laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Teet Rajasalu

Teet Rajasalu (20. november 1941 Tallinn – 20. mai 2003 Tallinn) oli eesti majandusteadlane. Teet Rajasalu oli töölise poeg. Lõpetas 1960 Tallinna Kaugõppekeskkooli ja 1968 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) masinaehituse ökonoomia ja organiseerimise alal. Majanduskandidaat (1974, TPI), väitekiri "Прогнозирование эффективности стуктуры товарообмена союзной республики". Täiendas end 1992. aastal USA-s Bowling Greeni Ülikoolis. 1962–1963 Tallinna Autokaubavedude valitsuse insener, 1963–1966 Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituudi laborant ja vaneminsener, 1966–1995 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudis: vaneminsener, noorem- ja vanemteadur, 1982–1986 sektori juhataja, 1986–1990 osakonna juhataja, 1990–1995 teadusdirektor. 1995–2000 Eesti Panga majandusuuringute osakonna juhataja asetäitja, 2000–2003 Eesti Statistikaameti konsultant ja TTÜ Eesti majanduse instituudi vanemteadur. Oli Eesti Teadus- ja Arendusnõukogu liige 1995–1998, samuti Konjunktuuriinstituudi ekspert. Uurimisvaldkonnad: Eesti majanduse areng, selle prognoosimine ning väliskaubanduse ja regionaalökonoomika küsimused. Üle 50 teadustrükise. Eesti NSV üleliidulises tööjaotuses (kaasautor). Tallinn 1982 Estonian economy and its development problems. Tallinn 1990 Estonian Economy at the dawn of Independence. // Inst. Economics. Est. Acad. Sci. Tallinn 1992 Economic structures in Estonia and Finland. A retrospective socio-economic comparison (kaasautor). Tallinn 1993 Macroeconomic stabilization and development: Transforming the Estonian economy. Tallinn 1995 1994 Eesti Vabariigi teaduspreemia Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide EE 14. Tallinn 2000. Lk 403 Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn 2000. Lk 403–404 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Haud Tallinna Metsakalmistul Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Ratsutamine 1968. aasta suveolümpiamängudel

Ratsutamine 1968. aasta suveolümpiamängudel Méxicos 18.–27. oktoobril. Olümpiavõitja 1964: Henri Chammartin (Šveits) 1604. 26 võistlejat. Olümpiavõitja 1964: Saksamaa 2558. 8 võistkonda. Olümpiavõitja 1964: Pierre Jonquéres D'Oriola (Prantsusmaa) 9. 38 võistlejat. 3.–6. koha selgitamiseks toimusid ümberhüpped (lisavõistlus). Nendel ei eksinud keegi. Paremusjärjestuse otsustas ümberhüpete aeg. Olümpiavõitja 1964: Saksamaa (Hermann Schridde, K. Jarasinski, Hans Winkler) 68,5. 14 võistkonda. Olümpiavõitja 1964: M. Checcoli (Itaalia) 64,4. 48 võistlejat. Olümpiavõitja 1964: Itaalia (M. Checcoli, G. Ravano, P. Angioni) 85,8. 8 meeskonda.
Eleonora Rajavee

Eleonora Rajavee (aastani 1965 Eleonora Paulman; sündinud 15. mail 1940 Kolomnas Venemaal) on Eesti arstiteadlane ja anatoom. Eleonora Rajavee on sõjaväelase tütar ja oli Olaf Rajavee abikaasa. Lõpetas 1958. aastal Tallinna 6. Keskkooli ja 1968. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Oli aastatel 1968–1971 TRÜ farmakoloogia kateedri teadur, 1971–1974 Tartu Vabariikliku Kliinilise Haigla verejaama arst, 1974–1986 TRÜ anatoomia ja histoloogia kateedri assistent, 1986–1992 vanemõpetaja, 1992–2005 Tartu Ülikooli anatoomia instituudi vanemassistent ja assistent, 2005–2015 spetsialist. Uurimisvaldkond: inimese anatoomia, ravimite farmakotoksiline toime. 25 teadustrükist. 2005 Tartu Ülikooli medal 2010 Tartu Ülikooli aumärk 2020 teenetemärk "100 semestrit Tartu Ülikoolis" О действии прополисовых мазей – пропосал-10 и пропосал-30 на кожу и на рост шерсти у подопытных животных (kaasautorid O. Rajavee, I. Värsi). // TÜ Toim 285 (1971) К изучения вен печени некоторых млекопитающих по сравнению с человеком (kaasautorid E. Kogermann-Lepp, A. Lepp). // TÜ Toim 514 (1979) Anatomical composition of the anterior shoulder joint capsule. A cadaver study on 12 glenohumeral joints (kaasautor). // Ann. Anat. 183 (2001) 1 Mõningaid aspekte hematopoeetiliste rakkude programmeeritud rakusurmast (kaasautor H.-E. Simovart). // Eesti Arst (2001) 2. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. "Teenetemärgi "100 semestrit Tartu Ülikoolis" kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 115. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Evald Rajavee

Evald Rajavee (aastani 1936 Evald Ulfsak, 22. jaanuar 1924 Valga – 12. jaanuar 2004 Tallinn) oli eesti kiirguskeemiateadlane. Evald Rajavee oli raudteelase poeg ja Olaf Rajavee vend. Lõpetas 1944 Valga Reaalgümnaasiumi ja 1951 Tallinna Polütehnilise Instituudi; keemiakandidaat (1964, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Põlevkivi termilise töötlemise heitvete fenoolid ja nende eraldamine". Töötanud 1951–1963 mitmesugustel ametikohtadel Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaadis ja Põlevkivi Uurimise Instituudis. 1963–1966 NSV Liidu Plaanikomitee Balti majanduspiirkonna keemiatööstuse peaspetsialist, 1967–1983 Läti Teaduste Akadeemia Puidukeemia Instituudi kiirguskeemia labori juhataja, 1984–1991 Eesti NSV TA Keemia Instituudi vanemteadur ja juhtivteadur. Uurinud põlevkivi termilise töötlemise heitvete fenoole ja nende eraldamist, kõrgmolekulaarsete ühendite kiirguskeemia probleeme, radikaalide tekkemehhanismi makromolekulide radiolüüsil, gammakiirguse efekte tselluloosi ja polüetüleeni makromolekulides. Üle 100 teadustrükise ja 10 autoritunnistust. Микроколориметрический метод исследования радиационно-химической полимеризации в системе мономер-древесина (kaasautor). // Облагораживание древесины. Рига, 1971 Исследование дозных полей гамма-излучения в реакционном объеме прототипа промышленных цилиндрических облучателей радиоционных контуров (kaasautor). // Изв. АН Латвийской ССР. Серия физ. и техн. наук. (1972) 6 Исследование сверхмедленных молекулярных движений в целлюлозе методом ЭПР (kaasautor). // Высокомолекулярные соединения. А19 (1977) 11 Кинетика затухания фосфоресценции, возбужденной УФ-излучением в гидроксиль-содержащих соединениях (kaasautor). // Химия древесины (1983) 2 Влияние гаммаоблучения на структуру целлюлозы (kaasautor). // TA Toim. Füüs-matem 34 (1985) 3 Радиолиз огранического вещества горючих сланцев. Гамма радиолиз керогена (kaasautor). // Гор. сл. (1988), 5 /4. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Olaf Rajavee

Olaf Rajavee (29. november 1927 Valga – 8. oktoober 1995 Tartu) oli eesti arstiteadlane ja farmakoloog. Olaf Rajavee oli raudteelase poeg. Ta on Evald Rajavee vend, Eleonora Rajavee abikaasa. Lõpetas 1946 Pärnu 1. Keskkooli ja 1952 TÜ arstiteaduskonna; meditsiinikandidaat (1955, TÜ), väitekiri "Hingamisanaleptikumide võrdlev efektiivsus mürgistusel barbamüüliga ja pentotaalnaatriumiga". 1952–60 TÜ farmakoloogia kateedri assistent, 1961–74 vanemõpetaja, 1974–92 dotsent. Nõukogude Eesti preemia (1987) kollektiivis. Uurimisvaldkonnad: analeptikumide, valuvaigistite, südamevahendite, eriti maomürgi ja mesilassaaduste preparaatide farmakoloogia. Viprassiini, viprasaalB jt ravimite kaasautor. Üle 70 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Mõningate fenüülpiperasiinderivaatide analgeetiline ja eeternarkoosi potentseeriv toime. // TÜ Toim 57 (1958) О функциональной элиминации и токсичности барбамила и пентотал-натрия в условиях гипотермии (kaasautor L. Nurmand). // Фармакол. токсикол. 26 (1963) 5 К фармакологии лебекана. // Фармакол. токсикол. 32 (1969) 2 Letaalselt lõppenud mürgistustest Tartu rajoonidevahelise kohtumeditsiinilise ekspertiisi andmeil (kaasautor E. Murašev). Nõukogude Eesti Tervishoid (1976) 1 Действие препарата простагландина Е2 на изолированную тонкую кишку и матку крыс (kaasautorid E. Hanson, T. Hindrikus). // TÜ Toim 523 (1980) Uue preparaadi prostenooni (prostaglandiini E-2) kasutamise kogemusi sünnitusabis (kaasautor). // Nõukogude Eesti Tervishoid (1985) 6. Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 115 Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 142 Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 260, 357 Olaf Rajavee 60-aastane. Nõukogude Eesti Tervishoid (1988) 1, 62 Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997, 939. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Viktor Rajevski

Viktor Rajevski (15. märts 1936 Petseri – 9. juuli 2017) oli Eesti loomakasvatusteadlane ja Eesti NSV riigitegelane. Ta lõpetas 1953 Petseri 1. Keskkooli ja 1959 EPA insener-mehaanikuna; põllumajanduskandidaat (1975, EPA), väitekiri "Совершенствование технологии содержания и кормления молочного стада в условиях рациональной системы скотоводства в Эстонской ССР" (1975, ELVI). Ta on olnud 1960–1961 ELVI erikonstrueerimisbüroo vaneminsener-konstruktor, 1961–1967 erikonstrueerimisbüroo juhataja, 1967–1970 aspirant, 1970–1972 nooremteadur, 1972–1974 vanemteadur, 1974–1975 sektori juhataja. 1975–1979 oli Rajevski Laeva katsesovhoosi direktor, 1982–1985 Eesti NSV varumisminister, 1985–1988 teraviljasaaduste minister ja 1988–1989 Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja. 1989–1997 oli ta Ida-Aafrika riikide majandusnõunik, seejärel Silmeti kommertsdirektor. Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu liige 1985–1990. Viktor Rajevski suri 9. juulil 2017. Uurimisvaldkond: suurfarmide mehhaniseerimise tehnoloogia, puistematerjalide doseerimise süsteemi mehaanika. 1979 Eesti NSV teeneline insener Postimees, 13. juuli 2017, surmakuulutus. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn, 1992, 122 Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn, 2000, 404. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Jaak Rakfeldt

Jaak Rakfeldt (sündinud 25. augustil 1946 Stockholmis) on eesti päritolu USA sotsiaalteadlane. Lõpetas 1968 New Yorgi osariigi ülikooli psühholoogia erialal; Ph.D. (interdistsiplinaarsed sotsiaalteadused, 1983, Syracuse'i ülikool, USA), väitekiri "Transformation of Social Identity as a Function of Diversion from or Admission to a Psychiatric Hospital". 1973–1988 Mohawk Valley Community College'i psühholoogiaõppejõud (aastast 1985 professor), 1988–1995 Yale'i ülikooli psühhiaatriaosakonna õppejõud, aastast 1995 South Connecticut State University sotsiaaltöö osakonna kaasprofessor. Ajakirja Journal of Adult Development toimetuskolleegiumi liige. Uurimisvaldkond: skisofreenia, rahvuslik identiteet. Aastast 1990 Eesti Psühholoogide Seltsi liige. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eksistentsiaal-aktiivse tegevuse teooria. // Akadeemia 4 (1991) With Onset, Course and Outcome of Schizophrenia (kaasautor T. H. McGlashan), // Current Opinion in Psychiatry 1 (1996) Rahvusliku identiteedi säilitamine okupeeritud Eestis (kaasautor Rakfeldt-Leetmaa, H.) // Akadeemia (1996) 8 Cognition, negative symptoms, and diagnosis: A comparison of schizophrenic, bipolar, and control samples (kaasautor). // J. Neuropsychiatry and Clinical Neurosci. 9 (1997) Crisis respite care vs. inpatient care: Part I. Clinical outcomes (kaasautor). // The American J. of Psychiatry, 8 (1996) Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm, 1984, 99 EE 14, 404 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Ivo Ramjalg

Ivo Ramjalg (27. november 1918 Toržok, Tveri kubermang, Venemaa – 16. märts 1994 Viljandi) oli eesti arstiteadlane ja kirurg. Ivo Ramjalg oli postiametniku poeg. Lõpetas 1937 Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi ja 1946 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Töö: 1946–1951 TRÜ üldkirurgia kateedri assistent, 1951–1952 hospitaalkirurgia kateedri assistent, 1952–1960 Jõhvi haigla kirurgia osakonna juhataja, 1960–1962 Viljandi Rajooni Keskhaigla kirurg, 1962–1968 kirurgia osakonna juhataja, 1968–1978 peaarsti asetäitja ravi alal, 1978–1994 haiglas ja polikliinikus kirurg. Pikkade toruluude lahtiste murdude ravikogemusi. // Nõukogude Eesti Tervishoid (1959) 4 Peritoniitide kirurgilisest ravist koos AKTH ja kortikosteroidsete preparaatide manustamisega (kaasautorid A. Kliiman, E. Teeäär). // Nõukogude Eesti Tervishoid (1960) 6. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, III, 363 Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 116 Ivo Ramjalg. Eesti Arst (1979) 1, 66 Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997 939–340. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Vanajõe org

Vanajõe org on uhtorg Hiiu maakonna lääneosas Vanajõe alamjooksul, kus jõgi on ennast liivaluidete vahel kuni 10 meetri sügavusele uuristanud. Orus kasvavad valdavalt sanglepad. Ümbruses esineb sambliku- ja pohlamännikuid. Kaitse all 1962. aastast. Alates 2001. aastast jääb Tihu maastikukaitseala piiridesse. Geograafilised koordinaadid on 58° 53′ 5″ N, 22° 25′ 25″ E. Vanajõe org Vanajõe org luidete vahel Eesti looduse infosüsteemis
Ilmar Rammo

Ilmar Rammo (sündinud 2. novembril 1937 Tartus) on Eesti füüsik. Ilmar Rammo on tööliste poeg. Lõpetas 1956 Tartu 3. Keskkooli, 1961 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) füüsikaosakonna ja 1964 samas aspirantuuri; füüsika-matemaatika-kandidaat (1970, TRÜ), väitekiri "ИК эффекты и строение центров свечения в фосфорах типа сульфида цинка". TRÜ-s 1964–1966 eksperimentaalse füüsika kateedri nooremteadur, 1966–1971 assistent, 1971–1976 vanemõpetaja, 1976–1990 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Füüsika Instituudi vanemteadur, 1990–1993 TRÜ vanemteadur, 1993–2003 dotsent, aastast 2003 Tartu Ülikooli eksperimentaalfüüsika ja tehnoloogia instituudi spetsialist. Uurimisvaldkonnad: AIIBVI-tüüpi ühendite optilised ja fotoelektrilised omadused; GaAs ja AlGaAs heterosiiretel baseeruvate seadmete (pooljuhtlaseri, välja- ja bipolaarse transistori) tehnoloogia väljatöötamine ning heterosiirete füüsikalised omadused, SrS-Ce fosfoorides toimuvad füüsikalise protsessid. Üle 50 teadustrükise. 2003 Tartu Ülikooli medal ИК тушение люминесции и структура центров свечения фосфоров типа ZnS-Cu (kaasautor). // Ж. прикладной спектроскопии, 10 (1969) 1 Влияние утечки электронов на порговой ток AlGaAsSb/GaSb инжекционных гетеролазеров (kaasautor). // Физика и техника полупроводников, 24 (1990) 7 Investigation of a new emission band of SrS-Ce phosphor (kaasautor). // J. Appl. Spectroscopy, 62 (1995) 3 Investigation of structure of Ce3+ phosphors (kaasautor). // J. Appl. Spectroscopy 64 (1997) 2 The spectral dependencies of optical absorption SrS-Ce phosphors (kaasautor). // J. Appl. Spectroscopy 64 (1997) 4 Sissejuhatus maatriksoptikasse: geomeetriline optika. Tartu, 1998 Spektraalseadmed: optiline diapasoon. Tartu, 2002. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022. Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 278; II, 143. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Aleksander Johannes Rammul

Aleksander Johannes Rammul (4. juuni 1875 Tartu – 23. veebruar 1949 Berliin) oli eesti hügieenik. Aleksander Johannes Rammul oli kaupmehe poeg. Lõpetas 1899 TÜ; meditsiinidoktor (1909, Odessa Ülikool), väitekiri käsitles Odessa Ülikooli hoonete keskkütte ja ventilatsiooni hügieenilisi mõjusid. 1899–1903 TÜ hügieeniinstituudis professor G. Hlopini assistent, Oli 1903–1905 Odessas Novorossija Ülikoolis assistent, 1905–1911 Moskva veevärgi keemilis-bakterioloogilise labori juhataja, 1911–1915 Moskva linna tervishoiuarst ja ühtlasi Moskva Ülikooli eradotsent, 1915–1920 Kaasani Ülikooli erakorraline professor, 1920–1940 TÜ tervishoiuinstituudi juhataja ja hügieeniprofessor. Põgenes 1944 Saksamaale. Uurimisvaldkond: joogivee ja koolitervishoiu küsimused, meditsiinigeograafia (tema juhtimisel korraldati kõigi Eesti maakondade meditsiinigeograafilised uuringud, mille tulemused avaldati 1928–1938). Üks Tervishoiumuuseumi asutajaid, osales karskus- ja eugeenilises liikumises. Река Эмбах как источник водоснбжения населённых мест. // Вестник общественной гигиены, судебной и практической медидины. (1900) 10 Иссл. 200 учебников и учебных пособий в санитарном отнощении. // Сб. работ гигиенической лаборатории Юръевского университета, вып. I, 1902 Alkohol ja toitmine. // Eesti Karskuse Seltside aastaraamat (1902) Kooliõpilaste tervisline seisukord = État hygiénique des écoliers. // Eesti Demograafia (1925) Vesivarustus ja reovete eemaldamine Eesti linnades (kaasautor M. Kask). // Eesti Arst (1932) Vaimuhaigete loenduse katse Tartumaal. // Eesti Arst (1935) Rahvastiku liikumine meil ja naaberriiges. // Eesti Üliõpilaste Seltsi Album (1934). Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide EE 14, 404 Eesti biograafiline leksikon. Trt, 1926–1929, 393 Uibo, M. A. Rammuli tegevus Tartu Ülikooli Tervishoiuinstituudis. // TÜ ajaloo küsimusi 3 (1975), 138–149. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Wilhelm Ramsay

Wilhelm Ramsay (20. jaanuar 1865 Dragsfjärdi vald – 8. jaanuar 1928 Helsingi) oli soome geoloog. Ta oli 1899. aastast Helsingi Ülikooli professor. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid eelkambriumi ja kvaternaari geoloogia, Läänemere hilis- ja pärastjääaegsed rauamoodustised, petrograafia, kristallograafia ja mineraloogia. Tema töödel on põhjapanev tähtsus Eesti kvaternaarigeoloogia, arheoloogia ja geograafia uurimise seisukohalt. Ta võttis geoloogias kasutusele Fennoskandia mõiste; käsitles esimesena mandrijäätumisest põhjustatud maatõusu ja meretaseme kõikumise suhteid. Ta lõpetas 1884. aastal Helsingi Ülikooli cand. phil. ja 1887.aastal phil. lic. kraadiga. Aastatel 1888–1899 oli ta Helsingi Ülikooli mineraloogia ja geoloogia dotsent, 1899–1928 professor. Ta osales aastatel 1887–1914 seitsmes Koola poolsaarele tehtud ekspeditsioonis (uuris nefeliinsüeniite ning avastas uue kivimi – urtiidi), tegi uurimisretki ka Karjalasse ja Kanini poolsaarele, Loode-Venemaale ning aastatel 1925 ja 1926 Eestisse. 1914 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1915 – valiti Lundi Kuningliku Füsiograafia Seltsi välisliikmeks Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Über die geologische Entwicklung der Halbinsel Kola in der Quartärtzeit. 1898 Geologiens grunder I–II. 1909, 1912–13 Niveauverschiebungen, eisgestaute Seen und Pezession des Inlandeises in Estland 52 (1929) 2 "Eesti geoloogia: biograafiline teatmik". Tallinn, 1995. Lk 96.
Peeter Ramul

Peeter Ramul (7. september 1881 Lelle vald, Pärnumaa – 27. aprill 1931 Tallinn) oli eesti muusikateadlane, pianist ja pedagoog. Peeter Ramul oli talupidaja poeg. Lõpetas 1901 Tartus gümnaasiumi ja klaveri erialal Rudolf Grivingi muusikakooli, 1906 Moskva Ülikooli õigusteaduskonna ja 1911 klaveri erialal Moskva konservatooriumi (Aleksandr Goedicke klassis). Oli 1911–1913 Moskvas Nikolai Instituudi klaveriõpetaja ning 1913–1920 Tambovis Naiste Instituudi muusikainspektor ja ühtlasi riikliku muusikakooli klaveriõpetaja. 1920–1931 Tallinna Konservatooriumi klaveri ja muusikaajaloo õppejõud (aastast 1925 professor). Uurimisvaldkonnad: muusikaajalugu, -pedagoogika ja -esteetika, pianism ja rahvamuusika. Kuulus mitmesse rahvusvahelisse muusikaseltsi (Neue Bachgesellschaft, Deutsche Musikgesellschaft). Kirjutanud teoseid klaverile (2 sonaati, variatsioone), esinenud soolopianistina. Die psycho-physischen Grundlagen der modernen Klaviertechnik. Leipzig, 1923 (vene (1923) ja inglise (1931) keeles) Üldise muusika-ajaloo põhialused. Tallinn, 1930. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide EE 8, 23 EE 14, 404 Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn, 1990, 297 Zile, Ülle. Peeter Ramul 100. // SV (1981), 11. IX. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Herman Rand

Herman Rand (27. juuli 1924, Leisi vald, Saaremaa – 30. september 1994, Viljandi) oli eesti põllumajandusteadlane. Herman Rand oli talupidaja poeg ja Mare Leino isa. Lõpetas 1944 Kõljala Põllumajanduskooli, 1947 Vana-Võidu Loomakasvatustehnikumi ja 1953 EPA agronoomiateaduskonna; põllumajanduskandidaat (1967, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Põldoa (Vicia faba L) haljasmassiks kasvatamise võimalusi Eesti NSV-s". Oli 1965–93 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) vanemteadur ja Olustvere katsejaama juhataja. Uurimisvaldkonnad: rohusöötade tootmine ja heintaimede seemnekasvatus. Teinud võrdlusuuringuid Soome katsejaamades uurimaks heinaliikide aminohappesisaldust. Ligi 60 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Влияние условий произрастания на величину и качество урожая злаковых трав (kaasautorid E. Huokuna, H. Hakkola). // Вопр. кормопроизводства в Эстонии. 73 (1988) Влияние азотного удобрения и продолжительности произрастания на аминокислотный состав тимофеевки, обсяницы лучовой, ежи сборной и райграса пастбищного (kaasautor T. Mela). // Вопр. кормопроизводства в Эстонии. 73 (1988). Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.