laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Cosette

Cosette on Victor Hugo romaani "Hüljatud" üks läbivaid tegelaskujusid. Cosette'i ristinimi on Euphrasie, hüüdnime Cosette pani talle tema ema Fantine. Tüdruku teekond on vaatluse all alates tüdruku sündimisest kuni abielunaiseks saamiseni. Cosette'i ema Fantine loovutab ainelise kitsikuse tõttu oma vastsündinud tütre õelate kõrtsmike Thénardier'de hoolde, kavatsedes lapsukese amme juurest peatselt tagasi võtta. Fantine aga sureb ning Cosette'i ostab kõrtsmikelt vabaks hoopis Jean Valjean, kes kohtleb last kui lihast tütart. Elatakse Pariisis vaikelu, Cosette on hoitud ja hoolitsetud, kuid Valjean piirab tüdruku liikumisvabadust, tahtes teda kaitsta kõige kurja eest. Ta ei räägi Cosette'ile sõnagi tema tegelikust päritolust ega emast. Cosette'i sirgudes ei jää Valjeanil märkamata salajane armuleek, mis Pariisis Luxembourgi aias jalutamas käies lahvatab üliõpilase Mariuse ja kasutütre vahel. Marius külastab salaja Cosette'i öösiti tagaaias. Vana mees mõistab, et noorte armastus on võitmatu ning ta päästab linnas puhkenud üliõpilasrahutuste ajal Mariuse elu. Cosette abiellub Mariusega. Jean Valjean aga mõistab, et tema tunded neiu vastu on midagi rohkemat kui vaid isa-tütre armastus. Victor Hugo kirjeldab liigutavalt raugastunud Valjeani üksinduspäevi pärast noorte pulmi, ent mehe surivoodil, kuhu siiski saabuvad ka Cosette ja Marius, kuuleb Cosette tõde Fantine'i kohta ning saab aimu oma minevikust. Pisarates Cosette ja Marius langetavad pea vana mehe Jean Valjeani õilsameelsuse ees ning mõistavad, kui palju armastust neile mehe eluajal tema näiliselt karmist koest hoolimata osaks sai. Muusikalis "Hüljatud" on Cosette'i karakter üheplaanilisem võrreldes näiteks krutskeid täis Eponine'iga, kuid õnneliku armastaja Cosette'i esitada on kaks kaunist duetti Mariusega. Ka muusikalis on publiku ees lapseealine Cosette, keda Thénardier'd sunnivad põrandaid küürima ning raskeid veeämbreid tassima. Seda rolli mängis muusikali Eesti lavastuses Hanna-Liina Võsa, kelle dublant oli Nele-Liis Vaiksoo. Lapseeas astus Cosette'i rollis teiste seas üles Maria Listra, kes mängib täiskasvanud Cosette'i Vanemuise teatris 2017. aastal esietendunud "Hüljatute" lavastuses koos Elizabeth Paaveliga.
Aleksandr Hloponin

Aleksandr Hloponin (vene Александр Геннадиевич Хлопонин; sündinud 6. märtsil 1965 Colombos) on Venemaa poliitik, 2010–2018 Venemaa Föderatsiooni valitsusjuhi asetäitja. Ta oli 2003–2016 Ühtse Venemaa kõrgema nõukogu liige. Ta oli presidendi täievoliline esindaja Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas (19. jaanuarist 2010 12. maini 2014). 1996–2001 Norilsk Nickeli peadirektor ja juhatuse esimees 2001–2002 Taimõri autonoomse ringkonna pea 2002–2010 Krasnojarski krai kuberner 2010–2014 Venemaa presidendi täievoliline esindaja Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas Ta on kuulunud Onexim-panga direktorite nõukogusse. Хлопонин, Александр Lentapedias.
Finantsvõimendus

Finantsvõimendus on võõrfinantseeringu (laenud, võlakirjad, eelisaktsiad) kaasamine ettevõtte omanike tulude suurendamise eesmärgil. Finantsvõimendus põhjustab ettevõttele tavalisest suurema finantsriski.
Luce Irigaray

Luce Irigaray (sündinud 3. mail 1930 Belgias) on Belgia filosoof, feminist, keeleteadlane, psühhoanalüütik, sotsioloog ja kultuuriteoreetik. Ta kirjutab prantsuse keeles. Ta tuntud raamatud on Speculum. De l'autre femme 1974 (inglise keeles Speculum of the Other Woman 1985) Ce sexe qui n'en est pas un 1977 (inglise keeles This Sex Which Is Not One 1985) J'aime à toi 1990 (inglise keeles I Love to You: Sketch for a Felicity Within History 1993) Kommentaarid Irigaray raamatule I love to you.
Fraseologism

Fraseologism on ühele keelele omane püsiväljend, muutumatu ja tõlkimatu sõnaühend, mille aluseks on metafoor või võrdlus. Üldlevinud määratluse järgi koosneb fraseologism vähemalt kahest sõnast. Näiteks vihma valab nagu oa varrest, kleit nagu mustlase tulekahju, läks nagu keravälk. Fraseologismid on: tegusõnalised, näiteks auku pähe rääkima; nimisõnalised, näiteks Egiptuse nuhtlus; omadussõnalised, näiteks kasimata suuga; määrsõnalised, näiteks heast peast, üle pea ja kaela; hüüdsõnalised, näiteks säh sulle kooki moosiga Fraseologism on tähenduslikult kokkusulanud püsiühend (nt puru silma ajama), mis moodustab terviku ja on keeleliselt üldtuntud. Näiteks eesti keeles saab öelda keelt peksma, aga ei saa öelda keelt kolkima. Fraseologismi sisuline tähendus on olulisem kui grammatilise liigendatus, näiteks pead murdma, võrdle leiba murdma. Fraseologismide püsivus on suhteline ja vastupanuvõime ajale erinev, näiteks tänapäeval ei kasutata triibulised püksid füüsilise karistusviisi tähenduses. Fraseoloogia on universaalne keelenähtus, mis esineb kõigis keeltes. Fraseologismide hulk ei ole lõpmatu, arvatakse, et neid ei ole palju üle 10 000. Oma päritolult võib fraseologism olla algupärane või laenuline, sh ka tõlkeline ja vahendajakeele kaudu tulnud. Eesti keeles on näiteks suur hulk väljendeid piiblist ning saksa ja ka vene keelest. . Folkloristikas räägitakse kõnekäändudest ning keeleteaduses fraseologismidest, mõlema puhul peetakse silmas mitmesõnalist tarindit, mis võib, kuid ei pruugi olla süntaktiline tervik. Idioomid moodustavad fraseologismidest suurima rühma. „Eesti keele käsiraamatu“ järgi (2007:679) on idioom fraseologismi liik, mis on tähenduslikult kokkusulanud liikmetega püsiühend, mille kogutähendus ei tulene ühendit moodustavate sõnade tähenduste summast. Näiteks südant puistama. Südant (laiali) puistata (maapinnale) ei saa, sellel tegevusel puudub tähendus. Õpetus fraseologismidest on fraseoloogia. Sama mõiste (fraseoloogia) tähendab ka fraseologismide kogumit ehk teatavale keelele või kasutajaskonnale omaseid väljendeid või keelekasutust Sõnaveeb: fraseologism[alaline kõdulink] Eesti keele käsiraamat 2007. Toimetanud M. Erelt, T. Erelt, K. Ross. 3., täiendatud trükk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus Asta Õim, 2001. Mööda eesti fraseoloogiamaastikku liikudes. Oma Keel 2, 19-25 Feliks Vakk 1970. Suured ninad murdsid päid… Tallinn: Valgus Asta Õim, 2001. Mööda eesti fraseoloogiamaastikku liikudes. Oma Keel 2, 19-25 Renate Pajusalu, 2009. Sõna ja tähendus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. https://sonaveeb.ee/search/unif/dlall/dsall/fraseologism/1[alaline kõdulink] Anneli Baran, 1999. Fraseoloogilistest liitsõnadest. Mäetagused 27. Eesti Folkloori Instituut. Maret Jürgenson, 2020. Fraseologismide mõistmine ja selle muutumine. Magistritöö. Tallinna Ülikool kõnekäänd vanasõna Eesti kõnekäändude ja fraseologismide andmebaas "Justkui" Eesti Kirjandusmuuseumi kodulehel. Sisaldab u 160 000 väljendit (vaadatud 09.08.2013) Kõnekäänud ja fraseologismid. Koostanud Arvo Krikmann. Sisaldab u 25 400 teksti eesti kõnekäände ja fraseologisme (vaadatud 09.08.2013)
Aleksander Žarkovski

Aleksander Žarkovski (sündinud 31. jaanuaril 1950) on Eesti farmakoloog. Ta on Tartu Ülikooli farmakoloogia instituudi juhataja, professor. 2015 Tartu Ülikooli suur medal 2010 Tartu Ülikooli medal 2020 Tartu Ülikooli aumärk 2020 teenetemärk "100 semestrit Tartu Ülikoolis" Aleksander Žarkovski Eesti Teadusinfosüsteemis Intervjuu temaga "Tartu Ülikooli suure medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 4.12.2022. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. "Teenetemärgi "100 semestrit Tartu Ülikoolis" kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022.
Pim Meurs

Pim Meurs (sündinud 23. jaanuaril 1988) on Hollandi meeskabetaja, juunioride maailmameister (2006) ja Euroopa meeste meistrivõistluste kahekordne pronks (2010 ja 2012), rahvusvaheline suurmeister aastast 2010. Ta kuulus ka Hollandi meeskonda Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel 2010. aastal Tallinnas. Pim Meurs Eesti Kabeliidu saidil
Piipkann

Piipkann (Saaremaal ka killakann, Põhja-Eestis piirekann, Kesk-Eestis langukann, Lõuna-Eestis tiipkann) on suur ülalt ahenev puukann, mida kasutati keldrist või aidast, kus asusid vaadid, õlle tuppa toomiseks ning joogikannudesse ümbervalamiseks. Piipkannu tunnuseks oli valamistoru ehk piip (murdekeeltes ka tori, tiba, naba). Toru saamiseks valiti üks oksaharuga küljelaud ning puuriti selle sisse auk. Kann oli ilma kõrvata ning selle kaanel oli kandmiseks ja sulgemiseks sang. Sang oli läbi kaane, mille põhja all oli põõn, mis pööramisel sulges kaane. Piipkannu küljalaudadel olid põletuskirjad kaunistuseks. Pidude ajal riputati õlut täis kann lakke käeulatuse kõrgusel ning valati sealt väiksematesse kannudesse. Piipkannudega võeti tööle kaasa kalja ja suppi. Piipkann võis olla ka kahe toru ja kahe ruumiga – üks õlle, teine viina jaoks.. Piipkann jäi kasutuselt kõrvale 19. sajandi lõpul. Ankur Vaat Õllekann Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 142 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 211 Kolga-Jaani kihelkond Eesti Rahva Muuseum (vaadatud 10. veebruar 2012) Foto Eesti Muuseumide Veebivärav Piipkann (etnograafiline joonis) Eesti Muuseumide Veebivärav
Fraseoloogia

Fraseoloogia on õpetus fraseologismidest. Fraseoloogia all võidakse mõista ka fraseologismide kogumit. Ülekantud tähenduses nimetatakse fraseoloogiaks sõnakõlkse või katteta sõnu. Spetsialist fraseoloogia alal on fraseoloog.
Laarid

Laarid (ladina keeles ainsuses lar, harilikult mitmuses, lares) olid Vana-Rooma maja ja perekonna (lares familiares, lares domestici) ning põldude (lares rurales) ja ristteede (lares compitales) kaitsejumalused. Kaitsevaimude kujukesi hoiti kodudes ja ristteedel vastavas kapikeses ning kaunistati pühade ajal lilledega. Kaitsejumaluste auks peeti Compitalia nimelisi pidustusi.
Pomesaania piiskopkond

Pomesaania piiskopkond (saksa keeles Bistum Pomesanien, ladina keeles Dioecesis Pomesanensis, poola keeles Diecezja pomezańska) oli 13.–16. sajandil katoliku kiriku piiskopkond ja riik, hiljem luterlik piiskopkond Preisimaal. Piiskopkond rajati Preisi ristisõja käigus vallutataval Preisimaal 1243. aastal paavsti legaadi Modena Wilhelmi poolt koos Ermlandi, Samlandi ja Kulmi piiskopkondadega. Esimene piiskop Ernst Torgaust (Ernst aus Torgau) (1248–1258) astus ametisse 1249. aastal, toomkapiitel kuue kanoonikuga rajati aga alles 1284. aastal. Nagu Kulmi ja Samlandi piiskopkonnad, langes ka Pomesaania peagi Saksa ordu tugeva mõju alla: toomkapiitli liikmed pidid juba alates selle rajamisest alates kuuluma Saksa ordusse (preestervendadena), 2/3 diötseesist läks ordule ning piiskopile jäänud ilmalikus valduses ehk stiftis tegutsesid enamasti orduliikmetest stiftifoogtid. Pomesaania piiskop oli oma stiftis ametlikult siiski kõrgeim maaisand ning maksude, seadusandluse ja majanduselu vallas oli tal kuni 15. sajandini võimalik ajada üpris iseseisvat poliitikat. Välispoliitika kuulus aga täielikult ordu kompetentsi. Piiskopkonna sõjajõud pidid koos orduvägedega osalema maakaitsel, kuid Leedusse nad tavaliselt sõjaretkele ei läinud, erinevalt Samlandi ja Ermlandi vägedest, sest piiskopkond asus vastu Poola piiri. Kiriklikult allus Pomesaania Riia peapiiskopkonnale. 1466. aastal sõlmitud Teise Thorni rahuga läks Lääne-Preisimaa Poola kuningriigi võimu alla. Koos sellega läks ka osa Pomesaania diötseesist, kaasa arvatud kõrgmeistri endine residents Marienburgis (Malborkis), Poolale. Piiskopi stift jäi siiski ka edaspidi orduvalduste keskele ning kuigi aastatel 1466–1479 valitses Pomesaaniat piiskopliku administraatorina Poola kuninga kantsler ja Kulmi piiskop Wicenty Kiełbasa, taastus pärast seda Saksa ordu mõju. Edaspidi sõltus sisuliselt ainult kõrgmeistri tahtest, kes Pomesaania piiskopiks saab, ordu määras enamjaolt ka piiskopkonna sisepoliitikat. 1525. aastal sekulariseeris kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern Preisimaa orduvaldused ja moodustas Preisimaa hertsogiriigi. Pomesaania piiskop Erhard von Queiss oli juba 1524. aastal läinud avalikult üle luterluse poolele. Hertsogiriigi moodustamise ajal andis ta vabatahtlikult kogu ilmaliku võimu üle hertsog Albrechtile ja nõnda lakkas Pomesaania riigina eksisteerimast. Pomesaania katoliiklik toomkapiitel eksisteeris siiski kuni 1527. aastani, kuid oli lõpuks sunnitud hertsogi ja piiskopi survel end laiali saatma. Seejärel sai Pomesaaniast luterlik piiskopkond, kus piiskopil oli vaid vaimulik võim, ilmalikud valdused kuulusid edaspidi aga hertsogile. 1577. aastal liideti Pomesaaniaga ka Samlandi piiskopkonna valdused, kuid 1587. aastal see likvideeriti. Pomesaania piiskopkonna Poola alal paiknenud katoliikluks jäänud valdused liideti 16. sajandi teisel poolel Kulmi (Chełmno) piiskopkonnaga. Pomesaania piiskoppide loend Ermlandi piiskopkond, Kulmi piiskopkond Samlandi piiskopkond Riia peapiiskopkond
Heinrich Wilhelm Christoph Paucker

Heinrich Wilhelm Christoph Paucker (6. veebruar 1797 Simuna – 21. november 1833 Simuna) oli Eesti vaimulik. Õppis aastatel 1812–1813 Tartus gümnaasiumis, aastatel 1813–1815 Jelgavas gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1815–1818. Oli seejärel Väinjärvel koduõpetaja. Ordineeriti õpetajaks 15. augustil 1819. Oli aastatel 1819–1833 (kutsuti 1. juulil 1819) Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja. Oli 6. septembril 1833 asutatud Eestimaa ajaloo sõprade ühingu asutajaliige. Asutas Simunas aastal 1832 esimese kihelkonnakooli Eestimaal. Tema isa Heinrich Johann Paucker oli Nissi ja Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja, vanaisa Johann Christoph Paucker oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, poeg Pontus Heinrich Johannes Paucker oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja. Tema äi Jakob Pontus Haller oli Käina Martini koguduse õpetaja, naisevend (oli ta lastele koduõpetajaks) Eduard Pontus Haller oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Pomesaania piiskop

Pomesaania piiskoppide loend loetleb Pomesaania piiskopkonna kõrgeimaid vaimulikke 13.–16. sajandil. Ernst Torgaust (1248/49–1259) Albert (1259–1286) Heinrich (1277/78–1292) (vastupiiskop) Heinrich (1286–1303) Christian (1303–1306) Ludeko Baldersheimist (1306–1321) Rudolf Elbingist (1321–1331) Bertold Riesenburgist (1331–1346) Arnold (1347–1360) Nikolaus Radamist (1360–1376) Johannes Mönch (1376–1409) Johannes Rymann (1409–1417) Gerhard Stolpmann Königsbergist (1417–1427) Johannes von Mewe (1427–1440) Kaspar Linke (1440–1463) Nikolaus II (1464–1466) Wincenty Kiełbasa (1467–1479) (administraator) Johannes Christiani von Lessen (1479–1501) Hiob von Dobeneck (1501–1521) Achilles de Grassis (1521–1523), paavsti poolt määratud kardinal-piiskop, reaalselt Preisimaale ei jõudnud Georg von Polenz (1521–1523) (administraator) Erhard von Queis (1523–1529), alates 1525/1527 ainult vaimuliku võimuga piiskop Paul Speratus (1530–1551) 1551–1567 oli koht vakantne Georg von Venediger (1567–1574) Johannes Wigand (1575–1587) 1587 Pomesaania piiskopkond likvideeriti, selle katoliiklikuks jäänud osad liideti Kulmi piiskopkonnaga.
Abikatel

Abikatel on merenduses väikese tootlikkusega aurukatel, mis annab laeva abimehhanismide tööks ja olmeks vajalikku auru. Mereleksikon, 1996. Eesti Entsüklopeediakirjastus.
Bucheon

Bucheon (ka Puch'ŏn, 부천, 富川) on linn Lõuna-Koreas Gyeonggi provintsis.
John Nunn

John Denis Martin Nunn (sündinud 12. aprillil 1955 Londonis) on inglise maletaja ja matemaatik. Ta on kahekordne maailmameister maleülesannete lahendamises. Ta on kirjutanud maleteemalisi raamatuid. Tema abikaasa on sakslanna Petra Fink-Nunn, kes on samuti maletaja. Neil on poeg Michael.
Abordaaž

Abordaaž (prantsuse keeles abordage 'pardamine, kokkujooksmine') ehk pardumine on merelahingus kasutatud võitlusviis, mis seisnes vaenlase laeva (nt kisaga teiba abil) oma laeva külge haakimises, mis võimaldas laeva lähemale tõmmata. Abordaaži kasutati sõude- ja purjelaevade ajastul. Mereleksikon, 1996. Eesti Entsüklopeediakirjastus.
Anton Corbijn

Anton Corbijn (sündinud 20. mail 1955) on hollandi fotograaf ning video- ja filmirežissöör.
Tom Waits

Thomas Alan Waits (sündinud 7. detsembril 1949) on Ameerika Ühendriikide laulja-laulukirjutaja. Ta omapärast häält on muusikakriitik Daniel Durcholz kirjeldanud järgnevalt: "Seda on leotatud viskivannis, seejärel jäetud paariks kuuks suitsumajja rippuma ning lõpuks sellest autoga üle sõidetud." Graff, Gary; Durchholz, Daniel. (1996) "Musichound Rock: The Essential Album Guide". Omnibus Press. ISBN 0-8256-7256-2.  Tom Waits – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ametlik koduleht Sissekanne Encyclopædia Britannicas Sissekanne Discogsis Sissekanne IMDb-s
Henry Rollins

Henry Rollins (õieti Henry Lawrence Garfield; sündinud 13. veebruaril 1961 Washingtonis) on ameerika filminäitleja ning endine laulja ja laululooja. Tema isa Paul Jerome Garfield oli päritolult Läti juut (sündinud Garfinkel). Isal oli doktorikraad majanduses, ema Iris Garfield oli riigipalgaline meditsiini- ja haridustöötaja. Vanemad lahutasid, kui poiss oli 3-aastane. Ema kasvatas poja üles Washingtoni jõukas Glover Parki linnaosas. Tema esimene bänd oli hardcore punk-bänd "State of Alert". Seal esines ta kodanikunime Henry Garfield all ja oli bändi solist. Hiljem tunnistas Rollins, et bänd oli üsna vilets: laulude keskmine pikkus oli 40 sekundit ja kontserdi pikkus 11–14 minutit. "State of Alert" tegutses aasta aega, 1980–81, ja läks laiali. Seejärel kutsuti ta solistiks hardcore punk-bändi "Black Flag", mis oli asutatud juba 1976. Rollins tegutses lauljana kuni bändi laialiminekuni 1986, olles selle kõige pikaajalisem solist. Kui "Black Flag" 21. sajandil taas kokku tuli, siis Rollins selles enam ei osalenud. Juba pisut enne "Black Flagi" laialiminekut korraldas Rollins oma soolotuuri. 1987 avaldas ta kaks sooloalbumit. Nendel mängis taustaks kitarri Chris Haskett ning juba samal aastal moodustas Rollins omanimelise bändi, kuhu lisaks Haskettile kutsus bassimängija Andrew Weissi ja trummari Sim Caini. Rollins Band tegutses kuni 2003. aastani ja tuli veel korraks kokku 2006. aastal. Saates "Tom Green Live!" ütles Rollins, et võib-olla ei tegele ta muusikaga enam kunagi. Kui Rollins oli oma bändiga kuulsaks saanud, hakati teda kutsuma tööle televisiooni. Esimesed ülesastumised olid 1993 kanalis Alternative Nation ja 1994 kanalis MTV Sports. Kuni 2001. aastani oli ta põhiliselt muusik ega võtnud teletööd palju vastu, aga pärastpoole sai teda televisioonis rohkem näha. Tema esimene oluline roll filmis oli 1994. aastal. Filmis "The Chase" mängis ta politseiohvitseri, kes ajab taga Charlie Sheeni kehastatavat peategelast. Sellest alates on Rollins üsna sageli filmides üles astunud. Vahest kõige tuntum neist on filmisari "Jackass", mis on valminud samanimelise telesarja põhjal, kus Rollins samuti üles astus.
Keith Richards

Keith Richards (sündinud 18. detsembril 1943 Dartfordis) on inglise kitarrist, laululooja ja laulja, ansambli The Rolling Stones asutajaliige. Richards on olnud The Rolling Stonesi liige alates 1962. aastast. Ta on ansamblis kitarrist ja Mick Jaggeri kõrval ainus, kes on ansambli mõnes laulus solistiks olnud. Koos Jaggeriga on ta loonud suurem osa The Rolling Stonesi lauludest ning nende partnerlust laulukirjutamises peetakse üheks läbi aegade edukamaks. Richardsi kitarrimäng on olnud The Rolling Stonesi kaubamärgiks kogu ansambli tegevusaja jooksul. Richards laulab solistina The Rolling Stonesi kontsertidel vähemalt ühes laulus, milleks on tavaliselt "Happy", "Before They Make Me Run" või "Connection". The Rolling Stonesi kõrvalt on Richards koos oma taustaansambliga X-pensive Winos välja andnud kolm soolostuudioalbumit. "Kariibi mere piraatide" ("Pirates of the Caribbean") filmisarjas on Richards kehastatud Jack Sparrow' isa Kapten Teague'i. Jack Sparrow' välimus ja iseloom oli inspireeritud Richardsilt endalt. 1989. aastal võeti Richards The Rolling Stonesi liikmena vastu Rock'n'rolli Kuulsuste Halli ja 2004. aastal Suurbritannia Muusika Kuulsuste Halli. Richardsi on nimetatud sageli üheks kõigi aegade parimaks kitarristiks. Ajakiri Rolling Stone paigutas 2011. aastal Richardsi kõigi aegade saja parima kitarristi seas neljandale kohale. Stuudioalbumid "Talk Is Cheap" (1988) "Main Offender" (1992) "Crosseyed Heart" (2015) Kogumik- ja kontsertalbumid "Live at the Hollywood Palladium" (1988; kontsertalbum) "Vintage Vinos" (2010; kogumikalbum) "Johnny Depp & Keith Richards: Pirates of the Caribbean's Blood Brothers" (arhiiviversioon). Rolling Stone. 16.5.2007. Vaadatud 27.12.2021 Ametlik koduleht
Nick Cave

Nicholas Edward Cave (sündinud 22. septembril 1957 Warracknabealis) on Austraalia laulja, kirjanik ja helilooja, kes on astunud üles ka näitlejana. Nick Cave on eelkõige tuntud kui ansambli Nick Cave and the Bad Seeds juhtfiguur. Cave on kuulunud ka ansamblitesse The Birthday Party ja Grinderman. Cave on ansambliga Nick Cave and the Bad Seeds esinenud Eestis vaid korra, 8. augustil 2022. aastal Haapsalu piiskopilinnuse hoovis. Kontserdi soojendusesineja oli Anna Kaneelina. Boys Next Door "Door Door" (1979) The Birthday Party "The Birthday Party (Hee Haw)" (1980) "Prayers On Fire" (1981) "Junkyard" (1982) "Mutiny! / Bad Seed" (1983) Nick Cave and the Bad Seeds "From Her to Eternity" (1984) "The Firstborn Is Dead" (1985) "Kicking Against the Pricks" (1986) "Your Funeral… My Trial" (1986) "Tender Prey" (1988) "The Good Son" (1990) "Henry's Dream" (1992) "Live Seeds" (1993) "Let Love In" (1994) "Murder Ballads" (1996) "The Boatman's Call" (1997) "Live at the Royal Albert Hall" (1998) "No More Shall We Part" (2001) "Songs For A November Night" (2002) (mitteametlik) "Nocturama" (2003) "Abattoir Blues/The Lyre of Orpheus" (2004) "B-Sides & Rarities (3 CD)" (2005) "Dig, Lazarus, Dig!!!" (2008) "Push the Sky Away" (2013) "Skeleton Tree" (2016) "Ghosteen" (2019) "Wild God" (2024) Singlid "What A Wonderful World" (koos Shane MacGowaniga) "Where The Wild Roses Grow" (koos Kylie Minoguega) "Henry Lee" (with PJ Harvey) Grinderman "Grinderman" (2007) "Grinderman 2" (2010) Muu "Burnin' The Ice" (1983) (koos Die Hautiga) "White Lunar" (2009) (koos Warren Ellisega) Soolod "The Secret Life Of The Love Song" (1999) "Here Comes The Sun" (2002) [[Tõnu Karjatse ]]. Arvustus. Nick Cave and The Bad Seedsi pea täiuslikult komponeeritud kontsert. ERR Kultuur, 21.08.2022.
Abruka (laev)

Abruka oli Eesti Merelaevanduse kaubalaev, mis sai selle nime Eesti Merelaevanduse ülema 9. septembri 1991. aasta käskkirjaga. Endine nimi oli Hudožnik Pimenov. Kandnud ka nime Sonata. Kuus esimest liputunnistust. Eesti laevanduse aastaraamat 2010. ISSN 1406-0817
Abruka (aurik)

Abruka oli Eesti kauba-reisiaurik. Eesti laevaühing G. Sergo ja Ko ostis 1938. aastal Balti Päästeseltsilt üle kaubalaeva Eestimaa, mille ristis ümber Abrukaks. Natsionaliseeriti 1940. aastal. Aurik osales Leningradi blokaadis ja naasis Eestisse 1946. aastal. Limpfjorden (1881–1903) – Det Forenede D/S, Kopenhaagen Zasima (1903–1922) – Ignatij Burkow, Arhangelsk Eestimaa (1922–1937) – Balti Päästeselts, Tallinn Abruka (1937–1947) – laevaühing Abruka 1937–1940, alates augustist 1940 NSVL Aurik Eestimaa, Tallinna sadamas "CLYDEBUILT SHIPS – ss LIMFJORDEN". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. september 2016. Vaadatud 20. mail 2016. Eesti Entsüklopeedia – Abruka (reisi-kaubalaev) Eesti kaubalaevastik 1940, lk 4 Eesti kaubalaevastik 1940, lk 5
Abruka (täpsustus)

Abruka on saar Liivi lahes. Abruka on küla Abruka saarel. Abruka on laev. Abruka on aurik. Abruka looduskaitseala Abruka mõis Abruka alumine tulepaak Abruka tuletorn Abruka vald
Itaalia jalgpallikoondis 1934. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Itaalia jalgpallikoondis 1934. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Giuseppe Meazza Mario Pizziolo Attilio De Maria Giovanni Ferrari Luis Monti Armando Castellazzi Virginio Rosetta Giampiero Combi Luigi Bertolini Angelo Schiavio Umberto Caligaris Felice Borel Luigi Allemandi Anfilogino Guarisi Raimondo Orsi Eraldo Monzeglio Guiseppe Cavanna Pietro Arcari Enrico Guaita Guido Masetti Mario Varglien Attilio Ferraris Vittorio Pozzo Itaalia jalgpallikoondis 1934. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused