laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lahustuvus vees

Lahustuvus vees ehk vees lahustuvus on suurus, mis iseloomustab mingisuguse keemilise aine võimet teatud temperatuuril vees lahustuda. Lahustuvust väljendatakse sageli lahustunud aine massina 100 g vee kohta. Näiteks metaani lahustuvus vees on 42 mg/l (temperatuuri juures 10 °C) ehk 100 g vee kohta vastavalt 4,2 mg. Mitmete tahkete ainete kohta kehtib reegel, et mida kõrgem on vee kui lahusti temperatuur, seda paremini aine lahustub. Nii kasvab temperatuuri tõustes mitmete soolade lahustuvus, sest soolade kristallvõre lõhkumiseks kulub energiat. Samas gaaside lahustuvus vees temperatuuri tõustes kahaneb, sest gaaside lahustumine vees on eksotermiline protsess ning vastavalt Le Chaterlier' printsiibile nihkub selle tasakaal temperatuuri tõustes lähteainete tekke suunas. Rasklahustuvate anorgaaniliste ainete, eriti soolade ja aluste puhul, kasutatakse lahustuvuse kvantitatiivseks iseloomustamiseks lahustuvuskorrutise mõistet. Vesilahus "Methane in Water". www.purewateroccasional.net. Vaadatud 16. veebruaril 2023. "16.4: How Temperature Influences Solubility". Chemistry LibreTexts (inglise). 27. juuni 2016. Vaadatud 16. veebruaril 2023. "Temperature Effects on the Solubility of Gases". Chemistry LibreTexts (inglise). 2. oktoober 2013. Vaadatud 16. veebruaril 2023.
Richard Addinsell

Richard Stewart Addinsell (13. jaanuar 1904 London – 14. november 1977 Brighton) oli inglise helilooja, kes on tuntud peamiselt lava- ja filmimuusika autorina. Addinsell sündis Londonis raamatupidaja William Arthur Addinselli ja tema abikaasa Annie Beatrice Addinselli (sündinud Richards) teise pojana. Ta sai üldhariduse kodus ja astus seejärel Oxfordi Ülikooli Hertfordi kolledžisse õigusteadust õppima, kuid kaotas peatselt selle vastu huvi ja lahkus 18 kuud kestnud õpingute järel, et pühenduda muusikale. 1925. aastal astus ta Kuninglikku Muusikakolledžisse, kuid pidas sealgi vastu vaid kaks õppeaastat ja lahkus taas ilma diplomita. Selleks ajaks oli ta asunud tegema kaastööd André Charlot' revüüteatrile Londonis, kus tema heaks kolleegiks kujunes Briti popmuusika säravamaid heliloojaid Noel Gay. 1928. aastal töötas ta The Old Vici teatris tegutsenud projekti Adam's Opera juures, kus tegi tihedat koostööd naisdramaturgi Clemence Dane'iga. Tema kujunemisperioodi lõpuks võib pidada 1929. aastat, mil ta sooritas ringreisi Euroopa muusika- ja teatrielu tähtsamates keskustes, külastades ka Berliini ja Viini. 1930. aastad tõid Addinsellile tuntuse filmiheliloojana. Tema esimeseks filmiks oli 1932. aastal valminud muusikaline komöödia "His Lordship", mille lavastas Michael Powell. Samal aastal kirjutas ta mõned vahepalad Broadwayl lavastatud muusikalile "Alice imedemaal". Sõnad Addinselli muusikale kirjutas omakorda Clemence Dane. Aastatel 1933–1935 elas helilooja Ameerika Ühendriikides, luues seal muusikat Hollywoodi filmidele. 1940. aastatel tegi Addinsell tihedat koostööd Joyce Grenfelliga, kirjutades muusikat tema revüü- ja monoetendustele. 1960. aastatel tõmbus ta üha enam avalikust elust tagasi, võõrandudes ka lähedastest sõpradest. Ta suri 1977. aastal Brightonis ja tema matusetalitus leidis aset Golders Greeni krematooriumis. Addinselli kauaaegne partner ja elukaaslane oli moekunstnik Victor Stiebel. Richard Addinselli tuntuimaks muusikapalaks on 1940. aastal valminud Varssavi kontsert, mille ta kirjutas 1941. aastal linastunud filmile "Dangerous Moonlight". Tegemist on ka tänapäeval populaarse kontsertpalaga. Addinsell sai ülesande pala kirjutada, kui Sergei Rahmaninov oli sellest keeldunud ja teos püüab jäljendada suure vene helilooja stiili. Kokku kirjutas Addinsell muusikat enam kui 40 mängu- ja dokumentaalfilmile. Muuhulgas on ta komponeerinud muusika filmidele "Hüvasti, mr. Chips" (1939), "Blithe Spirit" (1945), "Under Capricorn" (1949), "Scrooge" (1951) ja "The Prince and The Showgirl" (1957). Lane, Philip. "The film music of Richard Addinsell", Chandos Records, 2003 (vaadatud 05.08.2012) Lamb, Andrew. "British light music: sound good, feel good", Gramophone, November 2002, pp. 34–38 (vaadatud 05.08.2012). Richard Addinsell andmebaasis IMDb.com (vaadatud 05.08.2012).
Lil' Cease

James Lloyd (tuntud lavanime Lil' Cease järgi; sündinud 10. augustil 1978) on ameerika räppar ja hiphopiansambli Junior M.A.F.I.A liige. Lil Cease andis oma esimese albumi "Conspiracy" välja aastal 1995. Ta oli räppar Biggie Smallsi lapsepõlvesõber, kes teda ka aitas muusikamaailmas. Lil Cease istus Biggie Smallsi mõrva ajal tema taga tagumisel istmel. Aastal 2005 tulid Lil Cease, Banger ja MC Klepto uuesti hiphopiansambli Junior M.A.F.I.A koosseisuga välja. 2009. aasta jaanuaris andis Lil Cease välja loo "Letter to BIG", et mälestada oma varalahkunud kaaslast. Sama asja tegi ka Jadakiss.
Necil Kazım Akses

Necil Kazım Akses (6. mai 1908 Ankara – 16. veebruar 1999) oli Türgi helilooja ja muusikateadlane. Ta õppis Viini Muusikaakadeemias kompositsiooni Joseph Marxi juures ning Praha konservatooriumis Josef Suki ja Alois Haba juures. Ta töötas alates 1935. aastast Ankaras muusikapedagoogina. Aastatel 1948–1949 oli ta konservatooriumi direktor. Akses juhatas ka riiklikku ooperit. Akses kirjutas ooperid "Mete" (1933) ja "Baionder" (1934), sümfoonia (1953), sümfoonilise pildi "Ankara kindlus" (1942), keelpillikvarteti, klaveripalu.
Jehan Alain

Jehan-Ariste Alain (3. november 1911 Jean-Germain-an-Lye – 20. juuni 1940 Samour) oli prantsuse organist ja helilooja. Jehan Alain sündis organisti pojana ning ka tema õde oli organist. Ta õppis Pariisi konservatooriumis orelit Marseille Dupré ja kompositsiooni J. Roger-Ducase ja P. Dukas´ juures. Töötas 1935–1939 Püha Nikolause koguduses Pariisi lähedal. Ta oli suurepärane improvisaator ja rikastas ka orelimängu tehnikat. Alain hukkus Teises maailmasõjas. Alain on kirjutanud umbes 30 teost orelile, sealhulgas "Variatsioonid Jannequini teemale", "Rippuvad aiad", transkriptsioonid Campioni teostest teorbile, Variatsioonid "Lucis creatori" teemale, ja ka klaveripalu, mille hulgas on näiteks "Monoodiline süit".
Liuväli

Liuväli on looduslikule jääle (nt järvejää, merejää) või kunstjääle rajatud sileda jääpinnaga ala uisutamiseks. Liuvälju on vabas õhus ja katuse all olevatel uisustaadionidel. Kasutatakse vaba aja veetmiseks, iluuisutamiseks, jäähoki, jääpalli ja jääkeegli mängimiseks. Maailma suurimaks looduslikult tekkivaks uisurajaks loetakse Rideau kanalil Kanadas Ottawas talviti kasutusel olevat 7,8 km pikkust jääkaant. Aastal 2007 ehitati ajutine tasuta 3200 m² suurune uisustaadion Zócalo väljakule Mehhikos Méxicos. Merepinnast kõrgeimal asuv liuväli on Almatõ lähedal Medeus, mis on mägedes 1691 m kõrgusel, kasutusel on üle 10 000 ruutmeetri jääpinda uisutamiseks ja jääpalli mängimiseks. Jäähall The Rideau Canal Skateway in Ottawa, Ontario, Canada, is 7.8 km (4.8 miles) long and has a total maintained surface area of 165, 621 m² (1.782 million ft²), which is equivalent to 90 Olympic size skating rinks. guinnessworldrecords.com "medey.kz Medeu". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. märts 2012. Vaadatud 13. veebruaril 2012.
Tuļļi Lum

Tuļļi Lum (sageli ka lihtsustatult Tulli Lum; liivi keeles 'tuline lumi') on eesti-liivi folkansambel, mis asutati 1999. aastal. Julgī Stalte – laul Alari Piispea – basskitarr Tiit Kikas – viiul Meelis Unt – saksofon Jaan Sööt – kitarr, kannel Tiit Kevad – trummid Toomas Rull – löökpillid Toomas Lunge – klahvpillid, akordion, mandoliin Tuļļi Lum (2000) http://www.myspace.com/tullilum
Isaac Albéniz

Isaac Manuel Francisco Albéniz y Pascual (29. mai 1860 Campodron – 18. mai 1909 Cambo-les Bains, Prantsusmaa) oli hispaania imelaps-virtuoos-pianist ja helilooja. Pianistina hakkas ta esinema nelja-aastaselt. Ta sooritas seitsmeaastaselt Pariisi konservatooriumi sisseastumiseksami, kuid teda keelduti nooruse tõttu vastu võtmast. Koos isa ja õega reisisid nad esinedes Hispaanias ringi. Hiljem õppis ta klaverit Brüsselis ja Leipzigis. 1883. aastal ta abiellus ning sai viis last, kellest kaks surid imikueas. 1894. aastast õppis ta Pariisis kompositsiooni Paul Dukas' ja Vincent d'Indy juures. 1900. aastal hakkas ta kannatama neeruhaiguse käes, millesse lõpuks ka suri. Ta on maetud Barcelonasse. Tema järgijad olid Enrique Granados, Manuel de Falla, Joaquín Turina jt.[viide?] Noorpõlves oli ta looming salongilik, seejärel liitis rahvamuusika kaasajaga tantsudes jota (Aragón), seguidilla (Kastiilia) ning eriti Andaluusia tango, malaguena jt. Tema teostes on tihti polürütmikat, puupuhkpillide ja kitarri imiteerimist. Lavateosed, sh koomiline ooper "Maagiline opaal", "Pepita Jimenez", triloogia "Kuningas Arthur"; zarzuela'd "San Antonio de la Florida", "Enrico Clifford"; orkestrile "Kataloonia rapsoodia"; klaveriteosed sh Hispaania süit op.47, "Vanad süidid" ("Suites anciennes"), "Hispaania rapsoodia", "Reisimuljed 7 palast";("Recuerdos de viaje"), "Kaks hispaania tantsu: aragonia jota, tango", "Hispaania serenaad", "5 hispaania laulu" ("Chants d'Espagne"), süit "Iberia"; etüüdid, kontsertvalsid klaverile; laulukogu "Album de "Basquer".
Krâchéhi provints

Krâchéhi provints on 1. järgu haldusüksus Kambodžas. Provints jaguneb viieks ringkonnaks: Chhlongi ringkond Krâchéhi ringkond Prêk Prâsábi ringkond Sâmbori ringkond Snuŏli ringkond
Clemens Denhardt

Clemens Andreas Denhardt (3. august 1852 Zeitz – 7. juuni 1929 Bad Sulza) oli saksa maadeuurija ja koloniaalpoliitik. Kerjus, kes suri miljonärina. Meie Maa, 3. august 1936, nr 86, lk 4.
Eugen d'Albert

Eugen Francis Charles d'Albert (10. aprill 1864 Glasgow – 3. märts 1932 Riia) oli itaalia päritolu saksa pianist ja helilooja, hiljem šveitsi kodanik. Tema isa oli ballettmeister. Ise õppis ta Londonis ja Weimaris Liszti juures ning 17-aastaselt esitas ta oma esimese klaverikontserdi. Ta esines Venemaal ning Saksamaal ning teda tunti kui head Bachi ja Beethoveni tõlgendajat. 1882 sai ta d'Albert Mendelssohni-nimelise preemia. Eestis esines ta 1899. aastal ning hiljemgi. Alates 1907. aastast oli ta Berliinis muusikakooli direktor. Eugen oli abielus 6 korda. Aastatel 1893–1932 kirjutas d'Albert 21 ooperit. Mõned ooperid: koomiline "Ärasõit" (Die Abreise) Frankfurt 1898 "Madalik" (Tiefland) Praha 1903 (1903. aastal ka Riias, Eesti laval aastate1923–63 jooksul kolm korda) "Surnud silmad" (Die toten Augen) Dresden 1916 "Rubiin" "Armukütked" "Kain" "Sirokko" vene elust "Must orhidee" Orkestriteosed: Sümfooniad 2 süiti Avamängud 2 klaverikontserti Kontsert tšellole orkestriga 2 keelpillikvartetti Klaveripalad
Domenico Alberti

Domenico Alberti (umbes 1710 Veneetsia – 14. oktoober 1740 Rooma) oli itaalia laulja, klavessinist ja helilooja. Õppis A. Biffa[küsitav] ja Antonio Lotti juures, töötas alates 1737. aastast Roomas laulja ja klaviiri-mängijana nn. galantses stiilis. Tema nimeline on klaviirimuusika vasaku käe stiil – alberti bass, mida hakkasid kohati kasutama Pachelbel (Hexachordum Appolinis 1699), Haydn, Mozart ja noor Beethoven. "Endimion" "Galathea" "Olympiada" (1739) 40 sonaati (sh op.1 kaheksa sonaati cembalole) Музыкальная энциклопедия 1 Миркин Музыкальная энциклопедия 1, Moskva 1973, lk 118 Миркин, M. "Kороткий биографический словарь зарубежных композиторов", Moskva 1969, lk 8
Johann Georg Albrechtsberger

Johann Georg Albrechtsberger (3. veebruar 1736 Klosterneuburg – 7. märts 1809 Viin) oli austria helilooja, muusikateoreetik ja -pedagoog. Ta töötas algul Austria väikelinnades. Alates 1772. aastast oli Viini karmeliitide kloostri kooriregent ja koguduse organist, alates 1792. aastast Püha Stephani koguduse kapellmeister. Seal olid tema oreliõpilasteks teiste hulgas Beethoven, Czerny, Fries ja Hummel. Albrechtsbergeri pedagoogilised seisukohad töödes (enamik käsikirjas) olid autoriteetsed. Ta avaldas klaveriõpiku. Weinzierlis parun Fürnbergi mõisas oli ta koos vend Antoniuse, Haydni, paruni enda ja teistega kaastegev ühes esimestest keelpillikvartettidest Alam-Austrias. Ta lõi umbes 224 teost, nende hulgas 4 sümfooniat 27 avamängu sealhulgas vahemäng draamale "Henry IV" prelüüdid ja fuugad orelile fuugad klaverile 18 keelpillikvartetti 6 fuugat keelpillikvartetile 38 kvintetti 28 keelpillitriot 26 missat 6 oratooriumi 43 graduaali 34 offertori
Don Juan Tallinnas

"Don Juan Tallinnas" on 1971. aastal filmistuudios Tallinnfilm valminud mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Samuil Aljošini näidendil "Tookord Sevillas". Filmil oli esimese linastusaasta jooksul NSV Liidu kinodes 12,2 miljonit vaatajat. Samas valiti see Nõukogude Liidu selle aasta kolme halvima filmi sekka. See oli esimene mängufilm, kuhu Olav Ehala muusika kirjutas. Filmi režissöör Arvo Kruusement ei soovinud seda filmi teha, aga kuna Tallinnfilmi eelmine film oli jäänud kahjumisse, siis pandi stuudio fakti ette ning nii ei jäänud ka Kruusemendil valikut. Gunta Virkava – Don Juan Lembit Ulfsak – Florestino Jaak Tamleht – komtuur Julia Sooster – Donna Anna Ants Eskola – Don Ottavio Sophie Sooäär – Donna Laura Merle Aru – Lucia Irina Kuberskaja – Rosita Tõnu Saar – Don Pablo Siim Rulli – Don Rodrigo Rein Kotkas – Don Alfonso Igor Kurve – Don Carlos Tõnis Rätsep – Don Antonio Eero Spriit – Don Spoletti Martin Veinmann – Don Amigo Rein Kivi – Don Loretti Eve Kivi – Izabella Silvia Laidla – Tereza Juhan Viiding – kõrtsipoiss Annika Koppel. Kevade. Suvi. Sügis : Arvo Kruusemendi filmid. Tallinn, 2010, lk. 90 "Olav Ehala: nooremad on öelnud, et "Don Juan Tallinnas" on täitsa camp film" ERR menu, 5. mai 2020 "Arvo Kruusement: "Kevades" on teatav ehedus ja puudutus" ERR kultuur, 27. detsember 2020 Don Juan Tallinnas (1971) Eesti Filmi Andmebaas Don Juan Tallinnas Rahvusarhiivi meediateek
Andrei Butkevitš

Andrei Butkevitš (sündinud 18. veebruar 1987) on Eesti muusik. Ta on trummar bändis Aklemator ja Peeter Jõgioja tule-ja trummišõus. Varem osalenud bändides Driven, Venno Loosaare nu metal bändis Cookies, Jetpack Stanley, Sick Dog, Digital Digital ja Deformation. Trummimängu alustas 1998. aastal Alatskivi Kunstide Koolis Kalle Kostabi juhendamisel. Muusikakooli tee lõppes 2001. aastal, edasi jätkas harjutamist ja õppimist omal käel. Teda on iseloomustatud kui omanäolise käekirjaga trummarit.
Järvemaak

Järvemaak on järves tekkinud peamiselt raua ja mangaaniühendite konkretsioonide kogum. Hüdrogötiidi sisalduse tõttu on järvemaagis märkimisväärselt rauda (kuni 60%). Ajalooliselt on järvemaagist toodetud rauda, ka Eestis. Eestis on järvemaaki palju Vagula järves. Sooraud EE 4. köide, 1989.
Arnold Soinla

Arnold Soinla (kuni 1936 Arnold Sööberg; 12. september 1913 Orjoli kubermang, Venemaa – 20. mai 1940 Norra) oli esimene eestlane, kes hukkus Teise maailmasõja lahingus. Arnold Soinla isa Johannes Sööberg oli pärit Krimmist, ema oli Kolga vallast Harjumaalt. Arnold kasvas üles Kolga vallas. Soinla põgenes Talvesõja alguses Soome, teenides Lapua kirikukülas moodustatud ja rahvusvahelise koosseisuga brigaadis. Talvesõja lõpp muutis eestlaste olukorda ja 24. aprillil 1940 alustas Lapualt 10–12 eesti meest koos kolmekümne belglasega teekonda Põhja-Norrasse. Soinla võttis Norra sõjaväelasena osa Narviki lahingust Norras, kus ta sõdis Saksa vägede vastu. Enamik andmeid tema kohta pärineb 2001. aastal välja antud Gustav Lepiku päevikust, kus tema kohta on kirjutatud: "Soinla langes lahingus sakslastega kell kaks päeval Lillebalaki mäel". Arnold Soinla maeti 28. mail 1940 Norras Tromsi maakonnas Lenviki kirikuaeda. Küllo Arjakas. "Esimene eestlasest II ilmasõja ohver suri Norras". Postimees, 22. mai 2006 Norrapoisid - Eesti vabatahtlikud Norras Narviki lahingutes 1940, Kaitse Kodu! nr 2 2021. a.
Fidel Ortiz

Fidel Ortiz Tovar (10. oktoober 1908 México – 9. september 1975 México) oli Mehhiko poksija. Ortiz sai kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale George Wilsonile (USA) ning võites 3. koha kohtumises Stig Cederbergi (Rootsi). Ortiz osales kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) ka 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Vittorio Tamagninile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 11. suveolümpiamängude poksivõistlus. Berliin 1936. Tulemused inglise keeles 9. suveolümpiamängude poksivõistlus. Amsterdam 1928. Tulemused inglise keeles Fidel Ortiz veebisaidil Olympedia (inglise)
Franco Alfano

Franco Alfano (8. märts 1875 Posillipo – 27. oktoober 1954 Sanremo) oli itaalia helilooja. Franco Alfano sündis Napoli lähedal Posillipos. Ta õppis Napolis klaverit Alessandro Longo ja kompositsiooni Paolo Serrao ning Leipzigi konservatooriumis Hans Sitt´i ja Salomon Jadassohni juures. Alates 1896. aastast reisis pianistina Euroopas. Ta oli Bologna muusikakooli professor 1916–1919, direktor 1919–1923, Torino muusikakooli direktor 1923–1939, Palermo teatri "Massimo" juht 1940–1942 ja Pesaro muusikakooli direktor 1947–1950. Lõi peamiselt prantsuse impressionismist, verismist ja Wagnerist mõjutatud oopereid. 1925 lõpetas Puccini ooperi "Turandot". Kokku lõi Alfano 11 ooperit: "Ülestõusmine" L. Tolstoi samanimelise romaani järgi (1904 Torino), "Miranda" (1986), "La fonte di Enschir" (1898), "Il principe Zilah" (1909 Genova), "I cavalieri e la bella" (1910; lõpetamata), "Cyrano de Bergerac" (1936 Rooma), "Doktor Antonio" (1949 Rooma), indiateemaline "Legend Sakuntalist" Caladasi poeemi järgi (1921 Bologna; II redaktsioon 1952 Rooma), "Don Juani vari" (1914 Milano), "Madonna Imperia" H. Balzaci järgi (1927 Torino), "Viimane lord" (1930 Napoli). Balletid "Napoli" (1901 Pariis), "Lorenza" (1901 Pariis) ja "Vesuuv" (1933 San Remo) 2 sümfooniat (sh E 1910, C 1933) ja 2 intermezzot keelpilliorkestrile (1931) ning 3 keelpillikvartetti (1918, 1926, 1945). Klaverikvintett (1936), viiulisonaate, tšellosonaate, klaveripalu, soololaule.
Achilles Alferaki

Achilles Nikolajevitš Alferaki (kreeka keeles Αχιλλέας Αλφεράκης ;3. juuli 1846 Harkov - 27. detsember 1919 Petrograd) oli kreeka päritolu vene helilooja. Ta lõpetas Moskva ülikoolis filosoofia eriala, õppis klaverit ja muusikateooriat Volane / Prox[küsitav] juures, kuulus Beljajevi[küsitav] ringi. ooperid "Metsavürst", "Öösuplus" palu klaverile 23 vihikut laule häälele klaveri saatel, koore, romansse
Charles-Valentin Alkan

Charles-Valentin Alkan (30. november 1813 Pariis – 29. märts 1888 Pariis) oli prantsuse pianist ja helilooja. Ta õppis Pariisi konservatooriumis klaverit Pierre-Joseph-Guillaume Zimmermanni juures. Kontserte andis alates 17. eluaastast. Hiljem töötas pedagoogina Pariisis. Kuna Alkan kirjutas palju programmilist instrumentaalmuusikat, siis kutsuti teda "klaveri-Berlioziks". Robert Schumann ja Ferenc Liszt hindasid teda kõrgelt. Mõne ta teose seadis orelile César Franck. Looming: 2 klaverikontserti, sonaadid, etüüdid ja prelüüdid klaverile.
Gregorio Allegri

Gregorio Allegri (u 1582 Rooma – 17. veebruar 1652 Rooma) oli itaalia tenori-laulja ja helilooja. Ta laulis Rooma kirikutes juba poisina, hiljem oli Giovanni Maria Nanino õpilane. Aastail 1607–1621 juhatas Fermo koguduse kapelli. Aastast 1629 oli Rooma paavsti (Sixtuse) kapelli laulja. Muusikud-kapellmeistrid olid ka ta vennad Domenico (1585–1629) ja Bartollomeo (1592-?). Allegri loomingusse kuulus peamiselt vaimulik muusika. Tema loodud on ka üheksahäälne "Miserere" 1638, mille 14-aastane imelaps Mozart "varastas" 1770 (teos sms tänaseni popp). Veel on 2 kogu 2-5-häälseid koorikontserte (1618, 1619), 2 kogu 2–5-häälseid motette (1620, 1621), sonaadid 2 viiulile, vioolale ja kontrabassile (ilmusid A. Kirchneri kogus "Musurgia universalis").
William Alwyn

William Alwyn (7. november 1905 Northampton, Northamptonshire – 11. september 1985 Southwold, Suffolk) oli inglise helilooja. Ta lõpetas Londoni Muusikaakadeemia, töötas seal aastast 1928 pedagoogina. 2 sümfooniat 1949 / 59 Klaverikontsert 1930 Viiulikontsert 1938 Pastoraalne fantaasia vioolale keelpillidega Kontsert oboele ja harfile orkestriga 1944 "Ingli lüüra" harfile ja keelpillidele 1954 palu klaverile oratoorium "Taeva ja põrgu pulm" 1936 laule muusikat umbes 50 kinofilmile
Louis Andriessen

Louis Joseph Andriessen (6. juunil 1939 Utrecht – 1. juuli 2021 Weesp) oli hollandi helilooja, Hendrik Andriesseni poeg ning helilooja Jurriaan Andriesseni (1925–1996) noorem vend. Louis õppis nii isalt kui vennalt ning seejärel aastatel 1957–1962 Kees van Baareni juures Haagi Kuninglikus Konservatooriumis, kus hiljem oli ise pedagoog. Aastail 1962–1965 õppis ta Luciano Berio juures Milanos ja Berliinis. Ta on oluline noorema generatsiooni avangard-helilooja – serialistina esimeste hulgas, 1960-ndail kollaaž ja aleatoorika. 1972 asutas oma ansambli De Vorharding ('vastupanu'), mis viljeleb nii professionaalset kui džässmuusikat. 1999 täiendas end tema juures eestlane Märt-Matis Lill. ooperid "Mateeria" 1985–88 ME 1991 "Rosa" 1994 "Writing to Vermeer" 1999 kooriteos "Riik" Platoni tekstile (1,5 tundi fortes) "Jimmi Yancey teemal" 1973
Hendrik Andriessen

Hendrik Franciscus Andriessen [´aandrisen] (17. september 1892 Harlem – 12. aprill 1981 Heemsteede) oli hollandi organist, muusikapedagoog ja helilooja. Kompositsiooni õppis Amsterdami konservatooriumis Bernard Zweersi juures. Töötas organistina Harlemis ja Utrechtis. Aastatel 1937–1949 oli ta Utrechti konservatooriumi direktor ja Amsterdami konservatooriumi kompositsiooniprofessor, alates 1949. aastast oli ta Haagi konservatooriumi direktor. ooper "Philomeus" Ovidiuse järgi 1935 (lav 1950) 5 sümfooniat (1930–62) sh dodekafooniline nr 4 (1954) orkestriteosed sh Balletisüit, Capriccio, Ricercar 1950, "Musträsta ballaad" keelpillidele Variatsioonid Kuhnau teemale 1936 flöödile ja harfile keelpillidega Pastoraal 1944 flöödile, viiulile ja klaverile Pastoraal 1939, Sonaat tšellole klaveriga 1929 orelile Toccata, Passacaglia 1929, 12 intermezzot 1934–39, Sonaat oratoorium "Jumalapoja lugu" 3 missat Te Deum vokaaltsükkel "Valu peegel" sopranile oreliga 1923 "Müstiline ootus" häälele klaveri saatel 1935 2 ladinakeelsel tekstil koori orkestriga 1960/68 Tema vend Willem Andriessen oli pianist ja helilooja. Ka Hendriku pojad Jurriaan ja Louis olid tuntud heliloojad.
Mereelustik

Mereelustik ehk talassobios on ookeanide ja merede elustik. Mereelustiku uurimisega tegeleb eeskätt merebioloogia. Tavaliselt eristatakse meres kahte elupaikade rühma: veemassi (pelagiaali) ja veepõhja (bentaali). Mere pelagiaali elustiku ehk pelagose moodustavad järgmised organismide rühmitused: plankton ehk hõljum, nekton ehk ujum, neuston ehk pindkileorganismid ja pleuston. Bentaali elustiku ehk bentose moodustavad aga füto- ja zoobentos.  Pikemalt artiklis Süvamereloomastik Süvamereloomastiku alla kuuluvad abüssaali ja abüssopelagiaali ja sellest sügavamat veemassi ja -põhja asustavad organismid. magevee-elustik põhjavee-elustik EE 6. köide, 1995.
Pasquale Anfossi

Pasquale Anfossi (5. aprill 1727 Taggia – veebruar 1797 Rooma) oli itaalia helilooja. Ta õppis aastatel 1737–1747 viiulit Loreto konservatooriumis ja Napolis Francesco Barbella ja N.Vitolo[küsitav] juures ning seejärel kompositsiooni Niccolò Piccinni (oma hilisema konkurendi) ja Antonio Sacchini juures. Aastast 1742 õppis kompositsiooni ja klavessiini Francesco Durante juures. Ta töötas samaaegselt viiulimängijana orkestrites Napolis, Roomas, Veneetsias ja Pariisis. 1782–1786 oli Londonis itaalia ooperi dirigent. Aastast 1792 juhatas Püha Johannese kapelli Lateraani katedraalis Roomas. Tema teemasid kasutas noor Mozart, Viini-perioodil lisas 2 oma aariat ta ooperisse. 76 ooperist (5 Londonile) on säilinud 40 sealhulgas "La serva spiritosa" 1763 "Jälitatav tundmatu" (L´incognita perseguitata) 1773 Rooma "Vale-aednik" (La finta giardiniera) 1774 Rooma "L´avaro" 1775 Veneetsia "La vera costanza" 1776 Rooma "Il curioso indiscreto" 1777 Rooma '"Naiste triumf" (Il Trionfo delle donne) 1778 "La maga circe" 1788 Rooma "Truud naised" (Le donne fedeli) 1858 Napoli jt Alates 1792 vaid vaimulik muusika sealhulgas 12 oratooriumi missad.