laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Windows on the World

Windows on the World oli Maailma Kaubanduskeskuse Põhjatorni 106. ja 107. korrusel asunud restoran. Restoran avati 19. aprillil 1976 ja see võttis enda alla 4600 m². Windows on the Worldi eestvedaja oli Joe Baum. Windows on the World restoran pakkus samuti ka veini-kooli programmi, mida juhtis Kevin Zraly. Restoran hävis 2001. aastal koos Põhjatorniga 11. septembri terrorirünnakutes. Restorani peasöögisaalist avanes hea vaade Manhattanile. Restorani range nõue oli, et külastajad pidid kandma pintsakut. Mehed, kes saabusid ilma pintsakuta, suunati baari. Külastajad said laenutada pintsakut, et saada istuma peasöögisaali. Restorani köögid ja teenindusalad asusid 106. korrusel. Windows on the World suleti 1993. aastal pärast pommiplahvatust maa-alustel parklakorrustel. Plahvatusel hukkus üks restoranitöötaja, kes oli parklas tellimusi kontrollimas. Restoran renoveeriti ja see taasavati 1996. aastal. 2000. aastal, mis jäi restorani viimaseks tegevusaastaks, oli restorani sissetulek 37 miljonit dollarit. See oli suurima sissetulekuga restoran USA-s. Restorani viimane peakokk oli Michael Lomonaco. Restoran hävis 2001. aasta 11. septembri terrorirünnakutes, kui Põhjatorn kokku varises. Kõik töötajad ja külastajad, kes lennuki torni sööstmisel restoranis viibisid, hukkusid, sest liftid purunesid ja trepikojad muutusid läbimatuks. Lõksu jäänud inimesed surid ilmselt vingumürgistusse või kui torn kokku varises. Restoranis viibis lennuki majja sööstmise ajal 72 töötajat, kelle hulgas oli juhataja kohusetäitja Christine Anne Olender, ja 76 klienti. Restoranis tol päeval olnud vahetusest pääses eluga ainult peakokk Michael Lomonaco, kes oli rünnaku ajal maja fuajees, et lasta oma prillid ära parandada. Viimased tol päeval restoranist pääsenud külastajad lahkusid kell 8.44, ehk kaks minutit enne lennuki tornini jõudmist. Pärast rünnakuid asutati hukkunud töötajate lähedaste toetuseks fond, mille asutajate hulgas olid rünnakust napilt eluga pääsenud peakokk Lomonaco ja restorani omanik David Emil. Restoran plaaniti taasavada One World Trade Centeris, kuid rahapuudusel jäi see ära.
Kola Beldõ

Kola Beldõ (Кола Бельды; kodanikunimi Nikolai Ivanovitš Beldõ, Николай Иванович Бельды; 2. mai 1929 Muhha küla, Nanai rajoon, Kaug-Ida krai (tänapäeval Habarovski krai) – 21. detsember 1993 Habarovsk) oli nanai rahvusest Venemaa laulja. Kola Beldõ oli pärit jahimees Ivan Beldõ perest. Ta kaotas varakult vanemad, elas üle närvivapustuse ja hakkas kogelema. Teise maailmasõja ajal 1943. aastal põgenes ta internaatkoolist, võltsis oma vanust ja astus Nõukogude Vaikse ookeani laevastiku koosseisu, kus teenis jungana, osaledes sõjategevuses Koreas. Juba laevastikus teenides osales ta isetegevuses ja esines Vaikse ookeani laevastiku laulu- ja tantsuansamblis. Ta lõpetas eksternina muusikakooli. Hiljem lõpetas ta Saraatovi Konservatooriumi. 1953. aasta lõpul või 1954. aasta algul pöördus Beldõ tagasi Habarovskisse, kus asus tööle kohalikus filharmoonias. 1957. aastal sai Beldõ laiemalt tuntuks, kui ta tuli Moskva rahvusvahelise noorsoofestivali laureaadiks. Talle pööras tähelepanu ka kultuuriminister Jekaterina Furtseva ja ta kutsuti tööle Moskvasse. 1960. aastal tuli ta ülevenemaalise estraadiartistide konkursi laureaadiks. Suurima populaarsuse estraadilauljana saavutas Kola Beldõ 1972.–1973. aastal, 1973 pälvis ta teise koha Sopoti rahvusvahelisel laulufestivalil. Tal oli rida hitte, tuntuim neist "Увезу тебя я в тундру" ("Viin su tundrasse"). 1986. aastal anti Beldõle Vene NFSV teenelise kunstniku aunimetus. Ta oli ka Jakuudi ANSV teeneline kunstnik ja Burjaadi ANSV teeneline kunstnik. Muusikakriitik Artjom Troitski sõnul Beldõ "tabas 1970. aastatel märki paari tundrasuunitlusega megahitiga ning teda peetakse Nõukogude lumeooperikitši täheks". Kola Beldõ laulis palju Kaug-Ida loodusest, väikerahvastest ja nende lihtsast igapäevaelust. Väidetavalt olevat just tema populaarsuse ajel levinud Nõukogude Liidus anekdoodid tšuktšidest kui lihtsameelsest põhjarahvast, kellele on võõras elu suurlinnades, eriti Moskvas. Бельды Николай Иванович Чтобы Помнили Мемория. Кола Бельды polit.ru, 2. märts 2015 Roman Waschko, "Sopot Fest Establishes New Format", Billboard, 15 Sept. 1973, p. 42. Sputnik Monthly Digest (1974), p. 119. Artemy Troitsky, Tusovka: Who's Who in the New Soviet Rock Culture (1990) Золотой голос Севера. Кола Бельды оставил эстраду ради личного счастья Argumentõ i Faktõ, 02.05.2014 Kola Beldõ "Увезу тебя я в тундру", Youtube Kola Beldõ "Сказание о Солнце-бубне", Youtube Soviet vinyl gourmet: Кола Бельды "Белый остров" С60 27841 007 Пластинка Кола Бельды "Белый остров"
Muusikateooria

Muusikateooria on distsipliin, mis tegeleb muusika elementide ning muusika loomise, kirjapanemise, esitamise, tajumise ja analüüsimise erinevate aspektide uurimisega. Muusikateooria on muusikateaduse aladistsipliin. Muusikateooriaga tegelev isik on muusikateoreetik. Muusikateooria mõistete loend Olulisemate muusikateoreetiliste tekstide kronoloogiline loend MUSIIKINTEORIA 1 (soome keeles) MUSIC THEORY 1 (inglise keeles) Muusikateooria õpik Open Music Theory
Helena Klakočar

Helena Klakočar (sündinud 1958 Tuzlas Bosnias ja Hertsegoviinas) on Horvaatia ja Hollandi karikaturist, animaator ja maalikunstnik, kes käsitleb oma koomikseis autobiograafilisi, ühiskondlikke ja poliitilisi teemasid. Helena Klakočar sündis horvaadi perekonnas. Kui ta oli seitsmeaastane, kolis perekond Sloveeniasse Maribori, kus Helena käis algkoolis. Ta õppis graafikat Zagrebi Kunstiakadeemias Horvaatias ning sai tuntuks koomiksiautori, plakatikujundaja ja animaatorina. Zagrebis töötas ta ka kunstikorraldajana. 1991. aasta suvel läks Klakočar koos abikaasa ja kaheaastase tütrega purjetama. Nende tagasitulek Kreekast venis, kuna endise Jugoslaavia aladel puhkes sõda. Talvel purjetas ta väikesel katamaraanil, kujutades kodumaa igapäevaelu ja mälestusi joonistustes ja tekstis, millest sündis auhinnatud graafiline romaan "Rahutu meri 1" ("Restless Sea 1", prantsuse keeles "Passage en douce"), mis on tõlgitud paljudesse keeltesse. Loo jätkamiseks sai Helena Klakočar grandi Amsterdamis asuvalt sihtasutuselt Fonds BKVB ning hiljem ka Pariisi Raamatukeskuselt (Centre de la livre). 1992. aastal kolis Klakočar koos abikaasa ja tütrega Hollandisse, kus kajastas immigrantide elu koomiksis "Friisimaa (Rahutu meri 2)" ("Friesland (Restless Sea 2)"). graafiline romaan "Passage en Douce (Restless Sea 1)", 1999, Freon, Brüssel, Belgia "Groote Reis", 2003, Aristej, Maribor, Sloveenia graafiline romaan "Friesland (Restless Sea 2), 2009, Fabrika knjiga, Belgrad, Serbia "Dance, Monster, on my gentle melody” koostöös kunstiühendusega Zzot, Zagreb, 1985 (auhind Belgradis 1986) "Tai Chi" (koos M. Manojloviciga), Zagrebi filmistuudio, Zagreb, 1989 "What happened with my friends", animatsiooniosa P. de Pierponti filmis, Brüssel, Belgia (film pälvis palju rahvusvahelisi auhindu) Reklaamfilmid Gallery SC jaoks, 1990/91, 4x 30 sekundit ZZOTROPHE'i masina teostus suurendatud mõõtmeis (5x5 m) kunstirühmituste näituse jaoks Marseilles Prantsusmaal, 1989 2000 – Prix Alph-Art du Meilleur Album Étranger graafilise romaani Passage en douce eest, Festival d'Angoulême, Prantsusmaa 2000 – Prix du Radio Info, Passage en douce'i eest, Prantsusmaa 2000 – 1. auhind illustratsiooni eest, Stichting Tussen Hemel en Aarde, Holland 2000 – stipendium, Centre de la Livre, Paris, Prantsusmaa 2001 – tööstipendium, Fonds voor Kunst en Arhitektur, Amsterdam, Holland 2002 – "The picture which was never taken”, Helsingi, Soome, loeng graafiliste romaanide alasel sümpoosionil 2003 – külaliskunstnik, Academia Solitude, Stuttgart, Saksamaa Ametlik veebileht Helena Klakočar, Lambiek Comiclopedia Helena Klakočar festivali "City of Women" kodulehel Helena Klakočar, Warburger Intervjuu, Delo Intervjuu, Dnevnik
Selma Harrington

Selma Harrington (neiupõlvenimega Arnautović; sündinud 1955 Sarajevos, Jugoslaavias) on Bosniast pärit arhitekt ja disainer, kes elab Iirimaal Dublinis. 2010-11 ja 2011-13 oli ta Euroopa Arhitektide Nõukogu (Architects' Council of Europe, ACE) president. Selma Arnautović sündis ja kasvas Sarajevos. Ta õppis arhitektuuri Sarajevo Ülikoolis, mille lõpetas 1977. aastal bakalaureuse- ja 1985. aastal magistrikraadiga. 1978–91 töötas Selma Arnautović Sarajevos arhitekti, mööbli- ja tootedisainerina. 1991. aastal kolis ta Zimbabwe pealinna Hararesse, kus asutas sisearhitektuurile, disainile ja sisustusele spetsialiseerunud disainifirma (1993–99). Aastate vältel on ta loonud hotellide, kontorite ja elamute sisekujundust ning mööblidisaini Euroopas, Aafrikas ja Aasias. Ta elab ja töötab Dublinis. Selma Harrington on Iirimaa Kuningliku Arhitektide Instituudi (Royal Institute of Architects in Ireland, RIAI) liige ning Iiri delegatsiooni juht Euroopa Arhitektide Nõukogus. Harrington on ka töötanud Euroopa Sisearhitektide Nõukogu peasekretärina (2004–08), Iirimaa Disainerite Instituudi (Institute of Designers in Ireland, IDI) presidendina 2003. aastal ning olnud Institute for Design and Disability in Irelandi (IDDI) aulaekur 2001. aastal. 2009. aastal valiti ta Euroopa Arhitektide Nõukogu presidendiks aastaiks 2010-11. "Arnautović-Harrington, Selma (1955)", Ulupubih "Selma Harrington New Ace", European Council of Interior Architects "Harrington, Selma", Urbact.eu
MC Battle

MC Battle oli aastatel 2001–2010 korraldatav Eesti räpparite võistlus. MC Battle koosnes eelvoorudest, veerandfinaalidest, poolfinaalidest ja finaalist. Igas voorus astusid kaks võistlejat üksteise vastu, kes pidid kordamööda etteantud aja jooksul räppides vastasest parem olema. Võistlejate sooritust hindas žürii. Iga raundi võitja pääses edasi järgmisesse raundi, kus ootas teda uus vastane. 2007. aasta MC Battle oli ainuke, kus ei suudetud võitjat välja selgitada. Finaalis üksteise vastu astuma pidanud Abraham ja Põhjamaade Hirm mõlemad loobusid finaalist. 2001 – J.O.C. 2002 – Tommyboy 2003 – C.C.Wild 2004 – 2005 – Põhjamaade Hirm 2006 – tDrop 2007 – Abraham / Põhjamaade Hirm 2008 – Abraham 2009 – BigN 2010 – Krick
Tartu jesuiitide gümnaasium

Tartu jesuiitide gümnaasium oli jesuiitide 5-klassiline gümnaasium Tartus. Kool tegutses aastatel 1583–1601 ja 1611–1625. Jesuiitide gümnaasium asus endises Tartu Püha Katariina kloostris, mis koos Püha Katariina kirikuga asus Jakobi ja Laia tänava nurgal. Jesuiitide gümnaasium asutati Tartus jesuiitide domitsiiliumi (aastast 1585 Tartu jesuiitide kolleegium) juurde 18. aprillil 1583. 1583. aasta märtsikuu saabusid Tartusse Jesuiitide ordu Poola orduprovintsiaali Giovanni Paolo Campana juhtimisel jesuiidipaatrid Theodor Havkenscheid, Thomas Busaeus, Valentin Hengelius ja Johannes Ambrosius Völcker ning kaks ilmikvenda - Johannes Strunk ja Stepan Braun, Hollandist pärit paater Busaeusest saigi Tartu jesuiitide juht. Antonio Possevino jõudis Tartusse 1585. aasta hilissuvel ning Possevino töötas välja seminari õppetöö põhikorra ja kasvatuse reeglid. 1583. aastal õppis gümnaasiumis 30 kasvandikku, neist 3 sakslast, ülejäänud enamuses poolakad; teistel andmetel ka eestlasi ja valgevenelasi. Paater Maselli visitatsiooni ajal 1592. aastal oli gümnaasiumi kolmes klassis kokku 70 õpilast. Vastavalt jesuiitide õppekavale «Ratio studiorum» oli nende õppesüsteemis 3 astet: gümnaasium, filosoofia ja teoloogia. Gümnaasium jagunes omakorda: grammatika, mis hõlmas 5 õppeaastat ja 3 klassi. nn. humaniora, kaheaastane humaniora-kursus ja retoorika, kaheaastane retoorikakursus. 1600. aasta detsembriks, kui Södermanlandi hertsog Karl Rootsi-Poola sõjas Tartu ümber piiras olid gümnaasiumi õppejõud ja kõik õpilased Tartust läheneva sõja kartusel lahkunud. Tartu hõivamisel laskis hertsog Karl 1601. aastal linna jäänud jesuiidid (sh Johannes Esto) vangistada ning Rootsi saata. 1603. aastal, kui Rzeczpospolita väed Tartu tagasi vallutasid, jätkas jesuiitide kool tööd alles 1611. aastal 20 õpilasega. Järgmise Rootsi-Poola sõda taaspuhkemisel ja Tartu 1625. aasta augustis kapituleerumisel rootslastele, lõpetas kool ametlikult oma tegevuse 1625. aastal. Tartu jesuiitide seminar Tallinna Gümnaasium, mis avati 1631. aastal Jüri Kivimäe, Jesuiitide koolitegevusest Tartus, Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi, Tartu 1975. lk 5-16 Tartu jesuiitide gümnaasium ja tõlkide seminar, EE 12, 2003 Jüri Kivimäe, Kõrgema kooli eelloost Tartus. Jesuiitide koolitegevusest, TRÜ: Tartu Riiklik Ülikool: EKP TRÜ komitee, TRÜ rektoraadi, ELKNÜ TRÜ komitee ja TRÜ ametiühingukomitee häälekandja, nr. 35, 3 detsember 1971 Jüri Kivimäe, Jesuiidid ja Tartu, Postimees, 11. juuni 1996
Oregon rex

Oregon rex oli üks mitmest reks-kasukaga kassitõust, mis tekkis 20. sajandil juhusliku geneetilise mutatsioonina. Pärast seda, kui oregon rex eraldiseisva tõuna tunnustati, muutus see Ameerikas lühikeseks ajaks väga populaarseks. 1970. aastateks oli see tõug teiste reks-tüüpi tõugudega ristamise tõttu hääbunud. Reks-kassidele iseloomulik lokkis kasukas oli oregon rex'idel siidjas, lühike ja tihe ja ilma pealiskarvata. Karvastiku õrna laine tõttu oli okaskarv pikem kui aluskarv. Pea oli kiilukujuline, koon pikk. Kõrvad olid suured ümarate otstega ning asetsesid kõrgel, silmad olid ovaalsed ja keskmise suurusega. Oregon rex oli pikliku keha ja hapra kehaehitusega, saba oli pikk, peenike ning teravaotsaline. Jalad olid pikad ja saledad väikeste ümarate käppadega. Oregon rex'i tõus olid esindatud kõikide reks-tõugude tüüpilised iseloomuomadused. Nad olid seltsivad ja nõudlikud, lõbusad ja mänguhimulised, vahel ka kaootilised ning isekad. Väidetavalt olid nad domineeriva loomuga, seega oli kogenematutel omanikel nendega mõneti keeruline toime tulla. Oregon rex'i tõug oli mutatsiooni tulemus. Reks-karvastikku tekitava geeni või geenide muteerumine näib olevat üsna sage. Praeguseks kadunud oregon rex oli vaid üks sarnastest lokkiskarvalistest tõugudest. Ristates oregon rex'ile iseloomulike omadustega kasse (geneetiline kirjeldus: roro) kornreksiga (rr) ja hiljem devonreksiga (rere), saadi siledakarvalised järglased. Oregon rex'i puhul põhjustas seega lokkiskarvalist mutatsiooni teistest reks-kassidest erinev geen. "Oregon Rex". catbreedselector.com. Vaadatud 25. veebruaril 2018. "Oregon Rex". VioVet. Vaadatud 25. veebruaril 2018.
Jesuiitide gümnaasium

Jesuiitide gümnaasiumid on tegutsenud mitmel pool: Tartu jesuiitide gümnaasium
Nicu Ceaușescu

Nicu Ceaușescu (1. september 1951 Bukarest – 26. september 1996 Viin) oli Rumeenia poliitik, Nicolae Ceaușescu ja Elena Ceaușescu poeg. Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis Nicu Ceaușescu Bukaresti Ülikoolis füüsikat. Juba üliõpilasena sai ta Rumeenia Kommunistliku Noorsooühingu peasekretäriks. 1982. aastal valiti ta Rumeenia Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmeks. Nicu Ceaușescu vahistati Rumeenia revolutsiooni ajal 1989. aasta detsembri lõpus ja mõisteti kahekümneks aastaks vangi. 1992. aastal lasti ta tervislikel põhjustel vanglast välja. Ta suri 1996. aastal ühes Viini haiglas. Diktaatorite lapsed : nende elu ja saatus. Tallinn, 2015, lk. 72, 76
Everton Luiz Guimarães Bilher

Everton Luiz Guimarães Bilher (sündinud 24. mail 1988 Porto Alegre) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Major League Socceri klubis Real Salt Lake.
Palmiorav

Palmiorav (Epixerus ebii) on näriliste seltsi kuuluv imetaja. Ta elab Lääne- ja Kesk-Aafrikas. http://www.iucnredlist.org/details/7899/0
Blantyre (Malawi)

Blantyre on linn Malawis, Lõunapiirkonna ja Blantyre'i ringkonna keskus. Blantyre on elanike arvult Malawi suurim linn ja tähtsaim ärikeskus. Linn on nimetatud David Livingstone'i sünnipaiga järgi Šotimaal.
Horvaatia 2016. aasta suveolümpiamängudel

CRO Horvaatia osales Rio de Janeiros toimunud 2016. aasta suveolümpiamängudel. See oli 7. kord, mil Horvaatia oma koondisega suveolümpial esines. Olümpiavõitjaks tulid Josip Glasnović jahilaskmises, Sandra Perković kettaheites, meeste kahepaat koosseisus Martin Sinković ja Valent Sinković sõudmises, Šime Fantela ja Igor Marenić purjetamises (470) ning Sara Kolak naiste odaviskes. Hõbemedali võitsid Damir Martin sõudmise ühepaadis, Tonči Stipanović purjetamises Laseril ja Horvaatia veepallikoondis. Pronksmedali võitsid Filip Hrgović poksis ja Blanka Vlašić kõrgushüppes. Horvaatiat esindas 87 sportlast 18 spordialal. Olümpiapääsme said järgmised sportlased: Kristijan Đurasek – meeste maanteesõit Matija Kvasina – meeste maanteesõit Barbara Matić Ivan Horvat – vasaraheide Marin Premeru – kuulitõuge Stipe Žunić – kuulitõuge Andrea Ivančević – 100 m jooks, 100 m tõkkejooks Sara Kolak – odavise Matea Matošević – maraton Marija Vrajić-Trošić – maraton Sandra Perković – kettaheide Ana Šimić – kõrgushüpe Blanka Vlašić – kõrgushüpe Horvaatia korvpallimeeskond Horvaatia käsipallimeeskond Giovanni Cernogoraz – jahilaskmine Josip Glasnović – jahilaskmine Petar Gorša – 10 m õhupüss Valentina Gustin – 10 m õhupüss Snježana Pejčić – 50 m väikepüss Andrej Gaćina Božo Starčević Filip Hrgović Hrvoje Sep Tonči Stipanović – Laser Ivan Kljaković Gašpić – Finn Šime Fantela & Igor Marenić – 470 Petar Cupać & Pavle Kostov – 49er Luka Mratović – RS:X Tina Mihelić – Laser Radial Damir Martin Martin Sinković & Valent Sinković Filip Grgić – −68 kg Lucija Zaninović – -49kg Ana Zaninović – -57kg Marin Čilić Borna Ćorić Marin Draganja Ana Konjuh Amar Musić Matea Samardžić Horvaatia veepallimeeskond Marcela Marić Filip Ude Ana Đerek http://www.ihf.info/en-us/mediacentre/news/newsdetails.aspx?ID=3176 http://www.hoo.hr Horvaatia Rio 2016 ametlikul veebisaidil
Tähtedevaheline planeet

Tähtedevaheline planeet (ka ilma täheta planeet) on planeedi massiga objekt, mis ei tiirle ühegi tähe ümber, vaid on otseselt orbiidil ümber galaktika keskme. Sellised planeedid on kas väljunud tähesüsteemist või polegi kunagi olnud gravitatsioniliselt seotud ühegi tähega. Linnutee galaktikas võib tähtedevahelisi planeete olla miljardeid. Sellistel planeetidel võib teoreetiliselt eksisteerida ka elusorganisme. Nad saaksid elutseda planeedi jäätunud pinna alustes ookeanides, mis püsivad vedelana tänu planeedi kuumast tuumast pärit soojusele. Maale lähim teadaolev tähtedevaheline planeedi massiga objekt on WISE 0855−0714 ning see asub Maast 7 valgusaasta kaugusel. Uusi tähtedevahelisi planeete saab avastada kahel moel. Üks võimalus on otsida väga noorte planeetide infrapunakiirgust. Teine variant, mida saab kasutada ka vanemate ja jahedamate planeetide avastamiseks, on gravitatsioonilise mikroläätse meetod. Selle meetodi puhul põhjustab mõne tähe ning Maa vahelt mööduv planeet Maal asuva vaatleja jaoks muutusi tähe valguse intensiivsuses. Eksoplaneet Orphan Planets: It's a Hard Knock Life, Space.com, 24.02.2005, vaadatud 05.02.2009. Free-Floating Planets – British Team Restakes Dubious Claim, Space.com, 18.04.2001, vaadatud 05.02.2009. Arhiveeritud 13.10.2008 veebilehel https://archive.org/web/. Orphan 'planet' findings challenged by new model, NASA Astrobiology, 18.04.2001, vaadatud 05.02.2009. "A Guide to Lonely Planets in the Galaxy" Nadia Drake, phenomena.nationalgeographic.com, 03.13.2014, vaadatud 17.04.2016
Makoto Kobayashi

Makoto Kobayashi (jaapani keeles 小林 誠 Kobayashi Makoto; sündinud 7. aprillil 1944 Nagoyas) on jaapani füüsik. 2008. aastal sai ta neljandiku Nobeli füüsikaauhinnast.
Karl Ferdinand Braun

Karl Ferdinand Braun (6. juuni 1850 Fulda, Hesseni kuurvürstkond – 20. aprill 1918 Brooklyn, New York) oli saksa füüsik ja leiutaja. Ta andis olulise panuse raadio- ja televisioonitehnoloogia arendamisse. 1909. aastal anti talle ja Guglielmo Marconile Nobeli füüsikaauhind.
Lilongwe

Lilongwe on Malawi pealinn ja Keskpiirkonna keskus. Asub Lilongwe jõe ääres, 1100 m kõrgusel merepinnast. Lilongwe külast sai briti koloniaalvõimu halduskeskus 1902. aastal. Lilongwest sai Malawi pealinn 1975. aastal.
Baseli rahu

1795. aasta Baseli rahu koosneb kolmest rahulepingust, mis puudutasid Prantsusmaad Prantsuse revolutsiooni ajal (esindas François Barthélemy). Esimene leping 5. aprillil Preisimaaga (esindaja Karl August von Hardenberg); Teine leping 22. juulil Hispaaniaga (esindaja Domingo de Iriarte), lõpetades Pürenee sõja; ja Kolmas leping 28. augustil Hessen-Kasseliga (esindaja Friedrich Sigismund Waitz von Eschen), lõpetades Prantsuse revolutsioonisõdade etapi Esimese koalitsiooni vastu. Suure diplomaatilise kavalusega võimaldasid lepingud Prantsusmaal rahustada ja lõhestada oma Esimese koalitsiooni vaenlased üksteise järel. Pärast seda kerkis revolutsiooniline Prantsusmaa Euroopa suurvõimuks. Esimene leping 5. aprillil 1795 Prantsusmaa ja Preisimaa vahel oli olnud arutlusel aastast 1794. Preisimaa taganes koalitsioonist, mis oli töötanud läheneva Poola jagamisega ja tõmbas vajadusel oma Austria ja Venemaa vastu joondatud väed tagasi. (Vaata ka Prantsuse revolutsioonisõjad ja Napoleoni sõjad.) Salaja tunnistas Preisimaa Prantsuse kontrolli Reini läänekalda üle, oodates loovutust Riigipäeva poolt. Prantsusmaa tagastas kõik sõja ajal vallutatud maad Reinist idas. 6. aprilli öösel allkirjastasid dokumendi Prantsusmaa ja Preisimaa esindajad François Barthélemy ja Karl August von Hardenberg. Nad ei olnud näost näkku, kumbki oli oma majutuses Rosshofis või Markgräflerhofis ja kuller vedas pabereid ringi. Lepe, mis loovutas Reini vasakkalda, oli salaartiklis, koos lubadusega, et see vabastab paremkalda, kui Reini vasakkallas katab lõpliku üldise rahu Prantsusmaal. Peter Ochs koostas lepingu ja oli finantsaruannete märkimisväärse osa vahendaja. Preisimaa pidas Baseli rahu kokkuleppest kinni aastani 1806, kui ta ühines Neljanda koalitsiooniga. Teise lepinguga 22. juulil loovutas Hispaania Hispaniola saare idaosa Prantsusmaale vastutasuks Gipuzkoa säilitamise eest. Prantslased tulid samuti öösel allkirjastama rahulepingut Prantsusmaa ja Hispaania vahel, milles Hispaaniat esindas Domingo de Iriarte, kes allkirjastas lepingu Ochsi häärberis, Holsteinerhofis. Lepingud Preisimaa ja Hispaaniaga lõhkusid liidu Prantsusmaa vabariigi kahe peamise vastase vahel Esimesest koalitsioonist. 28. augustil 1795 koostati kolmas leping, rahu Prantsusmaa ja Hessen-Kasseli vahel, mille allkirjastas Friedrich Sigismund Waitz von Eschen. Oli ka kokkulepe vahetada Austria väed, kes langesid vangi Belgias. Esimese koalitsiooni sõda Tsisrhenaani vabariik