laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Väike-laukhani

Väike-laukhani (Anser erythropus) on arktilises tundras ja metsatundras pesitsev ja ülemaailmselt ohustatud ning kaitstud haneliik. Valge lauba ja mustade kõhuvöötidega hani sarnaneb väga suur-laukhanega. Nokk on lühike, kolmnurkse kuju ja sügavroosa värvusega. Väike-laukhane tiivad on pikad ja tiivaotsad ulatuvad seisval linnul üsna selgesti üle saba serva, suur-laukhanel on tiivaotsad sabaga ühepikkused. Jalad on oranžid. Kõige parem tunnus määramiseks on erekollane rõngas ümber silma. Pea ja kaela ülaosa on väike-laukhanel tume hallikaspruun. Kaela alaosa ja rind on veidi heledamad. Kõhul esinevad tumedad laigud on erineva suurusega. Selg on tumepruun, aga siiski mitte nii tume kui pea ja kaela ülaosa. Ajalooliselt hõlmab nende levikuala kogu Euraasia mandri põhjaosa. Tänapäevaks on väike-laukhanede Euroopa-osa pesitsusareaal kokku kuivanud väikesteks laikudeks Põhja-Norras, Koola poolsaarel ja mingil määral ka Rootsis. Läänepoolne põhipopulatsioon pesitseb Uraali põhjaosas ning Jamali ja Taimõri poolsaarel. Idapoolne põhipopulatsioon pesitseb Ida-Siberis. Väike-laukhanede teadaolevad talvitusalad asuvad Euroopa kaguosas, Lähis-Idas ja Hiinas. Eestis väike-laukhaned ei pesitse, aga tähelepanuväärne osa Euroopa asurkonnast rändab siit kevaditi läbi ja peatub eeskätt Lääne-Eesti rannaniitudel ja põldudel. Viimase sajandi jooksul on väike-laukhane ligi 10 000 paarist koosnev populatsioon vähenenud 20–30 paarini Fennoskandias. Väike-laukhani on ülemaailmselt määratletud kui ohustatud liik; Euroopas kui eriti ohustatud liik ja Eesti Looduskaitseseadus aastast 2004 käsitleb väike-laukhanesid I kaitsekategooria liigina. Väike-laukhaned kuuluvad Euroopa Liidu linnudirektiiv I lisa, Bonni konventsiooni I lisa ja Berni konventsiooni II lisa liikide hulka. Väike-laukhanede kaitse tagamisel rändepeatuspaikades on esmajärjekorras vaja tagada suurte lagedate rannaniidualade säilimine, kus hanedel on võimalik rändeteel puhata, süüa ja ööbida. Üks peamistest raskustest väike-laukhanede kaitsel on nende ülisuur sarnasus suur-laukhanedega (Anser albifrons), kes on tavalised jahilinnud ja välitingimustes väike-laukhanedest praktiliselt eristamatud. Eestis korraldatakse väike-laukhane kaitset 2009–2013 tegevuskava alusel BirdLife International (2008). Anser erythropus. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2011. Tegevuskava väike-laukhane kaitse korraldamiseks Väike-laukhani andmebaasis eElurikkus Väike-laukhani YouTube'is
Berüll

Berüll on silikaatne heksagonaalse süngooniaga mineraal. Puhas berüll on värvitu, kuid lisandite tõttu on enamasti värvunud rohekaks, sinakasroheliseks, kollaseks, roosaks, harva ka valgeks. Esineb heksagonaalsete prismaliste kristallidena moondekivimeis, granitoidsetes pegmatiitides ning aktsessoorse mineraalina happelistes tardkivimeis. Berüll on vääriskivi. Erivärvilistele erimitele on antud eraldi nimed. Sinakasroheline ning läbipaistev berüll on akvamariin, erkroheline berüll on smaragd, kollakas heliodoor jne. Berüllist toodetakse berülliumi.
Tuuled Tartumaalt

Tuuled Tartumaalt oli aastatel 1986–1993 Kanadas Torontos ilmunud eestikeelne ajakiri, Toronto Tartlaste Seltsi häälekandja. Toimetaja oli Ene Runge. Ajakiri ilmus kaks korda aastas.
Periskoop (ajakiri)

Periskoop oli aastatel 1983–1986 Rootsis Älvsjös ilmunud eestikeelne poliitika- ja ajalooajakiri, mille väljaandja ja toimetaja oli Margus Reemets. Aastatel 1983–1984 ilmus ajakiri 3 korda aastas, 1985. aastal 2 korda aastas ja 1986. aastal 1 kord aastas.
Onu Robert

Onu Robert (õieti Robert McPart, inglise keeles Scrooge McDuck) on tegelane, kes esineb paljudes Walt Disney Company koomiksites ja multifilmides. Onu Robert on vana antropomorfne part valge sulestiku ning kollase noka ja jalgadega. Ta kannab tavaliselt punast või sinist kuube ja musta torukübarat, näpitsprille ja kedrisid. Ta on väga rikas, aga ihne, eriti varasemate aastate kujutuses. Hilisemal ajal on teda hakatud kujutama heldemana. Ta on Piilupart Donaldi emapoolne onu. Tegelase lõi 1947. aastal koomiksikunstnik Carl Barks. Ajakirja Forbes 2007. aastal koostatud maailma kõige rikkamate väljamõeldud tegelaste edetabelis võitis Onu Robert esikoha. "Onu Robert juhib rikkurite edetabelit" Postimees, 13. detsember 2007
Karbanioon

Karbanioon on teatud tüüpi orgaanilises reaktsioonis esinev aktiivne intermediaat (väga reaktsioonivõimeline ja lühiealine), milles süsiniku aatomil on vaba elektronpaar ja negatiivne laeng. Karbanioon omab trigonaalset püramidaalset geomeetriat. R3C-H + B- → HB, kus B on alus Ioon Anioon Karbokatioon
Zack Conroy

Zack Conroy (sündinud 19. aprill 1985 Portsmouthis New Hampshire'is) on USA näitleja. "Vaprad ja ilusad" (2010–) "Guilding Light" (2009) "As the World Turns" (2008) "Kõmutüdruk" (2008) Zack Conroy IMDb-s
JPMorgan Chase

JPMorgan Chase & Co. on Ameerika Ühendriikide päritolu rahvusvaheline pank, mis moodustati aastal 2000 Chase Manhattan Banki ühinemisel John Pierpont Morgani asutatud J.P. Morgan & Co. pangaga. JPMorgan Chase'i aktsiad on noteeritud New Yorgi börsil (sümbol JPM), aktsia hind kuulub Dow Jonesi indeksi koosseisu. Bank of America, Citigroup, Wells Fargo ja JPMorgan Chase moodustavad Ameerika Ühendriikide pankade niinimetatud suure neliku (Big Four). 2009. aastal oli neis neljas pangas kokku 39 protsenti kõigist USA pangaklientide hoiustest. 2008. aasta märtsis ostis JPMorgan Chase raskustesse sattunud investeerimispanga Bear Stearns. Septembris 2008 sattus raskustesse seni hoiu-laenuühistule kuulunud pank Washington Mutual, mille Ameerika Ühendriikide valitsus üle võttis ja mille pangandusega tegelevad tütarettevõtted JPMorgan Chase'ile müüs. Selle artikli kirjutamisel on kasutatud ingliskeelseid artikleid en:JPMorgan Chase, en:Washington Mutual ja en:Big Four ning soomekeelset artiklit fi:JPMorgan Chase seisuga 4. juuli 2011.
Philipp Mißfelder

Philipp Mißfelder (25. august 1979 Gelsenkirchen – 13. juuli 2015) oli Saksamaa poliitik (CDU). Aastatel 2002–2014 oli ta Saksamaa Junge Unioni esimees, alates 2005. aastast Saksamaa Bundestagi liige ning alates 2009. aastast CDU/CSU Bundestagi fraktsiooni välispoliitika kõneisik. Pärast Märkische Schule lõpetamist Bochum-Wattenschiedis 1999. aastal oli ta sõjaväes. 2008. aastal lõpetas Mißfelder Berliini Tehnikaülikooli ajaloo erialal (magistritöö publitsist Maximilian Hardenist) ning olles Bundestagi liige, tegutses ka kirjastuses teNeues. Mißfelder astus 1993 Junge Unioni (JU) ja 1995 CDU-sse ning oli 1998–2000 Õpilaste Liidu (Schüler Union) esimees. Alates 1999 kuulus ta CDU juhatusse. 18. oktoobril 2002 valiti ta Junge Unioni esimeheks ja aastal 2010 Potsdamis valiti ta uuesti samale ametipostile. Mißfelder on alates 2006. aastast Konrad Adenaueri Fondi liige ja alates 2008. aastast Euroopa Rahvapartei (EVP) juhatuse aseliige. Alates 2008. aasta algusest juhtis Mißfelder koos Seenioride Liidu (Senioren Union) esimehe Otto Wulfiga CDU töögruppi „Generatsioonide solidaarsus“, mis pühendub Noorte ja Vanade koostööle. Initsiatiivtoimkonna raames toimusid ühised valimiskampaania üritused Bundestagi valimistel 2009 ja ka liidumaa valimistel (Nordrhein Westfalen) 2009. Alates 2008. aasta detsembrist oli ta Presiidiumi liige, olles seega ka Presiidiumi noorim liige. Viimati kinnitati ta samale ametipostile CDU parteikongressil Karlsruhes novembris 2010. Saksa Bundestagi liige oli Philipp Mißfelder 2005. aastast. Pärast valimisi 2009 valisid CDU/CSU saadikud ta oma fraktsiooni välispoliitika kõneisikuks. Nimetatud ameti raskuspunktid on suhted Venemaaga, Hiina Rahvavabariigiga ja Saksamaa Liitvabariigi toorainega varustamine. Mißfelder tõi erakonnasisestes programmilistes debattides esile ikka ja jälle Junge Unioni konservatiivset suunda. 2007. aasta sügisel esitles ta dokumenti „Moodne kodanlik konservatism – miks Junge Union üha enam oma juurtele mõtlema peab“. Philipp Miβfelder kuulus Saksa-Briti Ühingu Königswinteri konverentside korralduskomiteesse, Saksa Välispoliitika Ühingu presiidiumi täidesaatvasse komiteesse (DGAP) ning sihtasutusse Atlantik-Brücke (Atlandi sild). Philipp Mißfelder oli 2006. aastast alates abielus ja aastast 2009 tütre isa. Ta oli roomakatoliku usku.
Ol Doinyo Lengai

Ol Doinyo Lengai on kihtvulkaan Tansaania põhjaosas. Ol Doinyo Lengai on tõenäoliselt maailma kõige veidram vulkaan. Geoloogiliseks kurioosumiks teeb selle vulkaani laava, mis tast välja voolab. Kui tavaliselt oleme harjunud, et laava on hõõguvpunane silikaatne vedelik, siis Ol Doinyo Lengai laava on süsimust, mis tardub naatriumirikkaiks karbonaatseiks mineraalideks. Harilikult sisaldab laava silikaatseid mineraale, nagu kvarts, päevakivi, pürokseen, oliviin, biotiit jne, kuid Ol Doinyo Lengai tardunud laavavoolus need mineraalid puuduvad pea täielikult. Sellist laavat nimetatakse karbonatiidiks, Ol Doinyo Lengai oma naatriumirikkuse tõttu natrokarbonatiidiks. Vulkaani vanus on umbes 370 000 aastat. Vulkaani geograafilised koordinaadid on 2°45' S ja 35°54' E, vulkaan jääb Ngorongoro looduskaitseala piiresse. Õhuhapniku ja niiskusega kokku puutudes porsub tardunud laavavool kiiresti, muutudes kõigepealt halliks ja seejärel valgeks. Karbonatiitne laava on ka tunduvalt madalatemperatuurilisem silikaatsest, samuti on karbonatiitne laava väga vedel. Karbonaadid on mineraalid, mis valdavalt settivad mereveest. Neist on moodustunud karbonaatkivimid, näiteks lubjakivi. Võiks eeldada, et karbonatiit on moodustunud ülessulanud karbonaatkivimeist, kuid nii see siiski ei ole. Tegelikult on karbonatiit eraldunud silikaatsest magmast. See protsess on detailides ebaselge, kuid juhtub see tavaliselt siis kui vana kontinentaalne maakoor on hakanud riftistuma, mis Ida-Aafrikas parajasti toimubki. Karbonatiidi moodustumiseks peavad olema ka sobivad füüsikalised ja keemilised tingimused. Maailmas on üle 300 karbonatiidi leiukoha. Fotod ja tekst Ol Doinyo Lengaist
Nanny

"Nanny" (inglise keeles "The Nanny") on USA-s aastatel 1993–1999 telejaama CBS jaoks toodetud komöödiasari lapsehoidja Fran Fine'ist. Sarja stsenaristid on nimiosa mänginud Fran Drescher ja tema toonane abikaasa Peter Marc Jacobson. Esimeses osas töötas juudi päritolu kosmeetik Francine Joy "Fran" Fine oma poiss-sõbra Danny Imperiali juures Queensi linnaosas. Kui Danny jättis ta maha ja vallandas ühekorraga, töötas ta algul kosmeetikatoodete proovireisijana. Kord sattus ta Broadway produtsendi Maxwell Sheffieldi ukse taha, kes pidas teda lapsehoidja kandidaadiks. Nii sai Fran Sheffieldide kolme lapse – Maggie, Brightoni ja Gracie – lapsehoidjaks. Ta võitis laste südamed, ehkki nood olid varem mitu lapsehoidjat suutnud eemale peletada.
Krediidiasutus

Krediidiasutus (ka: laenuasutus) on pank või ühistupank. Pank ja ühistupank erinevad omandivormi poolest. Pank on aktsiaselts, millel on krediidiasutuse tegevusluba. Ühistupank on hoiu-laenuühistu, millel on krediidiasutuse tegevusluba. Eesti krediidiasutuste loend Krediidiasutuste seadus. Riigi Teataja.
Arno Tamm

Arno Tamm (sündinud 13. detsembril 1985 Tartus) on eesti muusik ja näitleja. Arno Tamm on lõpetanud 2010. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia jazz-muusika erialal. Ta on osalenud sellistes muusikateatri suurprojektides nagu Nargen Festivali ja VonKrahli "Eesti naiste laulud" (2006) ja "Eesti meeste laulud" (2008). Vanemuise ja NO99 lavastuse "Ruja" oli ta Margus Kappeli osatäitja (2008); Nukuteatri "Libahunt" (2011). Osalenud eesti pärimusmuusika üheks lipulaevaks tituleeritud ansamblis Paabel ja a cappella muusikat viljelevas ansamblis Estonian Voices. Musitseerib oma sooloprojektis ja postrokki viljelevas ansamblis Levski. Olnud õpetaja Viljandi Muusikakoolis ja Räpina Muusikakoolis. Õpetab Tartus Heino Elleri Muusikakoolis pärimusmuusika kitarri, ansamblimängu, improvisatsiooni ja arranžeerimist. "Tartu ülikooli koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuli 2018. Maris Meiessaar (17. mai 2008). "Arno Tamm: pärimushullus, rokk, džäss ja klassika". Eesti Päevaleht. "Eesti meeste laulud". Von Krahli Teater. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. jaanuar 2018. Vaadatud 30. juulil 2018. "Rockooperi "Ruja" osatäitjad selgunud". Teater Vanemuine. 30. jaanuar 2008. Vaadatud 7. veebruaril 2024. "Libahunt". Eesti Noorsooteater. 23. mai 2018. Originaali arhiivikoopia seisuga 7. veebruar 2024. Vaadatud 7. veebruaril 2024. "Vabriku 3 Kodukontsert. ARNO TAMM". Eesti Vabariik 100. Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuli 2018. Vaadatud 30. juulil 2018. Viilup, Kaspar, toim (22. märts 2018). "Ansambel Levski avaldas esimese album". ERR. Vaadatud 7. veebruaril 2024. "Arno Tamm võtab armastust tõsiselt". Kroonika. 4. märts 2011. Vaadatud 7. veebruaril 2024. "Arno Tamm". moostefolk.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuli 2018. Vaadatud 30. juulil 2018. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuli 2018. Vaadatud 30. juulil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Gaston Henry-Haye

Gaston Henry-Haye (6. veebruar 1890 Wissous – 16. oktoober 1983 Pariis) oli Prantsuse diplomaat ja poliitik. Ta oli aastatel 1928–1935 saadikutekoja, aastatel 1935–1944 senati liige ja aastatel 1935–1944 ka Versailles' linnapea. 1940–1942 oli ta Prantsusmaa suursaadik USA-s, kuid arreteeriti USA võimude poolt. 1944. aastal lubati tal naasta Prantsusmaale, ähvarduste tõttu põgenes ta Lõuna-Ameerikasse, kuhu jäi kuni 1950. aastani.
Wacław Grzybowski

Wacław Grzybowski (4. aprill 1887 Zamiechów, Jarosławi maakond – 30. detsember 1959 Pariis) oli Poola poliitik ja diplomaat. Ta oli Poola seimi liige aastail 1927–1935 ja suursaadik Moskvas aastail 1936–1939.
John Pierpont Morgan

John Pierpont Morgan (17. aprill 1837 Hartford, Connecticuti osariik – 31. märts 1913 Rooma, Itaalia) oli Ameerika Ühendriikide investeerimispankur ja kunstikollektsionäär, panga J.P. Morgan & Co. asutaja. Ta oli USA „kullatud ajastu“ üks esinduslikumaid ja tuntumaid magnaate.  John Pierpont Morgan – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Vangalased

Vangalased (Vangidae) on Madagaskaril ja Komooridel levinud värvuliste sugukond. Vangalased on väikesed ja keskmise suurusega värvulised, pikkusega 12–32 cm. Nende keha on jässakas, sulestikus leidub valget, musta, pruuni ja halli. Vangalased eristuvad üksteisest suuresti noka kuju ja suuruse poolest ning sellest tulenevalt ka toiduotsimisviiside poolest – vangalased on ehe adaptiivse radiatsiooni näide. Paljudel liikidel on õgijate omaga sarnanev tugev konksja tipuga nokk. Eriti jäme nokk on suurnokk-vangal (Euryceros prevostii) (samas liigi Falculea palliata nokk on pikk ja kõver). Vangalased elutsevad metsas või võsastikus, mitme liigi elupaik on Madagaskari lääneosa kuivades heitlehistes metsades. Mõni liik asustab saare edelaosa astelvõsa. Kõik vangalased on paiksed. Vangalased toituvad roomajatest, konnadest ja putukatest. Nad ehitavad puu otsa kausja pesa. Pesa ehitatakse okstest, puukoorest, juurtest ja lehtedest. Mitmeid liike ohustab elupaikade kadu. Vangalaste sugulussidemed teiste värvuliste sugukondadega on ebaselged. Neid on varem arvatud lähedasteks õgijalastele. BirdLife Loomade elu, 6. kd, lk 362
Adaptiivne radiatsioon

Adaptiivne radiatsioon (ka adaptiivradiatsioon, ökoloogiline divergents, ökoloogiline lahknemine, kohastumuslik radiatsioon) on ühest eellasgrupist lähtuv uute liikide või liigigruppide tekkimine, mis erinevad märgatavalt mingite funktsionaalsete tunnuste poolest. Tuntud adaptiivse radiatsiooni näide on Darwini vindid.
Siim Aimla

Siim Aimla (sündinud 1. novembril 1974) on eesti muusik, koorijuht ja muusikapedagoog. Siim Aimla õppis 1982–1993 Tallinna Muusikakeskkoolis ja 1993–1995 Eesti Muusikaakadeemias. Üks tema õpilasi saksofoni alal on olnud Kristjan Mazurtšak. 2011 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (särav loominguline aasta) 2011 aasta muusik Siim Aimla on Priit Aimla poeg. Siim Aimlal on kolm last. Mart Niineste, Siim Aimla jagab kõike džässist, Eesti Päevaleht, 3. aprill 2010 [1] Siim Aimla andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles)
Isabelle Nicoloso

Isabelle Nicoloso-Verger (sündinud 13. veebruaril 1961 Domont'is) on endine Prantsuse trekirattur, 1985. aasta sprindi maailmameister. 1987. aastal jäi ta vahele dopingu tarvitamisega, mille eest teda karistati üksnes 6-kuulise võistluskeelu ja 1000-frangise (umbes 150 eurot) rahatrahviga. "memoire-du-cyclisme.net". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. jaanuar 2017. Vaadatud 4. juulil 2011. uci.ch Dopage, de l'imposture des performances - JP De Mondenard - Ed Chiron 2000 p.234
Kuivalõhed

Kuivalõhed on muda, savi, mulla või muu liigniiske sette kuivamise tõttu tekkinud lõhedesüsteem. Kuivalõhed on tavalised lähisekvatoriaalses kliimavöötmes, kus tugevad sajud vahelduvad pikemate põuaperioodidega. Kuivalõhed tekivad, sest vee aurumise tõttu väheneb setete maht, mistõttu nad tõmbuvad kokku. Lõhed ei ulatu tavaliselt eriti sügavale, sest aurumine on kõige intensiivsem sette pinnakihtides. Kui lõhenenud pind uuesti veega küllastada kaovad ka lõhed, kuid nad võivad täituda ka teiste setetega, mis loob aluse sellise mustri pikemaajalisele säilimisele. Kuivalõhed võivad mõnikord n-ö fossiliseeruda ja säilida miljoneid aastaid. Väiksemaid kuivalõhesid esineb ka Eestis.
Viiu Härm

Viiu Härm-Rummo (sündinud 3. juulil 1944 Tallinnas)[viide?] on eesti näitleja ja luuletaja. Härm on õppinud Tallinna 29. Mittetäielikus Keskkoolis 1951–1958, Tallinna 7. Keskkoolis 1958–1962 ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris 1962–1965 (2. lend). Ta on mänginud kokku neljas filmis: "Õhtust hommikuni" (1962), "Ühe katuse all" (1963) ja "Mäed kui valged elevandid". Lilli Prometi novelli järgi loodud filmis "Tütarlaps mustas" (1967) mängis teist naisosa Paulat. Ta oli lavakunstikateedri II lennu lõpetajana 13. augustil 1965 moodustatud Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri asutajaliikmete hulgas ja töötas seal 1971. aastani.[viide?] Tegutseb ka fotokunstnikuna, eksponeerides oma töid koos poeetiliste saatetekstidega veebilehtedel https://viiu.pri.ee ja https://viiu.pri.ee/vana "Pealkirjata", Eesti Raamat 1973 (luulekogu) "Luuletusi, lugusid ja midagi ka Margareetast", Eesti Raamat 1978 (luulekogu) "Valge vaikus", Eesti Raamat 1979 (luuletused koos Peeter Toominga fotode ja Ants Säde kujundusega) "Sina, jõgi", Eesti Raamat 1984 (luuletused koos Peeter Toominga fotodega) "Duubel kaks", kirjastus Varrak 2000, ISBN 9985303156 (romaan) "Keegi teeline", kirjastus Varrak 2004, ISBN 9985308670 (kogutud luuletused) "Õhuaken", Varrak 2004, ISBN 9985308697 (romaan; Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind 2005) "Oh sind tüdrukut", TEA Kirjastus 2009, ISBN 9789985718919 (lasteraamat) 2005 Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind ("Õhuaken")[viide?] 2005 Salme Ekbaumi ja Minni Nurme koduluulepreemia (luuletus "Üks pilt on jäänud" (ilmunud ajakirjas Looming juulis 2005))[viide?] Tema vend Tiit Härm on balletitantsija.[viide?] Viiu Härm on abielus Paul-Eerik Rummoga, neil on tütred Lilit, Tiiu-Liisa ja Viiu-Marie. Rein Veidemann, "Viiu Härm: peata oma peegeldus voolavas vees" Postimees, 3. juuli 2006 Kiisler, Vilja (24. märts 2023). "Vabastage Leida Laius!". Eesti Päevaleht. Vaadatud 24. märtsil 2023. Rein Veidemann, "Mona Lisa sensuaalne salapära" Eesti Päevaleht, 3. juuli 1999 Esta Härm, "Paar: Viiu Härm ja Paul-Eerik Rummo" Eesti Naine, detsember 2005 Viiu Härm andmekogus IMDb (inglise)
Olev Oja

Olev Oja (16. detsember 1935 Viljandi – 10. aprill 2023) oli eesti koori- ja orkestrijuht ning muusikapedagoog. Ta õppis aastatel 1954–1958 Tallinna Muusikakoolis Laine Karindi klassis koorijuhtimist ja muusikateooriat, 1958–1963 Tallinna Riikliku Konservatooriumis Gustav Ernesaksa klassis koorijuhtimist ning 1966–1970 Roman Matsovi klassis orkestridirigeerimise eriala. Olnud Riikliku Akadeemilise Meeskoori peadirigent, juhatanud laulupidudel koore aastast 1975. Oja töötas aastatel 1974–2005 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias koorijuhtimise ja kooripartituuri lugemise õppejõuna. Tema õpilaste hulgas olid näiteks Aavo Ots, Vello Pähn, Arvo Volmer, Aivo Välja ja Tarmo Vaask. Olev Oja suri 10. aprillil 2023 87-aastaselt. Tema ärasaatmine toimus 23. aprillil Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia suures saalis. 1974 Eesti NSV rahvakunstnik 1998 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Vabariikliku Koorijuhtide Segakoori ja Gustav Ernesaksa tähtpäevaürituste korraldamine) 2000 Gustav Ernesaksa koorimuusika preemia 2003 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2005 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri aastapreemia (silmapaistvad saavutused Eesti koorijuhtide kasvatamisel ja aktiivne ühiskondlik tegevus eesti koorimuusika arendamisel) 2017 Eesti Rahvuskultuuri Fondi eristipendium 2018 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali elutööpreemia (tänuks kasvatamast põlvkondi dirigente, muusikaõpetajaid, koorilauljaid) "Dirigent ja koorijuht Olev Oja saadeti viimasele teele". elu.ohtuleht.ee. Vaadatud 23. aprillil 2023. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Frederick Chiluba

Frederick Jacob Titus Chiluba (30. aprill 1943 Kitwe – 18. juuni 2011 Lusaka) oli Sambia poliitik. 2. novembrist 1991 kuni 2. jaanuarini 2002 oli ta Sambia president. Enne poliitikasse siirdumist oli ta ametiühinguliider. Frederick Chiluba kuulus parteisse Liikumine Mitmeparteilise Demokraatia eest, mille loomisel ta 1990. aastal osales. Aastal 1991 valiti ta presidendiks. Aastal 1996 valiti ta tagasi teiseks ametiajaks. Enne teise ametiaja lõppu püüdis ta ebaõnnestunult muuta põhiseadust, et see lubaks tal kandideerida ka kolmandaks ametiajaks. Juulist 2001 kuni oma ametiaja lõpuni oli Chiluba Aafrika Ühtsuse Organisatsiooni peasekretär. Pärast ametiaja lõppu esitati Chilubale süüdistus riigi raha kõrvaldamises kümnete miljonite USA dollarite väärtuses. Aastal 2007 mõistis Londoni kohus ta süüdi, kuid hiljem väidetavalt leiti raha üles ning 2009. aastal võeti kõik Chiluba vastu esitatud süüdistused tagasi.
Etruski kaheteistkümne linna liit

Etruskidel oli Etruria maakonnas 8.–3. sajandil 12 linna . Etruski kaheteistkümne linna liit oli etruskide 12 linna liit, mida sidus peamiselt usuline ühtekuuluvus. Nendest linnadest 11 on Caere (Cerveteri), Capua, Clusium, Felsina, Perusia (Perugia), Populoonia, Spina, Tarquinii (Tarquinia), Veiji, Volaterrae (Volterra), Volsinii.
Aare Kruusimäe

Aare Kruusimäe (sündinud 27. juunil 1972) on eesti helilooja. Kruusimäe on lõpetanud Kuressaare 2. Keskkooli, õppinud 1991–1993 Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis Alo Põldmäe juhendamisel klassikalist laulu, muusikateooriat ning loomingut. 1997. aastal lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia kompositsiooni erialal Raimo Kangro õpilasena. Ta on Eesti Heliloojate Liidu liige alates 1999. aastast. Kruusimäe töötab aastast 2000 Eesti Rahvusmeeskoori kutselise lauljana (bass) ning tegeleb vokaalimprovisatisooniga ansamblis Improloo. Kruusimäe teosed on kõlanud Eesti muusika päevadel, Suure-Jaani muusikafestivalil, Paide raemuusika festivalil ja Eesti noorte heliloojate festivalil. XXV üldlaulupeol esitasid ühendkoorid Jaan Krossi "Maailma avastamine", mille Kruusimäe on viisistanud. Sissekanne Eesti Muusika Infokeskuses Riin Aljas, "Saaremaa juurtega mees tegi laulupeol suuri tegusid", Meie Maa, 7. juuli 2009