laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ferdinand III

Ferdinand III (13. juuli 1608 – 2. aprill 1657) oli Saksa-Rooma keiser ja Austria Habsburgide valduste valitseja aastatel 1637–1657. Ta oli eelmise keisri, Ferdinand II poeg ning oma isast tunduvalt võimekam. Tema ajal sõlmiti Kolmekümneaastase sõja lõpetanud Vestfaali rahu ning riigis algas aeglane taastumisprotsess. Saksa-Rooma keiser Ferdinand III kaotas reaalse võimu oma vasallide üle, tegelik valitsejavõim säilis tal vaid Habsburgide valdustes, üle 300 Saksamaa väikeriigi sai aga täieliku sisemise suveräänsuse.
Kapsapea

"Kapsapea" on Oskar Lutsu ühevaatuseline komöödia. Selle peategelane on taluperemees Saamuel Pliuhkam, kes igatseb näituse auhinda ning püüab seepärast petta välja saunanaise Krõõda hiigelsuurt kapsapead. Näidendi lõpul selgub, et näitus peeti juba eelmisel nädalal ära. Teose esimene väljaanne ilmus 1913. aastal. Sestsaadik on seda korduvalt lavastatud, näiteks 2011. aastal Võru Linnateatris (peaosas muusik Jaan Pehk). Kapsapea kuulub Sirgasmäe tsüklisse. Näidendi põhjal valmis 1993. aastal Riho Undi multifilm "Kapsapea", mille järjed "Tagasi Euroopasse" (1997) ja "Saamueli internet" (2000) puutuvad Lutsu loominguga küll kokku vaid peategelase Saamuel Pliuhkami kaudu. "Kapsapea" instseneeringuid on korduvalt lavastatud Eesti teatrites. Kirjandusloolase Ants Järve hinnangul on see "eesti näitekirjanduse parim ühevaatuseline komöödia". "Võru Linnateatris esietendub "Kapsapea""[alaline kõdulink] eestielu.ee, 4. august 2011 "Ungari: Riho Undi "Kapsapea" triloogia filmiklubis"[alaline kõdulink] Eesti Instituut Ungaris, 12.12.2011 Ants Järv "Näitekirjandus. Kutselise teatri rajamine" - Rmt: Epp Annus, Luule Epner, Ants Järv, Sirje Olesk, Ele Süvalep, Mart Velsker "Eesti kirjanduslugu" Tallinn: Koolibri, 2001 Helmi Neetar "Üht-teist Oskar Lutsu "Kapsapea" keelest"
Kärner

Kärner on eesti ja saksa perekonnanimi. See tuleneb saksa keelest pärinevast, praeguseks vananenud laensõnast kärner (Gärtner), mis tähendab aednikku. Nimede eestistamisel anti Kärneri-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Aarla, Illissoo, Kannel, Kaseniit, Kändaru, Käreväli, Laul ja Loitloo. 2012. aasta 11. jaanuari seisuga oli rahvastikuregistrisse kantud 538 perekonnanime Kärner kandvat inimest. 2008. aastal koostatud levinumate eesti perekonnanimede tabelis oli Kärner 213. kohal. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kärner 513 inimesel: 237 mehel ja 276 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kärner meeste puhul 222. ja naiste puhul 203. kohal. Aleksander Kärner (1880–1942), poliitik August Kärner (1894–1966), vaimulik Günter Kärner (1933), saksa kirikumuusik ja helilooja Hillar Kärner (sündinud 1935), maletaja Jaak Kärner (1892–1937), laskur Jaan Kärner (1891–1958), kirjanik Jüri Kärner (1940–2010), bioloog Kaja Kärner (1920-1998), kunstnik Kari Kärner Lembit Kärner (1917–1966), laskur Olavi Kärner (sündinud 1942), atmosfäärifüüsik ja orienteeruja Olle Kärner (sündinud 1977), orienteeruja Rain Kärner (sündinud 1991), korvpallur Siim Kärner (1945–2007), luuletaja ja kunstnik Theodor Kärner (1884–1966), saksa portselanimaalija ja skulptor TOP 500: Eesti kõige levinumad perekonnanimed Eesti Ekspress, 24. aprill 2008 https://www.stat.ee/public/apps/nimed/Kärner[alaline kõdulink]
Leopold I

Leopold I (9. juuni 1640 – 5. mai 1705) oli Habsburgide Austria valduste valitseja alates 1657 ja Saksa-Rooma keiser 1658–1705. Ta oli Saksa-Rooma keisri Ferdinand III poeg. Leopold I ajal toimus Osmanite riigi viimane ohtlik rünnak Austria vastu, Mehmet IV juhtimisel, kui 1683. aastal piirati viimast korda Viini. 1683. aastal purustas keiserlik sõjavägi Poola kuninga Jan Sobieski abiga Viini all Osmanite sõjaväe. Pärast seda algas aga Osmanite riigi kiire taandumine ning 1699. aastaks oli Leopold juba enamiku Ungari isand. Elu lõpuaastail nägi ta ka Hispaania pärilussõda, kus Habsburgide troonipretendendiks oli tema noorem poeg Karl. Troonil järgnes talle tema vanem poeg Joseph. Tema järgi sai nime Saksamaa suurim teadusakadeemia Leopoldina.  Leopold I – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Maido Saar

Maido Saar (sündinud 23. mail 1957 Pärnus) on eesti koreograaf. Maido Saar on tantsuseltsi Lee looja ja kunstiline juht. Samuti on tema loodud rahvatantsurühm Kagu Kabujalakõsõ. Tantsijana osales Maido Saar tantsupeol esimest korda 1977. aastal. 1982. aasta tantsupeol värbas üldjuht Mait Agu ta assistendiks. Ta on olnud 2007. aasta noorte tantsupeo "Lävel" idee autor ning pealavastaja ja XIX üldtantsupeo "Puudutus" kunstiline juht 2014. aastal. Maido Saare tantsudest on tuntumad "Polka burlesk", "Tule aga tule", "Kui merelt tulen ma...", "Konn astus". Tema tantsudest on välja antud raamat "Maido Saare tantsud I". 1998 Ullo Toomi nimeline rahvatantsustipendium 2000 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Viimsi suveprojekti "Taevane põrgu" lavastamine) 2007 Sinilinnu aastapreemia 2007 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri aastapreemia (koos Aarne Saluveeriga, X noorte laulu- ja tantsupeo kunstilised juhid) 2008 Põlvamaa teenetemärk 2008 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (koos Aarne Saluveeriga, X noorte laulu- ja tantsupidu "Ilmapuu lävel") 2014 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri aastapreemia (koos Hirvo Survaga, XXVI laulupeo ja XIX tantsupeo „Aja puudutus. Puudutuse aeg“ – hinge ja südamega jagatud puudutuste eest) 2015 Valgetähe III klassi teenetemärk 2017 Tallinna teenetemärk Maido Saar Tantsuansambel Lee veebisait Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Maido Saar. Tantsuansambel Lee veebisait
Sotsialistliku töö kangelane

Sotsialistliku töö kangelane (vene keeles Герой Социалистического Труда) oli aunimetus NSV Liidus aastatel 1938–1991, efektiivse töö eest antud kõrgeim aunimetus. Nõukogude Liidu kangelane Venemaa Föderatsiooni töökangelane
Jonna Tervomaa

Jonna Marika Tervomaa (sündinud 7. jaanuaril 1973 Forssas) on soome laulja ja laulukirjutaja. Ta sai tuntuks kümneaastasena, kui võitis lauluvõistluse "Syksyn Sävel" lauluga "Minttu sekä Ville". Täiskasvanuna alustas ta oma karjääri aastal 1998 omanimelise albumiga. Tervomaa hittide hulka kuuluvad "Suljettu sydän" (1998), "Yhtä en saa" (1999), "Rakkauden haudalla" (2003), "Myöhemmin" (2004), "Se ei kuulu mulle" (2004). "Jonna" (1984) "Tykkään susta" (1985 – Sa meeldid mulle) "Jonna" (1986) "Parhaat" (1987 – Parimad) "Jonna Tervomaa" (1998) "Neljä seinää" (1999 – Neli seina) "Viivalla" (2001 – Joone peal) "Halo" (2004) "Parempi loppu" (2007 – Parim lõpp) Ametlik koduleht
John Ernest Walker

John Ernest Walker (sündinud 7. jaanuaril 1941 Halifaxis West Yorkshire'is) on inglise keemik. Aastal 1997 sai ta Nobeli keemiaauhinna. 1995 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks 1999 – valiti Hollandi Kuningliku Teaduste ja Kunstide Akadeemia välisliikmeks 2004 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks 2012 – Copley medal
Joseph I (Saksa-Rooma keiser)

Joseph I (26. juuli 1678 –17. aprill 1711) oli Saksa-Rooma keiser ja Austria Habsburgide valduste isand 1705–1711. Ta suri ootamatult vaid 32-aastaselt ning trooni päris tema noorem vend Karl.
Johannes Bauer

Johannes Bauer (7. jaanuar 1884 Väike-Maarja – 9. jaanuar 1946 Rotterdam) oli Eesti diplomaat. 1920. aasta juulist kuni 31.detsembrini töötas ta Berliini saatkonnas esimese sekretärina, 1922. aastal oli Petrogradi konsulaadi ametnik. 1924. aastal oli Rotterdami aukonsulaadi sekretär ja asekonsul, 1925 kuni 1939 Rotterdami aukonsulaadi sekretär ja aukonsul, 1939. aasta augustist auasekonsul Rotterdamis. Ta oli abielus Amanda-Johanna Lauriga. Neil sündisid lapsed Wilhelm-Ernst ja Viktor-Alfred-Johann. Hiljem oli Johannes Bauer abielus Hilda-Katharina Schmidtiga. "Andke teada Eesti diplomaatide saatusest". Eesti Päevaleht. 18.03.2006. Vaadatud 08.01.2012. "Mälestuskillud. Fragmente der Erinnerung" (PDF). Eesti Vabariigi Suursaatkond Berliinis. 2007. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 28.06.2011. Vaadatud 08.01.2012. "Hollandi ja Eesti suhted kahe maailmasõja vahel 1918–1940". Jan Brouwer, Onno Bus ja John de Jonge, Kirjastus Free Musketeers, Zoetermeer (Madalmaa) 2008. 
Vladimir Bezobrazov

Vladimir Bezobrazov (vene keeles Владимир Михайлович Безобразов; 11. jaanuar 1857 – 17. september 1932 Nizza) oli vene kindral ja aastal 1906 Eestimaa kubermangus tegutsenud karistussalkade üldjuht. Bezobrazov lõpetas aastal 1877 Paažikorpuse. Aastatel 1877–1878 võttis ta osa Vene-Türgi sõjast. 8. septembril 1896 määrati ta 9. Bugi ulaanipolgu komandöriks. Aastatel 1900–1904 oli Bezobrazov Tema Majesteedi keisrinna Maria Fjodorovna ratsakaardiväepolgu juht, 1904–1906 1. ratsakaardiväediviisi 1. brigaadi ülem, 1906–1909 ratsaväeohvitseride kooli juhataja. Aastatel 1909–1912 oli ta 2. ratsakaardiväediviisi juhataja, 1912–1915 kaardiväekorpuse ülem ning 1916. aastast kaardiväe vägede juhataja. 1917. aastal Bezobrazov arreteeriti, pärast bolševike võimuletulekut Venemaal läks ta Taani ja hiljem Prantsusmaale. Bezobrazov saabus (komandeeriti Peterhofist 1. ratsakaardiväediviisi 1. brigaadist) Tallinna 20. detsembril 1905. Tema enda väitel laskis tema karistussalk maha 22 inimest ja ihunuhtlust sai 333 inimest; tagaselja mõisteti surma paarkümmend inimest. Ta pidas sõjaväljakohut, olles ise selle juht. Kohtupidamisel ei peetud kinni isegi mitte välikohtu nõuetest ega antud enda kaitsmiseks mingit võimalust.[viide?] Mihkel Aitsam "1905. aasta revolutsioon ja selle ohvrid Eestis" Tartu, 2011
Kati Toots

Kati Toots (sünninimega Kõiv; seejärel isa järgi Šahmatova; sündinud 29. juulil 1981) on Eesti seltskonnategelane. Kati Toots töötas Tartus Riiamäel asuvas keldrikorruse pesukaupluses klienditeenindajana. Kati Toots vahetas perekonnanime enne seda, kui suhe Jaan Tootsiga tuli avalikuks. Pärast suhte avalikuks tulemist asus Kati Toots tööle Politseiametisse politseikoostöö büroosse, kuhu teda oli soovitanud Politsei Nõukoja liige, ärimees Jaan Toots. Avalikkusele tuntuks sai Kati aga 2004. aasta sügisel, kui algas nn lindiskandaal nr 2. Nimelt algatas Kaitsepolitsei Jaan Tootsi suhtes uurimise ebaseadusliku jälitustegevuse asjus kahtlustades, et Jaan Toots oli lasknud Katit jälitada. Samas aga selgus, et tema ja Jaan Tootsi, kes tollal oli abielus Kersti Tootsiga, vahel oli armuafäär. Kati lahkus töölt Politseiametist, sest talle osutatud tähelepanu tõttu oli amet sattunud soovimatusse valgusse. Kriminaalasi lõpetati 2005. aasta märtsis. Kati Tootsil on Jaan Tootsiga 2008. aastal sündinud laps. Jaan Tootsi ja Kersti Tootsi abielulahutus jõustus 6. mail 2014. Kati Tootsi kooselu Jaan Tootsiga lõppes 2014. aasta augustis. Kati Toots juhtis 2012. aastal telekanali TV3 saadet "Põimitud hinged", mis kajastas eri rahvuste integratsiooni Eesti Vabariigis. "Kodutunne" "Tantsud tähtedega" Kroonika nr. 45/819, 7. november 2011, lk 22 "Jaan Toots soovitas oma sõbratari politseisse tööle" Eesti Päevaleht, 20. november 2004 "Kati kirev eraelu enne Tootsiks saamist" Naisteleht, 25. jaanuar 2008 http://www.ohtuleht.ee/579011/jaan-ja-kersti-toots-lahutasid-abielu "Kati ja Jaan Tootsi 11 aastat kestnud armastus sai otsa" Delfi, 6. veebruar 2015
Paunvere

Paunvere on Oskar Lutsu Tootsi-lugude sarja ("Kevade", "Suvi ja "Sügis") keskne sündmuskoht, väljamõeldud alevik, mis sarnaneb suuresti Lutsu kodukoha Palamusega. Paunveres toimub ka Lutsu esimese näidendi "Paunvere" (1913) sündmustik.
Argipäev

Argipäev ehk äripäev on nädalapäevade nimetus esmaspäevast reedeni. Argipäevadele vastanduvad puhkepäevad laupäev ja pühapäev, samuti pühad. Sageli on poed ja ametiasutused avatud üksnes argipäeviti, või siis puhkepäevadel märksa lühemalt, kui see on teeninduse seisukohalt oluline. Mõnes riigis ilmuvad ajalehed üksnes argipäeviti ja kõik ärid võivad olla puhkepäeviti suletud. Enamik inimesi töötab argipäevadel ning puhkab puhkepäevadel, erandeid reguleerivad Eestis töölepinguseadus ja avaliku teenistuse seadus. Üldjuhul nähakse puhkepäevadel töötamise eest ette lisatasu, argipäevadel tuleb aga töötada tavalise tasu eest.
Karl VI

Karl VI (1. oktoober 1685 – 20. oktoober 1740) oli Saksa-Rooma keiser ja Austria Habsburgide valduste valitseja alates 1711 kuni surmani. Hispaania pärilussõja ajal oli ta Hispaania troonipretendent Carlos III nime all. Karl VI isa oli Saksa-Rooma keiser Leopold I. Leopoldil oli 16 last kolme naisega, kellest kaks esimest surid noorelt. Karlil oli 4 vanemat venda ja 8 vanemat õde, lisaks 3 nooremat õde. Neist täiskasvanuks sai 2 poega ja 4 tütart. Kui isa 1705 suri, sai uueks keisriks Joseph I, kes samuti 1711 suri. Tütardel ei olnud tollal troonipärimisõigust, mistõttu Josephi tütarde asemel päris trooni Karl. Kui 1700 suri Hispaania kuningas Carlos II ilma pärijata, kuulutas Karl end Hispaania kuningaks. See põhjustas Hispaania pärilussõja. Sõja ajal elas Karl alates 1706 Hispaanias, kuid mitte pealinnas, vaid Barcelonas, ja võimu oli tal üksnes Kataloonia üle. Pärast keisriks saamist pidi Karl kolima Viini, mistõttu ta ei saanud enam Hispaaniat kontrollida ja kaotas selle järgmisel aastal. Ta pidi loobuma kõigist õigustest Hispaania troonile, kuid see-eest sai endale kõik Hispaania valdused Itaalias: Napoli kuningriigi, Milano hertsogiriigi ja Sitsiilia, samuti Madalmaad. 1704 kihlus Karl 13-aastase Elisabeth Christinega, kes oli Braunschweig-Lüneburgi hertsogi Ludwig Rudolfi kolmest tütrest vanim. Nad abiellusid 1. augustil 1708, kui pruut oli 16-aastane. Abielust sündis poeg Leopold Johann, kes suri 6 kuu vanuselt, ja kolm tütart, kellest noorim suri 6 aasta vanuselt. Karl VI oli üks esimesi valgustatud monarhe. Tema ajal ehitati Viini mitu kuulsat hoonet, sealhulgas toretsevaid barokk-kirikuid. Ta võttis 1713 vastu pragmaatilise sanktsiooni, mis andis pärimisõiguse ka naissoost järeltulijatele. Lõpuks polnudki tal meessoost pärijaid ja tema valdused päris tema tütar Maria Theresia. Karl VI suri pärast mürgise seenekastme söömist. Arvatavasti oli tegu õnnetusega.
Õpetaja Laur

Õpetaja Laur on Oskar Lutsu Tootsi-lugude sarja esimese lühiromaani "Kevade" tegelane, Paunvere kihelkonnakooli õpetaja. Luts kujutab teda läbinägeliku, igale õpilasele empaatiavõimega läheneva ning neid avada suutva õpetajana. Sellisena on õpetaja Laur kujunenud Eesti kultuuris hea õpetaja arhetüübiks. Autor vastandab õpetaja Lauri köster Julk-Jürile, kelle püüdlused korda karistuste ja karjumisega peale suruda jäävad tagajärjetuks, hiljem "Tootsi pulmas" Joosep Tootsi kiites aga paistab too suisa silmakirjalikuna. Laur seevastu suhtub ühtviisi mõistvalt nii "Kevade" peategelasse, unistavasse Arno Talisse, hüperaktiivsesse Tootsi kui ka kangekaelselt vaikides oma õigust taga ajavasse Tõnissoni. Õpetaja Lauri prototüüp oli Palamuse kihelkonnakooli õpetaja Ludvig Roose. "Kevade" põhjal tehtud Arvo Kruusemendi samanimelises filmis mängis õpetaja Lauri Leonhard Merzin. "Tutvustus" Palamuse O. Lutsu Kihelkonnamuuseum Arvi Liiva: "Õpetaja Lauri prototüüp Ludvig Roose" Õpetajate Leht, 19. mai 2017
Tõnisson (Luts)

Tõnisson on Oskar Lutsu Tootsi-lugude sarja kõrvaltegelane, Paunvere kihelkonnakooli õpilane. Tema eesnime pole Luts oma teostes kordagi maininud. Filmis "Suvi" kirjutab Tõnisson oma eesnime initsiaaliks "A". Midagi ei anna Luts teada ka tema kodutalu ega vanemate kohta. Jutustuses "Sügis" mainib ta Tõnissoni kodukülaks Kantküla. Sarja esikromaanis "Kevade" kujutab Luts Tõnissoni paksu, tõsise, veidi aeglasevõitu mõtlemisega, kuid tahtekindla ja õiglust nõudva poisina. Tema kombe üle alatasa süüa viskab Luts korduvalt leebet nalja. Üks võtmeteemasid, mis Tõnissoni sügavuti avab, on konflikt kirikumõisa poistega, mille käigus Tõnisson salaja nende parve põhja laseb. Tõnissoni kaudu vihjab autor eestlaste üldisemale vaoshoitud saksavaenulikkusele, kuid näitab ka eri tegelaste suhtumist eetilisse konflikti, mis tekib, kui Tõnissoni teo tõttu vallandatakse alusetult süüdlaseks peetud kellamees Lible, Tõnisson aga nõuab peategelaselt Arno Talilt vaikimist. "Kevadele" järgnenud "Suves" on Tõnisson tõsine, jõukal järjel põllumees, kelle käest peategelane Joosep Toots läheb talu kordategemiseks laenu või käendust küsima. Tootsi-lugude põhjal tehtud Arvo Kruusemendi filmides mängib Tõnissoni Ain Lutsepp.
Raja Teele

Raja Teele on üks Oskar Lutsu Tootsi-lugude sarja peategelastest, Lutsu silmapaistvaim naistegelane. "Kevades" kirjeldab Luts Teelet eelkõige praktilise, ehkki kohati tujuka tüdrukuna. Ta on heledate juustega ja matsakas. Autor esitab Teelet küll peategelase Arno Tali tulevase pruudina nii Arno kui ka teiste tegelaste (näiteks Tootsi ja Lible) silmis, kuid vastandab Teele samas Arno unistajaloomusele. "Suves" jääb Arno siiski kõrvale ning Teele mängib teineteise vastu oma kaks kosilast Joosep Tootsi ja Jorh Adniel Kiire, kuid otsustab lõpuks siiski Tootsi kasuks. Kiirele esitab ta sündmustiku käigus nõudmise, et too rätsepa elukutse maha jätaks ja põllumeheks hakkaks, mis Kiirel püüdmisele ja isegi Tootsi õpetustele vaatamata mitte korda ei lähe; seeläbi näitab autor Kiire vähest mehelikkust. "Tootsi pulmas" abiellub Teele Tootsiga, kuid "Argipäevas" tunneb end Ülesoo talus siiski ülearusena, mistõttu kolib ajutiselt kodutallu Rajale tagasi. Teele on Lutsu kõige aktiivsem ja jõulisem naistegelane (sealhulgas "Kevade" koolitüdrukuist ainuke, kelle nime autor mainib). Tema taustal tõuseb siiski veelgi selgemalt esile, et enamik Lutsu naistegelasi on pigem õrna ja passiivse loomuga. Seetõttu keskendutakse Lutsu feministlikes käsitlustes sageli Teelele. Enamajaolt kujutab Luts Teele tegevust teiste silmade läbi ning ehkki ta avab Teele karakterit selgi viisil, jäävad Teele tegude sügavamad motiivid siiski enamasti varju. Raja Teele prototüüp oli Adele Pärtelpoeg. Eve Annuk: "Teele lugu on naise kirjutamata lugu" Postimees, 9. jaanuar 2012
Lible

Kristjan Lible on üks Oskar Lutsu Tootsi-lugude sarja peamisi kõrvaltegelasi, Paunvere kiriku joodikust kellamees. Sarja esimeses lühiromaanis "Kevade" esineb Lible eelkõige peategelase Arno Tali, alates teisest romaanist "Suvi" aga tolle peategelase Joosep Tootsi sõbrana. Lible on kohati koomiline kuju, kelle ütlused ja arutlused pakuvad pingele leevendust, kuid ta on ka mõtlik külafilosoof, kelle seisukohtades peegelduvad mõnigi kord autori vaated[viide?]. Ühe legendi kohaselt oli Kristjan Lible prototüüp Palamuse karskusseltsi esimees. Õige prototüüp on ikkagi Palamusel reaalselt elanud Kristjan Lill (1862–1906)[viide?]. Tootsi-lugude põhjal tehtud Arvo Kruusemendi filmides mängis Liblet Kaljo Kiisk. "Aktuaalne kaamera", Eesti Televisioon, 7. jaanuar 2012 Andres Laasik, "Filmilavastaja ja näitleja Kaljo Kiisk: ikka hea pärast". Kirjastus Hea Lugu, Tallinn 2011, 512 lk; ISBN 9789949300761; 8. peatükk "Kristjan Lible teine tulemine" lk 267–282
Oskar Lutsu teoste loend

Selles loendis on Oskar Lutsu teosed esmailmumise järjekorras. 1912 "Kevade" – lühiromaan, I osa 1912 "Ärimehed" – pilkenali ühes vaatuses 1913 "Paunvere" – lustmäng kolmes vaatuses 1913 "Kevade" – lühiromaan, II osa 1913 "Kapsapea" – nali ühes vaatuses 1913 "Laul õnnest" – draama kolmes vaatuses 1913 "Pärijad" – näidend 1914 "Kirjutatud on…" – novell, hiljem "Soo" 1914 "Mahajäetud maja" – näidend 1918 "Suvi" – lühiromaan, II osa 1919 "Arusaamatu lugu" – nali ühes vaatuses 1919 "Kalevi kojutulek" – näidend 1919 "Onu paremad päevad" – näidend 1919 "Sinihallik" – näidend 1919 "Soo-tuluke" – näidend 1919 "Viimne pidu" – näidend 1919 "Ülemiste vanake" – näidend 1920 "Karava(a)n" – novell 1920 "Inderlin" – reisivested 1920 "Nukitsamees" – muinasjutt 1921 "Tootsi pulm" – jutustus 1921 "Harald tegutseb" – novell 1921 "Vähkmann ja Ko" – följetonid 1921 "Kolm lugu noortest" – luuletused 1922 "Skoudid" – näidend 1923 "Andrese elukäik" – jutustus 1924 "Argipäev" – jutustus, ka "Äripäev" 1924 "Iiling" – romaan 1924 "Kirjamapp" – följetonid 1924 "Tulilill" – veste 1925 "Lauka poiste ootamatu teekond" – lastejutt 1926 "Ants Lintner" – jutustus 1926 "Olga Nukrus" – jutustus 1927 "Õpilane Valter" – jutustus 1927 "Vana kübar" – följeton 1928 "Udu" – jutustus 1928 "Pett ja Parbu" – lastejutt 1928 "Valimised" – näidend 1929 "Pankrot" – jutustus 1929 "Harald teotseb" – näidend 1930 "Kuidas elate?" – följetonid 1931 "Sirgasmäe" – näidend 1932 "Avasilmi" – jutustus, hiljem "Esimesed sammud" 1933 "Tagahoovis" – jutustus 1933 "Tuulesellid" – novell 1934 "Vaikne nurgake" – novell 1935 "Väino Lehtmetsa noorpõlv" 1938 "Sügis" – lühiromaan, I osa 1939 "Maa ja linn: kaks muistset lugu" 1939 "Pastlad" – näidend 1941 "Vanasti" – jutustused 1945 "Jüri Pügal" – jutustus 1957 "Följetonid" 1988 "Sügis" – lühiromaan, II osa 1994 "Talve" – kaheldava autorsusega, tõenäoline tegelik autor Arnold Karu 1994 "Rõõm" – vested 1995 "Uusi pildikesi Kevadest" Elle Tarik "Oskar Luts. Looming" Tartu Linnaraamatukogu (vaadatud 8. jaanuaril 2012)
Aleksandra (1991)

Aleksandra (vene keeles Александра) on nelja tekiga Dmitri Furmanov-klassi (projekt 302MK, neljas seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Elbewerft Boizenburg GmbH laevatehases Saksamaal 1991. aastal ja mida alates 2010. aastast kasutab Kasahstani ettevõte ТОО Caspiy Ak Jhelken hotellina Kurmangazõ naftaleiukohas Kaspia merel. Laeva saksa tüübinimetus on BiFa 129M, Binnenfahrgastschiff 129 meetrit, täielikult moderniseeritud. Laev sai nime ukraina luuletaja ja kunstniku Tarass Ševtšenko auks. Kiil pandi laevale tehasenumbriga 303 Elbewerft Boizenburg GmbH laevatehases ning laev anti Hersonis asuvale Dnepri Laevakompaniile (DRPile) üle 1991. aastal. Dnepri Laevakompanii MGO UkrRetšFlot (ПО Главречфлот, Межотраслевое государственное объединение Укрречфлот) ja hiljem eraettevõte ASK UkrRetšFlot on kasutanud laeva 2010. aastani Dnepril ja Mustal merel liinil Kiiev-Sevastopol-Odessa-İstanbul (Türgi) ning Kiievisse tagasi. 2003. aastal alustati reise marsruudil Constanța-Ust Dunaisk (Doonau jõesuu) sadam (Vilkovo)-Jalta-Herson-Zaporižžja-Dnipro-Rostov Doni ääres-Iljevkа-Volgograd-Saratov-Nižni Novgorod-Tšeboksarõ-Jaroslavl-Peterburi-Kiži ja tagasi. Laeva kapten (seisuga 2003) oli Anatoli Kot. Ukraina raske majandusliku seisukorra tõttu müüdi laev Kasahstani transpordiettevõttele TOO "Kaspii Ak Želken". Alates 2010. aasta novembrist sõitis T. G. Ševtšenko Kasahstani lipu all Aktau kodusadamast ja laeva kasutati aastail 2011–2012 hotellina Kasahstani Kurmangazõ naftaleiukohas. Alates 2016. aastast sõidab T. G. Ševtšenko (alates 2021 Aleksandra) Venemaa lipu all. Jõereisilaev T. G. Ševtšenko Dnepril kai ääres Zaporižžjas (2000) Jõereisilaev T. G. Ševtšenko Dnepril Krementšugis (2000) Jõereisilaev T. G. Ševtšenko kajutitevaheline koridor Tehnilised andmed, Projekt 302M, 302M "Projekt 302". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. veebruar 2007. Vaadatud 24. veebruaril 2007. Laeva kutsung, IMO-number, online-asukoht ja pildid saidil marinetraffic.com Т. Г. Шевченко (vene keeles) "Projektide 301 ja 302 laevade nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. veebruar 2007. Vaadatud 27. veebruaril 2007. Теплоход "Т. Г. Шевченко" завершил первый уникальный рейс из Болгарии, Румынии и Украины в Санкт-Петербург (vene keeles) Laev doninturfloti kodulehel (vene keeles)
Patrick John

Patrick Roland John (7. jaanuar 1938 – 6. juuli 2021) oli Dominica poliitik. Aastast 1974 oli ta Dominica valitsusjuht ja alates riigi iseseisvumisest 1978 kuni aastani 1979 Dominica peaminister.