laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Gross Fiescherhorn

Grosses Fiescherhorn on mäetipp Berni Alpides, paiknedes Berni ja Valais' kantonite vahelisel piiril, poolel teel Mönchi ja Finsteraarhorni vahel. Selle tipp kulmineerub Fiescherhorni massiivi kohal, mis koosneb ka veidi madalamast Hinteres Fiescherhornist (4025 m) lõunas ja Kleines Fiescherhornist (ka Ochs ehk härg, 3895 m) idas. Põhjast on mõlemad hästi peidetud teiste mäetippude taha ja neid on näha ainult Ischist Grindelwaldis (1095 m). Mägi jaguneb Grindelwaldi ja Fieschertali valdade vahel. Mäkketõusud tehakse tavaliselt ühest kolmest populaarsest marsruudist: üks algab Mönchsjochi hütist, teine Konkordia hütist ja kolmas Finsteraarhorni hütist. Tippu jõudsid esmakordselt 23. juulil 1862 H. B. George ja Adolphus Warburton Moore koos teejuhtide Christian Almeri ja Ulrich Kaufmanniga. Nad kasutasid tänapäevast tavamarsruuti, edelaseljakut. Mäe põhjaküljel roniti esmakordselt 1926. aastal. 13. augustil jõudsid W. Amstutz ja P. von Schumacher tippu pärast 15-tunnist tõusu põhjaseljakul, mis on Fiescherwandi põhjapiir. Esimese otsetõusu Fiescherwandile tegid W. Welzenbach ja H. Tillmann 1930. aastal. Welzenbach oli asjatundlik mägironija, kes vaidlustas oma aja levinud idee, et tõus Fiescherwandile oli võimatu. Eelmisel, 1929. aastal ronisid Welzenbach ja Tillmann põhjaseljakul vaid 8,5 tundi. Järgmisel aastal alustasid nad tõusu Fiescherwandile 5. septembri hommikul, võttes suuna otse tippu. Nad jõudsid üles õhtul pärast 12-tunnist tõusu.
Volgogradi oblast

Volgogradi oblast (aastail 1936–1961 Stalingradi oblast) on 1. järgu haldusüksus Venemaal Lõuna föderaalringkonnas. Oblast piirneb idas Kasahstaniga, idas Rostovi oblastiga, põhjas Saratovi ja Voroneži oblastiga, lõunas Astrahani oblasti ja Kalmõkkiaga. Oblasti ulatus läänest itta on üle 400 km. Oblastit läbivad Volga jõgi ja Volga-Doni kanal. Oblast jaguneb 33 rajooniks ja 6 oblastilise alluvusega linnaks. Rajoonid: Aleksejevskaja rajoon Bõkovo rajoon Danilovka rajoon Dubovka rajoon Frolovo rajoon Gorodištše rajoon Ilovlja rajoon Jelani rajoon Kalatši rajoon Kamõšini rajoon Kikvidze rajoon Kletski rajoon Kotelnikovo rajoon Kotovo rajoon Kumõlženskaja rajoon Leninski rajoon Mihhailovka rajoon Nehhajevski rajoon Nikolajevski rajoon Novoanninski rajoon Novonikolajevski rajoon Oktjabrski rajoon Olhovka rajoon Pallassovka rajoon Rudnja rajoon Serafimovitši rajoon Srednjaja Ahtuba rajoon Staraja Poltavka rajoon Surovikino rajoon Svetlõi Jari rajoon Žirnovski rajoon Tšernõškovski rajoon Urjupinski rajoon 2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas oblastis 2 699 223 inimest, kellest 2 399 300 (88,9%) olid venelased, 56 281 (2,07%) ukrainlased, 45 301 (1,66%) kasahhid, 28 641 (1,05%) tatarlased ja 26 974 (1%) armeenlased. Linnades elas 75,2% ja maal 24,8% elanikest. Suuremad linnad on Volgograd, Volžski, Kamõšin, Mihhailovka, Frolovo ja Urjupinsk. Teise maailmasõja ajal okupeeris Saksamaa oblasti lääne- ja lõunaosa 1942–1943. Volgogradis ja selle ümbruses toimus Stalingradi lahing. 1941. aastal liideti oblastiga osa Volgasakslaste ANSVst. Volgogradi oblasti koduleht Volgogradi oblasti infoportaal
Jarek

Jarek on mehenimi. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Jarek 189 mehel, millega see oli levikult 465. mehenimi. Jarek oli keskmiselt 17 aasta vanune (mediaanvanus oli 11). Kõige populaarsem oli eesnimi Jarek vanuserühmas 5–9, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 5,31. Jarek Jõepera, eesti fotograaf Jarek Kasar, eesti helilooja, laulja ja sõnadekirjutaja Jarek Kurnitski, eesti tehnikateadlane Jarek Mäestu, eesti sõudja ja sporditeadlane https://www.stat.ee/nimed/Jarek
Mirko

Mirko on lõunaslaavi päritolu mehenimi. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Mirko 309 mehel, millega see oli levikult 354. mehenimi. Mirko oli keskmiselt 18 aasta vanune (mediaanvanus oli 15). Kõige populaarsem oli eesnimi Mirko vanuserühmas 0–4, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 8,71. Kõige populaarsem on eesnimi Mirko Järva maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 5,02. Mirko Cvetković, Serbia poliitik Mirko Englich, Saksamaa maadleja Mirko Hrgović, Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur Mirko Ojakivi, Eesti ajakirjanik ja saatejuht Mirko Puzović, Serbia poksija Mirko Põldma, Eesti jalgrattur Mirko Rajas, Eesti näitleja ja lavastaja Mirko Vučinić, Montenegro jalgpallur https://www.stat.ee/nimed/Mirko
Visby toomkirik

Visby toomkirik ehk Visby Maarja kirik on kirik Visbys Ojamaal, ainuke säilinud keskaegne kirik kunagises hansalinnas. Alates 1572. aastast on see Visby piiskopkonna katedraalkirik. Visby Maarja kirikut hakati ehitama 12. sajandil. Algselt oli see kolmelööviline ja idaküljes asuva põikhoonega romaani basiilika. Sellest perioodist on säilinud läänetorni alumine osa, mis jääb allapoole kaarfriisi. Kirik on kantkiviehitis saarel leiduvast lubjakivist. Kirik ehitati Gotlandi külastavatele saksa meresõitjatele ja kaupmeestele esmalt kaubakirikuks. Kogudusekirikuks kujunes see alles hiljem, kui sakslased olid linnas end püsivamalt sisse seadnud. Raha ehituseks saadi kaubandusest. 1225. aastal pühitseti kirik neitsi Maarjale. Kiriku keskajast pärit osa arhitektuur järgib Saksamaa eeskujusid, eriti Vestfaali ja Reinimaa oma, kus pärines enamik Gotlandil ja Läänemerel tegutsenud kaupmehi. Näiteks on ümarkaarne Pruudiportaal tüüpiliselt Reinimaa hilisromaanika vormides. Kelpkatusega torn järgis rohkem kohalikke eeskujusid ja sarnanes paljude Gotlandi keskaegsete kirikutornidega. Kirikut ehitati hiljem korduvalt ümber. Pikihoonet suurendati ja kujundati see ruumilt kodakirikuks, põikhoone mahtu kahekordistati, ehitati juurde veel üks kooriruum ja kaks idatorni. Hansakaupmeeste vajaduste järgi ehitati pikihoonele lisakorrus, mida kasutati kaubalaona. 1300. aasta paiku järgnes veel üks ümberehitus, mille käigus lisati kiriku lõunaküljele suur kabel, uuendati akende ehisraamistikke ja anti valgmikuakende ehitamisega (siseruumist pole neid siiski näha, aknad avanevad võlvipealsesse laoruumi) kiriku pikihoonele taas basiilika välimus, võib-olla Uppsala toomkiriku eeskujul. Samas võis Visby toomkirik ise anda keskaja jooksul eeskuju Uppsala ja Linköpingi toomkirikute ehitustöödele. Alates aastast 1423. ehitati läänetorn oma tänaseni säilinud kõrguseni. Tornikiivrite kuju pärineb 18. sajandist, varem olid need, nagu vanadelt piltidelt näha, teravatipulised kõrged telkkiivrid. Sõjategevuses 16. sajandil põlesid kõik teised Visby keskaegsed kirikud peale Maarja kiriku maha ja need on tänases linnapildis säilinud varemetena. Sestpeale on kunagine saksa koguduse kirik ainuke kirik Visbys, kus peetakse jumalateenistusi. 1572. aastal anti Maarja kirikule Visby piiskopkonna peakiriku staatus. 19. sajandil, aastail 1890–1893 uuendati kiriku interjööri uusgooti stiilis. 1899.–1903. aastal remonditi kirikut arhitekt Axel Haigi juhtimisel ja siis kaunistati ka kiriku välisilmet uusgootika vormides. Idaviilu tippu seati Inglismaal 1890. aastatel valmistatud Kristuse kuju, ehitati uus käärkamber koos uue portaaliga, neljale keskaegsele veesülitile lisati viies, kabeli ülemisele osale ehitati haritorn ja hulgaliselt uusgooti dekoorielemente, nagu fiaalid ja tabernaaklitaolised raamistused tugipiilaritele. 1996. aastal avas president Lennart Meri Visby toomkirikus mälestuskivi II maailmasõja ajal Gotlandile põgenenud kaasmaalaste mälestuseks. Visby domkyrka. - mittvisby.se Gotland peibutab oma vanade kirikutega. - Eesti Kirik, 21.08.2008 Visby S:ta Maria domkyrka. - Svenska kyrkan Visby domkyrka. - mittvisby.se
Indrek Lillemägi

Indrek Lillemägi (sündinud 23. jaanuaril 1989) on Eesti haridustegelane ja koolijuht. Lillemägi lõpetas põhikooli Põlva Keskkoolis ning õppis seejärel Hugo Treffneri Gümnaasiumi reaalklassis. Tal on Tartu Ülikoolist bakalaureusekraad kirjanduse ja kultuuriteaduste ning magistrikraad kasvatusteaduste erialal. Ta on Noored Kooli programmi vilistlane. Ta on Tallinna Pelgulinna Riigigümnaasiumi looja ja direktor (alates 2021. aasta augustist). Ta on ka Emili Kooli looja ning varasem direktor. Ta on olnud eesti keele, kirjanduse ja filosoofia õpetaja Väike-Maarja Gümnaasiumis. Ta kuulub alates 2020. aastast erakonda Eesti 200. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 349 häält ning ei osutunud valituks. "Algaja koolijuhi päevik: Supp peab maha loksuma". Õpetajate Leht, 4. november 2016 "Vanast haridusuuendusest. Revolutsioon kui ilus haigus". Sirp, 1. september 2017 "Kas Eesti haridus on maailma parimate seas?" (Indrek Lillemäe ja Mailis Repsi väitlus). Postimees, 22. juuni 2020 Kõne Paide Teatri aktsioonis "33 kõnet": "Näidake meile, 20. sajandi pässidele, et saab teisiti". ERR, 30. mai 2021 "Me peame võtma vastutuse iga Eesti õpilase eest". Müürileht, 15. september 2021 2014 – Väike-Maarja gümnaasiumi kõige õpilassõbralikum õpetaja 2020 – Vabariigi presidendi kultuurirahastu noore haridustegelase preemia Lillemägi on näidelnud Tartu Noorte Teatritehase ja Tartu üliõpilasteatri lavastustes, avaldanud kirjanduskriitikat ja haridusteemalisi artikleid Õpetajate Lehes, Sirbis, ajakirjas Vikerkaar jm. Lillemägi on juhtinud Hugo Treffneri gümnaasiumi õpilasesindust. Ta on jooksnud maratone ja tegeleb aktiivselt spordiga. "Magistriõppe lõpetamine". Tartu Ülikool. Originaali arhiivikoopia seisuga 26.08.2021. Vaadatud 8.9.2021. Merilyn Merisalu (2015). "Indrek Lillemägi: kool algab klassiruumist". Universitas Tartuensis. Vaadatud 8.9.2021. Sirje Pärismaa (26.8.2016). "Õpilased on mu suurimad õpetajad". Õpetajate Leht. Vaadatud 8.9.2021. "Emili IV hariduskonverentsi veebiülekanne:". Emili kool. Vaadatud 8.9.2021. "VÄRSKES MÜÜRILEHES: INTERVJUU INDREK LILLEMÄEGA". Müürileht. August 2021. Originaali arhiivikoopia seisuga 8.09.2021. Vaadatud 8.9.2021. "Indrek Lillemägi". Noored Kooli. Vaadatud 8.9.2021. "Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpilaskogu". "Tulemused leheküljel Marathon100".
Tallinna Lasnamäe Mehaanikakool

Tallinna Lasnamäe Mehaanikakool on kutseõppeasutus Tallinnas, Uuslinna tänav 10. Seda haldab Haridus- ja Teadusministeerium. Kool alustas tegevust 1. septembril 1971 nime all Tallinna Kutsekeskkool nr 21 koolitades oskustöölisi ettevõttele Dvigatel. 1978. aastast kandis õppeasutus nime A. Hendriksoni nimeline Kutsekeskkool nr 21 ning septembrist 1993 kannab see tänast nime. 30. augustil 2004 ühendati Lasnamäe Mehaanikakooliga Kose Teeninduskool, mis seejärel suleti ning mitmed teeninduskooli töötajad läksid üle mehaanikakooli. Kooli direktor on Dimitri Koromnov. Ene Pukk: Tallinna Lasnamäe Mehaanikakooli ajalugu 2015 Kontakt Tallinna Lasnamäe Mehaanikakool (vaadatud 8. septembril 2021) Koduleht "Lasnamäe mehaanikakool sai protsendikunstiga taiese Audi sisepõlemismootorist" ERR, 8. september 2021
Kokapõõsas

Kokapõõsas ehk koka-punapuu ehk koka (Erythroxylum coca) on punapuuliste sugukonda kuuluv taimeliik, mis pärineb Lõuna-Ameerika loodeosast. Kokapõõsas on tänapäeval tuntud oma alkaloidi kokaiini poolest, mida eraldatakse taime lehtedest. Kokapõõsas meenutab laukapuud ja kasvab 2–3 meetri kõrguseks. Oksad on sirged, lehed õhukesed, rohekad ja ovaalsed. Väikestest õitest tekivad punased marjad. Kokapõõsal on kaksteist peamist liiki ja alamliiki. Kaks alamliiki – Erythroxylum coca var. coca ja Erythroxylum coca var. idapu – on fenotüüpiliselt sarnased. Nendega suguluses oleval suure kokaiinisisaldusega kolumbia punapuul on kaks alamliiki: Erythroxylum novogranatense var. novogranatense ja Erythroxylum novogranatense var. truxillense, mis on samuti fenotüüpiliselt sarnased, kuid morfoloogiliselt eristatavad. Kokapõõsast kultiveeritakse madalamates kõrgustes Andide idanõlvadel. Varajasest ajast on Venezuela, Colombia, Ecuadori, Peruu, Boliivia, Brasiilia, Põhja-Argentina ja Trinidadi algasukad kasutanud kokapõõsa lehti nende ergutavate omaduste pärast. Kokapõõsas kasvab aladel, kus toiduallikaid on vähe. 1980. aastatest on kokapõõsa kultivatsioon vastuoluline, kuna seda kasvatatakse kokaiini tootmiseks, mida kasutatakse illegaalselt mõnuainena, kuid legaalselt meditsiinis, näiteks tuimastina. Enamikus riikides pole kokapõõsa kasvatamine lubatud.  Pikemalt artiklis Kokalehed Kokalehti (Cocae folium) kasutatakse kas värskelt või kuivatatult droogina. Kokaiin eraldatakse kohe tootmispiirkonnas. Droog harilikult ohtlikku mürgistust ei põhjusta, küll aga teevad seda kokapasta ja puhas kokaiin. Kõrgustes kasutatakse kokalehte selleks, et hõlbustada hingamist. Sellel on ka religioosne ja sümboolne tähtsus. Töödeldud kokalehti eksporditakse, et valmistada kokateed ja maitseaineid (nt Coca-Cola tarbeks) või kasutada seda meditsiinis. Kokalehed sisaldavad mitmeid vajalikke toitaineid, valke, rasvu, süsivesikuid, kiudaineid, kaltsiumi, rauda, fosforit ja mitmeid vitamiine, nagu A-, C- ja E-, B1-, B2- ja B3-vitamiin. Lehtedes on kokaiini, tsis- ja transtsinnamüülkokaiini, bensüülekgoniini, kokamiini, tropakokaiini, valariini, hügroliini, kuskhügriini, nikotiini, rutiini, isokvertsetiini, kokatanniinhapet, metüülsalitsülaati, metanooli jpm. Coca-Cola Kokaiin Ain Raal (2010). "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia". Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 337–338. Sinikka Piippo ja Ulla Salo (2007). "Meelte ja tunnete taimed", soome keelest tõlkinud Mari Vihuri. Tallinn: Varrak, lk 34.
Juhan Lang

Juhan Lang (sündinud 14. juulil 1989) on eesti ajakirjanik. Lang sai Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudis ajakirjanduse erialal bakalaureusekraadi 2011. aastal ja magistrikraadi 2015. aastal. Samast aastast on ta Tallinna Tehnikaülikoolis ärikorralduse doktorantuuris. Tema teadustöö põhisuund on turu-uuringud. Juhan Lang on börsitoimetuse juht väljaandes Äripäev. Enne seda oli ta Tartu Ekspressi peatoimetaja. Äripäevas on lisaks muule ajakirjandustööle tema kirjutada Investor Toomase investeerimisartiklid. 2017 – Tunnustus kaasakiskuvate ja innustavate teemade kajastamise eest Äripäeva raadios "Juhan Lang CV". ETIS. Vaadatud 8.9.2021. "Kuidas saavutada finantsvabadus?". Arvamusfestival. 2021. Originaali arhiivikoopia seisuga 8.09.2021. Vaadatud 8.9.2021. Marko Oolo (30.5.2021). "Rahatarkuse töötuba – Investeerimise kõige olulisemad tööriistad". Investeerimisklubi. Vaadatud 8.9.2021. "Äripäeva raadio tunnustab paremaid eetrihääli". Äripäev. 22.12.2017. Vaadatud 8.9.2021. Juhan Lang Eesti Teadusinfosüsteemis
Triumfirist

Triumfirist (ladina keeles crux triumphalis) ehk võidukaarerist on monumentaalne krutsifiks, mis keskaegse kiriku sisustuses asetses kõrgel kohal võidukaares, toetudes enamasti võidukaare külgedesse kinnitatud risttalale. Kui krutsifiksi kõrval seisavad teised figuurid (Maarja ja Johannes, inglid, vahel ka donaatorid), on tavaks nimetada kogu kompositsiooni võidukaaregrupiks. Sõna tähistab nagu võidukaaregi puhul Kristuse võidutsemist (Christus triumphans) surma üle. 800-aastane võidukaarerist Stenkumla kirikus Ojamaal Ojamaa Linde kiriku triumfirist Stockholmi muuseumis Bernt Notke loodud Lübecki toomkiriku võidukaaregrupp Soesti Maarja kiriku rist, u 1200 Halberstadti toomkiriku võidukaarerist, u 1220 Triumfirist romaani letneril Wchselburgi kloostri Püha Risti kirikus, 1230–1240 Doberani toomkiriku rist, 1360–1370 Schwerini toomkiriku rist 16. sajandist K. Akel. Tallinn, Niguliste kirik, triumfirist. - Ajapaik
Tangerangi vanglatulekahju

Tangerangi vanglatulekahju (indoneesia keeles Kebakaran Lembaga Pemasyarakat Tangerang) oli Indoneesias Tangerangis asuva vangla C sektoris ööl vastu 8. septembrit 2021 toimunud tulekahju, mille tagajärjel hukkus 46 ja sai vigastusi 75 vahialust. Suroyo, Gayatri (8. september 2021). "Fire at overcrowded Indonesian prison kills at least 40 -official". Reuters (inglise). Vaadatud 8. septembril 2021. "Dozens killed in fire at overcrowded Indonesian prison". Al Jazeera (inglise). 8. september 2021. Vaadatud 8. septembril 2021. "Indonesia prison fire: Tangerang jail blaze kills 41 inmates". BBC News (inglise). Vaadatud 8. septembril 2021.
Gross Grünhorn

Grünhorn (või Gross Grünhorn) on mägi Berni Alpides. See asub seljakul Alpide kahe suure liustiku vahel: Aletschi liustik läänes ja Fiescheri liustik idas. Lõunas asub Gross Wannenhorn ja põhjas Gross Fiescherhorn. Tavamarsruudi alguspunkt Grünegghorni ja edelaseljaku kaudu on Konkordia hütt (2850 m), milleni võib jõuda Fieschist (1049 m). Esmatõusu tegi 7. augustil 1865 Berni mineraloog Edmund von Fellenberg koos teejuhtide Peter Micheli, Peter Eggeri ja Peter Inäbnitiga. Nad ronisid mäkke lääneküljelt, alustades Ewigschneefeldilt, Aletschi liustiku kõrvalliustikult. Nad jõudsid edukalt tippu vaatamata väga halvale ilmale. Samad mägironijad olid eelmisel aastal proovinud tippu jõuda, kuid jõudsid vaid Grünegghorni madalamale kohale. Teise mäkketõusu tegi W. A. B. Coolidge koos teejuhtide Christian ja Rudolf Almeriga (Christian Almeri pojad). Marsruudi kirdeseljakul avasid 26. augustil 1913 D. von Bethmann-Hollweg ja O. Supersaxo. 1950. aasta suvel ronis G. Van der Leck lääneküljel. Läänesambal ronisid lõpuks C. Blum ja U. Frei 27. augustil 1967. Kuulus Šveitsi mägironija Erhard Loretan suri pärast kukkumist Grünhornil 28. aprillil 2011.
Ribeaupierre

Ribeaupierre (vene keeles Рибопьер) on Šveitsist Vaud' kantonist pärit aadlisuguvõsa. Tänapäeval elavad suguvõsaliikmed Saksamaal. Riiginõukogu liige tõeline salanõunik Alexander Ribeaupierre (1783−1865) võeti 29. veebruaril (vkj) 1844. aastal Eestimaa rüütelkonna matriklisse. Suguvõsa kõrvalliinist pärit major Johann Franz von Ribeaupierre (1764−1842) võeti 1817. aasta 19. juunil Baieri kuningriigi matriklisse. Tema järeltulija suurtööstur Josef Adolf Maximilian von Ribeaupierre (1864−1925) võeti Baieri matriklisse vabahärrana 4. oktoobril 1916. Jean François Ribeaupierre (1754−1790), brigadir, polgukomandör Krahv Alexander Ribeaupierre (1783−1865), kornet, tõeline salanõunik, ülemkammerhärra, Riiginõukogu liige, Venemaa suursaadik Türgis, Preisimaal ja Mecklenburg-Schwerinis Joseph von Ribeaupierre (1804−1892), Baieri kindralleitnant, rügemendikomandör Krahv Jean Ribeaupierre (1817−1871), tõeline riiginõunik, õuemeister, mõisaomanik Krahv Georg Ribeaupierre (1854−1916), polkovnik, tallmeister, Venemaa olümpiakomitee esimehe abi, metseen Vabahärra Josef Adolf Maximilian von Ribeaupierre (1864−1925), Baieri major, suurtööstur Vabahärra Rüdiger Karl Eduard Edgar von Ribeaupierre-Rappolstein (1899−1945), reservkapten, loodusteaduse doktor, mõisaomanik Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd III. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930, lk 303. Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd XI. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 2000, lk 380. Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 98. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd III. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930. Lk 303-304 [1]. Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd XI. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 2000. Lk 380-381. Genealogisches Handbuch des in Bayern immatrikulierten Adels. Band XVI. Neustadt an der Aisch/Mittelfranken: Verlag Degener & Co., inhaber Gerhard Gessner, 1986. Lk 406-408. Долгорукой, Князь Федорь. Родословный сборникь (сь гербами). С.-Петербургь: Типография п. ф. "Электро-Типография Н. Я. Стойковой", 1913. Lk 40 [2].
Aškalid

Aškalid on albaania keelt kõnelev vähemusrahvus, kes elavad peamiselt Albaanias, Kosovos, Serbias (sh Vojvodinas). Nende päritolu on ebaselge, kuigi enamik neist on usult moslemid. Ühe teooria kohaselt on nad Palestiinast pärit albaaniastunud romad, samas kui mõned peavad neid türklaste või egiptlaste järeltulijateks. Nimetus on tuletatud Iisraeli linna Ashkeloni järgi.
Stena Line

Stena Line on Rootsi laevanduskontsern ja üks suurimaid parvlaevareedereid maailmas. Stena Line'i laevad sõidavad laevaliinidel Taani, Saksamaa, Iirimaa, Läti, Hollandi, Norra, Poola, Rootsi ja Ühendkuningriigi vahet. Stena Line on osa kontsernist Stena AB, millesse kuulub teisigi laevakompaniisid. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. september 2021. Vaadatud 8. septembril 2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Stena Line'i koduleht
Jablonné nad Orlicí

Jablonné nad Orlicí (saksa keeles Gabel an der Adler) on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Ústí nad Orlicí ringkonnas. Jablonné nad Orlicí asub Ústí nad Orlicíst umbes 16 km idakirdes ja Pardubicest ligikaudu 59 km idas. Jablonné nad Orlicí asub merepinnast 450 meetri kõrgusel. Jablonné nad Orlicít on esmamainitud 1304. aastal. Jablonné nad Orlicí vanalinn on alates 1. novembrist 1990 ajalooline linnakaitseala. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Jablonné nad Orlicí Místopisný průvodce po České Republice Město Jablonné nad Orlicí Kam po Česku Jablonné nad Orlicí - památková zóna Národní památkový ústav. Vaadatud 22. juunil 2024
Darja Tkatšenko

Darja Tkatšenko (ukraina Дарія Олександрівна Ткаченко, vene Дарья Александровна Ткаченко; sündinud 21. detsembril 1983 Thorezis, Donetski oblastis) on Ukraina päritolu Venemaa kabetaja, rahvusvaheline suurmeister ning Ukraina teeneline meistersportlane (2005). Ta on neljakordne maailmameister aastatest 2005, 2006, 2008 ja 2011 ning ka kahekordne Euroopa meister (2004 ja 2006). Samuti võitis ta 2016. aasta naiste maailmameistrivõistlused türgi kabes. Juunioride vanuseklassis tuli ta samuti maailmameistriks (2001) ning kahel korral enne seda ka Euroopa meistriks (1999, 2000). 2015. aastast elab ta Moskvas ning esindab rahvusvahelistel võistlustel Venemaad. 2016. aastal sai ta Venemaa kodakondsuse. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. detsember 2019. Vaadatud 23. augustil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/0001201609010029 Darja Tkatšenko Eesti Kabeliidu saidil
Highflyer (laev 1898)

Highflyer (prefiksiga HMS ehk Her Majesty's Ship, 'tema majesteedi laev') oli Kuninglikule Mereväele ehitatud Highflyer-klassi ristlejate juhtlaev, mis valmis 1890. aastate lõpus. See alustas oma karjääri lipulaevana Ida-India ning Põhja-Ameerika ja Lääne-India jaamades. Laev võeti reservi 1908. aastal, enne kui sai taas Ida-India jaama lipulaevaks 1911. aastal. Kaks aastat hiljem naasis laev koju, kus see muudeti õppelaevaks. Esimene maailmasõja alguses 1914. aasta augustis, määrati see Kesk-Atlandi üheksandasse ristlejaeskaadrisse, et segada Saksa kaubandusretki ja kaitsta liitlaste laevastikku. Päevad pärast sõja algust tabas see ühte Hollandi laeva, mis vedas saksa vägesid ja kulda. Seejärel uputas see Hispaania Sahara ranniku lähedal Saksa relvastatud abiristleja Kaiser Wilhelm der Große. Highflyer veetis suurema osa ülejäänud sõjast konvoisaatja ülesannetes ja viibis Halifaxi plahvatuse ajal 1917. aasta lõpus Halifaxis. Sellest sai pärast sõda taas Ida-India jaama lipulaev. Laev müüdi vanarauaks 1921. aastal.  Highflyer – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Viljandi Pensionäride Liit

Viljandi Pensionäride Liit (lühendatult VPL) on Viljandi pensionäre ühendav organisatsioon. Liidu eesmärk on kaasata pensionäre ühistegemistesse, et seeläbi anda neile uusi oskusi ja teadmisi. Samuti peetakse oluliseks julgustada liidu liikmeid osalema ühiskonnaelu kujundamisel. Viljandi Pensionäride Liit asutati 5. märtsil 1991. Liit kuulub Eesti Pensionäride Ühenduste Liitu, mis ühendab pensionäride organisatsioone üle Eesti. "Millega tegelevad Viljandimaa pensionärid?". Sakala. 31.08.2018. Vaadatud 09.09.2021. "Pensionäride liit loodab maikuule". Sakala. 11.03.2021. Vaadatud 09.09.2021. "EPÜL üldinfo". Eesti Pensionäride Ühenduste Liidu koduleht. Vaadatud 09.09.2021. Viljandi Pensionäride Liidu Facebooki leht
Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi lipp

Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi lipp on endise tunnustamata Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi riigilipp ja praeguste Tšetšeenia iseseisvuslaste lipp. Ta on kasutusel 1991. aastast. See on roheline ristkülikukujuline kangas proportsioonidega 7:11. Lipu alumises osas on valge, punane ja valge horisontaalne laid. Iga laiu laius on 1/10 lipu laiusest. Kanga alumisest äärest eraldab neid laidusid sama lai roheline laid. Lipu ülemises osas on Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi vapi (lamava hundi) kujutis. Tšetšeeni Vabariigi lipp