laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Raskekuulipilduja

Raskekuulipilduja on kolmjalg- või ratasalusele paigaldatud automaatne tulirelv valangutega tulistamiseks, kaliibriga alla 20 mm, tavaliselt 12,7–15 mm . Raskekuulipildujaks loetakse ka 7,62 mm vesijahutusrauaga, alusele paigaldatud kuulipildujad, samuti mitmeraudsed Gatlingi tüüpi kuulipildujad. . Raskekuulipilduja on kuulipilduja, mis on tänapäeval üldjuhul kaliibriga 12,7–14,5 mm (kindlasti üle 10 ja alla 20 mm), lahingukaaluga üldjuhul üle 15 kg ja mis on mõeldud kasutamiseks ja kandmiseks enam kui ühele sõjaväelasele. Varem on raskekuulipildujaks loetud ka alla 12,7 mm kaliibriga, kuid tuleulatuse suurendamiseks ja stabiliseerimiseks (eraldikantavale) lafetile paigaldatud nii-öelda keskmisi kuulipildujaid. Sageli on raskekuulipildujad paigaldatud mobiilsuse ja stabiilsuse huvides sõidukitele ehk pardarelvadena. Teisel juhul on kuulipilduja kasutamiseks ja kandmiseks vaja eraldi väikest allüksust (grupp, meeskond) Kergekuulipilduja Keskmine kuulipilduja ehk põhikuulipilduja M2 Browning Valimik sõjandustermineid. 1998. Koostanud Heino Ernits. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 180. Tehnikaleksikon, lk. ??.
Kordon

Kordon (prantsuse sõnast cordon) on piirivalvepunkt või piirivalveallüksus või selle allüksuse asukoht (allüksust ja selle asukohta nimetatakse ka piirivalvekordoniks). Valimik sõjandustermineid. 1998. Koostanud Heino Ernits. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 87 ja 159 Kordonid Politsei- ja Piirivalveameti leheküljel Harry Kattai. "Eesti piirivalve kordon (1922–1940 ja 1990–1996)". Lõputöö Eesti Riigikaitse Akadeemias. Tallinn 1997
Auastmes ülendamine

Auastmes ülendamine (ka ülendamine) on sõjaväelasele varasemast auastmest kõrgema auastme andmine. Vastupidist nähtust nimetatakse auastmes alandamiseks.
Palgasõdur

Palgasõdur on sõdur, kellel on tähtajaline palgaleping. Palgasõduritest moodustatud sõjaväge nimetatakse palgasõjaväeks ehk palgaarmeeks. Valimik sõjandustermineid. 1998. Koostanud Heino Ernits. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 151
Väeosa

Väeosa (ka sõjaväeosa) on mistahes väeliigis olev administratiivselt ja majanduslikult iseseisev väeüksus, mille moodustavad staap, allüksused ja teenistused. Väeosal on juriidilise isiku õigused ja tal on eriomane nimetus (number), pitsat ja sageli ka oma lipp. Väeosad on nt rügemendid, üksikpataljonid, üksikkompaniid. Valimik sõjandustermineid. 1998. Koostanud Heino Ernits. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 257-258
Ateena Olümpiastaadion

Ateena olümpiastaadion on kergejõustiku 1982. aasta Euroopa meistrivõistlusteks Ateenas Maroúsis valminud staadion. Praeguse ilme sai renoveerimise käigus 2004. aasta olümpiamängudeks. Seal toimus nende olümpiamängude ava- ja lõputseremoonia, samuti kergejõustikuvõistlused. Suurvõistlustest on seal peetud veel 1997. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused ning UEFA Meistrite Liiga finaalmängud 1987, 1994 ja 2007. Staadion mahutab 80 000 pealtvaatajat. Staadioni klaaskatuse projekteeris 2004. aastal hispaania arhitekt Santiago Calatrava. Olümpiastaadion on Panathinaikόse jalgpallimeeskonna kodustaadion.
Ernst Hallop

Ernst Hallop (31. märts 1908 Gattšina – 6. oktoober 1980 Tallinn) oli eesti maalikunstnik. Hallop sündis Gattšinas aedniku perekonnas. Esimese maailmasõja puhkedes asus pere elama Kasaritsa. Ta lõpetas 1926. aastal Võru poeglaste eragümnaasiumi, seejärel õppis aastatel 1928–1934 Kõrgemas Kunstikoolis Pallas (peamiselt Ado Vabbe juhendamisel, lõpetas). Aastatel 1935–1937 täiendas end Inglismaal, Prantsusmaal, Itaalias ja Põhja- Aafrikas. 1930. aastate lõpus tegutses ta vabakunstnikuna Võrus, kus töötas ka (1937–1942) Võru Kandles dekoraatorina. 1940. aastal sai Kunstnike Liitu liikmeks. 1941. aastal töötas Tallinna Kinostuudios. Samal aastal mobiliseeriti ta Punaarmeesse, kus oli ehituspataljonis; aastatel 1942–1943 oli ta Tšeljabinskis kunstnik. Aastatel 1943–1945 oli ta Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu käsutuses, olles algul Moskvas, hiljem Tallinnas Kinofikatsiooni Valitsuse juhataja. Aastast 1945 tegutses ta jälle vabakunstnikuna. Põhiliselt looduspilte ja linnavaateid jäädvustanud kunstnik on palju maalinud Lõuna-Eestis. Eriline koht tema loomingus on Võrumaa looduse kujutamisel, sest Võrumaal möödus ka kunstniku lapsepõlv. Tema teise maailmasõja ajal maalitud teoseid leidub Tšeljabinski muuseumis. Kunstnik oli kirglik rännumees, ta oli käinud Siberis, Kaug-Põhjas, Karjalas, Kaspia rannikul ja Gruusias. 1976. aastal valmisid tal "Solovetsi klooster", "Saariselga tundra Soomes", "Kandalakša lähistel", "Põhja-Dvina", "Kaljune saar Põhja-Laadogal" ja muud maalid. Tema pehmekoloriidiliste loodusmaalide kõrvale võiks paigutada ka rea tuntud kultuuritegelaste portreid, nagu "Fr. Tuglas", "J. Vahtra", "V. Gurjev" jt, samuti autoportree, inseneride, tööliste ja üliõpilaste portreed. Ernst Hallopi looming EKM Digikogus
Nikólaos Kaklamanákis

Nikólaos Kaklamanákis, tuntud ka kui Níkos Kaklamanákis (sündinud 19. augustil 1969 Ateenas) on Kreeka purjetaja. Níkos Kaklamanákis on kolmekordne maailmameister purjelaua Mistral-klassis ja 1996. aasta suveolümpiamängude olümpiavõitja samas klassis. 2000. aasta Sydney olümpiamängudel võitis ta 6. koha. 2004. aasta Ateena olümpiamängudel võitis ta hõbemedali. Olümpiavõitjaks tuli Iisraeli purjelauasõitja Gal Fridman, kes võitis sellega Iisraelile läbi aegade esimese olümpiakulla Mistral-klassis. Neli aastat hiljem Pekingi olümpiamängudel tuli Kaklamanákis 8. kohale, aga seekord RS:X klassis. Kaklamanákis süütas 2004. aasta suveolümpiamängude olümpiatule. Tulemused ISAFi lehel
Falklandi saarte lipp

Falklandi saarte lipp on Suurbritanniale kuuluvate Falklandi saarte lipp.
PhpMyAdmin

phpMyAdmin on PHP-s kirjutatud töövahend, mis võimaldab hallata MySQL-i ja MariaDB andmebaase üle veebi. Selle abil saab luua ja eemaldada andmebaase, luua, eemaldada ja muuta tabeleid ning nende välju, käivitada ükskõik millist MySQL-i käsku ning muuta väljade sisu. phpMyAdmin projekt PhpMyAdmin Tutorials - Learn how to use this database management system to manage the DBs.
Kalju Kirde

Kalju Kirde (kuni 1935 Kalju Frisch; 2. detsember 1923 Lelle vald, Vändra kihelkond, Pärnumaa – 29. juuni 2008 Klein Lengden, Gleicheni vald, Göttingeni maakond, Alam-Saksi liidumaa) oli eesti päritolu Saksamaa füüsik ja kirjandusloolane. Ta lõpetas Tartus 1942. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Ta võeti sügisel 1942 teenima Luftwaffe üksustesse. Lahkus Eestist 1944. Aastail 1945–1949 õppis füüsikat Göttingeni Ülikoolis, mille lõpetas 1958. aastal. Ta tundis huvi ulmekirjanduse vastu ning ta oli Howard Phillips Lovecrafti rahvusvahelise tuntusega uurija. Uku Masing, Kalju Kirde. "Kord kui me unistus uitis". Uku Masingu ja Kalju Kirde kirjavahetus. Ilmamaa. Tartu 2014 Tema isa oli geofüüsik Kaarel Kirde. Külliki Kuusk. "Fantastiline Uku Masing". Sirp, 5. detsember 2014 TLÜAR väliseesti isikud Der phantastische Autorenbrief. Kalju Kirde 02.12.1923 - 29.06.2008. Thomas M. Disch 02.02.1940 - 04.07.2008. Ausgabe 491. Juli 2008
Leedu loomaaed

Leedu loomaaed (varem Kaunase loomaaed) on loomaaed Leedus Kaunases. Leedu ainus loomaaed avati 1. juulil 1938. "Kaunas – a city for zoo lovers". The Baltic Times. Vaadatud 9.11.2009.  Leedu loomaaed – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Leedu loomaaia koduleht (leedu keeles)
Jaak Uibu

Jaak Uibu (sündinud 20. mail 1941 Tallinnas) on eesti rahvastikuteadlane ja meditsiinidoktor. Ta on Toompea Haridusseminari asutajaliige. Toompea Haridusseminar on viie teadlase (Ülo Vooglaid, Toivo Roosimaa, Rein Einasto, Toomas Rang ja Jaak Uibu) algatusena 1996. aastal sündinud aruandluskohustuseta haritlasühendus Eesti arengueelduste ja arengutõkete selgitamiseks. Seminaris küpses idee eestluse elujõu kongressist, mis realiseeriti 1999. aastal. Seminari produktsioon sisaldab raamatuid, sõnavõtte, artikleid, seisukohavõtte, märgukirju ja selgustaotlusi. Koosolekute kõrval on töövormiks kujunenud e-kirjavahetus. Jaak Uibu lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1966. aastal arstina. 1973. aastast on ta meditsiinikandidaat ja 1990. aastast meditsiinidoktor. Saare Jaoskonnahaigla nüüdses Jõgeva maakonnas – juhataja 1966, 1968 Tallinna Polütehniline Instituut – vanemteadur 1975–1977 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituut – vanemteadur 1977–1988, 1991–1998 Maailma Tervishoiuorganisatsiooni stipendiaadina uurimistööl Jaapanis 1978 Tervishoiuministeerium – peasanitaararst – ministri asetäitja 1989–1991 Riigikantselei – rahvastikuministri nõunik 1998–1999 Tallinna Meditsiinikool (Tallinna Tervishoiu Kõrgkool) – õppejõud 2001–2008 Ta on kirjutanud üle 100 teadustöö meditsiinilistel teemadel, regionaalpoliitika, rahvastikuprotsesside ja rahvastikupoliitika teemal, sealhulgas: Inimese mikrofloora Tervishoiukontseptsioonid ja rahvastiku terviseseisund Maaelu ja regionaalpoliitika N-nitrosoamiinide mikrobiaalne moodustumine ja toidutegurid Vabariigi Valitsuse seisukohad ÜRO rahvastikuküsimustikule, 1998 (koostaja). Eesti demograafilist situatsiooni ja arengut käsitlevad seisukohad. Valitsusettekanne,1998 Avaliku sektori ettepanekud ja arvamused Eesti Vabariigi rahvastikupoliitika aluste koostamiseks. Aruanne, Riigikantselei, 2003 Uibu J. jt. Eesti rahvastikutaaste regionaalprogramm ERARE ootab käivitamist. Kogumikus "Eesti jätkusuutliku arengu teel" (Vabariigi Presidendi akadeemiline nõukogu, Tallinn, 2006). 2021 Aino Järvesoo auhind Tema noorem vend on organist Andres Uibo.[viide?] Andres sündis nii pika vahe järel, sest vahepeal olid sõda, repressioonid ja haigused. Selles segaduses läksid ka nimed sassi. "Aino Järvesoo auhind | Pere Sihtkapital". Vaadatud 23.02.2022. Eesti rahvastiku tervis XXI sajandi künnisel, kolmas täiendatud väljaanne, ilmunud Riigikogu sotsiaalkomisjoni heakskiidul, Tallinn, 2000. aastal (digar sissekanne) vene keeles 2001 Maarahva tervis. Kogumikus "Eesti põllumajandus XX sajandil" III köide, Saku, 2009, lk 273–291 Rahvastikukriisi kogumik, 2015 Perekonnast, kodust, põhiseadusest ja riigist, 2016, digar sissekanne, e-raamatuna. "Uuring: asutused ei oska või taha keeruliste probleemidega silmitsi seista" Postimees, 21. oktoober 2010 "Päevasüda. Meditsiinidoktor Jaak Uibu", Eesti Raadio 2002 Ametikirjavahetuse meelespea Raplamaa Sõnumid, 19. juuli 2017. Jaak Uibu: Eesti tulevikuvankrit veavad koostöö ja konkurents Pärnu Postimees, 11. aprill 2019. Eestimaa rohelised astuvad mõtlematult vastu loodusseadustele Saaremaa Raadio OÜ, 9. november 2020.
Dokutšajevsk

Dokutšajevsk on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Donetski oblastis, 24,4 km kaugusel Donetski keskusest edelas. Asula on saanud nime Vassili Dokutšajevi järgi. Dokutšajevsk asutati 1912. aastal Olenivski karjerõ (Оленівські кар'єри) nime all, linna õigused ja praegune nimi alates 1954. aastast. Dokutšajevski haldusalas on Jasne asula. Suhha Volnovahha kallastel asuva asula kõrgus merepinnast on 135 meetrit. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 24 142 inimest, kellest 27,32% emakeeleks oli vene keel ja 72,13% emakeeleks ukraina keel. 1. jaanuaril 2013 elas asulas 23 733 inimest, asustustihedus 1994 inimest ruutkilomeetri kohta. Donbassi sõja ajal, 2014. aasta suvel-sügisel, on asula lähistel toimunud mitmeid kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel. Alates 2014. aasta sügisest on asula valitsusvastaste relvajõudude kontrolli all. Dokutšajevi mälestusmärk Dokutšajevski loomaaed "Державний комітет статистики України. Чисельність наявного населення України на 1 січня 2013 року, Київ-2013 (pdf)". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. november 2018. Vaadatud 14. novembril 2014. "Розподіл населення за рідною мовою на ukrcensus.gov.ua". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2014. Vaadatud 14. novembril 2014. "Докучаевск находится под контролем ДНР". Valitsus kinnitas riigi kontrolli all mitteolevate asulate nimekirja. Ukrajinska Pravda. 14. november 2014. (ukraina keeles) У бою з терористами загинув прикордонник. Ukrinform. (ukraina keeles) "Азов" каже про знищення 170 російських військових протягом одного вогневого нальоту. Espreso.tv. (ukraina keeles)
Fulvio Valbusa

Fulvio Valbusa (sündinud 15. veebruaril 1969 Veronas) on Itaalia endine suusataja. Olümpiavõitja (2006). 1998 Naganos hõbemedal 4×10 km teatesõidus 2006 Torinos olümpiavõitja 4×10 km teatesõidus 1995 Thunder Bays pronksmedal 4×10 km teatesõidus 1997 Trondheimis pronksmedal 4×10 km teatesõidus 1999 Ramsaus pronksmedal 15 km jälitussõidus pronksmedal 4×10 km teatesõidus 2005 Oberstdorfis hõbemedal 15 km vabastiilis sõidus Fulvio Valbusa on abielus Elenaga ja neil on kaks last: poeg Manuel ja tütar Alice. Fulvio õde Sabina Valbusa on samuti tuntud suusataja. Koduleht Fulvio Valbusa FIS-i kodulehel
Surnud 11. juulil

Siin loetletakse 11. juulil surnud tuntud isikuid. 1593 – Giuseppe Arcimboldo, itaalia maalikunstnik 1686 – Michel Anguier, prantsuse skulptor 1844 – Jevgeni Baratõnski, vene luuletaja 1881 – Elisabeth Jerichau-Baumann, poola-taani kunstnik 1892 – Ravachol, prantsuse anarhist 1909 – Simon Newcomb, Kanada-USA astronoom ja matemaatik 1935 – Aleksander Arro ja Ernst Muru, Eesti sõjaväelased (lennuõnnetus) 1935 – Eduard Timbermann, eesti kunstnik 1937 – George Gershwin, Ameerika helilooja 1941 – Roman Kuura, eesti poksija 1959 – Jüri Ojatalu, Eesti sõjaväelane 1964 – Maurice Thorez, prantsuse kommunistlik poliitik 1966 – Delmore Schwartz, USA luuletaja ja proosakirjanik 1969 – Ivo Velmet, eesti näitleja 1969 – Madis Pesti, Eesti NSV riigitegelane ja haridusjuht 1970 – Aleksander Juhani, eesti näitleja 1972 – Johannes Veerus, eesti insener 1974 – Pär Lagerkvist, rootsi kirjanik 1974 – Avenir Zak, Vene stsenarist ja näitekirjanik 1977 – Jevgeni Karelov, vene filmirežissöör ja stsenarist 1986 – Einar Klaamann, eesti geoloog 1989 – Laurence Olivier, inglise näitleja, filmirežissöör ja produtsent 1990 – Dagmar Kokker, eesti pianist 1991 – Olga Martma, eesti loomaarstiteadlane 1995 – Magda Bormeister, eesti maalikunstnik 1999 – Helen Forrest, USA laulja 2002 – Bernardas Brazdžionis, leedu proosakirjanik, luuletaja ja ajakirjanik 2004 – Renée Saint-Cyr, prantsuse näitlejanna 2005 – Klára Jarunková, slovaki kirjanik 2005 – Liina Kirt, eesti kinematograafiategelane 2006 – Amanda Jasmiin, eesti kunstnik, skulptor ja moekunstnik 2006 – Mary Day, USA baleriin 2006 – Barnard Hughes, USA teatri- ja filminäitleja 2006 – Ruth Schonthal, saksa helilooja ja pianist 2006 – Bronwyn Oliver, Austraalia skulptor 2007 – Lady Bird Johnson, USA endise presidendi Lyndon Johnsoni lesk 2007 – Alfonso López Michelsen, Colombia poliitik, president 1974–1978 2007 – Rod Lauren, USA näitleja ja laulja 2007 – Richard Franklin, Austraalia päritolu USA filmilavastaja 2008 – Michael E. DeBakey, USA kardiotorakaalkirurg, meditsiinipioneer 2008 – Roy M. Huffington, USA diplomaat ja filantroop 2008 – Lidija Dranovskaja, vene näitleja 2008 – Anatoli Pristavkin, vene kirjanik 2008 – Joe Barr, USA toimetaja ja kirjanik 2009 – Ji Xianlin, Hiina keeleteadlane ja ajaloolane 2009 – Žan Marolt, Bosnia ja Hertsegoviina näitleja 2009 – Geraint Owen, Briti näitleja 2009 – Arturo Gatti, Kanada poksija 2010 – Hans-Jürgen von Maydell, saksa metsandusteadlane 2011 – George Lascelles, seitsmes Harewoodi krahv 2012 – Donald Sobol, USA ajakirjanik ja lastekirjanik 2012 – Marvin Traub, USA ärimees 2014 – Heldur Tõnisson, eesti ärimees 2014 – Aleksei Bokštšanin, vene ajaloolane-sinoloog 2014 – Tommy Ramone, Ameerika Ühendriikide muusik 2018 – Viive-Riina Ruus, eesti kasvatusteadlane 2019 – Arto Nilsson, soome poksija 2019 – Jüri Pertmann, Eesti vabadusvõitleja, ühiskonnategelane ja riigiametnik 2020 – Tõnu Puu, eesti päritolu rootsi majandusteadlane 2023 – Milan Kundera, tšehhi-prantsuse kirjanik 2024 – Shelley Duvall, Ameerika Ühendriikide näitleja
Laevaehituslik tingmahutavus

Laevaehituslik tingmahutavus (inglise keeles Compensated gross ton, CGT) on laevatehase indikaator toodangu arvutamisel eri laevatüüpide ja –suuruste töömahu võrdlemiseks. Ehitatava laeva kogumahutavus korrutatakse laeva tüübi ja suuruse koefitsiendiga, mis loodi 1977. aastal OECD poolt siseveelaevade tehaste toodangu võrdlemiseks. Erinevad laevad, olenevalt tüübist ja suurusest, võivad vajada suuremat või väiksemat töömahtu laeva kogumahutavuse suhtes. Laevaehituslik tingmahutavus Merevikis
GT

gran turismo, pikkade vahemaade sõitmiseks mõeldud luksusautode tüüp, vt ka Grand Tour Alfa Romeo GT Ford GT Maserati GranTurismo Mercedes-AMG GT Opel GT Kogumahutavus (gross tonnage), laeva ruumala Google Talk, Google'i suhtlusprogramm Google Translate, Google'i tõlkimisprogramm Guatemala, 2-täheline riigikood .gt, Guatemala tippdomeen Georgetown, Guyana pealinn Goodyear Tire and Rubber Company tähis NASDAQ-is
Kogumahutavus

Kogumahutavus, tähis GT (inglise keele sõnadest gross tonnage) on üks laeva mõõtmise ühikutest. See on kõigi laevaruumide ja kinniste tekiehitiste koguruumala, millest on maha arvatud laeva topeltpõhja ja mõningate teenindusruumide mahud. Kogumahutavuse mõiste ja arvutusviis võeti kasutusele 1969. aastal. Vajadus ühise mõiste ja standardse rahvusvahelise laevade mõõtmissüsteemi järele tekkis sama kuju ja suurusega laevade suuresti erineva mahutavuse tõttu; seda silmas pidades kirjutati Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni juhtimisel Londonis 23. juunil 1969 alla rahvusvahelisele laevade mõõtmise konventsioonile (ITCM 1969). Kogumahutavuse märkimisel ei kasutata ühikut. Kogumahutavus Merevikis Alla 24-meetrise pikkusega laevadele mõõtekirja väljastamise tingimused, § 4. Kogumahutavuse (GT) arvutamine, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi määrus
Ehmja Kuradimägi

Ehmja Kuradmägi on ringvall-linnus, mis asub Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas, Ehmja endisest külatuumikust 600 m, Martna-Ridala maanteest 700 m põhja pool. Ringvall-linnuse tüüpi linnusekoht paikneb põllul kõrgemas kohas, 80 cm maapinnast. Ovaalse kujuga õueala läbimõõt on põhja-lõuna suunas 41 m, ida-lääne suunas 32 m. Aja jooksul on põllutöödega kive juurde veetud ning seetõttu ei ole vallide esialgne paiknemine selge. Linnuse ase on halvasti säilinud. 1982. aastal läbi viidud arheoloogiliste kaevamiste käigus leiti mõned savinõukillud. Nende leidude järgi on linnuse kasutusaeg dateeritud I aastatuhandest kuni II aastatuhande algusse. Eesti linnuste loend Ehmja Varetemäe kivikalme Linnus kultuurimälestiste riiklikus registris Ehmja Kuradimägi kultuurimälestiste riiklikus registris
Alatskivi Kalevipoja säng

Alatskivi Kalevipoja säng ehk Peatskivi linnamägi on linnamägi Tartu maakonnas, Peipsiääre vallas, Peatskivi külas Saali 2 Linnamägi asub 10–15 m kõrgusel järsunõlvalisel seljakul. Selle kirdejalamil voolab Alatskivi jõgi. Linnuse tasase pinnaga õueala pindala on 2200 ruutmeetrit. Kagupoolse otsavalli kõrgus siseküljel on 1,8 m, loodepoolsel vallil 1,4 m. Leiumaterjalis on esikohal savinõukillud, leiti ka kedral valmistatud nõude kilde. Samuti leiti luust nooleots, rauast viskeodaots, noakatkeid. Ehitusjäänustest on märkimisväärsem linnuse hilisemasse kasutusperioodi kuuluva kividest ahju rusud. Leidudena saadi siit rauast noaots, noa katke ja savinõukilde. Linnuse varasem asustusjärk kuulub varasesse metalliaega, põhiliseks kasutusajaks on olnud aga I aastatuhande lõpusajandid ja II aastatuhande algus. Linnuseõu Linnamägi Friedrich Kruse joonistusel (1846. aasta) "Alatskivi Kalevipoja säng". Vaadatud 12.12.2021. Alatskivi Kalevipoja säng kultuurimälestiste riiklikus registris Alatskivi Kalevipoja säng kultuurimälestiste riiklikus registris
Rakke linnus

Rakke linnamägi ehk Rakkemägi on neemiklinnuse tüüpi linnamägi Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas Rakke alevikus Linnamäel. Linnus asetses põhja–lõunasuunalise pika mäeseljaku (Rakke mägi) itta ulatuval kõrgemal neemikul 133 m kõrgusel. Neemiklinnus oli kaitstud järskude looduslike nõlvadega. Läänes on linnuseplatoo ülejäänud seljakust eraldatud kaarja 30 m pikkuse ja 1,5 m sügavuse kraaviga. Selle siseküljel asub 1,5 m kõrgune vall. Põhjapoolne vall on peaaegu hävinenud. Vallide ehitamiseks on kasutatud paeplaate ja raudkive. Varem asus linnusevärav edelanurgas, kus on vallis mõnemeetrine ava. Õueala pindala koos madala kirdesse pöörduva alaga on 1250 ruutmeetrit. Kultuurikiht näib puuduvat. Linnus "Rakkemägi" kultuurimälestiste riiklikus registris Linnus "Rakkemägi" kultuurimälestiste riiklikus registris
Kamieniuki

Kamieniuki on agrolinnake (endine küla) Valgevenes Bresti oblastis Kamianieci rajoonis, Kamieniuki külanõukogu keskus. Kamieniuki asub merepinnast 153 meetri kõrgusel, Pravaja Lasnaja kaldal. Kamieniukis asub Białowieża laane rahvuspargi administratiivkeskus, selle juures asub ka rahvuspargi loodust tutvustav muuseum. Küla lähedal Bialowieza laanes asub Valgevene Jõuluvana loss. Teised vaatamisväärsused on kaks muinasasulat, neist vanema, kiviaegse asulapaiga jurues asus ka muinaslinnus. Kamieniuki
Kaziany

Kaziany (transkribeerituna Kazjanõ, leedu Kazėnai, poola keeles Koziany) on küla (endine alev) Valgevenes Viciebski oblastis Brasłaŭ rajoonis Vidzy külanõukogus. Küla asub Dzisna jõe kaldal merepinnast 120 meetri kõrgusel. Kazianys on raamatukogu, keskkool ja muusikakool. Vaatamisväärsuseks on XIX sajandi teisel poolel ehitatud õigeusu kirik. Kazianyt on esimest korda mainitud aastal 1504. Aastal 1514 sai sellest Zenowiczite valdus. Seoses administratiiv-territoriaalse reformiga hakkas asula kuuluma Vilniuse vojevoodkonda ja Brasłaŭ maakonda. XVII sajandil läks küla Pacide valdusse. Aastal 1686 andis F.J.Pac osa maadest Vilniuse benediktlaste käsutusse, kes rajasid saadud maadele kreekakatoliku kiriku. Aastal 1690 kuulus Pacidele Kazianys 40 suitsu, benediktlastele aga 38. XVIII sajandi lõpus läks Kaziany (asulast oli vahepeal saanud alev) Manuzide valdusse. Poola jagamisel läks Kaziany aastal 1795 Venemaa koosseisu. Aastal 1823 sai Kazianyst Platerite valdus. Aastal 1918 nimetati Kaziany ajutiselt ümber Romanovo-Nikolskojeks. Pärast esimest maailmasõda kuulus Kaziany Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi kaotas Kaziany alevi staatuse. Teise maailmasõja ajal, 7. novembril 1942 ründasid asulas paiknenud Saksa garnisoni leedu ja valgevene rahvusest partisanid, tapeti 150, vangi võeti 18 sõdurit. Kuni aastani 2003 oli Kaziany samanimelise külanõukogu keskuseks.
Nabala-Tuhala looduskaitseala

Nabala-Tuhala looduskaitseala on looduskaitseala Harju- ja Raplamaa piiril. Looduskaitseala asub Kiili vallas, Saku vallas, Kose vallas ja Kohila vallas. Kaitseala pindala on 4629 ha. 2010. aastal esitati algne ettepanek moodustada kaitseala maastikukaitsealana (Nabala maastikukaitseala). Looduskaitseala moodustati 2014. aastal. Kaitseala territooriumile jäid kaks varasemat kaitseala: Tammiku looduskaitseala ja Tuhala maastikukaitseala. Nabala karstiala Tuhala karstiala Tuhala nõiakaev Nabala looduskaitseala moodustamine. Keskkonnaministeerium, 29.06.2015. Nabala-Tuhala looduskaitseala moodustamine ja kaitse-eeskiri. RT I, 21.11.2014, 10. Keskkonnaministeerium: Nabala piirkond Nabala-Tuhala looduskaitseala Eesti looduse infosüsteemis
Tsentrosoom

Tsentrosoom on rakuorganell, mis etendab olulist osa mikrotuubulitest koosneva tsütoskeleti organiseerimisel ning rakutsükli reguleerimisel. Tsentrosoomi avastas 1883. aastal Belgia bioloog Édouard van Beneden. Theodor Boveri kirjeldas tsentrosoomi esimesena täpsemalt ning andis sellele ka nime. Tsentrosoom on ainult loomarakkudel. Seenerakkudel ja taimerakkudel see puudub. Tsentrosoom koosneb kahest põiki paiknevast tsentrioolist ning seda ümbritsevad valgud, mis moodustavad peritsentriolaarse materjali (PTM). PTM sisaldab valke, mis vallandavad mikrotuubulite fiibrite süntees ning võimaldavad mikrotuubulite kinnitumist. Nende valkude hulka kuuluvad γ-tubuliin, peritsentriin ja nineiin. Tsentrosoomi kuuluvad tsentrioolid koosnevad üheksast mikrotuubulite kolmikust, mis moodustavad silindrilise struktuuri. Rakutsükli interfaasis on tsentrosoomid kinnitunud tuuma membraanile. Mitoosis tuuma membraan laguneb ning tsentrosoomist alguse saanud mikrotuubulid interakteeruvad kromosoomidega, moodustades kääviniidid, mis kromosoomid üksteisest eemaldavad. Tsentrosoom paljuneb ainult korra rakutsüklis, kusjuures iga tütarrakk saab ühe vanemaraku tsentriooli. Tsentrosoom replitseerub rakutsükli S-faasis. Alberts, Bruce; et al. (2008). Molecular Biology of the Cell (5th ed.). New York: Garland Science. ISBN 978-0-8153-4105-5. {{cite book}}: et al.-i üleliigne kasutus kohas: |last2= (juhend)