laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Elam

Elam (vanemas eestikeelses kirjanduses ka Eelam) oli vanaaja riik tänapäeva Iraagi ja Iraani piirimail Zagrose mägede ja Pärsia lahe vahel. Tema soodne asukoht tegi riigi ohtlikuks konkurendiks läänes asuvatele Mesopotaamia riikidele. Elam oli mitu korda sealsete impeeriumite võimu all, kuid vallutas aeg-ajalt ka Mesopotaamia alasid. Tema tähtsus kadus 1. aastatuhandel eKr, kui regioonis tõusid esile Meedia ja Pärsia. Elami riik tekkis umbes 2700 eKr. Selle võimsuse tipp oli 2. aastatuhat eKr, kuid hiljem vallutati ta Uus-Assüüria poolt ning Iraani kiltmaal alustasid elamlastele pealetungi ka indoeurooplased: meedlased ja pärslased. Oletatavasti 539 eKr langes Elam lõplikult pärslaste võimu alla. Selle muistne pealinn Susa (mille lähedal asub tänapäeval Šuš) oli juba varem saanud üheks Pärsia olulisematest keskustest. Elamlased rääkisid elami keelt, millel teadaolevad sugulaskeeled puuduvad.
Didier Burkhalter

Didier Burkhalter (sündinud 17. aprillil 1960) on Šveitsi poliitik. Didier Burkhalter kuulub parteisse FDP.Liberaalid. Ta on alates 1. novembrist 2009 Liidunõukogu liige (siseminister). Aastal 2014 oli ta Šveitsi liidupresident. Koduleht
Santeri Ivalo

Santeri Ivalo (aastani 1907 Herman Alexander Ingman; 9. juuni 1866 Sodankylä – 25. jaanuar 1937 Helsingi) oli soome kirjanik ja ajakirjanik. Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule. Juho Wesainen: ajalooline romaan. Autori loaga tõlkinud A. T-nn. Tallinn, 1922. Viiburi plahvatus: jutustus. Soome keelest tõlkinud ja järelsõna: E. Murd. Tartu, Loodus 1934; Göteborg, Noorte-Orto 1950; Tallinn, Perioodika, 1993.
Jääklass

Jääklass on lisamärk laeva klassitähises, mis iseloomustab laeva võimet töötada piiritletud jääoludes.[viide?] Eristatakse mitmeid jääklassi tähiseid, mis olenevad nende väljaandjast.[viide?] Balti mere (Soome–Rootsi) süsteem aastast 1971 hõlmab järgmisi jääklasse, mis on heaks kiidetud Soome ja Rootsi mereohutusagentuuride poolt 2010. aastal. Sama süsteemi kasutavad ka Eesti ja Läti. Klassifikatsiooni järgi peab laeva vöör võimaldama ohutut sõitu 1A Super – 1 m paksuses jääs 1A – 0,8 m 1B – 0,6 m 1C – 0,4 m 1A Super klassi laevad ei vaja reeglina Läänemeres jäämurdja abi. 1A, 1B, 1C klasside laevad vajavad jääs liikumisel jäämurdja abi olenevalt jää paksusest. 1A Super+ (31. dets 2013 seisuga ametlikult heaks kiitmata ja ei kuulu süsteemi) klassi laevad on võrdsustatud jäämurdjatega. Ameerika Laevandusbüroo (ABS) tähistab laevade jääklassid A 5 kuni D 0 kus A 5 on kõige tugevama ja D 0 kõige nõrgema jää jaoks. Rahvusvaheline Klassifikatsiooniühingute Liit (IACS) jaotab jääklassid seitsmeks tähistustega PC 1 kuni PC 7. Wikipedia: Finnish-Swedish ice class 2002, Kaj Riska: Comparison of the scantlings derived from different ice rules in order to establish equivalencies between ice classes, Order: Finnish Maritime Administration 16.1.2002, National Research Council Canada 26.3.2002, Ship Laboratory: HELSINKI UNIVERSITY OF TECHNOLOGY, HELCOM.fi
Munasarjaveen

Munasarjaveen (ladina vena ovarica) on paljude suletud südame-veresoonkonnaga selgroogsete emasloomade suure vereringe paarisveen, mis kogub munasarjast venoosset verd. Munasarjaveenide areng, anatoomia, asend, morfoloogia, ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Munasarjaveenid koguvad venoosset verd – vasak munasarjaveen (vena ovarica sinistra) vasakust munasarjast ja parem munasarjaveen (vena ovarica dextra) paremast munasarjast. Enn Ernits, Esta Nahkur, Koduloomade anatoomia, Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 316, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Left ovarian vein, Healtline, Veebiversioon (vaadatud 07.01.2014) (inglise keeles)
Arechaŭsk

Arechaŭsk, ka Arechi-Vydryca (transkribeerituna Arehhavsk,poola keeles Orzechowsk, vanasti ka Wydryce) on alev Valgevenes Viciebski oblastis Orša rajoonis. Arechaŭski külanõukogu halduskeskus. Alevis asub keskkool, kultuurimaja, raamatukogu, lisaks on seal veel muusikakool. Arechaŭski alevis asub kondensaatorite tehas «Лантан», linnuvabrik, lina töötkemise ettevõte. Lisaks toodetakse ehitusmaterjale. Arechaŭskis asub Valgevene vanim elektrijaam. Arechaŭsk ilmub ajalooareenile XVII sajandil kui Arechi küla. Algul kuulus küla Sapiehadele, seejärel Potjomkinitele. Aastast 1792 Ljubamirskite valduses. XIX sajandi 30. aastatel ehitati asulasse kirik. Aastal 1910 rajati küla lähedale puidu kuivdestilleerimise tehas ja selle juurde Vydryca töölisasula. Kui tehas aastal 1917 suleti, siis sai töölisasulast tavaline küla. Aastast 1924 Valgevene NSV osa. Aastal 1929 rajati elektrijaam ning Vydryca ja Arechi liideti Arechi-Vydryca asulaks. Ametlikult sai asulast alev aastal 1946, siis muudeti ka asula nimi Arechaŭskiks. Arechaŭski kirik Arechaŭski kirik, sisevaade "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Arechaŭsk võrguentsüklopeedias Arechaŭsk YouTube'is Arechaŭsk Valgevene fotoentsüklopeedias
Peep Puks

Toivo-Peep Puks (sündinud 17. aprillil 1940 Tallinnas) on eesti dokumentaalfilmi- ja telerežissöör. Puks õppis Tallinna 29. 7-klassilises koolis ja Tallinna 10. Keskkoolis, mille lõpetas 1958. aastal. 1964. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna eesti filoloogia osakonna ajakirjanikuna, olles üks esimesi, kelle diplomitöö käsitles televisiooni ("Televisiooni spetsiifikast"). 1966. aastast töötas Puks Tallinnfilmis, algul kinoringvaate "Nõukogude Eesti" ja dokumentaalfilmide toimetajana, 1971–1991 dokumentaalfilmide režissöörina. 1991–2000 jätkas Peep Puks tööd autor-režissöörina Eesti Televisiooni haridus- ja kirjandussaadete toimetuses. "Koduküla" (1969, koos Peeter Toomingaga) "Suur kontsert" (1970, koos Harry Rehega) "Kümnevõistlejad" (1971, koos Hans Roosipuuga) "A. H. Tammsaare I" (1971) "Vinni" (1972) "Tormipüha" (1972) "A. H. Tammsaare II" (1972) "Viljandi" (1973) "Taassünd" (1973) "Raamaturiik" (1973) "Kolm talve" (1973) "Värvid tuules" (1974) "Tere tulemast" (1974) "Pentathlon moderne" (1974) "A. H. Tammsaare III" (1974) "Pesapaik" (1975) "Juhan Liivi lugu" (1975) "Aastatega läbi Toompea lossi" (1975) "Tugevad oma tões" (1976) "Optimistid" (1976) "Taasleitud laul" (1977) "Eluvanne" (1978) "Vitstooted" (1979) "Missioon" (1979) "Eksoodid ja nende kasutamine" (1979) "Heerosed" (1980) "Episood" (1980) "Ärge laske mul surra!" (1980) "Päev" (1981) "Põhjavaim" (1982) "Kuuvikerkaar" (1982) "Visioon" (1983) "Alternatiiv" (1983, koos Peeter Simmiga) "Ringrada" (1984) "Lõikus" (1984) "Helin" (1985) "Rändaja" (1986) "Partii" (1987) "Halloo, Minsk! ... Halloo, Zagreb!" (1987) "Elutuli" (1987) "Talu" (1988) "Evald Okas" (1988) "Oraste peal" (1989) "Eesti merikotkas" (1989, koos Arvo Viluga) "Õpetaja Johannes Käis" (1990) "Kodupinnale tulek. Kalju Lepik 70" (1990) "Eestlane Ernst Idla" (1990) "Betti Alveriga" (1990) "Diplomaadi saatus" (1992) "Lauluga ristit" (1993) "Jaan Tõnisson 1868–..." (1993) "Emil" (1993) "Teel Euroopasse" (1995) "Mu elu on avatud raamat" (1997) "Partituur neuroni genotüübile" (1999) "Eha fenomen" (1999) "Vaba mees Priit Vesilind" (2000) "Ilo Pariisist" (2002) "Kutse" (2005) "Tiim" (2006) 1999 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (tõsielufilmide "Partituur neuroni genotüübile" ja "Eha fenomen" looja) 2001 – Valgetähe IV klassi teenetemärk 2008 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali elutööpreemia 2014 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia elutöö eest Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Peep Puks andmekogus IMDb (inglise) Elulugu Eesti Filmi Andmebaasis Tiit Tuumalu, Kuidas Peep Puks õppefilmist kunstišedöövri tegi, Postimees, 26. jaanuar 2012
Jaak Lõhmus (režissöör)

Jaak Lõhmus (25. aprillil 1955 Tartu – 29. juuni 2024) oli eesti stsenarist, režissöör ja filmiajakirjanik. Ta õppis aastatel 1970–1973 Tartu Kunstikoolis puidu kunstilist töötlemist ning 1981–1988 Tartu Riiklikus Ülikoolis rahvaluule ja soome-ugri keeleteaduse eriala. 1984. aastast töötas ta Tallinnfilmis režissööri abi ja assistendina. Aastatel 1984–1991 oli ta ajakirja Teater. Muusika. Kino filmitoimetaja. Aastatel 1991–1999 töötas ta Eesti Televisioonis filmisaadete toimetajana (tegi näiteks saateid "Ffriik!" ja "Ffriigi teataja"). Aastatel 1995–1998 oli ta Kultuurilehe ja Eesti Ekspressi TV-Nädala filmi- ja teletoimetaja, 1998–2000 Postimehe kultuuritoimetuse filmitoimetaja. Lõhmus on avaldanud Eesti ajakirjanduses rohkem kui 400 filmikirjutist. Ta on pidanud loenguid Eesti, Euroopa ja maailma filmiajaloost Tallinna Pedagoogikaülikooli, Balti Filmi- ja Meediakooli ja Eesti Kunstiakadeemia üliõpilastele ja magistrantidele. Aastatel 2000–2006 oli Jaak Lõhmus Eesti Filmi Sihtasutuse peaekspert. Eesti Filmiajakirjanike Ühingu liige 1996 aasta filmiajakirjanik 1996 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (filmikriitika aastapreemia) 2012 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Hiie Flussi ja Katrin Maimikuga; missioonipreemia – Eesti Film 100 meeskonnale – Eesti film nähtavam kui kunagi varem) 2013 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (programmi "Eesti film 100" läbiviimise ning 35-osalise ETV saatesarja "Kaadris" loomise ja toimetamise eest) 2023 Valgetähe V klassi teenetemärk "President annab tänavu 167 riiklikku teenetemärki". ERR. 6. veebruar 2023. Vaadatud 6. veebruar 2023. Jaak Lõhmus andmekogus IMDb (inglise) Elulugu Eesti Filmi Andmebaasis Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
Santa Maria saar

Santa Maria saar (itaalia keeles Isola Santa Maria) on mitme saare nimi. Santa Maria, saar Assooride saarestikus Santa Maria – saar Sardiinia saare kirdekalda juures paiknevas Maddalena saarestikus Santa Maria – saar Sitsiilia saare läänekalda juures paiknevas Stagnone saarestikus
Obodivka (Trostjanetsi rajoon)

Obodivka (ukraina keeles Ободівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Trostjanetsi rajoonis. Elanike arv on 3506. Pindala on 4,35 km².
Santa Maria saar (Sardiinia)

Santa Maria on Itaaliale kuuluv väikesaar Vahemeres Maddalena saarestikus, Sardiinia saare kirderanniku lähistel. Santa Maria saar asub Sardiinia maakonna Olbia-Tempio provintsis La Maddalena vallas, Gallura ajaloolis-geograafilises piirkonnas. Saare pindala on 2,05 km², rannajoone pikkus 10,2 km ning suurim pikkus 2,5 km ja laius 1,5 km. Läänes lahutab kitsas väin Santa Maria saart Razzoli saarest ning põhjas eraldab veelgi kitsam väin Santa Maria saart La Presa saarest, mida loetakse üldiselt Santa Maria saare osaks ja Sardiinia maakonna põhjapoolseimaks kohaks. Supelrandadena on populaarsed kitsad Santa Maria ja Fosso lahed. Saart on esimest korda mainitud 1238. aastal. Keskajal asus saarel benediktiinide ordu klooster, mis jäeti maha 16. sajandil. Tänapäeval asub saarel 19 elamut, mida kasutatakse peamiselt suvemajadena. Näiteks Roberto Benignil on saarel suvemaja. Saarel elab aasta läbi üks perekond ning saarel asub ka võõrastemaja. Filetto neemel asub alates 1913. aastast tuletorn. Santa Maria saart hõlmab 1994. aastal moodustatud Maddalena saarestiku rahvuspark. LA GEOGRAFIA DELL'ARCIPELAGO saidil lamaddalena.it (itaalia keeles) Lighthouse of Santa Maria island  Santa Maria saar (Sardiinia) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Andmed Santa Maria saare tuletorni kohta (itaalia keeles)
Horodkivka (Krõžopili rajoon)

Horodkivka (ukraina keeles Городківка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Krõžopili rajoonis. Elanike arv on 5634. Pindala on 7,802 km².
Hrõnenkõ

Hrõnenkõ (ukraina keeles Гриненки) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Nemõrivi rajoonis. Elanike arv on 461. Pindala on 1,84 km².
Tšukiv

Tšukiv (ukraina keeles Чуків) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Nemõrivi rajoonis. Elanike arv on 877. Pindala on 2,736 km².
Razzoli

Razzoli on Itaaliale kuuluv saar Vahemeres Maddalena saarestikus, Sardiinia saare kirderanniku lähistel. Razzoli asub Sardiinia maakonna Olbia-Tempio provintsis La Maddalena vallas, Gallura ajaloolis-geograafilises piirkonnas. Saare pindala on 1,54 km², rannajoone pikkus 12,3 km ning suurim pikkus 2,4 km ja laius 0,9 km. Maddalena saarestiku loodepoolseimat saart lahutab idas Santa Maria saarest kitsas väin. Supelrandadena on populaarsed kitsad Lunga ja Cappello ehk Noce lahed. Saare põhjarannikul on alates 1843. aastast tuletorn. Razzoli saart hõlmab 1994. aastal moodustatud Maddalena saarestiku rahvuspark. LA GEOGRAFIA DELL'ARCIPELAGO saidil lamaddalena.it (itaalia keeles) Lighthouse of Razzoli island - La Maddalena Archipelago  Razzoli – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ptolemaios II

Ptolemaios II Philadelphos (309–246 eKr) oli Ptolemaioste dünastiast pärinev hellenistliku Egiptuse kuningas alates 285 eKr kuni oma surmani. Ta oli Ptolemaios I poeg. Ptolemaios II sai oma lisanime Philadelphos seetõttu, et ta abiellus Egiptuse tavasid järgides oma õe Arsinoe II-ga ning lasi tolle ja oma vanemad peale nende surma jumalustada. Tema ajal jätkus Egiptuses hellenistliku kultuuri õitseng.
Zarvantsi

Zarvantsi (ukraina keeles Зарванці) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Vinnõtsja rajoonis. Elanike arv on 3523. Pindala on 1,146 km².
Jakušõntsi

Jakušõntsi (ukraina keeles Якушинці) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Vinnõtsja rajoonis. Elanike arv on 2463. Pindala on 2,83 km².
Peitel

Peitel (Lõuna-Eestis ka purask, puumeisel) on sirge või õõnsa teraga tööriist, mida kasutatakse puidu sisse aukude ja soonte tegemiseks. Baltimaades on peitel tuntud I aastatuhande algupoolest. Vanemad peitlid olid faasimata, kahelt poolt õhukeseks taotud teraga. Peitleid kasutati põhiliselt tappseotiste väljaraiumiseks. Majaehitusel kasutatud puusepapeitel oli putkega, mis takistas pea lõhkumist tagumisel, sellise peitli nimi oligi purask. Kirstude tegemisel lükkasid kirstumeistrid kaunistussooni puusse õõnespeitliga. Treipeitlit kasutasid külatreialid. Uurdepeitlitega puhastati lauanõude põhjauurdeid. Peitlite hulka arvati ka suur õõnsa tera ja putkesse käiva varrega tarutuur, millega õõnestati pakktarusid. Neid kasutati ka ummikute õõnestamisel. Peitli eelkäija on terava servaga lame luutükk, mida kiviajal kasutati tänapäeva kasutusega sarnastel eesmärkidel. Egiptlased kasutasid vasest ja pronksist peitleid puu ja (pehme)kivi töötlemiseks. Esimene teadaolev peitel pärineb aastast 8000 eKr. Meisel Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 140 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 206 Foto ja selgitus: "Chisel". Encyclopaedia Britannica. 15. november 2011. Vaadatud 03.03.2020. Peitel, Eesti Rahva Muuseum
Orissaare raamatukogu

Orissaare raamatukogu on külaraamatukogu, mis asub Saare maakonnas Orissaare alevikus aadressil Kuivastu maantee 37. Saare Maakonna Keskraamatukogu haruraamatukogu. Raamatukogus on avalik internetipunkt. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. jaanuar 2014. Vaadatud 8. jaanuaril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Orissaare raamatukogu Koduleht
Saare Maakonna Keskraamatukogu

Saare Maakonna Keskraamatukogu on Saare maakonna suurim raamatukogu. See asub Kuressaares aadressil Tallinna 6. Raamatukogu eelkäijaks on 1907. aastal tegevust alustanud Kuressaare Eesti Seltsi Hariduse Osakonna raamatukogu, millega liideti hiljem ka teisi Kuressaares tegutsenud raamatukogusid. Oktoobris 2017 ühinesid Saare maakonna 11 valda ja Kuressaare linn Saaremaa vallaks. Detsembris 2018 kinnitati Saare Maakonna Keskraamatukogu uus struktuur, mis jõustus 1. jaanuarist 2019 ning selle kohaselt muudeti Saaremaa valla 26 külaraamatukogu Saare Maakonna Keskraamatukogu haruraamatukogudeks. "Saare Maakonna Keskraamatukogu ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. märts 2020. Vaadatud 22. märtsil 2020. SAARE MAAKONNA RAHVARAAMATUKOGUDE 2019. AASTA TEGEVUSE ARUANNE Lk 5 Saare Maakonna Keskraamatukogu Saarlased eelistavad enamasti ilukirjandust, Saarte Hääl, 8. jaanuar 2014
Randvere raamatukogu

Randvere raamatukogu on raamatukogu Saaremaal Suur-Randvere külas. Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi asus raamatukogu Koidu külas. Siis liideti aga Koidu küla Randvere külaga ja küla nimeks sai Suur-Randvere. Raamatukogus on avalik internetipunkt, eakate programm VIRTU. Raamatukogu juhataja on Laine Krischka. koduleht
Devon (täpsustus)

Devon on krahvkond Edela-Inglismaal. Devon on kronostratigraafiline üksus (ladestu) ning geokronoloogilise skaala üksus (ajastu), mis vastavad ajavahemikule 416...359 miljonit aastast tagasi. Devoni saar
Metsküla raamatukogu

Metsküla raamatukogu on rahvaraamatukogu Saare maakonnas Saaremaa vallas Metsküla külas. Saare Maakonna Keskraamatukogu haruraamatukogu. Metsküla raamatukogu põhimäärus "Metsküla raamatukogu pidas sünnipäeva" Saarte Hääl, 23.03.2013
Kihelkonna raamatukogu

Kihelkonna raamatukogu asub Saare maakonnas Kihelkonna alevikus aadressil Pargi 2. Saare Maakonna Keskraamatukogu haruraamatukogu. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. jaanuar 2014. Vaadatud 8. jaanuaril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Saare maakonna keskraamatukogu veebileht
Tornimäe raamatukogu

Tornimäe raamatukogu (ametliku nimega Tornimäe Rahvaraamatukogu) on külaraamatukogu Saare maakonnas Saaremaa vallas Tornimäe külas. Raamatukogu paikneb 1987. aastal valminud rahvamajas. Tornimäe raamatukogu on asutatud 1918. aastal. Raamatukogu haldab Saaremaa vallavalitsus. Tornimäe Rahvaraamatukogu põhimäärus Pöide valla koduleht (vaadatud 13. aprillil 2015) "Tornimäe raamatukogu". Pöide Uudised, nr 9, 20. detsember 2018. Lk 2
Pihtla raamatukogu

Pihtla raamatukogu on külaraamatukogu Saaremaal Saaremaa vallas Pihtla külas. Raamatukogu asub Pihtla vallamajas. Pihtla raamatukogu[alaline kõdulink] Eesti ehitusturg (vaadatud 5. veebruaril 2016) Pihtla raamatukogu kontaktandmed Saare maakonna keskraamatukogu kodulehel Pihtla raamatukogu põhimäärus
Mustjala raamatukogu

Mustjala raamatukogu on Saaremaal Saaremaa vallas asuv külaraamatukogu, mis on Saare maakonna keskraamatukogu haruraamatukogu. Lisaks tavapärasele raamatulaenutusele ja ajakirjade ning ajalehtede kohapeal lugemise võimalusele saab kasutada ka raamatukogudevahelise laenutuse teenust (RVL), teha koopiaid, skaneerida ja printida. Raamatukogus toimib avalik internetipunkt. Esimesed andmed Mustjala raamatukogu kohta pärinevad 1898. aastast, mil kohalikud elanikud kogusid raha, et luua raamatukogu. Algul asus raamatukogu nüüdses rahvamajas. Hiljem viidi see üle koolimajja, kust see kolis 1965. aastal külanõukogu hoonesse (endine pastoraat). Raamatukogu on asunud ka kahekorruselises kortermajas. Praegusesse asukohta, 18. sajandi lõpul ehitatud Mustjala mõisa hoonesse kolis raamatukogu 1998. aastal. Valve Mänd (mai 1945 – september 1948) Alviine Sepp Marta Sosnin (september 1948 – september 1949) Milvi Sevostjanova (september 1949 – kevad 1952) Salme Varvas (1952–1954) Taimi Org (Kiil) (1954) Hugo Rebbas Saima Rander (Kunstimees) (1955–1960) Leili Viidul (1960–1961) Leida Kauber (1961–1978) Helve Vakkum (1978–1979) Anne Lõhmus (1979–1992) Ülle Krischka (1992–1993) Milvi Krischka (september 1993 – august 2010) "Saare maakonna keskraamatukogu". Vaadatud 27. jaanuaril 2024. Mustjala mõis
Abruka raamatukogu

Abruka raamatukogu on külaraamatukogu Abruka saarel. Saare Maakonna Keskraamatukogu haruraamatukogu. Raamatukogus on avalik internetipunkt. http://www.abrukainfo.eu/raamatukogu Koduleht
Woman's Home Companion

Woman's Home Companion (kandnud ka nime Ladies Home Companion) oli Ameerika Ühendriikide naisteajakiri, mis ilmus aastail 1873–1957. Ajakiri oli vägagi populaarne ning oma kõrgaegadel 1930.–1940. aastatel ületas selle üksiknumbri tiraaž nelja miljonit.
Kärla raamatukogu

Kärla raamatukogu on külaraamatukogu Saaremaal Kärla vallas. Raamatukogu asub Kärlal aadressil Pargi tänav 1. 1879. aastal asutatud raamatukogu paiknes alates 1994. aastast Kärla vallamajas. 2017. aastal kolis raamatukogu vastavatud Kärla kultuurimajja. Kärla raamatukogu asutati 1879. aastal Peeter Südda (1830–1893) eestvõtmisel Kärla kihelkonnakoolimajas, mis asus Kirikukülas. Algne hoone ei ole säilinud (praegu asub seal Köstri talukoht). Kogus oli 83 raamatut. Pärast asutaja surma tassiti raamatud laiali. Alates 1. jaanuarist 2019 on Kärla raamatukogu Saare Maakonna Keskraamatukogu haruraamatukogu. https://web.archive.org/web/20140108112023/http://www.karlavald.ee/index.php?sisu=allasutused&teema=raamatukogu Kärla valla koduleht Eesti Postimees 01.01.1881. Koduleht Saare maakonna raamatukogud
Chloris

Chloris oli Teeba printsess, Amphioni ja Niobe tütar. Niobel oli 7 poega ja 7 tütart ning ta kiitles nendega, pidades end paremaks jumalanna Letost, kel oli ainult üks poeg ja üks tütar. Ta käskis linlasi, et need peavad Leto templis hoopis temale ohverdama. Karistuseks lasksid Leto lapsed Apollon ja Artemis mürgitatud nooltega maha kõik Niobe lapsed; Apollon tappis pojad ja Artemis tütred. Ainsana pääses noorim tütar Chloris, kes jooksis ema sülle ja kellele Niobe armu palus. Mõne autori järgi tappis Artemis ka tema; sel juhul räägib see artikkel kahest samanimelisest naisest. Tema isa tappis end seejärel ise, kuid mõne autori järgi tappis Apollon ka tema. Ema Niobe sõitis seepeale sünnikoju Früügiasse, kus muutus südamevalust Sipylose mäeks, millest voolab välja allikas. Tüdruk, kelle nimi oli seni olnud Meliboia, oli sellest niivõrd vapustatud, et sai uueks nimeks Chloris, mis kreeka keeles tähendab 'kahvatu'. Chloris abiellus Messeenia kuninga Neleusega. Nad elasid Pylose linnas ning neil oli 13 poega ja 1 tütar. Chlorist tabas ema saatus, kuigi ei tema ega ta mees ei kiidelnud oma lastega. Neleus vihkas oma kaksikvenda Peliast, kes oli endale haaranud Iolkose kuningatrooni ja ta pagendanud. Neleus mõtles lakkamatult kättemaksule. Isegi ühe oma poja nimetas ta Alastoriks ('kättemaks'). Herakles palus Neleusel kättemaksust loobuda, ent Neleus keeldus. Karistuseks tappis Herakles Neleuse 11 poega: Alastori, Chromiose, Taurose, Asteriose, Pylaoni, Deimachose, Eurybiose, Phrasiose, Eurymenese, Euagorase ja Epilaose. Ellu jäid Nestor, Periklymenos ja tütar Pero.
Lümanda raamatukogu

Lümanda raamatukogu on raamatukogu Saaremaal Lümanda vallas Lümandas. Saare Maakonna Keskraamatukogu haruraamatukogu. Koduleht
Tagavere kogukonnaraamatukogu

Tagavere kogukonnaraamatukogu on raamatukogu Saaremaal Saaremaa vallas Tagavere külas aadressil Tagavere koolimaja. Raamatukogu asub alates aastast 2008 samas hoones (algkoolimaja 1849–2008) seltsimajaga. 2010. aastal tähistati raamatukogu 90. tegevusaastat. Alates 1. jaanuarist 2019 oli Tagavere raamatukogu Saare Maakonna Keskraamatukogu haruraamatukogu. Alates 1. novembrist 2023 haldab raamatukogu kogukonnaraamatukogu-lugemistoana mittetulundusühing Tagavere Optimistid. Raamatukogu juhatas aastatel 2019 kuni 2023 Liina Torri. Enne teda oli raamatukogu juhataja Pille Aus. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. jaanuar 2014. Vaadatud 8. jaanuaril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Tagavere raamatukogu sai uue juhi" meiemaa.ee, 11. veebruar 2019 "Tagavere raamatukogu haldab alates tänasest kohalik selts". Saaremaa valla koduleht. 1. november 2023. Originaali arhiivikoopia seisuga 1. november 2023. Vaadatud 1. november 2023.