laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nicolae Gh. Lupu

Nicolae Gh. Lupu (24. veebruar 1884 – 30. aprill 1966) oli Rumeenia füüsik. 1948. aastal valiti ta Rumeenia Akadeemia titulaarliikmeks. Pärast õpingute lõpetamist Bukaresti ülikooli arstiteaduskonnas töötas Lupu aastatel 1907–1913 dr Ioan Cantacuzino eksperimentaalmeditsiini laboris. 1931. aastal määrati ta arstiteaduskonna anatoomilise patoloogia osakonna professoriks ja 1936. aastal Filantropia haigla professoriks. "Membrii Academiei Române din 1866 până în prezent" [Members of the Romanian Academy from 1866 to the present]. acad.ro (rumeenia). Academia Română. Originaali arhiivikoopia seisuga 8. oktoober 2014. Vaadatud 12. oktoobril 2014. "132 de ani de la nașterea lui Nicolae Gh. Lupu, creatorul școlii românești de medicină internă" [132 years since the birth of Nicolae Gh. Lupu, the creator of the Romanian school of internal medicine]. Antena 3 (rumeenia). 24. veebruar 2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 21. jaanuar 2021. Vaadatud 15. veebruaril 2020.
Sotsioloogide loend

Siin on loetletud sotsiolooge. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Aili Aarelaid-Tart Kadri Aavik Mare Ainsaar Airi-Alina Allaste Mai Beilmann Hans Dsiss Katri Eespere Mart Einasto Jüri Ginter Eha-Mai Graf Leeni Hansson Pille Hillep Jaanika Hämmal Sofia Joons Leif Kalev Kairit Kall Veronika Kalmus Helve Kase Kairi Kasearu Aare Kasemets Margarita Kazjulja Aili Kelam Margit Keller Paul Kenkmann Marika Kirch Juhan Kivirähk Liis Klaar Ave Kovaljov Jüri Kruusvall Dagmar Kutsar Henn Käärik Anu Laas Marju Lauristin Dmitri Mihhailov Argo Moor Rein Murakas Asser Murutar Silvija Mõttus Anu Narusk Kalju Oja Liis Ojamäe Arved Oksaar Signe Opermann Kaja Oras Kati Orru Janek Ote Katrin Paadam Margus Paas Marion Pajumets Tõnu Parming Marje Pavelson Pille Petersoo Iris Pettai Ivi Proos Riin Pärnamets Tiina Raitviir Eduard Raska Mervi Raudsaar Alur Reinans Erle Rikmann Triin Roosalu Eve-Liis Roosmaa Rain Rosimannus Andu Rämmer Andrus Saar Ellu Saar Helmut Schoeck August Sikk Indrek Soidla Kadri Soo Tarmo Strenze Judit Strömpl Marko Sõmer Liisa Talving Indrek Tart Marti Taru Katrin Tiidenberg Mikk Titma Tuuli Toomere Rein Toomla Avo Trumm Kadri Täht Marge Unt Katri Vallaste Peeter Vihalemm Triin Vihalemm Peeter Vihma Ülo Vooglaid Meril Ümarik Hans Aage Olaf Aagedal Maliina Abelsen Jane Addams Theodor Adorno Francisco Ayala Zygmunt Bauman Ulrich Beck Walter Benjamin Peter Ludwig Berger Pierre Bourdieu Theodore Caplow Fernando Henrique Cardoso Manuel Castells Wilhelm Dilthey Richard Louis Dugdale Émile Durkheim Norbert Elias Gøsta Esping-Andersen Michel Foucault Erich Fromm Ernest Gellner Anthony Giddens Erving Goffman Werner Haberman Jürgen Habermas Stuart Hall Max Horkheimer Gustav Ichheiser Vladimir Jadov Necla Kelek Rudolf Kjellén Mikko Lagerspetz Gustave Le Bon Ainars Lerhis Juan Linz Niklas Luhmann Michael Mann Karl Marx Elton Mayo George Herbert Mead Robert Merton Ralph Miliband James Moody Elisabeth Noelle-Neumann Vilfredo Pareto Tõnu Parming Talcott Parsons Karl Polanyi Iveta Radičová Stephen Russell Alfred Schütz Georg Simmel Pitirim Sorokin Herbert Spencer Charlotta Stern Eviatar Zerubavel Gabriel Tarde Göran Therborn Ferdinand Tönnies John Urry Ksenija Ursulenko Thorstein Veblen Ruut Veenhoven Immanuel Wallerstein Alfred Weber Max Weber Barry Wellman Edward Westermarck
Oleksandr Kulõk

Oleksandr Vasõlovõtš Kulõk ( 24. mai 1957 – 1. märts 2022) oli Ukraina jalgrattatreener, 1988. aastast Ukraina teeneline treener. Ta hukkus lahingus 1. märtsil 2022 Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse. Kulõk sündis 1957. aastal Sumõ oblastis Seredõna-Buda külas. 1979. aastal lõpetas ta Kiievi Riikliku Kehakultuuri Instituudi. Ta on Ukraina jalgrattameistri Andri Kulõki isa. Sumõs töötades treenis ta Oleksandr Kiritšenkot, kes oli 1988. aasta Souli suveolümpiamängude olümpiavõitja 1000 meetri sõidus NSVLi koondisega, ning 2000. aasta Sydney olümpiamängude hõbemedalisti Oleksandr Fedenkot. Ta töötas organisatsiooni "Sumbud" OJSC laste- ja noorte spordikooli "Ukraina" direktorina. Ta hukkus 1. märtsil 2022 lahingus Nõzõ lähedal Sumõ oblastis Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse. "Ukrainian cycling coach and father of recent national champion killed in war; former pro Andriy Grivko working to help country's cyclists". Endurance Sportswire (Ameerika inglise). 2. märts 2022. Vaadatud 9. juulil 2022. "Ukrainian Cycling coach Alexander Kulyk killed in the war". YellowCrank (Ameerika inglise). 4. märts 2022. Vaadatud 9. juulil 2022. Chris Marshall-Bell (2. märts 2022). "Ukrainian cycling coach and father of recent national champion killed in war; former pro Andriy Grivko working to help country's cyclists". cyclingweekly.com (inglise). Vaadatud 9. juulil 2022. Бубка С. Н., Булатова М. М. Олімпійське сузір'я України: Тренери. Arhiiviversioon К.: Олімп. л-ра, 2011 р. Chris Marshall-Bell (2. märts 2022). "Ukrainian cycling coach and father of recent national champion killed in war; former pro Andriy Grivko working to help country's cyclists". cyclingweekly.com (inglise). Vaadatud 9. juulil 2022. "Aleksandr Kirichenko" (inglise). sports-reference.com. 1988. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2012. Vaadatud 6. augustil 2012. "У бою під Низами на Сумщині загинув заслужений тренер України Олександр Кулик" (ukraina). Суспільне. Новини. 1. märts 2022. Originaali arhiivikoopia seisuga 1. märts 2022. Vaadatud 1. märtsil 2022.
Komitee nr 2

NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Reaktiivtehnika Erikomitee (vene keeles Специальный комитет по реактивной технике при Совете министров СССР; alates maist 1947 Komitee nr 2) oli aastatel 1946–1949 eksisteerinud riigiorgan NSV Liidu Ministrite Nõukogu alluvuses. Loodi 13. mail 1946, reorganiseeriti 10. mail 1947. Reaktiivtehnika erikomitee tegeles raketitehnika loomisega seotud probleemidega. Rakendusülesandeks oli kanderaketi loomine tuumalaengute transportimiseks tõenäolise vaenlase territooriumil asuvale sihtmärgile. Georgi Malenkov (esimees 1946–1947) Nikolai Bulganin (esimees 1947–1949) Georgi Malenkov, partei poliitbüroo liige Dmitri Ustinov, relvastuse minister Ivan Zubovitš, sidetööstuse minister Nikolai Jakovlev, relvajõudude ministeeriumi suurtükiväevalitsuse ülem Pjotr Kirpitšnikov, riigiplaani esimehe asetäitja Aksel Berg, raaditehnikateadlane Pjotr Goremõkin, põllumajandusmasinaehituse minister Ivan Serov, siseministri esimene asetäitja (vastutas šaraškade eest) Naum Nossovski, insenersuurtükiväe teenistuse kindralmajor Nikolai Bulganin, alates märtsist 1947 relvajõudude minister Dmitri Ustinov, relvastuse minister Ivan Zubovitš, sidetööstuse minister Nikolai Jakovlev, suurtükiväe valitsuse ülem relvajõudude ministeeriumis Mihhail Hrunitšev, lennukitööstuse minister Pjotr Goremõkin, põllumajandusmasinaehituse minister Pjotr Paršin, masina- ja aparaadiehituse minister Ivan Kabanov, elektrotehnikatööstuse minister Ivan Serov, siseministri esimene asetäitja (vastutas šaraškade eest) Gennadi Aleksenko, sidetööstuse minister Pjotr Kirpitšnikov, riigplaani esimehe asetäitja 28. augustil 1949 komitee nr 2 likvideeriti. Seoses sellega reaktiivtehnika edasine väljatöötamine jäi NSV Liidu Relvajõudude Ministeeriumi ülesandeks, kus ministeeriumi struktuuris loodi reaktiivrelvastuse valitsus eesotsas suurtükiväe inseneriteenistuse kindralmajori Nikolai Kuznetsoviga. Raketitehnika Riiklik Instituut NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Erikomitee Постановление Совета Министров СССР №1454-388. kosmonavtika.com Постановление Совета Министров СССР №3656-1520. kosmonavtika.com
Ejaki keel

Ejaki keel on Põhja-Ameerikas, Alaska idarannikul räägitud keel, mis kuulub naa-dene keelkonda. Viimane ejaki keelt emakeelena rääkija Marie Smith Jones suri 21. jaanuaril 2008. Ejaki keel on aglutinatiivne ja polüsünteetiline keel. Sõnajärg on SOV. Ejaki keelt uuris Michael Krauss. Michael E. Krauss, "In Honor of Eyak: The Art of Anna Nelson Harry", Alaska Native Language Center, University of Alaska, 1982 The Eyak Language Project https://www.uaf.edu/anla/collections/eyak/about/ https://www.alaskanativelanguages.org/eyak https://www.endangeredlanguages.com/lang/507
Nick Bjugstad

Nicholas Jay Bjugstad (sündinud 17. juulil 1992 Blaine'is Minnesota osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Edmonton Oilers. Aastatel 2010–2013 mängis Bjugstad Minnesota Ülikooli jäähokimeeskonnas. 2010. aastal valis Florida Panthers ta NHL-i draft '​is 19. valikuna. 2013. aasta aprillis sõlmis ta Florida Panthersiga kolmeaastase lepingu. Seejärel osales ta Panthersi meeskonnas 2012/13. põhihooaja viimastes mängudes. Põhihooaja viimases mängus 27. aprillil 2013 lõi ta värava Tampa Bay Lightningu vastu. 2013/14 oli Bjugstadi esimene täispikk hooaeg Panthersi meeskonnas (16 väravat, 22 väravasöötu). 2014. aasta detsembris pikendas ta Panthersiga lepingut kuue aasta võrra. Tema resultatiivseim hooaeg Panthersis oli 2017/18, mil ta lõi 19 väravat ja andis 30 väravasöötu. Enim väravaid lõi ta hooajal 2014/15 (24 väravat). 6. märtsil 2018 tegi ta mängus Tampa Bay Lightningu vastu oma esimese kübaratriki NHL-is. 2019. aasta veebruaris kaubeldi Bjugstad koos meeskonnakaaslase Jared McCanniga Panthersist Pittsburgh Penguinsi. Vigastuse tõttu jäi Bjugstad eemale suuremast osa hooajast 2019/20. 2020. aasta septembris kaubeldi Bjugstad Minnesota Wildi. 2022. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Arizona Coyotesiga. 2023. aasta märtsis kaubeldi ta Coyotesist Edmonton Oilersi. 2011. aastal võitis Bjugstad USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Ameerika Ühendriikide jäähokikoondise koosseisus pronksmedali. Tema onu Scott Bjugstad on endine jäähokimängija. "Panthers sign Center Nick Bjugstad to 6-year deal". ESPN. 31. detsember 2014. Vaadatud 31. detsembril 2014. "Brassard, Sheahan traded to Panthers by Penguins for Bjugstad, McCann". National Hockey League. 1. veebruar 2019. Vaadatud 25. märtsil 2023. "Bjugstad traded to Wild by Penguins for draft pick". NHL.com. 11. september 2020. Vaadatud 11. septembril 2020. TSN ca Staff (13. juuli 2022). "Coyotes sign Bjugstad, Brown - TSN.ca". TSN (inglise). Vaadatud 13. juulil 2022. "RELEASE: Oilers acquire Bjugstad, Dineen from Coyotes". NHL.com. 2. märts 2023. Vaadatud 3. märtsil 2023. "Oilers acquire forward Nick Bjugstad from Coyotes". Sportsnet.ca. 2. märts 2023. Vaadatud 3. märtsil 2023. Nick Bjugstad NHL.com lehel Nick Bjustad hockeydb.com lehel
Drew Doughty

Drew Doughty (sündinud 8. detsembril 1989 Londonis Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Los Angeles Kings. Aastatel 2005–2008 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Guelph Storm. Hooajal 2007/08 pälvis ta liiga parimale kaitsemängijale antava Max Kaminsky Trophy. 2008. aastal valis Los Angeles Kings ta NHL-i draft '​is teise valikuna. Kingsi põhikoosseisu on Doughty kuulunud alates hooajast 2008/09. Debüüthooajal valiti ta uustulnukate sümboolsesse koosseisu (NHL All-Rookie Team). Aastatel 2012 ja 2014 on ta Kingsiga võitnud Stanley karika. Hooajal 2015/16 pälvis Doughty liigahooaja parimale kaitsemängijale antava James Norris Memorial Trophy. NHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu on ta valitud hooaegadel 2015/16 ja 2017/18. NHL-i tähtede mängule on Doughty valitud viis korda (2015, 2016, 2017, 2018, 2019). 2008. aastal tuli ta Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Aastatel 2010 ja 2014 tuli Doughty Kanada jäähokikoondise koosseisus olümpiavõitjaks. 2014. aasta taliolümpiamängudel valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta koondisega hõbemedali. Drew Doughty NHL.com lehel Drew Doughty hockeydb.com lehel Mall:Stanley karikas 2012 Mall:Stanley karikas 2014
Ħal Saflieni hüpogeum

Ħal Saflieni hüpogeum (inglise keeles Ħal Saflieni Hypogeum; prantsuse keeles Ipogée de Ħal Saflieni; malta keeles Ipoġew ta' Ħal Saflieni) on 1980. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse kantud objekt, mis asub Maltas Malta saarel pealinnast Vallettast lõunas Raħal Ġdidi (Paola) linnas. Termin 'hüpogeum' on pärit vanakreeka keelest (υπόγειο; 'hypogeion') ja tähendab 'maa-alust (pühamut)'. Maailmapärandi objekt on tohutu maa-alune ehitis, mis raiuti kivisse ja ehitati kuivmüüritises kiviplokkidega enne 2500. aastat eKr. Algselt võis see olla pühamu, kuid juba eelajaloolisel ajal sai sellest nekropol. Hinnanguliselt on sinna maetud umbes 7000 lahkunut. Unustussevajunud ehitis avastati veehoidlat kaevates 1902. aastal. Külastusteks avati ehitis juba 1908. aastal, kui seal veel käisid arheoloogilised väljakaevamised. Hiljem on ehitis olnud korduvalt suletud erinevateks uurimis-, restaureerimis- ja korrastustöödeks. Maltast võeti 1980. aastal maailmapärandisse kolm objekti, nende seas ka objekt "Ħal Saflieni hüpogeum, Malta". Juunis 2014 nimetati objekt ümber nimega "Ħal Saflieni hüpogeum". Ħal Saflieni hüpogeum koosneb 34 ovaalsest kambrist, mis on seotud koridoride süsteemiga. Uued seinad on laotud hiiglaslikest korallilistest lubjakiviplokkidest ilma mördita. Olulisematel ruumidel on pseudovõlve ning ustele ja akendele viitavaid nišše. Märkimisväärne on nn Oraakli ruum, kus madala meeshäälega esitatud helid kostuvad kõikides hüpogeumi ruumides ja kõik teised jäävad naaberruumides kuuldamatuks ning kõige alumine ruum, kuhu astmed lõppevad mitme meetri kõrgusel põrandapinnast. Sissekäik hüpogeumi. Hamelin de Guettelet, 11. aprill 2008 Ühest ruumist leitud "Magava esiema" kuju. Fotoː 8. oktoober 2009 UNESCO maailmapärand Maltal Ħal Saflieni hüpogeum, maailmapärandi objekt nr 130. UNESCO maailmapärandi koduleht. Inglise keeles. Vaadatud 26. aprillil 2023
Vihasoo rannaniit

Vihasoo rannaniit asub Lahemaa rahvuspargi kõige linnurikkamas kohas, kust avaneb vaade Eru lahe loosaartele, mis on 26 linnuliigi pesitsusala ning rändlindude peatuskoht. Vihasoo linnuvaatlustorn puhkaeestis.ee
Sten Svetljakov

Sten Svetljakov (sündinud 6. märtsil 1989 Tartus) on eesti kultuurikorraldaja, endine Tallinna Salme Kultuurikeskuse direktor ja asumifestivali KopliFest ellukutsuja. Hetkel töötab Tartu Linnavalitsuse kultuuriosakonna juhatajana. Ta on lõpetanud Tartu Kivilinna Gümnaasiumi 2008. aastal ja pärast seda omandanud Tallinna Ülikoolis sotsiaalteaduste bakalaureuse kraadi. 2009. aastal asus püsivalt elama Tallinnasse ja 2011. aastal alustas tööd Tallinna Linnavalitsuses. Linnavalitsuses töötas ta peaspetsialisti, kultuuriosakonna juhatajana ja Põhja-Tallinna vanema asetäitjana. 2018. aastal algatas ta Tallinna Linnavalitsuse toel asumifestivali KopliFest, mis on inspiratsiooni saanud kohaliku kogukonna ellu kutsutud Kopli liinide festivalilt. Esimesel kahel aastal oli ta ka festivali peakorraldaja. 2020. aastal alustas ta tööd Tallinna Salme Kultuurikeskuse direktorina ning 2022. aasta oktoobrist Tartu Linnavalitsuse kultuuriosakonna juhina. Hetkel on ta ka lõpetamas õpinguid magistrantuuris Tartu Ülikoolis kultuurikorralduse erialal. Sten Svetljakov on MTÜ Käsikäes Ukrainlastele asutajaliige ja praegusel hetkel ka juhatuse liige. Mittetulundusühing asutati koos nelja liikmega, kelleks on Elina Pähklimägi (vabakutseline näitleja ja lavastaja), Aljona Eesmaa (EKA õppejõud ja moeajakirjanik), Tuuliki Oberschneider (tegevprodutsent), Hanna-Liina Võsa (muusikalinäitleja, laulja), hiljem liitus juhatusega ka ettevõtja ja produtsent Alice Järvet. Lisaks kuulub ta Tartu Sport ja SA Tampere maja nõukogusse. Ta elukaaslane on Lilian Kuuslap. Peres kasvab ka kaks poega (2016, 2017). Kodanikuühiskonna sihtkapitali aasta tegu 2022 – Niine 2 põgenikekeskuse vabatahtlike panus Munitsipaalpolitsei III klassi teenetemärk «Pronksmärk» Maanteeameti parim koostööpartner 2019 "Teatrisseminekuks koroonatõendi võltsimine viib kuni aastaks vangi" Õhtuleht, 25. august 2021 "Tartu linnavalitsuses alustavad tööd Salme kultuurikeskuse endine juht ja ülikooli endine kantsler" Tartu Postimees, 28. september 2022 "Salme kultuurikeskust hakkab juhtima Sten Svetljakov" Pealinn, 4. november 2020
Mai 2023

Mai 2023, kroonika. 2023. aasta mai algas esmaspäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem kolmapäeval. Kuupäevad:   1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 Eestisse saabusid president Alar Karise kutsel kolmepäevasele riigivisiidile Rootsi kuningas Carl XVI Gustaf ja kuninganna Silvia. Droonirünnak Kremlile Tulistamine Belgradi algkoolis Charles III krooniti Westminster Abbeys Suurbritannia kuningaks. Liverpoolis toimus 2023. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse finaal, mille võitis Loreen Rootsist. Türgis toimusid presidendi- ja parlamendivalimised. Kreekas toimusid parlamendivalimised. Guyanas toimus Mahdia koolitulekahju Türgis toimunud presidendivalimiste teise vooru võitis ametisolev president Recep Tayyip Erdoğan. 2023. aasta 30. mai droonirünnak Moskvale Edgars Rinkēvičs valiti Seimis Läti järgmiseks presidendiks.
Hugo Legzdiņš

Hugo Legzdiņš (7. detsember 1903 Liivimaa kubermang – 20. juuli 2004 Riia) oli läti mereväelane (allveelaevnik), mereväeohvitser. Elas 100-aastaseks. Legzdiņš oli Läti mereväe esimese allveelaeva Ronis komandör (võeti kasutusele 1926). Kolme Tähe rüütliklassi orden (1937) Läti Mereakadeemia auprofessor Kolme Tähe ohvitseriklassi orden (1995) Auleegioni rüütliklassi orden
Paluniit

Paluniidud on kujunenud palumetsadest, harvem laanemetsadest, neid on ka varem põlluna kasutatud aladel. Paluniite leidub kõrgema asendiga tasandikel, lamedatel kühmudel ja künnistel. Tüüpilised on leetunud-, gleistunud leetunud- või näivleetunud saviliiv- ja liivasavimullad, harvem liivmullad liivsavil. Kooslused on võrdlemisi liigivaesed. Paluniite esineb suhteliselt väikeste laikudena Kagu-Eesti lavamaal ja Kesk-Eesti tasandikul, mujal harva. Niisked paluniidud moodustavad ülemineku soostunud niitudele. Soostunud niidud levivad liigniisketel muldadel, kus mullas on tekkinud kuni 30 cm paksune turbakiht. Kuiva paluniidu relieefiks on mõhnastikud, sandurid ning harvem luidete nõlvad. Mullad on tüübilt leetunud liivamullad või saviliivmullad, mille ülakiht on perioodiliselt kuiv. Puurindes võib leida üksikuid, omavahel liitumata võraga puid, näiteks arukaski, sookaski, mände või kuuski. Mänd on Eestis levinuim puuliik, millele järgevad kask ja kuusk. Põõsarinde esinemine on harv, kuid selle esindajateks võivad olla kadakas, paakspuu, lodjapuu või pajud. Neist harilik paakspuu on meie metsades kõige arvukam alusmetsa liik. Tähtsamateks kuiva paluniidu kasvukohatüübi taimekooslusteks loetakse lamba-aruheina-jussheina kooslust, võnk-kastevarre kooslust, hariliku kasteheina - punase aruheina kooslust, maarjaheina - punase aruheina kooslust. Niiske paluniidu kasvukohatüübi relieefiks on mõhnade, sandurite või saviliivmoreenist kühmude madalamad osad või nendevahelised madalad nõod. Mullaks on gleistunud saviliivmullad, mis on enamasti ülaveest küllastunud. Puurindes kasvab üksikult soo- ja arukaski. Põõsarindes esineb paju ja paakspuud. Rohurindes ohtralt kõrrelisi ja tarnu. Tähtsaimaks niiske paluniidu kasvukohatüübi koosluseks loetakse tedremarana - luht-kastevarrekooslust, kus luht-kastevars on domineerivaks liigiks ning tedremaran esineb karaktse liigina. Tedremaranat on lihtne teistest maranatest eristada, sest taime õiel on vaid neli kroonlehte, teistel maranatel viis. Nimetatud koosluse tüüpilisteks liikideks on veel näiteks punane aruhein, maarjahein, mitmeõiene piiphein, mugultimut, keraluga, niitluga, soo-ohakas. Paal, J. (1997). Eesti taimkatte kasvukohatüüpide klassifikatsioon. Tallinn. Lk 160-163. Tokko, U. (kuupäev puudub). Taimekooslused. Eesti Bioloogiaõpetajate Ühing. http://www.ebu.ee/tokko/33.php Katre Ratassepp. „Kuidas läheb Eestimaa metsadel?“ Eesti Maavara. Vaadatud 9. juuni 2023. https://eestimaavara.ee/kuidas-laheb-eestimaa-metsadel/. Aitsam, Viio, Allan Sims, Tarmo Tolm, Maris Nikopensius, Helen Karu, Madis Raudsaar, Mati Valgepea, Tiiu Timmusk ja Enn Pärt. „Statistiline mets. 20 aastat statistilist metsainventeerimist Eestis“. Keskkonnaagentuur, 2019. Vaadatud 9. juuni 2023. https://keskkonnaagentuur.ee/media/884/download. Rautavaara, T. (1998). Kuidas meie taimi kasutada. Sinisukk. Lk 168-169.
Sumõhimpromi ammoniaagileke

21. märtsil 2022 kahjustas Venemaa õhurünnak Sumõ lahingu ajal ühte Sumõhimpromi tehase ammoniaagipaaki, saastades maad 2,5 kilomeetri raadiuses, sealhulgas Novoselõtsja ja Verhnja Sõrovatka külad. Tuule suuna tõttu jäi Sumõ linn suures osas mõjutamata, hoolimata selle lähedusest lekkekohale. Kaks päeva enne leket väitis Venemaa riigikaitse juhtimiskeskuse juht Mihhail Mizintsev, et Ukraina natsionalistid kavandasid Sumõs libaoperatsiooni käigus keemiarünnakut. Mizintsev väitis 19. märtsil, et tehase kemikaalihoidlatesse paigutati miinid, et mürgitada elanikke Vene vägede linna tungimise korral. Ta väitis ka, et samamoodi saboteeriti keskkooli Mõkolajivi oblastis Kotljarovos. Esimest korda teatati lekkest 21. märtsil 2022 kohaliku aja järgi kell 4:30 Sumõhimpromi keemiatehases, mis asub Sumõ eeslinnas. Guardian staff and AFP (21. märts 2022). "Ukrainian town told to shelter after shelling causes ammonia leak at chemical factory". the Guardian (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 21. märts 2022. Vaadatud 21. märtsil 2022. "The affected area is estimated to be around 2.5 km from the site, including the villages of Novoselytsya and Verkhnya Syrovatka. There's no threat to Sumy residents". Twitter. The Kyiv Independent. Originaali arhiivikoopia seisuga 21. märts 2022. Vaadatud 21. märtsil 2022. "Live updates: Ammonia leak contaminates area in east Ukraine". The Washington Post. Originaali arhiivikoopia seisuga 21. märts 2022. Vaadatud 21. märtsil 2022. Nava, Victor I. (21. märts 2022). "Ammonia leak reported at Ukraine chemical plant after Russian airstrike". Colorado Springs Gazette (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 21. märts 2022. Vaadatud 21. märtsil 2022.
Günther Prien

Günther Prien (16. jaanuar 1908 Osterfeld, Saksa keisririik – oletatavalt 7. märts 1941 Atlandi ookean) oli saksa mereväelane (allveelaevnik), mereväeohvitser. Prien oli Kriegsmarine allveelaeva U-47 komandör teises maailmasõjas. Tema juhtimisel uputas U-47 üle 30 liitlaste laeva, sealhulgas 14. oktoobril 1939 Šotimaal Orkney saarestikus sadamas seisnud lahingulaeva HMS Royal Oak (hukkus 833 meremeest). Ta suri oletatavasti 7. märtsil 1941, kui U-47 Atlandi ookeanil kadunuks jäi. 1940 – Raudristi Rüütlirist tammelehtedega (20. oktoober 1940) Saksamaa mängufilm "U 47 – Kapitänleutnant Prien" (režissöör Harald Reinl, Günther Prieni osas Dieter Eppler; 1958).
Otto Weddigen

Otto Eduard Weddigen (15. september 1882 Herford, Saksa keisririik – 18. märts 1915 Põhjameri) oli saksa mereväelane (allveelaevnik), kaptenleitnant. Weddigen oli Kaiserliche Marine allveelaeva U-9 komandör esimeses maailmasõjas. Tema juhtimisel uputas U-9 22. septembril 1914 Põhjameres pooleteise tunni jooksul Suurbritannia kuningliku mereväe kolm soomusristlejat Aboukir', Hogue'i ja Cressy. Hukkus 1459 meremeest. 15. oktoobril lasi Weddigeni allveelaev põhja veel neljanda Briti soomusristleja Hawke'i (hukkus 525 meremeest). 1915. aasta veebruaris sai ta allveelaeva U-29 komandöriks. Ta hukkus allveelaeva pardal koos meeskonnaga sama aasta 18. märtsil, kui allveelaeva rammis Briti lahingulaev Dreadnought. 1914 – Preisi kuningriigi kõrgeim orden Pour le Mérite (24. oktoober 1914) 22. septembril 1914 Põhjameres. Kunstnik Hans Bohrdt Wilhelm Malchini maal "Nordsee, 22. IX. 1914" Postkaart: Kuningliku mereväe HMS Aboukir JA HMS Hogue, mõlemad uputatud 22. septembril 1914 Postkaart: Otto Weddigen. Kunstnik Arthur Fischer