laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Itaalia sõda (1499–1504)

Teine Itaalia sõda (1499–1504, ka Louis XII Itaalia sõda, sõda Napoli eest) oli Itaalia sõdadest järjekorras teine. Sõdijaiks olid peaasjalikult Prantsuse Louis XII ja Aragóni Fernando II, mõne väiksema Itaalia riigi osavõtul. Esimese Itaalia sõja järelmina oli Louis kindlalt otsustanud suruda läbi oma nõuded Milano ja Napoli troonidele. 1499. aastal tungis Louis XII Lombardiasse ja vallutas Milano, millele tal oli nõudeõigus isapoolse vanaema Valentina Visconti kaudu. Louis sõlmis 1499. aastal liidu Veneetsia vabariigi ja šveitslastega ning tungis Milano hertsogiriiki. Šveitsi palgasõduritest koosneva armee palganud Ludovico Sforza leidis linna naastes selle olevat hõivatud prantslastega ühinenud Gian Giacomo Trivulzio poolt; Ludovico armee löödi peagi laiali ning ta ise võeti Prantsusmaal vangi. Louis ja Austria Maximilian allkirjastasid 13. oktoobril 1501 Trente lepingu, millega Austria tunnustas kõiki Prantsuse vallutusi Itaalia põhjapoolsetel aladel. Tiivustatuna võidu kiirusest pakkus Louis Fernandole liitu Napoli vastu ja pakkus välja, et nad peaksid kuningriigi omavahel jagama. Fernando oli sellega meeleldi nõus ning 11. novembril 1500. aastal allkirjastati Granada leping. Lepinguga kohustus Fernando toetama Prantsusmaa nõudeid Napoli kuningriigile, saades vastutasuks territooriume kuningriigi jagamisest. Prantsuse ja Aragòni väed vallutasid Napoli 1501. aastal. Nüüd läksid kaks kuningat riidu sõjasaagi jagamise üle; Fernando pealekäimine, et teda tunnustataks mõlema, Napoli ja Sitsiilia, kuningana, viis peagi sõjani Prantsusmaa ja Hispaania vahel. Saanud Cerignola ja Garigliano all lüüa hispaanlastelt Don Gonzalo Fernández de Córdoba juhtimisel, oli Louis sunnitud loovutama Napoli ja taganema Lombardiasse. Lyoni lepingu allkirjastasid 31. jaanuaril 1504 Louis XII ja Aragóni Ferdinand II. Lepinguga loovutas Prantsusmaa Hispaaniale Napoli. Lisaks sellele määratlesid Prantsusmaa ja Hispaania vastavalt kontrolli Itaalia alade üle. Prantsusmaa kontrolli alla jäi Põhja-Itaalia Milanost ülalpool ning ja Hispaania valitsemise alla Sitsiilia ja Lõuna-Itaalia. Blois leping, mis sõlmiti 1504. aasta 22. septembril, oli seotud kavandatava abieluga Habsburgide Karli, tulevase Karl V, ning Louis XII ja Bretagne’i Anne'i tütre, Prantsuse Claude’i vahel. Kui kuningas Louis XII oleks surnud meessoost pärijata, oleks Habsburgide Karl saanud kaasavaraks Milano hertsogiriigi, Genova ja selle võimualused, Bretagne’i hertsogiriigi, Asti ja Blois krahvkonnad, Burgundia hertsogiriigi ning Auxonne’i, Auxerrois, Mâconnais ja Bar-sur-Seine'i asekuninga ameti. Barletta väljakutse
Saksa okupatsioon Eestis

Saksa okupatsioonist Eestis räägivad artiklid: Saksa okupatsioon Eestis (1917–1918) ja Saksa okupatsioon Eestis (1941–1944)
Tõnnike

Tõnnike (Betonica) on taimeperekond huulõieliste sugukonnas. Uuema süstemaatika järgi loetakse perekond kuuluvaks nõianõgese perekonda. Eesti taimedest kuulub sellesse perekonda harilik tõnnike (Betonica officinalis).
Ahjuliha

Ahjuliha on liha, mida on ahjus hautatud või küpsetatud. Sealihast ahjuliha kuulub eesti jõuluroogade hulka. Küpsetusahjus küpsetatakse ahjulihatükke tavaliselt fooliumi sisse mähituna, et liha ühtlaselt küpseks. Ahjuliha Ahjuliha kauboikartulitega Ahjuliha majoneesiga
Võsu-liivsibul

Võsu-liivsibul (Jovibarba sobolifera) on paksuleheliste sugukonna liivsibula perekonda kuuluv mitmeaastane sukulent. Taime kõrgus 10–25 cm. Juurmine lehekodarik tihe, sibulakujuline, koosneb äraspidimunajatest lihakatest lehtedest. Taim paljuneb vegetatiivselt rohkete noorte lehekodarike moodustumise teel. Õisikuvars näärmekarvadega ja süstjate lehtedega. Kroonlehed näärmekarvadega, ripsmelise servaga, andurjalt väljaulatuva ripsmelise keskrooga. Eestis levinud peamiselt Kagu-Eesti liivastes männikutes ja nõlvadel. Võsu-liivsibul andmebaasis eElurikkus
Andi kondor

Andi kondor ehk kaeluskondor (Vultur gryphus) on Lõuna-Ameerikas elutsev kondorlaste sugukonda kuuluv linnuliik, kondori perekonna ainus esindaja. Teda on leitud Andides ja Lõuna-Ameerika läänerannikul. Tal on maismaalindudest suurim tiibade laius (kuni 3,2 m).
Aap Uspenski

Aap Uspenski (sündinud 17. juulil 1966 Abja-Paluojal) on endine eesti maadleja, kes võistles Kreeka-Rooma maadluses, oli sumomaadleja ja rammumees. Ta on kümnekordne Eesti meister (1988, 1991–1995, 1997 ja 1998, lisaks 1994 ja 1997 absoluutkaalus). Eesti meistrivõistlustelt on tal kuus hõbemedalit: Kreeka-Rooma stiilis 1998 ning absoluutkaalus 1987, 1989, 1992, 1993 ja 1995. Pronksmedaleid on tal kolm: Eesti meistrivõistlustelt 1983, 1984 ja 1990. Lisaks tuli ta 1987. aasta Eesti NSV suvespartakiaadil kolmandaks. 1995. aasta MM-il Prahas saavutas ta 26. koha kuni 90 kg kaalus. 1992.aasta EM-il Kopenhaagenis saavutas 9.koha kehakaalus -90kg 1993.aasta EM-il Istanbulis saavutas 10.koha kehakaalus -90kg 1995. aasta EM-il Prantsusmaal Besançonis saavutas ta 9. koha kehakaalus -90kg Põhjamaade meistrivõistlustel saavutas ta 1993 Taanis Herningis 2. ja 1994 Tallinnas 1. koha. Läänemere mängudel saavutas ta 1993. aastal Tallinnas 7. koha. Saksamaa Grand Prix'l Dortmundis tuli ta 1993. aastal 10. kohale. Kristjan Palusalu mälestusvõistlused võitis Uspenski 1991. ja 1995. aastal ning tuli 1990. ja 1996. aastal teiseks. Georg Lurichi mälestusvõistlused võitis ta 1997. Ivan Poddubnõi mälestusvõistlustel tuli ta 1987 7. kohale. Maailmameistrivõistlustel sumos tuli Uspenski 1997 ja 2000 pronksmedalile ning 1999 ja 2001 hõbemedalile. Euroopa meistrivõistlustel saavutas ta kolm pronksmedalit: individuaalselt 2000 ja 2001 ning meeskondlikult 1998. Aap Uspenski on kuuekordne Eesti meister sumos (1997, 1998, 1999, 2001, 2002 ja absoluutkaalus 2001). Aap Uspenski oli Eestimaa rammumees aastail 1990–1992. World's Strongest Man 1990 Soomes Joensuus saavutas 8.koha Saavutuste loend saidil sport24.ee
Valeeria Villandi

Valeeria Villandi (õieti Valeria-Salme Villandi; 27. august 1924 Tallinn – 31. detsember 2021) oli eesti luuletaja ja tõlkija. Valeeria Villandi lõpetas 1955. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal. Ta töötas aastatel 1947–1952 kirjandusmuuseumis, seejärel oli ajalehe Edasi kultuuriosakonna juhataja, 1954. aastast ajakirja Noorus kirjandusosakonna juhataja ning 1964. aastast oli ta kutseline kirjanik. 1973. aastast töötas ta ajakirja Looming toimetuses, esialgu toimetajana ning 1982–1991 vastutava sekretärina. Esimesed Valeeria Villandi luuletused ilmusid ajakirjanduses 1945. aastal. Ta on tõlkinud peamiselt vene ja saksa, kuid ka udmurdi ja hispaania keelest, eelkõige luulet. Ta on koostanud ja toimetanud luuleraamatuid nii täiskasvanutele kui ka lastele ning tõlkinud filmitekste, sealhulgas palju vene multifilme. "Päikese ring", Tallinn; Eesti Riiklik Kirjastus, 1957 "Kaja", Tallinn; Eesti Raamat, 1969 "Hüpe homsesse", Tallinn: Eesti Raamat, 1974 "Momentvõtted aegluubis", Eesti Keele Sihtasutus, 2015 http://www.ekl.ee/eesti-kirjanike-liit/liikmed/ "97-aastaselt suri tõlkija ja luuletaja Valeeria Villandi" Delfi, 3. jaanuar 2022 Eesti kirjarahva leksikon, ISBN 545002357X Rein Veidemann. Lihtsalt Valerka Eesti Päevaleht, 27. august 1999 Valeeria Villandi Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Barry Sonnenfeld

Barry Sonnenfeld (sündinud 1. aprillil 1953 New Yorgis) on USA filmi- ja telerežissöör ja produtsent. Juba enne režissööriks hakkamist oli ta mitme vendade Coenite (Joel ja Ethan Coen) lavastatud filmi operaator.
Moldavija

Moldavija (vene keeles Молдавия) oli kahe tekiga seitsmes Rossija-klassi (projekt 785/OL800, I seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1953 Volga jõelaevakompaniile. Selle nime all kasutati laeva aastail 1954–1962 ja 1975–1991 Volgal liinil Moskva – Rostov Doni ääres, aastail 1962–1975 Obi ja Irtõši jõgedel liinil Tobolsk–Salehard NSV Liidu lipu all. 1992. aastal ostis laeva Türgi firma Kõiõ Tur selleks, et kasutada Moldavijat ujuvrestoranina. Uue omaniku käsul, vaatamata sellele, et meresõiduks alus ei sobi, sõitis jõelaev oma jõuga Mustal merel Trabzoni sadamasse, kus see seisis hotellina. 1996. aastal otsustati laeva moderniseerida. 28. septembril 1996 asus Moldavija oma viimasele reisile, 11-liikmelise segameeskonna kapten oli venelasest Nikolai Suhhovitski. İnkumi (Bartıni provints) ääres läks üks diiselmasin katki, seda remonditi ise merel, kuid tõusis tugev torm ja laeva pööramisel laine löögi tõttu jõelaev pööras ümber ja uppus. Päästeti ainult 4 inimest, nende hulgas üks venelane. Laevavrakk leiti järgmisel päeval. Jõereisilaevade loend Moldavija (1953), registri andmed (vene keeles) Teatmik, Projekt 785 (vene keeles) Jõelaev ei pidanud meretormi vastu Газета "Коммерсантъ", №164 (1122), 01.10.1996 (vene keeles) Lipp, Projekt 785 (vene keeles) Moldavija parohodoff.ru kodulehel (vene keeles) Projekt 785 (vene keeles) "İnkumi (Bartın) Panoramio kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuli 2010. Vaadatud 11. detsembril 2011. Web-arhiiv Projekt 785 (vene keeles) Jõelaev Belorussija (vene keeles)
Kaunis teloopea

Kaunis teloopea (Telopea speciosissima) on prootealiste sugukonda kuuluv taim. See on Uus-Lõuna-Walesi ranniku endeem ning sama osariigi sümbollill. See kasvab 3–4 m kõrguse ja kuni 2 m laiuse, ühe- või mitmevarrelise põõsana. Varred harunevad vähe. Tumerohelised lehed on 13–25 cm pikkused. Tumepunane õisik võib sisaldada kuni 250 õit, õisiku läbimõõt on 7–10 cm. Õisikut ümbritsevad 3–5 cm pikkused kandelehed, mis on samuti punased. Liigist on aretatud kultivare ja hübriide, seda müüakse lõikelillena ja kasvatatakse koduaedades.
Vassili Žirov

Vassili Valerjevitš Žirov (vene keeles ja kasahhi keele slaavi kirjas Василий Валерьевич Жиров; seetõttu on perekonnanimi ladina kirjas enamasti Jirov; sündinud 4. aprillil 1974 Balkašis (Balqaş) Karagandõ (Qarağandı) oblastis Kasahstanis) on NSV Liidu ja Kasahstani endine poksija. Žirov võitis poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1996. aasta Atlanta olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika. Žirov sai pronksmedali II keskkaalus (kuni 75 kg) 7. maailmameistrivõistlustel (Tampere, 1993), kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Akin Kuloglule (Türgi) ning poolraskekaalus (kuni 81 kg) 8. maailmameistrivõistlustel (Berliin, 1995), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Antonio Tarverile (USA). Žirov võitis II keskkaalus (kuni 75 kg) 33. Euroopa juunioride meistrivõistlustel (Edinburgh, 1992) kuldmedali ja tuli Euroopa juunioride meistriks. Žirov poksis jaanuarist 1997 kuni oktoobrini 2009 elukutselisena. Ta osales kokku 42 kohtumisel ning võitis neist 38 (neist 32 nokaudiga) ja kaotas 3 (neist 1 nokaudiga) kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki. 26. suveolümpiamängude poksivõistlus. Atlanta 1996. Tulemused inglise keeles 7. maailmameistrivõistlused poksis. Tampere 1993. Tulemused inglise keeles 8. maailmameistrivõistlused poksis. Berliin 1995. Tulemused inglise keeles 12. Euroopa juunioride meistrivõistlused poksis. Edinburgh 1992. Tulemused inglise keeles Vassili Žirov veebisaidil BoxRec (inglise)
Kahelikolmetine leht

Kahelikolmetine leht on liitleht, mille kolm lehekest omakorda koosnevad kolmest lehekesest. Kolmetine leht
Siumari

Siumari (Actaea) on tulikaliste sugukonda kuuluv taimeperekond. Siumarja perekonna esindajate levilaks on põhjapoolkera parasvööde. Laiemas käsituses (perekonda on arvatud ka perekondade Cimicifuga ja Souliea liigid) kuulub perekonda 25-30 liiki. Eestis kasvab pärismaisena üks siumarja perekonna esindaja salu-siumari. Actaea erythrocarpa – punaseviljane siumari Actaea pachypoda – valge siumari Actaea rubra – punane siumari Actaea spicata – salu-siumari Cimicifuga americana – ameerika lursslill Cimicifuga arizonica – arisoona lursslill Cimicifuga biternata – hondo lursslill Cimicifuga brachycarpa – hiina lursslill Cimicifuga dahurica – dauuria lursslill Cimicifuga elata – kõrge lursslill Cimicifuga europaea – euroopa lursslill Cimicifuga foetida – haisev lursslill Cimicifuga japonica – jaapani lursslill Cimicifuga kashmiriana – kašmiiri lursslill Cimicifuga matsumurae – Matsumura lursslill Cimicifuga racemosa – kobar-lursslill Cimicifuga ramosa – haruline lursslill Cimicifuga rubifolia – apalatši lursslill Cimicifuga simplex – liht-lursslill Cimicifuga yunnanensis – jünnani lursslill
Põldmagun

Põldmagun (Papaver dubium) on magunaliste sugukonda maguna perekonda kuuluv rohttaim. Areaali põhiosa on Vahemere ümbruses, kuid esineb ka Skandinaavias, ka Kesk-, Lääne- ja Väike-Aasias. Tulnukana kogu Euroopas. Eestis tavaline. Sagedam Lääne- ja Loode-Eestis, saartel. Kasvab umbrohuna põldudel, tulnukana jäätmaadel ja prahipaikadel. Eelistab liivakaid muldi, kasvab ka kaljudel ja hõredates metsades. Valgusnõudlik, kuivataluv. Lühiealine ühekojaline 10–70 cm kõrgune harunenud või vahel harunemata rohttaim. Kogu taim sisaldab mürgist piimmahla. Püstisel, väheharunenud, 20–60 cm kõrgusel, pikkade valkjate veidi karedate karvadega varrel on sulgjagused süstjate lehekestega lihtlehed. Õisi on taimel 2–14. Õie läbimõõt on 4,5–5 cm. Kroonlehed võivad olla kuni 2 cm pikad, helepunased või roosad, harvem valged. Tolmukaniidid on violetjad. Õieraod on lidus, õiepungad aga eemalehoiduvate karvadega. Õitseb juunis ja juulis. Putuktolmleja. Viljaks on äraspidimunajas kupar, mis on alusel sujuvalt ahenev, suhteliselt peenike ja karvadeta. Seemned on 5–6 mm pikad, valmivad juuli lõpust augustini. Liigikirjeldus Põldmagun andmebaasis eElurikkus
Salu-siumari

Salu-siumari (Actaea spicata) on tulikaliste sugukonda siumarja perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Rahvapäraselt on salu-siumarja kutsutud: ussimari, lenderavandeserohud, äkitse haiguse rohi, sivumari. Vanemas kirjanduses on taime nimetatud "Christophi rohuks". Samasugust nime on ta kandnud paljudes euroopa keeltes. Nimetus pärineb keskaja kaitsepühaku nimest, kes kaitses võlureid, aardeotsijaid ja katkutõbiseid. Usuti, et siumari kaitseb katku eest. Levinud peaaegu kogu Euroopas ja ka Lääne-Siberis. Hiinas esineb lähedane liik. Eestis tavaline, kuid ei esine kuskil massiliselt, saartel haruldane. Kasvab mandriosa leht- ja segametsades ning puurühmade all puisniitudel. Taime kõrgus 50 cm. Kahelikolmetised pikarootsulised lehed on suured. Erinevalt enamikust tulikalistest on salu-siumarjal kroonlehed, kuigi need on 4–6 kitsad ja tagasihoidlikud. Tolmukaid palju, emakaid üks. Õitseb juunis-juulis. Viljaks mahlakad, paljuseemnelised, marjataolised, läikivad kukkurviljad, mis on algul rohelised ja hiljem mustad. Kuni 1 cm pikkused piklikud viljad asuvad vartel kobaratena. Salu-siumarja augustis valmivad viljad on väga mürgised. Kõik taime osad lõhnavad ebameeldivalt. R. Kuresoo, H. Relve, I. Rohtmets, " Eesti elusloodus. Kodumaa looduse teejuht", Varrak, 2001 Salu-siumari andmebaasis eElurikkus
Mustuim-hallhai

Mustuim-hallhai (Carcharhinus melanopterus) on sugukonda Carcharhinidae hallhaide perekonda kuuluv hai, kes on kergesti äratuntav mustade uimetippude järgi (eriti selja- ja sabauimel). Selle liigi esindajad eelistavad elada madalas, rannalähedases meres ning see on üks arvukamaid liike India ja Vaikse ookeani troopilistes vetes korallrahude ümbruses. Veest välja ulatuv musta tipuga seljauim on sealsetes rannikupiirkondades tavaline vaatepilt. Mustuim-hallhaid elutsevad peamiselt liivaseljandikel ja korallrahude ümbruses, kuid võivad vahel viibida ka riim- ja mageveega aladel. Tüüpilised isendid kasvavad 1,6 meetri pikkuseks. Prantsuse naturalistid Jean René Constant Quoy ja Joseph Paul Gaimard kirjeldasid mustuim-hallhaid esmakordselt aastatel 1817–1820 korvetil Uranie toimunud uurimisretke ajal. Nende kirjeldus avaldati 1824. aastal osana Louis de Freycineti 13-osalisest teosest "Voyage autour du monde ... sur les corvettes de S.M. l'Uranie et la Physicienne", mis kirjeldas Uranie reisi. Kirjeldatud isend oli 59 sentimeetri pikkune noor hai, kes oli püütud Waigeo saare juurest, Uus-Guineast läänes. Quoy ja Gaimard panid algselt nimeks Carcharias melanopterus. Melas tähendab kreeka keeles 'must' ja pteron tähendab uime või tiiba, viidates haile iseloomulikele uimeotstele. Mustuim-hallhai andmebaasis eElurikkus
Must seatigu

Must seatigu (ka must-seatigu; ladina keeles Limax cinereoniger, varem ka Limax alpinus) on Eestis esinev suur nälkjas. Teda võib kergesti ära tunda suuruse ja valgete seljavöötide järgi. Üldine värvus varieerub hallist pruuni ja mustani. Suurest seateost (Limax maximus) eristab teda kõhualune värvus: valget vööti ümbritsevad kaks tumedat vööti. Hingamisava on mantlikilbi tagaosas ning kilbi sisemuses peitub rudimentaarne lubjastunud koda. Must seatigu on Euroopa (mõnedel andmetel ka maailma) suurim nälkjas. Ta võib kasvada kuni 30 cm pikkuseks, keskmine pikkus on 15–20 cm. Ta elutseb kogu Euroopas, välja arvatud kõige põhjapoolsematel aladel (sealhulgas Islandil) ja Hispaanias. Elupaikadest eelistab must seatigu metsi ja parke, kuid võib niiske ilmaga liikuda tavatutes paikades. Kuna tema toidusedelisse kuuluvad eelkõige langenud lehed, vetikad ja seened, ei ohusta must seatigu erinevalt teistest nälkjatest aiasaaki. Must seatigu on hermafrodiitne, mistõttu tal on lihtne leida paljunemispartnerit. Paljunetakse kevadel, paaritumine toimub kohtumispaigas, tavaliselt puudel. Kumbki tigu viljastab teise munarakud ja mõlemad munevad. Peatselt pärast munemist tigu sureb. Suguküpsuse saavutamine võib võtta mitu aastat, musta seateo eluiga on kuni kolm aastat. suur seatigu Munemine Valge triip talla all Tallinna lähistel metsateel 2016 maikuus Must-seatigu andmebaasis eElurikkus Kirsi Lattu "FOTOD: kuidas vahet teha lusitaania teol ja seateol" Maaleht, 29. juuli 2009 Molluscs of Central Europe "Der Schwarze Schnegel" Robert Nordsieck, "Die faszinierende Welt der Schnegel" Ropert Nordsieck "The Black Keel Back Slug" Weichtiere.at "Ukkoetana (Limax cinereoniger)" Luonnossa.net "Taxonomy: Limax cinereoniger" UniProt Limax cinereoniger andmebaasis Animal Base Göttingeni ülikoolis Fauna Europaea Limax Must seatigu looduskalender.ee Must seatigu Loodusemehe pildipank (Arne Aderi foto) Selle artikli kirjutamisel on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Limax cinereoniger, saksakeelset artiklit de:Schwarzer Schnegel, venekeelset artiklit ru:Limax cinereoniger, prantsuskeelset artiklit fr:Limax cinereoniger, tšehhikeelset artiklit cs:Slimák popelavý, norrakeelset artiklit no:Svartkjølsnegl, soomekeelset artiklit fi:Ukkoetana ja leedukeelset artiklit lt:Juodasis šliužas seisuga 12. detsember 2011.
Edgar Mattisen

Edgar Mattisen (11. juuni 1921 Luunja vald, Tartumaa – 10. september 2002) oli Eesti NSV ühiskonnategelane (ELKNÜ ideoloogiasekretär) ja Eesti ajaloolane. Ta lõpetas 1940. aastal Tartu Tööstuskeskkooli ja kolis juunipöörde ajal Tallinna. Juulis 1940 astus ta ELKNÜ liikmeks ja oli Raudteede Peatehaste komsomoliorganisatsiooni asutajaid, hiljem Eesti Raudtee Tallinna poliitosakonna instruktor komsomolitöö alal. Osales Teises maailmasõjas Eesti Laskurkorpuse ridades ning demobiliseerus 1944. aastal pataljoni komsomolisekretärina, 1944. aastal astus ÜK(b)P liikmeks. Pärast sõda töötas ta ELKNÜ Keskkomitees osakonnajuhatajana ja sekretärina propaganda ja agitatsiooni alal. 1949. aastal lõpetas ta kiitusega NLKP KK juures asuva Kõrgema Parteikooli ning töötas seejärel pedagoogi ja parteitöötajana. Töö kõrvalt lõpetas aspirantuuri Herzeni-nimelises Leningradi Pedagoogilises Instituudis ja 1956. aastal NLKP Keskkomitee Ühiskonnateaduste Akadeemias. Ta töötas alates 1962. aastast nn punaste ainete õppejõuna, muuhulgas oli ta Eesti Põllumajandusakadeemia NLKP ajaloo ja filosoofia kateedri juhataja, Eesti NSV Kõrg- ja Keskerihariduse Komitee Õppe-Metoodilise Töö Valitsuse juhataja ning TPI NLKP ajaloo kateedri juhataja[viide?]. 1978. aastast töötas ta Tallinna Konservatooriumi ühiskonnateaduste kateedri juhatajana. "Tartu rahu". Eesti Raamat. Tallinn 1988. ISBN 545000009X. 528 lk 2. trükk. Eesti Raamat. Tallinn 1989. ISBN 5450004540. 528 lk "Eesti-Vene piir". Ilo. Tallinn 1993. 200 lk 1970 – Nõukogude Eesti preemia Isamaasõja II järgu orden orden "Austuse märk" Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri
Kindel kõneviis

Kindel kõneviis ehk indikatiiv on kõneviisikategooria tähenduslikult neutraalne liige. Seda kasutatakse tavaliselt siis, kui väljendatavat tegevust peetakse reaalseks, teatelaad on otsene ja suhtluseesmärgiks on väite edastamine. Kindlal kõneviisil tunnus puudub. Kindla kõneviisiga on tegemist siis, kui lauses on olemas indikatiivne verbivorm ja puuduvad muudele modaaltähendustele osutavad vormivahendid. Nt Mari sõi pannkooke. Sõidan rattaga. Kasutades erinevaid keelelisi vahendeid (lekseeme, sõnajärge jms), saab kindla kõneviisi abil väljendada ka teistele kõneviisidele omaseid tähendusi: ebareaalne tegevus: Pidin peaaegu nutma hakkama. Vrd tingiv kõneviis: Oleksin peaaegu nutma hakanud. teate vahendatus: Tiina ütles, et Tõnu on juba kooli läinud. Vrd Kaudne kõneviis: Tiina ütles, et Tõnu olevat kooli läinud. käsk: Selle pluusi pesed sa nüüd kohe ära! Vrd käskiv kõneviis: Pese see pluus kohe ära! Erelt, Mati, Reet Kasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare 1993. Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut, lk 34. Erelt, Mati, Tiiu Erelt, Kristiina Ross 2007. Eesti keele käsiraamat. Kolmas, täiendatud trükk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, lk 281.
Rein Helme

Rein Helme (21. veebruar 1954 – 31. detsember 2003) oli eesti sõjaajaloolane. Ta lõpetas aastal 1972 Pärnu 2. Keskkooli ja aastal 1977 Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloolasena. Eriti hästi tundis ta Napoleoni ja tema ajastut, kuid uuris ka baltisaksa ajalugu, samuti faleristikat, Ameerika kodusõda ja muud. Ta oli Korp! Sakala vilistlane. Rein Helme on koostanud, toimetanud ja tõlkinud eeskätt ajalooraamatuid. Ta oli VII Riigikogu liige ja riigikaitsekomisjoni esimees. Aastal 1997 anti Helmele Eesti Kaitseväe kapteni auaste. 30. märtsil 2007 sai ta postuumselt 2006. aasta Eesti parima ajalookirjutise preemia teose "Kindralfeldmarssal Barclay de Tolly" eest. See raamat (kujundaja Andres Tali) valiti ka Eesti 2006. aasta 25 kauneima raamatu hulka . Rein Helme oli Peeter Helme isa. Tema õde oli raamatukogundustegelane Reet Auksmann, vend on Mart Helme, vennapoeg on Martin Helme, vennatütred Triin van Doorslaer ja Maarja Vaino ning õepoeg Enn Auksmann. 1989 "Molotovi-Ribbentropi paktist baaside lepinguni" (koostaja); 1990 "1812. aasta Eestis ja Lätis: monograafia" ISBN 5-450-00458-3; 1999 "Minu Napoleonica: Napoleoni võimuletuleku 200. aastapäevaks"; 2003 "Napoleon ja tema mõtteterad" (tõlkija ja toimetaja); 2003 "Sõjategevuse päevaraamat" (koostaja); 2004 "Õhtusöök Beaucaire'is" (tõlkija); 2006 "Kindralfeldmarssal Barclay de Tolly" ISBN 9985-70-202-6; "Rein Helme in meroriam" https://web.archive.org/web/20140525234941/http://rahvusarhiiv.ra.ee/public/TUNA/Artiklid_Biblio/PillakPeep_HelmeRein_TUNA2004_1.pdf (vaadatud 26.05.2014) "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 354 "Rein Helme in meroriam"
Norvel Lee

Norvel LaFollette Ray Lee (22. september 1924 Eagle Rock, Botetourti maakond, Virginia – 19. august 1992 Bethesda, Montgomery maakond, Maryland) oli USA poksija. Lee võitis poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika. 15. suveolümpiamängude poksivõistlus. Helsingi 1952. Tulemused inglise keeles
Äraspidimunajas leht

Äraspidimunajas leht või leheke on leht või leheke, mille laba kõige laiem koht on keskkohast lehe või lehekese tipu poole. Harilik härjasilm Harilik kukerpuu Harilik porss Kahelehine käokeel Lääneanakard Tüse adeenium Võsu-liivsibul Väike mandlipuu Hobukastanilehine rodgersia Sulgjas rodgersia munajas leht