laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kustunud vulkaan

Kustunud vulkaan on parasjagu mittetegutsev vulkaan, mille aktiviseerumist tulevikus ei peeta tõenäoliseks. Siiski juhtub tihti, et kustunuks peetud vulkaanid hakkavad taas tegutsema, mistõttu oleks olnud õigem nimetada neid uinunud vulkaanideks. Kui vulkaan pole pursanud mõnikümmend tuhat aastat, ei tähenda see veel, et ta ei võiks taas purskama hakata, kuna supervulkaanide aktiivsusperioodide vahelised pausid võivad kesta ka miljoneid aastaid. Kustunud vulkaanide hulka kuuluvad näiteks mitu Hawaii saarte vulkaani, samuti Hohentwiel Saksamaal, Shiprock USA-s New Mexico osariigis ja Zuidwal Hollandis. Tegevvulkaan Uinunud vulkaan
Kalle Tetsmann

Kalle Tetsmann (sündinud 31. mail 1966) on eesti basskitarrist. Ta on mänginud ansamblites KOP, Nemo, Nevil Blumberg Band, Antti Kammiste Band, Easy Living, Papparazzi, Oort ja Ska Faktor.
Mihhail Botvinnik

Mihhail Botvinnik (vene keeles Михаил Моисеевич Ботвинник (17. august (4. august vkj) 1911 Kuokkala, Viiburi kubermang, Soome Suurvürstiriik – 5. mai 1995 Moskva) oli Nõukogude Liidu maletaja, 6. male maailmameister 1948–1957, 1958–1960 ja 1961–1963. Ta oli esimene Nõukogude Liidu maletaja, kes tuli maailmameistriks.
Armaada (ansambel)

Armaada on Eesti ansambel. Priit Pihlap (laul, trummid) Vello Toomemets (laul) Riho Lilje (kitarr) Boris Leppsoo (laul, kitarr) Indrek Kallast (basskitarr) Arne Luht (klavhvpillid) Mati Vaarmann (klahvpillid)
Evald Raidma

Evald Raidma (sündinud 18. märtsil 1953) on eesti klahvpillimängija, muusik ja muusikaõpetaja. Raidma alustas klaveriõpinguid 6-aastaselt Viljandi lastemuusikakoolis, 1968. aastal jätkas ta Tartus Heino Elleri Muusikakoolis klaveri erialal. Raidma on õppinud Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias eksternina levimuusikat. Elva muusikakoolis oli ta õpetajaks aastatel 1972–1982 ja on uuesti 2005. aastast jazz-pop klaveri ja lauluõpetajana. Lisaks on ta õpetaja Valga muusikakoolis. Evald Raidma on töötanud Viljandi Kultuurikolledži muusikaosakonnas kontsertmeistrina ning andnud ansamblimängu-, laulu- ja klaveritunde. 2009. aastast elab Evald Raidma Elva vallas Aakre külas. Ta töötab Puka rahvamajas ja Aakre rahvamajas 2010. aastast. Juhendab meesansamblit, naisansamblit ja segakoori U-Tuur. Ta mängib ansamblis Fix aastast 1972 (algul basskitarristina) ning on olnud paljude Fixi lugude arranžeerija ning mitmehäälse laulu seadja. Lisaks on kirjutanud ise lugusid ja ka kahasse Priit Pihlapiga. Ta mängis lühikest aega ansamblis Kuldne Trio ning osalenud ansamblites Günf, In Mail, Eve Projekt, Melody. Raidma on töötanud teatrites Ugala, Endla ja Vanemuine, kus ta osales muusikalides ja tegutses kontsertmeistrina. Raidma on välja andnud CD "Ja veel üks laul" (2007). 2013 Tartu Ülikooli aumärk 2016 Eesti Kultuurkapitali Valgamaa ekspertgrupi tunnustuspreemia - aastapreemia kultuuri valdkonnas. 2020 Eesti Kultuurkapitali Valgamaa ekspertgrupi tunnustuspreemia - multitalent muusikavaldkonnas. 2020 Valgamaa rahvakunsti ja käsitöö keskseltsi aastaauhind (hõbesõlg) - elutööpreemia. Evald Raidma: 50 võib ju tähtis olla ... Sakala, 5. aprill 2003. Vaadatud 16.01.2023. Raidma hindab rahu ja vaikusehetki. Valgamaalane, 8 august 2015. Vaadatud 16.01.2023. Evald Raidma. Elva muusikakool. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. Valgamaa aastapreemiad. Kultuurkapitali preemiad. Pärandihoidja hõbesõled. Laulab Evald Raidma, foto. Evald Raidma: 50 võib ju tähtis olla, aga mulle oli see kui üks post ... Sakala, 5. aprill 2003. Evald Raidma elu täidab muusika. Lõuna-Eesti Postimees, 30. oktoober 2020. Heli nälg. Evald Raidma. err.ee, 15.05.2022. Evald Raidma. Recordings
Wremja

"Wremja" oli Eesti huumorisaade, mis oli Kanal 2 eetris aastail 2001–2003. Sarja eelkäijaks oli sarnase stiiliga "Wigla Show". Sarja stsenaariumi kirjutasid Andrus Kivirähk ja Mart Juur. 2002. aastal lahkus saatest Jan Uuspõld ja näitlejatega liitus Rednar Annus. Teleseriaali põhjal ilmusid 2004. aastal raamatud "Wremja: Zorro märk" ja "Wremja: Timur ja tema meeskond". 2007. aastal jõudis eetrisse "Wremja" parimatest paladest kokku lõigatud kaheksaosaline seriaal "Sipelga 14". Dan Põldroos – Uno Nisu, rullnokk Aiku, ämm, Maie, koomik Eints, Feeliks Jalgraud / alampolkovnik Ivanov, Martin Müürsepp, Mürka perse, Kristi, inspektor Kukeke, Antonio, Haista Gäng, kõrvalosad Jan Uuspõld – Jaan Zorro, rullnokk Pets, Maie, Vikii King, Martin Müürsepp, kõrvalosad Meelis Adamson – Mart Laar, kõrvalosad Martin Padar – Dr. Liiv, rullnokk Turp, Mürka perse, kõrvalosad Rednar Annus – Timur, Birgit, Hillar Palamets, Maie, Tango, Tiit Toomsalu, rullnokk Pets, rullnokk Äge, kõrvalosad Andrus Rebane – rullnokk Raiku, kõrvalosad Tõnu Tähe – kõrvalosad "“Wremja” jätkab Uuspõllu ja Zorrota"[alaline kõdulink] Delfi Publik, 30. august 2002
Wigla show

"Wigla show" oli Eesti huumorisaade, mis oli Kanal 2 eetris aastail 1998–2000 ja mille produtsent oli Ivar Vigla. Saate eelkäijaks oli samade põhitegijatega saade "Ivar Vigla show", mis oli eetris ETV-s alates 1989. aasta detsembrist ning sai kurikuulsaks 1991. aastal eetrisse läinud sketši tõttu, mis vallandas margavahetuspaanika. Dan Põldroos Jan Uuspõld Egon Nuter Pille Pürg Raivo Mets Margo Teder "«Wigla show» alustab uut hooaega". Postimees. 18. oktoober 1998. Vaadatud 1. jaanuaril 2024. "Ivar Vigla sou : 1". Eesti Rahvusringhääling. Vaadatud 1. jaanuaril 2024. "KAS FIMMINALJA MÄLETAD? Sajandi parim libauudis riigitelevisioonis lõi rahapaanika lõkkele". Kroonika. Vaadatud 1. jaanuaril 2024.
Nõmme Erakool

Nõmme Erakool on 1990. aastal asutatud üldhariduskool Nõmmel. Kooli omanik on Nõmme Erahariduse Sihtasutus, direktor Lidia Kõlar. Kool asub aadressil Idakaare 5. Kool alustas tööd 1990. aastal. Õppetöö toimus Nõmmel, Mai tänav 20 tagastamata eramus. Tegu oli Eesti ühe esimese erakooliga, mis töötas waldorfpedagoogika põhimõttel. Siiski otsustati 1990. aastate teisel poolel lähenemist muuta ning jätkati 1990. aastate lõpust tavakoolile lähedasema õpikäsitlusega erakoolidena. 1994. aasta sügisel kolis tolleks ajaks juba viieklassiline kool endisse lasteaiahoonesse Idakaare tänaval. Maja oli seisnud aastaid tühjalt, kuid muudeti AS-i Eesti Ehitus ja lapsevanemate abiga kahe kuuga elamis- ja töötamiskõlblikuks. 1999. aastal lõpetas põhikooliks sirgunud Nõmme Erakooli esimene lend, kokku 12 õpilast. Samal aastal ostis AS Eesti Ehitus kooli osaluse füüsilistelt isikutelt ning sai Nõmme Erakooli omanikuks. 2001. aastal lõpetas kooli kolmas lend. Et nõukogudeaegne lasteaia tüüphoone ei rahuldanud kooli õpilaste ja õpetajate vajadusi, siis otsiti ja leiti koolimaja rekonstrueerimiseks lahendus – Tallinna linn ja ehituskontsern EE Grupp (praegune Nordic Contractors AS) asutasid Nõmme Erahariduse Sihtasutuse, millest sai asutamisotsusega 2. novembrist 2001 Nõmme Erakooli omanik. Sihtasutuse põhiülesandeks oli koolimaja rekonstrueerimine kaasaja tasemel. 2002. aasta juunis hakati Nõmme Erakooli hoonet rekonstrueerima. Koolimaja esimene järk valmis sama aasta septembris, õppetöö jätkus katkestuseta. Ehitustööd lõppesid novembri alguses söökla ja spordisaali valmimisega. Rekonstrueeritud koolimaja avas pidulikult Eesti President 26. novembril 2002. Nõmme Erakool on võõrkeelte ja matemaatika kaldega kool. Koolis õpetatakse 1. klassist inglise keelt, 4. klassist vene keelt ja 6. klassist saksa keelt. Flöödimängu õpetatakse 1.–5. klassini ja kitarrimängu 7.–9. klassini. Direktor Lidia Kõlar õpetab ka inglise keelt. Nõmme Erakool osales rahvusvahelises koolide projektis 2012–2014. Projekti toetaja oli Euroopa Liidu haridus- ja teaduskoostöö arendaja Eestis SA Archimedes. Kaheaastane projekt "Hea haridus võrdub hea töö" (A good education equals a good job) oli suunatud 5.–7. klassi õpilastele. Partnerid olid koolid viiest Euroopa linnast: Esterwegen Saksamaal, Żarnów Poolas, Pescara Itaalias, Sivas Türgis, Vratsa Bulgaarias. Projekti käigus tegeleti erinevate eakohaste ülesannetega mitmetes koolitundides. Näiteks uuriti võõrkeelte tähtsust töökoha saamisel, uuriti erinevaid ameteid, kujundati teemakohaseid postreid ja voldikuid jpm. Otsiti teemakohaseid aforisme, laule jmt. Projekt oli mitmeid õppeaineid liitev ehk aineteülene. Tegevused sobisid hästi geograafia, kunsti, muusika, keelte, ajaloo ja klassijuhataja tundi. Projekti koduleht koondab kogu kahe aasta jooksul tehtud töö ja visiitidel toimunu. Nõmme Erakooli koduleht "Eesti Vabade Waldorfkoolide ja -lasteaedade Ühendus". waldorf-ühendus.ee. Vaadatud 26. mail 2024. "Edulugu: Saladuslik multimiljonär Liivi Luman". kroonika.delfi.ee. 23. november 2009. Vaadatud 26. mail 2024.
Anatoli Lukjanov

Anatoli Lukjanov (Анатолий Иванович Лукьянов; 7. mai 1930 Smolensk – 9. jaanuar 2019 Moskva) oli NSV Liidu partei- ja riigitegelane ja Venemaa poliitik, viimane Nõukogude Liidu Ülemnõukogu esimees 1990. aasta 15. märtsist kuni 1991. aasta 4. septembrini. Anatoli Lukjanov oli õigusteaduste doktor (1979) ja alates 2004. aastast Moskva Ülikooli professor. Anatoli Lukjanov osales 1977. aastal NSV Liidu Konstitutsiooni ettevalmistamisel, aastatel 1977–1983 oli ta NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi sekretariaadi juhataja. Aastatel 1983–1985 oli Anatoli Lukjanov NLKP KK üldosakonna juhataja asetäitja, 1985–1987 juhataja ning aastatel 1987–1988 NLKP KK administratiivorganite osakonna juhataja. 1985. aastal valiti Anatoli Lukjanov NLKP Keskkomitee liikmeks ja Vene NFSV Ülemnõukogu saadikuks. Ta on olnud ka NLKP KK sekretär (1987—1988) ja NLKP KK Poliitbüroo liikmekandidaat (1988—1990). 1987. aastal valiti Anatoli Lukjanov NSV Liidu Ülemnõukogu liikmeks ja oli aastatel 1988–1989 NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe esimene asetäitja. 1989. aastal valiti NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi ja Ülemnõukogu liikmeks. NSV Liidu Ülemnõukogu viimase esimehena oli ta algul NSV Liidu esimese ja viimase presidendi Mihhail Gorbatšovi poolehoidja, hiljem aga oponent. Anatoli Lukjanov osales 1991. aastal augustiputšis ja teda hoiti kuni 1992. aasta detsembrini eeluurimisisolaatoris. Teda süüdistati riigireetmises ja võimuhaaramise katses kuid koos teiste putšis osalenutega amnesteeriti ta 1994. aastal. Vabanenud 1992. aasta lõpus vahi alt, valiti ta 1993. aastal kommunistide nimekirjas Riigiduumasse. Anatoli Lukjanov oli üks Venemaa Föderatsiooni Kommunistliku Partei asutajaid 1993. aastal ja selle Presiidiumi liige aastatel 1994—2000. Duumasaadiku ametit pidas ta kuni 2003. aastani. Tööpunalipu orden (1971) Oktoobrirevolutsiooni orden (1980) Smolenski linna aukodanik (2000) Vene Föderatsiooni teeneline jurist (2012) "Smolenski riiklik muuseum". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. aprill 2016. Vaadatud 10. jaanuaril 2019. Venemaa presidendi ukaas nr 902
2005. aasta Bulgaaria parlamendivalimised

Bulgaaria parlamendi 2005. aasta valimised toimusid 25. juunil. Bulgaaria parlamendi 240 liiget valitakse võrdeliste valimiste põhimõttel. Parlamendi kohad jagatakse ringkondadesse. Valimistel võivad osaleda valimisliidud, erakonnad ja üksikkandidaadid. Bulgaarias kehtib valimisliitudele ja erakondadele 4% üleriigiline valimiskünnis. Bulgaarias on valimistel kinnised nimekirjad. Valimistel jaotatakse kõik kohad ringkondades, üleriigilisi kompensatsioonimandaate ei ole. Ringkondades jagatakse kohad nende parteide ja valimisliitude vahel, mis ületavad valimiskünnise, üksikkandidaadid saavad valituks, kui nad võidavad ringkonnas vähemalt kvoodi jagu hääli. Ringkondades kasutatakse liht-D'Hondti meetodit. Registreeritud valijaid: 6 705 038 Osavõtt: 3 747 793 ehk 55,8% registreerinud valijatest Kehtetuid sedeleid: 99 616 ehk 2,7% kõikidest sedelitest
Kolmekeelne vioola

Kolmekeelne vioola või ka Transilvaania vioola on poogenkeelpill, vioola eriversioon. See pill on levinud ungari, rumeenia ja mustlaste rahvamuusikas, põhiliselt Transilvaania piirkonnas. Seda kasutatakse peamiselt rütmilise harmoonia mängimiseks kolmeheliliste akordidena. Süvamuusika mängimiseks seda ei kasutata. Pilli ehitus on lähedane klassikalisele vioolale, peamised erinevused seisnevad keelte arvus ja roobi kujus. Roobi serv on sirge, nii et keeled on ühel tasapinnal ja kõlavad peaaegu alati koos. Tihti on kolmekeelne vioola ise ümber tehtud tavalisest vioolast. Traditsiooniliselt kasutati loomasoolest keeli, kuid tänapäeval enam mitte, kuna loomasooled on väga tundlikud temperatuuri kõikumisele ja niiskusele. Keelte häälestus on g - d' - a. Klassikalise vioola c-keel puudub. Kuna kolmekeelsel vioolal mängitakse akorde, erineb selle hoidmine mängimise ajal klassikalise vioola hoidmisest. Pilli hoitakse kehaga risti nii, et keeled on maapinnaga paralleelselt ja poogen liigub keelte vastas üles-alla. Selline hoid on kõige mugavam, kuid erinevad mängijad võivad pilli hoida veidi erinevalt. Mängimisel liigub poogen kõigil kolmel keelel korraga ja võrdse tugevusega, välja arvatud harvadel juhtudel, kui üks akordi heli on tahtlikult välja jäetud. Tavaliselt mängivad ansamblis koos kolmekeelse vioolaga viiul ja kontrabass, harvem cimbalom, klarnet või muu pill. Mõnes ansamblis mängib korraga kaks kolmekeelset vioolat, et kõlajõudu suurendada. Selles artiklis on kasutatud ungarikeelset artiklit hu:Háromhúros brácsa seisuga 18. august 2011.
Füüsiline isik

Füüsiline isik on inimene õigussubjektina. Füüsilise isiku õigusvõime on võime omada tsiviilõigusi ja kanda tsiviilkohustusi. Igal inimesel on ühetaoline ja piiramatu õigusvõime. Õigusvõime algab inimese elusalt sündimisega ja lõpeb surmaga. Füüsilise isiku teovõime on võime teha kehtivaid tehinguid. Eestis on täielik teovõime 18-aastaseks saanud isikul (täisealisel). Ning piiratud teovõime on alla 18-aastasel isikul (alaealisel) ja isikul, kes vaimuhaiguse, nõrgamõistuslikkuse või muu psüühikahäire tõttu kestvalt ei suuda oma tegudest aru saada või neid juhtida. Isikud jagunevad: kodanikud välismaalased topeltkodakondsusega isikud kodakondsuseta isikud Juriidiline isik
Kier Group

Kier Group on Suurbritannia ehitusfirma. Firma asutasid Inglismaal 1928. aastal taani ehitusinsenerid Jorgen Lotz ja Olaf Kier nime Lotz & Kier all. Paar aastat hiljem loobus Lotz firma juhtimisest, peakontor viidi üle Westminsterisse ja firma nimeks sai JL Kier & Co Ltd. Selle nime all töötas firma üle 40 aasta. Aastail 1934–1938 töötas firmas peakonstruktorina Ove Arup. 1930. aastatel ehitas JL Kier & Co Ltd Londoni loomaaia pingviinide basseini (1934) ja Londonis Highgate'is kaks korterelamut kaheksakorruselise Highpoint I (1935) ja Highpoint II (1936–1938).
Berthold Lubetkin

Berthold Romanovich Lubetkin (vene keeles Бертольд Романович Любеткин) (14. detsember 1901 Thbilisi – 23. oktoober 1990 Bristol) oli Venemaa juudi päritolu Briti arhitekt, kes oli modernistliku arhitektuuristiili teerajajaid Suurbritannias. Lubetkini tuntumad arhitektitööd olid Gorillamaja (1933) ja Pingviinide bassein (1934) Londoni loomaaias ning kortermajad Highpoint I (1935) ja Highpoint II (1938) Highgate'is Londonis. Nimetatud ehitised kanti ajavahemikus 1970–1974 arhitektuurimälestiste nimistusse. Kuninglik kuldmedal (1982) Tectoni büroo
Norra oja

Norra oja on oja Põhja-Eestis. Norra oja saab alguse Norra allikajärvest ja suubub Oostriku jõkke. Oja pikkus on 3,8 km ja valgla pindala 1,9 km². Veekogu kuulub "Lõhe, jõeforelli, meriforelli ja harjuse kudemis- ja elupaikade nimistusse" (RTL 2004, 87 1362) kogu ulatuses. Norra oja. Keskkonnaregister, vaadatud 15.03.2022.
Kustas Utuste

Kustas Utuste VR I/3 (aastani 1927 Gustav Vladimir Kirschbaum; aastani 1935 Gustav Vladimir Utuste; 25. juuli 1884 Rummi karjamõis, Urvaste kihelkond, Võrumaa (praegu Rummi küla, Sõmerpalu vald, Võru maakond) – 14. detsember 1941 Kirovi vangla, Kirovi oblast, Vene NFSV) oli Eesti sõjaväelane (major). 1. oktoober 1915 – ülendatud lipnikuks 29. september 1919 – ülendatud alamleitnandiks 15. oktoober 1919 – ülendatud leitnandiks 7. november 1919 – ülendatud alamkapteniks 22. veebruar 1923 – ülendatud kapteniks 22. veebruar 1924 – ülendatud majoriks 9. juuli 1940 – vabastatud tegevteenistusest Arreteeriti NKVD poolt 13. mail 1941 Kuigatsi vallas Mägiste raudteejaamas ja küüditati Venemaale. Hukati Kirovi vanglas. Kustas Utuste oli taarausuline. Tema abikaasa oli eesti kirjanik ja publitsist Marta Lepp, vend oli kolonel Jüri Hellat. Ohvitseride andmekogu Kustas Utuste Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Lääne-Aserbaidžaani provints

Lääne-Aserbaidžaani provints (pärsia keeles Āz̄arbāyjān-e Gharbī; rööpnimi Āz̄arbāījān-e Bākhtarī) on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Urmia (pärsia Orūmīyeh) (499 100) Khvoy (170 800) Būkān (137 600) Mahābād (123 600) Mīāndoāb (103 400) Piranshahr (100 500) Naqadeh (74 300) Salmās (75 000) Mākū (38 300) Märkus: elanike arv on arvestuslik (2003. aasta lõpu seis) Aserbaidžaan (Iraan)
Oostriku jõgi

Oostriku jõgi on jõgi Põhja-Eestis. Oostriku jõgi saab alguse Vao külas ja suubub Põltsamaa jõkke. Jõe pikkus on 13,7 km ja valgla 39,2 km². Veekogu kuulub kas osaliste lõikudena või tervikuna riigi poolt korrashoitavate ühiseesvoolude loetellu. Oostriku jõgi on lõheliste elupaigana kaitstav veekogu ja kuulub "Lõhe, jõeforelli, meriforelli ja harjuse kudemis- ja elupaikade nimistusse": Oostriku allikast suubumiseni Põltsamaa jõkke. Oostriku jõgi. Keskkonnaregister, vaadatud 15.03.2022. RTL 2006, 7, 133; RTL 2007, 63, 1134 RTL, 18.10.2002, 118, 1714 RTL 2004, 87 1362
Suurpalu peakraav

Suurpalu peakraav (ka Palu peakraav) on peakraav Järvamaal Järva vallas ja Paide linnas. Palu peakraav saab alguse Köisi külas ja suubub Esna jõkke. Peakraavi pikkus on 10,5 km ja valgala 29,9 km². Palu peakraav kuulub kas osaliste lõikudena või tervikuna riigi poolt korrashoitavate ühiseesvoolude loetellu ja "Lõhe, jõeforelli, meriforelli ja harjuse kudemis- ja elupaikade nimistusse" lõigul Peetri peakraavi suudmest suubumiseni Esna jõkke. Suurpalu peakraav. Keskkonnaportaal, vaadatud 28.11.2022.
Joachim Friedrich von Zöge

Joachim Friedrich von Zöge (ka Zoege; 1610 – oktoober 1642 Leipzig, Saksimaa) oli Eesti- ja Liivimaa mõisnik ning Rootsi sõjaväelane (ooberstleitnant) Ta sündis Kiltsi mõisniku Jürgen von Zöge ja Christina von Sackeni pojana. Johann Eberhard von Bellingshauseni ratsaväerügemendis teeninud ooberstleitnant Joachim Friedrich von Zöge sai Kolmekümneaastases sõjas 23. oktoobril 1642 Rootsi ja keisririigi vägede vahel peetud Breitenfeldi lahingus esimese kokkupõrke ajal kolm kuulihaava, langes vastaste kätte vangi ning viidi Dresdenisse, kus ta kolmandal päeval saadud haavadesse suri. Zöge maeti koos teiste langenud Rootsi ohvitseridega Leipzigi Püha Pauli Ülikoolikirikusse. Kirikusse Rootsi ohvitseride mälestuseks paigutatud lihtsatest epitaafidest on Joachim Friedrich von Zöge oma ainsana säilinud ning see restaureeriti 2009. aastal. Talle kuulusid Kiltsi mõis Eestimaal ning Erastvere ja Kooraste mõis Liivimaal. Joachim Friedrich von Zöge oli abielus Helena Horniga, kes oli Rootsi diplomaadi ja riigitegelase Henrik Karlsson Horni ning Anna Snakenborgi tütar. Abielust sündisid: Helene (sündis 1640; maeti 1691), Erastvere, Klein-Rewoldi ja Kooraste pärijanna, abiellus 1655 Ungurpilsi ja Ungru mõisniku vabahärra Otto von Ungern-Sternbergiga (suri 1666) ning 1680. aastal Kirdalu ja Kohatu mõisniku Gustav von Wrangelliga (suri 1710) Anna Margaretha (maeti 1693), Valgevälja, Urvaste, Soontaga, Vana-Puka, Kiidjärve ja Koroferi pärijana, oli abielus kindralmajori ja Saaremaa asehalduri vabahärra Reinhold Liwega (suri 1665) ning hiljem Andja mõisniku vabahärra Reinhold von Wrangelliga (suri 1686) "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 1.2: Estland", Görlitz, 1930, lk. 619–620 Johann Jacob Vogel, "Leipzigisches Geschicht-Buch, oder Annales, das ist: Jahr- und Tage-Bücher Der Weltberümten Königl. und Churfürstl. Sächsischen Kauff- und Handels-Stadt Leipzig...", Leipzig, Lankisches Buchhandlung, 1756, lk. 602 "Jede Spende hilft: Erinnerung an Schwedenkämpfer bewahrt. Fördervertrag sichert Restaurierung eines Epitaphs aus der Universitätskirche Leipzig"[alaline kõdulink]
Londoni loomaaia pingviinide bassein

Londoni loomaaia pingviinide bassein (ka lihtsalt Pingviinide bassein, inglise keeles Penguin Pool) on Londonis Regents Parkis asuva loomaaia pingviinide bassein. Londoni loomaaia pingviinide bassein ehitati 1934. aastal. Selle projekteeris Tectoni arhitektibüroo (arhitekt Berthold Lubetkin) koostöös ehituskonstruktor Ove Arupiga. Nagu gorillamajagi samas loomaaias, on ka pingviinide bassein ehitatud modernistlikus arhitektuuristiilis. Pingviinide bassein oli Tectoni ja Arupi teine märkimisväärne koostööobjekt. Ehitas ettevõte J. L. Kier. Elliptilise põhiplaaniga ja spiraalsete kaldteedega ehitis on monoliitsest raudbetoonist. Pingviinide bassein arvati 1970. aastal arhitektuurimälestiseks. 2011. aastal valmis Londoni loomaaias pingviinidele uus bassein – tuntud kui Pingviinide supelrand (Penguin Beach). Võrreldes vana basseiniga (säilitatakse kui arhitektuurimälestist) on uus neli korda suurem ja kolm korda sügavam. Penguin Pool[alaline kõdulink] English Heritage Penguin Pool at London Zoo felixtrust.com Penguin Beach, ZSL London Zoo. waterco.us
Labworth Café

Labworth Café (inglise keelest 'Labworthi kohvik') on teedrajav modernistikus stiilis raudbetoonist hoone Thamesi jõe suudme juures Labworthi rannas Canvey saarel. Hoone ehitas 1932–1933 Christiani & Nielsen Ove Arupi juhtimisel. Labworth Café arvati 1996. aastal pärast renoveerimist arhitektuurimälestiseks. Cafe[alaline kõdulink] English Heritage (inglise)
Londoni loomaaia gorillamaja

Gorillamaja (inglise keeles Gorilla House) on Londonis Regents Parkis asuva loomaaia ahvide elupaik. Gorillamaja ehitati aastatel 1932–1933. Selle projekteeris Tectoni arhitektibüroo (arhitekt Berthold Lubetkin) koostöös konstruktor Ove Arupiga. Modernistlikus arhitektuuristiilis ehitatud gorillamaja oli nende esimene märkimisväärne koostööobjekt. Gorillamaja on raudbetoonist ehitis terasest trellide, valguse, soojustatud paneeli, pöörleva ekraani, lükandklaaside ja asfaldiga kaetud lamekatusega. Hoone on plaanilt poolringikujuline. Gorillamaja projekteeriti uuendustega, tagamaks gorilladele Kongo klimaatilisi tingimusi ning loomaaia külastajale võimalusi turvaliselt ja mugavalt vaadelda puurielanikke. Gorillamaja valiti 1970. aastal arhitektuurimälestiseks. Gorilla House[alaline kõdulink] English Heritage (inglise)
Andrei Bitov

Andrei Bitov (Андрей Георгиевич Битов; 27. mai 1937 Leningrad – 3. detsember 2018 Moskva) oli vene kirjanik. Andrei Bitovi ema oli jurist ja isa arhitekt. 1954. aastal lõpetas Bitov keskkooli, 1956. aastal alustas kirjandusliku loominguga. 1957. aastal astus ta Leningradi Mäeinstituuti, mille lõpetas pärast vaheaegadega õpinguid 1962. aastal geoloogilise luure erialal. Instituudipäevil osales Bitov kirjandusrühmituses, mille vaimne juht oli Gleb Semjonov. Ta kirjutas esmalt luulet, seejärel lühikesi absurdihõngulisi jutustusi. 1960. aastast ilmusid tema tööd kirjandusajakirjades ja almanahhides, 1965. aastal sai Bitovist Kirjanike Liidu liige. 1978. aastal ilmus USAs tema romaan "Puškini maja". 1979 osales ta põrandaaluse almanahhi "Metropol" koostamises, mille järel teda Nõukogude Liidus lakati avaldamast 1986. aastani. 1988. aastal osales Bitov Venemaa PEN-klubi asutamises, 1991. aastal sai selle presidendiks. On saanud nii Venemaa kui teiste riikide kirjandusauhindu, Venemaa Kunstide Akadeemia auliige. Olulisemate teoste hulka kuuluvad jutustus "Lahkuv Monahhov", romaanid "Puškini maja", "Kaukaasia vang", "Ahvide ootus", "Sümmeetria õpetaja" jt. Eesti keeles on temalt ilmunud ""Loomingu" Raamatukogu" sarjas jutukogu "Apteekrisaar" (1971, tõlkija Ita Saks) ning jutustused "Kutsealune" (1965, tõlkija Arvo Valton) ja "Lahkuv Monahhov" (1978, tõlkija Jüri Aam, värsid Valeeria Villandi), samuti vennasvabariike tutvustava reisikirjanduse sarjas "Koolitundi Armeeniasse: teekond mitte just suurele maale" (1979, tõlkija A. Orav). oli valitud Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks