laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Milvi Jürissaar

Milvi Jürissaar (8. veebruar 1935 – 2. märts 2023) oli eesti klimatoloog ja meteoroloog. Milvi Jürissaar lõpetas 1960. aastal Tartu Riikliku Ülikooli meteoroloogi-klimatoloogieriala ning asus alates tööle Tartu Aviometeoroloogiajaamas, mis tol ajal kuulus kogu NSV Liidu tsiviillennundust teenindavate ilmajaamade võrku. Jürissaar on meteoroloogiaalaseid teadmisi õpetanud Nõo lennundusklassis, alates 1994. aastast oli Tartu Lennukolledžis (praegune Eesti Lennuakadeemia) pikki aastaid meteoroloogia loengute õppejõud. Ta on lennundusmeteoroloogiat õppetanud ka AS Pakker Avios eralenduritele, ametipilootidele, lennujuhtidele ja lennundustöötajatele. Tuntud pilvevaatlejana on Jürissaar avaldanud palju erialaseid artikleid ja fotosid ajakirjades-ajalehtedes ning osalenud meteoroloogiaalaseid teadmisi vajavates projektides. 1998. aastal koostas Jürissaar raamatu "Meteoroloogia", 2006. aastal koostas ta teksti raamatule "Pilveaabits", kus on eksponeeritud ka tema poolt pildistatud fotod pilvedest ja 2007. aastal ilmus tema sulest "Lennundusmeteoroloogia".
Georg Janson

Georg Janson (20. august 1921 Tallinn – 29. detsember 2012 Tallinn) oli eesti jalgrattur, jalgrattatreener ja filminäitleja. 1950. aastal saavutas 2. koha Eesti meistrivõistlustel eraldistardis. Biograafia ESBL-is Georg Janson CyclingArchives [1]
Vjaz

Vjaz (vene вязь sõnast вязать ('kuduma'); kirikuslaavi вѩзати ⰲⱗⰸⰰⱅⰻ ('köitma', 'siduma')) ehk sidekiri on ehiskirjastiil, kirillitsa dekoratiivne kalligraafiline vorm, milles tähed on ühendatud pidevaks ornamendiks. Esmakordselt ilmus sidekiri lõunaslaavlaste alade mälestistesse 13. sajandil, 14. sajandi lõpust 15. sajandi alguseni jõuab see idaslaavlaste aladele ja Valahhiasse. Ivan Julma valitsusajal arenes vjaz märkimisväärselt, kuid hiljem hüljati. Ruteeni keeles Leedu Suurvürstiriigi põhiseadus 1588. Kiirkirja baasil vjaz palvega "On kohus tõesti õndsaks kiita"; üksikuid sõnu märgivad eri värvid. Ivan Fjodorovi 1564. aastal ilmunud "Apostel" vjazis trükitud esimese reaga
Eesti Superkarikas 2001

Eesti Superkarikas 2001 oli 6. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mängud peeti Narvas Kreenholmi staadionil ja Tallinnas Lilleküla kunstmuruväljakul, ning mängisid Meistriliiga 2000 võitja Maardu FC Levadia ja Eesti karikas 2001 võitja Narva JK Trans. 2001. aasta Superkarika võitis Maardu FC Levadia. Meistriliiga 2001 Eesti karikas 2000/01 Superkarikas Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel
Eesti Superkarikas 2000

Eesti Superkarikas 2000 oli 5. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Kuressaares Kuressaare linnastaadionil, ning mängisid Meistriliiga 2000 võitja Maardu FC Levadia ja Eesti karikas 2000 2. koha meeskond Viljandi JK Tulevik. Meistriliiga 2000 Eesti karikas 1999/2000 Superkarikas Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel
Eesti Superkarikas 1999

Eesti Superkarikas 1999 oli 4. Eesti Superkarikafinaal. Meistriliiga 1999 Eesti karikas 1998/99 Superkarikas Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel
Eesti Superkarikas 1998

Eesti Superkarikas 1999 oli 3. Eesti Superkarikafinaal. Meistriliiga 1998 Eesti karikas 1997/98 Superkarikas Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel
Eesti Superkarikas 1997/98

Eesti Superkarikas 1997/98 oli 2. Eesti Superkarikafinaal. Meistriliiga 1996/97 Eesti karikas 1996/97 Superkarikas Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel
Eesti Superkarikas 1996/97

Eesti Superkarikas 1996/97 oli 1. Eesti Superkarikafinaal. Meistriliiga 1995/96 Eesti karikas 1995/96 Superkarikas Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel
Eesti Superkarikas 2021

Eesti Superkarikas 2021 oli 26. Eesti Superkarika võistluste finaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2020 ja Eesti karikas 2020 võitja Tallinna FC Flora ja Meistriliiga 2020 2. koht Paide Linnameeskond. Meistriliiga 2021 Eesti karikas 2020/21 [1] Superkarikas Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel
Eesti Superkarikas 2022

Eesti Superkarikas 2022 oli 27. Eesti Superkarika võistluste finaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Narvas Narva Kalev-Fama staadionil, ning mängisid Meistriliiga 2021 võitja Tallinna FC Flora ja Eesti karikas 2021 võitja Tallinna FCI Levadia. Meistriliiga 2022 Eesti karikas 2021/22 [1] Superkarikas Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel
Eesti Superkarikas 2023

Eesti Superkarikas 2023 oli 28. Eesti Superkarika võistluste finaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2022 võitja Tallinna FC Flora ja Eesti karikas 2022 võitja Paide Linnameeskond. Meistriliiga 2023 Eesti karikas 2023 [1] Superkarikas Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel
Andris Liepa

Andris Marisovitš Liepa (vene keeles Андрис Марисович Лиепа; sündinud 6. jaanuaril 1962 Moskvas) on läti juurtega Venemaa ballettmeister ja endine balletitantsija. Balletitantsija Māris Liepa poeg. Liepa lõpetas 1980. aastal Moskva koreograafiakooli. Ta on olnud aastatel 1980–1988 Moskva Suure Teatri balletisolist. Tema lavakarjääri lõpetas 1988. aastal saadud trauma. Hiljem on ta töötanud teatrilavastajana. Ta on olnud 17 aastat Kremli Balleti kunstiline juht ja peaballetmeister. 1990. aastatel oli ta külalislavastaja Läti Rahvusooperis. 1999. aastal andis Läti Seim Liepale eriliste teenete eest Läti kodakondsuse. Alates 2019. aastast töötab Liepa Taškendis Alisher Navoiy Riikliku Akadeemilise Suure Teatri kunstilise juhi ja peaballettmeistrina. 1986 – Vene NFSV teeneline kunstnik 2009 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik 2007 – Läti Kolme Tähe ohvitseriklassi orden 2023 – Venemaa Föderatsiooni Austuse orden
Māris Liepa

Māris Rūdolfs Liepa (vene keeles Марис Эдуардович Лиепа Maris Eduardovitš Liepa; 27. juuli 1936 Riia – 26. märts 1989 Moskva) oli läti ja Nõukogude Liidu balletitantsija. Māris Liepa alustas oma karjääri balletitantsijana 1955. aastal Riia Ooperi- ja Balletiteatris. Aastatel 1956–1960 töötas ta Vladimir Burmeisteri kutsel Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Muusikateatris. 1960. aastal sai temast Moskva Suure Teatri solist. Kui Juri Grigorovitš määrati 1964. aastal Suure Teatri peaballettmeistriks, tekkis neil alguses hea koostöö. Aja jooksul Liepa suhted Grigorovitšiga halvenesid, eriti pärast 1979. aastal ajalehele Pravda antud intervjuud, kus Liepa rääkis kriitiliselt Grigorovitši balletijuhtimismeetoditest. Kahe aasta jooksul ei saanud Liepa Suure Teatri laval enam ühtki uut rolli. 1982. aastal oli Liepa viimane esinemine Suure Teatri laval. Grigorovitši survel langetas teatri kunstinõukogu otsuse "professionaalse kõlbmatuse" kohta ja Liepa oli sunnitud 45-aastaselt pensionile jääma. Pärast seda jätkas Liepa tööd balletiõpetajana Moskva Riiklikus Koreograafia Akadeemias. Aastatel 1983–1985 oli ta Sofia Rahvusooperi peaballettmeister. 1964 – Vene NFSV teeneline kunstnik 1968 – Läti NSV rahvakunstnik 1969 – Vene NFSV rahvakunstnik 1976 – NSV Liidu rahvakunstnik Māris Liepa oli neli korda abielus. Esimese abikaasa Maia Plissetskajaga kestis kooselu kolm kuud. Teisest abielust oli Liepal kaks last: Andris Liepa ja Ilze Liepa.
Moskva Koreograafia Akadeemia

Moskva Riiklik Koreograafia Akadeemia (vene keeles Московская государственная академия хореографии; lühend MGAH) on teatrialane kõrgkool Venemaal. Asub Moskvas. 1987. aastal loodi Moskva Akadeemilise Kooli (akronüüm MAHU) baasil kõrgkool Moskva Riiklik Koreograafia Instituut (lühend MGHI), seejuures MAHU jäi edasi eksisteerima kui MGHI juures asuv Moskva Akadeemiline Kool. Alles 1995. aastal, kui MGHI nimetati ümber Moskva Riiklikuks Koreograafia Akadeemiaks, liideti sellega Moskva Akadeemiline Kool. Alates 2010. aastast on ta Moskva Koreograafia Akadeemia kunstiline juht Mihhail Lavrovski. Moskva Keiserlik Teatrikool (1806–1920) Suure Teatri Balletikool (1920–1931) Suure Teatri juures asuv Riiklik Balletitehnikum (1931–1937) Suure Teatri Koreograafiakool (1937–1961) Moskva Akadeemiline Kool (1961–1987) Moskva Riiklik Koreograafia Instituut (1987–1995) Moskva Riiklik Koregraafia Akadeemia (1995–) Klassikalise tantsu kateeder Klassikalise ja duettantsu kateeder Rahvatantsu ja nüüdistantsu kateeder Koreograafia ja balletiõppe kateeder Kontsermeistri meisterlikkuse ja muusikalise kasvatuse kateeder Humanitaarteaduste, sotsiaalmajanduslike distsipliinide ja etenduskunstide juhtimise kateeder Māris Liepa Igor Moissejev Nikolai Tsiskaridze Viktorina Kriger (1910) Olga Lepešinskaja (1933) Maia Plissetskaja (1943) Vladimir Vassiljev (1958) Andris Liepa (1980) Ilze Liepa (1981) Sergei Filin (1988) Nikolai Tsiskaridze (1992) Dmitri Dmitrijev (2007) Koduleht
Aliaksandr Azarau

Aliaksandr Azarau (valgevene keeles Аляксандр Азараў, vene keeles Александр Азаров; sündinud 1976/77 Minskis) on endine Valgevene siseministeeriumi alampolkovnik, kes alates 2022. aastast on Valgevene opositsioonipolitseirühmituse BYPOL juht. Augustist 2022 Valgevene opositsiooni Ühinenud Üleminekukabineti liige, vastutades seaduse ja korra eest. Kasvas üles Minskis Frunzienski rajoonis. Tema ehitustöölisest isa suri elektrilöögi tõttu, kui Azarau oli 11-aastane. Tema ema oli insener. 2000. aastal lõpetas juristina Valgevene Õigusinstituudi ja asus tööle Valgevene siseministeeriumis. Tal on diplom ka Valgevene Majandusülikoolist ja Minski Riiklikust Keelteülikoolist. 2008–2018 Valgevene siseministeeriumi organiseeritud kuritegevuse ja korruptsiooni vastu võitlemise peavalitsuse inimkaubanduse osakonna juhataja asetäitja. Azarau väidab, et alates 2015. aastast kaitses ta oma töökohal avalikult ukrainlasi, mis viis sisekonfliktini. 2018–2020 Valgevene Siseministeeriumi Akadeemia õppejõud. Pärast 2020. aasta augustis puhkenud Lukašenko-vastast protestilainet siirdus Poola. Maist 2021 Valgevene opositsioonilise vastupanuorganisatsiooni BYPOL liider. 9. augustil 2022 nimetas Valgevene opositsiooniliider Svetlana Tihhanovskaja ametisse nn Ühinenud Üleminekukabineti, mille liikmeks seaduse ja korra taastamise alal sai Azarau. 2023. aasta juulis süüdistas rühmitus Joint Resistance Staff Azarovit Valgevene GRU heaks töötamises. "Töötervishoiu ja tööohutuse saanud värskest teabest, mida on Intelligence Online'iga jagatud, selgub, et aastatel 2018–2019 lähetas siseministeerium endise politseiniku salaja kaitseministeeriumisse koolitusele. Lähetus oli osa " enneolematu hübridiseerimisoperatsioon GRU ja GUBOPiK vahel", mis algas OSFi pressiesindaja sõnul 2013. aastal. Operatsiooni eesmärk oli koolitada vara salatööks Valgevene dissidentide kogukonnas". Sellised kahtlused on, et Azarov töötab Lukašenka eriteenistustes, sest just Aleksandr Azarov kuulutas 2021. aastal välja niinimetatud Peramogi plaani, mille alusel on Valgevenes juba vahistatud sadu, kui mitte tuhandeid inimesi. Tohutu hulk inimesi, kes registreerusid selle plaani jaoks, see on selline digitaalne lugu, andsid spetsiaalsel platvormil oma andmed, telefoninumbrid suhtlemiseks, nad arreteeriti hiljem. Riigijulgeoleku ja kaitse peaministeeriumi telegrammi kanalis on peaaegu iga päev patukahetsusvideod nendest inimestest, kes ütlevad, et nad vahistati Peramogi plaanis osalemise eest. https://www.intelligenceonline.com/government-intelligence/2023/07/06/belarusian-opposition-shaken-by-infiltration-accusations,110000952-art https://nv.ua/opinion/belarus-oppoziciya-kak-svergnut-rezhim-lukashenko-poslednie-novosti-50332240.html https://charter97.org/ru/news/2023/5/8/547211/
1955. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

II NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti 8.–28. septembrini 1955. aastal Minskis. Turniiril jagasid esikohta Maks Šavel ja Iser Kuperman. Järelmatši võitis aga tulemusega 9-7 (+3 =3 -2) Iser Kuperman ning nii kuulus meistritiitel nagu esimesel tšempionaadil temale. Järelmatš peeti aga Moskvas.
Ühine otseründemoon

Ühine otseründemoon (inglise keeles Joint Direct Attack Munition, lühend JDAM) on Ameerika Ühendriikide õhu- ja mereväe poolt ühiselt (jointly, millest ka nimetuse sõna ühine) välja töötatud laskemoona juhtimiskomplekt, mille lisamine muudab juhitamata pommid ehk "rumalad pommid" kõikjal kasutatavaks täppisjuhitavaks laskemoonaks. Väidetavalt on moon kasutusel ka 2022. aasta veebruaris alanud Ukraina kaitsesõjas Venemaa vastu. "Ukraine is probably using JDAM bombs – media". mil.in.ua (inglise). Militarnõi. 7. märts 2023. Vaadatud 8. märtsil 2023. John Ismay (23. detsember 2022). "What Are JDAMs? And What Will They Do for Ukraine?". New York Times (inglise).
Täppisjuhitav laskemoon

Täppisjuhitav laskemoon (inglise keeles precision-guided munition, lühend PGM; samuti smart weapon, smart munition, smart bomb – nutirelv, nutimoon, nutipomm) on kaugjuhitav laskemoon, mille eesmärk on tabada konkreetset sihtmärki täpselt, et vähendada kõrvalisi kahjustusi ja suurendada lasketabavust. Täppisjuhitav laskemoon on mitmete riiklike moodustiste relvastuses alates XX sajandist. 155-millimeetrine M982 Excaliburi mürsk "ELi sõjalised struktuurid: hetkeolukord ja tulevikuväljavaated | Euroopa Parlamendi 12. septembri 2013. aasta resolutsioon Euroopa Liidu sõjaliste struktuuride olukorra ja tulevikuväljavaadete kohta (2012/2319(INI))" (PDF). /.../ 30. nõuab, et Euroopa tasandil olulisimate võimekuse puudujääkidega tegelemiseks kasutataks rohkem struktureeritud lähenemisviisi ning et eriti jõude käigushoidvate ja toetavate tähtsaimate tegurite puhul – näiteks luure, seire ja kohaluure (ISR) seadeldised, strateegiline lennutransport, helikopterid, meditsiiniabi, õhus tankimine ja täppisjuhitav laskemoon – valitseks tihe koostöö ja täiendavus NATOga; /.../
Nikolai Tsiskaridze

Nikolai Maksimovitš Tsiskaridze (vene keeles Николай Максимович Цискаридзе; gruusia keeles ნიკოლოზ ცისკარიძე Nikoloz Tsiskaridze; sündinud 31. detsembril 1973 Thbilisis Gruusia NSV-s) on gruusia päritolu Venemaa balletipedagoog ja endine balletitantsija. Pärast 1992. aastal Moskva koreograafiakooli lõpetamist võeti ta tänu Juri Grigorovitši soovitusele Moskva Suure Teatri balletitrupi koosseisu, kus ta tantsis algul kordeballetis, kuid hiljem sai solistiks ja 1995. aastal esitantsijaks (premjeeriks). Lavakarjääri lõpetas Tsiskaridze juunis 2013. 1996. aastal lõpetas Tsiskaridze Moskva Riikliku Koreograafia Instituudi pedagoog-repetiitori kvalifikatsiooniga. 2005. aastal sai ta Suure Teatri pedagoog-repetiitoriks. Aastatel 2012–2014 õppis Tsiskaridze Moskva Riikliku Õigusakadeemia magistriõppes (lõpetas selle punase diplomiga). Oktoobris 2013 nimetati Tsiskaridze Peterburis asuva Vaganova Vene Balleti Akadeemia rektori kohusetäitjaks. Aasta hiljem akadeemia töökollektiivi üldkoosoleku otsusega valiti ta rektoriks. Alates detsembrist 2019 on ta taas rektori kohusetäitja. Lisaks rektoriametile on Tsiskaridze klassikalise tantsu õppemetoodika kateedri professor. 1997 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik 1999 – balletiauhind Benois de la Danse (meestantsijate kategoorias) 1999 – teatripreemia Kuldne Mask (kategoorias "Parim meesosatäitja") 2000 – teatripreemia Kuldne Mask (kategoorias "Parim meesosatäitja") 2001 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik 2003 – teatripreemia Kuldne Mask (kategoorias "Parim meesosatäitja") 2003 – Gruusia Auorden 2006 – Ordre des Arts et des Lettresi rüütlijärgu orden 2017 – Bakuu Koreograafia Akadeemia auprofessor Состав Учёного совета. vaganovaacademy.ru
Gabriel Boric

Gabriel Boric (sündinud 11. veebruaril 1986 Punta Arenases) on Tšiili poliitik, alates 11. märtsist 2022 Tšiili president. Aastail 2014–2022 oli ta Tšiili parlamendi alamkoja liige (kuulus erakonda Convergencia Social).
Agnès Letestu

Agnès Letestu (sündinud 1. veebruaril 1971 Val-de-Marne'i departemangus) on prantsuse endine balletitantsija. Letestu võeti 1987. aastal 16-aastaselt Pariisi Ooperi Balleti trupi koosseisu, kus 1988. aastal sai ta coryphée’ks (kordeballeti tantsija, kellele vahel usaldatakse esitada väiksemaid solisti osi), 1989. aastal edutati ta solistiks (sujet’ks) ja 1993. aastal juhtivaks solistiks (première danseuse’iks). Pärast "Luikede järve" etendust oktoobris 1997, kus ta tantsis Odette/Ottilie osas, sai ta esitantsijaks (étoile’iks). Letestu repertuaari kuulusid nii klassikalise balleti kui ka nüüdisballeti rollid. Lavakarjääri lõpetas Letestu oktoobris 2013 Opéra Garnier' laval balletietendusega "Kameeliadaam", kus ta tantsis Marguerite Gautier' osas. Lahkuda tuli, sest Pariisi Ooperi Balletis peetakse rangelt kinni tantsijaile kehtestatud vanusepiirangust (42 ja pool aastat). Letestu on olnud 2014. ja 2019. aastal balletiauhinna Benois de la Danse žürii liige. 2. detsembril 2022 esietendus Estonia laval Adolphe Adami ballett "Korsaar", mille koreograaf ja lavastaja on José Martínez, kes saabus Tallinna koos oma endise lavapartneriga Agnès Letestuga. Letestu Martíneze assistendina aitas ta lavastajal lavastuses osalevaid tantsijaid ette valmistada eelseisvaks esietenduseks. "Toonane trupi kunstiline juht Rudolf Nurejev oli despoot. Me ei rääkinud tsaariga, vaid ootasime, et tsaar meiega kõneleks... Ta pani mind Gamzatti rolli "Bajadeeris", see on aga étoile’i tantsitav roll (staariroll) – mida ma veel siis ei olnud. Ma ei esitanud endale küsimusi: kui Nurejev arvas, et olen küps selleks rolliks, siis järelikult ma olingi!" 1989 – esikoht Eurovisiooni noorte tantsijate võistlusel (kategoorias "Nüüdistants") 1990 – esikoht Varna rahvusvahelisel balletikonkursil 1996 – balletiauhinna Benois de la Danse nominent (naistantsijate kategoorias) 2003 – balletiauhinna Benois de la Danse nominent (naistantsijate kategoorias) 2007 – balletiauhind Benois de la Danse (naistantsijate kategoorias) Ordre des Arts et des Lettresi ohvitseriklassi orden Ordre national du Mérite'i rüütliklassi orden Auleegioni rüütliklassi orden Letestu, Agnès. ballerinagallery.com Agnès Letestu : le finale d’une étoile. telerama.fr, 11. oktoober 2013 Agnès Letestu. benois.theatre.ru Eesti Rahvusballett ülemaailmsel balletipäeval 2022, YouTube, 2. november 2022 (Videolõigu alguse, kus kuu aega enne esietendust tehakse proovi Estonia laval Agnès Letestu osavõtul, ajakood 1:15:00)
Ülereguleerimine

Ülereguleerimiseks (inglise keeles goldplating: kuldamine) nimetatakse põhjendamatut ülereguleerimist Euroopa Liidu eeskirjade siseriiklikku õigusesse ülevõtmisel. Ülereguleerimisega on tegemist siis kui rakendamine läheb kaugemale direktiivi järgimiseks vajalikust miinimumist: – laiendatakse kohaldamisala, lisatakse mingil viisil sisulisi nõudeid või asendatakse direktiivis kasutatud mõisted laiema kohaldamisalaga siseriiklike õiguslike mõistetega või – ei kasutata täiel määral ära erandeid, mis vähendavad nõudeid miinimumini (nt teatavate tegevusalade või konkreetsete tegevuste puhul), või – säilitatakse olemasolevad riiklikud standardid, kui need on kõrgemad kui direktiivis nõutavad, või – sätestatakse sanktsioonid, jõustamismehhanismid ja sellised küsimused nagu tõendamiskohustus, mis on pigem karistustele kui korrektsioonidele suunatud, või – varajane rakendamine enne direktiivis sätestatud kuupäeva. "gold-plating" [kuldamine]. iate.europa.eu (inglise). IATE. Vaadatud 9. märtsil 2013. KOMISJONI TEATIS EUROOPA PARLAMENDILE, NÕUKOGULE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE | Parem õigusloome paremate tulemuste saavutamiseks – ELi tegevuskava. CELEX, 19. mai 2015
Tammsaare ja Vilde Sõprade Selts

Tammsaare ja Vilde Sõprade Selts on 2015. aastal Kadriorus asutatud mittetulundusühing, mille eesmärk on kaasa aidata kirjandusklassikute loomingu ja isikute laiemale teadvustamisele avalikkuses, nende igakülgsele tuntusele ja uurimisele ning kirjanikega seotud pärandi säilitamisele. Seltsiga võivad liituda kõik, kel soov panustada rahvuskultuuri ikoonide A. H. Tammsaare ja Eduard Vilde pärandi hoidmisesse ja väärtustamisesse. Seltsi esimees on professor Rein Veidemann. Selts annab 2016. aastast välja tunnustust Klassiku sõber.
Klassiku sõber

Klassiku sõber on Tammsaare ja Vilde Sõprade Seltsi poolt 2016. aastast välja antav tunnustus. Tiitliga pärjatakse inimest, kes oma tegevusega on silmapaistvalt edendanud eesti kirjandusklassika tundmist ja populariseerimist. Auhinnaks on seltsi tänukiri ning leht eesti graafikat. 2016 – Rutt Hinrikus 2017 – Heidi Sarapuu 2018 – Juhani Salokannel 2019 – Elmo Nüganen 2020 – Tanel Toom 2021 – Urmas Vadi 2022 – Maarja Undusk 2023 – Mihkel Mutt
Praemium Imperiale

Praemium Imperiale (ladina keelest 'keiserlik preemia'; jaapani keeles 高松宮殿下記念世界文化賞) on Jaapanis väljaantav rahvusvaheline auhind kunstitegelastele panuse eest oma valdkonnas. Antakse välja igal aastal. Auhind asutati 1988. aastal Jaapani keisri ettepanekul. Laureaat saab kuldmedali ja rahalise summa 15 000 Jaapani jeeni. Auhindu jagatakse viies kategoorias: maalikunst skulptuur arhitektuur muusika filmikunst/teatrikunst Mihhail Barõšnikov (teatrikunst) Maurice Béjart (teatrikunst) Leonard Bernstein (muusika) Marcel Carné (filmikunst) Eduardo Chillida (skulptuur) Plácido Domingo (muusika) Federico Fellini (filmikunst) Norman Foster (arhitektuur) Zaha Hadid (arhitektuur) Ilya Kabakov (skulptuur) Akira Kurosawa (filmikunst) Jean Nouvel (arhitektuur) Frei Otto (arhitektuur) Maia Plissetskaja (teatrikunst) Arvo Pärt (muusika) Richard Rogers (arhitektuur) Koduleht
Polüneesia

Polüneesia (kreeka πολύς 'palju', νῆσος 'saar') on geograafiline ja kultuuriline piirkond Vaikses ookeani kesk- ja lõunaosas. Hõlmab üle 1000 saare alal, mis ulatub Hawaii saartest põhjas, Uus-Meremaani edelas ja Lihavõttesaareni kagus. Teised olulised saarestikud on Samoa, Tonga, Cooki saared, Prantsuse Polüneesia ja Tuvalu. Mõistet "Polüneesia" (Polynésie) kasutas esmakordselt 1756. aastal prantsuse kirjanik Charles de Brosses, kes kasutas seda algselt kõigi Vaikse ookeani saarte kohta. 1831. aastal pakkus Jules Dumont d'Urville Société de Géographie loengus välja kitsama määratluse. Vaikse ookeani lõunaosas asuvaid saari on sageli nimetatud ka Lõunamere saarteks. Hawaii saari on sageli peetud Lõunamere saarte osaks nende suhtelise läheduse tõttu Vaikse ookeani lõunaosa saartele, kuigi tegelikult asuvad need Vaikse ookeani põhjaosas. Teine kasutusel olev termin, mis seda ebakõla väldib, on "Polüneesia kolmnurk". Polüneesia koosseisu kuuluvad järgmised riigid ja maad: Hawaii (Ameerika Ühendriigid) Uus-Meremaa Prantsuse Polüneesia (Prantsusmaa) Wallis ja Futuna (Prantsusmaa) Samoa Ameerika Samoa (Ameerika Ühendriigid) Lihavõttesaar (Tšiili) Cooki saared (Uus-Meremaa) Niue (Uus-Meremaa) Tonga Tuvalu Pitcairn (Suurbritannia) Tokelau (Uus-Meremaa) Mikroneesia Melaneesia
Anouk Vetter

Anouk Vetter (sündinud 4. veebruaril 1993 Amsterdamis) on Hollandi seitsmevõistleja. Vetteri tõusis esile 2014. aastal, kui sai Götzise seitsmevõistluses, kui sai 6316 punktiga 9. koha, parandades isiklikku rekordit 444 punktiga. Euroopa meistrivõistlustel Zürichis oli ta 6281 punktiga seitsmes. 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis tuli Vetter Hollandi rekordiga 6626 punkti Antoinette Nana Djimou ja Ivona Dadici ees Euroopa meistriks. Olümpiamängudel Rio de Janeiros sai ta 10. koha. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis võitis ta rahvusrekordiga 6636 punkti Nafissatou Thiami ja Carolin Schäferi järel pronksmedali. 2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis sai ta 6414 punktiga 5. koha. 2019. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Vetter viievõistlust ei lõpetanud. Maailmameistrivõistlustel Dohas katkestas ta seitsmevõistluse odaviske järel. 2021. aastal toimunud suveolümpiamängudel Tokyos võitis Vetter hõbemedali rahvusrekordiga 6689 punkti. 2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is oli ta Hollandi rekordiga 6867 punkti Thiami järel teine. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis katkestas ta seitsmevõistluse kaugushüppe järel. Anouk Vetteri isa Ronald Vetter on kergejõustikutreener ning ema Gerda Vetter-Blokziel endine odaviskaja. Seisuga 8. märts 2023 Seitsmevõistlus – 6867 punkti, 18. juuli 2022, Eugene NR Viievõistlus – 4548 punkti, 6. märts 2015, Praha Väljas Sees Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit https://www.worldathletics.org/news/feature/anouk-vetter-heptathlon Anouk Vetter Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)