Sinéad O'Connor

Shuhada' Sadaqat või Magda Davitt (sünninimega Sinéad Marie Bernadette O'Connor; hääldus: /ʃɪˈneɪd oʊˈkɒnɚ/ [šineid]; 8. detsember 1966 Dublin – 26. juuli 2023 London) oli iiri laulja ja laulukirjutaja. Rahvusvahelise kuulsuse saavutas ta 1990. aastal Prince'i kirjutatud lauluga "Nothing Compares 2 U". Tema populaarseim album oli samal aastal ilmunud "I Do Not Want What I Haven't Got". Tema isa oli ehitusinsener ja hilisem vandeadvokaat Sean O'Connor ning ema Marie O'Connor. Vanemad abiellusid noorelt ja nende abielu oli pingeline. Sinéad oli nende viiest lapsest kolmas, tal oli neli venda. Kui ta oli kaheksa-aastane, kolisid vanemad lahku ja kolm vanemat last jäid emaga. Just ema juurde jäänud lapsed kannatasid sagedase füüsilise väärkohtlemise all. Isa taotles korduvalt oma laste hooldusõigust, aga Iirimaal oli tollal abielulahutus keelatud ja üldiselt isadele hooldusõigust ei antud, kui ema oli elus. Isast sai lahutuse seadustamist taotleva survegrupi juht. Sinéadi ema hukkus autoroolis liiklusõnnetuses 10. veebruaril 1985. 1979. aastal lahkus 12-aastane Sinéad ema juurest ning asus elama isa ja võõrasema juurde. Kui ta oli 15-aastane, saadeti ta poevarguste ja popitegemise eest magdaleenumisse ehk langenud neidude parandusmajja. Sealne sisekord oli väljakannatamatult range, üleastujaid karistati mitmel viisil. O'Connori sõnul oli sealgi laste väärkohtlemine levinud. 1983. aastal saatis isa ta kveekerite internaatkooli, mis oli märksa vabam, kuid järgmisel aastal langes ta koolist välja. Sinéad läks Dublinisse ja hakkas muusikuks. 1990. aastal sai O'Connor laialdaselt tuntuks kaveriga Prince'i laulust "Nothing Compares 2 U", mis jõudis 18 riigi edetabelites esikohale, kaasa arvatud edetabelis Billboard Hot 100. 3. oktoobril 1992 esines O'Connor telesaates "Saturday Night Live", kus ta a cappella esitas Bob Marley laulu "War". See on rassismivastane laul, kuid O'Connor muutis pisut selle sõnu, asendades rassismi kohta käivad sõnad laste ahistamise kohta käivatega. Ta võttis suure paavst Johannes Paulus II kujutava foto, ja iga kord, kui ta laulu lõppedes kordas sõna "kuri", rebis ta fotot tükkideks. Pärast laulu lõppu ütles ta: "Võidelda tuleb tõelise vaenlasega," ja viskas foto tükid publikusse. See esinemine äratas ülemaailmset tähelepanu. Telekanal NBC, mis telesaadet eetrisse andis, sai järgmisel päeval üle 500 kirja ja ülejärgmisel veel üle 400 kirja, lisaks 4400 telefonikõnet. Kõik saadetud kirjad taunisid O'Connori tegevust, vaid 7 neist jäid neutraalseks või kiitsid selle heaks. Tehtut taunisid nii saatejuht Joe Pesci, kes korjas paavsti foto tükid üles ja liimis kokku, kui ka Madonna. New York Timesi hinnangul tegi viimane seda üksnes kadedusest. "Pärast seda, kui Madonna iseennast talaari riietas, rakmetesse pani, rihmadega kinni sidus ja ihualasti võttis, et reklaamida omaenda albumit "Erotica" ja oma raamatut "Sex", jõudis rambivalgusesse siiski O'Connor üheainsa foto abil täielikult riietatud mehest. Halvustamise laine, mis tema peale langes, näitas, et ta tabas otse närvi pihta." Kaks nädalat hiljem pidi O'Connor esinema kontserdil New Yorgis Madison Square Gardenis, kus tähistati Bob Dylani 30. tegevusaastat. Ta pidanuks seal esitama laulu "I Believe in You", aga rahvas võttis teda vastu halvustavate hüüetega. Lõpuks läksid need nii valjuks, et O'Connor ei näinud laulu alustamisel mõtet. Ta palus klahvpillimängijal peatuda ja mikrofoni võimalikult valjuks keerata ning esitas selle asemel uuesti laulu "War", peatudes vaid enne neid sõnu, mille juures ta oli paavsti pilti puruks rebinud. O'Connor oli patsifist ja sellepärast toetas ta Iirimaa neutraalsust rahvusvahelistes konfliktides. O'Connori firmamärgiks said väga lühikeseks lõigatud juuksed. Algul väljendas ta end nii protestiks valitseva suhtumise vastu naise rollist ühiskonnas. Kui ta proovis hiljem pikemate juustega soenguid, siis loobus neist, sest inimesed hakkasid teda segi ajama Enyaga. Hiljem oli O'Connor öelnud, et pikkade juustega ei tundnud ta end iseendana ja tõenäoliselt kannab ta sedasama lühikest soengut ka siis, kui ükskord vanaks jääb. Sinéad O'Connor pidanuks väidetavalt esinema 1990. aastal Tallinnas festivalil Rock Summer, mis toona aga poliitilistel põhjustel ära jäeti. Eestisse jõudis laulja alles 21 aastat hiljem. 20. augustil 2011 tähistas iiri laulja koos eestlastega 20 aasta möödumist Eesti iseseisvuse taastamisest. Ta esitas Tallinna lauluväljakul oma laulurepertuaari. 1987 – "The Lion and the Cobra" 1990 – "I Do Not Want What I Haven't Got" 1992 – "Am I Not Your Girl?" 1994 – "Universal Mother" 2000 – "Faith and Courage" 2002 – "Sean-Nós Nua" 2005 – "Throw Down Your Arms" 2007 – "Theology" 2012 – "How About I Be Me (and You Be You)?" 2014 – "I'm Not Bossy, I'm the Boss" Sinéad O'Connori abieludest sündis kokku neli last: kolm poega ja tütar. Teda vaevasid juba noorusest vaimsed probleemid, sealhulgas bipolaarne häire. Hiljem võeti temalt oma poja hooldusõigus. 2022. aasta jaanuaris leiti tema 17-aastane poeg Shane surnult Bray linnast Wicklowi krahvkonnas. Sinéad O'Connor suri Londonis 26. juulil 2023 56-aastaselt. "Sinead O’Connor laulab Tallinnas Eesti vabaduse auks", Õhtuleht 26. juuli 2011 "Sinead O’Connor postitas Facebooki video, kus räägib enesetapust ja palub abi", Delfi, 8. august 2017 Ben Sisario, Joe Coscarelli (26. juuli 2023). "Sinead O'Connor, Evocative and Outspoken Singer, Is Dead at 56". The New York Times (inglise). "Suri Sinéad O'Connor". ERR Uudised. Eesti Rahvusringhääling. 26. juuli 2023. Caroline Sullivan (26. juuli 2023). "Sinéad O'Connor obituary". The Guardian (inglise). Koduleht