laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Püha Marta maja

Püha Marta maja ehk Domus Sanctae Marthae on Vatikanis Rooma Peetri kiriku kõrval asuv hoone, mis on kasutusel külalistemajana Püha Tooli ametiasjus külastavatele vaimulikele ja hotellina paavsti valival konklaavil osalevatele kardinalide kolleegiumi liikmetele. Hoone valmis 1996. aastal, paavst Johannes Paulus II valitsemisajal, ja on nimetatud püha Marta järgi, kes oli Maarja ja püha Laatsaruse õde. Paavst Franciscus on seal elanud alates oma valitsemisaja algusest 2013. aasta märtsis, keeldudes traditsioonilistest paavsti eluruumidest Apostlikus palees. Michele Gravino (28. märts 2013). "Inside Casa Santa Marta, Pope Francis's New Digs". National Geographic (inglise keeles). Vaadatud 23. september 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)  Püha Marta maja – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
35

◄ | 1. sajand eKr | 1. sajand | 2. sajand | ► ◄ | 0. aastad | 10. aastad | 20. aastad | 30. aastad | 40. aastad | 50. aastad | 60. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 31 | 32 | 33 | 34 | 35 | 36 | 37 | 38 | 39 | ► | ►► 35. aasta oli 1. sajandi 35. aasta. ... Quintilianus, rooma retoorik ...
Hameln-Pyrmonti kreis

Hameln-Pyrmonti kreis on kreis (Landkreis) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal. Kreisi pindala on 796 km². 31. detsembril 2016 elas seal 148 265 inimest. Kreis külgneb (põhjast ja päripäeva) Schaumburgi kreisi, Hannoveri regiooni, Hildesheimi kreisi ja Holzmindeni kreisiga ning Nordrhein-Westfaleni liidumaaga (Lippe kreis). Hamelni kreis loodi 1885. aastal Preisimaa Hannoveri provintsis. Sel ajal oli Pyrmonti linn Waldeck-Pyrmonti vürstkonna osa. 1921. aastal otsustas Pyrmont rahvahääletusega Waldeck-Pyrmontist lahkuda ja Preisimaaga ühineda. Preisimaa valitsus ühendas linna Hamelni kreisiga, mis sai uueks nimeks Hameln-Pyrmont. 1923. aastal sai Hamelnist kreisivaba linn ja see ei olnud kreisi osa kuni 1973. aastani, mil see taasliidendati. Kreisi territooriumi edasised laiendamised toimusid 1974. ja 1977. aastal, kui kreisiga ühendati Bad Münder am Deisteri ja Hessisch Oldendorfi linn. Kreis paikneb Weserberglandi mägede põhjaosas. Weseri jõgi siseneb kreisi lõunast, voolab läbi Hamelni ja lahkub loodes Rintelni suunas. Hannoveri-Braunschweigi-Göttingeni-Wolfsburgi metropolipiirkond GeoNames https://www.destatis.de/DE/Themen/Laender-Regionen/Regionales/Gemeindeverzeichnis/Administrativ/04-kreise.html Hameln-Pyrmonti koduleht
Kuulueit

Kuulueit (ka kosjamoor) oli eesti talurahva kommetes naine, kes saadeti neiu juurde eelkosja ehk kuulama, kas kosjad võetakse vastu või ei. Kuulueit oli vanem naine, enamasti kas isamehe naine või peiu ema. Kuulama läks kuulueit kas teisipäeva või neljapäeva õhtul, kaasas pudel viinaga (ehk kuuluviin). Kuulamine toimus vanemal ajal kaudse, mitte otsese jutuna. Kuulueit läks tuppa, istus ja kiitma kositavat neidu. Seejärel viis jutu kosilasele, kiites ka teda ja tema peret. Kui siis pudel viina välja võeti, said neiu vanemad eesmärgist aru. Pudeli vastuvõtmine (ja sellest joomine) neiupere poolt tähendas luba kosja tulla, pudeli tagasiandmine tähendas, et kosilast ei soovita. Eesti rahvakultuur. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2008. lk 316
Kirnmann

Kirnmann on eesti perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati Kirnmann-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Alas, Kaljas, Keerma, Kerno, Kernu, Kernumees, Kiirmaa, Kirna, Kirno, Kirnu, Kuimets, Kuiva, Tüünela. Kirnmann (Kirnman) on unikaalne perekonnanimi, mida on pandud vaid Kukevere mõisas Ambla kihelkonnas Järvamaal. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Kirnmann Eestis 15 mehel ja 7 naisel. Nimekuju Kirmann kandjaid on 2020. aasta 1. jaanuari seisuga vähem kui 5. "Kirnmann". Onomastika. Vaadatud 23.09.2018. "Kirnmann". Onomastika. Vaadatud 23.09.2018. "Nimede statistika". Eesti Statistika. 01.01.2020. Vaadatud 19.08.2020.[alaline kõdulink] "Nimede statistika". Eesti Statistika. 01.01.2020. Vaadatud 19.08.2020.[alaline kõdulink]
Celia Roose

Celia Roose (sündinud 13. augustil 1964) on eesti muusik ja muusikaõpetaja. Ta on lõpetanud Tallinna Konservatooriumi 1989. aastal. Ta on töötanud muusikaõpetajana Tallinna 44. Keskkoolis (1985–1989) ja olnud Võru Muusikakooli direktor (2003–2011), samuti Lüllemäe Põhikooli muusikaõpetaja (alates 2013). Ta on Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika dotsent. Ta on ansambli Sannalise' liige. 2011 stipendium "Ela ja sära" 2012 Tartu Ülikooli aumärk 2014 Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium 2016 pärimuskultuuri auhind "Celia Roose". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. september 2018. Vaadatud 23. septembril 2018. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022.
Kuulamine (etnoloogia)

Kuulamine oli eesti talurahva komme teha eelnevat maakuulamist, kas kosjad võetakse vastu või mitte. Et rahvausu järgi kosimiselt tühjalt tagasitulemine ennustas õnnetust, siis eelnes ülemaalise kombena kuulamine. Üldlevinud tava oli läkitada kuulueit (ka kosjamoor), teisipäeva või neljapäeva õhtul neiu koju kosjakaupa tegema. Kuulueideks oli vanem naine, enamasti mõni peiu vanem naissugulane. Kosjakaubaks pakuti pudel viina. Kuulamine toimus vanemal ajal kaudse, mitte otsese jutuna. Kuulueit kiitis nii kositavat ja tema peret kui ka kosilast ja tema majapidamist. Kui siis pudel viina välja võeti, said neiu vanemad eesmärgist aru. Peamiseks n-ö küsijaks oli viinapudel. Kui sellest joodi, oli luba kosja tulla (tavaliselt nädala pärast). Kui pudel jäeti puutumata, siis kosilast ei soovitud. Sellest ka nimetus "väikesed viinad" soodsalt lõppenud kuulamise kohta. Kuulamisele järgnesid kosjad ehk "suured viinad". Oli ka muid eelkosjade viise. Mulgimaal viis noormees kevadel neiu akna taha kosjakase. Kui kask tuppa toodi, võis kosja minna; kui tuppa ei viidud, siis ei tahetud seda kosilast. Mõnel pool (Kodavere, Rapla) viskas noormees tuppa suure sileda kosjapulga. Kui see vastu võeti, võis kosja tulla. Eesti rahvakultuur. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2008. lk 316 Eesti rahvakultuuri leksikon. Toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2007. lk 107 Ülo Tedre. Pulmasõnastik I
Rebas

Rebas (Rebbas) on eesti perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati Rebas uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Repel. Perekonnanime Rebas on pandud 10 Eestimaa ja 6 Liivimaa mõisas. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Rebas 31 mehel ja 27 naisel. Nimekuju Rebbas kandjaid on 2020. aasta 1. jaanuari seisuga 8 meest ja 12 naist. Aho Rebas Hain Rebas Ly Rebbas Mare Rebas Robert Rebas "Rebas". Onomastika. Vaadatud 23.09.2018. "Rebas". Onomastika. Vaadatud 23.09.2018. "Nimede statistika". Eesti Statistika. 01.01.2020. Vaadatud 19.08.2020.[alaline kõdulink] "Rebbas". Onomastika. Vaadatud 23.09.2018. "Nimede statistika". Eesti Statistika. 01.01.2020. Vaadatud 19.08.2020.[alaline kõdulink]
34

◄ | 1. sajand eKr | 1. sajand | 2. sajand | ► ◄ | 0. aastad | 10. aastad | 20. aastad | 30. aastad | 40. aastad | 50. aastad | 60. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 30 | 31 | 32 | 33 | 34 | 35 | 36 | 37 | 38 | ► | ►► 34. aasta oli 1. sajandi 34. aasta. Vana-Rooma konsuliteks olid Paulus Fabius Persicus ja Lucius Vitellius. ... Aulus Persius Flaccus, rooma luuletaja ...
Anna-Liisa Liiskmaa

Anna-Liisa Liiskmaa on eesti kostüümikunstnik. Ta lõpetas aastal 2004 Rakvere Gümnaasiumi. Ta on olnud kostüümikunstnik Rakvere teatris ja mitme filmi juures. Ta on esinenud maalija ja muusikuna. A.-L. Liiskmaa maalide näitus. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. september 2021. Vaadatud 12. septembril 2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Tegevus filmikunstnikuna
Kosjaviin

Kosjaviin oli viin, mille kosilased kosja kaasa tõid. Kosjaviin oli põletatud suhkruga punaseks (tegelikult pruuniks) värvitud viin. Üks pudel oli mõeldud kohapeal joomiseks, teine pudel abiajamiseks (ehk viinutamiseks). Kosjaviina joomine oli märgiks kosjade vastuvõtmisest; kosjaviina joomisele eelnes kosjajutt ja mõrsja ülesleidmine või väljaotsimine, järgnes kinkide vahetamine ja söömine. Ülo Tedre. Pulmasõnastik I
Mart Einpalu

Mart Einpalu (sündinud 16. oktoobril 1973); on eesti telekommunikatsioonispetsialist. Ta oli aastail 2003–2016 AS Levira juht. Levira juhist.
Euroopa Liidu Teataja

Euroopa Liidu Teataja (inglise keeles Official Journal of the European Union; eestikeelne lühend ELT) on Euroopa Liidu ametlik väljaanne, milles avaldatakse õigusaktid ja muud dokumendid. Euroopa Liidu Teataja ilmub igal tööpäeval kõigis Euroopa Liidu liikmesriikide ametlikes keeltes. ELT on peamine EUR-Lexi andmeallikas. Õiguslikult siduvad on üksnes ELT-s avaldatud õigusaktid. Euroopa Liidu Teataja koosneb kahest seotud seeriast: L sisaldab õigusakte (määrused, direktiivid, otsused, soovitused ja arvamused), C sisaldab teavet ja teatisi (sh Euroopa Kohtu ja Üldkohtu otsused, lahendid), ning allseeriatest: CA-allseeria (S-seeria avalike hangete pakkumiste avaldamiseks), alates 1. jaanuarist 2016 kasutusele võetud allseeria I (LI ja CI). Väljaande esimene number ilmus 1952. aasta 30. detsembril „Euroopa Söe- ja Teraseühenduse Teataja“ nime all (Official Journal of the European Coal and Steel Community). Vahepealne nimetus – „Euroopa Ühenduste Teataja“ – muudeti praegusele kujule Nice'i lepingu jõustumisel 2003. aasta 1. veebruaril. Väljaande elektrooniline versioon on kasutatav alates 2013. aasta märtsikuust. Alates 2013. aasta 1. juulist on ELT elektrooniline versioon (e-ELT) autentne ning õiguslikult siduv. "Euroopa Liidu Teataja". Euroopa Liidu Väljaannete Talitus. Vaadatud 23.09.2018. "EÕKK inglise-eesti õigustõlke käsiraamat". Justiitsministeerium. Originaali arhiivikoopia seisuga 24.09.2018. Vaadatud 24.09.2018. "Nõukogu määrus (EL) nr 216/2013, 7. märts 2013, Euroopa Liidu Teataja elektroonilise avaldamise kohta". eur-lex.europa.eu. 13. märts 2013. Vaadatud 23.09.2018. Euroopa Liidu Teataja võrguversioon
Kortin

Kortin on eesti perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati Kortin-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Kaljuvee, Kortna, Kõrgnurm ja Toomet. Kortin on unikaalne perekonnanimi, mida on pandud vaid Tärivere mõisas Iisaku kihelkonnas Virumaal. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Kortin Eestis 10 mehel ja 22 naisel. "Kortin". Onomastika. Vaadatud 23.09.2018. "Kortin". Onomastika. Vaadatud 23.09.2018. "Nimede statistika". Eesti Statistika. 01.01.2020. Vaadatud 11.03.2020.[alaline kõdulink]
33

◄ | 1. sajand eKr | 1. sajand | 2. sajand | ► ◄ | 0. aastad | 10. aastad | 20. aastad | 30. aastad | 40. aastad | 50. aastad | 60. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 29 | 30 | 31 | 32 | 33 | 34 | 35 | 36 | 37 | ► | ►► 33. aasta oli 1. sajandi 33. aasta. ... ... Agrippina vanem, Germanicuse naine ja Caligula ema Jeesus Naatsaretist (üks võimalikest ristilöömise aegadest)
Johannes Paulus II rajatud titulaarkirikud

Siin on loetletud paavst Johannes Paulus II poolt rajatud 53 titulaarkirikut koos nende rajamiskuupäevadega. Gesù Buon Pastore alla Montagnola Nostra Signora di Coromoto in S. Giovanni di Dio San Anselmo all'Aventino Santa Elena fuori Porta Prenestina Santa Immacolata Concezione di Maria a Grottarosa San Giovanni Evangelista a Spinaceto San Giovanni Evangelista e Petronio San Giovanni della Pigna Santa Maria delle Grazie a Via Trionfale Santa Maria delle Grazie alle Fornaci fuori Porta Cavalleggeri Santa Maria Immacolata di Lourdes a Boccea Santi Nome di Maria a Via Latina San Paolo della Croce a "Corviale" Santa Sofia a Via Boccea Beata Vergine Maria del Monte Carmelo a Mostacciano San Benedetto fuori Porta S. Paolo San Frumenzio ai Prati Fiscali San Gabriele Arcangelo all'Acqua Traversa Santi Giacchino ed Anna al Tuscolano Santa Maria Madre del Redentore a Tor Bella Monaca Santa Maria "Regina Mundi" a Torre Spaccata Santa Maria "Regina Pacis" a Monte Verde Santi Martiri dell'Uganda a Poggio Ameno Spirito Santo alla Ferratella Nostra Signora di Guadalupe e San Filippo Martire in Via Aurelia San Atanasio a Via Tiburtina San Giuseppe all'Aurelio San Ignazio di Loyola a Campo Marzio San Luigi Maria Grignion de Montfort San Spirito in Sassia Santi Aquila e Priscilla San Gerardo Maiella San Giulano dei Fiamminghi Santi Redentore a Valmelaina San Ugo Santi Urbano e Lorenzo a Prima Porta Santa Agnese in Agone San Andrea al Quirinale Dio Padre Misericordioso San Antonio in Campo Marzio San Francesco d'Assisi ad Acilia San Francesco Saverio alla Garbatella San Gregorio Magno alla Magliana Nuova San Liborio Santa Maria della Speranza Santa Maria Domenica Mazzarello Santa Silvia Trasfigurazione di Nostro Signore Gesú Cristo Santi Domenico e Sisto San Giustino Santa Lucia del Gonfalone San Maria in Montserrato degli Spagnoli San Saturnino
Püss (perekonnanimi)

Püss (Buesch, Püs, Püss) on eesti perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati Püss uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Flint. Perekonnanime Püss on pandud 5 Eestimaa ja 6 Liivimaa mõisas. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Püss 79 mehel ja 101 naisel. Karl Püss "Püss". Onomastika. Vaadatud 23.09.2018. "Püss". Onomastika. Vaadatud 23.09.2018. "Nimede statistika". Eesti statistika. 01.01.2018. Vaadatud 23.09.2018.[alaline kõdulink]
Püss

Püss on pika rauaga ühemehe käsitulirelv. Tulistamiseks kasutatakse kuule või haavleid, mille viskelaenguks on püssi rauaõõnsusesse laetud püssirohi. Varasemate püsside rauaõõnsuse läbimõõt ulatus 2 kuni 3 sentimeetrini. Laialdasemalt hakati püsse kasutama 15. sajandil kindluste ja linnuste kaitsmisel. Esimesed püssid olid sõjapüssid musketid ja arkebuusid.
Pulmatoit

Pulmatoit oli eesti talupojapulmas pulmalistele pakutud toit. Varasematel aegadel oli toit kesine - aganaleib, silgud, jahurokk jne. Alates 19. sajandist muutus pulmalaud rikkalikumaks seoses kartulikasvatuse levikuga. Iga perekond võttis pulma kaasa pulmakoti, vallalised toitu kaasa ei võtnud. Noormeestel olid kaasas viinad või õlleankur. Pulmade peatoit oli pulmaleib. Kogu pulmapeo ajal pidi üks terve leivapäts puutumatult seisma. See tagas uskumuste kohaselt perekonnale õnne ja peletas eemale toidumured. Pulmalaual ei puudunud ka liha (sealiha ja lambaliha). Kagu-Eestis oli tavapärane pulmatoit seapea, kas keedetult või kerisel küpsetatult. Seasink oli pulmatoit peaaegu kogu mandriosas. Pulmatoitudeks olid veel ka kala, kartul, tanguvorst ja sai. Joogiks pakuti odralinnastest õlut (või kalja) ja viina. Supp oli tavaliselt lõputoiduks. Kohalikke erinevusi toidu pakkumisel oli rohkesti. Etnograafia sõnaraamat. Arvi Ränk. Tallinn. 1995. lk 152 Ülo Tedre. Pulmasõnastik III Pulmatoit, ERM Fk 1740:112, Eesti Rahva Muuseum, [1]
Moon Jae-in

Moon Jae-in (korea keeles 문재인; sündinud 24. jaanuaril 1953 Geojes) on Lõuna-Korea poliitik, kes oli 10. maist 2017 kuni 10. maini 2022 Lõuna-Korea president.
32

◄ | 1. sajand eKr | 1. sajand | 2. sajand | ► ◄ | 0. aastad | 10. aastad | 20. aastad | 30. aastad | 40. aastad | 50. aastad | 60. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 28 | 29 | 30 | 31 | 32 | 33 | 34 | 35 | 36 | ► | ►► 32. aasta oli 1. sajandi 32. aasta. ... 28. aprill - Otho, Vana-Rooma keiser ...
Eesti Panga Viljandi osakonna hoone

Eesti Panga Viljandi Osakonna hoone on ehitis Viljandis aadressil Vabaduse plats 2. Hoones tegutseb Viljandi riigimaja. Hoone arhitekt on Karl Burman. Neljakorruselist hoonet asuti ehitama 1926. aasta septembris ja see valmis 1927. aasta novembris. Ehituse maksumus oli ligi 16 miljonit Eesti marka. Valmimise järel oli tegemist Viljandi moodsaima, suurima ja uhkeima ehitisega. Tasuja puiestee 2 asunud hoone esimesel korrusel asusid postkontor ja telefonikeskjaam, teisel korrusel Eesti Pank, kolmandal ja neljandal korrusel korterid. 1941. aasta suvel sai telefonikeskjaamast üks NSV Liidu SARKile allunud hävituspataljoni staape, hävituspataljon süütas maja enne linna mahajätmist 8. juulil 1941 ja põlenud hoone seisis varemetes kuni 1950. aastate lõpuni. 1959. aastal lõpetati hoone taastamine lihtsustatud kujul ja sinna kolisid EKP Viljandi Rajoonikomitee, Viljandi rajooni RSN Täitevkomitee ja ELKNÜ Viljandi Rajoonikomitee. Eesti iseseisvuse taastamise järel asus hoones kuni 2017. aasta lõpuni Viljandi Maavalitsus. 2019. aastal muudeti hoone Riigimajaks. Viljandis avati esimene riigimaja, rkas.ee (vaadatud 24.10.2021) Aare Olander (2015). Viljandi kadunud vaated. Tänapäev. Lk 51. ISBN 978-9949-27-829-9. Ain-Andris Vislapuu (2007). Viljandi vanadel fotodel. Tallinn: Tänapäev. Lk 26-27. ISBN 978-9985-62-590-3. Viljandi vabastamine, Postimees (1886-1944), nr. 158, 7 juuli 1942 Priscilla Õmblus (06.03.2019). "Viljandis avati esimene riigimaja". Sakala. Vaadatud 06.03.2019. Margus Haav, Mitme riigikorra esindushoone on tundnud nii hiilgust kui viletsust, Sakala, nr. 4, 6 jaanuar 2018
Pruudipärg

Pruudipärg oli 19. sajandil eesti talupojapulmades mõrsja peaehe. Pruudipärg oli kas riidest ja kunstlilledest või ostetud linnast (Lüganuse, Kuusalu, Risti, Kolga-Jaani, Setumaa); lisaks võis olla mirdiokstest (Martna, Valjala, Helme) või ka elavlilledest (Viru-Nigula, Kose). Pruudipärg mängiti maha spetsiaalse, üle maa levinud laulu (Carl Maria von Weberi "Me pruudipärga punume") saatel. Algselt tõsimeelne, rituaalne toiming (asendas kohati tanutamist) muutus aja jooksul lõbustavaks mänguks. Kui esialgu usuti, et pruut saab sellest, kes sai pärja, siis hiljem mängiti pärg sellele, kellest sooviti saada pruuti. Pärast pruudipärja mahamängimist oli mõrsja astunud noorikuseisusse, seega ei tohtinud ka enam mõrsjat varastada. Ülo Tedre. Pulmasõnastik II
Khorāsān

Khorāsān oli ajalooline piirkond Aasias, mis hõlmas tänapäeva Kirde-Iraani, Lõuna-Türkmenistani ja Lääne-Afganistani alad. Ajalooline piirkond ulatus põhja pool Amudarjast (Oxuse jõgi) lääne poole Kaspia mereni, lõuna pool Kesk-Iraani kõrbest kuni Kesk-Afganistani mäestikuni. Põhja-Khorāsāni provints Khorāsān-e Razavī provints Lõuna-Khorāsāni provints Horezm
31

◄ | 1. sajand eKr | 1. sajand | 2. sajand | ► ◄ | 0. aastad | 10. aastad | 20. aastad | 30. aastad | 40. aastad | 50. aastad | 60. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | 32 | 33 | 34 | 35 | ► | ►► 31. aasta oli 1. sajandi 31. aasta. Vana-Rooma konsuliteks olid Tiberius Claudius Nero ja Lucius Aelius Seianus. ... ... Seianus ...
Arthur David Ritchie

Arthur David Ritchie (22. juuni 1891 Oxford, Ühendkuningriik – 12. märts 1967) oli Briti keemiline füsioloog ja filosoof. Ritchie isa oli Oxfordi ülikooli professor David George Ritchie. 1894. aastal kolis perekond Ssintt Andrewsi, kui isa sai seal professorikoha. Ritchie õppis Fettes College'is, seejärel reaalteadusi Saint Andrewsi ülikoolis ja filosoofiat Cambridge'i ülikooli Trinity College'is. Esimese maailmasõja ajal teenis ta Briti mereväe lennuteenistuses (Royal Naval Air Service) keemikuna, tegeldes õhulaevade gaasidega. Teaduslikku meetodit käsitleva väitekirja põhjal valiti ta Cambridge'i Trinity College'i liikmeks, kuid siirdus varsti Manchesteri Ülikooli, kus määrati 1922 biokeemia lektoriks ja 1924 füsioloogilise keemia lektoriks. 1937–1945 oli ta Sir Samuel Halli filosoofiaprofessor Manchesteri Ülikoolis. 1945 läks ta Edinburghi Ülikooli loogika ja metafüüsika professoriks. 1946 valiti Ritchie Edinburghi Kuningliku Seltsi liikmeks. Tema käendajad olid Sir Alexander Gray, James Pickering Kendall, Douglas Guthrie ja Sir Edmund Taylor Whittaker. Arthur David Ritchie emeriteerus 1960 ja suri 1967. 1946 – valiti Edinburghi Kuningliku Seltsi liikmeks. 1921 abiellus ta Katharine Victoria Ponsonbyga. Scientific method: an inquiry into the character and validity of natural laws, 1923. The International Library of Psychology, Philosophy and Scientific Method. The comparative physiology of muscular tissue 1928 The natural history of mind, 1936 Civilization, science and religion, 1945 Science and politics, 1947 Essays in philosophy, and other pieces, 1948 Reflections on the philosophy of Sir Arthur Eddington 1948 British philosophers, 1950 George Berkeley's Siris, the philosophy of the great chain of being and the alchemical theory, 1954 Studies in the history and methods of the sciences, 1958 George Berkeley, a reappraisal, 1967 RITCHIE, Arthur David, Who Was Who, A & C Black, 1920–2015; online edn, Oxford University Press, 2014 The Chemical Age, Vol. 37 (1937), p.87 Bertrand Russell, Essays on language, mind, and matter, 1919–26, Unwin Hyman, 1988, p.259 Biographical Index of Former Fellows of the Royal Society of Edinburgh 1783–2002 (PDF). The Royal Society of Edinburgh. Juuli 2006. ISBN 0 902 198 84 X. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 24. septembril 2018.
30

◄ | 1. sajand eKr | 1. sajand | 2. sajand | ► ◄ | 0. aastad | 10. aastad | 20. aastad | 30. aastad | 40. aastad | 50. aastad | 60. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | 32 | 33 | 34 | ► | ►► 30. aasta oli 1. sajandi 30. aasta. Vana-Rooma konsuliteks olid Marcus Vinicius ja Lucius Cassius Longinus. ... 8. november - Nerva, Vana-Rooma keiser ... ...
GAS

GAS või Gas võib tähendada järgmist: Gas (ansambel) gas on ingliskeelne sõna tähenduses 'gaas' ...
UMB

UMB või Umb võib tähendada järgmist: UMB (ansambel), Eesti ansambel ...
AKM

AKM (vene keeles автомат Калашникова модернизированный, avtomat Kalašnikova modernizirovannõi - moderniseeritud Kalašnikovi automaat) on Nõukogude Liidus konstrueeritud 7,62 mm automaattulirelv, täiustatud varasemast Mihhail Kalašnikovi automaadist AK. AKM oli tootmises aastatel 1959 kuni 1977. 1959. aastal moderniseeriti AK-d põhjalikult, pärast seda sai relv tähistuse AKM. Peamiseks muudatuseks oli ühest metalltoorikust väljafreesitud lukukoja asendamine tehnoloogilisema, kvaliteetsest lehtmetallist stantsitud lukukojaga, mis muutis relva valmistamise palju lihtsamaks. AKM sai eelkäijast AK-st 1,6 kg kergem ja töökindlam. AKM-i vintraua suudmesse oli kinnitatud suudmekompensaator, mis aitas vintrauast väljuvate püssirohugaaside paremale üles suunamisega leevendada kuulide hajumist valangutega tulistamisel. AKM täiustused:Püssirohu põlemisgaaside avad viidi gaasitorult üle gaasikambrile; lukukoda on valmistatud stantsitud detailides, kasutades lisaks keevitust ja neetimist, mis ei vähendanud ainult relva massi, vaid võimaldas valmistamiseks kokku hoida varasemaga võrreldes 80% vajaminevat metalli; lukukoja õhukese stantsitud kaane jäikus tagati stantsitud piki- ja põikiribasüvenditega. AKM-i tootmissevõtmisega kaasnes võrreldes varasemaga, tehnoloogiliste protsesside täiustamine ja tootmiskulude vähenemine, paranes relva valmistamise kvaliteet ja selle detailide vastupidavus. Kui varem valmistati AK puidust detailid kasepuutoorikutest, siis nüüd valmistati AKM kaba vineerpaneel-toorikust. Gaasitoru kate tehti vineerspoonist, relva püstol-käepide valmistati plastmassist. Lisaks täiustati AKM-i päästik-löökmehhanismi, mis sai ankru tüüpi viiviti. Lukuraami löök viidi paremalt poolelt üle vasemale, mis suurendas horisontaaltasapinnalist püsivust tulistamisel. Luku pööreldes pärast päästmist, lööb kukk kaks korda viiviti õlgadele, pöörlemise aeg suureneb sedavõrd, et lasu hetkeks saavutab raua suudmeosa vibratsiooni järel ligikaudu sama sihtimisasendi nagu enne eelnevat lasku. AKM võeti Nõukogude armees relvastusse 1959. aastal. Nõukogude Liit soosis AKM-i levikut oma liitlasriikide seas Varssavi Lepingu Organisatsioonis, Aafrikas ja Aasias. AKM sai kogu maailmas leviva terrorismi põhiliseks tunnusrelvaks. 1970. aastate teisel poolel asendati AKM Nõukogude armees AK-74-ga. Kaal: 3,1 kg (salveta) Pikkus: 890 mm Raua pikkus: 415 mm Kuuli algkiirus: 715 m/s Praktiline laskekiirus: 100 lasku minutis Tehniline laskekiirus (kadents): 600 lasku minutis Suurim sihtimiskaugus: 1000 m Praktiline sihtimiskaugus: 400 m Salv: 30 padrunit  AKM – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Aagenpits

Aagenpits on endisaegne polkalaadne seltskonnatants. Aagenpitsi on oma loomingus maininud kirjanik A. H. Tammsaare. Tantsu nimetus tuleb germaanikeelsete kultuuride tantsuperekonnast, mille lüürika kirjeldab tantsuliigutusi: "Hacke, Spitze, eins, zwei, drei" ('kand ja varvas, üks, kaks kolm'). aagenpits EKSS ""Jaanalind" - juudi sõna." Külaskäik äsjaavatud Eesti Keele Arhiivi. Postimees, 3. jaanuar 1934