laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jaak Prozes

Jaak Prozes (sündinud 4. aprillil 1965 Tallinnas) on eesti ajaloolane ja soome-ugri hõimuliikumise edendaja. Ta lõpetas keskkooli 1983. aastal, õppis ajalugu Tartu Ülikoolis aastail 1983–1991. Aastail 2015–2019 õppis Tallinna Ülikoolis ajalugu. Magistrikraad ajaloos. Alates 2019. aastast õpib Tartu Ülikoolis doktorantuuris etnoloogia erialal. Ta on töötanud ajakirjanikuna, arhivaarina, majandusjuhatajana ja kooperatiivi liikmena. Fenno-Ugria Asutuses töötab ta 1993. aastast. Ühiskondlik tegevus soome-ugri liikumise raames: Eesti-Mari Seltsi aseesimees 1990–1992, esimees 1992–1999; Fenno-Ugria juhatuse aseesimees 1991–1992, esimees 1993; Soome-ugri rahvaste konsultatiivkomitee liige 1992–1997; Soome-Ugri Rahvaste Noorte Assotsiatsiooni asepresident 1990–1995, nõukogu liige 1995–1997, president 1997–2000; Eestimaa Rahvuste Ühenduse president 1998–2007. 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Tallinna linnavolikokku valimisliidus Vaba Tallinna Kodanik ning sai 47 häält. 2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Eesti Vabaerakonna nimekirjas Haabersti, Kristiine ja Põhja-Tallinna valimisringkonnas ning kogus 35 häält ja ei osutunud valituks. 2007 Valgetähe V klassi teenetemärk 2011 E.W.Ponkala Fondi preemia "Kas Putin on vepslane" (2015) (soome keeles: "Onko Putin vepsälainen" 2016, vene keeles: "О финно-угорских народах и в шутку и всерьез" 2016) "Põhjapõdrad ja oliivid" (2016) "Soome-ugri rahvad muutuvas ajas" (2024) Usutlus Jaak Prozesega https://www.etis.ee/CV/Jaak_Prozes/est https://kov2017.valimised.ee/kandidaadid?county=784&district=1&candidate=1278 https://kov2017.valimised.ee/valimistulemus-vald.html#0784-1 Valimisringkond nr 1. Tallinna Haabersti, Põhja-Tallinna ja Kristiine linnaosa Riigikogu valimised 2019 Jaak Prozes saab Soome Ponkala fondi auhinna, Vaba Eesti Sõna, 28. aprill 2011 https://www.rahvaraamat.ee/p/kas-putin-on-vepslane/660880/et?isbn=9789949527427# https://www.apollo.ee/onko-putin-vepsalainen.html https://www.rahvaraamat.ee/p/о-финно-угорских-народах-и-в-шутку-и-всерьез/783952/et?isbn=9789949527731# https://www.rahvaraamat.ee/p/p%C3%B5hjap%C3%B5drad-ja-oliivid/778473/et?ean=9789985796740# Jaak Prozes Eesti Teadusinfosüsteemis
Jakõmivka (Orativi rajoon)

Jakõmivka (ukraina keeles Якимівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Orativi rajoonis. Elanike arv on 1329. Pindala on 4,251 km².
Üksküla linnus

Üksküla linnus ehk Ikšķile linnus oli 1185. aasta paiku Daugava paremale kaldale, tänapäevase Ikšķile linna kohale, ehitatud Baltikumi esimene kivilinnus. Linnus moodustas koos selle kõrval asuva kirikuga ühtse kaitsekompleksi, võttes enda alla 80 × 16–18 m suuruse pinna. Linnuse kaitsemüüri lääneosa sisse oli ehitatud kaheruumiline hoone, mida peetakse algselt piiskop Meinhardile kuulunud eluasemeks, samal ajal kui idamüüri ääres on leitud jälgi liivipärastest ehitistest, mis kuulusid ilmselt kohalikele liivlastele. Üksküla linnuse laskis Ojamaalt palgatud kiviraiduritel ehitada Väina liivlaste aladele misjonitööd tegema tulnud Meinhard, kellest 1186. aastal sai Üksküla piiskop. Linnus sai tema omandiks, kuid lubades ka kohalikel seal end kaitsta, lootis ta neid nii, ehkki asjatult, ristiusku meelitada. Peatselt linnuse valmimise järel saabusid selle juurde semgalid, kes olevat edutult püüdnud laevaköitega ehitist jõkke tõmmata. 1201. aastal andis uus piiskop Albert linnuse benefiitsiks Konradile, kes sai selle ristisõdijate abi kasutades oma kontrolli alla võtta aga alles 1205. aastal, ja viis piiskopkonna keskuse Ükskülast üle Riiga. 1255. aastal läänistati linnus Johannes de Bardewischile või Johan de Bardewisile, kellest sai Uexküllide suguvõsa esiisa. 15. sajandil on linnust mainitud Riia peapiiskopile kuuluvana. Linnus sai tugevalt kannatada Riia peapiiskopi ja Liivi ordu vahelistes sõdades 15.–16. sajandil, mille jooksul see oli pikka aega ka ordu valduses. Lõpliku purustamise aeg ei ole täpselt teada, aga selleks on pakutud 1579. aastat, mil lõhuti maha Riia-lähedasi linnuseid, et takistada pealetungivatel Moskva tsaaririigi vägedel seal enda kindlustamist. 1927. aastal uuris Üksküla kirikut Tartu Ülikooli kunstiajaloo professor Helge Kjellin. 1970. aastatel jäi linnuse ase seoses Riia hüdroelektrijaama veehoidla rajamisega vee alla. Kõrval asunud kiriku varemed tõsteti kõrgemale ja nende ümber moodustati kunstlik saareke. Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. I peatükk, kommentaar 19 Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982, lk 25–27 Henriku Liivimaa kroonika, lk 37,39,53 http://fabpedigree.com/s052/f108987.htm "Ikšķiles pils, Latvijas Piļu un muižu asociācija". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. veebruar 2014. Vaadatud 12. veebruaril 2014. Ikšķiles baznīcas drupas uz Svētās Meinarda salas Daugavā. Letonika.lv
Tsõdsõpujaleelo

Tsõdsõpujaleelo on eesti ansambel, mille põhitegevus on peamiselt Supilinnas koos laulda (enamasti neljapäevaõhtuti). Repertuaari kuuluvad eelkõige eesti ja setu regilaulud, kuid selles leidub ka uuemaid rahvalaule ja uusloomingulisi. Tsõdsõpujaleelo sai alguse ansamblist Sinimaniseele, esindades algul ametlikele kontsertidele järgnenud jämme (sealhulgas kutsuti "Tsõdsõpujaleeloks" ka üht uusloomingulist tantsu) ja mittetäielikke koosseise. Tsõdsõpujaleelo alguseks peavad liikmed Sinimaniseele Vormsi kontserdi järgset laulmist. Esimene kontsert Tsõdsõpujaleelo nime all peeti Lätis festivalil Ugunslaiks aastal 2002, koosseisu kuulusid Leanne Barbo, Katrin Valk ja Hedvig Priimägi. Praegune liikmeskond moodustus Sinimaniseele meestiivast, millest osa on nüüdseks Sinimaniseelest lahkunud. Liikmeskond on hajus ja neil puudub üksmeel, kas tegu on ansambliga või mitte. Ühe eestvedaja Oliver Parresti sõnul: "Tsõdsõpujaleelo on loodusjõu nimetus." Rühma nimi pärineb setu laulumängu "Sinimaniseele" kolmandast refräänist. Martin Ellermaa Jaak-Albert Metsoja Jüri Metssalu Oliver Parrest Mihkel Soon Taavi Tatsi (ei ole kuulunud Sinimaniseelesse) 2005 CD "Mahtra sõda" (koos ansambliga Metsatöll) Maria Ulfsak. Sõjalaulud Mahtra mälestuseks. Eesti Ekspress, 2005 Allasõ Tiia. Põlva folkfestil haard üten "uma" vägi. Uma Leht, 29.03.2005 Erika Klaats. "Kaerajaan" seto ja india moodi. Maaleht, 24.03.2005
Lõssohirka (Litõni rajoon)

Lõssohirka (ukraina keeles Лисогірка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Litõni rajoonis. Elanike arv on 131. Pindala on 0,072 km².
Johanna Sild-Rebane

Johanna Sild-Rebane (17. märts 1882 Tarvastu – 23. november 1946 Stockholm) oli eesti majandusteadlane ja ajakirjanik. Õppis kuni 1903. aastani Tartu Puškini Gümnaasiumis, sealt edasi Berni Ülikooli majandusteaduskonnas. 1911. aastal kaitses esimese eesti naisena doktoriväitekirja. Lõputöö teemaks oli Th. R. Malthuse teooria. Eestisse tagasi jõudes asus tööle Postimehe toimetusse majandusajakirjanikuna. Ta oli Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige ja auvilistlane. 1912 osales esimesel ülevenemaalisel naishariduse kongressil eesti naiste esindajana. "Kongress toimub "hariduse" tähe all, kuid tegelikult arutatakse seal naiste õiguste taotlemise ja naise juhtivatele kohtadele pääsemise küsimusi." Avaldas naisõiguse alaseid kirjutisi ajakirjas Naiste Töö ja Elu. 1916/4 kirjutas näiteks naiste tööalastest probleemidest, 1917 organiseeritud naisliikumise tähtsusest, emade ja rinnalaste kaitsest. Esines Eestimaa Esimesel Naiskongressil 27.–28. mail 1917 ettekandega naisest abielus ja kutsetöös. 1933. aastal valiti ta Eesti Akadeemilise Naiste Ühingu esimeseks auliikmeks. 1946. aastal hukkus autoõnnetuses. Tema abikaasa oli Hans Rebane. Johanna Sild-Rebane "Rinnalastest riigitarkuseni". Eesti Mõttelugu, Ilmamaa, 2017. ISBN 978-9985-77-632-2 Mäelo, H.(1999). Eesti naine läbi aegade. Varrak. lk 97 ja lk 86 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=2616
Rögajuur

Rögajuur (Psychotria) on madaraliste sugukonda kuuluv taimeperekond. Perekonda kuuluvad valdavalt troopika alusmetsades kasvavad väikesekasvulised puud. Mitmed liigid, seal hulgas nägemuse-rögajuur, sisaldavad psühhedeelset ainet dimetüültrüptamiini. Mõned Kesk-Aafrikas ja Vaikse ookeani piirkonnas kasvavad liigid on ohustatud. Perekonda kuulub 800–1500 (osade allikate järgi kuni 1900) liiki. Psychotria information from NPGS/GRIN Agricultural Research Service
Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon

See artikkel on standardiorganisatsioonist, teiste tähenduste kohta vaata lehekülge iso. Rahvusvaheline Standardimisorganisatsioon ehk ISO on rahvusvaheline organisatsioon, mis tegeleb kõikide valdkondade standardimisega, v.a elektrotehnika ja telekommunikatsioon. Selle organisatsiooni nime lühikuju ei ole tavaline akronüümne lühend, vaid on valitud nii, et tähed langeksid kokku võõrsõnade alguskomponendi "iso-" tähtedega. Organisatsioon asutati 23. veebruaril 1946, Eesti Standardikeskus [1] on Eesti esindajana selle organisatsiooni liige alates jaanuarist aastal 1993. Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon on ülemaailmne rahvusstandardiorganisatsioonide (ISO liikmete) liit. Rahvusvahelised standardid koostatakse tavaliselt ISO tehnilistes komiteedes. Tehnilistes komiteedes heaks kiidetud rahvusvaheliste standardite kavandid esitatakse ISO liikmetele hääletamiseks. Rahvusvahelise standardina avaldamiseks peab kavand saama vähemalt 75% hääletanud liikmete heakskiidu. ISO tuntuimad standardite sarjad on kvaliteedijuhtimisstandard ISO 9000 ja keskkonnajuhtimisstandard ISO 14000. International Organization for Standardization
Türgi lipp

Türgi lipp on Türgi Vabariigi lipp. Lipul on punasel taustal valge kuusirp ja täht. Külgede suhe on 2:3. Lipu elementide proportsioonid kinnitati lipuseadusega 1936. aastal.
Iso

Sõnal või tähekombinatsioonil Iso või iso või sõna osal iso- või tähekombinatsioonil ISO on erinevaid tähendusi: iso- on võõrsõnade komponent, mis pärineb kreekakeelsest sõnast isos 'sama, võrdne'. Iso on David Bowie plaatide markeering. Iso oli väike Itaalia autotootja. ISO on Rahvusvahelise Standardiorganisatsiooni nime lühivorm, mida kasutatakse kõigis keeltes esitähtlühendi asemel. Organisatsiooni ametliku seisukoha järgi on tegemist võõrsõnade komponenti "iso-" moodustavate tähtedega. ISO on inglise keeles lühend, mis tähendab 'sõltumatu teenindusorganisatsioon' (independent service organization). Sellised organisatsioonid on krediitkaartide tehingute töötlemisega tegelevad ettevõtted. ISO 9660 on Rahvusvahelise Standardiorganisatsiooni avaldatud failisüsteemi standard optilistele andmekandjatele
Tsaari mõrsja

"Tsaari mõrsja" (vene: Царская невеста, Tsarskaja nevesta) on helilooja Nikolai Rimski-Korsakovi ooper neljas vaatuses. See on helilooja kümnes ooper, valmis 1898. aastal ja esietendus aasta hiljem Moskvas. Ilja Tjumenevi libreto põhineb Lev Mei samanimelisel näidendil. "Tsaari mõrsja" klaviir – International Music Score Library Project "Tsaari mõrsja" Eesti lavastuse koduleht
Lootekest

Lootekestaks (ladina membrana fetalis) nimetatakse vesikestaliste (Amniota) loomade embrüoväliste elundite kesti. Embrüot ümbritsevad lootekestad on: amnion allantois emakook koorion rebukott. Lootekestade areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. "Meditsiinisõnastik" 435:2004.
Suur maalritöö

"Suur maalritöö" on 1971. aastal ilmunud Ellen Niidu värssraamat. Selle illustratsioonide autor on Edgar Valter. Raamatu teine trükk anti välja 1985. aastal ja kolmas trükk 2008. aastal. Edgar Valter on teinud raamatutele kahed, üldjoontes samasugused, kuid mõnes pisiasjas siiski erinevad raamatukujundused. Enne raamatuna ilmumist ilmus tekst ajakirjas Pioneer (1970, nr 7) kunstnik Heino Sampu illustratsioonidega. Paavo Matsini hinnangul on tegemist ühe eesti lastekirjanduse kõige klassikalisema tekstiga, mis on lahutamatult seotud Edgar Valteri geniaalsete illustratsioonidega. 2013. aastal valmis stuudios A Film Eesti Ellen Niidu raamatu põhjal "Suure maalritöö" animafilm. Edgar Valteri joonistustel ja Ellen Niidu värssidel põhinevale animafilmile lõi muusika Vaiko Eplik. Laule esitavad Mari Pokinen, Priit Võigemast ja Rapla laulustuudio tüdrukud Thea Paluoja juhendamisel. Samal aastal ilmus film ka DVD- ja CD-plaadi komplektina. 2014. aastal ilmus animafilmil põhinev luuletusega värviraamat. Tartu Uue Teatri ja Heino Elleri nimeline Tartu Muusikakooli õpilaste koostöölavastus "Suur maalritöö". Lavastaja Ivar Põllu. Esietendus Genialistide Klubi saalis 2. detsembril 2009. Teater Ugala lavastus "Suur maalritöö". Lavastaja Oleg Titov. Esietendus 11. detsembril 2012 teatri väikeses saalis. 1974. aastal anti raamat välja soome keeles pealkirja "Ihmeellinen maalari" all. 1982. aastal valmis selle põhjal Soomes televisiooni jaoks tehtud muusikal. Animafilm "Suur maalritöö" "Suur maalritöö". Vaadatud 13.02.2014. Matsin, Paavo. "Suur filmitöö". Eesti Ekspress, 12.12.2013, lk 50. "Suur maalritöö värviraamat". Vaadatud 13.02.2014. "Suur maalritöö (2013)". Vaadatud 13.02.2014. "Tartu Uus Teater » Suur maalritöö". Vaadatud 13.02.2014. "Ellen Niit «Suur maalritöö»". Originaali arhiivikoopia seisuga 22.02.2014. Vaadatud 13.02.2014. ""Ihmeellinen maalari"". Vaadatud 13.02.2014. "Ihmeellinen maalari". Vaadatud 13.02.2014.
Tartu Ülikooli Kliinikumi sisekliinik

Tartu Ülikooli Kliinikumi Sisekliinik on Tartu Ülikooli Kliinikumi allüksus. Sisekliiniku koosseisu kuuluvad järgmised erialad: endokrinoloogia gastroenteroloogia reumatoloogia sisehaigused nefroloogia nakkushaigused ambulatoorne osakond kõigile erialadele Sisekliiniku alguseks peetakse 1804. aastat, kui avati meditsiiniline kliinik ja polikliinik prof. Daniel Georg Balk juhtimisel. 1808. aastal sai kliiniku asukohaks Toomemägi, sama hoone milles tänapäeval asub Eesti Riigikohus. Aastail 1919–1939 oli kliiniku nimi Tartu Ülikooli I Sisehaiguste Kliinik, kliinikut juhtis prof. E. Masing. 1924 rajati kliinikusse biokeemialaboratoorium. Pärast Teist maailmasõda tegutsesid sisehaiguste kliinikud Toomel ja Maarjamõisas. 1921 ajutiselt professor Ludvig Puusepp 1921–1939 professor Karl Ernst Alexander Masing 1940–1944 dotsent Franz Grant 1944–1951 professor Voldemar Vadi 1951–1956 dotsent Ülo Lepp 1956–1977 professor Kuno Kõrge 1977–2000 professor Vello Salupere 2000–... professor Margus Lember Sisekliinik muutuste teel. SA TÜ Kliinikumi leht, 27. jaanuar 2014 Jõgi, A. Sisekliinik lahkub vanast haiglamajast. Tartu Postimees, 24. jaanuar 2014
Aasialased

Aasialased ehk asiaadid on Aasias elavad või mõnes kontekstis ka Aasiast (tavaliselt Lõuna-Aasiast ja Kagu-Aasiast) tulnud või sealt pärinevad inimesed. Aasialaste definitsioon varieerub muude maailmajagude riikides.
Suur maalritöö (animafilm)

"Suur maalritöö" on aastal 2013 esilinastunud animafilm, mis põhineb 1971. aastal ilmunud samanimelisel Ellen Niidu värssraamatul, mille on illustreerinud Edgar Valter. Film valmis stuudios A Film Eesti. Filmis ärkasid ellu Edgar Valteri võrratud joonistused ja Ellen Niidu lustakad värsid, mille viisistas Vaiko Eplik. Laule esitavad Mari Pokinen, Priit Võigemast ja Rapla laulustuudio tüdrukud Thea Paluoja juhendamisel. Samal aastal ilmus Epliku plaadifirma Mortimer Snerd kaudu ka DVD- ja CD-plaadi komplekt, 2014. aastal tuli müügile animafilmil põhinev luuletusega värviraamat. Filmi esialgne idee tekkis juba 1990. aastate lõpul, kuid asi jäi soiku. Uuesti hakati filmiga tegelema 2010. aastal ning pärast pikemat seisakut sai projekt suurema hoo sisse 2012. aasta kevadel. Animeerimine kestis 2013. aasta maist oktoobrini. Animeerimise suure töömahu tõttu ei olnud võimalik seda Eestis teha ning sobivad animaatorid leiti Hiinast, kus A Film on ise animaatoreid ka koolitanud. "Hall" "Must" "Sinine" "Roheline" "Punane" "Kollane" "Lilla" "Oranž" "Valge" "Suur maalritöö värviraamat". Vaadatud 13.02.2014. "Suur maalritöö (2013)". Vaadatud 13.02.2014. Kulli, J. "Suure maalritöö" aitasid filmiks vormida mitukümmend hiinlast. Õhtuleht, 11.12.2013, lk 10. Suur maalritöö Eesti filmi andmebaasis
Palderjanhape

Palderjanhape ehk pentaanhape (ehk butaan-1-karboksüülhape) on karboksüülhapete klassi kuuluv keemiline aine valemiga C4H9COOH. See on ebameeldiva lõhnaga värvuseta vedelik, mis võib põhjustada naha ja limaskestade ärritust. Palderjanhappe estrid on meeldiva lõhnaga (lenduvad) ühendid, mida kasutatakse parfümeerias ja toidutööstuses.
IMO number

IMO number (ka IMO tuvastusnumber) on identifitseerimisnumber, mille Rahvusvaheline Mereorganisatsioon (IMO) annab kaubalaevadele ja reederitele. IMO tuvastusnumbrid kehtestati SOLASe konventsiooniga, et parandada ohutust mereliikluses ja vähendada pettusi. Seitsme- või kaheksakohaline number antakse laevale kiilupanekul ja jääb samaks kogu laeva elueaks. Number antakse teatavast suurusest (kogumahutavus 500) alates tsiviillaevadele, millele kohaldatakse SOLAS konventsiooni. Konventsiooni ei kohaldata sõja-, kala- ja huvilaevadele ning neile laevadele, mis ei välju Põhja-Ameerika Suurelt järvistult merele. Seega ei anta IMO tuvastusnumbrit näiteks ainult kalapüügiks mõeldud laevadele, huvilaevadele, sõjalaevadele, puidust laevadele jms.
John Boyd Orr

John Boyd Orr (23. september 1880 – 25. juuni 1971) oli šoti õpetaja, arst, bioloog ja poliitik, kes sai Nobeli rahuauhinna oma toitumisalase teadustegevuse ning ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni juhtimise eest.
Poola 2014. aasta taliolümpiamängudel

POL Poola osales 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis 59 sportlasega, kes võistlesid 11 spordialal. Olümpiamängude avatseremoonial kandis Poola lippu bobisõitja Dawid Kupczyk. Olümpiavõitjaks tulid Kamil Stoch suusahüpetes, Justyna Kowalczyk murdmaasuusatamises ja Zbigniew Bródka kiiruisutamises.
Õuekohus

Õuekohus oli vanasti mõnes suuremas halduskeskuses olnud kesk- või alamastme kohus. Eesti ajaloos on tuntud Liivimaa õuekohus, mis asus Tartus (1630–1701) ja Riias (1701–1889). Liivimaa õuekohus Turu õuekohus ‎ Svea õuekohus ‎ Göta õuekohus ‎ Tartu õuekohus ‎ Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 704.
Liivimaa ja Eestimaa Asjade Justiitskolleegium

Liivimaa ja Eestimaa Asjade Justiitskolleegium (lühemalt: Justiitskolleegium) oli aastatel 1728–1832 Peterburis tegutsenud kohtuasutus. Justiitskolleegium vaatas läbi kohalikke kohtuotsuseid. 1744-1812 Liivimaa, Eestimaa ja Soomemaa Asjade Justiitskolleegium. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 167. http://www.eha.ee/fondiloend/frames/fond_prop.php?id=208 (vaadatud 28.08.2015) Liivimaa ja Eestimaa Asjade Justiitskolleegium Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Traan

Traan ehk rääs on vaala, hülge või mõne muu merelooma pekist saadav õlijas rasv. http://www.eki.ee/dict/ekss/index.cgi?Q=traan&F=M (vaadatud 13.02.14)
Hrinivka

Hrinivka (ukraina keeles Хрінівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Illintsi rajoonis. Elanike arv on 601. Pindala on 2,16 km².
Elmar Einasto

Elmar Einasto (kuni 1935 Elmar Eisenschmidt; 18. november 1895 Vastse-Otepää vald, Tartumaa – 28. märts 1976 Tartu) oli eesti pedagoog ja koolijuht. Ta õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumi ettevalmistusklassis ja Tartu Õpetajate Seminari algkoolis, lõpetas aastal 1917 Tartu Õpetajate Seminari. Ta töötas aastal 1917 (septembrist novembrini) Põltsamaa kõrgemas algkoolis õpetajana ning evakueerus kooliga Altaisse. Ta töötas aastatel 1918–1919 Beloglazovos (praeguse haldusjaotuse järgi Šipunovo rajoonis Altai krais) kõrgemas algkoolis õpetajana. Aastal 1919 oli ta Aleksandr Koltšaki armees garnisoni kirjutaja, olles samaaegselt Zmeinogorskis (praeguse haldusjaotuse järgi Altai krais) Õpetajate Seminaris õpetaja ja üldhariduskursustel lektor. Aastatel 1919–1920 oli ta punaarmeelasena Mongoolias, aastatel 1920–1921 Ust-Kamenogorskis (praegu Öskemen, Ida-Kasahstani oblasti keskus) kooliõpetaja, olles ühtlasi suvekursustel spordiinstruktor ja lektor. Ta korraldas Altai mägedes loodusteaduslikke ekspeditsioone ja korjas kohaliku botaanikaaia rajamiseks taimede seemneid. Aastal 1921 naasis ta Eestisse ja tõi Tartu Ülikoolile 300 taimeliigi seemneid. Ta oli aastatel 1921–1925 õpetaja Tartu 3. algkoolis (1923–1924 ka Tartu puu- ja rauatööstuskoolis). Aastatel 1925–1940 oli ta Tartu 5. algkooli ja 1940–1941 Tartu 2. algkooli juhataja. Aastatel 1941–1944 töötas ta Tartu 7. algkoolis õpetajana. Aastatel 1944–1957 oli ta Tartu 5. mittetäieliku keskkooli direktor ja 1957–1958 Tartu 7. Keskkooli direktor. Ta rakendas õppetöös iseseisva töö meetodeid, korraldas matku ja ekskursioone (peamiselt Lõuna-Eestis). Ta osales koguteoste "Tartumaa" (Tartu 1925) ja "Valgamaa" (Tartu 1932) originaalainese kogumises. Tema abikaasa Eva Ellinori ema Anna Lammas oli eesti progümnaasiumiõpetaja ja koolijuht. Poeg Jaan Einasto on astrofüüsik, poeg Rein Einasto on geoloog, tütar Kersti Sumera on pianist ja muusikapedagoog. http://entsyklopeedia.ee/artikkel/einasto_elmar
Riia lahing (1198)

Riia lahing oli 1198. aastal liivlaste ja Üksküla piiskop Bertholdi kogutud ristisõdijate väe vahel toimunud lahing hilisema Riia linna asukohal. Tegemist oli Liivi ristisõja esimese lahinguga. Pärast esimese Üksküla piiskopi Meinhardi ebaõnnestunud rahumeelset misjonitööd Väina liivlaste aladel, mille jooksul ta suutis suhteliselt väheseid ristiusku meelitada ja neistki paljud olid seda teinud vaid piiskopilt vastuteene väljapetmiseks, otsustas paavst Coelestinus III lubada Liivimaa kristlaste kaitseks ja apostaatide usku tagasisundimiseks ristisõdijate jõudu. Uus piiskop Berthold sõitis esialgu Liivimaale siiski ilma sõjaväeta, kuid pärast vaenulikku vastuvõttu Üksküla ja Holmi liivlaste poolt pöördus ta tagasi ja naasis järgmine kord juba ristisõdijatega. Hilisema Riia linna kohal laagrisse jäänud ristisõdijate vastu kogunes liivlaste vägi, kuid esialgu sõlmiti siiski omavahel vaherahu. Berthold nõudis liivlastelt kristlusse pöördumist ja seal püsimist ning pantvange oma turvalisuse tagamiseks, kuid liivlased keeldusid, öeldes, et piiskop võib oma piiskopkonda tagasi pöörduda, aga ta ei tohi mittekristlastele jõuga oma usku peale suruda. Kuna liivlased olevat tapnud hobusemoona otsima läinud sakslasi, siis ütles piiskop rahu üles ja vastaspooled seadsid end lahinguvalmis. Lahingut alustasid ristisõdijad, rünnates liivlaste väge ja ajades nad seejärel põgenema. Liivlastel õnnestus siiski tappa Berthold, kes Ymauti poolt odaga läbi torgati. Kokkupõrke järel hävitasid ristisõdijad mõõkade ja tulega ka liivlaste vilja. Pärast lahingut sõlmiti jälle omavahel rahu ja liivlased nõustusid piiskopi preestrite enda juurde võtmise, neile maksu tasumise ja ristimisega. Ükskülas ristiti umbes 100 ja Holmil 50 inimest. Pärast ristisõdijate lahkumist ütlesid ristitud liivlased aga kristlusest lahti, röövisid preestrite vara ja sundisid nad ka nemad Liivimaalt lahkuma. Fonnesberg-Schmidt, Iben. The popes and the Baltic crusades, 1147-1254. The Northern World 26. BRILL, 2007, lk 68–72. Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk II (2–5), lk 31. Henriku Liivimaa kroonika, II (5–10), lk 31–33.
Prantsusmaa 2014. aasta taliolümpiamängudel

FRA Prantsusmaa osales 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis 116 sportlasega, kes võistlesid 12 spordialal. Olümpiamängude avatseremoonial kandis Prantsusmaa lippu kahevõistleja Jason Lamy Chappuis. Kahekordseks olümpiavõitjaks tuli laskesuusataja Martin Fourcade, kes võitis ka ühe hõbemedali. Ühe kulla võitsid lumelaudur Pierre Vaultier ja vigursuusataja Jean-Frédéric Chapuis. Hõbemedali võitsid ka Steve Missillier ülisuurslaalomis ning Arnaud Bovolenta ja Marie Martinod vigursuusatamises. Pronksmedali võitsid laskesuusataja Jean-Guillaume Béatrix, suusahüppaja Coline Mattel, vigursuusatajad Kevin Rolland ja Jonathan Midol, lumelaudur Chloe Trespeuch, mäesuusataja Alexis Pinturault ja Prantsusmaa murdmaasuusatamise teatemeeskond.
Pruun

Pruun on mustjaspunakaskollane värvus. Pruun on looduses väga levinud, see on tumeda puukoore ja viljaka mulla värv. Inimeste juuksed, silmad ja nahk võivad olla pruuni värvi. Pruunide värvitoonide mittetäielikku loetelu vt Värvuste loend põhivärvinimede järgi.