laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jaak Salumets

Jaak Salumets (sündinud 30. jaanuaril 1949 Paides) on endine Eesti poliitik ning endine korvpallur ja korvpallitreener. Ta oli alates 18. detsembrist 2016 kuni 17. detsembrini 2020 Eesti Korvpalliliidu president. Jaak Salumets lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi 1978. aastal. Aastatel 1967–1978 mängis ta korvpalli Tallinna Kalevis ja Eesti koondises, 1967–1968 NSV Liidu juunioride koondises. 1968. aastal võitis NSV Liidu juunioride koondise koosseisus kuldmedali Euroopa juunioride meistrivõistlustel. Finaalmängus Jugoslaavia vastu viskas ta 33 punkti, aidates meeskonna üllatusvõidule. 26. augustil 1970 osales ta ajaloolises Eesti NSV ja Ameerika Ühendriikide noortekoondise vahelises mängus, mille võitmisele aitas kaasa 25 punktiga. 1970–1974 mängis Nõukogude Liidu koondises. 1973. aastal võitis NSV Liidu koondises Hispaanias toimunud Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali. 1973. aastal võitis NSV Liidu koondises Moskvas toimunud 12. suveuniversiaadil hõbemedali. Jaak Salumets töötas Tallinna Spordiinternaatkooli treeneri-pedagoogina 1980–1985. Ta on töötanud treenerina järgmistes klubides: 1985–1991 Tallinna Kalevi peatreenerina, viies klubi 1991. aastal NSV Liidu meistriks. 1991–1993 BC Lahti NMKY peatreenerina. 1993–1994 Kaunase Žalgirise peatreenerina, viies klubi 1994. aastal Leedu meistriks. 1994–1997 BC Kalevi peatreenerina, viies klubi aastatel 1995 ja 1996 Eesti meistriks. 1997–1998 BC Nybiti peatreenerina Jaak Salumets oli aastatel 1993–1997 Eesti korvpallikoondise peatreener. Tema juhendamisel tuli Eesti koondis 1993. aasta Euroopa meistrivõistlustel kuuendaks. Jaak Salumets oli Keskkerakonna liige 1999–2004. Alates 2004. aastast on Salumets Reformierakonna liige. Aastatel 2002–2007 oli ta Viimsi Vallavolikogu liige. Aastatel 2007–2011 oli ta XI Riigikogu liige. 1973 – Kalevi auliige 1988 – Eesti NSV teeneline treener 1991 – aasta treener 1993 – aasta treener 1998 – Valgetähe V klassi teenetemärk 2014 – Eesti Vabariigi spordipreemia (elutööpreemia - suurepäraste sportlike saavutuste eest korvpallurina ja tulemusliku tegevuse eest korvpallitreeneri ja -arendajana) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Ville Arike. Kui treener Salumets saali astus... Õhtuleht, 30. jaanuar 2009 Kas Salumets loobus liiga vara? Õhtuleht, 30. jaanuar 2009 Andrus Nilk. Jaak Salumets: ma ei pea olema esimene ega karda olla viimane Eesti Päevaleht, 2. veebruar 2009 Biograafia ESBL-is
Diaulos

Diaulos oli kahe staadioni pikkune jooks Vana-Kreekas, üks antiikolümpiamängude esimesi spordialasid. Võistlejad läbisid staadioni esmalt ühes suunas, keerasid siis ümber pöördeposti ja jooksid tagasi.
Yits'ẖak Rabin

Yits'ẖak Rabin (kasutatakse ka nimekuju Yitzhak Rabin; 1. märts 1922 Jeruusalemm – 4. november 1995 Tel Aviv) oli Iisraeli poliitik ja sõjaväelane. Yits'ẖak Rabini ema Roza Cohen oli sündinud Venemaa Keisririigis Mogiljovis (praegu Valgevenes) ning oli töölisliikumise aktivist ja ühiskonnategelane. Ta oli kümne aasta jooksul Tel-Avivi linnavolikogu liige. Rabini isa Neẖemya Rabin (sünninimega Robitšov) oli sündinud Ukrainas. Rabin astus noorena Iisraeli armeesse, kus teenis lõpuks välja kindrali auastme. 1964–1968 oli ta kindralstaabi ülem. 1968–1973 oli ta Iisraeli suursaadik Ameerika Ühendriikides. 1984–1990 ja 1992–1995 oli Rabin Iisraeli kaitseminister ja 1974–1977 ning 1992–1995 Iisraeli peaminister. 1992–1995 oli Yits'ẖak Rabin Iisraeli Tööpartei juht. 1993. aastal valis ajakiri Time ta aasta inimeseks ja 1994. aastal sai ta koos Shim'on Perese ja Yassir Arafatiga Oslo lepingute sõlmimise eest Nobeli rahuauhinna. Yits'ẖak Rabin mõrvati 4. novembril 1995 Tel Avivis, kus teda pärast kõnet üritusel "Jah rahule, ei vägivallale" tulistas paremäärmuslane Yig'al Amir.
André Kaminski

André Kaminski (sünninimi Andrzei Henryk Kamiński; 19. mai 1923 Genf – 12. jaanuar 1991 Zürich) oli saksakeelne Poola-Šveitsi kirjanik. Ta sündis Poolast pärit juudi psühholoogi peres. Õppis ajalugu Genfi ja Zürichi ülikoolis. Veendunud sotsialistina läks ta 1950. aastal Poola elama. Töötas seal produtsendi ja dramaturgina. 1968 saadeti ta Poolast välja. Pärast lühikest peatust Iisraelis tuli ta 1969 Šveitsi tagasi. Alates 1983. aastast ilmunud autobiograafilise taustaga romaane saatis suur menu. Der Niedergang der städtischen Hoheitsrechte des Bischofs von Genf, Zürich 1947 Der Irrtum des Archimedes, Kassel-Wilhelmshöhe 1970 Paß nach drüben, Kassel-Wilhelmshöhe 1970 Verdammte dieser Erde, Zürich 1970 Die Gärten des Mulay Abdallah, Frankfurt am Main 1983. ISBN 3-518-37430-3 Herzflattern, Frankfurt am Main 1984 Nächstes Jahr in Jerusalem, Frankfurt am Main 1986; eesti keeles Järgmisel aastal Jeruusalemmas, Kupar 2001. Schalom allerseits, Frankfurt am Main: Suhrkamp-Verlag, 1987. ISBN 3518381377 Kiebitz, Frankfurt am Main 1988, mehrere Auflagen Adam, Eva und die Dampfwalze, Berlin 1990 Flimmergeschichten, Frankfurt am Main 1990 Der Sieg über die Schwerkraft und andere Erzählungen, Frankfurt am Main 1990
Louis Kahn

Louis Isadore Kahn (sünninimi Itze-Leib Schmuilowsky; 5. märts 1901 Kuressaare – 17. märts 1974 New York) oli Eestis sündinud juudi päritolu Ameerika Ühendriikide arhitekt. Ta sündis finantsametniku Leib Schmuilowsky (hilisema nimega Leopold Kahn) peres, tõenäoliselt Saaremaal, kuid sünnikoht ei ole päris täpselt teada ka sündide raamatu sissekannete järgi. Kindel on, et esimesed viis aastat elas ta Saaremaal. „Ta mäletas veel imepäraseid valgeid öid, kiviseid randu ning eineid, mis koosnesid väikestest punaseist kartuleist ja lestakalast. Kahn mainis sageli, et tema soontes voolab vähemalt 25% "head eesti verd" ning nimetas alati oma sünnikohana Eestit ja mitte Venemaad, nagu mõnikord ekslikult märgitakse. “ – August E. Komendant, Kahni kaastöötaja alates 1957. aastast Tulevase suurkuju loomingule avaldas mõju lapsepõlves nähtud monumentaalne stiilipuhas Kuressaare linnus. Seda on tunnistanud nii Kahn ise kui tema loomingu uurijad. 1906. aastal emigreerus pere USA-sse. Kahn kasvas üles Philadelphias ja sai USA kodakondsuse 1914. aastal. 1929. aastal külastas ta Eestit ja Saaremaad. Ta õppis Pennsylvania ülikoolis ja oli samas professor aastast 1955, kuid täiendas end ka Euroopas. Kahni peetakse 20. sajandi üheks olulisemaks arhitektiks. Ta arendas välja oma arhitektuurifilosoofia. Kahni hooneid iseloomustavad lihtsad suursuguselt monumentaalsed vormid, palju betooni ja loomulikku valgust. Kahni tähtteosed pärinevad 1960. aastatest. Bangladeshi parlamendihoone Salk Institute Kimbelli kunstimuuseum Yale Center for British Art Indian Institute of Management Ahmedabad 1964 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks 1971 – Ameerika Arhitektide Instituudi kuldmedal 1972 – Briti Arhitektide Kuningliku Instituudi kuninglik kuldmedal Karin Paulus, Olavi Pesti. Kus sündis Louis Kahn? (vaadatud 29.12.2016) Vilen Künnapu. Louis Kahn ja igavese arhitektuuri kujundid (vaadatud 29.12.2016) Ehituskunst. Louis I. Kahn. Monumentaalsus (1944) (vaadatud 29.12.2016) Ehituskunst. Louis I. Kahn. Vorm ja kavand (1960)(vaadatud 29.12.2016) August E. Komendant. "18 Years with Architect Louis I. Kahn". Englewood (New Jersey): Aloray, 1975. ISBN 978-0-913690-06-2 August Komendant. "18 aastat arhitekt Louis I. Kahniga". Toimetanud Carl-Dag Lige ja Tiit Masso. Tõlkinud Epp Aareleid. Tallinn: In Nomine, 2019. 208 lk, ISBN 978-9949015405 Louis Kahn (inglise keeles) Kahni looming (inglise keeles) Louis Kahn, architect (dokumentaalfilm, inglise keeles) Louis Kahn - My architect (lühiülevaade pildis - abikaasad, lapsed, tuntud hooned) My Architect, a son´s Journey Film (Louis Kahn) (inglise keeles) Olavi Pesti. "Ei saa me läbi Kahnita". Sirp, 15. juuni 2012 Ehituskunst, Eesti Kunstiakadeemia. 47-48 Louis I. Kahn
Saône

Saône (hääldub son) on jõgi Prantsusmaal, Rhône'i parempoolne lisajõgi. Jõe pikkus on 473 km ja valgla 29 950 km². Suudmele lähemad 407 kilomeetrit on jõgi kanaliseeritud. Jõe vooluhulk suudmes on 480 m³/s. Saône algab Lorraine'is umbes 405 meetri kõrgusel merepinnast. Kõigest mõne kilomeetri võrra põhja pool algab Meuse, mis suubub Hollandis Põhjamerre. Saône voolab valdavalt lõunasse. Varsti pärast allikat ületab ta Franche-Comté piiri, seejärel suubub temasse vasakpoolne lisajõgi Lanterne. Edasi voolab Saône läbi Gray ja ületab Burgundia piiri, kus temasse suubub vasakult Ognon. Pärast Auxonne'i läbimist pöördub jõgi edelasse ning temasse suubuvad paremalt Tille ja vasakult Doubs. Chalon-sur-Saône'is pöördub Saône taas lõunasse ja voolab Bresse'i madalikul, kus temasse suubuvad paremalt Grosne ja siis, pärast Tournus' läbimist, vasakult Seille. Viimane on oma alamjooksul Rhône-Alpesi piirijõgi ja ka Saône voolab mõnda aega piirijõena. Sel ajal läbib ta Mâconi, temasse suubub vasakult Veyle. Pärast Crêches-sur-Saône'i läbimist voolab Saône juba täielikult Rhône-Alpesi provintsis. Ta läbib Belleville'i ja Villefranche-sur-Saône'i ning suubub Lyonis paremalt Rhône'i jõkke. Jõesuue on umbes 165 m kõrgusel merepinnast, mis teeb jõe languks 240 m. Jõe veed voolavad Rhône'i kaudu Vahemerre. Jõe nimi on tulnud gallia jõejumalanna Souconna nimest. Roomlased nimetasid jõge Arar. Suur maailma atlas, lk. 58-59
Eurokommunism

Eurokommunism on Lääne-Euroopa kommunistide seas populaarne loosung, mille sealsed kommunistlikud parteid püstitasid oma demokraatliku elektoraadi säilitamiseks pärast Nõukogude Liidu kommunistliku režiimi mitut rahvusvahelist hukkamõistu põhjustanud kuritegu, eriti pärast Tšehhoslovakkia okupeerimist augustis 1968 (vt Praha kevad).
Lewise saar

Lewis (inglise Lewis with Harris, gaeli Leòdhas agus na Hearadh) on Hebriidide saarestikku kuuluv saar, Välis-Hebriidide kirdepoolseim ja suurim saar. Tema edelapoolne osa on Harris. Lewise saar on Šotimaa saartest kõige suurema elanike arvuga. 2011. aastal oli saarel 21 000 elanikku. Suurim asula on Stornoway.
Alt

Alt (itaalia alto 'kõrge'; vananenud eesti keeles "alto") ja kontraalt on madal poisihääl või omapärase rinnahääletämbriga naishääl. Alt on ka vastava häälestusega keel- või puhkpill. Kontraalt on algselt märkinud nais- või meeshäält (kastraati). Kõige madalam ulatus (diapasoon) on neil väikese oktavi g. Paljudes ooperites kujutab madal naishääl vanemat naist. Kontraalt on väga haruldane hääl ja heliloojad on kirjutanud sellele vaid väheseid ooperirolle. Erda, "Nibelungide sõrmus" (Wagner) Ulrica, "Maskiball" (Verdi) Lucretia, "Lucretia teotamine" (Britten; kirjutatud Kathleen Ferrier'le) Madalat naishäält on hinnanud heliloojad Rossini, Berlioz, Brahms; 20. sajandi muusikateatri heliloojatest Kurt Weill, Josef Kosma ja Luciano Berio.
Metsosopran

Metsosopran on madal sopran, soprani ja aldi vahepealne hääl. Mitte kunagi ei ole täiesti selget vahet tehtud kontraaldi, metsosoprani ja madala soprani vahel. Alles 19. sajandil hakati kasutama metsosoprani nimetust, kui heliloojad hakkasid nõudma järjest suuremat hääleulatust (diapasooni). Kuna Mozarti ajal metsosoprani nimetust ei kasutatud, esitavad tänapäeval ainult metsosopranid selliseid rolle: Dorabella, "Così fan tutte" (Mozart) Cherubino, "Figaro pulm" (Mozart) Sesto, "Tituse halastus" (Mozart) (kirjutatud kastraat Bedinile) Rosina, "Sevilla habemeajaja" (Rossini) Amneris, "Aida" (Verdi)
Kontraalt

Kontraalt on madalaima ulatusega naishääl. Selle ulatus on väikese oktavi F-st (F3) kuni teise oktavi F-ni (F5). Paljudes ooperites kujutab madal naishääl vanemat naist. Kontraalt on väga haruldane hääl ja heliloojad on kirjutanud sellele vaid väheseid ooperirolle. Erda, "Nibelungide sõrmus" (Wagner) Ulrica, "Maskiball" (Verdi) Lucretia, "Lucretia teotamine" (Britten; kirjutatud Kathleen Ferrier'le)
Tenor

Tenor on kõrgeim meeshääl, ulatudes väikese oktavi c-st 1. oktavi a-ni. Claudio Monteverdi ooper "Orpheus" (1607) pani aluse meespeaosade esitamisele tenorite poolt. Prantsuse suure ooperi ja saksa romantilise ooperi paralleelse arenguga 19. sajandil tekkis vajadus võimsate tenorite järele. Rossini, Bellini ja Donizetti tenoripartiid olid mõeldud laulmiseks kerge "peahäälega", mitte aga täishäälega, nagu oleme praegu harjunud. Esimestena laulsid kõrgeid noote täis- ehk rinnahäälel prantslane Duprez ja itaallane Rubini. Ainult prantsuse ooperis oli moes kergem ja voolavam tenorihääl. (Gounod, Offenbach) Kangelastenor on kõige heroilisem meeshääl. Tüüpilised Wagneri ooperid. Itaalia keeles nimetatakse seda tenore robusto'ks. Kangelastenori partiisid ooperites: Manrico, "Trubaduur" (Verdi) Tristan, "Tristan ja Isolde" (Wagner) Radamés, "Aida" (Verdi) Othello, "Othello" (Verdi) Calaf, "Turandot" (Puccini) Lüürilise tenori (itaalia k tenore spinto, saksa k lyrischer Tenor) partiisid ooperites: Rodolfo, "Boheem" (Puccini) Romeo, "Romeo ja Julia" (Gounod) Faust, "Faust" (Gounod) Hoffmann, "Hoffmanni lood" (Offenbach) Tenore di grazia (sõna-sõnalt 'graatsiline tenor') on kerge, paindlik tenori hääleliik. Tenore di grazia partiisid ooperites: Nemorino, "Armujook" (Donizetti) Pedrillo, "Haaremirööv" (Mozart) Don Ottavio, "Don Giovanni" (Mozart) Tenor bouffe on eriti kerge tenorihääl eelkõige prantsuse 19. sajandi keskpaiga kergetes ooperites (heliloojad Jacques Offenbach, Charles Lecocq ja François-Adrien Boieldieu).  Pikemalt artiklis Kontratenor Kontratenoriteks on sageli bassid, kes laulavad kõrgemas tessituuris või ulatuses. Tänapäeval kirjutavad heliloojad falsetiga või kontratenoripäraselt laulvale lauljale. Oberon, "Suveöö unenägu" (Britten)
Kautšuk

Kautšuk on väga elastne looduslik või sünteetiline kõrgmolekulaarne aine. Looduslik kautšuk on pärit Lõuna-Ameerikast, kust eurooplased selle 15. sajandil kaasa tõid. Algul ei osatud seda piimjat puutüvest välja imbuvat materjali kuidagi kasutada. Alles 18. sajandil leiti, et selle veniva materjaliga saab vooderdada vihmamantleid ning valmistada vettpidavaid jalanõusid. Kautšukipuude kasvatamine oli aga kulukas ning kautšuki kogumiseks kulus samuti palju aega. See tekitas vajaduse toota kautšukit ka sünteetiliselt. Kautšuki tootmine laboratooriumides sai alguse aga alles 1940. aastatel. Enne seda oli raskusi isegi autorehvide tootmisega.
Francis Parker Yockey

Francis Parker Yockey (18. september 1917 Chicago – 16. juuni 1960 San Francisco) oli ameerika filosoof ja advokaat. Tema tuntuim teos on "Imperium: The Philosophy of History and Politics", mille ta avaldas pseudonüümi Ulick Varange all 1948. aastal. Ta sündis neljalapselise pere noorima lapsena Chicagos. Ülemaailmse majanduskriisi ajal kolis perekond oma varasemasse elukohta Ludingtoni Michigani osariigis. Vanemad kasvatasid Yockeyt inglise kõrgkultuuri vaimus. Ta oli andekas klaverimängija.
Lewis

Nimel Lewis on mitu tähendust. Lewise saar asub Šotimaal. "Lewis" on kuulipilduja. "Lewis" on Briti kriminaal-telesari. Lewis (perekonnanimi) Carl Lewis, USA kergejõustiklane (1961–) Charlotte Lewis, inglise näitleja (1967–) Charlotte Lewis, USA korvpallur (1955–2007) Clive Staples Lewis, iiri kirjanik (1898–1963) David Lewis (täpsustus) David Lewis, USA filosoof (1941–2001) Davina Lewis, Briti aadlik (1977–) Jerry Lee Lewis, USA muusik (1935–2022) Lennox Lewis, Suurbritannia raskekaalu poksija (1965–) Sinclair Lewis, ameerika kirjanik (1885–1951)
Roheline draakon

Roheline draakon on kanepit sisaldav psühhoaktiivse toimega alkohoolne jook, mida valmistatakse kanepitaimes sisalduva tetrahüdrokannabinooli lahustamise teel suure etanoolisisaldusega alkoholisegus. Roheline draakon on tumepruun või tumeroheline kibedamaitseline jook, mida tarvitatakse selle mitmekülgse joovastava toime pärast. Joogi mõju sarnaneb kanepisuitsu sissehingamisel avalduvaga, kuid omab suure etanoolisisalduse tõttu ka viimase toimet. Rohelise draakoni avaldatav mõju erineb kanepisuitsu sissehingamise omast ka selle tõttu, et segu imendumine organismi seedetrakti kaudu on märksa pikaldasem ning seega tekib/lahtub joove aeglasemalt. Rohelist draakonit tarvitatakse selle kibeda maitse tõttu sageli segatuna sidruni- või mõne muu mahla, suhkru või meega. Kanep
Relv

Relv on loodud seade/ese või suvaline kättesattuv vahend, mida kasutatakse enese (ka kodu) kaitseks, vallutustel teiste inimeste allutamiseks/hävitamiseks (sõjandus) või ulukite küttimiseks (jahindus). Relv koosneb tavaliselt otseselt kahjustavast osast ning olenevalt relva liigist, selle sihtmärgini läkitamise vahendist. Toimeviisi järgi eristatakse massihävitusrelvi ja tavarelvastust Relvad liigituvad: tulirelvad, külmrelvad, pneumorelvad, elektrišokirelvad, õhkrelvad. Lubatuvuselt jagunevad relvad: tsiviilkäibes kasutatavad ja lubatud relvad, sõjarelvad ehk tsiviilkäibes keelatud relvad. Automatiseerituse järgi jaotatakse relvad: mitteautomaatrelvad, poolautomaarelv automaatrelv. Relvade keerukus on väga erinev: relv on nii kumminui kui ka tuumalõhkepeaga mandritevaheline ballistiline rakett. Relvana võib kasutada ka suvalist kättesattuvat eset. Püstol Relvasüsteem Rudolf Passup Tallinnas : Püsside, rewolwrite ja muude jahitarwituste ladu wõistlemata headuses.Teos digiteerituna digitaalarhiivis DIGAR
Naqara

Naqara oli suur trumm, mida mongolid kasutasid lahinguis. Tavaliselt kanti seda kaameli seljas. Naqarat põristati, et märku anda rünnaku, põhiliselt üllatusrünnaku, algusest.
Ripskõhtsed

Ripskõhtsed (Gastrotricha) on loomade riiki kahekülgsete põhikonda kuuluv hõimkond. Varem, näiteks "Loomade elus", arvati ripskõhtsed ümarloomade hõimkonda omaette klassina. Ripskõhtsed on mikroskoopilised organismid, ehkki suuremad on ka palja silmaga näha (0,06–3 mm). Nad elavad nii mage- kui ka merevees. Enamik magevees elavaid ripskõhtseid kuulub perifüütonisse või bentosesse. Merevees elavad ripskõhtseid tavaliselt interstitsiaalselt (liivaterade vahel). Mõni liik elab ka maismaal. Ehitustüübilt on nad bilateraalse sümmeetriaga. Ripskõhtseid on umbes 700 liiki Ripskõhtsete hõimkond sisaldab ühe klassi, mis jaguneb kaheks seltsiks: Macrodasyda ja Chaetonotida. Ripskõhtsed põlvnevad torusoolelistest ripsussidest. Selle arenguga on kaasnenud mõõtmete vähenemine ja osaline taandareng. Ripskõhtsetel puuduvad hingamiselundkond ja ringeelundkond. Hingamine toimub läbi naha ja sooleseina kaudu. Kehaõõnt täidab vedelik, mis "uhub" siseelundeid ja osaleb ainevahetuses. Ripskõhtsete lihaskond on taandarenenud. Nende lihased ei moodusta pidevat kihti, vaid paiknevad kehal eraldi "lintidena". Ripskõhtsete eellaste nahklihasmõigust on säilinud vaid üksteisest isoleeritud lihaskimbud. Niisuguse taandarengu peamiseks põhjuseks on loomade väikesed mõõtmed: nad liiguvad edasi keha kõhupoolt katvate ripsmete abil ja pisikestel loomadel sellest piisab. Selline lihaste degeneratsioon on osutunud ripskõhtsetel pöördumatuks. Ripsmed töötavad kooskõlastatult nagu ripsussidelgi ja tagavad looma küllalt kiire kulgemise. Ripskõhtsed oskavad ka ujuda ja teevad sealjuures sageli neile väga iseloomulikke hüppeid. Ühtlasi toimivad ripsmed mehhanismina, mis juhib toidu nende suuavani. Ripskõhtsed toituvad mitmesugustest pisiorganismidest, sealhulgas väikestest ripsloomadest. Suurematel ripskõhtsetel tekkis liikumisega probleem: ripsmed ei jaksa neid edasi vedada, aga lihased on juba mandunud. Kuidas siis liikuda? Suurematel ripskõhtsetel arenesid erilised haardetorukesed, mille otsas on kinnituskettad. Nende abil imevad ripskõhtsed end mingi pinna külge ja kulgevad niimoodi mööda põhja nagu torusid mööda sammudes. Arusaadavalt on selline liikumine väga aeglane. Ripskõhtsed avastati 18. sajandil. Mikroskoopide puudulikkuse ja teadmiste vähesuse tõttu peeti neid esialgu ripsloomadeks, kellega nad on ühesuurused. Ripskõhtsete olemuse selgitasid välja niisugused teadlased nagu O. Bütschli, I. Metšnikov ja C. Zelinka. Zelinka kirjeldas juba 1889 olulisi tunnuseid, millega selgitati ripskõhtsete iseärasused. Suur tähtsus ripskõhtsete uurimisel on olnud P. Schultze töödel. 20. sajandil on kõige suuremad teened ripskõhtsete süstemaatika, bioloogia ja ökoloogia uurimisel A. Remanel. "Loomade elu", 1. kd., lk. 267–269
Müüser

Müüser ehk mortiir on suurtükk, mille raua pikkus on 2–12 kaliibrimõõtu ja relva kaliiber on 152–420 millimeetrit . Müüsri mürsud ei lenda kaugemale, kui 14 kilomeetrit. Mürsu väga kumer lennujoon võimaldab tulistada püstloodis varjete taha. Eestlaetav müüser oli astunud suurtükkide ritta juba 15. sajandil, mil seda kasutati peamiselt piiramisel. Siis tulistati sellega kivi- ja malmkuule. Eriti tõhus oli müüser pehmete sihtmärkide vastu: mürsu kiirus oli küll väiksem kui haubitsal, kuid laskekiirus suurem. Samuti oli see kergem ja seda oli hõlpsam transportida. Teises maailmasõjas asendati müüser miinipildujaga. EE köide 6 lk 417
Lõugsuud

Mitte segi ajada lõugsuusetega (Gnathostomata), kes on keelikloomade infrahõimkond Lõugsuud (Gnathostomulida) on loomade hõimkond, kuhu kuuluvad mikroskoopilised (0,5...1 mm pikad) meres elavad organismid. Nagu lameussidelgi, on neil kehapind kaetud ripsmetega; erilised on nad seetõttu, et igal rakul on alati üks ripse. Lõugsuudel puudub kehaõõs, hingamis- ja vereringesüsteem. Lõugsuud on hermafrodiitsed. Ehitustüübilt on nad bilateraalse sümmeetriaga. Filospermoidea Bursovaginoidea Lõugsuude loend
Earl Grey tee

Earl Grey on bergamotiõliga aromatiseeritud must tee. See hele, hapukas ja värskendav tsitrusviljamaitseline India ja Tseiloni teede segu erineb märgatavalt teistest mustadest teedest. Briti välisminister Charles Grey, teine krahv Grey (Earl Grey), sattus 1830. aastatel selle vana hiina retsepti peale ühel oma reisidest Idamaadele. Legendi järgi olevat talle retsepti avaldanud üks mandariin, kelle elu krahv olevat päästnud. Grey andis teeretsepti edasi Londoni teekaupmehele Thomas Twiningile, kes tänutäheks andis uuele tootele krahvi nime. Twiningsi teefirma toodab Earl Grey teed tänini. Sarnase tootena tehakse seal Lady Gray teed, mis on Earl Greyst kergema maitsega ja millele on peale bergamotiõli lisatud ka pomerantsi (mõruapelsini) ja sidrunit. Tänapäeval on Earl Grey tee kõigi suuremate teemajade menüüs ja iga supermarketi riiulil. Eriti armastatakse seda teed Inglismaal ja Põhja-Ameerikas. Earl Grey ei pruugi sugugi olla kõrge kvaliteediga tee, sest tänu tugevale bergamotimaitsele kasutatakse teda tihti madalakvaliteedilise musta tee aromaatsuse puudumise varjamiseks. Kvaliteetsel Earl Grey teel on pakendil märgistus (orange pekoe). Earl Grey teed võib juua kas piimaga või ilma, kas kuumalt või jääteena. Teel tuleks tõmmata lasta 3–5 minutit. Lisandina võib kasutada sidruniviilu. Earl Grey tee joomine väga suures koguses võib blokeeridasooltes kaaliumi imendumist.
Bariton

Bariton (kreeka keeles barytonos 'madalahääleline') on tenorist madalam ja bassist kõrgem meeshääl. Bariton on ka ventiile omav maheda tooniga vaskpuhkpill. Bariton on meeshääle keskmine ulatus, mis vastab ligikaudu metsosoprani omale. Ooperis pannakse need hääled tihti paari. Saksa ooper nõuab väga tugevat keskmise ulatusega baritoni, itaalia rollid on kõrgema ulatusega. Enne 19. sajandit kasutati baritoni ooperi peaosades harva. Üks tähtsamaid 1800. aastate baritone on Johann Michael Vogl (1768–1840), kes oli Schuberti sõber. Vogl oli baritonilaulu kontserttraditsiooni tekke üheks inspireerivamaks kujuks. 20. sajandil on seda traditsiooni jätkanud Dietrich Fischer-Dieskau, Olaf Bär, Thomas Hampson ja Wolfgang Holzmair. Paljud kuulsad tenorid (nt Lauritz Melchior, Plácido Domingo) on alustanud lauljakarjääri baritonina. krahv Almaviva, "Figaro pulm" (Mozart) Guglielmo, "Così fan tutte" (Mozart) Don Giovanni, "Don Giovanni" (Mozart) Papageno, "Võluflööt" (Mozart) Jago, "Othello" (Verdi) Rodrigo, "Don Carlos" (Verdi) Rigoletto, "Rigoletto" (Verdi) 20. sajandi ooperitest on baritoniosi sisaldanud näiteks Straussi, Bergi, Schönbergi ja Britteni ooperid; muusikalidest aga Lehári, Kerni, Rombergi, Rodgersi ja Irving Berlini looming.