laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Unity Mitford

Unity Valkyrie Freeman-Mitford (8. august 1914 London – 28. mai 1948 Oban, Šotimaa) oli Briti aristokraat, Adolf Hitleri ja natsionaalsotsialismi pooldaja. Unity Mitford oli pärit paremäärmuslike vaadetega ekstsentrilise paruni David Bertram Ogilvy Freeman-Mitfordi seitsmelapselisest perekonnast. Unity noorem õde Diana oli abielus Briti fašistide liidri Oswald Mosleyga. Esimest korda nägi Unity Mitford Hitlerit 1933. aasta septembris, kui ta viibis Briti Fašistide Liidu (British Union of Fascists) ametliku delegatsiooni liikmena Nürnbergis Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei kongressil. 9. veebruaril 1935 õnnestus Unity Mitfordil Müncheni restoranis "Osteria Bavaria" Hitleriga isiklikult tutvuda. Nad said headeks tuttavateks ning suhtlesid edaspidi tihedalt. Kui Suurbritannia kuulutas 3. septembril 1939 Saksamaale sõja, siis sooritas meeleheitel Unity Mitford Münchenis Inglise Aias (Englischer Garten) enesetapukatse, tulistades ennast püstolist pähe. Ta jäi küll elama, kuid jäi vaimselt ja füüsiliselt invaliidiks. Pärast Unity Mitfordi enesetapukatset andis Hitler tema ravimise eest tasumiseks isikliku garantii. Hitler maksis kinni ka ta Šveitsi kaudu Suurbritanniasse repatrieerimise. Hitler ja naised. Tallinn, 2003, lk. 63, 66 Unity Mitford Spartacus Educational Patrick Delaforce. Hitler : olulisi fakte. Tallinn, 2010, lk. 104
Knockdhu destilleerimiskoda

Knockdhu destilleerimiskoda on viskidestilleerimiskoda Šotimaal Moray omavalitsuses ja ajaloolises Banffshire'i krahvkonnas. See on asutatud 1894. aastal ja seal valmistatakse anCnoci viskit.  Knockdhu destilleerimiskoda – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Välivorm

Välivorm on sõjaväe vormiriietus, mis on valmistatud kandmiseks välitingimustes või lahingu piirkonnas. Välivorm on ka enamuse tänapäeva sõjaväelaste peamine igapäevateenistuses kantav tööriietus. Välivorme valmistatakse maskeerivas värvitoonis kangast vastavalt kasutamispiirkonna looduslikele tingimustele. Vormi maskeerivad omadused tagab kas ühetooniline või mitmetooniline (laiguline) muster. Põhilised maskeerimislaikude liigid on disainitud kasutamiseks kas metsa- ja parasvöötmes või kõrbes. On valmistatud ka linnavorme ja troopikavorme. Välivormi lõige võimaldab mugavat kandmist ja kasutamist, materjal peab olema tugev, kuid mitte liiga umbne. Välivormid jagunevad aastaaja kliimaerisustest tulenevalt tavaliselt suviseks ja talviseks komplektideks. Talvisteks lumeoludeks kasutatakse eraldi valget maskeerimisriietust, mis tõmmatakse välivormi peale. Välivormiga koos kantakse tavaliselt poolsaapaid või ka kummikuid. Igal riigil on üldjuhul välja töötatud (ja sageli ka patenteeritud) oma maskeerimismuster ja vormilõige, sageli koos mudeli nimetusega. Näiteks USA armees on kasutusel ACU ja MARPAT lõike ja mustriga välivormid. Eesti kaitsejõud on kasutanud alates 1992. a laigulist välivormiriietust, mille lõige ja muster on algselt tuletatud vene välivormiriietusest, kuid modifitseeritud. Vahepeal on võetud lõikega eeskuju ka soome tõmblukkudega vormiriietusest, kuid mindi taas tagasi nööpidele. Riide muster oli pikka aega sama, kuigi muutus laikude värvitoon ja riide materjal. 2005. a alustati uue digitaalse mustri juurutamist, mis võeti koos uue lõikega välivormikomplektiga täielikult üle 2011-2012. a. Praeguse vormiriietuse mitteametlik rahvusvaheline nimetus on ESTDCU - Estonian Digital Camo Uniform. Algselt oli armee välivorm samastatud igapäevase teenistusvormiga. 20. sajandi algul sõjatööstuse ja sõjakunsti arengu taustal taibati vajadust armee kirevat vormiriietust loodusega sulanduvamaks muuta. Nägusamat teenistus- või paraadvormiriietust hakati järk-järgult maskeerivamast ja lihtsamast välivormiriietusest eraldama. Esimesed laigulised välivormid võeti massiliselt kasutusele teise maailmasõja ajal. Esmalt oli tegemist õhukeste maskeerimisriietega, mis tõmmati ühetoonilise välivormi peale, kuid sõja lõpul valmistati juba välivorme ka laigulisest riidest. Maskeerimisriietega varustati algul vaid eliitüksusi. Tänapäeval on praktiliselt kõigi armeede välivormiriietus maskeerimisvärvides laigulisest kangast. Viimane saavutus on digitaalselt hajutatud erinevates toonides muster. Tänapäeval ei ole välivormiriietus vaid sõjaväelaste kanda ja seda on praktiliselt igaühel võimalik kaubandusest muretseda. Sõjaväe välivorme või selle elemente kasutavad mugavuse või stiili huvides sageli ka paljud matkajad, jahimehed ning muud maastikuliste eluviiside või harrastustega isikud.
Türkmenistani lipp

Türkmenistani lipp on kasutusel alates 24. jaanuarist 2001. Enne Türkmenistani iseseisvumist oli kasutusel Turkmeeni NSV lipp. 1992–1997 1997–2001
Noored Kütid

Noored Kütid (Jaunieji Šauliai) on Leedus Leedu Küttide Liidu alluvuses tegutsev paramilitaarne isamaaline noorteorganisatsioon. Noorte Küttide liikmeks võivad olla Leedu kodanikud vanuses 12–18 aastat. Liikmete koguarv on umbes 5000, mis moodustab tegelikult 61% Leedu Küttide Liidu üldisest liikmeskonnast. Allüksused moodustavad 10 territoriaalset ringkonda. Igas ringkonnas on kaks palgalist juhti, kuna ülejäänud tegevus toetub vabatahtlikele juhtidele. Sõjaline õpe Sport Kultuuriline töö Noored Kütid asutati enne teist maailmasõda ja taasasutati 20. septembril 1989.[viide?] Alates 2000. aastate keskpaigast on Noored Kütid võtnud tegevuses eeskuju Inglismaa noorteorganisatsioonist Army Cadet Force.[viide?]
Luule Viilma

Luule Viilma (6. aprill 1950 – 20. jaanuar 2002) oli eesti arst ja parapsühholoog, mõtteraviteemalise raamatusarja "Ellujäämise õpetus" autor. Viilma lõpetas 1974. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ning praktiseeris pikka aega günekoloogina algul Rapla haiglas, hiljem Haapsalus. Internatuuri akušöör-günekoloogina läbis ta aastatel 1974−1975 Tallinnas Pelgulinna sünnitusmajas. Aastatel 1975–1983 töötas Rapla rajooni keskhaiglas ja 1983–1991 Haapsalu rajooni keskhaiglas. 1991. aastast pidas ta erapraksist naistearstina. Samal aastal puutus ta esimest korda kokku parapsühholoogiaga. Ajapikku kujundas ta välja isikliku mõtteraviõpetuse, mida kirjeldas raamatusarjas "Ellujäämise õpetus". Aastate jooksul nõustas tervisehädade osas tuhandeid inimesi ja pidas sadu loenguid. Luule Viilma hukkus autoõnnetuses 2002. aastal. Sündis 1950. aastal Jõgeval pere viimase, neljanda lapsena. Abiellus Arvo Viilmaga 1971, neil sündis kaks tütart. http://www.luuleviilma.ee https://maaleht.delfi.ee/elu/taismahus-luule-viilma-lesk-sain-tema-pilgust-elektriloogi?id=70879693 https://lood.delfi.ee/tervispluss/vaimnetervis/valik-luule-viilma-motteid-haigustest-ja-tervisest?id=86371599 Haapsalu inimesed
Eesti kohtumargid

Eesti kohtumargid olid kohtumargid, mis anti Eestis välja kohtulõivude tasumiseks. Nad olid käibel aastail 1924–1944. Kohtumargid olid kaalude kujutisega, formaadis 16×20 mm. 7. novembril 1924 lasti müügile järgmistes nimiväärtustes kohtumargid: 1 mark (kollane) 5 marka (sinine) 25 marka (punane) 100 marka (roheline/sinine) 500 marka (pruun) Pärast Eesti krooni kehtestamist lasti käibele järgmised uue nimiväärtusega kohtumargid: 15. novembril 1931 25 senti 12. veebruaril 1931 1 kroon Saksa okupatsiooni ajal 1941–1944 varustati ületrükiga järgmised kohtumargid: 1 riigipenn (1-margasel) 5 riigipenni (5-margasel) 25 riigipenni (25-sendisel) 1 riigimark (1-kroonisel) 5 riigimarka (500-margasel) Jaan Otsason. Eesti maksumargid II. Hiiu Koguja, 1994, nr. 5, lk. 3.
Bruno Banani

Bruno Banani (2008. aastani Fuahea Semi; sündinud 4. detsembril 1987) on Tonga kelgutaja. Ta osales 2014. aasta taliolümpiamängudel ja oli esimene Tonga sportlane taliolümpiamängudel. 2008. aastal muutis ta oma nime Bruno Bananiks, mis on aluspesu tootva Saksamaa ettevõtte kaubamärk. 2012. aastal tunnistas ettevõte, et Fuahea Semi nimemuutus oli osa ettevõtte reklaamikampaaniast. Bruno Banani veebisaidil Olympedia (inglise)
Mīlgrāvis

Mīlgrāvis ('veskikraav'; saksa Mühlen Graben) on kanal Lätis Riia linnas. Kanal eraldab linna Vecmīlgrāvise ja Mīlgrāvise asumit. Kanal algab Ķīšezersi järvest, olles selle äravooluks Daugavasse. Et kanali langus on väike, sõltub selle voolusuund tuulesuunast ja merevee tasemest. Kõrge veetaseme ja läänetuulega voolab mõnikord merevett Liivi lahest Ķīšezersisse. Kanali laius on 200 meetrit, sügavus 9 meetrit. Kanal tekkis 1266. aastal, kui Dünamünde klooster kaevas oma vesiveski tarvis Ķīšezersi järvele uue väljavoolu, kuigi kanal jälgis seal varem voolanud Dūņupe oja sängi. Kanal sai nimeks Mühlen Graben ('veskikraav'), millest aja jooksul kujunes lätipärane Mīlgrāvis. Tänapäeval asuvad kanali kaldal arvukad dokid ja sadamakaid.
Sisekõrv

Sisekõrv (ladina keeles auris interna) on paljudel selgroogsetel peas paiknev paariline kõrva osa, mis on täidetud vedelikuga. Sisekõrva areng, anatoomia, morfoloogia, funktsioonid ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti. Madudel järgneb keskkõrvale sisekõrv. Sisekõrvas paikneb tigu (cochlea). Columella on madudel ühendatud liikuvate sidemetega ruutluuga (os quadratum). Ruutluu on aga ühenduses nii alalõualuu kui ka ülalõualuuga. Maod kuulevad nimetatud ühenduse kaudu saakloomade ja ka vaenlaste samme seni, kuni nende pea on ühenduses maapinnaga jms. Võnked kantakse edasi sisekõrvas oleva vedeliku kaudu. Sarnaselt paljude teiste selgroogsetega koosneb ka madude sisekõrv luulabürindist ja selle osadest: poolringkanalid ja teokanal. Teokanali basilaarmembraanil paiknevate kuulmisretseptorrakkude (karvarakud) mehaaniline ärritus ja peaaju vastavate osade koostöö tagavad kuulmisvõime. Teokanali abil edastatakse helid (mao kuuldepiirkonda jäävad helid sagedusega 50–1000 hertsi (võnget sekundis)) närviimpulssideks muundatuna mööda kuulmisnärvi (n. cochlearis) suuraju vastavasse keskusse. Inimestel paikneb sisekõrv oimuluu kaljuosas. Sisekõrv koosneb luulabürindist ja selle sees paiknevast kilelabürindist, mida täidab endolümf. Välimine luulabürint sisaldab kuulmis- ja tasakaaluretseptoreid. Luulabürindis paikneb ka tigu (cochlea). Kile- ja luulabürindi vahel on pilujate õõnte süsteem, mida täidab perilümf. Sisekõrvapõletik on labürintiit. Karen Hopkin,Snake Hearing Is Connected To The Jawbone, veebiversioon (vaadatud 9.02.2014) (inglise keeles) Technical University Munich,Snakes Locate Prey Through Vibration Waves, 25. veebruar 2008, veebiversioon (vaadatud 9.02.2014) (inglise keeles) Harvey B. Lillywhite, "How Snakes Work: Structure, Function and Behavior of the World's Snakes", Oxford University Press, lk 168, 2014, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 9.02.2014) (inglise keeles) "Meditsiinisõnastik" 704:2004. Sissekanne Terminologia Anatomicas A15.3.03.001: Auris interna. Sisekõrv
Eesti omavalitsuste kantseleimaksu margid

Eesti omavalitsuste kantseleimaksu margid olid käibel aastail 1919–1944. 3 marka, sinine, 18x29,5 mm, linnasiluett (?) 9 marka, heleroheline, 18x29 mm, linnasiluett (?) 9 senti, kollakasroheline, 19x28,5 mm 25 senti, pruun, 20x30 mm, väärtus ringis 10 marka, punane, 22x39 mm, 25 marka, sinine, 22x31 mm, Tallinna vapp ringis 25 senti (ületrükk 10-margasel) 25 senti, sinine, 20x30 mm 25 riigipenni (ületrükk 25-sendisel) 25 riigipenni, sinine, 20x30 mm 10 marka, punane, Tartu vapp ringis 50 senti, hall ja punane 10 senti, pruun, 20x29,5 mm 25 riigipenni (10-sendisele käsitsi pealekirjutatud) 25 senti, roheline, 16x21 mm, väärtus ringis 50 senti, roheline, 23x32 mm, väärtus ringis 50 senti, roheline, 16x21 mm 50 riigipenni (pealetrükk 50-sendisel) 25 senti, pruun, 20,5x30,5 mm 25 riigipenni, telliskivipunane paber, must trükk, perforeeritud, 21x29 mm, ilma kujutiseta 25 riigipenni 25 riigipenni 25 riigipenni
Mīlgrāvis (asum)

Mīlgrāvis on asum Lätis, Riia linna Põhjarajooni osa pindalaga 3,225 km². Asub Ķīšezersist välja voolava Mīlgrāvise kanali kaldal. Asum piirneb põhjas Vecmīlgrāvisega, läänes Sarkandaugavaga, lõunas aga Mežaparksiga. 4251 elanikku (2010). Asumi alal eristatakse kahte piirkonda. Läänepoolne osa ehk Jaunmīlgrāvis on sadamapiirkond, idapoolne ehk Aplokciems aga elamute piirkond. Mīlgrāvis asub üldiselt madalal ja tasasel alal, mis ulatub 2–3 meetrit üle merepinna. Asumi kõrgeim osa asub lõunas, Mežaparksi piiri ääres, ulatudes 12 meetrit üle merepinna. Mīlgrāvis kujunes Ķīšezersi järvest välja voolava Mīlgrāvise kanali lõunakaldale XIX sajandi lõpus kui tööstuspiirkond, kuigi üksikud majad asusid järve kaldal juba XVII sajandil. Aastal 1867 rajati piirkonda raudtee ja esimesed ettevõtted hakkasid asumisse tekkima aastast 1872. Seal toodeti portselani, mineraalõli, superfosfaati (aastal 1892 ehitatud vabrik oli esimene sellelaadne tehas tervel Venemaal). Üks varasemaid ettevõtteid asumis oli vendadele Nobelidele kuulunud naftatööstus, mis valmis aastal 1874. Asumisse rajati ka sadam. Riia linnaga liideti asum aastal 1899. Aastal 1930 valmis raudteesild üle Mīlgrāvise kanali. Aastal 1934 avati ka teine sild. Lisaks hakkas sel ajal tihedam asustus tekkima ka Ķīšezersi äärde, kuhu kerkisid kahekorruselised majad. Uue raudteesilla avamisega sai uue koha ka seni Sarkandaugava asumisse jäänud Mangaļi raudteejaam. Mīlgrāvise koduleht (läti keeles)
Juraciški

Juraciški (transkribeerituna Juratsiški) on alev Valgevenes Hrodna oblastis Iŭje rajoonis. Alev on Juraciški külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on poola keeles Juraciszki, leedu keeles Jurotiškės või Jūrotiškės. Asulast nelja kilomeetri kaugusel on Lida-Maładziečna raudteel samanimeline raudteejaam. Alevis asub toiduainete tööstus. Vaatamisväärsusteks on õigeusu kirik, saksa sõdurite hauad Esimese maailmasõja ajast ja XIX sajandil rajatud mõisakompleks. Alevit mainitakse esimest korda XVI sajandil. Juraciški kuulus nii Goštautastele, Nemiradele kui ka Kopaczidele. Alevit rüüstasid nii Moskva kui ka Rootsi väed. Aastast 1795 kolmanda Poola jagamise tagajärjel Venemaa koosseisus. Uuteks omanikeks olid Kaściałoŭskid ja Radkievičid. Peale Esimest maailmasõda kuulus Juraciški Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Aastal 1957 sai vahepeal alevi staatuse kaotanud asula taas aleviks. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Alev YouTube'is
Ellujäämise õpetus

"Ellujäämise õpetus" on Luule Viilma eneseabiraamatute sari, mille keskmes on arusaam, et kõikidel inimestel on armastusepuudus. Tegu on alternatiivmeditsiini valda kuuluva haiguste ravimisega mõtlemise parandamise abil (mõtteravi). Luule Viilma õpetuse järgi on kõigi haiguste algpõhjuseks stress. Iga haigust põhjustab konkreetne stress. Haigusi saab ravida, vabastades algpõhjusest ehk stressist. Stressist saab vabastada, andestades stressi põhjustajale, andeks paludes oma keha ja haigestunud piirkonna käest ning endale andeks andes. Sarjas ilmus kaheksa osa. Ellujäämise õpetuse koduleht
Viisnurk

Viisnurk ehk pentagoon on viie tipuga hulknurk. Korrapärase viisnurga kõik küljed on võrdsed. Sellise viisnurga diagonaali ja külje pikkuse suhe on muutumatu suurus. Diagonaali ja külje suhe on kuldlõige. Korrapärane viisnurk tekib paberiribast lihtsõlme moodustades. Viistahukas(en)
Aosta lennujaam

Valle d'Aosta Corrado Gexi maakondlik lennujaam (Aeroporto regionale della Valle d'Aosta "Corrado Gex"; prantsuse keeles Aéroport régional de la Vallée d'Aoste "Corrado Gex") on lennujaam Itaalias Valle d'Aosta maakonnas Saint-Christophe'i omavalitsusüksuse territooriumil, umbes 2 kilomeetrit Aosta keskusest idas. Lennujaamale on antud poliitiku ja lenduri Corrado Gexi nimi (prantsuspäraselt Conrad Gex). Aosta lennujaam on Valle d'Aosta maakonna ainus lennujaam.  Aosta lennujaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Sito ufficiale dell'Aeroporto di Aosta Sito ufficiale dell'AeroClub (fonte)
Soojusmüra

Soojusmüra ehk termiline müra on ühtlane müra, mida põhjustab vabade laengukandjate korrapäratu liikumine elektrijuhtides ja elektriahela elementides (juhtmetes, takistites). Soojusmüra avaldub elektriahelas aktiivtakistuse muutustena. Koormamata (vooluta) ahelas avaldub mürapinge efektiivväärtusvalemiga U n = 4 k B T R B , {\displaystyle U_{n}={\sqrt {4k_{B}TRB}},} kus kB on Boltzmanni konstant, T on temperatuur (kelvini kraadides), R on müra põhjustava ahelaelemendi takistus (oomides), B on ribalaius (hertsides), mille ulatuses müra mõõdetakse. Aktiivtakistusega ahelaelementi läbiv vool põhjustab täiendavat soojusmüra. Soojusmüra nimetatakse ka valgeks müraks, sest sellise müra võimsuse sagedusspekter on ühtlane laias sagedusvahemikus. Soojusmüra sagedusspektrit uuris esimesena eksperimentaalselt ameerika füüsik John Bertrand Johnson 1928. aastal ja samal ajal põhjendas teoreetiliselt Harry Theodor Nyquist . müra (elektroonika) J. B. Johnson: Thermal Agitation of Electricity in Conductors. In: Physical Review. Bd. 32, Nr. 1, 1928, S. 97–109. Nyquist H: Thermal Agitation of Electric Charge in Conductors. In: Physical Review. Bd. 32, Nr. 1, 1928, S. 110–113.
Signaali-müra suhe

Signaali-müra suhe ehk signaali ja müra suhe (lühend SNR ingl k sõnadest Signal to Noise Ratio, ka S/N) väljendub kasuliku signaali võimsuse ja sellele lisandunud müra võimsuse suhtena: S N R = P signaal P müra . {\displaystyle \mathrm {SNR} ={\frac {P_{\text{signaal}}}{P_{\text{müra}}}}.} Enamasti väljendatakse seda võimsuste suhet detsibellides: S N R = 10 log ⁡ ( P signaal P müra ) dB . {\displaystyle \mathrm {SNR} =10\;\log \left({\frac {P_{\text{signaal}}}{P_{\text{müra}}}}\right){\text{dB}}.} Elektriahela osas, kus takistus kasulikule signaalile ja mürasignaalile on ühesuurune, saab võimsuste suhte asendada pingete suhtega (vastavalt seosele P = U2/R): S N R = 10 log ⁡ ( P signaal P müra ) dB = 20 log ⁡ ( U signaal U müra ) dB . {\displaystyle \mathrm {SNR} =10\;\log \left({\frac {P_{\text{signaal}}}{P_{\text{müra}}}}\right){\text{dB}}=20\;\log \left({\frac {U_{\text{signaal}}}{U_{\text{müra}}}}\right){\text{dB}}.} Helisignaali puhul avaldub müra tavaliselt kahina kujul. Mida parem on signaali-müra suhe, seda väiksem on selle häiriv toime. Näiteks telefoni helis peab S/N-suhe olema vähemalt 12 dB, heas heliedastuses vähemalt 60 dB. Digitaalsignaali edastamisel kasvab koos SNRi halvenemisega bitiveategur, s.o vigaste bittide arv (näiteks kasuliku signaali miljoni biti kohta). Signal-to-noise-ratio Calculation of Noise voltage
Gabriel Axel

Axel Gabriel Erik Mørch (18. aprill 1918 Århus – 9. veebruar 2014) oli taani filmilavastaja, näitleja ja produtsent. Ta sai parima võõrkeelse filmi Oscari 1987 filmi "Babette'i pidusöök" eest. Sama film on valitud ka Taani kultuurikaanoni nimekirja.
Keelesild

Keelesild on soome keele ja kultuuri koostöövõrgustik, mis loodi Soome Instituudi eestvedamisel 2011. aasta juunikuus. Keelesilla tegevust toetab Jenny ja Antti Wihuri fond. Koostöövõrgustiku Keelesild koduleht
Võim

Võim on inimese "võime sundida oma tahet peale teistele inimestele,” (Max Weber). Võim on sotsiaalne ressurss, mis on peaaegu igas inimsuhtes, grupis ja ühiskonnas ebavõrdselt jaotunud. Mõni inimene ja grupp omab otsuste tegemisel alati suuremat sõnaõigust kui teine. Mõjuvõimu saab defineerida kui inimese võimet veenda teisi järgima tema tahet ning ta põhineb peamiselt isiklikel omadustel ja vähem sotsiaalsel staatusel. Tihti on mõjuvõimsal inimesel mingi eriline talent või erilised teadmised või on ta lähedalt seotud mõne autoriteetse inimesega. autoriteet prestiiž poliitiline võim rahva võim seadusandlik võim täidesaatev võim kohtuvõim valitsemine võimude lahusus võim ja vaim võimuluul Ülo Vooglaid. Võimu raske koorem [1] Riigikogu Toimetised 6, 2008
Ammende villa

Ammende Villa on suvemajaks ehitatud hoone Pärnus aadressil Mere puiestee 7. Kuna Ammende on üks esimesi juugendstiilis hooneid Pärnumaal, siis on see tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Tänapäeval tegutseb villas hotell ja restoran. Hoones on avarad algupärases juugendstiilis saalid ja toad, sisustuses on kombineeritud tänapäevane mugav mööbel vanaaegse sisustusega. Hotelli lähedal asuvad rand ja Pärnu vanalinn. Kohalik kaupmees Hermann Leopold Ammende tellis 1904. aastal Peterburi arhitektuuribüroolt Mieritz & Gerassimov luksusliku hoone projekti, et pidada seal oma tütre pulmapidu ja hiljem kasutada hoonet perekonna suvemajana. Juugendstiilis ehitise projekt valmis kiiresti ja Pärnu linnaarhitekt kinnitas selle 5. mail 1904. Kohe hakati ka ehitama. Hoone valmis 1905. aastal ja oli algsest projektist märksa rikkalikum, et lisada hoonele ja fassaadile sära. Pärast esimest maailmasõda ja Eesti riigi teket sattus Ammende kaubakontor raskesse olukorda ja läks pankrotti. Hoone pandi enampakkumisele, kus selle omanikuks sai 8 miljoni marga eest 1927. aastal Pärnu linn. 1929. aastaks viidi linnaarhitekt Olev Siinmaa juhtimisel läbi alumise korruse ümberehitus, et hoones saaks tööd alustada suvekasiino. Kasiino tegutses hoones 1940. aastani, mil maja läks Nõukogude sõjaväe kätte. Saksa okupatsiooni ajal asus Ammendes ohvitseride kasiino. Pärast sõda tegutsesid majas eri aegadel sanatoorium, raamatukogu ja restoran. Pärast Eesti taasiseseisvumist jäi hoone tühjaks. 1995. aastal otsustasid Rein Kilk ja Hans H. Luik Ammende Villa renoveerida. Pärnu linn andis neile hoone 50-aastase hoonestusõiguse. Renoveeritud villas alustasid 1999. aastal tööd hotell ja restoran. 2013. aastal ostis villa hoonestusõiguse Skype'i omanikega seotud ettevõtte Kv3 OÜ. 2020. aastal toimus villa ulatuslik renoveerimine. Ammende villa Ammende villa Peasissepääs Õhtusöögisaal Interjöör läbi kahe korruse Sviit Maskaroon Ammende villa fassaadil "Pärnu Ammende villa". Kultuurimälestiste register. Vaadatud 24.08.2020. Ajalugu - Ammende Villa Olaf Esna (22. aprill 2004). "Pärnu: Ammende villa ehk rikaste värk". Pärnu Postimees. Vaadatud 23.08.2020. Raido Keskküla (28. juuni 2013). "Rein Kilk müüb Ammende villa hoonestusõiguse". Pärnu Postimees. Vaadatud 23.08.2020. Koduleht Ammende villa kultuurimälestiste riiklikus registris
Aizkraukle muinaslinnus

Aizkraukle muinaslinnus oli Daugava jõe kaldal tänapäeva Lätis Skrīveri vallas asunud linnus. Aizkraukle linnamäel on tuvastatud asustuse olemasolu alates 1. aastasajast m.a.j. Nooremal rauaajal oli seal asunud linnus üks olulisematest Väina liivlaste ala keskustest, kus arheoloogiliste väljakaevamiste andmetel elasid ka latgalid. 1205. aastal põletas piiskop Alberti juhitud ristisõdijate vägi kohalike liivlase põgenemise tõttu tühjana eest leitud Aizkraukle linnuse maha. Kuigi peagi ehitati lähedusse uus ordulinnus, jäi Aizkraukle linnamägi asustatuks ka 13. ja 14. sajandil. Linnus oli rajatud strateegiliselt soodsasse kohta kahe Daugavasse suubuva oja vahele. Nii piirasid seda Daugava veetasemest 40 meetrit kõrgemale ulatunud linnamäge lõuna poolt Daugava org, idast ja läänest samuti sügavates orgudes asunud ojad ning põhja poolt madal luht. Linnuse juures asus muinasajal küla, kaks kalmistut ja jõesadam. Tänapäeval asub linnamägi Aizkraukle linnast veidi lääne pool Skrīveri asula juures. Linnus asus kahel platool, koosnedes 0,5 ha suurusest pealinnusest ja 0,1 ha suurusest eeslinnusest. Pealinnuse puidust kaitseehitised olid rajatud põllukividest laotud alusmüürile, kus kivid olid tolleaegse Baltikumi kontekstis suhteliselt harvaesinevalt omavahel seotud lubjast ja uriinist tehtud mördiga. Aizkraukle ordulinnus Aizkraukles pilskalns. Latvijas vēstures enciklopēdija Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982, lk 53 Aizkraukles pilskalns. Aizkraukles evaņģēliski luteriskā draudze[alaline kõdulink] Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. VIII peatükk, kommentaar 1 Linnamägi Läti linnamäeportaalis