laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Roheline lauluritsikas

Roheline lauluritsikas (Tettigonia viridissima) on 25-37 mm pikkune sihktiivaline. Ta sarnaneb hariliku lauluritsikaga, kuid rohelise lauluritsika tiivad on tunduvalt pikemad. Roheline lauluritsikas võib lennata kuni 100 meetrit. Eestis võib rohelist lauluritsikat kohata läänesaartel ning mõnel saarel Soome lahes. Isane alustab laulmist tavaliselt pärastlõunal ning kui ööd on soojad, võib laulda järjest kuni hommikuni. Temperatuuri langedes muutub siristamise tempo aeglasemaks. Laulab kõrgemal kohal, kas põõsastel või puudel. Ka laulu poolest on harilik lauluritsikas ja roheline lauluritsikas sarnased, kuid viimase siristamine on kõlalt teravam. Suomen heinäsirkat ja hepokatit. Karjalainen, S. 2009 The Saltatoria of Northern Europe. Holst, K. 1986 Saage tuttavaks - lauluritsikas. Runnel, V. Eesti Loodus, 2009/9 Roheline lauluritsikas andmebaasis eElurikkus
Võsaritsikas

Võsaritsikas (Pholidoptera griseoaptera) on 14–20 mm pikkune taandarenenud tiibadega pruuni värvi sihktiivaline. Tema laul koosneb üksikutest sirtsatustest, mis on kuulda vaid mõne meetri kaugusele. Enamasti tegutseb rohttaimestikus, kõrgemale kui 2 meetrit ronib harva. Eestis elab rannikualal ja saartel. Suomen heinäsirkat ja hepokatit. Karjalainen, S. 2009 The Saltatoria of Northern Europe. Holst, K. 1986 Võsaritsikas andmebaasis eElurikkus
Kretingalė

Kretingalė (saksa keeles läbi aegade Adlig Crottingen, Neu-Krottingen, Deutsch Krottingen) on alev Leedus Klaipėda rajoonis, Kretingalė valla halduskeskus. Alevit läbib Kretinga ja Klaipėda vaheline raudtee. Alevis on algkool ja raamatukogu. Seal töödeldakse ka liha. Dangė jõe ääres asub Kretingalė muinaskalmistu, teine vaatamisväärsus on 1741. aastal ehitatud luteri kirik. Kretingalė kuulub Väike-Leedu etnograafilisse piirkonda. Kretingalėt mainitakse esimest korda aastal 1253. XVII sajandil sai asulast kihelkonnakeskus. Aastal 1652 püstitati sinna kabel, kirik valmis küll alles aastal 1741. XIX sajandil sai asulast üks raamatute salakaubaveo keskuseid. Aastal 1892 valmis raudtee. XX sajandi esimesel poolel oli osa Memeli piirkonnast. Kuni aastani 1920 kutsuti asulat leedu keeles ka Naujoji Kretinga. Kretingalė Kretingalė muinaskalmistu Kretingalė luteri kirik Bernhard Schlick - Saksa poliitik Friedrich Kraus - Saksa kunstnik http://statistics.bookdesign.lt/table_125_03.htm?lang=lt#klai_r  Kretingalė – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt
Dovilai

Dovilai (saksa keeles Dawillen) on alev Leedus Klaipėda rajoonis, Dovilai valla halduskeskus. Alev asub Minija jõe ääres. Kuni Teise maailmasõjani viis Dovilaisse kitsarööpmeline raudtee. Alevis on algkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Alevis kaevandatakse liiva. Minija jõe ääres asub Dovilai linnamägi, teine vaatamisväärsus on 1862. aastal ehitatud luteri kirik. Dovilai kuulub Väike-Leedu etnograafilisse piirkonda. Max Krause, Saksamaa poliitik Alev portaalis vietoves.Lt
Vėžaičiai

Vėžaičiai on alev Leedus Klaipėda rajoonis, Vėžaičiai valla halduskeskus. Alevis on algkool, kultuurimaja (endises mõisa tallis) ja raamatukogu. Alevis on Maaviljelusinstituudi Vėžaičiai filiaal. Alevis ammutatakse naftat. Vėžaičiai mõisat on esmamainitud 1567. aastal, selle juurde tekkis ka küla. 1784. aastal valmis kirik.  Vėžaičiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt
Surnud 27. mail

Siin loetletakse 27. mail surnud tuntud isikuid. 1564 – Johann Calvin, prantsuse usureformaator 1606 – Dmitri Ivanovitš (Vale-Dmitri I), Vene tsaar 1840 – Niccolò Paganini, itaalia viiuli-, vioola- ja kitarrimängija ning helilooja 1910 – Robert Koch, saksa arstiteadlane, üks mikrobioloogia rajajaid 1926 – Srečko Kosovel, sloveeni luuletaja 1934 – Jakob Kuus, Eesti politseinik 1939 – Joseph Roth, juudi rahvusest Austria kirjanik ja ajakirjanik 1942 – Friedrich Niggol, Eesti kohtuametnik ja poliitik 1957 – August Sarapuu, Eesti sõjaväelane 1959 – Ernst Koppel, eesti arst ja mesinik 1964 – Jawaharlal Nehru, India poliitik, esimene riigi peaminister aastatel 1947–1964 1964 – Paul Pedusaar, eesti arst 1967 – Ernst Niekisch, saksa poliitik 1968 – Denise Legeay, prantsuse näitleja 1971 – Alfred Suik, eesti kirjanik ja keeleteadlane 1979 – August Raidur, eesti luteri vaimulik 1981 – Arvo Tuominen, soome vasakpoliitik ja ajakirjanik 1981 – János Pilinszky, ungari luuletaja 1983 – Lilita Bērziņa, läti näitleja 1987 – John Howard Northrop, USA biokeemik 1989 – Arseni Tarkovski, vene luuletaja ja tõlkija 1991 – Lilija Līce, läti skulptor 1994 – Theodor Künnapas, eesti psühholoog 2002 – Vitali Solomin, vene näitleja 2003 – Luciano Berio, itaalia helilooja 2004 – Werner Tübke, saksa maalikunstnik ja graafik 2006 – Thelma Leeds, USA näitleja 2006 – Fernando Romeo Lucas García, Guatemala sõjaväelane ja poliitik, president 1978–1982 2006 – Alex Toth, USA koomiksikunstnik 2006 – Adeeb, Pakistani näitleja 2006 – Paul Gleeson, USA näitleja 2007 – Percy Sonn, Lõuna-Aafrika Vabariigi endine kriketimängija, Rahvusvahelise Kriketi Nõukogu esimees 2006–2007 2007 – Izumi Sakai, jaapani laulja 2008 – Franz Künstler, saksa pikaealine, viimane elusolev Esimese maailmasõja veteran, kes võitles Austria-Ungari armees 2008 – Herbert Metsa, eesti majandusteadlane 2009 – Mona Grey, Briti riigiametnik 2009 – Abram Hoffer, Kanada psühhiaater 2009 – E. D. Doyle, Iiri sõjaväelane 2009 – Jack Reilly, USA teleprodutsent 2009 – Paul Sharratt, Briti päritolu USA teleprodutsent 2009 – 'Amū Bābā, Iraagi jalgpallur 2009 – Clive Granger, Briti majandusteadlane 2009 – Gérard Jean-Juste, Haiti poliitik 2011 – Janet Brown, Briti näitleja 2011 – Gil Scott-Heron, USA muusik ja luuletaja 2011 – Jeff Conaway, USA filminäitleja 2012 – Zita Kabátová, tšehhi näitleja 2012 – Friedrich Hirzebruch, saksa matemaatik 2014 – Massimo Vignelli, itaalia disainer 2016 – Tõnu Mäsak, eesti maalikunstnik 2018 – Tõnu Kaalep, eesti tarbegraafik, kultuurikriitik ja näitekirjanik 2019 – Jaan Jürine, eesti spordiajakirjanik ja -tegelane 2020 – Larry Kramer, Ameerika Ühendriikide kirjanik, stsenarist ning tervise- ja seksuaalvähemuste õiguste aktivis 2020 – Ester Purje, eesti näitleja, teatripedagoog ja publikuteenindaja 2020 – Gunnar Kirs, eesti filatelist 2021 – Poul Schlüter, Taani poliitik 2024 – Bill Walton, Ameerika Ühendriikide elukutseline korvpallur
Narva Joaoru linnamägi

Narva Joaoru linnamägi on linnamägi Narva linnas Narva jõe vasakul kaldal Joaorus. Joaorus Narva jõe vasakul kaldal asub kolmnurkne neemikutaoline terrass, mille kohal asus linnusasula, hiljem aga muistne linnus (kogupindalaga 4000 m²) ja sellest kagu pool kaljuküngas. Neid piirab idast jõgi ja läänest madal nõgu, mis varem oli suurvee poolt üleujutatav ala. Säilinud nõlvade kõrgus on jõepoolses otsas 16 m ja loodepoolses otsas 9,4–10,5 m. Linnuse loodeservas on leitud ning välja puhastatud 1,5–2 m pikkune ja 60 cm kõrgune paeplaatidest ja -klibust müürijäänus. Kultuurikiht on leitud 20 m² alal. Ülejäänud pinnas on segatud või hävinud. Linnusasula vanimad asustusjäljed ulatuvad mesoliitikumi, mis teeb sellest ühe vanima ja pikima kasutusperioodiga linnamäe. Mäge on korduvalt kasutatud ka pronksi- ja varasel rauaajal kindlustatud asulana ning 1. aastatuhande lõpus ja 2. aastatuhande alguses linnamäena. Linnus paiknes terrassi kagupoolses otsas ja oli neemiklinnuse tüüpi linnus. Kuna lähedal asuva Narva joa juures pidid laevaga liikujad oma aluse kas ümber kose lohistama või kaubad teisele veesõidukile ümber laadima, siis on arvatud, et linnus võidi rajada selle loha ja ümberlaadimiskoha kaitseks ja/või maksustamiseks. Narva Hermanni linnus Lembit Jaanits. "Keskmine kiviaeg". Teoses Eesti esiajalugu, kaasautorid Evald Tõnisson, Silvia Laul, Vello Lõugas. Eesti Raamat, 1982. Lk 43 Evald Tõnisson (2008). Eesti muinaslinnad. Muinasaja teadus 20, lk 235-236/ Andres Tvauri. Rahvasterännuaeg, eelviikingiaeg ja viikingiaeg Eestis, Estonian Archaeology 4, Tartu 2012. Lk 187 Mauri Kiudsoo (2016). Viikingiaja aarded Eestist: Idateest, rauast ja hõbedast. Lk 15 Narva Joaoru linnamägi kultuurimälestiste riiklikus registris
Makris

Makris oli vanakreeka mütoloogias Aristaiose ja Autonoe tütar. Ta kasvas üles Boiootias, kus tema emapoolne vanaisa Kadmos oli kuningas. Pärast abiellumist kolis ta Euboiale. Tema mehest ja lastest pole midagi teada. Makrise ema õde Semele sai Zeusiga poja Dionysose ja suri enne selle sündi. Pärast Dionysose sündi viis Zeus poisi Makrisele imetada. Hera sai asjast teada, aga kuna Makrisel endal suurt valikut ei olnud, siis ei karistanud Hera teda rängalt, vaid käskis ta pagendada. Edaspidi kasvatasid Dionysost Makrise tädi Ino ja tädimees Athamas, keda Hera selle eest hoopis hullemini karistas.
Vareste linnamägi

Vareste linnamägi on neemiklinnuse tüüpi linnamägi Põlva maakonnas Räpina vallas Vareste külas. Linnamägi asub Võhandu jõe kõrgel idakaldal, järskude nõlvadega piklikul künkal. Seljaku põhjapoolne ots läbi lõigatud madala 5 m laiuse kraaviga. Vallikraav jätkub jõeorgu ulatuva laiema süvendina nõlval ka väljaspool seljakuala. Kraavi siseküljel asub selgesti eristuv 25 m pikkune ja 8 m laiune peavall. Selle kõrgus 2,5 m. Seljaku lõunapoolsel osal asub 12 m pikkune madal 0,5 m kõrgune ja 1,5 m laiune vallilõik. Põhjapoolsel otsal on 0,5 m kõrgune ja 2 m laiune vall. Linnuse siseõue pindala on 1000–1200 ruutmeetrit. Kultuurikiht näib puuduvat. Seda selgitaks asjaolu, et linnuses püsivalt ei elatud, vaid seda kasutati ainult sõjaohu korral. /Tõnisson, E. 2008. Eesti muinaslinnad. Muinasaja teadus 20, lk. 319-321/
Vihula Linnamägi

Vihula linnamägi on arvatav linnamägi Lääne-Viru maakonna Haljala valla Vihula külas Väike-Linnamäe talu maal. Vihula linnamägi asub endises Haljala kihelkonnas, Vihula–Altja teest u 80 m lääne pool põhja suunas peaneemikul, mille nõlvade kõrgus on lääneküljel ja põhjaotsal umbes 10 m. Idapoolse nõlva kõrgus on laugjalt 6 m. Vall ja kraav puuduvad, kuid on võimalik, et need on hävitatud. Neemiku pikkus põhjaotsast ida ja lääne suunas on 60 m, laius 40 m. Kuna linnamäel puuduvad kindlad kaitseehitise tunnused ja ka kultuurkiht näib puuduvat, pole kindel, kas tegu ongi tõelise linnusega. Haljala kihelkond Linnamägi Eesti linnuste loend /Tõnisson, E. 2008, Eesti muinaslinnad. Muinasaja teadus 20, lk. 212/ Vihula Linnamägi kultuurimälestiste riiklikus registris
Virussaare linnusease

Virussaare linnusease asub Pärnu maakonna Põhja-Pärnumaa valla Maima rabas, Maima ja Pereküla vahel. Virussaare soosaare loodeosale jääv linnusease eraldub ovaalse alana, tõustes seal laugja astanguna kuni 1,5 m kõrgemale. Õueala pikkus on 65–70 m, laius ida-lääne suunas 25–30 m. Õueala pindala on 1300–1400 ruutmeetrit. Linnuseala põhjapoolel on märgatav paekividest laotud 1,5 m kõrgune ja 6–7 m laiune lagunenud vall. 40 meetrit ida pool asub 0,7 m kõrgune paekividest 6–7 m läbimõõduga ümar kuhelik. Kaitseelementide vähesuse tõttu peetakse seda nõrgalt kindlustatud linnuseasemeks. Linnusease on dateeritud I aastatuhandesse prk. Virussaare rabasaar /Tõnisson, E. 2008. Eesti muinaslinnad. Muinasaja teadus 20, lk. 269-270/ Virussaare linnusease kultuurimälestiste riiklikus registris
Vooru linnamägi

Vooru linnamägi on Kalevipoja sängi tüüpi linnamägi Viljandimaal Viljandi vallas Vooru külas. Linnamägi asub Suislepa–Leebiku teest 200 m ida pool madalal võsaga kaetud alal. Linnus on ehitatud kirde–edelasuunalise moreenkünka keskosale. Ülejäänud seljandikust on ta ära lõigatud kahe otsavalli kuhjamisega. Õueala pindala on 4800 ruutmeetri, pikkus 80 m ja laius 60 m. Õu ja osa otsavalle on 19. sajandil kruusa kaevandamisega lõhutud. Vooru muinaslinnus kuulub Viljandimaa vanimate linnamägede hulka. Linnus on dateeritud 6.–11 sajandisse pKr ja ka hilisemasse aega – 2. aastatuhande algusse. Tõnisson, E. 2008. Eesti muinaslinnad. Muinasaja teadus 20, lk 280. Vooru linnamägi kultuurimälestiste riiklikus registris
Klaipėda rajoon

Klaipėda rajoon on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Klaipėda maakonna aladel. Rajoon piirneb läänes Läänemerega, sealhulgas ka Kura lahega. Rajooni pindala on 1336 km². 2011. aasta seisuga elas seal 49 367 inimest. Rajoon moodustati 1950. aastal. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Agluonėnai, Dauparai-Kvietiniai, Dovilai, Endriejavase, Gargždai vald, Judrėnai, Kretingalė, Priekulė, Sendvarise, Veiviržėnai ja Vėžaičiai vald. Halduskeskus on Gargždai linn. Teised suuremad asulad on Priekulė linn ning Dovilai, Judrėnai, Veiviržėnai, Vėžaičiai, Kretingalė, Plikiai ja Endriejavase alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 94,92% leedulased, 3,09% venelased, 0,36% ukrainlased, 0,27% valgevenelased, 0,23% sakslased, 0,12% poolakad ja 0,99% oli teistest rahvustest. Rajooni suurimad jõed on läänepiiril voolav Dangė ja Minija oma lisajõe Veiviržasega. Suuremad järved on Kapstatase järv ja Kalotė järv. Klaipėda rajooni territoorium jääb osaliselt Mereäärse regionaalpargi territooriumile. Minija jõgi Läänemere rand (Olando Kepurė) Laistai linnamägi Dreverna Maciuičiai‎ Nuolatinių gyventojų skaičius metų pradžioje, vaadatud 12.02.2023. Rajooni koduleht (leedu keeles)
Kernu vald (Hageri kihelkond)

Kernu vald (aastani 1920 Kirna-Kohatu vald; saksa keeles Kirna-Kohhat) oli vald Hageri kihelkonnas. Vallamaja asus tänapäeva Kohatu küla aladel. Vald moodustati 1866. aastal. 1921. aastal viidi Kernu valla Adila, Maidla ja Kelba kogukonnad vastmoodustatud Hageri valla koosseisu. 1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Kernu valla koosseisu. Maa-ameti kaardirakendused
Larmori sagedus

Larmori sageduseks nimetatakse aatomifüüsikas resonantsisagedust, millega magnetmomenti (magnetilist dipoolmomenti) omavad aatomid pretsesseeruvad ümber põhimagnetvälja vektori suuna. Larmori ringsagedus ω 0 {\displaystyle \omega _{0}} on võrdeline magnetinduktsiooniga B 0 {\displaystyle B_{0}} ja güromagnetilise suhtega γ {\displaystyle \gamma } : ω 0 = − γ B 0 {\displaystyle \omega _{0}=-\gamma B_{0}} . Larmori pretsessioon
Skeeta

Skeeta ehk skiita (kreeka keeles η σκήτη skḗtē, skiti; vene keeles скит) on põhikloostrile formaalselt alluv, kuid sellest eemal paiknev väheste munkadega ja range elukorraldusega klooster. Saaremaal asub ka vastav nunnaklooster Püha Eelkäija skiita. Püha Eelkäija skiita Kõrbeisad Áthos Wadi El Natrun
Tellingumägi

Tellingumägi on kõrgendik (küngas) Valgamaal Valga vallas Tsirgumäe külas. Tellingumägi paikneb Koiva-Mustjõe maastikukaitsealal. Kõrgus merepinnast on eri andmetel 92,2 meetrit, suhteline kõrgus üle 30 meetri. Tellingumäel asub RMK laagriplats ja lõkkekoht ning 24 meetri kõrgune puidust vaatetorn, kust avaneb vaade Mustjõe luhale. Kõrgendiku jalamilt algavad mitmed tähistatud jalgrattarajad. Eesti põhikaart 1:10 000, Maa-amet, vaadatud 17.09.2022. Koiva-Mustjõe maastikukaitseala Tellingumäe lõkkekoht Tellingumäe vaatetorn  Tellingumägi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koiva-Gauja metsandusliku pärandkultuuri hooldus- ja hoiuala
Giro d'Italia

Giro d'Italia (itaalia keeles Itaalia velotuur) on üks kolmest suurest velotuurist. Tuur toimub igal aastal ja kestab kolm nädalat. Velotuuri liider kannab roosat liidrisärki. Esimest korda toimus Giro d'Italia 1909. aastal ja selle võitis Luigi Ganna. Velotuuril peeti 8 etappi. Esimene etapp toimus trassil Milano–Bologna ja selle võitis Dario Beni. Enim võite (5) on Alfredo Bindal, Fausto Coppil ja Eddy Merckxil. Eestlastest on Girol parima koha saanud Tanel Kangert, kes oli 2013. aasta Giro d'Italial kolmeteistkümnes. 2014. aasta Giro d'Italia 2015. aasta Giro d'Italia
Vėžaičiai mõis

Vėžaičiai mõis (leedu keeles Vėžaičių dvaras) on endine mõis Leedus Klaipėda rajoonis Vėžaičiais. Vėžaičiai mõisa on esimest korda mainitud aastal 1567. Toona kuulus see Volmerite suguvõsale, kelle valdusse jäi see kuni XX sajandi keskpaigani. Mõisakompleks rajati uusgooti stiilis. Peahoone on hävinud, praegu kuuluvad teiste seas mõisakompleksi tall (seal asub kohalik kultuurimaja, valmis aastal 1908), laut, ait, valvurimaja ja jäägrimaja. Mõisa väravaid on kujutatud Vėžaičiai vapil. Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (leedu keeles) Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; asendiplaan (leedu keeles) Mõisa tall (leedu keeles)
Chandra Crawford

Chandra Crawford (sündinud 19. novembril 1983 Canmore'is) on Kanada endine murdmaasuusataja, olümpiavõitja (2006). Torino olümpiamängudel sai ta kõigile suure üllatusena ülekaalukalt kuldmedali vabastiili sprindisõidus. Tema õde Rosanna on laskesuusataja. 2006 Torinos olümpiavõitja 1,2 km sprindi vabastiiliga sõit Chandra Crawford osales 84 maailma karikasarja etapil ja jõudis viiel korral esikolmikusse. Kaks etappi ta võitis. Chandra Crawfordi koduleht Chandra Crawford FIS-i kodulehel (inglise)
Ultra (Laura Põldvere album)

"Ultra" on Eesti poplaulja Laura teine stuudioalbum. Kõik lood on kirjutanud ja produtseerinud Sven Lõhmus. "Ultra" avaldas stuudio Moonwalk 2009. aasta talvel. Singlid albumilt "Ultra" Destiny Südasuve rohtunud teed Võid kindel olla Kustuta kuuvalgus Sädemeid taevast "Ultra" tracklist . Pealkiri Pikkus "Sprei" 4:06 "Ultra" 4:48 "Valgusliblikad" 3:26 "Pühakud" 4:11 "Ekvalaiser" 4:09 "Udune pühapäev" 3:36 "Südasuve rohtunud teed" 5:08 "Destiny" 3:49 "Joystick" 3:08 "Miami" 3:33 "Kustuta kuuvalgus" 4:59 "Maailm räägib" 4:04 "Kivilinn" 4:33 "Sädemeid taevast" 3:50
Klaus Iohannis

Klaus Iohannis (täisnimi Klaus Werner Iohannis, perekonnanime kirjutatakse ka kujul Johannis; sündinud 13. juunil 1959 Sibius) on saksa rahvusest Rumeenia poliitik, alates 21. detsembrist 2014 Rumeenia president. Iohannis kuulub Transilvaania sakside hulka, kes on üks mitmest Rumeenia ajaloolisest vähemusrahvusest. Ta lõpetas 1983. aastal Cluj-Napocas Babeș-Bolyai Ülikooli füüsika erialal. Enne poliitikasse suundumist töötas ta aastaid füüsikaõpetaja ja haridusametnikuna. Usutunnistuselt on Iohannis luterlane. 2000. aastal valiti ta esimest korda oma sünnilinna Sibiu linnapeaks. Iohannis valiti korduvalt ametisse tagasi ja ta lahkus linnapea ametist alles 2. detsembril 2014 seoses peatse presidendiametisse asumisega. Aastatel 2002–2013 juhtis ta erakonda Sakslaste Demokraatlik Foorum Rumeenias. 2013. aastal astus ta selle väikepartei koostööpartneri Rahvusliberaalse Partei liikmeks. Juunist detsembrini 2014 oli ta Rahvusliberaalse Partei esimees. 2009. aastal oli ta opositsiooni peaministrikandidaat, kuid president Traian Băsescu ei teinud talle ülesandeks valitsuse moodustamist. 2014. aasta Rumeenia presidendivalimistel osales Iohannis opositsiooni peamise kandidaadina ja pääses edasi teise valimisvooru. Kuigi üldiselt oli ennustatud presidendivalimiste võitu koalitsiooni kandidaadile peaminister Victor Pontale, kogus Iohannis teises voorus 54,43% antud häältest ja valiti Rumeenia presidendiks. 2019. aasta presidendivalimistel kandideeris ta ametisse tagasi, pääses enim hääli kogunud kandidaadina teise valimisvooru ja valiti 24. novembril 2019 66,1% häältega presidendiks ka teiseks ametiajaks. Iohannis on esimene vähemusrahvusse kuuluv Rumeenia riigipea. 2021 Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Detektorraadio

Detektorraadio ehk detektorvastuvõtja on raadiotehnika algusaegadel (20. saj esimestel aastakümnetel) kasutusel olnud aparaat amplituudmoduleeritud raadiosignaalide vastuvõtmiseks. Skeemi tüübilt on detektorraadio otsevastuvõtja, s.t detektorisse (demodulaatorisse) jõuab vastuvõetav raadiosignaal otse selle kandesagedusel (ilma selle sagedust muutmata). Detektorvastuvõtja skeemis pole võimenduselemente (elektronlampe, transistore) ning seetõttu ei vaja detektorraadio elektritoiteallikat. Demodulaatori ülesannet täitis nn kristalldetektor, milles alaldav kontakt tekib metallteraviku ja pooljuhi omadustega kristalli tükikese pinna vahel. Selle kristalli materjalideks olid 1906. aastast alates mineraalid galeniit (pliiläik) ja eriti püriit (raudsulfiit). Kristalldetektoriga raadioseadmeid kasutati kõigepealt raadio teel edastatavate telegraafi- ja telefonisigaalide vastuvõtjana, alates 1920. aastatest aga ka ringhäälingusaadete vastuvõtmiseks (pikk-, kesk- ja lühilainel). Detektorraadio poolt vastuvõetav ringhäälingusignaal muutub kõrvaklappides kuuldavaks raadiolainetes peituva energia arvel. Et seda energiat jõuaks vastuvõtjasse piisavalt, pidi saatja signaal olema küllalt tugev. Kohalikust saatjast eemal tuli kasutada pikka ja kõrget antenni koos hea maandusega, mis on tarvilik piksekaitseks ja moodustab antennile teataval määral vastukaalu (dipooli teise haru). Kõrvaloleva skeemi kohaselt on kondensaatorist C1 ja poolist L1 koosneva võnkeringiga ühendatud antenn WA1 ja maandus. Võnkering häälestatakse vastuvõetava saatja sagedusele pöördkondensaatoriga (plaadipaki pööramise teel paigalseisvate plaatide vahele) või variomeetriga (induktiivsuse sujuv muutus saavutatakse kahe induktiivpooli vastastikuse asendi muutmise teel). Võnkeringiga selekteeritud raadiosagedusvõnkumisest eraldab kasuliku signaali kristalldetektor (diood VD1). Et kristalldetektor hakkaks voolu läbi laskma, peab kõrgsagedussignaali amplituud ületama dioodi lävipinge, mis Schottky kontakti korral on umbes 0,2 V (vt pn-siire). Detektori väljundis saadakse siis kõrgsagedusvõnkumise sagedusega poollained ‒ ühesuunalised pingeimpulsid. Detekteeritud signaal läbib madalpääsfiltri, mille moodustavad kondensaator C2 (mahtuvusega ca1 nanofarad) ja kuulari BF1 takistus. See filter eraldab kõrgsageduskomponentidest madalsagedussignaali, mille graafikuks amplituudmodulatsiooni korral on detekteeritud kõrgsagedsusvõngete amplituude järgiv mähisjoon. Kasutatud elektromagnetilist tüüpi kõrvaklapid olid küllalt suure sisetakistusega (mõni kilo-oom), et tagada energiaülekandeks vajalikku sobitust. Hiljem kasutusele tulnud pieselektrilised kõrvaklapid olid väiksema tundlikkusega ja ülemäära suure takistusega; nendega ühendati rööbiti umbes 100-kilo-oomine takisti. Jim’s Crystal Radio Page
Audion-vastuvõtja

Audion-vastuvõtja (ladina k sõnast audio kuulen) on raadiovastuvõtja skeemilahendus, mille patenteeris 1906. aastal USA elektriinsener ja leiutaja Lee de Forest (1873‒1961).. Koos skeemiga patenteeris ta ka selle realiseerimiseks vajaliku lamptrioodi (audion tube), seega siis esimese kolme elektroodiga elektronlambi. See lamp võimendas vastuvõtja sisendvõnkeringiga väljaselekteeritud kõrgsagedusvõnkumisi ja toimis ühtlasi detektorina, eraldades amplituudmoduleeritud kõrgsagedusvõnkumisest helisagedussignaali. Audoni skeemis on oluline osa sidestuskondensaatorist ja võretakistist koosneval võrekomplektil, mis tekitab võrel väikese negatiivse eelpinge. Seetõttu toimib elektronlambi võre ja katoodi vahemik demodulaatorina (detektorina). Alates 1913. a lisati skeemile tundlikkuse ja eraldusvõime parandamiseks positiivse tagasiside ahel. Niisuguses regeneratiivvastuvõtjas suunati osa võimendatud kõrgsagedussignaalist tagasi sisendvõnkeringi edasiseks võimendamiseks. Edaspidi hakati trioodi asemel kasutama tundlikumaid lisavõre[de]ga elektronlampe ‒ tetroodi (nelja elektroodiga) ja pentoodi (viie elektroodiga). Audion-vastuvõtja oli detektorraadiost oluliselt tundlikum ning seda toodeti ringhäälingusaadete vastuvõtmiseks kahelambilisena (audioni lambile järgneva helisagedusvõimenduse lambiga) ja kolmelambilisena (eelneva kõrgsagedusastmega), kuni 1930. aastatel tuli laialdaselt kasutusele täiuslikum superheterodüünvastuvõtja. Audionskeemiga vastuvõtja, milles detekteerimine toimub vastuvõetava signaali sagedusel, oli pärast sagedusmuundusega raadiovastuvõtja – superheterodüünvastuvõtja – kasutusevõttu tuntud otsevastuvõtja nimetuse all. Detektorraadio http://www.google.com/patents/US879532
Gardamas

Gardamas on alev Leedus Šilutė rajoonis, Gardamase valla halduskeskus. Alev asub Tenenyse jõe ääres. Gardamases on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsus on 1932. aastal valminud katoliku kirik. 1304. aastal hävitas Gardamase Saksa ordu. Taas mainitakse Gardamase küla aastal 1561. Aastal 1651 sai Gardamasest alev. 1636. aastal on esmamainitud sealset kabelit, kirik ehitati Gardamase alevisse 1706. aastal. XIX sajandil kujunes alev raamatute salakaubaveo keskuseks, tähtsamad salakaubavedajad olid Juozas Freitakas ja pastor P. Grigaliūnavičius.  Gardamas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt Pilte Gardamase kohta