laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Parafimbrios

Parafimbrios on maoperekond. Perekonda Parafimbrios klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: Parafimbrios laoTeynié, David, Lottier, Le, Vidal & Nguyen, 2015. Neid madusid võib kohata Laoses Louangphabang'i provintsis. Parafimbrios, veebiversioon (vaadatud 21.04.2015) (inglise keeles) Teynié, David, Lottier, Le, Vidal & Nguyen, 2015: A new genus and species of xenodermatid snake (Squamata: Caenophidia: Xenodermatidae) from northern Lao People’s Democratic Republic. Zootaxa, n° 3926(4) , lk 523–540. Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Parafimbrios lao seisuga 21.04.2015.
San Antonio

San Antonio on linn Ameerika Ühendriikides Texase osariigis, Bexari maakonna halduskeskus. San Antonio asutasid hispaania kolonistid 1718. aastal. See on Texase osariigi vanim linn. Linn on saanud nime keskajal elanud pühaku Padova Antonio järgi. Linnaõigused sai San Antonio 5. juunil 1837. Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 1 434 625. San Antonio on elanike arvult Texase teine, USA seitsmes ja Põhja-Ameerika 12. linn. Aastal 2010 elas linnas 1 327 407 ja 2000. aastal 1 144 646. Perioodil 2000–2010 oli San Antonio USA kümne suurima linna seas kõige kiiremini kasvav linn. San Antonio kuulub Texase kolmnurga suurlinnastusse, paiknedes selle kolmnurga edelanurgas. San Antonio on USA-s suurima elanike arvuga linn, kus ladinaameeriklased on enamuses (2020. aastal moodustasid ladinaameeriklased 63,85% rahvastikust). San Antonios asuvad Texase Ülikool San Antonios ning mitu eraülikooli, sealhulgas University of the Incarnate Word. San Antonio kesklinnast 13 km kaugusel põhjas asub San Antonio rahvusvaheline lennujaam. Igal aastal külastab San Antoniot 32 miljonit inimest. Linnas asub korvpalliklubi San Antonio Spurs. Linna suurim spordihall on Alamodome, kus peetakse võistlusi paljudel erinevatel spordialadel. 2016 U.S. Gazetteer Files 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022. sanantonioriverwalk.com vaadatud 5.02.11 San Antonio koduleht USA-s kerkib uuselamurajoon nimega Estonia
Parafimbrios lao

Parafimbrios lao on Xenodermatidae sugukonna maoliik. Neid madusid võib kohata Laoses Louangphabang'i provintsis. Parafimbrios lao TEYNIÉ, DAVID, LOTTIER, LE, VIDAL & NGUYEN, 2015, Roomajate andmebaas, veebiversioon (vaadatud 21.04.2015)(inglise keeles) Teynié, David, Lottier, Le, Vidal & Nguyen, 2015: A new genus and species of xenodermatid snake (Squamata: Caenophidia: Xenodermatidae) from northern Lao People’s Democratic Republic., Zootaxa, n° 3926 (4), lk 523–540. Teynié A, David P, Lottier A, Le MD, Vidal N, Nguyen TQ. A new genus and species of xenodermatid snake (Squamata: Caenophidia: Xenodermatidae) from northern Lao People's Democratic Republic., Zootaxa. 9. märts 2015; 3926(1):523-40. doi: 10.11646/zootaxa.3926.4.4. Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Parafimbrios lao seisuga 21.04.2015.
Hyalinobatrachium dianae

Hyalinobatrachium dianae on kahepaiksete klassi kuuluv päriskonnaline. Ta kuulub klaaskonnade hulka, mis tähendab, et tema keha on osalt, nimelt altpoolt läbipaistev. Liik avastati Cordillera de Talamanca mäeahelikust Costa Ricast ja kirjeldati kuue sealt leitud isendi põhjal. Uuest liigist anti teada 2015. aasta aprillis Costa Rica Kahepaiksete Uurimiskeskusele. Liiginimetus anti nimi seda liiki uurinud teadlase Brian Kubicki ema Janet Diane Kubicki auks. Hyalinobatrachium dianae sarnaneb välimuselt "Muppetidest" tuntud tegelasega Kermit. Kubicki kinnitas, et ise ta seda sarnasust ei märganud, aga on rõõmus selle üle, et ajakirjandus sellest välja tegi, sest see aitab avalikkuse tähelepanu juhtida Costa Rica vihmametsadele ja seal elavatele loomadele. Hyalinobatrachium dianae kehavärv on laimiroheline ja tal oli poolläbipaistev nahk. Tal on väikese tumeda täpikesega hõbevalge vikerkest. Ta on 2,5 cm pikk ja elab Costa Rica vihmametsades 400–800 meetri kõrgusel merepinnast. Konna ohustab inimtegevus vähe, kuna ta elutseb peamiselt kaitse alla võetud aladel. Konn avastati tema eriliste häälitsuste tõttu, mis meenutavad pigem putuka kui konna omi. Konn kasutab metalliliste nootidega häälitsusi, mis on tema "visiitkaardiks". "Costa Ricast avastatud uus konn näeb välja nagu kuulus nukk-konn Kermit". Elu24. 21. aprill 2015. Kasutatud 8. mai 2015
János Arany

János Arany (2. märts 1817 Nagyszalonta (tänapäeval Salonta, Bihori maakond, Rumeenia) – 22. oktoober 1882 Budapest) oli ungari ajakirjanik, proosakirjanik, luuletaja ja tõlkija. Teda on nimetatud "ballaadide Shakespeare'iks" – ta kirjutas üle 40 ballaadi, mida on tõlgitud rohkem kui 50 keelde. Ta tõlkis ungari keelde kolm William Shakespeare'i draamat: "Suveöö unenägu", "Hamlet" ja "Kuningas Johni elu ja surm". Ta tõlkis ungari keelde ka Aristophanese, Mihhail Lermontovi, Aleksandr Puškini ja Molière'i teoseid. Ta oli kümnest lapsest noorim, kuid tuberkuloosi tõttu elas lapsepõlve üle peale tema ainult üks laps. Jánosi sünni ajaks oli õde Sára abiellunud. János hakkas perele raha teenimiseks töötama 14-aastaselt õpetaja abina. 1840. aastal abiellus ta Julianna Ercseyga. Nad said kaks last: Julianna ja László, kellest sai luuletaja ja ungari folkloorikoguja. "Arany János balladáí. János Aranyi ballaade" (tõlkinud Sander Alfred Liivak; Atlex 1999; ISBN 9985909259)
Birgit (eesnimi)

Birgit on eesnimi, lühend Birgittast. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Birgit 1279 naisel. Birgit oli populaarsuselt 141. naisenimi. Birgit oli keskmiselt 28 aasta vanune (mediaanvanus oli 29). Birgit Birgit Fischer Birgit Minichmayr Birgit Nilsson Birgit Prinz Birgit Pählapuu Birgit Püve Birgit Zotz Birgit Varjun https://www.stat.ee/nimed/Birgit
E-näitus

E-näitus ehk virtuaalnäitus ehk kübernäitus on näitus, mis leiab aset virtuaalses ruumis (nt e-galeriis). E-näitusi korraldatakse nii muuseumite kui ka teiste kultuuriorganisatsioonide poolt ja nende loomine võimaldab asutustel pakkuda oma külastajatele senisest laiemaid võimalusi kultuuri tarbimiseks. Virtuaalne ruum võimaldab näituse sisu laiemini esitleda, jõuda paremini sihtrühmani ja säilitada veebi vahendusel näituse sisu ehk luua püsinäitus. Samuti on võimalik vältida näituse korraldamise kulusid, sh kindlustus, transport, montaaž/demontaaž, spetsiaalsete hoiutingimuste loomise kulusid haruldastele või õrnadele objektidele. Võimalik on jõuda laiema sihtrühmani – näitust saab vaadelda igast arvutist, millel on internetiühendus. Samuti ei ole e-näitusel võrreldes muuseumis aset leidva näitusega kindlaid avamis- ja sulgemisaegu, näitus on avatud 24 tundi ööpäevas. Põhiliselt korraldavad e-näituseid kultuuriasutused – muuseumid, raamatukogud, arhiivid, ülikoolid, tehes seda rahvusvahelise andmebaasi abil. Samuti on kaasatud e-näituste loomisesse nii ettevõtted kui ka eraisikud. E-näitused võimaldavad kasutada erinevaid tekstitehnikaid, reklaamikuva ja muud informatiivset teavet ning nende efektiivseks loomeks on loodud mitmeid juhendeid. Üheks esimeseks muuseumiks, kes lõi füüsilise näituse kõrvale virtuaalse ruumi, oli Oxfordi Teadusajaloo muuseum 1995. aasta näitusega "Mõõtjad: flaami 16. sajandi matemaatikud" ja "Näitus varajasest fotograafiast". Virtuaalnäitused Vikipeedias Klaus Müller. "Going Global: Reaching Out for the Online Visitor". American Association of Museums. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. aprill 2012. Vaadatud 6. oktoober 2011. "Mõõtjad: flaami 16. sajandi matemaatikud" "Näitus varajasest fotograafiast" Kultuuripärandi digiteerimine ja digitaalne säilitamine Eestis – virtuaalne näituste süsteem Eesti Rahvusraamatukogu e-näitused
The Party Mix – Power Ballads

"The Party Mix – Power Ballads" on 2014. aastal avaldatud kolmest CD-st koosnev kogumikalbum. Kogumiku andis välja Suurbritannia suurim sõltumatu plaadifirma Demon Music Group haru Crimson Productions.
Vestfaali rahu

Vestfaali rahu, ka Münsteri ja Osnabrücki rahulepingud, tähendab lepinguid, mis lõpetasid kolmekümneaastase sõja. Rahulepingule kirjutati alla 30. jaanuaril 1648. 24. oktoobril 1648 allkirjastati keiser Ferdinand III, Saksa printside, Prantsusmaa kuninga ja Rootsi vaheline leping. 1659. aastal alla kirjutatud Püreneede lepingut peetakse samuti mõnikord osaks Vestfaali rahust. Vestfaali rahu on üks võimalikke uusaja alguspunkte Lääne-Euroopas ning territooriumil põhineva riigikontseptsiooni algus. Saksamaa edasise arengu jaoks tähistas Vestfaali rahu olulist ajaloolist pöördepunkti. Rahulepingu järgi saavutasid iseseisvuse Šveits ja Holland, kui Münsteri rahuga Hispaania lõpuks tunnustas Hollandi iseseisvust. 4. septembril 1648 sõlmiti Münsteris ka eelrahuleping, Prantsusmaa ja Ferdinand III vahel, mille kohaselt keiser loovutas 1,2 miljoni taalri sularaha eest prantslastele Elsassi. Saksamaa vürstiriigid kindlustasid oma autonoomia, Rootsi saavutas territoriaalse laienemise (Rootsi Pommeri, Rootsi Wismar) ja majandusliku kompensatsiooni, Brandenburgi kuurvürst ja Baieri kuurvürst said juurde territooriume ning Prantsusmaa kuningriik omandas enamiku Alsace-Lorraine piirkonnast. Roomakatoliku kiriku mõjupiirkondade taaslaienemine protestantliku usutunnistusega piirkondadele Euroopas lõppes. Vestfaali rahu auhind Inglise vikipeedia andmed seisuga 11. jaanuar 2011. Ingliskeelne Vestfaali rahudokument Margus Laidre, "PAX EUROPEA 350 aastat Vestfaali rahudest - KAS AJALOOLINE TÄHTPÄEV VÕl KUMMARDUS TÄNAPÄEVALE" – Ajalooline Ajakiri 1998, nr 4 (103), lk 77–91
Kairiai

Kairiai on alev Leedus Šiauliai rajoonis, Kairiai valla halduskeskus. Alev asub samanimelise järve kaldal. Kairiais on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsused on aastal 1836 püstitatud katoliku kirik ja looduskaitsealune põline saar. Asulat on esimest korda mainitud XVII sajandi keskel. Kairiai hakkas kasvama XVIII sajandi teisel poolel; aastal 1792 sai asula endale kiriku. Aastal 1820 rajati sinna mõis, mis kuulus aastani 1917 Zubovitele, seejärel aga A. Štrauchmanile. XIX sajandi lõpus püstitati mõisa juurde saun, mis aastal 1999 ehitati ümber kohalikuks kultuurikeskuseks. Aastal 1904 kogunes mõisa ligi 300 Leedu avaliku elu tegelast, et tähistada leedukeelsete raamatute ladina tähestikus avaldamise keelu lõppu; sellel üritusel osalesid teiste seas ka Jonas Jablonskis, Šatrijos Ragana, Juozas Tumas-Vaižgantas ja Povilas Višinskis. Praegune kirik valmis aastal 1836, seda laiendati aastal 1904. Teise maailmasõja ajal sai kirik kannatada, see taastati aastal 1959. Kiriku torn valmis aastal 2006. Pärast teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Kairiai kohaliku kolhoosi keskasula, see tõi kaasa asula elanikkonna kiire kasvu. Aastal 1923 elas Kairiais 134 elanikku, aga aastal 1989 oli elanikke juba 1683. Aastaks 2001 oli elanike arv langenud ja Kairiais elas 1158 inimest. Aastal 1956 avati Kairiais Šiauliai prügila, mis suleti aastal 2008. Kairiai Kairiai mõisa saun Kairiai järv Kairiai kirik [1]  Kairiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt
Eesti riiklike teenetemärkide galerii

Eesti riiklike teenetemärkide galerii asus Eesti Rahvusraamatukogu Tõnismäe hoone 5. korrusel. See valmis 2008. aastal Eesti Vabariigi 90. aastapäevaks ning on rajatud koostöös Riigikantseleiga. Riiklike teenetemärkide kogu praegune omanik on Vabariigi Presidendi Kantselei. Eesti riiklike teenetemärkide galerii rahvusraamatukogu Tõnismäe hoones on rekonstrueerimise tõttu ajutiselt suletud. Uuenenud ekspositsiooni avatakse koos hoone taasavamisega 2027. aastal. Väljapandud teenetemärkidest on enamik saanud uuenduskuuri OÜ Miniplasti (varem OÜ Miniplast Pluss) restaureerijatelt, kes on alates 2005. aastast olnud riigihanke korras ka Eesti riiklike teenetemärkide ühed valmistajad. Galeriis eksponeeritud riiklike teenetemärkide näidiskogu on nii terviklik kui võimalik, hõlmates ka Vabadussõja aastail kasutusele võetud Vabadusristi. Näidiskogusse ei kuulu Riigivapi teenetemärgi eriklassi teenetemärk. Eesti Rahvusraamatukogu galeriid Eesti Rahvusraamatukogu hoone "Eesti riiklikud teenetemärgid". Eesti Rehvusraamatkogu. "Eesti riiklikud teenetemärgid". Eesti Rahvusraamatukogu. "Eesti riiklike teenetemärkide galerii taas avatud". Eesti Rahvusraamatukogu. Originaali arhiivikoopia seisuga 16.04.2018. Vaadatud 21.04.2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: robot: algse URL-i olek teadmata (link) Eesti Vabariigi teenetemärgid
Eduard Wiiralti galerii

Eduard Wiiralti galerii avati Eesti Rahvusraamatukogus 1996. aasta septembris. Galerii rahvusraamatukogu Tõnismäe hoones on rekonstrueerimise tõttu ajutiselt suletud. Uuenenud ekspositsiooni avatakse koos hoone taasavamisega 2027. aastal. See on suure eesti graafiku teoste alaline ekspositsioon. See sai võimalikuks tänu Harry Männili ja Henry Radevalli Tallinna linnale tehtud kingitusele, mis sisaldas 62 Eduard Wiiralti estampi ja joonistust, läti kunstniku Reinholds Kalninši (1897–1968) litoportreed (1951) ja eesti kunstniku Endel Kõksi (1912–1983) õliportreed Wiiraltist (1953). Lisaks tööde eksponeerimiseks rajatud galeriile Rahvusraamatukogus algatasid Männil ja Radevall Eduard Wiiralti kunstiauhinna väljaandmise alates 1998. aastast raamatukogus regulaarselt korraldatavatel nüüdisaegse eesti graafika näitustel. Valdav osa töid pärineb Henry Radevalli ema, 1946. aastal Stockholmis Wiiraltiga tutvunud ja tema teoste suurimaks sõjajärgseks kollektsionääriks kujunenud Nina Poomi (1909–2006) kogust. E. Wiiralti kuulsaimad teosed on kahtlemata "Põrgu" ja "Kabaree", mis kroonivad tema noorusaegset loomingut, olles ühtlasi esimese Pariisi-perioodi (1926–1933) kõrgsaavutusteks. Eesti Rahvusraamatukogu galeriid Eduard Wiiralti kunstiauhind Eesti Rahvusraamatukogu hoone "Eduard Wiiralti püsinäitus". Eesti Rahvusraamatukogu. Vaadatud 16. aprillil 2024. "Eduard Wiiralti galerii". Eesti Rahvusraamatukogu. Originaali arhiivikoopia seisuga 16.04.2018. Vaadatud 21.04.2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: robot: algse URL-i olek teadmata (link)
Nazca geoglüüfid

Nazca geoglüüfid paiknevad Nazca kõrbes Peruu lõunaosas. Aastast 1994 kuuluvad need UNESCO maailmapärandi nimistusse. Kuiva kliimaga kiltmaa ulatub Limast umbes 400 km lõuna pool Pampas de Jumanal Nazca linnast 80 km Palpani. Sellel territooriumil leiduvad iidsed geoglüüfid meenutavad osalt Paracase kultuuri motiive, kui teadlaste hinnangul on tegu Nazca kultuuri loominguga ajavahemikust 400–650 pKr. Sadade omaette geoglüüfide seas on lihtsaid jooni ja ka selliseid keerulisi figuure nagu koolibrid, ämblikud, ahvid, kalad, haid, mõõkvaalad ja sisalikud. Geoglüüfid on oma olemuselt madalad jooned, mis on tekitatud punakate veerkivide eemaldamise teel, nii et nende alt on nähtavale tulnud valkjashall pinnas. Sajad geoglüüfid on lihtsalt jooned või geomeetrilised kujundid. Zoomorfseid figuure, mille hulka kuuluvad linnud, kalad, laamad, jaaguarid, ahvid ja inimesed, on üle 70. Ülejäänud kujundid on fütomorfsed, näiteks puud ja lilled. Suurimate figuuride läbimõõt on umbes 200 m. Geoglüüfide otstarbe osas lähevad teadlaste seisukohad lahku, kuid üldiselt omistatakse neile religioosset tähendust. Kuna Nazca geoglüüfide asukoht on isoleeritud, kuiv, tuuletu ja stabiilse kliimaga, on geoglüüfid valdavalt hästi säilinud. Harvad ilmastikumuutused võivad mõnel juhul kujundite väljanägemist ajutiselt muuta. Viimastel aastatel on geoglüüfide olukord väidetavalt halvenenud ümbruskonna maadele sisserännanud skvotterite tõttu. Kondor Nazca geoglüüfid satelliidilt vaadatuna Ämblik Lill Sisalik ja vaatetorn Fütomorfsed jooned Käed Papagoi Koer Pelikan Öökullinimene või ka astronaut Vaal Koolibri Puu Cerne Abbase hiiglane Uffingtoni valge hobune Atacama hiiglane Blythe'i geoglüüfid Monte Sierpe augud
Meškuičiai

Meškuičiai on alev Leedus Šiauliai rajoonis, Meškuičiai valla halduskeskus. Alevit läbib Šiauliai ja Riia vaheline raudtee. Alevis on keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Meškuičiais tegutsevad mitmed puidutööstusettevõtted. Vaatamisväärsusteks on aastal 1897 püstitatud katoliku kirik, samuti ka XIX sajandil ehitatud tuulik. Alevi lähistel asub Ristimägi. Arvatakse, et Meškuičiai tekkis aastal 1557. XVII sajandi alguses laastas asulat katk. Aastal 1681 sai asulast turuplatsiga alev, aga hiljem kaotas see oma õigused. Taas sai Meškuičiaist alev aastal 1769. Algselt Tiesenhausenitele kuulunud asula hakkas aastast 1795 kuuluma Zubovitele. Aastal 1831 toimus 16. juunil alevi juures lahing ülestõusnud leedulaste ja tsaariarmee vahel. Esimese maailmasõja ajal, aastal 1916, ehitasid alevi hõivanud sakslased sealt läbi Tilsitist Jelgavasse viiva raudtee. Aasta 1919 novembris toimus alevi all lahing Pavel Bermondt-Avalovi vägede ja Leedu sõjaväe vahel. Aastal 1941 kasutati sealset raudteejaama küüditamisel. Peale Teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Meškuičiai kohaliku kolhoosi keskasula. Meškuičiai Meškuičiai kirik [1]  Meškuičiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt
Jaroslav Rõbakov

Jaroslav Rõbakov (sündinud 22. novembril 1980 Mahiloŭs) on Venemaa kõrgushüppaja. Edmonton 2001 hõbemedal (2.33) Helsingi 2005 hõbemedal (2.29) Birmingham 2003 hõbemedal (2.33) Budapest 2004 hõbemedal (2.32) Moskva 2006 sisemaailmameister (2.37) München 2002 Euroopa meister (2.31) Viin 2002 pronksmedal (2.30) Madrid 2005 hõbemedal (2.38 isiklik rekord) Jaroslav Rõbakov on 198 cm pikk ja kaalub 84 kg. Jaroslav Rõbakov Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Urmas Jaamul

Urmas Jaamul (7. oktoober 1945 – 20. aprill 2015) oli eesti ujuja ja treener. Jaamul alustas sportimist 3. klassis isa õhutusel. 1963. aastal lõpetas ta Tallinna 18. Keskkooli ja 1971. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakulturiteaduskonna. Sportlasena tuli Jaamul 1963 ja 1968 meremitmevõistluses ning 1970 ja 1973 veepallis Eesti meistriks. Samuti saavutas ta aastatel 1963–1968 Eesti meistrivõistlustel ujumises palju medalikohti. Aastatel kuulus ta 1961–1968 Eesti koondisse. Aastatel 1977–2009 oli ta Kalevi Ujumiskooli direktor. Treenerina viis Jaamul paljud õpilased rahvusvahelistele tiitlivõistlustele ja mõned ka medalile. Tema käe all on treeninud olümpiavõitja Ivar Stukolkin, juunioride EM-il ja täiskasvanute lühiraja EM-il medaleid võitnud Indrek Sei. Lisaks treenis tema käe all Andres Olvik, kui ta Pekingi olümpiamängudele jõudis. Martin Liivamägi oli tema viimane tuntud hoolealune. Jaamuli näpunäidete järgi võitis Liivamägi Euroopa juunioride meistrivõistlustel hõbemedali ning pääses Pekingi olümpiamängudele. Urmas_Jaamul Eesti Entsüklopeedias Biograafia ESBL-is Ratastooli jäämise tõttu ei pea ametit hülgama Vedur, 2012 Suri teenekas ujumistreener Urmas Jaamul, Õhtuleht, 21. aprill 2015
Estoplast

Estoplast (ehk Tehas "Estoplast", 1979. aastast Katsetehas "Estoplast", 1988. aastast Tootmiskoondis Estoplast) oli Eesti NSV ettevõte, mis tootis plast- ja elektritarbeid. Estoplasti toodangusse kuulusid valgustis, elektriinstallatsioonitarbed (lülitid), plastmassist sanitaartehnika tooted, köögitarbed (kuivainete karbid, kokteilikõrred) ja mänguasjad. Toodangut eksporditi rohkem kui 20 riiki (põhiliselt sotsialistlikkesse riikidesse ja arengumaadesse). Tehas asus Tallinnas aadressil Türi tänav 10. Ettevõttel oli tsehh Raplas ja saeveski Jõgisool. 1979. aastal töötas ettevõttes 1262 inimest, 1986. aastal 1222 inimest. Estoplasti kunstnikuna töötades disainisid valgusteid Lilian Linnaks (1960–1962), Kristi Metusala (1965–1992), Riho Vahtra (1985–1988), Laine Linnas (1968–1997). Estoplast asutati 1959. aastal käitistest Arba, Elektrometall ja Presto. Tehas oli algusaastatel Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu alluvuses, 1965. aastal läks NSV Liidu Elektrotehnika Tööstuse Ministeeriumi alluvusse. 1986. aastal määrati tehase direktoriks Ülo Nugis, kes sai aru, et Moskva bürokraatia juhtimisel ettevõte kaugele ei jõua. Mööda minnes Eesti NSV parteinomenklatuurist, viis Ülo Nugis Mihhail Gorbatšovile suunatud kirja isiklikult NLKP Keskkomiteesse. 1988. aastal saabus Tallinna kõrgetasemeline Moskva komisjon. Tehases ringkäigu teinud komisjoni ettepaneku põhjal koostati NSV Liidu Ministrite Nõukogu poolt määrus, mis viis Estoplasti Eesti NSV Kohaliku Tööstuse Ministeeriumi alluvusse, hiljem oli selle õigusjärglane Eesti NSV Riiklik Tööstuskomitee. Tehase Estoplasti üleliidulisest alluvusest vabanemine oli tähelepanuväärsemaid uutmisprotsessi võite Eestis. 1991. aastast kandis tehas nime Riiklik Aktsiaselts Estoplast. 1995. aastal RAS Estoplast erastati, aktsiad ostis AS Talinvest. 2003. aastal RAS Estoplast pankrotistus. 1966 – lamp “Vana Toomas”, autor Bruno Vesterberg 1973 – lamp "Pall", autor Lembit Ojason Valitsejate vastu. Tiit Made. Kirjastus Argo, 2013, lk 373. Tallinn. Lühientsüklopeedia. Tallinn: Valgus, 1979, lk 191. ENE, 2. köide, Tallinn: Valgus, 1987, lk. 621. Margus Kruut. Estoplasti kadunud valgust meenutades. Postimees, 8. mai 2011. Kai Lobjakas, KIRSTI METUSALA JA ESTOPLAST, ajakiri Pööning, talvenumber nr 4 (41) 2023 Valitsejate vastu. Tiit Made. Kirjastus Argo, 2013, lk 376-377.
Kužiai

Kužiai on alev Leedus Šiauliai rajoonis, Kužiai valla halduskeskus. Alev asub Ringuva jõe kaldal. Kužiaid läbib Šiauliai ja Kretinga vaheline raudtee. Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1946 püstitatud katoliku kirik ja alevi lähistel asuv linnamägi. Kužiaid mainitakse esimest korda XVII sajandi keskel. Aastal 1657 ehitati sinna esimene kirik, mille juures XIX sajandil hakkas tegutsema ka kihelkonnakool. Alev sai asulast XIX sajandi alguses, mil sinna rajati postijaam. Aastail 1915 ja 1944 põles asula maha. Teise maailmasõja ajal tapeti alevi lähistel 8000 inimest, nende seas juudid Šiauliai getost. Pärast teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Kužiai kohaliku kolhoosi keskasula. Kužiai Kužiai kool Kužiai kirik Mälestusmärk natsismiohvrite hukkamispaigal [1]  Kužiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt
Joann (Bulin)

Joann (eestipäraselt ka Johannes, vene keeles Иоанн; ilmaliku nimega Nikolai Aleksandrovitš Bulin, vene Николай Александрович Булин; 16. veebruar 1893 Võõpsu, Räpina vald – 30. juuli 1941 Leningrad) oli Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku vaimulik (piiskop). 1920–1932 oli ta Petseri kloostri ülem. Vahistati Petseris 18. oktoober 1940 ja viidi Leningradi, kus Leningradi oblasti kohtu otsuse alusel hukati. BULIN Nikolai (piiskop Joann)
Jevsevi (Grozdov)

Jevsevi (vene Евсевий; eestipäraselt ka Euseebius; kodanikunimega Jevstafi Sergejevitš Grozdov, vene Евстафий Сергеевич Гроздов; 17. märts 1866 Šarkaŭščyna, Vilno kubermang – 12. august 1929 Narva-Jõesuu) oli õigeusu piiskop. 28. mail 1906 pühitseti ta Uglitši piiskopiks, Jaroslavli piiskopkonna abipiiskopiks. 12. aprillil 1912 määrati ta Pihkva ja Porhovi piiskopiks ja 17. aprillil asus ta sellesse ametisse. 25. aprillil 1918 ülendas Moskva patriarh Tihhon ta ülempiiskopiks. https://web.archive.org/web/20150421193711/http://www.pohjarannik.ee/modules.php?name=News&file=print&sid=2675 (vaadatud 21.04.2015)
Georg Jellinek

Georg Jellinek (16. juuni 1851 Leipzig – 12. jaanuar 1911 Heidelberg) oli saksa õigusfilosoof. Tema tähtsaim teos on aastal 1900 ilmunud "Allgemeine Staatslehre" ("Riigi üldteooria").