laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jalgpall 1912. aasta suveolümpiamängudel

Jalgpall 1912. aasta suveolümpiamängudel toimus 29. juunist – 4. juulini ja oli üks 102 võistlusest 1912. aasta suveolümpiamängudel Rootsis Stockholmis. See oli neljas kord, kui jalgpall oli olümpiamängudel. Turniiril osales 11 riiki, kes kõik olid Euroopast, kusjuures Suurbritannia võitis kuldmedalid teist korda järjest.. 1912. aasta jalgpalliturniiril kordasid Taani hõbemedali ja Holland pronksmedali võiduga nelja aasta tagust saavutust. Jalgpallimängud toimusid kolmel erineval staadionil. Põhiturniiri üheteistkümnest mängust peeti kaks Stockholmi äärelinnas Tranebergis , viis mängu koos pronksimänguga toimus Råsunda staadionil Solnas. Stockholmi Olümpiastaadionil peeti neli mängu koos finaaliga. Lõplik paigutus medaliriikide seas on identne 1908. aastaga. Inglaste poolel suutsid Berry ja Woodward endale teise olümpiakulla kindlustada, Taani meeskonnas võitsid taas hõbemedalid viis mängijat: Buchwaldi, Middelboe, S. Nielseni, Nielsen-Nørlandi ja Wolfhageniga. Hollandist mängis 1908. aasta edukast meeskonnast ainult Bok de Korver. Jalgpall olümpiamängudel 1912. aasta jalgpalli olümpiaturniiri tulemused
Édouard Mendy

Édouard Osoque Mendy (sündinud 1. märtsil 1992 Montivilliers's) on Prantsusmaal sündinud Senegali jalgpallur, kes mängib väravavahina Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al Ahli ja Senegali jalgpallikoondises. 2011. aastal debüteeris ta Prantsusmaa tugevuselt kolmandas liigas Cherbourgis. Hooajal 2015–16 mängis ta Prantsusmaa tugevuselt neljandas liigas Marseille Olympique'i reservmeeskonnas. 2016. aastal liitus ta Prantsusmaa esiliiga klubiga Stade de Reims. Hooajal 2017–18 sai ta Reimsi põhiväravavahiks. Samal hooajal kindlustati pääs Prantsusmaa kõrgliigasse. 2019. aastal liitus Medy Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Rennesi Stade. Hooajal 2019–20 saavutati Prantsusmaa kõrgliigas kolmas koht. 2020. aasta septembris siirdus ta umbes 22 miljoni naelsterlingi eest Londoni Chelseasse, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Suvel 2023 osteti ta 19 miljoni euro eest Al Ahlisse. Senegali jalgpallikoondises tegi Mendy debüüdi 18. novembril 2018 mängus Ekvatoriaal-Guinea vastu. Ta kuulus Senegali koondisse 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. Ta kuulus Senegali koosseisu kahes esimeses alagrupimängus. Senegal jõudis turniiril finaali, kus kaotati Alžeeriale. Reims Ligue 2: 2017–18 "Chelsea transfer news: Edouard Mendy makes Chelsea move". Chelsea F.C. 24.9.2020. Vaadatud 24.11.2020 "Chelsea sign goalkeeper from Rennes for £22m on five-year deal". Sky Sports. 24.9.2020. Vaadatud 24.11.2020
Antony Blinken

Antony John Blinken (sündinud 16. aprillil 1962) on Ameerika Ühendriikide riigiametnik ja diplomaat, kes on alates 26. jaanuarist 2021 Ameerika Ühendriikide riigisekretär president Joe Bideni administratsiooni koosseisus. Ta on olnud president Barack Obama administratsioonis presidendi riikliku julgeoleku nõuniku asetäitja (2013–2015) ja aseriigisekretär (2015–2017). Antony Blinken sündis New Yorgis juudi soost vanemate Judith Frehmi ja Donald M. Blinkeni (1925–2022) jõukas peres. Esiisa Meir Blinken (1879–1915) oli Kiievis sündinud jidišikeelne kirjanik, kes 1904 asus elama USA-sse. Isa Donald on olnud investeerimispankur ja kunstimetseen, Demokraatliku Partei suurrahastaja, ema Judith oli Brooklyni muusikaakadeemia muusikadirektor. Vanemad lahutasid abielu 1970. aastal ja ema abiellus Poola päritolu juudi, holokaustis ellujäänud Samuel Pisariga (1929–2015), kellest kujunes mõjuvõimsamaid juriste globaalsel tasandil. 1971 kolis Antony koos ema ja kasuisaga elama Pariisi. Nii New Yorgis kui ka Pariisis kohtus ta juba varases nooruses maailma juhtivate muusikute (Leonard Bernstein, John Lennon), kunstnike (Mark Rothko, Christo Vladimirov Javacheff), filmitegijate (Abel Ferrara) ja poliitikutega (Prantsuse president Valéry Giscard d’Estaing). 1984. aastal lõpetas ta Harvardi Ülikooli õigusteaduskonna, õpingute kõrvalt töötas ülikooli päevalehes The Harvard Crimson. 1988 kaitses Columbia Ülikooli Õiguskoolis õigusteaduste doktoriväitekirja ning töötas seejärel advokaadina New Yorgis ja Pariisis. 1988. aasta presidendivalimistel aitas koos isaga rahastada Demokraatliku Partei kandidaadi Michael Dukakise kampaaniat. Aastatel 1994–2001 töötas ta Valges Majas Bill Clintoni administratsioonis, oli USA presidendi Riikliku Julgeolekunõukogu liige ja 2002–2008 Senati välissuhete komitee personaliülem. 2008. aasta presidendivalimistel töötas ta Barack Obama asepresidendikandidaadi Joe Bideni meeskonnas. 2009–2013 oli Blinken USA asepresidendi Joe Bideni riikliku julgeoleku nõunik, 2013–2015 USA presidendi Barack Obama riikliku julgeoleku nõuniku asetäitja ja 2015–2017 USA asevälisminister. 2017. aastal kaasasutas ta konsultatsioonifirma WestExec Advisors. Ta on mittetulundusliku mõttekoja Rahvusvaheliste Suhete Nõukogu (Council on Foreign Relations) liige ja 2020. aasta seisuga uudistekanali CNN ülemaailmsete suhete analüütik. 2020. aasta presidendivalimistel oli ta Joe Bideni välispoliitika nõunik. 24. novembril 2020 teatas presidendiks valitud Joe Biden avalikult, et Antony Blinkenist saab tema tulevases valitsuses välisminister. https://web.archive.org/web/20201123134439/https://adst.org/wp-content/uploads/2013/12/Blinken-Alan-J.pdf Pp. 2 Jason Horowitz "Antony Blinken steps into the spotlight with Obama administration role" The Washington Post, 15.09.2013 Antony Blinken plays guitar in Kyiv bar: ‘Free world is with you’. The Telegraph, 14. mai 2024
Struisbaai

Struisbaai on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Kaap Agulhase vallas. Struisbaai asub India ookeani rannikul. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Struisbaal elanikest värvilisi 50,27%, valgeid 35,49%, mustanahalisi aafriklasi 12,61%, India või Aasia päritolu inimesi 0,39% ja teisi 1,24%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 85,24% inimesi, inglise keelt 8,97%, koosa keelt 2,61% ja sotho keelt 0,65%. https://census2011.adrianfrith.com/place/173006
Suiderstrand

Suiderstrand on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Kaap Agulhase vallas. Suiderstrand asub Atlandi ookeani rannikul. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Suiderstrandi elanikest valgeid 93,18% ja mustanahalisi aafriklasi 6,82%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 88,64% inimesi ja inglise keelt 11,36%. https://census2011.adrianfrith.com/place/173008
Balti lehtsarv

Balti lehtsarv (Idotea balthica) on kakandiliste seltsi kuuluv vähilaadne. Balti lehtsarv elab Läänemere, Atlandi ookeani põhjaosa, Vahemere ja Musta mere rannikuvetes. Täiskasvanud balti lehtsarve pikkus on 20–30 mm. Balti lehtsarv toitub põisadru ja soontaimede värskest rakukoest. Balti lehtsarvest toituvad ahvenad ja muud kalad. Balti lehtsarv andmebaasis eElurikkus
Aime Kärner

Aime Kärner (sündinud 20. novembril 1940 Helenurmes) on eesti etnoloog ja muuseumitöötaja. Kärner sündis Pärnumaal Helenurme külas, 1950. aastal kolis pere elama Sinti. Keskkooli lõpetamise järel astus ta õppima Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloo osakonda, mille lõpetas 1964. aastal etnograafina. Seejärel töötas Aime Kärner veidi üle aasta ENSV Riiklikus Ajaloo Keskarhiivis arhivaari, hiljem noorema teadusliku töötajana. 1966. aastal asus Aime Kärner teadurina tööle ENSV Riiklikku Etnograafiamuuseumisse. Aastatel 1975–1990 oli ta muuseumi fondide osakonna juhataja. Lisaks fonditööle juhtis ta sageli muuseumis ekskursioone ning korraldas muuseumi kogusid tutvustavaid rändnäitusi. Teadlasena spetsialiseerus Kärner töölisklassi uurimisele: diplomitööle „Sindi tööliste elu-olu 1832–1964“ järgnesid ekspeditsioonid nii Sindis kui teistes Eesti väikelinnades, kus ta kogus esemed ja teatmematerjali, tegi fotosid, lasi täita ankeete ja kirjutas välitööpäevikuid. Eesti Rahva Muuseumi arhiivis on hoiul tema 11 etnograafilist kirjeldust (kokku ca 900 lk), 8 välitööpäevikut, 132 fotot, esemekogus on Sindist kogutud 117 eset ning umbes 100 eset teistelt kogumisretkedelt. Tema kogutud materjale on muuhulgas kasutatud muuseumi Eestit käsitleva püsinäituse „Kohtumised“ ettevalmistamisel. 1990. aastal asus Kärner Tartu Linnamuuseumis tööle teadur-koguhoidjana. Aime Kärner on Eesti Muuseumiühingu auliige. Novembris 2020 avati Eesti Rahva Muuseumi raamatukogus Aime Kärneri tööd tutvustav ajutine näitus „Daam muutuval muuseumimaastikul“. Kärner, Aime (1968). Sindi tekstiilitööliste vanemad elamud. Kasarmud. Etnograafiamuuseumi Aastaraamat, XXIII, lk 315–330. Kärner, Aime (1973). Sindi tekstiilitööliste vanemad elamud. Väikemajad. Etnograafiamuuseumi Aastaraamat, XXVII, lk 33–53. Kärner, Aime (1984). Tartu Ülikooli õppejõud Etnograafiamuuseumi kogude täiendajatena. Etnograafiamuuseumi Aastaraamat, XXXV, lk 28–34
Żarnowieci tuumaelektrijaam

Żarnowieci tuumaelektrijaamast oli kavandatav tuumaelektrijaam Poola Rahvavabariigis, millest pidi saama riigi esimene tuumaelektrijaam. Pärast hüdroloogilisi, seismoloogilisi ja demograafilisi uuringuid alustati elektrijaama ehitust 31. märtsil 1982 Gdanski vojevoodkonnas Żarnowieci külas, mis asub Gdanskist ligi 80 kilomeetrit loodes. Jahutuseks pidi kasutatama lähedalasuvat Żarnowieci järve. Samas uuringus plaaniti ka Poola teist tuumajaama Klempiczis (ligi 60 km Poznanist loodes). Jaam pidi rajatama 70 hektarisele maa-alale (terve jaamakompleks pidi enda alla võtma 425 ha) ja kasutama nelja Škoda tehases toodetavat VVER-440 surveveereaktorit kogunimivõimsusega 1860 MW, turbiinid ja generaatorid oleks toodetud Poolas. Esimene energiaplokk oleks pidanud valmima detsembris 1990 ja teine detsembris 1991. Pärast Tšornobõli katastroofi algasid aga protestid jaama vastu. Pärast kommunismi lõppu Poolas otsustas peaminister Tadeusz Mazowiecki 2. detsembril 1989 jaama ehituse aastaks peatada, et koguda arvamusi ja informatsiooni tuumaenergia saatuse kohta. 27. mail 1990 Gdanski vojekoodkonnas peetud referendumil hääletas 86,3% valijatest jaama ehituse jätkamise vastu. Ka näiteks Lech Wałęsa oli tuumajaama vastu. 4. septembril 1990 katkestas Poola ministrite nõukogu jaama ehituse lõplikult tööstusminister Tadeusz Syryjczyki soovitusel, väites, et jaam oleks Poola energiavõrgus ebavajalik ja turvalisus oli küsitav. Selleks ajaks oli enamus jaama toetavast infrastruktuurist ja ligi 40 protsenti esimesest energiaplokist valmis ehitatud. Kaks reaktorit müüdi tuumaelektrijaama töötajate õppeotstarbeks – üks Soome Loviisasse ja teine Ungarisse Paksi. Jaama katkestamine tähendas Poolas, kus lõviosa elektrienergiast toodetakse kivisöest, süsihappegaasi ja muude saasteainete suurenemist.
Götaland

Götaland on ajalooline piirkond Rootsis. See asub Rootsi lõunaosas. Götalandi põhjaosa Tivedeni metsades piirneb Svealandiga. Götaland koosnes väikekuningriikidest, mille asukaid kutsuti muinaspõhja keeles Gautar'iteks. Neid samastatakse anglosaksi eeposes "Beowulf" mainitud Geatastega. Götalandilt on pärit ka goodid. Götalandil asub kümme maakonda: Bohusläni maakond Blekinge maakond Dalslandi maakond Hallandi maakond Ojamaa maakond Skåne maakond Smålandi maakond Ölandi maakond Östergötlandi maakond Västergötlandi maakond Götalandi kaart 15.–16. sajandist
Bohunice tuumaelektrijaam

Bohunice tuumaelektrijaam on tuumaelektrijaam Slovakkias 2,5 kilomeetri kaugusel Jaslovské Bohunice külast, Bratislavast 70 kilomeetrit kirdes. See oli Tšehhoslovakkia esimene tuumaelektrijaam. Jaama ehitus algas 1. augustil 1958 ja jaam valmis 25. detsembril 1972. Esimene jaamaplokk Bohunice A1 kasutas ühte Tšehhoslovakkias disainitud KS-150 eksperimentaalreaktorit netovõimsusega 93 MW ja brutovõimsusega 143 MW, mis kasutas kütuseks rikastamata uraani. Seda ei pidanud kütuse vahetamiseks välja lülitama. Reaktori kasutamisega oli aga palju probleeme ja juhtus õnnetusi. Peale teist avariid (4. tase) 22. veebruaril 1977 otsustati reaktor sulgeda, kuna selle parandamine oleks olnud liiga kallis ja reaktor oli väga ebaefektiivne. Reaktor suleti 17. mail 1979. KS-150 asemel otsustas Tšehhoslovakkia kasutada Nõukogude VVER-440 surveveereaktoreid, mis olid suurema võimsuse ja efektiivsusega. Selleks alustati 24. aprillil 1972 Bohunice V1 energiakompleksi rajamist, mis kasutas kahte energiaplokki - Bohunice 1 ja Bohunice 2, mõlemad VVER-440/230 reaktorid võimsusega 440 MW. Bohunice 1 valmis 17. detsembril 1978 ja Bohunice 2 26. märtsil 1980. Samal ajal hakati ehitama ka teist, Bohunice V2 kompleksi energiaplokkidega Bohunice 3 ja Bohunice 4, mis kasutasid teise generatsiooni reaktoreid VVER-440/213. Bohunice 3 valmis 20. augustil 1984 ja Bohunice 4 9. augustil 1985. Euroopa Liiduga liitudes kohustus Slovakkia sulgema Bohunice V1 kaks reaktorit, kuid neid lubati häda korral taaskäivitada. Bohunice 1 suleti 31. detsembril 2006, Bohunice 2 31. detsembril 2008. 2009. aasta jaanuaris toimunud Vene-Ukraina gaasitüli tõttu andis Slovakkia valitsus 10. jaanuaril 2009 käsu Bohunice 2 uuesti käivitada, kuid lõpuks seda võrku ikkagi ei ühendatud ja jaama ei käivitatud uuesti. Bohunice 3 ja Bohunice 4 võimsust suurendati 2010. aasta novembris 505 MWni, neid on plaanitud käimas hoida kuni 2025. aastani. Mais 2009 kavandasid Slovakkia peaminister Robert Fico ja Tšehhi peaminister Jan Fischer kolmanda kompleksi Bohunice V3 ehitust.
Dukovany tuumaelektrijaam

Dukovany tuumaelektrijaam on tuumaelektrijaam Tšehhis Dukovany külas, Brnost 50 kilomeetrit edelas. See on endise Tšehhoslovakkia teine tuumajaam ja Tšehhi esimene (Tšehhoslovakkia esimene - Bohunice tuumaelektrijaam - asub Slovakkias). Jaama vesi tuleb Jihlava jõest lähedalolevast Dalešice hüdroelektrijaamast. 1970. aastal sõlmisid NSVL ja Tšehhoslovakkia lepingu kahe tuumajaama ehitamiseks, Dukovany jaama ehitust alustati 1974. aastal, jaama ehitus maksis 25 miljardit Tšehhoslovakkia krooni. Jaam kasutab nelja VVER-440/213 surveveereaktoriplokki. Dukovany-1 ja Dukovany-2 ehitus algas 1. jaanuaril 1979, Dukovany-3 ja Dukovany-4 ehitus 1. märtsil 1979. Dukovany-1 valmis 24. veebruaril 1985, Dukovany-2 30. jaanuaril 1986, Dukovany-3 14. novembril 1986 ja Dukovany-4 11. juunil 1987. Algselt oli iga reaktori nimivõimsuseks 440 MW, 2013. aastaks suurendati kõik neli reaktorit 505 MW võimsuseni. Reaktoreid on planeeritud käigus hoida kuni 2035.-2037. aastani. 1994. aastal avati jaamas külastuskeskus.
Mochovce tuumaelektrijaam

Mochovce tuumaelektrijaam on teine Slovakkia tuumaelektrijaam (esimene on Bohunice tuumaelektrijaam, mis avati 1972). 940 MW nimivõimsusega jaam on endises Tšehhoslovakkias ehituse alguselt neljas, kuid valmimisajalt kolmas tuumajaam (Temelini tuumajaam Tšehhis alustas tööd hiljem). Jaam asub Nitra maakonnas Levicest 12 kilomeetrit kirdes, Nitrast 35 km idas ja Bratislavast 120 km idas endises Mochovce külas, mis jaama ehituse jaoks kõrvaldati. Jaam katab ligi 20% Slovakkia energiavajadusest. Jaama hakati kavandama 1970. aastatel, ehitus algas oktoobris 1983. Jaam kasutab VVER-440/213 surveveereaktoreid. Esimese reaktoripaari - Mochovce-1 ja Mochovce-2 ehitus algas 13. oktoobril 1983, järgmise paari - Mochovce-3 ja Mochovce-4 ehitus algas 27. jaanuaril 1987. Rahapuuduse tõttu 1991. aastal kõigi reaktorite ehitus seiskus, kuid 1995. aastal jätkati esimese reaktoripaari Mochovce-1 ja Mochovce-2 ehitust Lääne ohutustehnoloogiaga. Mochovce-1 valmis 4. juulil 1998 ja Mochovce-2 20. detsembril 1999. Ehitus kutsus esile protestid Slovakkia naaberriigis Austrias, mis on tugev tuumaenergia vastane. 2008. aastal suurendati jaama 440 MW reaktorite võimsust 470 MWni. 1. juunil 2009 jätkus Mochovce-3 ja Mochovce-4 ehitus. Eeldatavalt peaks Mochovce-3 valmima 2020 ja Mochovce-4 2022.
Puurs

Puurs on endine hollandikeelne omavalitsusüksus Belgias Flandria piirkonnas Antwerpeni provintsis. 1. jaanuaril 2019 liideti Puurs Sint-Amandsiga, mille tulemusel moodustus uus omavalitsusüksus Puurs-Sint-Amands. Pfizer alustas Puursis koroonavaktsiini tootmist 2020. aasta detsembris. Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019. Barbara Moens (19.11.2020). "Small Belgian town becomes center of coronavirus vaccine world". Politico (inglise). Vaadatud 25.11.2020. Barbara Moens (1.06.2021). "Europe backs expansion of Pfizer's Belgium facility making COVID-19 vaccine". Reuters (inglise). Vaadatud 14.02.2022. www.puurs.be
Dennehof

Dennehof on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Theewaterskloofi vallas. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dennehofi elanikest valgeid 64,75%, värvilisi 27,05%, mustanahalisi aafriklasi 4,92% ja India või Aasia päritolu inimesi 3,28%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 53,72% inimesi, inglise keelt 41,32% ja teisi keeli 4,96%. https://census2011.adrianfrith.com/place/171005
Temelíni tuumaelektrijaam

Temelíni tuumaelektrijaam (tšehhi keeles Jaderná elektrárna Temelín, lühend JETE) on teine Tšehhi tuumaelektrijaam Dukovany tuumaelektrijaama järel. Endise Tšehhoslovakkia alal on jaam ehituselt kolmas ja käikuandmiselt neljas. Jaam asub České Budějovicest 30 km põhjas ja Prahast 135 km lõunas. Nimivõimsusega 2160 MW on see Tšehhi võimsaim elektrijaam. Jaama hakati kavandama 1970. aastate lõpus, ehitus algas 1980. aastatel. Jaam pidi valmima 1991. aastaks, selle maksumuseks oli plaanitud 35 miljardit Tšehhoslovakkia krooni. Esimese kahe reaktoriploki - Temelín-3 ja Temelín-4 ehitus algas 1. jaanuaril 1985, Temelín-1 ja Temelín-2 ehitus 1. veebruaril 1987. Kõik reaktorid olid surveveereaktorid VVER-1000/320. Pärast Sametrevolutsiooni peatas Tšehhoslovakkia valitsus 1990. aastal peatada kolmanda ja neljanda reaktori ehituse. Peale Tšehhoslovakkia lagunemist otsustas Tšehhi valitsus 1993. aastal esimesed kaks reaktorit valmis ehitada, planeeritavaks valmimisajaks oli 1997. 1994. aastal küsitluses toetas 68 protsenti Tšehhi kodanikest tuumaenergia arendamist. Kuid ka 1998. aastaks polnud jaam valmis ja kulud olid tõusnud 71 miljardi Tšehhi kroonini, ning 1999. aasta küsitlusel oli tuumaenergia arendamise pooldajate hulk langenud 47 protsendile. Siiski otsustas Tšehhi valitsus 1999. aastal ehitust ikkagi jätkata. Samal küsitlusel järgnevatel aastatel toetas 2000. aastal tuumaenergia arendust 63 ja 2001. aastal 58 protsenti. Ka Tšehhi naaberriigis Austrias, mis on tugevalt tuumaenergia kasutamise vastu, toimusid protestid: septembris-oktoobris 2000 blokeerisid aktivistid ka kõik 26 Tšehhi-Austria piiripunkti. Siiski valmis Temelín-1 reaktor 21. detsembril 2000 ja Temelín-2 29. detsembril 2002. 2015. aastal suurendati mõlema reaktori nimivõimsust 1080 MW-ni. Reaktoreid on plaanitud käigus hoida 2042.-2043. aastani. 2005. aastal plaaniti kahe reaktori ehitust jätkata, kuid katkestati uuesti 2014. aastal.
Aslan Usojan

Aslan Usojan (vene keeles Аслан Рашидович Усоян, hüüdnimi Vanake Hassan, kurdi keeles Bapîr Hesen; 28. veebruar 1937 Thbilisi – 16. jaanuar 2013 Moskva) oli kurdi-jeziidi päritolu kuritegelik autoriteet, "seaduslik varas", vene organiseeritud kuritegevuse üks juhtkujudest. Gruusias sündinud Usojan juhtis kuritegelikku rühmitust, kes vedas 20 aastat narkootikume ja relvi. Lisaks oli liiga seotud ebaseadusliku äritegevusega, näiteks ebaseaduslike kasiinode pidamisega. Ta elas aastatel 1998 ja 2010 üle kaks mõrvakatset. Viimases sai ta raskelt haavata. Snaiper tappis restoranist lahkuva Usojani Moskva kesklinnas 16. jaanuaril 2013. Ta suri haiglas saadud vigastustesse.
Julian Mitchell

Julian Mitchell [džuuljan m'itšell] (sündinud 1. mail 1935) on inglise meesstsenarist. "Arabesque" (1966) "Another Country" (1984) "Inspektor Morse" (1987–2000) "Vincent and Theo" (1990) "August" (1996) "Wilde" (1997) "Robin Hood" (telesari; 2006) 1966: Somerset Maughami auhind Julian Mitchell andmekogus IMDb (inglise)
Cernavodă tuumaelektrijaam

Cernavodă tuumaelektrijaam on tuumaelektrijaam Rumeenias Cernavodăs. Jaam asub Constantast 60 km läänes ja Bukarestist 170 km idas. Jaam kasutab Kanada päritolu CANDU raskevee surve reaktoreid. Jaama planeerimine algas 1978. aastal. Esimesena hakati ehitama kahte CANDU-6 tüüpi reaktorit - Cernavodă-1 1. juulil 1982 ja Cernavodă-2 1. juulil 1983. 9. veebruaril 1984 alustati Cernavodă-3, 15. augustil 1985 Cernavodă-4 ja 12. mail 1987 Cernavodă-5 reaktorite ehitust. Peale kommunistliku režiimi lõppu peatati 1. detsembril 1990 Cernavodă-3, -4 ja -5 reaktorite ehitus. Cernavodă-1 valmis 11. juulil 1996 ja Cernavodă-2 7. augustil 2007. Mōlema reaktori võimsus on 705,6 MW. Jaama nimivõimsus on 1300 MW. Plaanitud on jätkata Cernavodă-3 ja Cernavodă-4 ehitust. 2016 toetas Rumeenia valitsus koostöö alustamist Hiina riikliku energiafirmaga China General Nuclear Power Group, kuid jaanuaris 2020 taganeti sellest. Oktoobris 2020 alustati läbirääkimisi USA, Kanada ja Prantsusmaaga.
Kozloduj tuumaelektrijaam

Kozloduj tuumaelektrijaam asub Bulgaarias Doonau jõe ääres Rumeenia piiril Kozloduj linnas, Sofiast 190 km põhjas. Jaama nimivõimsus on 1966 MW. 1966. aastal sõlmisid Bulgaaria ja NSVL tuumajaama ehituseks koostööleppe. 6. aprillil 1970 algas kahe esimese reaktori, VVER-440/230 tüüpi Kozloduj-1 ja Kozloduj-2 surveveereaktorite ehitus, 1. oktoobril 1973 alustati Kozloduj-3 ja Kozloduj-4 ehitusega (sama tüüpi). Esimene, Kozloduj-1 reaktor valmis 24. juulil 1974, Kozloduj-2 24. augustil 1975, Kozloduj-3 17. detsembril 1980 ja Kozloduj-4 17. mail 1982. 1980. aastatel alustati VVER-1000/320 tüüpi surveveereaktorite ehitust – Kozloduj-5 9. juulil 1980 ja Kozloduj-6 1. aprillil 1982. Kozloduj-5 valmis 29. novembril 1987, Kozloduj-6 2. augustil 1991. 1993 sõlmitud Euroopa Nõukogu ja Bulgaaria kokkuleppe kohaselt sulges Bulgaaria Kozloduj-1 ja Kozloduj-2 reaktorid 2004. aasta alguseks. 1995. aastal lligitas USA energeetikaministeerium need väidetavalt maailma 10 kõige ohtlikuma reaktori hulka. Vahetult viimastel tundidel enne Bulgaaria liitumist Euroopa Liiduga 1. jaanuaril 2007 suleti ka Kozloduj-3 ja Kozloduj-4 reaktorid. Enne Kozloduj-3 ja Kozloduj-4 sulgemist andis jaam ligi 44 protsenti Bulgaaria energiavajadusest. Kui Bulgaaria otsustas katkestada kavandatud teise tuumajaama – Belene ehituse, on plaanitud ehitada Kozlodujsse uusi reaktoreid.
Gintarė Skaistė

Gintarė Skaistė (neiupõlvenimi Gintarė Šimonytė; sündinud 4. augustil 1981 Kaunases) on Leedu poliitik. Ta kuulub erakonda Isamaaliit – Leedu Kristlikud Demokraadid. Ta on alates 11. detsembrist 2020 Leedu rahandusminister. Ta lõpetas aastal 2010 Kaunase Tehnoloogiaülikooli majanduse bakalaureusena. Aastal 2011 lõpetas ta Mykolas Romerise Ülikooli majandusteaduse magistrina, aastal 2016 sai ta samast ülikoolist PhD kraadi sotsiaalteaduste alal. Alates 11. detsembrist 2020 on ta Leedu rahandusminister. Ta on abielus Audrius Skaistysega, ta on kahe lapse ema. Lithuania. Ministries, etc. rulers.org
Franskraalstrand

Franskraalstrand on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Overstrandi vallas. Franskraalstrand asub Atlandi ookeani rannikul. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Franskraalstrandi elanikest valgeid 94,85%, mustanahalisi aafriklasi 3,17%, värvilisi 1,72%, India või Aasia päritolu inimesi 0,09% ja teisi 0,17%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 88,22% inimesi, inglise keelt 10,23% ja koosa keelt 1,29%. https://census2011.adrianfrith.com/place/172023
Urmas Sule

Urmas Sule (sündinud 6. oktoobril 1963 Tartus) on Eesti arst ja meditsiinitegelane. Ta on lõpetanud Tartu 2. Keskkooli ja 1988. või 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna anestesioloogina. Töötanud Tartus Maarjamõisa haiglas, sai Sulest 1994. aastal SA Pärnu Haigla peaarsti asetäitja kirurgia alal ja samal aastal haigla peaarst ning 2000. aastal haigla juhatuse esimees ja tegevjuht. Peale töö Pärnu haiglas on Sule European Hospitals and Healthcare Federation HOPE[1] presidendi komitee liige, 2017–2020 asepresident ja aastast 2020 HOPE president, Eesti Tööandjate Keskliidu volikogu liige, Eesti Haiglate Liidu juhatuse esimees, Pärnu Linnavolikogu liige. 1. detsembril 2020 asus Urmas Sule juhtima Arkadi Popovi asemel Terviseameti kriisistaapi. 2012 Pärnumaa vapimärk (SA Pärnu Haigla juhatuse esimees) 2014 Pärnu vapimärk (olulise panuse eest Pärnu linna tervishoiusüsteemi kaasajastamisse ning Pärnu Haigla arendamisse ja juhtimisse) Urmas Sule: Piiratuim ressurss on aeg, seda ei saa juurde, Pärnu Postimees, 6. november 2012 Urmas Sule: Täiendavat tööalast väljakutset peale Pärnu haigla ei ole mul tarvis otsida[alaline kõdulink], Pärnu Haigla, 7. detsember 2013