laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Romantika (ansambel)

Romantika on vokaal-instrumentaalansambel, mis asutati 14. veebruaril 2003 Tartus. Repertuaariks enamjaolt estraad, romantiline popp, muusikalid, operett, Raimond Valgre looming jt. Traditsiooniks on saanud iga-aastased sõbrapäevakontserdid Elva raekoja saalis. Vladimir Karjalainen (klaver, akordion) Margoliina Unt (sopran, kontsertiina) Raul Vester (tenor, mandoliin, kunstiline juht) Marko Hõrak (kitarr) Tõnis Kalmre (tenor) Piret Vester (sopran)
Kaardimäng

Kaardimängud on kindlat tüüpi lauamängud, mille mängimiseks kasutatakse spetsiaalseid mängukaarte. Mängukaardid on identse kuju ja suurusega. Igal kaardil on sama tagakülg, samas kui esiküljed on erinevad ja määravad kaardi "tugevuse". Peamised kasutatavad mängukaardid on nn. prantsuse ja hispaania kaardid, teised levinud mängukaartide komplektid on veel ka nt. Tarot, hanafuda jt. Mängijad, tavaliselt kaks või enam (kuigi on ka üksinda mängitavaid kaardimänge), istuvad ümber mängulaua ning mängujärjekord liigub mängijalt mängijale, Euroopas ja mujal läänemaades tavaliselt päripäeva, Aasias tavaliselt vastupäeva. Mäng algab kaartide segamisega, mille eesmärk on tagada mängijatele kaartide jaotuse juhuslikkus. Konkreetse jaotuse olulisuse (nn. kaardiõnne) tähtsus varieerub mänguti, olles mõnedes mängudes (nagu näiteks "Linnade põletamine") määrava tähtsusega, teistes (nagu näiteks turniiribridž) praktiliselt tähtsusetu. 1000 21 500 maha Baccarat Baila Bezique Bismark Blackjack Bridž Canasta Ekartee Euchre Faro Hiina pokker Kanasta Küüned Ladumine Lambada Lambapea Linnade põletamine Marjaz (ka Marjas) Meri Must Notsu Mälumäng Pasjanss Perekonna tola Pokker Stud poker Caribbean stud poker Poti Leenu Ristikontra Sasku Seka Siga Stress Tablanette Tere Mari, tere Jüri Turakas (ka Potiknoi) UNO Vale viis lehte Valetamine Viis lehte Ärtuandmine Mängukaardid Kaardimängude loend ja andmebaas www.pagat.com
Ladõžõnka

Ladõžõnka (ukraina keeles Ладижинка) on küla Ukrainas Tšerkassõ oblastis Umani rajoonis. Elanike arv on 2286. Pindala on 10,10 km².
Veterinaar- ja Toiduamet

Veterinaar- ja Toiduamet (lühend VTA) oli Eesti Põllumajandusministeeriumi hallatav valitsusasutus, mis muu hulgas teostas ja korraldas Eestis riiklikku veterinaarjärelevalvet. VTA loodi aastal 2000 ümberorganiseeritud Veterinaar- ja Toiduinspektsiooni (lühend VTI; kasutati ka nime: Riigi Veterinaar- ja Toiduinspektsioon (lühend RVTI)) alusel. Peale riikliku veterinaarjärelevalve olid VTA-l veel nt järgmised ülesanded: korraldada ja teostada loomataudide tõrjet; korraldada ja teostada toidu käitlemisettevõtete tunnustamist; korraldada laboratoorseid uuringuid loomataudide diagnoosimiseks ning toidu, sööda ja joogivee kvaliteedi hindamiseks; teostada loomade identifitseerimise ja registreerimise järelevalvet. VTA-l oli keskasutus, millele allus 15 maakondade veterinaarkeskust. 1. jaanuarist 2021 moodustati Põllumajandusameti ning Veterinaar- ja Toiduameti ühendamisel Põllumajandus- ja Toiduamet. Veterinaar- ja Toidulaboratoorium https://www.riigiteataja.ee/akt/13255212?leiaKehtiv (vaadatud 19.02.2013) EE 12. köide, 2003: 660. https://www.riigiteataja.ee/akt/81966 (vaadatud 19.02.2013) https://web.archive.org/web/20130826060315/http://www.vet.agri.ee/?op=body&id=6 (vaadatud 19.02.2013) "Põllumajandus- ja Toiduameti moodustamine". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. november 2021. Vaadatud 1. augustil 2021. Valitsusasutuse koduleht (vaadatud 19.02.2013)
Henna Virkkunen

Henna Maria Virkkunen (sündinud 4. juunil 1972 Joutsa vallas Soomes) on Soome poliitik, Euroopa Parlamendi liige. 2011–2014 oli ta Jyrki Kataineni valitsuse regionaal- ja transpordiminister. Ta osutus valituks 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel ning töötas alates juulist 2014 Euroopa Parlamendi liikmena. Ta kuulub Koonderakonda. Ta oli haridusminister 11. detsembrist 2008 kuni 22. juunini 2011 (nii Matti Vanhaneni teises valitsuses kui ka Mari Kiviniemi valitsuses). Jyrki Kataineni valitsuses oli ta 22. juunist 2011 regionaalminister, pärast Vasakliidu lahkumist valitsusest 4. aprillil 2014 ühtlasi transpordiminister. 2019. aasta Euroopa Parlamendi valimistel valiti ta 70 687 häälega uuesti Euroopa Parlamendi liikmeks. Tema abikaasa on Matti Mäkinen.
Animas Forks

Animas Forks on Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis San Juani maakonnas asuv kummituslinn. See asub Silvertonist 19 kilomeetrit kirdes. Animas Forks asub Alpine Loop National Back Country Byway teede võrgustikus. Sellesse võrgustikku kuulub 105 km katteta teid, mis ühendavad mägikülasid Lake Cityt, Ourayd ja Silvertoni. Enamikku sellest piirkonnast haldab kas USA Metsateenistus või Maahaldusbüroo. Aastas külastab Animas Forksi üle 100 tuhande inimese. Animas Forks asub 3400 m kõrgusel üle merepinna. Tee Silvertonist Animas Forksi on läbitav suvel läbitav kaherattaveoliste sõidukitega, aga sealt edasi üle Engineeri kuru Lake Citysse sõitmiseks on vaja neljarattavedu. Esimene palkmaja ehitati Animas Forksi 1873 ja 1876 sai Animas Forksist kaevandusasula. Tol ajal oli seal 30 maja, hotell, kauplus, kõrts ja postkontor. Aastal 1883 elas asulas 450 inimest ja 1882 hakkas ilmuma ajaleht "Animas Forks Pioneer", mis lõpetas tegevuse 1886. aasta oktoobris. Igal sügisel rändas massiliselt inimesi soojemasse linna Silvertoni. Aastal 1884 oli Animas Forksis 23-päevane lumetorm, lumekihi paksus oli 7,6 meetrit, elanikud pidid kaevama tunneleid, et saada majast majja. Animas Forksi majandus põhines kaevandamisel ning maagi töötlemisel ja saadustega kauplemisel. Kaevandamisest tulev kasum hakkas vähenema ja kuigi 1904 avati Animas Forksis saeveski nimega Gold Prince Mill, oli elu asulas peaaegu lõppenud. Isegi asulat läbiv raudteeliin ei täitnud talle pandud ootusi. Gold Prince Mill suleti 1910 ja 1917 koliti selle seadmed Eurekasse, mis ise samuti hiljem kummituslinnaks muutus. Selle ettevõtte sulgemine andis märku Animas Forksi lõpust ja 1920. aastatel muutus Animas Forks kummituslinnaks. Asulast on saanud turismiatraktsioon. Colorado Osariigi Ajaloofond andis 1997 ja 1998 San Juani maakonnale koostöös Maahaldusbürooga raha järelejäänud hoonete stabiliseerimiseks. Maakond ja Maahaldusbüroo haldavad asulat ühiselt. Selle parklas jagatakse asulat tutvustavaid brošüüre ja kaarte. Kuigi sissepääs hoonetesse ei ole piiratud, on mõne hoone põrand väga hapraks muutunud ja ähvardab kokku variseda. Kummituslinnad Colorados
Howardsville (Colorado)

Howardsville on USA-s Colorados San Juani maakonnas olev kohaliku omavalitsuseta paik. Howardsville asub piki Animasi jõge Cunningham Creeki oja suudmes 2971 m kõrgusel merepinnast. Howardsville'i asutas 1874 Bullion City Company ja algselt kandis asula nime Bullion City. Juba 1875 nimetati ta ümber, aga pole teada, kas leitnant Howardi järgi, kes oli sel ajal sealkandis kohaliku tähtsusega tegelane, või George Howardi järgi, kel oli sealkandis majake. Bullion City oli San Juani maakonna esimene halduskeskus, aga juba 1875 viidi maakonnakeskus sealt ära. Tänapäeval asub San Juani maakonna keskus Silvertonis, kus on ka kogu maakonna ainus kohalik omavalitsus.
Trasimeno järv

Trasimeno järv (ladinakeelne nimi Trasimenus; itaalia keeles Lago Trasimeno, itaalia hääldus: [ˌlaːɡo traziˈmɛːno]), tuntud ka kui Perugia järv (Lago di Perugia), on järv Kesk-Itaalias Umbria maakonnas Perugia provintsis. Madalaveelise, laminaarse voolusega järve kõrgus merepinnast on 258 meetrit, pindala 128 km², valgala pindala 309 km². Järv on pindalalt Apenniini poolsaare suurim ning Garda, Maggiore ja Como järel Itaalia suuruselt neljas järv. Järves on kolm saart: Polvese, Maggiore ja Minore. Suurim saar, Polvese, asub järve kaguosas ning selle pindala on 69,60 hektarit. Saar on Perugia provintsi halduspiirides alates 1973. aastast. 1995. aastal rajati saarele teadus- ja hariduspark, mis tegeleb teadusliku uurimistöö, katsete ja keskkonnaalase hariduse andmisega. Saare ida- ja lõunaosas on suur märgala, mis on koduks paljudele linnuliikidele ja kahepaiksetele. Maggiore on järve ainus püsiva asustusega saar (18 elanikku 2011. aastal) ning selle pindala on 24 hektarit. Saarel on parvlaevaühendus Tuoro sul Trasimeno, Passignano sul Trasimeno ja Castiglione del Lagoga. Minore kõrgus järvepinnast on umbes 20 m. Komakujulise saare mõõtmed on umbes 450×260 m, pindala 0,05 km². Saar on kaetud tiheda taimestikuga, mis pakub varju arvukatele kormoranidele. Trasimeno kallastel asuvad San Feliciano, Monte del Lago, Torricella, Passignano sul Trasimeno, Tuoro sul Trasimeno, Borghetto, Castiglione del Lago, Panicarola, Sant'Arcangelo ja San Savino. Esimesed jäljed inimasustusest järve kallastel pärinevad esiajast. Aastal 217 eKr toimus järve ääres II Puunia sõja tähtsaim lahing, Trasimenuse järve lahing. Lahingus said konsul Gaius Flaminius Nepose poolt juhitud Rooma leegionid lüüa Hannibali vägedelt. Polvese saar Maggiore saar Minore saar AA.VV. - Guida d'Italia. Umbria (vol.5), Milano, Touring Editore S.r.l. e Arnaldo Mondadori Editore SpA (edizione speciale per la rivista Panorama), 2007, pag. 179. Mauro Natali. I pesci del lago Trasimeno, Tipolitografia Grifo, Perugia, 1993. Ettore Orsomando, Andrea Catorci. Carta della vegetazione del comprensorio Trasimeno, Editrice Grafica l'Etruria, Cortona, 1991. Lucia Ghetti, Antonella Carosi, Massimo Lorenzoni, Giovanni Pedicillo, Romano Dolciami, L'introduzione delle specie esotiche nelle acque dolci. Il caso del carassio dorato nel Lago Trasimeno., Litograf Editore, 2007. AAVV,Progettiamo e realizziamo il passato, il lago, Guido Pompilj e il Consorzio di bonifica, atti dell'Incontro di studio, Panicale, 27 settembre 1996, a cura di Fabrizia Trevisan, Perugia, 1998. Michele Chierico, Guido Pompilj - Statista del Lago, Perugia, 1996. Michele Chierico, Un'elite all'opera: i cinquant'anni che segnarono il destino del Trasimeno, Perugia, 2003.  Trasimeno järv – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Varak

Varak oli Eesti kirjastus, mis tegutses aastatel 1925–1941 Tallinnas. Selle asutas Bernhard Linde. Varak kirjastas tõlkeilukirjandust, elulugusid, mälestusi. Varrak (kirjastus) Varrak (kirjastus 1919) EE 12. köide, 2003: 650.
Eesti Vabadusliit (1945)

Eesti Vabadusliit oli 1945. aasta veebruaris Saksamaal loodud eesti organisatsioon. Selle patrooniks valiti Heinrich Himmler. Eesti Sõna (Berliin : 1941-1945) nr 14, 28. veebruar 1945
Varamu

Varamu oli aastatel 1937–1940 Tallinnas ilmunud kuuajakiri. Aastal 1940 hakkas ajakirja asemel ilmuma ajakiri Viisnurk. Ajakirja andis välja K/O.-Ü. “Kultuurkoondis” Tallinnas, vastutav ja tegevtoimetaja oli Henrik Visnapuu, kunstiosakonna toimetaja Rudolf Paris. Aastas ilmus kümme numbrit, iga number vähemalt 142 lehekülge. Ajakiri avaldas luuletusi, romaani- ja näidendikatkeid, novelle, probleemartikleid humanitaar- ja rakendusteaduste ning muusika (koos noodilisadega) alalt, teatri-ja kunstikroonikat, arvustusi, eesti ja väliskunstnike reproduktsioone, käsitles ka poliitilisi päevaprobleeme.. http://rahvusarhiiv.ra.ee/public/TUNA/Artiklid_Biblio/TalvikMerle_Ajaloo_ja_TUNA2002_2.pdf[alaline kõdulink] (vaadatud 20.02.2013) EE 12. köide, 2003: 650.
Varangu järvelubjamaardla

Varangu järvelubjamaardla on endine üleriigilise tähtsusega järvelubjamaardla, mis asub Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas. Maardla pindala on 73 ha. Tootsa kihi paksus on 1,6 m ja geoloogiliselt on see Kvaternaari ladestu järvelubi. Maardla katendi paksus on 0,4 – 2 m. Maardlast ei kaevandata https://www.riigiteataja.ee/akt/25244.txt (vaadatud 20.02.2013) EE 12. köide, 2003: 650.
SA Theatrum

SA Theatrum (ametliku nimega Sihtasutus THEATRUM) on aastal 2005 asutatud sihtasutus, mis jätkab aastal 1994 asutatud stuudioteatri Theatrum tööd. Stuudioteatri asutasid 1994 Eesti Humanitaarinstituudi teatriõppetooli üliõpilased ja õppejõud (Lembit Peterson, Juhan Viiding) ning Vanalinna Hariduskolleegiumi teatriprogrammist osavõtjad. Sihtasutus peab oma ülesandeks: • toetada ja jätkata selle sajandi olulisemate teatritegijate loomingulisi ja metodoloogilisi otsinguid režii- ja näitlejatehnika vallas, mis aitaksid leida klassikalise dramaturgia mängimiseks ja neis sisalduvate väärtuste edasiandmiseks tänasele vaatajale arusaadavaid vahendeid ja mängulisi kujundeid; • süveneda dramaturgiliste ja teiste tekstide kaudu erinevate ajastute vaimu-, mõtte- ja tundemaailma ning haridus- ja kultuuritegevuse kaudu hoida alles neis sisalduvaid vaimseid väärtusi; • õppida tundma, loovalt edasiarendada õhtumaade varajase teatri traditsiooni, sidudes seda väärtusliku ja mõistetavaga kogu maailma teatritraditsioonis, otsides kultuuridevahelisi süvaseoseid (interkulturaalsus ühendavatest juurtest lähtudes); • näitlejatele treeningutundide ja teoreetiliste teadmiste andmist. Sihtasutus kasutab oma tegevuseks Tallinna Dominiiklaste kloostri aidahoone III korrust. http://www.theatrum.ee/tutvustus.html (vaadatud 20.02.2013) EE 12. köide, 2003: 597. Sihtasutuse koduleht (vaadatud 20.02.2013)
Teleteater

Teleteater oli Eesti Televisiooni struktuuriüksus, kus alates 1956. aastast toodeti telelavastusi. 2006. aasta seisuga oli Teleteatri töö ja loominguna teleekraanile jõudnud 400 telelavastust. Esimene telelavastus oli Eduard Vilde jutustuse "Nimekiri" instseneering. Teleteatri kaudu on ETV ekraanile jõudnud ka telemuusikale (esimene aastal 1959), teleoopereid (esimene aastal 1963) ja lastelavastusi. EE 12. köide, 2003: 596. 50 aastat tagasi oli esmakordselt eetris Teleteater(vaadatud 20.02.2013) 50 aastat tagasi oli esmakordselt eetris Teleteater, ETV pressiteated, 2006
Võrukeste lipp

Võrukeste lipp või ka võru (võro) lipp on lipp, mis on mõeldud sümboliks võru keelele, selle kõnelejaile ja nende maale – vanale Võrumaale, mis on võru keele- ja kultuuriala. Valge kaheksakannaga roheline lipp valiti lipukonkursi paljude kavandite hulgast võrukeste lipuks 2013. aastal. Võrukeste lipul on kujutatud valge kaheksakand tumerohelisel taustal. Seda märki on näha rahvarõivastel, kinda- ja vöökirjades ja muial. Usutakse, et märk kaitseb halva eest ja toob õnne. Kaheksakanna kaheksa nurka tähendavad vana Võrumaa kaheksat kihelkonda (Urvaste, Kanepi, Põlva, Räpina, Vastseliina, Rõuge, Hargla, Karula). Roheline värv tähendab vana Võrumaa rohelist metsa ja võrukeste loodusega koos elamist. Valge värv tähendab võrukese puhast ja ausat hinge. Valge on ka rahvarõiva särgi värv. Vajadus võrukeste oma lipu järele tekkis koos võru keele ja kultuuri liikumisega, mis algas suurema hooga 1980ndate lõpus. Suurem nõudmine võru lipu järele tekkis võru keele tähistamiseks Interneti keelevalikutes ja võrukeelsetel suurematel ettevõtmistel, nagu Kaika suveülikool ja Uma Pido. Kuniks polnud ametlikku võru lippu, pakuti välja kavandeid, millest üht esimest, 2004. aastal loodud kavandit – kolla-sinine ring sini-rohelisel taustal – hakati ka juba mitmel veebilehel kasutama. Võrumaa lipp Võrukeste lipukonkursi tulemustest ajalehes Uma Leht Võrukeste lipust Võro Seltsi VKKF kodulehel
Nastiklased

Nastiklased (Colubridae) on madude liigirohkeim sugukond. Neid on väga mitmesugustes elupaikades kõigil mandritel peale Antarktise. Eesti looduses on ainsa liigina esindatud harilik nastik. Nastiklaste levila piiriks on üldiselt 55 kraadi põhjalaiust, erandiks vaid Euroopa, Loode-Venemaa ja Skandinaavia maad, kus levila ulatub 65. laiuskraadini Soomes. Nii puuduvad nad suuremal osal Venemaast ja Kanadast, Austraaliast ja ka Iirimaalt ja Uus-Meremaalt. Zaher süstematiseeris sugukonna Colubridae järgmisteks alamsugukondadeks: Boodontinae Calamariinae (kääbusmadulased) Colubrinae (vilbasnastiklased) Oppel, 1811 Dipsadinae (jämepeamadulased) Homalopsinae Natricinae Pareatinae Psammophiinae (liivamadulased) Pseudoxenodontinae Pseudoxyrhophiinae Xenodermatinae Xenodontinae incertae sedis Blythia Cercaspis Cyclocorus Elapoidis Gongylosoma Haplocercus Helophis Myersophis Omoadiphas (hiljuti avastatud) Oreocalamus Poecilopholis Rhabdops Tetralepis Thermophis Trachischium. Enamik Colubridae sugukonna madusid on mürgitud või poolmürgised (liivamadu, bumslang jt), kuid seda tuleb mõista nii, et nad pole üldjuhul inimesele ohtlikud peamiselt oma suu ja hammastiku ehituse tõttu – neil puuduvad suu eesosas nn mürgihambad.Aga nende hulgas on ka päris mürgiseid madusid. Samas on paljude liikide sülg ja nn mürk (toksiin) toksiline nende saakloomade jaoks. Mõned Aafrikas levinud liigid on põhjustanud ka inimeste mürgistusi ja surma. Teadlased püüavad seletada neid juhtumeid iga mao eripäradega ja ka madude süljenäärmete eritiste väga varieeruva keemilise koostisega, mis võib erineda isegi ühe pesakonna madudel. Colubridae sugukonda liigitatud maod on enamasti saledad, suurim neist on Kagu- ja Lõuna-Aasias levinud kuni 3,5-meetrine suursilmmadu, väikseim aga kuni 10 cm pikkune kääbusmadu Malai saartel. Enamik nastiklasi on ovipaarsed ehk munejad. Nad toituvad peamiselt pisiimetajaist, lindudest, kaladest, kahepaikseist ja selgrootuist. Ladina keeles coluber – 'madu'. "Euroopa kahepaiksed ja roomajad", Nicholas Arnold, Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2004, lk 202 Snake venoms have not revealed all their secrets, Pariis, 14. märts 2011, veebiversioon (vaadatud 05.10.2013) (inglise keeles) Aleksei Turovski, "365 põnevat, õpetlikku ja naljakat lugu loomadest", lk 71, 2006, Kirilille Kirjastuse AS, ISBN 978 9949 410 59 0 Snake venoms have not revealed all their secrets, Pariis, 14 märts 2011, veebiversioon (vaadatud 05.10.2013) (inglise keeles) Coluber, veebisõnastik (vaadatud 16.09.2013) (inglise keeles) toimetajad C.G.Glasby, G.J.B.Ross, P.L.Beesley, FAUNA of AUSTRALIA Volume 2A, 34. FAMILY COLUBRIDAE, Harald Ehmann, AGPS Canberra, 1993, ISBN 978 0 644 32429 8, veebiversioon (vaadatud 16.09.2013) (pdf) (inglise keeles) Donald M. McKinstry, TOXICITY IN COLUBRID SNAKES OF THE WORLD AN ANNOTATED BIBLIOGRAPHY, veebiversioon (vaadatud 17.09.2013) (inglise keeles)
Teatrielu

"Teatrielu" on aastatel 1961–1985 ja aastast 1995 ilmuv teatriteemaline kogumik. Esimene kogumik, mis kajastas 1961./1962. aasta hooaega, kandis pealkirja "Teatrimärkmeid". Pärast seda hooajani 1978/1979 kandis pealkirja "Teatrimärkmik". Aastatel 1980–1985 ilmus kogumik aastaraamatuna, kandes pealkirja "Teatrielu". Aastast 1995 kannab pealkirja "Teatrielu". EE 12. köide, 2003: 595. https://web.archive.org/web/20160304123756/http://www.teatriliit.ee/kirjastustegevus/sarivaljaanded/teatrielu (vaadatud 20.02.2013) Kogumiku väljaanded Eesti Teatriliidu kodulehel (vaadatud 20.02.2013)
Eesti Rahvusteater

Nime Eesti Rahvusteater on kandnud mitu väljaspool Eestit tegutsenud või tegutsevat teatrit. Eesti Rahvusteater (ka nimena: Eesti Rahvusteater Saksamaal), tegutses 1945–1949 Eesti Rahvusteater (ka nimena: Eesti Rahvusteater Kanadas (teater 1972)), tegutseb aastast 1972 Torontos Eesti Rahvusteater Kanadas (teater 1951), tegutses 1951–1981 Torontos EE 12. köide, 2003: 94
Eesti Harrastusteatrite Liit

Eesti Harrastusteatrite Liit (lühend: EHL) on aastast 1989 Tallinnas tegutsev Eesti harrastusteatreid ühendav liit. EHLi asutasid 1989 kuusteist harrastusteatrit. EHL korraldab üleriigilisi ja rahvusvahelisi teatrifestivale ja -projekte, teatritevahelist välissuhtlust, aastast 2000 (loodi õpikeskus) ka koolitust. Aastast 1991 kuulub EHL Ülemaailmsesse Harrastusteatrite Liitu (International Amateur Theatre Association, IATA). https://web.archive.org/web/20110507075446/http://www.harrastusteatrid.org/ajalugu.html (vaadatud 20.02.2013) EE 12. köide, 2003: 54. Liidu koduleht (vaadatud 20.02.2013)
Balaruc-le-Vieux

Balaruc-le-Vieux [bala'rük le vjöö] on asula ja vald Lõuna-Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hérault' departemangus. Asula saub Thau basseini kirdenurgas, ning vald on surutud Gardiole mäemassiivi ja järve vahele. Valda lahutab Sète linnast 6 kilomeetrit. 11. detsembril 1886 jagati Balaruci vald kaheks eraldi vallaks: Balaruc-le-Vieux ja Balaruc-les-Bains. Nimi "Balaruc-le-Vieux" tähendab vana Balaruci. Populations légales 2021  Balaruc-le-Vieux – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Linna koduleht
Tippmeloodia

"Tippmeloodia" oli aastatel 1971–1975 Jüri Roomere eestvõttel korraldatud lauluvõistlus. Eelvoorus osalenud laulud esitati raadios, ja nende seast valiti lõppvooru pääsevad laulud. Lõppvoor toimus Estonia kontserdisaalis avaliku kontserdina, kus selgitati aasta tippmeloodia. Võitjateks tulid näiteks Rein Rannapi laul "Sa tule nüüd" ja Arne Oidi "Nii kaugel kõik". EE 12. köide, 2003: 598.
Valle d'Aosta

Valle d'Aosta (prantsuse Vallée d'Aoste) on eristaatusega maakond Itaalia loodeosas. Piirneb põhjas Šveitsiga ja läänes Prantsusmaaga. Maakonna ainus lennujaam on Aosta lennujaam. Valle d'Aostas asub üks osa Gran Paradiso rahvuspargist, selle teine osa jääb Piemonte maakonna territooriumile (Torino provints). Ainukese Itaalia maakonnana ei ole Valle d'Aosta provintsideks jaotatud ning on ühtaegu nii provintsi kui ka maakonna staatuses. Valle d'Aosta on jaotatud 74 vallaks. Allein Antey Saint Andrè Aosta Arnad Arvier Avise Ayas Aymavilles Bard Bionaz Brissogne Brusson Challand Saint Anselme Challand Saint Victor Chambave Chamois Champdepraz Champorcher Charvensod Chatillon Cogne Courmayeur Donnas Doues Emarese Etroubles Fenis Fontainemore Gaby Gignod Gressan Gressoney La Trinité Gressoney Saint Jean Hone Introd Issime Issogne Jovencan La Magdeleine La Salle La Thuile Lillianes Montjovet Morgex Nus Ollomont Oyace Perloz Pollein Pont Saint Martin Pontboset Pontey Prè Saint Didier Quart Rhêmes Notre Dame Rhêmes Saint Georges Roisan Saint Christophe Saint Denis Saint Marcel Saint Nicolas Saint Oyen Saint Pierre Saint Rhemy En Bosses Saint Vincent Sarre Torgnon Valgrisenche Valpelline Valsavarenche Valtournenche Verrayes Verres Villeneuve Maakonna rahvaarv on 127 800 (2010). Valle d'Aosta on ametlikult mitmekeelne maakond. Ametlikud keeled on itaalia ja prantsuse keel. Elanikest 71,5% emakeel on itaalia keel, 16,2% frankoprovansi keel ja 1% prantsuse keel. Lysi jõe orus räägitakse saksa keelt. Aosta Majanduses on suur osa põllumajandusel. Valle d'Aosta on veinipiirkond. 11. sajandist alates kuulus Valle d'Aosta Savoiale. Sardiinia kuningriigi osana liideti 1861. aastal Itaalia kuningriigiga. Itaalia Riiklik Statistikaamet Itaaliakeelne Valle d'Aosta koduleht
Castelnau-de-Guers

Castelnau-de-Guers [kastel'noo de ger] on asula ja vald Lõuna-Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hérault' departemangus. Vallas asub gooti stiilis Saint-Sulpice kirik (XIII-XIV sajand). Populations légales 2021  Castelnau-de-Guers – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Valla koduleht Valla ajaleht
Tubin ja tema aeg

"Tubin ja tema aeg" on aastast 2001 toimuv rahvusvaheline muusikafestival, mis keskendub Eduard Tubina loomingu tutvustamisele ja mängimisele. Festival jätkab aastal 1990 ja 1995–1996 toimunud Eduard Tubina muusikapäevade järjepidevust. Festivali korraldavad Rahvusvaheline Tubina Ühing ja Eesti Kontsert. Festival on peale Tallinna toimunud ka nt Tartus, Viljandis, Peterburis. EE 12. köide, 2003: 607.
Saint-Pons-de-Thomières

Saint-Pons-de-Thomières [sen pons de tomiee're] on asula ja vald Lõuna-Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hérault' departemangus. Tänapäevane vald on tekkinud kahe küla – Thomières' ja Saint Ponsi – kokkukasvamisel. Saint-Pons de Thomières' klooster rajati Toulouse'i krahvi Raymond III Ponsi poolt märter Saint Pons de Cimiezi auks. Vallaga on seotud olnud järgmised isikud: Saint Pons de Cimiez, märter Thomas de Treil de Pardailhan, rahvasaadik Pariisis revolutsiooni ajal (1791–1792) Henri de Bornier (prantsuse luuletaja ja näitekirjanik) Ferdinand Fabre (prantsuse romaanikirjanik) Populations légales 2021  Saint-Pons-de-Thomières – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Saint-Pons-de-Thomières ja le Saint-Ponais – kohalikust ajaloost (prantsuse keeles) Saint-Pons-de-Thomières INSEE andmed
Tudengijazz

Tudengijazz on aastast 1982 toimuv rahvusvaheline üliõpilaste džässifestival. Festivali eesmärkide seas on toetada Eesti ja välismaa muusikute ühisprojekte, tutvustada noortele džässi ning neid kaasata džässimuusika viljelemisse. EE 12. köide, 2003: 607. Festivali koduleht (ei töötanud 20.02.2013)
Nézignan-l'Évêque

Nézignan-l'Évêque [nesin'ja lev'ek] on asula ja vald Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hérault' departemangus. Populations légales 2021  Nézignan-l'Évêque – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Valla koduleht (prantsuse keeles) Valla kirjeldus (inglise keeles)