laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Beetarakud

Beetarakud (β-rakud) on pankrease Langerhansi saartes leiduvad rakud, mis sünteesivad ja eritavad insuliini ja amüliini, mis reguleerivad vere glükoosisisaldust. Beetarakud moodustavad 50–70% inimese Langerhansi saarte rakkudest. I tüüpi diabeediga patsientidel on beetarakkude hulk ja võimekus vähendatud, mis põhjustab insuliini ebapiisavat eritamist ja hüperglükeemiat. Beetarakkude põhiülesanne on insuliini ja amüliini tootmine ja eritamine. Veresuhkru taseme tõusmise käigus hakkavad beetarakud oma salvestatud insuliini ja amüliini eritama, samal ajal toodetakse mõlemat hormooni asemele. Beetarakkude primaarsed ripsmed reguleerivad nende tööd ja energiavahetust. Ripsmete vähenemine võib põhjustada Langerhansi saarte väärtalitlusi ja II tüüpi diabeeti. Beetarakud on imetajate ainsad insuliini sünteesivad rakud. Kui glükoos stimuleerib insuliini eritamist, suurendab see samaaegselt proinsuliini biosünteesi, peamiselt translatsioonikontrolli kaudu. Insuliini geen transkribeeritakse esmalt mRNA-sse ja translateeritakse preproinsuliiniks. Pärast translatsiooni sisaldab preproinsuliini prekursor N-terminaalset signaalpeptiidi, mis võimaldab translokatsiooni karedapinnalisse endoplasmaatilisesse retikulumi (rER). RER-i sees lõhustatakse signaalpeptiid, et moodustada proinsuliin. Seejärel toimub proinsuliini voltumine, mille käigus moodustub kolm disulfiidsidet. Pärast valgu voltumist transporditakse proinsuliin Golgi kehasse, kus see siseneb ebaküpsetesse insuliinigraanulitesse, kus proinsuliin lõhustatakse, et moodustada insuliin ja C-peptiid. Pärast küpseks saamist hoiavad need sekretoorsed vesiikulid insuliini, C-peptiidi ja amüliini, kuni kaltsium käivitab graanulite sisu eksotsütoosi. Translatsioonilisse töötlemise käigus kodeeritakse insuliin 110 aminohappelise prekursorina, kuid eritatakse 51 aminohappelise valguna. "Structural similarities and differences between the human and the mouse pancreas". Islets. 7 (1): e1024405. 2. jaanuar 2015. DOI:10.1080/19382014.2015.1024405. PMC 4589993. PMID 26030186. "Human beta cell mass and function in diabetes: Recent advances in knowledge and technologies to understand disease pathogenesis". Molecular Metabolism. 6 (9): 943–957. September 2017. DOI:10.1016/j.molmet.2017.06.019. PMC 5605733. PMID 28951820. "The dynamic plasticity of insulin production in β-cells". Molecular Metabolism. 6 (9): 958–973. September 2017. DOI:10.1016/j.molmet.2017.04.010. PMC 5605729. PMID 28951821. Hegyi, P; Petersen, OH (2013). "The exocrine pancreas: the acinar-ductal tango in physiology and pathophysiology". Reviews of Physiology, Biochemistry and Pharmacology. 165: 1–30. DOI:10.1007/112_2013_14. ISBN 978-3-319-00998-8. PMID 23881310. "β-Cell Control of Insulin Production During Starvation-Refeeding in Male Rats". Endocrinology. 160 (2): 895–906. Veebruar 2018. DOI:10.1210/en.2017-03120. PMC 5776497. PMID 29244064. "Regulation of insulin synthesis and secretion and pancreatic Beta-cell dysfunction in diabetes". Current Diabetes Reviews. 9 (1): 25–53. Jaanuar 2013. DOI:10.2174/157339913804143225. PMC 3934755. PMID 22974359.
Godzilla

Filmifrantsiisi kohta vaata artiklit Godzilla (frantsiis). Muude kasutuste kohta vaata Godzilla (täpsustus). Godzilla (jaapani keeles ゴジラ, Gojira) on jaapani filmiseeriast pärit koletis ehk kaiju. Tegelaskuju debüteeris 1954. aasta filmis "Godzilla". Temast on tänapäevaks saanud popkultuuriikoon, kellest on ettevõte Toho teinud 32 filmi, lisaks on ta figureerinud paljudes muudeski ameerika filmides, arvutimängudes, romaanides, koomiksites ja telesarjades. Godzilla on teostes radioaktiivsuse tõttu üles ärganud hiiglaslik eelajalooline merekoletis. Esimeste filmide ajal olid Jaapanis endiselt relevantsed Hiroshima ja Nagasaki tuumapommitamine ning Daigo Fukuryū Maru vahejuhtum ning Godzillat tõlgendati tuumapommi metafoorina. Teine tõlgendus on olnud, et Godzilla on hoopis Ameerika Ühendriigid ehk hiiglaslik peletis, kes on unest ärganud, et Jaapan hävitada. Filmisarja arenedes on toon muutunud leebemaks, mõnes teoses on Godzilla olnud hoopis antikangelane või inimkonna kaitsja. Godzillal on olnud palju kõrvaltegelasi. Tema vastaste hulka on lisaks Jaapani sõjaväele kuulunud sellised koletised nagu King Ghidorah, Mechagodzilla ja Gigan. Mõnes teoses on tal olnud liitlasi, nagu Rodan, Mothra ja Anguirus, või järeltulijaid, nagu Minilla ja Godzilla Junior. Lisaks on Godzillat kujutatud ka muudes teostes, näiteks koos RKO Picturesi / Universal Studiosi King Kongiga või Marvel Comicsi tegelastega, nagu "S.H.I.E.L.D.", "Fantastiline nelik" ja "Tasujad". Doug, Bolton (7. juuli 2015). "Godzilla creator Eiji Tsuburaya celebrated in Google Doodle". The Independent (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuli 2022. Vaadatud 25. juulil 2021. Merchant, Brian (25. august 2013). "A Brief History of Godzilla, Our Never-Ending Nuclear Nightmare". Vice. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuni 2018. Vaadatud 23. veebruaril 2022. Eric Milzarski (12. detsember 2018). "How Godzilla films were actually a metaphor for how postwar Japan saw the world". We Are the Mighty. "Is Godzilla a metaphor for the United States?". Fox News. 13. oktoober 2016. Ambrosia Viramontes Brody (23. jaanuar 2012). "Trojans explore the fantastic aspects of reality". USC News. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. november 2020. Vaadatud 4. novembril 2022. Godzilla ametlik veebileht, Toho Co., Ltd Toho koduleht Godzilla IMDb-s
Nevada (laev 1914)

Nevada (pardatähis BB-36) oli Ameerika Ühendriikide mereväe laev, Nevada-klassi lahingulaevade juhtlaev ning kolmas Nevada osariigi järgi nime saanud laev. Nevada lasti vette aastal 1914 ning see oli dreadnought-tüüpi sõjalaevade jaoks suur samm edasi, laeval oli mitmeid pretsedendituid omadusi, mis said omaks ka uuematele laevadele: kolmekordsed kahuritornid, kütteks ei kasutatud enam sütt, auruturbiinid ja "kõik või eimidagi" soomus. Need omadused tegid Nevadast ning tema sõsarlaevast Oklahomast esimesed Ameerika Ühendriikide mereväe standardtüüpi lahingulaevad. Nevada osales mõlemas maailmasõjas. Esimese maailmasõja lõpukuudel kaitses laev Bantry lahes Iirimaal Suurbritanniast tulevaid ning sinna suunduvaid varustuskonvoisid. Teises maailmasõjas oli Nevada üks lahingulaevadest, mis jäid lõksu, kui Jaapan Pearl Harborit ründas. Nevada oli ainus lahingulaev, mis rünnakust pääses ning oli seega ameeriklaste jaoks rünnaku ainus helge moment. Põgenedes sai Nevada pihta ühe torpeedo ning vähemalt kuue pommiga ja meeskond oli sunnitud laeva karile ajama. Vesi voolas laeva sisse ning Nevada läks poolenisti põhja. Hiljem seda parandati ja kaasajastati Puget Sound Naval Shipyardis ning kasutati viies amfiibrünnakus (Attu, Normandia, Dragoon, Iwo Jima ja Okinawa). Pärast teist maailmasõda otsustati, et Nevada on liiga vana, et tulevastes lahingutes osaleda ning seda kasutati juulis 1946 Bikini atollil toimunud tuumakatsetuste sihtmärgina. Laeva lasti tuumapommiga Able, see sai kannatada ning muutus radioaktiivseks. Nevada viidi erru 29. augustil 1946 ning uputati kahuriõppuse käigus 31. juulil 1948. Battleship Row Friedman, Norman (2016). US Battleships – An Illustrated Design History. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. Lk 416. ISBN 978-1-59114-247-8. Barry, James H. (1946). Wyatt, William S. (toim). USS Nevada 1916–1946. San Francisco: The James H. Barry Company. Madsen, Daniel (2003). Resurrection – Salvaging the Battle Fleet at Pearl Harbor. Annapolis, Maryland: U.S. Naval Institute Press. Pater, Alan F. (1968). United States Battleships – The History of America's Greatest Fighting Fleet. Beverly Hills, CA: Monitor Book Company. ISBN 978-0-917734-07-6. Galerii Pildid Pearl Harbor rünnaku ajast MaritimeQuest USS Nevada BB-36 galerii Nevada kahjuraport pärast Pearl Harbori rünnakut Allikad USS Nevada kohta saidilt ShipIndex.org Ülevaade operatsioonist Crossroads USS Nevada Collection Nevada State Museumis
Juutide küüditamine Slovakkiast 1938. aastal

4.–7. novembrini 1938 küüditati Slovakkiast tuhandeid juute Slovakkia-Ungari piiril asunud eikellegimaale. Ungari oli 2. novembril toimunud Esimesest Viini vahekohtust saanud territooriumi juurde ning Slovakkia juute hakati süüdistama Ungari toetamises. Juutide küüditamise organiseeris Adolf Eichmanni abil Slovaki Rahvapartei ning selle viis läbi kohalik politsei koostöös paramilitaarse Hlinka kaardiga. Kuna erinevatest allikatest anti käske välja saata kas vaeseid või kodakondsuseta juute, tekkis korraldajate seas kaos. Paljud küüditatud said juba paar päeva hiljem koju naasta, kuid üle 800 ohvri jäi eikellegimaale Miloslavovi, Veľký Kýri ja Šamoríni lähedale telklaagritesse mitmeteks kuudeks, osad kuni 1939. aasta veebruarini. Eikellegimaale saadeti mõnisada juuti ka Ungarist. Ohvrid jäeti talvekülma kätte abita, leevendust pakkusid vaid Bratislava heategevusorganisatsioonid. Küüditamisaktsioon läks valitsusele kalliks maksma, kuna Slovakkia maine sai rahvusvahelisel tasandil kannatada ning juudid hakkasid koos enda varadega maalt põgenema. Frankl, Michal (2021). "Cast Out of Civilized Society: Refugees in the No Man's Land between Slovakia and Hungary in 1938". Places, Spaces, and Voids in the Holocaust. Wallstein Verlag. Lk 55–86. ISBN 978-3-8353-3952-1. Nižňanský, Eduard (1998). "Deportácie Židov v novembri 1938 zo Slovenska v hláseniach styčných dôstojníkov". Studia Historica Nitriensia (slovaki). 7: 259–285. ISBN 80-8050-227-7. Nižňanský, Eduard (1999). "Prvé deportácie židov z územia Slovenska v novembri 1938 a úloha Jozefa Falátha a Adolfa Eichmanna". Židovská komunita na Slovensku medzi československou parlamentnou demokraciou a slovenským štátom v stredoeurópskom kontexte (slovaki). Prešov: Universum. ISBN 978-80-967753-3-0. Waters, Leslie (2020). Borders on the Move: Territorial Change and Ethnic Cleansing in the Hungarian-Slovak Borderlands, 1938-1948 (inglise). Boydell & Brewer. ISBN 978-1-64825-001-9. Ruumipäringud ja esimesed küüditamised Slovakkiast, Euroopa holokaustiuuringute infrastruktuur
Püvilill

Püvilill (Fritillaria) on umbes 130-liigiline taimeperekond liilialiste sugukonnas. Ajalooliselt on aedades levinud harilik püvilill ehk keisrikroon (Fritillaria imperialis), tänapäeval ka paljud teised liigid, kaasa arvatud pärsia püvilill (Fritillaria persica) ja kirju püvilill (Fritillaria meleagris). Harilik püvilill e keisrikroon (F. imperialis) kasvab 70-120 cm kõrguseks. Varre alumises osas paiknevad lehed tihedalt, enne õisikut on vars lehetu. Õisikus on kellukakujulised rippuvad õied, õisiku kohal paiknevad omakorda männasena 8-20 kõrglehte. Levinud on mitmeid sorte, eriti tuntud on kollaste õitega 'Lutea' ja punaseõieline 'Rubra'. Rusikasuurused sibulad on soovitatav istutada mädanemisohu vältimiseks külili ning istusauku tasub lisada liiva või kruusa. Pärsia püvilill (F. persica) on looduslikult levinud Kagu-Türgis, Lääne-Iraanis, Süürias, Iraagis ja Iisraelis. Taime sinakas-rohelised lehed paiknevad spiraalselt ning taim kasvab 30-60 cm kõrguseks. Pruunikaid õisi võib õisikus olla ca 30. Pärsia püvilill lõhnab magusalt. Taim vajab head drenaaži, liigniiskuse korral läheb sibul mädanema. "Cambridge University Botanical Garden". botanic.cam.ac.uk/. Vaadatud 04.11.2022. "Aiasõber". aiasober.ee. Vaadatud 04.11.2022. "Harilik püvilill (keisrikroon)". kekkila.ee (Kekkilä-BVB Eesti OÜ). Vaadatud 7. veebruaril 2024. Põlluaas, Janne (20. mai 2021). "Kuidas saada püvilill hästi õitsema?". Tiiu. Vaadatud 7. veebruaril 2024. Lepik, Astrid (21. mai 2013). "Lõhnavate õitega pärsia püvilill". Maakodu. Vaadatud 07. veebruaril 2024. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |vaadatud= (juhend) "Eestikeelsete taimenimede andmebaas". taimenimed.ut.ee/. Vaadatud 04.11.2022. "The Fritillaria Group". fritillaria.org.uk/. Originaali arhiivikoopia seisuga 29.11.2022. Vaadatud 04.11.2022.
33A

Tallinna bussiliin 33A oli Tallinna bussiliin Männiku ja Maleva vahel. Liini teenindas Tallinna Autobussikoondis ja liiklus toimus iga päev. Liin suleti mais 1994. aastal. Liin 33 sõitis Kopli poolsaare lõppu, suunati 33A marsruudile (seni oli käigus puhkepäeviti). Männiku - Kauge - Pihlaka - Kraavi - Astri - Valdeku - Nurme - Kaare - Hiiu - Metsa - Raudtee - Hiiu jaam - Võsu - Nõmme - Tehnikaülikool - Männi - E.Vilde tee - Autobussikoondis - Joostimägi - Laki - Aiandi - Löwenruh - Marja - Välja - Lille - Sõle - Ädala - Kolde puiestee - Nisu - Madala - Lõime - Maleva Maleva - Lõime - Madala - Nisu - Kolde puiestee - Ädala - Lille - Hipodroom - Välja - Marja - Löwenruh - Aiandi - Laki - Joostimägi - Autobussikoondis - E. Vilde tee - Männi - Tehnikaülikool - Nõmme - Võsu - Hiiu jaam - Raudtee - Põllu - Pargi - Hiiu - Kaare - Nurme - Valdeku - Astri - Kraavi - Pihlaka - Kauge - Männiku
29A

Tallinna bussiliin 29A sõitis Seli ja Kärmu vahel läbides Iru. Liini teenindas Tallinna Autobussikoondis Tallinna ühistranspordiliinid 29. bussiliini sõiduplaan (Priisle suunal) Tallinna linna veebilehel 29. bussiliini sõiduplaan (Viru keskuse suunal) Tallinna linna veebilehel
29B

Tallinna bussiliin 29B sõitis Viru keskuse asumi ja Kärmu vahel läbides Iru Hooldekodu ja Iru Elektrijaama. Liini teenindas Tallinna Autobussikoondis Tallinna ühistranspordiliinid 29. bussiliini sõiduplaan (Priisle suunal) Tallinna linna veebilehel 29. bussiliini sõiduplaan (Viru keskuse suunal) Tallinna linna veebilehel
13A

Tallinna bussiliin 13A sõitis Väike-Õismäe ja Priisle vahel. Liini teenindas MRP Linna Liinid ning liin oli käigus tööpäeviti. Bussiliin oli ekspressliin. Väljumised hommikul ja õhtul. 13. bussiliini sõiduplaan Tallinna linna veebilehel
Aleksandr Toršin

Aleksandr Toršin (sündinud 27. novembril 1953 Kamtšatkal) on Venemaa poliitik. Ta oli aastatel 2001–2015 Föderatsiooninõukogu liige, 2011. aastal 4 kuu jooksul nõukogu juhataja kohusetäitja. Toršin on eitanud oma sidemeid Moskvas tegutseva Taganski maffiajõuguga. Sampathkumar, Mythili (3. aprill 2017). "Donald Trump 'almost met with Russian gangster linked to Putin'". The Independent. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. aprill 2017. Vaadatud 19. jaanuaril 2018. Stone, Peter; Gordon, Greg (18. jaanuar 2018). "FBI investigating whether Russian money went to NRA to help Trump". McClatchyDC. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuli 2018. Vaadatud 19. jaanuaril 2018. It’s unclear how long the Torshin inquiry has been ongoing, but the news comes as Justice Department Special Counsel Robert Mueller’s sweeping investigation of Russian meddling in the 2016 election, including whether the Kremlin colluded with Trump’s campaign, has been heating up. RIA Novosti: Центробанк прокомментировал статью Bloomberg о Торшине. 13:47 09.08.2016 Taganskaya Gang – Transborder Corruption Archive Анастасия Кириленко. Maria Got a Gun: How Russia's deputy central banker infiltrated his assistant into GOP and what he did in the Taganskaya gang. The Insider, 24. juuli 2018
Brugge Püha Ursula legendi meister

Brugge Püha Ursula legendi meister (u 1436–u 1505) oli 15. sajandi viimasel veerandil Brugges tegutsenud Madalmaade maalikunstnik. Kunstnikule andis selle nimetuse Max Friedländer Brugge augustiinlaste nunnakloostrile kuulunud tiibaltari kahe külgpaneeli järgi, mis illustreerivad püha Ursula legendi. Tema teostes on märgatud Rogier van der Weydeni ja Hans Memlingi mõjusid. Paljudel Ursula legendi meistri maalidel on taustal vaade Bruggele, sealhulgas Brugge olulistele maamärkidele Brugge Maarja kirikule ja kellatornile. Ursula legendi tahvlitel on ehitiste valmimisjärgu alusel arvatud, et altarimaalid valmisid enne 1483. aastat või aastail 1493–1499. Albert Janssens on oletanud, et Ursula legendi meister võib olla Brugges sündinud Pieter Casenbroot. Master of the Saint Ursula Legend (Bruges). - The National Gallery MASTER of the Legend of Saint Ursula (I). - Web Gallery of Art A. Mänd. Lucia legendi meister identifitseeritud? Lucia legendi meistrist, Tallinna mustpeade retaablist ja Eesti kunsti ajaloo 2. köite avapeatükist. - Kunstiteaduslikke uurimusi, 16, 2007 MASTER of the Legend of Saint Ursula (I). - Web Gallery of Art Charles Sterling, Maryan W. Ainsworth, Charles Talbot, Martha Wolff, Egbert Haverkamp-Begemann, Jonathan Brown, John Hayes. Fifteenth- to eighteenth-century European paintings : France, Central Europe, the Netherlands, Spain, and Great Britain. - New York : The Metropolitan Museum of Art ; Princeton : In association with Princeton University Press, 1998
Brugge kellatorn

Brugge kellatorn (hollandi keeles Belfort van Brugge) on 13. sajandil ehitatud kellatorn Brugge kesklinnas Belgias, linna üks sümbolehitisi. Ajalooliselt oli kellatorn koht, kust jälgiti linna, ennetamaks tulekahju- ja muid ohtusid, samuti asus seal linna varakamber ja linnaarhiiv. Kellatorn on 83 meetrit kõrge ja selle tippu viib 366 astet, tornist avaneb vaade linnale. Tornis on 47 kellaga kariljon. Kellatorn ehitati turuplatsile umbes 1240. aasta paiku, kui Brugge oli Flandria tekstiilitööstuse tähtis keskus. Pärast 1280. aasta tulekahju ehitati torn suures osas uuesti üles, kuid varasemast ajast pärit linnaarhiiv hävis tules. Kaheksakandiline ülakorrus lisati tornile ajavahemikus 1483–1487 ja seda kroonis puust teravatipuline tornikiiver, mille tipus oli püha Miikaeli kuju, lipp käes ja lohe lamamas tema jalgade ees. Katus hävis pikselöögist tekkinud tules 1493. aastal. Uus tornikatus, mis pidas vastu kaks ja pool sajandit, hävis 1741. Katust enam ei taastatud ning kellatorn jäi oma algsest kõrgusest madalamaks; 1822. aastal täiendati tornitippu ažuurse uusgooti stiilis kiviparapetiga. Kellatornist kahel pool ja selle taga seisab endine kangakaupmeeste turuhoone (Lakenhal), ristkülikukujulise põhiplaaniga 44 m lai ja 84 m pikk siseõuega ehitis. Alates 1999. aastast kuulub Brugge kellatorn koos teiste Belgia ja Prantsusmaa kellatornidega UNESCO maailmapärandi nimistusse. Samuti on see osa Brugge ajaloolisest vanalinnast, mis kanti nimistusse 2000. aastal. Ehitis on kesksel kohal Martin McDonaghi 2008. aasta filmis "Palgamõrvarid Brugges" ("In Bruges"). Belfort (Belfry) – Brugge – visitbruges.be. Belfries of Belgium and France – whc.unesco.org. Historic Centre of Brugge – whc.unesco.org. Bruges Belfry Tower: Why Visit & Is It Worth the Climb? – Full Suitcase (blog)
Krasnodari krai – Krimmi gaasijuhe

Krasnodari krai – Krimmi gaasijuhe on gaasijuhe Krasnodari kraist Krimmi Simferopolisse ja Sevastopolisse. Gaasijuhe ehitati 2015.-2016. aastal. Gaasijuhtme kogupikkus on 358,7 kilomeetrit. "Магистральный газопровод «Краснодарский край – Крым»". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. november 2022. Vaadatud 4. novembril 2022.
Ozjorlag

Ozjorlag oli paranduslike tööde laager poliitvangidele Irkutski oblastis, mis kuulus GULAGi laagrisüsteemi. Ozjorlagi vangilaagri ehitus algas 21. veebruari 1948 dekreedi nr 00219 alusel, mis jaotati Taišeti ja Bratski vahel asuvateks laagripunktideks. Algselt kandis see nime Osoblag nr 7, st Erilaager nr 7 (osobyj lager nr 7 ehk особый лагерь № 7, особлаг № 7), nimi Ozjorlag anti laagrile hiljem. Ozjorlag tuleneb sõnadest Ozjornõi lager / Озёрный ла́герь, Järve laager. Algselt nummerdatud erilaagritele määrati nimi enamasti juhuslikult, omamoodi koodina, ilma igasuguse viiteta tegelikkusele – laagri läheduses pole ühtegi järve. Laagri täispikk nimi oli Ozjornõi ispravitelno-trudovoi lager / Озёрный исправи́тельно-трудово́й ла́герь – Ozjorlagi paranduslike tööde laager. Kokku loodi Venemaal kuus sellist asutust. Koht valiti "edukalt", seal valitses niiskus ja mädanik. Need, kes siia esimest korda tulid, kannatasid pidevalt külmetushaiguste käes. Kohutavate tuulte tõttu olid vangide näod külmunud. Ilmastikuolud muutsid jalanõud ja riided kiiresti kasutuskõlbmatuks. Ozjorlagi laagrisse toodi §58 alusel süüdimõistetud peamiselt Norilskist, Krasnojarskist ja Magadanist. 1. jaanuari 1949 aasta seisuga peeti Ozjorlagi vangilaagris 50 019 vangi, kes töötasid BAM-i lõigul Bratsk-Taišet ja sealt edasi Ust-Kuti ehitusel. Kokku ehitati aastatel 1938 kuni 1957 umbes 700 km raudteed. Samuti töötasid vangid metsaraiel ja puidutöötlemisel, kus toimus saematerjali, liiprite valmistamine ja kokkupandavate puitmajade töötlemine, tootmine ja tarnimine siseministeeriumi hüdrotehnilise ehituste ja ettevõtete jaoks. Ozjorlagis olid luuletajad ja meditsiinitöötajad. Lühikese ajaga sai laager eeskujulikuks. See pole üllatav, kuna selles hoiti ainult haritud inimesi. Taišetis asus keskhaigla. Seal ei töötanud mitte ainult linna- ja maaelanikud, vaid ka vangid. Kuna Siberi sügavuses oli häid arste raske leida, siis selles haiglas töötasid Ozjorlagi poliitvangide hulgast ka Leningradi ja Moskva meditsiinitöötajad. Nad asutasid haiglas isegi meditsiinimuuseumi. Aja jooksul kogunes sinna palju eksponaate: joodiku käed, pimesooled ja inimkeha erinevad sisemised osad. Seal oli isegi inimese embrüo, mis sattus sinna pärast raseduse katkemist ühes vangis. Külaelanikele meeldis külastada võõrast muuseumi. Kahjuks pole see säilinud ja keegi ei tea, kuhu see kadus. Seda, et Ozjorlag on saanud eeskujulikuks mitte sõnades, vaid tegudes, annab tunnistust veel üks fakt. Sellesse laagrisse püüdsid pääseda kurjategijad teistest vangilaagritest. Oma kolooniates lõid nad väljamõeldud poliitilisi ringkondi, mille eest mõisteti nad uuesti süüdi, kuid nüüd juba poliitilise artikli alusel ja saadeti Ozjorlagi. Seega umbes veerand sellest erilaagrist koosnes kurjategijatest. 1952. aastal oli laagris väidetavalt üle 37 000 vangi, neist umbes veerand naised, mõned teised allikad räägivad 40 000 või enamast vangist. 1. jaanuaril 1960 oli laager veel töös. Antud laagris on vangistuses olnud Hugo Raudsepp ja August Hein. "Подземная кухня Озерлага". baikal-info.ru. 19. november 2004. M. B. Smirnov. "Töölaagrite süsteem NSVL-is (vene keeles)". old.memo.ru.
Theophanes Kreeklane

Theophanes Kreeklane (sündinud u 1330/1340, surnud 1405) oli Bütsantsi hilisperioodi fresko- ja ikoonimaalija, kelle teosed mõjutasid tugevasti 15. sajandi ikoonimaali Venemaal, eriti Novgorodi koolkonda ja Moskva koolkonda. Theophanes Kreeklase õpilane oli Andrei Rubljov. Hariduse sai ta Konstantinoopolis ja oma elu varasemal perioodil töötas ta Konstantinoopolis ning Krimmis, alates 1370. aastast aga Venemaal. Alguses tegutses ta Novgorodis, alates 1400. aastast Moskvas. Olgugi et ta maalis tuhandeid seinamaale ja ikoone, on ainsad kindlalt temale omistatud teosed freskod Novgorodi Issanda Muutmise kirikus (1378). Kristus Kõigevalitseja, laefresko Veliki Novgorodis Kolmainsus Aabel Taaniel Stüliit Makarios Egiptusest Jumalaema uinumine, üks külg kahepoolsest ikoonist, 1392 Neitsi Maarja eestpalvegrupist, Jumalaema rõõmukuulutamise peakirik Moskva Kremlis Ristija Johannes, eelmise paarik eestpalvegrupis Moscow school. - Encyclopedia Britannica Theophanes The Greek. Byzantine painter. - Encyclopedia Britannica
Panameerika meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

Panameerika meistrivõistlused rahvusvahelises kabes Site FMJD. American Champions (100) toernooibase.kndb
Marcel Albers

Marcel Albers (29. aprill 1967 Eindhoven – 20. aprill 1992 Thruxton) oli Hollandi võidusõitja. Tal pole peresidemeid autojuhi Christijan Albersiga. Marcel Albers alustas oma karjääri Hollandi väikevormelites, võites 1989. aastal kohaliku Vormel Fordi meistritiitli. Järgmisel aastal, pärast liitumist Opel Euroseriesiga, lõpetas ta meistritiitli tubli kuuenda kohaga. 1991. aastal otsustas ta lülituda Inglise Vormel 3-le, saavutades aasta lõpus viienda koha ja saavutades Marlboro Mastersil kolmanda koha, eelnenud vaid David Coulthard ja Jordi Gené. Need etteasted tegid Albersist järgmise aasta Inglismaa Vormel 3 tiitli favoriidi. 1992. aasta hooaeg avanes Albersi võiduga Donington Parkis ja lõpetamisega Silverstone'is. Kolmandaks võistluseks, mis peeti Thruxtoni ringrajal, kvalifitseerus ta esireas. Pärast käigukastiprobleemidest mõjutatud võistluse algust lähenes ta Woodham Hillis vahetult enne šikaaniklubi pidurduspunkti oma meeskonnakaaslase Elton Juliani poole ja põrkas temaga kokku. Tema Ralt ületas raja ja paiskus ümber ning tabas tara. Tunni aja pärast vrakist välja võetud Albers suri teel haiglasse. Ta sai postuumselt võidujooksus seitsmenda ja meistrivõistlustel üheteistkümnenda koha. Marcel Albers, aadressil driverdb.com, DriverDB AB (inglise keeles). Kaart Motorsport Memorial (inglise keeles) Pilt surmaga lõppenud õnnetusest