laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Navesti jõgi

Navesti jõgi (vana nimega Pala või Paala jõgi) on jõgi Eesti edelaosas, Pärnu jõe vasakpoolne lisajõgi. Navesti on Pärnu jõe veerohkeim lisajõgi (on suudmes, ühinemiskohas, suuruselt peaaegu võrdväärne Pärnu jõega). Navesti on Eesti viies jõgi vooluhulga (27 m³/s) järgi. Jõgi on suudmes 60 meetrit lai. Jõe pikkus 102 km, valgla 3004 km², langus 55 m ja lang 0,55 m/km. Jõgi saab alguse Järvamaal Jalametsa ja Käsukonna küla piiril 69,5 m kõrgusel ja suubub Pärnumaal Muraka ja Jõesuu küla piiril 14,5 m kõrgusel vasakult poolt Pärnu jõkke 38 km kaugusel selle suudmest. Jõe ülemjooks on Kesk-Eesti tasandikul, ühtlasi läbib ta kolme maakonda (Järva, Viljandi ja Pärnu maakond). Keskjooksul voolab jõgi läbi Maalasti looduskaitseala ja Lepakose hoiuala ning alamjooksul läbi Soomaa rahvuspargi ja Navesti hoiuala. Halliste jõgi suubub Navesti jõkke terava nurga all ja kui suurvee ajal veetase tõuseb, on Halliste jõe voolu suund suudmes peaaegu vastassuunaline Navesti vooluga. Seetõttu ei suuda Halliste jõgi enam Navestisse piisavalt vett ära anda, jõe tase tõuseb märgatavalt ja põhjustab alamjooksul ulatuslikke üleujutusi (Soomaa suurvesi). Enne Ürg-Võrtsjärve väljavoolu avanemist Peipsi järve oli Navesti jõgi Ürgvõrtsjärve väljavooluks. Navesti jões võib leiduda kuni 18 kalaliiki, nende seas jõeforell, haug, särg, teib, turb, säinas, latikas, luts, ahven ja kiisk. Navesti jõe alamjooks on osa oletatavast Pärnu–Viljandi–Tartu veeteest. XX sajandi alguses loeti suurt osa Navesti jõest parvetatavaks veeteeks (sobis puidu parvetamiseks). Navesti (vaataja seljataga) suue Pärnu jõkke. Navesti jõgi Jõesuu külas Jõesuu rippsilla juures, kus Navesti jõgi ühineb Pärnu jõega. Navesti jõgi Pärnumaal Aesoo küla juures, vaade ülesvoolu. Navesti jõgi Pärnumaal, vaade allavoolu. Navesti maastikukaitseala Navesti jõgi. Keskkonnaregister, vaadatud 20.03.2022. Eesti sadamad, veeteed, kaubalaevastik ja laevasõit 1923/1924, lk. 17  Navesti jõgi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Navesti jõgi Eesti looduse infosüsteemis Navesti jõgi keskkonnaportaalis
1803

◄ | 18. sajand | 19. sajand | 20. sajand | ► ◄ | 1770. aastad | 1780. aastad | 1790. aastad | 1800. aastad | 1810. aastad | 1820. aastad | 1830. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1799 | 1800 | 1801 | 1802 | 1803 | 1804 | 1805 | 1806 | 1807 | ► | ►► 1803. aasta (MDCCCIII) oli 19. sajandi 3. aasta. 3. jaanuar (vkj 22. detsember) – Tartu ülikooli esimeseks rektoriks valiti Georg Friedrich Parrot. 5. veebruar (vkj 24. jaanuar) – koostati "Rahvahariduse esialgsed eeskirjad", mille kohaselt nähti ette nelja liiki õppeasutuste loomist: kihelkonnakoolid kohtadel, kreiskoolid maakonnalinnades, kubermangukoolid ehk gümnaasiumid kubermangulinnades ning ülikoolid. Et koole keskselt juhtida, moodustati Venemaal kuus õpperingkonda. Tartu ülikooli ja õpperingkonna juhiks (kuraatoriks) sai Friedrich Maximilian Klinger. Veebruar-märts – Liivimaa maapäeval oli põhifookuses talurahva olukorra parandamine ja abiteo normeerimine. Mais ja juunis hakkas kõigis Põhja-Eesti eramõisates tegutsema vallakohus. Liivimaa kubermangu valitsus teatas talupoegadele, et Venemaa keisri käsul moodustati erikomitee, mis valmistab ette talurahvaseadusi ja töötab välja uusi vakuraamatuid. Juunis asutati Tartu ülikooli botaanikaaed. Juunis ja juulis toimusid Eestimaal Perilas ja Suuremõisas talurahvarahutused, milles nõuti teoorjuse vähendamist. 14. september (vkj 2. september) – asutati Tartu Ülikooli kunstimuuseum ja joonistuskool. 24. september (vkj 12. september) – keiser Aleksander I kinnitas Tartu Ülikooli põhikirja. 13. oktoober (vkj 1. oktoober) – Tartu ülikoolis hakati õpetama eesti keelt. Eestimaa kubermangus hakati moodustama kihelkonnakohtuid. ... 24. juuli – Adolphe Charles Adam, prantsuse helilooja 11. detsember – Hector Berlioz, prantsuse helilooja 26. detsember – Friedrich Reinhold Kreutzwald, eesti kirjanik ja rahvaluule töötleja 8. oktoober – Vittorio Alfieri, itaalia kirjanik Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 111
Viktor Gorbatko

Viktor Vassiljevitš Gorbatko (vene Виктор Васильевич Горбатко; 3. detsember 1934 Ventsõ-Zarja, praegune Gulkevitši rajoon, Krasnodari krai – 17. mai 2017 Moskva) oli Nõukogude kosmonaut, kes osales Sojuz-7 (1969), Sojuz-24 (1977) ja Sojuz-37 (1980) lendudel. Tal oli kindralmajori auaste. Ta oli kahekordne Nõukogude Liidu kangelane. Gorbatko oli ka Nõukogude Liidu/Venemaa Filatelistide Liidu president (1988–2009) ning aupresident (aastast 2009). 2006. aasta detsembris kirjutas ta kirja president Toomas Hendrik Ilvesele, kus muu hulgas seisab: "Venemaa ei olnud Eesti suhtes mitte kunagi okupant. Ainult Nõukogude Liidu koosseisus sai vennalik Eesti tõeliselt vabaks, iseseisvaks ja sõltumatuks kolhoosi-tööstuslikuks vabariigiks." http://www.postimees.ee/1606909/vene-kosmonaut-opetab-ilvesele-ajalugu  Viktor Gorbatko – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Eestlane päästis kaks kosmonauti – Postimees, 16. september 2009 Foto
Linnamäe

Linnamäe on mitme koha nimi: Linnamäe, küla Lääne-Nigula vallas Lääne maakonnas Linnamäe, küla Võru vallas Võru maakonnas Ajaloolised vallad Linnamäe vald oli vald aastatel 1866–1939 Võrumaal Linnamäe vald oli vald aastatel 1939–1950 Võrumaal Linnamäe külanõukogu Linnamäe mõis Tallinna Linnamäe Lasteaed Tallinna Linnamäe Gümnaasium Linnamäe hüdroelektrijaam Linnamäe paisjärv Linnamäe tee (Tallinn) Linnamäe tee (Virtsu)
Lilli

Lilli on mitme koha nimi: Lilli, küla Anija vallas Harjumaal Lilli, küla Karksi vallas Viljandimaal Lilli oli Lillimõisa küla variantnimi Lilli on naisenimi. Lilli-Anne Lilli järv Lilli mõis Lilli oja Lilli tee Lillimõisa
1800

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1770. aastad | 1780. aastad | 1790. aastad | 1800. aastad | 1810. aastad | 1820. aastad | 1830. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1796 | 1797 | 1798 | 1799 | 1800 | 1801 | 1802 | 1803 | 1804 | ► | ►► 1800. aasta (MDCCC) oli 18. sajandi 100. aasta. ... ... 7. jaanuar – Moritz Daniel Oppenheim, juudi päritolu saksa kunstnik 7. jaanuar – Millard Fillmore, Ameerika Ühendriikide 13. president 23. jaanuar – Mihhail Pogodin, Venemaa ajaloolane, publitsist ja kollektsionäär 11. veebruar – William Henry Fox Talbot, inglise leidur ja fotograafia pioneer 12. veebruar – John Edward Gray, Briti zooloog 2. märts – Jevgeni Baratõnski, vene luuletaja 18. märts – Francis Lieber, preisi päritolu USA õigusteadlane ja õigusfilosoof 15. aprill – James Clark Ross, inglise maadeavastaja ja meresõitja 20. aprill – Friedrich Julius von Baltz, baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväeinsener 17. mai – Ernst von Bandel, saksa skulptor 9. mai – John Brown, Ameerika Ühendriikide abolitsionist 28. juuli – Frédérick Lemaître, prantsuse teatrinäitleja 31. juuli – Friedrich Wöhler, saksa keemik 13. august – Fjodor Jordan, vene kunstnik ja graveerija 23. september – Ivan Pavlovski, vene filoloog 1. oktoober – Lars Levi Laestadius, saami päritolu Rootsi luterlik pastor ja jutlustaja, botaanik ja usundiuurija 25. oktoober – Jacques Paul Migne, prantsuse preester 26. oktoober – Helmuth Karl Bernhard von Moltke, Preisimaa sõjaväelane 6. november – Eduard Grell, saksa helilooja ja organist 18. november – John Nelson Darby, evangelist 3. detsember – France Prešeren, Sloveenia rahvuspoeet 4. detsember – Emil Aarestrup, taani luuletaja 27. detsember – Karl Georg Wilhelm Rosen, baltisaksa päritolu Vene rahvuslik luuletaja 28. detsember – Vassili Sadovnikov, vene maalikunstnik 29. detsember – Charles Goodyear, Ameerika Ühendriikide keemik 16. jaanuar – Peter von Biron, Kuramaa hertsog 25. aprill – William Cowper, inglise luuletaja 28. aprill – Jevstignei Fomin, vene helilooja 7. mai – Jean-Baptiste Vallin de la Mothe, Prantsuse ja Vene arhitekt 12. juuni – Balthasar von Campenhausen, baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi riigitegelane 20. juuni – Abraham Gotthelf Kästner, saksa matemaatik 8. september – Pierre Gaviniès, prantsuse viiuldaja ja helilooja 8. oktoober – Salavat Julajev, baškiiri rahvuskangelane 8. november – Otto Magnus von Stackelberg, Vene diplomaat, krahv 19. november – Yves Marie Audrein, Prantsusmaa poliitik ja vaimulik
Parasmaa mõis

Parasmaa mõis (saksa keeles Parrasma) oli riigimõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal. Tänapäeval jääb kunagise mõisa asukoht Lääneranna valda Pärnu maakonnas. Vanimad teated Parasmaa mõisast pärinevad 1620. aastatest, kui mõis kuulus Wolffeldti suguvõsale. 15. mail 1624 kinkis Gustav II Adolf Parasmaa mõisa Jürgen Aderkase rügemendi kapralile Magnus Bernhardsson Wolffeldtile (surn. u 1650), kellest sai samas ka Lihula ja Pärnu läänis asunud Pysi (Pijs), Keblaste (Keblas), Nedrema (Neudenurm, Neutenorm) ja Ahaste (Aast, Achst) mõisnik. Tema pärandas mõisa oma pojale, Pärnu krahvkonna asehaldurile Magnus von Wolffeldtile (surn. 1666), kelle pojast Bernhard Heinrich von Wolffeldtist sai omakorda järgmine Parasmaa mõisnik enne mõisate reduktsiooni. 17. sajandi lõpul muudeti Parasmaa mõis riigimõisaks, millega järgmisel sajandil ühendati ka Sõõrikese mõis (saksa keeles Sörick) ja Maima mõis. Viimane neist likvideeriti 1860. aastatel. Suurt häärberit ei ole Parasmaal olnudki. Pärast mõisamaade jagamist kujunes mõisasüdamesse koguni 5 talu. Üks neist sai peahoone (Mäe talu), ülejäänud ehitasid endise mõisa kõrvalhooned ümber taluhooneteks. Kõik hooned on tänapäevaks hävinud. Vähesed varemed on alles endisest moonakatemajast (hilisem Kaasiku talu) ja keldrist. Hoonete jäänused hävitati 1980. aastatel maaparanduse käigus. 1980. aastal tehti endises Parasmaa mõisasüdames osa Mark Soosaare mängufilmi "Jõulud Vigalas" võtteid. Parasmaa Eesti mõisate loend Hagemeister, Heinrich von; F. von Bulhovden (1836). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Teil 2. Riga: E. Frantzen. lk. 153 Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ..., 1755 lk. 1348 Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust, 1. osa, 2. köide: Görlitz 1929, lk 718 Hagemeister, Heinrich von; F. von Bulhovden (1836). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Teil 2. Riga: E. Frantzen. lk. 157 Stryk, Leonhard von (1877). Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil, Der ehstnische District mit vier karten. Dorpat: C. Mattiesen. Lk 514 lk. + Pärnu Kreis (kaart) lk. 315 Rahvusarhiiv: Parasmaa (Parrasma) mõisa revisjonilehed aastast 1782; EAA.1865.3.188/8
Toomas Vilosius

Toomas Vilosius (sündinud 5. mail 1951) on Eesti arst ja poliitik, VIII ning IX Riigikogu liige. Eesti Reformierakonna liige. Toomas Vilosius oli Eesti sotsiaalminister Mart Laari esimeses valitsuses, Andres Tarandi valitsuses ja Tiit Vähi kolmandas valitsuses (kuni 1. detsembrini 1996). Aastatel 1985-1989 oli Toomas Vilosius Nõukogude Liidu kommunistliku partei liige (https://www.postimees.ee/1870377/parlament-tahab-komparteid-kohtu-ette) Toomas Vilosius oli Tartu Ülikooli Eesti Geenivaramu nõukogu esimees sel ajal, kui geenivaramu seiskas rahaliste raskuste tõttu oma tegevuse. Ta on olnud ka Silja Line'i kommunikatsioonijuht. 2002 – Riigivapi IV klassi teenetemärk Biograafia ESBL-is
Väli

Väli on mateeria vorm, mida kutsub esile mõne ainelise keha mingi konkreetne omadus. Näiteks kutsub iga aineline keha juba üksnes oma olemasoluga esile gravitatsioonivälja. Makromaailma käsitlevates teooriates on väli teatava pideva keskkonna omaduste kirjeldamise vahend. Klassikalised väljad on näiteks temperatuuriväli, kiirusväli ja jõuväli. Ektromagnetvälja ja gravitatsioonivälja vaadeldakse kui ruumi erilist olekut, mis vahendab laenguga kehade vahelist mõju. Mõju levib väljas lõpliku kiirusega. Mikromaailma teooriates käsitletakse elementaarosakesi ja nendevahelisi interaktsioone fundamentaalsete kvantväljadega. Välja ruumilist jaotust kirjeldavad väljafunktsioonid, mis üldjuhul sõltuvad nii ruumikoordinaatidest kui ka ajast. Kui väljafunktsioon ajast ei sõltu, nimetatakse välja staatiliseks. Juhul kui välja omadused ei sõltu koordinaatidest, on tegemist homogeense väljaga. Välja muutumist ajas ja ruumis kirjeldavad väljavõrrandid. Välja allikate olemasolul kirjeldavad need võrrandid ka välja tekitamist. Välja tekitab sobivate omadustega mateeria, näiteks elektrivälja tekitab elektrilaeng ja gravitatsioonivälja mass. Lineaarvõrranditega kirjeldatavate väljade kohta kehtib superpositsiooniprintsiip. Füüsikalised väljad võivad olla skalaar-, vektor- või tensorväljad. Skalaarse välja iga punkt on kirjeldatav reaalarvuga (skalaariga). Skalaarväljad on näiteks õhurõhu, temperatuuri ja potentsiaali väljad. Vektorvälja iga punkti kirjeldab vektor. Vektorväljad on voolise (vedeliku, gaasi) liikumisega seotud kiirusväljad ja jõuväljad (gravitatsiooniväli, magnetväli, punktlaengu elektriväli). Tensorvälja iga punkti kirjeldatakse tensoriga, näiteks mehaanikas ja füüsikas anisotroopsete keskkondade korral. Jõuväli Väljatugevus ENE 10. köide, 1998
Energia miinimumi printsiip

Energia miinimumi printsiip väidab, et kõik iseeneslikud protsessid kulgevad kehade süsteemi energia kahanemise suunas. Süsteemil on kalduvus energiat loovutada ning minna minimaalse energiaga olekusse. Vähima mõju printsiip
Nurkkiirus

Nurkkiirus on füüsikaline suurus, mis iseloomustab pöörleva jäiga keha pöördenurga muutumist ajaühikus. Nurkkiirust ω → {\displaystyle {\vec {\omega }}} esitab vektor, mis on sihitud piki keha pöörlemistelge suunas, kust keha paistab pöörlevat vastupäeva. Arvuliselt võrdub nurkkiirus (nurkkiiruse absoluutväärtus ω = | ω → | {\displaystyle \omega =\left|{\vec {\omega }}\right|} ) pöördenurga φ {\displaystyle \varphi } tuletisega aja t {\displaystyle t} järgi: ω = d φ d t {\displaystyle \omega ={\frac {\mathrm {d} \varphi }{\mathrm {d} t}}} . Ühtlasel pöörlemisel (püsiva nurkkiiruse korral) avaldub nurkkiirus pöördenurga ja pöördeks kulutatud aja suhtena. Pöörleva süsteemi iga punkt liigub ringjooneliselt tasandil, mis on risti pöörlemisteljega, ja seejuures kiirusega v = ω r ⊥ {\displaystyle v=\omega \,r_{\perp }} , kus r ⊥ {\displaystyle r_{\perp }} on ringliikumise raadius. Nurkkiiruse ühik SI-süsteemis on radiaani sekundis (rad/s), kuid kasutusel on ka mittesüsteemsed ühikud pööre minutis (p/min) ja pööre sekundis (p/s). Nurkkiiruse ja nurksageduse (ringsageduse) kirjeldamisel kasutatakse küll sama tähist ω {\displaystyle \omega } ja sageli ühesuguseid mõõtühikuid, kuid neid ei saa samastada. Nurkkiirus väljendab geomeetrilise nurga muutumist pöörlemisel. Nurksagedus on abstraktne suurus, mida kirjeldatakse küll pöörleva vektori abil, mis aga väljendab võnkumise (mitte pöörlemise) kiirust. Ringsagedus ENE 6. köide, 1992
Pöördenurk

Pöördenurk on nurk, mille võrra pöördub ringliikumises oleva keha trajektoori raadius mingi aja jooksul. Tähis: φ (fii) Ühik: rad (radiaan) Põhivalem: φ = s r {\displaystyle \varphi ={\frac {s}{r}}} , kus s on kaare pikkus ja r on raadius nurk
Joonkiirus

Joonkiirus (tähis ν) on füüsikaline suurus, mis näitab ringliikumisel oleva keha kiirust, s.o keha poolt ajaühikus läbitava trajektoori (liikumisjoone) pikkust: v = l t {\displaystyle v={\frac {l}{t}}} , kus v {\displaystyle v} on kiirus m/s, l {\displaystyle l} on liikumisjoone pikkus m ja t {\displaystyle t} selle läbimiseks kulunud aeg s. Joonkiiruse vektor on suunatud piki ringjoonelise trajektoori puutujat ja on igas punktis trajektoori kõverusraadiusega risti. Ühtlase ringliikumise trajektooril liikuva keha joonkiirus on määratud ringsageduse ω {\displaystyle \omega } (pöörlemissageduse f {\displaystyle f} ) ja ringikujulise liikumisjoone raadiusega r {\displaystyle r} : v = ω r = 2 π f r {\displaystyle v=\omega r=2\pi fr} . Joonkiirus
ENEKE

"ENEKE" on kirjastuse Valgus Eesti nõukogude entsüklopeedia peatoimetuse poolt 1982–1986 välja antud noortele suunatud üldentsüklopeedia. ENEKE koosneb neljast köitest ning sisaldab ligikaudu 9000 märksõna. Entsüklopeedia
Fath Ali-šahh

Fath Ali-šahh Kadžaar (Qajar, Kajar; pärsia keeles فتح على شاه قاجار‎ ; 1771–1834) oli teine Kadžaaride dünastiast pärinev Iraani šahh. Valitses aastatel 1797–1834. Tema isa oli Hossein Qali-khaan, vend Kadžaaride dünastia rajaja Aga Muhammad-khaan. Teme õige nimi oli Baba Khan, kuid ta krooniti šahhiks Fath Ali-šahhina. Fath Ali-šahhi ajal õitses kunstitegevus, eriti maal. Tekkis omaette Kadžaari koolkond, mis esindas põhiliselt naivistlikku portreemaali. Täiendas etiketti ja võttis kasutusele "Tāj-i-Kīyānī" (pärsia keeles تاج كيانى‎ ​), Kayani Krooni. 1804. aastal hõivas Venemaa Gruusia ning algas Iraani-Venemaa sõda. Iraan palus abi Suurbritannialt, millega sõlmiti leping pärast Napoleoni langust. Suurbritannia keeldus abist, sest soovis ära hoida Prantsusmaa kallaletungi Venemaale. Iraan küsis abi ka Prantsusmaalt ja saatis Napoleoni juurde saadikud, kes kirjutasid alla Finkensteini rahule. Prantsusmaa oli juba valmis Iraani aitama, ent ootamatult sõlmis Napoleon Venemaaga rahu. Sel ajal saabus Iraani šoti diplomaat John Malcom ja lubas abi, kuid hiljem muutis Suurbritannia valitsus meelt ja soovitas Iraanil taanduda. Vene väed hõivasid 1813. aastal Tabrizi ja Iraan pidi loovutama Golestāni. Teine sõda algas 1826. aastal ja lõppes 1828. aastal Turkmanchai rahuga, mis andis Venemaale suuri eesõigusi. Fath Ali-šahh võttis oma teenistusse palju kunstnikke ja kirjanikke, et luua raamat sõdadest Venemaaga, saades selleks inspiratsiooni Firdausi eeposest "Shāhnāmeh". Loodud "Šahanšahnamad" peavad paljud Kadžaaride ajal kirjutatud raamatutest huvitavaimaks. Kui Fath Ali-šahhi poeg Abbaz Mirza suri, määras ta oma pojapoja Mohammed Mirza kroonprintsiks. Aasta hiljem suri ka Fath Ali ise. Fath Ali-šahhil oli 158 naist ja 260 last. Temast on tehtud vähemalt 25 portreed, millel ta on äratuntav pika musta habemega, mis ulatus nabani. Portree Ermitaaž Genealoogia Briti Raamatukogu Louvre Kroon
Hermeneutika

Hermeneutika (kreeka sõnast hermeneutikē < hermeneia 'seletus, tõlgendus') on tekstide tõlgendamise õpetus. Hermeneutika kujunes esmalt välja religioossete tekstide interpreteerimise õpetusena. Hermeneutika lähteseisukohad: uuritakse teksti tervikuna (vt. hermeneutiline ring); teksti uuritakse kultuurilis-ajaloolisel taustal; tekst on autori ja lugeja dialoog: teksti tõlgendus sõltub uurija ajaloolisest vaistust, kogemusest ning valmidusest dialoogi astuda. Aristotelese teoses Peri hermeneias tähistas sõnaga hermeneia ütlust kui hinges mõeldu üleminekut välisesse (täht, hääl). Keskaegne teadusliku tõesuse menetlus oli aristotellik-aksiomaatiline, st eristati kahte tõestusmenetlust: synthesis (deduktsioon) ja analysis (induktsioon). Keskaegne ja kristlik tõlgendamine lähtus pühakirja kriitikavälisest traditsioonist. F. Schleiermacher (1768–1834) oli teoloog ja filosoof. Eristas kahte tõlgendamise/arusaamise liiki: tekstist (filoloogiline arusaamine) ja teksti autorist arusaamine. 1819. aastal sõnastas ta tõlgendamise reeglid: tõlgendamine alaku teemast, üldisest ülevaatest (psühholoogiline), hermeneutilise ringi kasutamine stiili täielik mõistmine, sest stiil peegeldab autori mõtlemisviisi, tausta teadmine (teadmine ajastust, autori muust loomingust, kirjandusest enne teose ilmumist jms). Hans-Georg Gadamer (1900–2002) peateos oli Tõde ja meetod. Ta väidab, et hermeneutika tähtsaim osa on metodoloogia. Teksti mõistmiseks pole oluline mitte autori biograafia jms, vaid teksti tähendus. Gadamer arvas erinevalt Schleiermacherist, et tekstil pole ainult ühte õiget tõlgendust. Igal ajastul loovad erinevad kogemustaustad erinevaid tõlgendusi. Paul Ricœur (1913–2005) pidas teksti tõlgendust enesekohaseks, tõlgendaja tõlgendab alati ka iseennast. Umberto Eco (1932–2016) arvates tekst on autorist ja tõlgendajast sõltumatu. biohermeneutika eksegeetika
Josaia Voreqe Bainimarama

Josaia Voreqe Bainimarama (tuntud ka nime Frank Bainimarama all; sündinud 27. aprillil 1954) on Fidži sõjaväelane ja poliitik. Aastatel 2000–2014 oli ta Fidži relvajõudude ülemjuhataja. 5. detsembrist 2006 kuni 4. jaanuarini 2007 täitis ta pärast riigipööret ajutiselt ka Fidži presidendi kohuseid. 5. jaanuarist 2007 kuni 24. detsembrini 2022 oli ta Fidži peaminister. 16. aprillist 2020 kuni 24. detsembrini 2022 oli ta ka Fidži välisminister. Katoliiklikust perest pärit Bainimarama teenis mereväes aastast 1975 ja oli aastatel 1997–1999 Fidži relvajõudude staabiülema kohusetäitja. Mereväes tõusis ta kontradmirali auastmeni, milles läks 2014. aastal erru. 29. mail 2000 viis ta läbi vasturiigipöörde, millega kukutati varem riigipöördega võimule tulnud George Speighti valitsus ja oli seejärel sama aasta 13. juulini sõjaväelise vahevalitsuse esimees. Ta andis võimu üle demokraatlikult valitud presidendile Josefa Iloilole. 5. detsembril 2006 viis ta läbi uue riigipöörde, kukutades president Josefa Iloilo ja peaminister Laisenia Qarase valitsuse, sest viimane ei nõustunud täitma tema nõudmisi loobuda amnestia andmisest 2000. aastal George Speighti riigipöördes osalenud võtmeisikutele. 4. jaanuaril 2007 andis ta võimu uuesti üle seaduslikule presidendile Josefa Iloilole, kes määras ta juba järgmisel päeval riigi ajutiseks peaministriks. Ajutise peaministrina juhtis ta riiki kuni 2014. aasta sügiseni. 2013. aastal jõustus Fidži uus põhiseadus, mille kohaselt otsustati sügisel 2014 läbi viia esimesed demokraatlikud parlamendi- ja presidendivalimised alates 2006. aasta riigipöördest. Märtsis 2014 astus Bainimarama sõjaväe ülemjuhataja ametikohalt tagasi ja läks erru, et valmistuda valimisteks. Ta moodustas erakonna FijiFirst, mis saavutas 17. septembril 2014 toimunud parlamendivalimistel 50-liikmelises parlamendis 32 kohaga absoluutse enamuse. Uus parlament kinnitas ta sama aasta 22. septembril uuesti peaministriks. 2018. aasta parlamendivalimistel saavutas FijiFirst taas võidu ning 20. novembril 2018 alustas Bainimarama teist ametiaega Fidži peaministrina. Kuigi FijiFirst võitis ka 2022. aasta parlamendivalimised, ei suudetud valitsust moodustada, misjärel lõppes Bainimarama 16 aastat kestnud ametiaeg Fidži peaministrina.
Elastsusjõud

Elastsusjõud on keha kuju ja mõõtmete muutmisel ehk deformeerimisel tekkiv jõud, mis on vastassuunaline ning suuruselt võrdne jõuga, mis keha antud hetkel deformeerib. Esimeses lähenduses kirjeldab elastsusjõudu Hooke'i seadus: F e = − k Δ x , {\displaystyle F_{e}=-k\,\Delta x,} kus k {\displaystyle k} on deformeeritud keha jäikus ja Δ x {\displaystyle \Delta x} on keha lineaarmõõtme muut (võrreldes tasakaaluolekuga).
Ultraviolettkiirgus

Ultraviolettkiirgus ehk UV-kiirgus on elektromagnetkiirgus, mille lainepikkus on väiksem kui nähtaval valgusel (piirneb violetse valgusega) ja suurem kui röntgenikiirgusel. Seega on ultraviolettkiirgus osa elektromagnetlainete spektrist. Ultraviolettkiirgus hõlmab lainepikkuste riba 100 nanomeetrist (nm) kuni 380 nanomeetrini, vastavalt sagedusriba 789 terahertsist (THz) kuni 3 petahertsini (PHz), mis on jaotatud mitmeks alaliigiks. Tabelis esitatud liigituse kõrval on kasutusel ka teistsuguseid jaotusi. Näiteks WHO määratluse järgi ulatub UV-kiirguse ala 1 nanomeetrist 400 nanomeetrini. Päikesest lähtuvast UV-kiirgusest neeldub atmosfääris (peamiselt osoonikihis) täielikult lühilaineline kiirgus lainepikkusega alla 200 nm, seega ekstraviolettkiirgus ja vaakumiultraviolettkiirgus (levibki üksnes vaakumis). Maapinnani tungib UV-A-kiirgus ja vähemal määral UV-B-kiirgus. Tehislikud UV-kiirguse allikad on näiteks kõrgrõhu- ja ülikõrgrõhu-elavhõbelamp, UV-valgusdiood ja ultraviolettlaser (eksimeerlaser). UV-kiirgus tekib ka näiteks luminofoorlampides, kus selle ultraviolettkiirguse muundab nähtavaks valguseks lambi klaaskesta sisepinnale kantud luminofoor. Tavaline (akna)klaas neelab UV-B- ja UV-C-kiirguse, kuid pikemalainelist (üle 300 nm) kiirgust laseb osaliselt läbi. UV-seadmeis kasutatakse sellele kiirgusele läbipaistvat kvartsklaasi. Elektromagnetspekter UV-indeks Deutsches Institut für Normung (Hrsg.): Strahlungsphysik im optischen Bereich und Lichttechnik; Benennung der Wellenlängenbereiche. DIN 5031 Teil 7, Januar 1984. ISO 21348 1. Mai 2007. Space environment (natural and artificial) — Process for determining solar irradiances. World Health Organization (WHO): [Global Solar UV Index: A Practical Guide. 2002. UV-kiirgusest keskkonnaagentuuri veebilehel