laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
V. I. Lenini nimeline kolhoos (Paide rajoon)

V. I. Lenini nimeline kolhoos oli kolhoos Paide rajoonis Paide külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Sargvere. Kolhoosi pindala oli 14 800 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 365
Hemer

Hemer on linn Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal. Hemerit on esmamainitud 1072. aastal (Hademare). Linnaõigused sai 1936. aastal. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Hemeri koduleht
Inntal

Inntal (Inni org) on Inni jõe ümber Šveitsis, Austrias ja Saksamaal. Oru kogupikkus on 517 km ja suurim linn Inntalis on Innsbruck. Org jaguneb lähtuvalt piirkondlikest ja riigipiiridest järgmisteks osadeks: Engadin (Šveits) Tirooli Inntal (Tirool, Austria) Baieri Inntal (Baieri, Saksamaa) Ülem-Austria Inntal (Ülem-Austria, Austria)
Leninlik Tee (kolhoos)

Leninlik Tee oli kolhoos Paide rajoonis Ollepa külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Kabala. Kolhoosi pindala oli 11 700 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 365
Majak

Majak võib tähendada järgmist: Majak, raadiojaam Nõukogude Liidus Majak, klubi Eestis Majak, kolhoos Paide rajoonis Majak, küla Pihkva oblastis Pustoška rajoonis
Majak (kolhoos)

Majak oli kolhoos Paide rajoonis Koeru külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Koeru. Kolhoosi pindala oli 3300 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 365
Oktoober (kolhoos)

Oktoober oli kolhoos Paide rajoonis Esna külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Ämbra. Kolhoosi pindala oli 8500 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 365
A. H. Tammsaare kolhoos (Paide rajoon)

A. H. Tammsaare kolhoos oli kolhoos Paide rajoonis Albu külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Albu. Kolhoosi pindala oli 7100 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 365
9. Mai (kolhoos)

Lenini ordeniga 9. Mai oli kolhoos Paide rajoonis Väätsa külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Väätsa. Kolhoosi pindala oli 10 000 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 365
Alupka

Alupka on linn Ukrainas Krimmi lõunarannikul. Asub Jaltast 17 km edelas 1234 meetri kõrguse Ai-Petri mäe lõunajalamil. Alupka on kuurortlinn. Valitseb vahemereline kliima: augusti keskmine õhutemperatuur on 24,6 °C, veebruari keskmine õhutemperatuur +3 kuni +4 °C, aasta keskmine sademete hulk 400 mm. Keskmine veetemperatuur on suvel 22 kuni 28 °C. Vanimad inimasustuse jäljed Alupka alal pärinevad 8. aastatuhandest eKr. Alupka oli algselt kreeklaste koloonia. Väidetavalt tuleb neilt ka linna nimi: "alōpex" tähendab vanakreeka keeles 'rebane'. Seejärel läks Bütsantsi võimu alla. 960. aastal on Alupkat esmamainitud ühes keisri Romanus II dokumendis. 14. ja 15. sajandil kuulus asula genovalastele ja kandis Lupico nime. 1475–1774 kuulus Alupka Krimmi khaaniriiki. Pärast Krimmi sõda liideti asula 1783 Venemaaga ja kuulus vürst Grigori Potjomkinile, 1823. aastast vürst Mihhail Vorontsovile. 1789. aastal oli Alupka 211 elanikuga küla. 1828–1846 lasi Mihhail Vorontsov ehitada endale Alupkasse Vorontsovi palee. Jalta konverentsi ajal elas seal Winston Churchill. 20. sajandi hakul sai Alupka tuntuks kuurordina, kus on puhanud hulgaliselt kuulsusi. Esimene sanatoorium rajati 1902. 1938 sai Alupka linnaks. Kahe maailmasõja vahel ehitati korralik infrastruktuur ja 24 mitut tüüpi ravilat. Tänapäeval on Alupkas 13 ravilat, nende seas sanatoorne kool tuberkuloosi põdevatele lastele. 1987 valmis tõstuk, mis viib reisijaid Ai-Petri mäe otsa ja tagasi. Tõstuki tee on jagatud kahte ossa. Tõstukist avaneb suurepärane vaade ümbrusele ja Mustale merele. Tänapäeval hõlmab linn 4,5 km pikkuse rannariba. Linnas elab 8700 inimest (2005). Linnas ühistranspordi moodustab üks rõngakujuline bussiliin. Alupka järgi on nimetatud asteroid 2508 Alupka. Vorontsovi palee Ai-Petri Q126688840  Alupka – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Hupa keel

Hupa keel on naa-dene keelkonna atapaski keelte Vaikse ookeani rühma kuuluv keel, mida kõnelesid emakeelena Californias Trinity jõe valgalal elanud hupad. Tänapäeval räägib umbes 3000 hupast emakeelena vaid 1 inimene (Verdena Parker). Umbes 30 inimest oskavad hupa keelt teise keelena. Lähemad hupa keele sugulaskeeled on väljasurnud kato, matole ja vailaki keel. Golla 1996 Campbell, Amy (2007). "Hupa ditransitives and the syntactic status of R" (PDF). {{cite journal}}: viitemall journal nõuab parameetrit |journal= (juhend) Dixon, Roland Burrage; Samuel Alfred Barrett; Washington Matthews; Bill Ray (1910). The phonology of the Hupa language. The University Press. Goddard, Pliny Earle (1904). "Hupa Texts". {{cite journal}}: viitemall journal nõuab parameetrit |journal= (juhend) Goddard, Pliny Earle (1905). "The Morphology of the Hupa Language". {{cite journal}}: viitemall journal nõuab parameetrit |journal= (juhend) Goddard, Pliny Earle (1907). "The Phonology of the Hupa Language". {{cite journal}}: viitemall journal nõuab parameetrit |journal= (juhend) Golla, Victor (1970). "Hupa Grammar" (PDF). University of California, Berkeley. {{cite journal}}: viitemall journal nõuab parameetrit |journal= (juhend) Golla, Victor (1996). "Hupa Language Dictionary Second Edition". Vaadatud 19. novembril 2017. Golla, Victor (2011). "California Indian Languages". University of California Press. {{cite journal}}: viitemall journal nõuab parameetrit |journal= (juhend) Gordon, Matthew (2001). "Laryngeal Timing and Correspondence in Hupa" (PDF). UCLA Working Papers in Linguistics. 1. Gordon, Matthew. "The Phonetics and Phonology of Non-Modal Vowels: A Cross-Linguistic Perspective" (PDF). {{cite journal}}: viitemall journal nõuab parameetrit |journal= (juhend) Gordon, Matthew; Luna, Edmundo. "An Intergenerational Study of Hupa Stress" (PDF). {{cite journal}}: viitemall journal nõuab parameetrit |journal= (juhend) Pycha, Anne. "Morpheme Strength Relationships in Hupa, and Beyond" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 08.07.2010. {{cite journal}}: viitemall journal nõuab parameetrit |journal= (juhend) Sapir, Edward; Golla, Victor (2001). "Hupa Texts, with Notes and Lexicon. In _The Collected Works of Edward Sapir, Victor Golla & Sean O'Neill (eds.), volume XIV_, 19-1011. Mouton de Gruyter". {{cite journal}}: viitemall journal nõuab parameetrit |journal= (juhend) Hupa sõnaraamat ja tekstid Hupa keel projektis Survey of California and Other Indian Languages Hupa keel UNESCO ohustatud keelte atlases
Bolševik (Pärnu rajoon)

Bolševik oli kolhoos Pärnu rajoonis Audru külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Jõõpre. Kolhoosi pindala oli 5200 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 365
Edasi (Pärnu rajooni kolhoos)

Edasi oli kolhoos Pärnu rajoonis Halinga külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Libatse. Kolhoosi pindala oli 8200 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 365
Halinga kolhoos

Halinga kolhoos oli kolhoos Pärnu rajoonis Halinga külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Pärnu-Jaagupi. Kolhoosi pindala oli 8300 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 365
Justament

Justament on eesti ansambel, mis tegutseb alates 28. oktoobrist 1980. Ansambel kasvas välja ansamblitest Miks JUTITA ja Salong. Justament alustas rahvaliku ja kantrimuusikaga, viljeles bluegrassi ja country rocki, pöördus siis beat-muusika radadele ja nüüd esitab segu sellest kõigest. Alates 1990. aastatest on kavas peamiselt omalooming. Põhilised lugude meloodia autorid on läbi aegade olnud Vello Toomemets, Indrek Kalda, Toomas Lunge, Viktor Vassiljev. Tekste on kirjutanud Juhan Sütt, Hando Runnel, Villu Kangur, Anzori Barkalaja, Katrin Pärn, Heldur Karmo. Eesti Muusikaauhinnad 2016 auhinnatseremoonial, 28. jaanuaril Nordea Keskuses, anti Justamendile auhind panuse eest Eesti Muusikasse. Jaan Elgula (akustiline kitar, laul) Viktor Vassiljev (elektrikitarr) Alari Piispea (basskitarr) Indrek Kalda (viiul) Tiit Kikas (viiul) Tiit Kevad (trummid) Toomas Lunge (laul, klahvpillid) Tiit Nikopensius – laul, viiul Ivo Peetso – laul, basskitarr Andres Dvinjaninov – laul, trummid Urmas Helin – laul, bandžo Ott Kask – laul, bandžo Kuno Rääsk – trummid Art Hansberg – trummid Aavo Valtna – trummid Teet Saviauk (1963–2009) – laul, bandžo, suupill, torupill Andy Marder – Andrei Marder; laul, kitarr Vladimir Aleksejev – trummid Kaido Soobik – basskitarr Jüri Rosenfeld – kitarr Ivar Kannelmäe – kitarr Ove Maidla – trummid Margus Tammemägi – trummid Andres Kuut – basskitarr Meelis Sütt – trummid 1990: "Justament" 1992: "Murumängud Munamäel" 1994: "Mõnus ja soe" koos Silvi Vraidiga, BGM Records 1995: "Kaua sa kannatad" 1996: "1996" 1999: "Kuld" Records 2000 1999: "Kaua sa kannatad", "1996" 2CD HyperElwood 2000: "Teadjamees" HyperElwood 2010: "Kuuskümmend seitse" 3CD Elwood 2012: "Karmovõlg" 2015: "Hea" 2019: "Aastaring" Koduleht Justament andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles)
Häädemeeste kolhoos

Häädemeeste kolhoos oli kolhoos Pärnu rajoonis Häädemeeste külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Häädemeeste. Kolhoosi pindala oli 6100 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 370
Kaisma kolhoos

Kaisma kolhoos oli kolhoos Pärnu rajoonis Kaisma külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Kaisma. Kolhoosi pindala oli 6400 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 370
Kalevipoeg (Pärnu rajooni kolhoos)

Kalevipoeg oli kolhoos Pärnu rajoonis Audru külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Ahaste. Kolhoosi pindala oli 4100 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 370
Külvaja (Pärnu rajoon)

Külvaja oli kolhoos Pärnu rajoonis Varbla külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Mõtsu. Kolhoosi pindala oli 6300 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 370
V. I. Lenini nimeline kolhoos (Pärnu rajoon)

V. I. Lenini nimeline kolhoos oli kolhoos Pärnu rajoonis Uulu külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Uulu. Kolhoosi pindala oli 6000 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 370
Massiaru kolhoos

Massiaru kolhoos oli kolhoos Pärnu rajoonis Häädemeeste külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Massiaru. Kolhoosi pindala oli 4500 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 370
Soontagana kolhoos

Soontagana kolhoos oli kolhoos Pärnu rajoonis Koonga külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Koonga. Kolhoosi pindala oli 11 400 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 370
Suigu kolhoos

Suigu kolhoos oli kolhoos Pärnu rajoonis Are külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Suigu. Kolhoosi pindala oli 6600 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 370
Suurejõe kolhoos

Suurejõe kolhoos oli kolhoos Pärnu rajoonis Vändra külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Suurejõe. Kolhoosi pindala oli 7600 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 370
Onu Bella ja Öörahu

Onu Bella ja Öörahu oli eesti ansambel, mis tegutses Tartus 1. augustist 1988 kuni 22. jaanuarini 1990[küsitav]. [viide?] Ansambel tuli taas kokku kevadel 2009. Igor Maasik alias Onu Bella (laulja) Jaak Jaagola (rütmikitarr) Tambet Pukk (trummid) Tarmo Linnas (basskitarr) Halvo Liivamägi (kitarr) Karl Laanekask (saksofon, kitarr) Andero Aland (saksofon, 2009) Rait Rattik (klahvpillid, 2009) Timmo Linnas (trummid, 2009) 1992 "Ma võtsin viina" Valindo, MC 1993 "Onu Bella paradiis" Valindo, MC 1993 "Onu Bella klounimuusikal" Valindo, MC 1993 "The Craziest Hits" Valindo, MC 1994 "Ma olen ju..." Valindo, MC 1998 "Parimad pärlid" Hitivabrik, CD MC Myspace.com Eesti ansamblite andmebaas
Vahenurme kolhoos

Vahenurme kolhoos oli kolhoos Pärnu rajoonis Halinga külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Vahenurme. Kolhoosi pindala oli 6200 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 370
Varbla kolhoos

Varbla kolhoos oli kolhoos Pärnu rajoonis Varbla külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Varbla. Kolhoosi pindala oli 12 600 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 370
Vändra kolhoos

Vändra kolhoos oli kolhoos Pärnu rajoonis Vändra külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Vändra. Kolhoosi pindala oli 10 600 ha. Nõukogude Eesti. 1978. Tallinn, Valgus. 2., täiendatud trükk. Lk 370
Sesvenna Alpid

Sesvenna Alpid on mäestik, mis paikneb Ida-Šveitsi, Põhja-Itaalia ja Lääne-Austria Alpides. Neid peetakse Kesk-Ida-Alpide osaks. Sesvenna Alpid on eraldatud Silvretta Alpidest põhjas ja Albula Alpidest läänes madalama Engadini oruga; Livigno Alpidest edelas Ofeni kuru ja Val Müstairiga; Ötztali Alpidest idas ülemise Adige oru ja Rescheni kuruga. Sesvenna Alpidest voolavad välja Inni ja Adige jõed. Sesvenna Alpide peamised tipud on: Peamised Sesvenna grupi kurud on: Piz Lad Karjamaa Fuorcla Sesvenna all Lischanahütte Piz Lischana lähedal Šveitsi Rahvuspark S-charli küla Šveitsi Alpid
Tomás Valladares

Tomás Valladares (eluaastad teadmata) oli Nicaragua poliitik, aastail 1839–1840 Nicaragua ülemdirektor. Esimesed teated tema tegevusest pärinevad aastast 1833, mil ta oli Nicaragua esindaja Kesk-Ameerika Liitvabariigi parlamendis. Aastal 1839 sai temast Nicaragua ülemdirektor. Kuigi vastavalt konstitutsioonile kestis ülemdirektori ametiaeg kaks aastat, andis Valladares 27. augustil (teistel andmetel 21. septembril) 1840 võimu Patricio Rivasele üle. Aastal 1843 juhatas ta Nicaraguas värvatud vägesid, mis pidid Joaquín Rivera Bragase El Salvadoris võimule aitama. Tal oli poeg Juan de la Cruz Valladares. Nicaragua worldstatesmen.org
K.A.O.S.

K.A.O.S. oli 1994–1996 Kärdlas tegutsenud punkbänd. Valdek Alber alias grisha – kitarr, vokaal Mart Piht – basskitarr, vokaal Andres Tepper alias mylgas – trummid „Sellesama talve sisse mahtus ka ainuke kord, kus K.A.O.S. avalikkuse ette astus. Nimelt oli tegu mardipäeva diskoga Kärdla keskkoolis. Tegelikult pidi esinema ainult keskoolibänd "Last Night Dream" (nende muusika oli täiesti nimele vastav), aga Valdek seebitas vist koolidirektori ära (selleks ajaks ei käinud meist kolmest enam keegi seal koolis, õigemini oli Valdek üldse ainuke kes veel edasi õppis) niiet me saime kõige esimestena ette astuda. See meid muidugi ei päästnud. Valdek jooksis poole teepealt kontserdile, koju laulusõnu meelde tuletama, ja Piht jõudis end enne esinemist nii täis juua, et seisis sõna otseses mõttes veel ainult bassi najal püsti, ega olnud võimeline oma püksitaskust medikatki välja urgitsema. Mängiski terve kontserdi Valdeku antud 20 sendisega. Ja mina ei kuulnud trummide taha mitte halligi mida teised mängisid, mingi sumin ainult tuli nagu kuskilt. Kui ma oleks saanud, siis ma oleks koos trummidega maa alla vajunud seal. Ja kui pärast siis arutasime, et kuidas miski lugu läks siis tuli välja, et me kõik arvasime end eri lugusid mänginud olevat. Niipalju siis tasemest.“ – Andres Tepper Eesti punk Eesti punkansamblite loend Andres Tepperi mälestused
Pablo Buitrago y Benavente

Pablo Buitrago y Benavente (Pablo Sánchez de Buitrago y Benavente või Pablo Sánchez de Buitrago Sandoval y Benavent, 1807 Granada – 1882 sealsamas) oli Nicaragua poliitik, aastail 1841–1843 Nicaragua ülemdirektor. Pablo Buitrago y Benavente oli esimene Nicaragua ülemdirektor, kes jäi ametisse kuni oma ametiaja lõpuni. Aastal 1841 valiti ta ülemdirektoriks kolmandas valimisvoorus, kus tema poolt hääletas kolmveerand riigi 290 valijast. Ametisse saades asendas ta esimese asjana eelmise ülemdirektori soosiku Francisco Castellón Sanabria üldministri ametikohalt, pannes sellesse ametisse kergemini kontrollitava Simon Orozco. Buitrago y Benavente oli poliitilistelt vaadetelt konservatiiv ja ta andis endast parima, et tõkestada Kesk-Ameerika Liitvabariigi liberaalse riigipea José Francisco Morazán Quezada tegevust. Tänu temale saavutasidki Guatemalas võimu konservatiivid. Aastal 1842 sõlmis ta Juan José Guzmániga El Salvadorist ja Francisco Ferreraga Hondurasest pakti, mis oli suunatud Costa Rica liberaalide vastu. Aastal 1849 kogunesid Leónis nende kolme riigi esindajad ja sõlmiti liit – Pacto de Confederación. Liidulepingule kirjutati alla 9. jaanuaril 1951 Chinandegas. Nicaragua poolt kirjutasid alla Pablo Buitrago y Benavente, Justo Abaunza ja Hermenegildo Zepeda Fernández, Hondurase poolt kirjutas alla José María Guerrero de Arcos y Molina ja El Salvadori poolt José Francisco Barrundia y Cepeda ning José María Silva. Pablo Buitrago y Benaventest sai selle liidu teine sekretär. Pablo Buitrago maeti surmajärgselt Santa Teclasse El Salvadoris. Nicaragua worldstatesmen.org La Prensa (Nicaragua), 20 DE NOVIEMBRE DEL 2001, Historia de las elecciones Hubert Howe Bancroft, Chapter XII, Republic of Nicaragua 1838–1855, 1887, History of Central America. 1886–1887, lk 239 Hubert Howe Bancroft, HISTORY OF CENTRAL AMERICA. VOL. III. 1801–1887, THE HISTORY COMPANY, PUBLISHERS SAN FRANCISCO, 1887 Gobernantes de Nicaragua
Ortleri Alpid

Ortleri Alpid (itaalia: Ortles-Cevedale; saksa: Ortler-Alpen) on mäestik Lõuna-Lubjakivialpides, Kesk-Ida-Alpides, Itaalias ja Šveitsis. Ortleri Alpid on eraldatud: Livigno Alpidest loodes Stelvio kuru ja Adda oruga (Valtellina) Adamello-Presanella Alpidest lõunas Tonale kuruga Ötztali Alpidest kirdes ülemise Adige oruga (Vinschgau). Gavia kurust läände jäävat osa kutsutakse ka Sobretta-Gavia grupiks. Ortleri Alpidest voolavad välja Adda, Oglio, Adige jõed ja viimase lisajõgi Nocé. Ortleri Alpide peamised tipud on: Ortleri Alpide peamised mäekurud on: Ortleri Alpid olid Esimese maailmasõja Itaalia rinde osa. Siin kaevusid austerlased-ungarlased ja itaallased kaevikusõjas, kus võideldi kõrgusel üle 3000 m enamuse sõjaajast. Mõned kaevikud on ikka veel näha ja piirkonnas leitakse jätkuvalt sõja jälgi.
Suldental

Suldental (itaalia: Val di Solda; saksa: Suldental) on Trafoi oru külgorg Lõuna-Tiroolis Itaalias. Orus on Suldeni küla.
Matscher Tal

Matscher Tal (ka saksa: Matschertal; itaalia: Val di Mazia) on Vinschgau külgorg Lõuna-Tiroolis Itaalias. See on Malsi valla osa.
Juan de Dios Orozco

Juan de Dios Orozco (eluaastad teadmata) oli Nicaragua poliitik, aastal 1843 Nicaragua ülemdirektori kohusetäitja. Juan de Dios Orozco tegevuse kohta pärinevad varaseimad andmed aastast 1823, mil tulid ilmsiks Mehhiko keisri Augustin I plaanid annekteerida Kesk-Ameerika Liitvabariik. Anneksiooniplaanide pooldaja Leóni intendant piiskop García Jerez pages seepeale linnast ning Juan de Dios Orozco moodustas koos Dionisio Urcuyo Crespíni ja Sutiaba alkaldi Juan Hernándezega komisjoni, mis määras linna uueks intendandiks brigadir González Saravia. Aastal 1843 lahkus senine ülemdirektor Pablo Buitrago y Benavente ametist ja parlament määras peadirektori kohusetäitjaks Juan de Dios Orozco, kes oli selles ametis seni, kuni parlament rahva asemel riigile uue ülemdirektori valis, kuna avalikud valimised ebaõnnestusid ja ükski kandidaat ei saavutanud nõutavat häälteenamust. Nicaragua worldstatesmen.org Edgar Zúñiga C., Historia eclesiástica de Nicaragua: La nueva Cristiandad republicana (1821-1913) Hubert Howe Bancroft, Chapter XII, Republic of Nicaragua 1838–1855, 1887, History of Central America. 1886–1887, lk 239
Manuel Pérez

Manuel Pérez (1800 Granada – 1852) oli Nicaragua poliitik, aastail 1843–1844 Nicaragua ülemdirektor. 1843. aastal lahkus riigi senine ülemdirektor Pablo Buitrago y Benavente ametist ja parlament määras peadirektori kohusetäitjaks Juan de Dios Orozco, kes oli selles ametis seni, kuni parlament rahva asemel Manuel Péreze riigi uueks ülemdirektoriks valis, kuna avalikud valimised ebaõnnestusid ja ükski kandidaat ei suutnud saavutada nõutavat häälteenamust. Kui El Salvadori riigipea Francisco Malespíni vastu alustati sõda, siis saatis Pérez Chinandegas kogunevad Nicaragua väed Chichigalpasse, takistades nii sõjategevust. See Malespínile osutatud toetus kutsus aga esile parlamendi vastuseisu ja nii tagandati Pérez 16. septembril ametist ning tema kohuseid asus täitma Emiliano Madriz. Pérez siiski vabatahtlikult ametit maha ei pannud ja jätkas tööd kuni 4. novembrini. Nicaragua worldstatesmen.org Hubert Howe Bancroft, Chapter XII, Republic of Nicaragua 1838–1855, 1887, History of Central America. 1886–1887, lk 239 Hubert Howe Bancroft History of Central America. Vol. III. 1801–1887, The History Company, Publishers San Francisco, 1887 Esgueva Gómez, Antonio. Conflictos y paz en la historia de Nicaragua, Número 7 de Talleres de historia. Instituto de Historia de Nicaragua y Centroamérica, Universidad Centroamericana, 1999. lk. 17, 18, 127
Alušta

Alušta on linn Ukrainas Krimmi lõunarannikul. Asub Jaltast 32 km kirdes. Pärast Krimmi õigusvastast annekteerimist märtsis 2014 on linn de facto koos Krimmi Vabariigiga Venemaa valduses. Alušta on kuurortlinn. Valitseb vahemereline kliima – augusti keskmine õhutemperatuur on 23,8 °C, detsembri keskmine õhutemperatuur +3 °C, aasta keskmine sademete hulk 430 mm. Alušta kuulus Bütsantsile ning kreeklased nimetasid linna Aluston (Αλουστον). 14. sajandist alates kuulus Genovale ning kandis nime Lusta. Enamik linnaelanikest olid krimmitatarlased kuni nende küüditamiseni 18. mail 1944. ИТУАК, т. 26. Лашков Ф. Ф. Исторический очерк крымскотатарского землевладения Alušta koduleht
Schnalstal

Schnalstal (itaalia: Val Senales) on Vinschgau külgorg Lõuna-Tiroolis Itaalias. Org kuulub peaaegu täielikult Schnalsi valda, kuid väikesed osad sissepääsu alal asuvad Naturnsi ja Kastelbell-Tscharsi vallas. Vernagt-Stausee veehoidla asub orus. Seal kasvatatakse haruldast kodulamba tõugu Braunes Bergschaf. 1991. aastal leiti lähedalasuvalt Schnalstali liustikult Ötzi hästisäilinud muumia umbes aastast 3300 eKr.
Köis

Köis on tugevast orgaanilisest või sünteetilisest kiudainest (kanepist, džuudist, sisalist, manillast või polümeerkiududest) valmistatud toode. Köisi kasutatakse sidumiseks, kinnitamiseks ning jõu ja liikumise ülekandmiseks. Köie läbimõõdu alampiiriks loetakse tinglikult 8 mm, peenem toode on nöör. Merenduses kasutatavaid köisi ehk otsi nimetatakse vallideks. Köisi jätkatakse või parandatakse pleissimise teel. Eristatakse punutud ja keerutatud köisi. Euroopas valmistati varasemal ajal köisi laialdaselt kodusel teel, kasutades selleks köieväntasid. Eesti taludes tehti veel 20. sajandi alguses suur osa oma tarbeks minevaid köisi käsitööna, peamiselt köiemeistrite poolt. Köit on Eesti murretes üldiselt nimetatud ka veruk(as) ja vant, lisaks köuds ehk käuds (Tartu ja Võru murdes), nuor(a) (rannikumurdes), tropp, tross, tou, looper ja soring (saartel ja Lääne-Eestis) jne. Merendusega seotud köite kohta käivaid murdesõnasid on veel enam. Köisi keerutatakse mitmes järgus: heide keerutamisel saadakse sõõre, mitme sõõrde kokkukeerutamisel kee, kolme või enama kee kokkukeerutamisel – köis. Punumisviisi määrab punutavate sõõrete arv (tavaliselt 3, 4, 6 või 8). Punutud köied venivad vähem kui keerutatud. Köie sõõrete tegemiseks kasutati köiepööra, keede tegemiseks ja köie kokkukeerutamiseks köieväntasid. Et keed enneaegu kokku ei keerduks, pandi nende vahele kolmetahuline puuklots, nn kutsikas ehk käpp, või nn köiekamm ehk köievabe. Köit valmistati harilikult kolmekesi, kummaski köievända otsas mees väntasid keeramas ning keskel kolmas, kelle käes oli köiekamm. Vaenuköis Murdekaart , vaadatud 16.10.2021 Murdekaart Murdekaart Eesti Entsüklopeedia 5. köide, Tallinn, Kirjastus "Valgus" 1990, lk. 318 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 116