laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Elli Pärna

Elli Pärna (aastani 1972 Elli Org, sündinud 29. oktoobril 1947 Tartus) on eesti loomageneetik. Elli Pärna on teenistujate tütar; Kalev Pärna abikaasa. Lõpetas 1966 Tartu 5. Keskkooli, 1972 TÜ bioloogia-geograafiateaduskonna biokeemia erialal, 1976 Eesti NSV TA Loomakasvatuseatuse ja Veterinaaria Instituudis (ELVI) aspirantuuri, bioloogiakandidaat geneetikas (1981, Üleliiduline Põllumajandusloomade Aretuse ja Geneetika Instituut), väitekiri "Связь некоторых генетико-биохимических признаков сыворотки крови с своеобразием развития и продуктивностью крупного рогатого скота красной эстонской породы". Täiendas end Hollandis (1994, 1997), Tšehhis (1995), Inglismaal (1995, 1996, 1997), Soomes (2002, 2004). Oli 1972–74 ELVI vaneminsener, 1977–83 aretusosakonna nooremteadur, 1984–1994 vanemteadur, 1994– EPMÜ veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi loomageneetika ja tõuaretuse osakonna vanemteadur, OÜ Tervisliku Piima Biotehnoloogiate Arenduskeskuse projektijuht. Uurimisvaldkonnad: veiste produktiivomaduste geneetilise ja fenotüübilise variatsiooni komponendid; produktiivomaduste geneetiline determinatsioon, piima laapumise geneetika hindamine. Eesti Gen Seltsi ja Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi liige, Euroopa Põllumajanduse Assotsiatsiooni Geneetikanõukogu koordinaator. Üle 70 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Economic value of milk production and functional traits in Estonian Holstein population (kaasautorid K. Pärna, I. Dewi). // Information technology for a better agri-food sector, environment and rural living. 1. Debrecen, 2003 Derivation of economic values of beef production traits of Estonian Holstein cattle (kaasautorid O. Saveli, I. Dewi). // Information technology for a better agri-food sector, environment and rural living. 2. Debrecen, 2003 Economic considerations in cattle breeding (kaasautor O. Saveli). // Information Systems & Innovative Technologies in Agriculture, Food and Environment. 2. Thessaloniki, 2004 About Somatic Cell Count in Dairy production (kaasautor). // Proc. of the European Federation for Information Technology in Agriculture, Food and Environment. 3rd World Congress on Computers in Agriculture and Natural Recources. Vila Real, Portugal, 2005. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Elli Pärna Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Absoluutselt must keha

Absoluutselt must keha ehk mustkiirgur on selline idealiseeritud keha, mis neelab kogu talle pealelangeva valguse (st valgus üldse ei peegeldu sellise objekti pinnalt). Kuigi ükski materjal ei käitu absoluutselt musta keha taoliselt, on võimalik implementeerida objekt, mille omadused on kuitahes lähedased absoluutselt musta keha omadele. Selliseks objektiks on tumedate (nt tahmatud) siseseintega õõnsus, mille seina on tehtud hästi väike avaus. Välisele vaatlejale tundub auk absoluutselt mustana, sest läbi avause õõnsusse sattunud valguskiir peegeldub mitmeid kordi õõnsuse siseseintel enne kui pääseb uuesti läbi avause välja ja seega neeldub praktiliselt täielikult (muuseas, samal põhjusel näib toa sisemus päikesepaistelisel päeval kaugelt läbi avatud akna vaadatuna mustana). Kuna avaus on hästi väike, siis õõnsuse sisemuses olev kiirgus on praktiliselt tasakaalus seintega (mida hoitakse fikseeritud temperatuuril). Seega avaus kiirgab välja tasakaalulise spektriga kiirgust (nagu absoluutselt must keha).  Pikemalt artiklis Musta keha kiirgus Absoluutselt musta keha kiirguse spekter (temperatuuril T) on antud Plancki kiirgusseadusega: I ( λ , T ) = 2 π h c 2 λ 5 1 e h c / λ k T − 1 {\displaystyle I(\lambda ,T)={\frac {2\pi hc^{2}}{\lambda ^{5}}}{\frac {1}{e^{hc/\lambda kT}-1}}} , kus I on kiirguse intensiivsus (W) ühikulise pindala (m2) ja ühikulise lainepikkuse intervalli (nm) kohta, λ {\displaystyle \lambda } on lainepikkus, h on Plancki konstant, c on valguse kiirus vaakumis ja k on Boltzmanni konstant. Integreerides üle kõigi lainepikkuste, saadakse summaarne kiirguse võimsus: ∫ 0 ∞ I ( λ , T ) d λ ∝ T 4 {\displaystyle \int _{0}^{\infty }I(\lambda ,T)d\lambda \propto T^{4}} . Seda nimetatakse Stefani-Boltzmanni seaduseks (võrdeteguri väärtuseks tuleb σ = 5 , 67 × 10 − 8 W ⋅ m − 2 ⋅ K − 4 {\displaystyle \sigma =5,\!67\times 10^{-8}\,{\text{W}}\cdot {\text{m}}^{-2}\cdot {\text{K}}^{-4}} , mida nimetatakse Stefani-Boltzmanni konstandiks). Seega kiirguse intensiivsus kasvab väga kiiresti temperatuuri tõustes. Kiirguse maksimum asub lainepikkusel, mis on arvutatav Wieni nihkeseadusega: λ max T = Const ≈ 2898 μ m ⋅ K {\displaystyle \lambda _{\text{max}}T={\text{Const}}\approx 2898\,\mu {\text{m}}\cdot {\text{K}}} . See näitab, et temperatuuri tõustes nihkub spektri maksimum lühemate lainepikkuste poole. Vastavalt muutub ka kiirguse värvitoon. Reaalsed kehad emiteerivad kiirgust vähem kui sama temperatuuriga absoluutselt must keha, vastavat koefitsienti nimetatakse keha kiirgamisvõimeks ja tähistatakse ε {\displaystyle \varepsilon } . Seega 0 < ε < 1 {\displaystyle 0<\varepsilon <1} . Vastavalt Kirchhoffi seadusele on see võrdne keha neelamisvõimega. Kui ε = Const {\displaystyle \varepsilon ={\text{Const}}} (ei sõltu lainepikkusest), nimetatakse keha halliks (neelab ühtemoodi igasugusel lainepikkusel). Enamuse tahkete kehade ning kõrgele rõhule ja temperatuurile viidud gaaside soojuskiirgus on spektraalkoostiselt siiski üsna lähedane absoluutselt musta keha omale. See võimaldab kiirguse spektri järgi hinnata keha temperatuuri. Sellisel viisil määratud temperatuuri nimetatakse värvustemperatuuriks. Albeedo ENE 6. köide, 1992
Linnamäe paisjärv

Linnamäe paisjärv on avalik paisjärv, mis asub Harju maakonnas Jõelähtme vallas Jägala-Joa, Jõelähtme, Jõesuu, Koila ja Manniva küla juures. Veehoidlat läbib Jägala jõgi. Linnamäe hüdroelektrijaam Harju maakonna veekogude loend
Raymond Joval

Raymond Albert Joval (sündinud 15. septembril 1968 Amsterdamis) on Hollandi endine poksija. Tema vanemad on pärit Surinamest. Joval osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Joval sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 7. maailmameistrivõistlustel (Tampere, 1993) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Ariel Hernándezele (Kuuba) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Joval osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 30. Euroopa meistrivõistlustel (Bursa, 1993), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Dirk Eigenbrodtile (Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Joval poksis jaanuarist 1994 kuni juulini 2008 elukutselisena. Ta osales kokku 42 kohtumisel ning võitis neist 37 (neist 16 nokaudiga) ja kaotas 5 kohtumist. 25. suveolümpiamängude poksivõistlus. Barcelona 1992. Tulemused inglise keeles 7. maailmameistrivõistlused poksis. Tampere 1993. Tulemused inglise keeles 30. Euroopa meistrivõistlused poksis. Bursa 1993. Tulemused inglise keeles Raymond Joval veebisaidil Olympedia (inglise) Raymond Joval veebisaidil BoxRec (inglise)
Jägala joa hüdroelektrijaam

Jägala joa hüdroelektrijaam ehk Jägala puupapivabriku hüdroelektrijaam on hüdroelektrijaam Jägala joa lähedal. Jägala joast allavoolu paiknev hüdroelektrijaam saab vee enne Jägala juga paiknevast veehaardest, millest viib 850 m pikkune derivatsioonikanal survebasseini, sealt läheb vesi 3x30 m pikkuste survetorude kaudu turbiinidesse. Jaamas on 3 turbiini koguvõimsusega 2000 kilovatti. Jaam kuulub ettevõttele OÜ Jägala Energy. Jägala joa hüdroelektrijaam rajati Jägala puupapivabriku ühe osana 1917. aastal. Jägala joa hüdroelektrijaamas on enne selle taastamist filmitud filmi "Stalker" mitu episoodi. Jägala puupapivabrik Linnamäe hüdroelektrijaam
Sibulatee

Sibulatee on turismiteenuste pakkujate võrgustik, kes pakuvad teenuseid Eesti idaserva piirkonnas (Vara-Alatskivi-Kallaste-Varnja-Kolkja piirkond; seda piirkonda nimetatakse samuti Sibulateeks), mis lookleb Peipsi ääres alates Emajõe vasakkaldast Tartu tagant kuni Kallasteni. http://www.sibulatee.ee/ (vaadatud 19.03.2013) sibulatee.ee, üks piirkond, kaks rahvust, kolm kultuuri! (vaadatud 19.03.2013) Sibulatee, FB Sibulateest SA Lõuna-Eesti Turism kodulehel (vaadatud 19.03.2013)
Raudtee Erastamise Rahva AS

Raudtee Erastamise Rahva AS (RER) oli 2000. aastal Eesti ärimeeste asutatud firma, mis osales Eesti Raudtee erastamiskonkursil. Kolmest pakkujast jäi RER 865 miljoni krooniga viimaseks, konkursi võitis Rail Estonia 1,7 miljardi krooni suuruse pakkumisega. 17. jaanuaril 2001 vaidlustas RER erastamisagentuuri otsuse, kuna Rail Estonia polnud vaatamata lubadusele teatanud Eesti Raudteesse investeerima hakkava suure Põhja-Ameerika raudteefirma nime. Konkursi võitnud Rail Estonia loobus ostmisest, seetõttu sai Eesti Raudtee erastada teisele kohale jäänud Baltic Rail Service (BRS). 2001. aasta oktoobris avalikustas Marcel Vichmann BRS-i ja RER-i varasema kokkuleppe, mille kohaselt pidi võitja teise firma koos äriplaaniga ära ostma, BRS aga tahtis kokkuleppest taganeda; võimaliku ostusummana nimetati 70 miljonit krooni. 2004. aastal jõudsid firmad siiski ostuhinnas kokkuleppele. BRS ostis RER-i, kompenseerides ostuhinnaga Postimehe väitel konkursile tehtud kulutused 20-25 miljoni krooni ulatuses; ostu järel teatas BRS kavatsusest RER likvideerida. RER-i juhataja oli Rain Tamm. Firma asutajate seas olid transiidiärimees Aadu Luukas ja turvafirmade omanik Urmas Sõõrumaa. "Salalepe Eesti Raudtee erastamisel sai kinnituse" ERR, 12.06.2004 (vaadatud 28. detsembril 2012) Peeter Ernits "Kosjasõit Eesti moodi ehk kuidas raudteele osav kosjamoor leiti ja ta selle abil mehele pandi" virumaa.ee/Postimees, 10.03.2003 (vaadatud 28. detsembril 2012) Tõnis Erilaid "Eesti Raudtee erastamine peatus määramatuks ajaks" Õhtuleht, 18. jaanuar 2001 (vaadatud 28. detsembril 2012) "Eesti Raudtee erastamine läheb edasi"[alaline kõdulink] Delfi/ETA, 28. märts 2001 (vaadatud 28. detsembril 2012) Sulev Vedler "Ärimehed lubasid raudtee eest poliitikutele 20 miljonit krooni" Eesti Ekspress, 01.11.2001 (kordus 22. mail 2012; vaadatud 28. detsembril 2012) Tõnis Erilaid "Eesti Raudtee erastamine peatus määramatuks ajaks" Õhtuleht, 18. jaanuar 2001 "Salalepe Eesti Raudtee erastamisel sai kinnituse" ERR, 12.06.2004
Gravensteen

Gravensteen on keskaegne linnus Belgias Ida-Flandria provintsis Gentis. Gravensteen tähendab tõlkes krahvi kindlust. Leie ja Schelde ühinemiskohast sadakonna meetri kaugusele jääv Gravensteen on üks kaunimaid keskaegseid linnuseid Belgias, kõrvuti Bouilloni, Beerseli, Corroy, Sint-Pieters-Rode, Lavaux' ja Vêves'i lossiga. Esimene kindlusehitis rajati Gravensteeni kohale 9. sajandil, kaitseks viikingite sõjaretkede eest. Linnus selle praegusel kujul on rajatud 1180. aastal, 1176. aastal tules hävinud eelmise linnuse asemele. Linnus ümbritseti müüriga, milles on 24 kaitsetorni. Eri aegadel on linnuses asunud rahapaja, vangla ja riidevabrik. sophie Derom. "Gravensteen. A visit to the Castle of the Counts". Gent 1995. 32 lk  Gravensteen – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Vetla hüdroelektrijaam

Vetla vesiveski ehk Vetla hüdroelektrijaam on vesiveski ja hüdroelektrijaam Jägala jõel Vetlas. Veski järgi on nime saanud Vetla küla. 1694. aastal oli küla nimi juba Wetla, 1844 Wätla. 1977. aastal liideti Vetla külaga Taganurga küla. Vesiveski omanikuks sai 1920. aastatel Hugo Pärnamäe, kes renoveerimistööde käigus asendas vesiratta Rootsist tellitud veeturbiinidega, mis töötasid Nõukogude aja lõpuni; suurem turbiin andis elektrit ja aitas jahvatada jahu ning töös hoida saekaatrit, väiksema turbiini vooluga varustati talusid kahe kilomeetri raadiuses. Veskimehe hooned asuvad veski vastas, kõrgel vasemkaldal. 2003. aastal ehitati veski juurde hüdroelektrijaam. Paisu tõttu on Vetlas paisjärv. Veskihoone oli kahekorruseline, all oli saeveski ja ülal jahuveski. Hüdroelektrijaam hakkas veskis töötama 2003. aasta märtsis. 2009. aastal ei jõutud naabritega veepiiri nihutamises kokkuleppele. Jaamas oli kaks 50 kW hüdroturbiini. Vetla vesiveski möldri maja ja saun 2016. aastal. Saun on pärast kalarambi rajamist poolsaarel Vetla vesiveski, tamm, kalaramp, Jägala jõgi ja saun Vetla vesiveski ja saekaater, 1920. aastad (Foto: Eesti Ajaloomuuseum) Vetla vesiveski, Jägala jõgi, tamm, kalaramp, saun ja möldritalu Vetla saekaater ja hüdroelektrijaam 2016. aastal Vetla vesiveski ja vastaskaldal asuv möldritalu Vaade veskile Jägala jõe kohalt Vetla saekaater ja hüdroelektrijaam 2014. aastal Vesiveski ja talu Vetla Vesiveski Hüdroelektrijaam Jägala jõgi Saeveski Kalaramp Vetla jahu- ja saeveski Jägala jõel. Foto: Hanno Talving, 1997. Eesti Vabaõhumuuseum, fotonegatiiv, EVM N 380:402 Soomets: Vetla saekaater, 15. juuni 2009 "Vetla veejõujaama juhtum". Eesti Loodus, 3/ 2008 Ulvar Käärt. "Vetla hüdroelektrijaama saaga jõudis kohtukulli ette". Eesti Päevaleht, 4. detsember 2009 "Vetla hüdroelektrijaam peab kohtuvaidluse järel läbirääkimisi maaomanikuga". BNS, 1. august 2012 Kalevi Kvell. Loodusmatkad: Jägala jõgi, 2003 Vetla veski. Eesti Veskivaramu "Elektrijaam kütab kirgi ja ujutab Anija valla maid üle". Eesti Päevaleht, 2. november 2004 "Vetla hüdroelektrijaam võib jääda tegevusloata". ERR, 23. jaanuar 2008 "Volikogu andis Vetla Jõujaamad OÜle nõusoleku Jägala jõe paisutamiseks". Sõnumitooja, 22. oktoober 2013
Olsene linnus

Olsene linnus on linnus Belgias Lääne-Flandria provintsis Zulte vallas Olsenes. See ehitati 1854. aastal põhjalikult ümber lossiks. Linnus ja lossi jaoks tehtud lisaehitised võeti arhitektuurimälestisena kaitse alla 1995. aastal.
Tampere maja

Tampere Maja on sõpruslinnade Tartu ja Tampere kultuuri- ja koostöökeskus Tartus. Tampere Maja rajati 1997. aastal. Keskuse ülesandeks on arendada sõpruslinnadevahelist kultuuritegevust. Majas korraldatakse kirjandusõhtuid, näitusi ja kontserte. Maja ruume on võimalik avalikeks üritusteks rentida. Keskuses tegutseb ka väike kuuetoaline külalistemaja. Tampere Maja asub Tartu kesklinnas Tartu Ülikooli peahoone ja Tartu Jaani kiriku vahel (aadress Jaani 4). 2002 Tartu Kultuurikandja aunimetus Tampere maja
Jannée loss

Jannée loss on loss Belgias Namuri provintsis Ciney vallas. Keskajal oli siin väikelinnus. See ehitati 1630. aastal ümber ning pole teada, kas varasemast linnusest säilis midagi uue ehitise sees. 19. sajandi alguses lisati lossi nurkadesse tornid, lossi ümber rajati inglise park. Esimese maailmasõja ajal oli lossis Saksa hospital, Teise maailmasõja ajal aga Briti hospital. Koduleht
Elmar Pärna

Elmar Pärna (18. detsember (vkj 6. detsember) 1878 Rannu, Tartumaa – 15. detsember (vkj 3. detsember) 1916 Mustamäe sanatoorium, Soome) oli eesti geoloog-paleontoloog. Lõpetas 1898 Peterburis gümnaasiumi, õppis 1898–1902 Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatika-teaduskonnas, lõpetas 1910 Peterburi Mäeinstituudi. Pärast 1905. aasta revolutsiooni oli koduõpetaja Londonis Venemaalt välja saadetud literaadi Vladimir Tšertkovi perekonnas, 1910–1916 Peterburi Mäeinstituudi paleontoloogia õppetooli assistent. Elmar Pärna uurimused käsitlevad Lõuna-Uurali devoni ja karboni ajastu ammoniite, trilobiite, koralle ja peajalgseid molluskeid, ta oli ka Põhja-Eesti lademete paleontoloogia hea tundja. Elmar Pärna oli kösterkooliõpetaja poeg ja Nikolai Pärna kaksikvend. Tema õde oli haridustegelane Marta Pärna. Tema ema oli Carl Robert Jakobsoni õde oli Natalie Johanson-Pärna. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Kodulugu: Jakob Peerna lugu. Rannu Valla Leht., Maaleht, 19. mai 2012. EE 7, 603; 14, 392 Eesti geoloogia: biograafiline teatmik. Tallinn, 1995, 94 Põldmäe, R. Johanson-Pärnade perekonnast. // TALE IV, 83–95. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Karl Pärna

Karl Pärna (27. veebruar 1904 Vara vald, Tartumaa – 1. juuli 1966 Tartu) oli eesti geoloog ja geograaf. Karl Pärna oli ehitustöölise poeg. Lõpetas 1932 Tartu Õhtugümnaasiumi, 1939 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna, 1940 TÜ juures didaktilis-metoodilise seminari kesk- ja kutsekooli maateaduse ja loodusloo õpetaja kutsega, loodusteaduste magister (1941, TÜ), väitekiri "Põhja-Harjumaa maa-asulastik II. Tallinnamaa asulastiku areng ja suhted teistesse maastiku komponentidesse" (väitekiri hävis sõjatules), geograafiakandidaat (kinnitatud 1947, TRÜ), geoloogia-mineraloogiakandidaat (1962, TRÜ), väitekiri "O геологии Балтийского приледникового озера и больших местных приледниковых озер на территории Эстонии". Oli 1935–1938 Eesti Kirjanduse Seltsi kodu-uurimistoimkonna stipendiaadina uurimistööl Põhja- ja Lääne-Eestis, 1939–1940 TÜ geograafia instituudi ajutine abijõud, 1940–1944 (vaheaegadega) TÜ geograafia kateedri vanemlaborant ja ajutine tööjõud, 1944–1946 tööpataljonis ja NKVD laagris, 1947–1951 Eesti NSV TA Geoloogia Instituudi nooremteadur, 1951–1966 Eesti Projekti geoloog-insener (Tartus), ühtlasi 1941 ja 1947 TRÜ geograafia kateedri vanemlaborant, 1947–1949 ja 1953–1954 õppeülesande täitja, 1949–1950 vanemõpetaja (0,5). Luges sissejuhatust füüsikalisse geograafiasse, geomorfoloogiat, geograafiliste väliuuringute metoodikat, pinnaseteadust, asulageograafiat jm. Karl Pärna uurimisvaldkonnad olid kvaternaarigeoloogia, pinnaseteadus ja asulageograafia. Tema peamisteks uurimisobjektideks olid jääpaisjärved ja Balti jääjärv Eestis, nende teke ja areng sõltuvalt mandrijää taandumisest ja glatsioisostaatilistest liikumistest, samuti hilisjääaegsed rannamoodustised. Ta tegutses ka ehitusgeoloogina. Kokku avaldas Pärna umbes 20 teadustrükist. "Vee ja õhu mahutavuse määramisest muldades Kopecky-Lippmaa meetodil" // Eesti Loodus (1937) 4 "Põhja-Harjumaa maa-asulastik" Tartu, 1940 "Elva liivik, selle kujunemine ja kujunemisaegne hüdrograafia" // Eesti Loodus (1958) 3 "Balti ja kohalikkude suurte jääjärvede geoloogiast Eesti NSV territooriumil" // Eesti NSV TA Geoloogia Instituudi uurimused 5 (1960) "Mandrijää servamoodustisi Tartu ümbruses" // "Looduseuurijate Seltsi aastaraamat 60" (1969) "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide "Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944". Tartu, 1994, III kd, lk 113–114 "Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980". Tartu, 1987, lk 187 "Eesti geoloogia: biograafiline teatmik". Tallinn, 1995, lk 94 "Eesti entsüklopeedia" kd 14, lk 392 "История геологических наук в Эстонии". Tallinn, 1986, lk 325 Varep, E. "Karl Pärna" // "Eesti Geograafia Seltsi aastaraamat 1966". Tallinn, 1968, lk 262–263 Eilart, J. "Karl Pärnat mälestades" // Eesti Loodus (1966) 5, lk 314–316 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Nikolai Pärna

Nikolai Pärna (perekonnanime rööpkuju: Paerna, 18. detsember (vkj 6. detsember) 1878 Tartu – 28. november 1923 Petrograd) oli Eesti arstiteadlane ja füsioloog. Lõpetas 1902 Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatika-teaduskonna, 1908 Peterburi Sõjameditsiiniakadeemia (oli Nikolai Vvedenski ja Vladimir Behterevi õpilane), meditsiinidoktor (1914), väitekiri "О функциональных изменениях нерва и мышцы при пропускании постоянного тока: из Физиологической лаборатории проф. Н. Е. Введенского при С.-Петербургских Высших женских курсах: диссертация на степень доктора медицины". 1914–1917 arstina I maailmasõjas, 1917–1923 Peterburi Ülikooli õppejõud (aastast 1919 professor). Uurimusi närvi- ja lihasefüsioloogia, sisenõristuse ja (ühe esimesena maailmas) biorütmide vallast. Oma närviimpulsside lühiajalise blokeerimise meetodiga ("Pärna primaarne anooddepressioon") oli nn kahe pidurdustüübi teooria (L. Vassiljev) loomisel eelkäijaks. Nikolai Pärna oli kösterkooliõpetaja Jakob Peerna ja Carl Robert Jakobsoni õe Natalie Johanson-Pärna poeg. Tema kaksikvend oli paleontoloog Elmar Pärna ja õde haridustegelane Marta Pärna. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Kodulugu: Jakob Peerna lugu. Rannu Valla Leht., Maaleht, 19. mai 2012. Об электротонических изменениях проводимости нерва = Ueber die elektrotonischen Veränderungen in der Leidungstätigkeit der Nerven. Юрьев, 1913 Окрашивание слуховых представлений. Пг, 1914 Das Wellenphänomen des Lebens. Periodische Schwankungen im Seelenleben des Menschen. Leipzig, 1923 Сон и его значение. Пг, 1923 Строители живого тела: очерки физиологии внутренней секреции. Л, 1924 Питание и жизнь. Обмен веществ и обмен энергии у человека, Л, 1925 Rütm, elu ja looming. // Loomingu raamatukogu (1978) 50/51. EE 14, 392 Teaduse ajaloo lehekülgi Eestist. Tallinn, 1968– IV, 84 LR (1978) 50/51. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Enn Pärnama

Enn Pärnama (perekonnanime rööpkuju: Pärnamaa, 27. september 1929 Märjamaa, Läänemaa – 15. november 1988 São Paulo, Brasiilia) oli eesti mineraloog ja keemik. Õppis Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumis. Põgenes 1944 Rootsi. Lõpetas 1953 Göteborgis keskkooli (eksternina), fil. cand. keemias (1959, Lundi Ülikool), oli 1959–1961 Lundi Ülikoolis riigi litsentsiaadistipendiaat, fil. lic. mineraloogias ja geoloogias (1961, samas), väitekiri "On the use of vickers microhardness (VH) in the microscopical identification of ore minerals, especially sulphides of Pb, Bi, Sb". Luges maagimineraloogia ja -geoloogia kursusi. Oli 1961–1973 Rootsis Fagersta Bruks AB pulbermetallurgia labori keemik, juhataja assistent ja uurimisosakonna juhataja, 1973–1975 sama firma ettevõtte juhataja Prantsusmaal ning aastast 1977 uurimistööde ja tootmise juht firma ettevõtteis Brasiilias. Uurimisvaldkond: pulbermetallurgia. ETSR ja Powder Metallurgy Society liige. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.