laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Portselan

Portselan (itaaliakeelsest sõnast porcellana; algselt läikivvalge, portselanisarnase karbiga meriteo nimetus, vt kauritigu) on savimassi liik, mida saadakse peamiselt kaoliinist, kvartsist ja põldpaost. Sellest massist valmistatud esemed on peale kõrgel temperatuuril põletamist valget värvi. Põletamisel ( harilikult temperatuuridel 1250°–1500 °C) muutub valge portselanimass tihedaks, klaasjaks, vee- ja happekindlaks ning enam-vähem läbipaistvaks. Portselani sünnimaa on Hiina. Varaseimad heledaks põlevatest kaoliniitsavidest valmistatud esemed pärinevad neoliitikumist, u 2800–2500 eKr. Nii need tripoodid kui ka hilisemad Shangi dünastia aegsed portselansavist valmistatud anumad olid põletatud portselani jaoks liiga madalal kuumusel (mitte üle 1150 °C). Kõrgel kuumusel põletatud portselansavist esemete leiud Henani provintsist pärinevad alles umbes 1800 aastat hilisemast ajast – Sui dünastia (581–618) lõpust. Erinevalt Euroopast, kus portselanmassi on alati kokku segatud erinevatest materjalidest, valmistati Hiina portselani kuni umbes 14. sajandini maa sees leidunud nn portselansavist või -kivist. See kujutas endast looduslikku segu valgeks põlevatest teisestest savidest Henani ja Hebei provintsis ning kvartsi, vilkude ja esmaste savide segu lõunapoolsemates provintsides. Hiina portselan oli hinnatud luksuskaup, mis uusajast alates levis ulatuslikult ka Euroopas. Hiinaga võrdväärset kõvaportselani suudeti Euroopas tootma hakata aga alles 18. sajandi alguses. Euroopa portselani sünniajaks on peetud kaua aega 1709. aastat, mil saksa alkeemik Johann Friedrich Böttger teavitas August II-t portselani leiutamisest. Tõenäoliselt leiutas selle siiski veidi varem saksa teadlane Ehrenfried Walther von Tschirnhaus, kellega koos ka Böttger hakkas portselani valmistamist uurima. 1710. aastal rajati Meisseni manufaktuur ja hakati tootma kõvaportselanist ehk põllupaoportselanist esemeid. Kondiportselan Põltsamaa portselanimanufaktuur Nigel Wood (1999). Chinese Glazes: Their Origins, Chemistry and Recreation. London: A & C Black. Lk 92-93. Nigel Wood (1999). Chinese Glazes: Their Origins, Chemistry and Recreation. Lk 48, 94. Portselanikunsti ajalooline ülevaade. Tallinn: Kristlik Noorte Naisühing, 1935. Inge Teder. Keraamikast. Tartu: Eesti Muuseumiühing, 2008. ISBN 9789949157747 Karin Kalman. Kondiportselan. Adamson-Ericu muuseum, 30.10.–27.11.1998. Nigel Wood. Chinese Glazes: Their Origins, Chemistry and Recreation. A & C Black, London, 1999. ISBN 0-7136-3837-0
Puhastustuli

"Purgatoorium" suunab siia. Dante Alighieri teose kohta vaata artiklit Purgatoorium (Dante); teiste tähenduste kohta vaata Purgatoorium (täpsustus) Puhastustuli ehk purgatoorium tähendab katoliikluse järgi mööduvaid piinu, mis ootavad mõõdukalt patuseid pärast surma, enne kui nad pääsevad paradiisi. Puhastustule ehk purgatooriumi mõiste kerkis esile 12. sajandi lõpul ning kinnitus kiriku ametlikuks doktriiniks 13. sajandi keskel. Puhastustuld kujutati sarnasena põrguga, kus inimesed piinlevad tules, kuid neid on seal lohutamas ja päästmas inglid. Puhastustules veedetud aeg sõltus inimese maapealsetest tegudest. Seda sai lühendada heade tegude, annetuste, patukustutuskirjade, palverändude ja palvetega. Maapealsesse ellu jäänud said aidata lahkunud puhastustuld kiiremini läbida, tellides eespalveid ja hingemissasid. Merike Kurisoo, Ars moriendi – suremise kunst, EKM, 2013
Raekoda

Raekoda on endisaegne rae ametihoone, kus toimusid või toimuvad linnavalitsuse istungid. Haapsalu raekoda – ehitatud 1775 Kuressaare raekoda – ehitatud 1654–1670 Narva raekoda – ehitatud 1668–1671 Otepää raekoda Paide raekoda – ehitatud eramuks, haldushoonena kasutusele võetud linnavalitsuse, mitte rae poolt Pärnu raekoda – Uus-Pärnu raekoda, ehitatud 1797 elamuks, raekojana võeti kasutusele 1839. aastal pärast keskaegse raekoja lammutamist Tallinna raekoda – rajatud 13. sajandi keskel, laiendatud praeguse mahuni 1402–1404, 17. sajandil ümber ehitatud, taastatud 1970. aastate 1404. aasta ruumijaotuses Tartu raekoda – vähemalt neljas selleks ehitatud hoone, ehitatud 1782–1789, eelmised on hävinud Valga raekoda – ehitatud 1864–1866 Viljandi raekoda – ehitatud 1768–1774 elamuks, raekojana võeti kasutusele 1783 Võru raekoda Tallinna raekoda Tartu raekoda Narva raekoda Valga raekoda Kuressaare raekoda Pärnu raekoda Paide raehoone Haapsalu raekoda
Vaim (mens)

Vaim (ka meel; inglise keeles mind, ladina keeles mens) on vaimufilosoofias vaimunähtuste kogum. On vaieldav, kas vaim on ühtne tervik. Vaimunähtuste hulka kuuluvad teadvus ja propositsionaalsed hoiakud (näiteks uskumused ja soovid), teod, tahe, emotsioonid, taju, mõtlemine, mälu, kujutlus jms. hing vaim (filosoofia) vaimutöö
War Rock

"War Rock" on tasuta internetipõhine esimeses isikus tulistamismäng, kus mängijad saavad kogeda suuremõõtmelisi lahinguid nii õhus, maal kui ka merel. Lisaks jalgsi liikumisele saab sõita ja sõdida mitmesuguste masinate abil. Mängu põhistrateegiaks on meeskonnatöö ja oma sõdurite klassiks saab valida inseneri, meediku, luuraja, liht- ja raskerelvastusega sõduri vahel. Samuti on mängus suur valik relvi. War Rock Global
Leon

Leon on mitme geograafilise objekti nimi: Leon, muistne linn Itaalias Leon, omavalitsus Filipiinidel Leon, küla Togos Leon, linn Iowa osariigis Leon, linn Kansase osariigis Leon, linn New Yorgi osariigis Leon, linn Oklahoma osariigis Leon, linn Lääne-Virginia osariigis Leon on ka mehenimi. Donna Leon (sündinud 1942) on Veneetsias elav ameerika kriminaalromaanikirjanik "Leon", on Prantsuse lühianimafilmide sari. León Léon
Fireball

"Fireball" on ansambli Deep Purple 1971. aastal ilmunud viies stuudioalbum. "Fireball" – 3:25 "No No No" – 6:54 "Demon's Eye" - 5:19 "Anyone's Daughter" – 4:43 "The Mule" – 5:23 "Fools" – 8:21 "No One Came" – 6:28
Allen Iverson

Allen Ezail Iverson (sündinud 7. juunil 1975 Hamptonis Virginias) on Ameerika Ühendriikide endine korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 14 hooaega. Keskkooli esimesel aastal oli Allen Iverson osariigi parim tagamängija. Ülikooli läks Iverson Georgetowni, misjärel valiti ta 1996. aastal NBA draft'i esimese valikuna Philadelphia 76ersisse. Vaid 183 cm pikkune Iverson, kes kannab hüüdnimesid The Answer ja AI, hakkas NBA-s kohe oma suurepäraseid oskusi näitama, visates debüütmängus 30 punkti. Keskmiselt 23,5 punkti ja 7,5 resultatiivset söötu mängus kogunud Iverson võitis oma debüüthooajal ka parima uustulnuka tiitli. Hooajal 2001/02 oli Iverson põhihooaja parim skooritegija, visates keskmiselt 31,4 punkti mängus. Lisaks jagas ta keskmiselt 5,5 tulemuslikku söötu ja krabas ka 4,5 lauapalli. Peale punktide viskamise, lauapallide hankimise ja resultatiivsete söötude jagamise oskas Iverson hästi ka palle vahelt lõigata - nimelt oli ta kolmel hooajal järjest (2000/01, 2001/02 ja 2002/03) NBA parim vaheltlõikaja. Iverson nimetati 2000/01. põhihooaja kõige väärtuslikumaks mängijaks (MVP) ja ta pääses samal hooajal koos 76ersiga finaali, kus tuli aga tunnistada Kobe Bryanti ja Shaquille O'Neali juhitud Los Angeles Lakersi paremust. Lisaks nimetati ta samal hooajal ka tähtede mängu kõige väärtuslikumaks mängijaks. Pärast kaht hooaega Denver Nuggetsis liitus Allen Iverson 2008. aastal Detroit Pistonsiga, kus ta mängis koos Rasheed Wallace'iga. 2009. aasta algul liitus Iverson NBA klubiga Memphis Grizzlies, kus mängis vaid paar kuud. Seejärel naasis Iverson 76ersisse, kus mängis oma viimase NBA hooaja. Hooajal 2010/11 mängis Iverson Türgis, kuid oli sunnitud pärast kümmet mängu vigastuse tõttu USA-sse naasma. Ametlikult teatas Iverson mängijakarjääri lõpetamisest 30. oktoobril 2013. NBA põhihooaja kõige väärtuslikum mängija (2001) 11 korda valitud NBA tähtede mängule (2000–2010) 2-kordne NBA tähtede mängu kõige väärtuslikum mängija (2001, 2005) 3 korda valitud NBA sümboolsesse 1. viisikusse (1999, 2001, 2005) 3 korda valitud NBA sümboolsesse 2. viisikusse (2000, 2002, 2003) 1 kord valitud NBA sümboolsesse 3. viisikusse (2006) NBA aasta parim uustulnuk (1997) NBA uustulnukate esiviisik (1997) 4-kordne NBA hooaja skoorikuningas (1999, 2001, 2002, 2005) 3-kordne NBA hooaja parim vaheltlõikaja (2001–2003) Naismithi korvpalli kuulsuste hall (2016) Allen Iversonil on kaks õde. Iverson elas nooruspõlves vaesuses ning pidi pahatihti leppima kodus elektri ja vee puudumisega, kuna vanemad ei suutnud arveid tasuda. Iversoni lapsepõlv oli raske ka seepärast, et tema parim sõber tapeti. NBA drafti esimeste valikute loend Allen Iverson – NBA.com Allen Iverson – Basketball-Reference.com
Mulgi Reisid

Hansabussiliinid AS (endine AS Mulgi Reisid) on Eesti bussiettevõte. Selle eelkäija Viljandi Autobussi- ja Taksopark asutati 1945. aastal. Ettevõte erastati detsembris 1994. Augustis 2005 omandas aktsiaseltsis Hansabussiliinid AS (endine AS Mulgi reisid) enamusosaluse AS Hansabuss ning Hansabussiliinid AS-ist (endine AS Mulgi reisid) sai AS Hansabussi tütarettevõte. Hansabussiliinid AS on olnud nii takso- kui ka bussiveoteenuse osutaja. Ettevõte hoiab käigus kaugliine Viljandi, Tallinna, Tartu, Pärnu ja Tõrva vahel ning maakonnaliine Võrumaal, Hiiumaal, Raplamaal ja Viimsi valla siseliinidel. Tellimusveoteenust osutatakse nii Eestis kui ka välismaal. Ettevõtte 2019. aasta käive oli 1,4 miljonit eurot. Viljandi on järgmiste kaugliinide algus- ja lõpp-punkt: 372 Viljandi – Abja-Paluoja – Kilingi-Nõmme – Pärnu 373 Viljandi–Tartu 374 Viljandi–Tallinn 375 Viljandi–Tallinn 385 Viljandi–Tartu 386 Viljandi–Tartu 390 Viljandi–Tallinn 408 Viljandi–Tartu 410 Tallinn–Viljandi 415 Viljandi–Tallinn 690 Tõrva–Viljandi–Tallinn 691 Tallinn–Viljandi–Tõrva 706 Tallinn–Viljandi 895 Tallinn–Viljandi 896 Viljandi–Tallinn Varem käigus olnud kaugliin 880 Tallinn–Tartu suleti konkureeriva bussiettevõtte Lux Express jõulise laienemise tõttu. Varem käigis olnud kaugliin 735 Vändra–Järvakandi–Rapla–Tallinn anti Pärnumaa osakonna sulgemise tõttu üle SEBE AS-ile. Nüüd kannab liin numbrit 335 ja seda teenindab SEBE AS.
Taisto Bussid

Taisto Bussid AS on 1993. aastal asutatud Eesti ettevõte. 2001. aastal asuti teenindama Eesti-siseseid kaugliine (toonase nimega Taisto Liinid). Taisto märgiks on kollased bussid ja piletid alates 1 eurost. Taisto teenindab 11 bussiliini üle neljakümne väljumisega päevas. Kõige rohkem näeb Taisto liinibusse Tallinnas, Tartus, Rakveres, Viljandis ja Valgas. Ettevõtte ligi 25 liinibussijuhti teenindavad aastas üle 400 000 reisija. Ettevõtte koduleht
Taevaskoda

Taevaskoda ehk pae on jõeoru nõlvas paikneva liivakivipaljandi ja koobastiku rahvakeelne nimetus Põlva maakonnas. Tuntumad taevaskojad Põlva maakonnas on Ahja jõe ürgorus asuvad Suur ja Väike Taevaskoda. Saesaare veehoidla ääres paiknevad Laaritsa-, Mõsu-, Kindapäka, Kivipalu ja Mõtstare mägi ning Savioidu pae ja Piirioidu pae. Taevaskodasid peetakse ohverdamiskohtadeks, kus juba ammusest ajast on ohverdatud viljasaagi, karja sigivuse ning inimese tervise ja õnne heaks. Kaljuseinu ei tohi lõhkuda ega neisse nimesid kraapida – see vihastaks jõevaime ja tooks õnnetust. Uuemal ajal on hakatud taevaskodadeks nimetama teisigi uhkeid liivakivipaljandeid, näiteks Räpina kihelkonnas Võhandu jõel. Termin "taevaskoda" sisaldab sõnu taevas ja koda, aga kuidas need taevaskojaga seotud on, pole selge. On võimalik, et kunagine nimeandja lõigi metafoori liivakiviseintega kojast, mille katuseks on taevas. Kuid looduslikult on see koht väga silmapaistev ja seetõttu võib selle nimi olla väga vana, isegi aastatuhandete vanune. Seetõttu võib meeles pidada, et "taevas" on balti, germaani või aaria päritolu laensõna tähendusega 'jumal', näiteks idabalti dievas tähendabki jumalat. Nimi tähendaks siis 'jumalakoda'. Kuigi Suur Taevaskoda on kahtlemata looduslik pühapaik, muudab selle seletuse väheusutavaks teiste sarnaste kohanimede puudumine. Kolmanda võimalusena sisaldab termini algusosa läänemeresoome teekonnasõna taival ~ taipaleen. Sel juhul tähendaks termin puhkamise kohta jõeäärsel teekonnal või siis kohta, kus veeteelt minnakse üle maismaateele või vastupidi. Näiteks Soomes on Taivassalo. Räpinast on üles kirjutatud arvamus, et sealne sõna sõatarõ 'sõjatare' ja Põlva taivaskoda tähendavat sedasama. Keelejuhi meelest olevat siis mõlemad varjumise ja pakkumineku kohad. Võrdluseks võib taas tuua, et Kagu-Soomes tähendab taivaltaa muuhulgas 'pausi pidada, pooleli jätta', samuti on sel sõnal metsa ja metsiku paigaga seotud tähendusi. Eesti kohanimeraamat, lk 643.
Jūrmala

Jūrmala [j'uurmala] (läti) (tõlkes 'mererand') on linn Lätis Vidzemes Liivi lahe lõunakaldal Lielupe jõe ja mere vahelisel kitsal alal. Linna on 1930. aastatel eesti keeles nimetatud ka nimedega Riia-Ranna ja Riia Merirand (vrd linna varasema lätikeelse nimega Rīgas Jūrmala ja saksakeelse nimega Rigascher Strand). Linnal on 33 km katkematut liivaranda. See on keskalluvusega linn (republikas pilsēta), Lätis suuruselt viies. Linn moodustati mereäärsete kalurikülade-kuurortasulate ja kahe linna, Ķemeri ja Sloka liitmisel 1959. aastal. Jūrmala linnaosad on Ķemeri, Jaunķemeri, Kūdra, Brankciems, Bražciems, Bāžciems, Kaugurciems, Sloka, Kauguri, Krastciems, Valteri, Druvciems, Vaivari, Asari, Melluži, Priedaine, Pumpuri, Jaundubulti, Dubulti, Majori, Dzintari, Bulduri, Stirnurags, Buļļuciems, Vārnukrogs ja Lielupe. Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Jūrmala elanikest lätlasi 50,7%, venelasi 35,1%, valgevenelasi 3,9%, ukrainlasi 2,7%, poolakaid 1,7%, teistest rahvustest inimesi 4,9% ja rahvus teadmata 1,1%. Linna jalgpalliklubid FK Jūrmala V.V ja FC Jūrmala mängivad riigi kõrgliigas. Jūrmala sõpruslinnade seas on ka kuulsad Läänemere kuurordid Pärnu ja Palanga. Linna järgi on nime saanud siluri Adavere lademe Jūrmala kihistu. Jūrmalal on 10 sõpruslinna. Anadia, Portugal Eskilstuna, Rootsi Jakobstad, Soome Gävle, Rootsi Cabourg, Prantsusmaa Palanga, Leedu Pärnu, Eesti Kaasan, Venemaa Terracina, Itaalia Türkmenbaşy, Türkmenistan Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 31.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Peeter Päll. 1986. Eestikeelsed naabrusnimed. Keel ja Kirjandus 29(6), lk 338. "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2020. Vaadatud 15. septembril 2020. Linna koduleht
Piero di Cosimo de' Medici

Piero di Cosimo de' Medici ehk Piero il Gottoso (Luuvalu-Piero; 1416 – 2. detsember 1469) oli Firenze pankur ja Firenze tegelik valitseja aastatel 1464–1469. Piero oli Cosimo de' Medici ja Contessina de' Bardi vanim poeg. Isa eluajal tal erilist mõjuvõimu ei olnud, kuid temast kujunes osav diplomaat ja pankur. Piero oli ka viimane Medici, kes (1461. aastal) valiti linna gonfaloniere'ks. Paraku päris Piero oma isalt toda viimastel eluaastatel raskelt vaevanud podagra, sellest tulenes ka tema hüüdnimi, ning oli seetõttu sageli peaaegu halvatud. Isa surma järel päris Piero nii panga kui ka mõjuvõimu Firenze üle. Medicite võim polnud siiski veel kuigivõrd kindlustunud, suur osa Firenze eliidist oli eriti Cosimo viimastel valitsusaastatel muutunud rahulolematuks ning tema surma järel proovisid nad Mediceid kukutada. Asja komplitseeris veelgi aga see, et Piero oli Medicite pangale asunud Firenze kaupmeestelt nende pikaajalisi võlgu sisse nõudma, mis paljud pankrotti ajas. Seega tekkis vandenõulastele laiem toetuspind, mida nad püüdsid ka ära kasutada. 1466. aastal alustasid nad Piero äraolekul linnast Veneetsia toetusel riigipöördekatset. Linnas levivatest ärevatest meeleoludest teada saades kiirustas Piero ratsasalgaga Firenze poole, kuid oleks peaaegu linnaväravate ees olnud varitsuse ohvriks lagenud. Teda jõudis selle eest hoiatada aga tema poeg Lorenzo, keda aitasid kohalikud talupojad. Järgnevalt suutsid Medicite pooldajad Firenzes rahutused maha suruda, samuti löödi tagasi Veneetsiast lähtuv invasioonikatse. Kuid juba 1467. aastal puhkes uus sõda Veneetsiaga. Piero suutis sõlmida aga laiaulatusliku liidu, kuhu peale Firenze kuulusid veel Milano, Kirikuriik ja Napoli. Nende ülekaalukate vägede ees pidi Veneetsia taanduma ning Itaalias valitses taas rahu. Nagu oma isa, toetas ka Piero kunsti, tellides hulga töid mitmetelt toonastelt tippkunstnikelt. Ta kogus ka haruldasi raamatuid ning isegi flaami ja Flandria kunsti. Pankurina oli ta samuti küllaltki edukas, Medicite varanduslik seis püsis tema ajal endiselt hea. Piero suri 53-aastaselt podagra ja kopsuhaiguse tõttu. Ta maeti tema noorema venna Giovanni kõrvale San Lorenzo, Medicite kaitsepühaku kirikusse; ka ta vend oli surnud podagrasse. Pärast Piero surma sai Firenze valitsejaks ning Medicite panga omanikuks tema poeg Lorenzo. Paul Strathern. Medicid: renessansi ristiisad. Tallinn: Kunst, 2006.
XXIII üldlaulupidu

XXIII üldlaulupidu toimus 3. ja 4. juulil 1999 Tallinnas. Peo kunstijuht oli Ants Soots ja lavastaja Arne Mikk. Koore ja orkestreid juhatas kokku 31 dirigenti. Peol osales 856 esinejate rühma 24 875 liikmega. 130 aastat eesti laulupidusid. Tallinn: Talmar ja Põhi, 2002. ISBN 9985-813-24-3 XXIII laulupidu Laulupeomuuseumi kodulehel
XXII üldlaulupidu

XXII üldlaulupidu toimus 2. ja 3. juulil 1994. aastal Tallinnas. Peoga tähistati 125 aasta möödumist I üldlaulupeost. Peo muusikajuht oli Kuno Areng, segakooride üldjuht Ants Üleoja, naiskooride üldjuht Vaike Uibopuu, meeskooride üldjuht Jüri Rent, lastekooride üldjuht Lennart Jõela, poistekooride üldjuht Venno Laul ja puhkpilliorkestrite üldjuht Heldur Saade. Laulupeo lavastas Mikk Mikiver. Laulupeol osales 817 esinejate rühma 25 802 tegelasega, teiste hulgas 32 väliseesti koori-orkestrit 11 riigist. Esimest korda osalesid üldlaulupeol mudilaskoorid. 130 aastat eesti laulupidusid. Tallinn: Talmar ja Põhi, 2002. ISBN 9985-813-24-3 XXII laulupidu Laulupeomuuseumi kodulehel Rongkäigu reportaaž Eesti Raadio 1994
XXIV üldlaulupidu

XXIV üldlaulupidu toimus 3. ja 4. juulil 2004. aastal Tallinnas. Peo kunstiline juht oli Alo Ritsing ja lavastaja Raivo Trass. Laulupeol osalesid meeskoorid, segakoorid, naiskoorid, lastekoorid, poistekoorid, puhkpilliorkestrid ja mudilaskoorid – kokku 895 esinejate rühma 25 980 tegelasega. Peole saabus 1500 lauljat välismaalt, teiste hulgas väliseesti koorid Kanadast, Ameerika Ühendriikidest, Ukrainast ja Venemaalt. XXIV üldlaulupeo ametlik rongkäik jäeti vihmasaju tõttu ära. Eri Klasi üleskutsele järgnenud mitteametlikus rongkäigus osales hinnanguliselt 7000 pidulist. "ER ja ETV teevad laulu- ja tantsupeolt pikki ülekandeid". EER Uudised. 1. juuli 2004. Vaadatud 14.04.2009. "XXIV laulupidu". Laulupeomuuseum. Originaali arhiivikoopia seisuga 31.05.2014. Vaadatud 14.04.2009. "Dirigentide paraad laulukaare all". Postimees. 2. juuli 2004. Originaali arhiivikoopia seisuga 30.03.2005. Vaadatud 14.04.2009. "Laulu- ja tantsupidu ühendas nii vanu kui noori". Postimees. 5. juuli 2004. Originaali arhiivikoopia seisuga 3.01.2005. Vaadatud 14.04.2007. "Laul ja tants ja vihmavesi – need me sõbrad kolmekesi". Maaleht. 8. juuli 2004. Vaadatud 14.04.2009.[alaline kõdulink]  XXIV üldlaulupidu – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
XXI üldlaulupidu

XXI üldlaulupidu toimus 30. juunil ja 1. juulil 1990 Tallinnas. Vabaneti sundrepertuaarist, taas võidi laulda isamaalisi laule ning taastati 1950. aastal kaotatud laulupidude nummerdus. Laulupeo kunstiline juht oli professor Ants Üleoja ja peakunstnik Ene Ammer. Peo aujuhtideks valiti Gustav Ernesaks, Richard Ritsing ja väliseestlasest Toronto koorijuht Roman Toi. Laulupeo kontsertide, rongkäigu ja tseremoonia käsikirjade autorid olid Mikk Mikiver ja Paul Raud. Peol osalesid meeskoorid, segakoorid, naiskoorid, lastekoorid, poistekoorid ja puhkpilliorkestrid. Kokku osales 690 kollektiivi 28 922 esinejaga. Tallinna saabus mitu väliseestlaste koori Ameerika Ühendriikidest, Rootsist, Saksamaalt, Austraaliast. Peokava koosnes põhiliselt eesti autorite loomingust. Laulupeo kava (müüdi hinnaga 1 rubla) trükkimise korraldas Eesti Muusikaühing. Laulupeo embleemi kujundas Heino Kersna. Ühendkoorid "Koit" (M. Lüdig – F. Kuhlbars) "Mu isamaa on minu arm" (A. Kunileid – L. Koidula) "Laulu algus" (V. Tormis – H. Runnel) "Su põhjamaa päikese kullast" (T. Vettik – M. Univer) "Kus põhjalahe kohiseb" (A. Läte – M. Lipp) Lõpukoor kantaadist "Kalev ja Linda" (M. Härma – F. Karlson) "Homme" (M. Siimer – A. Alliksaar) "Ärkamise aeg" (R. Eespere) "Eesti lipp" (E. Võrk – M. Lipp) "Kaunimad laulud" (F. Saebelmann – P. Ruubel) "Neemeni kaldal" (J. Svedas – leedu rahvalaul) "Puhu, tuul" (A. Jurjāns – läti rahvalaul) Segakoorid "Hoia, Jumal, Eestit" (J. Aavik – L. Raudkepp) "Mu rannikmaa" (M. Saar – (J. Kask) "Lilleside" (E. Võrk – J. Liiv) "Viru lauliku mõtted" (E. Mägi – Fr. R. Kreutzwald) "Ma kõndisin vainul" (C. Kreek – rahvaluule) XXI üldlaulupeo kavaleht. Tallinn: Eesti Muusikaühing, 1990 130 aastat eesti laulupidusid. Tallinn: Talmar ja Põhi, 2002. ISBN 9985-813-24-3 "XXI laulupidu". Laulupeomuuseum. Originaali arhiivikoopia seisuga 31.05.2014. Vaadatud 13.04.2009. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. november 2016. Vaadatud 12. aprillil 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) YouTube'i video: Laulu ja tantsupidu 1990
XX üldlaulupidu

XX üldlaulupidu toimus 20. ja 21. juulil 1985 Tallinnas. Peol osalesid mees-, sega-, nais-, laste-, poiste- ja vene koorid, puhkpilliorkestrid, viiuliansamblid ja sõjaveteranide koorid. Kavva valitud 82 teosest 48 oli eesti autorite kirjutatud. "XX laulupidu". Laulupeomuuseum. Originaali arhiivikoopia seisuga 1.06.2014. Vaadatud 12.04.2009.
XIX üldlaulupidu

XIX üldlaulupidu toimus 5. ja 6. juulil 1980. aastal Tallinnas. Peol osalesid mees-, sega-, nais-, laste-, poiste-, ja vene koorid ning puhkpilliorkestrid ja sõjaveteranide koorid. 72-st esitusele tulnud teosest olid eesti autorite kirjutatud 50. XIX üldlaulupeo rongkäik, Narva maantee Laulupäev Tallinnas Tallinna lauluväljak XIX üldlaulupeo aegu aastal 1980 "XIX laulupidu". Laulupeomuuseum. Originaali arhiivikoopia seisuga 27.04.2009. Vaadatud 12.04.2009.
XVIII üldlaulupidu

XVIII üldlaulupidu toimus 19. ja 20. juulil 1975. aastal Tallinnas. XI üldtantsupidu XVIII laulupidu Laulupeomuuseumi kodulehel "Dirigendid" – ERR Digihoidla (1975)
XVII üldlaulupidu

XVII üldlaulupidu toimus 27.–29. juunil 1969 Tallinnas. Kaks nädalat enne seda peeti laulupidu Tartus, millega tähistati saja aasta möödumist seal toimunud I üldlaulupeost. Kuna esimesel üldlaulupeol osalesid ainult mehed, esinesid ka tookordsel Tartu peol ainult mees- ja poistekoorid ning puhkpilliorkestrid. "XVII. üldlaulupidu". Laulupeomuuseum. Originaali arhiivikoopia seisuga 18.11.2011. Vaadatud 05.07.2014. "Mitte üksnes leivast" – ERR Digihoidla (1969)
XVI üldlaulupidu

XVI üldlaulupidu toimus 17.–18. juulil 1965 Tallinna lauluväljakul. Esimest korda esinesid laulupeol sümfooniaorkestrid. Üldlaulupeo peakomisjoni esimees oli Arnold Green. Alaliselt alustas tööd laulupeo büroo, mille juhiks sai Ilmar Moss. Laupäeval, 17. juulil kell 14.30 algas pidulik rongkäik ning kell 17.30 laulupeo avatseremoonia ja esimene kontsert. Pühapäeval, 18. juulil kell 13 algas laulupeo teine kontsert. Laulupeol osales 690 kollektiivi 25 806 laulja ja pillimängijaga. Vabariigi kahekümne viiendal aastapäeval kõlas Eesti töötava rahva laul ülistuseks loovale tööle, austuseks nõukogude kodumaale, tänuks Lenini parteile (Arnold Green). VIII üldtantsupidu (ametlikult Nõukogude Eesti 1965. aasta rahvakunstiõhtu) 16.–18. juulil 1965 130 aastat eesti laulupidusid. Tallinn: Talmar ja Põhi, 2002. ISBN 9985-813-24-3 "XVI LAULUPIDU" Eesti Laulu- ja Tantsupeo SA. Vaadatud 11.07.2017. Laula ja hõiska. Tallinn, 1966, lehekülg 5. 16. laulupidu Laulupeomuuseumi kodulehel
XV üldlaulupidu

XV üldlaulupidu toimus 20. ja 21. juulil 1960 Tallinnas. Esimest korda esineti praeguse laulukaare all. Peo lõppedes laulsid koorid omal algatusel Gustav Ernesaksa lugu "Mu isamaa on minu arm". Sealtpeale on laulupeod ka ametlikult selle looga lõpetatud. "15. üldlaulupidu". Laulupeomuuseum. Originaali arhiivikoopia seisuga 31.05.2014. Vaadatud 12.04.2009. "Koit" (helilõik)