laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Umurga kirikumõis

Umurga kirikumõis (saksa keeles Ubbenorm Pastorat, läti keeles Umurgas mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Limbaži piirkonda ja Umurga valda Umurga küla maadele. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 1/4 adramaad, sellele allus 52 mees- ja 53 naishinge. Aastal 1688 oli kirikumõisa suurus üks adramaa. 1734. aastal oli adramaid 1 ja 1/4, 1757. aastal aga 1 ja 1/4. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 1 ja 17/20, aastal 1881 aga 1 ja 3/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 250. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 144 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 221.
Rucka mõis (Umurga kihelkond)

Rucka mõis (saksa keeles Würzenberg, varem Wodis ja Rutzkenhof, läti keeles Ruckas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Cēsise piirkonda ja Stalbe valda. Rucka mõisa maad kuulusid algselt Vainiži piiskopilinnusele. Aastal 1567 andis linnuse administraator Chodkiewicz sealsed maad Johann Würtenbergile, ent aastal 1586 sai sinna elupaiga poolakas Adrian Chibitz. Johann sai oma valduse tagasi aastal 1622. Tema poeg Arwid osales rootslaste väepealikuna kolmekümneaastases sõjas, mille järel ta oma nime Wittenbergiks muutis. Aastal 1670 müüsid Wittenbergid mõisa 2000 taalri eest postiteenistuse direktorile Statius Steinile. Aastal 1723 läks mõis Raßide valdusse, kuuludes neile aastani 1772. Seejärel kuulus mõis aastani 1817 Manekenidele, misjärel suguvõsa meesliin välja suri. Seejärel kuulus mõis Stegmannidele, kuni see aastal 1825 16 000 hõberubla eest Caroline von Strohkirchile panditi. Aastal 1835 ostis mõisa 16 000 rubla eest Sophie Vegesack. Hiljem pantis ta mõisa Alexander von Bergile. See müüs mõisa pandiõigused aastal 1852 26 000 rubla eest Gotthard Faberile. Hiljem sai Sophie mõisa tagasi ja müüs selle aastal 1858 35 000 rubla eest Alexander von Palmstrauchile, kes mõisa omakorda aastal 1867 65000 rubla eest Eugen Poortenile müüs. Tollele oli panditud ka Rozbeķi mõis ja selle omanik Ottomar Loudon andis Poortenile üle Essergaili karjamõisa ning selle ümbruskonna maad. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 3/8 adramaad, sellele allus 94 mees- ja 99 naishinge. Aastal 1641 oli Rucka suurus kaks adramaad. 1688 oli mõisa suurus 2 ja 1/8 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 1 ja 7/8, aastal 1757 aga 2 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 3 ja 1/26 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 3 ja 1/24, aastal 1881 aga 1 ja 18/80, lisaks 3 ja 16/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Mõisale kuulus aastal 1816 üks karjamõisa: Aile. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 144-145 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 222-223. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 144 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 221.
Ķipēni mõis

Ķipēni mõis (saksa keeles Eck, varem Neu-Eck, läti keeles Ķipēnu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda ja Katvari valda Pociemsi küla maadele. Esimene teadaolev omanik oli Gottschalk von der Pahl, kuigi mõis võis seal asuda juba varem. Aastal 1392 mainis liivlane Simon Tayte Ķipēnit oma testamendis, nii arvavad mõned, et juba toona asus seal mõis. Aastal 1435 andis piiskop Henning Scharpenberg mõisa Hans von Anenile (tõenäoliselt Hahnide suguvõsast). Aastal 1542 müüs Kersten Hahn mõisa 6000 marga eest Johann von der Pahlele. Pahlenite valdusse jäi mõis aastani 1701, mil selle ostis 4300 taalri eest Martin Schlüter. Seejärel pärisid mõisa tema lesk ja kasupoeg Gerhard Bluhm. Aastal 1738 sai Bluhmist mõisa ainuomanik. Ta pani mõisas panti ja aastal 1732 müüs vabahärra von Campenhausen, kellele mõis oli panditud, osa maadest Vecķipēni mõisa nime all Lemsalu mõisale. Aastal 1775 ostis ülejäänud osa Friedrich Reinhhold von Berg. Aastal 1789 ostis Ķipēni mõisa Carl August von Transehe, kes selle 1801. aastal 24 650 taalri eest Christian von Wesselile pantis. Mõis panditi 90 aastaks. Aastal 1804 loovutas Wessel pandiõigused 28 000 taalri eest kapten Reinhold von Alstile. Aastal 1830 omandas mõisa 16100 rubla eest de la Duboissere, aastal 1832 aga 19 000 rubla eest Adolph von Pfeiffer. See kirjutas aastal 1835 mõisa oma nimele ja pantis 1849. aastal 39 000 rubla eest Ferdinand Palmzweigile. Aastal 1857 tasus Adolph pandisumma ja müüs mõisa veel samal aastal 60 000 rubla eest Georg von Loudonile. See müüs mõisa 1859. aastal 71 000 rubla eest Adalbert Mengdenile, kelle omandiks see järgmisel aastal ka kinnitati. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 3/4 adramaad, sellele allus 69 mees- ja 67 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus 5 ja 1/2 adramaad. Aastal 1688 oli mõisa suurus 6 ja 1/2 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 3 ja 3/8, aastal 1757 aga 5 ja 3/4. Aastal 1823 oli mõisa suurus 3 ja 13/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 3 ja 13/30, aastal 1881 aga 2 ja 3/80, lisaks 3 ja 64/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Mõisale kuulus aastal 1816 üks karjamõis: Jahnemuische. Limbažu biblioteka Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 148 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 228-229. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 250. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 144 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 221.
Cles

Cles (saksa: Glöß; nonesi: Clés või Cliès) on linn ja vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias. Cles paikneb Val di Nonis ja on selle peamine linn. Monte di Cles ja Monte Peller (2319 m) paiknevad elamualast läänes, samas Santa Giustina järv jääb itta. Santa Giustina järv on veehoidla, mis loodi Noce ojale tammiga. Tamm lõpetati 1950. aastal, on 152 m kõrge ja oli sel ajal kõrgeim tamm Euroopas. Järv võib sisaldada kuni 180 miljonit kuupmeetrit vett, mis toidavad hüdroelektrijaama turbiine Taios. Järv on nimetatud tammi asukoha järgi, mis on nime saanud iidse ermitaaži järgi, millest on järel vaid varemed, kaetud loodusliku kaljuõõnsusega. "Tabula clesiana" on pronksplaat mõõtmetega 49,9×37,8×0,61 cm, mis avastati 1869. aastal Clesi lähedal Campi Neris. See sisaldab tseesar Claudiuse edikti aastast 46 pKr, mis annab Rooma kodakondsuse Alpi rahvastele anaunidele, sindunidele ja tulliassidele. Seda hoitakse Castello del Buonconsiglio muuseumis Trentos. Tabula on oluline tõend Alpi farmer-kütt-rahvaste kiirest assimileerimisest Rooma maailma; kuid Rooma õiguse vaatepunktist ka esimene tõend delatores juurutamisest maksuvaidlustes. Bernardo Clesio, (1484–1539) Santa Maria Assunta kihelkonnakirik Püha Rocco kirik Clesi loss Linna koduleht
Cloz

Cloz (saksa: Klätz või Klotz) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 40 km Trentost põhjas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 710 inimest ja valla pindala on 8,3 km². Cloz külgneb järgmiste valdadega: Laurein, Brez, Revò, Dambel ja Romallo. Linna koduleht
Pučurga mõis

Pučurga mõis (saksa keeles Galandfeld, läti keeles Pučurgas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Matīši kihelkonnas. Tänapäeval jääb see Valmiera piirkonda ja Matīši valda Pučurga külla. Mõisa maad allusid varem Asti ordulinnusele. Anna Ivanovna andis selle mõisa 29. septembril 1736 krahv Löwenwolde valdusse, ent aastal 1742 sai sellest taas riigimõis. 1744. aastal doneeriti see krahv Aleksandr Ivanovitš Rumjantsevile (1680−1749). Sellelt ostis mõisa (koos Seķi mõisaga) tema tütar, kes oli abiellunud Trubetskoide peresse. Aastal 1762 müüs ta need mõisad edasi von Siversite suguvõsale. 1806. aastal ostis Theodor Heinrich von Schröder Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski pojalt kogusumma 489 120 rubla eest Pučurga, Astijärve, Seķi, Rūte, Zvārte, Ēķini, Briede ja Dūre mõisa. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 15 ja 1/2 adramaad, sellele allus 275 mees- ja 293 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 15 ja 1/8, sama suur oli mõis ka aastal 1688. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 9 ja 2/5, aastal 1881 aga 4 ja 6/80, lisaks veel 10 ja 60/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus. 1816. aastal kuulus mõisale üks karjamõis: Jurrat. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 136. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 115 Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836., lk 116-117. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 245. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 133 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 160.
Mīlīte mõis

Mīlīte mõis (saksa keeles Neuhall, läti keeles Mīlītes muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Matīši kihelkonnas. Tänapäeval jääb see Valmiera piirkonda ja Matīši valda Mīlītesi külla. Häärber on XIX sajandi 2. poolest pärit kahekorruseline historitsistlik hoone. Selle lähedal on uusbarokk-stiilis aidahoone. Mõisa juures kasvavad Mīlīte seedermänd (ümbermõõt 1,88 meetrit), Mīlīte mänd (ümbermõõt 2,81 meetrit), Mīlīte kuusk (ümbermõõt 3,81 meetrit) ja Mīlīte tammed (esimese ümbermõõt 4,49 meetrit, teise ümbermõõt 3,92 ning kõrgus 25 meetrit, kolmanda ümbermõõt 4,22 meetrit) on looduskaitse all. Mīlīte oli riigimõis 1744. aastani, mil see koos Bauņi mõisaga doneeriti krahv Aleksandr Ivanovitš Rumjantsevile (1680−1749). Viimane müüs selle aga juba 1747. aastal krahvidele Sieversitele. Abielu kaudu omandasid Bauņi mõisa 1808. aastal Günzelid, Mīlīte müüdi aga Uexküllidele. Aastal 1866 päris mõisa Paul von Sievers. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 13 ja 1/2 adramaad, sellele allus 295 mees- ning 322 naishinge. Aastal 1757 oli mõisa suurus sama. Aastal 1734 oli mõisal (koos Bauņi mõisaga) adramaid neliteist, aastal 1688 aga 26 ja 1/2. Aastal 1832 oli Mīlīte mõisal adramaid 10 ja 17/20, aastal 1881 aga 5 ja 12/80, lisaks veel kaksteist adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus. Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Pumpe (Pumpe, ka Kirchberg). Fideikomiss Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006, lk 69. Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 133 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 161. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 245. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 160. Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 69.
Braslava mõis

Braslava mõis (saksa keeles Breslau, läti keeles Braslavas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Matīši kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Limbaži piirkonnas Braslava vallas Braslava külas. Mõisa juures kasvavad Braslava pargi lehis, Braslava pargi pärn ja Braslava allee tamm on looduskaitse all. Braslava mõis on selles kihelkonnas ainus, mis ei kuulunud varem Asti ordulinnusele. Kuningas Gustav II Adolf kinkis mõisa Axel Oxenstiernale, kes tagastas selle Hans von Mahleni lesele (Hans von Mahlenile kuulus mõis enne aastat 1622). Hiljem, mõisade reduktsiooni ajal, konfiskeeriti see siiski koos teiste Oxenstiernade valdustega. Aastal 1723 tagastati see Oxenstiernade suguvõsale. Aastal 1742 ostis selle kapten von Völkersahm, aastal 1780 aga ülemleitnant Weissmann. Aastal 1783 läks mõis von Ceumernite suguvõsa valdusse. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 8 ja 3/4 adramaad, sellele allus 263 mees- ja 300 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 8 ja 3/4. Aastal 1734 oli mõisal adramaid kuus, aastal 1688 aga 8 ja 1/4. Aastal 1641 oli mõisa suurus kolm adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid kaheksa, aastal 1881 aga 7 ja 12/80, lisaks veel 12 ja 12/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus. Aastal 1816 kuulus mõisale kolm karjamõisa: Kungan, Kunne ja Klahmann. Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 134 Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 245. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 133 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 160.
Matīši kirikumõis

Matīši kirikumõis (saksa keeles St. Matthiä Pastorat, läti keeles Matīšu mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Matīši kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Valmiera piirkonda Matīši valda Matīši külla. Mõis moodustati aastal 1687 (9 aastat pärast kihelkonna moodustamist). Maad eraldati selleks otstarbeks Bauņi mõisa maadest, ka finantseeris see mõis kirikumõisa kompleksi rajamist. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 3/8 adramaad, sellele allus 49 mees- ja 55 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 8 ja 3/4. Aastal 1734 oli mõisal adramaid 1 ja 1/4, samuti ka aastal 1688. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 1 ja 3/20, aastal 1881 aga 1 ja 15/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus. Materialen zur Kirchengechichte, E. H. von Busch lk. 526 Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 245. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 133 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 160.
Väike-Salatsi kirikumõis

Väike-Salatsi kirikumõis ehk Mazsalaca kirikumõis (saksa keeles Pastorat Salisburg, läti keeles Mazsalacas mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäevase haldusjaotuse kohaselt Valmiera piirkonda Mazsalacasse, mõisakompleks asub aadressil Rīgas iela 10. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 1/4 adramaad, sellele allus 38 mees- ja 45 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 1 ja 1/4, aastal 1734 kuulus mõisale aga üks adramaa. Aastal 1688 oli mõisa suurus sama. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 1 ja 1/4, aastal 1881 aga 1 ja 20/80. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 244. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 134 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 213.
Dikļi kirikumõis

Dikļi kirikumõis (saksa keeles Pastorat Dickeln, läti keeles Dikļu mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Dikļi kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Valmiera piirkonnas Dikļi vallas. Mõis rajati 1631. aastal ja seda finantseeris Dikļi mõisa omanik Jacob von der Pahlen. 1864. aastal korraldas sealne pastor Juris Neikens kirikumõisa juures esimese Läti laulupeo. Bienenstammi andmetel ei kuulunud mõisale 1816. aastal ühtki adramaad, sellele ei allunud ka mitte ühtki hinge. Mõisal puudus majandusmaa ka muudel aastatel ja kirikumõisa pidas üleval Dikļi mõis. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 146. "Kocēnu novads". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. september 2018. Vaadatud 5. septembril 2018. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 246. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 145.
Jõekruiis

Jõekruiis on reisimine mööda sisemaa veeteid. Jõekruiis peatub sageli mitmes sadamas, mis jäävad marsruudi peale. Kuna paljud suur- ja väikelinnad paiknevad sageli jõgede ümbruses, peatuvad jõekruiisi laevad korduvalt väike- ja suurlinnade keskuses. Päevased jõekruiisid on päeval tehtavad ekskursioonid, mille kestus võib olla näiteks 30 minutist kuni ühe päevani. Laevad ja paadid võivad kanda kümmet kuni tuhandeid inimesi. Seda tüüpi kruiise korraldatakse tavaliselt linnas, kus jõgi voolab läbi kesklinna (London, Pariis, Amsterdam, Bangkok) või piirkonnas, kus on mitmekesist looduslikku ilu (nt Rein, Thames). Mõned populaarsemad sihtkohad: Euroopas: Amsterdam, Budapest, Köln, London, Pariis; Aasias: Bangkok, Ho Chi Minh, Malaka, Kuching, Singapur; Ameerikas: New York, New Orleans, San Antonio; Aafrikas: Luxor, Kairo. Jõekruiisi laevad koos majutusega pakuvad pikemaid kruiise. Douglas Ward on öelnud, et „jõekruiis esindab elu aeglasel teel, seilates rahulikus tempos koos mitmete võimalustega avastada retkel jõekallastel asuvaid linnu. See on ülimalt rahustav kogemus, vastumürk elus tekkivatele survetele tempokas maailmas, ümbruskonnas, mis on mugav, ilma et see oleks detailirohke ja nõudlik, koos hea toidu ja nauditava seltskonnaga.“ Jõekruiisi erinevused ookeanikruiisist: Jõekruiisilaevad on väiksemad jõe suuruse/laiuse tõttu. Enamik laevu on võimelised kandma 90–250 inimest, kuid on ka erandeid. Jõekruiis pakub võimalust näha riigi sisemust. Jõekruiisil on maa kogu aeg nähtaval ja alati on midagi, mida vaadata. Ebatõenäoline saada merehaigust. Praeguseks[viide?] on jõekruiisid muutunud teatud maailma paikades tähtsaks turistidele pakutavaks teenuseks, nagu näiteks: Euroopas: Rein, Seine, Doonau, Volga; Aasias: Jangtse, Irrawaddy, Mekong, Ganges, Brahmaputra; Austraalias: Murray; Aafrikas: Niilus; Ameerikas: Mississippi, Amazonas. Ka Eestis korraldatakse jõekruiise (eesti keeles soovitatakse sõna "kruiis" asemel kasutada sõna "ristlus"). Tartus tehakse lõbusõite Emajõel. Emajõe Lodjaselts, Lodjakoda, lodi Jõmmu, viikingilaev Turm Üks jõekruiisikorraldajaid Tartus on Setoline, üheks laevaks on M/I Alfa, kuhu mahub 80 inimest, reis kestab poolteist tundi ja laeva pardal on avatud kohvik. Samuti tehakse ka muid ekskursioone, näiteks Tartu-Piirissaare, ja see kestab 4–4,5 tundi. "Boating at Cliveden". National Trust. Loetud 2016-06-24. "Bangkok River Cruise Tours - Bangkok Tours & Day Trips". Loetud 2016-06-24. "The Top 18 Rhine River Day Cruises Tours | Viator". www.viator.com. Loetud 2016-06-24. "Boat trips on the River Thames - River Thames". www.visitthames.co.uk. Saadud 2016-06-24. Ward, Douglas (2007). Insight Guide to Great River Cruises. Insight Guides. p. 15. ISBN 978-981-258-397-0. "The ultimate guide to river cruises". Loetud 2016-06-24. "Reisid Tartust" Seto Line Reisid OÜ
Malm

Malm on rauasulam, kus on vähemalt 2,14% süsinikku. Süsiniku protsent sulamis ei ole tavaliselt suurem kui 4. Malm erineb terasest selle poolest, et malmi pole võimalik toatemperatuuril plastselt deformeerida, kuna malm puruneb. Malm on heade valuomadustega ning seejuures ka odavam kui teras, mistõttu tihti on masinate korpused ja kered valatud malmist. Malmil on ka omadus summutada lööke. Samas on malmil halb keevitatavus. Malmi külmkeevitamisel kasutatakse spetsiaalseid elektroode, traate, kaitsegaase ja töövõtteid. Vaatamata sellele on külmkeevitamisel saadud liide kerge purunema, kuna temperatuuride vahest tekivad malmi kergesti praod. Seetõttu soovitatakse malmi enne kuumutada kuni 600°C ning alles seejärel keevitada. Valge malm Hall malm Tempermalm Kõrgtugev malm Eriomadustega malm
Liepupe kirikumõis

Liepupe kirikumõis (saksa keeles Pernigel Pastorat, läti keeles Liepupes mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Liepupe kihelkonnas. Tänapäeval jäävad nii kirik kui mõisakompleks Limbaži piirkonda Liepupe valla Jelgavkrasti küla maadele. Kirikumõisa maad, millel ka Liepupe kirik asub, olevat piiskop Michael Hildebrandile aastal 1501 koostatud aruande põhjal eraldatud juba aastal 1372. Liepupe kirikumõisa pärn on looduskaitse all. Materialen zur Kirchengechichte, E. H. von Busch lk. 519 Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
Rubene kirikumõis

Rubene kirikumõis (saksa keeles Papendorf Pastorat, läti keeles Rubenes mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Rubene kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Kocēni vallas Rubenes. Bienenstammi andmetel ei kuulunud mõisale 1816. aastal ühtki adramaad maad, sellele ei allunud ka ainsatki hinge. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 253.
Salatsi kirikumõis

Salatsi kirikumõis ehk Salacgrīva kirikumõis, ka Salaca kirikumõis (saksa keeles Salis Pastorat, läti keeles Salacgrīvas mācītājmuiža, ka Salacas mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Salatsi kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Limbaži piirkonda Salatsi linna. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 1/4 adramaad, sellele allus 21 mees- ja 41 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 1 ja 1/4 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 3/4, aastal 1757 aga 1 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisa suurus 10 ja 3/4 adramaad. Aastal 1836 oli adramaid 17/20, aastal 1881 adramaid ei olnud, ent 71/80 adramaad oli mõisale kuuluvate talude valduses. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 247. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 174 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 208.
Kivi tänav (Rakvere)

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kivi tänav on tänav Rakvere linna kaguosas Paemurru linnaosas . Edela-kirdesuunaline Kruusa tänav on 115 m pikkune. See saab alguse Rägavere teelt, ristub Killustiku ja Paemurru tänavaga ning lõpeb Rakvere linna ja Rakvere valla vahelisel piiril Rabakivi tänaval. Kaugus Rakvere keskväljakust – Turu platsist – on linnulennult mõõdetuna ligikaudu 1,7 km. Tänava on äärde rajatud põhiliselt katusekorrusega ühepereelamud, mis on ehitatud enamuses 20. sajandi teises pooles. Linnaosad(vaadatud 05. detsembril 2017) Rakvere linna tänavate teenumbrid ja teepikkused Elektrooniline Riigi Teataja (vaadatud 05. detsembril 2017) "Geoportaal".