laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Argentina karikas

Argentina karikas (Copa Argentina) on laskespordi auhind, mida on välja antud alates 1903. aastal Argentinas toimunud laskmise maailmameistrivõistlustest vabapüssi meeskonnaharjutuse võitjale. Esimesel korral võitis Argentina karika Šveitsi meeskond. Valitsuse korraldatud karikakonkursi võitis skulptor Torcuato Tasso oma tööga "Copa Argentina". Karikas valmis 30 kilost vanade hõbemüntide sulamist. Sellel on kujutatud okkaline karuohakaõis, mida hoiab võidujumalanna Nike. 1937 Helsingis võitis eesti vabapüssilaskurite meeskond (koosseisus Kivistik, Lokotar, Kivioja, Kukk, ja Liivik) Argentina karika 5526 punktiga. 1939 Luzernis Šveitsis võitis eesti vabapüssilaskurite meeskond (koosseisus ) Argentina karika. 1937 1939, Otto Sternbeck, August Liivik, Elmar Kivistik, Harald Kivioja, Kaarel Kübar, Gustav Lokotar. "Eesti laskurid rahvusvahelistel laskevõistlustel 1931–1937", LK 45, LK 49, LK 53, LK 55, LK 59 museo del tiro federal argentino "Copa Argentina", Réplica de la "Copa Argentina" La copa se hallaba en custodia del último país ganador, hasta adjudicársela Estonia, en el Campeonato Mundial de Lucerna (Suiza), en 1939. Al ser invadida Estonia, uno de los Tiradores la escondió para preservarla del saqueo y vaya uno a saber que fue de él, por que su secreto no trascendió al reanudarse los campeonatos en 1947, de modo que en Estocolmo se compitió sin la presencia de la copa, cuyo hallazgo recién anunciaría dos años después, el gobierno soviético. Señalemos de paso, que por gentileza de la Embajada de Finlandia, en 1951 es traída a la Argentina, para poder hacer la réplica. La Copa Argentina, Máximo Trofeo del Tiro Mundial, Ejecrito Argentino Direccion General de Tiro Argentiina-pokaalin voittajat, vapaakiväärijoukkue MM-kilpailuissa Roomassa v. 1935., Commercial, Helsinki 1935, Finna.fi ISSF - Historrical Results, issf-sports.org 28. juuli 1937, Postimees nr. 200, Laskurid sõitsid Soome, Algawad ülemaalised laskewõistlused, digar.ee 28. juuli 1937, Waba Maa, nr. 169, "Aegna" viis laskurid Soome. Eesti ja Leedu meeskondade ühine reis., digar.ee ISSF 300 meter standard rifle
Storfjorden (Teravmäed)

Storfjorden on fjord Teravmägede vahel, mis pole aga mitte meri ega laht, vaid hoopis väin. Eraldab Lääne-Teravmägesid (läänes) Edgeøyast ja Barentsi saarest (idas).
Aoba

Aoba ehk Ambae on saar Melaneesias Vanuatus, üks Vanuatu saartest. Pindala 399 ruutkilomeetrit. Saar on mägine ja vulkaaniline, kõrgus kuni 1496 meetrit. Saare moodustab kilpvulkaani Manaro Voui ehk Lombenbeni veepealne osa. Vulkaan hakkas purskama 2005. aastal ja 2017. aastal evakueeriti kõik saare elanikud naabersaartele. Märtsis 2018 hakkas vulkaan taas purskama tuhka, mistõttu võimud kavatsevad saare elanikud püsivalt evakueerida. Vanuatu saarelt evakueeritakse vulkaanipurske eest 11 000 inimest, ERR, 28. september 2017
Rōmaji

Rōmaji (jaapani keeles ローマ字, 'rooma märgid') on ladina tähtede nimetus jaapani keeles. Jaapani kirjamärkide kirjutamist ladina tähestiku abil nimetatakse romaniseerimiseks. On olemas mitmeid eri võimalusi või süsteeme jaapani kirjamärkide ladina tähtedega kirjutamiseks. Neist kasutatavaimad on Hepburni süsteem (ヘボン式 Hebonshiki) ja Kunrei süsteem (訓令式 Kunreishiki). 19. saj. lõpupoolest pärit Nipponi või Wāpuro süsteemi tänapäeval enam eriti ei kasutata ning seda asendab Kunrei süsteem. Lihtsuse ja lühiduse mõttes kasutatakse tavaliselt Hepburni süsteemi. Hepburni süsteemi kohaselt muutub näiteks pikk “o” märgiks ō, mis on samaväärne Kunrei süsteemi “oo”-ga. Vaata illustreerivat tabelit: Eesti | Hiragana | Hebonshiki | Kunrei | Wāpuro ülemine tase | じょうだん | jōdan | jôdan | joudan kunst | じゅつ | jutsu | zyutu | dyutu äi | しゅとう | shutō | syutô | syutou Shito-ryu | しとりう | Shitōryū | Shitôryû | Shitouryuu Shoto-kan | しょうとうかん | Shōtōkan | Syôtôkan | Shoutoukan Kanjide tekkimine: Ladina süsteem (romaji) daigo.ee Romanji
Strawberry Fields Forever

"Strawberry Fields Forever" on ansambli The Beatles laul, mis salvestati 1966. aasta lõpus ning avaldati singlina 1967. aasta veebruaris. Paljud kriitikud peavad seda ansambli üheks paremaks looks ning psühhedeelse roki teedrajavaks teoseks. Lugu sai pealkirja Liverpoolis asuva Päästearmee hoone järgi, mille juures Lennon lapsena mängis. Lennon kirjutas laulu enda jaoks küllaltki keerulisel ajal. Äsja oli lõppenud tüli usuringkondadega Lennoni Jeesuse-märkuse pärast ning abielu Cynthia Powelliga oli karile jooksmas. Ka tarbis Lennon tol ajal rohkesti uimasteid, peamiselt LSD-d ja kanepit. Loo sisu ja vorm on impressionistlik ja unenäoline. Lennoni enda sõnutsi on tegu muusikalises vormis psühhoanalüüsiga. Ajakirja Rolling Stone 2004. aastal koostatud 500 kõigi aegade parima laulu edetabelis jõudis lugu 76. kohale.
Simpsonite safari

"Simpsonite safari" (ingl. Simpsons Safari) on joonissarja "Simpsonid" 12. hooaja 17. jagu, mis jõudis eetrisse 1. aprillil 2001. Marge saadab Homeri sisseoste tegema. Homer kohtleb poeabilist halvasti ja kõik Springfieldi poeabilised hakkavad streikima. Kui toit otsa lõpeb leiab Simpsonite koer Jõuluvana väike abiline karbi Homeri vana koolilõunaga, milles on loomakujulised küpsised. Homer hammustab kaelkirjakukujulist küpsist, mis on tehtud puhtast kullast. See tähendab Aafrika reisi võitmist. Kuid küpsiseid valmistanud firma, mis pole enam toiduainetööstus, keeldub Homerile auhinda andmast, sest kampaania oli lõpetatud 30 aastat tagasi. Kui karbi serv Homerit vigastab antakse talle ikkagi kohtuasja vältimiseks auhind. Aafrikas ajab Simpsoneid taga jõehobu ja perekond põgeneb parvega mööda jõge. Nad päästab teadlane doktor Joan Bushwell (paroodia inglise primatoloog Jane Goodall). Ta ütleb, et ta uurib ahve. Ahvidele tulevad järele inimesed, kes on esmapilgul salakütid. Seejärel selgub, et nad on hoopis Greenpeace'i liikmed. Nad teatavad, et doktor Bushwell on tegelikult orjapidaja ja kasutab ahve oma teemandikaevanduses ära. Kartes, et Simpsonid võivad ta ametivõimudele välja anda, annab ta neile teemante, mille võtavad vastu kõik peale Lisa. Lennukis teel koju saavad nad teada, et nende giid on nüüd nende külastatud riigi president ja, et endine president on nüüd lennukis teenindaja, mis on paroodia 1997. aastal Sairis toimunud diktaator Mobutu Sese Seko kukutamisest. "Simpsonite safari" andmekogus IMDb (inglise)
Christoph von Oldenburg

Christoph von Oldenburg (ka Christoffer või Christopher von Oldenburg; umbes 1504 – 4. august 1566) oli Põhja-Saksa ülik, Oldenburgi krahvi Johann V poeg. Christoph oli Johanni vanuselt kolmas poeg ja seetõttu koolitati teda vaimulikuks. Kuid 1520. aastatel valis ta väejuhi elukutse ning oli hoolimata protestantlusse pöördumisest mõnda aega keiser Karl V teenistuses. 1534. aastal, kui Taanis puhkes kodusõda ja Lübeck püüdis riiki enda kontrolli alla saada, kutsus linn enda väejuhiks just Christophi, kes oli Taani kuningakojaga tihedates sugulussidemetes (tema vanaisa oli kuningas Christian I vend). Christoph nõustuski Lübecki ettepanekuga, lootes ilmselt ise Taani troonile tõusta. Ametlikult tegutses ta küll oma sugulase Christian II võimu taastamise nimel. Alanud sõjaline konflikt, krahvivaenus, on saanud nimetuse just Christophi järgi. Christoph tungis 1534. aasta suvel Lübecki vägede eesotsas Taanisse ning vallutas lühikese ajaga enamiku sellest. Ta kuulutas end Kopenhaagenis Christian II nimel valitsevaks regendiks, kuid suur osa Jüütimaad jäi tema rivaali Holsteini hertsogi Christiani võimu alla, kes lasi end samal ajal Christian III nime all Taani kuningaks kroonida. Christophil aga nii laia tuge polnud, et sellist akti korrata, ka Christian II vabastamine ebaõnnestus, sest teda hoiti vangistuses lossis, mis oli Christian III käes. 1535. aasta suveks oli Christian III enamiku Taanist enda kätte saanud ja Christophi toetajaskond sulas kokku. Samal ajal sekkus vaenusesse katoliiklik Mecklenburgi hertsog Albrecht VII, kes taotles samuti kuningakrooni. Christophi ja tema vahel algas rivaliteet, mis Christian III edusamme aga ainult soodustas. 1536. aasta juulis olid nii Christoph kui ka Albrecht sunnitud sissepiiratud Kopenhaagenis tema vägedele alistuma. Hiljem ei suutnud Christoph enam Põhja-Saksa poliitilises elus suurt rolli mängida, ehkki osales veel protestantlike vürstide poolel mitmes sõjalises konfliktis keisri vastu. Viimased eluaastad veetis protestantlik krahv aga kloostris.
5. tankiarmee

5. tankiarmee on olnud kahe riigi väeüksuste nimetus: 5. tankiarmee oli aastatel 1942–1945 eksisteerinud, kahel korral formeeritud Saksa Kolmanda Riigi väeüksus; 5. tankiarmee oli aastatel 1942–1943 eksisteerinud Nõukogude Liidu väeüksus. Sarnast nime on kandnud ka Nõukogude Liidus 1943. aastal formeeritud 5. kaardiväe tankiarmee.
19. armee

19. armee võib tähendada järgmist: 19. armee (Saksamaa) ...
I Am the Walrus

"I Am the Walrus" on ansambli The Beatles 1967. aasta novembris avaldatud laul. See kõlab ka The Beatlesi filmis Magical Mystery Tour, mis linastus sama aasta detsembris, ning ilmus ka samanimelisel Suurbritannia EP-l ja Ameerika Ühendriikides ilmunud albumil. See oli ka Suurbritannias singlimüügi edetabeli tippu tõusnud singli "Hello, Goodbye" B-poolel. Lennoni enda sõnul kirjutas ta laulu LSD mõju all olles pärast seda, kui oli teada saanud, et tema vanas põhikoolis peavad lapsed emakeele tunnis ansambli The Beatles laulude sõnu analüüsima ning soovis luua laulu, mis koosneks seosetutest ning jaburatest sõnadest. Laulus on kasutatud fraase vanadest lastelauludest ning Lewis Carrolli luuletusest "Puusepp ja merihobu".
15. armee

15. armee on mitme riigi väeüksuse nimi: 15. armee (Nõukogude Liit) 15. armee (Wehrmacht) 15. armee (Jaapan) 15. armee (Hiina) 15. armee (Vene NFSV) Viieteistkümnes Ühendriikide armee 15. armeegrupp 15. diviis 15. brigaad 15. rügement XV korpus
14. armee

14. armee on olnud mitme riigi väeüksuse nimi: 14. armee (Saksa keisririik) 14. armee (Wehrmacht) 14. armee (Nõukogude Liit) 14. kaardiväe armeekorpus Neljateistkümnes armee (Suurbritannia) Neljateistkümnes Ühendriikide armee 14. diviis 14. rügement 14. brigaad
12. armee

12. armee võib viidata järgnevatele väeüksustele 12. armee (Vene keisririik) 12. armee (Vene NFSV) 12. armee (Nõukogude Liit) 12. armee (Saksa keisririik) 12. armee (Wehrmacht) 12. armee (Jaapan) 12. armee (Suurbritannia) 12. armee (Itaalia) XII korpus 12. diviis 12. rügement 12. brigaad 12. pataljon
11. armee

11. armee on olnud mitme riigi väeüksuse nimetus: 11. armee (Saksa keisririik) 11. armee (Wehrmacht) 11. SS-tankiarmee 11. armee (Venemaa keisririik) 11. armee (Nõukogude Liit) 11. kaardiväe armee 11. õhuarmee 11. armee (Itaalia) 11. armee (Jaapan) 11. armee (Austria-Ungari) 11. armeegrupp (Suurbritannia) XI korpus 11. diviis 11. brigaad 11. rügement 11. pataljon
10. armee

10. armee võib viitada mitmete riikide väeüksusele. 10. armee (Saksa keisririik), Saksa keisririigi väliarmee I maailmasõja ajal. 10. armee (Wehrmacht), Kolmanda Riigi väliarmee II maailmasõja ajal. 10. armee (Vene keisririik) 10. armee (Vene NFSV) 10. armee (Nõukogude Liit) 10. kaardiväe armee 10. armee (Prantsusmaa) 10. armee (Suurbritannia) 10. armee (Austria-Ungari) 10. armee (Jaapan) 10. armee (Itaalia) Kümnes Ühendriikide armee X korpus 10. diviis 10. brigaad 10. rügement 10. pataljon
Jaan-Eik Tulve

Jaan-Eik Tulve (sündinud 30.septembril 1967 Tallinnas) on ansambli Vox Clamantis kunstiline juht ja dirigent. Jaan-Eik Tulve lõpetas aastal 1991 Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhina ning 1993 Pariisi Rahvusliku Kõrgema Muusika ja Tantsu Konservatooriumi Gregoriuse laulu koori dirigeerimise erialal. Seejärel sai temast professor Louis-Marie Vigne'i assistent. Ta on osalenud pedagoogina ka gregooriuse laulu kursustel, muu hulgas Prantsusmaal, Belgias, Itaalias, Norras, Fääri saartel, Leedus, Soomes ja Eestis. Alates aastast 1996 on Jaan-Eik Tulve gregooriuse laulu õppejõud Eesti Muusikaakadeemias. Aastal 1999 osales ta eksperdina Soome vanade käsikirjadega seotud Sibeliuse Akadeemia projektis "Gregoriana Fennica". Ta on töötanud koos mitme kloostrikooriga ning teinud koostööd Dom Daniel Saulnier'ga Solesmes'i benediktlaste kloostrist Prantsusmaal. Alates 1992. aastast juhatab Jaan-Eik Tulve Pariisi Gregoriuse laulu koori Le Choeur Grégorien de Paris'd, millega ta on esinenud nii Euroopas kui ka näiteks Liibanonis ja Marokos ning saanud plaadistuste eest preemiaid. Ta on dirigeerinud heliplaadi jaoks ka Sant'Antimo kloostri munkade koori Itaalias ja Eesti Rahvusmeeskoori. 1993. aastal asutas Jaan-Eik Tulve Pariisis ansambli Lac et Mel, mis Gregoriuse laulu kõrval tegeleb ka varajase polüfooniaga; 1994. aastal asutas ta Le Choeur Grégorien de Paris' naisharu ning 1996. aastal Tallinnas ansambli Vox Clamantis. 2007 Valgetähe V klassi teenetemärk 2011 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Vox Clamantisega) 2013 Eesti Vabariigi kultuuripreemia 2016 stipendium "Ela ja sära" 2018 aasta muusik Tema abikaasa on helilooja Helena Tulve. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Kuulutati välja aasta muusik 2017 Jaan J. Leppik. Sursu, kes olnuks Aleksander, kuid on Jaan-Eik (Jutuajamine Jaan-Eik Tulvega) muusika.kul.ee. (Viite veebiarhiivi kontrollitud 16. jaanuaril 2018) Abbaye Sainte-Anne de Kergoran Kasutatud 03.09.2012.
Garabogazi laht

Garabogazi laht (türkmeeni keeles Garabogazköl, 'musta loomasuu järv') on laht (laguun) Türkmenistanis Kaspia mere idaosas. Kaspia merega ühendab teda kitsas (kuni 200 m) väin. Tugeva aurumise tõttu on veetase lahes ja lahe rannajoon muutlikud. Mõnikord tõuseb Garabogazi lahe veetase Kaspia mere tasemeni, vahel on sellest madalamal. Merest voolab läbi väina lahte vett. Pindala 18 400 km², keskmine sügavus 7 m. Soolsus kuni 34%[viide?]. Suure soolsuse tõttu elu lahes peaaegu puudub. Talvel kristalliseerub lahe kaldale mirabiliit. Laht on üks maailma suurimaid mirabiliidi allikaid. Seetõttu kutsutakse Garabogazi lahte ka valge kulla mereks. Alates 1920. aastatest korjatakse lahekaldalt mirabiliiti, alates 1930. aastatest tehakse seda masinatega. Esialgu koguti soola ainult kindlal hooajal, 1973. aastal valmis tänapäevane soolatootmisettevõte, mis võimaldab soola toota aasta ringi, olenemata vee looduslikust aurumisest. Nõukogude ajal kahtlustati Garabogazi lahe suurt aurumist Kaspia mere veetaseme languse põhjustamises. Seetõttu valmis 1980 tamm, mis blokeeris täielikult lahte ja merd ühendava väina. 1984. aastaks oli laht täielikult ära kuivanud. Kaspia mere tase hakkaski tõusma, kuid tuul hakkas Garabogazi lahe põhjast soola välja kandma, mürgitades pinnast isegi mitmesaja kilomeetri kaugusel ja põhjustades inimestele tervisekahjustusi. Aastal 1992, pärast Nõukogude Liidu lagunemist, tamm lõhuti ja laht täideti taas veega.
Eukromatiin

Eukromatiin on kromatiini osa. See on lõdvalt pakitud kromosoomi ala, mille pealt toimub transkriptsioon. Heterokromatiin
Martin Andersen Nexø

Martin Andersen Nexø (26. juuli 1869 Kopenhaagen – 1. juuni 1954 Dresden) oli taani kirjanik. Nexø sündis väga vaeses Kopenhaageni slummis. Ta oli pere üheksast lapsest vanuselt neljas. Tema müürsepast isa oli alkohoolik ning ema Mathilda Mainz oli saksa sepa tütar. Kui ta oli kaheksa-aastane, kolis perekond Nexø linna Bornholmi saarel. Aastal 1894 liitis ta linna nime oma nimele. Kuna pere oli väga vaene, siis kooli sai ta minna vaid Nexø patrooni rahalise toetusega. Nooruses töötas Martin Andersen Nexø talus, olles seal karjane, siis veel kingsepa õpipoisina ja müürsepa abilisena Bornholmi saarel. 1894–1896 reisis ta Hispaaniasse ja Itaaliasse, kus oli saapaparandaja abiline. Naasnud Taani, töötas ta ehitusel kandja ja töölisena. Selle aja jooksul oli temast saanud sotsialist. "Varjud" (1898, novellikogu) "Elu hinnaga" (1899, romaan) "Ema" (1900, romaan) "Franki perekond" (1901, romaan) "Mutimullahunnikud" (1922–1926, kolmeköiteline novellikogu) "Vallutaja Pelle" (1906–1910, kaheköiteline romaan; eesti keeles mõlemad köited sarjas "Suuri sõnameistreid" 1957, tõlkijad E. Prenzlau, R. Paavel ja Henrik Sepamaa) "Inimlaps Ditte" (1917–1921, romaan; eesti keeles 1962, tõlkija Henrik Sepamaa) "Tühjade kohtade reisijad" (1921, novellikogu; eesti keeles sarjas Loomingu Raamatukogu 1958, tõlkija Henrik Sepamaa) "Morten Punane: Mälestusromaan" (eesti keeles sarjas "XX sajandi raamat" 1965, tõlkija Henrik Sepamaa) Kogu "Mälestused" koosneb neljast raamatust "Väikemees" (1932) "Lageda taeva all" (1935) "Võõraste seas" (1937) "Teekonna lõpp" (1939) Triloogia "Morten Punane" romaanid "Eikellegimaal" (1945) "Kadunud sugupõlv" (1948) "Jeanette" (1957, lõpetamata romaan, ilmus postuumselt) "XIX–XX sajandi väliskirjanikke", TRÜ rotaprintväljaanne, Tartu 1962, lk 2–33, peatüki autor Villem Alttoa "20. sajandi väliskirjandus" (õppevahend kõrgkoolidele), Valgus, Tallinn 1971, lk 498–509
Anu Välba

Anu Välba (sündinud 14. mail 1974) on eesti tele- ja raadioajakirjanik. Aastatel 1981–1990 õppis Välba Tori Põhikoolis ja 1990–1992 Sindi Keskkoolis. Aastatel 1992–1994 õppis ta Tallinna Majanduskoolis hotellimajanduse erialal ja 1994–1998 Tallinna Pedagoogikaülikoolis telerežii erialal. Tööd Eesti Televisioonis alustas ta juba õpingute kõrvalt: aastatel 1994–1996 juhtis noortesaateid ja töötas toimetajana, 1996–1997 oli kultuurisaadete toimetaja ja saatejuht ning 1997. aastast on olnud ETV meelelahutussaadete toimetaja, saatejuht ja produtsent. Anu Välba on koos Marko Reikopiga juhtinud telesaateid "Terevisioon" (2001–2006), "Paar" (2006–2009) ja igaõhtust magasinisaadet "Ringvaade". Ta on toimetanud ja juhtinud saatesarju ning eriti töömahukaid eriprogramme "Hommiku-TV", "Eurolaul" (1997 ja 1998 saatejuhina), "Laululahing", Eesti Vabariigi aastapäeva kontsert ja vastuvõtt jpm. On teinud saateid Raadio 2-s ning hooajal 2008/2009 juhtis "Vikerhommikut". Välba on olnud ka "Kreisiraadio" telesaadete idee üks eestvedajaid ja teostajaid. Suvehooaegadel on Välba asendanud puhkusel olevaid saatejuhte "Vikerhommikus" ning juhib 2014. aasta algusest kuni novembrini Vikerraadios vestlussaadet "Jutusaade" (vaheldumisi Margit Kilumetsaga). Alates 2015. aastast juhib Välba Eesti Televisioonis oma intervjuusaadet "Hommik Anuga", mis on eetris pühapäevahommikuti. Eesti Kultuurkapitali stipendiaat (1998) ETV kolleegipreemiad: parim naissaatejuht (2003, 2004, 2005, 2008, 2009) ja parim toimetaja (2005) Ajakirja Nädal lugejate hinnangul parim naissaatejuht televisioonis (2003, 2006, 2009) Eesti meelelahutusauhindade konkursil võit aasta parima naissaatejuhi kategoorias (2013, 2016, 2018) ja ka EFTA konkursil võit samas kategoorias (2017). 2015. aastal pälvis ta Selge Kõneleja auhinna. Tal on 2013. aastal sündinud poeg Karl. Anu Välba elulugu andmebaasis Telekraat. Vaadatud 18.06.2023. Rahvas valis parimaks naissaatejuhiks Anu Välba ja seriaaliks "ENSV". ERR Uudised, 01.06.2018 Selged kõnelejad. Eesti Vaegkuuljate Liit, 9. jaanuar 2024. Palju õnne! Anu Välba sai poja, Menu, 22. august 2013
Aegukga

Aegukga (애국가, 愛國歌) on Lõuna-Korea (Korea Vabariigi) riigihümn. Pealkiri tähendab 'Laul armastusest kodu]maa vastu'. Võeti kasutusele riigihümnina 1948. Sõnade autorid on Yun Ch'I-Ho (윤치호, 尹致昊) (1865–1946) ja An Ch'Ang-Ho (안창호, 安昌浩) (1878–1938), muusika kirjutas An Ik Tae (안익태, 安益泰) (5. detsember 1906 – 16. september 1965).
Vuktõl

Vuktõl on linn Venemaal Komi Vabariigis, Vuktõli rajooni keskus. Asub Petšora jõe ääres. Asula rajati 1968. aastal gaasimaardla juurde. 1984 sai linnaõigused. Народная энциклопедия «Мой город». Вуктыл http://www.vuktyl.net/ http://www.tomovl.ru/vyktul.htm
"Nähtamatu laps" ja teisi jutte

""Nähtamatu laps" ja teisi jutte" (rootsi keeles Det osynliga barnet) on Tove Janssoni muumilugude seitsmes raamat, kirjutatud aastal 1962. Raamat koosneb üheksast loost: Kevadlaul (Vårvisan) Õudne lugu (En hemsk historia) Filifjonka, kes uskus katastroofe (Filifjonkan som trodde på katastrofer) Lugu maailma viimasest lohest (Historien om den sista draken i världen) Koduvana, kes armastas vaikust (Hemulen som älskade tystnad) Nähtamatu laps (Berättelsen om det osynliga barnet) Hatifnattide saladus (Hatifnattarnas hemlighet) Sedrik (Cedric) Kuusk (Granen)
Võlukübar (Jansson)

"Võlukübar" (rootsi keeles "Trollkarlens hatt") on Tove Janssoni muumilugude kolmas raamat, kirjutatud aastal 1948. Raamat tõlgiti 1950. aastal muumilugudest esimesena inglise keelde ja avaldati Ameerika Ühendriikides pealkirjaga "The Happy Moomins". Eesti keeles ilmus "Võlukübar" 1975. aastal kogumikus "Muumitroll" Vladimir Beekmani tõlkes. Raamatul põhinevad joonissarja "Muumioru lood" esimesed kaheksa osa.
Hmelnõtskõi oblast

Hmelnõtskõi oblast on 1. järgu haldusüksus Ukrainas. Hmelnõtskõi oblastis asub kolm UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluva Struve geodeetilise kaare mõõdupunkti: Katerõnivkas (49° 33′ 57″ N, 26° 45′ 22″ E), Felštõnis (49° 19′ 48″ N, 26° 40′ 55″ E) ja Baranivkas (49° 8′ 55″ N, 26° 59′ 30″ E). Number of Present Population of Ukraine, as of January 1, 2022 "Eesti Keele Instituudi kohanimeandmebaas".
Donetski oblast

Donetski oblast (aastail 1938–1961 Stalino oblast) on 1. järgu haldusüksus Ukraina idaosas. Oblast moodustati 1938. aastal, kui vana Donetski oblast jagati Stalini ja Vorošilovgradi oblastiks. Oblast on saanud nime Donetsi jõe järgi. 2014. aasta kevadest on oblasti idaosa Venemaa toetatud mässuliste kontrolli all, kes kuulutasid oblasti territooriumil välja Donetski Rahvavabariigi. 21. oktoobril 2014 andis oblasti kuberner Oleksandr Kihtenko korralduse viia osa oblasti valitsusasutustest Mariupolist üle Kramatorskisse ja Slovjanskisse. Vene väed okupeerisid 11. märtsil 2022 Volnovahha. 2022. aasta maikuus lõppes Mariupoli lahing, millega Venemaa saavutas kontrolli ka selle piirkonna üle. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Donetski oblasti elanikest ukrainlasi 56,87%, venelasi 38,22%, valgevenelasi 0,92%, tatarlasi 0,40%, armeenlasi 0,33%, juute 0,18% ja asereid 0,17%. 2001. aasta rahvaloenduse tulemuste põhjal pidas Donetski oblasti elanikest emakeeleks vene keelt 74,92% ja ukraina keelt 24,10%. Elanike arvult on see Ukraina suurim oblast. Suuremad linnad on Donetsk, Slovjansk, Horlivka, Kramatorsk, Makijivka, Mariupol, Jenakijeve, Tšõstjakove. 2020. aastast jaguneb oblast 8 rajooniks, millest 3 oli 2022. aasta alguse seisuga Ukraina võimude kontrolli all: Bahmuti rajoon Donetski rajoon (okupeeritud) Horlivka rajoon (okupeeritud) Kalmiuske rajoon (okupeeritud) Kramatorski rajoon Mariupoli rajoon (okupeeritud) Pokrovski rajoon Volnovahha rajoon (okupeeritud) Oblast jagunes varem 18 rajooniks: Amvrossijivka rajoon Bahmuti rajoon Dobropillja rajoon Jassõnuvata rajoon Kostjantõnivka rajoon Krasnoarmiiski rajoon Lõmani rajoon Marjinka rajoon Novoazovski rajoon Oleksandrivka rajoon Peršotravnevõi rajoon Slovjanski rajoon Starobeševe rajoon Šahtarski rajoon Telmanove rajoon Velõka Novosilka rajoon Volnovahha rajoon Volodarske rajoon Donetsi kõrgustik Donetski kubermang Donetski oblast (1932–1938) Чисельність наявного населення України на 1 січня 2018 року, vaadatud 12.06.2019. "Облгосадминистрация сменила адрес". DonPress.com. 21. oktoober 2014. Vaadatud 21.10.2014. "Донецкая ОГА переехала". Ukrajinska Pravda. 21. oktoober 2014. Vaadatud 21.10.2014. Росія показує себе як «спасітєльница» – жителі Волновахи про перші дні під окупацією (vaadatud: 26.06.2022) Päring Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse tulemuste andmebaasist Päring Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse tulemuste andmebaasist 9. oktoober 2014. Ukrajinska Pravda. Почти 1,5 тисячи человек убиты на Донбассе с марта – ОБСЕ (vene keeles) 10. oktoober 2014. Infovastupanu. Тарута больше не губернатор Донецкой области (vene keeles) 10. oktoober 2014. Liga Novosti. В Донецкую область из России зашли 30 единиц военной техники (vene keeles) 16. oktoober 2014. Liga Novosti. Порошенко подписал закон об особом статусе Донбасса (vene keeles)
Būshehri provints

Būshehri provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Piirneb läänes Pärsia lahega. Provints jaguneb kümneks maakonnaks.