laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Maidan Nezaležnosti

Maidan Nezaležnosti (ukraina keeles Майдан Незалежності 'Iseseisvuse väljak') on Ukraina pealinna Kiievi keskväljak. See asub Ševtšenko rajoonis. Hreštšatõku tänav poolitab seda. Väljakul on olnud erinevaid nimesid, kuid sageli nimetatakse seda lihtsalt Maidan ('väljak'). 19. sajandil asusid väljaku ääres Kiievi raekoda ja aadliraada hoone. Ukraina iseseisvusliikumise tekkest saadik 1990. aastal on väljak olnud traditsiooniline poliitiliste meeleavalduste paik. Seal on toimunud ulatuslikke protestimiitinguid: 1989. aastal tudengite Graniitrevolutsioon, 2001. aastal "Ukraina ilma Kutšmata", 2004. aastal Oranž revolutsioon ning 2013.–2014. aastal Euromaidan. Maidanil toimuvad ka mittepoliitilised üritused nagu linna jõulupidu, Ukraina iseseisvuspäeva ja Kiievi linna päeva pidustused. "Maidan" tähendab ukraina keeles väljakut. Samatüvelised sõnad on ka teistes keeltes nagu araabia ميدان maydān või maiadan, urdu maidān, pärsia maidān, ja türgi meydan. Praeguse nime sai väljak 1991. aastal, pärast Ukraina iseseisvumist. Nezaležnost ('iseseisvus') tähistab Ukraina iseseisvumist 1991. aastal, Nõukogude Liidu kokkuvarisemise järel. 1869: Hreštšatiku väljak (Hreštšatitskaja ploštšad) 1876: Duuma väljak (Dumskaja ploštšad) 1919: Nõukogude väljak (Sovetskaja ploštšad) 1935: Kalinini väljak (Ploštšad Kalinina) 1941: Duuma väljak (Dumska ploštšad) 1943: Kalinini väljak (Ploštšad Kalinina) 1977: Oktoobrirevolutsiooni väljak (Ploštšad Žovtnevoi Revolutsii) 1991: Iseseisvuse väljak (Maidan Nezaležnosti) Maidan Nezaležnosti on üks kolmest väljakust, mis paiknevad Hreštšatiku tänava kirdeotsa lähedal. See jääb Euroopa väljaku lähedale, kus Hreštšatiku tänav lõpeb. Lisaks Hreštšatikule, mis väljakut poolitab, viivad Iseseisvuse väljakule veel mitu tänavat. Nende seas on Arhitekt Horodetski tänav, Instõtutska tänav, Mõhhailivska tänav, Kostjolna tänav, Väike-Žõtomõri tänav, Sofia tänav, Tarass Ševtšenko tänav ja Boriss Hrintšenko tänav. Väljak ise on mitmetasandiline. Maapinnaga ühetasa jääb ristumine Hreštšatikuga, mis on risti Instõtutska ja Mõhhailivska tänavaga. Väljaku all paikneb Kiievi metroo Kurenivsko-Tšervonoarmiiska liini jaam Maidan Nezaležnosti. Kaitsjate marss 2019. aastal Kiev: Encyclopedic Handbook. Main Edition of Ukrainian Soviet Encyclopedia. Kiev 1982 Why Ukraine Is So Important, Business Insider (28 January 2014) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2015. Vaadatud 24. veebruaril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Eduard Kadai

Eduard Kadai (7. märts 1903 Tarvastu vald, Viljandimaa – 10. juuli 1944 Viljandi) oli eesti majandusteadlane. Ta õppis aastail 1923–1933 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas ja 1936–1938 õigusteaduskonnas, Korporatsioon Vironia vilistlane. Eduard Kadai oli 1927–1931 Tartu 3. Laenu ja Hoiu Ühisuse ametnik, 1933–1934 Halliste Ühispanga, alates 1934. aastast Pärnu Majaomanike Panga juhataja. 1939. aastal valiti ta Pärnu linnavolikokku. Ta kuulus Akadeemilisse Meeskoori ja oli Pärnu Helikunsti Seltsi esimees. Suri majandusteadlane Ed. Kadai. Eesti Sõna, 14. juuli 1944, nr. 161, lk 5. TÜ üliõpilased
Mycosphaerella pini

Mycosphaerella pini on seeneliik. Mycosphaerella pini peremeestaimedeks on männid, sh harilik mänd. Mikroskoopiline seen Mycosphaerella pini talvitub männiokastel, Euroopas levib harilikult suguta arengujärgu Dothistroma septospora eoste abil ja võib põhjustada punavöötaudi, mis on mändidele ohtlik seenhaigus. Mycosphaerella pini, Veebiversioon (vaadatud 24.02.2014) (inglise keeles) Märt Hanso,Rein Drenkhan,Puna-, pruun- ja valgevöötaud Eestis, Eesti Mets, Veebiversioon (vaadatud 24.02.2014) Mycosphaerella pini andmebaasis eElurikkus Sissekanne Index Fungorum-is Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Mycosphaerella pini seisuga 24.02.2014.
Paul Mutt

Paul Mutt (ka Pavel Mutt; 12. juuli 1917 Kärdla – 10. november 1965 Wellington) oli Eesti omavalitsustegelane. Ta õppis aastail 1935–1941 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (ei lõpetanud), samaaegselt ka Tartu kõrgemas muusikakoolis; Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane. 1941. aastal oli ta metsavend, seejärel Läänemaa rahvakasvatusameti juhataja, Eesti Leegioni Sõprade Seltsi Läänemaa osakonna juhataja ja Läänemaa spordijuht. Alates 15. jaanuarist 1944 oli ta Lääne maavanem, kuni alates 1. juulist samal aastal nimetati Eesti propagandajuhiks. 1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1948 Inglismaale ja sealt 1951 Uus-Meremaale. Tema isa oli kooliõpetaja ja õigeusu preester Jakob Mutt. Paul Mutt Eesti propagandajuhiks. Eesti Sõna, 9. juuli 1944, nr. 157, lk. 3. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Männi-laguuss

Männi-laguuss (Bursaphelenchus xylophilus) on ümarusside hõimkonda kuuluv liik. Liigi algne levila on Põhja-Ameerika. Euroopasse sattus 20. sajandil. Areng on 4-etapiline. Täiskasvanud emased ja isased paljunevad suguliselt. Nende üsna väikeste ümarusside (valmikuna 1 mm) arengutsükkel sõltub välistemperatuurist, laboritingimustes kestab areng 15 °C juures 12 ja 30 °C juures 3 päeva. Üks emane ümaruss võib soodsatel tingimustel muneda 15 päevaga 260 000 muna. Männi-laguussid levivad mitmete putukate, nagu puidusiku (Monochamus) perekonda kuuluvate männi-puidusikkude (Monochamus galloprovincialis), abiga. Männi-laguusse on leitud ka hundlastes (Buprestidae) ja kärsaklastes (Curculionidae). Alustuseks toituvad nad vaigukäigu epiteeli rakkudest ja hiljem putuksiirutajate poolt puitu sisestatud ja puidu sinetust tekitavatest seentest Ceratocystis spp. ja Ophiostoma spp. Männi-laguussid võivad elada peaaegu kõigi okaspuude surnud puidus ja üksnes osade männiliikide elusates puudes. Kümmekonnal männiliigil põhjustavad männi-laguussid puude hukkumist (puul lakkab vaigu teke ja puu kuivab), tundlikumaks liigiks peetakse harilikku mändi. Ka teised okaspuude perekonnad (nagu lehis, nulg, kuusk, ebatsuuga, ebaküpress, seeder) võivad olla männi-laguussi peremeestaimed, kuid neid nad harilikult välja ei sureta. Arvatakse, et Ameerikas on kohalikud okaspuude liigid männi-laguussidele resistentsed ja suuri kahjusid metsas ei esine, küll võivad need ümarussid aga kahju teha vastuvõtlike okaspuude kasvandustes. Nakatunud puude töötlemiseks on kasutusel mitmesuguseid tõrjevahendeid, kuid ükski neist pole seni eriti tõhusaks osutunud. Heino Õunap, Kliimamuutused ja Eestile ohtlikud invasiivsed metsakahjurid Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Bursaphelenchus xylophilus seisuga 24.02.2014.
Arnulf

Arnulf või Arnulf I on mitme valitseja nimi: Arnulf Kärntenist (suri 899), Ida-Frangi kuningas 887–899 ja Frangi keiser 896–899 Arnulf Halb (suri 937), Baieri hertsog 907–937, Saksa vastukuningas 919–921 Arnulf I oli Flandria krahv Arnulf I oli Hennegau krahv ning Flandria krahv Arnulf III nime all Püha Arnulf (u 582–640), Metzi piiskop
Sisemine transkribeeritav speisser

Sisemine transkribeeritav speisser ehk ITS (ingl k. Internal transcribed spacer) on ribosoomi subühikute strukturaalsete RNA-de vaheline transkribeeritav mittefunktsionaalne RNA lõik, millele vastavat DNA järjestust kasutatakse laialdaselt liikide määramisel. Loetuna 5' → 3' suunas, koosneb polütsistroonne ribosomaalse RNA prekursor transkript 5' otsas välisest transkribeeritud järjestusest (5' ETS), 18S rRNA-st, ITS1-st, 5.8S rRNA-st, ITS2-st, 28S rRNA-st ja 3' lõpus 3' ETS-ist. Ribosomaalse RNA valmimisel lõigatakse ITS lõigud, kui mittefunktsionaalne kõrvalprodukt, välja ja degradeeritakse. Geenid, mis kodeerivad ribosomaalset RNA-d ja speisserit, esinevad tuhandete koopiate pikkuste tandeemsete kordustena, milles iga koopia on eraldatud teisest mitte-transkribeeritava ehk intergenoomse speisser-DNA regiooniga (intergenic spacer, IGS). ITS järjestusi (nende võrdlemist) kasutata palju taksonoomias ja molekulaarses fülogeneesis. ITS regioon on üks kõige rohkem sekveneeritavam DNA regioon seente molekulaarses ökoloogias ja sellele viidatakse kui seente universaalsele ribakoodile. Peay K.G., Kennedy P.G., Bruns T.D. (2008). "Fungal community ecology: a hybrid beast with a molecular master". BioScience 58: 799–810. Schoch, C.L., Seifert, K.A., Huhndorf, S., Robert, V., Spouge, J.L., Levesque, C.A., Chen, W., Bolchacova, E., Voigt, K., Crous, P.W., et al. (2012). Nuclear Ribosomal Internal Transcribed Spacer (ITS) Region as a Universal DNA Barcode Marker for Fungi. PNAS.
Ester Luiga

Ester Luiga (kuni 1964 Käppa; 23. oktoober 1928 Haapsalu – 9. aprill 2009 Tallinn) oli Eesti arstiteadlane ja purjesportlane. Ta õppis aastatel 1942–1944 Haapsalu 1. Keskkoolis ja lõpetas aastal 1947 Tallinna 8. Keskkooli. Aastal 1953 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, aastal 1966 kaitses ta meditsiinikandidaadi väitekirja. Töötas aastatel 1953–1956 Vabariiklikus Arstlikus Kehakultuuri Dispanseris ja 1956–1961 Tallinna Lastehaiglas. Ta oli Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudis aastatel 1962–1964 aspirant, 1964–1983 noorem- ja vanemteadur. Aastatel 1984–1997 oli ta Eesti Kardioloogia Instituudi laste profülaktilise kardioloogia osakonna vanemteadur. Ingrid Laan, Ester Luiga, Saima Tamm. "Lastehaigused. Õpik meditsiinikoolidele". Valgus. Tallinn 1975 Ingrid Laan, Ester Luiga, Saima Tamm. "Kui laps on haige. Käsiraamat lastevanematele". Valgus. Tallinn 1983 Ingrid Laan, Ester Luiga, Saima Tamm. "Majja tuleb laps". Valgus. Tallinn 1992 Hakkas purjetama 1938. aastal Haapsalus isa ja ema juhendamisel. Oli 1945. aastast Vabariikliku Jahtklubi ja 1948. aastast Kalevi Jahtklubi liige. Võistles aastatel 1947–1958, tuli 1949–1957 kuuel korral eri paadiklassides Eesti NSV meistriks. NSV Liidu meistrivõistlustel võitis ta L3- ja Draakoni klassis 4 kulda (1951, 1954, 1956 ja 1957) ja 2 hõbedat (1948 ja 1953), 1951. aastal oli ta ka ametiühingute üleliiduline meister L3-klassis. 1952 NSV Liidu meistersportlane 1963 Kalevi auliige Tema ema Erika Käppa, isa Eduard Käppa ja vend Albert Käppa olid purjesportlased. Tema abikaasa oli keemik Peeter Luiga. Biograafia ESBL-is Haud Tallinna Aleksander Nevski kalmistul
Vastastikune induktsioon

Vastastikune induktsioon on elektromagnetiline induktsioon kahe (või enama) lähestikku paikneva juhtiva kontuuri vahel (kontuur on mõeldav voolutee, näiteks suletud juhtmekeerd või mähis). Voolu muutumine ühes kontuuris kutsub siis esile ehk indutseerib elektromotoorjõu teises kontuuris. Sel juhul öeldakse, et vooluahelad on omavahel induktiivselt sidestatud. Elektromotoorjõud võib teises kontuuris tekkida ka esimest kontuuri läbiva püsiva voolu korral, kui muutub ühe kontuuri asend teise suhtes. Elektromotoorjõu indutseerumise tingimuseks on igal juhul teist kontuuri läbiva (sellega ahelduva) magnetvoo ajaline muutumine. Teist kontuuri läbib osa magnetvoost, mida põhjustab esimese kontuuri voolu i1 muutumine. Teise kontuuriga ahelduva magnetvoo Φ2 ajalist muutust väljendab seos d Φ 2 d t = M 21 ⋅ d i 1 d t . {\displaystyle {\frac {\mathrm {d} \Phi _{2}}{\mathrm {d} t}}=M_{21}\cdot {\frac {\mathrm {d} i_{1}}{\mathrm {d} t}}.} Vastastikuse induktsiooni tegurit M21 nimetatakse vastastikuseks induktiivsuseks (mõõtühik henri, nagu induktiivsusel). Vooahelduse sümmeetria tõttu on niisama suur ka vastastikune induktsioon teisest vooluringist esimesse: M 21 = M 12 . {\displaystyle M_{21}=M_{12}.} Vastastikuse induktsiooni nähtus leiab laialdast rakendamist trafodes. Elektromagnetiline induktsioon Transformaator Vastastikune induktsioon Elektromagnetiline induktsioon ja induktiivsus Vastastikune induktsioon
Pargas

Pargas (keskladina barga ja vanaprantsuse barge ) on suur lameda põhjaga paat. Pargaseks kutsutakse ka praami. Ilmselt vene keele laenuna on pargase kohta kasutatud kõnekeeles sõna parsa. Et pargased on olnud tänu nõudlikule kasutusele sageli kulunud välimusega, on kõnekeeles nii kutsutud ka lihtsalt viletsamat sõidukit. Lodi Praam Parv MereViki: Pargas Foto
Lümfiplasma

Lümfiplasma (ladina plasma lymphae) on enamikul selgroogsetel lümfisüsteemi teedes oleva kehavedeliku lümfi mitterakuline osa. Lümfiplasma biokeemiline koostis ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Lümfiplasmas on valke 3–4% (umbes 2 korda vähem kui veres), soolasid ja lämmastikku sisaldavate ainevahetussaaduste hulk on sama mis vereplasmaski. "Meditsiinisõnastik" 444:2004.
Euroopa Liidu kolmik

Euroopa Liidu kolmik (inglise keeles EU 3, vahel ka G-3) viitab Prantsuse Vabariigile, Saksamaa Liitvabariigile ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigile. Kõiki neid riike peetakse suurteks jõududeks nende mõju tõttu nii Euroopa Liidu sees kui ka sellest väljaspool. Pärast 2004. aastal toimunud Euroopa Liidu laienemist on senise kolmiku asemel liidu poliitikat sagedamini juhtimas kuut riiki ühendav G6. Eriti üritatakse juhtida liidu välispoliitikat, näiteks kui riigid juhivad Euroopa Liidu pingutusi Iraani tuumaprogrammi lõpetamiseks. Tähis EU 3+3 (ka E3+3 või E3/EU+3) viitab riikide grupile, mis hõlmab Euroopa liidu kolmikut ning Hiinat, Venemaad ja Ameerika Ühendriike. Tähis võeti kasutusele siis, kui need kuus riiki ühendasid enda ja Iraani diplomaatilised püüdlused viimase tuumaprogrammi asjus. Ameerika Ühendriikides ja Venemaal tuntakse kuuikut pigem nimega P5+1, mis viitab ÜRO Julgeolekunõukogu viiele alalisele liikmele ja Saksamaale. Visegrádi grupp Jõudude tasakaal Euroopas G6 Bretherton, Charlotte; Vogler, John (2006). The European Union as a Global Actor. Routledge. Lk p.174. ISBN 9780415282451. {{cite book}}: parameetris |pages= on üleliigne tekst (juhend) Strategic Vision: America & the Crisis of Global Power, Dr. Zbigniew Brzezinski, pp 43-45. ISBN 9780465029556. Avaldatud aastal 2012. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. september 2014. Vaadatud 25. veebruaril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Iran’s nuclear programme, Strategic Comments, Volume 10, Issue 9, November 2004, International Institute for Strategic Studies. EU calls for UN action over Iran, BBC News, 12.01.2006. Kaveh L Afrasiabi (01.04.2006). "Iran: Options for a face-saving solution". Asia Times. Vaadatud 17.06.2009.
TVEL Corporation

TVEL Corporation on Venemaal asuv tuumaenergiaettevõte. Nende peakorter paikneb Moskvas ning firma kuulub kontserni Atomenergoprom. TVEL-i direktorite nõukogu esimees on Alexander Lokshin. Ettevõte varustab tuumaenergiaga nii Venemaad kui ka Ukrainat. 2013. aastal ostis Ukraina TVEL Corporationilt tuumaenergiat 600,596 miljoni dollari eest. 2012. aastal ostis Ukraina TVEL Corporationilt tuumaenergiat 555,355 miljoni dollari eest.
Haukka

Haukka (soome keeles 'kull') oli 1943. aastal Soome poolt koostatud raadioluuregrupp, mis saadeti Saksa okupatsiooni all olnud Eestisse. Grupi eesmärk oli koguda soomlastele teavet, millal sakslased lahkuvad ja kas nad jätavad ehk Punaarmeele tee Helsingi peale vabaks. Samuti pidid nad Soomele teatama Saksa vägede võimalikust dessandist Suursaarele. Ühtlasi pidid nad sidet pidama Eesti Vabariigi Rahvuskomiteega ning koguma andmeid Eesti poole teel olevate Punaarmee üksuste kohta. Haukka gruppi kuulus mõniteist eestlast. Rühma juht oli Leo Talgre, radistid Ustav Toom ja Toomas Rüütmann, paadimees Georg Adams. Grupp püüdis edutult leida kontakti Briti sõjaväeluurega (SIS). Haukka mehed hakkasid sidet pidama Eesti vastupanuliikumisega ja vandusid 1944. aasta septembris truudust Otto Tiefi valitsusele. Kui sakslased taganesid, jäi grupp Nõukogude vastuluure silmusesse. Haukka grupp purustati detsembris 1944, varitsuses langes Leo Talgre. 28. detsembri öösel 1945 ründas NKVD väeosa üksus Võrumaal Nursipalus Haukka luuregrupi meeste poolt koondatud metsavendade punkrit (Nursipunker). Langes üheksa meest. Leo Talgre "Juss" Ilmar Erik Jonas "Justus" Toomas Hellat "Tommi" Tarmo Meristu "Moor" Helmut Pedanik Ülo Jõgi "Peeter Tamm" Toomas Rütman "Riisik", "Taat" Vello Saksen "Sahk" Evald Soomer "Saare" Voldemar Särak "Talvik" Heino Muda "Ants Mägar" Aksel Puusepp "Paju" Ain Pedanik "Põld" Karl Jürgens "Kure" Hans Kaljurand "Liivalaid" Harald Keem "Kiima" Viktor Lukk "Lõima", "Kusta" Adalbert Jäger Jüri Hellat Haukka grupist on René Vilbre teinud dokumentaalfilmi "Kuum külm sõda: Haukka grupp" (2005; esimene film sarjast "Kuum külm sõda"; stsenaristid Kiur Aarma ja Tiit Pruuli, idee autor Eerik-Niiles Kross). Tümler Ülo Jõgi. "Erna". Legendid ja tegelikkus. JMR. Tallinn 1996 Hans Salm. Viie luure agent. Eesti luurajatest Teises maailmasõjas. Tallinn 2004 Mai Krikk. Voldemar Särak ja luuregrupp "Haukka". Olion. Tallinn 2011 HAUKKA GRUPP Filmiveebi kodulehel Kalju Aarop - Roheline Partisanide Pataljon
Lümfiteed

Lümfiteedeks nimetatakse paljude selgroogsete lümfisüsteemi ja selle elundeid ühendavat ning lümfi sisaldavat lümfisoonte võrgustikku. Lümfiteed koosnevad lümfikapillaaridest, lümfisoontest ja lõpevad lümfisõlmedega, millest saavad alguse lümfitüved. Lümfiteede areng, asend, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Lümfiteed (-ka sooned) ei kata marrasknahka, kesknärvisüsteemi, epiteelkudesid, põrna, luuüdi, nabavääti, lootekestasid, kopsualveoole, silma sarvkesta ja silmaläätse, kuid lümf liigub neis rakuvaheliste kanalite ja spetsiaalsete molekulide kaudu. Suuremad lümfikogumisteed on: nimmetüved (trunci lumbales) sisusetüvi (truncus visceralis) kõhuõõnetüvi (truncus c(o)eliacus) sooletüvi (truncus intestinalis) käärsooletüvi (truncus colicus) tühisooletüvi ( truncus jejunalis) maotüvi (truncus gastricus) maksatüvi (truncus hepaticus) jt. Lümfiteid mööda toimub organismis rasvlahustuvate ainete transport, nii liiguvad lümfiteedest vereringesse rasvlahustuvad vitamiinid ja lipoproteiinikerakesed jpt ained. 'Lümfaatiline' (lad lymphaticus) võib tähendada lümfi, lümfikoesse või lümfiteedesse puutuvat. Enn Ernits, Esta Nahkur,"Koduloomade anatoomia", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 324, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Ernits,Nahkur 2013:323-344 Walter Nienstedt, Osmo Hänninen, Antti Arstila, Stig-Eyrik Björkqvist. "Inimese füsioloogia ja anatoomia", Werner Söderström Osakeyhtiö, Kirjastus Medicina, 6 trükk, 2011, toimetaja Georg Loogna, tõlkija Heli Kõiv, keeletoimetaja Tiiu Sulsenberg, lk 240-259, ISBN 9985-829-36-0.
Inbriiding

Inbriiding ehk sugulasaretus ehk sisearetus on selliste isendite ristamine, kelle geneetiline sugulus on suurem kui populatsioonis keskmiselt. Inbriidingu tulemusel tekkiv homosügootsus suurendab võimalust, et järglased on mõjutatud retsessiivsete või vigaste tunnuste avaldumisest, mis viib üldiselt populatsiooni kohastumuse vähenemisele. Arvatakse, et inbriidingu vältimine on põhiline selekteeriv evolutsiooniline suunaja seksuaalse paljunemise tekkel. vähenenud viljakus suurem geneetiliste defektide arv sündide väiksem arv vastsündinute suurem suremus väiksem kasvukiirus täiskasvanud isendid on väiksemad kui normaalsed immuunsüsteemi nõrkus autbriiding hübriid http://entsyklopeedia.ee/artikkel/inbriiding1 Bernstein H, Byerly HC, Hopf FA, Michod RE (1985). "Genetic damage, mutation, and the evolution of sex". Science 229 (4719): 1277–81.
Hreštšatõk

Hreštšatõku tänav (ukraina keeles Хрещатик, vene keeles Крещатик) on Ukraina pealinna Kiievi peatänav. 1,2 km pikkune tänav algab Euroopa väljakust kirdeotsas, kulgeb üle Maidan Nezaležnosti (Iseseisvuse väljaku) ja lõpeb edelas Bessarabski väljakul, kus asub Bessarabski turg. Tänava ääres paiknevad Kiievi linnavalitsuse hooned, peapostkontor, põllumajandusministeerium, riiklik teleraadiokomitee, keskkaubamaja (TsUM), Ukraina Maja jpt olulised asutused. Terve tänava hävitas teises maailmasõjas taganev Punaarmee, pärast sõda ehitati see üles uusklassitsistlikus stalinistlikus stiilis. Hävinud hoonete seas olid Kiievi linnaduuma, Kiievi börs, hotell Natsional ja Ginxburgi Maja. Iseseisvusest saati on tänavat ulatuslikult renoveeritud. Tänapäeval on Hreštšatõk nii tähtis administratiiv- ja ärikeskus kui ka turistide seas populaarne vaatamisväärsus. 2010. aastal kuulus Hreštšatõk Euroopa 20 kõige kulukama ostutänava hulka. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. detsember 2013. Vaadatud 25. veebruaril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Liibanoni seeder

Liibanoni seeder (Cedrus libani) on igihaljas ja kõrge (kuni 50 m) männiliste sugukonda kuuluv okaspuu. Ta kasvab looduslikult Tauruse mägedes ja Küprose saarel, kus varem moodustas suuri metsi, kuid praegu on muutunud haruldaseks. Liibanoni seeder on seedrile iseloomuliku ilusa korrapäratu vihmavarjutaolise võraga puu. Okkad on keskmiselt 3 cm pikkused ja 30–40 kaupa kimbus. Elab kuni kaks tuhat aastat vanaks. Seedripuu hakkab õitsema alles 25–30-aastaselt. Liibanoni seedrit on mainitud juba Gilgameši eeposes. Puud on mainitud ka Piiblis, Laul 92:12: Õige lokkab nagu palmipuu, ta kasvab kõrgeks nagu seedripuu Liibanonil. Seetõttu on teda kujutatud Liibanoni lipul ja vapil. Seedrit ei ole kohane nimetada seedermänniks. Seedermännid kuuluvad küll samasse männiliste sugukonda, kuid männi perekonda. Seedrid kasvavad looduslikult Vahemere maades ja Himaalajas. Liibanoni seeder on looduslikult säilinud Türgis Tauruse mägedes ja Küprosel. Tema vähene kasvupiirkond on seletatav ülitundlikkusega õhusaaste vastu. Samuti on ta aeglase kasvuga ega armasta ümberistutamist. Samuti on ta nõudlik pinnase osas: rohkelt päikest, parajalt niiskust, kuid pinnas peab olema mõõdukalt kuiv. Liibanoni seeder ajab juured sügavale mäestikukaljude pragudesse ning suudab nii trotsida kangeidki torme. See puu peab vastu ka siis, kui talvehingus riisub kõik muu. Liibanoni seeder on teistest seedritest vastupidavam, tugevam ja elujõulisem. Liibanoni seedri pruun hästilõhnav ja kergestitöödeldav puit on väga hinnatud ehitustel, ka laevaehituses. Erakordselt mädanemiskindlast seedripuidust ehitatud hooned võivad vastu pidada aastatuhandeid. Seedreid kasutatakse ka dekoratiivtaimena parkides ja aedades. Nii Piibel kui ka legendid räägivad valitsejatest, kes saatsid oma alluvaid seedrimetsasid hävitama. Kuningas Saalomon laskis Jeruusalemma kuulsa templi ehitada just seedripuust. Seedripuitu kasutasid ka Egiptuse vaaraod. Foiniiklased vajasid seedripuitu oma laevade jaoks. Liibanoni seeder on oma kodumaal ammu haruldaseks jäänud. Tänapäeval on seal väikeste saludena järel vaid paarkümmend ruutkilomeetrit seedripuumetsi, Süürias veel vähem, kuid Türgis on seda veel palju, sellepärast ei ole Liibanoni seeder nimetatud kaitset vajavaks liigiks. Briti saartele istutati esimene Liibanoni seeder 1646. aastal ning see püsib elus tänini. Selle ümbermõõt küünib 7,6 meetrini. 18. sajandi keskpaiku olid liibanoni seedrid Britannias suurmood, sel ajal istutatud puid leidub paljudes parkides. http://www.tba.ee/Lood/Vahemeremaad.htm http://www.loodus.ee/el/vanaweb/0108/alar.html http://www.ces.ncsu.edu/depts/hort/consumer/factsheets/trees-new/cedrus_libani.html http://www.floridata.com/ref/C/cedr_lib.cfm http://www.blueplanetbiomes.org/lebanon_cedar.htm