laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Muumitrollid

Muumitrollid (ka muumid) on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni teoste muumilugude kesksed tegelased. Muumitrollid on ühe Skandinaavia trollide pere liikmed, kes on valged, ümarad ja karvased ning suure nina tõttu meenutavad nad pisut jõehobu või kapibaarat. Muretu ja seikluslik pere elab Muumiorus Muumimajas, kuigi varasemad ajutised peatuspaigad on neil asunud ka ujuvas teatris ja tuletornis. Koos sõprade ja kaaslastega elavad nad üheksas raamatus läbi lugematuid seiklusi. Peale üheksa juturaamatu on Tove Jansson viie muumiteemalise pildiraamatu ja lugematute koomiksite autor. Eriti populaarsed on muumitrollide lood Soomes, Rootsis, Eestis, Taanis, Norras, Poolas, Venemaal, Jaapanis, Iisraelis ja Inglismaal. Muumitrollid on andnud ainest telesarjadele ja filmidele, tervele hulgale kaubaartiklitele, Muumimaa teemapargile Soomes Naantalis ja Metsä teemapargi Muumiorule Jaapanis Hannōs. Tove Jansson kirjutas üheksa rootsikeelset muumiraamatut aastatel 1945–1970. "Väikesed trollid ja suur veeuputus" (1945). Eesti keeles 2019. "Sabatäht" (1946). Eesti keeles 1995. "Võlukübar" (1948). Eesti keeles 1994, kogumikus "Muumitroll". "Muumipapa memuaarid" (1950). Eesti keeles 1975, kogumikus "Muumitroll". "Ohtlik jaanipäev" (1954). Eesti keeles 1995. "Trollitalv" (1957). Eesti keeles 1975, kogumikus "Muumitroll". "Nähtamatu laps" ja teisi jutte (1962). Eesti keeles 1975, kogumikus "Muumitroll". "Muumipapa ja meri" (1965). Eesti keeles 1975, kogumikus "Muumitroll". "Hilja novembris" (1970). Eesti keeles 1995. dront Edward Filifjonka Fredrikson Haisuloom Hatifnatid Koduvana Lipsik Muumimamma Muumipapa Muumitroll Mymla tütar Mymla Niru Nuhkloom Nuuskmõmmik Piisamrott Sekeldaja Sniff Tusklik Tusklikupreili Tutsik Tuu-tiki Urr väike My
Keelemäng

Keelemäng (saksa Sprachspiel; inglise language-game) on Ludwig Wittgensteini filosoofiline mudel, mis viitab lihtsatele näidetele keelekasutustest ja tegevustest, millesse keel on põimitud. Wittgenstein väitis, et sõnal või lausel on tähendus ainult teatud keelesüsteemi raames. Tähendus sõltub suhtluseostest ehk suhtlusolukorra "mängureeglitest". Üldkeel on mitmete keelemängude kogum. Sõltuvalt kontekstist võib näiteks lausung "Vesi!" olla tellimus, vastus küsimusele või mõni muu väljendusvorm. Teoses “Tõsikindlusest” (e. k 2000) L. Wittgenstein kirjutab: Keele “olemuseks” on keelemäng, mis sisaldab lisaks keelele tegevusi, millega too läbi põimub (§7). Keelemäng on algfenomen, primaarsus (§654, 656), mis põhineb antud keelemängu raames analüüsimatutele reeglitele (§199). Kui võtame omaks reeglite tavast tulenevuse, eel-keelelisuse, kaob metafüüsiline põhivajadus piire tõmmata (§76) - pole vaja mingit teooriat, vaid ainult keelemängu kirjeldusi (§109). Reeglite vajalikkus, mille tõestuseks Wittgenstein toob hulganisti näiteid, näitab aga omakorda, et mängul (keelel) on mõtet vaid kogukondlikus kontekstis (§202). Wittgensteini keelemäng ja perekondliku sarnasuse mudelid täiendasid keelefilosoofiat.
Indohiina poolsaar

Indohiina poolsaar ehk Indohiina (varem Indo-Hiina ehk Indo-Hiina poolsaar) on poolsaar Euraasia kaguosas. Poolsaare nimi näitab, et piirkonna rahvaste kultuuri on tugevalt mõjutanud nii India kui ka Hiina. Indohiina poolsaart ümbritsevad läänest Bengali laht, Andamani meri ja Malaka väin, lõunast ja idast Lõuna-Hiina meri koos Tai lahe ja Tonkingi lahega. Tinglik poolsaare põhjapiir ulatub Gangese ja Brahmaputra deltast Hồng Hà deltani. Poolsaare pindala on umbes 2 miljonit km². Poolsaare pinnamood on mägine, mäeahelikud ulatuvad põhjast lõuna poole. Indohiina poolsaare lääneosas asuvad Arakani mäed, mille kõrgeim tipp on Viktoria mägi (3053 m). Poolsaare keskosas asub Šani mägismaa ja Thanoni ahelik, mis lõpeb Malaka poolsaarel. Indohiina idaosas asub Annami mäestik. Mägede vahel paiknevad madalikud – Irrawaddy ja Chao Phraya orud ning Mekongi–Tônlé Sabi tasandik ja Khorati mägismaa. Indohiina poolsaarel on lähisekvatoriaalne kliima. Tasandikel on õhutemperatuur +20...+30 °C, mägedes on temperatuur umbes 15 °C madalam. Mägede läänenõlvadel sajab 2500–5000 mm aastas, kõige rohkem sajab suvel. Poolsaare siseosas sajab vähem – kuni 100 mm aastas. Poolsaare idarannikul sajab rohkem talvel, aasta sademete hulk on umbes 2000 mm. Suurimad jõed on Mekong, Irrawaddy, Salween ja Chao Phraya, nende vett kasutatakse niisutamiseks. Suurim järv on Tônlé Sab. Mägede tuulepealsed nõlvad on kaetud vihmametsadega. Rannikutel kasvavad mangroovid. Tasandikel paiknevad põllumaad, kasvatatakse peamiselt riisi. Poliitiliselt on Indohiina poolsaar jagatud Kambodža, Laose, Vietnam, Birma, Tai, Malaisia ja Bangladeshi vahel. Prantsuse Indohiina
Zimbabwe riigipeade loend

Zimbabwe riigipeade loend loetleb alates riigi iseseisvumisest 1965. aastal seda valitsenud riigipead sõltumata nende ametinimetusest. Aastatel 1965–1979 kandis riik Rodeesia nime, aastal 1979 oli ametlikuks nimeks Zimbabwe Rodeesia ja alates 1980. aastast Zimbabwe. 11. novembril 1965 kuulutas senine Suurbritannia koloonia Rodeesia ennast ühepoolselt iseseisvaks. Riigipeaks nimetati Briti kuninganna, kuid Suurbritannia Rodeesia iseseisvust ei tunnistanud ja kuninganna pakutud ametikohta vastu ei võtnud. Vaatamata sellele tunnistas Rodeesia teda ühepoolselt riigipeana kuni vabariigi väljakuulutamiseni 2. märtsil 1970. Reaalselt täitis aastatel 1965–1970 riigipea ülesandeid valitsemist teostavaks ametiisikuks (Officer Administering the Government) nimetatud asepeaminister Clifford Dupont, kellest sai hiljem riigi esimene president. Rahvusvahelist tunnustust Rodeesial ja tema riigipeadel ei olnud. Aastast 1972 riigis kestnud kodusõda sundis briti kolonistide juhitud valitsust kuulutama aprillis 1979 välja vabad valimised, mille tulemusena tuli sama aasta 1. juunil võimule mõõdukate rahvuslaste (neegrite) valitsus. Riigi nimi muudeti Zimbabwe Rodeesiaks. Ka uus valitsus ei suutnud sõda lõpetada ega saavutada rahvusvahelist tunnustust, mistõttu 12. detsembril 1979 sai riigist taas Suurbritannia koloonia. 18. aprillil 1980 taasiseseisvus riik Zimbabwe nime all nende rahvuslike parteide juhtimisel, mis olid alates 1972. aastast pidanud kodusõda ja boikoteerinud 1979. aasta valimisi. See riik saavutas rahvusvahelise tunnustuse ja eksisteerib tänaseni. Rodeesia kuberneride loend Zimbabwe valitsusjuhtide loend
Koodimuundur

Koodimuundur on seade, mis muundab üht tüüpi koodi teist tüüpi koodiks. Näiteks kümnendkoodi kahendkoodiks. Kooder Dekooder
Register (elektroonika)

Register on elektroonikas seade, mis võimaldab salvestada, säilitada ja taasesitada infot ühe infosõna kaupa. Register koosneb paljudest ühtse juhtimisega trigeritest. Ehituselt jagunevad registrid jadaregistriteks ja rööpregistriteks. Info säilib registris kuni registri elektritoide on sisselülitatud. Register võib olla: andmeregister – kasutatakse arvuliste andmete hoidmiseks, sh. üldotstarbeline register. mäluaadressiregister – viitab mingi mälupesa aadressile nihkeregister ujukomaregister – ujukomaarvude hoidmiseks Mikroprotsessori sisemised registrid on arvuti kõige kiiremateks mälupiirkondadeks.
Tugipinge

Tugipinge on elektripinge, millega võrreldakse mingit teist pinget. See on vajalik pingete otseseks võrdlemiseks, pinge muutumise mõõtmiseks ning pingestabilisaatorites ja -regulaatorites veasignaali saamiseks. Tugipinge allikatena kasutatakse stabilitrone ja stabiilseid elavhõbetsinkelemente.
Kra maakitsus

Kra maakitsus on maakitsus Aasia kaguosas, mis ühendab Indohiina poolsaare põhiosa Malaka poolsaarega. Maakitsuse rannikuid ümbritsevad Andamani meri läänest ja Tai laht idast. Kra maakitsus jaguneb Birma ja Tai vahel. Laevaühenduse lihtsustamiseks on olemas Kra kanali rajamise plaan.
Maakitsus

Maakitsus, soomepäraselt ka kannas, on kitsas maismaariba, mis ühendab kahte suurt maismaa osa ja mida ümbritseb kahest küljest vesi. Maakitsus on hea koht kanali rajamiseks. Näiteks Panama maakitsusele rajati Panama kanal, mis hõlbustas laevade sõitu Ameerika lääneranniku ja idaranniku vahel. Maakitsuste loend Väin
Norra keel

Norra keel (norra keeles norsk) on Skandinaavia keelte hulka kuuluv germaani keel, mida kõneldakse Norras ja mõningal määral norra emigrantide seas. 19. sajandi keskpaigast kuni 20. sajandi keskpaigani oli USA Kesk-Läänes elujõuline norra keele kõnelejate kogukond. Norra keel sarnaneb väga rootsi ja eriti taani keelega. A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z Æ Ø Å Tähtesid c, q, w, x ja z kasutatakse ainult laensõnades. Norra keelel on kaks ametlikku kirjakeelt (keelekuju): bokmål [b'ukmool] ('raamatukeel') ja nynorsk [n'üünošk] ('uusnorra keel'). Bokmål on tavalisem variant; uusnorra keelt kasutab kirjas 10...15% elanikest, eriti Lääne-Norras. Rahvusvahelised dokumendid tõlgitakse bokmål'i. Alates 1951. aastast on riiklik keelenõukogu (Språkrådet) püüdnud kaht keelekuju lähendada. Juhtiv kirjakeel on endiselt riksmål, millele anti 1929 ametlikult uus nimi bokmål. Lähendamiskatsed on andnud hübriidseid keelevorme, mis on keelelist segadust veelgi suurendanud. Keelekujud on siiski vastastikku arusaadavad. Kummalgi keelevormil on "radikaalne" ja "konservatiivne" variant. Mõlemad on ametlikud keeled, kuigi valdav osa norralasi kõneleb mõnd bokmål'i varianti. Kogu riigis peavad õpilased kirjandeid kirjutama mõlemas keeles. Mõlemas norra kirjakeeles on 9 täishäälikut, millele vastavad tähed a, e, i, o, u, y, æ, ø ja å. Igaüks neist võib olla pikk või lühike. Omasõnades esinevad diftongid au, ei ja øy ning laensõnades veel ai ning harvem oi ja ui. Eesti-norra-eesti sõnaraamat Norra nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus
Brač

Brač (ladina Bretia, itaalia Brazza) on saar Aadria meres Dalmaatsia saarestikus Splitist kagus. See on umbes 40 km pikk ja 12 km lai. Saare pindala on 395 km². Mandrist eraldab seda Brači väin, mis on kuni 78 meetrit sügav ja kitsaimas kohas 5 km lai. Lääne pool asub Šolta saar ja Splitska vrata väin, lõuna pool Hvari saar ja kuni 91 meetri sügavune Hvari väin. Saar koosneb lubjakivist. Kõrgeim punkt on Vidova gora (778 meetrit). 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas saarel 14 434. Suurim asula on umbes 3000 elanikuga Supetar. Bračil asub mitu varakristlikku kirikut. Brači lubjakivist on ehitatud Diocletianuse palee Splitis, keskaegsed Šibeniki ja Trogiri katedraalid, Valge Maja Washingtonis, parlamendihooned Viinis ja Budapestis.
Jeju saar

Jeju (korea 제주, McCune-Reischaueri süsteemis Cheju) on Lõuna-Koreale kuuluv saar Korea poolsaarest lõunas Ida-Hiina meres. Saare pindala on 1950 km². 2018. aastal elas saarel 692 032 inimest. Saar on mägine ja subtroopilise kliimaga. Saare ja Jeju provintsi keskus on Jeju.
Descartesi auhind

Descartesi auhind (harvemini Descartesi teaduskommunikatsiooni auhind) on Euroopa Liidu välja antav auhind teaduse populariseerimise eest. Sellele auhinnale võivad kandideerida need Euroopa riikide esindajad, kes on võitnud riikliku teaduse populariseerimise auhinna. Eestis anti auhind teaduse populariseerimise eest esimest korda välja 2006. aastal.
Jegor Strojev

Jegor Strojev (vene keeles Егор Семёнович Строев; sündinud 25. veebruaril 1937) on Venemaa poliitik. Ta oli 1963. aastast alates parteifunktsionäär. 1989 sai NLKP Keskkomitee sekretäriks ja 1990 NLKP KK Poliitbüroo liikmeks. Alates 13. aprillist 1993 kuni 16. veebruarini 2009 oli ta Orjoli oblasti kuberner. Ta on olnud Riigiduuma saadik ja kuulub erakonda Ühtne Venemaa. Aastatel 1996–2001 oli ta Föderatsiooninõukogu esimees.
Chíose saar

Chíos (vanaaja kontekstis Chios; kreeka keeles ja vanakreeka keeles Χίος) on pindalalt viies Kreeka saar Egeuse mere idaosas 7 km kaugusel Türgi Anatoolia rannikust, millest seda eraldab Chíose väin. Saar on tuntud mastiksiekspordi poolest, mistõttu nimetatakse seda mastiksisaareks. Vaatamisvääsusteks on keskaegsed külad ja 11. sajandil rajatud Néa Moní klooster, mis kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. Peamine linn on Chíos.
Maakitsuste loend

Siin on loetletud maailma ja Eesti maakitsusi. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Hopseidet Karjala maakitsus Kesk-Ameerika maakitsus Kórinthose maakitsus Kra maakitsus Kurgu maakitsus Panama maakitsus Perekopi maakitsus Suessi maakitsus Tehuantepeci maakitsus
Nõrk vastastikmõju

Nõrk vastastikmõju ehk nõrk interaktsioon on üks neljast fundamentaalsest jõust looduses. Nõrk vastastikmõju toimib nii kvarkide kui ka leptonite vahel. Tuntumad on kvarkide muundumised ( d → u {\displaystyle d\to u} aatomituumade beetalagunemisel tuumareaktorites ja tähtedes termotuumareaktsioonides u → d {\displaystyle u\to d} ). Kuna kvargid ei saa üksi eksisteerida, vaid moodustavad ainult liitosakesi, hadroneid, siis sellise ülalmainitud protsessi tagajärjel muundub prooton neutroniks. Nõrk vastastikmõju on peamine radioaktiivsete elementide sünteesija tähtede supernoovaplahvatusel, mille tulemusena on tekkinud kõik elemendid, mille järjenumber keemiliste elementide perioodilisussüsteemis on suurem kui raual. Standardmudeli kohaselt kannavad nõrka vastastikmõju massiivsed (≥80 GeV, umbes 100 prootoni massi) Z- ja W-bosonid. Z- ja W-bosoni suure massi tõttu on nende osakeste keskmine eluiga väga lühike, mistõttu on nõrgal vastastikmõjul väga väike mõjuraadius (10–18 meetrit) – umbes 1000 korda väiksem kui aatomituuma läbimõõt. Teiste vastastikmõjude välja vahendavad kvandid on praegu teadaolevalt massita ja nende mõjuraadius seetõttu lõpmata suur. (Märkus: Tugeva vastastikmõju reaalne mõjuraadius on siiski aatomituuma läbimõõduga samas suurusjärgus.) Nõrga vastastikmõju kohta on teada vaid jõu suurus. Täpsemat matemaatilist valemit ei teata. Nõrka vastastikmõju tunnevad kõik vasakukäelised leptonid ja kvargid. See on ainus vastastikmõju, mis rikub P-sümmeetriat ehk paarsussümmeetriat ning CP-sümmeetriat ehk laengu-paarsuse sümmeetriat.
X noorte laulupeo kava

Selles artiklis on loetletud 2007. aastal toimunud X noorte laulupeo "Ilmapuu" kavas olnud teosed. Orkester: Üle-eestiline Noorte Sümfooniaorkester Helirežissöörid: Maido Maadik ja Priit Kuulberg
Oliver Kahn

Oliver Rolf Kahn (sündinud 15. juunil 1969 Karlsruhes) on endine saksa jalgpallur ja Saksamaa jalgpallikoondise väravavaht. Ta mängis Saksamaa rahvuskoondises 86 mängu ja neist 49 mängus oli ta kapten. Esimese mängu rahvuskoondises pidas ta 23. juunil 1995 Bernis Šveitsi vastu ja Saksamaa võitis 2:1. Viimase koondisemängu pidas ta 8. juulil 2006 Portugali vastu 2006. aasta maailmameistrivõistluste pronksimängus, kus tegutses hiilgavalt ja aitas Saksamaal võita 3:1. Saksamaa koondises on ta tulnud maailmameistrivõistlustel hõbedale 2002 ja pronksile 2006. Neist esimesel valiti ta MM-i parimaks sportlaseks, parimaks väravavahiks ja MM-i sümboolsesse koondisse. Ta on valitud kolmel korral maailma parimaks väravavahiks (1999, 2001, 2002). Kahn sai väljaõppe ja jõudis Bundesligasse sünnilinna meeskonna Karlsruher SC särgis, kuid suurema osa karjäärist mängis suurklubis Müncheni Bayern. Ta jäi alati Saksamaa kõrgliigale truuks ja on 557 kohtumisega Bundesliga ajaloo üks pikema staažiga mängijaid. Kuna ta oli tavaliselt väravavaht, on mõistetav, miks ta ei löönud ise ühtki väravat. Kõige lähemal oli ta värava löömisele Bayerni 6:0 võidumängus Cottbusi Energie vastu 23. veebruaril 2002, kui ta viimasel minutil asus realiseerima meeskonnakaaslase Samuel Kuffouri teenitud penaltit, aga lõi selle posti. Karlsruher SC (1975–1994) Müncheni Bayern (1994–2008) Tema pikkus profisportlasena oli 188 cm ja kaal 87 kg. Oliver Kahn abiellus 1999. aastal Simonega, neil on poeg David (sündinud 1998) ja tütar Katharina-Maria (sündinud 2003). Kui 2003. aastal Simone kaheksandal raseduskuul selgus, et mehel on kõrvalsuhe endise baaridaami Verena Kerthiga, lahvatas sellest suur meediaskandaal ja abielupaar kolis lahku, kuid abielu lahutati alles 2009. aastal. Oliver Kahni vanaema oli lätlane. 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused Jalgpalli 2006. aasta maailmameistrivõistlused "Oliver Kahni vanaema oli lätlane". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. oktoober 2004. Vaadatud 30. juulil 2009.
Komitaadi õigustega linn

Komitaadi õigustega linn (megyei jogú város) on Ungaris linn, mis on 1. järgu haldusüksus (välja arvatud pealinn Budapest, millel on eristaatus). Ungaris on alates 11. juulist 2006 23 komitaadi õigustega linna: kõik komitaadikeskused peale Budapesti ning veel viis linna. Need on (sulgudes komitaadi õigustega linnaks saamise aasta): Békéscsaba (1990) Debrecen (1990) Dunaújváros (1990) Eger (1990) Érd (2006) Győr (1990) Hódmezővásárhely (1990) Kaposvár (1990) Kecskemét (1990) Miskolc (1990) Nagykanizsa (1990) Nyíregyháza (1990) Pécs (1990) Salgótarján (1994) Sopron (1990) Szeged (1990) Szekszárd (1994) Székesfehérvár (1990) Szolnok (1990) Szombathely (1990) Tatabánya (1990) Veszprém (1990) Zalaegerszeg (1990) Komitaadi õigustega linn täidab teatud eranditega komitaadi ülesandeid. Aastatel 1954–1971 olid komitaadi õigustega linnadeks Debrecen, Miskolc, Pécs ja Szeged. Nende nõukogudel olid kõik komitaadinõukogude õigused ja kohustused. Nende linnade territooriumid olid neid ümbritsevate komitaatide territooriumidest lahus. Aastal 1990 taastati komitaadi õigustega linna kategooria. Sellesse arvati kõik linnad (peale pealinna), kus oli üle 50 000 elaniku. Aastal 1994 laiendati seda komitaadikeskustele, kus on alla 50 000 elaniku, (Salgótarján ja Szekszárd). Komitaadi õigustega linnade territooriumid jäid komitaatide territooriumide osaks. Komitaadi õigustega linna staatust on taotlenud ka Esztergom, kuid parlament seda ei andnud.
Eivissa

Eivissa (katalaani keeles Eivissa, hispaania keeles Ibiza) on suurim saar Pitiuuside seas, mis moodustavad Baleaaride läänerühma. Saare suurim linn on Eivissa linn.
Jaan Toomla

Jaan Toomla (kuni 1936 Torokoff; 8. mai 1929 Palamuse – 8. juuni 2007 Tallinn) oli eesti kirjastaja, toimetaja ja bibliofiil. Toomla sündis Palamusel sepa perekonnas. Lõpetas Tartu 1. Keskkooli ja õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat. Seejärel töötas ta Tartus Eesti Kirjandusmuuseumis ja ajalehe Edasi toimetuses. 1964. aastast elas ja töötas Toomla Tallinnas. Ta oli aastatel 1964–1991 kirjastuse Eesti Raamat eesti kirjanduse toimetuse juhataja ja peatoimetaja asetäitja ning 1992. aastast Eesti Rahvusraamatukogu vanemkonsultant. Jaan Toomla oli NLKP liige aastail 1961–1991. 1992. aastast töötas ta Eesti Rahvusraamatukogus toimetajana ning osales paljude teatmetrükiste koostamisel. Toomla oli tegev 1993., 1994. ja 1995. aasta Riigikogu Teatmike koostamisel. Samuti on tema koostatud 1999. aastal ilmunud teatmik "Valitud ja valitsenud: Eesti parlamentaarsete ja muude esinduskogude ning valitsuste isikkoosseis aastatel 1917–1999". Toomla oli Tallinna Bibliofiilide Klubi liige, klubi almanahhi "Raamat on..." toimetaja ja 2004. aastast ka koostaja. Ta koostas ka mitu Nõukogude võimu ideoloogiat toetavat koguteost. Eduard Vilde. "Artikleid ja kirju". 1957 (E. Vilde "Teoste" sarjas, koos Liis Rauaga) "Vaateid Vilde elusse". 1965 "Pool sajandit". 1967 (luulevalimik Suure Sotsialistliku Oktoobrirevolutsiooni 50. aastapäevaks) "Võrdne võrdsete seas". 1982. (ukraina keeles) "Võidulaul. Победная песня". (1986) 1975 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane Jaan Toomla Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Vello Jürna

Vello Jürna (1. detsember 1959 Väike-Maarja – 12. juuni 2007 Laulasmaa) oli eesti ooperilaulja, 1989. aastast Rahvusooperi Estonia solist. Ta sündis Väike-Maarja kooliõpetaja perekonnas. Hariduse omandas Väike-Maarja Keskkoolis ja Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. Õpingud jätkusid aastatel 1985–1991 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis peamiselt Hendrik Krummi ja Ivo Kuuse juhendamisel. Hiljem täiendas ta end Itaalias Accademia Verdianas, kus tema juhendaja oli Carlo Bergonzi. Muusikakooli aastatel hakkas Vello Jürna laulma Riiklikus Akadeemilises Meeskooris. Sinna kutsus ta esinema tema tollane õpetaja Raimond Alango. Aastast 1987 esines Jürna Estonia teatri ooperikooris ning oli alates 1989. aastast sama teatri solist. Rahvusooperis Estonia esitas Vello Jürna üle 30 rolli. Lisaks astus ta külalisena üles teatris Vanemuine, Stockholmi kuninglikus ooperis, Läti ja Norra rahvusooperis, Göteborgi, Oulu ja paljudes muudes ooperiteatrites. Tema viimaseks suuremaks osatäitmiseks Estonia teatri laval jäi maalikunstnik Cavaradossi roll Giacomo Puccini ooperis "Tosca". Vello Jürna oli mitme muusikaauhinna laureaat. Aastal 1989 võitis ta esikoha Eesti lauljate võistlusel ja 1992. aastal publiku auhinna Violetti-Valsesia võistlusel. Aastal 1991 pääses ta Modenas toimunud Pavarotti-nimelise võistluse finaali. Tema tütar on lavastaja Auri Jürna. Oliver Rand, "Estoniast lahkumine murdis ta..", Õhtuleht, 14. juuni 2007 Pealelend: Pille Lill, Sirp.ee, 27. november 2009
Nikolai Suursööt (vaimulik)

Nikolai Suursööt (sünninimi Nikolai Ponomarjov; 9. mai 1924 Tallinn – 10. juuni 2007 Stockholm) oli Eesti arhitekt ja õigeusu vaimulik. Korp! Sakala vilistlane. Ta sündis Tallinnas muusikute perekonnas. Tema isa Mihhail Ponomarjov oli protodiakon ja koorijuht Aleksander Nevski katedraalis, onu Nikolai Ponomarjov vanem aga Estonia teatri näitleja ja laulja. Perekond eestistas nime 1930. aastatel Suursöödiks. Keskhariduse omandas ta Tallinna Inglise Kolledžis, mille lõpetas 1942. aastal. Põgenenud 1944. aastal Eestist Saksamaale, asus ta neli aastat hiljem ümber Rootsisse, kus elas surmani. Omandanud algul ilmaliku hariduse insenerina, asus Nikolai Suursööt hiljem õppima vaimulikku seminari. 1955. aastal pühitseti ta diakoniks, 1959 ülemdiakoniks ja 1974 preestriks Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikus. 1979 anti talle ülempreestri aunimetus. Kuni surmani oli ta Stockholmi Eesti Apostlik-Õigeusu Püha Nikolai koguduse esivaimulik ning teenis ka väliseesti kogudusi Göteborgis ja Suurbritannias. 1976. aastal valiti ta Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku eksiilsinodi ehk niinimetatud Stockholmi Sinodi esimeheks. Sellel ametikohal aitas ta kaasa Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku autonoomia taastamisele Eesti territooriumil, milleni jõuti 1996. aastal. Igapäevast leiba teenis Nikolai Suursööt kuni 1982. aastani arhitektina Rootsi arhitektibüroos Anker-Gate-Lindegren. Piiskop Platoni ordeni III järk Piiskop Platoni ordeni II järk Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk, 2002 Митрополит Корнилий. О моем пути. Таллинн, 2009. Стр. 202. Pühapäeval, 10. juunil suri Stockholmis Eesti õigeusu hoidja paguluses ülempreester Nikolai Suursööt. Nikolai Suursööt TLÜAR väliseesti isikute andmebaasis.
Nikolai Suursööt

Nikolai Suursöödi nime on kandnud kaks tuntud eesti kultuuritegelast (mõlemal nimeks enne eestistamist Nikolai Ponomarjov): Nikolai Suursööt (1899–1943) oli Estonia teatri näitleja; Nikolai Suursööt (1924–2007) oli eelmise vennapoeg, Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku vaimulik.
Antiikkirjandus

Antiikkirjanduseks nimetatakse Vana-Kreeka ja Vana-Rooma ühiskonnas kujunenud kirjandust, mille algust tähistavad Homerose eeposed "Ilias" ja "Odüsseia" 8.–7. sajandist eKr ning mis sirutub välja hilisantiiki 4.–6. sajandil pKr. Vanakreeka kirjandus on Euroopa vanim ja ainus täiesti iseseisvalt arenenud kirjandus. Vanimad vanakreeka kirjanduslikud mälestised pärinevad 8.–7. sajandist eKr. Vanakreeka kirjandus ei tugine teiste kirjanduste kogemusele. Vanakreeka kirjanduse tähtsaimad autorid on Homeros, eleegia viljelejad Tyrtaios, Solon, Archilochos, meelika žanri esindajad Alkaios ja Sappho ning antiiktragöödiameistrid Aischylos, Sophokles ja Euripides. Vanarooma kirjandus hakkas arenema 3. sajandil eKr. Vanarooma kirjandus on suuresti mõjutatud vanakreeka kirjandusest. Siiski ei ole vanarooma kirjandus puhtalt koopia vanakreeka originaalist, vaid tal on ka omad eripärad ja spetsiifilised jooned. Olulisemad kirjanikud on Plautus, Terentius, Seneca, Marcus Porcius Cato, Marcus Tullius Cicero, Julius Caesar, Vergilius, Quintus Horatius Flaccus ja Publius Ovidius Naso. Antiikkirjanduses saavutati kunstiliste kujundite ja stilistiliste võtete suur mitmekesisus. Vanakreeka ja vanarooma kirjanduses eksisteerisid juba peaaegu kõik uusaja kirjanduse žanrid. Paljude žanride (eepos, idüll, tragöödia, komöödia, ood, eleegia, hümn, satiir, epigramm, dialoog) nimetusedki pärinevad antiikkirjandusest. Antiikaeg Antiikkultuur Vanakreeka kirjandus Vanarooma kirjandus