laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Igor Latõšev

Igor Aleksandrovitš Latõšev (vene keeles Игорь Александрович Латышев; 9. mai 1925 Smolensk – 6. oktoober 2006 Moskva) oli vene japonist, Venemaa Teaduste Akadeemia Orientalistika Instituudi rahvusvaheliste suhete komplekssete probleemide osakonna juhtivteadur. Latõšev kaitses 1952. aastal kandidaadiväitekirja "Sõjalis-fašistliku režiimi kehtestamine Jaapanis Vaiksel ookeanil sõja puhkemise eelõhtul" (Установление военно-фашистского режима в Японии накануне войны на Тихом океане). Samal aastal sai ta NSV Liidu TA Orientalistikainstituudi teadustöötajaks. 1967. aastal kaitses ta doktoriväitekirja "Valitsev Jaapani Liberaaldemokraatlik Partei ja tema poliitika" (Правящая либерально-демократическая партия Японии и её политика). 1981. aastal anti talle professori teaduskutse. Töötas 15 aastat Pravda erikorrespondendina Jaapanis, avaldanud 800 artiklit, 50 teaduslikku tööd ja 13 monograafiat. Pärast Nõukogude Liidu kokkuvarisemist (1991) esines Latõšev raamatute ja sõnavõttudega, milles vastustas järjekindlalt mistahes territoriaalseid järeleandmisi Jaapanile Игорь Александрович Латышев[alaline kõdulink] Латышев И. А. Покушение на Курилы. — г. Южносахалинск: Изд. «Пресса», 1992. — 228 с. Латышев И. А. Кто и как продаёт Россию. Хроника российско-японских территориальных торгов (1991–1994 годы). — М.: Изд. «Палея», 1994. — 218 с.
Flash mob

Flash mob (või flashmob) on hulk inimesi, kes kogunevad avalikus kohas, esinevad lühikest aega ning seejärel hajuvad kiiresti laiali. Sageli meelelahutuse, satiiri või kunstilise väljenduse eesmärkitel. Mõiste võeti kasutusele 2003. aastal ning ei kehti üldiselt poliitilistel eesmärkidel korraldatud ürituste ja etenduste (nt meeleavalduste), reklaamide, suhtekorraldusettevõtete kohta. Eelnimetatud puhkudel, kui tegevusel on ettekavandatud ühiskondlik eesmärk, kasutatakse sageli terminit smart mobs. Esimesed flashmob'id korraldati Manhattanil 2003. aastal ajakirja Harper's vanemtoimetaja Bill Wasiku ettevõtmisel. Esimene katse ebaõnnestus, kui väljavalitud kauplus sai kogunemisplaani kohta vihje. Wasik vältis selliseid probleeme esimest edukat flashmob'i korraldades, mis toimus 17. juunil 2003 Macy kaubamajas, saates osalejad algul nelja Manhattani baari, kus nad said vahetult enne ürituse algust täpsed juhised sündmuse sisu ja asukoha kohta. "Facebook flashmob shuts down station". CNN.com. 9. veebruar 2009. "Va-va-voom is in the dictionary". BBC. 8. juuli 2004. Vaadatud 5. mail 2010. "definition of flash mob from Oxford English Dictionaries Online". Oxford University Press. 8. juuli 2004. Originaali arhiivikoopia seisuga 10. mai 2011. Vaadatud 9. mail 2010. "Mixed feelings over Philadelphia's flash-mob curfew". BBC. 12. august 2011. Judith A. Nicholson. "Flash! Mobs in the Age of Mobile Connectivity". Fibreculture Publications/Open Humanities Press. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. detsember 2010. Vaadatud 15. juulil 2009. "Manifestul Aglomerarilor Spontane / A Flashmob Manifesto". 5. detsember 2004. Originaali arhiivikoopia seisuga 9. veebruar 2007. Vaadatud 27. detsembril 2011. Ed Fletcher (23. detsember 2010). "Failed choral 'flash mob' may not have qualified for term". Toronto Star. Vaadatud 30. detsembril 2010. Sandra Shmueli (8. august 2003). "'Flash mob' craze spreads". CNN. Wasik, Bill (jaanuar 2012). "#Riot: Self-Organized, Hyper-Networked Revolts—Coming to a City Near You". Wired. Vaadatud 22. jaanuaril 2012. Goldstein, Lauren (10. august 2003). "The Mob Rules". Time Europe. 162 (7 - April 18, 2003). ISSN 0040-781X. OCLC 1767509. Vaadatud 8. mail 2021. Wasik, Bill (märts 2006). "My Crowd, or, Phase 5: A report from the inventor of the flash mob" (Subscription). Harper's Magazine: 56–66. ISSN 0017-789X. OCLC 4532730. Vaadatud 2. veebruaril 2007.
Loket

Loket (saksa keeles Elbogen) on linn Tšehhis Karlovy Vary maakonnas Sokolovi ringkonnas. Loket asub Ohře jõe ääres, Sokolovist umbes 7 km idas ja Karlovy Varyst ligi 9,5 km lääneedelas. Loketi loss rajati 12. sajandi teisel poolel. Ürikutes on Loketit esmamainitud 1234. aastal. Loketi loss koos ümbruskonnaga on 1963. aastast ajalooline linnakaitseala. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Castle Loket Karlovy Vary Region card Hrad Loket : právní ochrana Národní památkový ústav. Památkový katalog. Vaadatud 20. augustil 2023
Ridaküla (täpsustus)

Ridaküla on Eestis levinud külade tüüp Ridaküla on mitme Eesti küla nimi: Ridaküla, küla Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas Ridaküla, küla Tartu maakonnas Elva vallas Ridaküla, küla Rapla maakonnas Rapla vallas Ridaküla, küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas Ridaküla, endine küla Virumaal Vaivara kihelkonnas, tänapäevase Udria küla alal Ridaküla, Kohtla-Järve linnaosa
Max Factor

Max Factor on kosmeetikatoodete sari firmalt Coty Inc.. Selle asutas 1909. aastal Max Factor & Company-na kosmeetik Maksymilian Faktorowicz. Max Factor on spetsialiseerunud filmimeigile. 1973. aastal müüdi ettevõte 500 miljoni USA dollari eest. Enne seda kuulus see Factorite perekonna mitmele põlvkonnale, saades selle aja jooksul rahvusvaheliseks ettevõtteks. Procter & Gamble omandas ettevõtte aastal 1991. Max Factor Building
Zinalrothorn

Zinalrothorn on mägi Penniini Alpides Šveitsis. Selle nimi tuleb Zinali külalt, mis asub põhjaküljel, ja saksakeelsest sõnast Rothorn, mis tähendab punane tipp. Kui sellele 1864. aastal esmakordselt roniti, oli mägi kohalikult tuntud kui Moming. Zinalrothorn on üks kõrgeid mäetippe, mis eraldab Mattertali (idas) ja Val d'Anniviersit (läänes). Weisshorni mäetipp (4505 m) asub 5 km põhja pool ja Dent Blanche 7 km lääne pool. Mäe läänepoolsel jalamil asub suur Zinali liustik ja põhjapoolsel küljel Momingi liustik. L'Epaule (õlg) on väike mäetipp põhjaseljaku alusel. Lähimad külad on Täsch ja Zermatt, samas Zinal kirdes asub kaugemal (9 km). Esimese mäkketõusu tegid 22. augustil 1864 põhjaseljaku kaudu Leslie Stephen ja Florence Crauford Grove koos teejuhtide Jakob Andereggi ja Melchior Andereggiga. Nad lahkusid Zinalist varahommikul ja tõusid Zinali liustikule. Nad jõudsid keskhommikul õlale seljakult, mis ühendab Blanc de Momingiga põhjaseljaku alusel. Seljaku ületamine tipuni võttis 2 tundi. Veidi vähem keerulist tavamarsruuti, kaguseljakut, ronisid 5. septembril 1872 esmakordselt Clinton Thomas Denti (teejuht Alexander Burgener) ja George Augustus Passinghami (teejuhid Ferdinand Imseng ja Franz Andermatten) ühendseltskonnad. Esimese talvise ja suuskadel mäkketõusu tegid 7. veebruaril 1914 Marcel Kurz ja T. Theytaz. 1880. aastatel jättis Ladies' Alpine Club esimene president Elizabeth Hawkins-Whitshed oma eemaldatava seeliku eksikombel Zinalrothornile. Tagasihoidlikkuse säilitamiseks tegi ta otsuse ronida mäele teist korda, et see sealt kätte saada, mitte pükstega Zermatti naasta.
Grandes Jorasses

Grandes Jorasses on mägi Mont Blanci massiivil, Prantsusmaa Haute-Savoie departemangu ja Itaalia Valle d'Aosta vahelisel piiril. Esmatõusu mäe kõrgeimasse tippu (Pointe Walker) tegi 30. juunil 1868 Horace Walker koos teejuhtide Melchior Andereggi, Johann Jauni ja Julien Grange'iga. Mäe kõrguselt teise tippu (Pointe Whymper) ronisid 24. juunil 1865 esmakordselt Edward Whymper, Christian Almer, Michel Croz ja Franz Biner, kasutades nüüdset mäkketõusu tavamarsruuti ja seda, mida järgis Walkeri seltskond 1868. aastal. Mäetipud (idast läände) on: Pointe Walker (4208 m) – Horace Walkeri järgi, kes tegi esimese tõusu mäele Pointe Whymper (4184 m) – Edward Whymperi järgi, kes tegi esimese tõusu kõrguselt teisele tipule Pointe Croz (4110 m) – Michel Crozi järgi, teejuht Chamonix'st Pointe Elena (4045 m) – printsess Elena del Montenegro järgi Pointe Margherita (4065 m) – kuninganna Margherita di Savoia järgi, Itaalia kuninga Umberto I naine Pointe Young (3996 m) – Geoffrey Winthrop Youngi järgi Asudes mäe Prantsuse poolel, on põhjakülg üks kolmest Alpide suurest põhjaküljest, koos Eigeri ja Matterhorni põhjakülgedega (tuntud kui 'Triloogia'). Ühe kuulsaima seinana Alpides kõrgub see 1200 m Leschaux' liustiku kohale, mille ulatus on otsast otsani 1 km. Klassikaline marsruut mäeküljel on Walkeri kannus, mis viib otse Pointe Walkeri rippu. Teine peamine tugipost mäel on Crozi kannus, mis viib Pointe Crozi tippu. Oma soolotõusudel Alpide kuuele kõige raskemale põhjaküljele valis Alison Hargreaves selle marsruudi Walkeri kannuse asemel. Reinhold Messner on öelnud, et tegi otsuse tõusta Mount Everestile koos Peter Habeleriga Grandes Jorassesil, kus Peter "laskus nagu tantsija". Mäe Itaalia poolel pääseb lõunaküljele Boccalatte hütist Planpincieux' asunduse kohal Itaalia Val Ferretis, mis on Courmayeuri omavalitsuse osa. Col des Hirondellesist ühendab tipuseljak Pointe Walkeri teiste tipupunktidega ja laskub siis Col des Grandes Jorassesile, kus asub bivakk-peavari - Bivouac E Canzio hütt. Seljak moodustab Prantsuse-Itaalia piiri, millest peaaegu kõik on kõrgusel üle 4000 m. Planpincieux' liustik
Didieji Pupojai

Didieji Pupojai on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kirdeosas Antakalnise valla territooriumil. Didieji Pupojai piirneb lõunas Naujoji Vilniaga, edelas Rokantiškėsega, läänes Mileišiškėsega, loodes Kalnaiga, põhjas Dvarčionysiga, kirdes Galgiaiga, idas aga Mažieji Pupojaiga. Linnaossa jääb osaliselt Rokantiškėse parkmets. Didieji Pupojai jääb osaliselt Dvarčionysi geomorfoloogilisele kaitsealale. Linnaosa on valdavalt aianduskooperatiivide piirkond, ent seal asub ka individuaalelamuid. Osa hoonetest on vanad Didieji Pupojai küla taluhooned. Linnaosa on tekkinud samanimelise küla aladele, mis liideti Vilniusega lõplikult aastal 1996. Tsasriajal oli asula venekeelne nimekuju Пупайе. https://www.geoportal.lt/map/
Mažieji Pupojai

Mažieji Pupojai on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Antakalnise valla territooriumil. Mažieji Pupojai piirneb lõunas Naujoji Vilniaga, läänes Didieji Pupojaiga, kirdes aga Galgiaiga. Mažieji Pupojai jääb osaliselt Dvarčionysi geomorfoloogilisele kaitsealale. Linnaosa on tekkinud samanimelise küla aladele, mis liideti Vilniusega aastal 1996. Asula venekeelne nimekuju oli tsaariajal Пупайе Малэ. https://www.geoportal.lt/map/
Kalnai

Kalnai (poola keeles Górajce) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kirdeosas Antakalnise valla territooriumil. Kalnai piirneb lõunas Mileišiškėsega, kagus Didieji Pupojaiga, idas Dvarčionysiga, loodes Aukštagirisega, läänes aga Pylimėliaiga. Linnaossa jääb osaliselt Dvarčionysi parkmets. Linnaosa on tekkinud samanimelise küla aladele. Aastal 1905 olid selle aladel Mickūnai valda jäävad asula ja küla, toona oli seal kokku 68 elanikku. Tsaariajal kasutati küla kohta venekeelseid nimekujusid Гуры ja Гурайцэ. Aastal 1931 oli Kalnais 84 elanikku. https://www.geoportal.lt/map/ Гошкевич И.И. Виленская губерния: Полный список населенных мест со статистическими данными о каждом поселении, составленный по официальным сведениям. Вильна, 1905. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938.
Üllői út

Üllői út (ungari keeles 'Üllő tee') on Ungari pealinna Budapesti üks peamisi magistraale. Linna pikim puiestee kulgeb kesklinna äärelt Üllősse. Peaaegu sirgjooneline 15,6 km pikkune tee moodustab piiri linnaringkondade Ferencvárosi ja Józsefvárosi ning Ferencvárosi ja Kőbánya vahel. Selle all, Kálvini väljaku ja Határi puiestee vahel, kulgeb metrooliin M3.  Üllői út – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Dvarčionys

Dvarčionys (poola keeles Dworczany) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kirdeosas Antakalnise valla territooriumil. Dvarčionys piirneb lõunas Didieji Pupojaiga, idas Galgiaiga, kirdes Kairėnaiga, läänes aga Kalnaiga. Dvarčionysi aladele jääb osaliselt Aukštagirise parkmets. Linnaosa läbib Dvarčionysi geomorfoloogiline kaitseala. Dvarčionysis on algkool ja raamatukogu. Lõunapoolsemasse ossa on rajatud aianduskooperatiivid. Dvarčionysi varasem nimekuju oli Dvarčėnai. Paik on saanud nime sealt läbi voolava Dvarčia oja järgi. Linnaosa on tekkinud samanimelise küla aladele. Aastal 1866 oli seal 64 elanikku. Aastal 1888 rajati külla tellisevabrik, lisaks veel savikarjäär, kus kaevandati kohalikku punast savi. Aastal 1905 oli selle alal Mickūnai valda jääv küla, toona oli seal 60 elanikku. Tsaariajal kasutati küla kohta venekeelset nimekuju Дворчаны. Aastal 1931 oli Dvarčionysis 157 elanikku. Sealne tellisevabrik suleti aastal 1940. Nõukogude perioodil rajati külla keraamilisi plaate tootev ettevõte. Küla liideti Vilniusega aastal 1959. Pärast Leedu taasiseseisvumist tegutses seal ettevõte AB „Dvarčionių keramika“, mis jätkas keraamiliste plaatide tootmist aastani 2016, mil see pankrotistus. https://www.geoportal.lt/map/ Vilnijos vartai Dworczany (4). Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, Kd. II (Derenek — Gżack). Warszawa, 1881, 235 lk. Гошкевич И.И. Виленская губерния: Полный список населенных мест со статистическими данными о каждом поселении, составленный по официальным сведениям. Вильна, 1905. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938. Dvarčionys. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
Turniškės (Antakalnise vald)

Turniškės on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kirdeosas Antakalnise valla territooriumil. Turniškės piirneb läänes Valakampiaiga, lõunas Aukštagirisega, kirdes Smėlynėga, põhjas aga üle Nerise jõe Turniškėsega ja Staviškėsega. Linnaossa jääb Valakampiai parkmets. Turniškės jääb osaliselt Valakupia lohkude geomorfoloogilisele kaitsealale. Linnaosa on prestiižikas elurajoon, kus asuvad nii Leedu presidendi kui ka paljude suursaadikute residentsid. Linnaosa nimi on lõpu järgi otsustades leedu päritolu. Keeleteadlase Jonas Jurkštase arvates tuleneb nimetus isikunimest, ent tegemist võib olla ka hüdronüümiga – Nerise teisel kaldal voolab Turniškė oja. Turniškėse kohal asus mesoliitikumis laagripaik, kust on leitud sarvest kirves. Kirjalikes allikates on Turniškėst esmamainitud 1780. aastal. XX sajandi alguses oli praeguse linnaosa kohal neli asulat. 1905. aastal oli selle aladel Mickūnai vallas Kontrverkiai asulas 9 elanikku, Piliakalnise asulas 26 elanikku, kahes Rulekiškėse nime kandvas asulas oli aga kokku 20 elanikku. 1938. aastal rajati Turniškėse hüdroelektrijaam. Seda ühendas Vilniusega läbi Antakalnise kulgev kitsarööpmeline raudtee. Teise maailmasõja ajal lasid Saksa väed sealse paisu õhku. Elektrijaama administratiivhoone ja inseneride maja on tänapäeval kasutusel Leedu presidendi ja peaministri residentsidena. 1969. aastal oli Turniškėses 223 elanikku. Piirkond liideti Vilniusega 1969. aastal. https://www.geoportal.lt/map/ Jurkštas, Jonas. Vilniaus vietovardžiai. – Vilnius, 1985, lk. 10-13. Stasys Bilys. Hidroelektrinių miražai Lietuvoje 1909–2009 . Trys žvaigždutės, 2010. lk. 35. Гошкевич И.И. Виленская губерния: Полный список населенных мест со статистическими данными о каждом поселении, составленный по официальным сведениям. Вильна, 1905. Dumalakas, Arūnas (2016-01-21). „Turniškėse vietoj politikų rezidencijų galėjo telkšoti tvenkinys“. lrytas.lt. Vilnijos vartai
Baniškės

Baniškės (poola keeles Baniszki) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kirdeosas Antakalnise valla territooriumil. Baniškės piirneb läänes Aukštagirisega, põhjas Gvazdikaiga, kagus Kairėnaiga ja lõunas Dvarčionysiga. Linnaossa jääb Baniškėse kalmistu. Baniškės asub Kaira oja kaldal, sinna jääb Kairėnai järv. Linnaosa on aianduskooperatiivide piirkond. Baniškėst on esmamainitud XX sajandi alguses kui Kairėnai mõisale kuuluvat asulat. 1905. aastal oli tegemist Mickūnai valda jääva vesiveskiasulaga, mis kuulus Tyszkiewiczitele. Toona oli seal 29 elanikku. Tsaariajal kandis piirkond venekeelset nimekuju Банишки. 1931. aastal oli asulas 63 elanikku. https://www.geoportal.lt/map/ Baniszki. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, Kd. XV, cz. 1 (Abablewo — Januszowo). Warszawa, 1900, 79 lk. Гошкевич И.И. Виленская губерния: Полный список населенных мест со статистическими данными о каждом поселении, составленный по официальным сведениям. Вильна, 1905. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938.
Gvazdikai

Gvazdikai on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kirdeosas Antakalnise valla territooriumil. Gvazdikai piirneb edelas Aukštagirisega, loodes Smėlynėga, põhjas Žemoji Veržuvaga, idas Šilėnaiga, kagus Kairėnaiga ja lõunas Baniškėsega. Linnaosa asub Kaira oja kaldal, Aukštagirise parkmetsa ja Kairėnai metsa vahel. Edelasse jääb Aukštagirise geomorfoloogiline kaitseala, kirdesse Veržuva hüdrograafiline kaitseala. Linnaosa on aianduskooperatiivide piirkond. Aastal 1905 oli Gvazdikai kohal kaks Mickūnai valda jäävat asulat, mis kuulusid Tyszkiewiczitele. Sellenimelises vesiveskis oli 9 elanikku, pruulikojas aga 6 elanikku. Tsaariajal kandis piirkond vene keeles nimekujusid Гвозьдзики ja Гвоздика. Aastaks 1931 olid mõlemad asustatud paigad liidetud Gvazdikai külaks, kus oli 36 elanikku. Muinsuskaitse all on Baniškėse tumulused. https://www.geoportal.lt/map/ Гошкевич И.И. Виленская губерния: Полный список населенных мест со статистическими данными о каждом поселении, составленный по официальным сведениям. Вильна, 1905. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938. "Leedu kultuurimälestiste register". Vaadatud 31. augustil 2021.
Kolga-Jaani valla vapp

Kolga-Jaani valla vapp on Viljandi maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kolga-Jaani valla vapp. Vapp kinnitati 14. novembril 1995. Hõbedasel damaskeeritud kilbil on sinine nurgaruut, milles hõbedane kotkapea kuldse noka ja oreooliga. Pühapaistega kotkas on evangelist Johannese tunnus. Seega viitab nurgaruudus (kolkas) asuv kotkapea otseselt valla nimele. Kolga-Jaani valla lipp Kolga-Jaani valla sümboolika valla kodulehel Kolga-Jaani valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
M3 (Budapesti metrooliin)

M3 (ungari keeles M3-as metróvona või észak–déli metróvonal) on Ungari pealinna Budapesti kolmas ja pikim metrooliin, mille esimest etappi ehitati aastatel 1970–1976. See kulgeb Újpestist Váci puiestee all siselinnani ja sealt Üllői puiesteed järgides Kőbánya-Kispesti metroojaamani. Deák Ferenci väljaku all kohtub see Budapesti metroo liinidega M1 ja M2, Kálvini väljaku all kohtub see liiniga M4. Újpest-központ Újpest-városkapu Gyöngyösi utca Forgách utca Göncz Árpád városközpont Dózsa György út Lehel tér Nyugati pályaudvar Arany János utca Deák Ferenc tér Ferenciek tere Kálvin tér Corvin-negyed Semmelweis Klinikák Nagyvárad tér Népliget Ecseri út Pöttyös utca Határ út Kőbánya-Kispest M1 (Budapesti metrooliin) M2 (Budapesti metrooliin) M4 (Budapesti metrooliin)
Kálvin tér

Kálvini väljak (ungari keeles Kálvin tér) on Ungari pealinna Budapesti üks peamisi väljakuid. See on nimetatud prantsuse usureformaatori Johann Calvini järgi. See asub Pestis, linnaringkondade Belváros-Lipótvárosi, Józsefvárosi ja Ferencvárosi liitumiskohas. Seal ristuvad ringpuiestee Kiskörút, Üllői puiestee, Barossi tänav ja Kecskeméti tänav. See on tähtis ühistranspordikeskus trammiga, bussiga ja trollibussiga sõitjatele. Seal asub Kálvini väljaku metroojaam, kus kohtuvad Budapesti metroo liinid M3 ja M4. Ungari Rahva Muuseum asub väljaku lähedal.  Kálvin tér – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Belváros

Belváros (saksa keeles Innenstadt) on Ungari pealinna Budapesti kesklinn, mis vastab enam-vähem ajaloolisele Pesti vanalinnale. Seda piiritleb kitsamas mõttes ringpuiestee Kiskörút ja Doonau jõgi. Laiemas mõttes piiritleb seda ringpuiestee Nagykörút kui ka Buda poolel Margit körút. Belváros-Lipótváros (Budapesti V ringkond)  Belváros – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Baýramaly

Baýramaly on kuurortlinn Türkmenistani kaguosas Mary vilajetis, Baýramaly rajoon halduskeskus. Baýramaly on rajooniga võrdsustatud linn. Linn asub Murgapi oaasis Murgapi jõe kaldal, Aşgabatist 375 km ida pool ja Maryst 27 km ida pool. Linnas on raudteejaam, Aşgabatiga on raudteeühendus. Kõrgus merepinnast on 231 m. Elanike arv oli 1991. aasta andmetel 60 000, 1969. aastal 53 000. Baýramaly on linn alates 1931. aastast. Vene keeles kasutatakse rööbiti nimekujusid Байрамалы (see on ka varasem türkmeenikeelne nimekuju) ja Байрам-Али. Kasutatakse ka vormi Байрамали. Eesti keeles on varem kasutatud nimekujusid Bairam-Ali ja Bajramalõ. Ladinatähelised nimekujud on veel Bayramaly, Bairam Ali, Bairam Aly, Barjam-Ali ja Bayramali. Kliima on kuiv ja kuum. Suvel on varjus sooja üle 40 kraadi, kevadel ja sügisel 30–35 kraadi. Suhteline õhuniiskus on 10%–35%. Juunist septembrini sademed praktiliselt puuduvad, teistel kuudel on sademeid vähe. Tuuled on nõrgad. Baýramalys valmistatakse rasvu, trikotaažitooteid ja ejitusmaterjale ning puhastatakse puuvilla. Baýramaly rajoonis on maagaasi leiukoht. Baýramaly on kuurort neeruhaigetele, seal asub Saparmyrat Türkmenbaşy nimeline sanatoorium. Baýramaly piisavalt kuiv, päikeseline ja soe kliima, mis sarnaneb Egiptuse omaga, on neeruhaigetele soodne. Kuurort tekkis 1920. aastatel. Sanatoorium asub omapärase mikrokliimaga, igihalja taimestikuga varjulises pargis. Ravi aluseks on kliimateraapia ja ravidieet. Baýramaly kliima "masseerib" nefriidihaigetel naha kapillaare ning südame ja neerude veresooni. Naha respiratsioon paraneb, tursed kaovad, arteriaalne vererõhk alaneb, vere vool neerudes ja pärgarterites tugevneb, paranevad vereringe ja taastusprotsessid neerudes, tugevneb organismi vastupanuvõime. Neerude ja naha aktiivsuse tõusu tõttu vabaneb organism suurest hulgast mürgistest ainetest, paranevad hapete ja aluste tasakaal, ainevahetus ja vereringeelundkonna funktsioonid. Kõrbeliivas kasvanud viinamarjad ja arbuusid sisaldavad väga vähe vett ning rikkalikult glükoosi ja tselluloosi. Türkmenistani viimamarjad ja arbuusid parandavad süsivesikute ainevahetust. Rohelise tee joomine Baýramaly tingimustes aitab laiendada perifeerseid veresooni ja tugevdada higieritust. Kahjulikud soolad ja vesi väljuvad organismist, kuid vajalikud valgud ja fermendid jäävad verre ning aitavad kaasa neeripõletikuga orgabismi elutegevusele. Sanatooriumis kasutatakse palju õhuvanne, värskes õhus magamist, sooje dušše ja veega ülekallamist. Sanatooriumis on ka kardioloogiaosakond. Linna lähedal on vana Mervi (?) varemed. Baýramaly kaugvalimiskood on 564. Juulis 1992 olid Baýramalys rahutused. 1990. aastate alguses algasid jumalateenistused restaureeritud revolutsioonieelses õigeusu kirikus. Asukoht Türkmenistani kaardil Teine Türkmenistani kaart Ümbruse topograafia Mervi varemed (ülemine pilt) Mervi varemed Kliimatabelid inglise keeles
Mõisaküla vapp

Mõisaküla vapp on Viljandi maakonnas asuva Eesti linna Mõisaküla vapp. Vapp on kinnitatud 24. jaanuaril 1994. Mustal kilbil on alasi ja sellele toetuvat vasarat hoidev vasakult ülanurgast lähtuv käsi – mõlemad hõbedased. Mõisaküla lipp Mõisaküla sümboolika linna kodulehel Mõisaküla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Punktdiood

Punktdiood on pooljuhtdiood, milles pn-siire moodustub metallteraviku ja elektron- või aukjuhtivusega pooljuhtplaadi vahel. Punktdioodi eelkäija raadiosignaalsignaali detekteerimisel oli kristalldetektor (vt Detektorraadio). Esimese stabiilsete parameetritega puntdioodi valmistas Saksa füüsik Walter Schottky 1939. aastal. Neid klaas- või keraamilises kestas dioode hakati esialgu (Teise maailmasõja aastail) kasutama eriti raadiolokatsiooni seadmeis, samuti ka mujal raadiotehnikas kõrgsagedusliku elektrivoolu alaldamiseks. Üliväike kontaktpind andis võimaluse rakendada punktdioode väga kõrgete sagedusteni (kuni 30 GHz). Seoses mikrotehnoloogia arenguga on punktdioodide asemele tulnud Schottky dioodid ja pin-dioodid (valmistatud pinddioodidena, vt Pooljuhttehnoloogia). Pooljuhtdiood