laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eduard Rudolf Kobert

Eduard Rudolf Kobert (3. jaanuar 1854 Bitterfeld – 27. detsember 1918 Rostock) oli saksa meditsiiniajaloolane ja farmakoloog, oli ka Tartu Ülikooli professor. Kobert lõpetas 1877 Halle ülikooli. Tema lõputöö käsitles tärpentini mõju. Seejärel töötas ta Halles haiglas ja polikliinikus, hiljem Straßburgi ülikoolis füsioloogi Friedrich Goltzi ja farmakoloogi Oswald Schmiedebergi assistendina. Ta oli 1886–1896 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna farmakoloogia, dieetika ja meditsiini ajaloo professoriks. Sellest ajast pärinevad tema tööd saponiinide, riitsinuse ja rohelise kärbseseene kohta. Ta pidi ülikoolist lahkuma Tsaari-Venemaa venestamispoliitika tõttu ja läks Saksamaale tagasi. Tema õpilane Tartus oli Peter Hermann Stillmark, kes tema juhendamisel tehtud doktoritöös avastas lektiinid. Kobert sai Görbersdorfis (tänapäeval Poolas asuv Sokolowsko) asuva tuberkuloosihaigete sanatooriumi direktoriks. See oli maailma esimene tänapäevane tuberkuloosihaigete ravila, mille 1854 oli asutanud Hermann Brehmer (1826–1889). 1899 määrati ta Rostocki ülikooli farmakoloogia, füsioloogilise keemia ja meditsiini ajaloo professoriks. Sellel kohal töötas ta kuni oma surmani. Koberti teadustöö käsitleb põhiliselt saponiine ja mitmesuguseid taimseid ja loomseid mürke, sealhulgas tungalterasid ja skopolamiini. Ta kirjutas ka mitu raamatut, millest kõige populaarsem oli "Historischen Studien aus dem Pharmakologischen Institut der Universität Dorpat" ("Ajaloolised uurimused Tartu Ülikooli farmakoloogiainstituudis", 5 köidet 1889–96).
G

G (g) on ladina tähestiku 7. täht ja eesti tähestiku 6. täht. G võeti kasutusele C variandina 3. sajandil eKr ladina keele vanaladina perioodil, et eristada helilist /g/-häälikut helitust /k/-häälikust, sest mõlemat märgiti C-ga. G loomine omistatakse vabakslastule Spurius Carvilius Rugale, kes rajas esimese erakooli. Eesti keeles märgitakse G-tähega poolhelilist velaarklusiili. Mitmes romaani ja germaani keeles sõltub G hääldus tähe asukohast sõnas. G-l on väiketähena kaks tüpograafilist varianti: ja . G tähistab gravitatsioonikonstanti, SI-süsteemis eesliidet "giga-", magnetilise induktsiooni mõõtühikut gaussi, geneetikas guaniini ja muusikas nooti G. g tähistab grammi ja gravitatsioonikiirendust. Ğ Ĝ Ǧ Ģ Ǥ
Mõisamehed

Mõisamehed olid maa-aadli ratsateenistusse kuuluvad sõjamehed hiliskeskaegsel Eesti- ja Liivimaal. Neil oli oluline osa tolleaegsetes sõjalistes konfliktides, sealhulgas Liivi sõjas. Sõna "mõisamehed" kasutatakse vastena saksakeelsele terminile Hofleute, mida kasutasid sõjameeste kohta nii teised kui ka nemad ise. Ajaloolase Andres Adamsoni hinnangul võiks seda tõlkida kui 'hoov-' või 'kodakondsed', mis analoogselt vene sõnaga дворяне tähistaks aadlikke (nii Hof kui ka двор tähendavad hoovi või õue). Samas pole sõna tähendus nii ühene. Enamasti samastuvad mõisamehed aadli maakaitseväega, kuid nende hulka kuulus ka linnakodanikke ja muid mitteaadlikke, sealhulgas välismaalasi: riigisakslasi, soomlasi, rootslasi, taanlasi jt. Nii võiks Balthasar Russowi kasutatud mõistepaari "saksa ja rootsi mõisamehed" tõlkida erinevalt: esimesi aadlikeks või aadlimaakaitseväelasteks, teisi aga lihtsalt ratsanikeks. Eesti ajalootraditsioonis on levinud Liivi sõja aegsete Vana-Liivimaa mõisameeste kujutamine müüdavate seiklejate ning palgasõduritena. Seda on tugevdanud rahvuslik ajalookujutus, mis eriti oma algusaegadel vastandus kõigele sakslaslikule ja saksikule. Samas koosnes nende juhtkond ja tuumik Liivimaa maa-aadlist, vähemal määral errulastud ordurüütlitest ning nende meestest. Adamsoni hinnangul oli sel ühiskonnakihil tollastes konfliktides kõige enam kaotada ning nende huvides seepärast hoida alal korda ja stabiilsust. Andres Adamson "Liivimaa mõisamehed Liivi sõja perioodil" Acta Historica Tallinnensia, 2006, 10, 20–47
Tormijooks

Tormijooks on lahingumanööver, milles võitlejad tungivad lähivõitluseks võimalikult kiiresti vaenlase poole, rabades vastast ootamatusega ja halvates sellega vastase reageerimisvõime. Tormijooksu all peetakse silmas ka otserünnakut sissepiiratud linnale, kindlusele või muule kaitstud objektile. Tavaliselt võetakse tormijooks ette, kui piiratavad piiramise käigus ei alistu. Enne seda püütakse vähendada piiratavate vastupanu sõjaliste (tulistamine, kaitseehitiste purustamine) või psühholoogiliste meetoditega (propaganda, välisühenduste katkestamine). Tänapäeval räägitakse tormijooksust ka kujundlikult, kirjeldades inimeste arvukat tungi või pürgimist; näiteks kõneldakse ajakirjanduses tormijooksust ülikoolidele, ühiselamukohtadele või e-maksuametile. Tormijooksu tekitatavat šokiefekti on eriti ära kasutatud ratsaväe taktikas, nii raske- kui ka kergratsaväe puhul ja ka eri ajastutel. Ajaloolane John Keegan on väitnud, et korrektselt valmistunud (kasutades näiteks eri liiki välikindlustusi) väe vastu olid ratsaväe tormijooksud vähese efektiivsusega, sest hobused tõrkusid tihedasse inimmassi kappamast. Ratsaväe tormijooksud õnnestusid kõige paremini siis, kui vastaste üksus oli juba kõikuva moraali või hirmu tõttu laiali lagunemas. Klušino lahing (4. juuli 1610) – ligikaudu 6000 Poola ratsanikku (80% neist husaarid) hetman Stanisław Żółkiewski juhtimisel alistas 35 000–40 000-mehelise Moskva tsaaririigi väe. Viini lahing (11.–12. september 1683) – Poola kuningas Jan III Sobieski juhtis ligi 18 000 ratsaniku (eesotsas 3000 raskerelvis husaari) tormijooksu ülekaaluka Osmanite väe vastu. See on ühtlasi ajaloo suurim ratsaväe tormijooks. Eylau lahing (8. veebruar 1807) – 11 000 Prantsuse ratsaväelast ründasid Joachim Murat' juhtimisel tormijooksuga Vene keisririigi väge, et päästa Napoleoni juhitud armee. Waterloo lahing (18. juuni 1815) – kaks brigaadi (umbes 2000 meest) Briti raskeratsaväge ründas välimarssal Henry William Pageti käsul tormijooksuga Prantsuse jala- ja suurtükiväge, algsest edust hoolimata suruti nad lõpuks diviisikindral Édouard Jean Baptiste Milhaud' juhitud Prantsuse kürassiiride vasturünnakuga suurte kaotustega tagasi. Hiljem ründas marssal Ney juhtimisel umbes 5000 Prantsuse ratsaväelast tormijooksuga Briti väge, kuid ei suutnud kokkuvõttes nelinurksetesse lahingurividesse koondunud Briti jalaväge alistada. Banzai-rünnak Inimlaine A'Barrow 2016, lk 73. Overy 2014, lk 58 A'Barrow, Stephen R (2016). Death of a Nation: A New History of Germany. Book Guild Publishing. p. 73. ISBN 9781910508817. Overy, Richard (2014). A History of War in 100 Battles. Oxford University Press. p. 58. ISBN 9780199390717.
Mihhail Beznin

Mihhail Andrejevitš Beznin-Naštšokin oli Vene riigiteenistuja ja opritšnik 16. sajandil, kes pärines Naštšokinite aadlisuguvõsast. Bezninit on dokumentides esmamainitud 1550. aastal. 1558–1559 määrati ta teenistusse Okaa kallast Krimmi khaaniriigi kallaletungi eest kaitsva väesalga esimese vojevoodi juurde. 1559–60 osales ta reas retkedes Liivi sõja käigus. 1560. aastal osales ta tormijooksus Alūksnele, seejärel siirdus Viljandi alla. 1563 osales Beznin jessauulina Polotski piiramisel, kus paistis silma sellega, et vojevood Ivan Tšeremisinovi läbirääkimiste ajal Polotski kirjutaja Lukašiga linna alistumistingimuste üle sõitis kannatuse kaotanult nende juurde ja nõudis läbirääkimiste lõpetamist. Väljaastumine oli tõenäoliselt ettekavatsetud ja sel oli Lukašile soovitud mõju. Pärast Polotski vallutamist saadeti Beznin selle uudisega Novgorodi, Pihkvasse ja Tartusse. Sama aasta suvel võttis Beznin osa läbirääkimistest Leedu saadikutega ning sügisel kuulus Leedu saadiku saatjaskonda. Beznin oli üks esimestest opritšninasse astujatest ning figureeris opritšnikute ridades juba 1565. aasta septembris, kui ta läks koos vürst D.I.Vjazemskiga Moskvast Bolhovi alla. Septembris 1567 oli ta Kaluuga all eelväe teine vojevood, 1568–1569 aga Tuula all väesalga teine vojevood, seejärel taas Kaluuga all. Koos vürst P. I. Barjatinskiga osales Beznin Moskva kindlustuste taastamises pärast nende süütamist Krimmi vägede sõjaretke käigus. 1571–1572 oli Beznin ametis Narva esimese vojevoodina ning 1573 osales Paide piiramises koos Maljuta Skuratoviga. Samal aastal võitis ta lahingu Tallinna linna all. 1582. aasta septembris pälvis Beznin duuma-aadliku tiitli ning temast sai Bojaaride duuma täieõiguslik liige. 1582 osales ta sõjaretkel Rootsi vastu väeosa kolmanda vojevoodina, 1584 retkel Kaasani khaaniriigi vastu ning seejärel Krimmi rünnaku tagasilöömises Okaa jõel. 1586 võttis Beznin osa tsaari retkest Novgorodi ja oli seejärel Poolas "suure saatkonna" koosseisus. Pärast Ivan Julma surma 1584. aastal otsustas Beznin hakata mungaks ja siirdus 1586. aastal Jossif-Volokolamski kloostrisse. Seal tõusis ta kiiresti kloostri juhtkonda, kuid kutsus oma reformide ja maksutõstmisega esile talurahvamässu ning kaasmunkade meelepaha ning pidi kloostrist lahkuma. Mungana kirjutas ta ka 1580.–90. aastate kroonika. 1598. aastal oli ta juba munk Troitse-Sergi kloostris, kus ligikaudu 70-aastaselt kirjutas Boriss Godunovi tsaariks valimisest. Beznini surmaaeg on teadmata.
Vitali Vulf

Vitali Vulf (vene Виталий Яковлевич Вульф; 23. mai 1930 Bakuu – 13. märts 2011 Moskva) oli Venemaa ajaloolane. [1]
Dostojevskaja metroojaam

Dostojevskaja on üks Moskva metroo 181 jaamast. See avati 19. juunil 2010. [1]
Marjina Roštša metroojaam

Marjina Roštša (Марьина роща) on üks Moskva metroo 182 jaamast. See avati 19. juunil 2010. Jaam asub Marjina Roštša munitsipaalringkonnas. МАРЬИНА РОЩА
Enda Trubok

Enda Trubok (sündinud 21. veebruaril 1961) on eesti õpetaja. Ta töötab Tartu Ülikooli Narva kolledžis eesti keele nooremlektorina. Ta töötas aastatel 2001–2006 Albu Põhikoolis õpetajana. Oli seejärel Krimmis Aleksandrovkas eesti keele õpetaja. 2020 Tartu Ülikooli aumärk ETIS. Enda Trubok "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. "Enda Trubok – Albust Krimmi" Eesti Päevaleht, 26. august 2006 "Krimmis töötanud õpetaja igatseb tagasi" Postimees, 9. september 2007 ETIS: Enda Trubok
Inge Sørensen

Inge Sørensen (pärast abiellumist Inge Tabur; 18. juuli 1924 Skovshoved – 9. märts 2011 New Jersey) oli taani ujuja. Ta võitis 1936. aastal Berliini olümpiamängudel pronksmedali 200 meetri rinnuliujumises. Ta on noorim teadaolev medalivõitja olümpiamängude individuaalalal. Medalit võites oli tema vanus 12 aastat ja 24 päeva. Aastal 1938 tuli ta samal distantsil ajaga 3.05,4 Euroopa meistriks. Ta tuli aastatel 1936–1944 üheksa korda Taani meistriks ning Põhjamaade meistriks aastatel 1937 ja 1939. Aastal 1941 läbis ta esimese taani naisena 200 meetrit rinnuli vähem kui kolme minutiga. Inge Sørensen püstitas 14 Taani rekordit (200, 400 ja 500 meetri rinnuliujumises) ja kolm maailmarekordit: 500 meetri rinnuliujumises ajaga 8.01,9 (1937) ja 7.58,8 (1939) ning 400 meetri rinnuliujumises ajaga 6.16,1 (1939). Aastal 1946 lõpetas ta Ester Bernersi tantsu- ja spordikooli ning töötas seejärel võimlemise ja ujumise õpetajana. Selle ameti tõttu loeti ta aga elukutseliseks sportlaseks, seega ei lubatud tal enam amatöörina võistelda. Aastal 1948 abiellus Inge Sørensen insener Janus Taburiga. Alates 1951. aastast elas ta Ameerika Ühendriikides. Inge Sørensen veebisaidil Olympedia (inglise) Järelehüüe ja pildid lehes Politiken (taani keeles) Kanne leksikonis (taani keeles)
Tõnu Juul

Tõnu Juul (sündinud 21. aprillil 1958 Viljandis) on Eesti arst ja poliitik. Tõnu Juul on lõpetanud Viljandi 5. Keskkooli 1976, Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna 1981. aastal. Juul on töötanud Viljandi Haiglas kirurgi ja arst-uroloogina. Ta on SA Viljandi Haigla nõukogu liige. Tõnu Juul on olnud 1999 Viljandi linnavolikogu esimees, kahel korral volikogu aseesimees. Ta oli VII Riigikogu liige 1991–1994. Ta sai XI Riigikogu liikmeks 11. veebruaril 2008 seoses Meelis Atoneni tagasiastumisega. Ta on Eesti Reformierakonna liige alates 1998. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel ning sai 883 häält, kuid valituks ei osutunud. Riigikogu juhatuse otsusega sai Tõnu Juul XII Riigikogu liikmeks alates 2011. aasta 6. aprillist rahandusminister Jürgen Ligi asendusliikmena. Seoses Jürgen Ligi naasmisega Riigikokku lõppesid tema volitused XII Riigikogu asendusliikmena 3. novembril 2014. Tal on neli poega. Lühitutvustus Reformierakonna lehel "Arstist riigikogulane lasi ravimifirmal tasuda erialaliidu liikmemaksu" e24.ee, 14. märts 2011
Johan Björkegren

Johan Björkegren (sündinud 1965) on Rootsi arstiteadlane, Tartu Ülikooli patoloogilise anatoomia professor. 1989. aastal lõpetas Björkegren Stockholmi majandusülikooli. 1989–1995 õppis ta Karolinska instituudi arstiteaduskonnas. 1998. aastal kaitses ta samas doktoritööd, mille teemaks oli lipoproteiinide ainevahetus südame-veresoonkonna haiguste ja ateroskleroosi puhul. 1998–2001 täiendas Björkegren end järeldoktorantuuris California ülikoolis Gladstone'i kardiovaskulaarhaiguste instituudis San Franciscos. 1992. aastast töötab Björkegren Karolinska instituudis. Alates 2003. aastast on ta vanemteadur ja molekulaarmeditsiini dotsent. 2002. aastal asutas ta uurimisrühma, mis tegeleb süsteemsete ateroskleroosi ja südame koronaartõve uuringutega. Björkegren on asutanud Rootsis kaks biotehnoloogiaettevõtet: bio-infotehnoloogiafirma Clinical Gene Networks AB ning ternetipõhise DNA automaatanalüüsiga tegelev DNA-Guide Europa AB. Ta kuulub mõlema firma juhatusse. 2007. aastal alustas Johan Björkegren koostööd Tartu Ülikooli teadlastega. Alates 2010. aasta maist töötab ta Tartu Ülikoolis patoloogilise anatoomia professorina. Johan Björkegreni profiil suhtlusvõrgustikus LinkedIn Tartu Ülikool valis neli professorit ja nimetas emeriitprofessori "Inauguratsiooniloengute sarja jätkab Johan Björkegren" Tartu Ülikooli pressiteade, 14. märts 2011
Klarnetikvartett F-duur KV 378=317d

Klarnetikvartett F-duur KV 378=317d on Wolfgang Amadeus Mozarti umbes aastal 1779 kirjutatud heliteos klarnetile, viiulile, vioolale ja tšellole. Teose osad on: I Allegro moderato II Andante sostenuto e cantabile III Rondo. Allegro 1781. aastal ilmus Viinis Wolfgang Amadeus Mozarti "6 sonaati viiulile ja klaverile". Nende sonaatide hulgas oli ka Sonaat KV 378, mis valmis heliloojal ilmselt paar aastat varem kas Salzburgis või Pariisi reisi ajal. Kogumik sai tolleaegses ajakirjanduses ülikiitva hinnangu: "Oma olemuselt unikaalsed sonaadid, täis uusi ideid ja autori muusikalist geniaalset hinge". Sama teos leidub 1799. aastal kirjastaja Johann André kataloogis aga juba ka klarnetikvartetina. Selgusetu on, kas seade uuele koosseisule tegi Johann André või hoopis Mozart ise. Teose puhul on tegu Mozarti kammeransamblistiili küpse näitega, milles leidub juba kogenud kunstniku poeetilisust ja süvenevat tõsidust. Selles ei puudu ka Mozartile omased muusikalised üllatused. Näiteks on esimeses osas tavalise kahe põhiteema asemel kolm teemat ning finaalis on teine episood algse kolmeosalise taktimõõdu asemel ootamatult hoopis neljaosalises taktimõõdus.
Ello-Rahel Karelson

Ello-Rahel Karelson (sündinud 6. augustil 1946) on eesti biokeemik, Tartu Ülikooli meditsiinilise biokeemia emeriitdotsent. 1972. aastal lõpetas Karelson Tartu Ülikooli arstiteaduskonna, asudes tööle TÜ biokeemia kateedri ja sekretoorsete protsesside biokeemia laboratooriumi vanemlaborandina. 1977. aastal lõpetas ta aspirantuuri biokeemias väitekirjaga teemal "Aju N,K-ATP-aasi roll mõnede neurotroopsete ravimite põhilise mõju mehhanismides". 1979–1996 oli Karelson Eesti Biokeemia Seltsi Tartu osakonna sekretär. 1979–89 töötas ta biokeemia kateedris vanemõpetajana, 1989–2009 biokeemia instituudis dotsendina. 1994–1996 oli ta TÜ meditsiinilise biokeemia õppetooli hoidja ning 2004-2009 aastast õppetooli dotsent. 2009. aastal valiti ta emeriitdotsendiks. Karelson kaitses doktoriväitekirja 19. märtsil 1999 Tartu Ülikoolis teemal "Modulation of adenylate cyclase activity in the rat hippocampus by neuropeptide galanin and its chimeric analogs"; tema juhendaja oli Ülo Langel. Tema peamised uurimisvaldkonnad on neuropeptiidide ja neuroprotektorite molekulaarsed mehhanismid aju G-valk-vahendatud signaalradade tasandil normaalsel vananemisel ja neurodegeratsiooni puhul. Ta on uurinud ka Alzheimeri tõve molekulaarseid mehhanisme postmortaalse inimaju tasandil. Karelson on avaldanud enam kui 100 teadustööd, koostanud õpikuid ja õppevahendeid ning juhendanud kaht doktoritööd. 2004 Rootsi Dementsiafondi "DemensFonden" stipendiaat Stockholmi Ülikoolis ja Karolinska instituudis 2003 Rahvusvahelise Wenner-Gren fondi stipendiaat Stockholmi Ülikoolis 2002 Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia stipendiaat Stockholmi Ülikoolis 2000 Rootsi Instituudi stipendiaat Stockholmi Ülikoolis 1998 Rootsi Instituudi stipendiaat Stockholmi Ülikoolis Tema isa Johannes Paesalu oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, tädi Erna Viitol oli skulptor, vanaonu Johannes Uustal oli Helme Maarja koguduse õpetaja, vend Joel Paesalu on füüsik. Arvo Lasting Meenutades õpetaja Johannes Paesalu 100. sünniaastapäeval Eesti Kirik 2. november 2011 Ello-Rahel Karelson Eesti Teadusinfosüsteemis Tartu Ülikool valis neli professorit ja nimetas emeriitprofessori
Ivo Leito

Ivo Leito (sündinud 10. juunil 1972 Saksamaal) on Eesti keemik, Tartu Ülikooli analüütilise keemia professor. 1990–1994 õppis Leito Tartu Ülikoolis keemiat, omandades bakalaureusekraadi cum laude. 1995 pälvis ta keemiamagistri kraadi (taas cum laude) ning 1998. aastal sai filosoofiadoktori kraadi füüsikalise ja analüütilise keemia alal. Tema doktoriväitekirja teema oli "Studies of Brønsted Acid-Base Equilibria in Water and Nonaqueous Media" ning väitekiri pälvis summa cum laude. 1992–1999 töötas Leito Tartu Ülikooli keemilise füüsika instituudis tehniku, keemiku ja lektorina. 1999–2000 oli ta külalisteadur Kyūshū Ülikooli orgaanilise keemia fundamentaaluuringute instituudis Jaapanis ning 2003 EC-JRC IRMM-is Belgias. 2002–2005 töötas Leito Tartu Ülikooli keemia instituudi katsekoja direktori kohusetäitja ning direktorina. 2005. aastal valiti ta analüütilise keemia professoriks. 1998 Eesti Vabariigi teaduspreemia keemia ja molekulaarbioloogia alal kollektiivile koosseisus Ilmar Koppel (kollektiivi juht), Peeter Burk, Vahur Mäemets ja Ivo Leito töö "Happelis-aluseliste tasakaalude uurimine gaasifaasis ja lahustes" eest 2003 Vabariigi Presidendi kultuurirahastu noore teadlase preemia 2014 Tartu Ülikooli aumärk 2015 aasta õppejõud Tema isa oli Toomas Leito ja vend Priit Leito. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. "Riik tunnustas TÜ professorit aasta õppejõu tiitliga" Universitas Tartuensis, oktoober 2015 Toomas Leito Genis. Ivo Leito Eesti Teadusinfosüsteemis "Silmitsi superhapetega" Horisont, 2/2006 Analüütilise keemia õppetool - prof. Ivo Leito
Zhuhai

Zhuhai (hiina 珠海 Zhūhǎi; kantoni Zuhoi) on linn Hiinas Guangdongi provintsis. Linnas asub Zhuhai Spordikeskuse staadion.
Khalīfah' staadion

Khalīfah' staadion on mitmeotstarbeline staadion Kataris Dohas, spordikompleksi Aspire Zone osa. See on Katari jalgpallikoondise kodustaadion. 22. detsembril 2010 peeti staadionil Katari ja Eesti jalgpallikoondiste vaheline sõprusmäng, mis lõppes võõrustajate 2:0 võiduga. Väravad lõid 37. minutil Soria ja 78. minutil Cesar. Staadionil toimuvad 2019. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused ning 2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste mängud.
Mardani staadion

Mardani staadion on mitmeotstarbeline staadion Türgis Antalyas. See on jalgpalliklubi Antalyaspor kodustaadion. Staadionitribüünid mahutavad üle 7000 vaataja.
House of Suns

"House of Suns" on walesi päritolu Briti kirjaniku Alastair Reynoldsi ulmeromaan (2008), mis räägib Abigail Gentiani poolt 31 sajandil loodud kloonide liini (Gentian Line) saatusest 6 miljonit aastat hiljem. Campion ja Pruslane on kaks kloonide liini esindajat, kes hilinevad oma liini 32. kokkusaamisele. Teel saavad nad ühelt oma liini kloonilt teate, et neid on rünnatud teise kloonide liini poolt ja suurem osa Genitan liini 999 kloonidest on hukkunud. Kogudes kokku üksikud ellujäänud kaaskloonid, asuvad nad vandenõu ja varjatud kloonide liini Hous of Suns tagamaid uurima.
S. Dariuse ja S. Girėnase staadion

S. Dariuse ja S. Girėnase staadion on mitmeotstarbeline staadion Kaunases, Leedus. See on FK Kauno Žalgirise ja Leedu jalgpallikoondise kodustaadion. https://www.stadionas.lt/
Partizani staadion

Partizani staadion on jalgpalli- ja kergejõustikustaadion Serbias Belgradis. See on jalgpalliklubi FK Partizan kodustaadion.
Zhuhai Spordikeskuse staadion

Zhuhai Spordikeskuse staadion on staadion Hiinas Zhuhais. 18. detsembril 2010 toimus staadionil Hiina ja Eesti jalgpallikoondiste vaheline sõprusmäng, mis lõppes võõrustajate 3:0 võiduga. Värava lõid 17. minutil Du Wei, 20. minutil Yu Hai ja 38. minutil Yang Xu.
Windsor Park

Windsor Park on jalgpallistaadion Belfastis Põhja-Iirimaal. See on Põhja-Iirimaa jalgpallikoondise ja Linfield FC kodustaadion.
Stožice staadion

Stožice staadion on mitmeotstarbeline staadion Ljubljanas Sloveenias. See on Sloveenia jalgpallikoondise ja NK Olimpija Ljubljana kodustaadion.
Tórsvøllur

Tórsvøllur on jalgpallistaadion Tórshavnis Fääri saartel. See on Fääri saarte jalgpallikoondise kodustaadion.
Tallinna JS Estonia

Tallinna JS Estonia (täisnimi Tallinna Jalgpalliselts Estonia) oli Eesti jalgpalliklubi, mis tegutses aastail 1930–1944 Tallinnas. Klubi juhatusse kuulusid mitmed endised ja toonased tegevjalgpallurid, kes samal ajal ka klubis mängisid, nende hulgas Eduard Ellmann-Eelma ja Arnold Pihlak. JS Estonia mängis oma esimesed kaks hooaega tollases esiliigas. Pärast esiliiga võitmist 1932. aastal ülendati Estonia kõrgliigasse, kus jäädi oma debüüthooajal Spordi järel teiseks, kusjuures meistriks tulek anti käest hooaja viimase mänguga. Aastail 1934–1939 tuli Estonia viis korda järjest Eesti meistriks. Viimastel ametlikel Eesti meistrivõistlustel 1939–1940 jäädi Tartu PK Olümpia järel teiseks. Klubi likvideeriti 1944. aastal. Pos – positsioon, M – mängud, Võ – võidud, Vi – viigid, K – kaotused, Lö – löödud väravad, La – sisselastud väravad, Vv – väravate vahe, P – punktid Eesti meister (5): 1934, 1935, 1936, 1937–1938, 1938–1939 "JS Estonia Tallinn". Wikipedia. Vaadatud 15. detsember 2013. "Estonia 1931-1940". Vaadatud 15. detsember 2013.
Tallinna Jalgpalli Klubi

Tallinna Jalgpalli Klubi (ka Tallinna JK või TJK) on endine Eesti jalgpalliklubi. Klubi asutati 5. mai 1921. aastal ning taasasutati 2001. aastal Tallinna Jalgpallikooli põhjal. 2008. aastal Tallinna Jalgpalli Klubi ja SK Tallinna Legion ühinesid ning moodustasid uue jalgpalliklubi TJK Legion. 1922. aastal sai klubi treeneriks esimene välismaalasest jalgpallitreener Eestis - ungarlane Franz Woggenhuber. Eduard Eelma Tarmo Kink Dmitri Kruglov Konstantin Vassiljev
Eesti Spordi Keskliit

Eesti Spordi Keskliit oli Eesti spordiliit. Liit loodi 1923. aastal, seda asusid juhtima Gustav Laanekõrb ja Leopold Tõnson. 1940. aastal ühendas liit ligi 350 spordiliitu, klubi, seltsi ja osakonda. 21. juunil samal aastal liidu tegevus lõpetati, see taastati 1943. aastal. 2001. aastal ühines liit Eesti Olümpiakomiteega. 1990–1994 Tiit Nuudi 1994–2001 Andres Lipstok
Pegasus (kirjastus)

Pegasus on Eesti kirjastus. See asutati 2001. aastal. Koduleht
Ivelin Popov

Ivelin Ivanov Popov (bulgaaria keeles Ивелин Иванов Попов; sündinud 26. oktoobril 1987 Sofias) on Bulgaaria jalgpallur, kes mängib Bulgaaria kõrgliigaklubis Plovdivi Botev ründaja või parema äärepoolkaitsjana. Hooajal 2016–2017 tuli ta Moskva Spartakiga Venemaa meistriks. Bulgaaria jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2007–2019. Aastatel 2015, 2016 ja 2017 on ta valitud Bulgaaria aasta jalgpalluriks. Debüüdi Bulgaaria rahvuskoondises tegi Popov 2007. aasta augustis sõprusmängus Walesi vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 11. veebruaril 2009 sõprusmängus Šveitsi vastu. Litex Lovech Bulgaaria meister: 2009–10 Bulgaaria karikas: 2007–08, 2008–09 Bulgaaria superkarikas: 2010 Moskva Spartak Premjer Liga: 2016–17 Venemaa superkarikas: 2017 Plovdivi Botev Bulgaaria karikas: 2023–24  Ivelin Popov – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Fábio César Montezine

Fábio César Montezine (sündinud 24. veebruaril 1979 Brasiilias Londrinas) on Katari jalgpallur. São Paulo ... Viktoria Plzeň Udinese Calcio SSC Napoli ...
Sebastián Soria

Sebastián Soria (sündinud 8. novembril 1983) on Uruguay päritolu Katarit esindav jalgpallur. 2012. aastast mängib ta klubis Lekhwiya SC.