laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hageri

Hageri on alevik Rapla maakonna Kohila vallas. Alevikust voolab läbi Maidla jõgi. Jõe ääres asub ka Hageri karstiala. Hagerit läbivad Kernu–Kohila tee, Tõdva–Hageri tee ja Hageri–Kodila–Kuusiku tee. Aleviku piiril lõppeb Ääsmäe–Hageri tee. Hageris asub Hageri kirik, kus tegutseb Hageri Lambertuse kogudus. Hageri kirikus leeritati Friedrich Reinhold Kreutzwald. Aleviku põhjaosas asub Hageri kalmistu. Hageri kirikumõis (Haggers) asus kirikust 7 km läänes ja jääb nüüd Harju maakonna piiridesse. Hageris asub ka kultuurimälestiseks tunnistatud Hageri vennastekoguduse palvemaja. Asulat ja kihelkonda on esmamainitud 1241. aastal (Hakriz, ka Haccritz ja Hakrotz). 14. detsembril 2001 avati Hageris tänapäevane hooldekodu. Alevikus tegutsevad Hageri rahvamaja ja Hageri raamatukogu. Aleviku lähedal Põikma külas asub Hageri hiiekivi. Hageri, Adila ja Pihali ümbrus on väga rikas muististe poolest. Kui kogu maakonna arheoloogiamälestistest asub üle 40% Kohila valla piirides, siis pooled neist on eespool nimetatud külade maadel. See viitab sealsele põlisele ja tihedale asustusele. Hageri rahvamaja Hageri Coop kauplus Hageri hooldekodu Hageri kirikuaed Hageri kalmistu väravad Hageri kalmistus Hageri karstiala Hageri rahvamaja pargis on palju ajaviitmisekoht külaelanikele ja teistele. Rahvamaja pargis on järgnevalt: Laulu-, teatrilava Lõkkeplats Skatepark Madalseiklusrada Laste mänguväljak Katusealune ja grillinurk Discgolf Külakiik Kiiking Katuselune, kus saab õppetunde / piknikut / pidusi pidada. Skatepark Palliplats Madaseiklusrada Madaseiklusrada Lava / külakiik Hageri-Sutlema rannamoodustiste kaitseala Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 4.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Hageri alevikust eestigiid.ee lehel (vaadatud 27.07.2012) Hageri aleviku ajaloost EELK.ee lehel (vaadatud 27.07.2012) Hageri rahvamaja koduleht (vaatatud 29.08.2024)
Kadaka (Kohila)

Kadaka on küla Rapla maakonna Kohila vallas. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 4.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Lohu

Lohu on küla Rapla maakonna Kohila vallas. Kuni 11. veebruarini 2008 oli küla pindala 3,7 km2. Sel päeval eraldati valitsuse otsusega Lohu külast Pukamäe küla, seega jäi Lohu küla pindalaks 2,4 km2. Seisuga 18. september 2006 oli küla elanike arv vanades piirides 200, seisuga 1. jaanuar 2007 oli see 198. Lohu küla on esmamainitud Henriku Liivimaa kroonikas aastal 1216 (villa magna Lone). Toonane küla paiknes jõe läänekaldal kilomeetri pikkuselt praegusest pargist kuni linnuseni ja oli üks Muinas-Harju suuremaid külasid. Henriku kroonikasse sattus ta korduvalt: talvel 1220 oli küla Riiast tulnud rüüstajate koondumiskoht, aastavahetusel 1223–1224 piirasid orduväed Loone linnust 2 nädalat, kuid ei suutnud seda vallutada. Linnus alistus kokkuleppel. Külas asub kaks linnamäge: Lohu Jaanilinn ja Lohu II linnuse ase. Sealne puurauk on Nabala lademe neostratotüüp. Lohu mõis Lohu raudteepeatus Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 4.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 8.07.2022. Stratigraafia terminoloogia
Loone

Loone on küla Rapla maakonna Kohila vallas. Siin, Keila jõe paremkaldal paikneb muinaseestlaste vallikraaviga Loone maalinn. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 4.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Lümandu (Kohila)

Lümandu on küla Rapla maakonna Kohila vallas. Küla on esmamainitud aastal 1284 (Lümmede), mõisat aastal 1546 (Limmat). 1875. aastal eraldati Lümandu mõisast Nõmmepere (Waldeck) poolmõis. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 4.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Evar Saar. Lümanda, Lümandu ja Lümatu. – Keel ja Kirjandus 2012, nr 1, lk 48–54. https://doi.org/10.54013/kk650a5
Lümandu (Märjamaa)

Lümandu on küla Rapla maakonna Märjamaa vallas. Külas asub Lümandu mõis. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 9.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Evar Saar. Lümanda, Lümandu ja Lümatu. – Keel ja Kirjandus 2012, nr 1, lk 48–54. https://doi.org/10.54013/kk650a5
Lümandu

Lümandu on mitme koha nimi: Lümandu, küla Kohila vallas Rapla maakonnas Lümandu, küla Märjamaa vallas Rapla maakonnas Lümandu allikad Lümandu jõgi Lümandu kaitseala
Masti

Masti on küla Rapla maakonna Kohila vallas. Küla moodustati 1977 Kohila asunduse (asundi) nendest taludest, mis olid väljaspool Kohila alevi piire. Kernu–Kohila tee Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 5.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Peeter Päll: artikkel "Masti" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.
Mälivere

Mälivere on küla Rapla maakonna Kohila vallas. Külas asub Lohu raudteepeatus. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 5.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Pahkla

Pahkla on küla Rapla maakonna Kohila vallas. Angerja-Pahkla alade asustus pärineb ilmselt juba muinasajast, 10.–12. sajandist. Pahkla küla on esmamainitud 1433. aastal nimega Pachel. Pahkla mõis rajati 17. sajandi alguses Pahkla küla asemele. 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi algul toimunud talude päriseksostmine ning Pahkla kogukonnas olid kõik talud, arvuliselt 35, vabaks ostetud. Kool avati Pahklas 1868. aastal. Sellest ajast elavnes ka kohalik kultuurielu. 19. sajandi lõpul tegutses külas mängu- ja laulukoor. 1926. aastal loodi Pahkla haridusselts, kui kooli juhatas Roman Esko. Selts korraldas mitmesuguseid kursusi ja ühisettevõtmisi, tegutsesid segakoor ja näitering, seltsil oli oma raamatukogu. Pahkla Kool lõpetas tegevuse paar aastat pärast oma 90. aastapäeva – aastal 1962. 1960. aastate lõpus rajati Pahkla metsa enam kui 200 hektarile Nõukogude armee raketiväebaas. 1992. aastal rajati Pahkla Camphilli küla, mis on osa ülemaailmsest Camphilli liikumisest, toetudes R. Steineri antroposoofilisele õpetusele. Camphilli külas elab 30 vaimupuudega inimest koos tugiisikutega. Pahkla küla staatus ja piirid taastati 1999. aastal. Külaelanike omaalgatusena moodustati 2001. aasta kevadel Angerja ja Pahkla ühine küla eestseisus ning valiti külavanem. 2002. aasta septembris taasasutati Angerja-Pahkla Haridusselts. 2010. aastal paigaldati külakeskusse Theodor Altermanni mälestuskivi. Pahkla külas on sündinud kultuuri- ja muusikategelane Robert Theodor Hansen. Käharpea mänd Pahkla Suurkivi Määrakivi Ussipõllu suurkivi Pahkla raketibaas Pahkla Camphilli Küla (sihtasutus, Prillimäe alevikus) Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 5.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Pihali

Pihali (ka Pühali; 1241 Pyol, 1725 Pühala, 1871 Pühhali) on küla Rapla maakonnas Kohila vallas. 1977. aastal liideti Pihali külaga Adila-Krimmi, Anijala, Laisari ja Oru külad. Neist vanimad on Pihali ja Oru, mida on esmamainitud 1241. aastal kui Pyol ja Orgiol. Pihali, Adila ja Hageri ümbrus on väga rikas muististe poolest. Rapla maakonna arheoloogiamälestistest asub üle 40% Kohila valla piirides ning pooled neist on nimetatud külade maadel. See viitab paikkonna põlisele ja tihedale asustusele. Pihali kraav Kernu–Kohila tee Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 5.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Põikma

Põikma on küla Rapla maakonna Kohila vallas. Külas asub Hageri hiiekivi. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 5.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Rabivere

Rabivere on küla Rapla maakonna Kohila vallas. Rabivere külaks on liidetud Rabivere asundus, Rabivere-Suurküla ja Rabivere-Krimmi. Rabivere-Suurküla asemel asus varem Kivise küla, mille kohta on esmateade 1241. aastast (Kyuizael). Rabivere mõisa on esmamainitud 1417. aastal (Rappierve, hiljem Rabbifer). Vii mane Rabivere mõisnik oli Hilmar von der Decken. Rabivere soo Rabivere sookaitseala Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 5.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Urge (Kohila)

Urge on küla Rapla maakonna Kohila vallas. Urke talu kohta on esmateade aastast 1642. Too talu ja hilisem küla on nime saanud karstinähete (karstiurgete) järgi Urge mäel. Tuhalasse suunduva tee ristil on mälestuskivi esimesele Kohila koolile, kus õpetati lapsi kuni 1920. aastani. Küla idaservale on viimastel aastakümnetel kerkinud Prillimäe alevik. Kernu–Kohila tee Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 5.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Prillimäe

Prillimäe on alevik Rapla maakonna Kohila valla idaosas. Tallinna piirini Prillimäelt on 25 km, Raplani 22 km ja Kohilasse 2 km. Kohila valla jätkuv kiire areng ja Tallinna lähedus on toetanud ka Prillimäe arengut. Alevikus asuvad Prillimäe Põnnipere lasteaed, Tallinna Kunstkeraamika Tehas, mitu autoremondiettevõtet, kauplus, noorte- ja teabetuba ning Norcar BSB Eesti AS tootmistehas. Alevik on nime saanud Prillimäe talu järgi, mille maadele rajati 1937. aastal karusloomakasvandus. Esimesed hõbe- ja sinirebased toodi kasvandusse 1939. aastal. Detsembris 1940 moodustati kasvanduse baasil karusloomakasvatussovhoos. Tänapäeval karusloomakasvandus enam ei tegutse. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 4.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Kirjeldus veebilehel Eestigiid, vaadatud 25.03.2015. Kirjeldus
Vilivere

Vilivere on küla Rapla maakonna Kohila vallas Keila jõe ääres. Asub Harju ja Rapla maakonna piiril, majanduskeskus on Kohilas. Külas on Vilivere raudteepeatus. Lähimad koolid ja lasteaiad asuvad Kurtnas ja Kohilas. Korraldatud on õpilaste ja valla elanike transport. Küla läbib Kiisa–Kohila tee. Küla lõunaosa ulatub kuni Kernu–Kohila teeni ning lääneosa kuni Tõdva–Hageri teeni. Osaliselt jääb külla Kurtna-Vilivere loodusala. Viliveres asub mitu arheoloogiamälestiseks arvatud kultusekivi ning üks kivikalme ja asulakoht. Viliveres asub noorte turvakeskus Kati Kodu. Külas on tegutsenud Vilivere kool. Hoone on hävinud. Viliveres elab Eesti Teaduste Akadeemia president Tarmo Soomere. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 5.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Pärandkultuuri objekt: Vilivere kool (317:KOO:001) keskkonnainfo.ee Toomas Sildam: "Reportaaž Sakust: kuidas Raig, Opmann ja Sirendi Soomerest presidenti teevad" ERR, 17. juuni 2021 http://www.vilivere.eu/ http://www.eestiloodus.ee/arhiiv/Eesti_Loodus05_2013.pdf
Jõeääre

Jõeääre on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 7.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Kaguvere

Kaguvere on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Kaguvere oja Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 7.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Kirna (Märjamaa)

Kirna on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 7.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Kirna

Kirna on mitme koha nimi: Kirna, küla Lääne-Nigula vallas Lääne maakonnas Kirna, küla Märjamaa vallas Rapla maakonnas Kirna, küla Türi vallas Järva maakonnas
Kartulisalat

Kartulisalat on toit, mille põhikomponentideks on keedetud (harvem muul viisil kuumtöödeldud) tükeldatud kartul ning salatikaste. Kartulisalatile võib olla lisatud teisi aedvilju (porgand, sibul, kurk, õun, hernes, seller), liha- või kalatooteid ja keedetud muna. Kartulisalat on enamasti külm roog, soe kartulisalat on vähem levinud. Kastmeks võib kartulisalatil olla õlikaste, majonees või hapukoorekaste. Kesk-Euroopas süüakse õli-äädikakastmega kartulisalatit, millesse kuulub kindlasti sibul; Põhjamaades on tavalisem majoneesist ja rõõsast koorest segatud kaste ning salat on mahedama maitsega. Eestis on kartulisalat olnud peolaudadel armastatud ja tavaline roog. Tüüpilise eesti kartulisalati eelkäijaks võib olla Moskvas töötanud prantsuse koka Olivier' nime kandev Olivier' salat. Eesti kartulisalati kastmeks on tavaliselt võrdsetes kogustes segatud majonees ja hapukoor. Kartulid keedetakse tavaliselt koorega, jahutatakse ja kooritakse, tükeldatakse umbes 0,5–1 cm küljepikkusega kuubikuteks. Teised tavalisemad koostisained on keedumuna, hapendatud, marineeritud või värske kurk, sibul, konserveeritud hernes ning tükeldatud keeduvorst.
Kirna (Türi)

Kirna on küla Järva maakonnas Türi vallas. Küla paikneb 5 km Türi linnast põhjas Türi voorestikus. Kirna piirneb Pala, Poaka, Reopalu ja Türi-Alliku külaga. Kirna küla on esimest korda mainitud 1564. aastal. Külas asub Kirna mõis. Klassitsistlik mõisahoone on ehitatud 18. sajandil, mõisa ümbritseb looduskaitsealune park. 20. sajandi algul asusid tänapäevase Kirna küla alal Tedre küla ja Kirna asundus. Aastatel 1913–1917 kandis Kirna mõisa ümber asuv vald Aleksandri valla nime. Küla läbib Pärnu–Rakvere–Sõmeru maantee osana Türi–Paide maantee. Kitsarööpmelise Paide–Türi raudtee töötamise ajal asus Kirnas ka raudteejaam. Kirnas sündis Punaarmee diviisi- ja korpusekomandör Johannes Raudmets. Kirnas on noorpõlveaastad veetnud Kirna-ainelise romaani „Rusikad" autor Silver Anniko. Kirnaga on seotud olnud ka kunstnik Johannes Võerahansu. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 29.03.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Kirna küla Türi valla kodulehel.
Kohatu (Märjamaa)

Kohatu on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Kohatut on esmamainitud 16. sajandi algupoolel, kui on nimetatud vabatalupoega Cohatto Oloff. 1529 nimetati veskit Koath. 1689 kirjutati seda nime Kohatta ja 1798 Kohhat (mõis). Kohatu mõis eraldati Vaikna mõisast millalgi aastatel 1726–1733. Mõis oli Kullamaa, küla Märjamaa kihelkonnas. 1920. aastatel tekkis mõisa maadele asundus, mis Nõukogude ajal liideti Kohatu külaga. 1977 liideti Kohatuga Kullamaa kihelkonna alal olnud Laane ehk Käändalaane küla, mida 1945 mainiti Laanekülana ja mis varem oli Käända asundus. Kohatu küla tänapäevastesse piiridesse jäävad veel Käända ja Kütke mõis. Viimane oli Kohatu mõisa kõrvalmõis ja asus Kullamaa kihelkonnas. Paul Johansen võrdles Kohatu nime Soomes asuva nimega Kuohatti. Lauri Kettunen ei pidanud seda usutavaks, aga ei osanud ka paremat seletust pakkuda. Tema võrdles seda sõnadega "kohitsema, kohitud, kohitu", kuid tunnistas ka ise, et Kohatu nimest ei ole i-d sisaldavaid vorme. Sõna "kohatu" tähendab 'ilma kohata', samuti 'ebasobiv', ja parema puudumisel pakkus Kettunen lähtekohaks seda. See võis olla algselt isiku lisanimi: inimene, kes endale mujal kohta ei leidnud. Haldus- ja asustusjaotus, vaadatud 1.03.2023. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 8.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 29.12.2020. Eesti kohanimeraamat, lk. 220
Kohatu

Kohatu on mitme koha nimi Kohatu, küla Saue vallas Harju maakonnas Kohatu, küla Märjamaa vallas Rapla maakonnas Kohatu mõis
Kohatu (Saue)

Kohatu on Harjumaal Saue vallas asuv küla. Küla jääb Tallinna–Pärnu–Ikla maantee äärde. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kernu valda. Küla piirneb põhjas Metsanurga külaga, läänes Mõnuste külaga, lõunas Kernu ja Kirikla külaga, idas Rapla maakonnaga. Küla piiri pikkus on 17,0 km. Kohatu on põlisküla, mida on esmamainitud 1241 kujul Kuœt. Hiljem kasutati ka nimekujusid Kuate (1249), Coadt (1541) ja Kohat (1725). Põhiliseks saksakeelseks nimekujuks sai Kohhat. Kohatu mõisat on esmamainitud 1475. aastal; see tekkis küla kõrvale. 1920. aastatel tekkis mõisa maadele asundus, mis 1930. aastate lõpuks kasvas külaga kokku. Küla lääneosas asus Kernu mõis. Alates 1784 olid Kohatu ja Kernu mõis samade omanike käes. 1920. aastatel kujunes sellegi ümber asundus, mida alates 1937 nimetati sealse Lümandu jõe järgi Jõekülaks. Jõeküla liideti 1977 Kohatuga. Paul Johansen võrdles Kohatu nime Soomes asuva nimega Kuohatti. Lauri Kettunen ei pidanud seda usutavaks, aga ei osanud ka paremat seletust pakkuda. Tema võrdles seda sõnadega "kohitsema, kohitud, kohitu", kuid tunnistas ka ise, et Kohatu nimest ei ole i-d sisaldavaid vorme. Sõna "kohatu" tähendab 'ilma kohata', samuti 'ebasobiv' ja parema puudumisel pakkus Kettunen lähtekohaks seda. See võis olla algselt isiku lisanimi: inimene, kes endale mujal kohta ei leidnud. Küla läbib Vasalemma jõgi, millele on paisutatud Kernu paisjärv. Järve lähistel asuvad Kernu allikad. Küla territooriumile jäävad Kohatu Suur Hiis ja Kohatu Väike Hiis. Kernu mõisa park on arvatud kaitsealuseks pargiks. Ääsmäe–Kernu tee Kernu invakodu tee Kernu vesiveski Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 12.12.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Eesti kohanimeraamat, lk. 220
Mõisamaa (Märjamaa)

Mõisamaa on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 11.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Tolli

Tolli on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Tolli mõis Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 14.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Mõisamaa (täpsustus)

Mõisamaa on mitme koha nimi: Mõisamaa, küla Jõgeva vallas Jõgeva maakonnas Mõisamaa, küla Toila vallas Ida-Viru maakonnas Mõisamaa, küla Lääneranna vallas Pärnu maakonnas Mõisamaa, küla Märjamaa vallas Rapla maakonnas Mõisamaa, küla Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas Mõisamaa, endine küla Jõgevamaal Jõgeva vallas
Peter Kaiser

Peter Kaiser (1. oktoober 1793 Mauren – 23. veebruar 1864 Chur) oli Liechtensteini ajaloolane ja poliitik.
Uusapostlik kirik

Uusapostlik kirik (saksa keeles Neuapostolische Kirche, lühend NAK; inglise keeles New Apostolic Church (NAC) ja prantsuse keeles Église néo-apostolique (ENA)) on kiliastiline usuline liikumine, mis tekkis 19. sajandi teisel poolel Katolik-Apostlikust Kirikust lahkulöömisel. Eestis alustas Uusapostlik Kirik tegevust 1991. aastal, mil registreeriti esimesed kogudused. Kiriku ülesehitamist Eestis on rahastanud peamiselt Saksamaa kogudused. 2020. aastatel on kirikul Eestis 14 kogudust: Aa, Elva, Haapsalu, Jõhvi, Keila, Kuressaare, Mõisaküla, Paide, Pärnu, Rakvere, Tallinna, Tartu, Viljandi ja Võru kogudused. Kirikul on olnud kogudus ka Elva vallas, kus jumalateenistusteks renditi kohalikku õigeusu kirikut. Tartu Uusapostlik kirik (1994–2013) Paide Uusapostlik kirik Keila Uusapostlik kirik Uusapostlik Kirik Eestis
Lavrentsium

Lavrentsium (ka: laurentsium) on keemiline element järjenumbriga 103. Lavrentsium on lühikese elueaga transuraaniline haruldane muldmetall, teda sünteesitakse kaliforniumist ja tal puudub tarvitusvõimalus. Lavrentsium on nimetatud tsüklotroni leiutaja Ernest O. Lawrence'i järgi. Aastal 1997 kinnitati lavrentsiumi sümboliks Lr. Teadaolevatest isotoopidest pikima elueaga on isotoop massiarvuga 262, mille poolestusaeg on 3,6 tundi. Lavrentsiumi looduses ei esine, kuid arvatavasti on ta hõbevalge või hall, toatemperatuuril tahke radioaktiivne metall. Tema sulamistemperatuur on 1627 °C. Vähesed katsed lavrentsiumiaatomitega näitavad, et see käitub sarnaselt aktinoididega, seetõttu paigutati ta varem aktinoididega samasse gruppi. Erinevalt teistest haruldastest muldmetallidest on lavrentsium siiski d-element, mistõttu tuleb ta paigutada teiste d-elementide hulka. Lavrentsiumi avastasid Albert Ghiorso, Torbjorn Sikkeland, Almon Larsh ja Robert M. Latimer 14. veebruaril 1961 Berkeley kiirguslaboris California ülikoolis USA-s. Seda tekitati, pommitades 3 milligrammi kaliforniumi kolme isotoobi segu boor-10 ja boor-11 ioonidega. Kaliforniumi aatomituumad said laengu, põrkasid ümbritsevast heeliumkeskkonnast tagasi ja püüti kinni õhukesele vasklindile. Seejärel asetati linti tahkete osakeste detektorite ette. Berkeley meeskond teatas, et nad avastasid sel viisil isotoobi 257103, mis lagunes 8,6 MeV alfaosakeste emiteerumisel. Saadud isotoobi poolestusaeg oli 4,2 sekundit. Hiljem täpsustati, et tegu oli isotoobiga 258Lr.
Informatsiooni Keskus

Informatsiooni Keskus oli Vabariigi Valitsuse juures asuv Eesti riigiasutus, mille ülesandeks oli riikliku ja rahvusliku meelsuse süvendamine ja levitamine; seltskondliku tegevuse arendamine; informatsiooni teostamine; ajakirjandust, raadiosaadet, filmi ja teisi sellelaadilisi alasid puudutavate küsimuste korraldamine. Informatsiooni Keskus asutati 6. mail 1940 senise Riikliku Propaganda Talituse asemele. Keskuse juhatajaks oli üks Vabariigi Valitsuse liige: Jüri Uluotsa valitsuses (alates 6. maist 1940) oli selleks Ants Oidermaa ja Otto Tiefi valitsuses Juhan Kaarlimäe. Johannes Varese valitsuses oli Informatsiooni Keskuse juhataja ülesannetes Hans Kruus. Informatsiooni Keskuse koosseisu kuulusid: teadete osakond, ühiskondlik osakond ja kantselei. Vabariigi Presidendi poolt dekreediga 20. augustil 1940, Informatsiooni Keskus likvideeriti, varad ning varalised õigused ja kohustused läksid üle NSVL telegraafi agentuuri "Tass’i“ osakonnana tegutsevale Eesti Telegraafi Agentuurile "Eta". 1075. Korraldus Eesti Telegraafi Agentuuri „Eta" tegevuse kohta., Riigi Teataja, nr. 106, 21 august 1940 1068. Informatsiooni Keskuse tegevuse lõpetamise seadus., Riigi Teataja, nr. 106, 21 august 1940 Valitsuse Informatsiooni ja Propaganda Talitus Seltskond ja valitsusasutised tihedamasse koostöösse. Uus Eesti, 3. aprill 1940, nr. 88, lk. 7. Spectator. Informatsiooni keskus. Uus Eesti, 4. aprill 1940, nr. 89, lk. 4. Min. A. Oidermaa Informatsiooni Keskuse juhatajaks. Uus Eesti, 7. mai 1940, nr. 121, lk. 1. Vabariigi Valitsuse ettepanek 1. aprillist 1940
Tšulõmi jõgi

Tšulõm (vene keeles Чулым) on Obi lisajõgi Venemaal Lääne-Siberis. Tšulõmi jõgi algab Kuznetski Alataust. Ülemjooksul on ta mägijõgi. Algul voolab ta Hakassia ja Krasnojarski krai piirijõena, seejärel Krasnojarski krais. Esialgu voolab ta kirdesse ja jõuab Jenisseile väga lähedale, kõigest 7½ km kaugusele, pöördub siis Balahtas loodesse ja voolab läbi Nazarovo. Sealt suundub ta läände, kuid Kemerovo oblasti piiril keerab itta tagasi, möödub Bogotolist, keerab Atšinskis põhja ja Novobinljussõs uuesti läände. Jõgi jõuab Tomski oblastisse, pöördub edelasse ja läbib Teguldeti. Zõrjanskojes, kus Tšulõmi suubub suurim vasakpoolne lisajõgi Tšet, pöördub jõgi läände ja Assinos loodesse. Suurima parempoolse lisajõe Ulujuli suubumiskohas pöördub Tšulõm läände ja pisut enne suuet edelasse. Tšulõm suubub Obi Moltšanovo ja Kolpaševo vahel. Tšulõmi jõe alguseks loetakse Valge ja Musta Ijussi ühinemiskohta, mille geograafilised koordinaadid on 54°56'56'N 89°50'02"O. Valge Ijussi lähtest lugema hakates on Tšulõmi jõe pikkus 2023 km. Tšulõmi jõe suudme geograafilised koordinaadid on 57°43'54"N 83°49'34"O. Jõgi on 1799 km pikk ja tema valgla on 134 tuhat km². Tema vooluhulk suudmes on 785 m³/s, kuid see kõigub aastaajati suuresti. 131 km kaugusel suudmest on täheldatud suurim vooluhulk 8220 m³/s ja vähim vooluhulk 108 m³/s. Suudmes kannab jõgi setteid keskmiselt 68 g/s ehk 2,1 miljonit tonni aastas. alamjooksul on jõgi mitmeharuline ja kuni 1200 m lai, aga jõeoru laius on kuni 10 km. Tšulõmi jõgi on laevatatav 1173 km ulatuses suudmest kuni Atšinskini. Laevasõitu takistavad põikmadalad ja käänulisus. Jõe kesk- ja alamjooksul elavad tšulõmid ehk tšulõmi tatarlased. See on väike türgi-tatari rahvas, keda 2010. aasta Venemaa rahvaloenduse järgi elas 355, neist 204 Tomski oblastis ja 145 Krasnojarski krais. Suur maailma atlas, lk. 84
Leponti Alpid

Leponti Alpid (itaalia Alpi Lepontine, saksa Tessiner Alpen) on mäestik Euroopas, osa Alpidest. Kulgeb edela-kirde suunas. Kõrgus kuni 3553 meetrit.