laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Herbert Vainu

Herbert Vainu (kuni 1936 Vainov; 24. detsember 1929 – 13. august 2011) oli eesti ajakirjanik, publitsist ja väliskommentaator. Ta kaitses 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia ja loogika kateedris diplomitöö teemal "Materialistlikud elemendid M. I. Karinski loogikas". Ta töötas aastatel 1952–1953 Vastseliina rajooni TSN täitevkomitees. Hiljem töötas ta ajakirjanikuna Eesti Televisioonis ja Eesti Raadios. Ta oli aastaid väliskommentaator ETV uudistesaates "Aktuaalne kaamera" ja tegi kaastööd ajalehtedele. Ta oli alates 1957. aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige. Rohelised baretid. Tallinn: Eesti Raamat, 1967 Oktoobrirevolutsioon ja rahvusvaheliste suhete areng: abiks lektorile. Tallinn 1977 Aafrika nüüdisprobleemidest: metoodiline materjal lektorile. Tallinn: Eesti NSV Ühing Teadus, 1979 Relvastuse piiramise ja desarmeerimise aktuaalsed küsimused: abiks lektorile. Tallinn: Eesti NSV ühing Teadus, Rahvusvaheliste suhete propaganda teaduslik metoodikanõukogu, 1981 Sotsialistlik maailmasüsteem – saavutused ja arenguprobleemid. Tallinn: Eesti Raamat, 1982 Sotsialistliku maailmasüsteemi arenguprobleeme. Tallinn: Eesti NSV Ühing Teadus, 1982 Kuin syvä rotko: Suomen ulkopolitiikka toisen maailmansodan aikana. Tõlkinud Jouko Vanhanen. Helsinki: Kirjayhtymä, 1983 Jääraku põhja: Soome välispoliitika Teise maailmasõja aastatel. Tallinn: Eesti Raamat, 1983 Neokonservatism tänapäeva imperialistliku kodanluse ideoloogias ja poliitikas: abiks lektorile. Tallinn: Eesti NSV ühing Teadus, 1985 Võitlus rahu ja julgeoleku eest Aasia-Vaikse ookeani piirkonnas. Tallinn: Eesti NSV Ühing Teadus, 1987 Эстония: узел межнациональных противоречий. Tallinn: Olion, 1990 "Nii nad tapsid Ferdinandi". Muusikaleht nr 5, mai 2000. Lk 1 "Poliitikas topeltviga ei andestata". Kesknädal, 19. september 2001 "Kõrvaltvaataja mõtted Keskerakonna mäslemisest ja sellest jagusaamisest". Kesknädal, 5. mai 2004 "Ainuke laps". Õpetajate Leht, 1. aprill 2005 "Vaesusest meil ja mujal". Videvik "Suri publitsist Herbert Vainu". Postimees, 13. august 2011 (vaadatud 17.08.2011) [1][alaline kõdulink] ja [2][alaline kõdulink], päringud raamatukogude andmebaasis Ester] (vaadatud 17.08.2011) EKP Kose Rajoonikomitee. Liikmeksastumise toimikud. Vainu, Herbert Mardi p. Eesti Rahvusarhiiv, ERAF.3990.20.20 Teet Kallas. "Venekeelne Eesti". Õhtuleht, 18. jaanuar 1998 "Suri publitsist Herbert Vainu". Postimees, 13. august 2011 Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
Riigiarhiiv (Eesti)

Riigiarhiiv on riiklik arhiiv, mis selgitab välja, kogub, säilitab ja korraldab Eesti omariikluse tekkest kuni tänapäevani Eestis tekkinud või Eesti ajalugu kajastavate dokumentide kasutamist. See on osa Rahvusarhiivist. Riigiarhiiv tegutseb Tallinnas kolmes majas. Peahoone ja kantselei paiknevad aadressil Maneeži 2/4, sealseis hoidlais on peamiselt Nõukogude okupatsiooni aegsete riigiasutuste dokumentatsioon. Aadressil Tõnismäe 16 asub endine Parteiarhiiv, kus säilitatakse Eesti NSV Siseministeeriumi, Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee, Eestimaa Kommunistliku Partei ja sellega seotud organisatsioonide arhivaale. Riigiarhiivi uusim hoone asub Madara 24, kus on materjalid Eesti Vabariigi sünnist ja iseseisvuse esimesest perioodist, samuti uurimissaal. Eesti riigiarhiivi asutas valitsus 9. veebruaril 1921, kinnitades Tartu Ülikooli professori Arno Rafael Cederbergi juhitud arhiivikomisjoni otsuse asutada Riigiarhiiv Tallinna ja ajalooline Eesti Riigi Keskarhiiv (ERKA) Tartusse. Riigiarhiiv alustas tööd 1. aprillil 1921, juhatajaks kinnitati August Nuth, hiljem oli direktor Gottlieb Ney. Arhiiv tegutses Riigikantselei alluvuses endise kubermanguvalitsuse arhiivi ruumides Toompea lossis. 1940 organiseeriti riigiarhiiv Eesti NSV Riigi Keskarhiiviks. Aastatel 1948–1989[viide?] kandis see nime Eesti NSV Oktoobrirevolutsiooni ja Sotsialistliku Ülesehitustöö Riiklik Keskarhiiv (lühend ENSV ORKA). 1940–1948 oli Keskarhiivi filiaal Eesti NSV Riiklik Ajaloo Keskarhiiv (praegune Eesti Ajalooarhiiv). Vabariigi Valitsuse otsus 9. veebruarist 1921 nr. VI. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 212. Riigiarhiiv (ei tööta) Eesti.ee
2011. aasta Abhaasia presidendivalimised

2011. aasta Abhaasia presidendivalimised toimusid 26. augustil. Korralised presidendivalimised pidid toimuma 2014. aastal, kuid Sergei Bagapš suri ametis olles 29. mail. Rahvusvaheliselt tunnustamata Abhaasia seadused lubavad presidendiks kandideerida abhaasi rahvusest Abhaasia kodanikel, kes valdavad ladusalt abhaasi keelt, on vähemalt 35-aastased ja mitte vanemad kui 65-aastased ja kes on vähemalt 5 aastat olnud Abhaasia püsielanikud. Kandidaate sai esitada 27. juunist 17. juulini. Kandidaatideks registreeriti Raul Hadžimba, Aleksandr Ankvab ja Sergei Šamba. Peaminister Šamba ja asepresident Ankvab astusid seaduse nõudel kandideerimise puhul ametist tagasi. Valimiskampaania käigus on Šamba toetajad levitanud süüdistusi, et Ankvab jagas Abhaasia sõja luureinfot Gruusiale, Ankvab omakorda süüdistab Šambat räpaste võtete kasutamises. Valimised võitis Aleksandr Ankvab, kes sai 54,86% häältest. Kuna ta sai üle 50% häältest, ei läinud vaja teist hääletusvooru. Šamba sai 21,04% ja Hadžimba 19,83% häältest. Valimisaktiivsus oli 71,92%. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. veebruar 2012. Vaadatud 18. augustil 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuni 2014. Vaadatud 29. august 2011.{{cite web}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Valimisseadus
Paepark

Paepark (ka Pae park) on park Tallinnas Lasnamäel. Paepark asub Sikupilli asumis ning jääb Laagna teest lõuna poole vana paekarjääri maa-alale. Pae pargis asub Pae karjäär. Veekogu on eri allikates tähistatud erinevate nimedega. Kohanimeregistris on see kirjas Lasnamäe karjääri nime all, kasutatud on ka Lasnamäe järve nime. Tallinna nimekomisjon kinnitas 2011. aastal nimeks Pae järv. See on suuremõõtmeline tehisveekogu, mis on tekkinud pikaajalise paekivi kaevandamise tulemusel. Karjääri sügavus on 8 m. Ümber korrastatud veekogu kulgeb 1,9 km pikkune asfaltkattega kergliiklustee. Puuliikidest leiduvad pargis näiteks remmelgas, haab, kask, hall lepp, vaher, toomingas, harilik pooppuu, aprikoosipuu. Veekogul armastavad pesitseda ja puhata veelindudest naeru- ja kalakajakas, sinikael-part, kühmnokk-luik, tuttvart, tuttpütt, lauk. Järve lasti 2009. aastal 350 karpkala. Eesti Loodus 8, 2011, lk. 21. Õpperada - Pae park Loodusõppeprogramm "Mitmekesine Lasnamägi" (vaadatud 3. veebruar 2012) "Linnavalitsus määrab Tallinna veekogudele nimed" delfi, 18. oktoober 2011 "Lasnamäele tuleb paepark" Eesti Päevaleht, 13. detsember 1996
Sagittario jõgi

Sagittario jõgi on jõgi Itaalias, 21 km pikkune Aterno-Pescara lisajõgi Abruzzos.
Gilles Binchois

Gilles Binchois (õieti Gilles de Binche, tuntud ka kui de Bins; u 1400 – 20. september 1460) oli franko-flaami ja Burgundia koolkonna renessansihelilooja. Ta oli üks kolmest 15. sajandi alguse tuntumast heliloojast. Tihti on ta jäetud Guillaume Dufay ja John Dunstable'i varju, kuid tema mõju oli nende omast isegi suurem, sest tema teoseid kasutati allikmaterjalina rohkem kui ühegi teise tolle aja helilooja omi. Binchois oli arvatavasti pärit Monsist. Tema vanemad olid Jean ja Johanna de Binche, kes võisid olla pärit lähedalasuvast Binche'i linnast. Jean de Binche oli Hainaut' krahvi Guillaume IV nõunik ja töötas ka Monsi kirikus. Binchois' elust pole midagi teada enne 1419. aastat, kui temast sai Monsi Ste. Waudru kiriku organist. 1423. aastal läks ta elama Lille'i. Umbes sel ajal võis ta olla ka sõjaväeteenistuses. Millalgi 1420. aastate lõpus liitus ta Burgundia hertsogi õukonnakapelliga. 1431. aastaks, kui ta kirjutas moteti "Nove cantum melodie", oli ta seal kindlasti laulja, sest moteti tekst nimetab kõiki 19 lauljat. Binchois'd peetakse 15. sajandi parimaks meloodialoojaks, tema hoolikalt vormitud meloodiaid on lihtne laulda ja meelde jätta. Tema loodud viise kasutasid hilisemad heliloojad tihti missade alusmaterjalina. Suurem osa tema muusikast on lihtne ja puhas, kohati isegi askeetlik, luues suure kontrasti eelneva sajandi ars subtilior'i ajastuga. Enamik tema ilmalikest lauludest on rondood, mis sai sajandi jooksul kõige tavalisemaks lauluvormiks. Binchois järgis nendes harva stroofilist vormi, arendades meloodiat teksti riimiskeemist sõltumatult. David Fallows, "Gilles Binchois," The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2 Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4 "Binchois Studies", Edited by Andrew Kirkman and Dennis Slavin. Oxford, Oxford University Press: 2000.
Tirino jõgi

Tirino jõgi on jõgi Itaalias, 25 km pikkune Aterno-Pescara lisajõgi Abruzzos.
Orta jõgi

Orta on jõgi Itaalias Abruzzo maakonnas. Ta on Aterno-Pescara lisajõgi. Jõe pikkus on 40 km.
Hiina Vabariigi ja Paraguay suhted

Hiina Vabariik ja Paraguay sõlmisid diplomaatilised suhted 8. juulil 1957. Liit antikommunistide Alfredo Stroessneri ja Chiang Kai-sheki vahel oli tihe. Ka pärast Stroessneri kukutamist 1989. aastal on nende riikide suhted jätkunud. Paraguay on suurim riik maailmas, mis tunnustab Hiina Vabariiki. Paraguayl on suursaatkond Taipeis. Hiina Vabariigil on suursaatkond Asunciónis ja peakonsulaat Ciudad del Estes. Paraguay välisministeerium suhetest Hiina Vabariigiga Hiina Vabariigi suursaatkond Asunciónis Paraguay suursaatkond Taipeis
Räni tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Räni tänav on tänav Tartus. Tänava pikkus on 730 m. Tänav algab Väike kaare tänavalt ja lõpeb Soinaste tänava ja Raja tänava ristis. Räni tänavaga ristuvad Ränikivi tänav (vasakult), Räni põik (paremalt), Kesk kaar, Luige tänav (paremalt), Suur kaar ja Kure tänav. Räni tänav sai nime 24. septembril 1923. Ränilinn Päring andmebaasist. Eesti kohanimed
Aserbaidžaan (Iraan)

Aserbaidžaaniks (pärsia keeles آذربايجان Āz̄arbāyjān; aserbaidžaani keeles آذربایجان Azərbaycan) nimetatakse Iraanis selle riigi koosseisus olevaid ajaloolise Aserbaidžaani alasid, mis on jagatud Ida-Aserbaidžaani, Lääne-Aserbaidžaani, Ardabīli ja Zanjāni provintsiks. Väljaspool Iraani nimetatakse neid alasid tavaliselt Lõuna-Aserbaidžaaniks või Iraani Aserbaidžaaniks.
Kaljukotkas

Kaljukotkas ehk maakotkas (Aquila chrysaetos) on suur haugaslane. 2002. aastal pesitses Eestis 40–50 paari. Pesitseb peamiselt rabades, pesa ehitab rabasaarele kõrge puu otsa. Eestis on ta paigalind. Kaljukotkas on looduskaitse all. Kaljukotkas on Afganistani rahvuslind. Majesteetlik röövlind, kelle tiibade siruulatus võib küündida üle kahe meetri. Vanalinnud on tavaliselt värvuselt tumepruunid, noorlinnud on heledamad. Noorlindudel on tunnuslikud suured valged laigud tiibadel ja sabatüvikul. Tal on suur kongus nokk, millega ta saaki tükeldab. Kaljukotkas elab paarina ja ehitab pesa kas kaljuseintele või harvemini mõne puu latva. Oma pesa ehitab ta okstest ja vooderdab rohttaimedega, mõne pesa läbimõõt on ligi kaks meetrit. Saagi leidmiseks lendab ta üle kogu oma territooriumi. Toiduks on jänesed, ümisejad, sisalikud ja mõnikord koguni mägikitsetalled või rebased. Kui kotkas on tänu erakordsele nägemisvõimele saagi leidnud, langeb ta kiirusega üle 150 km/h looma peale, haarab saagi küüniste vahele ja viib minema. Eestis hinnatakse kaljukotka arvukuseks 60-65 paari. Emaslind muneb pessa munad ja haub välja pojad, kelle arv jääb enamasti ühe ja nelja vahele. Samal ajal, kui ema valvab kotkapoegi, lendab isaslind toidu varumiseks jahile. Kaljukotkas andmebaasis eElurikkus Veebikaamera kaljukotka pesas Eestis Urmas Jaagant. Kuus kaljukotkaste pesapaika võeti kaitse alla EPL.ee, 21. aprill 2009 Veedla, Peep (2021). Rahvuslinnud ja sümbollinnud Euroopas ja kaugemal. Mõedaka: Pesapaik. Lk 37. "Kaljukotkas". Kotkaklubi. Vaadatud 18. novembril 2023.
Raja tänav

Raja tänav on tänav Tartus Tammelinna ja Maarjamõisa linnaosas. Tänav algab Soinaste tänava ja Räni tänava ristist ja lõpeb Lääneringteel. Siis jätkub pikalt ka teisel pool Lääneringteed, aga mitte enam Tartu linna tänavana. Üldiselt kulgeb ta läände. Pikkus Tartu tänavana on 1,54 kilomeetrit. Raja tänavaga ristuvad Tamme puiestee, Peedu tänav (paremalt), Elva tänav (paremalt), Tammepärja tänav (vasakult), Sihi tänav (paremalt), Savi tänav (vasakult), Riia tänav, Sanatooriumi tänav (paremalt), Puhkekodu tänav (vasakult) ja Tervise tänav (paremalt). Tänav läbib Sanatooriumi parki. Ekspresskataloog 2005, lk. 54. Tartu kaart mõõtkavas 1:22 000
Tervishoiu tänav

Tervishoiu tänav on tänav Tartus. Tänav algab umbtänavana raudteejaama piirkonnas, ristub Väikse kaare ja Ludvig Puusepa tänavaga ning lõpeb Nikolai Lunini tänaval. Tervishoiu tänavaga ristumisel teeb Ludvig Puusepa tänav S-kujulise käänaku. Tänava pikkus on umbes 380 meetrit.
Paul Greenberg

Paul Greenberg (sündinud 1967) on ameerika esseist ja kirjanik, kelle teoste peamised teemavaldkonnad on loodus ja keskkond ning infotehnoloogia. Temalt on ilmunud romaan "Leaving Katya" (2002) ja aimeraamat "Four Fish: The Future of the Last Wild Food" (2010), esseid ja artikleid. "The semio-grads" – P. Greenbergi artikkel semiootika õpetamisest Browni Ülikoolis.
Antoine Busnois

Antoine Busnois (ka Busnoys; u 1430 – 6. november 1492) oli prantsuse vararenessansi helilooja ja luuletaja. Ta oli üks nimekamaid 15. sajandi šansooniloojaid, kuid ta kirjutas ka vaimulikku muusikat. Pärast Guillaume Dufay surma oli ta Madalmaade koolkonna juhtfiguur. Tema noorpõlve detailid on väga oletuslikud. Arvatavasti oli ta pärit Béthune ümbrusest Pas-de-Calais' piirkonnas, võimalik, et külast nimega Busnes, millele tema perekonnanimi näib viitavat. Temaga võis olla suguluses perekond Busnes, eriti Philippe de Busnes, kes oli kanoonik Lensis. Kindlasti sai ta suurepärase muusikahariduse, ilmselt mõnes kirikukooris. Juba 1450. aastatest on viiteid tema ilmumisest Prantsuse kuninga õukonda. 1461. aastal oli ta kaplan Toursis. Ta ei olnud just kõige rahumeelsem mees, seda näitab 28. veebruaril 1461 Toursis kirjutatud armuandmispalve, kus ta tunnistas, et oli olnud osaline ühe preestri rühmaviisilises peksmises, ning seda koguni viis korda. Kirikuvande all olles oli ta nii hulljulge, et söandas missat pidada, mille eest ta ekskommunikeeriti, kuid paavst Pius II andis talle andeks. 1465. aastal sai temast Toursi St. Martini kiriku alamdiakon. Johannes Ockeghem oli seal varahoidja ning kaks heliloojat tundsid teineteist hästi. Hiljem samal aastal läks Busnois Poitiers'sse. Selleks ajaks oli tema maine lauluõpetaja, õpetlase ja heliloojana laialt levinud. Sama kiirelt kui saabus, ta ka lahkus 1466. aastal, kuid põhjus pole teada. Busnois läks Burgundiasse, kus ta jäi õukonna teenistusse kuni 1482. aastani. Enne surma töötas ta Brugge Saint-Sauveuri kirikus. Higgins, Grove online Paula Higgins: "Antoine Busnoys", Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed November 5, 2005), (subscription access) Articles "Antoine Busnois", "Burgundian School" in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2 Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4 Harold Gleason and Warren Becker, Music in the Middle Ages and Renaissance (Music Literature Outlines Series I). Bloomington, Indiana. Frangipani Press, 1986. ISBN 0-89917-034-X Paula Higgins, ed. Antoine Busnoys: Method, Meaning, and Context in Late Medieval Music. New York: Oxford University Press, 1999. ISBN 0-198164068 Mario Giuseppe Genesi, "Identified a secular 3-male voice chanson in a tapestry work of the Piacenza Collegio Alberoni XVth century Collection";in "Strenna Piacentina 2010",Piacenza,TEP Editions,pp. 33–65.
Ḩāfiz̧ al-Asad

Ḩāfiz̧ al-Asad (ka Hafez al-Assad; 6. oktoober 1930 – 10. juuli 2000) oli aastatel 1971–2000 Süüria president. Asad oli pärit vaesest alaviidi perekonnast. 1946. aastal astus ta Ba'athi parteisse. 1952. aastal asus ta õppima sõjaväeakadeemiasse ja teenis seejärel Süüria õhujõududes. 1957. aastal õppis ta Nõukogude Liidu lennukoolis. Aastatel 1961–1963 töötas Asad meretranspordi ministeeriumis. Ta osales 1963 riigipöördes, mis tõi Ba'athi võimule. Pärast seda naasis ta õhujõududesse, ülendati majoriks ja seejärel kindraliks ning sai 1965. aastal õhujõudude ülemjuhatajaks. 1966. aastal aitas ta Şalaḩ Jadīdil kukutada president Amīn al-Ḩāfiz̧i ning sai kaitseministriks. 1967. aastal sai Süüria Kuuepäevases sõjas lüüa. Asadit toetav fraktsioon valitsevas parteis sattus vastuollu Şalaḩ Jadīdi ja president Nūr ad-Dīn al-Atāsīga. 1970. aastal kukutas ta nad ja viis parteis läbi puhastuse. Ḩāfiz̧ al-Asad oli abielus Anīsah Makhlūfiga. Pärast Asadi surma sai riigi presidendiks nende poeg Bashshār al-Asad.
Puumala

Puumala ehk Puumala kirikuküla on küla Soomes Lõuna-Savo maakonnas, Puumala valla kirikuküla.
Ergutusmaks

Ergutusmaks ehk stimuleeriv maks (inglise incentive tax või tax incentive) on maksumaksjate majandustoiminguid mõjutama mõeldud maks ehk tootjate ja tarbijate käitumise muutmiseks kehtestatud maks. Ergutusmaks on näiteks tootemaks. Ergutusmaksude eesmärk võib olla näiteks panna ettevõtteid hindu alandama. Ergutussüsteem Tarbimisharjumuste muutmine Tootemaks Majanduslik stiimul Mereste, U. (2003). Majandusleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Köide II (N–Y) Lk 158. ISBN 9985701313 Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 17.08.2011)
Priit Pihlap

Priit Pihlap (sündinud 14. mail 1958) on eesti helilooja, laulja, trummar ja kitarrist. Ta on mänginud ansamblites Fix, Apelsin, Armaada, Nemo. Lauri Pihlap on tema poeg ja Tarmo Pihlap oli tema vend. Kontsertsalvestus 26. jaanuar 2006 Eesti Raadio 1 stuudio Hingepeegel, 2007 Priit Pihlap andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles)
Uinunud vulkaan

Uinunud vulkaan on vulkaan, mis praegu ei tegutse, kuid teeb seda tõenäoliselt tulevikus. Alternatiivse definitsiooni järgi loetakse uinunuks vulkaani, mis praegu ei tegutse, kuid on seda ajaloolisel ajal teinud. Kui uinunud vulkaan "ärkab", saab temast tegevvulkaan. Tegevvulkaani tähendust mõistetakse sageli siiski laiemalt, nii et peaaegu kõiki uinunud vulkaane võib ühtlasi pidada ka tegevvulkaanideks. Uinunud vulkaani eristatakse kustunust, mille tegutsemist tulevikus ei peeta tõenäoliseks. Jackson, J. A. (1997). Glossary of Geology (4. trükk). Alexandria, Virginia: American Geological Institute. Lk 189. ISBN 0922152349
Ain Tammesson

Ain Tammesson (sündinud 9. juulil 1956) on eesti muusik ja laulja. Ta õppis Tallinna Muusikakeskkoolis ja Tallinna 21. Koolis. Ta oli ansambel Nemo liige, laulis ja mängis klahvpille. Ain Tammesson on Anne Veski onupoeg. Verni Leivak: AITAB KÜLL! Ain Tammesson täditütre Anne Veskiga Venemaal esinemisest: "Seal ei ole enam midagi, jätab täiesti külmaks! Õhtuleht, 3. augustil 2023
Toomas Rull

Toomas Rull (sündinud 11. jaanuaril 1965) on eesti muusik, kes on tuntud peamiselt löökpillimängijana. 2009 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (silmapaistva tegevuse eest interpreedi, autori ja pedagoogina; esimese eestikeelse trummiõpiku väljaandmine) Toomas Rulli koduleht Toomas Rull andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles)
Indrek Kalda

Indrek Kalda (sündinud 6. detsembril 1960) on eesti muusik ja helilooja. Ta mängib ansamblis Justament, Lindpriid ja Kaunimate Aastate Vennaskond, on osalenud ka Kukerpillides ja Jääääres. Aastal 2006 ilmus autoriplaat "Jagatud armastus". Aastast 2013 musitseerib ta koos oma poja Paul Kristjan Kaldaga, 2013. aastal tegi ta koos pojaga plaadi "Lihtsalt lood". Ta oli kuni 2012. aastani õppejõud Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias. Ta astus 2013. aastal Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liikmeks, kandideeris kohalikel valimistel Tartus ja kogus 147 häält. 2017. aasta kohalikel valimistel sai ta 588 häält ning osutus valituks Tartu linnavolikogu liikmeks. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 468 häält ning ei osutunud valituks. 2013 Tartu Ülikooli aumärk Aigi Viira. Indrek Kalda: püüd olla moodne muutub pikapeale piinlikuks. Õhtuleht, 6. november 2013 Vabariigi Valimiskomisjon: Valimistulemus valdades ja linnades "Valimistulemus valdades ja linnades". 16.10.2017. Vaadatud 16.10.2017. Delfi. (2023). Riigikogu valimiste tulemused 2023. Delfi, 6. märts. Kasutatud 12.03.2023, https://www.delfi.ee/leht/valimised2023/tulemused "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. Aigi Viira. "Indrek Kalda: püüd olla moodne muutub pikapeale piinlikuks". Õhtuleht, 6. november 2013 "Indrek ja Paul Kristjan Kalda esitavad lugusid uuelt plaadilt". ETV Terevisioon, 13. november 2013
Martin Roth

Martin Roth on olnud mitme tuntud isiku nimi: Martin Johann Roth, Eesti vaimulik (1686–1750) Martin Georg Roth, Eesti vaimulik Martin Gottfried Roth, Eesti vaimulik (1718–1770) Martin Roth, Saksamaa muuseumidirektor ja kuraator (1955–2017)
Agu Tammeorg

Agu Tammeorg (sündinud 6. juunil 1957) on eesti muusik. Ta on mänginud ansamblites Elektra, Karavan, Kollane Allveelaev G. Tema ema oli Aino Tammeorg. Agu Tammeoru laulud
Hillar Norralt

Hillar Norralt (9. mai 1960 – 15. september 2019) oli eesti muusik. Osalenud aastatel 1977–1990 ansamblites Vahe, Proov 583, Data, Maagia, Peegel ja P3. Norraltil oli tugev kõrge täishääl. Tema hüüdnimi oli Papa Catnap, kuna ta innustas oma kahe poja bändi Catnap tegutsemist. Ta suri vähki. Ta oli abielus 33 aastat. Tal on kolm poega. Ta oskas ehitada ja oli seltskondliku iseloomuga. Marko Tooming (15. september 2019, 21:43). "Suri laulja Hillar Norralt". ERR. Originaali arhiivikoopia seisuga 16. september 2019. "Kurb teadaaanne". Facebook. 15. september 2019, 08:39. Originaali arhiivikoopia seisuga 16. september 2019. "Suri endine laulja Hillar Norralt". Kroonika. Ekspress Meedia. 15.09.2019, 19:52. Originaali arhiivikoopia seisuga 16.09.2019. Haud Tallinna Liiva kalmistul
Albertina

Albertina on Viini siselinnas (Innere Stadt) asuv kunstimuuseum, millel on üks suurimaid graafilise kunsti kogusid maailmas. Kunsthistorisches Museum MuseumsQuartier Ametlik koduleht
Meta Luts

Meta Luts (5. september 1905 Riidaja vald – 1. juuli 1958 Tallinn) oli eesti näitleja. Meta Luts sündis Riidaja vallas Valgamaal õpetaja peres, ent varsti kolis perekond Pärnusse. Pärnus õppis ta Pärnu Ühisgümnaasiumis. Neiueas pidas ta lugu tantsust ning Endla teatri näitejuht Marie Kalbek-Maddi andis talle tantsutunde. Kui estoonlased Pärnusse teatrikursusi andma tulid, võttis ta tantsutunde Robert Roodi juures. Seal kohtas teda tema isa sõber Karl Jungholz, kes leidis, et Meta peaks lavale minema. Meta Luts alustas lavateed aastal 1923 Endla teatris. Aastatel 1925–1949 töötas ta Estonia teatris ja 1949–1958 Tallinna Draamateatris. Tema õde oli kunstnik Karin Luts. 1955 Eesti NSV teeneline kunstnik 1925 August Kitzberg "Püve talus" (Miina) 1926 Hugo Raudsepp "Kohtumõistja Simson" (Lea) 1926 Shakespeare "Veneetsia kaupmees" (Nerissa) 1927 Henrik Ibsen "Peer Gynt" (Anitra) 1927 August Kitzberg "Libahunt" (Mari) 1928 Friedrich Schiller "Fiesco" (Julia) 1929 Adolphe Charles Adam "Giselle" (Bathilde) 1931 Hugo Raudsepp "Põrunud aru õnnistus" (Roosi) 1932 Hugo Raudsepp "Vedelvorst" (Maali) 1935 Friedrich Schiller "Maria Stuart" (Elisabeth) 1936 Shakespeare "Palju kära ei millestki" (Margarete) 1936 Hella Wuolijoki "Niskamäe naised" (Telefoni-Sandra) 1937 Shakespeare "Suveöö unenägu" (Hippolyta) 1938 Hella Wuolijoki "Juuraku Hulda" (Hulda) 1938 Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais "Figaro pulm" (krahvinna) 1938 Tammsaare/Andres Särev "Andres ja Pearu" (Mari) 1939 Hella Wuolijoki "Niskamäe leib" (Telefoni-Sandra) 1940 Maksim Gorki "Vassa Železnova" (Rahel) 1942 Aleksis Kivi "Nõmmekingsepad" (Martta) 1943 Franz Grillparzer "Sappho" (Eucharis) 1945 Shakespeare "Hamlet" (Gertrud) 1946 August Jakobson "Elu tsitadellis" (Emilie Värihein) 1947 Anton Tšehhov "Kolm õde" (Maša) 1948 August Jakobson "Kaks leeri" (Riita) 1949 Shakespeare "Othello" (Emilia) 1950 Tammsaare/Andres Särev "Pankrot" (proua Itam) 1951 Konstantin Trenjov "Ljubov Jarovaja" (Dunka) 1953 Maksim Gorki "Päikese lapsed" (Melania) 1954 August Kitzberg "Libahunt" (Vanaema) 1955 August Jakobson "Vana tamm" (Marta) 1957 George Bernard Shaw "Südamemurdumise maja" (Hesione) Inna Taarna. Draamateatri kuus tippnäitlejannat. Eesti Teatriliit 2010