laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Agu Sisask

Agu Sisask (sündinud 20. augustil 1940 Tartus ) on eesti tõlkija, kirjanik ja luuletaja. Ta sündis kirikuõpetaja pojana. Lõpetas 1958. aastal Tartu 3. Keskkooli. Aastatel 1961–1963 õppis EELK Usuteaduse Instituudis ja lõpetas 1974. aastal orientalistina Leningradi Riikliku Ülikooli Idamaade teaduskonna. Ta on olnud 1966–1971 Eesti Televisiooni kunsti- ja kirjandussaadete ning ajalehe Televisioon toimetaja, 1974–1982 Eesti NSV Rahvakontrollikomitee esimehe abi, 1982 ajakirja Looming peatoimetaja asetäitja, 1983–1994 Loomingu Raamatukogu toimetaja (toimetuse juht), aastast 1994 vabakutseline. Ta on tõlkinud jaapani keelest eesti keelde jaapani ilukirjandust ning kirjutanud Jaapani-ainelist luulet, proosat ja mälestusi. 2015 – Eesti Vabariigi Kultuuriministeeriumi aukiri ja preemia 2017 – Jaapani Välisministeeriumi aukiri 2019 – Tõusva Päikese orden kuldsete ja hõbedaste kiirtega jaapani kirjanduse tutvustamise ning Jaapani ja Eesti vaheliste sõprussuhete arendamise eest. Shusaku Endo, "Meri ja mürk". Loomingu Raamatukogu 9/10, 1965 Kobo Abe, "Neljas jääaeg". Loomingu Raamatukogu 11–13, 1966 Kobo Abe, "Luitenaine". Tallinn: Eesti Raamat, 1968 Yukio Mishima, "Pärast banketti". Tallinn: Eesti Raamat, 1969 Seicho Matsumato, "Mäng sõiduplaaniga". Tallinn: Eesti Raamat, 1974 Yasunari Kawabata, "Mäe hääl". (Koos Ülle Udamiga.) Tallinn: Eesti Raamat, 1980 Takeshi Kaiko, "Jaapani kolmekrossiooper". Tallinn: Eesti Raamat, 1983 Kobo Abe, "Härra S. Karma kuritöö". Loomingu Raamatukogu 9, 1984 Shusaku Endo, "Ajal, mil ma vilistasin". Tallinn: Eesti Raamat, 1988 Naomi Uemura, "Silmast silma Arktikaga". Tallinn: Olion, 1996 Yasunari Kawabata, "Tuhat kurge. Vana pealinn". Tallinn: Eesti Raamat, 2001 "Mägi ja lehvik" (proosaluuletused). Tallinn: Eesti Raamat, 1985 "Draakonilend" (poeem). Tallinn: Eesti Raamat, 1987 "Ja mu tähendamissõnaks on vabadus" (luuletused). Tallinn: Loomingu Raamatukogu, 1989 "Mõrv Jaapanis" (lühiromaan). Tallinn: Perioodika, 1994 "Yumiko" (romaan). Tallinn: Pegasus, 2002 "Siin, Hüpoloonias" (romaan). Tallinn: Hotger, 2003 "Kummalised seosed". Tallinn: Tänapäev, 2009 "Elust ja inimestest: meenutusteraamat". Tallinn: Tormikiri, 2011 Tema isa Richard Sisask oli Rõngu ja Tartu Maarja koguduse õpetaja, tütred on Annaliisa Sisask-Silla ja Kaia Sisask (PhD), abikaasa on õppejõud ja kunstiajaloolane Helli Sisask (PhD) Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 481. Annaliisa Sisask-Silla, "Intervjuu isaga", Elukiri 3, 2003, lk. 18 (veebiversioon[alaline kõdulink])
Kemba (Jõgeva)

Kemba oli küla Tartumaal Laiuse kihelkonnas Vaimastvere vallas. Tänapäeval jääb endine küla Jõgevamaale Jõgeva valda Kärde lähedale maantee ja raudtee vahele. Raudtee teeb Ripuka linnamäest põhjas paikneva endise küla ja Kemba soo ümber jõnksu. Endisest külast põhjas paikneb Selli küla. Geograafilised koordinaadid on 58° 51′ 30″ N, 26° 18′ 50″ E Selli Kemba (Villakvere) - küla 18. sajandil lähedalasuva Villakvere küla põhjaosas
Mihkel Kübar

Mihkel Kübar (sündinud 29. aprillil 1982 Raplas ) on eesti kultuuritegelane, üks Intsikurmu festivali korraldajaid, Tallinna Linnateatri direktor. Ta on lõpetanud Rapla Ühisgümnaasiumi 2000. aastal ja Tartu Ülikooli usuteaduskonna 2007. aastal. Keskkooli ajal osales Krista Oleski juhendatavas kooliteatritrupis Ega Vist ning laulis Rapla Ühisgümnaasiumi segakooris Mitte-Riinimanda ja Thea Paluoja laulustuudios. Meesansambli Nojahh koosseisus võitis 1999. aastal Alo Mattiiseni muusikapäevade Grand Prix'. Tegi gümnaasiumis koolilehte. Koolivaheaegadel töötas toonase Rapla maakonna ajalehe Nädaline küljendajana, hiljem ka lühikest aega ajakirjaniku-toimetajana. Kõrgkooliõpingute kõrvalt töötas suviti ajalehes Postimees küljendajana. Kübar on olnud Põlva maavalitsuse haridus- ja kultuuriosakonna nõunik ning Eesti Õpilasesinduste Liidu ekspert. 2009–2013 oli ta Jõgeva abilinnapea. Aastal 2013 töötas ta Jõgeva linnapeana. Aastast 2013 liitus Intsikurmu festivali korraldusmeeskonnaga. Kuulus 2013–2017 Jõgeva linnavolikokku, oli 2016–2017 linnavolikogu esimees. 2018–2020 oli ta Salme kultuurikeskuse direktor. Ta on erakonna Isamaa liige ja ühenduse Parempoolsed aseesimees. 19. mail 2021 kinnitas Tallinna linnavalitsus Kübara Tallinna Linnateatri uueks direktoriks ning ta asus ametisse 21. juunil 2021. Tallinna linnavalitsus maksis talle 2023. aasta eest preemiat 3300 eurot. Ta on mittetulundusühingute Music Estonia, Munalinn ja Hea Muusika Stuudio juhatuse liige, samuti mittetulundusühingute Tähetund ja Johannes Käisi Selts liige ning kuulub EELK Jõgeva kogudusse. Mihkel Kübara elukaaslane on Pirko Tõugu, neil on kolm poega. Tema vennad on Madis Kübar ja Uku Kübar. 2018 regionaalarengu auhind Regionaalmaasikas "Arvamuste rohkus koolijuhtide valimisel" Delfi, 11. detsember 2012 "Omavalitsuste tegelikkus – palju ülemusi, vähe juhte" Delfi, 4. juuni 2012 "Arukat, tasakaalukat ning avatud arutelu oodates..." Delfi, 29. veebruar 2012 Mihkel Kübara mujal ilmunud artiklid tema blogis https://www.facebook.com/mihkel.kubar Jaan Lukas "Jõgeva linna juubeliaasta algas Lenna Kuurmaa ja Märt Avandi kontserdiga"[alaline kõdulink] Delfi, 07.01.2013 (vaadatud 11.01.2013). Risto Mets "Jõgeval kukutati Reformierakond võimult" Postimees, 08.01.2013 (vaadatud 11. jaanuaril 2013). Jaan Lukas "Tõenäoline uus Jõgeva linnapea on Mihkel Kübar"[alaline kõdulink] Vooremaa, 08.01.2013 (vaadatud 11. jaanuaril 2013). Uueks Tallinna Linnateatri direktoriks saab Mihkel Kübar, Postimees, 19. mai 2021. "TABEL | Raha jätkub! Tallinn jagas linnatöötajatele preemiaid vähemalt miljoni euro ulatuses". Delfi. Vaadatud 30. detsembril 2023. Dannar Leitmaa "Nullist Jõgeva linna meeriks – väikelinnades on kõik võimalik" EPL, 11. jaanuar 2012, lk 6 "Jõgeva volikogu valis linnapeaks Mihkel Kübara" Delfi, 8. jaanuar 2013
Kaitseressursside Amet

Kaitseressursside Amet (lühendatult KRA) on Kaitseministeeriumi valitsemisalas tegutsev valitsusasutus Eesti riigikaitse valdkonnas. Kaitseressursside Ameti peadirektor on Anu Rannaveski. Kaitseressursside Ameti põhiülesanded on vastavalt põhimääruse § 7.: kaitseväeteenistuskohustuslike Eesti kodanike arvestuse pidamine ja selleks andmete kogumine; kutsealuse kaitseväeteenistuskõlblikkuse otsustamine; ajapikenduse andmise otsustamine; kaitseväeteenistusest keeldunud kutsealuse kutsumine asendusteenistusse; kutsealuste ajateenistusse kutsumisest vabastamine; kaitseväeteenistuskohustusest vabastamine ja registrist kustutamine; ameti arstlike komisjonide töö korraldamine; kaitseväekohustuslaste arstlikku komisjoni suunamine kaitseväeteenistuskõlblikkuse otsuse tegemiseks; kutsealuste kutsesobivuse määramine; kutsealuste toimetamine teenistuskohta; ameti arstlikus komisjonis ja täiendaval arstlikul läbivaatusel või uuringutel viibimisega seotud sõidu- ja toitlustuskulude katteks makstava hüvitise taotluse menetlemine; järelevalve teostamine kaitseväekohustuse täitmise üle, kõrvalehoidvate isikute vastutusele võtmine või vastutusele võtmise algatamine seaduses sätestatud alustel ja korras; aruande esitamine kaitseväeteenistuse komisjonile kaitseväeteenistuskohustuse täitmise kohta; säilitamisele kuuluvate dokumentide arhiveerimine, arhiivitõendite väljastamine; identifitseerimiskoodi moodustamine ja isikuplaatide väljastamine; vastuvõtva riigi toetuse osutamiseks vajalike andmete arvestuse pidamine; mobilisatsiooniplaanidest ja sundkoormiste koondkavast tulenevate ülesannete täitmine; ümberjaotamisele kuuluva riigivara kontrollimine Kaitseministeeriumi poolt koostatud eelnimekirja alusel; -1 vahendada kaitseväe värbamisinfot, viia läbi värbamistoiminguid ja koguda tagasisidet värbamis- ja tööprotsessi kohta; Riigikaitse Edendamise Sihtasutus Veebileht Kaitseressursside Ameti põhimäärus, RTL 2005, 78, 1087 "Kaitseressursside ameti juht: muudatused aitavad pool miljonit kokku hoida" ERR, 9. august 2023 "Kaitseressursside amet plaanib muuta enda nime Riigikaitse inimjõu keskuseks". Delfi. 9. august 2023. Vaadatud 9. augustil 2023.
Välgita mõis

Välgita mõis (saksa keeles Welketa) oli riigimõis Viljandi kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi valla territooriumile. Mõis tekkis 17. sajandil (1688. aastal 3/4 adramaad). 1914. aastal kuulus mõisale 222,5 hektarit mõisamaad ja üks talu. 1909. aastal kuulus mõis Karula valda, 1939. aastal kuulus endine mõisasüda Viljandi valda. Välgita mõisa peahoone on üks arhailisemaid mõisahooneid Eestis. 18. sajandist pärit mõisahoone on palkidest kõrge kivikatusega (algselt rookatusega) ühekorruseline hoone. 2004. aastal ostis mõisa hooned soomlane Niilo Aarne Tapio Ström. Eesti mõisate loend Eesti kultuurimälestiste loend Välgita mõisast Eesti mõisa portaalis [1]
Short 184

Short 184 oli Esimese maailmasõja suurimas merelahingus olulist rolli täitnud vesilennuk ja Esimese maailmasõja järel üks levinumaid vesilennukeid maailmas. Eestis lendasid Short 184 lennukid aastatel 1919–1933. Kaheksa seda tüüpi lennukit oli kasutusel lennuväes ning need asusid Lennusadamas vesilennukite angaarides. Maailma esimene lennukiehitusfirma Short Brothers konstrueeris I maailmasõja ajal Briti Kuningliku mereväe tellimusel vesilennuki Short 184. Esmalend toimus 1915. aasta aprillis. Kuu hiljem saadeti prototüüp ja esimene seeriamasin laeva pardal Vahemerele. Augustis sooritas Short 184 ajaloo esimese eduka õhutorpeedorünnaku Türgi kaubalaevale. Mudelit 184 kasutati laialdaselt allveelaevavastase patrull-lennukina, pommitajana ja luureks nii Vahemerel kui ka Briti saarte ümbruses. Ühtekokku valmis erinevates tehastes üle 900 lennuki. Eesti lennuvägi opereeris aastatel 1919–1933 kaheksa Short 184 vesilennukiga (nr. 24–26 ja 37–41). Lahinglendudes need lennukid siiski ei osalenud. Põhilise rakenduse leidsid need õppetreeninglennukitena, kuid need vedasid ka Tallinna ja Helsingi vahel posti. Vesilennukid baseerusid Lennusadama vesilennukite angaarides. Short 184 vesilennukeid ehitati kogu maailmas kokku 936. Tervikuna ei ole aga säilinud ühtegi. Inglismaal Fleet Air Armi muuseumis eksponeeritakse üht osaliselt säilinud Short 184 vrakki. Lennusadama ekspositsiooni jaoks alustati 2010. aasta kevadel maailmas ainsa täismõõtmetes Short 184 valmistamist. Jooniste ja piltide alusel valminud lennuki ehitajaks oli Nurmsi Lennuklubi Türil. Lennuki koopia valmis suures osas Kalju Käi, Urmas Haugi ja Meelis Kupitsa töö tulemusel. Short 184 ehitamine oli selle valmistajatele suur katsumus, kuna puudusid täpsed joonised kõikidest detailidest ja paljuski tuli toetuda fotodele. Kõige keerulisemaks ülesandeks kujunes kere ja tiibade katmine spetsiaalse riidega. 2012. aasta märtsis tõsteti lennuk pärast lõplikku kokkupanemist lae alla – muuseumi õhutasapinda. Eesti sõjalennukite loend (1918–1940) "Hukkunud lennuhuvilisel jäi pooleli elu suurim töö" Delfi, 12. juuli 2010 Bianca Mikovitš: "Türil sai valmis ainulaadne lennukikoopia" Maaleht, 29. oktoober 2011 Urmas Tooming: "Vesilennuki ehitaja hoiab hinge kinni" Tallinna Postimees, 2. märts 2012 Kruut, Margus (08.08.2011). "Vesilennuki Short 184 taassünd". Tehnikamaailm. Originaali arhiivikoopia seisuga 28.11.2020. Vaadatud 2.06.2020. Kruut, Margus (08.05.2012). "Short jõudis koju". Tehnikamaailm.[alaline kõdulink] Vesilennuk Short 184 Lennusadam Margus Kruut: "Vesilennuki Short 184 taassünd" Tehnikamaailm, august 2011
Ripuka

Ripuka on endine küla Tartumaal Laiuse kihelkonnas Vaimastvere vallas. Tänapäeval jääb endine küla Jõgevamaale Jõgeva valda. Endise Ripuka küla lähedal on Ripuka Punamägi. Ripuka mõisa alla kuulus ka Pädeküla.
Oonurme (Jõgeva)

Oonurme (18. sajandi kaartidel Onurm) oli küla Tartumaal Laiuse kihelkonnas Vaimastvere vallas Vaimastverest lõunas. Tänapäeval jääb endine küla Jõgevamaale Jõgeva valda. Geograafilised koordinaadid on 58° 47′ 35″ N, 26° 15′ 50″ E
Tirma

Tirma (ka Tirmastu, Termastby, 18. sajandi kaartidel Tirmast) on endine küla Tartumaal Laiuse kihelkonnas Vaimastvere vallas Endla külast lõunas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb endine küla Jõgevamaale Jõgeva valda. Geograafilised koordinaadid on 58° 48′ 25″ N, 26° 13′ 10″ E Tirma küla juures oli Vaimastvere mõisa kõrvalmõis – Tirma mõis (Tirmast). Mõisa täpse asukoha kohta puuduvad andmed. 18. sajandi kaardi järgi võib oletada, et mõis paiknes Endla küla lääneosas, praeguse Endla looduskaitseala piiril. Rootsi ajal pantis valitsus osa Tirmastu ja Paduvere külast kirikuõpetaja Reinerius Broocmannile. Nii kuulusid Kärde mõisa külad osaliselt ka Ripuka mõisale. Põhjasõjale järgnenud suure katku ajal (1711–1712) suri Tirmastu ja Paduvere külas kokku 38 inimest, ellu jäi 56, nendest 20 last. Kärde läbi aastasadade[alaline kõdulink], Jõgeva vald, veebiviide, vaadatud 12. jaanuar 2013.
Lucy Punch

Lucy Punch (sündinud 30. detsembril 1977) on inglise näitleja. Punchi osatäitmiste hulgas on olnud rollid filmides "Halb õpetaja" ja "Õhtusöök tolvanitele" ning telesarjades "Doc Martin" ja "Ben and Kate". Woody Alleni filmis "You Will Meet a Tall Dark Stranger" (2010) mängis ta rolli, mis oli algselt mõeldud Nicole Kidmanile. Punch elab alates 2006. aastast Ameerika Ühendriikides. Tal on üks vend. "Lucy Punch". Yahoo TV. Yahoo! Inc. Vaadatud 11.01.2013.  Lucy Punch – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Lucy Punch IMDb-s vaadatud 2013-01-11
Ansgar

Ansgar, ka Anskar või Oscar (8. september 801 – 3. veebruar 865 Bremen) oli Hamburgi-Bremeni peapiiskop. Paavst Eugenius II lähetas 826. aastal Ansgari misjoneerima Taani hõime. Ta tegi misjonitööd Vestfaalis ja Taanis. Asutas esimese ristiusu kiriku ja koguduse Rootsis. Ansgar nimetati aastal 831 Hamburgi peapiiskopiks. Nicolaus I kinnitas 31. mail 864 Ansgari Bremeni peapiiskopiks ja ühendas Bremeni ja Hamburgi peapiiskopkonnad. Ta määras Ansgari ja tema järeltulijad Bremeni peapiiskopi kohal paavstlikeks legaatideks taanlaste, rootslaste ja slaavlaste misjoni läbiviimisel. Ta on tuntud kui Põhjamaade apostel ja Taani ning Rootsi kaitsepühak.
Jüri Kaude

Jüri Vello Kaude (kuni 1940 Klein; 6. juuli 1921 Tartu – 1. jaanuar 2013 New Jersey) oli eesti arst-radioloog. Ta lõpetas 1940. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastail 1942–1944 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, kuni põgenes 1944. aastal Saksamaale. Aastail 1944–1945 õppis ta arstiks Giesseni Ülikoolis, aastail 1945–1948 Kieli Ülikoolis; tema erialaks kujunes diagnostiline radioloogia. 1952. aastal kaitses ta doktoriväitekirja Kielis, uuesti sai ta meditsiinidoktori kraadi 1967. aastal Lundis. Aastail 1949–1956 töötas ta arstina ÜRO Põgenikeorganisatsiooni teenistuses laagri- ja laevaarstina. Alates 1956. aastast töötas ta Rootsis mitme haigla radioloogia-, sisehaiguste, kirurgia-, kopsuhaiguste, psühhiaatria- ja/või lastehaiguste osakonnas; 1961–1962 oli jaoskonnaarst. Aastail 1967–1969 oli ta külalisprofessor USA Florida ülikooli radioloogia osakonnas Gainesville'is. Aastail 1969–1971 töötas ta dotsendina Rootsis Lundi Ülikooli haiglas. Aastail 1971–1992 oli ta korraline professorJüri Kaude Florida ülikoolis, alates 1992. aastast oli ta emeriitprofessor. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 TLÜAR väliseesti isikud
Anton Starkopfi ateljeemuuseum

Anton Starkopfi ateljeemuuseum oli aastatel 1972–1997 Tartus tegutsenud muuseum, halduslikult oli see Tartu Kunstimuuseumi allüksus. Muuseum asus skulptor Anton Starkopfi maja esimesel korrusel Tähtveres, aadressil Eduard Vilde tänav 2 (praegusel Jakob Hurda tänaval). Ehkki muuseum suleti juba 1993. aastal, lõpetas see ametlikult tegevuse alles 1997. aastal. EE 12. köide. Tallinn 2003. Lk 524 Irene Rosenberg. "A. Starkopfi Ateljeemuuseum". // Tartu muuseumid. Tallinn: Perioodika, 1988. Lk 111-116 Irene Rosenberg. "A. Starkopfi Ateljeemuuseum". // Tartu muuseumid. Tallinn: Perioodika, 1988. Lk 111-116 "Üks muuseum rohkem... või vähem?, Anton Starkopfi testament, Suurt vankrit rauta talvel". kultuur.postimees.ee, 30. detsember 1996 Krista Piirimäe. Starkopfi ateljeemuuseum tekitas palju dramatismi. Postimees, 3. juuni 2009
Soome Instituut

Soome Instituut, täpsema nimetusega Soome Instituut Eestis (soome keeles Suomen Viron-instituutti) on Eestis tegutsev Soome organisatsioon, mille ülesandeks on hoida, arendada ja tugevdada soome-eesti kultuurikoostööd. Instituudi eesmärk on Soome kunsti ja kultuuri, oskuste, teadmiste ja kodanikuühiskonna väärtuste eelarvamustevaba vahendamine Eestisse. Selle saavutamiseks osaleb instituut kultuuri- ja koolitusalaste ürituste korraldamisel, toetab soome kunstnike ja kultuurikorraldajate rahvusvahelist liikuvust ning soome keele õpetamist Eestis. Instituut asutati 1991. aastal Tuglase-seltsi juurde loodud infopunktina. Praegusel kujul (näiteks raamatukogu ja programmilise tegevusega) alustas Soome Instituut tegevust 1994. aastal. Instituut on osa ülemaailmsest Soome instituutide võrgustikust, kuhu kuulub 17 instituuti maailma eri paigus. Instituudi peamine rahastaja on Soome haridus- ja kultuuriministeerium. Programmitööd toetavad ka erinevad sihtasutused, koostööpartnerid ning ettevõtted. Instituudi tegevust organiseerib Soome Instituudi Sihtasutus (soome keeles Suomen Viron-instituutin säätiö – rootsi keeles Stiftelsen för Finlands institut i Estland). Instituudil on kontorid Tartus (Ülikooli 11) ja Tallinnas (Marati 5-2, Põhjala tehas, Kompressorimaja 2. korrus). Tartus asub ka Soome Instituudi raamatukogu, kust saab laenutada soome- ja eestikeelseid teoseid, lugeda mõlema maa ajalehti ning mängida lauamänge. 2011. aastal loodi Soome Instituudi eestvedamisel soome keele ja kultuuri koostöövõrgustik Keelesild. Keelesilla tegevust toetab Jenny ja Antti Wihuri fond. Aastal 2017 tähistas instituut suurelt Soome vabariigi 100. aastapäeva, korraldades Eestis temaatilisi üritusi. Seppo Zetterberg (1994–1996) Juhani Salokannel (1997–2000) Martti Turtola (2001–2004) Jaana Vasama (2005–2009) Riitta Heinämaa (2010–2014) Anu Laitila (2015–2018) Anu Heinonen (2019–2021) Hannele Valkeeniemi (2021–...) Eesti Instituut Soomes Soome teadus- ja kultuuriinstituudid maailmas Suomen Viron-instituutti Soome instituutide võrgustik Soome Instituut. "Meist". Vaadatud 26.09.2023. "Juubeliaastat tähistava Soome Instituudi uueks juhiks saab Hannele Valkeeniemi". Delfi. 3.8.2021. Vaadatud 4.8.2021. Soome Instituudi 30 esimest aastat Instituudi koduleht Instituut Facebookis Instituudi fotogaleriid Flickris Instituut YouTube'i kanalis Instituudi tegevus ja toetused Soome keele õpe ja vestlusringid
Sangar

AS Sangar on Tartus asuv rõivatööstusettevõte. Ettevõtte ajalugu ulatub 1944. aastasse, kui asutati vilte tootev artell Sangar. Aastal 1956 reorganiseeriti see Tartu Õmblusvabrikuks Sangar. Aktsiaseltsina tegutseb ettevõte 1992. aastast (algul kandis nime AS Sangar STC). Firmal on 4 tütarettevõtet: AS Sangar Valga Vabrik (asutatud 1998); Sangari Kaubandus OÜ (asutatud 1998); SIA Sangar Trading (asutatud 1998, asub Lätis); UAB Sangar (asutatud 2002, asub Leedus). 2015. aasta jaanuaris ostis Sangar Rootsi ettevõtte ja kaubamärgi Oscar of Sweden. 2017. aastal tootis Sangar Eesti riigile Euroopa Liidu eesistumise tõttu Eesti sümboolikaga lipse ja salle, mida kingiti eesistumisega seotud kohtumistel osalevatele ministritele ja delegaatidele. 2021. aastal koroonakriisi pärast otsustati sulgeda Eestis kolm kauplust: Tartus Lõunakeskuses, Pärnus ja Tallinnas Viru Keskuses. Sellega jäävad vaid Tartus vabriku juures töötav kauplus ja kolm esindust Tallinnas kaubanduskeskuste juures. EE 12. köide, 2003: 505. http://majandus24.postimees.ee/3060727/sangar-ostis-rootsi-sargitootja "FLÄSH! Euroopa Komisjoni president armastab Eesti lipsu!". Eesti Ekspress. 26. juuni 2017. Sangar закроет три магазина в Таллинне, Тарту и Пярну Деловые ведомости, 04.02.2021 (vaadatud 07.02.2021) AS Sangari koduleht "Kraftid panid aluse pere dünastiale" Äripäev, 19. jaanuar 2015
Cosigüina vulkaan

Cosigüina on tegevvulkaan Kesk-Ameerikas Nicaraguas. Vulkaani kõrgus on 872 meetrit. Viimati purskas vulkaan aastal 1859, aga kõige kuulsam episood leidis aset 20. jaanuaril 1835. See oli Nicaragua ajaloo kõige võimsam vulkaanipurse. Tollest purskest lendu läinud tuhka on leitud Mehhikost, Costa Ricalt ja Jamaicalt. Hiljem ei ole vulkaan pursanud. "Cosigüina". Global Volcanism Program (inglise keeles). Smithsonian Institution. Originaali arhiivikoopia seisuga 7. mai 2013. Vaadatud 14. veebruaril 2009.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Salvest

AS Salvest on 1993. aastal (teistel andmetel 1994) Tartus asutatud ettevõte, mis toodab ja turustab toidukonserve. Ettevõtte eelkäija oli 1946. aastal tegevust alustanud Tartu Puu- ja Aedviljatehas. Aastal 1951 nimetati tehas ümber Tartu Konservitehaseks. Praegune ettevõtlusvorm aastast 1993. AS Salvest paikneb praegu 108 297 m² suurusel territooriumil. Ettevõttes töötab 150–160 inimest. Salvesti ajalugu (vaadatud 11.01.2013) EE 12. köide, 2003: 505. AS Salvest koduleht
Külli-Riin Tigasson

Külli-Riin Tigasson (sündinud 14. oktoobril 1975) on eesti ajakirjanik. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal 1998. aastal. 2003. aastal lõpetas samas meedia ja kommunikatsiooni magistriõppe. Alates 2003. aastast töötas ta Eesti Päevalehe arvamustoimetajana, aastast 2007 oli ta sama toimetuse juhataja. Alates 2014. aastast töötab Külli-Riin Tigasson Eesti Ekspressi toimetuses. Päring andmebaasis www.inforegister.ee[alaline kõdulink] http://raud.ut.ee/~elasn/LP_1998TY.html[alaline kõdulink] http://raud.ut.ee/~elasn/MG_SO_00.html[alaline kõdulink] "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. detsember 2012. Vaadatud 11. jaanuaril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Kristjan Raua õppestuudio

Kristjan Raua õppestuudio oli aastatel 1904–1914 Tartus tegutsenud kunstikool, mille asutas Kristjan Raud. Nagu Tallinnas asuv Ants Laikmaa ateljeekool pakkus see õpilastele professionaalset kunstiõpetust. Õppestuudios õppisid teiste seas Johannes Einsild, Voldemar Kangro-Pool, Eduard Taska. Ants Laikmaa ateljeekool EE 12. köide, 2003: 475.
Tuulealused saared (Lõuna-Ameerika)

Tuulealused saared on Grenadast läände jäävad saared Kariibi meres Lõuna-Ameerika ranniku lähedal, osa Väikestest Antillidest. Ulatuvad Arubani. Tuulealused saared (Okeaania) Tuulealused saared (Aafrika)
Rahvusvaheline Eduard Tubina Ühing

Rahvusvaheline Eduard Tubina Ühing asutati 20.–22. oktoobril 2000 Tartus toimunud Eduard Tubina muusikapäevadel. Ühingu eesmärk on tutvustada Eduard Tubina loomingut kontsertide, heliplaatide ja trükiväljaannete kaudu. Üheks oma peamiseks ülesandeks peab ühing Eduard Tubina "Kogutud teoste" väljaandmist. Ühingu asutajaliikmete seas olid Vardo Rumessen, Eino Tubin, Margus Pärtlas, Priit Kuusk, Arvo Volmer, Kadri Leivategija, Avo Sõmer. http://www.tubinsociety.com/index.php?id=16 (vaadatud 04.01.2013) Ühingu koduleht (vaadatud 11.01.2013)
Dargid

Dargid (ka dargiinid; endanimetus дарган, дарганти, даргва) on rahvas Dagestanis. Kõnelevad dargi keelt, mis kuulub dagestani keelte nahhi-dagestani rühma. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 589 386 dargi, Dagestanis aga 490 384 dargi (16,85% elanikkonnast). Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 25 dargi. Dargide asualad paiknevad Dagestani keskosas, enamasti eelmäestikes ja mäestikupiirkondades. Levinud on sunniitlik islam. Antropoloogiliselt kuuluvad dargid balkani-kaukaasia rassi kaukasoidsesse tüüpi. "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 12. märts 2017. Vaadatud 11. jaanuaril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 11. jaanuaril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Päring Statistikaameti andmebaasist