laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Avdy Andresson

Avdy Andresson (15. november 1899 Viluvere – 27. august 1990 Deerfield, New Jersey, USA) oli Eesti sõjaväelane (veltveebel, hiljem vaidlusalune kolonel), Vabariigi Valitsuse eksiilis sõjaminister 3. aprillist 1973 kuni 20. juunini 1990 ja vaidlusalune sõjavägede juhataja alates 14. oktoobrist 1975. Avdy Andresson oli iseõppija, ta kuulas eri ülikoolide loomaarsti- ja põllumajandusloenguid. Korporatsioon Fraternitas Tartuensise vilistlane 1970. Avdy Andresson töötas Viluvere vallakirjutaja abina, teenis ratsaväelasena Esimeses maailmasõjas Vene ja Vabadussõjas Eesti sõjaväes, jätkas teenistust ka rahuajal Ratsarügemendis üleajateenijana. Ratsakuulipildurite eskadronivahtmeister 1920–1936, Sõjaministeeriumi hobusekasvanduse veterinaarvelsker 1936–1940. Allohvitseride Keskkogu juhatuse liige. Lahkus Eestist järelümberasumise korras. Teises maailmasõjas teenis Saksa sõjaväes, enda väitel viimati ratsaväerügemendi ülemana kapteni auastmes. Pärast sõda elas USA-s ja osales kuni 1970. aastateni eesti vabadusvõitlejate organisatsioonides Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides, Ülemaailmne Eesti Võitlejate Keskus (esimees), Seabrooki Eesti Selts (esimees), Seabrooki Eesti Võitlejate Ühing (esimees), Eesti Vabadusvõitlejate Liit (esimees), sõjaministriks nimetatuna üritas 1970. aastail asutada Vabariigi Valitsust eksiilis toetavat sõjaväelist organisatsiooni relvastatud vabadusvõitluse ettevalmistamiseks. Oli oma vaadete ja mõtlematute sammude tõttu vastuolus valitsuse Rootsis asuva liikmete enamusega ja eesti sõjaveteranidega. Andis välja ajakirja Virgats, on avaldanud artikleid Vabadussõja ajaloost. Sõjavägede Juhatajaks nimetamise järel esitati Heinrich Marga poolt Vabariigi Valitsuse koosseisust vabastamiseks, mis teadmata põhjusel ära jäi (Vabariigi Valitsuse liikmeks jäi ta edasi). 24. veebruar 1974 – ülendatud koloneliks 14. november 1975 – nimetatud sõjavägede juhatajaks Kotkaristi hõberist, 24. veebruar 1938 Minu kolmekümneaastasest teenistusest keiserlikus Vene-, Eesti Vabariigi ja Saksa armees saadud kogemuste varal on minule langenud, mitte ainult minu enese, vaid ka eesti sõjajõudude ja rahva ettevalmistamine vabadusvõitluseks, mida näen olevat tulemas ja milleks rahvas on halvemini ette valmistatud, kui ta peaks olema. Sõjaminister ja Sõjavägede Juhataja kolonel Avdy Andresson, külastas õppe eesmärgil, aprilli kuus mitmeid Ameerika sõjakoole ja Pentakoni [!] Veetes kõigis päeva kuni kaks. Temal oli kokkusaamisi asutiste ülemate ja nende kaastöölistega 1-4 tähe kindraldega [!]. Virgats, mai-juuni 1977, nr. 5/6, lk.4. Eesti patriootlikud mehed ja naised ärgake üles, astuge Ülemaailmsesse Eesti Kaitseliitu. Toetage ÜE Kaitseliitu aineliselt. Kodumaa võib meid kutsuda iga tund. Relvad ja kõik muu peab meil selleks ajaks ettevalmistatud ja valmis olema. Virgats, oktoober-detsember 1980, nr. 3/4, lk. 3. Hobune ja ratsavägi moodsas armees. Võitleja, mai 1955, nr. 5, lk. 8. Sõjaministeeriumi Hobusekasvanduse asutamine. Virgats, veebruar 1981, nr. 1, lk. 6–9. Vabatahtlik Ülemaailmne Eesti Kaitseliit "Tõotan ustavaks jääda...." Koostanud Enn Nõu ja Mart Orav. Eesti Kirjanduse Selts 2004. ISBN 9985-9544-0-8
Jõhvi kultuuri- ja huvikeskus

Jõhvi kultuuri- ja huvikeskus on asutus Ida-Viru maakonnas Jõhvi linnas aadressil Pargi tänav 40. Asutuse direktor on Anne Uttendorf. https://www.huvikeskus.info/kontakt/ (vaadatud 11.12.2017) Asutuse koduleht
Killustiku tänav (Rakvere)

Killustiku tänav on tänav Rakvere linna kaguosas, Paemurru linnaosas . Kagu-loodesuunaline Ehituse tänav on 226 m pikkune. Ta saab alguse Kivi tänava ristmikult , ristub seejärel Pae ja Kruusa tänavaga ning lõpeb Ehituse tänava ristmikul. Kaugus Rakvere keskväljakust – Turu platsist, on linnulennul mõõdetuna üle 1,4 km. Tänava on äärde rajatud põhiliselt katusekorrusega ühepereelamud, mis on ehitatud 20. sajandi teises pooles. Linnaosad(vaadatud 05. detsembril 2017) Rakvere linna tänavate teenumbrid ja teepikkused Elektrooniline Riigi Teataja (vaadatud 05. detsembril 2017) "Geoportaal".
Kruusa tänav (Rakvere)

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kruusa tänav on tänav Rakvere linna kaguosas Paemurru linnaosas. Edela-kirdesuunaline Kruusa tänav on 323 m pikkune. See saab alguse Rägavere teelt, ristub Killustiku ja Paemurru tänavaga ning lõpeb Rakvere linna ja Rakvere valla vahelisel piiril Rabakivi tänaval. Kaugus Rakvere keskväljakust – Turu platsist – on linnulennult mõõdetuna ligikaudu 1,6 km. Tänava äärde on rajatud põhiliselt katusekorrusega ühepereelamud, mis on ehitatud 20. sajandi teises pooles. Linnaosad(vaadatud 05. detsembril 2017) Rakvere linna tänavate teenumbrid ja teepikkused Elektrooniline Riigi Teataja (vaadatud 05. detsembril 2017) "Geoportaal".
Patsy Rodenburg

Patsy Rodenburg (sündinud 2. septembril 1953 Suurbritannias) on Suurbritannia tunnustatud (OBE) kõneõpetaja ja kirjanik. Ta on Guildhall School of Music and Drama hääletehnika ja kõnekunsti õppejõud ning Royal National Theatre'i pedagoog (Head of Voice). Ta on teinud tööd sellistes teatrites, nagu Royal Court, Royal Shakespeare Company, Cheek-by-Jowl, Shared Experience jne. Ta on olnud filmide ja telesaadete konsultant. Tema nimekamate klientide hulka kuuluvad Hugh Jackman, Nicole Kidman, Keira Knightley, Matthew Perry, Alan Rickman, Judi Dench, Johnny Depp jpt. Patsy Rodenburg õppis Londonis Central School of Speech and Drama's. Enne, kui ta pöördus teiste õpetamise juurde, töötas ta näitlejana. Koolis Guildhall School of Music and Dramas on ta õppejõud alates 1981. aastast. Samast aastast alates töötas ta ka üheksa aastat Royal Shakespeare Companys. Royal National Theatre'is pani ta aluse kõnekunsti osakonnale (töötab seal alates 1990. aastast). Ta on avaldanud neli erialast raamatut: "The Need for Words", The Right to Speak", "Acting Shakespeare" ja ainsana ka eesti keeles avaldatud "Näitleja kõneleb: hääl ja esitaja". Patsy Rodenburg on töötanud psühholoogiliste häiretega vangidega, kelle kuritööd on kõige julmemat sorti. Ta on välja töötanud meetodid, kuidas ravida psüühiliselt haigeid ja vägivaldseid inimesi luule ja Shakespeare'i abil. Vangla kõige kinnisemates osakondades on ta lavastanud kinnipeetavatega Shakespeare'i näidendeid. Rodenburg on oma õpetusi jaganud Indias, Aafrika hõimudes. Samuti on ta õpetanud Amsterdamis prostituutidele Shakespeare'i ja kõnekunsti. Rodenburg oli abielus ühe oma kolleegiga Kuninglikust Akadeemiast, aga viimase probleemid alkoholiga viisid suhte karidele. Praegu elab Rodenburg koos oma baleriinist elukaaslase Antonia Franceschiga, nende poeg Michael sündis 2003. aastal. https://en.wikipedia.org/wiki/Patsy_Rodenburg https://www.theguardian.com/money/2011/apr/02/working-life-voice-coach-patsy-rodenburg https://patsyrodenburg.co.uk/about
Samuel-Oskar Kripson

Samuel-Oskar Kripson (25. veebruar 1893 – 26. september 1984) oli eesti põllumajandus- ja omavalitsustegelane. 1917. aastast oli ta Ahja valla miilitsavanem. 1936. aastast oli ta Ahja Valla Põllumeeste Seltsi juhatuse liige ja Võnnu põllumeeste konvendi liige. 1939. aasta aprillist oli ta Ahja vallavanem. 1939. aasta aprillist oli ta ka Ahja Piimaühistu juhatuse liige (kassapidaja). Ta on maetud Põlva kalmistule. Tartu maakonna-miilitsa koosseis. Postimees, 8. juuni 1917 Ringi ümber kodumaa. Tartumaalt. Postimees, 30.01.1936 Wallawalitsuste koosseis Lõuna-Eestis. Postimees, 4. märts 1939 Üle maa valitakse vallavanemaid. Uus Eesti, 18. detsember 1939 Ringi ümber kodumaa. Tartumaalt. Postimees, 6.04.1939 Kalmistute register HAUDI
Pae tänav (Rakvere)

Pae tänav on tänav Rakvere linna kaguosas Paemurru linnaosas. Edela-kirdesuunaline Pae tänav on 243 meetri pikkune. See saab alguse Rägavere teelt, ristub Killustiku tänavaga ja lõpeb Paemurru tänava ristmikul. Kaugus Rakvere keskväljakust – Turu platsist on linnulennult mõõdetuna ligikaudu 1,7 km. Tänava on äärde rajatud põhiliselt katusekorrusega eramud, mis on ehitatud 20. sajandi teisel poolel. Linnaosad(vaadatud 10. detsembril 2017) Rakvere linna tänavate teenumbrid ja teepikkused Elektrooniline Riigi Teataja (vaadatud 10. detsembril 2017) "Geoportaal".
Perila

Perila on küla Harju maakonnas Raasiku vallas. Perilas on 1908. aastal sündinud ning esimesed eluaastad elanud helilooja ja koorijuht Gustav Ernesaks. Tõenäoliselt kolis pere sealt Tallinnasse 1912. aastal. Kodutalu koht tähistati mälestuskiviga suvel 1993. 1977. aastal liideti Perila külaga Kadakaotsa ja Liivaaugu. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 28.10.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. https://opetaja.edu.ee/eesti_muusika/composers/ernesaks/elu.htm Marje Joalaid: artikkel "Perila" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.
AS ELVESO

ELVESO (ELekter, VEsi, SOojus) on 100% Rae valla omandis olev elektri-, vee- ja soojusettevõte. AS ELVESO asub Rae vallas Jüri alevikus Ehituse 9. AS ELVESOl on poolsada töötajat. Elektrivõrguteenuse osutamine ja elektrienergia müük. Elektrivõrgu ja elektri müügipiirkond on Jüri alevikus ning koosneb kahest eraldi alast: Jüri piirkond ja Tammiku piirkond. Vee- ja kanalisatsiooniteenuse osutamine. Pirita jõe tegevuspiirkonna ulatus: Ülejõe küla, Lagedi alevik, Kopli küla, Kadaka küla, Tuulevälja küla, Karla küla, Pajupea küla, Vaskjala küla, Jüri alevik, Aaviku küla. Vaida tegevuspiirkonna ulatus: Vaidasoo küla, Vaida alevik, Suuresta küla. Peetri tegevuspiirkonna ulatus: Lehmja küla, Pildiküla küla, Soodevahe küla, Järveküla küla, Peetri alevik, Assaku alevik, Rae küla. Patika tegevuspiirkonna ulatus: Kuremäe tee, Jõekääru tee, Roostiku tee, Hundinuia tee ja Paislehe tee. Soojusenergia tootmine, jaotamine ja müük. Kaugkütte teenust osutatakse kahes piirkonnas - Jüri ja Vaida alevikus. Kaugküttega tegeletakse nii Jüri kui Vaida alevikus. Elektrivõrgu teenuse müügiga tegeletakse ainult Jüris alevikus. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni teenuseid pakutakse suuremas osas Rae vallas. AS ELVESO ajalugu sai alguse 1972. aastal, mil Jüri alevikus valmis EKE EMV poolt ehitatud kolme katlaga tsentraalkatlamaja. Kuna sel ajal arenes Jüris koos tootmisüksuste ehitamisega ka elamumajandus, siis arenesid hoogsalt ka ühisveevärk ja -kanalisatsioon, kaugküte ning elektrivõrgud. Sellega seoses koondati nende valdkondadega tegelevad töötajad kokku ja moodustati peaenergeetiku alluvusse vastav struktuuriüksus. Erastamisprotsessiga anti 1992. aasta detsembris EKE EMV energeetikaameti käsutuses olnud varad üle Rae vallale ja moodustati Rae valla munitsipaalettevõte ME ELVESO. 1996. aastal reorganiseeriti ME ELVESO aktsiaseltsiks ELVESO. 1999. aastal liideti ASga ELVESO Tammiku Maja Hoolduse AS. Hiljem likvideeriti AS Wait ja OÜ Lagedi VEK ning nende energeetika- ja veemajandusalased kohustused pandi ASle ELVESO. Pirita jõe RVKA veemajandusprojekt Jüri aleviku kaugküttevõrgu rekonstrueerimine KIK-i kaasrahastatavad projektid Vaida aleviku kaugküttevõrgu rekonstrueerimine Vana-Aaviku elurajoon Mõigu elurajoon Pumplate kaugseire ja Jüri reoveepuhasti renoveerimine AS ELVESO eestvedamisel toimunud suurprojektid Rae vallas ÜF projekt "Pirita jõe reoveekogumisala veemajandusprojekt" Vaida aleviku kaugküttevõrgu rekonstrueerimine Vana-Aaviku elurajoon Mõigu elurajoon Pumplate kaugseire ja Jüri reoveepuhasti renoveerimine "KIK-i kaasrahastatavad projektid". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. detsember 2017. Vaadatud 12. detsembril 2017. ELVESO koduleht Ettevõtte taustainfo - Inforegister
Tiegaži mõis

Tiegaži mõis (saksa keeles Tegasch, läti keeles Tiegažu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda ja Katvari valda Tiegaži küla maadele. Mitmed Tiegaži mõisa allee pärnad ja Tiegaži mõisa allee saar on looduskaitse all. Mõisa maad kuulusid aastal 1520 Gerdt Lindele. Toona pantis too maad 1700 marga eest oma kasupojale Jacob Krüdenerile, ent aastal 1528 läksid need Riia peapiiskoppide valdusse. Mõis moodustati nendele maadele aastal 1643, mil Rootsi kuninganna Kristiina andis selle sekretär Paul Helmesele. Teine osa mõisast kuulus varem Katvari mõisale, ent aastal 1671 müüs Dietrich Aderkas selle 600 marga eest Leonhard Blodowile. Selle Irbeni nime kandva valduse omandas hiljem Jacob Jonston, kes müüs selle aastal 1649 Paul Helmesele. Seesama Dietrich Aderkas müüs ka teise maatüki 1000 marga eest Johann Brinckenile, mis hakkas kandma nime Brinckenland. Edasi sai selle omanikuks Daniel von Essenile, kes selle siis 1634. aastal 3600 marga eest Jacob Jonstonile müüs, nii et ka see maa rändas hiljem Paul Helmese valdusse. Aastal 1651 sai Helmes uue nime Helmersen. Edasi läks mõis abielu teel Sasside valdusse. Aastal 1807 ostis Tiegaži 33 000 taalri eest Theodor Heinrich von Schröder, aga 1809. aastal 43 000 taalri eest dr. Böhme. See pani mõisa panti ja aastal 1827 omandas mõisa Robert von Holst. Aastal 1838 pärisid mõisa Roberti lesk ja tütar. Aastal 1858 ostis Friedrich von Palmstrauch mõisa neilt 55 000 rubla eest ära. Aastal 1873 ostis parun Campenhausen 105 600 rubla eest ära. Hiljem vahetas mõis mitmel korral oktsionil omanikke. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal neli adramaad, sellele allus 123 mees- ja 145 naishinge. 1688 oli Tiegaži (koos Irbeni ja Brinckenlandiga) suurus 6 ja 1/2 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 2 ja 1/3, aastal 1757 aga 4 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 1/24 adramaad. Aastal 1832 oli mõisadel adramaid 5 ja 1/24, aastal 1881 aga 4 ja 51/80, lisaks 5 ja 6/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Mõisale kuulus aastal 1816 üks karjamõis: Brinkenhof. Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 145-146 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 224-225. Limbažu biblioteka Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 250. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 144 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 221.
Umurga mõis

Umurga mõis (saksa keeles Ubbenorm, läti keeles Umurgas muiža) oli riigimõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Limbaži piirkonda ja Umurga valda Umurga külla. 1630 annetas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Vainiži, Aluliina ja Kulna lossiläänid oma feldmarssalile Gustav Hornile. Vainiži lääni kuulusid Wainseli, Sarumi, Ubbenormi, Rorveni ja Signitzi vakused. Mõisate reduktsiooni ajal sai sellest riigimõis. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Sārumi mõisaga 13 ja 3/4 adramaad, neile allus 305 mees- ja 313 naishinge. Aastal 1641 oli Umurga, Vainiži ja Sārumi mõisa suurus 26 adramaad. Aastal 1688 oli mõisate suurus 22 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 9 ja 7/8. Aastal 1757 oli Umurga ja Sārumi mõisa suurus 13 ja 3/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisatel adramaid 11 ja 3/20, aastal 1881 aga 8 ja 3/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. Mõisale kuulus 1816. aastal kaks karjamõisa: Althof ja Neuhof. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 144 Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 221.
Vainiži mõis

Vainiži mõis (saksa keeles Wainsel, läti keeles Vainižu muiža) oli riigimõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda ja Umurga valda Vainiži küla maadele. Mõis rajati juba XIV sajandil. Kuni XVI sajandini oli see Riia peapiiskoppide lauamõis. Mõisakompleks kujunes Vainiži piiskopilinnusest poole kilomeetri kaugusele. 1630. aastal andis Rootsi kuningas Gustav II Adolf Vainiži, aga samuti Aluliina ja Kulna lossiläänid oma feldmarssalile Gustav Hornile. Vainiži lääni kuulusid Wainseli, Sarumi, Ubbenormi, Rorveni ja Signitzi vakused. Mõisate reduktsiooni ajal sai sellest riigimõis. XIX sajandi alguses olid mõisa rentnikeks Brümmerid. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 10 ja 1/2 adramaad, sellele allus 329 mees- ja 411 naishinge. 1641. aastal oli Vainiži, Umurga ja Sārumi mõisa suurus 26 adramaad. 1688. aastal oli mõisate suurus 22 adramaad, 1734. aastal oli adramaid 9 ja 7/8. 1757. aastal oli Vainiži mõisa suurus 10 ja 1/2 adramaad. 1832. aastal oli mõisal adramaid 12 ja 1/20, 1881. aastal aga 11 ja 20/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 144 Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 221.
Ārciemsi mõis

Ārciemsi mõis (saksa keeles Erküll, läti keeles Ārciema muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda ja Pāle valda Ārciemsi küla maadele. Aastal 1400 ostsid mõisa Aderkased. Aastal 1506 andis Michael Hildebrand, kes oli mõisa omandanud Dirik Aderkaselt, Ārciemsi Michael Nötkenile, samas kui Uexküllid olid selle ostnud Jasper Nötkenilt. Uexküllid asusid ka mõisa, kuid olid selle sunnitud hiljem Michaelile loovutama. Michale pantis kaks küla, mis läksid hiljem Lemsalu mõisa valdusse. Aastal 1537 päris mõisa tema poeg Johann, ent hiljem läks see tütrele, kes abiellus Tiesenhausenite suguvõssa. Aastal 1670 ostis mõisa Carl Friedrich von Mengden. Kuigi mõis panditi aastal 1713 Oettingenidele, jäi Ārciems siiski Mengdenite valdusse aastani 1831, mil selle ostis Georg Bernhard Mellin. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 9 ja 5/8 adramaad, sellele allus 262 mees- ja 249 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus seitse adramaad. 1688 oli mõisa suurus kaheksa adramaad, aastal 1734 oli adramaid 3 ja 7/8, aastal 1757 aga 9 ja 5/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 8 ja 16/25 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 8 ja 1/3, aastal 1881 aga 6 ja 22/80, lisaks 10 ja 18/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Mõisale kuulus aastal 1816 kaks karjamõisat: Johannenhof ja Gustavsberg. Fideikomiss Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 231-232. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 250. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 144 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 221.
Pociemsi mõis

Pociemsi mõis (saksa keeles Posendorf, varem Hof zu Pahl, läti keeles Pociema muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda ja Katvari valda Pociemsi küla maadele. Mõisa peahoone ees asus varem kaks lõvikuju, mis olid Vērmane aeda rajatud lõvikujude koopiad. Esimene teadaolev omanik oli Bertram Tiesenhausen, kes pantis selle 1466. aastal 2000 Riia marga eest Otto von Dalenile. Otto surma järel läks mõis Riia peapiiskoppide valdusse. Hiljem oli see Werner Adeleffi omandis. 1524. aastal päris mõisa Johann Tiesenhausen. 1570. aastal ostis Theodor Aderkas 2500 Riia marga eest Johann Brickenilt Pociemsi mõisa. Paar aastat hiljem kuulus mõis juba Patkulitele. 1681. aastal omandas mõisa lühikeseks ajaks Carl Johann Ritter, ent 1683. aastal tagastati mõis mõisate reduktsiooni käigus Patkulitele. Heinrich Patkul müüs mõisa Krüdeneridele, seejärel panditi see Mengdenitele. Gustav von Mengden müüs mõisa 1759. aastal parun Campenhausenile, kes omandas 1775. aastaks piirkonnas suured maavaldused, mille pärijaks oli tema kasupoeg Friedrich Reinhold von Berg. 1816. aastal ostis Pociemsi mõisa 46 000 rubla eest eelmise omaniku poeg Balthasar Dietrich von Berg. Tolle tütrepojad Lilienfeldid müüsid mõisa 1857. aastal vabahärra Georg Gottlieb Ernst von Wolffile (1823−1896). 1897−1920 oli mõisa viimaseks omanikuks vabahärra Basil Gustav Otto Gottlieb von Wolff (1862−1939). Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 6 ja 1/8 adramaad, sellele allus 234 mees- ja 258 naishinge. 1641. aastal oli mõisa suurus 2 ja 1/2 adramaad. 1688. aastal oli mõisa suurus 5 ja 1/2 adramaad, 1734. aastal oli adramaid 2 ja 1/8, 1757. aastal aga 7 ja 7/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus üksteist adramaad. 1832. aastal oli mõisal adramaid 11, 1881. aastal aga 5 ja 12/80, lisaks 12 ja 29/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Mõisale kuulus 1816. aastal kolm karjamõisa: Katharinenhof, Dreimann ja Alenhof. Limbažu biblioteka Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 226–227. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 147–148. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 228. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 250. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 144. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 221.
Sārumi mõis

Sārumi mõis (saksa keeles Sarum, läti keeles Sāruma muiža) oli riigimõis, Umurga kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäevase haldusjaotuse järgi Limbaži piirkonda ja Umurga valda Kaijciemsi külla. 1630. aastal annetas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Vainiži ning Aluliina ja Kulna lossiläänid oma feldmarssalile Gustav Hornile. Vainiži lääni kuulusid Wainseli, Sarumi, Ubbenormi, Rorveni ja Signitzi vakused. Mõisate reduktsiooni ajal sai sellest riigimõis. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Umurga mõisaga 13 ja 3/4 adramaad, neile allus 305 mees- ja 313 naishinge. Aastal 1641 oli Umurga, Vainiži ja Sārumi mõisa suurus 26 adramaad. 1688. aastal oli mõisate suurus 22 adramaad, 1734. aastal oli adramaid 9 ja 7/8. Aastal 1757 oli Umurga ja Sārumi mõisa suurus 13 ja 3/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisatel adramaid 11 ja 3/20, aastal 1881 aga 8 ja 3/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. Mõisale kuulus 1816. aastal üks karjamõis: Mellesars. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 144 Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 221.