laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Onkoloogia

Onkoloogia ka kasvajaõpetus (kreeka ὄγκος, (onkos) 'kasvaja' ja λογος (logos) 'õpetus, sõna') on arstiteaduse allharu, mis tegeleb kasvajatega. Onkoloogia tegeleb hea- ja pahaloomuliste kasvajate ennetamise, diagnoosimise ja raviga (kirurgiline eemaldamine, kiiritusravi, kemoteraapia jne), vähihaigete toetus- ja taastusraviga, samuti kliiniliste uuringute ning koolitusega nimetatud valdkondades. Onkoloogia liigitatakse mitmeks alavaldkonnaks: eksperimentaalne onkoloogia ja kliiniline onkoloogia. Onkoteraapia ehk medikamentoosne onkoloogia kiiritusonkoloogia (ingl k radiotherapy) kirurgiline onkoloogia (ingl k surgical oncology) lasteonkoloogia günekoloogiline onkoloogia uroloogiline onkoloogia meessuguorganite onkoloogia jt. Eristatakse inimese onkoloogiat ja loomade onkoloogiat. Onkoloogiaga tegelev eriarst või teadlane on onkoloog. International Classification of Diseases for Oncology pahaloomulised kasvajad ehk vähktõbi healoomulised kasvajad piirpahaloomulised kasvajad Euroopa Meditsiinilise Onkoloogia Selts National Comprehensive Cancer Network Vabariiklik Tallinna Onkoloogia Dispanser Tõlkijad Katrin Rehemaa, Sirje Ootsing, Laine Trapido. ISBN 9985-829-55-7 Peeter Padrik, Hele Everaus, Onkoloogia õpik arstiteaduskonna 4. kursusele, lk 11, 2013, Tartu Ülikooli Kirjastus OÜ, ISBN: 9789949323067. Baba AI, Câtoi C. Comparative Oncology., Bucharest: The Publishing House of the Romanian Academy; 2007, veebiversioon (vaadatud 23.05.2014) (inglise keeles) Alfredo Cesario, Frederick Marcus, Cancer systems biology, bioinformatics and medicine: research and clinical applications. Springer Science Business Media, 2011, ISBN 978-94-007-1566-0. Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 25.05.2013) Peeter Padrik, Hele Everaus, Onkoloogia õpik arstiteaduskonna 4. kursusele, 2013, Tartu Ülikooli Kirjastus OÜ, ISBN 9789949323067
Ashley Young

Ashley Simon Young (sündinud 9. juulil 1985 Stevenage'is) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib ääremängija või kaitsjana Inglismaa kõrgliigaklubis Everton. Young on Watfordi noorteakadeemia kasvandik. Aastatel 2007–2011 mängis ta Aston Villas ja seejärel kuni 2020. aastani Manchester Unitedis. 2020. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliigaklubiga Milano Inter, kellega tuli hooajal 2020–21 Itaalia meistriks. 2021. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Aston Villaga. 2022. aasta juulis pikendas ta klubiga lepingut veel ühe hooaja võrra. 2023. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Evertoniga. Manchester United Inglismaa meister (1): 2012–13 FA Cup (1): 2016 EFL Cup (1): 2016–17 FA Community Shield (1): 2011 UEFA Euroopa Liiga: 2016–17 Inter Milan Serie A: 2020–21 UEFA Euroopa Liiga: Teine koht 2019–20 "Ashley Young pens new contract". Aston Villa FC. 4. juuli 2022. Vaadatud 4. juulil 2022. "Young Signs For Everton". Everton F.C. 13. juuli 2023.
Erling Jevne

Erling Jevne (sündinud 24. märtsil 1966 Lillehammeris) on norra murdmaasuusataja. 1993 Falunis: 7. koht 30 km klassikas 11. koht 10 km klassikas 20. koht jälitussõidus 1995 Thunder Bay’s: 6. koht 10 km klassikas 7. koht 30 km klassikas 1997 Trondheimis: 2. koht 50 km klassikas 7. koht 10 km klassikas 1999 Ramsaus: 6. koht 10 km klassikas 2001 Lahtis: 4. koht 30 km klassikas 5. koht 30 km klassikas 5. koht 50 km klassikas 2. koht 30 km klassikas 7. koht 10 km klassikas 6. koht 15 km klassikas 10. koht 50 km klassikas Erling Jevne on võitnud kolm maailma karikasarja etappi. Erling Jevne FIS-i kodulehel (inglise)
Anni Kreem

Anni Kreem (kuni 1964 Anni Viiding, 1964–1965 Anni Garšnek; sündinud 26. märtsil 1942 Peedul) on eesti näitleja ja muuseumiteadur. Ta on lõpetanud 1960. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (II lennus). Ta töötas aastatel 1965–1975 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris ja 1982–1988 Eesti Nukuteatris. Aastatel 1988–1994 töötas ta Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumis teadurina. Ta tegeleb lapitehnikaga, on korraldanud sellealaseid näitusi, peab Tallinnas käsitöökauplust. 1992. aastal ilmus temalt raamat "Lapitarkust". 2011 Pärandihoidja Tema isa Paul Viiding oli kirjanik, ema Linda Viiding oli tõlkija. Anni Kreemi õde Mari Tarand oli raadioajakirjanik, vend Juhan Viiding oli näitleja ja luuletaja. Ta on olnud abielus filmioperaator Jüri Garšnekiga, praegu on ta abielus astrofüüsiku, Antarktika uurija ja ajakirjaniku Enn Kreemiga. Nende vanem poeg Juhan Kreem on ajaloolane, noorem poeg Jaagup Kreem on muusik. Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000
Anutšino rajoon

Anutšino rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kaug-Ida föderaalringkonnas Primorje krais. Anutšino rajoon asub Primorje krais Sihhote-Alini mäestikuharus. Rajooni reljeef on mägine, kõrgeim mägi on Lõssaja mägi kõrgusega 1241,8 m. Rajoonis on esindatud järgmised imetajad: karu, metssiga, kaugida hirv, orav, soobel, jänes, rebane, amuuri tiiger, mäger ja muud. Taimedest on esindatud korea seedermänd, altai kuusk, mandžuuria pähkel, jalakas, vaher, tamm, jugapuu, lootos, eleuterokokk, araalia, kuslapuu, sõstar ja muud. Anutšino rajoonis on mussoonparaskliima külma kuiva talve ja sooja niiske suvega. Численность населения в разрезе городских и муниципальных округов, муниципальных районов на 1 января 2022-2023 Anutšino rajooni üldiseloomustus[alaline kõdulink] Rajooni administratsiooni koduleht
Magnus I (Braunschweig-Wolfenbüttel)

Magnus (suri aastal 1369), kutsutud Vagaks (ladina Pius), oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog. Umbes aastal 1327 abiellus Magnus Brandenburgi markkrahvi Heinrich I tütre Sophiega (suri aastal 1356). Järgmised nende lapsed jõudsid täisikka: Magnus Kaelakeega (suri aastal 1373) Ludwig (suri aastal 1367) Albert II von Braunschweig-Wolfenbüttel, Bremeni peapiiskop (suri aastal 1395) Heinrich, Halberstadti katedraali praost (suri aastal 1382) Ernst (suri aastal 1385) Mathilde, oli abielus Anhalt-Bernburgi vürsti Bernhard III-ga Agnes, oli abielus Hohnsteini krahvi Heinrich VII-ga Magnus Welfide dünastia kodulehel
Karuse kirik

Karuse Margareeta kirik asub Lääneranna valla Kinksi külas ja on üks Lääne-Eesti vanimaid pühakodasid. Kirik pühitseti pühale Margareetale. Kirikut kasutab EELK Karuse Margareeta kogudus. Ühelööviline kindluskirik on ehitatud 13. sajandil. Kiriku juures asuvad unikaalsed trapetsikujulised hauakivid ja 13.–17. sajandist pärit rõngasristid. Kivikiriku võlvitud kooriruum ja ühelööviline kahevõlvikuline pikihoone rajati ilmselt 13. sajandi kolmandal veerandil, enne 1270. aastat, mil tõenäoliselt maeti sinna ordumeister Otto von Lutterberg, keda peetakse ka kiriku ehitusisandaks. Kiriku võidukaar on silmatorkavalt väike ja madal. Aknaavad paiknesid algselt vanapäraselt paarikaupa (kooriruumi idaseinas säilinud). Kiriku teravkaarne lääneportaal on kaheastmeline, seda raamivad kaks süvarihvaga eraldatud ümarvööti. Portaalikaare tipus paiknevad raiddetailid – triskeletaoline kolmikleht ja selle kohal nelikleht, mida V. Raam on nimetanud angeviini vöödi motiiviks. Uks on riivpalgiga suletav. Tänapäeval on pikihoone võlvlagi hävinud, säilinud on kooriruumi servjooneline domikaalvõlv. 16. sajandil ehitati senisele tornita kirikule juurde esimene torn, 1859. aastal püstitati uus läänetorn, tehti läänepoolse eeskoja uks ja rekonstrueeriti aknad. 1964. aastal puhastati lääneportaal hilisematest lubjakihtidest. Pikihoone idaseina ääres võidukaarest lõuna pool seisab 15. sajandist pärinev ristimiskivi. 1697. aastast pärineb Christian Ackermanni valmistatud kantsel. Arhitektoonilise klassitsistliku altari küljes paiknevad kolm nikerdfiguuri on samuti omistatud Ackermannile. 19. sajandist pärinevad kolm kroonlühtrit, B. Baggerni A. Düreri järgi kopeeritud altarimaal ja oreliprospekt. 1842. aastal asutas Karuse pastor Friedrich Hasselblatt kiriku juurde esimese eestikeelse laenutusraamatukogu. Kiriku ümber paikneb kirikaed, mis on üks esimesi kristlikke kirikaedu Läänemaal. Sealse kirikaia vanimad hauatähised on dateeritud umbes 13. sajandi keskpaika. Kirikaeda piirab maakividest müür. 25. augustil 2011 lasi Eesti Post käibele Karuse Margareeta kiriku postmargi. Siin- ja sealpool maanteed : Haapsalu rajoon. Karl Õismaa, Tallinn, Eesti Raamat 1981, lk.77. Karuse kirik. Arhitektuurimälestise pass. - register.muinas.ee Karuse Margareeta kirik. – Eesti kirikud. kirikud.muinas.ee Siin- ja sealpool maanteed : Haapsalu rajoon. Karl Õismaa, Tallinn, Eesti Raamat 1981, lk.77 16217 Ristimiskivi, 15.saj. – Kultuurimälestiste register 16219 Altar, fig. Chr. Ackermann, 1700(?). – Kultuurimälestiste register https://web.archive.org/web/20170808153023/http://laanemaa.arheoloogia.info/muistised/karuse-kirikaed (vaadatud 08.08.2017) Heinz Valk. Karuse kuningad. Sirp ja Vasar nr. 7 (2115) 15. veebruar 1985. Mati Mandel. Veel kord "Karuse kuningast" ja trapetsikujulistest hauaplaatidest. Lääne Elu nr. 73, 12. september 1992. Karuse kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Ernst I (Braunschweig-Göttingen)

Ernst (umbes 1305 – 24. aprill 1367) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja aastast 1344 Göttingeni vürst. Ernst Welfide dünastia kodulehel
Hanila kirik

Hanila Pauluse kirik on kirik Hanila külas. Kirik ehitati 1270. aastatel, kuid läänetorn valmis alles 1859. 1709. aastast pärinevad erandlikult Hanila kiriku barokne altarisein ja kantsel, oletatavasti nikerdusmeister Friedrich Weissi tööd. Vitraažaknad ja põranda restaureeris Illar Kannelmäe. Kirikut kasutab Hanila Pauluse kogudus. Aastatel 1969-1993 oli kirik suletud. Hanila kalmistu Kirikust EELK veebis Hanila kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Andy Whitfield

Andrew Whitfield (17. juuli 1972 Amlwch  – 11. september 2011 Sydney) oli Walesi näitleja ja modell, kes on eelkõige tuntud Spartacuse kehastajana telesarjas Spartacus: veri ja liiv (inglise Spartacus: Blood and Sand).  Andy Whitfield – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Andy Whitfield andmekogus IMDb (inglise)
Rukki kanal

Rukkirahu kanal ehk Rukki kanal on 2,5 km pikkune lääne–idasuunaline kanal Rohuküla–Heltermaa laevateel Rohuküla sadama lähedal, Rukkirahust põhja pool. Kanal on 60–65 meetri laiune ja 5 meetri sügavune. Varem oli kanal 43 meetri laiune ja 4,5 meetri sügavune. 2014. aastal süvendati kanal 5,4 meetrini, kuid samal aastal mõõdistati kanal üle ja madalamad kohad olid 5 meetri sügavused. Enne seda süvendati kanalit 1998. aastal. 2016. aastal pärast pikka aega kestnud madalat veetaset süvendati kanal 5,2 meetrini. 2018. aasta oli madala veetaseme ajal laevaliiklus häiritud ja kanalit lasti taas süvendada. Süvendamine on plaanitud läbi viia ka 2020. aastal. Rukki kanal on tähistatud kuue Rukki kanali poiga. Tulega varustatud poid on vees paarikaupa. Kuna kokkuleppeliselt on kanalis laevatee suund Rohuküla sadama poole, siis on vastavalt süsteemi A lateraalmärkide paigutusele põhja pool ehk vasakul punased poid punase tulega ja lõuna pool ehk paremal rohelised poid rohelise tulega. Poide paarid on paigaldatud kanali otstesse ning keskele. Kanalist juhatab läbi ka Rohuküla ülemise ja Rohuküla alumise tulepaagi siht. Rukki kanalis koevad räim, tuulehaug ja ahven. Rukkirahust lõuna pool on Kuivarahust läbi kaevatud Kuivarahu kanal, mistõttu on väiksema süvisega laevadel võimalik Rohuküla sadamasse läheneda ka edelast. Rohuküla–Sviby laevatee pöörab vahetult pärast Rohuküla loodesse ning Rukki kanalist läbi ei lähe. Rukkirahu tuletorn kanalist läbisõitmisel otseselt ei abista; see moodustab Hobulaiu lõuna-tulepaagiga sihi, mis juhatab teed Voosi kurgust Rohuküla sadama poole. Rukkirahu. (1996). – Mereleksikon. 1 kd. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 372 "TS Laevad alustab Rukkirahu kanalis süvendustöödega". ERR Uudised. 21.10.2016. Jaan Lutt (2/2010). "Miks Hiiumaa praam kipub merepõhja kinni jääma?". Eesti Loodus. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |Aeg= (juhend) "Ka uued parvlaevad ei pruugi madala veetasemega hakkama saada". ERR Uudised. 20.10.2016. "Ettevõtja alustab täna õhtul Hiiumaa laevatee sügavamaks lihvimist". Postimees. 21.10.2016. "Hiiumaa ja mandri vahelist probleemset kanalit süvendati 20 sentimeetri võrra". ERR Uudised. 28.10.2016. "Rukki kanalit ootab taas süvendamine" ERR, 11. veebruar 2020 Berit-Helena Lamp (5. aprill 2018). "Rukki kanali põhja võib siluda kuni mai alguseni". Keskkonnaministeerium. Allan Rajavee: "Rukki kanal on laevaliikluseks piisavalt sügav, kuid kaevamisest ei pääse" ERR Novaator, 15. aprill 2018 "Rukki kanalit ootab taas süvendamine" ERR, 11. veebruar 2020
Raivo Palmaru

Raivo Palmaru (sündinud 27. novembril 1951 Pärnus) on eesti sotsiaalteadlane, ajakirjanik ja endine kultuuriminister. Palmaru on olnud alates 2002. aasta oktoobrist Eesti Keskerakonna liige. Ta lõpetas aastal 1970 Pärnu 2. Keskkooli. Veel on ta õppinud sõjakoolis ja ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna (cum laude) 1978. aastal. Aastatel 1990–1993 töötas ta Eesti Televisiooni ühiskonnaelusaadete direktorina, 1993. aastal ajalehe Rahva Hääl osakonnajuhatajana; 1994. aastal ajalehe Eesti Sõnumid erikorrespondendina; aastatel 1995–1997 Sõnumilehe erikorrespondendina. Aastatel 1997–1999 oli Palmaru Eesti Vabariigi peaministri nõunik ja peaministri büroo juhatajana. 1999. aastal oli Palmaru ajakirja Luup toimetaja. Aastatel 2000–2001 tegutses Akadeemia Nord lektorina, politoloogia õppetooli hoidjana. 2001. aastal sai Tallinna Pedagoogikaülikoolis politoloogia ja riigiteaduste erialal filosoofiadoktori kraadi. Aastail 2001–2003 töötas Raivo Palmaru Akadeemia Nord erakorralise professorina, meedia ja reklaami õppetooli juhatajana; 2003–2005 Akadeemia Nord korralise professorina, juhtimis- ja kommunikatsiooniteaduskonna dekaanina, meedia- ja kommunikatsioonijuhtimise õppetooli juhatajana. Aastatel 2005–2007 oli Palmaru keskerakondlasena Eesti kultuuriminister Andrus Ansipi esimeses valitsuses. Aastast 2010 töötab õppejõuna Tallinna Ülikoolis. Palmaru, Raivo 2003. Juhatus kommunikatsiooniteooriasse. Tallinn: Akadeemia Nord. Palmaru, Raivo 2009. "Tõehetk" ja hetketõde radikaalse konstruktivisti pilguga. Vikerkaar 4/5: 135−140. Palmaru, Raivo 2009. Tegelikkus, mida me loome. Akadeemia 3: 459–480. Palmaru, Raivo 2011. Pärast tõde tuleb reaalsus: Pilguheit teadmise ja reaalsuse suhtele. Akadeemia 2: 221–254. Palmaru, Raivo 2012. Kommunikatsioon ja kultuur: Kuidas ühiskond on võimalik. Akadeemia 3: 459–490. Palmaru, Raivo 2018. Kellele ja miks on vaja teadust. Akadeemia 4: 649–666. Palmaru, Raivo 2012. Making sense and meaning: On the role of communication and culture in the reproduction of social systems. Constructivist Foundations 8(1): 63–75. Palmaru, Raivo 2016. Constructivism as a key towards further understanding of communication, culture and society. Constructivist Foundations 12(1): 30–38. "e-Äriregister –". ariregister.rik.ee. Vaadatud 27. oktoobril 2023. "Pärnu Koidula Gümnaasium, 1970. aasta vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 22. septembril 2011. Raivo Palmaru Eesti Teadusinfosüsteemis Kerttu Kaldoja, Online-intervjuu: Raivo Palmaru, Eesti Päevaleht, 17. jaanuar 2007 Aivar Reinap "Online-intervjuu Postimehe lugejate küsimustele" Postimees/Kultuuriministeerium, 05.11.2006 Biograafia ESBL-is
Anton Webern

Anton Webern (3. detsember 1883 Viin – 15. september 1945 Mittersill) oli Austria helilooja ja dirigent, Teise Viini koolkonna liige koos Arnold Schönbergi ja Alban Bergiga. Webern oli üks tuntumaid dodekafoonia esindajaid. Hilisemas loomingus kasutas ka totaalserialismi.
Devanaagari kiri

Devanaagari kiri (sanskriti sõnast देवनागरी (devanāgarī 'jumaliku linna', lühendatult नागरी (nāgarī)) on konsonant-vokaalne kiri, mida kasutatakse sanskriti, hindi, nepali, marathi ja mitme muu India keele kirjutamiseks. See on üks kasutatavamaid kirjasüsteeme Indias ja Nepalis. Unicode'is kasutatakse devanaagari kirja märkide kohta koode U+0900 kuni U+097F. Devanaagari kirja ISO 15924 kood on deva. Nagu peaaegu kõik India kirjad, pärineb devanaagari kiri braahmi kirjast, täpsemalt gupta kirjast. Devanaagari kiri sai alguse 12. sajandi paiku, tõenäoliselt siddhami kirja modifikatsioonina. Vähehaaval tõrjus see suures osas Põhja-Indiast välja šaarada kirja. Devanaagari kiri on tänapäeval üks India kasutatavamaid kirju. Hindi keelt, mis on Indias kaugelt kõige suurema kõnelejate arvuga, kirjutatakse enamasti devanaagari kirjas, ja devanaagari kirjas kirjutatuna on ta üks India ametikeeli. Nepali keel devanaagari keeles kirjutatuna on Nepali üks rahvuskeeli ja ametikeel. Devanaagari kirjas kirjutatakse ka marathi keelt ja sindhi keelt. Põhja-Indias kirjutatakse devanaagari kirjas traditsiooniliselt ka sanskritti. Devanaagari kirja kasutavad ka bihaari keel (sealhulgas bhodžpuri keel), bhili keel, konkani keel, nepali keel ja nevari keel. Ka kašmiiri keel kasutab Indias devanaagari kirja. Devanaagari kirja kirjutatakse horisontaalselt vasakult paremale. Suurtähti ja väiketähti ei eristata. Iseloomulik on pidev horisontaaljoon, mille alla tähed kinnituvad (see pole siiski ainuke sellise joonega India kiri). Mõne ülespoole avatud tähe juures see joon siiski katkeb. Joon katkeb ka sõnade vahel, kuid sandhi tõttu võib see sanskritis katta ka mitut sõna järjest. Käekirjas tõmmatakse joon pärast seda, kui sõna on valmis kirjutatud. Tänapäeval kasutatakse devanaagari kirjas ladina kirja kirjavahemärke, välja arvatud mõnikord värsi või fraasi lõpus traditsioonilises kirjas. Mõnel tähel on mitu varianti. See on peaaegu foneetiline kiri, kus üks sümbol märgib alati sama foneemi, kuigi keelte või murrete vahel on selles osas erinevusi. Alusüksus akṣara koosneb kas kaashäälikust või kaashäälikuühendist, millele järgneb täishäälik, või ühest täishäälikust. Kui täishäälik järgneb kaashäälikule, märgitakse teda kaashäälikule lisatud diakriitikuga. Kaashäälikuühendit märgitakse ligatuuriga. Akṣara'le vastab sageli, kuid mitte alati, silp. Florian Coulmas. Writing Systems, Cambridge University Press,‎ 2003, ISBN 0-521-78737-8, lk 136 Florian Coulmas. Writing Systems, Cambridge University Press,‎ 2003, ISBN 0-521-78737-8, lk 150.
Ene Üleoja

Ene Üleoja (sündinud 26. augustil 1937) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog. Ene Üleoja on lõpetanud Eesti Muusikaakadeemia. 1964. aastal hakkas ta Tallinna 22. Keskkooli muusika süvaklassis õpetama muusikat Zoltan Kodaly metoodika järgi. 1976. aastal asutas ta tollase Tallinna 22. Keskkooli segakoori Kevade baasil segakoori Noorus ja töötas selle koori peadirigendina 17 aastat; sel ajal saavutas koor märkimisväärseid võite rahvusvahelistel festivalidel. Aastatel 1991–1998 oli Ene Üleoja Tallinna Kaarli kiriku kontsertkoori dirigent, 1991–1999 EELK kirikumuusikakooli koorijuhtimise õpetaja ja mitme laulupeo üldjuht. Alates 1970. aastast on Ene Üleoja Tallinna Riikliku Konservatooriumi, praeguse Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõud: 1986. aastast dotsent, 1996–2004 koolimuusika instituudi juhataja, 2001. aastast professor ja 2005. aastast emeriitprofessor. 1984 Eesti NSV teeneline kunstitegelane 1998 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Kaarli Kiriku Kontsertkoori tegevuse juhtimise eest) 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk 2003 Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium 2007 EELK Teeneteristi III järk 2007 Gustav Ernesaksa koorimuusika peastipendium 2009 Arvo Ratassepa mälestusauhind 2010 Heino Kaljuste nimeline stipendium 2022 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali elutööpreemia – pikaajalise väljapaistva loomingulise ja pedagoogilise tegevuse eest. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Tema endine abikaasa Ants Üleoja, poeg Mikk Üleoja ja tütar Elo Üleoja on samuti koorijuhid.
Jakob Proovel

Jakob Proovel (sündinud 19. oktoobril 1944 Avinurme vallas Tartumaal) on Eesti endine maadleja, maadlustreener, kohtunik ja sporditegelane. Lõpetas 1962. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1973 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Alustas 1959. aastal maadlustreeninguid treener Ülo Kõivu käe all. Kreeka-Rooma maadluses kolmekordne Eesti meister (1968, 1969, 1972), I keskkaalus 1971 NSV Liidu ametiühingute meister. Võitis aastatel 1970–1974 NSV Liidu maaspordiühingute meistrivõistlustel viis hõbemedalit. 1968. aastal sai meistersportlaseks. 1966– Eesti Maaülikooli (varem EPA, EPMÜ) Spordiklubis maadlustreener 1971–1982 Spordiklubi Jõud koondvõistkonna peatreener 1974–1982 Eesti koondise treener 1985–1991 Eesti Põllumajandusakadeemia kehalise kasvatuse kateedri õppejõud 1991–2004 EPMÜ kehakultuurikeskuse vanemtreener, vanemõpetaja-lektor ja juhataja 1997–2002 Eesti koondise peatreener 2001–2007 EMÜ Spordiklubi esimees 1969–1990 Maadlusföderatsiooni eestseisuses komisjonide ja treenerite nõukogu esimees 1979–1990 Maadlusföderatsiooni presiidiumi aseesimees 1989–1990 Eesti Maadlusliidu asutava kogu esimees 1990–1997 Eesti Maadlusliidu asepresident 1997–2002 2005. aastast Eesti Maadlusliidu juhatuse liige 1990–1997 Eesti Maadlusliidu Kreeka-Rooma maadluse treenerite nõukogu esimees 1997–2002 Eesti Maadlusliidu Kreeka-Rooma maadluse treenerite nõukogu liige 1967–1990 Tartu Linna maadlussektsiooni sekretär 1990–1999 Tartu Maadlusliidu asutaja ja esimees Alates 1999. aastast Tartu Linna Maadlusseltsi esimees Tema vend oli Vahur Proovel (1946–2018), vennapoeg on Toomas Proovel. 2012 – Valgetähe IV klassi teenetemärk [1] "President Ilves annab teenetemärgi taas 99 inimesele" postimees.ee, 1. veebruar 2012 Biograafia ESBL-is
Abelleni keel

Abelleni keel on Filipiinidel kõneldav filipiini keelte sambali rühma kuuluv keel. Abelleni keelt räägib umbes 3000 inimest Luzoni saare lääneosas Tarlaci provintsis. Sissekanne Ethnologue'is http://www.abellen.org/
Harju-Jaani Eesti Kodanike Komitee

Harju-Jaani Eesti Kodanike Komitee asutati 8. juulil 1989. Komitee registreeris 2851 Eesti Vabariigi kodanikku ja 149 Eesti Vabariigi kodakondsuse taotlejat. Komiteesse kuulusid: Robert Vaitmaa (esimees) Sulev Mägi (aseesimees) Priit Reinmets (vanemregistreerija) Kalle Lange (kirjatoimetaja) Ilse Tudre Tiit Lassi Ingrid Pikksaar Ilmar Jalas Eesti Kongress. Siis ja praegu. Tallinn. Eesti Vabariigi Riigikantselei, SE & JS, Tallinn 2000.
Harju-Madise Eesti Kodanike Komitee

Harju-Madise Eesti Kodanike Komitee asutati 31. augustil 1989. Komitee registreeris 791 Eesti Vabariigi kodanikku ja 37 Eesti Vabariigi kodakondsuse taotlejat. Komiteesse kuulusid: Jüri Sepp (esimees) Toivo Kalve (aseesimees) Tarvo Liiva (vanemregistreerija) Ando Eelmaa (kirjatoimetaja) Mart Raudkivi Eesti Kongress. Siis ja praegu. Tallinn. Eesti Vabariigi Riigikantselei, SE & JS, Tallinn 2000.
Viljandi Eesti Kodanike Komitee

Viljandi Eesti Kodanike Komitee asutati 4. juunil 1989. Komitee registreeris 20 494 Eesti Vabariigi kodanikku ja 977 Eesti Vabariigi kodakondsuse taotlejat. Valdo Paddar (esimees) Margus Liigand (aseesimees) Marge Õunpuu Eiki Peips Heino Martinson Anneli Ratas Eesti Kongress. Siis ja praegu. Tallinn. Eesti Vabariigi Riigikantselei, SE & JS, Tallinn 2000. Lk. 483.
Hargla Eesti Kodanike Komitee

Hargla Eesti Kodanike Komitee asutati 17. novembril 1989. Komitee registreeris 1661 Eesti Vabariigi kodanikku ja 142 Eesti Vabariigi kodakondsuse taotlejat. Artur Raibakas (esimees) Kaido Teemägi (aseesimees) Ellen Hermlin (vanemregistreerija, kirjatometaja) Tõnis Kask Allan Sarnik Harri Kasak Vambola Pütsepp Alfred Käärmann Leonhard Lüüs Helgi Aher Maia Lüüs Leonhard Lüüs (esimees) Alfred Käärmann (aseesimees) Urmas Tulviste (kirjatoimetaja) Taivo Must (vanemregistreerija) Vello-Taivo Denks Tiina Kasak Eesti Kongress. Siis ja praegu. Tallinn. Eesti Vabariigi Riigikantselei, SE & JS, Tallinn 2000. Lk. 484.
Keila Eesti Kodanike Komitee

Keila Eesti Kodanike Komitee asutati 21. mail 1989. Komitee registreeris 18 913 Eesti Vabariigi kodanikku ja 1901 Eesti Vabariigi kodakondsuse taotlejat. Ivar Tallinn (esimees) Harald Tillemann Mati Mandel Ants Leitmäe Virve Lepp (aseesimees, kirjatoimetaja, vanemregistreerija) Astra Tretjak Aivar Põldvee Urmas Virma Endel Fuks Raul Nurmoja Meelis Kotkas (esimees) Ants Saar Lilian Juhanson H. Aru J. Männik A. Paal Enn Soovik (esimees) Asta Jürggenson Malle Rebane Enn Kaljo Heidi Niinepuu Hans Niinepuu (esimees) Ülo Viljamaa Külli Kalmar Lea Plaks Eesti Kongress. Siis ja praegu. Tallinn. Eesti Vabariigi Riigikantselei, SE & JS, Tallinn 2000. Lk. 473