laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Igor Pavlov

Igor Pavlov (sündinud 18. juulil 1979 Moskvas) on Vene kergejõustiklane, teivashüppaja. Ta tuli 2004. aastal sisemaailmameistriks ja 2005. aastal Euroopa sisemeistriks. Tema isiklik tippmark on 5.80.
Heinaste merekooli muuseum

Heinaste merekooli muuseum (läti keeles Ainažu jūrskolas muzejs) on Riia ajaloo ja laevanduse muuseumi filiaal, mis asub Lätis Heinastes (Ainaži) kunagise Baltimaade esimese merekooli hoones. Muuseum avati külastajaile 20. juulil 1969. Christian Dahl Andres Veide – ka Andreas Weide Jüri Veide Ainažu jūrskolas muzejs The Museum of Ainaži Naval School
Anton Vill

Anton Vill (sündinud 18. augustil 1979 Tartus) on eesti kunstnik. Ta sündis Tartus füüsikute pojana. Kasvas üles Tallinnas ja lõpetas Tallinna 37. Keskkooli. Esimesed kunstikatsetused olid vihikuservadele klassikaaslastest joonistatud eri süžeedega karikatuurid. Proovis astuda Eesti Kunstiakadeemiasse graafika erialale, kuid need katsed ebaõnnestusid. Vend Artur Villa eeskujul hakkas iseseisvalt 3D-programme õppima. Kasutas neid oskusi telereklaamides ning tegi aastal 1999 Eesti esimese 3D-lühifilmi "Fro:d". 2000. aastal tegi ta 3D-animatsioone Eesti paviljonile EXPO-l[viide?]. 2003. aastal sõitis Austraaliasse, elas Brisbane'is ning töötas firmas Creative Assembly mängusarja "Total War" animaatorina[viide?]. 2003. aasta lõpul asus tööle Sydney firmas Animal Logic multifilmi "Lustakad jalakesed" (inglise k "Happy Feet") kontseptuaalse disainerina[viide?]. Film pärjati Oscariga täispika animafilmi kategoorias. Töö käigus sõbrunes filmirežissöör George Milleriga. George'ile meeldisid Antoni maalid ning ta kutsus teda enda firmasse tööle. Kennedy Miller Mitchellis töötas Anton Vill filmidega "Mad Max", "Justice League of America" ja "Happy Feet 2"[viide?]. "Intervjuu: tulnukad kolmandast dimensioonist" Muusa, september 2007 "Näitus" ZA/UM, aprill 2010
Jevgeni Lukjanenko

Jevgeni Lukjanenko (vene Евгений Лукьяненко; sündinud 23. jaanuaril 1985 Slavjansk-na-Kubanis Krasnodari krais Venemaal) on Vene teivashüppaja. 2008. aastal tuli ta Valencias sisemaailmameistriks ning Pekingi olümpiamängudel sai hõbemedalini. Tema isiklik tippmark on 6.01, mille ta püstitas Bydgoszczis 2008. aasta juulis.
Inverter

Inverter ehk vaheldi on elektriseade, mis muundab alalisvoolu energia vahelduvvoolu energiaks tüüritavate (juhitavate) elektronlülitite abil. Elektronlülitiks võib olla näiteks IGBT-transistor või GTO-türistor. Vahelduvpinge poolperioodid formeerib tüürlülitus elektronlülitite perioodilise avamise ja sulgemisega. Vajaliku sageduse tagamiseks ning siinuselise lainekujuga pinge saamiseks rakendatakse tüürlülituses impulsilaiusmodulatsiooni. Elektritoitesüsteemis kasutatakse vaheldit, kui alalisvooluallika olemasolul on tarvis saada vahelduvvoolu (näiteks puhvertoiteallika akupatareist 230 V pingega vahelduvvoolu), või siis selleks, et saaks juhtida alalisvooluenergiat vahelduvvooluvõrku. Jõuelektroonika IGBT Jõuelektroonika Inverter tutorials (inglise keeles)
Eugenia Gurin-Loov

Eugenia Gurin-Loov (3. juuni 1922 Noua Suliţă, Rumeenia (praegu Novoselõtsja, Ukraina) – 8. aprill 2001 Tallinn) oli juudi päritolu Eesti kultuuritegelane. 1925. aastal asus Gurinite pere elama Tallinna, kus Eugenia Gurin lõpetas 1940. aastal Juudi Gümnaasiumi. Sõja-aastad (1941–1944) möödusid põgenikuna Nõukogude Liidu tagalas. Aastail 1948–1952 õppis ta Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonnas. Pärast lõpetamist tegi pedagoogitööd Tallinna Rahanduse ja Krediidi Tehnikumis, Tallinna Polütehnilises Instituudis ja Tallinna Pedagoogilises Instituudis. 1968. aastal kaitses väitekirja majanduse alal ning sai majanduskandidaadi kraadi ning dotsendi kutse. 1988. aastal valiti ta Eesti Juudi Kultuuriseltsi ja hiljem Eesti Juudi Kogukonna aseesinaiseks. 1994. aastal ilmus Eugenia Gurin-Loovi raamat "Suur häving", mis käsitleb Eesti juutide holokausti ning sisaldab ka natsistide käe läbi hukkunud Eesti juutide nimekirja. 1998. aastal ilmus temalt raamat "Tallinna Juudi Gümnaasium". Sel aastal möödus 75 aas­tat kooli asutamisest. Raamat sisaldab ülevaadet kooli tegevusest kuni selle likvideerimiseni 1941. aastal, üht­lasi ka põgusat ülevaadet juutide elust Eesti Vabariigis. Eugenia Gurin-Loovi juudi kultuuri ja ajaloo alaseid artikleid ilmus nii kogukonna ajalehes Hašachar (toimetaja Elhonen Saks) kui ka muudes väljaannetes. Ta korraldas kaks juudi kultuuri näitust ning käsitles juudi kultuuri teemasid raadios ja televisioonis nii Eestis kui ka välismaal. 1997 Koosmeele auhind 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). E. Gurin-Loov. "Suur häving. Eesti juutide katastroof 1941". Tallinn, 1994
Saasteaine

Saasteaine (ka reoaine, pollutant) on inimtegevuse tagajärjel keskkonda (õhku, vette, mulda) sattunud aine, mis enamasti mõjub negatiivselt inimesele ja teistele organismidele. Saasteaine võib olemuselt olla nii tahke, vedel kui ka gaasiline. Kui tavaliselt räägitakse saasteainetest kui keemilistest ühenditest, siis lisaks neile arvatakse siia ka müra ja vibratsioon, mõnikord ka ümbritseva keskkonna temperatuuri esilekutsutud muutumine. Saasteainete sattumist keskkonda nimetatakse saastumiseks. Sõltuvalt sellest, millisesse keskkonda saasteaine jõuab saab eristada õhusaastust, veereostust, mullasaastust jne. Paljude saasteainete kohta on fikseeritud lubatud piirkontsentratsioonid (LPK), mille juures need ained veel otseselt keskkonnale ega inimesele ohtlikud pole. Sekundaarne saasteaine Õhusaasteained Püsivad orgaanilised saasteained Saastamine Saastumine Reostuskoormus Aineringe Ökosüsteem 2004. A Dictionary of Ecology [edited by Michael Allaby]. Oxford University Press. pp 440
Ruotsinsalmi

Ruotsinsalmi (rootsi keeles Svensksund; mõlemas keeles 'Rootsiväin') on väin Soomes Kotka linna haldusalal (veealal), kesklinnast idas. Üle väina kurseerivad mööda kitsast laevateed kaubalaevad. Kui väin jäätub, jääb laevatee vabaks. Väina lõunaosas asub Kuutsalo saar. Ruotsinsalmi oli ka Kotka linna nimi 1855. aastani. 24. augustil 1789 toimus Ruotsinsalmi esimene merelahing Rootsi ja Venemaa laevastiku vahel. Hukkus umbes 3400 meremeest ja sõdurit (Rootsi poolel umbes 1700 umbes 10 000 mehest, Vene poolel umbes 1700). 9.–10. juulil 1790 toimus Ruotsinsalmi teine merelahing kuningas Gustav III juhitud Rootsi-Soome laevastiku ning Venemaa laevastiku vahel. See oli suurim merelahing Läänemerel. Lahingus osales ligi 500 alust. Hävis 60 Venemaa alust ning Vene laevastik taganes. Rootsi-Soome laevastik kaotas 6 alust. Lahingus osales umbes 28 000 meest (kummalgi poolel umbes 14 000). Hukkus umbes 3840 sõdurit ja meremeest (Rootsi poolel umbes 3850, Vene poolel umbes 3500). Vene fregatil Nikolai hukkunud maeti Kotka õigeusu kiriku juurde. Selle laeva osi on eksponeeritud Kotkas Kymenlaakso maakonnamuuseumis. Tänapäeval korraldatakse merelahingupaikadesse ekskursioone. 1790. aastate lõpus rajas Venemaa Ruotsinsalmi merekindluse. Inglased lasksid selle 1855 Krimmi sõja käigus õhku. Säilinud on varemed.
Ökotüüp

Ökotüüp (ka ökoloogiline rass, ökorass) on mingi suhteliselt laia levikualaga liigi populatsiooni lokaalne rühm, millel on võrreldes teiste populatsioonidega iseäralikke morfoloogilisi ja/või füsioloogilisi kohastumusi. Sageli loetakse ökotüübiga samaväärseks mõistet "biotüüp". biotüüp geograafiline rass rass vorm (bioloogia)
Väetamine

Väetamine on põllumajanduslik tegevus, mille käigus mulda viiakse taimede kasvu soodustamiseks väetist, mis sisaldab taimetoiteelemente. Sõltuvalt väetamise ulatusest saab eristada hajusat ja paiklikku väetamist, esimesel juhul väetatakse taimi kogu nende kasvuala (põllu) ulatuses, paiklikul väetamisel aga suunatakse väetis taimele võimalikult lähedale. Ookeanide väetamine "Margus Ameerikas: Nii nagu põld, vajaks ka mets väetamist" pollumajandus.ee, 28. veebruar 2017
Nen Jiang

Nen Jiang ehk Nonni[viide?] (hiina keeles 嫩江 (Nèn Jiāng), mandžu keeles (Non ula)) on jõgi Kirde-Hiinas Heilongjiangi provintsi põhjaosas ning Sise-Mongoolia kirdeosas, olles osalt nende piirijõeks ning lõpuks Heilongjiangi ja Jilini piirijõeks. Saab alguse Väike-Hinganist[viide?] või Yilehuli Shanist[viide?] või Suur-Hingani idanõlvadelt[viide?]. Voolab Suur-Hingani ja Väike-Hingani vahelisel Songneni tasandikul (Mandžuuria tasandiku viljakas põhjaosas) meandritega, sageli harusid moodustavas jõesängis valdavalt lõunasse. Suubub Da'ani lähedal [[vasakult Songhuasse. Suudme geograafilised koordinaadid on 45°26'17" N, 124°39′26″ E. Jõe pikkus on umbes 1380 km[viide?], 1370 km[viide?] või 1089 km[viide?]. Ta on Songhua pikim lisajõgi. Alamjooksul on jõe laius 500–1000 m, suvise suurvee ajal, mida tekitavad mussoonvihmad, kuni 15–20 km. Valgla pindala on 244 000 km²[viide?] või 283 000 km². Keskmine vooluhulk on 700 m³/s. Toitub põhiliselt vihmaveest. Jõgi külmub novembris, jääminek on aprillis. Nenjiang on laevatatav Qiqikari linnani, madala põhjaga alustele Nenjiangi linnani. Jõel toimub palgiparvetamine. Jõel on olnud üleujutusi, viimati 1998 ja 2005. Nen Jiangi tähtsamad lisajõed on: Gan He (甘河; parempoolne) Namoer He (Nemor; 讷谟尔河; vasakpoolne) Nuomin He (诺敏河; parempoolne) Anlun He (雅鲁河; parempoolne) Wuyuer He (Wuyur He, Nuyur; vasakpoolne) Chuo'er He (Chuoer; parempoolne) Tao'er He (Taoer, Chaor; 洮儿河; parempoolne; suurim lisajõgi) Huolin He (霍林河; parempoolne) Tähtsamad jõeäärsed linnad on Nenjiang (nimetatud jõe järgi), Qiqihar, Jiangqiao ja Nehe. 17. sajandi vene rändurid nimetasid Nen Jiangi "Naun-jõeks]] ning kirjutasid, et seal "elatuvad (...) Bogdoi khaani [ Hiina keisri ] inimesed rändkarjakasvatusest ja külvavad teravilja". Qingi dünastia ajal oli Nen Jiang tähtis ühendustee Mandžuuria lõunaosa ning Qigihari ja Mergeni (Nenjiangi) linna vahel, millest kumbji oli mingil ajal Heilongjiangi keskus. Kaubaveetee ühendas Nenjiangi ülemjooksu ka Aiguniga Amuuri ääres. Novembris 1931 toimus Nen Jiangi sillal Jiangqiao lähedal Nen Jiangi silla lahing, üks Teise Hiina-Jaapani sõja esimesi lahinguid. Õiend teedest Hiinasse Richard Louis Edmonds. Northen Frontiers of Qing China and Tokugawa Japan: A Comparative Study of Frontier Policy, University of Chicago, Department of Geography, Research Paper No. 213, 1985, lk 115–117, ISBN 0-89065-118-3 2005. aasta üleujutus Nen Jiangi lisajõgede skeem Amuuri jõgikonna kaardid
Onega laht

Onega laht on osa Valgest merest. Laht piirneb edelas Pomorje rannikuga, kirdes Onega poolsaarega. Põhjas on ühenduses ülejäänud Valge merega, suudmes on Solovetsi saared. Lahte suubub Onega jõgi.
Antíparos

Antíparos (Vana-Kreeka kontekstis Oliaros) on saar Egeuse meres, üks Küklaadidest. Saare geograafilised koordinaadid on 37° 0′ N, 25° 3′ E. Saare pindala on 45,182 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 310 meetrit. Antíparos kuulub Kreekale.
Historia

"Historia" on Herodotose ajalooteos, mis kirjeldab Kreeka-Pärsia sõdasid.
Võsa

Võsa (ka võsastik, võserik, põõsastik) on jäätmaale, raiesmikule vm. tekkiv looduslik peenetüveliste ja madalate lehtpuuenamusega kooslus. Võsa moodustavad sageli pajud, lepad jm. Et võsakooslus (eriti lepavõsa) rikastab mulla kiiresti lämmastiku ja huumusega, paneb see aluse järgnevale suktsessioonile, milleks on üldjuhul suuremad leht- ja okaspuud, Eesti kliimatingimustes tavaliselt okaspuuenamusega mets. võsamaa mets tihnik kõlvik Masing, V. (koost.). 1992. Ökoloogialeksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 275 Tiit Kändler See võrratu võsa Eesti Loodus 8/2014, lk 30-31
Teeba (Egiptus)

Teeba (egiptuse keeles Uue riigi ajal Waset, varem ka Niut, Niut-reset; vanakreeka keeles Θῆβαι Thēbai) oli linn Ülem-Egiptuses Niiluse jõe kaldal, umbes 800 km Vahemerest lõunas. Keskmise ja Uue riigi ajal oli see Egiptuse pealinn. Tänapäeval on Teeba kohal Luxori linn. Et eristada teda Kreekas asuvast Teeba linnast, hüüti seda Vana-Kreekas ka Sajaväravaseks Teebaks. Arheoloogilised väljakaevamised on näidanud, et asustus oli selles paigas juba 3200 aastat eKr. George Modelski hinnangul elas aastal 2000 eKr linnas 40 000 inimest (võrdluseks, samal ajal oli maailma suurimas linnas Memphises 60 000 elanikku). 1400 eKr oli Teeba 80 000 elanikuga maailma suurim linn. Teebas asuvad muude ehitiste seas uhked Karnaki ja Luxori tempel. Teisel pool Niilust on Kuningate org. 1979. aastal lisati iidse Teeba varemed UNESCO maailmapärandi nimistusse. Obelisk of Queen Hapshetsut, Karnak (vaadatud 25. augustil 2013) George Modelski, "Cities of the Ancient World: An Inventory (-3500 to -1200) (vaadatud 25. augustil 2013)
Väravavaht

Väravavaht on sportmängudes mängija, kelle peaülesanne on takistada mänguvahendi (palli, litri vms) sattumist oma võistkonna väravasse. Selline positsioon on teiste seas jalgpallis, jääpallis, jäähokis, käsipallis, maahokis, saalihokis ja veepallis. Väravavahtidele kehtivad tihtilugu erireeglid (nt käega mängimine jalgpallis) ja nad kannavad erivarustust (nt kaitsemask ja -polsterdus jäähokis). Väravavaht (jalgpall)
Jalgpall (spordivahend)

Jalgpall on pall, mida kasutatakse spordivahendina jalgpallis. See on kaetud naha või mõne muu IFAB-i heaks kiidetud materjaliga. Palli ümbermõõt peab olema 68–70 cm (27–28 tolli) ja mängu alguses kaaluma 410–450 g (14–16 untsi). Palli rõhk on vahemikus 0,6–1,1 atmosfääri. Tänapäeva jalgpallid on vettpidava pealispinnaga, mistõttu jääb palli kaal isegi märjal ja porisel väljakul enam-vähem samaks. Palli võib mängu ajal vahetada ainult väljakukohtuniku loal. Aprill 2020 seisuga on nõuded pallile, millega mängivad täiskasvanud, järgmised pall on kerakujuline valmistatud heakskiidetud materjalist ümbermõõduga 0,68–0,70 meetrit mängu alguses on kaal 0,410–0,450 kg siserõhuga 0,6–1,1 atmosfääri merepinna kõrgusel Jalgpalli pall on kasutusel ka Ameerika jalgpallis, Austraalia jalgpallis, Gaeli jalgpallis, Kanada jalgpallis ja Ragbis, kuid seal on need teistsugused. Pall, LK3 The Ball, 1. Qualities and measurements LK 43, Laws of the Game 2017/18, Law 02, The Ball1, Qualities and measurements[alaline kõdulink]
Troll (täpsustus)

Troll võib olla: elektri-tänavasõiduk (trollibuss) müütiline tegelane Tolkieni raamatute tegelane Internetis halvasti käituv isik Norra uurimisjaam Antarktikas Muumitrollid
Teeba

Teeba on kahe vanaaja linna nimi: Seitsmeväravane Teeba Vana-Kreekas Boiootias Sajaväravane Teeba Ülem-Egiptuses
Lesk (mesindus)

Lesk ehk isasmesilane on viljastamata munast arenenud mesilane. Lesk on jämedam ja pikem kui töömesilane ja lühem kui mesilasema. Tal on mesilasemast ja töömesilasest parem nägemine, mis on vajalik paarituslennul mesilasema leidmiseks. Tal puudub astel. Igas mesilasperes on tavaliselt paarsada leske, kes osalevad pere elutegevuses ainult kevadest sügiseni. Lesed ei tegele korjega, kuid 1 kg leski on oma tarus elatud paari kuu jooksul suuteline ära sööma kuni 20 kg mett. Lese ainuke ülesanne on ema paaritamine. Lesk paaritab ema lennu ajal ja tarust kaugemal. Pärast mesilasemaga paaritumist lesk hukkub, sest tema suguelundid rebitakse ära. Lese eluiga on keskmiselt 40 päeva. Kui ema on paaritunud, visatakse lesed tarust välja ning nad hukkuvad.
Magasin (mesindus)

Magasin on neljakandiline kast raamidega, mis lisatakse lamavtarusse, kui tarus enam ruumi ei ole. Magasine esineb kahte tüüpi: pooleraamilised ja täisraamilised. Magasin on mõeldud mee korjamiseks. Võib ka juhtuda, et mesilasema muneb magasini ja magasini kasutus muutub. Magasiniraam
Magasiniraam

Magasiniraam on raam, mis pannakse lamavtarus teiste raamide peale, et mesilased sinna mett korjaksid. Eestis kasutatakse enamasti kahte tüüpi raame – täismõõdus magasiniraamid (samas mõõdus nagu pesa raamid), ja poole pesa raami suurused magasiniraamid.
Mesinik

Mesinik on inimene, kes tegeleb mesilaste pidamisega mesindussaaduste saamise ja õite tolmeldamise eesmärgil. Mesiniku peamine töö mesilastega toimub kevadel ja suvel, kui tegeletakse mesilaste hooldamise ja mee võtmise ning töötlemisega. Talvel mesilased talvituvad ja tarust välja ei lenda, sel ajal tegeleb mesinik inventari hooldamise, mee turustamise ja erialaste teadmiste täiendamisega. Aasta mesinik Mesiniku eriala riiklik õppekava Mesiniku kutsestandard
Taru

Taru ehk mesipuu on mesilastele valmistatud eluruum, millesse nad ehitavad kärgedega pesa ning koguvad sinna mett ja suira. Metsmesilased ehitavad oma pesa koobastesse, kaljulõhedesse, õõnsatesse puudesse ja muudesse looduslikesse õõnsustesse. Meemesilased eelistavad õõnsusi, mille maht on umbes 45 liitrit, ning nad väldivad alla 10 l ja üle 100 l suurusi õõnsusi. Õõnsuse kõrgus maapinnast peab olema 1–5 m, sissepääs sellesse peaks olema pigem lõuna poolt (põhjapoolkeral) ja pigem altpoolt. Kaugus emakolooniast peab olema vähemalt 300 m. Sama pesa kasutatakse palju aastaid järjest. Mesilastele pole sageli sobivat looduslikku elupaika. Sellisel juhul saab neid ise valmistada. Tarusid tehti juba Vana-Egiptuses. 5. dünastia kuninga Nyuserre Ini ajal rajatud templi seintel, mis on dateeritud aastasse enne 2422 eKr, on kujutatud töölisi tarru suitsu puhumas ja kärgi eemaldamas. Meetootmist selgitavaid raidkirju on leitud 26. dünastia aegse aadliku Pabasa hauast. Neil kujutati meepurke ja silindrilisi tarusid. Iisraelis pronksiajal eksisteerinud Rehavi linnas toimunud väljakaevamistel leiti sadakond kolme tuhande aasta vanust taru, neist kolmkümmend tervet. Tarud olid valmistatud põletamata savist ja õlgedest ning paiknesid korrapärastes ridades. See näitab arenenud meetööstust Iisraelis sel ajal. Tarude kõrval asus viljakuskujukestega altar ja see võib tähendada, et meetootmisega oli seotud religioosseid tegevusi. See on vanim avastatud mesila, kuid on selge, et mesilad ise on märksa varem leiutatud. Metsamesinduse perioodil, mis oli valdav kuni 19. sajandi teise pooleni, kasutati tarudena metsas kasvavate puude looduslikke või uuristatud õõnsusi. Mesilasperele raiuti puudesse sobivaid õõnsusi tarutuuraga, kusjuures tarupuu märgistati peremärgiga. 1783. aastal keelustati metsainstruktsiooniga tarupuude õõnestamise riigile või mõisatele kuuluvates metsades, kuid neid leidus veel 19. sajandilgi Kagu-Eestis. Alates 16. sajandist võeti Eestis kodumesilates kasutusele pakktarud, mis valmistati õõnestatud puupakkudest. Seda tarutüüpi kasutati meil kuni Teise maailmasõja alguseni. 18. sajandi lõpust alates kasutati Põhja-Eestis õlelontidest punutud õlgtarusid, mis olid iseloomulikud Kesk-Euroopale. Laudadest neljakandilisi kasttarusid hakati valmistama 19. sajandi lõpul. Tänapäeval on maailmas kasutusel üle 600 tarutüübi. Tarusid saab liigitada lamavtarudeks ja korpustarudeks. Lamavtarude raamid asuvad rõhtsalt. Eestis kasutatakse peamiselt eesti lamavtaru, mille sisse mahub olenevalt taru suurusest 16–25 pesaraami. Korpustarusse asetatakse raamid püsti. Sellel tarul lisatakse raame kümnekaupa üksteise peale. Tarusid liigitatakse ka raami mõõtude järgi. Maailmas on levinuimad Langstrothi-Rooti taru (raami mõõtmed 230×435 mm) ja Dadanti-Blatti taru (300×435 mm). Eestis kasutati 20. sajandi teisel poolel laialdaselt 22-raamilist Eesti taru (277×414 mm). Mesila Eesti taru Mesindus Mesilased Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 303 Mesinduse ajaloost.
Lola Pagnani

Lola Pagnani (sündinud Anna Lola Pagnani Stavros; 3. aprillil 1972) on Itaalia tantsija ja näitleja. Ta sündis Rooma kirjaniku ja stsenaristi Enzo Pagnani ning teatri kostüümikunstniku Gilda Pizzolante Stavrose tütrena. Õppis Pariisis kaasaegset tantsu ja temast sai Momixi esitantsija maailmatuuril, kes töötas edukalt ka koos Circe du Soleiliga Montréalis. Siis sai temast Müncheni ooperi esitantsija lavastaja Lina Wertmülleri ja dirigent Giuseppe Sinopoli käe all. Hiljem õppis ta kaasaegset tantsu veel ka Alvin Ailey Ameerika tantsuteatris New Yorgis ja õppis näitlemist HB Studios, samuti New Yorgis. Itaaliasse naasnuna töötas ta koos selliste Itaalia ning rahvusvaheliste teatri ja kino suurnimedega nagu Ettore Scola, Giulio Base, Lina Wertmüller; ka mängis ta Spike Lee, John Turturro ja Abel Ferrara filmides. Itaalias töötas ta kaks aastat ka Maurizio Costanzo talkshow's. Hiljuti otsustas ta teha dokumentaalfilmi koos ameerika produtsendi ja lavastaja Melissa Baliniga. Projekt kannab nime "Women Seeking Justice" ja sisaldab lugusid ebaõiglusest üle maailma. Pagnani räägib vabalt itaalia, prantsuse, hispaania ja inglise keelt. "Trafitti da un raggio di sole" (1995) – Fabiola "Polvere di Napoli" (1996) – Rosita "Ninfa plebea" (1996) – Lucia "Ferdinando e Carolina" (1999) – Sara Goudar "La bomba" (1999) – Daisy "Il pranzo della domenica" (2002) "Gente di Roma" (2003) "Women Seeking Justice" (2007) "Pazza famiglia" (1995) "Commissario Raimondi" (1998) – Esmeralda "Anni 50" (1998) "La squadra" (2000) "Un posto al sole" (2001) – Roberta Cantone "Francesca e Nunziata" (2001) "Carabinieri 5" (2005) "Un ciclone in famiglia 2" (2005) "Donne sbagliate" (2006) "Capri" (2006) – Maria Rosaria "Carmen" (1987) "Vergine Regina" (1996) "Anatra all'arancia" (1997) Lola Pagnani andmekogus IMDb (inglise) Ametlik veebileht Studio Morea-Lo Cascio, Lola's Press in Rome
Maire Haava

Maire Haava (sündinud 20. oktoobril 1962) on eesti laulja, metsosopran. Lõpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia klassikalise laulu erialal, töötas ta aastatel 1994–2003 Rahvusooperis Estonia. Alates aastast 2004 tegutseb vabakutselise lauljana. Tema olulisemate rollide hulka kuuluvad Cherubino Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis "Figaro pulm", Vürstinna Aleksandr Dargomõžski ooperis "Näkineid", Frugola Giacomo Puccini ooperis "Mantel", Fidalma Domenico Cimarosa ooperis "Salaabielu", Miss Todd Gian Carlo Menotti ooperis "Vanatüdruk ja varas". Maire Haava on esinenud aldisolistina Joseph Haydni Stabat Materis, Wolfgang Amadeus Mozarti Missas C-Duur ning Franz Schuberti Missas Es-Duur. 2004. aastal osales ta Kuressaare Kammermuusika Päevade lõppkontserdil Johannes Brahmsi vokaaltsüklite "Armastuslaulud" op. 54 ja Robert Schumanni "Hispaania laulumäng" op. 74 ettekannetel. Maire Haava on esinenud Savonlinna Ooperifestivali galakontsertidel ja teinud koostööd organistide Rolf Uusvälja ja Tiia Tennoga. Maire Haava tegutseb ka produtsendina Pille Lille Muusikute Toetusfondi juures.