laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Boston Celtics

Boston Celtics on USA korvpalliklubi, mis mängib korvpalliliigas NBA. Meeskond kuulub idakonverentsi Atlandi divisjoni ja peab oma kodumänge TD Gardenis, mida jagavad NHLi klubiga Boston Bruins. 1946. aastal Bostonis asutatud Celtics on NBA meistriks tulnud 17 korda. Sama palju kordi on meistriks tulnud ka nende suurim rivaal Los Angeles Lakers, kellega on NBA finaalis vastamisi mindud 12 korda (seis Bostoni kasuks 9 : 3). Celtics valitses NBA-s aastatel 1957–1969, kui 13 aasta jooksul tuldi NBA meistriks 11 korda, sealhulgas 1959–1966 kaheksa korda järjest. Legendaarse peatreeneri Red Auerbachi käe all mänginud meeskonna tugitala oli keskmängija Bill Russell, keda toetasid mängujuht Bob Cousy ning ääremängijad John Havlicek ja Tom Heinsohn. Järgmised tiitlivõistlused võideti keskmängija Dave Cowensi ja mängujuhi Jo Jo White'i vedamisel 1974. ja 1976. aastal. Bostoni klubi saatis edu ka 1980. aastatel, kui Larry Bird, Kevin McHale ja Robert Parish juhtisid meeskonna taas NBA meistriks 1981., 1984. ja 1986. aastal. Viimati tuldi NBA meistriks 2008. aastal, kui meeskonna tähtmängijad olid Paul Pierce, Kevin Garnett, Ray Allen ja Rajon Rondo. Jaylen Brown Carsen Edwards Tacko Fall Javonte Green Romeo Langford Aaron Nesmith Semi Ojeleye Payton Pritchard Marcus Smart Jayson Tatum Jeff Teague Daniel Theis Tristan Thompson Kemba Walker Tremont Waters Grant Williams Robert Williams Bob Cousy Bill Russell Sam Jones John Havlicek Tom Heinsohn Dave Cowens Larry Bird Robert Parish Kevin McHale Paul Pierce Rajon Rondo Kevin Garnett Ray Allen Jermaine O'Neal Shaquille O'Neal Boston Celtics
Helvi Sipilä

Helvi Linnea Aleksandra Sipilä (sünninimi Maukola; 5. mai 1915 Helsingi – 15. mai 2009 Helsingi) oli Soome jurist, poliitik ja diplomaat. Pärast seda, kui Helvi Sipilä 1939. aastal juristina ülikooli lõpetas, sai temast üks Soome esimesi naisadvokaate. Aastal 1943 asutas ta oma advokaadibüroo, mis tegutses 1972. aastani. Aastatel 1954–1956 oli Helvi Sipilä rahvusvahelise naisjuristide liidu president. Alates 1960. aastast töötas Helvi Sipilä ÜRO-s. Aastatel 1972–1980 oli ta ÜRO peasekretäri asetäitja. Soome 1982. aasta presidendivalimistel oli Helvi Sipilä Liberaalse Rahvapartei kandidaat ning sai ühe valijamehe toetuse. Kõigi aegade suurima soomlase valimisel 2004. aastal hääletas rahvas Helvi Sipilä 62. kohale. Helvi Sipilä poeg on professor Jorma Sipilä. Elulugu lehel Biografiakeskus
1629

◄ | 16. sajand | 17. sajand | 18. sajand | ► ◄ | 1590. aastad | 1600. aastad | 1610. aastad | 1620. aastad | 1630. aastad | 1640. aastad | 1650. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1625 | 1626 | 1627 | 1628 | 1629 | 1630 | 1631 | 1632 | 1633 | ► | ►► 1629. aasta (MDCXXIX) oli 17. sajandi 29. aasta. 29. märts – Saksamaal võeti vastu edikt, millega sai katoliku kirik tagasi kõik võõrandatud varad. 26. september (vkj 16. september) – Altmargi vaherahuga loovutas Poola kogu Lõuna-Eesti ja Põhja-Läti Rootsile. Ikaldusaasta Liivimaal 3. veebruar – Jacob Casimir De la Gardie, Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane 9. veebruar – Joachim Salemann, Eesti vaimulik 19. märts – Aleksei I Mihhailovitš, Vene tsaar 14. aprill – Christiaan Huygens, Madalmaade füüsik, astronoom ja matemaatik 23. aprill – Jan Commelin, Madalmaade botaanik 17. august – Jan III Sobieski, Poola kuningas ja Leedu suurvürst 29. september – Conrad de Rosen, Liivimaa päritolu Prantsusmaa sõjaväelane 11. oktoober – Adolf Johann, Rootsi riigimarssal 19. jaanuar – ‘Abbās I Suur, Pärsia valitseja 30. jaanuar – Carlo Maderna, Itaalia arhitekt 18. august – Vendela Skytte, Rootsi aadlidaam, kirjanik ja epistolaar Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 77
William Kunstler

William Moses Kunstler (7. juuli 1919 – 4. september 1995) oli USA advokaat ja kodanikuõiguste eest võitleja. Ta sündis arsti pojana New Yorgis ning õppis Yale'i ja Columbia Ülikoolis. Teise maailmasõja ajal teenis ta USA armees Vaikse ookeani rindel ning jõudis majori auastmeni. Teda autasustati Pronkstähe medaliga. 1948. aastal sai ta New Yorgis advokaadiks. Ta oli õigusteaduse kaasprofessor New York Law Schoolis (1950–1951) ja ülikoolis Pace University (1951–1963) ning õpetas ülikoolis New School for Social Research (1966–1971). Aastatel 1964–1972 oli ta Ameerika Kodanikuvabaduste Liidu (ACLU) direktor. 1972. aastal sai ta ACLU rahvusliku nõukogu liikmeks. 1969. aastal oli ta Konstitutsiooniliste õiguste keskuse kaasasutaja. Kunstler oli tuntud värvika radikaalina, kes kaitses vaidlusi tekitanud kliente. Ta kaitses ainult neid kliente, kelle poolel oli tema arvates õigus. Tema klientide seas olid Lenny Bruce, H. Rap Brown, Stokely Carmichael, Indiaanlaste Liikumise (AIM) juhid, Jack Ruby, Abbie Hoffman, Angela Davis, Jerry Rubin, Martin Luther King, El Sayyid Nosair, Siddig Ibrahim Siddig Ali, Ibrahim A. ElGabrowny, Qubilah Shabazz ja viimase isa Malcolm X. Ta sai üleriigiliselt tuntuks[viide?], kui ta kaitses "Chicago seitset" (algselt "Chicago kaheksat") süüdistuste eest vandenõus rahutuste õhutamiseks Chicagos Demokraatliku Partei 1968. aasta kongressi ajal. Kohtuprotsessi ajal kutsuti Kunstler ja teine kostjate kaitsja Leonard Weinglass kohtusse kohtu solvamise eest (hiljem süüdimõistmine kummutati). Kunstler suri 76-aastaselt New Yorgis südameinfarkti. "Our Pleasant Voices", 1941 "The Law of Accidents", 1954 "First Degree", 1960 "Beyond a Reasonable Doubt? The Original Trial of Caryl Chessman", 1961 ja 1973 "The Case for Courage: The Stories of Ten Famous American Attorneys Who Risked Their Careers in the Cause of Justice", 1962 "And Justice For All", 1963 "The Minister and the Choir Singer: The Hall-Mills Murder Case", 1964 ja 1980 "Deep in My Heart", 1966 "Trials and Tribulations", 1985 "My Life as a Radical Lawyer", 1994 "Hints & Allegation: The World (In Poetry and Prose)", 1994
Isidor Levin

Isidor Levin (20. september 1919 Daugavpils, Läti – 24. juuli 2018) oli juudi soost Eesti rahvaluuleteadlane, orientalist ja teoloog. Levin oli rahvusvaheliselt tunnustatud folklorist[viide?] ning aitas kaasa Tartu Ülikooli rahvaluuleprofessori Walter Andersoni teadusliku metoodika ülemaailmsele levikule. Levin oli suur eestluse toetaja ning võimaldas mitmel Eesti kultuuritegelasel okupatsiooni tingimustes jätkata oma teaduslikku tööd. 21. sajandi alguses kinkis Levin Tartu Ülikoolile oma hindamatu väärtusega isikliku raamatukogu. Lätis sündinud Levini side Eestiga sai alguse 1937. aastal, kui ta asus õppima Tartu Ülikooli filosoofia teaduskonnas juuditeadust ning hiljem Eesti ja võrdlevat rahvaluulet, Tartu Ülikooli lõpetas ta 1941. aastal. Pärast Teist maailmasõda õppis Levin 1946-1947 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Lisaks Tartu Ülikoolile lõpetas Levin Leningradi Riikliku Ülikooli folkloristina ning kaitses doktoriväitekirja NSV Liidu Teaduste Akadeemia orientalistika instituudis Moskvas. Ta oli Peterburi Religiooni ja Filosoofia Instituudi professor. Levin oli Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi auliige. Ta elas Hamburgis. Valgetähe IV klassi teenetemärk, 2001 Sai Eesti Vabariigi kodakondsuse eriliste teenete eest Eesti kultuuri säilitamisel ja edendamisel, 2012 "Lazar Gulkowitsch, tema juudi teaduse õppetool ja Tartu ülikool", tõlkinud Kristiina Ross, Akadeemia 2008, nr 7 "Minu elu- ja mõttevarast. Meenutusi", Akadeemia 2009, nr 7, 8, 10, 11, 12 ja 2010, nr 1 Teenekas folklorist sai viimaks lõpudiplomi, Tartu Postimees, 26. juuni 2012 Jidiš-raamatutest Eestis ja Pajensonist. Valitsus andis Isidor Levinile eriliste teenete eest kodakondsuse, Postimees, 2. veebruar 2012 Jaanus Piirsalu, Eestile elatud elu, millele me ei saanud seaduse tõttu samaga vastata, AK, 1. september 2018 Jaanus Piirsalu, Isidor Levini ausa inimese retsept: ära tegele tühiasjadega, AK, 1. september 2018
Õiglaste allee

Õiglaste allee on paik Iisraelis Yad Vashemi muuseumis, kus mälestatakse nimelise puu ja mälestustahvliga neid, kes riskisid enda ja oma lähedaste eluga, et päästa juute holokausti käest. Eestlastest on seal jäädvustatud Uku Masing ja Eha Masing, kes varjasid Saksa okupatsiooni ajal Isidor Levinit ja Polina Lentsman, kes päästis juute Krimmis. Yad Vashemi ametlik koduleht Õiglaste allee fotodel
Johannes Esto Ühing

Johannes Esto Ühing asutati 6. aprillil 1994. Ühing on saanud nime Johannes Esto järgi, kes oli üks esimesi eesti rahvusest jesuiite. Ühingu ülesanded on haridus- ja kultuuritöö edendamine (raamatute kirjastamine, seminaride ja kultuuriürituste korraldamine) ning sotsiaalvaldkonna tööde toetamine (abi vanuritele, noortele peredele, üksikvanematele ja töötutele). Johannes Esto Ühingu ametlik koduleht Johannes Esto Ühing – kindla väega organisatsioon Eesti Kirik, 2009.
Eesti Kirik

Eesti Kirik on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku ajaleht. Ajaleht ilmus aastatel 1923–1940 ja ilmub taas alates aastast 1990. Eesti Kirik (ajakiri) Eesti Kiriku koduleht Eesti Kirik Facebookis
Fairytale

"Fairytale" on Alexander Rybaki laul, Rybak ta on nii laulu autor kui ka esitaja. 2009. aastal võitis ta sellega Moskvas Norrat esindades Eurovisiooni lauluvõistluse. Finaalis sai "Fairytale" 387 punkti, mis on siiamaani rekord. Koos Rybakiga oli laval 3 meestantsijat ning 2 naistaustalauljat, korduvalt Norrat Eurovisioonil taustalauljatena esindanud Jorunn Hauge ja Karianne Kjærnes. Laul on inspireeritud Rybaki ja norralase Ingrid Berg Mehuse kunagisest suhtest. Laul sisenes 11. veebruaril 2009 Norra singlite edetabelisse kolmandale kohale. Järgmisel nädalal tõusis "Fairytale" esimeseks. See oli esimene kord, kui Melodi Grand Prix' (Norra rahvuslik eelvoor) võitja tõuseb esimeseks enne võistluse võitmist. Laul püsis esikohal kaheksa nädalat. ariacharts.com.au vaadatud 22.05.11 austriancharts.at vaadatud 22.05.11 ultratop.be vaadatud 22.05.11 ultratop.be vaadatud 22.05.11 Czech IFPI Singles Chart vaadatud 22.05.11 danishcharts.com vaadatud 22.05.11 billboard.com vaadatud 22.05.11 finnishcharts.com vaadatud 22.05.11 lescharts.com vaadatud 22.05.11 tonlist.is vaadatud 22.05.11 chart-track.co.uk vaadatud 22.05.11 dutchcharts.nl vaadatud 22.05.11 norwegiancharts.com vaadatud 22.05.11 spanishcharts.com vaadatud 22.05.11 Slovakian IFPI Singles Chart vaadatud 22.05.11 swedishcharts.com vaadatud 22.05.11 swisscharts.com vaadatud 22.05.11 Ukrainian Airplay Chart vaadatud 22.05.11 theofficialcharts.com vaadatud 22.05.11 "Fairytale" YouTube'is
Johannes Esto

Johannes Esto (u. 1555 – 14. juuni 1603 Arboga, Rootsi) oli eestlasest jesuiit, ilmikvend. Johannes – hüüdnimega Esto, 'eestlane' – võeti jesuiitide ordu liikmeks 1593. aastal. Ta tegutses kaheksa aastat Tartu kolleegiumis, peamiselt kokana, mõnda aega hoolitses ka toidukambri eest. Peale eesti keele rääkis ta ka poola keelt. Viimastel aastatel enne Tartu vallutamist rootslaste poolt oli ta abiks misjonitel. Pärast Tartu vallutamist 5. jaanuaril 1601 jesuiidid vangistati, teiste seas Johannes Esto. Kolm kuud hoiti vange kolleegiumis, seejärel kolm kuud Tartu lossis. Neid piinati. Siis viidi vangid, käed seljale seotud, härjavankritega Tallinna. Seal hoiti neid veel kolm nädalat lagunevas majas. Viimaks toimetati Johannes Esto koos teiste vangistatud jesuiitidega laevaga Rootsi. Johannes Esto suri märtrina Arbogas 1603. aastal umbes 50-aastaselt. Johannes Esto Ühing Vello Salo. Eesti soost jesuiidid Johannes Esto mälestuskonverents 30.08.2003 (Vaadatud 27.05.2016) Vello Helk. Jesuiidid Tartus 1583-1625 : vastureformatsiooni eelpost Põhja-Euroopas. Tõlkinud Kaarel Piirimäe. Tartu : Ilmamaa, 2003. – 372 lk. ISBN 9985770544 (Algupärand saksa keeles: Vello Helk. Die Jesuiten in Dorpat 1583-1625 : ein Vorposten der Gegenreformation in Nordosteuropa. Odense : Odense University Press, 1977. – 335 lk. (Odense University studies in history and social sciences, ISSN 0078-3307 ; 44). ISBN 8774921894) Eesti soost jesuiidid Vello Salo Johannes Esto aeg, Dr Riho Altnurme,
Uku Masingu Kolleegium

Uku Masingu Kolleegium on asutatud 11. augustil 1991 enda kutsutud kaasasutajaliikmetega Eha Masingu poolt. Algselt üheksaliikmeline kolleegium on loodud Uku Masingu kirjutatud tööde ja vaimse pärandi kogumise ja Uku Masingu nime ja teoste puutumatuse valvamise ning väljaandmise otstarbel. Kolleegium asutas 1997. aastal Uku Masingu sihtkapitali. Eha Masing (aastatel 1991–1998) Hando Runnel Kalle Kasemaa, kolleegiumi esimees Jaan Kiivit juunior (1991–2005) Külliki Kuusk Urmas Nõmmik Toomas Paul Vello Salum (1991–2015) Kristi Salve Jaan Tooming Peeter Tulviste (1991–2017) "Uku Masingu sihtkapital". Tartu Kultuurkapital. Originaali arhiivikoopia seisuga 8.07.2014. Vaadatud 08.07.2014. Kalle Kasemaa vana.vonnu.ee Runnel: Masing oli inimene teisest maailmast Postimees, 08.08.2009
Arboga

Arboga on tiheasustusega paikkond Rootsis Västmanlandi läänis Arboga vallas. Arboga oli linn juba 13. sajandil. Statistical localities 2020 Statistical localities 2020
Paide lahing

Paide lahing (poola Bitwa pod Białym Kamieniem, rootsi Slaget vid Weissenstein) oli Poola-Rootsi sõja ajal 25. septembril 1604 Paide all peetud lahing. Lahingus osalesid linnust piiranud Rootsi väed ja Paide garnisonile appi tulnud Poola abijõud. Lahing lõppes poolakate võiduga. 1604. aasta augustis asus Arvid Eriksson Stålarm Paide lossi tagasi võtma, kuid taandus kui sai teada, et Leedu välihetman Jan Karol Chodkiewicz oli oma vägedega Tartust liikuma hakanud. Stålarm naasis 15. septembril 5000 sõduri ja 6 suurtükiga. Seepeale asus Tartust teele Chodkiewiczi 2300-meheline abivägi, mis koosnes peamiselt ratsaväelastest. Nad jõudsid Paide alla 25. septembril ning sundisid rootslasi nendega linnusemüüride all võitlusse astuma. Rootslaste peamised jõud oli vasakul tiival, kus paiknesid segamini nii ratsanikud kui jalaväelased. Poolakate parem tiib koosnes husaaridest ning keskosa rüütlitest ja jalaväelastest. Rünnaku põhiraskus jäi husaaridele, Poola vägede keskosa ning vasak tiib sekkusid vähem. Chodkiewicz saatis oma husaaridest koosneva parema tiiva ründama rootslaste vasakut tiiba. Äkilise löögiga sunniti Rootsi vägede parem tiib taganema sohu. Seejärel lagunes ka ülejäänud rootslaste vastupanu. Rootsi väed kaotasid lahingus umbes 3000 meest ning kõik oma suurtükid. Nende laagrist saadud moon aitas toita toidupuuduses vaevlevat Paide garnisoni. Lahingut peeti niivõrd oluliseks, et selle järel sai Chodkiewicz uueks Leedu suurhetmaniks 1603. aastal surnud Krzysztof Mikołaj Radziwiłłi asemel. Rootsi vägesid juhtinud Arvid Eriksson Stålarm mõisteti aga lahingu kaotamise eest surma. Kuigi surmaotsust ei viidud täide, viibis Stålarm kuni oma surmani Gripsholmi lossis vangistuses. Paide piiramine (1602) Paide piiramine Lahingute loend "Swedish Polish War 1600 to 1609" (inglise). Herman Hofberg (1906). ""Svenskt Biografisk Handlexikon" lk. 557–558" (rootsi).
Taani-Norra

Taani-Norra oli Taani ja Norra personaalunioon aastatel 1536–1814. 1534 – 1559 Christian III, Norra kuningana 1537–1559 1559 – 1588 Frederik II, 1588 – 1648 Christian IV 1648 – 1670 Frederik III 1670 – 1699 Christian V 1699 – 1730 Frederik IV 1730 – 1746 Christian VI 1746 – 1766 Frederik V 1766 – 1808 Christian VII 1808 – 1839 Frederik VI, tegelikult võimul 1784–1839 Taani Monarhia Norra kuningate loend Taani riigipeade loend Taani ajalugu Norra ajalugu
Peeter Liiv

Peeter Liiv (sündinud 24. juulil 1953) on publitsist, lektor, ajakirjanik ja alternatiivsete liikumiste aktivist. Ta on õppinud teoloogiat ja tegelenud hatha-jooga, transtsendentaalse meditatsiooni, Silva meelekontrolli meetodi ja vabastava hingamisega. Ta on MTÜ Eesti Skeptik väljaantava Umbluu preemia nominent 2011. aastal "pikaajalise umbluupõllu kündmise eest". Peeter Liiv on olnud ühingu Teadus lektor (tervisealased ja ökoloogialoengud). Viimastel aastatel on ta pidanud maailmavaateõpetuse loenguid Tallinna Rahvaülikoolis.[viide?] Ta oli aastatel 1990–1995 ilmunud ajalehe Päikesetuul toimetaja ja 2001–2004 ilmunud ajakirja Päikesetuul toimetaja. Praegu kirjastuse Silmapiir direktor. Ta on ka Klassikaraadio saatejuht (saated "Traditsiooni tarkus" ja "Roheline saade"). Peeter Liiv on osalenud terviseliikumises (klubis Tervis) ja Eesti Rohelises Liikumises ning olnud New Age'i propageerija. Peeter Liiv on avaldanud teatri- ja filmikriitikat, filosoofilist ja sotsiaalset esseistikat ajalehtedes ja ajakirjades. Peeter Liiv, Andres Luure. Muinasjutt armastusest. – Päikesetuul, september 2003. Veebiversioon Peeter Liiv. "Kultuuritusest, kultuurist ja kultuuri ületamisest." Raamatus "Non grata". Academia Non Grata (Pärnu). Tallinn, Print Best 2002 Carlos Castañeda. "Teekond Ixtlani". Inglise keelest tõlkinud M. Vetemaa, E. Vetemaa. Eessõna Peeter Liiv. Tallinn, Kupar 1992 "Ausalt ja avameelselt roheliste liikumisest meil ja mujal, Eestimaa keskkonnaprobleemidest, rohelisest kultuurist." Koostanud Peeter Liiv, Enn Siim, Tõnis Kaasik. Tallinn, Perioodika 1989 ISBN 5797902737 Peeter Viktor. "Ajakristall. Time crystal. Viktor – Shambala." (Eesti ja inglise keeles.) Tõlkinud Sirje Loss ja Irene Maandi. Toimetanud Peeter Liiv. Tallinn, VIKTOR 1995. 2013. aasta kohalikel valimistel oli ta Üle-eestilise Valimisliidu kandidaat Tallinna linnas. Peeter Liivi isa oli keemiainsener ja tootmiskoondise Silikaat kauaaegne peadirektor Leonhard Liiv. http://skeptik.ee/2011/04/28/umbluu-preemia-2011-finaal/ [1] veebiversioon (vaadatud 22.10.2013) Peeter Liivi blogi Peeter Liivist Klassikaraadio kodulehel "Roheline saade" "Traditsiooni tarkus" Üle-eestiline Valimisliit. Veebiversioon (vaadatud 17.09.2013)
Nõmmekiur

Nõmmekiur (Anthus campestris) on linnuliik västriklaste sugukonnast kiuru perekonnast. Nõmmekiur elab Põhja-Aafrikas ja Euraasia parasvöötme lõunapoolses osas Prantsusmaast, Taanist ja Lõuna-Rootsist kuni Lääne-Mandžuuria ja Kesk-Hiinani. Talvitub troopilises Aafrikas, Araabia poolsaarel ja Indias. Nõmmekiur on liivakarva toonides kõrgejalgne suur kiur. Tema üldpikkus on 15,5–18 cm. Vanalinnu sulestik on valdavalt hallikasbeež, puguala külgedel võib olla väheseid tumedaid triipe. Nii vana- kui ka noorlinnul on lai ja selge kulmutriip. Noorlinnu puguala on tumedatäpiline ja seljal triibud. Kutsehüüd varieeruv, nt "tsirüii" või "tsirrlü". Laul on monotoonne, koosneb sageli kutsehüüdudest, mida lind esitab pikkade pauside järel. Laulab lennul või istudes väljapaistval oksal, traadil jm. Nõmmekiur asustab Eestis liivaseid hõreda taimestikuga nõmmesid, liivikuid, luiteid, liivakarjääre. Tegutseb peamiselt maapinnal. Nõmmekiur ehitab pesa maapinnale rohttaimestiku varju. Pesa on kausjas, kohev ja üsna suur, koosneb kuivadest kõrtest ja on seestpoolt vooderdatud väheste jõhvide ja karvadega. Kurnas on 4–6 valkjat, hõredate tumedate laikudega muna. Pojad on pesas umbes kaks nädalat, nad lennuvõimestuvad juuli alguseks. Nõmmekiur toitub peamiselt putukatest, väikestest tigudest ja röövikutest. Nõmmekiur on Eestis kogu aeg olnud lokaalselt levinud. Kuni 1920. aastateni oli ta haruldase haudelinnuna levinud Harjumaal peamiselt Tallinna ümbruses, Saaremaal ja Petserimaal. 20. sajandi keskpaigaks laienes tema levila Hiiumaale, Pärnumaale, Virumaale ja Lõuna-Eesti sisemaale. Nõmmekiur on ka praegu siin haruldane, tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 10–30 paarile. Mitmetes varasemates leiukohtades pole nõmmekiuru enam kohatud. Arvukus on viimase paarikümne aastaga vähenenud. Eelmisel atlaseperioodil (1977–1982) kohati liiki sagedamini, siis leiti nõmmekiuru 31 ruudus. Nõmmekiur saabub Eestisse põhiliselt mai esimesel poolel, lahkub septembris-oktoobris. Nõmmekiur on looduskaitse all. Renno, O. Eesti linnuatlas, Tallinn Valgus 1993, lk 155 Jonsson, L. Euroopa linnud, Eesti Entsüklopeediakirjastus 2000, lk 372 Rootsmäe, L., Veroman, H. Eesti laululinnud Tallinn Valgus 1974 Leibak, E., Lilleleht, V., Veromann, H. (eds). Birds of Estonia. Status, Distribution and Numbers. Estonian Academy Publishers, Tallinn 1994 "Eesti lindude staatus, pesitsusaegne ja talvine arvukus 2003–2008" (PDF). Hirundo. Eesti Ornitoloogiaühing. 2009. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2011. Vaadatud 27. oktoobril 2011. Nõmmekiur andmebaasis eElurikkus
Sookiur

Sookiur (Anthus pratensis) on västriklaste sugukonda kiuru perekonda kuuluv lind. Tema rahvapärased nimetused on soovästrik, soopiuksuja, soosiisike ja kadakalind. Sookiur ei ole looduskaitse all. Ta on silmatorkamatu välimusega, teistest kiurudest natuke väiksem ja heledam. Tema keha on alla 16 cm pikk ja ta kaalub alla 20 g. Ta on seljalt tumepruun, kõhu alt hele, rinnal tumedate tähnidega. Tal on heleroosad jalad ja väike kitsas nokk. Sookiuru laul koosneb lühikestest tiksuvatest silpidest, mis lõpupoole muutuvad järjest kiiremateks. Sookiur on laialt levinud Euraasia parasvöötmes ja lähisarktikas. Ta on levila suuremas osas rändlind, talvitudes Lõuna-Euroopas, Põhja-Aafrikas, Krimmis, Kaukaasias, Kesk-Aasia lõunaosas, Ees-Aasias ja Lõuna-Aasias. Paikne on sookiur Briti saartel ja Lääne-Euroopa rannikualal. Eestis on sookiur tavaline ja üsna arvukas haudelind, kelle pesitsusaegset arvukust hinnati sajandi algul 150–200 tuhandele paarile. Kuid viimase paarikümne aastaga on tema arvukus vähenenud ja tänapäeval on Eestis pesitsevaid sookiure kõigest 50–100 tuhat paari. Sookiur asustab niisket avamaastikku: niite, loopealseid, karjamaid, soid ja rabasid. Ehkki ta ei ela kultuurmaastikul, arvatakse ta soodsas seisundis liikide hulka. Sookiur tegutseb maapinnal, aga ärevuses võib ta ka põõsa otsa lennata. Ta lendab peamiselt madalalt ja kiirete tiivalöökidega. Pesitsusajal kohtab sookiuru mängulendu. Lind tõuseb astmeliste järkudena järjest kõrgemale ja laulab kogu lennu jooksul oma katkendlikku laulu. Harvem laulab sookiur maas, veel harvem puu otsas. Pesa ehitab sookiur mättale või kuivemale kõrgemale kohale rohu sisse lohukesse. Pesa asub mulluse kulu varjus ja mõnikord isegi selle all, mõnikord mätta serva sees. Enamikus levilast on sookiurul kaks kurna aastas: esimeses umbes 5, teises umbes 4 muna. Esimesed sookiurud saabuvad Eestisse märtsi lõpul või aprilli algul. Suur osa neist rändab edasi põhja poole. Esimene kurn munetakse mai algul, teine juuli algul. Äralend algab augusti teisel poolel, on kõige intensiivsem septembri keskel ja kestab novembri alguseni. Sookiur kasvatab sageli üles käopoegi. Sookiur sööb peamiselt putukaid, keda otsib maapinnalt. Ta eelistab mardikaid ja liblikate röövikuid. Tema toiduobjektid on peamiselt taimekahjurid ja nende hävitajana toob sookiur kasu. bio.edu.ee. Sookiur Vaadatud 2. detsembril 2015 bio.edu.ee Sookiur Vaadatud 2. detsembril 2015 "Loomade elu", 6. kd., lk. 357 "Eesti lindude staatus, pesitsusaegne ja talvine arvukus 2003–2008" (PDF). Hirundo. Eesti Ornitoloogiaühing. 2009. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2011. Vaadatud 27. oktoobril 2011. Sookiur andmebaasis eElurikkus