laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mihhail Tšihhatšov

Mihhail Tšihhatšov (1823 – 22. märts 1896) oli Liivimaa kubermangus tegutsenud venelasest õigeusu vaimulik (ülempreester). Ta sündis 1823 pr Feodor Tšihhatšovi peres, lõpetas Pihkva Vaimuliku Akadeemia 1846, tõlkis ka vaimulikku kirjandust eesti keelde. Ülempreester Mihhail Tšihhatšov suri 22. märtsil 1896 Võrumaal ja maeti Räpina kalmistule. pühitseti diakoniks/preestriks 15. septembril 1846 Riia vikaarpiiskop Filareti poolt pühitseti ülempreestriks 28. veebruaril 1861 Riia ja Miitavi piiskop Platon I poolt puusaehe (nabedrennik) 1843. aastal pr Kastolatsi Neitsi Maarja Rõõmukuulutamise koguduses 15. september 1846 – 7. veebruar 1847 – oli koguduse esimene preester pr Viljandi Eelkäija Johannese koguduses 1847–1848; 1861–1863 pr Arussaare Issanda Taevaminemise koguduses 5. märts 1848 – 22. juuni 1852 – oli koguduse esimene preester pr Kikevere Jumalaema Uinumise koguduses 1850 – 22. juuni 1852 – oli koguduse esimene preester üpr Suislepa Püha Katariina koguduses 1861–1862 üpr Lalsi Püha Nikolause koguduses 1862 üpr Haanja-Plaani Püha Nikolai koguduses 1863–1883 üpr Võru Suurkannataja Ekaterina koguduses 1883–1891 üpr Kergu Püha Suurkannataja Sinaiida koguduses 1891–1896 pr/üpr Viljandi Eelkäija Johannese koguduses 1847–1848; 1861–1863 "vaimulike andmebaas/Mihhail Tšihhatšov". "Õigeusu kiriku asutused ja kogudused/Kastolatsi". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. september 2021. "Õigeusu kirikud ja asutused/Arussaare". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. september 2021. "Õigeusu kirikud ja asutused/Kikevere". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. september 2021.
Aasta eurooplane Lätis

Aasta eurooplane Lätis on iga-aastaselt Lätis väljaantav aunimetus inimesele, kes on kõige enam kaasa aidanud Läti integreerumisele Euroopasse. Laureaat valitakse ühingu Euroopa Liikumine Lätis korraldatud avalikul hääletusel. Auhinda antakse välja alates 1998. aastast. 1998 – Eduards Bruno Deksnis 1999 – Valdis Birkavs 2000 – Renārs Kaupers 2001 – Vaira Vīķe-Freiberga 2002 – Marija Naumova 2003 – Māris Verpakovskis 2004 – Georgs Andrejevs 2005 – Valdis Dombrovskis 2006 – Ģirts Salmgriezis 2007 – Andris Piebalgs 2008 – Ģirts Valdis Kristovskis 2009 – Ina Strazdiņa 2010 – Ilmārs Poikāns 2011 – Zbigniew Stankiewicz 2012 – Aigars Apinis 2013 – Valdis Dombrovskis 2014 – Mairis Briedis 2015 – Juris Cālītis 2016 – Andris Ambainis 2017 – Jeļena Ostapenko 2018 – Egils Levits 2019 – Ralfs Eilands 2020 – Sanita Osipova 2021 – Imants Lancmanis 2022 – Reinis Pozņaks Aasta eurooplane Gada Eiropas cilvēks Latvijā. Euroopa Liikumine Lätis koduleht. Vaadatud 12. oktoobril 2023 Aunimetus "Aasta eurooplane Lätis" Läti Euroopa Liikumise kodulehel. Läti keeles
Suur digiõhtu

"Suur digiõhtu" oli Eesti Televisiooni saade, kus räägiti digimaailmast: mille poolest erinevad digitaalsed asjad analoogsetest, kuidas asju digitaalseks muuta jne. Kuna saateaja sisse jäi ka digitelevisiooni saabumine, räägiti "Suures digiõhtus" ka sellest. Näiteks 20. mail 2010 eetris olnud "Suures digiõhtus" räägiti, kuidas teleriantenn ära vahetada, kuidas digiboksi paigaldada jne. Televaatajate küsimustele vastasid digieksperdid. Saade oli eetris aastatel 2004–2013[viide?], saatejuht oli Madis Milling[viide?].
Mihhail Malein

Mihhail Malein (1825 – 14. november 1893 Lohusuu) oli Liivimaa kubermangus tegutsenud venelasest õigeusu vaimulik (preester). Ta sündis 1825 köster Aleksei Maleini peres, lõpetas Pihkva Vaimuliku Seminari 1847, oli I järgu lõpetaja. Preester Mihhail Malein suri Lohusuus 14. novembril 1893 ja maeti Lohusuu Veneküla kalmistule. Pühitseti diakoniks/preestriks 25. jaanuaril 1848 Piila Peaingel Miikaeli kirikus Riia vikaarpiiskop Filareti poolt. pr Piila Peaingel Miikaeli koguduses 25. jaanuar 1848 – 17. november 1850 – oli koguduse esimene preester pr Leisi Püha Olga koguduses 17. november 1850 – 24. veebruar 1854 – oli koguduse esimene preester pr Lümanda Issanda Muutmise koguduses 1854–1855 pr Varnja Issanda Templisse viimise koguduses 24. veebruar 1857 – 8. mai 1875 – oli koguduse esimene preester pr Mustvee Püha piiskop Nikolause koguduses 1875–1876 pr Lohusuu Jumalaema Ilmumise koguduses 1876–1883 erus alates 23. septembrist 1893 "vaimulike andmebaas/Mihhail Malein/Aleksei p". "Õigeusu kiriku asutused ja kogudused/Piila". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. september 2021. "Õigeusu kiriku asutused ja kogudused/Lümanda". "Õigeusu kiriku asutused ja kogudused/Varnja".
Gabriela Petrova

Gabriela Petrova (bulgaaria Габриела Петрова; sündinud 29. juunil 1992 Haskovos) on Bulgaaria kergejõustiklane, kaugus- ja kolmikhüppaja. 2014. aastal Euroopa meistrivõistlustel Zürichis sai ta kolmikhüppes isikliku rekordiga 14,13 5. koha. 2015. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Prahas võitis ta kolmikhüppes tulemusega 14,52 hõbemedali. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta uue isikliku rekordiga 14,66 4. koha. Oma esimestel, 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros, sai ta tulemuseks 13,92 ja kvalifikatsioonist edasi ei pääsenud. Gabriela Petrova on kuuekordne Bulgaaria meister. Aastal 2015 valiti ta Bulgaaria aasta sportlaseks. 2016. aasta alguses avastati tema proovist südamerohu meldooniumi kasutamise jälgi, mille tarvitamine on alates 2016. aasta algusest keelatud. Gabriela Petrova pääses karistusest, sest pole täpselt teada, kui kaua meldoonium kehas püsib ja sportlane väitis, et lõpetas selle kasutamise 2015. aasta detsembris. "Gabriela Petrova IAAF-i andmebaasis" (inglise). Vaadatud 2.04.2017. "Bulgaaria kolmikhüppaja sai meldooniumi-keelust priiks". Postimees. 19.04.2016. Vaadatud 02.04.2017. Gabriela Petrova Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Bulgaaria kolmikhüppaja sai meldooniumi-keelust priiks, Postimees, 19.04.2016
Massipsühhoos

Massipsühhoos (ingl. mass formation) on suures inimrühmas tekkiv grupiteadvuse seisund, mida iseloomustab inimeste võimetus olukorda arukalt hinnata ja adekvaatselt tegutseda, ka enesekontrolli kaotus ja paanika. Massipsühhoosi teket soodustavad tegelik või oletatav oht, demagoogiline sisendus ja muu. Strasbourgis hakkasid 1518. aasta suvel sajad inimesed ilma muusikata tantsima, karjuma, väänlema ja visklema. Arvatakse, et tantsuhulluse põhjustas stress – sellele eelnesid näljahädad. Päevade kaupa kestnud hulluse järel inimesed surid kurnatusest. Üks tuntumaid näiteid on Orson Welles'i 1938. aasta raadiokuuldemängu „Maailmade sõda: Invasioon Marsilt“ põhjustatud massipsühhoos. Raadiosaade vallandas kuulajate hulgas paanika – saadet kuulanud ligi kuuest miljonist inimesest miljon uskus, et marslased ründavad inimkonda, nad palvetasid, nutsid, ootasid resigneerunult möödapääsmatut surma. massiühiskond pealtvaataja efekt psühhoos "Tantsutõbi". Miks ja kuidas. 2017. Vaadatud 20.2.2022. Kõuts-Klemm, Ragne. Korts, Külliki (2010). "Ülevaade meedia ja kommunikatsiooni teooriast". Tartu Ülikool. Vaadatud 20.2.2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
Lothar Kolditz

Lothar Kolditz (sündinud 30. septembril 1929 Albernaus) on saksa keemik ja endine Saksa DV riigi- ning ühiskonnategelane. Lothar Kolditz sündis aastal 1929 Albernaus, praeguse haldusjaotuse järgi Maagimäestiku kreisis; ta on pärit töölisperekonnast. Ta õppis keemiat Berliini Humboldti Ülikoolis, doktorikraadi sai 1954. aastal. Alates 1957. aastast töötas ta õppejõuna Leuna Tehnikakõrgkoolis ja Jena ülikoolis. 1962–1968 oli ta Berliini Humboldti Ülikooli 1. Keemiainstituudi direktor ja õppejõud samas ülikoolis, 1965–1968 oli ta ka loodusteaduste prorektor. 1971–1979 oli Lothar Kolditz Berliini Humboldti Ülikooli keemiasektsiooni direktor. 1980–1990 oli ta Saksa DV Teaduste Akadeemia Anorgaanilise Keemia Keskinstituudi direktor. 30. oktoobrist 1981 kuni 1989. aasta detsembrini oli Lothar Kolditz Saksa DV Rahvusrinde Rahvusliku Nõukogu esimees. Alates 1982. aastast oli ta Saksa DV Riiginõukogu liige. 1986–1990 oli ta Saksa DV Rahvakoja (parlamendi) liige. 1988 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia välisliikmeks (1991. aastast Venemaa Teaduste Akadeemia välisliige) Lothar Kolditz MUNZINGER Personen Kolditz, Lothar trafoberlin.de Ministries, political parties, etc. rulers.org Lothar Kolditz chemie.de
Erich Correns

Erich Paul Hubert Correns (12. mai 1896 Tübingen – 18. mai 1981 Ida-Berliin) oli saksa keemik ning Saksa DV riigi- ja ühiskonnategelane. Erich Correns oli pärit bioloog Carl Corrensi perekonnast. 1918–1922 õppis ta Berliinis ja Tübingenis keemiat, botaanikat ja füüsikat. Doktorikraadi sai ta 1922. aastal, seejärel oli ta 1922–1924 assistent Keiser Wilhelmi Keemiainstituudis Berliinis ja Keiser Wilhelmi Nahauurimise Instituudis Leipzigis. 1925. aastal asus ta tööle tööstuskeemikuna firmas I. G. Farben Elberfeldis, 1931. aastal sai ta Elberfeldis atsetüültselluloosi kombinaadi juhatajaks. 1933. aastal viidi ta üle vaskkunstsiidi vabriku juhatajaks Dormagenis. Alates 1937. aastast juhatas ta tsellvilla ja kunstsiidi ettevõtet Tüüringis Schwarzas. 1939. aastal oli ta sunnitud ettevõtte juhataja kohalt tagasi astuma, misjärel töötas keemikuna tsellvilla ja kunstsiidi ettevõtetes. 1946. aastal sai Correns tselluloosi- ja paberikombinaadi juhatajaks Blankensteinis. 1948–1951 oli ta Tüüringi Kunstsiidivabriku juhataja Schwarzas. 1951–1962 oli Erich Correns Saksa DV Teaduste Akadeemia Kiudainete Uurimise Instituudi direktor Teltowis. Alates 1951. aastast oli ta Saksa DV Teaduste Akadeemia liige. Lisaks oli ta 1953–1959 keemiaprofessor Dresdeni Tehnikaülikoolis. 1961. aastal läks ta pensionile. 1950. aasta augustist kuni surmani 18. mail 1981 oli Erich Correns Saksa DV Rahvusrinde Rahvusliku Nõukogu esimees. Alates 1954. aastast oli ta Saksa DV Rahvakoja (parlamendi) liige ja 1960. aastast Saksa DV Riiginõukogu liige. Ühtegi poliitilisse parteisse Erich Correns ei kuulunud. Erich Correnschemie.de Lexikon German Democratic Republic. Ministries, political parties, etc. rulers.org Erich-Correns-Straße luise-berlin.de. Strassen Biographische Angaben aus dem Handbuch „Wer war wer in der DDR?“ Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur Die Urnengräber in der Ringmauer. Erich Correns Zentralfriedhof Friedrichsfelde
Jan Kudlička

Jan Kudlička (sündinud 29. aprillil 1988 Opavas) on Tšehhi teivashüppaja. Ta on osalenud kolmedel olümpiamängudel. Pekingi olümpiamängudel 2008. aastal sai ta 10. koha, 2012. aasta Londoni olümpiamängudel 8. koha ja 2016. aasta Rio de Janeiro olümpiamängudel sai ta 4. koha. Tema isiklik rekord teivashüppes välistingimustes on 5.83 (püstitatud Prahas 2015. aastal) ja sisetingimustes 5.80 (püstitatud Sopotis 2014 ja korratud 2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel). "Jan Kudlička IAAF-i andmebaasis" (inglise). Vaadatud 02.04.2017.  Jan Kudlička – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Jan Kudlička Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Lobatševski medal

Lobatševski medal (ka N. I. Lobatševski nimeline medal) on rahvusvaheline teadusautasu Venemaal matemaatika valdkonnas, mida annab välja Kaasani ülikool. Medali asutas 1991. aastal NSV Liidu Ministrite Kabinet seoses Nikolai Lobatševski läheneva 200. sünniaastapäevaga. Lobatševski medalit antakse väljapaistvate teenete eest geomeetria valdkonnas. Medalite andmise määrab Kaasani ülikooli teadusnõukogu. Esialgse statuudi järgi anti medalit välja kord viie aasta jooksul. 1997. aastal võttis žürii vastu otsuse anda välja kaks medalit. Ajavahemikus 2003–2016 medalit välja ei antud. 2016. aastal muudeti autasu statuuti. Medaliga kaasneb rahaline preemia 75 000 USA dollari suuruses. Autasu antakse välja kord kahe aasta tagant. Autasustamistseremoonia peetakse Kaasani ülikooli aulas. Autasu annab kavalerile üle Tatarstani Vabariigi president. Uue statuudi alusel anti autasu esimest korda välja 1. detsembril 2017. Medali kavaleri valib 14-liikmeline rahvusvaheline žürii, kuhu kuuluvad teiste seas ka Mihhail Gromov (Institut des hautes études scientifiques), Shing Tung Yau (Harvardi Ülikool), kosmoloog Aleksei Starobinski ja žürii aseesimees Anatoli Fomenko (MRÜ). 1992 – Aleksandr Norden 1997 – Boriss Komarkov 1997 – Mihhail Gromov 2002 – Shiing Shen Chern 2017 – Richard Schoen Lobatševski auhind История премии и медали имени Н.И. Лобачевского. medal.kpfu.ru Положение о медали и премии имени Н.И. Лобачевского. medal.kpfu.ru О медали и премии. medal.kpfu.ru Объявление о конкурсе на соискание медали имени Н.И. Лобачевского. medal.kpfu.ru Объявлено имя лауреата медали и премии им. Н.И. Лобачевского. medal.kpfu.ru Объявление о конкурсе на соискание медали имени Н.И. Лобачевского. medal.kpfu.ru
Mihhail Gromov

Mihhail Gromov (prantsuse keeles Mikhaïl Gromov; vene keeles Михаил Леонидович Громов Mihhail Leonidovitš Gromov‎‎; sündinud 23. detsembril 1943 Boksitogorskis Leningradi oblastis) on vene päritolu Prantsusmaa matemaatik, Abeli auhinna laureaat. Ta on 2015. aastast Põhja-Prantsusmaal asuva süvauuringute instituudi Institut des hautes études scientifiques emeriitprofessor. Ta on andnud olulise panuse paljudes matemaatika valdkonnas, sealhulgas osatuletistega diferentsiaalvõrrandite (arendas h-printsiipi), meetrilise geomeetria, sümplektilise geomeetria (rajajaid), Riemanni geomeetria ja geomeetrilise rühmateooria (töötas välja hüperboolsete rühmade teooria) alal. 2009. aastal pälvis ta Abeli auhinna põhjapaneva panuse eest geomeetria valdkonnas. Ta lõpetas 1965. aastal Leningradi Riikliku Ülikooli. 1969. aastal kaitses ta sealsamas füüsika-matemaatikakandidaadi ja 1974. aastal füüsika-matemaatikadoktori kraadi. Ta töötas 1967. aastast Leningradi Riiklikus Ülikoolis assistendi ja dotsendina, hiljem Leningradi Hüdrometeoroloogiainstituudis teadurina. 1974. aastal lahkus ta Iisraeli viisaga Nõukogude Liidust. Ta töötas kuni 1981. aastani USA-s New Yorgi Osariigi Ülikoolis Stony Brookis professorina. 1981. aastal asus ta elama Prantsusmaale, kus töötas aastatel 1981–1982 Pierre ja Marie Curie nimelises Pariisi 6. Ülikoolis professorina. Aastatel 1982–2015 töötas ta Pariisi külje all asuvas süvauuringute instituudis Institut des hautes études scientifiques (IHÉS) alalise professorina. Emiriteerus 2015. aastal. Ühtlasi oli ta professori ametikohal USA-s 1991–1996 Marylandi Ülikoolis ja 1996. aastast on ta New Yorgi Ülikooli professor. Ta on Kaasani ülikooli poolt väljaantava Lobatševski medali rahvusvahelise žürii liige. 1993 – Wolfi auhind 1997 – Lobatševski medal 1999 – Balzani auhind 2002 – Kyōto auhind 2005 – János Bolyai auhind 2009 – Abeli auhind 1989 – Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia 1989 – USA Rahvuslik Teaduste Akadeemia 1989 – Prantsuse Teaduste Akadeemia 1993 – Euroopa Akadeemia 2010 – Ungari Teaduste Akadeemia 2011 – Londoni Kuninglik Selts 2011 – Venemaa Teaduste Akadeemia Ta on valitud ka Norra Teaduste Akadeemia välisliikmeks. 1992. aastal sai ta Prantsuse kodakondsuse. Михаил Леонидович Громов. urfodu.ru Михаил Леонидович Громов. abelprize.no Россиянин Михаил Громов получил премию Абеля – эквивалент Нобелевской премии в математике. 27.03.2009. polit.ru
Nikolai Pokrovski

Nikolai Pokrovski (1859–1925) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik (ülempreester), Virumaa praostkonna nõukogu liige aastatel 1917–1919. Ta sündis 6. aprillil 1859 Pärnus köster Aleksei Pokrovski peres, õppis Riia Vaimulikus Koolis ja Riia Vaimulikus Seminaris aastatel 1870–1880, oli I järgu lõpetaja ja omandas köster-kooliõpetaja kutse. 29. augustil 1881 pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Filaret ta diakoniks. 30. augustil 1881 pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Filaret ta preestriks. 29. juunil 1917 ülendas Riia ja Miitavi ülempiiskop Joann ta ülempreestriks. Ülempreester Nikolai Pokrovski suri 4. oktoobril 1925 Narva-Jõesuus ja maeti Narva-Jõesuu kalmistule. puusaehe (nabedrennik) 1885 peaehe 1896 kamilavka 1902 köster Räpina Püha Sakariase ja Elisabeti koguduses 1880–1881 preester Kihnu Püha Nikolai koguduses 1881–1884 preester Helme-Tõrva Kristuse Sündimise koguduses 1884–1885 preester Velise Ristija Johannese koguduses 5. septembrist 1885 27. aprillini 1887 (oli koguduse esimene preester) preester Märjamaa Jumalaema Kaitsmise koguduses 27. aprillist 1887 31. maini 1895 (oli koguduse esimene preester) preester Kilingi-Nõmme Püha Nikolai koguduses 1895–1902 ülempreester Veneküla Püha Nikolai koguduses 1919–1920 (kogudust hooldav)  ülempreester Märjamaa Jumalaema Kaitsmise koguduses 1919–1920 (kogudust hooldav) preester/ülempreester Narva-Jõesuu Püha Vladimiri koguduses 1902–1925 ülempreester Pühtitsa (Kuremäe) Jumalaema Uinumise (Uspenski) naiskloostris 1925 Nikolai Pokrovski abiellus Ekaterina Pokrovskajaga (Nikolskaja) ja neil oli neli last: Simeon, Mihail, Konstantin, Gleb, Nikolai.  Velise Ristija Johannese kirik Märjamaa kihelkond Märjamaa Jumalaema Kaitsmise kirik "vaimulike andmebaas/Nikolai Pokrovski". "köstrite ja koorijuhtide andmebaas/Nikolai Pokrovski". "Õigeusu kiriku asutused ja kogudused/Velise". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. september 2021. "Õigeusu kiriku asutused ja kogudused/Märjamaa".
Al Sadd SC

Al-Sadd Sports Club (araabia keeles نادي السد الرياضي‎‎) on Katari jalgpalliklubi, mis tegutseb Doha linnaosas Al Sadd. See mängib Katari kõrgliigas Qatar Stars League. Al-Sadd on tulnud Katari meistriks 16 korral ja kahel korral AFC Meistrite Liiga võitjaks. Koduleht (inglise keeles)
Susan B. Anthony

Susan Brownell Anthony (15. veebruar 1820 Adams, Massachusetts – 13. märts 1906 Rochester, New Yorgi osariik) oli USA sufražett ja kodanikuõiguste aktivist, kes võitles eelkõige naiste õiguste eest. Ta pidas enam kui 45 aasta jooksul USA-s ja Euroopas kõnesid naiste õiguste nimel. Anthonyt oli varases eas õpetatud kohtlema mõlemat sugupoolt võrdsena. Õpetajana töötades märkas ta sugude vahel suuri palgaerinevusi, mis ajendas teda soolise võrdõiguslikkuse eest võitlema. 1850. aastal ühines Anthony mitme orjusevastase ja täiskarsklust toetava organisatsiooniga. Kümnendi alguses kohtus ta Elizabeth Cady Stantoniga, kellest sai tema oluline partner ja lähedane sõber. Nad pidasid koos võrdõiguslikkuse teemalisi kõnesid ja tegutsesid mitmes naiste valimisõigust taotlevas ühenduses. Algul oli Anthony ka mustanahaliste eest võitleja ning oli mustahaliste ja naiste õiguste eest võitleva ühingu kaasasutaja. Pärast ühingu toetusel Ameerika Ühendriikide põhiseaduses tehtud 15. parandust tundis Anthony, et ühing ei tegele enam naiste õiguste eest võitlemisega, ja sestpeale pühendus ta täielikult naisliikumisele. 1872. aastal arreteeriti Anthony oma hääle andmise eest presidendivalimistel ja järgmisel aastal mõisteti talle ebaseadusliku hääletamise eest 100 dollari suurune trahv. Anthony ei tasunud seda trahvi kunagi. 1900. aastatel võttis ta kõrgele eale vaatamata aeg-ajalt osa mõnest konverentsist ja pidas kõnesid. Anthony suri 1906. aastal kopsupõletikku 86 aasta vanuselt oma kodus Rochesteris. Ta maeti Mount Hope'i kalmistule Rochesteris.
Regina Sokk

Regina Sokk (kuni 1935. aastani Kriisk, 18. september 1907 – 5. november 1992) oli koorijuht ja muusikapedagoog Põlvas. Regina Soka (omastav nimekuju kasutuse järgi) juhtimisel alustas 15. märtsil 1949 tegevust Tartu Tervishoiutöötajate Ameti­­ühingute Kultuuriklubi Naiskoor (naiskoor Domina). 1943. aastal asus Regina Sokk juhatama Vastse-Kuuste naiskoori, mis 1949. aastal taasalustas segakoorina ja 1966–1982 laulis taas Regina Soka käe all. Regina Sokk kuulus korporatsiooni Filiae Patriae ja juhatas selle naiskoori. 1958. aastal algatas Regina Sokk Põlva naiskoori Mai ning oli selle esimene dirigent. Geni. Regina Sokk (Kriisk) (vaadatud 2.04.2017) Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 (vaadatud 2.04.2017) Naiskoor Domina. Ajalugu. (vaadatud 2.04.2017) Vastse-Kuuste kultuurimaja huviringid. (vaadatud 2.04.2017) Riia waimustuses eesti naiskorporatsiooni laulust. Postimees, 9. aprill 1935. luts.ee. Regina ja Mai, näitus Tartu Linnaraamatukogus. (vaadatud 2.04.2017) Ilmar Vananurm. Karilatsis mälestuskivi man meenutati Regina Sokka. Koit, 20.09.2007 (vaadatud 2.04.2017) Aas, E. Laulumere lainetel : Regina & Mai. Põlva, 2007 Allas, T. Mälupilte R. Sokast tema päeva puhul. – Koit, 15. november 1997 Koorijuht Regina Sokale pühendatud III mälestusfestival 16. novembril 2002 Põlvas. Põlva, 2003 Mälestusfestival Põlvas. – Koit, 13. november 1997 Pruuli, E. Lauluema Regina Sokk – in memoriam. Tln., 1975 Vija, H. Regina Sokk (1907–1992). Põlva, 1997 Vill, R. Mälestati laulumemme Regina Sokka. – Koit, 23. september Eesti Muuseumide Veebivärav. Foto: Regina Kriisk (Sokk),1925 muis.ee. Foto: Regina Sokk Regina Soka kohta kirjutatud, Aoluulidsõ Võromaa kodoluulidsõ kirändüsnimistü
LitSat-1

LitSat-1 on üks esimesi Leedu tehiskaaslasi. See saadeti koos LituanicaSAT-1, Cygnus 2 ja 28 Flock-1 kuupsatelliidiga Antares 120 raketiga rahvusvahelisse kosmosejaama. Start toimus Wallopsi saarel asuvalt Kesk-Atlandi regionaalse kosmodroomi stardiplatvormilt 0B. Õhkutõus oli planeeritud detsembrisse 2013, aga see lükati edasi 2014. aasta 9. jaanuarile. Satelliit lennutati õhuruumi rahvusvahelisest kosmosejaamast NanoRacks kuupsatelliidi heitjast 28. veebruaril 2014. Raadiojaamal Kaunase Tehnoloogiaülikoolis õnnestus luua kahepoolne side satelliidiga 6. märtsil 2014. LitSat-1 peal oli amatöörraadio transponder, mille üleslink oli 435 MHz sagedusalas ja allalink 145 MHz. Laura Niles. "It's a March of the CubeSats as Space Station Deployment Continues". NASA (ENG). Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2017. Vaadatud 2. aprillil 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) NASA:NanoRacks-LituanicaSAT-1 (NanoRacks-LituanicaSAT-1) AMSAT:LituanicaSAT-1 CubeSat Update "LitSat-1 successfully follows the commands of KTU team in space". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. märts 2014. Vaadatud 2. aprillil 2017. "LitSat-1 Transponder Test Successful". AMSAT-UK (inglise). Vaadatud 2. aprillil 2017. Ametlik koduleht
Ründav kaitsja

Ründav kaitsja ehk ründav tagamängija on mängija positsioon korvpallis.
Pjotr Skoropostižnõi

Pjotr Skoropostižnõi (eestipäraselt ka Peeter Skoropostižnõi; 17. detsember 1829 Tailova – 20. aprill 1902 Jõõpre) oli Liivimaa kubermangus tegutsenud venelasest õigeusu vaimulik (preester). Ta sündis 17. detsembril 1829 Tailovas köster Georg Skoropostižnõi peres, lõpetas Pihkva Vaimuliku Seminari 1851. aastal. Preester Peeter/Pjotr Skoropostižnõi suri 20. aprillil 1902 Jõõpres ja maeti Jõõpre kalmistule. pühitseti diakoniks 1. juulil 1852 Riia ja Miitavi ülempiiskop Platon I poolt pühitseti preestriks 3. juulil 1852] Riia ja Miitavi ülempiiskop Platon I poolt Krimmi sõja pronksmälestusmedal 1858 rinnarist 1858 puusaehe (nabedrennik) 1865 teenistusmüts 1874   kamilavka 1882 pr Võnnu-Kärsa Kristuse sündimise koguduses 3. juuli 1852 – 11. juuni 1855 (oli koguduse esimene preester) pr Piirissaare Peetruse ja Pauluse koguduses 1855–1859 pr Häädemeeste Issandamuutmise koguduses 1859–1866 pr Tahkuranna Issandamuutmise koguduses 1860–1861 (asetäitja) pr Jõõpre Püha Suurkannataja Georgiuse koguduses 1866–1902 Nikolai Skoropostiznõi pere: abikaasa Anna Skoropostižnaja (sünd 1829); nende lapsed: Olipiada (sünd 1853); Veera (sünd 1856): Aleksander (sünd 1858); Nikolai (sünd 1861); Nikolai (sünd 1870). "vaimulike andmebaas/Pjotr Skoropostižnõi". [https:// www.eha.ee "Õigeusu kiriku asutused ja kogudused/Võnnu-Kärsa"]. {{netiviide}}: kontrolli parameetri |URL= väärtust (juhend)
Richard Flanagan

Richard Miller Flanagan (sündinud 1961 Tasmaanias) on Austraalia kirjanik. Flanagan, Richard 2016. Kitsas tee sisemaale. (Tõlkinud Kristjan Kannike.) (Moodne aeg.) Tallinn: Varrak. "Kitsas tee sisemaale". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. aprill 2017. Vaadatud 3. aprillil 2017.