisa Obregón Principessa (1984) Chispita (1982) Amor y venganza (1991) Entre la fe y la muerte (1990) La mujer judicial (1990) – Aaron El fiscal de hierro 2: La venganza de Ramona (1989) http://es.wikipedia.org/wiki/Arturo_Peniche
Aracely Arámbula

Aracely Arámbula Jaques (sündinud 6. märtsil 1975 Chihuahuas) on Mehhiko näitleja ja laulja. Corazón salvaje (2009–2010) ... Regina Montes de Oca Ribera / Aimee Montes De Oca Ribera Las vías del amor (2002–2003) – Perla Gutiérrez Vázquez Abrázame muy fuerte (2000–2001) – María del Carmen Campusano Padilla Alma rebelde (1999) – Maria Elena Hernández Soñadoras (1998–1999) – Jacqueline de la Peña Rencor apasionado (1998) – Mayté Monteverde El alma no tiene color (1997) – Maiguálida Roldán Pueblo chico, infierno grande (1997) Leonarda Ruán (noor) Cañaveral de pasiones (1996) – Leticia Cisneros Canción de amor (1996) Acapulco, cuerpo y alma (1995) Prisionera de amor (1994) ¡Viva la familia!...Todo bebé (2008) – saatejuht Mujer, casos de la vida real 2005: Arriba (DJ Kane koos Aracely Arámbula) TVyEspectáculos "Aracely Arámbula nominada en la categoría de Mejor actriz" - actualizado febrero 2010 TVyEspectáculos "Aracely Arámbula nominada en la categoría de Mejor actriz antagónica" - actualizado febrero 2010 http://es.wikipedia.org/wiki/Aracely_Ar%C3%A1mbula
Politsei- ja Piirivalveameti kriminaalpolitseiosakond

Politsei- ja Piirivalveameti kriminaalpolitseiosakond oli Eesti kriminaalpolitsei keskasutus Politsei- ja Piirivalveameti koosseisus. Politsei- ja piirivalveameti kriminaalpolitseiosakond moodustati 1. jaanuaril 2010 endise Politseiameti Keskkriminaalpolitsei ja Politseiameti Julgestusbüroo Isikukaitsetalituse baasil. Politsei- ja Piirivalveameti kriminaalpolitseiosakond reorganiseeriti 1. jaanuaril 2012 taas Politsei- ja Piirivalveameti Keskkriminaalpolitseiks. § 14. Kriminaalpolitseiosakonna põhiülesanded kriminaalpolitsei tegevuse juhtimine ja arendamine; rahvusvahelise organiseeritud kuritegevuse vastase võitluse korraldamine; tunnistajakaitse korraldamine; rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamine; jälitustegevuse ja kriminaalasjade kohtueelse menetlemise korraldamine; Interpoli riikliku keskbüroo ja Europoli riikliku üksuse ülesannete täitmine; Schengeni konventsiooni mõistes rahvusvahelise politseikoostöö eest vastutava keskasutuse, teabe vahetuseks määratud keskasutuse ja Schengeni infosüsteemi siseriikliku osa eest vastutava keskasutuse ülesannete täitmine; Vabariigi Presidendi ja tema perekonna, samuti seaduses sätestatud juhul ametist lahkunud presidendi, peaministri, välisriigi riigipeade, valitsusjuhtide, välisministrite ning siseministri poolt määratud isikute kaitsmine. 1. jaanuar 2010 – 31. detsember 2011, Raigo Haabu, PPA peadirektori asetäitja kriminaalpolitsei alal ja kriminaalpolitseiosakonna direktor. Politsei- ja Piirivalveameti põhimääruse § 14. Kriminaalpolitseiosakonna põhiülesanded, RTL, 09.10.2009, 77, 1132 Janar Filippov, Kohtusse saadeti 16pealine jõuk, kes tegeles rahvusvaheliste suurkelmuste ning rahapesu korraldamisega, Eesti Ekspress, 8. aprill 2010 (Suurkelmuses osalenud endine poksija pääseb enne tähtaega vanglast 11. august 2012) Kuus Eesti kodanikku said USA-s süüdistuse suures internetikelmuses (Vladimir Tšaštšin. Martti Kass, Eesti küberpäti 280 000 klienti võivad kaotada oma kodulehe aadressi, Postimees, 31. oktoober 2008, Timur Gerassimenko, Dmitri Jegorov, Valeri Aleksejev, Konstantin Poltev ja Anton Ivanov ning Venemaa kodanik Andrei Taame), www.delfi.ee, 9. november 2011 Eesti saab taas keskkriminaalpolitsei, Postimees, 29. november 2011
Raigo Haabu

Raigo Haabu (sündinud 25. mail 1969) on Eesti politseiametnik. 1991–1993 töötas Politseiametis 1993–2007 töötas Kaitsepolitseiametis 2007–2009 Politseiameti politseipeadirektori asetäitja 2009–2009 Politseiameti politseipeadirektori asetäitja Keskkriminaalpolitsei direktori ülesannetes 2010–2011 Politsei- ja Piirivalveameti kriminaalpolitseiosakonna juht (PPA peadirektori asetäitja kriminaalpolitsei alal) 2012– Politsei- ja piirivalveameti keskkriminaalpolitsei juht (PPA peadirektori asetäitja kriminaalpolitsei alal) 1. märtsist 1. maini 2013 Politsei- ja piirivalveameti peadirektori kohusetäitja 2000 Kotkaristi kuldrist 2009 Kotkaristi IV klassi teenetemärk Politsei- ja Piirivalveameti juhtkond http://www.postimees.ee/1153966/ppa-peadirektori-kohuseid-hakkab-taitma-raigo-haabu https://epl.delfi.ee/artikkel/62795254 https://epl.delfi.ee/artikkel/51296636 https://epl.delfi.ee/artikkel/59458882 http://etv.err.ee/index.php?15629907&video=2514 http://uudised.err.ee/index.php?06242938 http://uudised.err.ee/index.php?06271445
Raivo Küüt

Raivo Küüt (sündinud 11. märtsil 1969) on Eesti riigitegelane. Ta on Sisekaitseakadeemia Korrakaitse õppetooli Lektor-juhataja, on olnud kaks ametiaega siseministeeriumi mitme poliitikavaldkonna asekantsler. Politseikindralinspektor. Aastatel 2010–2013 oli ta (esimene) Politsei- ja Piirivalveameti peadirektor. 1990–1991, Valga Maakonna Täitevkomitee Siseasjade Osakonna Otepää Miilitsajaoskonna miilitsa piirkonnainspektor, nooremleitnant 1991–1992, Valga Politseiprefektuuri Otepää Politseijaoskonna piirkonna politseinik, konstaabel ja vanemkonstaabel 1992–1996, Valga Politseiprefektuuri Otepää Politseijaoskonna juht, komissar 1996–1998, Tallinna Politseiprefektuuri Haabersti Politseijaoskonna juht, komissar 1998–2003, Tallinna Politseiprefektuuri Lõuna Politseiosakonna juht, ülemkomissar 2003–2004, Tallinna Politseiprefektuuri juhi asetäitja, politseiaseprefekt 2004–2008, Põhja Politseiprefektuuri juht, politseiprefekt 2008–2010, Politseiameti juht, politseipeadirektor 2010–2013, Politsei- ja Piirivalveameti peadirektor; politseikolonel 2013–2015, Siseministeeriumi nõunik ja sisekaitseakadeemia rektori nõunik (0,6 kohta) 2015–2018 Siseministeeriumi korrakaitse- ja migratsioonipoliitika asekantsler; politseikolonel 2018–2020 Siseministeeriumi sisejulgeoleku-, korrakaitse ja migratsioonipoliitika asekantsler; politseikindralinspektor 2020–2021 Siseministeeriumi rahvastiku-, kodanikuühiskonna ja perepoliitika asekantsler; politseikindralinspektor 2021- 2024 Siseministeeriumi rahvastiku ja kodanikuühiskonna asekantsler; politseikindralinspektor 2024 ….. Sisekaitseakadeemia Politsei - ja Piirivalvekolledž Korrakaitse Õppetool lektor-juhataja; politseikindralinpektor 2007 – Kotkaristi IV klassi teenetemärk "Küüt, Raivo". Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK. Vaadatud 16. juuli 2021. Raivo Küüt annab nõu ka sisekaitseakadeemia rektorile, Postimees, 22. mai 2013 "Politsei- ja piirivalveameti juhiks võib saada Raivo Küüt" ERR, 10. juuni 2009 "Raivo Küüt: poliitikute tuulelipuks ma ei hakka ja luukered kapis puuduvad" Eesti Päevaleht, 11. juuni 2009 "Bosside Boss - Raivo Küüt" Eesti Ekspress, 8. jaanuar 2010 "Raivo Küüt: ma pole tagasiastuja tüüpi" Eesti Päevaleht, 10. november 2010 "Raivo Küüt: tuleb veel rohkem koomale tõmmata" Postimees, 3. detsember 2011 "Raivo Küüt kritiseerib siseministeeriumi" Eesti Päevaleht, 1. veebruar 2012 "Politseipeadirektor Raivo Küüt teenis 2011. aastal palgana 43 244 eurot" Delfi, 2. aprill 2012 Raivo Küüt pälvis politseikindralinspektori auastme.ERR Uudised, 18. detsember 2019 https://www.delfi.ee/artikkel/120296072/raivo-kuut-raagib-suu-puhtaks-minu-koostoo-siseminister-vaheriga-ei-olnud-koige-meeldivam 31.05. 2024
Ilja Kovaltšuk

Ilja Valerjevitš Kovaltšuk (vene Илья Валерьевич Ковальчук; sündinud 15. aprillil 1983 Kalininis Nõukogude Liidus) on vene jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Omski Avangard ründajana vasakäärel. Kovaltšuk valiti NHL-i draft '​is esimesena Atlanta Thrashersi poolt. NHL-is debüteeris ta hooajal 2001–02. NHL-is on ta mänginud lisaks Atlanta Thrashersile veel New Jersey Devils, Los Angeles Kingsis, Montreal Canadiensis ja Washington Capitalsis. Hooajal 2003–04 valiti ta hooaja parimaks NHL-is mängivaks Venemaa mängijaks. Samal hooajal jagas ta Rick Nashi ja Jarome Iginlaga liiga suurimale väravakütile antavat auhinda Maurice "Rocket" Richard Trophy. Hooajal 2011–12 valiti ta NHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu (NHL First All-Star Team). Aastatel 2004, 2008 ja 2009 on ta valitud NHL-i tähtede mängule. Aastatel 2012–2018 mängis Kovaltšuk KHL-i klubis Peterburi SKA. Aastatel 2015 ja 2017 võitis ta klubiga Gagarini karika. 2015. aastal valiti ta KHL-i väljalangemismängude parimaks mängijaks, kuid ta keeldus sellest auhinnast ja loovutas selle Jevgeni Dadonovile. Aastatel 2013, 2014 ja 2015 valiti ta KHL-i tähtede mängule. 2020. aasta detsembris naasis Kovaltšuk KHL-i, sõlmides kaheaastase lepingu Omski Avangardiga. Koondisega tuli Kovaltšuk 2008. ja 2009. aastal maailmameistriks, 2010. ja 2015. aastal sai hõbemedali ning 2005., 2007. ja 2019. aastal pronksmedali. 2002. aasta olümpiamängudel Salt Lake Citys võitis ta Venemaa koondisega pronksmedali. 2018. aasta taliolümpiamängudel tuli ta Venemaa olümpiakoondisega olümpiavõitjaks. Kovaltšuk lõi turniiril viis väravat, millega oli kahe teise mängija kõrval turniiri parim väravakütt. Lisaks valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu ja turniiri väärtuslikumaks mängijaks. "Ilya Kovalchuk returns to KHL with 2-year contract". nhl.nbcsports.com. 26.12.2020. Vaadatud 27.12.2020  Ilja Kovaltšuk – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ilja Kovaltšuk NHL.com lehel Ilja Kovaltšuk KHL.ru lehel Ilja Kovaltšuk hockeydb.com lehel
Interliikumine

Interliikumine, ka Interrinne (ametliku nimega Eesti NSV Töötajate Internatsionaalne Liikumine; vene keeles Интернациональное движение трудящихся Эстонской ССР, lühemalt Интердвижение) oli Eestis aastatel 1988–1991 tegutsenud nõukogudemeelne ja Eesti iseseisvuse vastane liikumine. Eestimaa Rahvarinde moodustamine ja üldise poliitilise olukorra muutumine tekitas 1988. aasta kevadel ja suvel nõukogudemeelsete hulgas rahulolematust ja meelepaha. Interliikumine asutati Tallinnas 19. juulil 1988 ja selle liidriks sai Jevgeni Kogan. 5. märtsil 1989 peeti Tallinnas Interliikumise I kongress. Kongressi 742 delegaadist oli eestlasi 11. Vähetuntud eestlastest kuulusid interliikumisse Arnold Sai ja Lembit Annus, kuid toetas ka akadeemik Gustav Naan. Kevadel 1989 toimunud NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi valimistel osutus Eestist valituks kuus Interliikumisega seotud rahvasaadikut (Jevgeni Kogan jt). 1988. aasta lõpul asutatud Eesti NSV Töökollektiivide Ühendnõukogu ja 1989. aastal moodustatud Eesti NSV Streigikomiteede Vabariiklik Nõukogu olid Interliikumisega tihedasti seotud ning kuulusid nn interblokki. Interliikumine tegutses põhiliselt suurtes üleliidulise alluvusega tööstusettevõtetes. Eestlaste hulgas ei leidnud Interliikumine peaaegu mingit toetust. 15. mail 1990 kasvas Interliikumise miiting Lossiplatsil Tallinnas üle Toompea lossi ründamiseks. Toompea lossis asunud Eesti Vabariigi Valitsuse hoonesse vägivaldselt tunginud ründajatele vastukaaluks kutsus toonane Eesti Vabariigi peaminister Edgar Savisaar raadioringhäälingu kaudu Toompeale valitsushoone kaitsele Eesti elanikke kuulsaks saanud sõnadega: "Toompead rünnatakse! Kordan, Toompead rünnatakse!". Interliikumise tegevuse keelustas Eesti Vabariigi Valitsus 25. augustil 1991. Jaan Künnapi pilte Interliikumise lahkumisest Toompealt 1990. aastal: Nadežda (raadiojaam) Eesti NSV Töökollektiivide Ühendnõukogu Eesti NSV Streigikomiteede Vabariiklik Nõukogu Video Toompea ründamisest, osa 1 (lõik filmist "The singing revolution")
Jaakko Kalela

Jaakko Kaarlo Antero Kalela (sündinud 24. jaanuaril 1944 Helsingis) on endine Soome diplomaat ja riigiametnik. Ta on lõpetanud Helsingi ülikooli riigiteaduste litsentsiaadi kraadiga (1969). Aastatel 1968 ja 1972–1973 oli ta ajakirja Ulkopolitiikka peatoimetaja, 1972–1973 Soome välispoliitika instituudi direktor. Aastatel 1973–1983 oli ta Soome presidendi välispoliitiline nõunik ning seejärel kuni 2005. aastani presidendikantselei direktor. Aastatel 2005–2010 oli ta Soome suursaadik Tallinnas. Soome peaminister ja Tartu Ülikooli audoktor Aimo Kaarlo Cajander oli Jaakko Kalela vanaisa. 1995 Valgetähe I klassi teenetemärk 2001 Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk 2010 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk Jaakko Kalela – mees Soome presidentide taga, EPL, 4. november 2006 Andres Laasik. Kalela: Vaino võitlus Soome telega üle lahe ei jõudnud, EPL, 20. juuni 2009 Kalela puolustaa Koiviston 1990-luvun alun linjaa, Viro.org