Theia (planeet)

Theia on hüpoteetiline iidne planeedi massiga taevakeha. Hüpoteesi kohaselt eksisteeris see varases päikesesüsteemis ning põrkas hiiglasliku kokkupõrke hüpoteesi kohaselt umbes 4,5 miljardit aastat tagasi kokku noore Maaga. Hüpoteesi kohaselt oli Theia Maa troojalane ning see oli umbes sama suur kui Marss, diameetriga umbes 6000 kilomeetrit. UCLA uue uurimuse kohaselt, mis põhines Apollo missioonide käigus Maale toodud kivimiproovidel, toimus Theia ja Maa vahel otsekokkupõrge. Eelmise teooria kohaselt oli tegu ainult riivava kokkupõrkega. Mudelite kohaselt kogunes Theiast järele jäänud kiviräbu ümber Maa ja sellest moodustus Kuu. Mõned teadlased arvavad, et materjalist, mis paiskus Maa orbiidile, tekkis esialgu kaks kuud, mis hiljem ühinesid, vormides Kuu, mida me tänapäeval näeme. Kuid kahe Kuu hüpotees ei ole vajalik, et seletada erinevust Kuu kahe poole vahel (nähtav külg ja tagakülg). Theia teooria seletab ka seda, miks Maa tuum on suurem kui see peaks Maa suurusel taevakehal eelduste kohaselt olema. Hüpoteesi kohaselt segunesid Theia tuum ja vahevöö Maaga. Teadlased on arvamusel, et Theia asus Maa-Päikese süsteemi  Lagrange'i punktis L4 või L5. Sellisel juhul oleks Theia võinud kasvada potentsiaalselt Marsi suuruseks. Kokkupõrkekursile Maaga oleks ta kõige tõenäolisemalt sattunud Veenuse põhjustatud gravitatsiooniliste häirituste tõttu. Theia nimetati titaan Theia järgi, kes oli kreeka mütoloogias kuujumalanna Selene ema. Suure kokkupõrke hüpoteesi kohaselt tiirles Theia ümber Päikese, umbes samal orbiidil, millel oli proto-Maa, jäädes lähedale Lagrange'i punktile L4 või L5 ning ta viidi sellelt orbiidilt välja Jupiteri ja/või Veenuse gravitatsioonilise mõju tõttu. Seetõttu põrkasid Theia ja Maa kokku. Algselt oli hüpotees selline, et Theia põrkus Maaga riivamisi, mille tulemusel paiskus kosmosesse tükke nii proto-Maast kui ka Theiast. Seejärel need tükid vormisid ühe keha, millest sai Kuu või tekkis kaks kuud, mis lõpuks ühinesid üheks. Selle hüpoteesi kohaselt oleks Theia otsekokkupõrge proto-Maaga hävitanud mõlemad planeedid ning selle tulemusel oleks tekkinud lühiajaline teine Asteroidide vöö Veenuse ja Marsi orbiitide vahele. 2016. aasta jaanuaris avaldatud tõendite kohaselt oli tegemist kindlasti otsekokkupõrkega ning Theia jäänused on leitavad nii Maalt kui Kuult. Moodsa astronoomia algusest peale on Kuu päritolu kohta vähemalt neli hüpoteesi: Üks keha poolitus Maaks ja Kuuks. Kuu sattus Maa gravitatsioonivälja. Maa ja Kuu tekkisid ühel ajal protoplanetaarsest kettast. Theia stsenaarium. Kuult Maale toodud kivimiproovid on koostiselt Maa koorega väga sarnased ning seega on Kuu moodustanud materjal tõenäoliselt Maalt pärit. "The Theia Hypothesis: New Evidence Emerges that Earth and Moon Were Once the Same". The Daily Galaxy. 05.07.2007. vaadatud 13.11.2013. Nace, Trevor (30.01.2016). "New Evidence For 4.5 Billion Year Old Impact Formed Our Moon". Forbes. vaadatud 30.01.2016. Jutzi, M.; Asphaug, E. (2011). "Forming the lunar farside highlands by accretion of a companion moon". Nature 476 (7358): 69–72. Bibcode:2011Natur.476...69J. doi:10.1038/nature10289. PMID 21814278. "Faceoff! The Moon's oddly different sides", Astronomy, august 2014, 44-49. A New Model for the Origin of the Moon "STEREO Hunts for Remains of an Ancient Planet near Earth". NASA. 09.04.2009. vaadatud 13.11.2013. Reufer, Andreas; Meier, Matthias M.M.; Benz, Willy; Wieler, Rainer (2012). "A hit-and-run giant impact scenario".Icarus 221 (1): 296–299. arXiv:1207.5224. Bibcode:2012Icar..221..296R. doi:10.1016/j.icarus.2012.07.021. Wolpert, Stuart (28.012016). "Moon was produced by a head-on collision between Earth and a forming planet". UCLA newsroom. UCLA. Herwartz, D.; Pack, A.; Friedrichs, B.; Bischoff, A. (2014). "Identification of the giant impactor Theia in lunar rocks".Science 344 (6188): 1146–1150. Bibcode:2014Sci...344.1146H. doi:10.1126/science.1251117. Meier, M.M.M.; Reufer, A.; Wieler, R. (2014). "On the origin and composition of Theia: Constraints from new models of the Giant Impact". Icarus 242: 316–328. arXiv:1410.3819. Bibcode:2014Icar..242..316M.doi:10.1016/j.icarus.2014.08.003.