laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Must Käsi

Must Käsi (serbia keeles Црна рука) oli Serbia salaorganisatsioon, mis loodi 1911. aasta maikuus. Organisatsioon sai tuntuks Austria-Ungari troonipärijale Franz Ferdinandile tehtud atentaadiga, mille sooritas Gavrilo Princip 1914. aastal.
Rüsselsheim

Rüsselsheim on linn Saksamaa lääneosas Hesseni liidumaal Groß-Gerau kreisis. Asub Maini jõe ääres. Linn on autotööstuse keskus, seal asuvad Opeli ja Saab Automobile tehased. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Rüsselsheimi koduleht
Cynthia Nixon

Cynthia Nixon (sündinud 9. aprillil 1966) on Emmy ja Tony auhinnaga pärjatud USA näitleja. Ta on eelkõige tuntud Miranda Hobbesi kehastajana komöödiasarjas "Seks ja linn" (1998–2004). "Little Darlings" (1980) – Sunshine "Prince of the City" (1981) – Jeannie "O.C. and Stiggs" (1985) – Michelle "The Manhattan Project" (1986) – Jenny Anderman "Let It Ride" (1989) – Evangeline "Addamsite pereväärtused" (1993) – Heather "Tülikas tita ja kolm idiooti" (1994) – Gilbertine "Marvini tuba" (1996) – vanadekodu juhataja "Igby Goes Down" (2002) – Mrs. Piggee "Väike Manhattan" (2005) – Leslie "One Last Thing..." (2005) – Carol Jameison "Tanner '88" (Alex Tanner, 1988, lühisari) "Mõrv sai teoks" (Alice Morgan, 1 jagu, 1993) "Seks ja linn" (Miranda Hobbes, 1998–2004) "Kiirabihaigla" (Ellie Shore, 1 jagu, 2005) "Dr. House" (Anica Jovanovich, 1 jagu, 2005) Emmy 2004 – parim komöödiasarja naiskõrvalosatäitja – "Seks ja linn" Tony auhind 2006 – parim naisnäitleja (näidend) – "Rabbit Hole" Cynthia Nixon andmekogus IMDb (inglise)
Põhja-Järva Kool

Põhja-Järva Kool on põhikool Järva maakonnas Järva vallas. Koolil on kolm õppekohta: Aravetel, Amblas ja Albus. 1858. aastal avati Aravetel Seidla kooli nime all vallakool. Koolimajaks oli rehielamu tüüpi maja, kus asus klassituba, kus õpiti, söödi ja ka magati. Koolijuhatajal oli oma kamber. 1905. aastal rajati Aravetel uus koolihoone, mis töötas 1917. aastani 3-klassilise külakooli/algkoolina. 1917. aastal sai koolist Aravete 4-klassiline Algkool ja seal õppis 33 õpilast. 1944. aastal nimetati Aravete kool ümber Aravete Mittetäielikuks Keskkooliks, 1950. aastal Aravete 7-klassiliseks Kooliks ja 1961. aastal Aravete 8-klassiliseks Kooliks. 1963. aasta mais hakati rajama kooli juurdeehitist, mis valmis 1. septembril 1964 ja millega kool sai juurde kuus klassiruumi. 1983. aastal nimetati Aravete 8-klassiline Kool ümber Aravete Keskkooliks. Kuni 1990. aastateni oli kooli juures kooliaed, mille saadusi kasutati koolisööklas ja kus kooliõpilased käisid suviti peenraid hooldamas. 1980. aastatel õppisid keskkoolis tüdrukud lüpsioperaatori ja poisid traktoristi ametiõpet. 2005. aasta sügisel hakati koostöös Rakvere Kutsekeskkooliga keskkooli õpilastele andma eelkutseõpetust müügijuhi, turismikorraldaja ja arvutiteenindaja erialal. Keskkooliõpilased said soovi korral läbida ka B-kategooria autojuhi kursuse. 1. septembril 2023 muudeti Aravete Keskkool Järva valla koolivõrgu reorganiseerimise tulemusel põhikooliks ja sellega liideti Albu Põhikooli kooliosa ja Ambla-Aravete Kooli kooliosa. Reorganiseeritud Aravete Keskkooli nimi on alates 1. septembrist 2023 Põhja-Järva Kool, millel on kolm õppekohta: Aravetel, Amblas ja Albus. Aravete koolimaja asub kahes eri ajajärkudel ehitatud ja omavahel ühendatud hoones. Koolimaja vanim osa valmis 1941. aastal, selle juurdeehitis valmis 1. septembril 1964. Selles osas (nn vana maja) asuvad algklasside klassiruumid, muusikaklass, mängutuba, algklasside õpetajate tuba, raamatukogu, kaks klassiruumi, poiste ja tütarlaste tualettruumid ning laoruum. Kooli viimase juurdeehitise projekteeris arhitekt Ignar Fjuk. Tema projekti järgi ehitatud postmodernistlik kolmekorruseline õppekorpus valmis 1985. aastal. Selles osas (nn uus maja) asuvad ainekabinetid, aula, söökla, administratsiooni ruumid, huvituba, arvutiklass, autoklass, videoklass, arsti kabinet, õpetajate vaheruumid, tööõpetuse ja käsitöö kabinetid. 1988. aastal valmis võimla ja 1991. aastal ujula, 2003. aastal staadion. Ignar Fjuk usub, et Aravete koolimaja on üks Eesti huvitavamaid koolihooneid.[viide?] Ambla koolimaja asub Amblas. Albu koolimaja asub endise Albu mõisa härrastemajas. Peegel, Mari. Ülevaade: koolide sulgemine sügisel puudutab pea kõiki maakondi. ERR, 3. aprill 2023. Aravete Keskkooli koduleht
Jakob Piil

Jakob Storm Piil (sündinud 9. märtsil 1973) on taani elukutseline jalgrattur. Piil alustas sportlaskarjääri trekiratturina. 1997 sai ta oma esimese profilepingu klubiga RDM, kuid esimene profiaasta ebaõnnestus ja tema leping lõpetati. Siiski tuli ta sel aastal Taani meistriks maanteeratturite meeskonnasõidus. Järgmisel aastal sai ta lepingu taani klubiga Team Acceptcard. Esimesel aastal saavutas ta ühe võidu vähetähtsal sõidul, teine kujunes tema läbimurdeaastaks. 2000. aastal sõlmis ta lepingu Taani meeskonnaga Team CSC. Tema esimene hooaeg polnud kuigi õnnelik, sest kokkupõrge autoga vahetult enne Milano – Sanremo tuuri ja saadud vigastuse 4 kuud kestnud ravi rikkus hooaja alguse. 2001. aasta oli märksa parem, sest ta võitis Rahutuuri (sealhulgas selle 3. ja 7. etapi) ning tuli Tour de France'i 17. etapil teiseks, sõites juba 5 minutit pärast starti peagrupi eest ära. 2002 võitis ta Pariisi–Toursi tuuri ning ei puudunud palju, et ta oleks Tour de France'i 18. etapi võitnud, kuid 250 m enne lõppu tuli ta jalg pedaali küljest lahti ja ta jäi kolmandaks. 2003. aastal võitis ta lõpuks Tour de France'i 10. etapi, samuti Rahutuuri 5. etapi. 2004. aastal oli ta Tour de France'i kõige agressiivsem rattur. Aastail 2001–2003 sõitis ta Tour de France'i lõpuni, kuid parim koht oli 113. 2005. aastal jättis klubi ta vigastuste tõttu Tour de France'ilt kõrvale, 2006. aastal ei pääsenud ta ühelegi suurele tuurile ja klubi lõpetas temaga lepingu. 1. jaanuaril 2007 sõlmis ta lepingu Saksamaa meeskonnaga T-Mobile Team, ent see jäi tema viimaseks hooajaks elukutselisena. Piil on 182 cm pikk ja kaalus tippsporti tehes 67 kg.
Vassili III

Vassili III (25. märts 1479 – 3. detsember 1533) oli Moskva suurvürstiriigi suurvürst aastatel 1505–1533. Vassili ajal viidi lõpule tema isa, Ivan III algatatud "Vene maade kogumine": 1510. aastal liideti riigiga Pihkva vürstiriik, 1521. aastal Rjazani vürstiriik, Novgorodi vürstiriik (1522). Samuti peeti kohati edukaid sõdu Leeduga, Moskva suurvürstiriik vallutas 1514. aastal Smolenski piirkonna, mis oli aastast 1404 olnud linn Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi koosseisus. Et Vassili sisuliselt jätkas oma isa poliitikat, siis pole ajaloolased talle tavaliselt kuigi palju tähelepanu pööranud. Vasilii III pidas Leedu suurvürstiriigi suurvürsti Zygmunt I-ga sõdu aastail 1507–1508 ja 1512–1522. Aastail 1518–1522 pidas edutuid sõdu Krimmi khaaniriigi ja Kaasani khaaniriigiga. Sõjas Krimmi khaaniriigiga, 1517. aastal jõudsid tatari väed sõjakäiguga kuni Tula linnani Venemaa sisemaal ja 1521. aastal sõjakäigus, piirasid Moskvat. „Suur Valitseja Vassili, Jumala armust kogu Vene Valitseja, ja Vladimiri, Moskva, Novgorodi, Pihkva, Smolenski, Tveri, Jugra, Permi, Vjatka, bulgaaride ja muude Suurvürst; Nižni Novgorodi, ja Tšernigovi, ja Rjazani, ja Volokolamski, ja Rževi, ja Belski, ja Rostovi, ja Jaroslavli, ja Beloozero, ja Udora, ja Obdoria, ja Kondia, ja muu Valitseja ja Suurvürst“ Vassili isa oli Moskva suurvürst Ivan III ja ema Bütsantsi viimase keisri Konstantinos XI vennatütar Zoe Palaiologos. Vassili III 1. abielu sõlmiti 1505. aastal Solomonia Jurjevna Saburovaga (surn. 1542) ja lahutati 1525. aastal, kellega Vassili III oli suuri probleeme meessoost järglase, pärija saamisega. Vassili III 2. abielu sõlmiti 1526. aastal, Leedu suurvürstiriigi alalt Moskva suurvürsti teenistusse üle läinud Glinskite suguvõsast pärineva vürst Vassili Lvovitš Glinski ja Serbia vürstinna Ana Jakšići tütre Jelena Vassiljevna Glinskajaga (1506/07–1538). Vassili III ja Jelena järglased: Ivan Vassiljevitš (1530–1584), Moskva suurvürsti ja Moskva tsaarina Ivan Groznõi ehk Ivan Julm. Juri Vassiljevitš (1533–1563) (kurttumm), Uglitši vürstiriigi vürst, abielus vürstinna Uljana Dmitrjevna Paletskajaga (surn. 1575).
Ülle Tarkiainen

Ülle Tarkiainen (sündinud Liitoja; 17. septembril 1957 Türil) on eesti ajaloolane. Ta on lõpetanud 1975. aastal Türi Keskkooli ja 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (õppis ajaloo osakonnas). Aastatel 1981–1984 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli aspirant ja 1987. aastal kaitses samas ajalookandidaadi väitekirja. Aastatel 1994–1999 oli ta Tartu Ülikoolis ajaloodoktorant ja 2000. aastal sai filosoofiadoktori kraadi. Aastatel 1984–1991 oli ta TRÜ ajaloo ja semiootika labori nooremteadur ning 1991–1994 samas vanemteadur. Aastatel 2000–2005 töötas ta Soome Rahvusarhiivis teadurina ning 2001–2005 ka Eesti Põllumajandusülikoolis maastikuarhitektuuri dotsendina. 2005. aastast töötas ta Tartu Ülikooli üldajaloo vanemteadurina, 2017. aastast on ta Rahvusarhiivi teadur. Alates 2003. aastast on Tarkiainen Akadeemilise Ajalooseltsi liige, 2007. aastast Eesti Arhivaaride Ühingu liige ja Tartu Ülikooli ajaloo osakonna nõukogu liige. 2006. aastast kuulub ajakirja Forschungen zur baltischen Geschicte toimetuskolleegiumi. Tarkiainen tegeleb peamiselt agraar- ja kultuuriajaloo uurimisega. Tema abikaasa on soome ajaloolane Kari Tarkiainen. Ülle Tarkiainen Eesti Teadusinfosüsteemis (vaadatud 21. mail 2014) Elulugu TÜ lehel (vaadatud 21. mail 2014)
Deutsche Telekom

Deutsche Telekom on Saksamaa telekommunikatsiooniettevõte. See on suurim selle ala ettevõte Euroopa Liidus[viide?]. Firma peakorter asub Bonnis. Deutsche Telekom loodi 1996. aastal Deutsche Posti erastamise käigus. Ettevõttes on 248 000 töötajat, 2006. aasta käive oli 61,3 miljardit eurot. Deutsche Telekomi aktsia on noteeritud Frankfurdi, Londoni ja New Yorgi väärtpaberibörsidel. T-Com, lauatelefonioperaator T-Mobile, mobiiltelefonioperaator T-Online, Internetioperaator T-Systems, suurtele äriklientidele suunatud andmesidefirma Ettevõtte koduleht
Jon Voight

Jonathan Vincent Voight (sündinud 29. detsembril 1938 Yonkersis New Yorgi osariigis) on USA näitleja, kes on pälvinud filmiauhinna Oscar. Voighti tähelend Hollywoodis algas 1969. aastal filmiga "Midnight Cowboy", milles osatäitmise eest sai ta Oscari nominatsiooni. Järgnenud aastakümnetel on Voight teinud kaasa mitmekülgsetes filmides, nende hulgas 1972. aastal filmis "Deliverance" ja 1978. aastal filmis "Coming Home" ("Kojutulek"), ning saanud viimases näitlemise eest ka parima meesnäitleja Oscari. Neljanda Oscari nominatsiooni sai ta Howard Coselli kehastamise eest 2001. aasta biograafilises draamafilmis "Ali". Voight on samuti Oscariga tunnustatud näitleja Angelina Jolie isa. 1979 – Oscar parima meespeaosatäitja kategoorias filmi "Coming Home" ("Kojutulek") eest 1978 – Los Angelese filmikriitikute parima meesnäitleja auhind rolli eest filmis "Kojutulek" 2019 – National Medal of Arts Jon Voight andmekogus IMDb (inglise) Q&A: John Voigt on September Dawn
Izjum

Izjum on linn Ukrainas Harkivi oblastis, Izjumi rajooni keskus. Asub Harkivi ja Donetski oblastite piiri lähedal Donetsi jõe ääres. Izjumi on esmamainitud 1571. aastal. Linn asutati 1681. aastal. 17.–18. sajandil asusid seal kasakarügemendid. Venemaa 2022. aasta Ukrainasse sissetungi raames okupeerisid Venemaa Föderatsiooni relvajõud Izjumi linna 2022. aasta 1. aprillist kuni sama aasta 10. septembrini. Sissetungi alguses toimunud Izjumi lahing, mille raames Venemaa relvajõud vallutasid linna, algas 3. märtsil ja lõppes 1. aprillil. 10. septembril teavitas Venemaa kaitseministeerium Ukraina relvajõudude vastupealetungist tulenevalt, et nende väed on lahkunud Izjumi linnast. Perioodil, kui Venemaa relvajõud linna okupeerisid, oli linn nende vägedele oluliseks juhtimis- ja logistikakeskuseks. Peale linna vabastamist avastasid ukrainlased linnast 447 surnukehaga massihaua (sh 22 Ukraina sõjaväelast). Lisaks leiti linnast ka mitu piinakambrit. Venemaa sissetungi raames toimunud erinevate sõjaliste operatsioonide tõttu oli saanud kahjustada umbes 80% kesklinnas paiknenud hoonetest. Izjumi linnavalitsuse hoone 15. septembril 2022 Kahjustatud Vene soomusauto Izjumis 2022. aasta septembris Izjumi lahing (1943) Izjumi lahing (2022) "Ukraina väed võtsid tagasi Kupjanski ning jõudsid ka Izjumi linna". err.ee. 10. september 2022. "Signs of torture, mutilation on bodies at Izium mass burial site: Ukraine officials". cnn.com. 24. september 2022. "Militia units commanded by Russia named in Izium abuse investigation". Theguardian. 18. juuli 2023. "Izium and Balakliia after liberation from Russian occupation – in pictures". theguardian.com. 21. september 2022. John Sparks. Ukraine invasion: Ferocious fighting for Izyum, the city that's like 'hell' for Russian soldiers. Sky News, 31. märts 2022 Russia 'Leaving Death Behind Everywhere,' Zelenskiy Says After Discovery Of New Mass Grave. RFE/RL's Ukrainian Service, 16. september 2022 VASILISA STEPANENKO. Ukraine finds new mass burials, says Russia “leaves death”. AP News, 16. september 2022
223

223. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad - 220. aastad - 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad Aastad: 218 219 220 221 222 - 223 - 224 225 226 227 228 ... ... ...
224

224. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad - 220. aastad - 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad Aastad: 219 220 221 222 223 - 224 - 225 226 227 228 229 ... Carus, Rooma keiser ...
Rivne

Rivne (varem ka Rovno) on oblastilise alluvusega linn Lääne-Ukrainas, Rivne oblasti ja Rivne rajooni keskus. Linna on esmamainitud 1283. aastal. 1569. aastal sai linn Poola osaks. Pärast Poola teist jagamist 1793. aastal ei kuulunud linn veel Vene impeeriumi koosseisu, jäi Poolale, kuid asus Venemaa piiri lähedal. Pärast Poola kolmandat jagamist 1795. aastal sai linn lõpuks Vene impeeriumi osaks. 1919. aasta aprillis-mais, Esimese maailmasõja lõpus oli Lääne-Ukraina Rahvavabariigi valitsuse asukoht. 1921 läks linn Poolale. Teises maailmasõjas 1941 hävitasid sakslased juudid, kes moodustasid umbes poole linnaelanikest. Sõdadevahelisel perioodil (1918-1939) kuulus Rivne taas Poolale ning linnas elas 52% juute, 31% poolakaid, 7% ukrainlasi, 6% venelasi ja 4% muid vähemusi. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Rivne elanikest ukrainlasi 91,6%, venelasi 6,8% ja valgevenelasi 0,6%. Linna koduleht
180

180. aasta Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand Aastakümned: 130. aastad 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad - 180. aastad - 190. aastad 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad Aastad: 175 176 177 178 179 - 180 - 181 182 183 184 185 ... ... 17. märts – Marcus Aurelius, Vana-Rooma keiser
Benedictus

Püha Benedictus Nursiast (u 480 – 547) oli munkluse ja kloostrielu rajaja läänekristlikus maailmas, õigeusu kiriku ja katoliku kiriku pühak. Püha Benedictus sündis 480. aasta paiku Nursias (tänapäeva Norcia Umbrias) ning põgenes juba noorena maailma eest üksildusse. Ta sai tuntuks oma vagadusega ja hakkas peagi elama koos teiste erakutega Subiaco linna lähedal. Paljud inimesed, keda Benedictuse pühadus ligi tõmbas, otsisid tema juhatust. Nende jaoks rajas ta kaksteist kloostrit, igaühes ülem ja kaksteist munka. Kolmeteistkümnendas elas ta ise koos vähestega, jäädes ometigi kõikide isaks ehk abtiks. 529. aastal asutas Benedictus Rooma ja Napoli vahele Monte Cassino kloostri, mille eeskujul on loodud ka teised kloostrid läänes. Umbes aastal 530 kirjutas ta oma kloostrielu juhised (Regula Benedicti), mis said aluseks kogu läänekristlikule munklusele. Püha Benedictuse reeglid hõlmasid loominguliselt püha Augustinuse, Gallia ja idakristliku munkluse pärimused, millega püha Benedictus tutvus püha Basileios Suure ja püha Johannes Cassianuse teoste kaudu. Põhimõteteks olid lakkamatu palvetamine ja töö tegemine ning kolm vannet: vaesus, tsölibaat ja kuulekus. Selle kloostrikorra järgijaid hakati hiljem, katoliiklike ordude tekkimise ajajärgul, nimetama püha Benedictuse auks benediktlasteks ning selle korra võttis keskajal omaks enamik lääne kloostreid. Seetõttu on teda sageli nimetatud ka lääne kloostri isaks. Benedictus kuulutati pühakuks 1220. aastal. Catholic Encyclopedia: St. Benedict of Nursia Catholic Encyclopedia: St. Benedict of Nursia Püha Benedictuse kloostrikord (Inglise keeles)
Gregorios Nyssast

Gregorius Nyssast (القديس غريغوريوس النيصي; Άγιος Γρηγόριος Νύσσης; u 335 – pärast 394) oli väljapaistev 4. sajandi teoloog, Kapadookias asuva Nyssa linna piiskop aastail 372–376 ja uuesti alates aastast 378 kuni oma surmani 395. aastal. Teda austatakse pühakuna paljudes kirikutes: nii katoliku kui ka õigeusu kirikus, vanades idakirikutes ja anglikaani kirikus. Gregorius oli Basileios Suure noorem vend ja Nazianzi Gregoriuse hea sõber. Mõned teoloogid peavad tema naiseks Püha Theosebiat, teised arvavad, et viimane oli Gregoriuse ja Basileose õde, nagu seda oli ka püha Makrina noorem, veel üks pühak sellest austusväärsest perekonnast. Gregorius otsustas hakata Nyssa piiskopiks aastal 372, tänapäeva Nevşehiri linnas Türgis Kapadookias. Ta vend Basileios nimetas ta piiskopina ametisse, kuna soovis piiskopist liitlast enda metropoliidi läheduses (Basileios oli Caesarea piiskop). Gregorius oli kohal ka teisel oikumeenilisel kirikukogul Konstantinoopolis, kus ta kaitses Nikaia usutunnistust arianismi vastu. On väidetud, et Gregorioselt pärineb ontoloogilise vabaduse mõiste. Bastitta Harriet, Francisco 2023. An Ontological Freedom: The Origins of the Notion in Gregory of Nyssa and its Influence unto the Italian Renaissance. Paderborn: Brill-Schoeningh.
Nobeli kirjandusauhind

Nobeli kirjandusauhind on Nobeli auhind, mida antakse välja silmapaistvate saavutuste eest kirjanduses. Alfred Nobel Michael Specter, "Nobeli sündroom" (intervjuudest Nobeli komitee liikmetega). Inglise keelest tõlkinud Aet Varik – Looming 2001, nr 10, lk 1526–1535 Kjell Espmark, "Nobeli kirjandusauhind". Tõlkinud Ülev Aaloe, Enno Turmen ja Tiina Mullamaa, järelsõna: Ülev Aaloe. Eesti Raamat, Tallinn 2005, 271 lk
Kaheksas ristisõda

Kaheksas ristisõda oli sõda, mida alustas Prantsusmaa kuningas Louis IX aastal 1270 Põhja-Aafrikas. Kaheksanda ristisõja põhjustas Mamelukkide Egiptuse ja Süüria sultan Baibars, kes ründas ristisõdijate riike Süürias. Eelnevalt oli aastatel 1248–1254 toimunud Seitsmes ristisõda Prantsusmaa kuninga Louis IX Püha Seitsmes ristisõda, ta vallutas Damietta linna Niiluse suudmes, kuid hiljem takerdusid ta väed lõuna pool jõe soodesse ning kuningas ise langes vangi. Pärast pikki läbirääkimisi vabastati ta Damietta ning suure rahasumma loovutamise hinnaga.  Pikemalt artiklis Seitsmes ristisõda 1261. aastal sai Küprose valitsejaks Hugo III, kelle ema Isabella sai regendiks Akkos. Sellega ei olnud nõus Lusignani perekonna teine pool: Antakya Maria; tema proteste ei võetud kuulda. Mamelukid kasutasid Jeruusalemma sisesegadusi ära ning hakkasid vallutama rannikulähedasi väikelinnu. Aastal 1265 vallutas sultan Baibars Caesarea, Haifa ja Arsufi; aastal 1266 Safadi ja Toroni. 1267. aastal sai Hugo III-st ka Jeruusalemma kuningas. Aastal 1268 vallutas sultan Baibars ka Yafo ja Beauforti; pärast seda piiras ja hävitas Antakya ning vallutas Antiookia vürstiriigi. Pärast Antakya langemist sõlmisid Baibars ja Hugo III vaherahu; Baibars teadis, et Louis IX oli uut ristisõda ette valmistamas ning eeldas, et sihtmärgiks on jälle Egiptus. 1267 kuulutas Louis IX ristisõja välja, kuid ei saanud eriti palju liitlasi sõjaks. Kõigepealt ründas Tunise linna, et saada tugevat baasi, kust rünnata Egiptust, et edasi minna pühale maale. 1270 juulis maabus Louis Põhja-Aafrikas. Juba laevadel oli suur osa armeest haigeks jäänud merevee joomisest ja kuumusest. 25. augustil suri ka Louis IX mingisse kõhuhaigusse. Päev enne seda oli kohale saabunud Louis' vend Carlo I, kes võttis ristisõja juhtimise enese peale. Et haigused levisid armees edasi, lahkuti Tunisest 30. oktoobril. Saavutati ehk vaid seda, et Tunise sultan lubas kristlastel Tunises vabalt kaubelda ning munkadel ja preestritel linna siseneda.
Üheksas ristisõda

Üheksas ristisõda oli viimane "keskaegsetest" ristisõdadest, Euroopa kristlaste katsetest tagasi vallutada püha maad. Sõja põhjus oli Egiptust ja Süüriat valitsenud Mamelukkide võimsuse pidev kasv ning jätkuv kohalolek pühal maal. Viimased ristisõdijate riigid Süürias olid kokku varisenud. Sõjas osales palju erinevaid tegelasi: Inglismaa prints Edward, Prantsusmaa kuningas Louis IX, aga ka paavst ja Bütsantsi keiser, ning mongolid Hulagu Khan ja Möngke-khaan, ning mamelukkide liidrid Baibars I ja Quituz. Sõda on peaaegu lahutamatult seotud 1270. aasta Kaheksanda ristisõjaga. Kaheksanda ristisõja ebaõnnestumise järel sai Baibars jätkata Jeruusalemma kuningriigi hävitamisega: aastal 1270 lasi ta mõrvata Montforti Philippe'i, aastal 1271 vallutas ta Hospitaliitide ja templirüütlite tugipunktid Krak des Chevaliersis ja Montfortis. Ta piiras ka Tripolit, kuid oli sunnitud mais põgenema, sest saabus Louis IX ristisõja ainus arvestatav jõud Inglismaalt Walesi prints Edward. Edward suutis moslemitega 10 aasta pikkuse vaherahu sõlmida, sellest hoolimata prooviti teda mõrvata. Edward lahkus aastal 1272, hoolimata II Lyoni kirikukogul tehtud plaanidest, jäi see viimaseks suuremaks ristiretkeks. Hugo III kontroll Jeruusalemma kuningriigi üle hakkas kaduma, ta oli rahva seas ebapopulaarne ning kuningriigi kolmest linnast üks, Beirut, eemaldus kuningavõimust peaaegu täielikult. Isabella (Hugo II lesk) andis alad isegi Baibarsi kaitse alla.
Hulagu

Hulagu ehk Hülegü (u. 1217 – 8. veebruar 1265) oli Ilkhanaadi khaan (1256–1265), ta oli Tšingis-khaani lapselaps, Hulagiidide dünastia rajaja. 1251. aastal sai Mongoli impeeriumi uueks suurkhaaniks, Tšingis-khaan noorima poja Tolui poeg Möngke-khaan (Munke), kes otsustas, et tuleb jätkata vallutusi - piiride kindlustamist ning mongolite sõjakuse väljaelamist. Ühena Tšingise järglastest osales Möngke koos Batu-khaaniga Euroopa-sõjakäigul 1235-1242, juhtides üht osa sellest retkest. Ta andis oma vennale Hulagule voli vallutada alad Pärsias (tänapäeva Iraanis), Iraagis ja Türgis. Hulagu jõudis 1256. aastal Pärsiasse. Enamik alasid alistus mongolitele võitluseta. Tõsisemat vastupanu ei osutanud isegi assassiinid, keda moslemid olid pidanud võitmatuteks - nende kindlused vallutati vähem kui aastaga. 1258. aastal vallutati ka Bagdad, kaliif tapeti.  Pikemalt artiklis Bagdadi kalifaat, Mongolite riik#Möngke valitsusaeg Ainsana hakkasid Hulagule tugevalt vastu mamelukid – enamjaolt stepirahvaste seast pärit orjadest sõjamehed, kes olid Egiptuses võimule tulnud 1250. aastal. Ain Jaluti lahingus (Baalbeki all Palestiinas) lõid nad 1260. aastal mongolite väge. Selle lahingu tähtsust on tihti üle hinnatud. Tegelikult võitles seal umbes 20 000 moslemit (keda aitasid ristisõdijad, sh templirüütlid, arvatavasti ka nende kutsel) umbes 10 000mehelise mongolite väe vastu.  Pikemalt artiklis Egiptus#Mamelukkide Egiptus Pärast Ain Jaluti ei olnud mongolitel võimalust mamelukkide alasid Palestiinas ja Egiptuses vallutada, kuigi neil olnuks jõudu seda teha: samal aastal suri Möngke, sõjaretkel Songide vastu ning algas kodusõda, Hulagu ja Hubilai äraolekul võimu haaranud noorima venna Ariq Bökega. Seni polnud mongolid ühtegi kaotust tasumata jätnud (varasemad lüüasaamised merkititelt, mandžudelt-tšurtšenidelt, Volga bulgaritelt jt tasuti nende rahvaste täieliku alistamisega). Ilkhanaadis tegutsev Hulagul algasid aastal 1262 kokkupõrked Kuldhordi valitseva nõo Berke-khaaniga, kellega olid tülid piiriküsimuste üle Kaukaasias ning kes olid islami usku ning seetõttu Hulagu vallutustele vastu. Hulagu suri 1265. aastal ning Berke-khaan tahtis seepeale Hulagu maid vallutama minna, kuid suri teel olles. Lähis-Ida ajalugu#Mongoli vallutused Üheksas ristisõda