laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Leptonlaeng

Leptonlaeng (ka leptoniarv) on ühine mõiste elementaarosakesi leptoneid iseloomustavate kvantarvude komplekti kohta. Leptonlaenguliike on kolm: elektronlaeng (ehk elektroniarv), mis on elektronil ja elektronneutriinol; müüonlaeng (ehk müüoniarv), mis on müüonil ja müüon-neutriinol; taulaeng (ehk tauarv), mis on tauleptonil ja tauneutriinol. Süsteemi leptoniarv ( L {\displaystyle L} ) on defineeritud kui süsteemis olevate leptonite arv miinus antileptonite arv. See tähendab, et leptonlaeng on aditiivne kvantarv. Igal leptonil on leptoniarv 1 ja antileptonil vastavalt –1. Igal leptonpaaril on oma leptonlaengu liik. L e {\displaystyle L_{\mathrm {e} }} tähistab elektroniarvu ning see on 1 elektronil ja elektronneutriinol, –1 positronil ja antielektronneutriinol ning 0 kõigil ülejäänud elementaarosakestel. L μ {\displaystyle L_{\mathrm {\mu } }} tähistab müüoniarvu ning see on 1 müüonil ja müüon-neutriinol, –1 vastavatel antiosakestel ning 0 kõigil ülejäänud elementaarosakestel. L τ {\displaystyle L_{\mathrm {\tau } }} tähistab tauarvu ning see on 1 tauleptonil ja tauneutriinol, –1 vastavatel antiosakestel ning 0 kõigil ülejäänud elementaarosakestel. Leptonlaeng (ja ka leptonlaengu liik) on kõikides vastasmõjudes jääv. See tähendab, et kõikides protsessides peavad protsessi sisenevate ja protsessist väljuvate leptonite arv ja leptoniliikide arv olema samad. Siiski eksisteerib olukordi, kus leptoniliik ei ole jääv (neutriinovõnkumised). Kui neutriinode seisumass oleks 0, siis peaks vastavalt stardardmudelile leptonlaengu liik olema jääv. Kuna vaatlus- ja katsetulemused kinnitavad, et teatud olukordades ei ole neutriinode leptonlaengu liik jääv (näiteks müüon-neutriino võib muutuda elektron-neutriinoks), siis järelikult peab neutriinodel olema mass. Samuti ei ole chirali anomaalia (see toimub osakeste "lekkimisel" ühest vaakumist teise tunneliefekti tõttu) puhul jääv leptoniarv. Siiski arvatakse, et kvantarv B-L (barüonide arv miinus leptonite arv) on jääv.
Harilik lodjapuu

Harilik lodjapuu (Viburnum opulus) on kuslapuuliste sugukonda kuuluv põõsaliik, Eestis pärismaine. Rahvasuus tuntakse teda ka õispuu, koerõispuu, hullukoeramarjapuu ja leedripuuna. Erinevates süstemaatikates liigitatakse harilik lodjapuu kas muskuslilleliste või kuslapuuliste sugukonda. Harilik lodjapuu on heitlehine 2,5–4 m kõrgune põõsas. Viietised õied paiknevad suurtes lamedates kännastes, mille servmised õied on sageli suuremad ja steriilsed. Värvuselt rohekas- või punakasvalged. Marjataolised lihakad pikliku kujuga luuviljad on ühe lapiku seemnega, värvuselt erepunased ja maitselt mõruhapud, söödavad. Harilikul lodjapuul on ümmargused kuni munajad vastakud sõrmroodsed lihtlehed, pealt on lehed paljad, alt pehmete karvadega kaetud. Lehed on enamasti tuhmrohelised, sügisel muutuvad punaseks. Kinnituvad varrele vastakuti. Võrsed on algul hallikasvalkjad, punaka varjundiga ja roostevärvi pragudega, kandilised. Rohkelt harunevad vanemad oksad on hallid ja pikirõmelised. Levinud peaaegu kogu Euroopas, Aasia lääneosas, Altai mäestikus ja Põhja-Aafrikas. Eestis pärismaine ja sage. Kasvab salu- ja lodumetsades, puisniitudel, harvem laanemetsas. Eelistab viljakaid ja niiskemaid muldi. Harilikust lodjapuust on aretatud dekoratiivvorme, mida kasutatakse ohtralt haljastuses. Lodjapuud hinnatakse nii tema kaunite, mai lõpul – juunis puhkevate õite kui ka sügisel värviliste lehtede ja punaste viljade tõttu. Põõsas on külmakindel, talub hästi heitgaase ja tahma. Mahlast saab ilusat telliskivipunast toiduvärvi. Ravimina kasutatakse eelkõige puukoort, harvem marju, õisi ja lehti kas keedisena või vedela ekstraktina verejooksude, eriti emakaverejooksu korral. Koorest tehtud tinktuur või tee leevendab väga efektiivselt menstruatsioonivalu, mõnel isegi nii, et ei ole vaja valuvaigisteid. Ingliskeelsetes riikides müüakse sellist tinktuuri või pulbrit tee jaoks nimega Cramp Bark. Noortest võsudest tehakse vanne nahahaiguste, vistrike ja sügeliste puhul. Septembris valmivad ja rohkesti C-vitamiini sisaldavad viljad on toiduks paljudele lindudele, kes aitavad ka seemnetel levida, näiteks tihased, varblased, siidisabad. Marjad sisaldavad palderjanhapet ja eeterlikku õli, C-vitamiini, invertsuhkrut (fruktoosi ja glükoosi segu). Vilju on tarvitatud toiduks. Viljad on kergelt mürgised, mürk laguneb kuumutamise või külmutamisega. http://www.webmd.com/vitamins-supplements/ingredientmono-746-CRAMP%20BARK.aspx?activeIngredientId=746&activeIngredientName=CRAMP%20BARK "harilik lodjapuu - liigikirjeldus". bio.edu.ee. Vaadatud 8. juunil 2024. Harilik lodjapuu andmebaasis eElurikkus Harilik lodjapuu toiduks ja terviseks Külm ja kuum parandavad lodjapuu marjade maitset Lodjapuu on hinnatud marjataim
Lõuna-Osseetia sõda

Lõuna-Osseetia sõda võib tähendada järgmist: 1991.–1992. aasta Lõuna-Osseetia sõda 2008. aasta Lõuna-Osseetia sõda
Robirohi

Robirohi (Rhinanthus) on soomukaliste sugukonda kuuluv perekond poolparasiitseid üheaastaseid rohttaimi. Varasemas käsitluses kuulus perekond koos mitmete teiste nüüd soomukaliste sugukonda arvatud perekonnaga mailaseliste sugukonda. Robirohu perekonda kuuluvad liigid on putuktolmlejad. Morfoloogiliste tunnuste suure varieeruvuse tõttu on liikide määramine keerukas ja perekonda kuuluvate liikide arv erineb suuresti lähtuvalt allikast. Rhinanthus alectorolophus – villane robirohi (haruldane tulnukas) Rhinanthus angustifolius – suur robirohi (tavaline) subsp. vernalis – kevad-robirohi (tavaline) subsp. aestivalis – suvi-robirohi (tavaline) subsp. apterus – tiivutu robirohi (haruldane) subsp. angustifolius – mägi-robirohi (harva) Rhinanthus minor – väike robirohi (sage) subsp. minor subsp. stenophyllus – ahtalehine robirohi Rhinanthus osiliensis – saaremaa robirohi (väga haruldane)
Mesonid

Mesonid on kvargist ja antikvargist koosnevad elementaarosakesed bosonid (st. nende spinn on täisarvuline). Mesonid osalevad (lisaks teistele vastasmõjudele) ka tugevas vastastikmõjus. Näiteks vahendavad mesonid aatomituumades tuumajõudu (mis on tugeva vastasmõju teisene väljendus) nukleonide vahel. Kõik mesonid on ebastabiilsed. Mesonid on liitosakesed hadronid, mis koosnevad kvargi ja antikvargi paarist. Teoreetiliselt on võimalik ka kahest kvargist ja antikvargist koosnevate eksootiliste mesonite olemasolu (tetrakvargid), kuid selliste osakeste olemasolu on kahtluse all. Igal mesonil on olemas antimeson, milles kvark ja antikvark on asendatud vastava antikvargi ja kvargiga. Kui meson (näiteks neutraalne piion koosneb kvargist ja selle antikvargist, siis on ta iseenda antiosake. Selliseid mesoneid nimetatakse ka kvarkooniumiks. Tulenevalt koostisest on mesonid bosonid (kvarkide poolarvuline spinn liitub täisarvuliseks) ja ei ole barüonid (antikvargi negatiivne barüonlaeng tühistab kvargi positiivse barüonlaengu). Seetõttu ei takista barüonlaengu jäävus mesonite lagunemist ning kõik mesonid on ebastabiilsed osakesed. Mesonid jagunevad lõhnaga mesoniteks ja ilma lõhnata mesoniteks. Mesoni lõhna määrab ära tema koostises olevate kvarkide lõhn. Et u-kvark ja d-kvark ei kanna lõhna, siis kõik ainult seda tüüpi kvark/antikvarkidest koosnevad mesonid on lõhnatud. Samuti on lõhnatud kõik mesonid, mis koosnevad kvargist koos omaenda antikvargiga (antikvargi negatiivne lõhn tühistab kvargi lõhna). Lõhnatu meson on näiteks piion ja lõhnaga meson kaaon. Lisaks jagunevad mesonid spinni ja paarsuse alusel. Kuna mesoni moodustanud kvarkide spinnid võivad olla kas samasuunalised või vastassuunalised (1/2 või -1/2), siis mesoni spinn võib olla vastavalt 1 või 0. Skalaarsed mesonid on mesonid, mille spinn on 0 ja paarsus on paaris. Pseudoskalaarsed mesonid on mesonid, mille spinn on 0 ja paarsus on paaritu. Vektormesonid on mesonid, mille spinn on 1 ja paarsus on paaris. Pseudovektormesonid on mesonid, mille spinn on 1 ja paarsus paaritu.
1623

◄ | 16. sajand | 17. sajand | 18. sajand | ► ◄ | 1590. aastad | 1600. aastad | 1610. aastad | 1620. aastad | 1630. aastad | 1640. aastad | 1650. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1619 | 1620 | 1621 | 1622 | 1623 | 1624 | 1625 | 1626 | 1627 | ► | ►► 1623. aasta (MDCXXIII) oli 17. sajandi 23. aasta. 6. august – Pärast Gregorius XV surma valiti uueks paavstiks Maffeo Barberini, kellest sai paavst Urbanus VIII. Esimest korda mainiti Vaivara kihelkonda (im Waywerschen Kerspel) – see oli endine Narva kihelkond, mis oli loodud 13. sajandi alguses, vahel nimetatud ka Peetri kihelkonnaks. 26. mai – William Petty, inglise majandusteadlane 19. juuni – Blaise Pascal, prantsuse matemaatik, füüsik ja filosoof 25. juuli – Otto Wilhelm von Fersen, Eestimaa maanõunik, Rootsi kuninglik kammerhärra, Ingerimaa kindralkuberner 10. november – Bengt Klasson Horn, Rootsi poliitik ja sõjaväelane 8. juuli – Gregorius XV, Rooma paavst 6. august – Anne Hathaway, William Shakespeare'i abikaasa
Grete Treier

Grete Treier (aastani 2002 Grete Pedmanson; sündinud 12. detsembril 1977 Tartus) on eesti maanteejalgrattur. Ta esindas Eestit 2008. aasta suveolümpiamängudel naiste maantee grupisõidus ning tuli 30. kohale. 2012. aasta suveolümpiamängudel naiste maantee grupisõidus sai ta 17. koha. Mitmekordne Eesti meister grupisõidus ja eraldistardis. Tema treener on abikaasa Edgari Treier. Tal on tütred Anete Treier ja Lisete Treier. Ta teatas pärast Londoni olümpia grupisõitu, et sõidab veel kaks velotuuri Prantsusmaal ja Itaalias ning lõpetab siis karjääri. Ta kavatseb sünnitada kolmanda lapse. Treier sai naiste grupisõidus 17. koha, võitis suursoosik Vos, Postimees, 29.07.2012 Viimase tiitlivõistluse pidanud Treier planeerib kolmandat last, Delfi, 29. juuli 2012 Tarmo Paju, "Treier tahab olla Pekingis üllataja", SLÕhtuleht 8. august 2008 Jaan Martinson, ""Tütar aina küsib, millal ma tippspordi lõpetan ja ta õe või venna saab".", SLÕhtuleht, 2. juuli 2008 Treier lõpetas Giro 13. kohal, 11. juuli 2010 Biograafia ESBL-is Grete Treier ProCyclingStats
Kuressaare sadam

Kuressaare (Jahi)sadam (sadama kood: EE KUR) asub Kuressaares, Tori abajas. Sadama geograafilised koordinaadid on 58° 14′ 37″ N, 22° 28′ 15″ E. Sadama territoorium hõlmab 13 691 m2 maa-ala ja 59 032 m2 veeala. Sadamas on 7 kaid üldpikkusega 328,5 m. Suurim sügavus kai ääres on 3,2 m. Suurim võimalik laev: pikkus 20 m, laius 4 m, süvis 2,3 m. Saaremaa baltisaksa jahiomanikke ühendava Kuressaare Jahtklubi (Arensburger Yacht Club) sadamahoone ehitati 1909. aastal neile kuulunud jahisadama kaile Ooste nukil. Sadamahoone hävis 1944. aastal, samasse rajati 1999. aastal Kuressaare jahisadam. 1991. aastal otsustas Kuressaare Linnavolikogu rajada jahisadama Ooste nukile, Kuressaare Jahtklubi endisele asukohale. Faarvaatri jaoks leiti uus suund piki Roomassaare rannikut, süvendustöid alustati 1994. aastal 1995. aastal eraldas Phare fond eurotoetuse, mille eest tehti kaldakindlustust, muule ja kaisid ning taastati laste ujumiskoht (Titerand) Ujula abajas. Jahisadamas on 3 kaid poolesajale jahile, tankla ning olmehoone sauna ja baariga. Sadam avati 6. augustil 1999, kanalit süvendati täiendavalt 2001. aastal. Kuressaare ja selle ümbruse kohanimesid, saartehaal.postimees.ee, 7. veebruar 2009 Kalle Kesküla, Kuressaare Sadama ajalugu, sadam.kuressaare.ee Kuressaare 360° aeropanoraam / aerofoto Kuressaare sadama koduleht Kuressaare sadama ajalugu
Kurkse sadam

Kurkse sadam (sadama kood: EE KKE) asub Kurkse külas, Kurkse väina kagurannikul. Sadama geograafilised koordinaadid on 59° 17′ 19″ N, 24° 1′ 20″ E. Sadama territoorium hõlmab 38 819 m2 maa-ala ja 55 000 m2 veeala. Sadamas on 3 kaid üldpikkusega 136 m. Suurim sügavus kai ääres on 1,1 m. Suurim võimalik laev: pikkus 5,2 m, laius 2,1 m, süvis 0,9 m. 2006. aastal pani Padise vald sadamarajatised 3,5 miljoni kroonise alghinnaga oksjonile, sest sadam vajas kordategemist ning vallal selleks raha ei olnud. Sadama ostis 6,5 miljoni krooni eest ehitusfirma AS Irbistero. Sadamas asub mälestusmärk Kurkse suurõnnetuses hukkunud rahuvalvajatele. "Kurkse sadam müüakse oksjonil" Eesti Päevaleht, 2. veebruar 2006 "Kurkse sadam müüdi oksjonil 6,5 miljoni krooni eest" Eesti Päevaleht, 6. veebruar 2006 kurksesadam.ee 360° aeropanoraam / aerofoto
Kärsa sadam

Kärsa sadam (ka Vätta sadam) (sadama kood: EE KSA) asub Suure-Rootsi külas, Vätta poolsaare idarannikul, Sutu lahe läänekaldal. Sadama geograafilised koordinaadid on 58° 14′ 24″ N, 22° 44′ 18″ E. Sadama territoorium hõlmab 620 m2 maa-ala ja 6600 m2 veeala. Sadamas on 4 kaid üldpikkusega 293,5 m. Suurim sügavus kai ääres on 2 m. Suurim võimalik laev: pikkus 12 m, laius 8 m, süvis 1,5 m.
Lehtma sadam

Lehtma sadam (sadama kood: EE LHT) asub Hiiu maakonnas Tahkuna poolsaarel Lehtma külas. Sadamas on 7 kaid üldpikkusega 532 m. Sadama territoorium hõlmab 126 600 m2 maa-ala ja 89 000 m2 veeala. Suurim võimalik laev: pikkus 130 m, laius 16,5 m, süvis 4,2 m. Suurim sügavus kai ääres on 5,5 m. Sadama geograafilised koordinaadid on 59° 4′ 0″ N, 22° 42′ 0″ E.
Lindi sadam

Lindi sadam (sadama kood: EE LIN) asub Lindi külas, Pärnu lahe läänekaldal. Sadama geograafilised koordinaadid on 58° 19′ 48″ N, 24° 17′ 24″ E. Sadama territoorium hõlmab 15 413 m2 maa-ala ja 29 200 m2 veeala. Sadamas on 1 kai pikkusega 75 m. Suurim sügavus kai ääres on 1 m. Suurim võimalik laev: pikkus 15 m, laius 4 m, süvis 0,8 m.
Lohusalu sadam

Lohusalu sadam (sadama kood: EE LSL) asub Lohusalus, Lohusalu lahe läänekaldal, Lohusalu poolsaare idarannikul. Sadama geograafilised koordinaadid on 59° 24′ 9″ N, 24° 12′ 17″ E. Sadama territoorium hõlmab 29 800 m2 maa-ala ja 67 000 m2 veeala. Sadamas on 7 kaid üldpikkusega 339 m. Suurim sügavus kai ääres on 2,5 m. Suurim võimalik laev: pikkus 20 m, laius 5 m, süvis 2 m. Sadamas asub arhitekt Jaak Huimerindi poolt projekteeritud, 1995. aastal valminud Lohusalu sadamahoone. Kogu kompleks sai nurgakivi sügisel 1993. Lohusalu sadam, 2022 suvi Lohusalu sadam, 2022 suvi Lohusalu sadamahoone Lohusalu sadamahoone Tallinna Jahtklubi
Erika Esop

Erika Esop (aastani 1935 Müller, 1935–1952 Möldre; 2. juuni 1927 Tallinn – 24. detsember 1999 Tallinn) oli eesti lastekirjanik ja prosaist. Erika Esop sündis major Erich Möldre perekonnas. Aastatel 1935–1940 õppis ta Tallinna inglise erakolledžis. Aastal 1946 lõpetas Tallinna Arve- ja Plaanindustehnikumi. Aastatel 1946–1983 töötas raamatupidaja ja ökonomistina mitmes asutuses, kõige kauem ETKVLi peavalitsuse plaani-finantsosakonna juhatajana (1961–1983). Aastast 1983 oli ta vabakutseline kirjanik. Eesti Kirjanike Liidu liige 1988. aastast. Lastevärsse ja -jutte avalda Erika Esop alates 1961. aastast. Nii lasteluules kui ka -proosas on valdavad motiivid laste eluolust. "Naerulind" (1975) "Jõhvikavärvija" (1979) "Valge peaga poiss" (1983) "Ruubiku kuubik ja mina" (1986) "Rikas tüdruk" (1995) "Kadekops" "Magamata ööd" (1992) "Patu hind" (2000) 1995 Karl Eduard Söödi lasteluuleauhind ("Pildinõid", kunstnik Regina Lukk) 1998 Nukitsa konkurss, 2. koht kirjanike kategoorias ("Rikas tüdruk") Kahasse sugulase Ira Lemberiga kirjutas Erika Esop pseudonüümi Artur Erich all neli romaani.  Pikemalt artiklis Artur Erich Erika Esop Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Värvilaeng

Värvilaeng on kvarke ja gluuoneid iseloomustav kvantarv, mis sarnaneb (natuke!) elektrilaenguga. Värvilaengut omavad osakesed mõjutavad üksteist läbi tugeva vastastikmõju. See on kõige tugevam jõud looduses ning hoiab kvarke koos liitosakestes (hadronites). Värvilaengut, selle omadusi ja tugevat vastastikmõju kirjeldab füüsikateooria kvantkromodünaamika. Värvus on kvargi omadus, millel pole mitte midagi pistmist silmaga nähtava värvusega. Mõistet värvus kasutatakse lihtsalt tugevale vastastikmõjule reageeriva laengu omaduste näitlikustamiseks (kolm põhivärvi, mille ühendamisel saame valge värvuse). Erinevalt elektrilaengust (mida on üks) on värvilaengut kolme liiki: punane, sinine ja roheline. Igale värvile vastab tema antivärvilaeng: antipunane, antisinine ja antiroheline. Iga kvark omab ühte värvi ja iga antikvark antivärvi. Neutraalne, ehk valge on kvarkidest koosnev liitosake siis, kui ta koosneb kolmest kvargist, mis on igaüks ise värvi (selliseid osakesi nimetatakse barüonideks) või kvargist ja antikvargist, mis on sama värvi (antikvark siis antivärvi). Selliseid osakesi nimetatakse mesoniteks. Tulenevalt kvantkromodünaamika järeldustest peavad kõik vabalt eksisteerivad osakesed olema valged. Värvilaengut vahendavad gluuonid. Iga gluuon omab korraga ühte värvilaengut ja ühte antivärvilaengut. Kui kvark kiirgab gluuonit, siis ta vahetab värvi. Kolme kvargiga (punane, roheline, sinine) hadron enne värvilaengu ülekannet Punane kvark kiirgab gluuoni, mis omab punast ja antirohelist värvi. Summaarne värvilaeng säilib Roheline kvark neelab punase-antirohelise gluuoni ja muutub punaseks. Summaarne värvilaeng säilib
Hadronid

Hadronid on kvarkidest koosnevad liitosakesed. Hadroneid on kahte tüüpi: barüonid, mis koosnevad kolmest kvargist (või kolmest antikvargist); mesonid, mis koosnevad kvargist ja antikvargist. Hadroni saavad moodustada kvargid, mille värvilaeng annab kokku neutraalse (valge). Kvarke hoiab hadronis koos tugev vastasmõju. Hadron omab samu kvantarve, mida omavad teda moodustanud kvargid. Hadroni kvantarvud on tema kvarkide kvantarvude summa (aditiivsed kvantarvud) või korrutis (multiplikatiivsed kvantarvud). Suur Hadronite Põrguti
Kesse ülemine tulepaak

Kesse sihi ülemine tulepaak (ka Kessu ülemine tulepaak) on tulepaak Kesselaiu edelarannikul Suures väinas Muhu saare ja mandri vahel. Tegemist on ühega kolmest Kesselaiul asuvast navigatsioonimärgist. Tulepaagi geograafilised koordinaadid on 58° 37′ 44″ N, 23° 25′ 31″ E. Tulepaak on ehitatud kollasele metallsõrestikule, mille külge on kinnitatud punase püsttriibuga valge täisnurkne tahvel. Tulepaagi kõrval asub väike silikaattellistest abihoone. Meremärk püstitati 1879. aastal ja 1953 toimus suurem ümberehitus. Tulepaak automatiseeriti täielikult 1996[küsitav]. aastal. 18 meetrit kõrge tulepaagi tipus paiknev tuli asub merepinnast 23 meetri kõrgusel. Tulepaak töötab pimedal ajal aasta läbi. Tuletorni tipus põleb valge tuli järgmise tsükliga: 2 sekundit valge ja 2 sekundit pime. Paistab asimuudist 78° asimuudini 128° 7 meremiili kaugusele. Tuli on 700 meetri kaugusel paikneva sihi alumise tulepaagiga sünkroonimata. Sihi asimuut on 123°. Kessu päevamärk Kesse alumine tulepaak  Kesse sihi tulepaagid – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Kesse ülemine tulepaak navigatsioonimärkide andmekogus
3

◄ | 1. sajand eKr | 1. sajand | 2. sajand | ► ◄ | 20. aastad eKr | 10. aastad eKr | 0. aastad eKr | 0. aastad | 10. aastad | 20. aastad | 30. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 2 eKr | 1 eKr | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | ► | ►► Artagira piiramine. Gaius Caesar püüdis Rooma sõjas Partiaga Rooma kasuks rahu teha. Kuigi sõjal oli lõppkokkuvõttes soovitud tulemus, sai Gaius raskelt haavata ja suri järgmisel aastal ning Augustus kaotas oma järglase. Lucius Aelius Lamia oli Rooma konsul. Roomlased tutvustasid gallialastele uut ehitustehnoloogiat, sealhulgas kiviarhitektuuri ja võlvkaart. Markomannide vürst Maroboduus (Marbod) ühendas oma riiki hermunduurid, kvaadid, langobardid ja semnoonid. Evangelist Johannes ...
Pärsia laht

Pärsia laht (pärsia keeles خلیج فارس (Khalīj-e Fārs 'Pärsia laht') või ka آب کبود Āb-e Kabūd), الخليج الفارسي (al-Khalīj al-Fārsī) või خليج الفارس (Khalīj al-Fāris) ('Pärsia laht')) on laht India ookeani loodeosas. Pärsia lahe rannikualadel asuvad Iraan, Iraak, Kuveit, Saudi Araabia, Bahrein, Katar, Araabia Ühendemiraadid ja Omaan. Lahe pindala on 239 000 km². Laht on madal, asub mandrilaval, suurim sügavus on 102 meetrit, keskmine sügavus alla 50 meetri. Lahe vesi on soolasem kui ookeanis, kuni 40 promilli. Loodete kõrgus on kuni 3,5 meetrit. Valitseb kuum ja kuiv kliima. Pärsia laht on ühendatud Omaani lahega Hormuze väina kaudu. Tuntuim, kuid suuruselt alles kolmas saar Pärsia lahes on Bahrein. Sellest suuremad on Iraanile kuuluv Qeshmi saar ja Kuveidile kuuluv Būbiyāni saar. Pärsia lahe piirkonnas asuvad maailma suurimad naftavarud. Pärsia lahte suubub Shaţţ al-‘Arabi jõgi, mis moodustub Tigrise ja Eufrati ühinemisel. Pärsia laht on nime andnud Lahesõjale. Kõik lahte ümbritsevad riigid peale Iraani on araabia maad, mistõttu on soovitud laht ümber nimetada Araabia laheks. Seda nime ei ole aktsepteerinud aga ükski rahvusvaheline organisatsioon. Aastal 2006 kinnitas ÜRO, et nõuab lahe nimetamist Pärsia laheks, sest ajalooliselt on Araabia laheks nimetatud ka muid veekogusid, näiteks Punast merd.
Trofogeenne kiht

Trofogeenne kiht on sügavusvahemik (kiht) veekogudes, kus toimub taimede ja fütoplanktoni fotosüntees, kusjuures see ületab energiatarbimise (vastandina trofolüütilisele kihile). Seega asub see kiht veekogu kompensatsioonisügavusest kõrgemal. Eufootne vöönd
Kompensatsioonisügavus

Kompensatsioonisügavus (ka kompensatsioonikiht) on limnoloogias veekogu see sügavushorisont, kus respiratsioon (energiatarbimine) ja fotosüntees on tasakaalus. On kindlaks tehtud, et see sügavus asub veekogus ligikaudu seal, kuhu jõuab 1% päikesekiirgusest. Kompensatsioonipunkt Trofogeenne kiht Trofolüütiline kiht
Epipelagiaal

Epipelagiaal on maailmamere kõige pealmine sügavusvöönd, pelagiaali osa. See vöönd on valgusküllane (eufootne vöönd) ning seetõttu saab seal toimuda fütoplanktoni fotosüntees. Ookeanides algab see vöönd veepinnalt ja ulatub umbes 150–200 meetrini, sisemeredes harilikult 0–50(100) m. Epipelagiaalile järgnev sügavusvöönd maailmameres on mesopelagiaal. Pelagiaal Masing, V. (koost.). 1992. Ökoloogialeksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 50
Saalomoni meri

Saalomoni meri on Vaikse ookeani mereala, mis piirneb edelas Uus-Guineaga, loodes Bismarcki saarestikuga ja kirdes Saalomoni saartega. Poliitiliselt kuulub mere lääne- ja keskosa Paapua Uus-Guineale, idaosa Saalomoni Saartele. Saalomoni mere suurim sügavus on 9140 meetrit. Loodes piirneb Saalomoni meri Bismarcki merega. Nende piir algab Uus-Guineal olevalt Teliata neemelt, kulgeb üle Vitjazi väina Umboi saare põhjatippu, sealt Uus-Britannia saare läänetippu, selle põhjarannikut mööda kuni kirderannikul asuva Kokopo linnani ja sealt mööda 4°50' lõunalaiust itta Uus-Iirimaa saare lõunatippu. Kirdes piirneb Saalomoni meri Vaikse ookeani alaga, mida eraldi mereks ei arvata. See piir kulgeb Uus-Iirimaa saare lõunatipust Buka saare põhjatippu, läbi selle saare ja Bougainville'i saare lõunarannikut pidi viimase kagutippu, edasi mööda Choiseuli, Santa Isabeli ja Malaita saari igaühe loodetipust kagutippu kuni Makita loodetipuni. Lõunas piirneb Saalomoni meri Korallimerega. Piir kulgeb Makita loodetipust Uus-Guinea kagutippu, nii et Lousiade'i saarestik koos nende juurde kuuluvate riffidega jääb Saalomoni merre.