laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rahvusrevolutsionäärid

Rahvusrevolutsionääride üldmõiste alla on koondatud rühm 1920. aastatel Saksa poliitilisse publitsistikasse ja kirjandusse astunud literaate. Tuntuimad neist on Ernst Jünger, Friedrich Georg Jünger, Franz Schauwecker, Friedrich Hielscher, Ernst von Salomon. Rahvusrevolutsionäärid moodustasid ühe osa laiemast, konservatiivse revolutsiooni nime kandvast poliitilis-filosoofilisest voolust. Mõiste sai kindlama sisu alles 1950, mil ilmus konservatiivse revolutsiooni ühe peamise asjatundja Armin Mohleri raamat "Konservatiivne revolutsioon Saksamaal 1918-1932" (Die Konservative Revolution in Deutschland 1918–1932). Mohleri definitsiooni järgi kujutavad rahvusrevolutsionäärid endast konservatiivse revolutsiooni nooremat ja radikaalsemat etappi, mis oma tipu saavutas 1920. aastate keskel. Selle tähiseid on 1926 Friedrich Georg Jüngeri sulest ilmunud essee "Rahvusluse esileastumine" (Aufmarsch des Nationalismus). Konservatiivse revolutsiooni teise etapi ja mõnevõrra mõõdukama suuna moodustavad nn. noorkonservatiivid. Tinglikuks veelahkmeks kahe suuna ja perioodi vahel võibki lugeda 1927. aastat, mil anti välja noorkonservatiiv Edgar Julius Jungi raamat "Alaväärtuslike võim" (Die Herrschaft der Minderwärtigen). Lühiülevaade konservatiivsest revolutsioonist ajakirjas Sulane. "Uusi uurimusi Friedrich Hielscherist" võrguajakirjas Kriteerium. "Ennast armastav Jumalaarmastaja" võrguajakirjas Kriteerium. "Anarhi jälgedes. Kaks uut elulugu Ernst Jüngerist" võrguajakirjas Kriteerium.
Mädamürk

Mädamürk on perekonnanimi, mis pärineb Viljandi kihelkonnast Viljandi vallast (originaalkuju Mäddamürk). Põlistalu nimi enne nimedepanekut oli Saardepawle talu.[viide?]. Nimede eestistamisel anti Mädamürgi-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Arusalu, Mandra, Mürk, Mändla ja Rünk. Eestis elas rahvastikuregistri andmetel 8. mai 2012 seisuga 15 inimest perekonnanimega Mädamürk. 1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis 14 inimest (6 meest ja 8 naist) perekonnanimega Mädamürk. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Mädamürk Eestis 6 mehel ja 8 naisel. "Viljandi vallas pandud perekonnanimed". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. veebruar 2008. Vaadatud 18. märtsil 2008. https://www.eesti.ee/portaal/rrteenus.nimede_stat[alaline kõdulink] https://www.stat.ee/nimed/pere/Mädamürk
Otepää Vabadussõja mälestussammas

Otepää Vabadussõja mälestussammas on Otepääl asuv Vabadussõjas langenud sõduritele pühendatud monument. Mälestussammas asub Otepää kiriku juures. Mälestussamba kavandi tegi Voldemar Mellik ja samba valmistas kiviraidur Peeter Veeber. Sammas avati 10. juunil 1928. Mälestussammas lõhuti 17. juunil 1950 ja osad maeti sinnasamasse. 3. augustil 1988 leiti samba obelisk. Uue samba projekteeris R. Unt. Mälestussamba taasavamine toimus 15. juulil 1989. Mälestussammas on algse monumendi koopia. Mälestussamba obelisk on originaal. Asub esialgsest paigast veidi kesklinna pool. Vaade mälestussambale Otepää kiriku poolt (kagust) Tekst kivirahnul mälestuskompleksi vasemal piirdel Eesti Vabadussõjas langenute mälestussammas Eesti Vabadussõja mälestusmärkide loend Otepää Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris
Kornelius (Titov)

Kornelius (vene keeles Корнилий; kodanikunimega Konstantin Ivanovitš Titov, Константин Иванович Титов; sündinud 1. augustil 1947 Orehhovo-Zujevos) on Venemaa vanausu vaimulik, alates 2005. aastast Vene Õigeusu Vanausuliste Kiriku Moskva ja kogu Venemaa metropoliit. Ta lõpetas 1976. aastal Moskva automehaanika instituudi ja töötas kuni 1997. aastani tehase tehnilise kontrolli osakonna ülemana. Nooruses oli ta Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei liige. 1997. aastal pühitseti ta diakoniks ja 2004. aastal preestriks. 2005. aastal, enne Moskva ja kogu Venemaa metropoliidiks saamist, oli ta lühikest aega Kaasani ja Vjatka piiskop. Korneliust autasustati 22. veebruaril 2013 Sõpruse ordeniga. 27. juulil 2017 nimetati ta Orehhovo-Zujevo aukodanikuks. 9. juunil 2022 pälvis ta Venemaa Föderatsiooni riikliku preemia. Kornelius toetab avalikult Venemaa sissetungi Ukrainasse. Tema arvates tapetakse Ukrainas inimesi pelgalt selle eest, et nad mõtlevad ja räägivad vene keelt. Kornelius kutsus ukrainlasi üles relvi maha panema ning lõpetama see genotsiid ja hullumeelsus. Soldatov, Alexander (8. märts 2022). "«Град» божий". Novaja Gazeta. Originaali arhiivikoopia seisuga 8. märts 2022. Vaadatud 12. veebruaril 2023.
Huulõielised

Huulõielised (Lamiaceae Lindl., nom. cons. Labiatae Juss.) on õistaimede sugukond, kuhu kuulub umbes 210 perekonda umbes 3500 liigiga. Huulõielisi on traditsiooniliselt peetud fülogeneetiliselt lähedaks raudürdilistega, kuid viimase aja molekulaargeneetilised uuringud on näidanud mitmete raudürdiliste perekondade kuulumist huulõieliste sugukonda ning allesjäänud on lähedalt suguluses pigem teiste iminõgeselaadsete seltsi sugukondadega. Enamik huulõielisi on rohttaimed, kuid esineb ka poolpõõsaid jt eluvorme. Huulõielistele on omane neljakandiline vars ning lehed on vastakuti. Õied on sügomorfsed ja huuljad, millest ka nimetus. Sageli paiknevad õied võsu tipuosas. Huulõieliste viljaks on pähklike. Acinos – nõmmemünt Ajuga – akakapsas Betonica – tõnnike Clinopodium – mägimünt Dracocephalum – tondipea Elsholtzia – rihumünt Galeobdolon – koldnõges Galeopsis – kõrvik Glechoma – maajalg Lamium – iminõges Leonurus – südamerohi Lycopus – parkhein Mentha – münt Nepeta – naistenõges Origanum – pune Prunella – käbihein Salvia – salvei Scutellaria – tihashein Stachys – nõianõges Teucrium – tarinõges Thymus – liivatee Hyssopus – iisop Lavendula – lavendel Marrubium – penimünt Melissa – meliss Ocimum – basiilik Phlomis – tuliürt Tectona – tiikpuu
Võhumõõgalised

Võhumõõgalised (Iridaceae) on üheiduleheliste õistaimede sugukond. Võhumõõgalisi on teada umbes 80 perekonda 1500 liigiga; levikult on sugukond kosmopoliitne. Sellesse sugukonda kuuluvad teiste seas gladioolid, iirised, krookused. alamsugukond Crocoideae alamsugukond Iridoideae triibus Irideae triibus Mariceae triibus Sisyrinchieae triibus Tigridieae alamsugukond Isophysidoideae alamsugukond Ixioideae triibus Ixieae triibus Pillansieae triibus Watsonieae alamsugukond Nivenioideae
Dmitri Jarošenko

Dmitri Vladimirovitš Jarošenko (vene keeles Дмитрий Владимирович Ярошенко, sündinud 4. novembril 1976 Makarovis Sahhalini oblastis) on Venemaa laskesuusataja. Jarošenko on tulnud kaks korda maailmameistriks 4x7,5 km teatesõidus aastatel 2007 ja 2008. Lisaks sai ta 2008. aasta MM-il pronksmedali segateatesõidus. Maailma karikasarjas on Jarošenko võitnud ühe etapi. 2008. aastal sai ta karikasarja üldarvestuses teise koha. 2007. aastal võitis ta karikasarjas jälitussõitude arvestuses väikese karika. Jarošenko hakkas laskesuusatamisega tegelema 11-aastaselt. 2007 Anterselvas maailmameister 4x7,5 km teatesõidus 2008 Östersundis maailmameister 4x7,5 km teatesõidus pronksmedal 2x6+2x7,5 km segateatesõidus Üldkarikas 2. koht: 2008 Sprindikarikas 2. koht: 2008 Tagaajamissõidu karikas 1. koht: 2007 2. koht: 2008 Ühisstardiga sõidu karikas 2. koht: 2008 2008. aasta detsembris toimunud Östersundi MK-etapil Jarošenkolt võetud dopinguproov osutus positiivseks. 13. veebruaril 2009 kinnitas Rahvusvaheline Laskesuusatamise Liit (IBU) kolme Vene laskesuusataja – Dmitri Jarošenko, Albina Ahhatova ja Jekaterina Jurjeva – vahelejäämist dopinguga. Karistused määratakse pärast IBU tutvumist kõigi materjalidega, mis alaliidule Lausanne'i laboratooriumist saadetakse. Dmitri Jarošenko on 182 cm pikk ja kaalub 76 kg. Ta elab Hantõ-Mansiiskis. Dimitri Jarošenko IBU kodulehel
MICHAEL

MICHAEL (Multilingual Inventory of Cultural Heritage in Europe) on Euroopa Komisjoni rahastatud Euroopa Liidu riike hõlmav kultuuriportaal, mis võimaldab ligipääsu Euroopa Liidus asuvatele raamatukogude, arhiivide ja muuseumide digitaalsetele kultuuripärandi kogudele. MICHAEL on kataloog peaasjalikult muuseumite, raamatukogude ja arhiivide digitaalse kultuurpärandi kogudest. Kultuuripärandi materjali kirjeldus hõlmab nii digiteeritud füüsilist materjali (näiteks fotod, arhiividokumendid, kaardid, objektid, arheoloogilised objektid) kui ka materjali, mis on digitaalselt sündinud (nt helisalvestised, video, teaduslikud andmed). Kogusid on kirjeldanud kultuuriasutustes töötavad spetsialistid või regionaalsete/riiklike kultuuriasutuste lepingulised kataloogijad. Kirjed sisaldavad digitaalse materjali detailset kirjeldust, piirkondlikku kattumist, olulisi seoseid (nt kuulsad inimesed või sündmused), infot materjali säilitamisest, juurdepääsust ja asukohast. MICHAEL-i eesmärk on Euroopa kultuurisektori seni laialipaisatult asuvate digikogude allikate koondamine ühte kataloogi. MICHAEL-i kataloogile on juurdepääs Euroopa kultuuriportaali kaudu – see liidab omavahel kataloogid, mis on ette valmistatud projektis osalevate EL riikide poolt. 2008. aasta märtsis sisaldas MICHAEL kolme Euroopa riigi – Prantsusmaa, Itaalia ja Suurbritannia – riiklikke portaale. Projektiga liitunud 13 riiki avavad oma kataloogid 2008. aasta lõpuks. Iga riik peab avama riikliku MICHAEL-i portaali, mis sisaldab vaid selle riigi kogusid. MICHAEL-i projekt loodi Euroopa Komisjoni eTEN-programmi toetusel. Projekti algusjärgus 2004. aastal osalesid kolm riiki: Prantsusmaa, Itaalia ja Suurbritannia. Projekti teises ringis 2006. aasta juunis liitusid 11 Euroopa riiki: Tšehhi, Soome, Saksamaa, Kreeka, Ungari, Malta, Holland, Poola, Portugal, Hispaania ja Rootsi. Hiljuti liitusid projektiga Belgia (Flandria), Eesti, Läti ja Bulgaaria. 2007. aasta juunis loodi MICHAEL-Culture AISBL, mis jätkab MICHAEL-i Euroopa teenuse hooldamist ja arendamist. MICHAEL: Euroopa portaal MICHAEL: Prantsuse portaal MICHAEL: Saksa portaal MICHAEL: Itaalia portaal MICHAEL youtube'is
Jüri Adams

Jüri Adams (sündinud 22. novembril 1947 Tartus) on Eesti poliitik. Ta oli Riigikogu VII, VIII, IX ja XIII koosseisu liige. Jüri Adams lõpetas Tartu Kaugõppekeskkooli (1966), õppis Moskva Riiklikus Ülikoolis matemaatikat ja Tartu Riiklikus Ülikoolis inglise filoloogiat. Lõpetas Kaarepere Sovhoostehnikumi metsatehnikuna (1982). Jüri Adams on töötanud muu hulgas õpetaja, metsavahi ja katlakütjana. Ta on olnud ERSP, Isamaaliidu ja IRLi liige. Alates 15. oktoobrist 2014 kuni 2019. aasta märtsini oli ta Eesti Vabaerakonna liige. Kuni vahetult Eesti taasiseseisvumisele eelnenud ajani osales Jüri Adams vastupanuliikumises ja põrandaaluses vabas ajakirjanduses. Muu hulgas tõlkis ta eesti keelde MRP salaprotokollid. 1978. aastal asutas ta ajakirja "Lisandusi mõtete ja uudiste vabale levikule Eestis". 1988. aastal oli Jüri Adams üks Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei programmi ja põhikirja koostajaid ning asutajaid, seejärel ERSP aseesimees. Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Kongressi aseesimees. Aastatel 1991–1992 oli Jüri Adams Põhiseaduse Assamblee liige. Ta on Eesti põhiseaduse projekti peamine autor. Aastatel 1992–2003 oli ta VII, VIII ja IX Riigikogu liige, VII ja IX Riigikogu koosseisus oli ta õiguskomisjoni esimees. Aastatel 1994–1995 oli ta Andres Tarandi valitsuses justiitsminister. Aastatel 2003–2014 ei osalenud Jüri Adams aktiivses poliitilises tegevuses. Jüri Adams on üks Jaan Tõnissoni Instituudi asutajaid ning alates 2007. aastast selle nõukogu esimees. 2001 Riigivapi III klassi teenetemärk 2006 Valgetähe II klassi teenetemärk Jüri Adams on Valmar Adamsi poeg. "Taasvabanenud Eesti põhiseaduse eellugu", Kirjastus Juura, 1997, ISBN 9985-8225-9-5 "Keda me valisime 1995?", AS Liivimaa Lombard, 1995 Tutvustus Jaan Tõnissoni Instituudi lehel Teet Korsten "Jüri Adams: Meie põhiseadus on kui hästitöötav valgusfooride süsteem" Põhjarannik, 19. veebruar 2005 "Jüri Adams: kõike pole põhiseadusesse vaja kirjutada" Eesti Päevaleht, 18. juuni 2010 Priit Simson "Jüri Adams: katsuge mitte suruda asju põranda alla" Eesti Päevaleht, 5. veebruar 2011 Teet Korsten "Jüri Adams: realistlik-pessimistlikult Putini-Venemaa perspektiividest" Sirp, 28. juuli 2017 Jüri Adams. Jüri Adams: miks ma ei kandideeri ehk riigikogu liige kui sõnakuulelik ori. ERR, 23. jaanuar 2019
Gannan

Gannan (甘南) on linn Hiinas Heilongjiangi provintsis, Gannani maakonna keskus. Asub umbes 50 km Qiqiharist loodes.
Jerweküll

Jerweküll on koha- ja isikunimi: Järveküla mõisa saksakeelne nimi perekonnanimi, vt Järvekülg
Meridiaan

Meridiaan on kujutletav lühim joon maakera pinnal geograafiliste pooluste vahel. Meridiaan on pool suurringist. Meridiaan on suurringi kaar ühest poolusest teiseni. Meridiaanide hulk on lõputu, igal punktil maaellipsoidi pinnal on meridiaan. Kõik meridiaanid on geograafilise põhja-lõuna sihilised. Meridiaanid on üksteisest kõige kaugemal ekvaatoril ja koonduvad poolustel. Nullmeridiaan Paralleel Ekvaator 180° meridiaan Struve geodeetiline kaar Taevameridiaan
Konstantin Titov

Konstantin Aleksejevitš Titov (Константин Алексеевич Титов; sündinud 30. oktoobril 1944 Moskvas) on Venemaa poliitik, Samara oblasti kuberner 1991–2007. Ta on lõpetanud insenerina Kuibõševi avioinstituudi ja töötanud teadustöötajana. Poliitikuna on ta korduvalt parteid vahetanud. 2005. aastast on ta Ühtse Venemaa liige. Kandideeris 2000. aasta Venemaa presidendivalimistel ja kogus 1,47% häältest. 2004. aastal süüdistati teda ametivõimu kuritarvitamises seoses 300 miljoni rubla laenamisega oblasti vahenditest. Uurimise käigus muutus tema roll süüdistatavast tunnistajaks.
Vassil Bõkav

Vassil Uladzimiravitš Bõkav (varem Vassili Bõkov; valgevene Васіль Уладзіміравіч Быкаў; 19. juuni 1924 Bõtški, Ušatšõ rajoon, Vitsebski oblast – 22. juuni 2003 Baraŭljanõ, Minski oblast) oli valgevene kirjanik. Tema teoste läbiv teema on Suur Isamaasõda. Ta on kirjutanud jutustusi, ühe romaani, filmistsenaariume ja näidendeid. 1960 "Жураўліны крык" ("Kurehüüd") 1960 "Ход канём" ("Ratsukäik") 1962 "Трэцяя ракета. Здрада" (eesti keeles "Kolmas rakett" 1963) 1964 "Альпійская балада" 1965 "Адна ноч" 1969 "Аповесці" 1970 "Сотнікаў" ("Sotnikav", eesti keeles 1971) 1971 "Абеліск" ("Obelisk", eesti keeles 1984) 1973 "Elada koiduni" 1974 "Hundikari" 1975 "Tema pataljon" (eesti keeles 1984) 1978 "Аповесці і апавяданні" 1979 "Пайсці і не вярнуцца" ("Minna ja jääda tulemata", eesti keeles 1984) 1983 "Знак бяды" ("Häda märk", eesti keeles 1990) 1989 "У тумане" 1990 "Дажыць да світання" Aastal 2001 ilmus eesti keeles jutustuste valimik "Toru: Valgevene tragöödia". 1987 "Кар'ер" ("Karjäär") 1980 Valgevene NSV rahvakirjanik Elulugu Ilona Martson "Rindemehe leppimine"
Qiqihar Shi

Qiqihar Shi (齐齐哈尔) on 2. järgu haldusüksus (ringkonna õigustega linn) Hiinas Heilongjiangi provintsis. Haldusüksuse keskus asub Longsha linnarajoonis. Linn jaguneb 16 maakonna tasemel haldusüksuseks: 7 linnarajooniks (区/區 qū), 8 maakonnaks (县/縣 xiàn) ja 1 maakonnaõigustega linnaks (县級市/縣級市 xiànjí shì). Longsha linnarajoon (龙沙区, Lóngshā Qū) Jianhua linnarajoon (建华区, Jiànhuá Qū) Tiefengi linnarajoon (铁峰区, Tiěfēng Qū) Ang'angxi linnarajoon (昂昂溪区, Áng'ángxī Qū) Fularji linnarajoon (富拉尔基区, Fùlā'ěrjī Qū) Nianzishani linnarajoon (碾子山区, Niǎnzishān Qū) Meilisi Dahuri linnarajoon (梅里斯达斡尔族区, Méilǐsī Dáwò'ěrzú Qū) Nehe linn (讷河市, Nēhé Shì) Longjiangi maakond (龙江县, Lóngjiāng Xiàn) Yi'ani maakond (依安县, Yī'ān Xiàn) Tailai maakond (泰来县, Tàilái Xiàn) Gannani maakond (甘南县, Gānnán Xiàn) Fuyu maakond (富裕县, Fùyù Xiàn) Keshani maakond (克山县, Kèshān Xiàn) Kedongi maakond (克东县, Kèdōng Xiàn) Baiquani maakond (拜泉县, Bàiquán Xiàn) Sixth National Population Census of the People's Republic of China Qiqihari koduleht (hiina ja inglise keeles)
Ungari muusika

Ungari muusika on ungarlaste, aga ka Ungaris loodud muusika. Kuigi ungari kõrgklassil oli juurdepääs muu Euroopa muusikakultuurile ning sealt võeti eeskuju ning saadi mõjutusi, säilitas lihtrahvas oma traditsioonid. See võimaldas heliloojatel 19. sajandi lõpul luua ungari rahvusliku süvamuusikastiili. Suur osa ungari klassikalisest muusikast kasutab rahvamuusika motiive ja teemasid. Tuntud ungari heliloojad on Béla Bartók, Zoltán Kodály, Ferenc Lehár, Imre Kálmán ja Ferenc Liszt. Ungari lauljatest on tuntumad Márta Sebestyén ja Irén Lovász. Ungari ansamblitest on tuntud Muzsikás, Locomotiv GT, Omega, Ghymes, Moby Dick jt. Iga-aastane muusikafestival "Busójárás" Mohácsi linnas on üks ungari rahvamuusika peasündmusi. Isten, áldd meg a magyart Ungari rahvamuusika
Revalsche Zeitung

Reval(i)sche Zeitung (hääldus [reevalše tsaitung]) oli Tallinnas aastail 1860–1940 ilmunud saksakeelne päevaleht. Päevalehe Revalsche Zeitung asutasid Tallinnas 1860. aastal Friedrich Nikolai Russow koos juristi ning ajaloolase Thomas Wilhelm Greiffenhageniga. Ajaleht on ilmunud ka järgmiste pealkirjade all: 10/22. august – 31. detsember 1914/13. jaanuar 1915 Revalsches Tageblatt 1918–1919 Revaler Zeitung 3. september – 25. oktoober 1919 Estländische Zeitung 1. november 1919 – 30. juuni 1930 Revaler Bote 27. august 1934 – 30. märts 1935 Estländische Zeitung Ajaleht lõpetas ilmumise 31. mail 1940 ja alates 1. juunist 1940 hakkas Baltimaadesse jäänud sakslastele ilmuma uus ajaleht Ostsee-Zeitung, mis ilmus kuni 1. augustini 1940. Deutsche Zeitung 1860–1867 Wilhelm Greiffenhagen 1860–1862 Friedrich Russow 1865–1867 Wilhelm Warbandt 1867– 1869 Leopold Pezold 1869–1870 Friedrich Bienemann 1870–1873 Wilhelm Warbandt 1871–1878 Eugen Heubel 1878–1914 Christoph von Mickwitz 1879–1881 Wilhelm Warbandt 1905–1908 Paul Schiemann 1908–1914 Theodor Jürgens, Max Koch 1914 Adolf von Keussler 1918 Carlo von Kügelgen 1930–1933 Axel de Vries 1933–1937 Reinhold Hasselblatt 1937–1938 Ewert Krusenstjern 1938–1939 Axel de Vries 1940 Heinrich von Neff, Hans Otto von zur Mühlen Lindanisa Adress-kalender 1910 aasta peale, 1910 "Revalsche Zeitung" jääb seisma. Rahvaleht, 1. juuni 1940, nr. 127, lk. 7.
Linda-Neitsi kivi

Linda-Neitsi kivi ehk Lodikivi (ka Linnamäe kivi) on looduskaitsealune rabakivist hiidrahn ja püha kivi Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas ning kihelkonnas Kallukse külas. Rahnu ümbermõõt on 25,6 m, pikkus 9,3, laius 7,3 m, kõrgus 6,5 m, maapealse osa maht 144 m³. Rahn meenutab mäkke ronivat hiidkilpkonna. See on põhiplaanilt munakujuline, servad ulatuvad kõikjal üle põhiplaani. Kõige kaugemale üle maapinnakontuuri ulatub kivinukk lõunaküljel (3–4 m), kus on rahnust lahti murdunud üks kild. Lamedaim on loodekülg (40–50°), kõrgeim punkt on lõunanurgas. Rahnu läbivad rohked lõhed, mis suuremalt jaolt on horisontaalsed. Edelaküljel esineb süvendeid ja vagusid, põhjaküljel on serva all roostene lõhepind. Lodikivi paikneb Sootaguse kõrgeima künka nõlva alumises osas, kus pinnaseks on kruus-liivmoreen. Rahn istub pinnases. Nõlva kalle on 15–20° loodesse. Rahn võeti 1938. aastal üksikobjektina looduskaitse alla ning jääb Kallukse maastikukaitseala territooriumile. Rahvajutu järgi olnud rahn varem suurem ja selle alla olevat maetud kulda. Seetõttu olevat kunagi kohalikud inimesed kaevanud kivi külje alla õõnsuse ja teinud seni tuld, kuni rahnu ots lõhkenud ja purunenud. Pärast seda olevat rahn hakanud vajuma sügavamale maasse. Ühe jutu järgi löönud pikne kivi küljest tüki ära, see juhtunud 19. sajandi keskpaiku. Kivi praegusele kohale sattumist on selgitatud hiidneitsi põllepaelte katkemisega. Teises variandis on neitsi asendatud Kalevi naise Lindaga. Kord otsustanud Kalev koos oma sõpradega hakata linna ehitama ja küsinud targalt nõu. Tark öelnud, et kivid peab põlles kokku kandma neitsi seisuses Linda. Nii hakanudki Linda tööle. Kord kivikogumisel juhtunud Linda nägema suurt kivimürakat, kuid vaevalt oli ta saanud kivi põllesse, kui paelas rebenesid ja rahn jala peale kukkus ning mööda mäekülge alla veeres oma praegusele asukohale. Kord karjatanud poiss ja tüdruk sigu. Hakanud sadama ja välku lööma. Lapsed jooksnud koos ühe põrsaga Lindakivi karniisiga kivinuki alla varju. Piksetaat vihastanud ja saatnud tulinoole kivi pihta. Kild matnud lapsed koos põrsaga enda alla ja seal on nad siiani. Vanasti oli Lindakivi ümbrus populaarne kohtumispaik, seal peeti ka pidusid ja pildistati. Rahnu harjal olla "neitsi voodi" – kolmnurkne lame pind. Eesti hiidrahnude loend Pirrus, Enn (2009). Eestimaa suured kivid. Tallinn: Teaduste Akadeemia kirjastus. "Lodikivi". EELIS Infoleht. Vaadatud 27.12.2022. "Linda-Neitsi e. Lodikivi". Keskkonnaportaal. Vaadatud 28.12.2022. Lodikivi ürglooduse objektina Eesti looduse infosüsteemis Linda-Neitsi kivi keskkonnaportaalis Kallukse Lodikivi Hiite Maja SA andmekogus.
Gregor Arbet

Gregor Arbet (sündinud 19. juunil 1983 Tallinnas) on eesti endine elukutseline korvpallur, 2020. aastast TalTechi korvpalliklubi spordidirektor ja meeskonna abitreener. Aastatel 2002–2019 Eesti korvpallikoondisse kuulunud Arbet esindas enamiku klubikarjäärist BC Kalev/Cramot, kuid mängis ka Saksamaa ja Kreeka klubides. Arbet alustas klubikarjääri Korvpalli Meistriliigas Ehitustööriistas ja Tallinna Kalevis, kuni siirdus 2004. aastal Saksamaa kõrgliigaklubisse TSK Würzburg. Seejärel naasis Arbet Eestisse, kus pärast ühte hooaega Dalkia/Nybitis liitus BC Kalev/Cramoga, kelle rivistuses mängis aastatel 2006-2013. Hooajal 2007/08 olid Arbeti keskmised näitajad Kalev/Cramos Eesti Korvpalli Meistriliigas 8,9 punkti, Balti liigas 4,2 punkti ning ULEB Cupil 8,3 punkti mängus. 2013. aasta jaanuaris siirdus Arbet Kreeka kõrgliigasse, kus mängis esmalt Kavalas (2013) ja seejärel Rethymno Aegeanis (2013–2014). Pärast seda naasis Arbet aastateks 2014–2018 Kalev/Cramosse, misjärel esindas profikarjääri viimased kaks hooaega TalTechi korvpalliklubi. Gregor Arbet kuulus aastatel 2002–2019 Eesti korvpallikoondisse. 2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel tõi Arbet koondise resultatiivseimana keskmiselt 11,6 punkti ja 2,4 lauapalli mängus ning Eesti saavutas 20. koha. VTB Ühisliiga kuulsuste hall (2019) VTB Ühisliiga parim Eesti mängija (2016) 8-kordne Eesti meister (2003, 2009, 2011, 2012, 2014, 2016–2018) 5-kordne Eesti karika võitja (2006–2008, 2015, 2016) Eesti Korvpalli Meistriliiga parim kaitsemängija (2014) Biograafia ESBL-is Gregor Arbeti profiil Eurobasketi lehel
Rait Keerles

Rait Keerles (sündinud 22. novembril 1980 Paides) on eesti endine elukutseline korvpallur. Keerles on tulnud kuus korda Eesti meistriks, mänginud ka Saksamaa ja Rumeenia klubides ning kuulunud Eesti korvpallikoondisse. Keerles lõpetas 1998. aastal Eesti spordigümnaasiumi ja 2004. aastal rahvusvahelise ärijuhtimise alal Eesti-Ameerika Ärikolledži. Korvpallitreeninguid alustas Enn Lehtpuu eestvedamisel. Keskkooliõpingute ajal kuulus aastatel 1997–1998 USA-s Logani keskkooli meeskonda. Keerles on mänginud Kalevi, Ehitustööriista, Kalev/Cramo, Rakvere Tarvase ja TYCO Rapla meeskonnas. Keerles on tulnud aastatel 1998, 2005, 2006, 2009, 2011 ja 2013 Eesti meistriks, saanud meistrivõistlustel 2007. ja 2008. aastal hõbeda ning 2010. ja 2015. aastal pronksi. Aastatel 2005–2008 Eesti karika võitnud Keerles saavutas 2013. aastal Balti liigas 3. koha. Keerles on hooajal 2011/12 mänginud Saksamaa 2. Bundesliga meeskonnas Gloria Giants Düsseldorf ja 2014. aastal Rumeenia meeskonnas Rovinari Energia, kellega võitis 2014. aastal ka karika. Hooajal 2007/2008 olid Keerlese keskmised näitajad Eesti Korvpalli Meistriliigas 10,5 punkti, Balti liigas 5,4 punkti ja ULEB Cupil 7 punkti mängus. Hooajal 2010/2011 olid tema keskmised näitajad Korvpalli Meistriliigas 20,8 minutit, 10,1 punkti ja 5,6 lauapalli mängus. Keerles kuulus 2009. ja 2011. aasta Euroopa meistrivõistluste valikmängudes Eesti korvpallikoondisse. 6-kordne Eesti meister (1998, 2005, 2006, 2009, 2011, 2013) 4-kordne Eesti karika võitja (2005–2008) Rumeenia karika võitja (2014) Biograafia ESBL-is Biograafia ESBL-is