laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Guleni vald

Guleni vald on vald Norras Vestlandi maakonnas Sogne fjordi suudme lõunakaldal. Gulen piirneb läänes Põhjamerega, põhjas Sogne fjordiga, idas Høyangeri vallaga ja lõunas Fensfjordeniga, mis moodustab piiri Masfjordeni vallaga. Valla pindala on 597,16 km². Valla halduskeskus on Eivindvik. Teised suuremad asulad on Byrknes, Brekke, Eidsbotn ja Dalsøyra. Guleni asjaajamiskeel on uusnorra keel. 2019. aastani kuulus vald Sogn og Fjordane maakonda. Guleni piiridesse jääb umbes 1500 saart, laidu ja skääri. Suuremad saared on Sandøya, Hisarøya, Byrknesøya, Mjømna ja Hille saar. Valla alal on viis suuremat fjordi: Sogne fjordi haru Risnefjorden ning Gulafjorden, mis haruneb Nordgulfjordeniks, Austgulfjordeniks ja Eidsfjordeniks. Dingevatnet on sügavuselt Norra 18. järv. Valla idaossa jääb osa Stølsheimeni mägedest. Kõrgeim mägi on 878 meetri kõrgune Svadfjell Masfjordeni piiri lähedal. Valla mullad on toitainetevaesed. Suure osa vallast katavad nõmmed, mis on sageli kaetud kanarbikuga. Õitsemise ajal on nõmmed kanarbikuõite karva punased ja see on Guleni vallale iseloomulik. Metsad moodustavad valla pindalast umbes 19% ja haritav maa 4%. Enamik valla maa-alast on väga mägine ja seetõttu inimtegevuseks sobimatu. Sademete hulk on Guleni vallas väga suur. Seetõttu kasvab vallas rikkalikult samblaid ja samblikke. Elanike arv 1. aprillil 2010 oli 2294. Kuni 1961. aastani on kirjas ka Losna saare elanikud. Saar läks 1964 Solundi valla koosseisu. Tollal elas seal 40 inimest. Gulen on traditsiooniliselt olnud põllumajandus- ja kalanduspiirkond. Valla tööstuse arengule andis tõuke naftatööstuse rajamine veidi lõuna pool asuvas Mongstadis. Guleni valla nõukogus on 21 saadikut, kes valitakse 4 aastaks. Aastail 2007–11 kuulus nõukogus 6 kohta Keskparteile, 5 kohta Kristlikule Rahvaparteile, 4 kohta Høyrele, 3 kohta Venstrele ja 3 kohta Norra Töölisparteile. Vallavanem oli Kristlikust Rahvaparteist pärit Trude Brosvik. Gulenit läbib piki Norra lõunaosa läänerannikut paiknev Euroopa maantee E39 ning maakondliku tähtsusega maantee Fylkesvei 57. Laevad sõidavad kolmel liinil: Leirvåg-Sløvåg-Skipavik, Rutledal-Ryskjedalsvika-Krakhella-Losna ja Oppedal-Lavik. 1801–06 ehitati Bergenist Trondheimi minev ajalooline postitee, mis läbib Guleni valda. Postitee ületab mitu kaunist kivisilda. Gulenis asub umbes tuhat aastat tagasi koos käinud tingi Gulatingi mälestusmärk. Selleks on skulptori Bård Breiviki skulptuuripark, mis avati 2005. aasta augustis. Ühtlasi kasutatakse seda skulptuuriparki vabas õhus toimuvateks tantsu- ja muusikaetendusteks sealse kauni looduse tõttu. Guleni kirik asub Eivindvikis. Byrknesøyal asub Guleni kalandusmuuseum. Aastatel 1899–1975 tegutsenud Sellevågi puukingavabrikus on muuseum. Vabriku tööks kasutati Sollevågi järve vett. Vabrikuhoones on töövahendid endiselt alles ja tellimisel korraldatakse seal giidiga ekskursioone. Skjerjehamnis asub Knut Steeni loodud kuningas Olav V kuju. 07459: Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2023 Statistisk sentralbyrå Valla koduleht
Venezuela jalgpallikoondis

Venezuela jalgpallikoondis on Venezuela rahvuskoondis jalgpallis.
Omaani jalgpallikoondis

Omaani jalgpallikoondis on Omaani rahvuskoondis jalgpallis.
Liibanoni jalgpallikoondis

Liibanoni jalgpallikoondis on Liibanoni rahvuskoondis jalgpallis.
Filipiinide jalgpallikoondis

Filipiinide jalgpallikoondis on Filipiinide rahvuskoondis jalgpallis. Eesti kohtus Filipiinide jalgpallikoondisega 28. novembril 1997 sõprusmängus Manilas, mille Eesti võitis 1:0.
Iraagi jalgpallikoondis

Iraagi jalgpallikoondis on Iraagi rahvuskoondis jalgpallis. Koondise peatreener alates augustist 2011 kuni 2012. aastani oli Zico. Iraagi jalgpallikoondis 2004. aasta suveolümpiamängudel
Türkmenistani jalgpallikoondis

Türkmenistani jalgpallikoondis on Türkmenistani rahvuskoondis jalgpallis.
Araabia Ühendemiraatide jalgpallikoondis

Araabia Ühendemiraatide jalgpallikoondis on Araabia Ühendemiraatide rahvuskoondis jalgpallis.
Hongkongi jalgpallikoondis

Hongkongi jalgpallikoondis on Hongkongi rahvuskoondis jalgpallis.
Nõukogude Liidu jalgpallikoondis

Nõukogude Liidu jalgpallikoondis oli Nõukogude Liidu koondvõistkond jalgpallis. 1956. aastal jõuti Melbourne'i olümpiamängudel juba esimese suurvõiduni, olümpiakullani. 1960. aastal võideti esimeste EM-võistluste finaalis Jugoslaavia 2:1. Teisel EM-il 1964 oli NSV Liit taas finaalis, kuid seekord tuli Hispaaniale alla vanduda. 1966. aasta MM-il Inglismaal jõudis NSV Liit pronksimängule, kuid kaotas selle Portugalile 1:2. Kõigil neil turniiridel kaitses meeskonna väravat Lev Jašin. 1972. aastal jäädi EM-i finaalis alla Saksamaa FV-le 0:2.1988. aasta EM-il kaotati finaalis Hollandile. Sama aasta sügisel võitis NSV Liit Sŏulis olümpiakulla, mis jäi ka tolle riigi ajajärgu viimaseks võiduks. Eesti jalgpallikoondis on Nõukogude Liidu koondisega kohtunud ühe korra. Nõukogude Liit oli 5. FIFA liikmesriik, kellega Eesti koondis ametliku kohtumise pidas.
Arbujad

Arbujad on luuletajate sõpruskond, mis on saanud nime 1938. aastal ilmunud kriitiku ja kirjandusteadlase Ants Orase koostatud antoloogia "Arbujad: valimik uusimat eesti lüürikat" järgi. See luuletajatest sõpruskond kogunes üliõpilasseltsi Veljesto ümber. Liikmed: Betti Alver, Bernard Kangro, Uku Masing, Kersti Merilaas, Mart Raud, August Sang, Heiti Talvik ja Paul Viiding. Arbujad püüdlesid varasema eesti luulega võrreldes sügavama vaimsuse ja emotsionaalse pingestatuse poole. Nad käsitlesid kunsti kõlbeliste väärtuste kandjana ning inimest sõltumatu isiksusena. Bernard Kangro on avaldanud arbujatest kirjanduslooliste mälestustega põimitud esseekogud "Arbujad" (1981) ja "Arbujate kaasaeg" (1983). 14.–15. oktoobril 1994. aastal toimus Tartus kirjanduskonverents "Arbujad: marginaale keskmele", mille teesid ilmusid samal aastal Eesti Kirjanduse Seltsi väljaandes. 2009. aastal lavastati Eesti Draamateatris etendus "Arbujad".
AEK Larnaca

AEK Larnaca on Larnaca linnas asuv Küprose jalgpalliklubi. Andres Oper (2010–2011, 21 liigmängu ja 3 -väravat) Klubi koduleht
Mansfield Town

Mansfield Town on Mansfieldi linnas asuv Inglismaa jalgpalliklubi. Mihkel Aksalu (2010–) Klubi koduleht
Erakkond

Erakkond on Tartus alates 1995. aastast tegutsev ja 1996. aastal avalikkuse ette astunud kirjandusrühmitus. Erakkonda kuuluvad autorid siiski eitavad, et tegemist on rühmitusega (rühmituse paistab välistavat ka sõna "erakkond"). Pigem on tegemist sõpruskonnaga, millel puudub ühine esteetiline platvorm ja milles solidaarselt toetatakse üksteise kirjanduslikku arengut ning aidatakse üksteisele lugejate ja kriitikute tähelepanu tõmmata, sealhulgas ka ühiste väljaannetega. "Üheksavägine" (1997) "Harakkiri" (1999) "Erakkond" (CD; 2004) Kalju Kruusa Margus Lattik (Mathura) Berk Vaher Aare Pilv Lauri Sommer Kristiina Ehin Mehis Heinsaar Andreas Kalkun Kadri Tüür Marko Kompus Timo Maran Anu Kree Tartu NAK Koduleht Teet Korsten "Erakonna Erakkond dessant Jõhvi" Põhjarannik, 6. mai 2003
Vedama Mustjärv

"Naku järv" suunab siia. Veel ühe Naku järve kohta vaata artiklit Pilli järv. Mustjärv (ka Vedama Mustjärv, Järvetaga Mustjärv, Naku järv) on järv Läänemaal Hindaste külas. Järve kaldajoone pikkus on 990 m. Järv jääb Läänemaa Suursoo maastikukaitsealale Mustjärve sihtkaitsevööndisse. Järv jääb Tänavjärvest umbes 600 m lõunasse. Mustjärv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Mustjärve keskkonnaregistri kood on VEE2028500. Mustjärv keskkonnaportaalis
Möldri meri

Möldri meri (ka Möldrimeri, Möldri järv, Mellansjöu, rts Menarsvae) on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Hara külas. Järve kaldajoone pikkus on 1366 m. Järvest umbes 400 m lõunasse jääb Karjatse meri. Järv on halotroofne ehk soolatoiteline rannikujärv. Möldri meri on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Möldri mere keskkonnaregistri kood on VEE2038900. Möldri meri keskkonnaportaalis
Rootsiküla järv

Rootsiküla järv ehk Svenskbyträske (ka Väike Leide järv) on järv Lääne maakonnas Lääne-Nigula vald vallas Niibi külas (Niibi raba lõunaosas). Kaldajoone pikkus on 817 m. Järv on keskmise karedusega kihistumata, pehmeveeline miksotroofne ehk pehmeveeline segatoiteline. Järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Rootsiküla järve keskkonnaregistri kood on VEE2039800. Rootsiküla järv keskkonnaportaalis
Urmas Liiv

Urmas Liiv (sündinud 10. veebruaril 1970) on eesti ajakirjanik ja meediakonsultant. Aastatel 1990–2000 oli Liiv uudistetoimetaja ja saatejuht Eesti Raadios (1993–2000 Raadio 2-s) ja 1991–2001 Eesti Televisiooni uudistesaate "Aktuaalne kaamera" saatejuht. Aastail 2002-2003 töötas ta Tallinna linnavalitsuse avalike suhete teenistuse konsultandina. 2006. aasta sügishooajal oli TV3 saate ”Seitsmesed uudised” saatejuht.
Hollandi tõbi

Hollandi tõbi (inglise Dutch disease) on majandustermin, millega peetakse enamasti silmas olukorda, kus loodusvarade kurnavast kasutamisest saadava tulu kasv toob kaasa töötleva sektori vähenemise. Vahel peetakse Hollandi tõve all üldisemalt silmas välisraha oluliselt kasvanud sissevoolu tagajärgi. Väidetavalt tugevdab loodusvarade müügist saadav tulu riigi valuutat, mis omakorda vähendab muude ekspordikaupade konkurentsivõimet. Teiseks siirdub tööjõud traditsioonilisest ekspordisektorist kasvavasse sektorisse. Termini võttis kasutusele ajakiri The Economist 1977. aastal, kirjeldamaks Hollandi tööstussektori langust suure maagaasivälja avastamise järel 1959. aastal. Lõpuks käivitas see majanduslanguse.
Alfa (terrorismivastane eriüksus)

Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse Eriotstarbelise Keskuse Valitsus A (Управление «А» Центра специального назначения Федеральной службы безопасности Российской Федерации, Альфа) on Venemaa FSB terrorismivastane eriüksus, mis moodustati 1974. aastal NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee terrorismivastase eriüksusena. NSV Liidu esimene terrorismivastane eriüksus moodustati pärast 1972. aasta Müncheni Olümpiamängudel Palestiina terroriorganisatsiooni Must September liikmete korraldatud terroriakti Iisraeli sportlaste vastu. 1974. aasta 29. juulil moodustati NSV Liidu RJK esimehe käskkirjaga nr 0089/ОВ 7. valitsuse 5. osakonna koosseisus terrorismivastase võitluse jaoks ja 1980. aastal NSV Liidus toimuvatel 1980. aasta suveolümpiamängudel terrorimismiaktide ärahoidmiseks grupp A, Alfa. 30. juunil 1984 moodustati täiendavalt NSV Liidu RJK esimehe käskkirjaga nr 0085 A grupi piirkondlikud allüksused: 7. jaoskond Habarovskis (Kaug-Idas) (21 inimest), 3. märtsil 1990. aastal käskkirjaga nr 0031 reorganiseeriti Habarovski jaoskond 7. grupiks ning loodi täiendavalt ka: 10. grupp (asukohaga Kiievis Ukraina NSV, NSV Liidu lõunapiirkonnas, 11. grupp (asukohaga Minsk Valgevene NSV, NSV Liidu edelapiirkonnas), 12. grupp (asukohaga Alma-Ata Kasahhi NSV, Kesk-Aasia piirkonnas), 13. grupp (asukohaga Krasnodar, Krasnodari krais Musta mere piirkonnas), 14. grupp (asukohaga Sverdlovsk Vene NFSV Siberi piirkond). Piirkondlike gruppide isikkoosseisu arv oli 45 inimest.[küsitav][viide?] Kuni 1991. aastani kandis nimetust NSV Liidu Riikliku Julgeolekukomitee Seitsmenda Valitsuse Grupp A (группа "А" службы ОДП 7-го Управления КГБ СССР). Vanem embleem Vilniuse veresaun Grom (КГБ 1979), (МВД 2003) GRU Spetsnaz Kaskad (NSV Liidu RJK eriüksus) Omega (NSV Liidu RJK eriüksus) Rõs («Рысь» — отряд милиции специального назначения (СОБР) МВД России) Vimpel (NSV Liidu RJK eriüksus) Vitjaz («Витязь» МВД России) Zeniit (NSV Liidu RJK eriüksus) Nõukogude-Afganistani sõda ja Operatsioon Štorm-333 Alfa veteranide ühenduse koduleht 19 July 2011, Baltic fury over Austria's release of ex-Soviet officer, bbc.com
Abadam

Abadam on kohaliku omavalitsuse ala Nigeeria Borno osariigi riigi põhjaosas. Piirneb põhjas Nigeriga ja idas Tšaadi järvega.
Jüri Ehlvest

Jüri Ehlvest (15. märts 1967 Tallinn – 11. oktoober 2006 New York) oli eesti kirjanik. Ehlvest õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis bioloogiat ja usuteadust. Ta kirjutas maagilis-realistlikke ja metafüüsilisi novelle ja romaane. Elas Tartus ja kuulus rühmitustesse Abi-Piirissaare Dalinistlik Kõõl (koos Sven Kivisildnikuga), Eesti Kostabi $elts ning Hirohall. Jüri Ehlvest suri 39-aastaselt USA-s infarkti. "Ikka veel Bagdadis" (1996) "Krutsiaania" (1996) "Päkapikk kirjutab" (1997) "Elli lend" (1999) "Elumask" (1999) "Taevatrepp (2001) "Hobune eikusagilt" (2002) "Rahuldus" (2004, autori nimi Jüri von Ehlvest) "Palverännak" (2005) "Tartu novell" – kogumikus "Tartu on unenägu", EKS, Tartu 2006, lk. 117–136 "Reeperbahn" (jutustus, paralleeltekst eesti ja saksa keeles) – kogumikus "Teise peeglis. Im Spiegel des Anderen". Saksa-eesti kirjandusdialoog. Tartu Ülikooli Kirjastus 2006, lk. 30–95 1996 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("Krutsiaania") 1997 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Krutsiaania") 2002 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("Hobune eikusagilt") 2003 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Hobune eikusagilt") Jüri Ehlvest oli abielus Anneli Ehlvestiga. Neil on kaks poega: Kaspar (1987), kes on rokkansambli Depoo bassist, ja Joonatan (2000). Jüri Ehlvest oli maletaja Jaan Ehlvesti vend. Nende isa Juhan Ehlvest ja ema Maret Ehlvest on arstid. Kajar Pruul, „Ebakindluse kiituseks. Märkmeid Jüri Ehlvesti proosast“ – Looming 1997, nr. 12, lk. 1691–99 Epp Annus, „Üks kask meil kasvas aias: Jüri Ehlvest – traagiline looduskirjanik“ – Vikerkaar 2000, nr. 4, lk. 71–80 Mart Kivastik, „Presidendi lapsed“, 2001, lk. 159–166 („Pisaraid ei usu“) Jaanus Adamson ja Alari Lindroos, „Jüri Ehlvest: paranoiline moralist“ - Looming 2002, nr. 6, lk. 901–911; sama ka J. Adamsoni raamatus „Läbirääkimised. Kirjutisi 1995-2003“, Tartu: Veljesto, 2004, lk. 117–136 Virve Sarapik, “Kas E/hlv/estimaa on ümmargune: fragmentaarium“ – Keel ja Kirjandus 2004, nr. 7, lk. 524–534 (bibliograafia joonealustes märkustes) Mihkel Mutt, "Kirjanik suurpihtija verekargamine" ("Palverännaku" arvustus) – Looming 2006, nr. 4, lk. 611–615 "Spiraali lagunemine. Jüri Ehlvesti maailm" (artiklite kogumik). Koostajad Virve Sarapik ja Mari Laaniste, Tallinn/Tartu 2009, 135 lk + fotod; sisaldab lk 124–135 ka Virve Sarapiku koostatud Jüri Ehlvesti (valik)bibliograafia Jaak Urmet. Nekroloog Eesti Päevalehes Jüri Ehlvesti veebipäevik Kaks Jüri Ehlvesti loengut Raadio Ööülikoolis (MP3)
Euroopa Majandusühendus

Euroopa Majandusühendus (inglise European Economic Community; lühend EEC või EMÜ), 1993. aastast Euroopa Ühendus (lühend EÜ), oli rahvusvaheline organisatsioon, mis loodi 1957. aastal sõlmitud Rooma asutamislepingu põhjal 1958. aastal ning kestis 2009. aastani. See oli üks Euroopa Liidu eelkäijaid. 1993. aastal loodi Maastrichti lepinguga Euroopa Liit, mis koosnes kolmest sambast: ühenduse mõõde (Euroopa Majandusühendus, Euroopa Söe- ja Teraseühendus ning Euratom), ühine välis- ja julgeolekupoliitika ning koostöö justiits- ja siseküsimustes. Senine Euroopa Majandusühendus nimetati ümber Euroopa Ühenduseks, mis hõlmas Euroopa Liidu teatud poliitikavaldkondi, nagu liidu kodakondsus, ühenduse poliitikaid ning majandus- ja rahaliitu 1. detsembril 2009 jõustus Lissaboni leping, millega kolmest sambast koosnev struktuur tühistati ning Euroopa Liit tuli Euroopa Ühenduse asemele. EEC-sse kuulusid järgmised riigid: "Mille poolest erineb Euroopa Liit Euroopa Ühendusest / Euroopa ühendustest?" "Korduma kippuvad küsimused" Euroopa Liidu Nõukogu kodulehel (vaadatud 6. augustil 2013). Informatsioon veebilehelt Populstat.info Saksamaa taasühines aastal 1990. Kui ka Ida-Saksamaa: 80 274 200. Ja regionaalsed keeled: Aragoni, galeegi, baski ja katalaani.
Väike viik

Väike viik (varasemas kirjanduses ka Väike-Viik) on järv Lääne maakonnas Haapsalu linnas. Järve kaldajoone pikkus on 1964 m. Tegemist on merest eralduva lahesopiga, mis on kraavide kaudu merega ühenduses. Väike viik on mitteavalik veekogu. Väikese viigi keskkonnaregistri kood on VEE2051460. Eesti järvede loend Suur viik Väike viik Keskkonnaregistris
Karl Woldemar Emil Grohmann

Karl Woldemar Emil Grohmann (8. märts (vkj)/ 20. märts 1830 Türi kihelkond, Järvamaa – 22. jaanuar (vkj)/ 3. veebruar 1896 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Õppis aastatel 1841–1849 Tallinna gümnaasiumis ja 1850–1853 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Oli seejärel 1854–1856 Vatla mõisas koduõpetaja. Aastatel 1857–1858 töötas ta õpetajana Gustav Max Schmidti Eragümnaasiumis Viljandis. Ordineeriti 19./31. juulil 1858 Tallinnas õpetajaks.[viide?] Oli aastatel 1858–1870 Tveris luteri vaimulik. Kutsuti aastal 1870 (introdutseeriti 5./17. juulil 1870) Tallinna Jaani koguduse teiseks õpetajaks. Aastast 1874 oli ta Tallinna Jaani koguduse esimese pihtkonna õpetaja. Lisaks tegutses ta 1872–1873 usuõpetajana venekeelses Tallinna Aleksandri gümnaasiumis.[viide?] Grohmann oli Tallinna Jaani kirikukoori juht. Aastal 1874 esitati tema juhatusel Joseph Haydni oratoorium. Kuulus 1880. aasta üldlaulupeo ettevalmistamise muusikakomisjoni. Ta oli Ristirahva Pühapäeva Lehe alaline kaastööline. Tema isa Woldemar Eugen Grohmann ja vanaisa Justus Heinrich Grohmann olid Türi Püha Martini koguduse õpetajad, poeg Gottwald Eugen Eduard Grohmann oli Püha Jakobi koguduse õpetaja, poeg Gottfried William August Grohmann oli Risti ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja. Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien Erik Amburger. "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937. Ein biographisches Lexikon. Institut Nordostdeutsches Kulturwerk, Martin Luther Verlag. 1998 Liivi Aarma. Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885. Tallinn 2007
Valmar Adams

Valmar Adams (sünninimi Vladimir Karl Moritz Adams; aastatel 1924–1933 Vilmar Adams; 30. jaanuar 1899 Peterburi – 15. märts 1993 Tartu) oli eesti kirjanik ja kirjandusteadlane. Ta kasutas ka pseudonüümi Vladimir Aleksandrovski. Adams lõpetas Tartu ülikooli 1929. aastal, aastatel 1929–1931 oli ta stipendiaadina Praha ülikoolis, hiljem töötas ta aastaid Tartu riiklikus ülikoolis slaavi ja vene kirjanduse kateedris. 1918–1919 oli Adams päevalehe Molot toimetaja, 1920–1922 oli ta vene keele õpetaja Petseri ja Tõrva gümnaasiumis, 1921. aasta algusest oli ta tõlk Venemaa saatkonnas Tallinnas. 1923–1929 õppis ta Tartu ülikoolis, 1926–1928 oli ta Tartus Üliõpilaslehe toimetaja ja 1940–1941 Eestimaa Kommunistliku Partei Tartu osakonna pressiesindaja. 1940. aasta juunipöördest võttis ta osa Tallinnas, ehkki oli 1940–1941 vene keele õpetaja Tartu ülikoolis. 15. juulist kuni 24. augustini 1941 hoiti teda sakslaste Näituseväljaku koonduslaagris, kust ta käis koos naisvangidega koristamas endist Jänese maja Aia (Vanemuise) tänaval. 1941. aasta oktoobrist oli vabatahtlikult sakslaste tõlk koonduslaagris[viide?], hiljem Dno raudteejaama komandantuuris. 1944–1946 oli ta Tartu riikliku ülikooli dotsent, 1946–1947 kirjanduslikul tööl, 1947–1951 TRÜ dotsent, 1951–1954 Nõukogude võimude poolt kinni peetud, 1955–1974 taas TRÜ vene kirjanduse kateedri dotsent. 1984. aastast oli vabakutseline kirjanik.[viide?] Tema luule oli mõjutatud vene luulekoolkondadest.[viide?] Ta oli EYS Veljesto vilistlane. Valmar Adams oli viimane Eesti Kirjanike Liidu liige, kes oli sündinud 19. sajandil. "Suudlus lumme" (1924; esikluulekogu) "Valguse valust. 1925. aasta intermezzo" (1926; luuletused) "Maise matka poolel teel" (1932; luulekogu) "Põlev põõsas" (1937; luulekogu) "Tunnetuse tund" (1939; lüürikat) "Sinu sekundid" (1971; mõttepäevik) "Vene kirjandus, mu arm" (1977; kirjandusteaduslikke artikleid ja esseesid) "Õhtune valgus" (1982; uut luulet) "Oomega" (1985; esseid ja murdmemuaare) "Esta astub ellu" (1986; esseeromaan) "Nooruse tolmunud kuld" (1972; valitud värsse ja mõttelooteid 1924–1969) "Punased nelgid" (1982; luulevalimik) "Eesti nüüdislüürika" (1929; uuemate luuletajate värsipõimik) Elav ja surnud sõna nüüdisaja kultuuriteguritena, Akadeemia nr 4, 1937 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia (1988, "Esta astub ellu") Valmar Adamsi poeg on Jüri Adams. Kalle Kurg. Autoportree noorest kirjanikust. (Arvustus raamatule "Sinu sekundid: mõttepäevik") – Keel ja Kirjandus 1972, 1, lk 49–51. Rein Veidemann. Valmar Adamsi eluhoiakust ja maailmamõistmisest. – Keel ja Kirjandus 1979, 1, lk 5–10. Tiit Hennoste. Hüpped modernismi poole II. 20. sajandi eesti kirjandusteadus Euroopa kirjandusteaduse taustal. 9. loeng: värsiõpetuse õppetunnid. (Vaidlus irdriimi üle.) – Vikerkaar 2007, 9. Valmar Adams Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Valmar Adams portaalis "Tartu ilukirjanduses"
Kägi pirnipuud

Kägi pirnipuud on kaitsealused pirnipuud Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Metsküla külas. Jüri Kägi aretatud pirnipuid oli vana looduskaitseregistri andmetel 45, osa neist (umbes 5) on hävinud. Puud jäävad Matsalu rahvuspargi alale Kägi talu maadele. Kõrgeim puu on 12-meetrine. Pirnipuud võeti kaitse alla aastal 1959 ja nende kasvukohale on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha). Kägi pirnipuude keskkonnaregistri kood on KLO4000617. Keskkonnaregistri vahendusel H. Rennu andmed märtsist 2001 Kägi pirnipuud keskkonnaportaalis ENSV MN korraldus nr. 331-k Maastiku üksikelementide, dendraariumide ja katsekultuuride ning viljapuude ja viljapuuaedade riikliku kaitse alla võtmisest Kägi pirnipuud Eesti looduse infosüsteemis Kaitstavate looduse üksikobjektide kaitse-eeskiri
Gottfried William August Grohmann

Gottfried William August Grohmann (15. juuli (vkj)/ 27. juuli 1862 Tver – 10. august (vkj)/ 23. august 1917 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Grohmann õppis Gahlnbäcki koolis ja Tallinna Aleksandri gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1883–1890. Prooviaastal oli ta Kuusalu Laurentsiuse koguduses Woldemar Friedrich Kentmanni juures. Ordineeriti 18. juulil/30. juulil 1891 Tallinnas õpetajaks. Oli aastatel 1891–1893 Tallinna Jaani koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1893–1896 oli ta Risti koguduse õpetaja ja aastatel 1896–1917 oli ta Tallinna Jaani koguduse õpetaja. Tema isa Karl Woldemar Emil Grohmann oli luteri vaimulik Tveris ja pärast seda Tallinna Jaani koguduse õpetaja. Tema vanaisa Woldemar Eugen Grohmann ja vanavanaisa Justus Heinrich Grohmann olid Türi Püha Martini koguduse õpetajad. Tema naisevend Eduard August Maass oli Tallinna Jaani koguduse adjunktõpetaja, Noarootsi Püha Katariina koguduse ja Peterburi Anna koguduse õpetaja. Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag. Köln, Wien
Robert Tasso

Robert Tasso (21. juuni 1909 Kurista mõis, Tartumaa – 30. juuni 2005 Tartu) oli jurist, Üliõpilasselts Liivika taasasutaja. Robert Tasso õppis Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja selle lõpetamise järel 1927. aastal jätkas õpinguid Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Õpingute ajal osales akadeemilises meeskooris, karskusliikumises ja ÜS Liivikas. 1931. aasta kevadel oli Liivika kandidaat Üliõpilaskonna Edustusse ja sai kohe Edustuse juhatusse ning oli 1932–1934 Edustuse juhatuse esimees. Aastail 1933–1934 oli ta ka Suomi, Eesti, Latvija, Lietuva (SELL) Üliõpilaskondade Liidu president. Ülikooli õpingute ajal alustas tööd praktikandina Riigikohtus, kui Riigikohus oli Tartus. Peale umbes kaheaastast praktikandiaega sai Riigikohtu koosseisuliseks kantseleiametnikuks ning protokollis kohtuistungeid. Hiljem sai temast Tallinnas Riigikohtu abisekretär. Arreteeriti 14. juunil 1941 ja juuniküüditamise käigus viidi Siberisse GULAGi metsatöölaagrisse. 1956. aastal, kolm aastat pärast Stalini surma vabanes vangist ja sai tagasi Eestisse. Vanglas olnuna ei saanud ta erialast tööd. Oli metallitööl Tartu autoremonditehase tsehhis. 1992. aastal taastati Robert Tasso eestvõttel ÜS Liivika vilistlaskogu Tartu ühendus ning asuti otsima seltsile maja ja värbama noori liikmeid. Aastal 1996 sai Seltsi kooskäimise paigaks Aino ja Elmar Järvesoo toetusel soetatud maja Baeri tänavas, mis on jäänud senimaani Liivika Koduks. Valgetähe IV klassi teenetemärk, 1998 ERR: Kes on kes? Robert Tasso. 13.01.1996 Huik, F., Kallits, A. Põld, A., Raudsepp, K., Reisman, A., Tasso, R., Vint, E. "Hugo Treffner'i gümnaasiumi Karskuse Ring: 1921-1926" Tartu: HTG, 1926.