laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Karl von Freymann

Karl von Freymann (Venemaal tuntud kui Karl Vladimirovitš, vene keeles Карл Владимирович фон Фрейман) (21. oktoober (vkj) 1861 Narva – 20. november 1920 Novgorod) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralmajor). Ta pärines Liivimaa aadlisuguvõsast. Sündis alampolkovnik Otto Woldemar Eduard von Freymanni (1828−1871) ja tema abikaasa vabapreili Pauline Sophie Katharine von Stackelbergi (1828−1903) pojana. Hariduse omandas aastatel 1871−1880 6. Varssavi gümnaasiumis. 1881. aastal astus ta Venemaa sõjaväeteenistusse ja teenis kaardiväe grenaderipolgus. Sooritas 2. Konstantini sõjakooli juures eksamid ja ülendati 1884. aastal alampraporštšikuks. Järgnevalt teenis roodu- ja pataljonikomandörina. 1907. aastaks oli ta teeninud välja polkovniku auastme. 1913−1915 oli ta 85. Viiburi jalaväepolgu komandör, kellena osales Esimeses maailmasõjas. Võttis osa sõjakäigust Ida-Preisimaale ja teda autasustati Georgi mõõgaga. Tema tegevust kirjeldati autasu saamisel järgmiselt: „Lahingus 30.09−06.10.1914. vallutas polk K. von Freimani juhtimisel mitu vaenlase positsiooni ja hoidis neid vaatamata suurtele kaotustele (polk kaotas 50% isikkoosseisust) 6 päeva kestnud lahingute vältel enda käes, lüües tagasi kõik vaenlase rünnakud.“ 1914. aastal ülendati ta kindralmajoriks. 1915−1917 oli ta 111. jalaväediviisi brigaadikomandör ja seejärel 192. jalaväediviisi ülem. Samal aastal asus koos perekonnaga elama Novgorodi, kus tegutses kirjanikuna. Arreteeriti bolševike poolt ja mõisteti vanglasse. 1920. aastal vabanes, kuid suri peagi neeruhaigusse. 1895. aastal abiellus Natalie Terese Lucanderiga, kellega tal oli kolm tütart. Püha Stanislavi ordeni III klass (6. detsember 1903) Püha Anna ordeni III klass (6. detsember 1906) Püha Stanislavi ordeni II klass (1910, mõõgad 29. september 1916) Püha Anna ordeni II klass (1913) Püha Vladimiri ordeni IV klass koos mõõkade ja lindiga (3. jaanuar 1915) Georgi mõõk (11. märts 1915) Püha Vladimiri ordeni III klass koos mõõkadega (28. mai 1915) Püha Stanislavi ordeni I klass koos mõõkadega (8. jaanuar 1916) Bulgaaria Püha Aleksandari ordeni V klass (10. veebruar 1898) Freymann (Nursi) Familiengeschichte der Familie v. Freymann a.d.H. Nursie[alaline kõdulink] saidil vonfreymann-chronik.de Русская армия в Великой войне: Картотека проекта: Фрейман Карл Владимирович saidil grwar.ru Georgi ordeni kavalerid. Mitte-eestlaste elulood saidil ra.ee Familiengeschichte der Familie v. Freymann a.d.H. Nursie saidil vonfreymann-chronik.de Georgi ordeni kavalerid. Mitte-eestlaste elulood saidil ra.ee Русская армия в Великой войне: Картотека проекта: Фрейман Карл Владимирович saidil grwar.ru
Timofei Guženko

Timofei Guženko (vene Тимофей Борисович Гуженко; 15. veebruar 1918 Orjoli kubermang – 10. august 2008 Moskva) oli NSV Liidu riigitegelane. Ta oli aastatel 1970–1986 Nõukogude Liidu Merelaevastiku minister. 1970–1986 oli ta Eesti NSV-st valitud saadik NSV Liidu Ülemnõukogus (VIII, IX. X, XI Ülemnõukogu)
Muhu valla lipp

Muhu valla lipp on Eesti haldusüksuse Muhu valla lipp. Lipp on kinnitatud 13. märtsil 1998, lipu kujundas Herman Heinla. Valla lipuks on ristkülikukujuline vapilipp. Kangas on jagatud vertikaalse lainelise joonega kolmeks väljaks, vardapoolne ja lehvipoolne väli on valged, keskmine aga sinine ning sellel on valge punasega ornamenteeritud nn. muhu mänd – pügalristi rahvuslik erikuju. Vapipilt näitab Muhumaa, tema rahva ja kultuuri asendit kahe naabri - Saaremaa ja Eestimaa, vahel. Muhu mänd ehk kaheksakand on juba muinasaegadest tuntud õnne ja viljakuse sümbol. Pikkuse ja laiuse suhe on 7:9. Muhu valla vapp Saare maakond Muhu valla sümboolika valla kodulehel Muhu valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Bogutšar

Bogutšar on linn Venemaal Voroneži oblastis, Bogutšari rajooni halduskeskus. Bogutšar asutati 1704. aastal, linna õigused alates 1779. aastast. Doni parempoolse lisajõe Bogutšarka kaldal asuva linna kõrgus merepinnast on 80 meetrit. 1897. aastal elas linnas 6636 inimest, sealhulgas 4285 ukrainlast, 2180 venelast ja 95 mustlast. 2015. aastal elas asulas 11 162 inimest, asustustihedus keskmiselt 859 inimest ruutkilomeetri kohta. Linnas asub Lääne sõjaväeringkonna 10. kaardiväe tankidiviisi garnison. Donbassi sõja ajal, 2015. aasta septembris teatas Reuters Venemaa kaitseministeeriumi kavast alustada Ukraina piirist 45 km kaugusel idas asuvas asulas järjekordse suure sõjaväebaasi rajamist. Eelnevalt oli Reuters avaldanud artikli sõjaväebaasi rajamise kohta Belgorodi oblastis Solotis, Ukraina piirist 25 km kaugusel. Q126684906 Демоскоп Weekly - Приложение. Справочник статистических показателей Vaadatud 2015.09.24 Смена концепции применения танков в российской армии Vaadatud 2015.09.24 Zverev, Anton (23. september 2015). "Russia plans second big military base near Ukrainian border". Bogutšar: Reuters. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. september 2015. Vaadatud 24. septembril 2015. "Russia Plans 'Second Big Military Base' Near Ukraine Border". Vabadusraadio. 23. september 2015. Vaadatud 24. septembril 2015. Zverev, Anton (9. september 2015). "Exclusive: Russia building major military base near Ukrainian border". Soloti: Reuters. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. september 2015. Vaadatud 9. septembril 2015. Bogutšari vapi ajalugu (vene keeles) Bogutšari ajalugu, Romanov Е. P., Romanovа Z. М. (vene keeles) Презентационная страница Администрации городского поселения город Богучар Богучарского района Официальный сайт Богучарского муниципального района Воронежской области Официальный сайт администрации города Богучар
Kaljuvoor

Kaljuvoor ehk paevoor, ka paekaljuvoor, on mandrijää kulutusel aluspõhjakivimitest tekkinud liustiku liikumise suunaline ovaalse põhijoonisega positiivne pinnavorm. Kujult on kaljuvoored silekaljuga sarnased, kuid nad on suuremad komeetjad erosioonilised jäänukvormid. Kaljuvoorte pinnal leidub sageli silekaljusid. Kaljuvoorte pikitelg on orienteeritud jää liikumise suunas, nende jääpoolne ots võib isegi kõrgem olla. Rohkesti on selliseid loode-kagusuunalisi, kuni 15 m kõrgusi kaljuvoori Jaagarahu lademe avamusalal, näiteks Kirblas, Lihulas, Saleveres ja mujal, kus nad moodustavad hiiglaslikke ihkkeelte taolisi vorme. Aeglaselt madalduv kagupoolne osa koosneb pehmetest kihilistest dolomiitidest ja mergeldolomiitidest ning on kaetud moreeni ja mereliste kruusade-liivadega. Järsu astanguna kerkival kaljuvoore loodetipul leiduvad alati kõvad biohermid. Saaremaal on paljud neemed tekkelt lamedad kaljuvoored. Muhu saar on lame paekaljuvoor, mis suutis võimsa Läänemere liustikuvoolu teel jääkulutusele vastu pidada tänu saarel kõvikutena avanevatele Jaagarahu lademe biohermsetele dolokividele. Ivar Arold. "Eesti maastikud". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1988, lk 74. Ivar Arold. "Eesti maastikud". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1988, lk 16. Liustike pärandus Lõuna-Soomes ja Põhja-Eestis. Koostajad Anto Raukas ja Atte Karhima. Lk 31. gi.ee "Üldmaateadus". Õpik kõrgkoolidele. Koostanud Ülo Mander ja Ülle Liiber. Tartu: Eesti Loodusfoto, 2014. Lk 176–177. Anto Raukas. "Eestimaa viimastel aastamiljonitel". Tallinn: Valgus, 1988, lk 97–98. Ivar Arold. "Eesti maastikud". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1988, lk 316.
Kõvik

Kõvik on ümbrusega võrreldes vastupidavamaist, kõvemaist kivimeist koosnev positiivne pinnavorm. Mitmed laiud Väinameres asuvad aluspõhjalisel kõvikul (Papilaid, Papirahu ja Kesselaid). Eesti suurim paekõvik on Muhu saar. Seda kõvikut vaadeldakse ka lameda paekaljuvoorena. Kaljuvoortena käsitletakse ka rida teisi kõvikuid, näiteks Jaagarahu lademe biohermidest põhjustatud Lihula, Kirbla, Mihkli Salumäe kõvikuid. Paekõvikute ristprofiil võib olla nii sümmeetriline kui ka ebasümmeetriline ja lagi lainjas, kumer või korrapäratu. Pikiprofiili alusel eristuvad silmapaistvamatena põhjakaares astanguga ääristuvad nii-öelda astangkõrgendikud. Sellisteks näideteks on eespool mainitud Jaagarahu lademe kõvikud. Kõvik. Urve Sepp. EKSS Ivar Arold. "Eesti maastikud". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1988, lk 74. Ivar Arold. "Eesti maastikud". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1988, lk 16.
Wilhelm Strasse

Wilhelm Strasse on tegelane ja peamine antagonist uuemates Wolfensteini mängudes. Esimesena ilmus ta aastal 2001 mängus "Return to Castle Wolfenstein" ("Naasmine Wolfensteini kindlusse"). Selles mängus oli ta küll üks sekundaarsetest antagonistidest, kuid 8 aastat hiljem mängus "Wolfenstein" (2009) esines ta juba peamise antagonistina, nii ka 2014. aasta mängus "Wolfenstein : The New Order". Ta on natside kindral ja juht.
Ilmeniit

Ilmeniit on rauda ja titaani sisaldav mineraal. Titaani avastas Inglismaal Cornwallis William Gregor 1791. aastal just sealset ilmeniiti uurides. Ilmeniidi idealiseeritud keemiline valem on FeTiO3 Mineraal on nõrgalt magnetiliste omadustega, kas musta või terashalli värvi. Ilmeniit on üks olulisemaid titaanimaake. Mineraal sisaldab sageli ka magneesiumit ja mangaani ning võib esineda koos geikieliidi ja pürofaniidiga (eriti kimberliidi koostises). Ilmeniit võib esineda ka koos hematiidiga; kõrgematel temperatuuridel moodustunud purskekivimites võivad need seguneda. Ilmeniidist võib moondel tekkida leukokseen; leukokseeni esinemine on üks tunnus, mille järgi ilmeniiti leida võib. Sarnase välimusega magnetiidist aitab ilmeniiti eristada tema tugevam pleokroism (ilmneb pruunikasroosa alatoon). Ilmeniidile on omane trigonaalne süngoonia. Struktuurilt sarnaneb see korundiga. Ilmeniidi kõvadus Mohsi skaalal on 5-6. Ilmeniit esineb paljudes tardkivimites ja moondekivimites. Seda esineb sageli suuremates sillides. Magneesiumi sisaldav ilmeniit on sageli kimberliidi tekke indikaatoriks ja sel juhul esineb see koos vilkude, amfibooli, rutiili ja diopsiidiga. Mangaani sisaldav ilmeniit esineb sageli graniitsetes kivimites; seal võib see sisaldada ka nioobiumit. Ilmeniit on saanud nime Ilmeni mägede järgi Miassi lähistel, kus seda esimest korda kirjeldati. Ilmeniiti kaevandatakse põhiliselt titaandioksiidi tootmiseks. 2011. aastal toodeti 47% sellest ainest just ilmeniidist. Töötlemisel kasutatakse kas Knolli meetodit või töötlemist sulfaatidega. Suuremad titaandioksiidi tootjad on Dupont, Cristal Global, Huntsman, Kronos ja Tronox. Suurimad kaevandajad on Kanada, Lõuna-Aafrika Vabariik ja Austraalia. Suuremad avastatud ilmeniidimaardlad, mida pole veel kasutusele võetud, asuvad Soomes (Karhujupukka maardla Kolari lähistel), Balla-Balla maardla Pilbary lähistel Lääne-Austraalias ja Pooncary mineraalliiva maardla Austraalias. Ilmeniiti on avastatud ka Kuu kivimiproovides, seal on see suure magneesiumisisaldusega. 2005. aastal alustas NASA Hubble'i teleskoopi kasutades Kuul asuvate ilmeniidimaardlate kaardistamist, kuna selle mineraali olemasolu on tähtis eeldus võimaliku baasi rajamiseks. Heinz Sibum, Volker Günther, Oskar Roidl, Fathi Habashi, Hans Uwe Wolf, "Titanium, Titanium Alloys, and Titanium Compounds" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry 2005, Wiley-VCH, Weinheim. http://www.ceresana.com/de/marktstudien/chemikalien/titandioxid/ http://minerals.usgs.gov/minerals/pubs/commodity/titanium/mcs-2012-timin.pdf http://news.bbc.co.uk/2/hi/uk_news/magazine/4177064.stm
Ellis Kaut

Elisabeth Kaut; kirjanikunimi Ellis Kaut (17. november 1920 Stuttgart – 24. september 2015 Fürstenfeldbruck) oli saksa lastekirjanik. Ellis Kaut on kirjandusliku tegelase majavaim Pumukli looja. Eesti keeles on ilmunud tema lasteraamat "Meister Eder ja Pumukkel" (saksa keelest tõlkinud Reet Kudu; Tiritamm 2005). Koduleht
Palo Alto

Palo Alto on linn Ameerika Ühendriikides California osariigis San Francisco lahe piirkonnas Santa Clara maakonnas. Linn on nime saanud ühe ranniksekvoia järgi, mida nimetatakse El Palo Alto. Palo Alto sai linnaõigused 23. aprillil 1894. Linna asutas Leland Stanford ühtaegu Stanfordi Ülikooliga. Linnas on välja kujunenud kaks kesklinna piirkonda: üks University Avenue kandis ja teine California Avenue ümbruses. 1951. aastal rajati Stanfordi ülikooli poolt linna Stanford Industrial Park (praegu Stanford Research Park), mis oli maailma esimene tehnopark. Linnas asuvad mitme kõrgtehnoloogiaettevõtte peakorterid, näiteks PARC, Hewlett-Packard (HP), VMware, Tesla Motors, Xerox. Linnaga on seotud olnud ka Google, Facebook, Logitech, PayPal. Elanike arv oli 2014. aasta seisuga arvestuslikult 66 955. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas linnas 64 403 inimest. Palo Alto on elukalliduselt üks esimesi linnu USA-s ning sealsed elanikud on USA kõige haritumate seas. "Palo Alto (city) QuickFacts". Ameerika Ühendriikide Rahvaloenduse Büroo. Vaadatud 25.09.2015 City of Palo Alto
Itzhak Perlman

Itzhak Perlman (heebrea keeles: יצחק פרלמן; sündinud 31. august 1945 Tel Avivis) on Iisraeli-Ameerika viiuldaja, dirigent ja pedagoog. Teda on nimetatud 20. sajandi teise poole suurimaks viiulivirtuoosiks. Perlman mängib antiiksel Soil Stradivarius 1714. aastal valminud viiulil, mida peetakse üheks parimaks Stradivari "kuldsel perioodil" valminud instrumendiks. Lisaks mängib Perlman Sauret Guarneri del Gesu of c. 1743. viiulil. 2000 – National Medal of Arts
Kārlis Zariņš (ooperilaulja)

Kārlis Zariņš (6. juuli 1930 Riia – 23. september 2015 Riia) oli Läti ooperilaulja (dramaatiline tenor). 1960 lõpetas Läti Konservatooriumi. Ta oli aastail 1960–2006 Läti Rahvusooperi solist ja laulis paljudes välismaa ooperiteatrites. 1970. ja 1980. aastatel oli ta Moskva Suure Teatri mittekoosseisuline solist. Kārlis Zariņš oli ka Läti Konservatooriumi professor. Läti NSV teeneline kunstnik (1965) Läti NSV rahvakunstnik (1972) NSV Liidu rahvakunstnik (1976) Läti NSV riiklik preemia (1974) Rahvaste Sõpruse orden (1980)
Nõva valla lipp

Nõva valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Nõva valla lipp. Lipp kinnitati 13. juunil 1997. Nõva valla lipp on ruudukujuline vapilipp, kangas on jaotatud diagonaalse joonega, lehvipoolsest ülanurgast vardapoolsesse alanurka, kaheks. Alumine väli on sinine ning sellel on valge lestakala. Ülemine väli on aga valge ja sellel on kaldjaotusest tõusev roheline mänd. Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm. Lipu põhimotiivid tulenevad valla asendist ja looduse omapärast. Vald asub Eestimaa mereäärses loodenurgas, kus on suured metsad ja sood. Meri ja mets on ka valla elanike tähtsaim elatusallikas. Lipu sinine värvus ja lestakala sümboliseerivad merd ja kalapüüki, sinine ka taevast, noorust ja lootust. Valge väljal olev roheline stiliseeritud rannamänd on metsade ja üldiselt looduse võrdkuju. Valge on valguse, puhtuse ja vaimsuse värvus. Valla lipp heisatakse: Valla pidupäevadel, suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega, samuti muudel avalikel üritustel. Leinalipuna poolde masti või kinnitatakse lipu ülemisse otsa 100 millimeetri laiune must lint, mille mõlemad otsad ulatuvad kuni lipukanga alumise servani. Hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti. Juhtudel, mis ei ole toodud punktides 1, 2 ja 3, võib Nõva valla lippu kasutada üksnes vallavalitsuse loal. Nõva valla lipu võib heisata üksi või koos Eesti riigilipuga. Üks lipp teist ei asenda. Valla lipu mõõtmed ei või koos riigilipuga heiskamisel ületada riigilipu mõõtmeid. Nõva valla lipu heiskamisel koos Eesti riigilipuga asub riigilipp lippude poolt vaadates paremal, valla lipp vasakul. Nõva valla lipu heiskamise võib teha kohustuslikuks üksnes volikogu otsuse või vallavalitsuse korraldusega vallale kuuluvatel hoonetel, rajatistel või maa-aladel. Teistele omanikele on niisugused otsused või korraldused üksnes soovitusliku iseloomuga. Nõva valla lippu kasutatakse valla esindamisel väljaspool selle piire ning valla poolt korraldatavatel avalikel üritustel. Kasutamiskõlbmatuks muutunud valla lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele. Nõva valla vapp Nõva valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Esterelliit

Esterelliit on vulkaaniline kivim. Esterelliidiks nimetatakse täielikult kristalliinset datsiiti või andesiiti või enam kui 5% kvartsi sisaldavat dioriiti. Kivim sisaldab kvartsi ja küünekivi fenokristalle; kihiti ka andesiini; kivim on täis heledaid plagioklassi kristalle. Esterelliit defineeriti esimest korda 1897. aastal. Kivimit eritles prantsuse geoloog Auguste Michel Lévy ning see sai nimetuse Estereli massiivi järgi Prantsusmaa Vari departemangus ja Alpes-Maritimesi departemangus. Seal esineb see daikide ja teiste intrusioonidena. Algselt datsiidiks liigitatud kivimi puhul selgus hiljem, et see võib keemiliselt koostiselt ka andesiidiks osutuda. Mõnes kohas on esterelliit tekkinud ka laavast, seal sarnaneb see väga Pelée vulkaanist pärinevate porfüüridega. Kivim on tekkinud Permis. Roomlased kaevandasid esterelliiti ja kasutasid seda kaarikuteede sillutamiseks; esterelliiti viidi siis kõikjale Rooma riigi Euroopa aladele. Ka on esterelliidist valmistatud Santa Maria Maggiore basiilika sambad. Enne kivimi defineerimist kutsuti seda Estereli siniseks porfüüriks (porphyre bleu de l'Estérel). "The nomenclature of petrology, with references to selected literature" A. Michel Lévy : Bull. Surv. Carte. Giol. France, ix, No. 57i 1897, lk. 19 https://books.google.ee/books?id=op4PAwAAQBAJ&pg=PA193&lpg=PA193&dq=kohalaite&source=bl&ots=bceFSQnD0K&sig=Pk8OihwemMexTNOzxaSItxsgyrY&hl=et&sa=X&redir_esc=y#v=onepage&q=kohalaite&f=false La montagne pelée lk.87-88 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. märts 2016. Vaadatud 24. septembril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5698362j.pleinepage.r=esterellite.f74.langFR Fotod esterelliidist
Thea Schildmann

Thea Schildmann oli Saksamaa jooksja. 29. juunil 1924 püstitas ta Essenis naiste 100 m jooksus mitteametliku maailmarekordi 12,6.
Adobe Creek (Santa Clara)

Adobe Creek [əˈdəʊ.bi kriːk] ('Adobe oja') on oja Ameerika Ühendriikides Californias Santa Clara maakonnas. Ülemjooksul on oja kandnud varem nimesid Arroyo San Antonio (San Antonio Creek) ja Doby Creek ning alamjooksul nime Arroyo de las Yeguas (Yeguas Creek). Oja järgi on saanud nime Adobe Systems. U.S. Geological Survey. National Hydrography Dataset high-resolution flowline data. The National Map, vaadatud 15. märtsil 2011. Sõna “adobe” hääldamine inglise keeles. Cambridge Dictionaries Online (vaadatud 2015.09.25, inglise keeles). Adobe Creek Watershed maps page at Guide to San Francisco Bay Area Creeks Adobe Creek Upper Reach 5 Collaborative Effort (stream restoration) Santa Clara County Creeks Coalition Santa Clara Basin Watershed Management Initiative (SCBWMI) Lower Peninsula Watershed Stewardship Plans
Adobe Creek

Adobe Creek on mitme Ameerika Ühendriikide vooluveekogu nimi: Adobe Creek California osariigis Santa Clara maakonnas Adobe Creek California osariigis Sonoma maakonnas Adobe Creek California osariigis Lake'i maakonnas ...
Adobe Creek (Sonoma)

Adobe Creek [əˈdəʊ.bi kriːk] ('Adobe oja') on oja Ameerika Ühendriikides Californias Sonoma maakonnas. Adobe Creek on Petaluma jõe vasakpoolne lisajõgi. Oja kohta on kasutatud ka nime Casa Grande Creek. Sõna "adobe" hääldamine inglise keeles. Cambridge Dictionaries Online (Vaadatud 2015.09.25, inglise keeles). 1968 Stream Survey. Vaadatud 16.03.2008. Lafferty park photos
M. Bison

M. Bison on peamine antagonist Street Fighteri videomängude, filmide ja animasarjade seerias. Ta tegi oma debüüdi Street Fighter II-s ja on sealtpeale esinenud peaaegu kõikides Street Fighteri videomängudes. Ta on organisatsiooni Shadaloo juht ja üks selle neljast kuningast. Bisoni eesnime ei tea keegi ja selle pärast kutsutakse teda mõnikord näiteks Master Bisoniks. Tom Wyner (Street Fighter II: The Animated Movie) Richard Newman (Street Fighteri teleseriaalis) Gerald C. Rivers (Street Fighter IV, Street Fighter X Tekken, Street Fighter V, Lammutaja Ralph) Raul Julia (Street Fighter: The Movie) Neal McDonough (Street Fighter: The Legend of Chun-Li)
SPECTRE

SPECTRE on kriminaalne organisatsioon paljudes Ian Flemingi James Bondi raamatutes ja nende põhjal tehtud filmides. SPECTRE on lühend nimest the SPecial Executive for Counterintelligence, Terrorism, Revenge and Extortion. Selle juht on Ernst Stavro Blofeld, teised liikmed on salastatud. Blofeldi parem käsi ja SPECTRE number 2 on Emilio Largo. SPECTRE-s kutsutakse liikmeid numbrite järgi – mida väiksem number, seda tähtsam positsioon (nt Blofeld on number 1). SPECTRE eesmärk on maailma valitsemine. Organisatsiooni järgi on nime saanud ka Bondi sarja 24. film "007 Spectre".
Leni Schmidt

Leni Schmidt [l'eeni šmitt] (õieti Helene Schmidt; 28. detsember 1906 Bremen – 11. november 1985 Bremen) oli Saksamaa jooksja. Amsterdami olümpiamängudel 1928 võitis ta Saksamaa võistkonna koosseisus koos Rosa Kellneri, Anni Holdmanni ja Leni Junkeriga pronksmedali 4×100 m teatejooksus ajaga 49,0. Kulla võitis tookord Kanada võistkond ja hõbeda USA võistkond. Schmidt osales neil mängudel ka 100 m jooksus. Ta võitis eel- ja vahejooksu, kuid põhjustas lõppvõistlustel kaks valelähet ning diskvalifitseeriti. 13. juulil 1924 saavutas ta Bremenis 100 m jooksus tulemuse 12,6, mis oli mitteametliku maailmarekordi mitteametlik kordamine. Teistel andmetel oli tema tulemus 12,4. Schmidti koduklubi oli Bremer Sportfreunde. 1928 Amsterdamis pronksmedal 4×100 m teatejooksus 49,0
The Ecstasy of Gold

"The Ecstasy of Gold" (itaalia keeles L'estasi dell'oro, eesti keeles 'kullapalavik') on Ennio Morricone muusikateos, osa tema loodud heliribast 1966. aasta filmile "Hea, paha ja inetu". Filmis kõlab see ajal, mil filmi tegelane Tuco otsib kalmistul meeleheitlikult hauda, mis sisaldab 200 000 dollari väärtuses kuldmünte. See on üks Morricone tuntumaid meloodiaid. Seda on kasutanud ja esitanud ka paljud teised, näiteks Metallica on sellega alates 1983. aastast oma kontserte alustanud.
Sinine marmorkuul

Sinine marmorkuul on kuulus Maast tehtud foto, mille pildistas 7. detsembril 1972 teekonnal Kuule 29 000 km kaugusel asunud kosmoselaeva Apollo 17 meeskond. NASA fotokogudes ametlikku numbrimärki AS17-148-22727 kandval algsel fotol oli maakera teistpidi, ent avalikustatud versioonil pöörati pilti äratundmise lihtsustamiseks 180 kraadi võrra. See on üks kuulsamaid ja enim kasutatud fotosid inimkonna ajaloos. "The Blue Marble Shot: Our First Complete Photograph of Earth". The Atlantic. Vaadatud 7. juuni 2019. "Apollo 17 missiooni raadioside üleskirjutus" (PDF). Lk 106–107. You're loud and clear, Bob, and could you give us our distance from the Earth? ... CAPCOM: 18 100, Fido says. "Apollo Imagery". NASA. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. aprill 2019. Vaadatud 7. juuni 2019.