laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hortensialised

Hortensialised (Hydrangeaceae) on katteseemnetaimede sugukond. Selle sugukonna liigid on levinud eriti Põhja-Ameerikas ja Aasias, vähesel määral ka Kagu-Euroopas. Hortensialiste sugukonda kuulub 17 perekonda kokku ligikaudu 220 liigiga. alamsugukond Jamesioideae Jamesia – jameesia Fendlera alamsugukond Hydrangeoideae triibus Philadelpheae Carpenteria Deutzia – deutsia Fendlerella Kirengeshoma – vahakübar Philadelphus – ebajasmiin Whipplea triibus Hydrangeae Broussaisia Cardiandra Decumaria Deinanthe – rohthortensia Dichroa – dikroa Hydrangea – hortensia Pileostegia Platycrater Schizophragma – lõhikhortensia
Kivirikulised

Kivirikulised (Saxifragaceae) on õistaimede sugukond kaheiduleheliste klassi kivirikulaadsete seltsist. Sugukonda kuulub 36 perekonda. 12 perekonna levilaks on Euroopa. Eestis on esindatud kaks perekonda kivirik ja lepiklill. Abrophyllum Astilbe – astilbe Astilboides Bensoniella Bergenia – bergeenia Bolandra Boykinia – boikiinia Chondrosea Chrysosplenium – lepiklill Conimitella Darmera – kilpleht Elmera Hemieva Heuchera – helmikpööris Jepsonia Leptarrhena Lithophragma Micranthes Mitella – kübarlill Mukdenia Oresitrophe Rodgersia – rodgersia Saxifraga – kivirik Saxifragella Saxifragodes Saxifragopsis Suksdorfia Sullivantia Tanakaea Telesonix Tellima – tellima Tiarella – tiarella Tolmiea – kaksiratsik
Jasmiin

Jasmiin (Jasminum) on taimede perekond õlipuuliste sugukonnast. Perekonda kuulub ligi 200 liiki enamasti igihaljaid põõsaid ning ronitaimi. Liikide looduslikuks levilaks on Euroopa, Aasia ja Aafrika lõunapoolne parasvööde ning troopiline vöönd. Mitmeid jasmiiniliike kasvatatakse kultuuris nende meeldivalõhnaliste õite saamiseks. Tõelisi jasmiine saab Eestis kasvatada vaid siseoludes, sest need taimed on meie kliimas liiga külmaõrnad. Meil aedades ja parkides üsna laialt levinud lõhnavad valgete õitega põõsad on botaaniliselt tegelikult ebajasmiinid. Mitut liiki jasmiinid on eri riikide rahvuslilled või -taimed. Suureõieline jasmiin on Pakistani rahvuslill, selle taime oksi on kujutatud ka Pakistani vapil. Valgeõieline jasmiin on saanud rahvuslille staatuse Filipiinidel ja Indoneesias. Rahvuslikuks sümboliks peetakse jasmiini ka Tuneesias. Samuti on jasmiiniõied üks Süüria linna Damaskuse sümboleid. Jasminum azoricum – atlandi jasmiin Jasminum beesianum – Beesi jasmiin Jasminum floridum – rohkeõieline jasmiin Jasminum fruticans – euroopa jasmiin Jasminum grandiflorum – suureõieline jasmiin Jasminum humile – madal jasmiin Jasminum humile – Giraldi jasmiin Jasminum mesnyi – kollane jasmiin Jasminum multiflorum – õiekas jasmiin Jasminum nepalense – nepaali jasmiin Jasminum nudiflorum – paljaõieline jasmiin Jasminum odoratissimum – lõhnav jasmiin Jasminum officinale – harilik jasmiin Jasminum polyanthum – roosa jasmiin Jasminum sambac – valgeõieline jasmiin on ka lõhn ebajasmiin Võrgutav jasmiin
Õlipuulised

Õlipuulised (Oleaceae) on õistaimede sugukond katteseemnetaimede klassist iminõgeselaadsete seltsist. Sugukonda kuulub 24 perekonda ja umbes 600 liiki põõsaid, puid ja liaane. Abeliophyllum – abeelialehik (A. distichum) Chionanthus – lumepuu (C. virginicus – virgiinia lumepuu) Comoranthus Dimetra Fontanesia – fontaneesia Forestiera – forestieera Forsythia – forsüütia Fraxinus – saar Haenianthus Hesperelaea Jasminum – jasmiin Ligustrum – liguster Menodora Myxopyrum Nestegis Noronhia Notelaea Nyctanthes – ööpuu (N. arbor-tristis – leina-ööpuu) Olea – õlipuu ehk oliivipuu Osmanthus – lõhnaõis (osmantus) Phillyrea – fillüürea Picconia Priogymnanthus Schrebera Syringa – sirel
Krusensterni väin

Krusensterni väin (vene keeles пролив Крузенштерна) on väin Vaikses ookeanis Venemaa idaosas, eraldab Raikoke saart Lovuški kaljudest ning ühendab Ohhoota merd Vaikse ookeaniga. Väina pikkus on umbes 15 km, laius üle 50 km. Suurim sügavus on 1764 m. Rannik on järsk ja kaljune. Vee soolsus on 32,5 kuni 34,2‰. Loodete kõrgus 1,0 m. Väin paikneb Sahhalini oblasti akvatooriumis. Krusensterni väin sai nime Adam Johann von Krusensterni järgi, kes läbis väina 1805. aastal "Nadežda" laevaga.
Meeleolu

Meeleolu on püsiv tundmuslik seisund. Kui tundmused on suhteliselt lühiaegsed, siis püsivamat tundmuslikku seisundit nimetatakse meeleoluks. Näiteks viha võib kesta vaid mõned hetked, aga ärritatud meeleolu võib inimest vallata mitmeid päevi. Meeleolu on alati olemas, olles fooniks kõikidele tegevustele. Meeleolul ei ole nii selgelt väljendunud seost sündmustega, kui tundmusel. Kuigi ilmneb üsna tihe seos tundmuste märgi (hea, paha) ja meeleolu märgi (hea, paha) vahel, võib halva meeleolu foonil esineda sõltuvalt sündmustest häid tundmusi ja vastupidi. Meeleolust sõltub suuresti inimese igapäevane aktiivsus – heas meeleolus inimene on tegus ja vastupidi. Reeglina on inimesed heas meeleolus, mis tagab nende optimaalse aktiivsuse kohanemaks keskkonna muutustega. Kuid meeleolu ei ole püsivalt ühel tasemel, vaid kõigub süstemaatiliselt päeva kestel. Oluliselt sõltub meeleolu tase möödunud öö une sügavusest. Positiivne meeleolu on madalaimal tasemel pärast ärkamist ning enne uinumist.
Justus Mickwitz

Justus Johannes Mickwitz (22. august 1786 Koeru – 17. aprill 1841 Võrtsjärv) oli Eesti vaimulik. Õppis 1801–1804 Tallinnas gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1804–1807. Ordineeriti 2. juulil 1811 õpetajaks. Oli 1811–1815 Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja. 1816–1841 oli ta Tarvastu Peetri koguduse õpetaja. Uppus Võrtsjärve. Oli Otto Wilhelm Masingu Marahwa Näddala-Lehe kaastööline, kuigi esialgu ei olnud nõus eesti kirjasõnas õ-tähte tarvitusele võtma. Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru koguduse õpetaja, vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz vanem oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Vend Christoph Friedrich Mickwitz oli Lihula- ja Kirbla koguduse õpetaja, vend Dietrich Georg Mickwitz oli Koeru koguduse õpetaja, õemees Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Poeg Nikolai Justus Emil Mickwitz oli luterlik pastor Lõuna-Venemaal. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885. Tallinn 2007. https://eelk.ee/elulood/mickwitz_justus.html
Christoph Friedrich Mickwitz (1773−1851)

Christoph Friedrich Mickwitz (10. märts 1773 Koeru – 19. jaanuar 1851 Lihula) oli Eesti vaimulik. Õppis 1782–1790 Tallinna gümnaasiumis. Immatrikuleerus 20. septembril 1790 Jena ülikooli, kus õppis kuni 1793. aastani nii filosoofiat, usuteadust kui ka loodusteadusi. Ordineeriti 25. jaanuaril 1797 õpetajaametisse. Oli 1797–1838 üheaegselt nii Lihula Eliisabeti koguduse kui ka Kirbla Püha Nikolause koguduse õpetaja. 9. juunil 1838 palus end pastoriametist vabastada, seejärel emeriteerus. Mickwitz oli Otto Wilhelm Masingu Marahwa Näddala-Lehe kaastööline ja levitaja. Kirjutas oma kihelkonna taevaskäijatest nii Masingule kui ka Garlieb Helwig Merkeli nädalalehele Provinzialblatt. Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru koguduse õpetaja, vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz vanem oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Vend Dietrich Georg Mickwitz oli Koeru koguduse õpetaja, Vend Justus Johannes Mickwitz oli Jõelähtme- ja Tarvastu koguduse õpetaja, õemees Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Tema väimees Otto Wilhelm Ludwig Kettler oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja. Aarma, Liivi. Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885. Tallinn: Vali Press OÜ, 2007. Nr 670. Aarma, Liivi. Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885. Tallinn: Vali Press OÜ, 2007. Nr 670. Christoph Friedrich von Mickwitzi eluloolised andmed saidil eelk.ee
Tankett PPG

Tankett PPG, tuntud ka prototüübi nime objekt 217 järgi (vene keeles ППГ – Подвижное пулемётное гнездо ehk "liikuv kuulipildujapesa"), oli Nõukogude Liidus toodetud tankett, mis loodi kiiruga Talvesõja ajal. PPG loomise põhjuseks olid tõsised kaotused, mida Nõukogude jalavägi kandis Soome punkreid rünnates. PPG meeskond koosnes kahest mehest, kes lahingus viibisid tanketis lamavas asendis. Tankett oli relvastatud kahe 7,62 mm kuulipildujaga, mis paiknesid kõrvuti esisoomuses asuvates laskepesades. Jõuallikaks oli mootorratta mootor, soomuse paksus ulatus 5–8 millimeetrini. Lahingus oleks selline tankett pidanud suutma ründavale jalaväele tuletoetust pakkuda. Kokku toodeti neid 1940. aastal sadakond masinat ja mõned saadeti ka Talvesõtta, kuid lahingutes neid enam kasutada ei jõutud. TKS Zaloga, Grandsen 1984, lk 123–124 Steven J. Zaloga, James Grandsen Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two Weidenfeld & Nicholson military 1984 ISBN 0853686068 Inglise k. PPG tankette
Kell (täpsustus)

Kell on seade aja mõõtmiseks. Kell on õõnes tilaga ese helide tekitamiseks. Kell on lõunataeva tähtkuju. "Kell" on laulu "Please Come Home for Christmas" eestikeelne pealkiri. Kellad ehk orkestrikellad on sümfooniaorkestri instrument.
Mereline paraskliima

Mereline paraskliima ehk parasvöötme mereline kliima on Alissovi kliimaklassifikatsiooni järgi paraskliima alamtüüp, mis kujuneb paraskliimavöötmes ookeanide kohal ja mandrite läänerannikutel. Seda kliimat iseloomustab positiivne aasta keskmine õhutemperatuur ning väike ööpäevane ja aastane õhutemperatuuri amplituud. Õhutemperatuuri aastane miinimum ja maksimum on kuu võrra hiljem (põhjapoolkeral veebruaris ja augustis, lõunapoolkeral vastupidi) kui mandrilise kliimaga piirkondades. Selle põhjus on vee suur soojusmahtuvus. Talv on pehme, sest vesi jahtub aeglaselt ja õhku eraldatakse suve jooksul saadud soojust. Soojust eraldub ka sademete tekkimisel. Seetõttu on õhutemperatuur enamasti üle null kraadi. Talvel sajab eelkõige lörtsi. Lumikate on seetõttu õhuke või seda ei tekkigi. Suvi on jahe ja vihmane, sest talve jooksul jahtunud vesi soojeneb aeglasemalt kui maismaa. Jahedamat õhku kandub ka ookeanidelt rannikule. Merelisele paraskliimale on iseloomulik suur õhuniiskus ja sademete hulk. Tsüklonite tegevusega kaasnevad frondid põhjustavad suurt pilvisust. Tekkinud pilved varjutavad tihti taevalaotuse päikesekiirte eest. Lääneranniku kliimat mõjutavad läänetuuled, mis toovad ookeanilt niisket õhku. Mereline paraskliima on levinud põhjapoolkeral (Põhja-Ameerika ja Euraasia läänerannikul ning Vaikse ja Atlandi ookeani vastavatel laiuskraadidel) ja lõunapoolkeral (Vaikse, Atlandi ja India ookeani vastavatel laiuskraadidel). Köppeni kliimaklassifikatsiooni järgi vastavad merelisele paraskliimale kliimatüübid Cfb ja Cfc.
Üleminekuline paraskliima

Üleminekuline paraskliima ehk parasvöötme üleminekuline kliima on Alissovi kliimaklassifikatsiooni järgi paraskliima alamtüüp, mis kujuneb paraskliimavöötmes mandrite lääneosas. Euraasia ja Põhja-Ameerika lääneosa parasvöötmes on nii talvel kui ka suvel ülekaalus merelised õhumassid. Selle tõttu on ookeanide mõju kliimale väga tugev. Nende mõju väheneb aga ida suunas. Suvi on jahe. Talv on lääneosas pehme ja ilma püsiva lumikatteta ning idaosas mõõdukalt külm. Sajab piisavalt palju ja aasta jooksul ühtlaselt. Eriti suur on sademete hulk mägede läänenõlvadel. Põhja-Ameerikas piiravad selle kliimatüübi levikut Kaskaadid ja Kaljumäestik. Seetõttu esineb see kliimatüüp kitsal mereäärsel territooriumil. Lääne-Euroopa mandriosa sisse liikudes muutub kliimatüüp mandriliseks ja Berliinist ida pool on juba mandriline paraskliima.
Christoph Friedrich Mickwitz (1743−1801)

Christoph Friedrich Mickwitz noorem (5. detsember 1743 Tallinn – 6. jaanuar 1801 Koeru) oli Eesti vaimulik. Aastal 1761 õppis Halle Ülikoolis. Ordineeriti õpetajaametisse 8. juulil 1769. Oli 1769–1801 Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz oli Tallinna Toomkoguduse õpetaja, vend Immanuel Mickwitz oli Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja, poeg Christoph Friedrich Mickwitz oli Lihula Eliisabeti koguduse õpetaja, poeg Dietrich Georg Mickwitz oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, poeg Justus Johannes Mickwitz oli Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, väimees Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007 Christoph Friedrich Mickwitzi eluloolised andmed saidil eelk.ee
Dietrich Georg von Mickwitz

Dietrich Georg von Mickwitz (3. märts 1778 Koeru – 10. mai 1846 Koeru) oli Eesti vaimulik.[viide?] Õppis Tallinna gümnaasiumis. Immatrikuleeriti 19. septembril 1795 Jena ülikooli (oli Jenas veel aastal 1798). Ordineeriti õpetajaks 12. augustil 1800.[viide?] Oli aastal 1800 Koeru Maarja-Magdaleena koguduse adjunktpastor, pastoriks sai 6. jaanuaril 1800, pärast isa Christoph Friedrich Mickwitz noorema surma, teenis Koeru kogudust aastani 1846, olles 1828–1842 Järva praost ja Eestimaa konsistooriumi assessor.[viide?] Sai 12. detsembril 1817 Koeru abipiibliseltsi asepresidendiks. 14. aprillil 1840 sai Venemaa aadlidiplomi. Eesti kirjasõnas ei toetanud õ-tähe kasutuselevõttu. Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru koguduse õpetaja, vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz vanem oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Vend Christoph Friedrich Mickwitz III oli Lihula- ja Kirbla koguduse õpetaja, vend Justus Johannes Mickwitz oli Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, õemees Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Tema poeg Eugen Mickwitz oli Pilistvere Andrease koguduse õpetaja, poeg Woldemar Mickwitz oli Maarja-Magdaleena- ja Vara Brigitta koguduse õpetaja, väimees Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru koguduse õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007 https://eelk.ee/elulood/mickwitz_dietrichgeorg.html
Mandriline paraskliima

Mandriline paraskliima ehk parasvöötme mandriline kliima on Alissovi kliimaklassifikatsiooni järgi paraskliima alamtüüp, mis kujuneb paraskliimavöötmes mandrite sisealades ja idarannikutel välja arvates mussoonkliimaga aladel. Parasvöötmes valitsevad läänetuuled, mistõttu jäävad sademed mandrite lääneosadesse ning ookeani kohal kujunevad niisked õhumassid ei jõua mandrite sisealadele ja idarannikule. Seetõttu on talved külmad, sajab lund ja tekib püsiv lumikate, mille paksus sõltub sademete hulgast talveperioodi jooksul. Suved on palavad ja kuivad, esinevad põuad, vihma sajab harva. Aastane õhutemperatuuride amplituud on suur, see kasvab mandrite sisealadele liikudes. Aasta keskmine sademete hulk väheneb läänest itta, suurenedes mägede tuulepealstel nõlvadel. Õhuniiskus sõltub sademete hulga ja aurumise suhtest ning muutub nii põhjast lõunasse kui ka läänest itta. Euraasia parasvöötme lõunaosas on talvel kõrgrõhuala ja seal asub Aasia antitsükloni keskosa. Selle antitsükloni haru määrab Venemaa Euroopa-osa talvise ilmastiku. Selles piirkonnas on sademete hulk väike ja lumikate õhuke. Antitsükloni keskuse lähedal Taga-Baikalis on lumikate väga õhuke, kuigi talved on karmid. Suvel valitsevad sageli lähistroopikas tekkinud kõrgrõhualad, mis muudavad ilmastiku palavaks ja kuivaks. Sajab rohkem, aga kõrgete õhutemperatuuride ja suure aurumise tõttu on niiskus suhteliselt madal. Aastane sademete hulk on 200–450 mm. Kliima iseärasuste tulemusena on tekkinud Moldovast Mongooliani rohtlad, kus suvised põuad on igapäevane nähtus. Kaspia madalikul muutuvad rohtlad poolkõrbeks, Uurali taga Turaani madaliku põhjaosas isegi kõrbeks, st pidevalt ariidse kliimaga aladeks. Euraasia parasvöötme suuremate laiuskraadides suvi pole nii palav, kuid on endiselt väga soe; talv on karmim ja sademete hulk suurem (300–600 mm aastas). Samuti kasvab läänest itta (peamiselt madalamate talviste õhutemperatuuride tõttu) kliima mandrilisus: kasvab õhutemperatuuride amplituud ja väheneb sademete hulk. Lumikatte paksus on suurem ja see püsib kauem. Siinses kliimas kasvavad on segamets ja lehtmetsade vöönd. Edasi põhja poole liikudes jõuame okasmetsavööndisse, mis ulatub Skandinaaviast Vaikse ookeanini. Kliima muutub endiselt läänest itta, talv on omakorda veel karmim. Ida suunas nihkub okasmetsavööndi lõunapiir madalamatele laiuskraadidele. Taga-Baikalis paiknevad taigakliima alad kõrvuti rohtlakliima piirkondadega, lehtmetsavöönd nende vahel kaob. Taiga põhjapiir on Taimõri poolsaarel. Suvi on okasmetsavööndis sama palav kui madalamatel laiuskraadidel, kuid talv on külmem. Karmi talve tõttu on taiga idaosa kliima järsult mandriline. Sajab sama palju nagu lehmetsavööndis. Põhja-Ameerikas on mandrilise kliimaga piirkondade paiknemine pinnamoe tõttu keeruline. Mandri siseala lääneosas on ülekaalus kõrbed ja rohtlad, sest Kaljumäestik takistab Vaikse ookeani kohal kujunenud õhumasside liikumist. Siseala idaosas on lehtmetsad. Kanada põhjaosa on kaetud taigaga, mis levib Alaskas eriti kaugele põhja. Sellele vastavad on ka kliimatingimused.
Avanturiin

Avanturiin ehk aventuriin (itaalia keelest per avventura 'juhtum') on kvartsi peeneteraline erim. Veneetsias asuvas Murano klaasitöökojas valmistas üks tööline kogemata punakaspruuni kuldsete litritega klaasi ja andis talle nimeks avventurino. Nimi kandus üle mineraalile. Avanturiinid on tavaliselt kollast, rohelist, sinist, kirsi- või musta värvi. Vilgu, götiidi ja hematiidi soomusekeste lisad ning raua hüdroksiidiga täidetud praokesed annavad avanturiinile iseloomulikku sätendava-kullavärvilise helgi ja sirava sära. Tüüpiliselt on selle värvus rohekas, selle annab muskoviidi kroomi lisandiga erim fuchsite. Avanturiini tekstuur on teraline ja selle tõttu on erimil kare pind. Avanturiini toodetakse Austraalias, Austrias, Brasiilias, Indias, Hispaanias, Norras, Tšiilis ja USAs. Ameerika avanturiini nimetati "colorado kuldseks kiviks". Samuti toodeti ammust ajast avanturiini Hiinas, kus oli ta väga populaarne ja nimetati teda "keiserlikuks kiviks". Venemaal toodetakse Uurali lõunaosas (Taganai leiukoht). Sinine avanturiin http://www.quartzpage.de/aventurine.html
Atmosfääriaken

Atmosfääriaken on elektromagnetilise kiirguse spektri niisugune piirkond, milles Maa atmosfäär paistab hästi läbi. Enamasti mõeldakse terminiga "atmosfääriaken" vee ja süsihappegaasi neeldumisribade vahelisi alasid spektri infrapunases osas.
Aleksandr Fersman

Aleksandr Fersman (Aleksandr Jevgenjevitš Fersman, vene keeles Александр Евгеньевич Ферсман; 8. november (vkj 27. oktoober) 1883 Peterburi – 20. mai 1945 Sotši) oli vene geokeemik ja mineraloog, üks geokeemia rajajatest, "kivi luuletaja" (Aleksei Tolstoi), NSV Liidu Teaduste Akadeemia asepresident (1926–1929). Huvitav geokeemia: maa keemia: [populaarteaduslik ülevaade noortele]/ Aleksandr Jevgenjevitš Fersman; [kaas: V. Tomassov]. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1952 Lugusid mineraalidest: populaarteaduslikud jutustused / Aleksandr J. Fersman; [tõlkinud J. Seilental]. Tallinn: Pedagoogiline Kirjandus, 1949
Daniel von Lemm

Daniel Burchard von Lemm (6. november 1845 Peterburi – 11. juuli 1924 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Õppis aastatel 1858–1863 Peterburi Peetri kirikukoolis. Õppis aastal 1863 Peterburi ülikooli filoloogiateaduskonnas, aastatel 1864–1868 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Aastatel 1868–1869 töötas ta koduõpetajana Peterburis ja Tsarskoje Selos. Aastatel 1869–1871 oli õpetajaks Peterburi Peetri kirikukoolis. Ordineeriti 24. detsembril 1871 õpetajaks. Oli 1872–1875 pastoriks Bessaraabias Klöstitzis (praegu Odessa oblast, Tarutyne rajoon, Wessela Dolyna). 1875–1877 oli ta diakonõpetajaks Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduses (introdutseeriti 24. oktoobril 1875). 1877–1886 oli ta Kadrina Katariina koguduse õpetaja. 1886–1904 oli ta Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetaja ja aastatel 1887–1890 veel Saaremaa konsistooriumi assessor. 1904–1918 oli ta Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse ülemõpetaja ja Eestimaa kindralsuperintendent. 1915–1916 oli ta Siberisse, Irkutskisse välja saadetud. Aastal 1918 jäi Lemm emerituuri. Tema aadliseisus tunnustati 15/27. detsembril 1880 ja ta kanti Saaremaa aadlisugukondade raamatusse. Lemm oli Eestimaa Saksa Seltsi eestseisuse liige. Tema vend Carl Joseph Lemm oli Katharinenfeldi (praegu Bolnissi, Gruusia), Ludwigsthali (Jekaterinoslav, praegu Dnipro) õpetaja ja Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse diakonõpetaja. Äi Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Väimees, märterpastor Carl Immanuel Philipp Hesse oli Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja, mõrvati aastal 1918 bolševike poolt. Burchard Friedrich Lemm, weiland Kaiserlich-Russischer Generalmajor a.D.: ein Bild aus der Verborgenheit des Christenlebens / dargestellt von Daniel Lemm. Hamburg: Agentur des Rauhen Hauses, [1876] Revaler Predigten zumeist in der Ritter- und Domkirche zu Reval./1. Th./gehalten von Daniel Lemm. Reval: Kentmann, 1878 Johannes der Wüstenprediger/ von Daniel Lemm; Mit Vorwort von Otto Funcke. Bremen : C. Ed. Müller's Verlagsbuchhandlung, 1884 Über Träume im Lichte evangelischen Glaubens / Daniel Lemm. Stuttgart: Belser, 1893. Predigt gehalten zur Eröffnung des ordentlichen Estländischen Landtages den 7. December 1905 / von D. Lemm. Reval, 1905 Predigt gehalten zur Eröffnung des ordentlichen Estländischen Landtages den 29. Januar 1908 / D. Lemm. Leipzig: Rudolf Hartmann; Reval: Kluge & Ströhm, 1908 (Buchdruckerei der "Rev. Zeitung"). Lemm Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007 Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998 Stammtafeln nicht immatrikulierter baltischer Adelsgeschlechter https://eelk.ee/elulood/Lemm_daniel.html Daniel von Lemm Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Taavi Esko

Taavi Esko (sündinud 14. novembril 1950) on eesti koorijuht. Taavi Esko lõpetas 1973. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi Ants Kiilaspea dirigeerimisklassis. Talle on antud koorijuhi 5. kutsekategooria. Esko töötab Kuusalu Keskkooli muusikaõpetajana. Ta on paljude kooride dirigent, sealhulgas Eesti Koolinoorte Segakoori asutaja ja kunstiline juht. 1995. aastal asutas ta vokaalansambli Voices. Taavi Esko oli segakooride üldjuht 2002. ja 2007. aasta koolinoorte laulupidudel. Ta on Koorijuhtide ja Muusikaõpetajate Harjumaa Ühenduse juhatuse liige, Eesti Segakooride Liidu juhatuse liige aastast 2003, Eesti Kooriühingu mentor. 1985 Eesti NSV teeneline õpetaja 2000 Valgetähe V klassi teenetemärk 2000 Riho Pätsi nimeline preemia 2000 Gustav Ernesaksa preemia (kooli koorimuusika edendamise eest) 2000 Harjumaa teenetemärk 2002 Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium 2007 Heino Kaljuste nimeline preemia 2019 Aasta dirigent-muusikaõpetaja Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Koolmeister, Aiki. Eesti Kooriühing jagas aastapreemiaid. Eesti Kooriühingu veebisait, 26. jaanuar 2020.