laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ilmar Sikemäe

Ilmar Sikemäe (sündinud Helmut-Hugond Bötker; 18. detsember 1914 – 25. juuli 1998) oli eesti kirjanik. Tema teoste hulgas on dokumentaalraamat "Kirjad Vargamäelt" (1962) ja lühiproosakogumik "Sada lugu" (1979). Ta oli ajakirja Looming toimetaja ja Eesti Kirjanike Liidu konsultant. 1980 – A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia ("Kirjad Vargamäelt") Ilmar Sikemäe Eesti biograafilises andmebaasis ISIK [1]
Otitiik

Otitiik (ka Kärmase tiik; võru keeles Oti tiik või Tritski tiik) on paisjärv-veehoidla Põlva maakonnas Kanepi vallas Rebaste külas. Otitiigi pindala on 20,4 ha, millest kuus saart moodustavad 1,3 ha. Tegemist on madala ja veetaimestikurohke veekoguga, mis on Alopi oja kaudu ühenduses Alopi järvega. Otitiik Keskkonnaregistris
Johann Ignatius

Johann Ignatius (25. märts 1719 Kambja – 1. september 1774 Märjamaa) oli eesti vaimulik. Õppis Tallinna toomkoolis. Immatrikuleerus Halle Ülikooli 17. augustil 1741, oli kohal aastani 1744, õppides tasuta, ja töötas õpingute kõrvalt õpetajana. Märjamaa kirikuraamatu järgi teenis ja täitis seal meetrikat juba novembrist 1746. Ordineeriti õpetajaks 4. märtsil 1747 (ametlikult Kullamaa Püha Johannese koguduse adjunktõpetajaks). Oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja (kutsuti õpetajaks 11. juulil 1747) aastatel 1747–1774. Maa-Lääne praostkonna abipraostiks sai 19. veebruaril 1764, praostiks 19. juunil 1768. Samal aastal sai ta ka apellatsioonikohtu liikmeks. Tema isa oli Kambja koguduse köster Ignatsi Jaak. Johann Ignatius oli kaks korda abielus, esimese naise isa oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja Carl Friedrich Hasselblatt. Poeg Johann Friedrich Ignatius oli Vigala Maarja koguduse õpetaja, pojapoeg Georg Friedrich Ignatius oli Käina Martini koguduse õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Aado Lüüs

Aado Lüüs VR II/3 (kuni 5. augustini 1936 Adolf-Voldemar Lüüs; 18. september 1896 Vana-Antsla vald, Võrumaa – 16. veebruar 1980 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1938). Ta osales Vene sõjaväe koosseisus Esimeses maailmasõjas, 1918–1919 oli Karula ja Petseri algkooli õpetaja. Osales Vabadussõjas Scouts-rügemendis, sai 24. mail 1919 Irboska lahingus haavata. 1920 ülendati alamkapteniks ning arvati reservi. 1921–1923 õppis Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas. Alates 1923. aastast teenis Eesti piirivalves, alates 1. jaanuarist 1928 Siseministeeriumi Piirivalvetalituse Tallinna jaoskonna ülem. Teises maailmasõjas teenis ta Punaarmees. Pärast Teist maailmasõda oli muuhulgas Tallinna Polütehnilise Instituudi õppejõud ja 1949–1951 Tallinna loomaaia direktor. 26. detsembril 1922 abiellus Marta Bekkeriga (lahutati 16. aprillil 1932). Hiljem abiellus ta Amarta-Rosalie Kasega, tütar Maret (1934). Eesti ohvitserid ja sõjandustegelased. III kogumik. Sentinel, Tallinn 2003. Lk. 42–44.
Heinrich Johann Frost

Heinrich Johann Frost (24. juuni 1715 Helme – 8. veebruar 1772 Kambja) oli Eesti vaimulik. Õppis Jena (immatrikuleerus 8. mail 1734) ja Halle Ülikoolis (immatrikuleerus 8. augustil 1736). Oli aastal 1740 Liivimaal. Oli aastatel 1741–1760 (introdutseeriti 13. septembril 1741) Rõngu Mihkli koguduse õpetaja, aastatel 1760–1772 (introdutseeriti 9. aprillil 1760) Kambja koguduse õpetaja. Tema isa Heinrich Frost oli Suure-Jaani Johannese ja Helme Maarja koguduse õpetaja. Äi Albrecht Sutor oli Kambja koguduse õpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Bernhard Christian Steindorff

Bernhard Christian Steindorff (? Brandenburg – 28. september 1762 Võnnu) oli Eesti vaimulik. Õppis (immatrikuleeriti mais 1719) usuteadust Halle Ülikoolis. Ordineeriti 20. juunil 1729 õpetajaks. Oli aastatel 1729–1762 (introdutseeriti 29. juunil 1729) Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Kaotas aastal 1751 tuleõnnetuses kogu oma varanduse. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Ecuadori jalgpallikoondis

Ecuadori jalgpallikoondis on Ecuadori rahvuskoondis jalgpallis. Ecuadori jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Ecuadori jalgpallikoondis 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Ecuadori jalgpallikoondis 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Koduleht
Mary Jane West-Eberhard

Mary Jane West-Eberhard (sündinud 20. augustil 1941 Pontiacis Michiganis) on ameerika bioloogiateoreetik. Ta on uurinud evolutsiooniteooriat (eriti plastilisuse rolli) ja sotsiaalseid herilasi. Ta on lõpetanud Michigani ülikooli. Ta töötab Costa Ricas. 1988 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks (evolutsioonibioloogia sektsioon) 1996 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks 2005 – valiti Accademia Nazionale dei Lincei välisliikmeks West-Eberhard, M. J. 2003. Developmental Plasticity and Evolution. New York: Oxford University Press. Tema koduleht
Johann Friedrich Ignatius

Johann Friedrich Ignatius (3. juuli 1755 Märjamaa – 18. juuli 1824 Vigala) oli eesti vaimulik. Õppis aastatel 1771–1776 Halle vaeslastekoolis, immatrikuleeriti 17. novembril 1779 Halle ülikooli ning oli ühe aasta Leipzigis õpetaja. 6. septembril 1780 jõudis tagasi Eestimaale. Ordineeriti õpetajaks 31. oktoobril 1781. Oli Vigala Maarja koguduse õpetaja (kutsuti 23. septembril 1781) aastatel 1781–1824, oli alates 10. detsembrist 1810 Maa-Lääne praostkonna abipraost, alates 23. detsembrist 1819 praost. Tema isa Johann Ignatius oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, vanaisa Ignatsi Jaak oli Kambja koguduse köster, emapoolne vanaisa Carl Friedrich Hasselblatt oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Johann Friedrich Ignatius oli kaks korda abielus: esimene naine oli Wilhelmine Charlotte Paucker, teine naine Julie Amalie Paucker oli esimese õde, nende isa Johann Christoph Paucker oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. Tema poeg Georg Friedrich Ignatius oli Käina Martini koguduse õpetaja. Tema tütrepoeg Adalbert Hugo Willigerode oli eesti I üldlaulupeo korraldaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Satyajit Ray

Satyajit Ray (bengali সত্যজিত রায় või সত্যজিৎ রায়) (2. mai 1921 Kolkata – 23. aprill 1992 Kolkata) oli bengali päritolu India filmilavastaja ja -stsenarist, kirjanik ja helilooja, keda peetakse üheks 20. sajandi olulisemaks filmilavastajaks[viide?]. Satyajit Ray oli pärit haritlaste perekonnast. Tema vanaisa Upendrakishore Ray oli tuntud kirjanik, kunstnik ja helilooja. Tema isa Sukumar Ray oli tuntud nonsenssluuletuste autorina. Satyajit lõpetas Kolkata ülikooli majandusteaduse erialal. 1940 asus ta ema pealekäimisel õppima kunsti Rabindranath Tagore asutatud Visva-Bharati ülikooli. Tema õpetajateks olid bengali kunsti suurkujud Nandalal Bose ja Benode Behari Mukherjee. 1947 oli ta üks Kolkata Filmiklubi asutajatest. Ta alustas karjääri raamatukujundajana, kuid pärast kohtumist prantsuse filmilavastaja Jean Renoiriga ja Vittorio De Sica neorealistliku filmi "Jalgrattavargad" nägemist Londonis otsustas ta sõltumatuks filmilavastajkas hakata. Ta arendas välja isikupärase humanistliku stiili. Tema mängufilmid tuginevad ilukirjanduslikele teostele. Juba 1955. aastal valminud esimene film "Pather Pā̃calī" (Tänava laul) pälvis ülemaailmselt tunnustust. Film sai üle kümne auhinna, sealhulgas 1956. aasta Cannes'i filmifestivali žürii eriauhinna. Filmi aluseks oli Bibhutibhusan Bandopadhyay samanimeline romaan, mis ilmus 1928. aastal. See oli esimene film triloogiast, mille teised filmid olid "Alistamatu" (1956) ja "Apu maailm" (1959). Satyajit Ray kirjutas ka mitu lasteraamatut, ulmet ja novelle. Ta oli tuntud ka disainerina. Satyajit Ray loodud on mitu kirjafonti. Neist Ray Roman ja Ray Bizarr võitsid rahvusvahelise konkursi. 1983. aastal sai ta infarkti, mis piiras tema edasist tegevust filmilavastajana. Satyajit Ray pälvis elu jooksul hulgaliselt auhindu, teiste seas 32 India riiklikku filmiauhinda. Ta võitis 1956 Veneetsia filmifestivali Kuldlõvi. 1982 sai ta samas Elutöö Kuldlõvi. 1964 ja 1965 pälvis Berliini filmifestivali Hõbekaru auhinna. Veidi enne surma 1992 pälvis ta India kõrgeima tsiviilautasu Bharat Ratna ja elutöö eest Oscari. Ta oli ka Oxfordi ülikooli audoktor. 1961 – Rabindranath Tagore 1971 – Sikkim 1972 – The Inner Eye 1976 – Bala 1987 – Sukumar Ray http://www.satyajitray.org/
Kommunistlik sümboolika

Kommunistlik sümboolika (kitsamas tähenduses ka nõukogude sümboolika) on sümboolika, mida kasutavad kommunistlikud organisatsioonid ja kommunistlikud riigid alates 19. sajandi lõpust. Tuntuim kommunistlik sümbol on sirp ja vasar (☭), mis on kommunistliku liikumise sümbol. Vasar (ka haamer) tähistab töölist ja sirp põllumajanduses töötavat inimest. Kahe sümboli kooskasutamine näitab nende kahe sotsiaalse klassi ühtsust. Esimest korda kasutati sellist sümbolit 1917. aastal Venemaal oktoobrirevolutsiooni ajal. Nõukogude Liidus sai see ametlikuks sümboliks 1924. aastal. Punane viisnurk on nii kommunismi kui ka sotsialismi sümbol. Viisnurga võttis 1918. aasta 19. aprillil kasutusele Nõukogude Venemaa sõjaasjade rahvakomissariaat ning sellest sai Tööliste ja Talupoegade Punaarmee sümbol. Punast lippu kasutatakse tavaliselt koos teiste kommunistlike sümbolitega, kuid algselt kasutati seda Pariisi Kommuuni ajal 1871. aastal[viide?]. Viljapead, puuvillapead ja teised põllukultuurid olid NSV Liidu liiduvabariikide vappidel vastavalt iga liiduvabariigi peamisele põllumajandussaadusele. Eesti NSV vapil oli rukis. Punased loosungid kollaste või kuldsete sõnadega. Lenin. Tema portreesid ja ka täispikkuses kuju võis leida kõikidelt[viide?] NSV Liidu linnade peaväljakutelt ja pead paljudelt autasudelt, dokumentidelt ja märkidelt. Stalin samades funktsioonides kuni 1953. aastani. Stalini valitsusajal kasutati ka profiilis nelikportreed, kus olid kõrvuti Marx, Engels, Lenin ja Stalin. Tõrvikud. Kasutati märkidel ja tihti seoses spordiüritustega. Moskva Kreml ja Punane väljak. Kuna Kremlis asusid NSV Liidu võimuorganid, kasutati nii Kremli kui ka selle ümbruse pilte paljudes kohtades, sealhulgas stalinistliku arhitektuuriga majade dekooril. Kommunistliku töö kollektiivi vimpel Nõukogude aja näitusel, 2011 Punane viisnurk sai 85-aastaseks Õhtuleht, 22. aprill 2003. Leedu karistab 9. mail Nõukogude sümboolika eest. 4. mai 2010 Siseminister asub sõtta NSVLi sümbolitega 27. juuli 2004
Sümboolika

Sümboolika on sümbolite kasutamine teatud valdkonnas, ka teatud kriteeriumite järgi piiritletud sümbolite kogum. Näiteks Eesti riigi sümboolika moodustavad Eesti lipp, vapp, hümn, rahvuslind jne.
Wikimedia Eesti

Mittetulundusühing Wikimedia Eesti (lühend WMEE) on eesti- ja võrukeelse Vikipeedia ning eestikeelse Vikisõnastiku, Vikiõpikute, Vikitekstide ja Vikitsitaatide arengu toetamise ning nende tutvustamisega tegelev mittetulundusühing. Ehkki iseseisev ja sõltumatu juriidiline isik, on Wikimedia Eesti ühtlasi Wikimedia Foundationi kohalik haruorganisatsioon (inglise chapter), mis asutati 2010. aasta juulis ja registreeriti 6. oktoobril samal aastal. 2016. aasta alguses oli Wikimedia Eestil 36 liiget ja 2020. aasta lõpus 38 liiget. Wikimedia Eesti kanda on koostööprojektide ellukutsumine, võistluste ning aktsioonide teostamine, loengute korraldamine jms. MTÜ ei tegele aga artiklite kirjutamise ega Vikipeedia sisu haldamisega. Aastatel 2011 kuni 2015 korraldati fotovõistlust Wiki Loves Monuments (Kultuurimälestised Vikipeediasse), millega koguti ligi 10 tuhat fotot kultuurimälestistest. 2014–2016 korraldati ka fotovõistlust Wiki Loves Earth. MTÜ on seotud ka teadusfoto võistluse korraldamisega ning mitmete väiksemate pildikogumistega. Wikimedia Eesti on korraldanud mitmeid artiklikirjutamise võistlusi Vikipeedias. Sealhulgas algatati igakevadine "Kesk- ja Ida-Euroopa kevad", mis toimub samal ajal paljudes Kesk- ja Ida-Euroopa riikides. Toetatakse ka Keeletoimetamistalgute läbiviimist. 2012. aasta algul kaebas MTÜ kohtusse Maksu- ja Tolliameti, kuna ei olnud rahul selle asutuse uue ja varasemast kitsama heategevuse mõiste tõlgendusega. Otse enne 27. märtsil 2012 toimuma pidanud kohtuistungit tühistas Maksuamet oma sellekohase otsuse ning kandis Wikimedia Eesti maksuvabastusega MTÜ-de nimekirja tagasiulatuvalt, alates 1. jaanuarist 2012. 2014. ja 2015. aastal korraldas MTÜ Eestis soome-ugri vikiseminari. 2015. aastal toimus siin ka Kesk- ja Ida-Euroopa vikipedistide konverents ning 2019. aastal põhjala vikipediste kokkusaamine. 2017. aastal korraldati Eesti digihumanitaaria konverentsi. Koos Tartu Ülikooliga veeti projekti Miljon+. Välja antakse Vikipeedia sõbra tiitlit ja valitakse aasta vikifotograafi. MTÜ valiti aastateks 2022–2024 Haridus- ja Teadusministeeriumi strateegiliseks partneriks poliitika elluviimisel valdkonnas "Eesti keele mainet ja staatust tugevdavad tegevused". Robert Treufeldt – juhatuse liige alates 2023 Jaan Meriniit – juhatuse liige alates 2021 Mario Luik – juhatuse liige alates 2023 Juhatusse on varem kuulunud ka Ivo Kruusamägi, Eva Lepik, Tanel Pern, Sven-Erik Soosaar, Siim Tuisk, Ursula Erik, Raul Veede, Käbi Suvi, Uku Kangur, Märt Põder, Nicolás Tamargo de Eguren, Teele Vaalma ja Virgo Siil. Wikimedia Eesti põhikiri "Vikipeedia kaebab maksu- ja tolliameti kohtusse" ERR, 9. jaanuar 2012 "Maksuamet vabastas MTÜ Wikimedia Eesti tagasiulatuvalt tulumaksust" Postimees, 27. märts 2012 Strateegiliste partnerite nimetamine ja rahastamine Haridus- ja Teadusministeerium (vaadatud 10. oktoobril 2022) Juhatus Wikimedia Eesti (vaadatud 26. juulil 2023) Koduleht Wikimedia Eesti metavikis
Nõukogude Liidu põhiseadus

Nõukogude Liidu põhiseadusest oli kokku kolm versiooni: 1924. aasta konstitutsioon 1936. aasta konstitutsioon 1977. aasta konstitutsioon Kõik kolm põhinesid 1918. aastal vastu võetud Venemaa Nõukogude Vabariigi konstitutsioonil.
Rahvusvaheline Punane Rist

Rahvusvaheline Punane Rist on rahvusvaheline liikumine, mille ülesandeks on töö inimeste tervise heaks. Punase Risti rajajaks peetakse Jean Henri Dunant'i, kes 1859. aastal Solferino sõjaväljal kogus kokku haavatuid ja organiseeris kannatanute abistamiseks kohalikest külanaistest erapooletu abistamise rühma. Dunant kirjutas sellest raamatu "Solferino mälestus", mis avaldati 1862. 1863. aastal loodi Genfis Rahvusvaheline Punase Risti Komitee ja 1919. aastal sealsamas Punase Risti Seltside Liiga Eesti Punane Rist Punase Risti embleem Rahvusvaheline Punase Risti Komitee Punase Risti Seltside Liiga International Committee of the Red Cross: The International Red Cross and Red Crescent Movement The International Federation of Red Cross and Red Crescent Societies (IFRC)
Dmitri Pavlov (pianist)

Dmitri Pavlov (sündinud 15. jaanuaril 1976 Peterburis) on vene pianist. Aastatel 1983–1994 õppis Pavlov klaverit Peterburi Riikliku Konservatooriumi juures tegutsevas muusikakeskkoolis professor Leonid Sintsevi ja professor Nina Seregina õpilasena. 1999. aastal sai magistrikraadi Peterburi Riiklikus Konservatooriumis, kus õppis klaverit professor Vladimir Mišuki juures. Aastatel 2002–2005 õppis ta Sibeliuse Akadeemias professor Erik T. Tawaststjerna juures klaverit ning sai magistrikraadi. 2003. aastast töötab ta Soome Rahvusooperis korrepetiitorina. Ta on töötanud korrepetiitorina Soome Rahvusooperi Balletikoolis (2004. aastast), Espoo Ooperis (aastast 2004), Bauge Ooperis (alates 2008), Peterburi Riikliku Konservatooriumi Ooperi- ja Balletiteatris (2000–2002) ning Peterburi Riiklikus Konservatooriumis (2001–2002). Ta on osalenud Arie Vardi, Dmitry Bashkirovi, Jurgis Karnaviciuse, Graham Scotti, Ralf Gothoni, Jeffrey Goldbergi ja Larissa Gergieva meistrikursustel. Dmitri Pavlov on esinenud nii solisti kui ka klaverisaatjana Just Friends International Music Festivalil Peterburis (1998), Rahmaninovi Festivalil Peterburis (1998), Vänö rahvusvahelisel kammermuusikafestivalil (2004), Rahvusvahelisel klaveriõpilaste festivalil PIMU Helsingis (2005), Rahvusvahelisel Bauge ooperifestivalil (2008) ning saanud eripreemia Edvard Griegi nimelisel klaverikonkursil (Grieg International Piano Competition) Oslos (2003).
Siga (perekond)

Siga (Sus) on loomade perekond sõraliste seltsist, sigalaste sugukonnast. Sea perekonda kuuluvad järgmised liigid: Sus scrofa – metssiga Sus scrofa domestica – kodusiga (metssea alamliik, vahel eraldatud liigina Sus domestica) Sus barbatus – habesiga Sus ahoenobarbus – palawani habesiga Sus cebifrons – visayani siga Sus celebensis – sulawesi siga Sus oliveri – mindoro siga Sus philippensis – filipiini siga Sus verrucosus – jaava siga
Ugra

Ugra on jõgi Venemaal Smolenski ja Kaluga oblastis, Oka vasakpoolne lisajõgi. Jõe pikkus on 399 kilomeetrit, valgla pindala 15 700 ruutkilomeetrit. Jõgi saab alguse Smolenski kõrgustikult Smolenski oblasti kaguosas.
Dmitri Pavlov (täpsustus)

Dmitri Pavlov on mitme tuntud inimese nimi: Dmitri Grigorjevitš Pavlov, Nõukogude Liidu väejuht, armeekindral (1941), Nõukogude Liidu kangelane (1897–1941) Dmitri Sergejevitš Pavlov, vene teatri- ja filminäitleja (1913–1988) Dmitri Sergejevitš Pavlov, vene ihtüoloog, Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemik (1938–) Dmitri Vassiljevitš Pavlov, Nõukogude Liidu riigitegelane ja kirjanik, intendanditeenistuse kindralleitnant, NSV Liidu toiduainetetööstuse minister (1905–1991) Dmitri Pavlov, vene pianist (1976–)
Rahvusvaheline Filmikriitikute Ühing

Rahvusvaheline Filmikriitikute Ühing (pr k Fédération Internationale de la Presse Cinématographique, lühend FIPRESCI) on rahvusvaheline filmikriitikute ja filmiajakirjanike organisatsioon. Ühing loodi 1930. aasta juunis Brüsselis. Rahvusvahelise Filmikriitikute Ühingu liikmed osalevad žüriiliikmetena paljudel rahvusvahelistel filmifestivalidel, kus jagatakse ühingu poolt ka auhindu. Näiteks osalevad ühingu liikmed Cannes'i, Veneetsia, Londoni, Berliini, San Sebastiani ja paljude muude filmifestivalide žüriides. "Ühingu koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. oktoober 2010. Vaadatud 4. septembril 2010. Ühingu koduleht
Astrahani khaaniriik

Astrahani khaaniriik (nogai: Хаҗитархан ханлыгы, tatari: Xacitarxan xanlığı) oli tatari feodaalriik 15. ja 16. sajandil, üks Kuldhordi lagunemisel tekkinud riike. Riik paiknes Alam-Volga piirkonnas Kaspia mere ääres, hõlmates suure osa tänapäeva Astrahani oblastist ja Kalmõkkiast. Läänes piirnes khaaniriik tollase Krimmi khaaniriigiga, kirdes ja idas Nogai hordiga. Astrahani khaaniriigi elanike enamuse moodustasid nogaid ja astrahani tatarlased. Astrahani khaaniriigi eksistentsi lõpetas riigi vallutamine Vene tsaaririigi vägede poolt Vene tsaari Ivan Julma korraldusel 1550. aastatel.
Siberi khaaniriik

Siberi khaaniriik (tatari: Себер ханлыгы / Seber xanlığı) oli Turgi feodaalriik Lääne-Siberis. Elanikkond oli etniliselt kirev, etniliste gruppide hulka kuulusid siberi tatarlased, handid, mansid, neenetsid ja sölkupid. Valitsevaks usundiks Siberi khaaniriigis oli islam. Riik tekkis 15. sajandil pärast Kuldhordi lagunemist. 16. sajandi lõpus vallutati see Moskva tsaaririigi poolt. Siberi vallutamine
Niels Egmont Christensen

Niels Egmont Christensen (1927 Frederiksberg – 1980) oli taani filosoof, professor. Ta töötas Århusi Ülikoolis.  Pikemalt artiklis Kasutamine_ja_mainimine#Christensen:_eri_kasutamisviisid,_mitte_kasutamine_ja_mainimine Raamatus "On the Nature of Meanings" esitab Christensen oma tähendusteooria. Ta võrdleb märki või sümbolit ametikoha täitjaga ning tähendust ametikohaga. Märgi tähenduse moodustavad ülesanded, mida see märk peab täitma. Artiklis "The Alleged Distinction Between Use and Mention" (1967) eitas Christensen kasutamise ja mainimise eristuse vajalikkust. "Me lihtsalt ei pea enam ütlema, et me kas kasutame mingit väljendit või siis, kui me tahame selle väljendi kohta midagi öelda, mainime teda nimepidi, olgu mainitav siis kas väljend või tema tähendus. Selle asemel me teeme oma kolmese eristuse väljendi kasutamise eri liikide vahel: kasutamine osutamiseks, kasutamine palja häälikute ja tähtede kompleksina ja kasutamine koos tähendusega näidatava väljendina." (Lk 365) Neid kolme kasutamisviisi seostas ta vastavalt formaalse supositsiooni, materiaalse supositsiooni ja endaleiutatud semantilise supositsiooniga. Er grundlovens § 88 en del af grundloven? – Juristen, 1960. On the Nature of Meanings: A Philosophical Analysis, Copenhagen: Munksgaard 1961. Teine trükk 1965. Hispaania keeles: Sobre la naturaleza del significado, 1968. Retsensioon: Philosophical Review, 1962. JSTOR Retsensioon: Linguistics, kd 1, 1963, nr 2, lk 85–119. Algus A non-truth-functional interpretation of mathematical logic. – Analysis, 1965, 25 (Suppl-3), lk 129–132. The Alleged Distinction Between Use and Mention. – Philosophical Review, kd 76, 1967, nr 3, lk 358–367. Ta abiellus esimesel aastal pärast Kopenhaageni ülikooli astumist 1945 tulevase neuropsühholoogi Marie-Lisega, kellega ta oli viis aastat ühes klassis õppinud. Aastal 1947 sündis neil poeg Mads Edmond. litteraturpriser.dk Anthony Y. Stringer, Eileen L. Cooley, Anne-Lise Christensen. Pathways to prominence in neuropsychology: reflections of twentieth century pioneers, Psychology Press 2002. Google'i raamat
Niels Christensen

Niels Christensen (1865 Tørring, Taani – 1952) oli taani päritolu ameerika leiutaja, kes leiutas 1933. aastal O-rõnga.
Linnanmäki

Linnanmäki (rootsi keeles Borgbacken) on lõbustuspark Helsingi Alppiharju linnaosas. See avati 27. mail 1950. Kokku on erinevaid atraktsioone üle 40. Serena veepark Särkänniemi lõbustuspark Nokkakivi Tykkimäki Koduleht
Krista Tool

Krista Tool (sündinud 19. mail 1951) on eesti lavastuskunstnik, endine Viljandi Kultuuriakadeemia õppejõud. Ta õppis aastatel 1966–1970 Tartu Kunstikoolis ja 1973–1979 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis teatridekoratsiooni erialal. Tool töötas kunstnikuna 1979–1980 Eesti Televisioonis, 1980–2003 aga Ugala teatris. Aastatel 1991–1995 ja 2002–2013 oli ta Viljandi Kultuurikolledži õppejõud Ta on teinud sadakond lavakujundust, kavandanud kostüüme, vabaõhulavastusi, telesaateid, telelavastusi ja -filme, pidulikke kontserte ja balle. Krista Tooli loomingut on eksponeeritud näitustel.[viide?] 1983 ENSV Teatriühingu preemia noorte lavajõudude ülevaatusel 1993, 1995, 1996, 1999, 2000, 2001 Ugala kolleegipreemia 1997 Eesti Teatriliidu kunstnikuauhind 2000 Rakvere teatri kolleegipreemia 2008 Eesti Teatriliidu kunstnikuauhind (koos Silver Vahtre ja Margus Vaiguriga) 2014 Tartu Ülikooli aumärk Krista Tool on abielus, tal on täiskasvanud poeg. Tema õde on draamanäitleja Külliki Saldre, vend filosoof Andrus Tool. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022.
Terje Soots

Terje Soots (19. veebruar 1961 – 31. detsember 2003) oli eesti raadioajakirjanik. Soots sündis Viljandimaal, lõpetas keskkooli ja muusikakooli Karksi-Nuias. Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse eriala lõpetamise järel (1985) töötas ta Eesti Raadio laste- ja noortesaadete toimetajana. Terje Soots oli ka “Stereopühapäeva” toimetaja ning 1996. aastast Vikerraadio vastutav toimetaja. Üks tuntumaid Sootsi toimetatud saateid oli “Müstiline Venemaa” (ajaloolase David Vseviovi autorisaade). Ta toimetas ka saateid “Maailmapilt”, “Visandid”, “Metamorfoosid” ning muid kultuuri- ja ühiskonnaelu saated. Terje Soots oli Vikerraadio hommikuprogrammi "Vikerhommik" saatejuht ja vastutav toimetaja. Raadiokuulajad valisid Terje Sootsi korduvalt paremate saatejuhtide hulka ning ajaloosaade “Müstiline Venemaa” on korduvalt tunnistatud parimaks Vikerraadio saateks. Terje Soots jäi halveneva tervise tõttu raadiotööst eemale 2002. aasta lõpus, aasta hiljem suri ta vähki. "Kolmapäeval suri raadiohääl Terje Soots" Eesti Päevaleht, 3. jaanuar 2004.
Siren

"Siren" oli laul, mis esindas Eestit 2010. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Oslos. Loo esitasid ansambel Malcolm Lincoln ja taustakvartett ManPower 4. Esitajad astusid lavale kolmandana võistluse esimeses poolfinaalis, mis peeti teisipäeval 25. mail. Kui riikide eksperdižüriid asetasid Eesti laulu 9. kohale (64 punkti), siis Euroopa rahvahääletusel pälvis "Siren" eelviimase, 16. koha (22 punkti). Tulemuste liitmisel, nagu nõudsid võistluse reeglid, sai Eesti 39 punktiga 14. koha ega pääsenud finaali (milleks olnuks tarvis pääseda esikümnesse). Eurovisiooni 2010. aasta esimese poolfinaali esimese kolmandiku jooksul esitatud laulud, sh "Siren", jõudsid rahvusvahelisse telepilti tehnilise praagina: pilt ja heli ei olnud sünkroonis. See kutsus esile mõningast kriitikat, ent ometi pääsesid mitmed laulud finaali ka kontserdi algupoolelt.