laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Onkalo kasutatud tuumkütuse hoidla

Onkalo kasutatud tuumkütuse süvahoidla on süvageoloogiline hoidla kasutatud tuumkütuse lõppladustamiseks. See asub Soome läänerannikul Eurajoki vallas Olkiluoto tuumaelektrijaama lähedal. See on maailma esimene kasutatud tuumkütuse pikaajaline lõppladustusrajatis. Seda ehitab Posiva ja see põhineb KBS-3 tuumajäätmete matmise meetodil, mille on välja töötanud Rootsis Svensk Kärnbränslehantering AB (SKB). Rajatis hakkas tööle 2020. aastate keskel. "Posiva - Posiva's tunnel backfill material production plant all ready for operation". www.posiva.fi (inglise). Vaadatud 5. oktoobril 2024. "Nuclear Energy in Finland Finnish Nuclear Power - World Nuclear Association". www.world-nuclear.org (inglise). 5. oktoober 2024. "Onkalo Nuclear Waste Disposal Facility, Olkiluoto, Finland" (inglise). Vaadatud 5. oktoobril 2024. Black, Richard (27. aprill 2006). "Finland buries its nuclear past". BBC (inglise). Vaadatud 5. oktoobril 2024. Youtuberi Tom Scotti video: "These tunnels are designed for 100,000 years"
Dolgoprudnõi kalmistu

Dolgoprudnõi kalmistu (vene keeles Долгопрудненское кладбище) on kalmistu Venemaal Moskva oblastis Dolgoprudnõi linnas aadressil Lihhatšovski projezd 1. Dolgoprudnõi kalmistu pindala on 59 hektarit. Kalmistu jaguneb eraldiasuvaks lõuna ja põhjaosaks. Dolgoprudnõi kalmistu on asutatud 1957. aastal. 1971. aastal kalmistu territooriumi laiendati. Dolgoprudnõi kalmistu lõunapoolne osa rajati 1975. aastal. Andrei Abramov, poksija Vladimir Alatortsev, maletaja, malefunktsionäär ja maleliteraat Aleksandr Bodisko, maletaja Eduard Botšarov, filmilavastaja, stsenarist ja näitleja Jevgeni Burenkov, näitleja Natalja Deržavina, nukunäitleja Nina Dorda, estraadilaulja Tatjana Gavrilova, näitleja Viktor Glušenkov, jäähokimängija Juri Grebenštšikov, näitleja Nikolai Jeroškin, ajaloolane Vladimir Kašpur, näitleja Nikolai Kornouhhov, näitleja Vitali Kuznetsov, filosoof ja filosoofiaajaloolane Antonina Maksimova, näitleja Olga Markina, näitleja ja telesaatejuht Grigori Plužnik, näitleja Ljudmila Polonskaja, ajaloolane-orientalist Viktor Potapov, purjetaja Issaak Revzin, keeleteadlane ja semiootik Vassili Seljunin, publitsist Anatoli Zverev, kunstnik Vladimir Terletski, helilooja, pianist ja dirigent Roman Tkatšuk, näitleja Galina Venevitinova, näitleja Alla Vereštšagina, kunstiteadlane Долгопрудненское кладбище на карте Ritual.su. Vaadatud 4. oktoobril 2024 Долгопрудненское кладбище Ритуал. Vaadatud 4. oktoobril 2024 Долгопрудненское кладбище Московские могилы. Vaadatud 5. oktoobril 2024
Polüneeslased

Polüneeslased on etnolingvistiline rühm, mis koosneb tihedalt seotud etnilistest rühmadest, mis on pärit Polüneesiast. Polüneesia hõlmab Vaikse ookeani Polüneesia kolmnurga saari. Arvatakse, et polüneeslaste esivanemad tulid Vaikse ookeani saartele suurte merekõlblike kanuudega Indoneesiast ja Filipiinidelt umbes 1000 eKr. Rühm on osa suuremast austroneesia etnolingvistilisest rühmast. Polüneeslased räägivad polüneesia keeli, mis on austroneesia keeleperekonna okeaania alamperekonna haru. Polüneeslastest on enim maoore ning neile järgnevad samoalased, põlishavailased, tahitilased, tongalased ja Cooki saarte maoorid. 2012. aasta seisuga elas maailmas hinnanguliselt 2 miljonit etnilist polüneeslast. Valdav enamus elab iseseisvates Polüneesia rahvusriikides (Samoa, Niue, Cooki saared, Tonga ja Tuvalu) või moodustavad vähemused sellistes riikides nagu Austraalia, Tšiili (Lihavõttesaar), Uus-Meremaa, Prantsusmaa (Prantsuse Polüneesia ning Wallis ja Futuna) ja Ameerika Ühendriikides (Hawaii ja Ameerika Samoa), samuti Briti ülemereterritooriumil Pitcairni saartel. Polüneeslastel on suurepäraste meresõitjate maine, sest nad on asustanud teineteisest nii kaugel asuvaid saari nagu Hawaii, Lihavõttesaar ja Uus-Meremaa. Polüneesia elanikud sooritasid selliseid reise, kasutades kanuusid ja iidseid navigeerimisoskusi, mille hulgas on tähtede, hoovuste, pilvede ja lindude liikumise lugemine. Polüneeslased on neid navigeerimisoskusi edasi õpetanud põlvest põlve. "Polynesian". ScienceDirect. Vaadatud 4. oktoobril 2024. "Wayfinders: Polynesian History and Origins". PBS. Vaadatud 4. oktoobril 2024. "High-precision radiocarbon dating shows recent and rapid initial human colonization of East Polynesia". Proceedings of the National Academy of Sciences. Vaadatud 4. oktoobril 2024. "Early Polynesian Voyagers". University of Hawai‘i. Vaadatud 4. oktoobril 2024.
Ilmar Kuusmann

Ilmar Kuusmann (29. detsember 1938 Tallinn – 25. juuli 2010 Kurepalu, Tartu maakond) oli eesti füüsik. Ta lõpetas aastal 1957 Tallinna 2. Keskkooli, 1965 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) füüsika erialal, 1969 TRÜ-s aspirantuuri, sai 1975 samas füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi väitekirjaga „Спектрально-кинетическое исследование катодолюминесценции ионных кристаллов“. Kuusmann oli aastatel 1963–1965 Füüsika ja Astronoomia Instituudi (FAI) vanemlaborant, 1965–1966 nooremteadur, 1969–1972 vaneminsener, 1972 FAI ja 1973–1977 Füüsika Instituudi (FI) nooremteadur, 1977–1986 vanemteadur, 1986–1994 juhtivteadur, 1980–1981 Alexander von Humboldti fondi stipendiaat ja töötas ka hiljem (1984. aastast) Hamburgi sünkrotronkiirguse laboris HASYLAB (professor Georg Zimmereri grupis). Tema uurimisvaldkond oli ioonkristallide katoodluminestsentsi spektroskoopia ja kineetika, mille tarbeks arendas FI-s välja seadmekompleksi nõrkade kiirguste mõõtmiseks vaakumultravioleti spektripiirkonnas laias temperatuuride vahemikus. Ta avastas vabade ja iselõksustunud eksitonide kooseksisteerimise nähtuse, avaldas umbes 50 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide: Sar-Y. Lisa TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 1499-1500, märksõna "Kuusmann, Ilmar" https://opik.fyysika.ee/index.php/book/section/4284#/section/4284 https://dea.digar.ee/?a=d&d=kodumaanadalaleht19820113.2.12&srpos=8&e=-------et-25--1-byDA%2cbyAU%2cbyTI-txt-txIN%7ctxTI%7ctxAU%7ctxTA-%22ilmar+kuusmann%22------------
Krista Lõivukene

Krista Lõivukene (1987. aastani Krista Naaber; sündinud 11. aprillil 1965 Tartus) on eesti arstiteadlane, kliiniline mikrobioloog. Ta lõpetas aastal 1983 Tallinna 2. Keskkooli, 1990 Tartu Ülikooli (TÜ) arstiteaduskonna, sai 2000 TÜ-s magistrikraadi biomeditsiini alal väitekirjaga “Helicobacter pylory tüvede antibiootikumitundlikkus” ja 2003 filosoofiadoktori kraadi kliinilise meditsiini alal väitekirjaga “Helicobacter pylory in gastric microbial ecology and its antimicrobial susceptibility pattern”. Lõivukene oli aastatel 1990–1993 TÜ Kliinikumi (TÜK) intern, 1993–1996 TÜ mikrobioloogia instituudi resident, on 1996. aastast TÜK-i ühendlabori kliinilise mikrobioloogia osakonna kliiniline mikrobioloog, 2006. aastast TÜK ühendlabori kliinilise mikrobioloogia osakonna juhataja kohusetäitja, 2011. aastast osakonnajuhataja. Tema uurimisvaldkonnad on kliiniline mikrobioloogia, antibiootikumiresistentsus ja mikroobiökoloogia. Ta on Eesti Laborimeditsiini Ühingu (1999–), Seksuaalsel Teel Levivate Infektsioonide Eesti Ühingu liige (1999–). Ta on avaldanud umbes 80 teadustrükist ja on kahe patentse leiutise kaasautor. 2007 Tartu Ülikooli Kliinikumi teadustööpreemia Tema isa oli terioloog Jaan Naaber. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide: Sar-Y. Lisa TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 1764-1765, märksõna "Lõivukene, Krista" "Kliinikumi 2007. aasta teadustöö preemia laureaat on selgunud". www.mu.ee. 18. oktoober 2007. Vaadatud 5. oktoobril 2024. https://www.etis.ee/CV/Krista_L%C3%B5ivukene/eng/ https://www.eris.ee/user.cv.preview.php?id=2952 https://eestiarst.ee/authors/krista-loivukene/
Luule Mizera

Luule Mizera (2001. aastani Luule Kants; sündinud 12. aprillil 1972 Tallinnas) on eesti psühholoog. Ta lõpetas aastal 1990 Tallinna 2. Keskkooli kuldmedaliga, 1994 Tartu Ülikooli (TÜ) psühholoogia erialal, sai 1997 TÜ-s magistrikraadi psühholoogias väitekirjaga “Meta-level collectivism in Estonia and Finland” ja 2003 filosoofiadoktori kraadi psühholoogias väitekirjaga “Socialization in Estonian families: attitudes and behaviour in comparative perspective”. Mizera oli aastatel 1994–1995 TÜ rektori sekretär, 1995–1997 TÜ psühholoogia osakonna üliõpilasnõustaja, 1997 erakorraline teadur, 1997–2007 Rootsis Södertörni Kolledži uurimisassistent, ühtlasi 2002 TÜ psühholoogia osakonna erakorraline lektor, 2002–2003 spetsialist, 2004–2008 Eesti Teadusagentuuri juhatuse liige, 2008. aastast TÜ psühholoogia instituudi arengupsühholoogia osakonna vanemteadur. Tema uurimisvaldkonnad on kultuuriti võrdlev psühholoogia, arengupsühholoogia, sotsialisatsioonimustri muutumine üleminekuühiskonnas ja selle seos lapse arenguga. Ta on Eesti Käitumis- ja Terviseteaduste Keskuse arengu- ja koolipsühholoogia uurimisgrupi liige (2001–), mitmete koolituste jm korraldus- ning koordinatsioonikomitee liige (1994–), Kultuuriti Võrdlevate Uurimuste Seltsi (2000–2005) ja Eesti Psühholoogide Liidu liige (2001–). Ta on avaldanud umbes 20 teadustrükist. Tema õde on Lenne Nigul. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide: Sar-Y. Lisa TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 1802-1803, märksõna "Mizera, Luule" https://www.etis.ee/CV/Luule_Mizera/eng/
Oleg Roslavlev

Oleg Roslavlev (22. november 1921 Tallinn – 12. jaanuar 1978 München) oli insener ja harrastusajaloolane. Ta õppis Tallinna toomkoolis. 1939. aastal siirdus koos vanematega Saksamaale. 1951. aastal lõpetas ta Müncheni Tehnikaülikooli. Saksa ehitusfirma insenerina projekteeris ja ehitas teid ja sildu Ladina-Ameerikas, Araabia maades ja Pakistanis. Inseneritöö kõrval tegeles aktiivselt Eesti asustusajaloo uurimisega, kirjutas asustusajaloo teemalisi artikleid ja koostas ülevaatekaarte. Aastatel 1965–1973 andis välja enda koostatud seitsmeköitelise Eesti asutusajaloo materjalide sarja "Hefte zur Landeskunde Estlands": Das Dorpater Land 1624/27. München: Akademie-Druck, 1965 Das Pernauer Land 1624. München: Academie-Druck, 1967 Die Revision Livlands 1601. Estnisches Siedlungsgebiet. Wolfratshausen-Waldram, 1967 Die Revision Livlands 1638. Estnisches Siedlungsgebiet. II. Wolfratshausen-Waldram, 1969 Polnische Akten I. 1582–1591. München, 1970 Polnische Akten II. 1586–1616. München, 1973 Polnische Akten IV. 1583–1590. München, 1973 2006. aastal anti tema kogutud asutusajalooline uurimismaterjal, trükised ja kirjavahetus üle Eesti Rahvusarhiivile. Tema isa oli jurist, majandusteadlane ja poliitik Vladimir Roslavlev. Baltisches Biografisches Lexikon digital. Roslavlev, Oleg (1921-1978) Русская Эстония. Рославлев Олег Владимирович E-kataloog ESTER. Roslavlev, Oleg, 1921-1978, toimetaja Ajalooarhiivi fondiloend. Oleg Roslavlev, Eesti asustusajaloo uurija - EAA.5392 Oleg Roslavlev. Välispassi taotluse foto (1939). Rahvusarhiivi meediateek
Gloiothele

Gloiothele on pilvikulaadsete seltsi kuuluv perekond seeni. Gloiothele citrina Gloiothele andmebaasis eElurikkus
Von der Leyeni teine komisjon

Von der Leyeni teine komisjon on Euroopa Komisjoni kaheksas koosseis, mis on ametis kuni 2029. aastani. Sellesse kuulub üks volinik igast Euroopa Liidu liikmesriigist, sealhulgas Saksamaalt pärit presidendikandidaat Ursula von der Leyen. Von der Leyeni komisjon
Margarítis Schinás

Margarítis Schinás (kreeka keeles Μαργαρίτης Σχοινάς [marɣaˈritis sçiˈnas]; sündinud 28. juulil 1962) on Kreeka ja Euroopa Liidu poliitik, endine ametnik. Ta on alates 1. detsembrist 2019 Euroopa Komisjoni asepresident von der Leyeni komisjonis, vastutades euroopaliku eluviisi edendamise eest. Ta on lõpetanud 1985. aastal Thessaloníki ülikooli bakalaureusekraadiga õigusteaduses. Seejärel asus 1986. aastal õppima Euroopa Kolledžis Brugges Euroopa avalikku haldust ja 1987. aastal Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste Koolis magistriõppes avalikku haldust ja politoloogiat. Margarítis Schinás sooritas 1989. aastal edukalt ELi ametnike konkursi ning asus tööle Euroopa Komisjoni transpordi peadirektoraadis ja seejärel Euroopa Komisjoni esinduses Ateenas. Aastatel 1999–2004 töötas ta Euroopa Komisjoni voliniku Loyola de Palacio kabinetis personaliülema asetäitjana, vastutades transpordi, energeetika ja suhete eest Euroopa Parlamendiga. Aastatel 2004–2007 oli Schinás Euroopa Komisjoni voliniku Márkos Kyprianoú kabineti juhataja. Pärast Antónis Samaráse tagasiastumist Euroopa Parlamendi liikme kohalt sai Schinásest 25. septembril 2007 Euroopa Parlamendi liige. Ta oli eelarvekomisjoni liige. Margarítis Schinás oli Euroopa Parlamendi liige kuni 2009. aastani ega kandideerinud 2009. aasta Euroopa Parlamendi valimistel. 2010. aastal sai Margarítis Schinásest Euroopa Komisjoni presidendi José Manuel Durão Barroso Euroopa poliitikanõunike büroo asedirektor. 2013. aasta aprillis sai temast aga Euroopa Komisjoni majandus- ja rahandusküsimuste peadirektoraadi direktor. 2014. aasta novembris määrati ta Euroopa Komisjoni presidendi Jean-Claude Junckeri ettepanekul Euroopa Komisjoni peamise kõneisiku kohusetäitjaks. 16. detsembril 2015 sai Margarítis Schinásest Euroopa Komisjoni kommunikatsiooni peadirektoraadi (DG COMM) asepeadirektor. Pärast 2019. aasta Euroopa Parlamendi valimisi nimetati Margarítis Schinás von der Leyeni komisjoni Euroopa Komisjoni asepresidendiks, kes pidi vastutama euroopaliku eluviisi kaitsmise eest. Tema vastutusvaldkondade hulgas on nii õigusriik, ränne kui ka sisejulgeoleku põhimõtted. Temast sai Euroopa kõrgeimas otsuseid tegevas organis esimene nii kõrgel ametikohal olnud kreeklane. Hiljem nimetati tema portfell ümber euroopaliku eluviisi edendamiseks. He speaks Greek, English, French and Spanish. He is married to Mercedes Alvargonzález, a Spanish national, who was like him a student of the College of Europe in Bruges and works for the Secretariat of the European People's Party's Parliamentary Group and its President Manfred Weber. They have two sons, Stergios and John. Schinas is an Aris Thessaloniki supporter. In March 2020, Schinas was one of the few persons to participate in the start of the Tokyo 2020's Olympic torch relay - cancelled afterwards due to the COVID-19 crisis - in Olympia, Greece, as the third torchbearer after two olympic champions, Greek shooter Anna Korakaki and Japanese marathoner Mizuki Noguchi.
Perepetšino kalmistu

Perepetšino kalmistu (vene keeles Перепечинское кладбище) on kalmistu Venemaal Moskva oblastis Solnetšnogorski rajoonis Perepetšino külas. Perepetšino kalmistu pindala on 106 hektarit. Kalmistul on ka kaks moslemite sektorit. Perepetšino kalmistu on asutatud 1999. aastal. Aleksandr Holminov, helilooja Aleksei Hvostenko, luuletaja, laulja ja laulukirjutaja Oleg Imrekov, jalgpallur Valeri Jakubovski, raskejõustiklane Natalija Junnikova, näitleja Mihhail Kossarev, arheoloog Juri Lahhin, näitleja Veniamin Mandrõkin, jalgpallur Aleksandr Martõnjuk, jäähokimängija Aleksei Mironov, näitleja Albert Moltšanov, matemaatik Natalja Nazarova, näitleja Sergei Ogorodnikov, jäähokimängija Vladimir Pitsek, näitleja Lev Ragozin, filmioperaator Mart Rešetin, ooperilaulja Ivan Rõžov, näitleja Vladimir Savtšenko, ulmekirjanik Georgi Skljanski, näitleja, lavastaja, stsenarist ja teatripedagoog Iraida Soldatova, näitleja Ljudmila Šagalova, näitleja Vjatšeslav Šumski, filmioperaator Mstislav Zapašnõi, tsirkusejuht, tsirkuselavastaja ja tsirkuseartist Aleksandr Tertõtšnõi, filoloog ja ajakirjanik Vjatšeslav Tsarjov, filminäitleja Valeri Tšikov, filmilavastaja ja stsenarist Rafail Veršinin, dirigent Перепечинское кладбище Timenote. Vaadatud 5. oktoobril 2024 Перепечинское кладбище в Москве Перепечинское кладбище. Vaadatud 5. oktoobril 2024
Radinghem

Radinghem on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Radinghem asub 32 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D157 ääres. Teises maailmasõjas oli aastatel 1944-1945 lossi territooriumil V-2 stardiplatvorm. 17. sajandi loss St. Martini kirik, pärineb 17. sajandist Kirik Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Rimboval

Rimboval on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Rimboval asub 16 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D149 ääres. St. Omeri kirik, pärineb 16. sajandist Vesiveski Vallamaja Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Nana Ioseliani

Nana Ioseliani (gruusia keeles ნანა იოსელიანი; sündinud 12. veebruaril 1962 Thbilisis) on gruusia maletaja, rahvusvaheline meister (1993), naiste suurmeister (1980). Ta oli 1980. aastatel Nõukogude Liidu tippmaletajaid. Pärast Gruusia iseseisvumist (1991) mängis ta Gruusia värvides. Ta on pääsenud kahel korral mängima tiitlimatši valitseva maailmameistriga – pärast 1988. ja 1993. aastal pretendentide turniiri võitmist. Tiitlimatši mängis ta 1988. aastal Maia Tšiburdanidzega ja 1993. aastal Xie Juniga, kuid kaotas tiitlikaitsjatele. Aastatel 1980–2002 osales ta kaheksal maleolümpial, neist kahel Nõukogude Liidu koondise ja kuuel Gruusia koondise koosseisus. Kokku võitis ta 14 medalit, sealhulgas seitse kuld- (kaks individuaalset ja viis meeskondlikku), neli hõbe- ja kolm pronksmedalit. FIDE andis talle 1979. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja aasta hiljem naiste suurmeistri nimetuse. 1993. aastal täitis ta rahvusvahelise meistri saamiseks vajalikud nõuded.  Nana Ioseliani – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Nana Ioseliani FIDE andmebaasis
Royon

Royon on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Royon asub 16 km Montreuil-sur-Merist idas tee D130 ääres, Créquoise'i jõe orus. Ümberehitatud loss Piirkonna küngaste nõlvu tõkestasid okkalised hekid créquiers, metsik ploomid, ja neid hekke kutsuti royon, mis võib olla ka nime allikas. Esimest korda mainitakse Royoni 893. aastal Gallia Christianas. Seda mainitakse uuesti 1641. aastal kui "Roion" ja 1804. aastal sai sellest "Royon". St. Germaini kirik, pärineb 16. sajandist Louis XV loss, purustati 1944. aasta mais Tänapäevane loss, praeguse vallavanema kodu Louis XV loss enne Teist maailmasõda Saint-Germaini kirik De Bryas' perekonna hauakivi Sõnade ja sümbolite transkriptsioon hauaplaadil Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Ruisseauville

Ruisseauville on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Ruisseauville asub 24 km Montreuil-sur-Merist idas, Fruges'ist vahetult lõunas, tee D928 ääres. See vabastati 1944. aasta septembris Poola 1. soomusdiviisi poolt. St. Nicaise'i kirik, pärineb 17. sajandist Kirik Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Sains-lès-Fressin

Sains-lès-Fressin on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Sains-lès-Fressin asub 27 km Montreuil-sur-Merist idas, Fressini ja Créquy'i külade vahel, tee D155 ääres. St. Jacques'i kirik, pärineb 16. sajandist Kirik Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Ogaeoseline ebapoorik

Ogaeoseline ebapoorik (Lindtneria trachyspora) on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv liik seeni. Ogaeoseline ebapoorik andmebaasis eElurikkus.
Senlis (Pas-de-Calais)

Senlis on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Senlis asub 24 km Montreuil-sur-Merist idas tee D104 ääres. Notre-Dame'i kirik, pärineb 13. sajandist Tee Senlisesse Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Remco Evenepoel

Remco Evenepoel (sündinud 25. jaanuaril 2000 Aalstis) on Belgia jalgrattur. Tema suurimateks kordaminekuteks on seni saavutatud Vuelta a España üldvõit 2022. aastal, maanteesõidu maailmatiitel 2022. aastal, olümpiavõidud eraldistardi sõidus ja grupisõidus 2024. aastal Pariisis. Samuti võidud Liège–Bastogne–Liège klassikalisel maanteerattavõistlusel 2022. ja 2023. aastal. Remco Evenepoel alustas jalgpallurikarjääri viieaastaselt RSC Anderlechtis. Üheteistkümne kuni neljateistkümne aasta vanuselt mängis ta kolm hooaega PSV Eindhovenis poolkaitsjana, misjärel naasis Anderlechti. 2014. ja 2015. aastal pidas Evenepoel Belgia U15 koondisega kokku neli kohtumist. 2015. ja 2016. aastal pidas ta U16 koondisega viis kohtumist, milles kandis kaptenipaela. 2016. aastal saavutas ta Brüsseli poolmaratonil kolmeteistkümnenda koha ajaga 1:16.15 vanuses 16 aastat 9 kuud. Olles pidanud mitu korda Anderlechti pinkidel viibima, liitus ta KV Malinesi debüüdiga 2017. Ta lõpetas jalgpallurikarjääri neli kuud hiljem. Remco Evenepoel ROK-i veebilehel Remco Evenepoel Team Belgium veebilehel Remco Evenepoel Olympedia.org veebilehel Remco Evenepoel Cyclebase.nl veebilehel
Albert F. Mummery

Albert Frederick Mummery (10. september 1855 Dover, Kent – 20. august 1895 Nanga Parbat, Briti India) oli Briti mägironija. 1895. aastal püüdsid Mummery, J. Norman Collie, Geoffrey Hastings ja kaks gurkhat esimestena ronida Himaalajas üle 8000 meetri kõrguse Nanga Parbati (8126 m) tippu. Tipputõus nurjus, sest lumelaviinis hukkusid Mummery ja mõlemad gurkhad, Ragobir Thapa ja Goman Singh Rakhioti. Nende surnukehi ei leitud kunagi. Sellest ekspeditsioonist kirjutas J. Norman Collie raamatu "From the Himalaya to Skye". 1898. aastal andis Collie Kanada Kaljumäestikus asuvale nimeta mäetipule Mummery auks nimeks Mount Mummery.  Albert F. Mummery – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Efesose kirikukogu

Efesose kirikukogu oli 431. aastal Väike-Aasias Efesoses toimunud kolmas oikumeeniline kirikukogu, kus jõuti Jeesuse Kristuse mõistmiseni ühe, lahutamatu isikuna, mis ei välista tema kahte loomust – jumalikku ja inimlikku. Efesose kirikukogu kutsus kokku Ida-Rooma keiser Theodosios II (valitses 402–450), et kristlaskond jõuaks ühisele seisukohale Konstantinoopoli peapiiskopi Nestoriuse (u 386 – 450) kristoloogiliste ja marioloogiliste õpetuste suhtes. Kirikukogul võeti vastu kaheksa kaanonit, millega mõisteti Nestorius ja tema järgijad hukka kui hereetikud, kinnitati Nikaia kirikukogul vastu võetud usutunnistuse sõnastus ning tunnistati Küprose kiriku iseseisvust, sõnastades sellega ühtlasi kiriku territoriaalse jaotuse ja autokefaalia algsed põhimõtted. Nestoriuse õpetust hukka mõistes kinnitas kirikukogu, et Jeesuses Kristuses ei ole kahte isikut ehk hüpostaasi, vaid üks isik kahe, jumaliku ja inimliku loomusega. Sellest lähtuvalt tunnistati õigeks ka neitsi Maarja nimetamine Jumalasünnitajaks (kreeka keeles Θεοτόκος). Kristluse sõnastik
Horace Bénédict de Saussure

Horace Bénédict de Saussure (17. veebruar 1740 Chêne-Bougeries, Genfi Vabariik – 22. jaanuar 1799 Genf) oli Genfi vabariigi loodusteadlane, Alpide uurija ja alpinist. Ta oli loodusteadlase Nicolas Théodore de Saussure'i isa ja Henri de Saussure'i vanaisa. 1762. aastal määrati ta 22-aastaselt Genfi Akadeemia filosoofiaprofessoriks. Huvi botaanika vastu viis ta arvukatele reisidele Alpidesse. Alates 1773. aastast uuris ta ka Alpide geoloogiat. 1760. aastal, soovides arvutada Mont Blanci kõrgust merepinnast, oli tal vaja selle tippu pääseda, seepärast lubas ta tasu sellele, kes esimesena leiab tee tippu jõudmiseks. 8. augustil 1786 leidsid Jacques Balmat ja Michel Gabriel Paccard õige suuna tippu ja jõudsid sinna. Aasta hiljem, 3. augustil 1787 tõusis de Saussure koos oma saatjaskonnaga mägigiidi Jacques Balmat' juhtimisel Mont Blanci tippu, kus ta lasi telgi püstitada, enne kui asus mäe kõrgust arvutama. Tipptõusu ajal tegi ta muu hulgas geoloogilisi vaatlusi ning võrdlevaid baromeetrilisi ja termomeetrilisi mõõtmisi. 1788. aastal veetis de Saussure 17 järjestikust päeva Colle del Gigante harjal, tehes vaatlusi ja katseid. 1789. aastal tegi ta pika ringreisi ümber Monte Rosa. Tema seitsme Alpi rännaku kirjeldus ja teaduslikud tähelepanekud on avaldatud neljas köites pealkirjaga "Voyages dans les Alpes" ('Reisid Alpides'; ilmusid 1779–1996). Horace de Saussure viis läbi ka mägikliima uuringuid ja meteoroloogilisi vaatlusi, sageli Alpide tippudel. Samuti andis ta omapoolse panuse hügromeetria alal, leiutades arvukalt teaduslikke instrumente, sealhulgas anemomeetri. 1784 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1788 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks 1787 – valiti Prantsuse Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks 1791 – valiti Prantsuse Teaduste Akadeemia välisliikmeks  Horace Bénédict de Saussure – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis