laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pavułle järv

Pavułle järv või Pavulle järv (valgevene keeles Возера Павульскае, ka Павулле või Цётча (Ciotča, transkribeerituna Tsjottša), vene keeles Паульское (Paulskoje) või Тетча (Tettša)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Ušačy rajoonis. Järv asub merepinnast 127,9 meetri kõrgusel Ušačy järvestikus. Järvest voolab läbi Dziva jõgi, mis suubub Janova järve. Järve valgala on 652 km². Kaldajoone pikkus on 25 kilomeetrit. Järv asub ligi 6-8 meetri sügavuses orus, mille kaldad on lõunas ja läänes kohati ka 20 meetri kõrgused. Kaldad on madalad ja liivased, kohati on soostunud. Järves asub kuue hektari suurune saar. Põhi on kalda lähedal liivane või kaetud liivsaviga, sügavamal aga kaetud sapropeeliga. Sapropeelikihi paksus on keskmiselt 6 meetrit. Pavułle on eutroofne järv. Vee läbipaistvus on 2,5 meetrit. Taimkate ulatub kaldast kuni 250 meetri kaugusele ja kolme meetri sügavusele. Taimestikus on valdavad harilik pilliroog, järvkaisel, penikeeled. Kaladest elavad järves linask, haug, koha, säinas, latikas, roosärg ja särg. Järv Valgevene kalapüügiportaalis
Kyparissía laht

Kyparissía laht (kreeka keeles Κυπαρισσιακός Κόλπος, Kyparissiakos Kolpos) on pikk käänuline laht Kreekas Peloponnesose poolsaare lääneosas, Joonia mere osa. Lahe piirideks on Katákolo põhjas ja Konello neem lõunas. Põhjapiiri lähedal on Pýrgose linn, lahe keskosa rannikul Zacháro linn ja lõunaosas on Kyparissía linn. Lahte suubuvad Alfeiósi ja Néda jõgi. Keskajast 19. sajandini nimetati seda Arkaadia laheks.
Komotiní

Komotiní on linn Kreekas, Ida-Makedoonia ja Traakia piirkonna ja Rodope piirkonnaüksuse keskus.
Paŭazierje järv

Paŭazierje järv ehk Pavazerje järv (valgevene keeles Возера Паўазер'е, vene keeles Полозерье (Polozerje)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Biešankovičy ja Ušačy rajooni piiril. Järv asub merepinnast 132,1 meetri kõrgusel Ušačy järvestikus. Järve vesi voolab Pavułle järve, järve valgla on 30,9 km². Kaldajoone pikkus on 17,9 kilomeetrit. Järv asub 2–8 meetri sügavuses orus, põhjas ja loodes on oru nõlva kõrgus 20–25 meetrit. Kaldad on madalad ja liivased. Järves on kaks väikest saart. Põhi on tasane, ranna ääres liivane, sügavamal kui 1 meeter aga kaetud sapropeeliga. Paŭazierje on eutroofne järv. Vee läbipaistvus on 2,6 meetrit. Taimkate ulatub kaldast kuni 3–4 meetri sügavusele. Taimestikus on valdavad harilik pilliroog, järvkaisel, penikeeled, kardhein, mändvetikad. Kaladest elavad järves ahven, haug, linask, säinas, latikas, luts, säga, koger ja särg. Järv Valgevene kalapüügiportaalis
Surnud 31. juulil

Siin loetletakse 31. juulil surnud tuntud isikuid. 1750 – João V, Portugali kuningas 1784 – Denis Diderot, prantsuse filosoof ja kirjanik 1849 – Sándor Petőfi, ungari luuletaja 1886 – Ferenc Liszt, ungari helilooja ja pianist 1913 – John Milne, Suurbritannia geoloog ja mäeinsener 1914 – Jean Jaurès, prantsuse poliitik 1927 – Jefim Babuškin, vene revolutsionäär 1936 – Peeter Golubov, Eesti arst ja sõjaväelane 1941 – Maksim Unt, eesti töölisliikumise tegelane ja poliitik 1944 – Antoine de Saint-Exupéry, prantsuse kirjanik ja lendur 1944 – Sulo Rossi, soome poksija 1945 – Friedrich Kurg, Eesti sõjaväelane 1962 – Helmut Roman, eesti advokaat 1966 – Bud Powell, Ameerika Ühendriikide džässpianist ning -helilooja 1972 – Paul-Henri Spaak, Belgia poliitik 1973 – Villem Tamm, eesti sportlane ja politseiametnik 1976 – Sulev Saarup, eesti näitleja 1978 – Aleksei Viilup, eesti maali- ja kujunduskunstnik 1980 – Peeter Matsov, eesti poksija ja sporditegelane 1986 – Chiune Sugihara, Jaapani diplomaat 1986 – Lea Davidova-Medene, läti skulptor 1987 – August Okas, eesti arst 1990 – Hilda Ottenson, eesti pedagoog 1994 – Olev Kivioja, Eesti sõjaväelane 1997 – Bao Dai, endine Vietnami keiser 1999 – Leo Päi, eesti terapeut 2001 – Poul Anderson, ameerika ulmekirjanik 2003 – Ella Külv, eesti nahakunstnik 2004 – Laura Betti, itaalia näitleja 2004 – Absamat Masalijev, Nõukogude Liidu ja Kõrgõzstani partei- ja riigitegelane 2005 – Wim Duisenburg, Hollandi pankur ja poliitik 2006 – Frederick Kilgour, USA raamatukogundustegelane, OCLC teenuse looja 2006 – Hans Lachmann, saksa fotograaf 2006 – Rufus Harley, USA torupillimängija 2006 – Jānis Āboltiņš, läti ökonomist ja poliitik 2007 – Giuseppe Baldo, itaalia endine jalgpallur, olümpiavõitja aastal 1936 2008 – Paul Kees, eesti kasvatusteadlane 2008 – Athos Bulcão, Brasiilia maalikunstnik ja kujur 2008 – Heinz Hunger, Saksamaa poliitik 2008 – Lee Cheong-joon, Lõuna-Korea kirjanik 2008 – Alfonso Dantés, Mehhiko maadleja 2008 – Leif Pettersen, Kanada jalgpallur 2009 – Harry Alan Towers, Briti filmiprodutsent ja stsenarist 2009 – Jean-Paul Roussillon, prantsuse näitleja 2009 – Sir Bobby Robson, Briti jalgpallur 2009 – Lou Younkin, USA spordipublitsist 2009 – Ilona Christen, saksa teleajakirjanik 2009 – Baatin, USA räppar 2012 – Jevgeni Pasternak, vene-juudi kirjandusteadlane, kirjanik Boriss Pasternaki poeg 2012 – Gore Vidal, Ameerika Ühendriikide kirjanik ja poliitikakommentaator 2012 – Tony Sly, USA laulja ja kitarrist 2013 – Michael Ansara, süüria päritolu USA filminäitleja 2013 – Robert Neelly Bellah, USA sotsioloog 2016 – Godo Lieberg, baltisaksa päritolu Saksamaa klassikaline filoloog 2017 – Jeanne Moreau, prantsuse näitleja, laulja, režissöör ja stsenarist 2019 – Ülo Kesker, eesti kabetaja ja spordiajakirjanik 2020 – Alan Parker, Briti filmilavastaja, produtsent ja stsenarist 2022 – Bill Russell, Ameerika Ühendriikide elukutseline korvpallur ja korvpallitreener 2023 – Ismāʿīl Hanīyah, Palestiina poliitik
Olaf Mertelsmann

Olaf Mertelsmann (sündinud 15. jaanuaril 1969) on saksa ajaloolane, Tartu Ülikooli õppejõud. Ta uurib Nõukogude Liidu ajalugu, peamiselt Teise maailmasõja järgset perioodi. Mertelsmann õppis 1979–1988 Dietrich Bonhoefferi nimelises gümnaasiumis Quickbornis ja 1990–1995 õppis ta Hamburgi Ülikoolis ajalugu, saksa filoloogiat, pedagoogikat ja fennougristikat. 1995. aastal omandas ta Hamburgis gümnaasiumi saksa keele ja ajalooõpetaja kutse. Ta elas 1994–1998 ja aastast 2002 elab taas Eestis. 1998–2002 töötas Mertelsmann Venemaal Novosibirski Ülikoolis. 2000. aastal sai ta Hamburgi Ülikoolist doktorikraadi majandusajaloo alal. 1996–1998 töötas Mertelsmann Tartu Ülikoolis õppetöö assistendina, 2003 asus ta taas Tartus tööle teadurina. Alates 2005. aastast on Mertelsmann Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudi lähiajaloo (uusima aja ajaloo) dotsent. Olaf Mertelsmann Eesti Teadusinfosüsteemis Tutvustus Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudi uusima aja ajaloo õppetooli lehel Saksa ajaloolaste luureüksus Venemaa piiril, Eesti Ekspress, 18. mai 2005
Tüümuse kortikomedullaarne tsoon

Tüümuse kortikomedullaarne tsoon (inglise thymus cortico-medullary junction) on paljudel selgroogsetel loomadel, sealhulgas inimesel, tüümuses asuv ja talitlev veresoonterohke piirkond, mis eraldab tüümuse koort ja säsi. Tüümuse kortikomedullaarse tsooni täpsed funktsioonid pole seni teada. Arvatakse, et protümotsüüdid sisenevad tsooni tüümuse säsis paiknevate suuremate veenulite kaudu. Ka topeltpositiivsed αβ T-rakud liiguvad tsooni, kus toimub positiivne ja negatiivne selektsioon ning koolitamine T-abistajarakkudeks ja tsütotoksilisteks T-rakkudeks. Tüümuse perivaskulaarsed ruumid on ühenduses elundit ümbritseva kihnuga ja ulatuvad kuni kortikomedullaarse tsooni ühendusteni ning ühinevad tüümuse säsiga. Tüümuse kortikomedullaarse tsooni ühenduskohtadel ühinevad tüümuse koore kapillaarid veenidega ning moodustavad koores vere-tüümuse barjääri (säsis tõke puudub). Tüümuse kortikomedullaarse tsooni ülemineku kohalt saavad alguse viima lümfisooned, mis kulgevad koos veresoontega ja väljuvad elundist kihnu kaudu. Tümotsüütide migratsiooni tsoonist tüümuse koorde reguleerivad kemokiinid. Tüümuse kortikomedullaarses tsoonis ekspresseeritakse valku CTLA-4. Tüümuse mikrovereringet saadavad närvikiud, mida leidub eriti rohkelt just tüümuse kortikomedullaarses tsoonis. tüümuse kihn tüümuse perivaskulaarsed ruumid vere-tüümuse barjäär Corrado Lavini, Cesar A. Moran, Uliano Morandi, Rudolf Schoenhuber, "Thymus Gland Pathology: Clinical, Diagnostic and Therapeutic Features", Corrado Lavini,1. Peatükk: The thymus from antiquity to the Present Day: the History of a Mysterious Gland, lk 16, Springer - Verlag Italia, 2008, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 12.09.2014)(inglise keeles)
63 (Tallinna bussiliin)

63 on Tallinna bussiliin, mis ühendab Priisle asumit Lasnamäel Kompassi asumiga Kesklinnas mõlemal suunal. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS Lasnamäe osakond (VKO nr 3[küsitav]).[viide?] Liin on olnud käigus tööpäeviti ja laupäeviti, alates 1. septembrist 2021 ka pühapäeviti. Väljumised 20-40 minuti tagant.[viide?] Liin avati 1. septembril 1988 ekspressliinina, kui Vormsi ja Kihnu tänavale ehitati tolle aja kohta luksuslikud[viide?] merevaatega kortermajad. Pärast Eesti taasiseseisvumist muudeti bussiliin 63 tavaliiniks, kuid 2005. aastani ei peatunud buss Kadriorus. Tööpäeviti sõidavad liinil lõõtsbussid, millest vähemalt kaks on madala sisenemisega sõidukid; laupäeviti sõidavad lühikesed bussid ja madala sisenemisega on neist ainult üks. Buss nr 63 alustab marsruuti Priisle asumis Kärberi tänava lõpust. Sealt pöörab buss Ussimäe teele ja peatub samanimelises peatuses. Sealt pöörab ta vasakule Priisle tänavale ning liigub mööda teetõusu Narva maantee ristmikule. Esimene peatus Narva maanteel sellel suunal on Kelluka tee, kus on võimalik ümber istuda bussidele 5, 6, 29 ja 31. Marsruut jätkub mööda Narva maanteed V. Reinmanni tänava ristmikuni, kust algab ümberpööramisring. Ümberpööramiseks kasutatakse 2003. aastast alates vastupäevasuunalist ringi, mille moodustavad V. Reinmanni, Gonsiori ja A. Laikmaa tänav. Enne 2003. aastat kulges liin mööda Maneeži tänavat, kuid bussidel läks sageli katki püsikiiruseühendus (vanades bussides oli teine mehaaniline süsteem, viimane Tallinnas sõitev Ikarus 280 lõpetas töö 2003. aasta alguses). Tänu Hobujaama peatusele on sõitjatel mugav ümber istuda trammidele. Pärast lõpp-peatusest lahkumist[küsitav] kulgeb liin mööda Narva maanteed kuni ristumiseni Priisle teega ja pöörab seejärel paremale Ussimäe tee suunas. Priisle – Ussimäe tee ristmikust kulgeb bussiliin Kärberi tänaval asuvasse lõpp-peatusse. Bussiliiniga 63 on võimalik sõita näiteks Tallinna lauluväljakule ja Tallinna Ülikooli. Bussi nr 63 sõiduplaan
Awaji saar

Awaji (jaapani 淡路島 Awaji-shima) on Jaapanile kuuluv saar, mis asub Setos Honshū ja Shikoku saare vahel. Kuulub Hyōgo prefektuuri. 1998. aastal valmis Awaji saart Honshūga ühendav 3911 m pikkune Akashi-Kaikyo rippsild. Awaji pindala on 592 km². Saarel asuvad Awaji, Sumoto ja Minamiawaji linn.
Árta

Árta (kreeka keeles Άρτα) on linn Kreeka lääneosas, Árta piirkonnaüksuse ja Árta valla halduskeskus. 2021 Greek census
Préveza

Préveza (kreeka keeles Πρέβεζα) on linn Kreeka lääneosas, Préveza piirkonnaüksuse ja Préveza valla halduskeskus. Selles linnas sündis käija Athanasía Tsoumeléka. Préveza on Douzelage'i liige. Préveza merelahing
Vathý

Vathý (kreeka keeles Βαθύ) on linn Kreeka lääneosas Ithaka saarel, Ithaka piirkonnaüksuse ja Ithaka valla halduskeskus. http://dlib.statistics.gr/Book/GRESYE_02_0101_00098%20.pdf
Argostóli

Argostóli (kreeka keeles Αργοστόλι) on linn Kreeka lääneosas Kefalloniá saarel, Kefalloniá piirkonnaüksuse ja Kefalloniá valla halduskeskus.
Borskiv

Borskiv (ukraina keeles Борсків) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tõvrivi rajoonis. Asub Lõuna-Bugi kaldal. Elanike arv on 267.
Vihmas ja päikeses

"Vihmas ja päikeses" on 1960. aastal Tallinna Kinostuudios valminud eesti mängufilm. Film käsitleb noorte elu ühe soojuselektrijaama ehitusel. Noor töömees Jaak saabub tööle uude kollektiivi. Jaak on raske iseloomuga, kinnine, trotslik, äge ja kibestunud. Ent soojuselektrijaama ehitusel kohtab ta kommunistlikke noori, kes tema ägedust küll heaks ei kiida, kuid ei mõista teda ka hukka ja on valmis teda abistama. Pikkamööda avaneb tema loomuse teine pool. Jaan Saul – Jaak Riit Ieva Mūrniece – (tiitrites Eva Mūrniece) – Anne-Mai Larissa Lužina – Lissi Jaanus Orgulas – Andrei Mikk Mikiver – Viktor Rein Olmaru – Raul Nikolai Slitšenko – Roman Maila Rästas – Külliki Lembit Anton – Artur Hugo Malmsten – töödejuhataja Ruts Bauman – vanamees hoiukassas Aksel Orav – miilitsaülem Eva Tihane – kontorineiu Katrin Välbe – komandant Mati Klooren – noormees restoranis Ines Aru – tütarlaps kaupluses Aarne Üksküla – noormees restoranis Olev Eek – noormees restoranis Film leidis oma vaataja, kuna kõneles kaasajast. Kriitikute arvamused filmi kohta olid vastukäivad. Rohkem oli neid, kes leidsid, et film on kõvasti alla jäänud Ranneti stsenaariumile. Filmi nimetati isegi keskpäraseks. Kiideti aga Jaan Sauli ja eriti Larissa Lužina osatäitmisi. Leiti, et Jaan Saul mängib küll mitmepalgelist karakterit, kuid peentest psühholoogilistest nüanssidest jääb ta mängus puudu. Kiitvalt mainiti ka Jaanus Orgulase ja Nikolai Slitšenko mängu filmis. Anne-Mai tegelaskuju oli arvustajate meelest juba autori poolt antud üheplaanilisena ning Eva Mūrniece esituses jäi ta kuidagi leigeks ja ilmetuks. Kriitikutele jäi mulje, et noortele näitlejatele ei ole antud küllalt lavastajapoolset abi. Õie Orav. Tallinnfilm. 1, Mängufilmid 1947-1976. Tallinn, 2003, lk. 204-208
Helge tee (film)

"Helge tee" on 1940. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Filmi peategelane on lihtne külatüdruk Tanja Morozova, kes kujuneb filmi jooksul majateenijast eeskujulikuks kangruks. Pererahvas viskab Tanja välja. Tal õnnestub tööle saada kudumisvabrikusse koristajaks, varsti saab aga temast kangur. Tanja paistab silma võitluses kahjuritega, temast saab stahhaanovliku liikumise töökangelane. Teda autasustatakse Lenini ordeniga ning ta valitakse Ülemnõukogu saadikuks. Ljubov Orlova – Tanja Morozova Jevgeni Samoilov – Aleksei Lebedev, insener Jelena Tjapkina – Maria Pronina, parteikomitee sekretär Vladimir Volodin – Pjotr Taldõkin, koomik Ossip Abdulov – Semjon Dorohhov, vabriku direktor Nikolai Konovalov – Nikolai Zubkov, meister Anastassia Zujeva – Agrafena, vana kangur Rina Zeljonaja – sekretär Pavel Olenev – Kurnakov, meistri abi Fjodor Seleznjov – Fjodka Samohhin, vabriku süütaja V. Židkova – Tanja korteriperenaine Vera Altaiskaja – Klava Nina Fedosjuk – Marusja Aleksandra Terjohhina – Varja Anatoli Dudorov – fotograaf Viktor Gromov – vabriku direktori asetäitja Pavel Geraga – sõjaväelane
Laila Kinnunen

Laila Kinnunen (kodanikunimi 1939–1971 Laura Annikki Kinnunen, aastatel 1971–2000 Laura Annikki Mišić, 8. november 1939 Helsingi vald – 26. oktoober 2000 Heinävesi) oli soome estraadilaulja. Talvesõja ajal evakueeriti Laila Kinnunen Rootsi, kus ta elas kuni 1949. aastani. 1955. aastal võitis ta estraadilaulude konkursi Helsingis ja pääses 1956. aastal solistiks Lasse Pihlajamaa orkestrisse. Hiljem laulis ta ka Olli Häme ja Erkki Melakoski orkestrites. Juba esimene helisalvestis "Lazzarella" 1957. aastal kujunes väga populaarseks. 1961. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel saavutas ta Soomet esindades lauluga "Valoa ikkunassa" kümnenda koha. Ta sai ka mujal Euroopas mõnevõrra tuntuks ning esines ka Rootsis, Saksamaal ja Hollandis. Aastatel 1960–1963 lindistas Laila Kinnunen ka mitmed lood duetis koos oma õe Ritva Kinnuneniga. 1960. aastatel Kinnuneni ampluaa laienes ja ta esitas eri stiilides laule. Ta mängis ka mõnes filmis. 1967. aasta järel tegi ta veel ainult mõned lindistused. Lepingut plaadifirmaga Scandia ei pikendatud ja 1970. aastate algul Laila Kinnunen lõpetas lauljategevuse. 1980. aastal avaldas ta veel singli "Kohtalon lapsi" / "Toiset meistä", mille järel ta enam ei laulnud. Seejärel elas Laila Kinnunen avalikkuse eest tagasitõmbununa. 1989. aastal valmis tema 50. sünnipäeva eel temast dokumentaalfilm "Laila". Laila Kinnunen oli kaks korda abielus. Tema esimene mees oli näitleja Ville-Veikko Salminen. 1971–1972 oli ta abielus Jugoslaavia muusiku Mišo Mišićiga. Nende tütar Milana Mišić (sündinud 1970) on hariduselt optik, kuid tegutseb lauljana. Laila Kinnuneni õde Ritva Kinnunen on samuti tegutsenud lauljana. http://www.eurovision.tv/page/history/year/participant-profile/?song=20251 http://www.imdb.com/title/tt0183386/
Mark Levin

Mark Levin (29. mai 1945 – 5. november 2014) oli juudi rahvusest venekeelne Eesti ajakirjanik. Levin lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli. Palju aastaid töötas ta ajalehes MK-Estonija, oli ajalehtede Vesti Nedeli ja Estonija peatoimetaja. Ta oli Eesti-Ameerika Ärikolledži rektor, mitme kõrgkooli õppejõud, õpetas ka Tallinna Juudi Koolis. 2013. aastal andis ta välja raamatu "Мужская логика" ("Mehe loogika"). Mark Levin suri 5. novembril 2014 ja ta maeti 7. novembril 2014 Rahumäele Juudi kalmistule. 70. eluaastal lahkus tuntud eesti ajakirjanik Mark Levin Tallinna Juudi Kool "Tuntud ajakirjanik Mark LEVIN esitab oma uut raamatu „MEHE LOOGIKA"". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. detsember 2014. Vaadatud 30. novembril 2014. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. märts 2016. Vaadatud 30. novembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Oettingen

Oettingen oli Vestfaalist pärit aadlisuguvõsa. Suguvõsa liin algas 1548. aastal Ewert Otting'uga, kes oli Riia Suurgildi oldermann, raehärra ja hiljem ka Riia bürgermeister. Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Kuremaa, Koppelmaa mõis. Alexander von Oettingen (1798–1846), Liivimaa maamarssal, Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi president (1846), ning Visusti ja Luua, Kuremaa, Vaimastvere ja Ripuka mõisnik Eduard Reinhold von Oettingen (1829–1919), Võrumaa kreisisaadik (1872–77), Liivimaa maanõunik (1877–1899), Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi president (1882–1900), Kuremaa mõisnik Erich August Arthur von Oettingen (1862–1928), Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi president (1906–1927), Liivimaa maanõunik, Kivijärve mõisnik August Georg Friedrich von Oettingen (1823–1908), Liivimaa tsiviilkuberner (1862–1868), Riia linnapea aastatel 1889–1897, Kalkūni mõisnik Daugavpilsi kihelkonnas Ilūkste kreisis Kuramaa kubermangus Georg Philipp von Oettingen (1824–1916), Tartu Ülikooli professor, rektor 1868–1876 ja Tartu linnapea 1878–1891 Nicolai Conrad von Oettingen (1826–1876), Riidaja mõis, Luua mõisnik, Liivimaa Talurahva Rentpanga direktor (1858–1870) ja Liivimaa maamarssal (1870–1872) Alexander Georg Maximillian von Oettingen (1856–1911) Alexander Arved von Oettingen (1857–1943), Liivimaa maanõunik (1902-1912), Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi president (1902–1903), Kaarepere ja Luua mõisnik Georg Alexander Richard von Oettingen (1869–1945), Visusti mõisnik Alexander Konstantin von Oettingen (1827–1905), Tartu Ülikooli õppejõud kuni 1918. aastani Arthur Joachim von Oettingen (1836–1920), Tartu Ülikooli professor 1866–1893, Leipzigi Ülikooli professor Oettingen, Eduard* Reinhold (1829-1919), BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital Toomas Pung, Baltisaksa teadlasperekond von Oettingenid. lk 53 Kaks Liiwimaa landraadi herra, Nikolai von Oettingen, August von Sivers., Eesti Postimees ehk Näddalaleht: ma- ja linnarahvale, nr. 26, 30 juuni 1876 Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1, 1: Livland, Görlitz, 1929 Link
Tšermalõk

Tšermalõk on küla Ukrainas Donetski oblastis Telmanove rajoonis, umbes 40 km kaugusel Mariupoli keskusest kirdes. Kalmiuse paremkaldal asuva Tšermalõki kõrgus merepinnast on 70 meetrit. Tšermalõk asutati 1780. aastal Krimmi ümberasujate poolt. 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 1908 inimest. Donbassi sõja ajal, 2014. aasta suvel-sügisel, on asula lähistel toimunud mitmeid kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel. 11. novembril sai miinipildujarünnakus haavata üks Ukraina sõjaväelane, 20. novembril sai haavata kaks valitsusvägede võitlejat. Погода в селі Чермалик Силовиків під Маріуполем накрили мінометним вогнем Силовики потрапили під обстріл в районі Миколаївки, двоє поранені 30. november 2014. Infovastupanu. Террористы обстреляли защитников Мариуполя из танков и минометов (vene keeles) 29. aprill 2015, 07:00. Infovastupanu. В Чермалыке адепты «русского мира» убили дедушку (vene keeles)
Anholt

Anholt on Taanile kuuluv saar Kattegatis. Saare pindala on 21,75 km² ja seal on 160 püsielanikku. Saarel on suur hülgekoloonia. Lääneosas asub "Anholti kõrb" – metsaraiumise tagajärjel tekkinud nõmm. Anholti koduleht (taani, inglise ja saksa keeles)
Talli vald

Talli vald ehk Tali vald (saksa keeles Freyhof) oli vald Saarde kihelkonnas Pärnumaal. Vallamaja asus Talli külas. Vald asutati 1866. aastal. 1939. aasta vallareformiga moodustati uus Tali vald. Põhjasõja tulemusena kuulusid Eesti- ja Liivimaa Vene impeeriumile. 1724. aasta adramaarevisjoni materjalidest võib lugeda, et Tali on hajatalu. Laiksaare karjamõis[küsitav] (teistel andmetel riigimõis) eraldati 1724. ja 1731. aasta vahel Kilingi mõisast ning see hakkas tegutsema iseseisva mõisana. 1731. aasta revisjonis on mõisa omanikuks märgitud Carl Ernst Wolffeldt, kes oli ka Voltveti mõisa omanik. 1752 Laiksaare riigistati ning renditi välja aja jooksul vahetunud eraisikutele. 1862. aastal hakkas tegutsema Tali vallakohus, mille eesistuja oli Tiit Kartau ning kaasistujad Mats Teearu ja Peet Kartau. 1866. aasta vallaseadus suurendas tunduvalt talurahva omavalitsust. 1863. aastal asutati Talile rahvakool. 1909. aastal asutati Tali Ühispank, millel oli juhatuses 3 liiget, 6-liikmeline nõukogu ja 3-liikmeline revisjonikomisjon. 1911. aastal asutati Talli piimaühing. 1918. aastal kuulutati välja Eesti Vabariik. Lõplikul piiriajamisel Lätiga 1924 sai Tali vald Valmiera maakonnast juurde Sandre (Rose) ja Baumanni talud. 1926 asutati Majandusühisuse otsusega Talile harukauplus, mis alustas tegevust 1. augustil 1927. Harukaupluse kaubaartikliteks olid rohuniitjad, loorehad, põllutööriistad, tarbekaup, piiritus ja viin. Kilingi-Nõmme Majandusühistu kauplusena töötab pood ka praegu. Haridusministeerium tunnistas 1938 õppetaluks ja 1939 õppekoduks Lanksaare talu, mille peremeheks-perenaiseks olid Kaarel ja Emma Leesment. 1939. aasta vallareformiga läks valla maa-ala, koos Jäärja, Kilingi ja Pati vallaga täielikult uue Tali valla koosseisu. Maa-ameti kaardirakendused Tali ajaloost Tali põhikooli veebilehelt (vaadatud 30.06.2012) Laiksaare mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 07.01.2018)
Pirkko Mannola

Pirkko Mannola (kodanikunimega Pirkko Martta Irmeli Mannola; sündinud 27. detsembril 1938 Valkeakoskis) on soome näitleja ja estraadilaulja. Lauljana oli ta eriti populaarne 1960. aastate esimesel poolel. 1950. aastate lõpul alustas ta Tamperes modellikarjääri. 1958. aastal võitis ta Miss Soome iludusvõistluse. Seejärel hakkas mängima filmides ja esinema lauljana. Ta on mänginud ligi 30 filmis. 1962. aastal võistles ta duetis Wyn Hoopiga Saksamaa Eurovisiooni lauluvõistluse eelvoorus looga "Mama will Dich sehn". Nad said neljanda koha. Samal aastal osales Pirkko Mannola Soome Eurovisiooni lauluvõistluse eelvoorus lauluga "Sitä rakkaus on", kuid ei osutunud valituks. Soome 1964. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse eelvoorus sai Pirkko Mannola neljanda koha. 1963. aastast töötas ta mitmes teatris ning lõpetas koosseisulise teatrinäitleja töö 2003. aastal. 2009. aastal saavutas ta Soome MTV3 telesaates "Tanssii tähtien kanssa" teise koha. 1968. aastal abiellus Pirkko Mannola filmilavastaja ja näitleja Åke Lindmaniga (1928–2009). Neil on tütar Heidi (sündinud 1978).
Novolaspa

Novolaspa on küla Ukrainas Donetski oblastis Telmanove rajoonis, umbes 50 km kaugusel Mariupoli keskusest põhjakirdes. Novolaspa kõrgus merepinnast on 170 meetrit. 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 379 inimest. Donbassi sõja ajal, 2014. aasta suvel-sügisel, on asula lähistel toimunud mitmeid kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel. За минулу добу бойовики понад 30 разів обстрілювали та штурмували позиції сил АТО Бойовики штурмували диспетчерську вежу в донецькому аеропорту Військові відбили напад бойовиків поблизу Новоласпи 30. november 2014. Ukrinform. Террористы опять подбираются к Мариуполю: обстреляли блокпосты силовиков (vene keeles)