laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mustika kasvukohatüüp

Mustika kasvukohatüüp on Eesti metsade kasvukohatüüpidest kõige levinum – sellesse kuulub kuni 20% Eesti metsadest, valdavalt Kagu-Eestis. Mustika kasvukohatüüp kuulub arumetsade klassi, palumetsade tüübirühma. See on levinud lamedate nõlvade jalamitel, tasandikel või nõgusatel reljeefidel. Põõsarinne on enamasti hõre või puudub sootuks, esineb paakspuud, pihlakat, kadakat, paju. Puhmarindes leidub mustika kasvukohatüübile iseloomulikku alustaimestikku ehk indikaatortaimi, nagu näiteks harilik mustikas (Vaccinium myrtillus), harilik pohl (Vaccinium vitisidaea) ja sinikas (Vaccinium uliginosum). Lisaks veel ka kattekolda, palu-härgheina, leselehte. Peapuuliigiks on harilikult 2-3 boniteediklassi mänd (Pinus sylvestris), kuid antud kasvukohatüüp jaotatakse lähtuvalt edaafilistele tingimustele kolmeks osatüübiks, mistõttu on ka metsad varieeruvad. Mullastik on gleistunud, mõõdukalt kuni tüsedalt leetunud harilik või huumuslik. Muld on tugevalt happeline. Puistutes enamuspuuliigiks männid, vähem leidub kuusikuid. 100-aastase puistu keskmine kõrgus on 24 m, tüvepuidu tagavara 220–350 m3/ha. Tugevalt liigniisked leetunud glei- ja leede-gleimullad. Põhjavesi harilikult maapinnast vaid 0,4–0,1 m. Domineeriv puuliik mänd, vähem esineb kuusikuid ja kaasikuid. Alustaimestikus rohkelt puhmaid, ka samblarinne on pidev. Raiejärgselt kulub transpiratsiooni peale liigub märkimisväärselt vähem vett, mistõttu kiireneb metsa soostumisprotsess. Mullastik gleistunud leetnud leetmuldadel, huumuslikel leetmuldadel või kahekihilise lähtekivimiga kahkjatel muldadel. Enamuspuuliigiks on kuusk, kultiveerituna leidub ka männikuid. Puidutagavara võib ulatuda üle 400 m3/ha. Eristatakse alltüüpe: tüüpiline mustika (Ms), karusambla-mustika (Km) ja jänesekapsa-mustika (Jm). Reljeef: lamedate nõlvade jalamid, tasandikud; mikroreljeef veidi mätlik. Muld: Esinevad gleistunud kahkjas mullad ja gleistunud keskmiselt leetunud mullad. Karusambla-mustika alltüübis esineb kahkjaid ja leetunud muldasid. Liiv või karbonaadivaesel moreenil, harvem saviliiv või liivsavi. Toorhuumust on 4–15 cm, järgneb kuni 20 cm tüsedune E-horisont, mille ülaosa võib olla nõrgalt huumuslik, mustjas. B- või Bg-horisont on eriti kergema lõimise korral hästi välja kujunenud, tume kuni mustjaspruun, ülaosas huumuse ja raua sisseuhtest tugevasti tihenenud. Veerežiim: ajutise liigniiskuse põhjuseks on ülavesi, ajutiselt juurtetsooni ulatuv põhjavesi või selle kapillaarvööde. Mereveetaimkond Metsataimkond Niidutaimkond Sootaimkond Kalju- ja liivikutaimkond Mereveetaimkond Kultuur- ja ruderaaltaimkond ""Metsabotaanika"". LUUA METSANDUSKOOL - Evelin Saarva, 2003. Vaadatud 05.02.2017.[alaline kõdulink] Lõhmus, E. (2006). Eesti Metsakasvukohatüübid. Tartu. ""Empirical Prediction Models for Vaccinium myrtillus and V. vitis-idaea Berry Yields in North Karelia, Finland"" (PDF). www.metla.fi (inglise). Vaadatud 05.02.2017.[alaline kõdulink] Lõhmus, E. "Eesti metsakasvukohatüübid". Tartu 2006. Eesti taimkatte kasvukohatüüpide klassifikatsioon. Paal, 1997 järgi, parandatud ja täiendatud autori poolt
1864. aasta palvekirjaaktsioon

1864. aasta palvekirjaaktsioon oli 1864 Eesti alal toimunud palvekirjaaktsioon, milles Venemaa keiser Aleksander II-le kurdeti Eesti ala talupoegade halba olukorda. Aktsiooni on mõnikord loetud ka eesti rahvusliku ärkamisaja alguseks. Aktsioon toimus Johann Köleri ja Jaan Adamsoni eestvedamisel. Aktsiooni käigus koguti üle-eestiliselt talupoegadelt palvekirju, mis seejärel esitati Peterburi patriootide vahendusel Aleksander II-le[viide?][küsitav]. Aktsioon kukkus Peterburis selle vastu tegutsenud baltisakslaste tõttu läbi. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 400.
1934. aasta rahvaloendus

1934. aasta rahvaloendus oli rahvaloendus, mis viidi Eestis läbi 1. märtsil 1934. Rahvaloenduse andmete järgi elas Eestis 1 126 413 elanikku, kellest 349 826 (31,1%) elas linnas ja 767 535 maal. https://web.archive.org/web/20170208032822/http://www.stat.ee/20391 (vaadatud 07.02.2017) Valdade rahvastik. 1. III 1934 rahvaloenduse andmed. Vihk I Rahvastiku koostis ja korteriolud. 1.III 1934 rahvaloenduse andmed. Vihk II Tööharud ja leibkonnad. 1.III 1934 rahvaloenduse andmed. Vihk III Rahvastikuprobleeme Eestis. II Rahvaloenduse tulemusi. Vihk IV Tulemused
Artis

Artis (ka Kino Artis) on Tallinnas aadressil Estonia puiestee 9 Solarise keskuses asuv kino. Kino haldab OÜ Tallinnfilm. Kino juht on Rein Palosaar. OÜ Tallinnfilm põhitegevuseks on Euroopa filmide linastamine ja ürituste korraldamine Solaris keskuses asuvas kinos Artis, milles on 181- ja 72-kohalised saalid. Kino Artise programmi ülesehitus on püsinud ühesugune alates kino avamisest 2009. aastal. Selle üheks aluseks on vastavus Euroopa kinovõrgustiku Europa Cinemas regulatsioonidele. Kino Artis on Europa Cinemas liige 2011. aastast ja võitis 2014. aastal võrgustiku auhinna kui parima programmiga kino 2013. aasta repertuaari eest. Kino programm on jaotatud tavarepertuaariks ja filmiüritusteks. Tavarepertuaar koosneb välismaistest levifilmidest, Eesti filmidest ning eesti keelde dubleeritud lastefilmidest. Tavarepertuaaris linastuvad filmid Eestis tegutsevatelt filmilevitajatelt ja -tootjatelt. Nädalas linastub 1 - 5 uut filmi. Välismaisteks levifilmideks, mis moodustavad suurema osa tavarepertuaarist, on festivalidel hinnatud ja kriitikute poolt tunnustust leidnud filmid ning ka laiema publikupotentsiaaliga Euroopa ning kunstilised USA filmid. Filmiürituste hulka on arvestatud sihtgrupikino, filmisarjad ning eriüritused. https://web.archive.org/web/20170207193543/http://www.kino.ee/Info/AboutUs (vaadatud 07.02.2017) Kino Artis koduleht
Nukitsamees (muusikal)

"Nukitsamees" on 1999. aastal valminud Olav Ehala muusikal. Muusikali libreto kirjutas Leelo Tungal Oskar Lutsu samanimelise lasteraamatu põhjal. Suur osa muusikali muusikast pärineb samanimelisest filmist. Muusikal esietendus 30. jaanuaril 1999 Estonia teatris. Tambet Kaugema. "Otsi lolli, kes ei kardaks kolli". (Film "Nukitsamees" kui algmaterjal ja sama muusikaga teatrietendus.) Postimees, 28. jaanuar 1999. Igor Garšnek. "Nukitsamees" – peremuusikal Sirp, 5. veebruar 1999 (vaadatud 07.02.2017) Igor Garšnek, "Nukitsamees" – peremuusikal. Sirp, 5. veebruar 1999
Suurelehine pärn

Suurelehine pärn (Tilia platyphyllos) on pärnaliste sugukonda pärna perekonda kuuluv lehtpuu. Suurelehise pärna levila on Lääne- ja Kesk-Euroopas. Eestisse on suurelehine pärn sisse toodud ja kasvab peamiselt pargipuuna. Koor on noorelt valkjashall, vanemas eas hallikaspruun. Võrsed noorelt helepruunid, valkjate karvadega. Lehed on ümmargused, läbimõõt harilikult 6–10 cm pikad, tömpja või südaja alusega, teravneva tipuga, teravsaagja servaga. Alt helerohelised, pealt tumerohelised. Vanemas eas on lehed alt pehmekarvased. Leheroots on kuni 5 cm pikk ja on karvane. Õitsemise aeg on juulis, õisikus on 3–8 õit mõlemast soost. Kollakasvalged õied on meerikkad ja lõhnavad hästi. Õite hea lõhn meelitab ligi putukaid, kes aitavad puud tolmeldada. Vili on pähklisuurune pikal rootsul, kuni 0,9 cm pikk ja pikliku või kerajas kujuga. Pähklikeses on 1–2 halli- või pruunikarvast seemet. Suurelehisele pärnale on kõige lähedasem sugulasliik harilik pärn (Tilia cordata). Erinevad selle poolest, et hariliku pärna lehtede alaküljel roodude hargnemiskohtadel on roostjad karvad, aga suurelehisel pärnal on seal valged karvad. Suurelehine pärn on mullastiku suhtes nõudlik. Tormikindel, kuna sammasjuurestik on hästi arenenud. Puit on kerge, mille tõttu on see väga hinnatud puidutööstuses. Suurelehine pärn on väga hea meetaim, ta talub saastunud õhku ja seetõttu leidub teda põhiliselt haljastuses, kasutatakse mitmeid võravorme. läänepärn http://www.iucnredlist.org/details/203361/0 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. veebruar 2017. Vaadatud 7. veebruaril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://en.wikipedia.org/wiki/Tilia_platyphyllos Suurelehine pärn andmebaasis eElurikkus
Vikereukalüpt

Vikereukalüpt ehk mindanao eukalüpt (Eucalyptus deglupta) on mürdiliste sugukonda, eukalüpti perekonda kuuluv suur, kiirekasvuline, laialeheline igihaljas puu. Vikereukalüpt kasvab troopilises ja lähistroopilises kliimavöötmes ning on ainuke puu eukalüpti perekonnast, mille areaal ulatub põhjapoolkerani. Puu kasvab looduslikult Filipiinidel, Uus-Guinea saarel ja Indoneesias, kus ta kasvab jõudsalt troopilistes vihmametsades. Ameerikas kasvab vikereukalüpt külmaperioodita aladel, nagu Hawaii saartel, Lõuna-Californias, Texase ja Florida osariigis. Oma põlises kasvupaigas kasvab ta kuni 76 meetri kõrguseks ning tüve läbimõõt võib ulatuda 1,8 meetrini. Soodsast kasvualast väljaspool jääb taime kasv aga oluliselt lühemaks, umbes 30–38 meetri vahele. Taime teatakse kõige paremini oma sileda oranži varjundiga koore tõttu, mis koorub suviti, paljastades ainulaadse mitmevärvilise koore, millest ka taime nimetus vikereukalüpt. Koor koosneb helerohelistest, punastest, oranžidest, hallidest ja lillakaspruunidest vöötidest. Väljaspool troopilist kliimat on puukoor enamasti värvivaesem. Terava otsaga, piigikujulised lehed, mis on kuni 15 cm pikad, on väga aromaatsed. Tillukesed valged kuni seitsmest õiest koosnevad pöörised, õitsevad eri aastaaegadel olenevalt asukohast. Eukalüpti perekonnanimi tuleb kreekakeelsetest sõnadest eu, mis tähendab kaevu, ja kalypto, mis tähendab midagi katma, näiteks kaanega, ja see viitab ühinenud viljalehtedele ja õielehtedele, mis moodustavad kaane või katte, mis kaob, kui õis avaneb. Puu koor Lehed Viljad Õied Koor lähivaates Vikereukalüpti kasvatatakse aedades ja parkides peamiselt ilupuuna. Mitmevärviline tüvi teeb puust menuka maastikukujunduse elemendi. Vikereukalüpti puitu kasutatakse ka paberi valmistamiseks. Costa Rica farmerid kasutavad vikereukalüpti varju, et kohvipuud kasvaksid paremini. Puidust tehakse mööblit ja vahel kasutatakse seda ka ehituses. Hawaiil on valmistatud vikereukalüptist paate. "Areaal". "Haljastuses" (PDF). "Kirjeldus". "Kasutamine".
Udria patarei nr 2

Udria patarei nr 2 oli Kroonlinna kindlusele allunud Venemaa rannikupatarei Virumaal Vaivara vallas, mille eesmärk oli vaenlase laevastiku tõkestamine Narva lahes. Tänapäeval asub patarei Ida-Viru maakonna Narva-Jõesuu linna Udria küla maadel. Patarei paikneb Udria panga ja Udria oja vahel. Kroonlinna kindluse Narva Suurtükiväepositsiooni Meriküla patareist umbes 3,5 km läänedela poole Udrias paiknes Narva Suurtükiväepositsiooni kõige kaugem (läänepoolseim) patarei. 1915. aastal polnud seda patareid üldse kavas, siis juba 1916. aasta algul kavatseti siia ehitada suurem 4x10-tollise (254-mm) suurtükipatarei, kuid mais 1916 otsustati ehitada siiski betoonehitistega 4x6” (152-mm) Canet’ suurtükkidele mõeldud püsipatarei. Patarei peaehitis on kompleks, kus pinnasest rinnatise taga ühel sirgel vaheldumisi paiknevad betoonist valliga ja arvatavasti puidust alusega kahuriõued ning lasukomplektilaod. Selja tagant kaitses ladusid ja lahtisi kahuriõuesid sirge pinnasevall. Puit-kivi-muldtarindis lasukomplektilaod olid eraldi mürskudele ja laengutele ning paiknesid õuede vahel. Patarei sadevesi koguti kraavistikuga kokku ning juhiti peakraavi kaudu Udria ojja. Suurtükid toodi Kroonlinna kindlusest. 9. novembril (vkj) 1916 oli patarei täies relvis. Teadaolevalt pole patareid hiljem kunagi kasutatud sõjalisel otstarbel. Saksa okupatsiooni aegu märtsis 1918 viis tõenäoliselt Saksa okupatsioonivägi patarei relvastatuse millalgi 1918. aasta jooksul minema, sest neid suurtükke ei kohta enam üheski hilisemas loetelus. Tänapäeval on patarei kasvanud võssa, suurtükiõued on üldiselt säilinud rahuldaval, teised ehitised on lagunenud ja võsastunud. Ükski neist pole kultuurimälestisena riikliku kaitse all. Владимир Ткаченко. "Нарвская артиллерийская позиция Крепости Кронштадт. 1915–-1918 гг". Tsitadel nr 16, 2008. Lk147 MTÜ Castellumi väli-uurimused 2014 ja 2016. MTÜ Castellumi arhiiv Владимир Ткаченко. "Нарвская артиллерийская позиция Крепости Кронштадт. 1915–-1918 гг". Tsitadel nr 16, 2008. Lk 127–154
Kägipuu

Kägipuu on üks troopiliste metsade eluvorme. Neid peetakse tähtsateks, sest nad kannavad vilja mitmel korral aastas. Viljad on toiduks mitmetele lindudele ja loomadele, näiteks papagoidele ja ahvidele. Samuti võivad erinevad viigipuud anda vilja eriaegadel, mistõttu loomadele on nad üheks peamiseks toiduallikaks. Osades troopilistes metsades võib kuni 70% loomadest sõltuda just kägipuu viljadest. Troopilistes ja vihmametsades on puudel omamoodi raske kasvada, kuna on vähe valgust ning toimub pidev võitlus vee ja toitainete pärast. Kägipuud on leidnud endale lahenduse, kuidas sellistes rasketes oludes toime tulla. Mitte nagu teised taimed, kes idanevad mullast, kinnituvad kägipuud epifüüti abil teisele puudele, kas siis tema okstele või tüvele. Epifüüdid jäävad alles loomsetest jääkidest, ning tihtipeale võivad nad kinnituda päris kõrgele puu külge. Puu ise kasvab väga agressiivselt ja suhteliselt julmalt nende puude suhtes, kellelt nad toitained võtavad. Noores eas kasvavad kägipuud aeglaselt, saades energiat päikeselt ning vett ja toitaineid puu koorele kogunenud vihmaveest või niiskusest. Ajapikku idanevad peenikesed juured, mis hakkavad mööda puud alla kulgema ja end okste ja puu külge siduma. Alla jõudes hakkab kägipuu saama rohkem toitained mullast ja võistlema toitainete üle tema kõrval asetseva puuga. Sealt edasi hakkab kägipuu siduma oma oksi ümber selle puu, kellega ta toitainete pärast võitleb. Saades pinnasest toitaineid, hakkab ta kiiremini kasvama. Need oksad, mis on ümber algse peremehe end sidunud, hakkavad kasvama ja peatavad peremeespuu toitainete leviku kõrgemale puu sisse. Tänu sellisele julmale võttele kindlustab ta endale oma ohvri elupaiga ja eluks vajalikud ained. Liike ise esineb kuni 1000 erinevat, millest enamik esinebki vihmametsades ja muudel troopilistel aladel üle maailma. http://www.blueplanetbiomes.org/strangler_figs.htm
Maidla Kool

Maidla Kool on põhikool Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Maidla külas. Õppeasutuse direktor on Meelike Abroi. Õppeasutus asutati 1925, kui Savala algkooli teise jaoskonna asemele moodustati 6-klassiline Maidla Kool (Maidla Algkool[viide?]). 2012 liitusid Maidla Põhikool ja Maidla Lasteaed ning moodustati uus asutus: Maidla Kool. Koolis õpib tänapäeval 44 õpilast ja lasteasutuse kahes rühmas on 40 mudilast. https://web.archive.org/web/20170207113618/http://www.maidla.edu.ee/V2015/kontakt.htm (vaadatud 07.02.2017) https://web.archive.org/web/20170528180852/http://www.maidla.edu.ee/V2015/Maidla%20Kool.htm (vaadatud 07.02.2017) Kooli koduleht
Aaro Aedviir

Aaro Aedviir (13. detsember 1939 – 25. juuli 2004) oli eesti alpinist. Ta on tõusnud kahel korral NSV Liidu kõrgeima mäe tippu. Firni kodulehe andmetel on ta tõusnud Pamiiris ka Korženevskaja (7105 m) ja Lenini mäe (7134 m) tippu. Ta astus Alpiklubi Firn liikmeks 1974. aastal. 1982. aasta suvel töötas ta koos Ilmar Priimetsa, Urmas Graueni ja Johan Ahlbergiga instruktorina rahvusvahelises alpilaagris Pamir. Nad said loa neljakesi Kommunismi mäe (7495 m) tippu tõusta. Rünnakulaager rajati 6900 m kõrgusele. Hommikul asus tipulaagrist esimene seong (Aedviir-Ahlberg) teele. Mõne aja pärast selgus, et teise seongusse kuulunud Urmas Grauenit tabas mäehaigus. Kõik neljakesi laskusid platoole. Siin otsustati, et Grauenit saadab alla vaid üks kaaslane, ülejäänud kaks jätkavad tipputõusu. Oli küll teada, et varasematel aastatel ei lubatud seitsmetuhandelist tõusu sooritada ei üksi ega kahe mehega. Pidi olema vähemalt neljaliikmeline grupp. 1982. aastal selles osas aga reegleid muudeti, seetõttu baaslaagrist saadigi luba. Aaro Aedviir tõusis tippu teist korda. Alpinist Kalle Aedviir on tema vend. Johan Ahlberg. "Mäed kutsuvad. Miks?". Tallinn, 1997. Lk 84–95 Lumeleopardid. firn.ee Firni ajalugu. firn.ee Firni liikmed läbi aegade. firn.ee Aaro Aedviir. sportos.eu Alpinismiinstruktorid. firn.ee
Kalle Aedviir

Kalle Aedviir (sündinud 12. juulil 1943) on eesti alpinist. Alpiklubi Firn kodulehe andmetel on ta tõusnud Pamiiris Kommunismi (7495 m), Korženevskaja (7105 m) ja Lenini mäe (7134 m) tippu. 1982. aastal võttis ta osa Tartu Riikliku Ülikooli 350. aastapäeva auks korraldatud ekspeditsioonist Kesk-Pamiiri Tanõmasi ahelikku. Selle käigus esmavallutati kaks nimeta mäetippu. 6350 meetri kõrgune mägi, mille tippu ronis esimeste seas ka Kalle Aedviir, nimetati Tartu Ülikool 350-ks. Tema vend oli alpinist Aaro Aedviir. Lumeleopardid. firn.ee Firni ajalugu. firn.ee Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Alpinismiinstruktorid. firn.ee
Excalibur

Excalibur on Kuningas Arthuri legendaarne mõõk, millele on omistatud maagilisi võimeid. Mõnikord on samastatud Excalibur ja mõõk, mille Arthur tõmbas välja kivist, kuid enamikus versioonides on need eri mõõgad ja Arthur saab Excaliburi Järveemandalt. Mõõga nime originaalversioon on kõmrikeelne Caledfwlch. Oma teoses "Historia Regum Britanniae" (u 1136) nimetas Monmouthi Geoffrey mõõka latiniseeritud nimega Caliburnus. Vanaprantsuskeelsetes tekstides sai sellest Escalibor, Excalibor ja viimaks Excalibur. "Legend Of Excalibur: King Arthur's Wondrous Sword". Timeless Myths. 11. veebruar 2022. Vaadatud 16. oktoobril 2022. "Excaliber VS Caliburn; Know The Difference (Explained) – All The Differences". All The Differences – Comparing anything and everything. 25. juuni 2022. Vaadatud 16. oktoobril 2022.
Arabako Mendialdea maakond

Arabako Mendialdea maakond ehk Montaña Alavesa maakond on 3. järgu haldusüksus (maakond) Hispaanias Araba provintsis. Maakonna ametlik nimi on baski keeles Kanpezuko-Arabako Mendialdeko Kuadrilla ja hispaania keeles Cuadrilla de Campezo-Montaña Alavesa. Maakonnas on kuus valda: Arraia-Maeztu vald (Arraya-Maestu) Bernedo vald Harana vald (Valle de Arana) Kanpezu vald (Campezo) Lagrani vald (Lagrán) Urizaharra vald (Peñacerrada) Koduleht
Artur Mas

Artur Mas i Gavarró (sündinud 31. jaanuaril 1956 Barcelonas) oli 129. Generalitat de Catalunya president aastatel 2010–2016. Ta on lõpetanud Barcelona ülikooli ökonomistina. Ta on abielus, peres on tütar ja kakaks poega. Ta valdab katalaani, hispaania, prantsuse ja inglise keelt. Ta on katoliiklane.
Oolav Tamberg

Oolav Tamberg (6. september 1929 Lasva vald – 28. jaanuar 2017) oli eesti põllumajandus- ja sporditegelane. Ta lõpetas 1946, aastal Väimela Põllumajandustehnikumi ja 1954. aastal agronoomina Eesti Põllumajanduse Akadeemia. 1977 Eesti NSV teeneline agronoom 2003 Valgetähe IV klassi teenetemärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Tamberg, Oolav Eesti Entsüklopeedia võrguversioonis Biograafia ESBL-is
Miklós Rózsa

Miklós Rózsa (18. aprill 1907 Budapest – 27. juuli 1995 Los Angeles) oli Ungari juudi päritolu USA helilooja, tunnustatud filmimuusika looja. Temalt pärineb järgmiste filmide muusika: "The Thief of Bagdad" (1940) "That Hamilton Woman" (1941) "Double Indemnity" (1944) "The Lost Weekend" (1945) "Spellbound" (1945) "The Killers" (1946) "A Double Life" (1947) "The Asphalt Jungle" (1950) "Ben-Hur" (1959) "El Cid" (1961) "Providence" (1977) Miklós Rózsa on võitnud kolm Oscarit parima filmimuusika kategoorias filmide "Ben-Hur", "A Double Life" ja "Spellbound" eest. Koduleht Miklós Rózsa andmekogus IMDb (inglise)
Friedrich Michael

Zweibrücken-Birkenfeldi pfaltskrahv Friedrich Michael (27. veebruar 1724 Ribeauvillé – 15. august 1767 Schwetzingen) oli Wittelsbachide dünastia liige. Ta oli pfaltskrahv Christian III ja Karoline von Nassau-Saarbrückeni poeg ning Wittelsbachide Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeldi haru liige. Ta oli Baieri kuninga Maximilian I Josephi isa. Friedrich Michael liitus nooruses Prantsuse armeega ning sai 18-aastaselt seal Maréchal de camp-iks. 1742. aastal osales ta Praha piiramisel. 1746. aastal võttis Friedrich Michael vastu katoliikluse (ta oli enne protestant). Friedrich Michael oli Pfalzi feldmarssal, Mannheimi kuberner ja aastal 1758 lõpuks Saksa-Rooma riigi feldmarssal ning Reichsarmee ülemjuhataja seitsmeaastases sõjas Friedrich Suure vastu. Pärast Roßbachi lahingut suutis ta purustatud riigiarmee taas üles ehitada, mille eest sai ta Maria Theresia militaarordeni suurristi. 1758. aasta sügisel tungis ta Saksimaale, vallutas Sonnensteini kindluse ja piiras Leipzigit. Järgmisel aastal vallutati Leipzig, Torgau, Wittenberg ja Dresden. Ta toetas feldmarssal Dauni Maxeni lahingus ja võitles võidukalt Strehleni lahingus. 1761. aastal astus ta oma kohalt tagasi ja andis riigiväed üle feldmarssal Johann von Serbellonile. Pärast Hubertusburgi rahu sai Friedrich Michael ülemjuhatajaks Böömimaal ja sai hiljem salajase sõjalise konverentsi presidendiks. Ta abiellus Pfalzi kuurvürsti Karl III Philippi lapselapse Maria Franziska von Sulzbachiga ja nad said viis last: Karl II August (1746–1795) Klemens August Joseph Friedrich (1749–1750) Maria Amalie Auguste (1752–1828) Maria Anna (1753–1824) Maximilian I Joseph (1756–1825) Tal oli ka vallaspoeg oma armukese Louise Cheveauga: Karl Friedrich Stephan (1767–1834) (Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich) Lk 151 (Bayerische Geschichte in Zeittafeln, 1865) (Heigel, Allgemeine Deutsche Biographie) (Janko, Allgemeine Deutsche Biographie) "Friedrich Michael von Pfalz-Birkenfeld-Bischweiler". Vaadatud 07.01.2024. Heigel, Karl Theodor von. Friedrich Michael. (2. artikkel). Allgemeine Deutsche Biographie. Kd. 49. 1904. Lk 134–139. Hopf, Georg Wilhelm. Bayerische Geschichte in Zeittafeln. 1865. Janko, Wilhelm Edler von. Friedrich Michael (1. artikkel). Allgemeine Deutsche Biographie. 7. kd. 1877. Lk 627. Wurzbach, Constantin von. Zweybrück-Birkenfeld, Friedrich Michael Pfalzgraf am Rhein. Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. Kd. 60. 1891. Lk 335.
Silvia Raudvee

Silvia Raudvee (21. august 1927 Lehtse – 1. oktoober 2021) oli eesti klaasikunstnik. Silvia Raudvee sündis 21. augustil 1927. aastal Järvamaal Lehtses. 1929. aastal kolis perekond Jänedale. Kaheksa-aastaselt alustas Silvia kooliteed Raudla kuueklassilises koolis, kus õppis neli aastat. Seejärel, 1939. aastal õppis ta ühe aasta Tallinna erakolledži progümnaasiumis, kuni Eestis kõik erakoolid likvideeriti. Ta läks tagasi maale ja lõpetas Raudla algkooli. Saksa okupatsiooni ajal õppis ta Tallinnas Elfriede Lenderi Eragümnaasiumis, mille lõpetas 1946. aastal. Seejärel otsustas ta minna õppima moekunsti. Huvi klaasikunsti vastu tekkis Silvia Randveel tänu Helga Kõrgele, kellega ta kohtus Eesti Rahva Ühisabi internaadis ja kes õppis 1943. aastal Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis klaasehistöö erialal ja kiitis väga klaasikaunistuseriala juhatajat Maks Roosmat. 1946. aastal sooritas Silvia Raudvee sisseastumiseksamid Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi moekunsti erialale ja valis kõrvalerialaks klaasehistöö. 1949. aasta märtsis ta küüditati koos vanematega Krasnojarski krai Novosjolovo rajooni, vabanes 1957. aasta oktoobris. 1961. aastal lõpetas ta Eesti Riikliku Kunstiinstituudi klaasikunsti erialal. Aastatel 1961–1974 oli ta Valgevene NSV-s Niomani klaasitehase kunstnik. 1975. aastast tegutses ta vabakutselise kunstnikuna. Ta oli Eesti Klaasikunstnike Ühenduse liige. 1987 Eesti NSV teeneline kunstitegelane https://kultuur.err.ee/1608361101/suri-klaasikunstnik-silvia-raudvee Kalender. Sirp, 2.08.2002 "Leo Õispuu (koostaja). Küüditamine Eestist Venemaale. Märtsiküüditamine 1949. 2. osa. Tallinn, 1999" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 11. jaanuar 2012. Vaadatud 8. veebruaril 2017. Eesti Kunstiakadeemia. Klaasikunst Eesti Klaasikunstnike Ühendus. Silvia Raudvee Eesti Muuseumide Veebivärav. Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum. Silvia Raudvee. Vaas Tallinn (1963) Eesti Muuseumide Veebivärav. Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum. Silvia Raudvee. Vaas komplektist sini-punane (1968) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Klaasikunstnik Silvia Raudvee säralõikes tehtud komplekt "Kontrastid" (1972)