laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Salatsi

Salatsi (läti) (läti keeles Salacgrīva, liivi keeles Salats) on linn Lätis Limbaži piirkonnas, mis asub Liivi lahe rannikul. Linnaõigused sai Salatsi 1928. aastal. 2009. aastani kuulus linn Limbaži rajooni. Seejärel oli linn 2021. aastani Salatsi piirkonna keskus. Salatsis tegutsevad sadam ja jahisadam. Alates 2007. aastast peetakse Salatsis juulikuu kolmandal nädalavahetusel muusika- ja kultuurifestivali Positivus. Salatsis asub Teises maailmasõjas hukkunud Nõukogude sõdurite vennaskalmistu. Heinaste ja Kuiviži vahel on 100–300 m laiune rannaniitude vöönd Randu pļavas, mis ulatub osaliselt Salatsi territooriumile. Linna ulatub ka osaliselt Salatsi oru looduspark. Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Salatsi piiskopilinnuse ase. Regionaalse kaitse all on Salatsi kiriku neli reljeefi, kantsel ja altar. Salatsi piirkond asus 13. sajandil Metsepole liivlaste asualal. Liivi ristisõja järel oli Salatsi piirkonnas Riia peapiiskopkonna Salatsi piiskopilinnus ja hiljem oli Salatsi (saksa keeles Salis või ka Salismünde) Volmari kreisi Salatsi kihelkonna keskus kihelkonnakirikuga. 17. sajandil hakkas Salatsit läbima Tallinna–Pärnu–Riia postimaantee vana trass, seal oli ka hobupostijaam. 18. sajandi lõpus postijaam suleti ja avati postimaantee uus trass. Salatsi õigeusu kirik Sild üle Salatsi jõe Salatsi tuletorn Salatsi luteri kirik Salatsi katoliku kirik Salatsi katoliku kirik Vanad majad Salatsis Salatsi jõgi Salatsi piiskopilinnus Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 31.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts Zemītis, Guntis. Liivlased. Vanim ajalugu (10.–16. sajand), lk 75–104 koguteoses Liivlased. Ajalugu, keel ja kultuur, koostanud ja toimetanud Renāte Blumberga, Tapio Mäkeläinen ja Karl Pajusalu; Tallinn, Eesti Keele Sihtasutus, 2011. Lk 76. http://www.salacgriva.lv/
Virgini jõgi

Virgin on jõgi Põhja-Ameerikas. Algab Colorado platoolt, voolab läände ja edelasse, läbides kanjoneid. Suubub paremalt Coloradosse. Jõe pikkus on 322 km.
Benguela hoovus

Benguela hoovus on külm hoovus Atlandi ookeani kaguosas. Hoovab Aafrika rannikul Hea Lootuse neemest põhja. Külma vee tõttu on hoovus kalarikas.
Ladinapuri

Ladinapuri (ladina keeles latin – Vahemeri) on kitsas, kolmnurkne pikipuri, mis on kinnitatud ülemise ääre liiktrossiga pika, võib-olla isegi pikema kui laev, nn ladinaraa külge. Raa vööripoolne ots on tõmmatud tugevalt alla vöörtäävi juurde kahe taliga. Raa on kinnitatud masti külge umbes ühe kolmandiku tema pikkuse kaugusel otsast. Raa ahtripoolne ots on tõstetud mastist kõrgemale ja võib ulatuda ahtri taha. Tema asendit hoitakse kahe brassi abil ja ta võib olla tõmmatud isegi looka. Lühike mast on ettepoole kaldu ja kinnitatakse ühe vöörtaagi ja kahe parduuni abil. Ladinapurje omapära on, et tema kasutamisel tuule poolt tekitatud aerodünaamilise jõu üks koostisosa on suunatud üles, vähendades sellega vööri vajumise lainesse. Ladinapurje negatiivseks küljeks on võimatus seilata tihttuules. Ladina purjestuse kasutuselevõtt Vahemerel ja Niiluse jõel juba enne Kristuse sündi oli üks antiikse meresõidu saavutusi. Ladinapurjel võib olla araabia päritolu. Polüneeslased leiutasid ladinapurje iseseisvalt. Suurte maadeavastuse ajastul 14.-15. sajandil avamere sõiduks oli enamkasutatavaks laevatüübiks karavell. Seda tüüpi laevu kasutasid Christoph Kolumbus, Vasco da Gama, Fernão de Magalhães. Karavellid olid kuni kolmemastilised purjekad, põhiliselt ladinapurjestusega fokk- ja grootmastis. Besaanmastis võis olla põikpuri. Ladinapurjed on kasutused nüüdisajani feluuga ja dhou tüüpi väikestel kalalaevadel ja rannasõidu kaubapurjekatel Niiluse jõel, Punasel merel, Pärsia lahes ja India ookeani põhjaosas. I. C. Campbell, "The Lateen Sail in World History", Journal of World History, 6.1 (1995), 1–23
Staicele

Staicele (läti) (liivi keeles Staitsõl, saksa keeles Staizel) on linn Lätis Limbaži piirkonnas Salatsi jõe kaldal. Linn asub piirkonnakeskusest Alojast 13 km, pealinnast Riiast 140 km ja lähimast Eesti-Läti piiripunktist Heinastes 29 km kaugusel. Linna järgi on nime saanud siluri Staicele kihistik; sealne puurauk on ka kihistiku stratotüüp. Legendi järgi on linn nime saanud Rootsist pärit naiselt (perekonnanimega Berklund), kes pidas seal jõeparve ja keda kutsuti Stazeliks. Stazelile on püstitatud ka mälestusmärk. 19. sajandi alguses oli linna kohal Salatsi jõe kaldal kõrts. Aastal 1846 sai kõrtsist poolmõis. Aastal 1887 ehitati üle Salatsi jõe sild. Aastal 1897 rajati jõe äärde paberivabrik, mille hooned ja selle juurde rajatud elumajad on muinsuskaitse all. Aastal 1913 ehitati vabriku tarbeks Pālesse kitsarööpmeline raudtee, nii oli asula ühendatud Heinaste ja Smiltene vahelise raudteega. Paberiga vaguneid vedasid raudteel hobused. Staicele raudteejaam avati aastal 1927. Järgmine aasta ehitati Staicelesse ka kirik. Aastal 1961 sai Staicelest alev, aastal 1992 linn. 2009. aastani kuulus see Limbaži rajooni ja seejärel 2021. aastani Aloja piirkonda. Staicele paberivabrik ja ajalooliselt selle juurde kuulunud elumajad on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all. Kohaliku kaitse all on linnaservas asuv Staicele keskaegne kalmistu. Looduskaitse all on Rēciemsi tamm, Staicele pärn ümbermõõduga 4,6 meetrit, Lejasrīgaļi mänd ümbermõõduga 2,86 meetrit, mänd Ruki nõialuud ja Staicele männid (ümbermõõdud 3 ning 2,99 m). Suurem osa linnast jääb Salatsi oru maastikukaitsealale. Staiceles asub liivlaste muuseum Pivālind (liivi keeles pühalind, mis tähendab 'valge-toonekurg'.) Kuna linna vapil on kujutatud valge-toonekurge, siis on Staicele aastast 2001 Euroopa toonekurelinnade liidu liige (teised liikmed on Busk Ukrainast, Storkow Saksamaalt, Stolin Valgevenest, Demene vald Lätist, Komarovce Slovakkiast, Luka nad Jihlavou Tšehhist ja Ramygala Leedust). Mälestusmärk Salatsi liivlastele (skulptorid: Zigrīda-Džoana Rapa ja Juris Rapa) aastast 2004 Staicele asutamise mälestusmärk Luteriusu kirik Staicele lääneosa Staicele staadion Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 30.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. jaanuar 2021. Vaadatud 14. septembril 2020. "Staicele. Vēsture". Detsember 2012. Vaadatud 14.04.2019. Staiceles papīrfabrika ar vēsturisko dzīvojamo apbūvi Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS "Pivālind". Līvõkīel-ēstikīel-lețkīel sõnārōntõz. Vaadatud 15.04.2019.[alaline kõdulink] http://www.staicelesnovads.lv/2007_2012/esco/ Staicele koduleht Staicele liivlaste muuseum "Pivālind"
Põrgupõhja punker

Põrgupõhja punker oli Relvastatud Vastupanu Liidu (RVL) staabi punker. Relvastatud Vastupanu Liit loodi 1946. aastal eesmärgiga koondada inimesi, kes oleksid valmis Nõukogude võimu vastu astuma ning Eesti Vabariiki taastama. RVL-i kuulus mehi nii Märjamaa vallast kui hiljem ka teistest piirkondadest. Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi andmetel oli organisatsioonis 350 liiget, arvatakse ka, et liikmeid võis olla kuni 500.[viide?] Punker asus Raplamaal Konuvere ja Vana-Vigala lähedal metsas. NKVD ründas RVL-i punkrit 31. detsembril 1947. Lahingus sai surma kaks metsavenda ja umbes 50[viide?] NKVD sõdurit. Staap taandus lahinguga. 8. septembril 2007 avati staabipunkri asukohas mälestuskivi langenud metsavendadele. 28. veebruaril 2015 avati punkri täismõõdus rekonstruktsioon. "Intervjuu KUKU taskuhääling". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. veebruar 2015. Vaadatud 27. veebruaril 2015. Galerii: Vigalas avati Põrgupõhja punker Põrgupõhja staabipunkril avati mälestustähis Nii palju lilli pole Põrgupõhjal kunagi olnud
Jinan Shi

Jinan Shi on allprovintsilinn Hiinas, Shandongi provintsi pealinn. Asub provintsi keskosas Huang He alamjooksul. Haldusüksuse keskus on Shizhongi linnarajoon.[viide?] Jinan on asustatud vähemalt 4000 aastat. 1928. aastal leiti Jinani idaosast Zhangqiust Longshani kultuuri muistised. Kevade ja sügise ajastul ning Sõdivate riikide ajastul oli Jinan jagatud Lu ja Qi riigi vahel. Changqingi hakati ehitama Suurt Qi müüri. Hani dünastia ajal oli Jinan Jibei kuningriigi pealinn. Songi dünastia ajal oli Jinan ümbruskonna kultuuriline keskus. Jinanis sündisid luuletajad Xin Qiji ja Li Qingzhao. Jinanis asuv Shandongi ülikool on Hiina üks vanimaid ja prestiižsemaid. Shizhongi linnarajoon (市中区, 280 km², 540 000 elanikku (2004)) Lixia linnarajoon (历下区, 101 km², 580 000) Huaiyini linnarajoon (槐荫区, 151 km², 350 000) Tianqiao linnarajoon (天桥区, 249 km², 490 000) Lichengi linnarajoon (历城区, 1298 km², 860 000) Changqingi linnarajoon (长清区, 1178 km², 530000 Pingyini maakond (平阴县, 827 km², 360 000, keskus Pingyini suurvald (平阴镇)) Jiyangi maakond(济阳县, 1075 km², 530 000, keskus Jiyangi suurvald (济阳镇)) Shanghe maakond (商河县, 1163 km², 590 000, keskus Xushangi kvartal (许商街道)) Zhangqiu Shi (章丘市; maakonna õigustega linn, 1855 km², 990 000) Neli esimest linnarajooni moodustavad peamise linnastunud ala, millel pole halduslikku staatust. Jinani linnastu Jinani koduleht
Dagda

Dagda (läti) on linn Lätis Latgales Krāslava piirkonnas. Dagda mõisa ning selle juures asuvat kaupmeeste ja käsitööliste asulat on kirjalikes allikates esmamainitud 17. sajandil. Aastal 1705 ehitati sinna katoliku kirik. Tänapäevane kirik valmis aastal 1741. Aastatel 1740–1802 tegutsesid seal jesuiidid. 19. sajandil oli Dagda Bujnicki perekonna valduses olev alev, mis kuulus administratiivselt Vitebski kubermangu ja Dünaburgi maakonda. Aastal 1905 valmis sealne õigeusu kirik. Aastal 1925 kaotas Dagda alevi staatuse. Aastal 1935 oli seal 1104 elanikku, neist 53,4% olid juudid. Uuesti aleviks sai aastal 1950, linn aastast 1992. Oli aastatel 1950–1962 Dagda rajooni keskus. 2009. aastani kuulus Krāslava rajooni. Aastatel 2009–2021 oli linn Dagda piirkonna keskus. Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 30.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.  Dagda – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Balti jääpaisjärv

Balti jääpaisjärv (ka Balti paisjärv, Balti jääjärv) oli Läänemere nõos asunud jääpaisjärv. Järv eksisteeris viimase jääaja lõpus, ligikaudu 12 000–9600 aastat eKr ja oli üks tänase Läänemere kujunemisele eelnenud staadiume. Pärast viimase jääaja ehk Weichseli jäätumise maksimumi (umbes 22 000–20 000 aastat eKr) alanud kliima soojenemine põhjustas Euroopa põhjaosa katnud jäämassiivi taandumise Skandinaavia mäestiku suunas. Jääserva ette tekkis umbes 12 000 aastat eKr sulavetest suur jahe mageveejärv, mis hõlmas praeguse Läänemere lõunaosa koos Soome lahe ja Laadoga järvega. Balti jääpaisjärve veepind oli kuni 25 m maailmamere tasemest kõrgemal. Umbes 9600 a eKr oli mandrijää sedavõrra taandunud, et jääpaisjärvel tekkis Kesk-Rootsi kohal väljapääs ookeani (Billingeni katastroof). Selle tagajärjel langes veetase paarkümmend meetrit, ajutiselt võib-olla isegi alla tänapäevase taseme, ja Läänemere nõos kujunes riimveeline Joldiameri. Radiosüsinikumeetodiga saadud 14C-aastate arvestuses eksisteeris järv umbes 12 000–10 300 aastat tagasi. Aivar Kriiska (2004). Aegade alguses. 15 kirjutist kaugemast minevikust. Tallinn. Lk 61 Lembit Jaanits, Silvia Laul, Vello Lõugas ja Evald Tõnisson (1982). Eesti esiajalugu. Tallinn, kirjastus Eesti Raamat. Lk 24 Ivar Arold (2005). Eesti maastikud. Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 26. Aivar Kriiska 2004, lk 165 Aivar Kriiska, Andres Tvauri. Eesti muinasaeg. Tallinn: Avita, 2002. Lk 25. Lembit Jaanits et al 1982, lk 25 2003. EE 12 [Eesti A-Ü]. Tallinn, Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 32
Joldiameri

Joldiameri oli viimase jääaja järel, umbes aastatel 9600–9000 eKr, Läänemere nõos eksisteerinud meri, üks tänase Läänemere kujunemisele eelnenud staadiumitest. Joldiameri tekkis, kui umbes 9600. aastal eKr oli mandrijää kliima soojenemise tõttu sedavõrd taandunud, et selle ees olnud Balti jääpaisjärvel tekkis Kesk-Rootsi kohal väljapääs ookeani (Billingeni katastroof). Järve veetase langes paarkümmend meetrit, ajutiselt võib-olla isegi alla tänapäevase taseme, ja ookeaniga ühenduse saanud Läänemere nõos kujunes riimveeline meri. Joldiamere perioodil sulas allesjäänud mandrijää kiires tempos, kuni sellest jäi järgi väike liustik Skandinaavia mäestikus. Joldiamere staadium lõppes, kui jää raskuse alt vabanenud maakoore aeglane kerge katkestas umbes 9000 a eKr Kesk-Rootsi ühenduse ja senine meri kujunes magedaveeliseks järveks (Antsülusjärveks). Joldiamere nimi tuleneb mere lääneosas elanud limusest Portlandia (Yoldia) arctica. Joldiamere staadiumi ajaks on radiosüsinikumeetodiga dateeritud 10 300–9500 14C aastat tagasi.[viide?] Joldiamerel on eristatud kolme faasi, millest riimveeline oli teine faas.[viide?] Aivar Kriiska (2004). Aegade alguses. 15 kirjutist kaugemast minevikust. Tallinn. Lk 165 Lembit Jaanits, Silvia Laul, Vello Lõugas ja Evald Tõnisson (1982). Eesti esiajalugu. Tallinn, kirjastus Eesti Raamat. Lk 25
Ehheneismeri

Ehheneismeri oli Läänemere nõos olnud riimveeline veekogu, Joldiamere ja Antsülusjärve üleminekufaas. Nimi "Ehheneis" johtub ränivetikast Campylodiscus echeneis.
Gosteke Lappe

Gosteke Lappe (abiellununa Plettenberg) oli Vestfaali aadlik, Meyerichi linnuse pärija ning Liivi ordumeistri Wolter von Plettenbergi ema. Gosteke abiellus 1450. aasta paiku Bertold von Plettenbergiga, kellega sai vähemalt kaheksa last. Neil oli vähemalt kaheksa last: Wolter, Liivi ordu maameister Johann, Liivimaa aadlik ja ordunõunik Bertold, Vestfaali aadlik ja Meyerichi pärija Wolter noorem, ordukäsknik Liivimaal teadmata nimega tütar Margarethe Elisabeth, elas Kuramaal Regina, elas Liivimaal
Iki

Iki on linn Jaapanis Nagasaki prefektuuris, hõlmab Iki saare. Linn moodustati 2004. aastal Gōnōra, Katsumoto, Ashibe ja Ishida omavalitsuste liitmise teel. 長崎県異動人口調査 | 長崎県, vaadatud 31.03.2021. Iki koduleht
ESP EX seeria

ESP EX (ESP Explorer) on seeria elektrikitarre, mida toodab firma ESP. EX seeria kitarre on erinevaid ja vastavalt maitsele värvi jm. välimuse lahendusega (must, valge, metallik). Rahvas teab ja tunneb seda kui death metal'i pilli. Eestis on seda võimalik soetada suurematest pillipoodidest. Tütarettevõte LTD teeb ka nende odavamaid koopiaid, mis on rohkem levinud. Sellised kitarre kasutavad näiteks Jesper Strömblad (In Flames) Doc Coyle (God Forbid) Jensen (The Haunted) Dimmu Borgir (Silenoz)
Krāslava

Krāslava (läti) (latgali keeles Kruoslova, saksa keeles Kreslau, poola keeles Krasław) on linn Lätis Latgales, Krāslava piirkonna keskus. 2009. aastani oli Krāslava rajooni keskus. Asub Daugava ääres, Valgevene piirist 4-5 kilomeetri kaugusel. Linnas asub Krāslava mõis. Sealset linnamäge on esimest korda mainitud 9. sajandil viikingite saagades (Dynasaiforgarðr). 10. sajandil kuulus see Polotski vürstiriiki, alludes Rahvałodile. Tema abikaasa Rogneda hüüdnime Garõslava järgi on asula ka nime saanud. Hiljem kuulus Krāslava Jersikale alluvasse Lotigola maakonda, mis pärast vürstiriigi alistumist ristisõdijatele läänistati Vissevaldele. Liivi sõja järel hakkas kuuluma Liivimaa hertsogkonda. 1626. aastal hakkas kuuluma Lüdinghausen-Wolffide suguvõsale, kes muutsid asula jesuiitide misjonipunktiks ja lasid sinna ka ehitada puidust kiriku. 1729. aastal sai Krāslavast alev. Poola jagamisel läks asula 1772. aastal Venemaa koosseisu, kus hakkas 1902. aastal kuuluma Vitebski kubermangu. 1791. aastal ehitati välja Plateritele kuulunud Krāslava mõisa hoonetekompleks. Jaanuariülestõusu järel suleti seni linnas tegutsenud katoliku klooster. 1865. aastal valmis linna läbiv Riia–Daugavpilsi–Viciebski raudtee. 7. jaanuaril 1920 vabastasid asula Poola väed. Asulast sai linn 1923. aastal. Pärast Nõukogude võimu kehtestamist oli Krāslava rajooni keskus ja jäi selleks 2009. aastani. 1940. aastal liideti linnaga Daugava vasakul kaldal asuv Priedaine. Kesklinn Daugava jõgi linna all Luteri kirik Katoliku kirik Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 31.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Krāslava linna portaal
Bjarte Engen Vik

Bjarte Engen Vik (sündinud 3. märtsil 1971 Tromsøs) on Norra endine edukas kahevõistleja. Vik võitis 1998. aasta olümpiamängudel Naganos nii individuaalse kui ka meeskonnavõistluse kuldmedali. Maailmameistrivõistlustel on ta tulnud viis korda maailmameistriks, millest kolm korda individuaalselt. 1994 Lillehammeris hõbemedal meeskonnavõistluses pronksmedal individuaalvõistluses (K90/15 km) 1998 Naganos olümpiavõitja individuaalvõistluses (K120/15 km) olümpiavõitja meeskonnavõistluses 1995 Thunder Bays hõbemedal meeskonnavõistluses 1997 Trondheimis maailmameister meeskonnavõistluses hõbemedal tavavõistluses (K90/15 km) 1999 Ramsaus maailmameister tavavõistluses (K90/15 km) maailmameister sprindis (K90/7,5 km) hõbemedal meeskonnavõistluses 2001 Lahtis maailmameister tavavõistluses (K90/15 km) maailmameister meeskonnavõistluses 1. koht – 1998, 1999 2. koht – 2000 3. koht – 2001 Bjarte Engen Vik osales kokku 102 maailma karikasarja etapil, millest poodiumile jõudis 61 korda ja neist 26 korral kõige kõrgemale astmele. Bjarte Engen Vik FIS-i kodulehel (inglise)
Jinan

Jinan (济南 Jìnán) on linn Hiinas. Jinani ajalooline keskus on Shizhongi linnarajoon. Linna kuuluvaks loetakse veel Lixia linnarajoon, Huaiyini linnarajoon ja Tianqiao linnarajoon. Linna pindala on 781 km². Elanike arv on 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 1,875 miljonit, 2004. aasta andmetel 1,96 miljonit. Jinani linnastu Shandong Luneng Taishan
Hiva Oa

Hiva Oa on saar Prantsuse Polüneesias, suuruselt teine saar Markiisaartel, Lõuna-Markiisaarte suurim saar. Samuti on seal Markiisaarte kõrgeim tipp, Temetiu, mille kõrgus on 1213 (või 1190) m üle merepinna. Saarel asub pikk Atuona mäeahelik. Saare pindala on 316 km² ja seal elab umbes 2000 inimest. Saarel elasid ka Paul Gauguin ja Jacques Brel. Mõlemad on maetud Atuonas asuvale Calvary kalmistule. Atuonas asub ka Paul Gauguini kultuurikeskus.
Baloži

Baloži (läti) on linn Lätis Ķekava piirkonnas. See on Riia eeslinn. Baloži asub soisel madalikul, 10 meetri kõrgusel merepinnast. Baložis asub Titurga järv. Aastal 1947 rajati turbatööstusettevõte "Baloži", mille töölisasulast sai aastal 1958 alev. Aastal 1974 liideti linnaga endine Titurga küla. Linn aastast 1991. 2009. aastani asus Riia rajoonis. Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 31.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. http://www.balozipilseta.lv/public/
Kõnnu jõgi

Kõnnu jõgi (ka Kohtru jõgi) on jõgi Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Kaisma, Kõnnu ja Rahkama külas ning Raplamaal Kehtna vallas Selja külas. Jõgi saab alguse Järvakandist idas Nõlvassoo hoiualal Nõlvassoo lõunaservast. Vasakult suubub jõkke Sildsoo peakraav. Kõnnu külas ületab jõe Rapla–Järvakandi–Kergu maantee. Kohtru jõgi suubub Rahkma külas peajõe suudmest 19,8 km kaugusel vasakult Nurtu jõkke. Jõgi on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m. Kohtru jõe keskkonnaregistri kood on VEE1113300. Kõnnu jõgi keskkonnaportaalis
Konnarohulised

Konnarohulised (Alismataceae) on üheiduleheliste klassi konnarohulaadsete seltsi kuuluv rohttaimede sugukond. Enamik konnarohulistest on püsikud ehk mitmeaastased taimed, kuid leidub ka üheaastasi. Harilikult on seisvas vees kasvavad konnarohulised püsikud ja voolavas vees kasvavad üheaastased taimed, aga leidub erandeid. Vars on tüvelaadne või võsunditega. Noored ja veealused lehed on tavaliselt lineaalsed, täiskasvanud ja veepealsed lehed ovaalsed või isegi nooljad. Enamikul lehtedel on roots ja lehetupp. Õied on tavaliselt koondunud õisikusse, milleks on kõige sagedamini männas. Kohtab ka sarikat ja üksikuid õisi. Õied on sümmeetrilised, ühe- või kahesoolised. Tupplehti on 3 ja tavaliselt säilivad need vilja valmimiseni. Kroonlehti on 3, need on tavaliselt silmatorkavad, valged, roosad või punased, vahel kollaste või punaste täppidega. Kroonlehed püsivad õiel harva kauem kui mõne päeva. Perekondades Burnatia ja Wiesnaria on kroonlehed tillukesed ja mõne taimeliigi emasõiel puuduvad hoopiski. Tolmukaid on 3, 6, 9 või palju. Emakas asub tolmukatest kõrgemal. Viljalehti on kolm või enam ja nad on koondunud männasesse või kobarasse. Iga viljaleht sisaldab ühe, harva kaks munarakku. Vili on pähklikeste kogum, välja arvatud Damasonium'il. Seemnetel puudub sisetoitekude. Konnarohulised on kosmopoliitse levikuga. Kõige vormirohkemalt kasvab neid põhjapoolkera parasvöötmes. Enamik sellesse sugukonda kuuluvaid liike eelistab liigniisket kasvukeskkonda, näiteks sood ja tiike. Mitmel liigil, eriti perekonnast Sagittaria, on söödav risoom. Lõuna- ja Ida-Aasias söövad seda nii inimesed kui ka loomad. Risoome sõid ka Põhja-Ameerika indiaanlased. Enamik taimi kõlbab loomadele söögiks. Mõnda liiki kasvatatakse ilutaimena aias, tiigis või akvaariumis. Konnarohuliste hulka kuulub 11 perekonda (lisaks 2 väljasurnud perekonda) kokku 85–95 tänapäevase liigiga. Vanemas kirjanduses on sugukonna teadusliku nimena kasutatud ka Alismaceae '​d. Alisma – konnarohi Alismaticarpum Baldellia Butomopsis Burnatia Caldesia Damasonium – tähtviljak Echinodorus – ehhinoodor Hydrocleys Limnocharis Limnophyton Luronium Machaerocarpus Ranalisma Sagisma Sagittaria – kõõlusleht Wiesneria
Maracaibo järv

Maracaibo järv on suur riimveeline järv Venezuelas, Lõuna-Ameerika suurim järv. Järv on 55 km pikkuse Maracaibo väina kaudu ühenduses Kariibi mere Venezuela lahega. Järve suubub hulgaliselt jõgesid, neist suurim on Catatumbo jõgi. Järve pindala on 13 210 km². Maracaibo järv on üks maailma vanimaid järvi. Maracaibo järv on oluline kaubandussõlm sadamalinnade Maracaibo ja Cabimase vahel. Järv paikneb Maracaibo nõos, kus on suured kasutatavad naftavarud, mille kasutamisest saadud tulud on Venezuela üks tähtsamaid sissetulekualikaid. Järve kahte kallast ühendab üks maailma pikimaid sildu Kindral Rafael Urdaneta sild (pikkus 8,7 km; valmis 1962).