laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mihkel Jürmann

Mihkel Jürmann (ka Michael Jürmann; 18. jaanuar 1853 Vana-Põltsamaa vald – 17. september 1932 Tallinn) oli eesti vaimulik. Ta õppis aastatel 1863–1867 Põltsamaa kihelkonnakoolis, 1867–1868 Saksa elementaarkoolis, 1868–1871 Põltsamaa Karlhofi eragümnaasiumis ja 1871–1872 Tartu Aleksandri Gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1872–1876. Prooviaastal oli Paide, Karuse ja Haapsalu koguduses. Ordineeriti õpetajaks 18. septembril 1877. Jürmann oli aastatel 1877–1878 Eestimaa vikaar ja vanglaõpetaja. Aastatel 1878–1883 oli ta Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja (introdutseeriti ametisse 19. veebruaril 1878). Aastatel 1883–1923 oli ta Tarvastu Peetri koguduse õpetaja (introdutseeriti ametisse 20. veebruaril 1883) ja aastatel 1898–1920 Viljandi praostkonna praost. Jäi emerituuri 20. veebruaril 1923. Aastal 1923 asutas ta Tallinna Kopli koguduse ja oli selle hooldajaõpetaja. Mihkel Jürmann oli aastatel 1875–1876 esimese illegaalselt tegutseva eesti üliõpilaste koondise esimees ja korraldas (ise ka kõnesid pidades) Vanemuises kõneõhtuid. Oli 1881. aastani Eesti Kirjameeste Seltsi eestseisuse liige. 1897. aastal oli ta Viljandi praostkonna vaimulik koolide revident ning praostina Pärnu-Viljandi kreismaa-kooli-kohtu ja ülemkirikueestseisja-ameti liige. Ta oli ka 1899. aastal asutatud Tarvastu Põllumeeste Seltsi liige. Mihkel Jürmann on maetud Tallinnas Rahumäe kalmistule. Tema vennatütar oli Eduard Vilde abikaasa Linda Vilde. Konrad Veem. Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon. EVR Stockholm, 1988. Michael (Mihkel) Jürmann Mihkel Jürmann Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Neurotrofiinid

Neurotrofiinid on rühm valke, mis reguleerivad närvirakkude eksistentsi, arengut ja talitlust. Tänapäeval teatakse mitut tüüpi neurotrofiine: NGF – närvirakkude kasvufaktor BDNF – tserebraalne neurotroofne faktor NT-3 – neurotrofiin-3 NT-4 – neurotrofiin-4 NT-5 – neurotrofiin-5 NT-6 – neurotrofiin-6 NT-7 – neurotrofiin-7. Neurotrophins, August 2005 Molecule of the Month by David Goodsell, veebiversioon (vaadatud 18.06.2014) (inglise keeles)
Johann Leberecht Ehregott Punschel

Johann Leberecht Ehregott Punschel (3. oktoober 1778 Ehrenfriedersdorf, praegu Saksimaal – 20. märts 1849 Liezēre) oli saksa päritolu Läti vaimulik. Lõpetas aastal 1798 Thomasschule. Õppis Leipzigi ülikoolis aastatel 1798–1801 usuteadust. Aastast 1801 koduõpetajana Liivimaal Oli Liivimaa kubermangus, Cēsise kreisis, aastatel 1816–1849 Liezēre koguduse õpetaja. Punschel algatas aastal 1825 koguduselaulu reformi. Ta soovis kogudustes kinnistada koraalide lihtsa, kaunistamata ja puhtalt ühehäälse laulmise, kusjuures pidi samu viise kõikjal ühtmoodi lauldama. Kuna 19. sajandi I poolel oreleid maakirikutesse ehitama (nagu ka Saksamaal ja Skandinaavias) ning koguduselaulu juhtimine sai organisti ülesandeks. Punscheli tähtsaimaks teeneks on ühtse koraaliraamatu väljaandmine, mis võis ühtviisi kasutuses olla nii Vene riigi kõigis luterlikes kogudustes kui ka koolides. Koraaliraamatu esimene trükk ilmus aastal 1839 ja üldse ilmus koraaliraamat 16-s trükis (viimati aastal 1935) http://www.opleht.ee/Arhiiv/2003/24.12.03/tekstid/2.shtml http://www.koolielu.edu.ee/eesti_muusika/texts/text9.htm
Suure-Lähtru mõis

Suure-Lähtru mõis (ebatäpselt ka: Lähtru mõis; saksa keeles Groß-Lechtigall) oli rüütlimõis Martna kihelkonnas Läänemaal. Mõisa endine peahoone asub tänapäeval Läänemaa Lääne-Nigula valla Suure-Lähtru külas. 1914. aastal kuulus mõisale 1485,8 ha mõisamaad, 87 lahustükki (2290 ha) ja Niinja kõrvalmõis 1560. aastal läänistati seni Saare-Lääne piiskopile kuulunud Suure-Lähtru mõisa maad Egert von Alenile. 1573. aastal ostis mõisa Heinrich Kurselilt Remmert Scharenberg vanem ja suri järgmisel aastal katku. 1590. aastal sai Suure-Lähtru isandaks krimmitatari päritolu endine vene bojaar Menschik Baranoff (surn. 1625). Lõplikult jõudsid Baranoffid paberimajanduse Stockholmis korda ajada siiski alles 1624. aastaks. Baranoffide ajajärk Suure-Lähtrus kestis 1836. aastani, mil Detloff Christoph von Baranoff müüs mõisa Heinrich von Strykile, kes selle 1856. aastal omakorda müüs Thomas von Rammile. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta maareformi oli Theodor Boustedt. Seejärel oli mõisahoones kohalik kool, kuni kohalik kolhoos, mis hiljem ühendati Martna sovhoosiga, hoone üle võttis. Mõisa praeguse peahoone ehitas aastatel 1775–1778 Karl Gustav von Baranoff pulmakingituseks tema vanimale pojale Christoph Heinrichile ja selles on säilinud vanu põrandaid, uksi ja stukki. Hoone projekteeris arhitekt C. J. Jänichen, kaastööd tegi Johann Caspar Mohr, kes kavandas muuhulgas mõisa stukklaed. Hoonet ehib barokne trepp, mille poste ilustavad rokokoostiilis nikerdused. Alates 1996. aastast kuulub Suure-Lähtru mõisa peahoone endisele diplomaadile ja poliitikule Mart Helmele, kes kasutab häärberit elupaigana. Omanik on hoones läbi viinud ulatusliku renoveerimise ja avanud uksed ka külastajatele. Mõisahoone alumisel korrusel asub hoone ajalugu tutvustav muuseum. Scharenberg, Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, [1931] Hubertus Neuschäffer, Schlösser und Herenhäuser in Estland ISBN 3-8042-0624-7 Plön Herstellung: Westholsteinische Verlagsanstalt Boyens & Co., 1993 "1700". salm.ee. SA Haapsalu ja Läänemaa Muuseumid. 2013. Originaali arhiivikoopia seisuga 17. juuli 2014. Vaadatud 15. juulil 2014. https://web.archive.org/web/20130609113959/http://www.hot.ee/s/suurelahtru/ (vaadatud 25.07.2013)
Kurt Hans Kentmann

Kurt Hans Kentmann (5. august 1893 Kullamaa – 18. jaanuar 1976 Sulz am Neckar) oli Eesti vaimulik. Lõpetas aastal 1911 St. Petri-Schule Peterburis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1912–1916. Prooviaastal oli ta Lihula Eliisabeti koguduses. Ordineeriti 16. septembril 1917 õpetajaks. Oli aastatel 1918–1923 Karuse Margareeta koguduse õpetaja. Aastatel 1923–1939 teenis ta Kuusalu Laurentsiuse kogudust, olles aastatel 1929–1935 Ida-Harju praostkonna abipraost. Lahkus aastal 1939 Saksamaale. 1939–1941 oli pastoriks Stralaus, 1941–1945 Pinnes (praegu Pniewy, Suur-Poola vojevoodkonnas), aastal 1945 oli vaimulikuks Caldernis (Marburg-Biedenkopfi kreisis, Hesseni liidumaal), 1947–1959 oli Bad Cannstattis (Stuttgardi linnaosas) haiglavaimulik ja lisaks veel baltisakslaste abikomitee kaastöötaja Baden-Württenbergis. Suri Sulz am Neckar'is (Baden-Württembergi liidumaal), maeti 23. jaanuaril 1976 Homburgi (Saarimaale). Tema isa Wilhelm Kentmann oli Kullamaa- ja Peterburi Peetri koguduse õpetaja ning Eestimaa viimane kindralsuperintendent. Tema vanaisa oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja Woldemar Friedrich Kentmann. Tema onu oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja Woldemar Reinhold Kentmann. Lõpetajate nimekiri 1911 Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
Johannes Linkhorst

Johannes Linkhorst (alates 1926 Johannes Nõmmik; 14. veebruar 1895 Mäo vald, Järvamaa – 23. aprill 1941) oli Eesti kommunist. Ta oli endine sõjatehase Dvigatel tööline, kes tegutses alates 1918. aastast põranda all, parteilise hüüdnimega "Malm". 1921. aastal valiti ta EKP Keskkomitee liikmeks. 11. juunil 1920 osales ta Kaitsepolitsei kaastöölise Richard Tammeriku tapmises. Ta oli 1. mail 1922 maidemonstratsiooni organiseerija, kuid tabati samal päeval. Tagaajamisel haavas ta politseinik Johannes Tuchermi, kes suri 6. mail. 2. mail mõisteti ta politseiniku tapmise eest surma. 11. mail muutis sõjaminister karistuse eluaegseks sunnitööks. Tema antud tunnistuste põhjal tabati Viktor Kingissepp ja teisi kommuniste. 28. jaanuaril 1925 muutis Vabariigi Valitsus tema karistuse 10-aastaseks sunnitööks, järgmisel aastal Linkhorst vabastati ennetähtaegselt Johannes Nõmmiku nime all. Ta arreteeriti Nõukogude võimu poolt 4. septembril 1940 ja hukati. "Tulewahetus politsei ja kommunistide wahel". Tallinna Teataja. 2.05.1922. "Terrorist Linkhorst palub armu". Kaja, nr. 9. 11. jaanuar 1925. "Walgest Eestist. Riigikogu kommunistliku tööliste rühma arupärimised Eesti vabariigi valitsusele 15. mail 1922 a." Edasi : Venemaa Kommunistline (enamlaste) Partei Peterburi Eesti osakonna häälekandja. 2. juuni 1922.
Falkirki omavalitsus

Falkirk on omavalitsus Šotimaa keskosas. Suuremad asulad on Falkirk, Bo'ness, Bonnybridge, Denny, Dunipace, Grangemouth ja Stenhousemuir. 2017. aastal elas omavalitsuses 160 100 inimest. http://www.ons.gov.uk/peoplepopulationandcommunity/populationandmigration/populationestimates/datasets/populationestimatesforukenglandandwalesscotlandandnorthernireland  Falkirki omavalitsus – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis http://www.falkirk.gov.uk/
Lornjett

Lornjett on varrega prillid, mis tõstetakse vaatamiseks silmade ette. Lornjetil võib olla üks või kaks klaasi. näpitsprillid monokkel
Lotofaagid

Lotofaagid (kr. 'lootosesööjad') oli vanakreeka mütoloogias rahvas, kes elas ühel saarel Põhja-Aafrika lähedal ning toitus erilisest narkootilisest lootoslillest, mis tekitas inimestes apaatiat. Homerose "Odüsseias" kohtab Odysseus rahvast, kes toitub lootosest, mis paneb inimesi unustama oma kodumaa. "Odüsseiast" pärit lootosesööjate teemat on Alfred Tennyson kasutanud oma luuletuses "The Lotos-Eaters" ja James Joyce romaani "Ulysses" viiendas peatükis. Herodotos väljendas oma tekstides kindlat usku, et lootosesööjad olid olemas veel ka tema eluajal Liibüa rannikul.
Käsnkõrvits

Käsnkõrvits (ka lufa; ladinakeelne teaduslik nimetus Luffa) on troopiliste taimede perekond kõrvitsaliste sugukonnast. Luffa acutangula (kandiline käsnkõrvits ehk nuustikkõrvits) Luffa aegyptiaca (egiptuse käsnkõrvits) Luffa astorii Luffa cylindrica (ruljas käsnkõrvits ehk käsnkõrvits) Luffa echinata Luffa graveolens Luffa operculata Luffa quinquefida Luffa sepium Käsnkõrvitsa kiududest valmistatakse ka pesukäsni.
Boratsiit

Boratsiit on peamiselt magneesiumboraadist ja kloriidist koosnev mineraal.
Booraks

Booraks (keemiline nimetus naatriumtetraboraat; varem boorhapu naatrium) on laialt kasutatav booriühend, rakenduslikult tähtsaim boraat. Booraksi keemiline valem on Na2B4O7. Booraksi kristallhüdraadi (naatriumtetraboraat-10-vesi) keemiline valem on Na2B4O7·10H2O. Tema struktuuri annab täpsemalt edasi valem Na2[B4O2(OH)4]·8H2O. Booraksi kristallhüdraadil on suured värvuseta kristallid, mille pind kuiva õhu käes mureneb. Tihedus on 1,8 g/cm³. Kristallid lahustuvad külmas vees halvasti, kuid keevas vees lahustuvad nad nõrgalt aluselise reaktsiooniga. Kuumutamisel 350–400 °C-ni kaotab booraks kristallisatsioonivee. Jääb järele Na2B4O7, mis sulab 878 °C juures; pärast jahutamist saab sellest läbipaistev klaasjas mass. Sula booraks lahustab paljusid metallioksiide, sealhulgas kroomi, vase, mangaani, raua, koobalti ja nikli oksiide. Moodustuvad värvilised metaboraadid Me(II)(BO2)2, mida nimetatakse booraksipärliteks. Nende värvuse järgi saab määrata neid metalle; seda meetodit kasutatakse tänapäeval peamiselt hariduses. Booraksit leidub suures koguses USA California osariigis kõrbe soolajärvedes (Searles Lake, Kerni maakond), Tiibetis, Kashmiris ja mujal. Ta esineb mineraal tinkaali ehk booraksina, mineraalvees, soolajärvedes ja vulkaanilises mudas. Booraksit saadakse tänapäeval enamasti teistest boraatidest, sealhulgas kerniidist (Na2B4O5(OH)4·2H2O), samuti boorhappest. Booraksi omadust metallioksiide lahustada kasutatakse ka jootmisel ja keevitamisel, sest booraks aitab eemaldada kokkujoodetavaid metallipindu kaitsvaid oksiidikihte. Suures koguses kasutatakse booraksit savinõude ja portselani glasuuri ja emaili valmistamiseks. Samuti kasutatakse booraksit teatud klaasisortide (tulekindel klaas, optiline klaas) valmistamiseks, seebi ja vannisoolade lisandina, kosmeetikavahendites, ilmutites, nahatööstuses, väetiste lisandina, puidu ja tekstiili tuleohutusvahendina, metallurgias ning perboraatide lähteainena. Booraks on koos kerniidiga üks tähtsamaid boorhappe lähteaineid. Keskajal toodi booraksit Euroopasse Tiibetist tinkaali nime all.
Olga Aae

Olga Harriet Aae (sünninimi Olga Harriet Rasmussen; 20. august 1877 Ordrup – 20. detsember 1965) oli taani kunstnik. Tema vanemad olid hulgikaupmees Carl Christian Rasmussen ja Anna Nicoline Schou. Ta viibis 1897–1900 Saksamaal (Düsseldorfi Kunstiakadeemias professor Stummeli juures), 1905–1906 koos abikaasaga Itaalias ja Pariisis, suvel 1922 ja 1932 Londonis, 1924–1925 Ronge stipendiumiga Inglismaal, Prantsusmaal ja Itaalias ning 1929–1931 Itaalias. Aastatel 1901–1905 õppis ta Kopenhaagenis Harald Fossi käe all. Suviti maalis ta Fossi käe all vabas õhus. Aastatel 1920–1923 töötas ta maalijana Kuninglikus Portselanivabrikus. Tal olid isikunäitused Århusis, Horsensis, Odenses ja Kopenhaagenis. Aastal 1942 olid tema tööd Johan Hanseni akvarellioksjonil. Ta maalis lilli ja maastikke, peamiselt akvarelle. Harald Fossi kaudu sai ta mõjutusi Vilhelm Kyhnilt ja P. C. Skovgaardilt. Tema teoste seas on neli akvarellmaastiku Itaaliast (varem Johan Hanseni kogus) ja akvarellid (Kopenhaagenis Meditsiiniajaloo Muuseumis). 15. aprillil 1905 abiellus ta Frederiksbergis maalikunstnik Arvid Aaega. Weilbachi kunstnikeleksikon Taani kunstiindeks ja Weilbachi kunstnikeleksikon Weilbachi kunstnikeleksikon Punaste ja kollaste lilledega põõsas. 1910. Köögiinterjöör kanadega. 1925.
Ekskavaator

Ekskavaator on kaevamismasin pehmete pinnasemasside kaevamiseks, väljatõstmiseks ja teisaldamiseks. Ekskavaatori peamised ning tähtsamad osad on mast, kopp, alusvanker, kabiin, lindid, mootor ning hüdraulika pump. Ekskavaator on masin, mis toimib suuresti hüdraulilise õli kaudu jõu siirdamise teel, ehk masinal on hüdraulikaõli paak, millest pump pumpab silindritesse mis asuvad masti küljes ning tänu millele need osad liiguvad. Ekskavaatori liikumine põhineb kõik hüdraulilisel õlil. Mistõttu on ekskavaatori põhikomponendiks hüdrauliline pump. Põhipumba sektsioonide arv ja võimekus määrab ekskavaatori töövõimekuse. Pumba võimekust mõõdetakse siirdatava hüdraulika õli mahus (liitrid minutis). Maailma suurimad ekskavaatoritehased asuvad Jaapanis ja Hiinas. Kõik hüdraulilise ekskavaatori liikumised ja funktsioonid saavutatakse hüdrovedeliku , hüdrosilindrite ja hüdromootorite abil. Ekskavaatori masti külge saab ühendada erinevaid seadmeid, nt: giljotiin, kopp, frees, käärid, kahvlid, vasar, haaratsid jne. Ekskavaatoreid kasutatakse mitmel viisil: kraavide, aukude, vundamentide kaevamine materjalikäitlus võsa lõikamine hüdraulilise sae ja niiduki lisaseadmetega metsatööd metsandusmultšimine lammutustööd koos hüdraulilise küünise, lõikuri ja murdja lisadega kaevandamine, eriti, kuid mitte ainult avakaevandamine jõesüvendustööd hüdrokaevetööd haprale maa-alusele infrastruktuurile juurdepääsuks kõrgsurvevee abil süvavundamendi vaiade ajamine koos vaiatõstukiga puurimine võllid aluste ja kivilõhkamise jaoks teo või hüdraulilise puuri lisaseadme abil lumekoristus koos lumesahk ja lumepuhur tarvikutega Talleks 1. -F, Kevin (31 July 2009). "Types of Excavators and Their Uses". Archived from the original on 19 October 2012. Retrieved 29 December 2013. 2. https://www.nationalplant.com.au/news/how-does-an-excavator-work/ (25.12.2015)
Ulster (riie)

Ulster on tugevasti vanutatud kare ja paks villane riie, ka sellest valmistatud pikk ja lai meestepalitu.
Frank Aaen

Frank Aaen (sündinud 25. juulil 1951 Nørresundbys) on Taani poliitik, Enhedslisteni liige. Ta lõpetas 1985 Aalborgi Ülikooli cand.oecon. kraadiga. Ta külastas 1980 ja 1984 Røde Blade korrespondendina Afganistani. Avalikkuses on teda kahtlustatud osavõtus modžaheedidest sõjavangide ülekuulamises ja piinamises. Aastatel 1986–1989 oli ta ajalehe Land og Folk poliitikatoimetaja. Ta oli Folketingi liige 1994–2001 ning valiti 2005, 2007 ja 2011 taas Folketingi. Tutvustus Folketingi saidil Frank Aaeni koduleht Ingliskeelne tutvustus Den Store Danske artikkel
Bjarne Aagaard

Bjarne Aagaard (18. jaanuar 1873 Sandefjord – 29. september 1956) oli norra ärimees, vaalapüügi- ja Antarktika ajaloolane ning luuletõlkija. Ta läks 15-aastaselt merele ning käis Põhja- ja Lõuna-Ameerikas. Seejärel sai ta tööd ühes laevanduskontoris Glasgow's. Aastaks 1892 oli ta saanud firma Greenocki osakonna juhatajaks. Aastal 1893 asus ta elama Hamburgi, kus ta 1898 asutas oma firma. Norra reederite soovil hakkas ta 1904 tegutsema Hongkongis harukontoritega Kobes ja Yokohamas. Ta juhtis 1914–1920 Farrise ettevõtet Larvikis. Pensionärina aastast 1925 pühendus Aagaard vaalapüügist ja Antarktika ajaloost raamatute kirjutamisele. Ta kaitses ka Norra huve Lõuna-Jäämerel. Tema koostatud Antarktika-alase kirjanduse bibliograafia (1950) hõlmab 8000 nimetust. Aagaardi raamatukogu, mille ta kogus vaalapüügi ajaloo uurimiseks, pani aluse Hvalfangstmuseeti raamatukogule. Ta kirjutas muu hulgas kolmeköitelise teose "Fangst og forskning i Sydishavet" ("Püük ja uurimine Lõuna-Jäämerel"; 1930–1947). Ta tõlkis inglise keelest norra keelde ’Omar Khayyāmi (1926) ja Ḩāfez̧i (1927) luuletusi. Alates 1920. aastast oli ta Rootsi konsul. Alates 1941. aastast oli ta riigistipendiaat. 1948 Püha Olavi orden, 1. klass, võitluse eest jätkusuutliku vaalapüügi eest Hamburg: commercially considered. London, 1899 Omar Khayyam av Nishapur. 1926 Hafiz av Shiraz. 1927 The "Norvegia"-expedition and Bouvet Island. 1928 Antarctic whaling and exploration. – The Scottish Geographical Magazine, kd XLV, jaanuar, märts 1929 Den gamle hvalfangst : Kapitler av dens historie. 1933 Antarktis 1502–1944 : Oppdagelser, naturforhold og suverenitetsforhold. 1944 Den gamle hvalfangst : Kapitler av dens historie 1767–1886. 1944 Oppdagelser i Sydishavet fra middelalderen til Sydpolens erobring. 1946 Iran : Irans historie, religion, kultur- og litteraturhistorie fra oldtiden til Timur Lengs død. 1958, käsikiri Fangst og forskning i Sydishavet. Gyldendal , 1930–1950 – 4 köidet 5 jaos 1 : Svunne dager. 1930. 2 : Nye tider. 1930. 3, del 1: Antarktikas historie : (1502–1840). 1934. 3, del 2: Antarktikas historie : (1840–1933). 1934. 4: Antarktisk- og hvalfangstlitteratur. 1950 Aastal 1907 abiellus ta rootslanna Cecilia Bergdahliga (sündis 1876). Antarktikas on Bjarne Aagaardi järgi nimetatud Aagaardi liustik ja Aagaardi saared. Christian Bjelland Langberg. Bjarne Aagaard 70 år. – Norsk hvalfangst-tidende, jaanuar 1943. Sissekanne Store norske leksikonis Bjarne Aagaard Larviki rahvaraamatukogu rajajana Film Aagaardi võitlusest jätkusuutliku vaalapüügi eest
Norija

Norija (inglise keeles The Quibbler) on ajakiri Harry Potteri võlumaailmas. Seda mainitakse raamatutes "Harry Potter ja Fööniksi ordu" ja "Harry Potter ja surma vägised". Ajaleht kehastab kollast ajakirjandust võlurimaailmas. Seal kirjutatakse põhiliselt kõmulugusid vandenõuteooriatest ja maagilistest loomadest, keda ei eksisteeri. Ajakirja Norija toimetaja on Xenophilius Lovegood, Luna Lovegoodi isa.
Ruljas käsnkõrvits

Ruljas käsnkõrvits (ka käsnkõrvits; ladinakeelne teaduslik nimetus Luffa cylindrica) on kõrvitsaliste sugukonna käsnkõrvitsa perekonda kuuluv üheaastane ronitaim. Uudised köögiviljapeenralt, Eesti Päevaleht, 22. märts 2001
Tallinna Üliõpilaskondade Ümarlaud

Tallinna Üliõpilaskondade Ümarlaud (TÜÜL) on Tallinna üliõpilaskondade katusorganisatsioon, mis tegeleb üliõpilaselu arendamise ning üliõpilaste ja üliõpilasorganisatsioonide ühendamisega Tallinnas. TÜÜLi liikmeteks olevad ülikoolide üliõpilasesindused 2016. aasta seisuga Sisekaitseakadeemia, Eesti Infotehnoloogia kolledž, Tallinna Tehnikakõrgkool, Tallinna Tervishoiu Kõrgkool, Tallinna Ülikool, Eesti Ettevõtluskõrgkool Mainor ja Euroakadeemia. TÜÜLi peamisteks eesmärkideks on esindada ning kaitsta Tallinna üliõpilaste huve linna tasandil ja läbi oma liikmete tiheda koostöö arendada Tallinna üliõpilaskondi. Missiooniks on soodustada Tallinna linnas tegutsevate üliõpilaskondade koostööd läbi aktiivsema omavahelise suhtlemise ja projektide läbiviimise ning olla arvestatavaks partneriks Tallinna linnale üliõpilaste hariduslike, sotsiaalsete, kultuuriliste ja majanduslike murede lahendamisel. TÜÜLi visioon on olla professionaalselt toimiv, Eesti üliõpilaskondade seas tunnustatud kõiki Tallinna üliõpilasi koondav organisatsioon, mis soodustab üliõpilaskondade omavahelist koostööd, on Tallinna linnale tõsiseltvõetav koostööpartner ning majanduslikult iseseisev. TÜÜLi tööd juhib juhatuse esimees, kes on ametisse valitud üldkogu poolt üheks aastaks. TÜÜLi üldkogud toimuvad igakuiselt, eri kõrgkoolides. Enne koosoleku algust toimub külla kutsunud üliõpilaskonna ja kõrgkooliga tutvumine ning nende probleemide lahkamine. TÜÜL tegeleb just nende teemadega, mis puudutavad konkreetselt Tallinna üliõpilasi ja üliõpilaskondi, mitte üliõpilaspoliitikaga laiemalt. 2006/2007 Lauri Läänemets 2007/2008 Jaanus Riibe 2008–2010 Getter Tiirik 2010/2011 Triin Kukk 2011/2012 Keijo Aaring 2012/2013 Alina Aruoja 2013/2014 Andero Mardo 2014/2015 Ingemar Essenson 2015/2016 Kea Kruuse 2016/2017 Gerttu Alteberg Ümarlaua suurimateks projektideks on Tallinna Tudengimaja ja Tallinna linna noortevolikogu loomine. TÜÜL on toetanud ka Tallinna kõrgkoolidesse lastetubade rajamist, koostanud üliõpilaste valimiste platvormi 2009. aasta kohalike omavalitsuste valimisteks ning võidelnud ühtsete piletihindade kehtestamise eest üliõpilastele Tallinna ühistranspordis. 2012/2013 aasta suurimaks projektiks TÜÜLis oli üliõpilaste KOV platvormi koostamine kohalikeks valimisteks 2013, mille projektijuht on Johann Peetre. TÜÜL loodi 10. augustil 2005 neljateistkümne Tallinna üliõpilaskonna poolt – Sisekaitseakadeemia, Eesti Kunstiakadeemia, Estonian Business School, Euroülikool, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia, Eesti-Ameerika Ärikolledž, Tallinna Tehnikaülikool, Audentese Ülikool, Eesti Infotehnoloogia kolledž, Tallinna Tervishoiu Kõrgkool, Eesti Mereakadeemia, Tallinna Tehnikakõrgkool, Tallinna Ülikooli Pedagoogiline Seminar ja Tallinna Ülikool. Loomise vajaduse tingis soov üksteisega rohkem suhelda, kui seda Eesti Üliõpilaskondade Liit üritused võimaldasid ning Tallinna linna poolne soov näha ühte konkreetset partnerit üksikute üliõpilaskondade asemel. 2007. aastal anti TÜÜLi hallata Tallinna Tudengimaja aadressil Raekoja plats 16.
Primus

Primus oli ajavahemikus 2008–2015 Euroopa Liidu struktuurifondidest rahastatud programm, mida viis ellu Sihtasutus Archimedes. Primuse eelarve oli 228 miljonit krooni, milles 95% tuli Euroopa Sotsiaalfondist. Programmi eesmärgiks oli toetada kõrgkooli õppe kvaliteeti ja suurendada lõpetajate konkurentsivõimet ning eesmärkide täitmiseks tehti koostööd 21 partneriga. Programmil oli kuus tegevusvaldkonda: õppejõudude õpetamis- ja juhendamisoskuste arendamine kvaliteetse õpiväljundipõhise õppe arendamine VÕTA (varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamine) rakendamise kvaliteedi arendamine strateegilise juhtimise suutlikkuse tõstmise toetamine kõrgkoolides uuringute ja analüüside läbiviimine õppija toimetuleku toetamine Programmi sihtrühmad olid järgmised: õppejõud kutseõppeasutuste õpetajad ja teised õppetööd läbi viivad spetsialistid ja doktorandid õppekavaarenduse, õpi- ja karjäärinõustamise, VÕTA hindamise ja nõustamisega tegelevad spetsialistid ja teised õppetegevuse läbiviimist toetavad spetsialistid kõrgkoolide tipp- ja keskastme juhid, personali- ja finantsjuhtimise eest vastutavad spetsialistid eriala- ja kutseliitude ning õppekavanõukogude liikmed ja teised tööandjate esindajad valdkonna uuringute ja analüüside läbiviimisega seotud spetsialistid ja organisatsioonid kõrghariduste tasemel õpet andvad õppeasutused üliõpilased ja kõrgkooli sisseastujad Primuse programmi koduleht