laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Elektriorel

Elektriorel on orel, milles heli asemel tekitatakse helile vastav elektrisignaal. See tekitatakse kas elektromehaanilisel teel (Hammondi orel) või elektrooniliselt kas analooglülituste abil või digitaalselt, igal juhul ainult elektri abil, erinevalt viledega orelitest, kus heli tekib viledest läbiva õhuvoolu toimel ja kus ainsaks elektriseadmeks võib olla ainult elektrimootori abil käitatav oreliventilaator, mis ajab õhku orelisse. Ülekaalukalt on elektriorelid seega hoopiski elektronorelid. Mõned elektriorelid on võimelised küllalki hästi jäljendama tuntud vanade meistrite orelite kõla. Elektriorelitel on olemas samad registrite nimetused nagu viledega orelitelgi. Näiteks: Principal 8`, Rohrflöte 8`, Mixtur 4fach, Octave 2`jne. On olemas 1–3 manuaaliga ja pedaaliga elektrioreleid. Elektriorelite kõla võib olla samuti väga erinev, sõltudes valmistajafirmast ja sellest, millist muusikastiili on püütud jäljendada. Mõnede elektriorelite kõla võib meenutada süntesaatori oma. Kuid on ka selliseid häid pille, mille puhul on kuulmise järgi raske vahet teha vileoreli ja elektrioreli vahel. Samal ajal on elektriorelid hinna poolest ehtsatest vileorelitest mitu korda või isegi mitu suurusjärku odavamad. Siinjuures tuleb arvestada asjaoluga, et elektriorelites kasutatav elektroonika reeglina ei talu külma ja eriti niiskust. Seepärast ei ole soovitatav neid panna vanadesse ja eriti külmal ajal kütmata kirikutesse. Eestis toodetud elektriorelitest on tuntuimad tehase RET seeriaviisiliselt toodetud elektronorel Retakord ja unikaalse tootena teostatud Varioola. Unikaalsetest elektroonsetest muusikainstrumentidest sai tuntuks ka Härmo Härmi valmistatud elektronorel-süntesaator. Kõige laiemalt oli tuntud aga tehase Norma toode – 1970.–1980. aastatel suurseerias toodetud monotooniline lasteelektronorel Pille Tootmiskoondises Norma toodetud muusikariist Pille Mänguasjatootmise ajalugu Eestis. Tartu Mänguasjamuuseumi digiarhiiv. Vaadatud 12.01.2023. Contenti orelifirma Elektriorelid
Oslo fjord

Oslo fjord (norra: Oslofjorden) on laht Norra kaguosas. Põhjast lõunasse on fjordi pikkus ligi 100 km. Oslo fjord on osa Skagerraki väinast ning ühendab omavahel Põhjamere ja Kattegati väina. Nimele vaatamata ei ole Oslo fjord geoloogilises mõttes fjord. Ajalooliselt teati seda piirkonda nime Viken (laht) all ning pole teada, millal ja miks sai see veekogu praeguse nime. Laht on Drøbaki väina juures hargnenud sisemiseks (indre) ja välimiseks (ytre) Oslo fjordiks. Fjordis on Norra tihedaim laevaliiklus. Lisaks avati 2000. aastal Oslo fjordi kitsaimas kohas veelune tunnel Drøbakist Storsandi. Lahe geograafilised koordinaadid on 59° 21′ N, 10° 35′ E. Koos Oslo elanikkonnaga elab fjordiga piirnevatel aladel umbes 1,96 miljonit inimest. Kokku elab Oslos ja fjordi-äärsetes valdades 2,2 miljonit inimest. Norra elanikkonnast rohkem kui 40% elab vähem kui 45-minutilise autosõidu kaugusel fjordist. Kuigi fjordis on sadu asustatud saari, elab enamus inimesi mandril. Oslo fjordi keskmine temperatuur on 7,5 °C, mis on kõige soojem Norra fjordide seas. Kõige külmem on temperatuur veebruaris, mil see on –1,3 °C. Kõige soojem on juulis, mil keskmine temperatuur on 17,2 °C. Fjordi keskel asuvatel saartel on Norra ühed soojemad suved ja pehmemad talved. Tänu soojadele temperatuuridele saavad külmatundlikud taimeliigid fjordis kasvada. Vanimad jäljed asustusest ulatuvad tagasi kivi- ja pronksiaega. Ida- ja läänekaldalt on leitud kolm hästi säilinud viikingilaeva. Ajalooliselt teati seda piirkonda nime Viken (laht) all. Oslo fjordil oli varem Oslo-läheduse tõttu strateegiline tähtsus. Teise maailmasõja ajal asusid fjordis mitmed Saksa kindlustused. Norra kunstnikul Edvard Munchil oli maamaja ja maaliateljee fjordi kaldal Åsgårdstrandis ning ta kujutas seda oma mitmetel maalidel, sh "Karje" ja "Tüdrukud kail". Oslo fjordis toimus Saksa invasiooni ajal sissetungi üks tähtsamaid lahinguid, Drøbaki lahing. Sakslased soovisid Oslo kiiresti hõivata, aga Oscarsborgi kindluses baseerunud Norra väed suutsid Saksa raskeristleja Blücher uputada ja tänu sellele jõuti kuningas, kuninglik perekond ja valitsus enne Oslo langemist evakueerida. Seetõttu ei alistunud Norra kuningas Saksamaale ja Quislingi valitsus oli ebaseaduslik, sest Norra eksiilvalitsus eesotsas kuningaga ei tunnustanud seda kunagi. Oslo fjord vaadatuna Holmenkollenist. Oslo fjord vaadatuna Ekebergist, Oslost. Paadid fjordis 2006. aasta keskel. Oslo fjord vaadatuna Oslo-Kopenhaageni liinil sõitvast laevast.
Karje

"Karje" (norra Skrik; valminud 1893–1910) on norra kunstniku Edvard Munchi ekspressionistlike maalide ja graafiliste lehtede sari. See kujutab pead käte vahel hoidvat agoonias inimest avatud suu ja "tühjade" silmadega punase taeva taustal. Taustal olev maastik kujutab Oslo fjordi nähtuna Ekebergi mäelt Oslos. "Karje" on üks tähtsamaid Norra kunstiaardeid. Sellest on saanud rahvusvaheliselt tuntud sümbol, mida kasutatakse sageli originaal- või muudetud kujul reklaamides. Munch lõi sarnaseid maale mitu versiooni eri tehnikates. Oslos asuvas Munchi muuseumis on hoiul 1910 valminud temperamaal ja üks pastellmaal. Norra rahvusgaleriis asub veel üks õli- ja temperamaal 1893. aastast. Neljas versioon, pastellmaal, oli 2012. aastani miljardär Petter Olseni kogus. Mais 2012 müüs ta maali oksjonil 119,9 miljoni dollari eest. Munch lõi 1895 ka litograafia samal teemal. "Karje" on sageli varguste ohvriks langenud. 1994 varastati Norra rahvusgalerii maal, kuid see leiti mõned kuud hiljem. 2004. aastal varastati Munchi muuseumist "Karje" ja "Madonna". Mõlemad maalid leiti 2006. aastal kannatada saanuna. Pärast restaureerimist pandi nad uuesti välja 2008. aasta mais. Munch pani maalile algul saksakeelse nime "Der Schrei der Natur" ('Looduse karje'). Munchi "Karje" müüdi oksjonil rekordilise summa eest, ERR Uudised, 3. mai 2012
Kalmistu

Kalmistu ehk surnuaed on paik, kuhu maetakse surnuid kas laibamatustel või tuhastatult urniga. Kalmud ehk hauad on surnuaial tähistatud hauatähise – hauakivi, hauasamba, hauaplaadi, risti või kenotaafiga. Sajandeid paiknesid kalmistud koos kirikutega linnade ja külade keskustes. Surnuaiad tekkisid tavaliselt ümber pühakoja, kuid ka kirikud ise olid läbi aegade hinnatud matmiskohad. Surnuaeda ümbritses tavaliselt kivist müür ning seal võisid paikneda väiksemad kabelid või luukambrid. Keskaegsetel kalmistutel seisid kivist või puust surilaternad, milles põlev tuli kaitses surnuid sümboolselt kurja eest. Maeti ida-läänesuunaliselt, sageli sängitati lahkunud ilma puusärgita, vaid surilinasse mässituna ning hauakoht märgistati puust ristiga. Luterlikes piirkondades hakati juba 16. sajandi keskel rajama surnuaedu asulatest väljapoole. Eesti aladel keelustati kirikutesse ning külade ja linnade keskustes asuvatesse surnuaedadesse matmine 18. sajandi lõpul. 1772. aastal välja antud Vene keisrinna Katariina II ukaasi kohaselt pidid surnuaiad asuma eluhoonetest vähemalt 600 meetri kaugusel. Tänapäeva Eesti surnuaiad on enamasti puude, põõsaste ja teeradadega pargid. Haud Kabel Kolumbaarium Külakalmistu Matus Tallinna kalmistud Tartu kalmistud Surnuaiapüha Metsakalmistu (üldmõiste) Merike Kurisoo, Ars moriendi – suremise kunst, EKM, 2013. Robert Treufeldt. "Ühest vähetuntud nähtusest eesti kalmistukultuuris" Maaleht, 28. oktoober 2022
Ferdinand Lester

Ferdinand Lester (23. veebruar 1908 – 9. märts 1969 Tallinn) oli eesti poksija. Ta poksis Tartu Kalevis. Lester oli kokku neljakordne Eesti meister: 1926. aastal kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg); 1927. aastal kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) ning 1931. ja 1932. aastal kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg). Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009
Ringvassøy

Ringvassøy (põhjasaami keeles Ráneš) on saar Norras Troms og Finnmargi maakonnas. Ta on Norra põhiosa suuruselt kuues saar. Saare pindala on 656 km². Saar on jaotatud Tromsø ja Karlsøy valla vahel. Saare kõrgeim punkt Soltindan asub 1051 m kõrgusel merepinnast. Saarel paiknev 10 km pikkune Skogsfjordvatnet on suurim saarejärv Norras. Norra saarte loend
Tartu kalmistud

Tartu kalmistud paiknevad praegusajal viies paigas: Raadi, Puiestee, Võru, Jänese tänava ning Räpina maantee ääres. Varasemad kesklinna kirikute (sh Tartu toomkiriku ja Tartu vana Maarja kiriku) ümber olnud kalmistud on hävinud, samuti ei ole säilinud juudi kalmistu ning islamiusuliste kalmistu Raadi kalmistu servas. Kadunud on ka Riia mäel olnud Püha Anna kalmistu ja kõrval Lille mäel olnud Püha Antoniuse kalmistu. Raadi kalmistu – mitme koguduse kalmistu, mille osad on Vana-Jaani kalmistu – Raadi kalmistu kaguosas, Narva maantee poolsel küljel (asutatud 1773) Maarja kalmistu – Raadi kalmistu kesk- ja põhjaküljel Peetri kalmistu – Raadi kalmistu ees- ja keskosas Uspenski kalmistu – Raadi kalmistu edelaküljel Kalmistu tänava ääres (asutatud 1773) Tartu sõjaväekalmistu – Raadi kalmistu Nurme tänava poolsel küljel (asutatud 1924) Ülikooli kalmistu – Raadi kalmistu põhjanurgas Kruusamäe tänava ääres (asutatud 1920) Puiestee tänava kalmistud Uus-Jaani kalmistu – Puiestee tänava ääres, Vana-Peetri kalmistust linna pool (asutatud 1890) Vana-Peetri kalmistu – Puiestee tänava ääres (asutatud 1892) Uus-Peetri kalmistu – Puiestee ja Muru tänava ääres (asutatud 19. sajandi lõpul) Tartu baptisti kalmistu – Puiestee tänava ääres, kõige linna serva poolsem (asutatud 20. sajandi algul) Võru tänava kalmistud Pauluse kalmistu – asutatud 1913 Aleksander Nevski kalmistu (Pauluse kalmistu kaguosas; asutatud 1917) Jänese tänava kalmistud Tartu juudi kalmistu – Jänese ja Roosi tänava ääres (asutatud 1859) Vanausuliste kalmistu – Jänese tänava ääres, vana juudi kalmistu kõrval Rahumäe kalmistu – asutatud 1910. Räpina maantee ääres; sellel asub ka 1996. aastal ehitatud Tartu krematoorium Lohkva juudi kalmistu – Räpina maantee ääres Tartu piiri lähedal (asutatud 1935, 1,5 ha) Tuigo kalmistu – Haaslava vallas, rajatud 1994. aastal Tartu linna vajadusi silmas pidades Tartu kalmistud
Re vald

Re vald oli vald Norras Vestfoldi maakonnas. Valla halduskeskus oli Revetal. Vald loodi 1. jaanuaril 2002 Våle ja Ramnesi valla liitumise teel. Valla pindala oli 224,6 km² ja 2009. aastal elas seal 8527 inimest. Rahvastiku tihedus oli 38 inimest/km². Re valla asjaajamiskeel oli bokmål. Valla endiselt alalt voolab läbi Aulielva jõgi. Valla maa-alal toimus 1177. aastal lahing, mis on viimane Snorri Sturlusoni poolt "Heimskringlas" mainitud lahing. Valla endiselt alalt on leitud nii selles lahingus langenute haudu kui ka varasemast viikingiajast pärit leide. 2003. aastast on vallavanem Keskpartei liige Thorvald Hillestad. 2020. aastal liideti Re vald Tønsbergi vallaga. 07459: Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2020  Re vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kalakasvandus

Kalakasvandus on kalakasvatuseks vajalike rajatiste kompleks, mida haldab selleks spetsialiseerunud ettevõte. Tüüpilisse kalakasvanduse kompleksi kuuluvad haudemaja, noorkalatiigid, kaubakalakasvatustiigid, talvitustiigid jne.
Vello Kaunismäe

Vello Kaunismäe (20. juulil 1940 Tallinn – 17. märts 2015) oli eesti poksija. Kaunismäe poksis aastatel 1954–1966 Tallinna Kalevis, tema treener oli Raimond Turja. Ta pidas kokku 166 kohtumist ja võitis neist 133. Kaunismäe oli I kergekeskkaalus (kuni 67 kg) kokku kolmekordne Eesti NSV meister aastatel 1959, 1960 ja 1963. Ta osales neli korda Eesti NSV – Soome sõpruskohtumistel poksis. Ta kaotas kergekaalus (kuni 60 kg) oma kohtumise 1958. aastal, I kergekeskkaalus (kuni 67 kg) võitis oma kohtumise 1959. aastal ja kaotas 1960. aastal ning I keskkaalus (kuni 71 kg) võitis oma kohtumise 1966. aastal. 1960 Nõukogude Liidu meistersportlane Tema isa oli poksija Ralf Kaunismäe ja vend oli poksija Toivo Kaunismäe. Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009 Biograafia ESBL-is Vello Kaunismäe sporditulemused
Freemani väin

Freemani väin (norra keeles Freemansundet) on väin Teravmägedes. Freemani väin ühendab Storfjordenit Olga väinaga ning eraldab Barentsi saart Edgeøya saarest. Freemani väina pikkus on umbes 35 km ja laius umbes 6 km. Väin on peamine laevatee Hinlopeni väina läbivate laevade jaoks. See on lai ja hästi laevatatav, kuid lõunaosas tugeva vooluga. Väin on saanud nime 17. sajandi alguses tegutsenud vaalaküti Ralph Freemani auks. . Freemani väina geograafilised koordinaadid on 78° 13′ N, 21° 19′ E. Freemani väin Freemani väin Store norske leksikon W. M. Conway, 1906. No Man’s Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press. Norra Polaarinstituut Place names in Norwegian polar areas Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Freeman Strait seisuga 10. aprill 2009 ja norrakeelset artiklit no:Freemansundet seisuga 23. aprill 2009.
Peeter Noppel

Peeter-Jaan Noppel (28. juuli 1945 Tartu – 19. september 2015) oli eesti poksija ja poksitreener. Ta lõpetas 1965. aastal Tartu 1. Keskkooli. Aastatel 1965–1966 õppis ta Eesti Põllumajanduse Akadeemias. 1973. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuri alal. Ta poksis aastatel 1959–1974 Tartu Kalevis, kus tema treener oli Vello Kade. Ta pidas 197 kohtumist ja võitis neist 162. Noppel oli II keskkaalus (kuni 75 kg) Eesti NSV meister (1971) ja poolraskekaalus (kuni 81 kg) kahekordne Eesti NSV meister (1972 ja 1974). Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel II koha I keskkaalus (kuni 71 kg) 1966. aastal ja II keskkaalus (kuni 75 kg) 1970. aastal ning III koha II keskkaalus (kuni 75 kg) 1969. aastal. Noppel töötas 1973. aastast Tartus poksitreenerina, tema õpilaste hulgas olid näiteks Priidu Isak, Alar Roos, Artur Sinilill, Sergei Škatov jt. 1971 NSV Liidu meistersportlane Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2018. Lk 441–442 Eesti spordi biograafiline leksikon Haud Tartu Maarja kalmistul
Grünerløkka linnaosa

Grünerløkka on linnaosa Oslos. Linnaosa on nime saanud Friedrich Grüneri järgi, kes seal 1672. aastal veski ostis. 19. sajandil sai sellest tööliste linnaosa, kus asusid mitmed vabrikud ja tehased. Linnaosa asumid on Grünerløkka, Foss, Sofienberg, Rodeløkka, Dælenenga, Carl Berner, deler av Tøyen, Lille Tøyen, Hasle, Keyserløkka, Sinsen, Rosenhoff ja Løren. Grünerløkka linnaosa koduleht
Niko Bellic

Niko Bellic (serbia: Нико Белић) on arvutimängu Grand Theft Auto IV peategelane. 30-aastane mees Ida-Euroopast Niko Belić läheb otsima paremat elu Ameerikast ,Liberty Cityst, kus kõik pidi palju parem olema. Kui ta oma nõo kutsel Ameerikasse uut elu alustama tuli, nägi ta, et elu polegi nii hea, nagu ta nõbu Roman seda e-kirjas kirjeldas. Kuid Niko ei pöördu tagasi oma koju, vaid jätkab elu Liberty Citys, kus kõik on võimalik. Seal olemine teeb Niko omamoodi õnnetuks, sest kohtab juba sealgi oma vanu nii nimetatud "kamraade". Niko avastab uut maailma. Leiab uusi sõpru, leiab uusi inimesi, kes talle raha pakuvad. Niko tuli ka Ameerikasse sellepärast, et põgeneda halvast mälestusest kus kunagi Serbia sõjaväes tapeti kõik ta sõbrad. Kuid kui Niko teab ,et mõned neist on juba ka Ameerikasse kolinud, hakkab ta tõde otsima kes tappis ära tema sõbrad. Niko peab läbima 88 missionilise story, et saada tõde teada kes tappis ta sõbrad.
Larviki vald

Larviki vald on vald Norras Vestfoldi maakonnas. Larviki valla keskus on Larvik. 1. jaanuaril 1988 liideti Larviki (omavalitsusüksus 1838. aastast) ja Staverni linn ning Brunlanesi, Hedrumi ja Tjøllingi vald. 2018. aastal liideti Larviki vallaga Lardali vald. Larviki vald asub Oslost 105 km edelas. Nime muinaspõhjakeelne vorm oli Lagarvík, mille esimene osa tuleneb omastavas käändes sõnast logr 'vesi' või 'jõgi' (viitab Numedalslågeni jõele) ja teine osa on vík 'laht'. Nii on nime tähendus "laht (Numedals)lågeni suudmes". Enne 1889. aastat kasutati nimekuju Laurvik või Laurvig. Tähtsamad loodusobjektid on Farrise järv ja Numedalslågeni jõgi, mille kohalik nimi on Lågen. Larviki vald on tuntud ka Farriskildene mineraalveeallikate poolest. Sealt pärit mineraalvett müüakse Farrise kaubamärgi all. Larviki vald on kõige põhjapoolsem hariliku pöögi (Fagus sylvatica) kasvukoht maailmas. Valla vapp on kinnitatud aastal 1989. Sinisel kilbil on kujutatud hõbedast värvi mast kolme purjega, mis viitab valla seotusele merega. Valla pindala on 813 km² ja rahvaarv 47 204. Valla koosseisu kuulub ka Staverni asula (rahvaarv 5000) ning Nevlunghavni, Helgeroa, Kvelde, Hvarnesi ja Tjøllingi küla. Peamised majandusharud on põllumajandus, kaubandus ja teenindus, tähtsuselt järgmised on tööstus ja veondus. Kaupangi lähedal Tjøllingis on keskaegse Skiringssali kaubaeeslinna varemed. Borlänge, Dalarna maakond, Rootsi Frederikshavn, Nordjyllandi piirkond, Taani Jyväskylä, Kesk-Soome, Soome Malbork, Pomorze vojevoodkond, Poola Arealstatistikk for Norge 07459: Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2023
Mereannid

Mereannid (inglise seafood) on üldnimetus vesiviljeluses või looduslikult kasvanud mereorganismidele, keda inimene tarvitab toiduks. Kõige tähtsamad mereannid on kalad ja veeselgrootud.
Biofilter

Biofilter ehk nõrgbiofilter on teatava reoveepuhastussüsteemi (biofiltratsiooni) olulisim komponent, kus tehisstruktuurides (milleks tüüpiliselt on betoon- või terasmahutid) olevate mikroorganismidest koosneva biokile abil puhastatakse sellest läbinõrguv reostunud vesi. Tavaliselt toimub süsteemisiseselt ka reostunud vee loomulik või sundõhustus, tagamaks oksüdeerumistingimused. Biofiltrit kasutatakse laialdaselt kalakasvatustes suletud veekasutusega süsteemis (nn retsirkulatsioonisüsteem), kus kalade metaboliitsed vette sattuvad mürgised lämmastikuühendid (näiteks ammoniaak) oksüdeeritakse. Märgalapuhasti
Gyda

Gyda on naisenimi. Gyda (vanapõhja Gyða) oli mitme ajaloolise isiku nimi: Gyda Eiriksdatter (Gyða Eiríksdóttir; Hordalandi kuninga Eiriki tütar, üks Harald Kaunisjuukse abikaasadest Gyda Sveinsdatter (sündis umbes 980), Taani kuninga Svend Harkhabeme tütar, Lade jarli Eirik Håkonssoni abikaasa Gyda Torkelsdatter (Gyða Þorkelsdóttir), Torkel Styrbjørnssoni tütar, Godwini, Wessexi krahvi abikaasa (11. sajand) Gyda Anundsdotter ehk Gunhild Anundsdotter, Rootsi kuninga Anund Jakobi tütar, Taani kuninga Svend Estridseni abikaasa Gyda on ka paadiklass (Gyda-klassen). Gyda naftaväli (Gydafeltet) Gydas vei Gyða, naisenimi
Kevadine märtsikelluke

Kevadine märtsikelluke (Leucojum vernum) on amarülliliste sugukonda märtsikellukese perekonda kuuluv taimeliik. Pärismaine Lõuna-Euroopas. Eestis kasvatatakse kultuurtaimena.  Kevadine märtsikelluke – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Kevadine märtsikelluke andmebaasis eElurikkus
Gyda Eiriksdatter

Gyda Eiriksdatter (vanapõhja Gyða Eiríksdóttir) oli Snorri Sturlusoni järgi Hordalandi kuninga Eiriki tütar, üks Norra kuninga Harald Kaunisjuukse abikaasadest. Saaga järgi kasvas Gyda üles ühe rikka Valdresi talupoja juures. Tulevane Norra kuningas Harald armus temasse ning saatis oma saadikud teda endale kosima, kuid Gyda lükkas ta tagasi kui mitte küllalt vägeva: miks ei ole Harald endale alistanud kogu Norrat? Harald võttis väljakutse vastu ning tõotas mitte enne oma juukseid lõigata, kui ta on Norra ühendanud. Kui see oli tehtud, abiellus ta Gydaga. Neil sündisid pojad Ålov Årbot, Rørek Haraldsson, Sigtrygg Haraldsson, Frode Haraldsson ja Torgils Haraldsson. Gyda järgi on nime saanud Gyda naftaväli (Gydafeltet) ning Gydas vei (tänav Oslos ja mitmel pool mujal). Artikli kirjutamisel on kasutatud norrakeelse Vikipeedia artiklit no:Gyda Eiriksdatter ja "Store Norske Leksikoni" artiklit "Gyda – kongedatter".
Harilik lumikelluke

See artikkel räägib liigist. Perekonna kohta vaata artiklit Lumikelluke (perekond). Harilik lumikelluke (Galanthus nivalis) on taimeliik amarülliliste sugukonnast lumikellukese perekonnast. Pärismaine Lõuna- ja Kesk-Euroopas. Eestis kultuurtaimena, vahel metsistub. Harilik lumikelluke andmebaasis eElurikkus
Gyda (eesnimi)

Gyda on naisenimi, mis on levinud Norras ja Taanis. Ta pärineb vanapõhja nimest Gyða, mis on algselt lühikuju nimedest, mille alguses on Guð- (sõnast guð, goð ('jumalad'). Norras on rööpkujud Gjøa, Jødda ja Jåddå. Nimepäev on Norras 6. juuni. Gyda Eiriksdatter (Gyða Eiríksdóttir; Hordalandi kuninga Eiriki tütar, üks Harald Kaunisjuukse abikaasadest Gyda Sveinsdatter (sündis umbes 980), Taani kuninga Svend Harkhabeme tütar, Lade jarli Eirik Håkonssoni abikaasa Gyda Torkelsdatter (Gyða Þorkelsdóttir), Torkel Styrbjørnssoni tütar, Godwini, Wessexi krahvi abikaasa (11. sajand) Gyda Anundsdotter ehk Gunhild Anundsdotter, Rootsi kuninga Anund Jakobi tütar, Taani kuninga Svend Estridseni abikaasa Gyda Voss, norra kunstnik (1871–1961) Gyda Christensen, norra näitleja (1872–1964) Gyda Hansen, taani näitleja (1938–) Gyda Kongsted, Taani poliitik (1942–) Gyda Ellefsplass Olssen, norra laskur (1978–) Gyda Enger, norra suusahüppaja (1994–) Artikli kirjutamisel on kasutatud norra-, taani- ja rootsikeelse Vikipeedia andmeid ning "Store Norske Leksikoni" artiklit "Gyda – kvinnenavn".
Sigbjørn Obstfelder

Sigbjørn Obstfelder (21. november 1866 Stavanger – 29. juuli 1900 Kopenhaagen) oli norra kirjanik. Sigbjørn Obstfelder on tuntud eelkõige luuletajana. Esimese luulekogu avaldas ta 1893. aastal. Kogumikku peetakse üheks esimeseks modernistlikuks teoseks norra kirjanduses. Tugevaid mõjutusi sai ta prantsuse luuletajalt Charles Baudelaire'ilt. Obstfelderi töid on sageli nimetatud Edvard Munchi maalide kirjanduslikuks vasteks. Obstfelder ja Munch olid sõbrad. Suurema osa elust elas Obstfelder vaesena, vahetades tihti elukohti. Tema vaimne tervis polnud hea, tihti elas ta üle närvivapustusi. Aastal 1898 abiellus Obstfelder taani laulja Ingeborg Weekega. Abielu kujunes lühiajaliseks ja rahutuks. Ta suri 29. juulil 1900 Kopenhaageni haiglas Kommunehospitalet tuberkuloosi. Ta maeti Kopenhaageni Frederiksbergi kalmistule. Matusepäeval sündis tema tütar Lili. Aastal 1917 valmis sõprade tellimusel tema hauasammas, mille tegi Gustav Vigeland. "Digte" ('Luuletused'), 1893 "To novelletter" ('Kaks novelletti'), 1895 "Korset" ('Rist', romaan), 1896 "De røde dråber" ('Punased tilgad', näidend), 1897 "En præsts dagbog" ('Pastori päevik, romaan), poolik, avaldati postuumselt 1900 "Efterladte arbeider" ('Tööd pärandist'), 1903 "Samlede skrifter I-III" ('Kogutud teosed'), 1950, sisaldab palju varem mitteavaldatud materjali Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Sigbjørn Obstfelder seisuga 5.04.2009.
Hitra vald

Hitra on vald Norras Trøndelagi maakonnas. Hõlmab Hitra saare, mis on Norra suurim Põhjapöörijoonest lõuna pool asuv saar, ja mitmeid väikesaari. Valla halduskeskus on Fillan. Hitra asutati vallana 1. jaanuaril 1938. Frøya eraldati Hitrast 1877. aastal ja sellest sai omaette vald. Ka kolm valda Hitra põhiosast eraldati omaette valdadeks. Need olid Fillan 1877., Kvenvær 1912. ja Sandstad (Fillanist) 1914. aastal. Kokku liideti need vallad jälle 1. jaanuaril 1964. 2017. aastani kuulus vald Sør-Trøndelagi maakonda. 2020. aastal liideti Hitra vallaga osa endisest Snillfjordi vallast. Saarel paikneb 2004. aastal avatud Hitra tuulepark, kus on 24 tuulegeneraatorit koguvõimsusega 55 MW. Arealstatistikk for Norge 07459: Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2023
Seiland

Seiland (saami keeles Sievju) on saar Norras Troms og Finnmargi maakonnas Kvaløyast edelas. Saar on jaotatud Hammerfesti ja Alta valla vahel. Seilandi pindala on 559 km². See on Norra pindalalt 12. (põhiosa 8.) ja kõrguselt 9. (põhiosa 6.) saar. Arheoloogilised kaevamised on näidanud, et inimesed on saarel elanud umbes 7000 aastat. Aastal 2007 elas saarel 190 inimest. Saare asulad on Kårhamn, Hønseby, Eidvågen, Fiskebukta, Survika, Altneset ja Hakkstabben. Seilandil on kaks liustikku – Seilandsjøkelen ja Nordmannsjøkelen. Saare kõrgeim mägi on 1078 meetri kõrgune Seilandstuva. Saarel on 2006. aastal loodud Seilandi rahvuspark, mille pindala on 316 km².