laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tiina Laanem

Tiina Laanem-Murde (sündinud 10. septembril 1974) on eesti kirjanik ja kirjastaja. ta lõpetas 1992. aastal Tallinna 16. Keskkooli ja 1994. aastal Lääne-Virumaa Kutsekõrgkooli raamatupidamise erialal. 2005 lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikooli bakalaureusekraadiga haldusjuhtimise erialal. 1995. aastal töötas ta Eesti Veeteede Ametis; 1996 ajalehe KesKus toimetajana; 1997 ajalehe Linnaleht reporterina; 1998 Pühapäevalehe reporterina; 1999–2003 Eesti Päevalehes. Aastatel 2003–2009 töötas ta Ajakirjade Kirjastuses toimetajana. 2009. aastast töötab kirjastuses Pegasus kirjastajana. 12. märtsil 2007 kuulutas Eesti Romaaniühing 2006. aasta romaanivõistluse võitjaks Tiina Laanemi teose "Väikesed vanamehed". Nomineeritud kahel korral Tuglase novellipreemiale (novellide "Tigedad tähed" 2012 aastal ja "Estonian Hikikomori" 2014 aastal eest). Tema romaani "Pildilt kukkujad" tunnustati A. H. Tammsaare nimelise preemiaga. Näidendid „Estonian hikikomori” ja „Pildilt kukkujad” nomineeriti 2015. aastal Kultuurkapitali aastapreemiale näidendite kategoorias. Ta on Eesti Kirjanike Liidu ning Eesti Teatriliidu liige (Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu liige), kuulub ka Eesti PEN-klubisse. "Väikesed vanamehed", romaan, kirjastus Hea Lugu, Tallinn 2007 "Sidrunid ja siilid", romaan, kirjastus Hea Lugu, Tallinn 2009 "Õnnelik jää", novellikogu, kirjastus Pegasus, Tallinn 2012 "Pildilt kukkujad", romaan, kirjastus Sidrunid ja siilid, Tallinn 2016 "Mina, Meg ja meie klass", lasteraamat, kirjastus Pegasus, Tallinn 2019 "Kollase kassi komando", lasteraamat, kirjastus Pegasus, Tallinn 2020 "Öised hääled", novellikogu, kirjastus Pegasus, Tallinn 2021 "Katariina kaaperdab kooli", lasteraamat, kirjastus Pegasus, Tallinn 2022 "Väikesed vanamehed" (Teater Ugala, lavastaja Margus Prangel, 2010) "Nähtamatu maja" (Endla Teater, lavastaja Andres Noormets, 2012) "Estonian hikikomori" (VAT Teater, lavastaja Margo Teder, 2015) "Pildilt kukkujad" (Teater Vanemuine, lavastaja Andres Noormets, 2015) 2006 Eesti Kirjanike Liidu romaanivõistluse võitja ("Väikesed vanamehed") 2015 Kultuurkapitali aastapreemiate nominent näidendite kategoorias, näidenditega "Estonian Hikikomori" ja "Pildilt kukkujad" 2017 A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia ("Pildilt kukkujad") 2021 Tartu lastekirjanduse auhinna nominent raamatuga "Kollase kassi komando" 2022 Kultuurkapital aastapreemiate nominent lasteraamatute kategoorias raamatuga "Katariina kaaperdab kooli" 2023 Tartu lastekirjanduse auhinna nominent raamatuga "Katariina kaaperdab kooli" Tal on kaks poega. Hobidena on ta ise nimetanud raamatuid ja teatrit.[viide?] Ardo Kaljuvee. Tiina Laanem lõikab kirjutamisel kasu matemaatikast. Eesti Päevaleht, 24. märts 2007
Imbi Viirok

Imbi Viirok (sündinud 29. juunil 1968) on eesti suhtenõustaja, coach ja koolitaja. Ta on lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli inglise filoloogina. Suhtenõustaja kutse on Viirok omandanud Relationship Coaching Institute's, spetsialiseerudes kaaslast otsivate inimeste nõustamisele. Imbi Viirok on esimesena Eestis sooritanud International Coach Federationi sertifitseerimiseksami. Imbi Viirokile kuulub nõustamiskeskus Tark Süda, mis on keskendunud paarisuhet otsivate inimeste nõustamisele. Ta on kirjutanud artikleid paarisuhte loomise teemal ajakirjades Psühholoogia Sinule ja Eesti Naine ning Postimehe veebiportaalis Naine24. Imbi Viiroki sulest on ilmunud raamat "Teadlik tutvumine. Uus lähenemine õige kaaslase leidmisele" (Tallinn: Kirjastus Pegasus, 2013). Elulugu (pdf) III TEENINDAJATE ARENDUSSEMINAR, Tallinna konverentsid, 2005 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. jaanuar 2014. Vaadatud 12. jaanuaril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://apps.coachfederation.org/eweb/dynamicpage.aspx?webcode=MemSrchDetail&indkey=64078611-feaf-4c10-801a-3dcbb78c5365 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. jaanuar 2014. Vaadatud 12. jaanuaril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Kristel Kossar, Üksiku linnainimese jõulud: kuidas tähistada? TallinnCity, 23. detsember 2013 Imbi Viirok, "Teadlik tutvumine. Uus lähenemine õige kaaslase leidmisele". (Tallinn: Kirjastus Pegasus, 2013)
Python

Python oli vanakreeka mütoloogias draakon, kelle Gaia oli sigitanud ülemaailmsest veeuputusest ülejäänud mudaga. Homeros väidab "Hümnis Apollonile", et Pythoni sünnitas Hera partenogeneetiliselt, ilma mehe osavõtuta, et maksta kätte Zeusi abielurikkumiste eest, kuid enamik autoreid seda ei poolda. Kui Leto kandis rinna all Zeusi lapsi Apollonit ja Artemist, siis laskis Hera Pythonil Letot lakkamatult jälitada, nii et see kuskil puhkust ei saanud enne kui Delosel. Python kaitses ka Delfi lähedal asunud Gaia oraaklit. Apollon tappis Pythoni, tabades teda noolega silme vahele, ja asutas Gaia oraakli asemele oma oraakli, keda hakati Pythoni järgi püütiaks nimetama. On väidetud, et karistuseks selle eest pidi Apollon aastaid Admetose juures sureliku kombel töötama, kuid tõenäolisemalt ei toonud Pythoni tapmine siiski kaasa mingit karistust. Selle sündmuse mälestuseks korraldati Delfis iga olümpiaadi 3. aasta suvel püütiamänge. Jutud, et need olevat asutanud Apollon ise, on ilmselt valed, sest neid korraldati alles 6. sajandist eKr.
Kusesool

Kusesool (ladina urodeum) on paljudel selgroogsetel (va enamik imetajaid) soole tagaosas paikneva kloaagi keskmine osa, kuhu suubuvad kusejuhad, isastel seemnejuhad ning emastel munajuha. Madudel puudub kusepõis ja kusesoolde suubuvad nii kusejuhad, isastel seemnejuhad kui ka emastel munajuha. Enn Ernits, Esta Nahkur, Koduloomade anatoomia, Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 420, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Scott J. Stahl,[INTRODUCTION TO CLOACOSCOPY IN SNAKES http://www.cabi.org/isc/FullTextPDF/2006/20063121845.pdf][alaline kõdulink], The North American Veterinary Conference — 2006, Veebiversioon (vaadatud 09.01.2014) (inglise keeles)
Harilik rihmsamblik

Harilik rihmsamblik (Ramalina farinacea) on samblikuliik. [1][alaline kõdulink], Veebiversioon (vaadatud 10.01.2014) Sissekanne Catalogue of Life-s Sissekanne Index Fungorum-is Sissekanne ITIS-es Sissekanne NCBI-s Sissekanne saidil Wikispecies Hariliku rihmsambliku Eesti levikukaart Harilik rihmsamblik
Gonyosoma

Gonyosoma on maoperekond. Perekonda Gonyosoma klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Gonyosoma boulengeri Mocquard, 1897 Gonyosoma frenatus (Gray, 1853) Gonyosoma jansenii (Bleeker, 1859) Gonyosoma margaritatus (Peters, 1871) Gonyosoma oxycephalum (Boie, 1827) Gonyosoma prasinus (Blyth, 1854). Need maod on levinud Kagu-Aasias. Van Wallach, Kenneth L. Williams, Jeff Boundy, "Snakes of the World: A Catalogue of Living and Extinct Species", 22. aprill 2014, lk 314, CRC Press, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 30.04.2015) (inglise keeles) Peter Uetz & Jakob Hallermann, Gonyosoma Roomajate andmebaasi veebiversioon (vaadatud 30.04.2015) (inglise keeles) Albert Carl Ludwig Gotthilf Günther, "The Reptiles of British India", lk 293 — 295, 1863, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 9.01.2014) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne NCBI-s Sissekanne roomajate andmebaasis Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Gonyosoma seisuga 9.01.2014.
Gyalopion

Gyalopion on maoperekond. Perekonda Gyalopion klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Gyalopion canum (Cope, 1861) Gyalopion quadrangulare (Günther, 1893). Need maod on levinud Ameerika Ühendriikide kaguosas ja Mehhikos. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Gyalopion Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 09.01.2014) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne saidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Gyalopion seisuga 09.01.2014.
Hellamaa raamatukogu

Hellamaa raamatukogu on külaraamatukogu, mis asub Muhu saarel Hellamaa külas. See on üks kahest raamatukogust Muhu saarel (teine on Liiva raamatukogu). Raamatukogu paikneb koos külakeskusega endises koolimajas. Raamatute laenutamist Hellamaal alustati 1887. aasta lõpul. 2012. aastal oli alalisi lugejaid 236. "125 aastat raamatute laenutamisest Hellamaal" Saarte Hääl, 28. november 2012 Hellamaa raamatukogu kontaktandmed ja põhimäärus Muhu valla kodulehel
Püha Peaingel Miikaeli Rüütliordu

Püha Peaingel Miikaeli Rüütliordu on Ukrainas registreeritud rahvusvaheline ordu, mis koondab ajaloolisi ja uusi aadlikke. Põhikirja järgi on ordu eesmärgiks rüütellike põhimõtete järgimine ning uute aadlisuguvõsade loomine. Ordu Eesti sektsiooni suurprior ja krahv (tiitlit kasutatakse vaid ordu siseselt) on Keskerakonna ja Riigikogu liige Viktor Vassiljev. Sinna kuulub ka keskerakondlane Aivar Riisalu. Ordu kasutab oma tseremooniatel rituaalset riietust, atribuutikat ja jagab autasusid. http://www.ohtuleht.ee/559950/saage-tuttavaks-krahv-viktor-vassiljev-ja-uusaadlik-aivar-riisalu "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. jaanuar 2014. Vaadatud 9. jaanuaril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Haua plaadi lood 1991-1999

"Haua plaadi lood 1991–1999" on Eriti Kurva Muusika Ansambli 1999. aastal ilmunud esimene CD-album (varem oli ilmunud kaks kassetti), mille ansambel ise ka välja andis. Kõikide albumile valitud lugude muusika on kirjutanud Eriti Kurva Muusika Ansambel ning enamiku laulude sõnade autor on Sven Kuntu. Ansambli juhi, solisti ja kitarristi Kuntu sõnul valiti lood plaadile "nabatunde järgi". Plaati esitleti 1999. aasta 12. septembril Von Krahli Teatris põgusa kontserdiga, mille nimi oli "Viimane veri". Kontserdi külastajad said rüübata "verd", mis pärines kolmest laval rippuvast veini sisaldavast "vereballoonist". Lisaks oli kõigil soovijatel võimalik ka Verekeskuse kaasabil verd loovutada. Kontserdil antud intervjuus selgitas Kuntu: "meie jaoks on see plaat seotud mingi loomeperioodi lõppemisega". "Seega tuleb viimane veri kokku võtta ning nüüd oleme laibastunud." Albumi 20 loost vaid neli olid seni avaldamata ("Fokstrott", "Õnnemeister", "Chason" ja "Raadiohääl") ning ülejäänud pärinesid ansambli kahelt varem ilmunud helikassetilt. 1994. aasta debüütkassetilt "Eriti Kurva Muusika Ansambel" oli lugusid koguni 10 (lood nr 2-3, 6–8, 13–16 ja 19) ning 1996. aasta kassetilt "Suur näitemäng" 6 lugu (lood nr 5, 10–12 ja 17–18). "Fokstrott" (sõnad S. Kuntu) "Hommik vaikses veerandtunnis" (sõnad S. Kuntu) "Karussell kivisel rannal" (sõnad S. Kuntu) "Õnnemeister" (sõnad S. Kuntu) "Algus" (sõnad S. Kuntu) "Lõbulaul" (sõnad S. Kuntu) "Ilus elu" (sõnad S. Kuntu) "Le Corbeau et Le Renard" (sõnad J. de La Fontaine) "Chanson" (sõnad S. Kuntu) "Peegel pildis" (sõnad S. Kuntu) "Tsardass" (sõnad S. Kuntu) "Hääbumise lugu" (sõnad S. Kuntu) "Kurat seda teab" (sõnad S. Kuntu) "Du Holde kunst" (sõnad F. Schiller) "Valged saalid" (sõnad S. Kuntu) "Ringmäng" (sõnad S. Kuntu) "Suur näitemäng" (sõnad S. Kuntu) "Andke andeks mu daamid" (sõnad S. Kuntu) "Kellamees" (sõnad S. Kuntu) "Raadiohääl" (sõnad S. Kuntu) Mait Reimann (viiul, klaver) Meelis Hainsoo (viiul) Tauno Valdna (flööt) Kalle Klein (saksofon) Lea Liisbet Peterson (kontrabass) Siim Soop (kontrabass) Sven Kuntu (vokaal, kitarr) "Eesti rahvusbibliograafia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9.01.2014. Vaadatud 09.01.2014. Betty Ester (14.09.1999). "Kurvad muusikud üllitasid heliplaadi". Õhtuleht. Vaadatud 09.01.2014. Öölendurid: ÖÖLENDURID. Lahkumine sügisel. 25. oktoobri 2008 raadiosaade, kus stuudios on ansambli liikmed Siim Soop ja Lea Peterson ning kus räägitakse sellest albumist.
Aleksander Sibula stipendium

Aleksander Sibula stipendium on stipendium, mille asutas Tallinna Keskraamatukogu 4. novembril 2004 raamatukogu kauaaegse direktori ja eesti raamatukogunduse arendaja Aleksander Sibula 120. sünniaastapäeval tema mälestuse jäädvustamiseks. Tallinna Keskraamatukogu soovib stipendiumi andmisega aidata kaasa raamatukogunduse eriala üliõpilaste õpimotivatsioonile ja rahvaraamatukogude raamatukoguhoidjate järelkasvule. See on 2014. aasta seisuga Eestis ainuke raamatukogu loodud raamatukogundusalane stipendium. 2004 – Liina Lelov (raamatukogundus ja infoteadus, Viljandi Kultuuriakadeemia) 2005 – Laine Lindvest (raamatukogundus ja infoteadus, Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia) 2006 – Regina Lapp (raamatukogundus ja infoteadus, Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia) 2007 – Janela Tähepõld (raamatukogundus ja infoteadus, Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia) 2008 – Stiina Koit (raamatukogundus ja infoteadus, Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia) 2009 – Stiina Sild (infoteadus, Tallinna Ülikool) 2010 – Helen Kena (raamatukogundus ja infokeskkonnad, Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia) 2011 – kandidaatide puudumise tõttu ei antud stipendiumit välja 2012 – Mai-Liis Niit (raamatukogundus ja infokeskkonnad, Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia) 2013 – Jane Tooman (infoteadus, Tallinna Ülikool) 2014 – Immanuel Volkonski (Tartu Ülikool) 2015 – Kristiin Meos (infoteadus, Tallinna Ülikool) 2016 – Mari-Liis Rüütli (raamatukogundus ja infokeskkonnad, Tartu Ülikool) 2017 – Mervi Lilleoja (infokorraldus, Tartu Ülikool) 2018 – Jaana Toss (infokorraldus, Tartu Ülikool) Aleksander Sibula stipendium Tallinna Keskraamatukogu kodulehel
Bantustan

Bantustan (Homeland) oli Lõuna-Aafrika Vabariigist eraldatud mustanahaliste riik. Bantustanide loomine oli osa apartheidipoliitikast, selle eesmärk oli kaotada tumedanahaliste ülekaal Lõuna-Aafrika Vabariigi rahvastikus, eraldades nad omaette riikidesse, ning võimaldada mustadel ja valgetel üksteist häirimata elada eri riikides. Bantustanide loomisel olid eeskujuks endised Suurbritannia kolooniad Lesotho ja Svaasimaa, mis said iseseisvateks ja sõltumatuteks riikideks vastavalt 1966. ja 1968. aastal, kusjuures Lesotho on üleni ümbritsetud Lõuna-Aafrika Vabariigi maa-alaga. Teine oluline eeskuju oli Briti India jagamine uskude järgi Indiaks ja Pakistaniks 1947. aastal. Bantustanidel oli omavalitsus. Transkei, Bophuthatswana, Venda ja Ciskei (TBVC-riigid) said formaalselt iseseisvaks. Ciskeil ja Bophutatswanal olid esindused Iisraelis. Suurema osa bantustanide sissetulekust moodustas Lõuna-Aafrika Vabariigi toetus. Transkei (iseseisvus 26. oktoobril 1976) Bophuthatswana (iseseisvus 6. detsembril 1977) Venda (iseseisvus 13. septembril 1979) Ciskei (iseseisvus 4. detsembril 1981) Gazankulu (sai omavalitsuse 1971) Lebowa (sai omavalitsuse 2. oktoobril 1972) QwaQwa (sai omavalitsuse 1. novembril 1974) KaNgwane (sai omavalitsuse 1981) KwaNdebele (sai omavalitsuse 1981) KwaZulu (sai omavalitsuse 1981) 1994. aastal, pärast apartheidi lõppu, bantustanid annekteeriti Lõuna-Aafrika Vabariigi poolt. Bantustane loodi ka endisele Saksa asumaale Edela-Aafrikas, mida Lõuna-Aafrika Vabariik valitses Rahvasteliidu mandaadi alusel. Neist said omavalitsuse neli, iseseisvaks riigiks ei saanud ükski. Bushmanland Damaraland East Caprivi (sai omavalitsuse 1976) Hereroland (sai omavalitsuse 1970) Kaokoland Kavangoland (sai omavalitsuse 1973) Namaland Ovamboland (sai omavalitsuse 1973) Rehoboth Tswanaland Edela-Aafrika bantustanid kaotati 1989. aastal ja järgmisel aastal Edela-Aafrika muutus iseseisvaks riigiks Namiibia nime all.
Vaba Vietnami Ajutine Valitsus

Vaba Vietnami Ajutine Valitsus (Chính Phủ Lâm Thời Việt Nam Tự Do) on Vietnami antikommunistlik eksiilvalitsus. Valitsus asub USA-s: Garden Grove'is California osariigis ja Missouri Citys Texase osariigis ning on asutatud 30. aprillil 1995.
Kuninglik Laose Valitsus

Kuninglik Laose Valitsus on kuni 1975. aastani eksisteerinud Laose kuningriigi eksiilvalitsus. Valitsuse tegevus taastati 6. mail 2003. Peaminister on Maha Khamphoui Sisavatdy. Royal Government of Laos
Neurootik

Neurootik on neuroosi ehk närvisüsteemi psüühilise talitluse häire all kannatav inimene, kelle sümptomiteks võivad olla ärevus, viha, kadedus, süütunne, depressiivsus ning keda iseloomustab stressitalumatus, irratsionaalne mõtlemine ja muretsemine. Neurootik võib olla ka riik või mõni muu institutsioon, mis oma süstemaatilise ja eesmärgipärase tegevusega muudab inimeste isiksusetüüpi, tuues neis sellega esile neurootilisust. Neurootilisus saab alguse lapsepõlves, seoses lapse pideva normaalsete vajaduste summutamise ja mahasalgamisega, mis viib lapse järkjärgulise sulgumiseni. Tekkinud olukorras on laps n-ö välja lülitatud – on rohkem mittetõeline kui tõeline – ning toimib samuti kahe mina süsteemis, tõelise ja mittetõelise mina süsteemis. Tõeline mina esindab tõelisi vajadusi ja tundeid, mittetõeline mina on nende tunnete varje, millest saab fassaad tema vanemate vajaduste rahuldamiseks. Kui lapse(vanema) oma vanemad teda pidevalt alandasid, võib ta nüüd oma lastelt nõuda, et nad oleksid orjalikud ja alandlikud, ei oleks tema suhtes ninakad ega ütleks talle midagi vastu. Taoline pidev nõudmine käib läbi süütunde tekitamise, mis tähelepanuta jätmisel lõpeb vaimse terrori ja ohvri jaoks alaväärsuskompleksi, omakorda neuroosi, ning erinevate tegurite koosmõjul viimasele ka võimaliku skisofreenia või bipolaarse häirega. Neuroos Depressioon Energiavampiir Kadedus Süütunne Ärevushäire Neuroos veebilehel eki.ee Arthur Janov, Primaalkarje. Tallinn: Eesti Transpersonaalne Assotsiatsioon, 2010, ISBN 978-9949-21-098-5. lk 24-25. "The Trap 1 Fuck You Buddy (BBC) (~19. minut)". Adam Curtis, BBC, 2007. @disclose.tv. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. veebruar 2014. Vaadatud 4. veebruar 2014. "The Trap - Pt.1 "F*ck You Buddy"". Adam Curtis, 2007. YouTube. Vaadatud 10. jaanuar 2014. A. Janov "Primaalkarje", Eesti Transpersonaalne Assotsiatsioon, 2010 Haige hingega lapsed: loengu lühikonspekt ja küsimusi mõtisklemiseks, veebiversioon (vaadatud 12.01.2014)
Kingin sulle valgust

"Kingin sulle valgust" on Inga Raitari lühiproosaraamat, mis ilmus kirjastuses Legend 2011. aastal. Kinkeraamat sisaldab 240 suure mõtleja tsitaatidel ja iidsetel tarkuseteradel põhinevat elujaatavat lühimõtisklust. Inga Raitari mõtisklused on kirjutatud seitsme aasta jooksul. Peamiselt ilmusid need ajakirjas Naised ajal, mil autor töötas ajakirja peatoimetajana. Raamatu vinjetid on loonud kunstnik Anu Mõtshärg. Raamat ilmus esmatrükis 2011. aastal, tiraaž müüdi kuuga läbi. Kogu tulu läks ühe väikese haige poisi raviks. 2013. aastal tehti kordustrükk, kuhu on lisatud 48 mõtisklust.[viide?] Raamatul oli ka n-ö eeltrükk 2010. aastal väga väikeses tiraažis.[viide?] Inga Raitari raamatu tulu läheb lootusetult haige poisi raviks Õhtuleht, 10. detsember 2011 (vaadatud 31.01.2020). "Ajakiri Naised". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. märts 2015. Vaadatud 27. juunil 2022. Raamatu taustalugu Inga Raitar tõi ihaldatud valguse, Lõunaleht, 2012 "Kingin sulle valgust" – tutvustus Rahva Raamatu kodulehel
Georgius Agricola

Georgius Agricola, kodanikunimega Georg Pawer (24. märts 1494 Glauchau – 21. november 1555 Chemnitz) oli saksa arst ja loodusteadlane, mineraloogia ja metallurgia rajaja. Tema perekonnanimi Agricola on saksakeelse sõna "Bauer" ('talupoeg') tõlge ladina keelde. Üks tema esimesi ametikohti oli Saksimaal asuva Zwickau suurkooli rektor (1514–1516). Nähtavasti polnud see siiski ülikool. Ta loobus rektori kohast, et õppida edasi Leipzigi ülikoolis, mille lõpetas 1518. Hiljem täiendas ta end meditsiinis ja keemias Bologna, Padua ja Veneetsia ülikoolis. Itaalias sai ta ka doktorikraadi. Ta töötas õpetajana, koolidirektorina ja ülikooli õppejõuna. 1527 valiti ta Zwickau linnafüüsikuks. Zwickau asus Joachimsthali lähedal, mis oli tähtis metallide tootmise keskus. Samal aastal ta abiellus Chemnitzist pärit Anna Meyneriga ja kolis 1531 Chemnitzisee, kus elas surmani. Ta töötas linnaarstina ja oli aeg-ajalt (1546, 1547, 1551 ja 1553) ka linnapea. Ta ei olnud kordagi kaua linnapea, sest Saksimaa oli tollal protestantismi tähtis keskus, ent Agricola ei varjanud oma katoliiklust. Tema tähtsaim töö ilmus postuumselt 1556 ladina keeles ja juba järgmisel aastal tõlgiti see saksa keelde. See 12-osaline raamat võttis kokku kõik, mida tolleks ajaks teati metallide tootmisest. Eriti täpselt kirjeldas ta vase-, hõbeda- ja pliimaakide töötlemist, samuti vismuti tootmist. Ühe raamatu pühendas ta soolade (nitraadid, sulfaadid, kloriidid) saamisele, kirjeldades üksikasjalikult ka keedusoola tootmist. Ta uuris ka klaasi tootmist. Ta selgitas välja, et leegi värvus sõltub põleva aine koostisest. Medici Libri Qvinqve De mensuris & ponderibus: In quibus pleraq à Bvdaeo & Portio parum animaduersa diligenter excutiuntur 1533 Epistola ad Plateanvm, Cvi sunt adiecta aliquot loca castigata in libris De mensuris & ponderibus 1534
Toomas Huik

Toomas Huik (sündinud 15. aprillil 1959 Otepääl) on eesti pressi- ja spordifotograaf. Huik lõpetas 1978. aastal Otepää Keskkooli, 1979. aastal Tehnikakooli nr 2 fotograafia erialal ning 1983. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuriteaduskonna näitejuhtimise erialal. 1985–88 töötas Huik Eesti Telegraafiaagentuuris, 1988–89 EKE Projektis, 1989–92 kultuuriajakirjas Teater. Muusika. Kino, 1992–97 majanduslehes Kaubaleht ning 1997–2014 ajalehes Postimees fotograafina, viimati fototoimetuse vanemtoimetajana. Ta on osalenud fotograafina kolmedel olümpiamängudel (2000–2004). 2002. aastal pälvis Huik Eesti Ajalehtede Liidu pressipreemia 2001. aasta parima uudisfoto eest fotoga Eesti Raudtee erastamise kohtuistungilt. Huik, Toomas ESBL Postimehest koondati staažikad fotograafid ERR, 08.01.2014 Selgusid aasta parimad uudisfotod Huik, Toomas ESBL Postimehest koondati staažikad fotograafid ERR, 08.01.2014
Toomas Huik (tõlkija)

Toomas-Valter Huik (29. märts 1931 – 25. august 2020) oli eesti tõlkija ja toimetaja. Huik õppis Tartu Ülikoolis eesti kirjandust. 1952. aastal pälvis auhinna tema eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedris kirjutatud võistlustöö "Fr. R. Faehlmann ja Tartu Ülikool". Toomas Huik on töötanud Eesti Riikliku Kirjastuse ilukirjanduse toimetuses. Fr.R. Faehlmann ja Tartu Ülikool : võistlustöö[alaline kõdulink] Raamatute taga on inimesed: kirjandustegelane ja tõlkija Toomas Huik (74) räägib Ilmar Pallile oma tööaastaist Eesti Riiklikus Kirjastuses 1954-1961 Keskus, 31. märts 2005 Raamatute taga on inimesed: kirjandustegelane ja tõlkija Toomas Huik (74) räägib Ilmar Pallile oma tööaastaist Eesti Riiklikus Kirjastuses 1954-1961 Keskus, 31. märts 2005
Arno Mikkor

Arno Mikkor (sündinud 12. juulil 1975) on eesti pressifotograaf. Mikkor on lõpetanud Tallinna Tehnikaülikooli ärikorralduse alal ja õppinud lühikest aega Eesti Kunstiakadeemias. Mikkor on töötanud 2002–2007 kujundajana CV Keskuses, 2007–2008 Äripäevas, 2008–2011 Eesti Päevalehes ja 2012–2013 Forbes Eestis. Eesti Pressifotograafide Liidu liige. Päring inforegister.ee[alaline kõdulink] http://www.linkedin.com/pub/arno-mikkor/6/136/25a Annika Haas Meediamajad asendavad loomingulisi fotograafe madalapalgaliste jooksikutega ERR 10.01.2014 Koduleht
Rene Suurkaev

Rene Suurkaev (sündinud 17. veebruaril 1984) on eesti pressifotograaf. Harrastusfotograafina alustas ta pildistamist 35 mm filmikaameraga 1999/2000. aastal, pärast ajateenistust sidepataljonis 2005. aastal võttis ta kasutusele digikaamera. Suurkaev on töötanud Eesti Rahvusringhäälingus fotograafi ja operaatorina 2016–2018, Eesti Päevalehes 2007–2012, Weekend.ee-s 2005–2007. 2018. aastast on ta vabakutseline fotograaf[viide?] ning teeb oma projekte fotokunsti ja fotodokumentalistika vallas. Rene Suurkaevu mahukamaid fotoprojekte on seni Eesti Kunstiakadeemia poolt välja antud raamat Eesti seppadest "Rauast", mida tunnustati ühe kaunima 2013. aastal avaldatud raamatuna. "Päring inforegister.ee andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2020. Vaadatud 10. märtsil 2016. [www.err.ee "Eesti Rahvusringhääling"]. {{netiviide}}: kontrolli parameetri |URL= väärtust (juhend) Annika Haas. Meediamajad asendavad loomingulisi fotograafe madalapalgaliste jooksikutega ERR 10.01.2014. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. oktoober 2017. Vaadatud 13. aprillil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://reisijuht.delfi.ee/news/news/vabatahtlikuna-maltal-kuidas-onneseen-onnesaarele-sattus-ning-keda-ja-mida-ta-sealt-eest-leidis?id=81722857