laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kvantifikatsioon

Kvantifikatsioon (inglise keeles quantification) on koguse ja hulga mõõtmine statistilises menetluses. Kvantifikatsioon on üks olulisemaid teaduslikke meetodeid.
Kvantifikatsioon (loogika)

Kvantifikatsioon on loogikas üksikobjektide määratlemine osana diskursusest. Selleks kasutatakse kvantoreid, millest tähtsamad on: "kõik" (all), tähis ∀ "eksisteerib" (exists), tähis ∃ "iga" (each) "mõni" (some) "paljud" (many) "enamus" (most) "vähesed" (few)
Külvik

Külvik ehk külvimasin on seade, mis asetab täpse koguse seemneid mulda nii, et seemned on mullas kindlal sügavusel ja neil on kindel vahekaugus. Enne külviku leiutamist külvati seemned käsitsi mulda, kuid sedasi on seemnete kulu suur ja seemned ei ole ühtlasel sügavusel, mis viib saagikuse vähenemiseni. Mullaharimise viisi järgi jagatakse külvikud kolmeks: Tavalisel mullaharimisel kasutatavad külvikud külvavad ainult künnipõhiselt haritud põllule. Minimeeritud mullaharimise puhul kasutatakse külvikuid, mis suudavad külvata näiteks randaalitud põllule. Sellisel juhul kasutatakse peamiselt ketasseemenditega külvikut. Otsekülvikud külvavad otse harimata põllule. Külvikuid saab liigitada ka funktsiooni alusel: monokülvik külvab ainult seemet, kombikülvik lükkab lisaks seemnele mulda ka väetise. Külviku kõige olulisem osa on külviseadis ehk annusti. Annusti tagab seemnete väljumise külvikukastist ühtlase vooluna. Annustatakse kas ühe­suuruste annuste kaupa või ühe seemne kaupa (täppiskülvikud). Annustist suunduvad seemned külvisejuha kaudu seemendi tekitatud vakku või paiskuvad maapinnale laiali (lauskülvikutel). Külvikuga võib ühendada märgisteid, jäljekobesteid jms seadmeid. Babüloonias kasutati algelisi külvikuid juba umbes 1500 eKr, aga see leiutis ei jõudnud Euroopasse. Mitmerealised rauast külvikud leiutati Hiinas umbes 200 eKr. Esimese teadaoleva külviku Euroopas valmistas Camillo Torello ja see sai 1566. aastal Veneetsia senatilt patendi. Alguses olid külvikud kallid, ebatöökindlad ja haprad. Külvikuid hakati Euroopas laialdasemalt kasutama alles 19. sajandi keskel. Esimesed külvikud olid nii väikesed, et külvikut jõudis vedada ka üks hobune. Tehnika arenedes muutusid külvikud suuremaks ja tõhusamaks, nii et nendega sai täis külvata üha suuremaid alasid.
Leila Tael-Mikešin

Leila Tael-Mikešin (kodanikunimega Leila Liivak; sündinud 26. juulil 1984 Tartus) on Eesti ulmekirjanik ja kunstnik. Ta kirjutab peamiselt õuduslugusid. Ta on Ulmevõrguajakirja Reaktor aktiivne raamatuarvustaja ja autor portaalis Poogen, kus avaldab jutte pseudonüümi Daria666 all. Suur osa tema loomingust on avaldatud tema kodulehel. Leila Tael-Mikešin pälvis 2011. aastal Eesti Ulmeühingu ja kirjastus Fantaasia korraldatud ulmejuttude võistlusel looga "Roxanne" seitsmenda koha, lugu avaldati 2012. aastal antoloogias "Täheaeg 10". 2017. aastal pääses Leila Tael-Mikešin kirjastuse Pilgrim korraldatud kirjanduskonkursil BestSeller ilukirjanduse valdkonna teise kategooriasse romaaniga "Vivian". Raamat ilmus 2018. aastal. Leila Liivak on avaldanud jutte ja raamatuid järgmiste pseudonüümidega: Leila Tael, Leila Tael-Mikešin, Aliise Pimedusemaalt ja Daria666. "Hullud" (2012, kirjastus Ersen, e-raamat) "Loojate mängud" (2012, kirjastus Fantaasia) "Fata(l)Morgana" (2016, osaliselt võrguajakirjas Reaktor) "Vivian" (2018, kirjastus Pilgrim) "Silmad" (2021, kirjastus Hea Tegu) "Artist ja Ööliblikas" (2022, järjejutuna blogis https://artistjaooliblikas.blogspot.com ja Wattpadis https://www.wattpad.com/story/325090557?utm_source=android&utm_medium=link&utm_content=share_reading&wp_page=reading&wp_uname=LeilaTaelMikesin&wp_originator=M%2FkwFSd1SbBMB%2FzPtqZZ2e0rkHrzjIED%2Ba5NnEKy6YDZG3kpdcJsSe6d39HqZEN%2FK7mX6rch7QMF7%2BD5sITeqvT2U46WMkECAJTpKcFn1vmOA%2Byt13nr%2B%2FLNfF1NW6Fq) "Roxanne" (2012, antoloogias "Täheaeg 10") "Ta näeb sind, kui sa magad" (2012, võrguajakirjas Reaktor) "Kuutolm kord katab sind" (2013, võrguajakirjas Reaktor) "Kui kuldne Kuu on tõusnud" (2014, võrguajakirjas Reaktor) "Padavere haldjamees" (2014, võrguajakirjas Reaktor) "Öönõia laps" 2015, antoloogia "Saladuslik tsaar 2: Duumioru lood" koos Maniakkide Tänavaga "Manajad" 2015, antoloogia "Pikad varjud" koos Maniakkide Tänavaga "Mõistlik valik" (2015, võrguajakiri Reaktor) "Veenus ja mutrivõti" (2016, võrguajakiri Reaktor) "Surmasööja" (2017, võrguajakiri Reaktor) "Kuidas haldjas orki lendas" 2017, võrguajakiri Reaktor Koos Maniakkide Tänava ja J.J. Metsavanaga "Mustade inglite armee" (2018, antoloogia "Tuumahiid 4: Berüllium") "Ussisugu" (2021, Leila Liivak ja Kaidi Kangur, võrguajakirjas Reaktor) Ulmejutuvõistluse peapreemia pälvis Triinu Meres "Kirjanduskonkursi BestSeller tulemused – 2017". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. oktoober 2017. Vaadatud 4. oktoobril 2017. Intervjuu veebiajakirjas Reaktor Leila Tael-Mikešini koduleht: https://leila-tael-mikesin.blogspot.com/ Leila Tael-Mikešini järjejutt "Artist ja Ööliblikas": https://www.wattpad.com/story/325090557?utm_source=android&utm_medium=link&utm_content=share_reading&wp_page=reading&wp_uname=LeilaTaelMikesin&wp_originator=M%2FkwFSd1SbBMB%2FzPtqZZ2e0rkHrzjIED%2Ba5NnEKy6YDZG3kpdcJsSe6d39HqZEN%2FK7mX6rch7QMF7%2BD5sITeqvT2U46WMkECAJTpKcFn1vmOA%2Byt13nr%2B%2FLNfF1NW6Fq
Negatiiv (ajakiri)

Negatiiv oli huumoriajakiri, mis ilmus vahemikus 19??-1930 Tallinnas. Väljaandjaks oli Katastri Amet. Ilmus vähemalt kaks numbrit. ESTER Negatiiv
Feministlik Partei

Feministlik Partei on mitmes riigis. Hispaania Feministlik Partei Soome Feministlik Partei ...
Sortaal

Sortaal (inglise keeles sortal) on loendatav nimisõna (näiteks "kass", "rott", "õun"), mida kasutatakse entiteetide, nende olemasolu ning erinevuse ja identsuse üle otsustamisel näiteks individueerimise ja loendamise puhul. Näiteks kui sõrmus sulatatakse üles ja deformeeritakse kangiks, siis sõrmus lakkab olemast, kuid metallitükk jääb alles ning on sama metallitükk (sõna "metallitükk" on siin sortaal) mis varasem sõrmus, kuid mitte sama sõrmus (sõna "sõrmus" on siin sortaal). Varem oli 1 metallitükk ja 1 sõrmus, nüüd on 1 metallitükk ja 0 sõrmust. Kui näiteks sõna "piim" kasutatakse loendamatu nimisõnana (ei peeta silmas näiteks piimapakki koos piimaga), siis ta ei saa olla sortaal. Ka "asi" ei sobi tavaliselt sortaaliks, sest pole üheselt selge, millisel juhul on tegu eri asjadega). Ka omadussõnad (näiteks "punane", "karvane") ei sobi tavaliselt sortaaliks.
David Eagleman

David Eagleman (sündinud 25. aprillil 1971 Albuquerque's New Mexicos) on ameerika teaduse populariseerija ja neuroteadlane. Ta on Stanfordi Ülikooli adjunktprofessor ja teaduskeskuse Center for Science and Law direktor. Tema peamised uurimisvaldkonnad on neuroplastilisus, ajataju, sünesteesia ja neuroõigus. Tema tuntuim raamat on 2009. aastal ilmunud ilukirjanduslik bestseller "Sum: Forty Tales from the Afterlives", milles ta arutleb sellest, mis võib meiega juhtuda pärast meie surma. Ta pakub lugemiseks 40 variatsiooni sellel teemal. Teos on tõlgitud enam kui 30 keelde. Teinegi tema raamat, 2011. aastal ilmunud "Incognito: The Secret Lives of the Brain", osutus menukiks. Ta lõpetas 1993. aastal Rice' ülikooli ja sai 1998. aastal Baylor College of Medicine'ist doktorikraadi neuroteaduses. Seejärel töötas ta järeldoktorina Salki Bioloogiliste Uuringute Instituudis. Ta töötab Stanfordi Ülikooli psühhiaatria ja käitumisteaduste osakonnas adjunktprofessorina. Ühtlasi on ta teaduskeskuse Center for Science and Law direktor. 2015. aastal lõi ta autori ja produtsendina 6-osalise teadusteemalise dokumentaalsarja "The Brain with David Eagleman". Selle sarja põhjal avaldas ta samal aastal raamatu (eesti keelde tõlgiti 2016. aastal). 2012 – USA Neuroteaduse Seltsi Science Educator Award 2016 – Emmy auhinna nominent (dokumentaalsari "The Brain with David Eagleman") 2009 – Sum: Forty Tales from the Afterlives, Pantheon Books. (Fiction) 2009 – Wednesday is Indigo Blue: Discovering the Brain of Synesthesia (kaasautor Richard Cytowic), MIT Press. 2010 – Why the Net Matters: How the Internet will save Civilization, Canongate Books. 2011 – Incognito: The Secret Lives of the Brain, Pantheon Books 2015 – The Brain: The Story of You, Canongate Books. 2016 – Brain and Behavior: A Cognitive Neuroscience Perspective (kaasautor Jonathan Downar), Oxford University Press. 2016 – Aju. Sinu lugu. Tõlkinud Kaia-Leena Pino. Konsulteerinud Jaan Aru. Kirjastus Argo: Tallinn. ISBN 978-9949527847 David Eagleman, Ph.D. eaglemanlab.net People. neulaw.org Society for Neuroscience Announces Recipients of Science Education and Outreach Awards. sfn.org The Brain with David Eagleman: What Is Reality - BBC Documentary 2016. youtube.com Why Public Dissemination of Science Matters: A Manifesto. eaglemanlab.net
Tõstmise maailmameistrivõistlused

Tõstmise maailmameistrivõistlused (inglise International Weightlifting Championships) on maailmameistrivõistlused tõstmises, mida korraldab Rahvusvaheline Tõstmise Föderatsioon (inglise International Weightlifting Federation). Esimesed võistlused toimusid 1891. aastal Londonis. Naised osalevad võistlustel alates 1987. aastast. Aastatel 1987–1990 korraldati naistele eraldi maailmameistrivõistlused, alates 1991. aastast toimuvad ühised maailmameistrivõistlused. Aastatel 1992. ja 1996. aastal, mil naised olümpiamängudel tõstmises veel ei võistelnud, toimusid vaid naiste alad. 1922. aastal toimusid tõstmise maailmameistrivõistlused ka Eestis. Alates 1937. aastast toimuvad võistlused igal aastal (välja arvatud suveolümpia aasta). Naiste maailmameistrivõistlused 1987 –  USA, Daytona Beach 1988 –  Indoneesia, Jakarta 1989 –  Suurbritannia, Manchester 1990 –  Jugoslaavia, Sarajevo Tõstmise Euroopa meistrivõistlused Eesti meistrivõistlused tõstmises Rahvusvahelise Tõstmise Föderatsiooni koduleht
Asteekide riik

Asteekide riik oli riik Kesk-Mehhikos 1428. aastast kuni 13. augustini 1521. 1428. aastal sõlmis Asteegi kuningas Itzcoatl liidu kahe oma naaberriigi, Texcoco ja Tlacopaniga ning alistas oma võimsad naabrid tepaneegid. Asteegi riigi poliitilised põhiüksused olid piiratud territooriumiga riiklikud moodustised, mis sarnanesid linnriikidega. Igaühes neist oli linnakeskuses palee ja tempel, kõrgkihi elamud ja riigiasutuste hooned. Linna ümbritses majanduslik tagamaa külade ja majanditega. Linnriigid olid tihedalt asustatud. Tihti moodustasid nad omavahel vallutus- või kaitse-eesmärgiga konföderatiivseid liite. Linnriike valitsesid perekonnad – dünastiad. Asteegi impeeriumi keskus ja püha linn oli Tenochtitlan, kus asus sadu templeid, kolm suurt püramiidi, kuninglik palee ja kaks suurt turuplatsi. Riiki valitses preesterkuningas, kelle valis ülikute, preestrite ja sõjameeste kogu. Rahvastik kuulus enamasti nahuatli keelt kõnelevatesse etnilistesse rühmitustesse, kellel olid sarnased religioossed uskumused ja riitused, eriti inimohvritoomine jumalate toitmiseks maailma edasikestmise nimel. Linnriikidevahelise suhtlemise käitumiskoodeksisse kuulus vaba läbipääsu lubamine kõikide linnriikide poolt austatavatesse jumalikesse pühamutesse, üldistesse kauplemiskohtadesse, saadikupuutumatus ja korrakohane sõjakuulutamine. Kuigi niisutustööd ja maaparandus olid sisemaa viljakaks muutnud, oli asteekide kodumaal puudu paljudest loodusressurssidest, mille tõttu on tõenäoline, et asteegid alustasid sõjakäike selleks, et omandada maisi, metalle ja nefriiti. Kui 1519. aastal saabusid hispaanlased, asusid paljud rahulolematud põliselanikud kolonistide poolele. Asteekide riik langes 1521. aastal ja selle pealinn nimetati ümber Mexicoks. Asteekide riigi pindala oli 1520. aasta paiku umbes 220 000 km² ja seal elas umbes 6 miljonit inimest.
Vasaloppet

Vasaloppet (rootsi keelest) on maailma suurim suusamaraton, mis toimub Rootsis; üks Worldloppeti suusamaratonidest. Esimene Vasaloppet toimus 19. märtsil 1922. Vasaloppeti nimi tuleb Rootsi kuninga Gustav I Vasa kuulsast suuskadel põgenemisest 1521. Vasaloppeti põhivõistlus toimub igal aastal märtsi alguses, seda sõidetakse Säleni ja Mora asula vahelisel rajal. Distantsi pikkus on üle 90 km ja sõidetakse klassikatehnikas. 2000. aasta Vasaloppeti võitis Raul Olle.
Suve tänav (Rakvere)

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Suve tänav on tänav Rakveres. Tänava pikkus on 205 meetrit. Tänav asub Rakvere Vallimäe linnaosas, oosiRakvere Vallimägi lääneküljel. See ühendab Kevade ja Linnuse tänava ristmikku Vallikraavi tänavaga ja ristub Sügise tänavaga. Rakvere Vallimäe linnaosa on kujunenud välja 20. sajandi teises pooles, linnaosas paiknevad põhiliselt ühepereelamud. Rakvere linna tänavate teenumbrid ja teepikkused Elektrooniline Riigi Teataja (vaadatud 13. aprillil 2017) "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2007. Vaadatud 13. aprillil 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Sügise tänav (Rakvere)

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Sügise tänav on tänav Rakveres. Tänava pikkus on 148 meetrit ja asub Rakvere Vallimäe linnaosas, oosi Rakvere Vallimägi lääneküljel. Ta on paralleelne Vallikraavi tänavaga ja ühendab Bastioni, Suve ja Valli tänavaid. Rakvere Vallimäe linnaosa on kujunenud välja 20. sajandi teises pooles, linnaosas paiknevad põhiliselt ühepereelamud. Rakvere linna tänavate teenumbrid ja teepikkused Elektrooniline Riigi Teataja (vaadatud 11. aprillil 2017) "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2007. Vaadatud 13. aprillil 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Tõstmine olümpiamängudel

Tõstmine on olümpiamängudel kavas olnud alates 1896. aasta suveolümpiamängudest Ateenas. Võistlusi oli kaks (ühe käega tõstmine ja kahe käega tõstmine), kuid kaaluklasse ei olnud. Järgmistel mängudel polnud tõstmine olümpiaprogrammis, kuid see oli tagasi 1904. aasta suveolümpiamängudel Saint Louises. 1908. ja 1912. aastal ei kuulunud tõstmine olümpiaprogrammi, kuid alates Antwerpeni 1920. aasta suveolümpiamängudest on tõstmine kuulunud kõikide olümpiamängude programmi. Kehtestati kaaluklassid ja kuni 1928. aastani Amsterdamis toimus nn olümpia kolmevõistlus. Alates 2000. aasta suveolümpiamängudest Sydneys on naiste tõstmine kuulunud olümpiamängude programmi. Kõige edukam riik on olnud Nõukogude Liit, kes võitis 39 kuld-, 21 hõbe- ja 2 pronksmedalit. Tabelis on need, kes on võitnud vähemalt 2 kuldmedalit.
Christer Kihlman

Christer Alfred Kihlman (14. juuni 1930 Helsingi – 8. märts 2021 Helsingi) oli soomerootslasest Soome kirjanik ja vasakpoolne kultuurikriitik. Aastal 2003 pälvis ta Pro Finlandia teenetemärgi. 8.3.2021 (soome)
Kevade tänav (Rakvere)

Kevade tänav on tänav Rakveres. Tänav asub Rakvere Vallimäe linnaosas, Rakvere Vallimäe oosi lääneküljel. See on paralleelne Vallikraavi tänavaga põhja-lõunasuunaliselt ning külgneb Rakvere linna piiriga. Tänav ühendab Suve, Veere, Valli ja Varsakopli tänavat. Põhja suunas jätkub Linnuse tänavana. Tänava pikkus on 475 meetrit. Rakvere Vallimäe linnaosa on kujunenud välja 20. sajandi teises pooles, linnaosas paiknevad põhiliselt ühepereelamud. Rakvere linna tänavate teenumbrid ja teepikkused Elektrooniline Riigi Teataja (vaadatud 11. aprillil 2017) "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2007. Vaadatud 13. aprillil 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Linnuse tänav (Rakvere)

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Linnuse tänav on tänav Rakveres. Tänava pikkus on 355 meetrit. Tänav asub Rakvere Vallimäe linnaosas Rakvere Vallimäe lääneküljel. See on linnaosa põhjapoolsem tänav. Saab alguse lõuna poolt Suve ja Kevade tänava ristmikust. Ristub Rakvere Vallimäe veerel Vallikraavi tänavaga. Läheduses asuvad skulptuur "Tarvas" ja üles Rakvere ordulinnuse juurde viiv trepikäik. Rakvere Vallimäe linnaosa on kujunenud välja 20. sajandi teises pooles, linnaosas paiknevad põhiliselt eramud. Rakvere linna tänavate teenumbrid ja teepikkused Elektrooniline Riigi Teataja (vaadatud 11. aprillil 2017) "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2007. Vaadatud 13. aprillil 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Hélène Carrère d'Encausse

Hélène Carrère d'Encausse (sünninimi Hélène Zourabichvili; 6. juuli 1929 Pariis – 5. august 2023 Pariis) oli gruusia juurtega Prantsuse ajaloolane ja politoloog, Prantsuse Akadeemia liige. 1990. aastal valiti ta Jean Mistleri surma tõttu vabaks jäänud Prantsuse Akadeemia 14. toolile. 1999. aastal valiti ta akadeemia alaliseks (eluaegseks) sekretäriks, vahetades välja sellelt ametikohalt erru läinud Maurice Druoni. Tema peamine uurimisvaldkond oli Venemaa ajalugu. 1978. aastal ilmus tema raamat "L'Empire éclaté", milles ta ennustas Nõukogude Liidu lagunemist. Ta on lõpetanud Pariisi Poliitikauuringute Instituudi. Hiljem on ta sealsamas töötanud õppejõuna. 1994. aastal valiti ta Euroopa Parlamenti. 2000 – Rahvusvaheline auhind "Usk ja ustavus" 2003 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks ajaloo alal 2008 – Lomonossovi suur kuldmedal väljapaistva panuse eest politoloogia, Venemaa ajaloo ja kultuuri alal 2008 – valiti Venemaa Kunstide Akadeemia auvälisliikmeks (eriala: politoloogia) 1963 – Réforme et révolution chez les musulmans de l'Empire russe (Armand Colin) 1966 – Le Marxisme et l'Asie, 1853–1964 (Armand Colin, kaasautor Stuart R. Schram) 1967 – Central Asia, a century of Russian rule, Columbia Univ. 1969 – L'URSS et la Chine devant la révolution des sociétés pré-industrielles (kaasautor Stuart R. Schram) (Armand Colin) 1972 – L'Union soviétique de Lénine à Staline (Éd. Richelieu) 1975 – La Politique soviétique au Moyen-Orient, 1955–1975 (Presses de la F.N.S.P.) 1978 – L'Empire éclaté (Flammarion) 1979 – Lénine, la Révolution et le Pouvoir (Flammarion) 1979 – Staline, l'ordre par la terreur (Flammarion) 1980 – Le Pouvoir confisqué (Flammarion) 1982 – Le Grand Frère (Flammarion) 1985 – La déstalinisation commence (Complexe) 1986 – Ni paix ni guerre (Flammarion) 1987 – Le Grand Défi (Flammarion) 1988 – Le Malheur russe (Fayard) 1990 – La Gloire des Nations (Fayard) 1992 – Victorieuse Russie (Fayard) 1993 – L'URSS, de la Révolution à la mort de Staline (Le Seuil) 1996 – Nicolas II, La transition interrompue (Fayard) 1998 – Lénine (Fayard) 2000 – La Russie inachevée (Fayard) 2002 – Catherine II (Fayard) 2003 – L'Impératrice et l'abbé : un duel littéraire inédit (Fayard) 2005 – L'Empire d'Eurasie (Fayard) Tema poeg Emmanuel Carrère (sündinud 1957) on kirjanik ja filmilavastaja. Gruusia president Salome Zurabišvili on Hélène Carrère d'Encausse'i nõbu. КАРРЕР Д' АНКОС ЭЛЕН rah.ru КАРРЕР д' Анкос Элен rah.ru  Hélène Carrère d'Encausse – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Õie tänav (Rakvere)

Õie tänav on tänav Rakveres. Tänav pikkusega 1297 meetrit on Tammiku linnaosa põhitänav. See asub Rakvere Vallimäe lääneküljel ning külgneb selle lõunaosaga, kus paikneb Rakvere tammik. Tänav saab alguse põhja poolt Vallikraavi tänava ja Annemäe tee ristmikult ning lõpeb Tammiku tänava ristmikuga. Ühendab lääneküljel paiknevaid väikseid põiktänavaid, mis kannavad linnaosale iseloomulikke taimenimetusi. Rakvere Tammiku linnaosa on kujunenud välja 20. sajandi teises pooles, linnaosas paiknevad põhiliselt eramud. Rakvere linna tänavate teenumbrid ja teepikkused Elektrooniline Riigi Teataja (vaadatud 11. aprillil 2017) "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2007. Vaadatud 13. aprillil 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Keret Altpere

Keret Altpere (sündinud 29. septembril 1977 Tallinnas) on eesti tekstiilikunstnik. Keret Altpere on õppinud aastatel 1996–2001 Eesti Kunstiakadeemias tekstiilieriala bakalaureuseõppes. Magistrikraadi omandas ta Tartu Ülikoolis 2011. aastal kunstiõpetuse õpetajana. 2007 "Orav", SooSoo galerii, Tallinn (koos Monika Järgiga) 2008 "Estonie-France", La Maison des Toiles, Saint-Thélo; Saint-Brieuc' kunsti- ja ajaloomuuseum, Prantsusmaa 2008 "Je ne me souviens de rien", Saint-Brieuc' kunsti- ja ajaloomuuseum, Prantsusmaa 2008 Eesti Tekstiilikunstnike Liidu "Aasta tekstiiliteose" auhind Keret Altpere kuulub Eesti Tekstiilikunstnike Liitu ja Eesti Disainerite Liitu. Sigrid Huik, Maasike Maasik, Aet Ollisaar, Tiina Puhkan "Eesti tekstiilikunst 1915–2015“ Eesti Tekstiilikunstnike Liit, 2015. ISBN 9789949385751 https://tartu.postimees.ee/7286317/lastekunstikooli-uueks-direktoriks-valiti-keret-altpere Meiemaa 5. mai 2008
Alajoki

Alajoki ehk Bolšije Pikki (ka Suuri-Pikki, Pikko, Peroja, vene Большие Пикки) on endine ingerisoome küla ajaloolises Tuutari kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb kunagine küla Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Villozi valda Krasnoje Selo linnast idas asuvas metsas. 1817. aastal oli külas (nimetatud kui Пико или Чернороречье) 5 talu. 1831. aasta F. Schuberti koostatud Peterburi lähiümbruse kaardil on küla nimetatud kui Пори или Пикко ning selles oli 13 talu. 1838. aastal elas külas (nimetatud kui Пикко) 80 inimest, kellest 42 olid mehed ja 38 naised. 1848. aastal elas külas (nimetatud kui Peroja) 95 ingerisoomlast-äyrämöist, kellest 49 olid mehed ja 46 naised. 1856. aastal oli külas (nimetatud kui Пикко) 19 talu 46 meeshingega. 1913. aastal oli külas (nimetatud kui Бол. Пиккo) 17 talu. Küla hävis Teises maailmasõjas. Nüüdisajal on kunagisest külast alles üksnes üksikud hoonete vundamendid. "Bolšije Pikki. EKI kohanimeandmebaas". Vaadatud 13.04.2017. "Peterburi lähiümbruse topograafiline kaart, 1817". etomesto.ru. Vaadatud 13.04.2017. "Peterburi lähiümbruse kaart, 1831, Schubert". etomesto.ru. Vaadatud 14.04.2017. "Описание Санкт-Петербургской губернии по уездам и станам, 1838 г." Köppen, Peter v (1867). Erklärender text zu der ethnographishen karte des St. Petersburger gouvernements. St. Petersburg. Lk 60. Jelagin, N (1856). Алфавитный список селений по уездам и станам С.-Петербургской губернии. Peterburi. Lk 99. "Peterburi lähiümbruse kaart, 1913". "Урочище Пикко". wikimapia.org. Vaadatud 13.04.2017.
Metsävainikka

Metsävainikka ehk Venerjazi (vene Венерязи, soome Venäjänrasi) on endine ingerisoome küla ajaloolises Tuutari kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas. Kaasaegse haldusjaotuse järgi jääb kunagine küla Peterburi linna Moskva rajooni Lõuna kalmistu territooriumile. 1770. aasta Peterburi kubermangu kaardil on küla kirjas kui Венерюзи. 1792. aasta A. M. Wilbrechti koostatud Peterburi kubermangu kaardil on küla kirjas kui Венерязи. 1817. aastal on eraldi mainitud Венерязи ja Вайник Венерязи külasid, kokku 7 taluga (vastavalt 2 ja 5 kummaski külas). 1831. aastal oli külas (mainitud kui Венарази) 6 talu: Vainikka (Вайники) 3 talu, Repo (Реба) 1 talu ja Poritsa (Порица) 2 talu (ingerisoome suguvõsad). 1838. aastal elas külas (nimetatud kui Венерязи) 28 inimest, kellest 16 olid mehed ja 12 naised. 1848. aastal elas külas (nimetatud kui Metsäwainikka) 32 ingerisoomlast-savakot, kellest 15 olid mehed ja 17 naised. 1856. aastal oli külas (nimetatud kui Венерязи) 7 talu 12 meeshingega. 1860. aastal oli külas (nimetatud kui Венерези, Вайники) 5 talu. 1913. aastal oli külas (nimetatud kui Венерязи) 11 talu. Küla hävis Teises maailmasõjas. Tänapäeval asub kunagise küla territooriumil kalmistu. "Venerjazi. EKI kohanimeandmebaas". Vaadatud 13.04.2017. "Peterburi kubermangu kaart, 1770". aroundspb.ru. Originaali arhiivikoopia seisuga 27.04.2020. Vaadatud 13.04.2017. "Peterburi kubermangu kaart, 1792, A. M. Wilbrecht". vsevinfo.ru. Originaali arhiivikoopia seisuga 12.11.2013. Vaadatud 13.04.2017. "Peterburi lähiümbruse topograafiline kaart, 1817". etomesto.ru. Vaadatud 13.04.2017. Peterburi lähiümbruse topograafiline kaart, 1831, F. F. Schubert. "Описание Санкт-Петербургской губернии по уездам и станам, 1838 г." Lk 30. Vaadatud 13.04.2017. Köppen, Peter v (1867). Erklärender text zu der ethnographishen karte des St. Petersburger gouvernements. St. Petersburg. Lk 60. Jelagin, N (1856). Алфавитный список селений по уездам и станам С.-Петербургской губернии. Peterburi. Lk 95. "Peterburi kubermangu topograafiline kaart, 1860". maps.monetonos.ru. "Peterburi lähiümbruse kaart, 1913". Digitaaliarkisto - digi.narc.fi. "Южное кладбище". wikimapia.org. Vaadatud 13.04.2017.