laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ahassuumadu

Ahassuumadu (Leptotyphlops) on ahassuumadulaste sugukonna maoperekond. Ahassuumadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Leptotyphlops aethiopicus Broadley & Wallach, 2007 Leptotyphlops conjunctus (Jan, 1861) Leptotyphlops distanti (Boulenger, 1892) Leptotyphlops emini (Boulenger, 1890) Leptotyphlops howelli Broadley & Wallach, 2007 Leptotyphlops incognitus Broadley & Watson, 1976 Leptotyphlops jacobseni Broadley & Broadley, 1999 Leptotyphlops kafubi (Boulenger, 1919) Leptotyphlops keniensis Broadley & Wallach, 2007 Leptotyphlops latirostris (STERNFELD, 1912) Leptotyphlops macrops (Broadley & Wallach, 1996) Leptotyphlops mbanjensis Broadley & Wallach, 2007 Leptotyphlops merkeri (Werner, 1909) Leptotyphlops nigricans (Schlegel, 1839) Leptotyphlops nigroterminus Broadley & Wallach, 2007 Leptotyphlops nursii (ANDERSON, 1896) Leptotyphlops pembae Loveridge, 1941 Leptotyphlops pitmani Broadley & Wallach, 2007 Leptotyphlops pungwensis Broadley & Wallach, 1997 Leptotyphlops scutifrons (Peters, 1854) Leptotyphlops sylvicolus Broadley & Wallach, 1997 Leptotyphlops tanae BROADLEY & WALLACH, 2007 Leptotyphlops telloi Broadley & Watson, 1976. Need maod on levinud Sahara-taguses Aafrikas. Loomade elu 5:250. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Leptotyphlops Roomajate andmebaasi veebiversioon (vaadatud 9.01.2014) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne uBIO-s Sissekanne veebisaidil Wikispecies Adalsteinsson, Branch, Trape, Vitt & Hedges,"Molecular phylogeny, classification, and biogeography of snakes of the Family Leptotyphlopidae (Reptilia, Squamata).", Zootaxa, 2244: 1–50 (2009) (vaadatud 14.10.2013) (inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Leptotyphlops seisuga 11.01.2014.
Psühhotrauma

Psühhotrauma on negatiivsetest emotsioonidest küllastunud elamus. Äge psühhotrauma on ühekordne ülitugeva negatiivse emotsiooniga elamus, emotsionaalne vapustus. Seda võib põhjustada nt. lähedase inimese ootamatu kaotus, suur õnnetus või eluohtlik olukord. Kroonilist psühhotraumat tekitab negatiivsete tundeelamuste pikaajaline toime või ühetaolise traumeeriva tundeelamuse paljukordne mõju, s.t. konfliktsituatsioon ehk krooniline emotsionaalne stress. Võib tekkida ka kroonilise ja ägeda psühhotrauma kombinatsioone. Eesti entsüklopeedia. 7. köide: NÕUK–RAH. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1994, lk 503. Eesti Entsüklopeedia 7. köide, Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1994
Lasteteater Trumm

Lasteteater Trumm on Tallinnas tegutsev erateater, mis on pühendunud lastelavastustele. Teatri ajalugu ulatub aastasse 1992, mil Dajan Ahmet asutas teatritrupi Ahmetov Management. 1993. aastal sai lasteetendusi andva trupi nimeks Trumm. Samades ruumides (Tallinnas Kaarli pst 9) tegutsesid Ahmetov Managementi juhtimisel ooperistuudio Die Dilettanten ja estraadistuudio Muna. Kõik need koondati 15. oktoobril 1994 Salong-Teatriks, mis oli orienteeritud eeskätt täiskasvanutele mõeldud klassikalavastustele. Lastelavastuste väljatoomine jätkus Lasteteater Trummi nime all. Salong-Teatri kui täiskasvanutele suunatud teatri tegevus hääbus 2005.-2006. aastal, kuigi juriidiliselt eksisteerib MTÜ Salong-Teater praeguseni. Lasteteater Trummi avalavastus oli 20. märtsil 1993 esietendunud H. Chr. Anderseni “Pöial-Liisi” (lavastaja Dajan Ahmet, mängisid Katrin Tuuksam, Venno Loosaar, Priit Valkna). Aastakümnete jooksul on Trummi etendustes kaasa löönud üle 40 näitleja. Etendusi on antud Eestis, Soomes, Rootsis, Leedus, Venemaal, Belgias, Armeenias jm. Eesti entsüklopeedia 12. köide, 2003: 505. Langovits, Peeter. Ahmetovi Salong-teater. Postimees, 16.10.2015 Teatri koduleht
Epictia

Epictia on maoperekond. Perekonda Epictia klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Epictia albipuncta (Jan, 1861) Epictia alfredschmidti (Lehr, Wallach, Köhler & Aguilar, 2002) Epictia australis (Freiberg & Orejas-Miranda, 1968) Epictia borapeliotes (Vanzolini, 1996) Epictia clinorostris Arredondo & Zaher, 2010 Epictia collaris (Hoogmoed, 1977) Epictia columbi (Klauber, 1939) Epictia diaplocia (Orejas-Miranda, 1969) Epictia goudotii (Duméril & Bibron, 1844) Epictia magnamaculata (Taylor, 1940) Epictia melanurus (Schmidt & Walker, 1943) Epictia munoai (Orejas-Miranda, 1961) Epictia nasalis (Taylor, 1940) Epictia peruviana (Orejas-Miranda, 1969) Epictia rubrolineata (Werner, 1901) Epictia rufidorsa (Taylor, 1940) Epictia signata (Jan, 1861) Epictia striatula (Smith & Laufe, 1945) Epictia subcrotilla (Klauber, 1939) Epictia teaguei (Orejas-Miranda, 1964) Epictia tenella (Klauber, 1939) Epictia tesselata (Tschudi, 1845) Epictia tricolor (Orejas-Miranda & Zug, 1974) Epictia undecimstriata (Schlegel, 1839) Epictia vellardi (Laurent, 1984). 2. juuni seisuga 2015 on maoperekond täienenud 3 uue maoliigiga: Epictia antoniogarciai Epictia septemlineata Epictia vanwallachi. Need maod on levinud Ameerika Ühendriikides. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Epictia roomajate andmebaasi veebiversioon (vaadatud 11.01.2014) (inglise keeles) CLAUDIA KOCH, PABLO J. VENEGAS & WOLFGANG BÖHME, Three new endemic species of Epictia Gray, 1845 (Serpentes: Leptotyphlopidae) from the dry forest of northwestern Peru, Zootaxa 3964 (2): 228–244, 2. juuni 2015, veebiversioon (vaadatud 15.06.2015)(inglise keeles) Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne saidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Epictia seisuga 11.01.2014.
Lactantius

Lucius Caecilius Firmianus Lactantius (u 240 – u 320) oli varakristlik autor, kellest sai Vana-Rooma keisri Constantinus Suure nõunik. Ta oli Arnobiuse õpilane. Keiser Diocletianus kutsus ta Nikomeediasse kõnekunsti õpetama. Pöördus enne 303. aastat kristlusse ning pidi kristlaste tagakiusamiste tõttu oma ametikohast loobuma. Hiljem oli Augusta Treverorumis (tänapäeva Trier) Constantinuse poja Crispuse kasvataja. Antiigileksikon I. Tallinn, 1983. Lk. 300.
Dubroŭna

Dubroŭna on linn Valgevenes Viciebski oblastis, Dubroŭna rajooni keskus. Poola keeles Dubrowna, vanasti ka Dąbrowna. Asub Dnepri jõe kaldal. Linna nimi tuleb ilmselt tammikust (valgevene keeles дуброва). Linnas on kaks keskkooli, laste spordikool ja muusikakool. Dubroŭnas on kaks raamatukogu ja kultuurimaja. Antakse välja ajalehte «Дняпроўская праўда». Tööstusest on linnas kergetööstus, ehitusmaterjalide tootmine ja toiduainete tööstus. Dubroŭna on traditsioonilise käsitööstusliku keraamika, "Dubroŭna keraamika", valmistamise keskuseks. Vaatamisväärsusteks on kaks linnamäge, klooster ja kirik aastast 1809, Ljubamirskite loss XIII sajandist. Dubroŭna vanalinna asemele on ehitatud uus administratiivne keskus. Aega, mil linna esimest korda mainitakse, on raske määrata. Aastal 1392 räägitakse meetrikas "tühjast Dubrovenskaja maast". XV sajandi lõpus on see piirkond omandanud nime «Дубровенскі шлях». Piirkonna keskuseks oli Dubrovenskaja küla. Vene ajaloolane M. Ljubavski usub, et see Smolenskile kuulunud küla oli praeguse Dubroŭna eelkäija, ja et piirkond oli nime saanud asula järgi. Teada on, et toona oli neil aladel juba kindlus. Esimene kindlam märge Dubroŭnast kui asulast pärineb aastast 1514. Asulast sai hiljem samanimelise krahvkonna keskus. Esimeseks omanikuks oli Jerzy Karol Hlebowicz. Asulat rüüstasid korduvalt venelased. Aastal 1630 ehitati Dubroŭnasse klooster ja kirik. Aastal 1654 põletasid Moskva väed kindluse maha j küüditasid elanikud Smolenskisse. Järgmine küüditamine leidis aset aastal 1664. Aastal 1690 läks asula Sapiehade valdusse. Vene väed rüüstasid asulat ka Põhjasõja ajal. Aastal 1732 hakati asulas regulaarselt laatasid pidama. Aastal 1772 läks asula esimesel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. 2 aastat hiljem sai asulast Potjomkinite suguvõsa valdus. Aastal 1781 asutati linnas kellatehas, esimene Venemaal. Aastast 1787 oli Dubroŭna Ljubamirskite valduses. 1924. aastal liideti alev Valgevene NSV-ga, aastal 1925 sai Dubroŭnast aga linn. Teises maailmasõjas hukkus linnas ja selle ümbruses üle 4000 inimese. Kazimierz Siemienowicz - XVII sajandi raketiteadlane Anna Tumarkin - Šveitsi filosoof Ossip Lourié - Prantsuse filosoof Vassili Koren - Vene graveerija Zvi Zeitlin - Ameerika viiulimängija Charles Jaffe - Ameerika maletaja Israel Dov Frumkin - Iisraeli ajakirjanik Harry Batshaw - Kanada jurist Vennad Poljakovid - Vene ärimehed The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements Dubroŭna Linn Valgevene fotoentsüklopeedias Dubroŭna YouTube'is Dubroŭna YouTube'is
Labiilsus

Labiilsus on püsimatus, kõikuvus, mõjutatavus. Vastand: stabiilsus. Füsioloogias on see talitluslik liikuvus, meditsiinis emotsionaalne labiilsus ehk hüperpaatia – tundeelu ülitundlikkus, elavnenud emotsionaalne reaktiivsus; ilmneb kesknärvisüsteemi talitluse nõrgenemisel mitmesuguste kahjustuste toimel. Eesti entsüklopeedia. 5. köide: KONJ–LÕUNA. Tallinn: Valgus, 1990, lk 357. Eesti Entsüklopeedia 5. köide, Kirjastus Valgus, 1990
Apparat Organ Quartet

Apparat Organ Quartet on Islandi ansambel. Islandi pealinnast Reykjavíkist pärineva 1999. aastal asutatud ansambli esialgsed liikmed olid Hörður Bragason, Músikvatur, Úlfur Eldjárn ja Jóhann Jóhannsson. Nendega liitus peagi trummar Þorvaldur Gröndal, kelle omakorda vahetas 2001. aastal välja Islandi rokkbändi HAM trummar Arnar Geir Ómarsson. Ajapuudusel lahkus 2012. aastal bändist Jóhann Jóhannsson, pühendudes rohkem oma sooloprojektidele. Jóhann Jóhannsson oli aga bändi idee autor ning see loodi koostööprojektina seeria kontsertide tarbeks, mida kureeris Jóhannssoni, Hilmar Jenssoni ja Kristín Björk Kristjánsdóttiri plaadifirma ja kunstikollektiiv Kitchen Motors. Ansambli helikeel on Kitchen Motorsi kogumikel "Nart Nibbles" ja "Motorlab 2" leiduvast atmosfäärilisest ning minimalistlikust post-rock'ist arenenud robustsema, rifirohkema helikeele suunas, millega on seotud segu Kraftwerkist inspireeritud elektroonilist muusikat, Daft Punki muusika sarnaseid robothääli ning hard rock'i rütme. Ansamblit on võrreldud selliste bändide ja muusikutega nagu Kraftwerk, Wagner, Goblin, Terry Reilly, Steve Reich, Sigur Rós, The Glitter Band, Stereolab ja Trans Am. Apparat Organ Quarteti liikmed (ja endised liikmed) ning nende muud projektid: Arnar Geir Ómarsson, graafiline disainer, kes on töötanud koos ka selliste muusikutega nagu Magga Stina, HAM, Lhooq jpt. Hörður Bragason, endine kiriku orelimängija. Jóhann Jóhannsson, kes on tuntud žanripiire ületav helilooja. Músikvatur, kes on teinud koostööd ansambliga múm ning kes on välja andnud mitu singlit. Úlfur Eldjárn, kes on loonud palju muusikat teatri ja televisiooni jaoks. Þorvaldur Gröndal, kes on olnud elektroonilist pop rock'i viljeleva bändi Trabant ja bändi The Funerals liige. Apparat Organ Quartet on üks paljudest Islandi ansamblitest, mille tegemisi kajastab Ari Alexander Ergis Magnússoni 2005. aasta dokumentaalfilm "Screaming Masterpiece" (islandi keeles "Gargandi Snilld"). "Apparat Organ Quartet" (12 Tónar, 2002) "Pólýfónía" (12 Tónar, Crunchy Frog Records, 2010) "Pólýfónía Remixes" (2012) "Nart Nibbles" (Kitchen Motors, 1999) – looga "Nafnlaust uppklapp" "Motorlab #2" (Kitchen Motors, 2001) – kolm lugu koostöös ansambliga TF3IRA: "Charlie Tango no. 2", "Ondula Nova" ja "Sálmur" "Screaming Masterpiece" (2005) – lisaks dokumentaalfilmis osalemisele ka lugu "Romantika" "Kitchen Motors Family Album/Fjölskyldualbúm Tilraunaeldhússins" (Kitchen Motors, 2006) – looga "Stylophonia" "Stereo Rock-N-Roll" (2002) albumilt "Apparat Organ Quartet" "Romantika" (2003) albumilt "Apparat Organ Quartet" "Cargo Frakt" (2010) albumilt "Pólýfónía" Rebecca Louder (02.11.2012). "BREAKING NEWS: Jóhann Jóhannsson Leaves Apparat Organ Quartet". The Reykjavík Grapevine (inglise). Vaadatud 11.01.2014. "Kitchen Motors". FRONTLINE WORLD (inglise). Vaadatud 11.01.2014. TheSirensSound (01.02.2010). "Apparart Organ Quartet – Apparat Organ Quartet". Originaali arhiivikoopia seisuga 11.01.2014. Vaadatud 11.01.2014.
Apostlite kirik

Apostlite kirik võib tähistada mõnd järgmistest kaheteistkümnele apostlile pühitsetud kirikutest: Hoshtevë Apostlite kirik Albaanias, õigeusu kirik, kultuurimälestis Kölni Apostlite kirik (Sankt Aposteln), roomakatoliku kirik Kölnis 11. sajandist Ateena Apostlite kirik, Bütsantsi kirik 10. sajandist Thessaloniki Apostlite kirik, Bütsantsi kirik 14. sajandist Kapernauma Apostlite kloostri kirik Iisraelis (Jeruusalemma Õigeusu Kiriku jurisdiktsioon) Rooma Santi Apostoli, roomakatoliku kirik 6. sajandist Firenze Santi Apostoli, roomakatoliku kirik 11. sajandist Veneetsia Santi Apostoli, roomakatoliku kirik 7. sajandist Moskva Kaheteistkümne apostli kirik (церковь Двенадцати Апостолов) Moskva Kremlis Apostlite kirik Konstantinoopolis, Bütsantsi kirik 4. sajandist, hävinud Karsi Kaheteistkümne apostli kirik, kunagine Armeenia õigeusu kirik, tänapäeval Türgi territooriumil
Maddalena saar

Maddalena on Itaaliale kuuluv saar Vahemeres Sardiinia saare kirderanniku lähistel. La Maddalena asub Sardiinia maakonna Olbia-Tempio provintsis La Maddalena vallas, Gallura ajaloolis-geograafilises piirkonnas. Maddalena on samanimelise saarestikku suurim saar (19,60 km²). 7,5 km pikkuse ja 6 km pikkuse saare rannajoon on 43 km pikkune. Saart hõlmab 1994. aastal moodustatud Maddalena saarestiku rahvuspark (Parco nazionale Arcipelago di La Maddalena). Korsika keeles ja gallura murdes: Madalena; ladina keeles: Ilva,Fussa, Bucina, Bicinara, Insula Sanctae Mariae Magdalenae. LA GEOGRAFIA DELL'ARCIPELAGO lamaddalena.it saidil (itaalia keeles)  Maddalena saar – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Theoderic de Bekeshovede

Theoderic de Bekeshovede (ka Theoderic(h) von Buxhövden, von Buxhoeveden, de Bikeshoved, Theoderic(h) de Raupe, de Raupena, de Rope, de Ropa, von der Ropp) oli Riia piiskopi Alberti vend, Idumea foogt, oma teise venna Tartu piiskopi Hermanni vasall Ugandis ning de Rope'de (von der Ropp) mõisnikusoo rajaja. Tema elust ja tegevusest on eelkõige teada Liivi ristisõja kontekstis Henriku Liivimaa kroonika vahendusel. Theoderic saabus Liivimaale 1203. aastal. Edaspidi osales ta nii sõjategevuses Riia piiskopi vaenlaste vastu kui ka allutatud alade valitsemisel. 1221 on Ropaži (Rodenpois) järve sillaehitusega seoses mainitud ka Raupa Dietrichit (Theodoricus de Raupena). 1212. aastal abiellus Theoderic Pihkva vürsti Vladimiri tütrega, andis oma foogtikoha Idumeas üle äiale ning siirdus kuni 1215. aastani Saksamaale. 1222. aastal osales ta Taani kuninga poolt Saaremaale rajatud linnuse kaitsmisel, kus pärast seesolijate alistumist jätsid saarlased ta kuni 1224. aastani enda juurde pantvangiks. Pärast vabanemist läänistas tema Tartu piiskopiks saanud vend Hermann Theodericile Ugandis maad, tõenäoliselt Otepää kihelkonna. Buxhoeveden Stavenhagen, Oskar: Genealogisches Handbuch der kurländischen Ritterschaft, Bd.: 2, Görlitz, 1937 seite 908, Theoderic(h) de Ropa, von der Ropp Henriku Liivimaa kroonika, VII (1), lk 39 Henriku Liivimaa kroonika, XV (13), lk 131; XVI (7), lk 145 Henriku Liivimaa kroonika, XXVI (2-3), lk 231; XXVIII (7), lk 253 Henriku Liivimaa kroonika, XXVIII (8), lk 253 Markus, lk 6 Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Markus, Kersti, MISJONÄR VÕI MÕISNIK? TSISTERTSLASTE ROLL 13. SAJANDI EESTIS, Acta Historica Tallinnensia, 2009, 14.
Alebrand

Alebrand (ka Alabrand) on Henriku Liivimaa kroonikas mainitud Riia piiskopi misjonär ja preester. Alebrand viibis Liivimaal alates hiljemalt 1202. aastast. 1206. aastal sai ta Turaida piirkonna preestriks, viis seal läbi ristimise, määras kihelkondade piirid ning alustas kiriku ehitamist Krimuldasse. Lisaks vaimulikule võimule sai ta esialgu õiguse ka ilmalikes küsimustes kohut mõista. 1208. aastal käis Alebrandi juhitud delegatsioon Ugandis, et nõuda tagasi kunagi Pihkvasse teel olnud kaupmeestelt röövitud vara, kuid ugalastelt positiivset vastust ei saadud. Tagasiteel sealt, külastades Ümerat, veenab ta kohalikke latgaleid astuma Riia kiriku alla ning peagi viibki seal koos Läti Henrikuga läbi ristimise. 1209. või 1210. aastal läks ta uuesti Ugandisse, et sõlmida ugalastega rahu ning taas kaupmeeste vara tagasi nõuda. Seekordsel kohtumisel ähvardati teda algul tappa, ent lõpuks nõustuti rahuettepanekuga, röövitud vara siiski tagastamata. 1211. on ta olnud tunnistajaks latglite maa jagamise dokumentaalsel vormistamisel. 1212. aastal esindas Alebrand piiskop Albertit läbirääkimistel liivlastega, kes olid riialastega konflikti sattunud. 1214. aastal astus vahepeal Idumea preestriks saanud Alebrand välja seal foogtiametisse asunud endise Pihkva vürsti Vladimir Mstislavitši võimu kuritarvituste vastu ja saavutaski vürsti lahkumise Venemaale. Viimast korda mainitakse Alebrandi seoses tema saatmisega 1220. aastal Eestimaale rahvast ristima. Henriku Liivimaa kroonika, VI (2), lk 39 Henriku Liivimaa kroonika, X (14–15), lk 67, 69 Henriku Liivimaa kroonika, XI (7), lk 81 Henriku Liivimaa kroonika, XIII (5), lk 101 Indriķa hronika, VI (kommentaar 3) Henriku Liivimaa kroonika, XVI (3), lk 139 Henriku Liivimaa kroonika, XVIII (2), lk 149 Henriku Liivimaa kroonika, XXIV (1), lk 211 Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993.
Silvi Oja

Silvi Oja (sündinud Silvi Grünberg, pseudonüüm Silvi Rannu; 15. september 1935 – 25. detsember 2013 Uppsala) oli eesti kirjanik. Ta veetis oma varajase lapsepõlve Tartus ja Pariisis, kus ta isa jagas ateljeed Eduard Wiiraltiga. TeiseI maailmasõja puhkedes pidid vanemad välismaalasena Prantsusmaalt lahkuma ning koos Wiiraltiga tuldi tagasi Eestisse, Tallinna. 1944. aastal põgenes ta koos vanematega Rootsi, nad asusid elama Bollnäsi, kus ta lõpetas ka gümnaasiumi. Seejärel õppis ta Uppsala Ülikoolis põhjala keeli, inglise keelt, prantsuse keelt ja üldist kirjanduslugu ning lõpetades ülikooli magistrikraadiga. Ta on töötanud Uppsalas ja Bros keskkooliõpetajana ning Bro ja Kungsängeni gümnaasiumi raamatukogus. Avaldanud jutustusi ajalehe Stockholms-Tidningen eestlastele noortelisas ning tõlkeid ajakirjades Tulimuld ja Mana. Samuti on ta Enn Nõu koostatud tollase noorema põlvkonna novelliantoloogia "Tont teab" (1968) üks autoreid. Samuti on ta koos Arvo Mägiga (pseudonüümi Silvi Rannu all) kirjutanud novellikogu "Kakskümmend üks moraalset mõrvajuttu". Ühise pseudonüümi Erni Kallak all avaldasid nad 1980. aastatel Eesti Päevalehes järjejutu "Operatsioon "Miljonid"". Silvi Oja oli Karl Ristikivi algatatud Eesti Kirjanduse Fondi sekretär, osaledes Ristikivi päranduse haldamises. Tema isa oli kunstnik Jaan Grünberg, onu (ema vend) Arved Ruusa oli Eesti Vabariigi riigisekretär eksiilis. Ta oli aastast 1965 abielus astronoom Tarmo Ojaga, neil sündis kolm last. In memoriam: Silvi Oja Sirp 10. jaanuar 2014, lk 37 (nekroloog)
Naberežnõje Tšelnõ

Naberežnõje Tšelnõ (tatari Yar Çallı) on linn Venemaa Tatarstani Vabariigis, Tatarstani suuruselt teine linn. Asub Kama jõe kaldal. Linnaõigused sai 1930. aastal. Aastatel 1982–1988 kandis linn nime Brežnev (Leonid Brežnevi järgi). Naberežnõje Tšelnõs asub KamAZi autotehas. Elanike arv on 508 000 (2005). 2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Naberežnõje Tšelnõ elanikest tatarlasi 45,7%, venelasi 45,1%, tšuvašše 2,1%, ukrainlasi 1,6% ja baškiire 1,4%. Q126719912 Naberežnõje Tšelnõ koduleht (vene keeles)
Neurasteenia

Neurasteenia ehk närvinõrkus on neuroosi vorm, psühhogeenne haigus. Paljudel juhtudel mõjutab neurasteenia kujunemist kaasasündinud soodumus. Vahetult tekitavad neurasteeniat krooniline emotsionaalne pinge või konflikt (psühhotrauma), krooniline kehaline haigus või pidev valusündroom. Mõnel juhul kujundab neurasteeniat ennatlik raske haiguse diagnoosimine (iatrogeenia). Neurasteenia kujunemist soodustab ka krooniline desünkronoos. Nähud: erutuvus, keskendumis- ja töövõime vähenemine, jõuetus (asteenia). Neurasteeniast võivad areneda psühhovegetatiivsed häired või hüpohondria. Ravi: sobiva elu- ja töökorralduse kujundamine, psühhoteraapia; paljudel juhtudel aitab tervisesport. Ravimite valik on suur, ravi nõuab arsti ja haige pikaajalist koostööd. Neurootik Depressioon Kadedus Süütunne Ärevushäire Eesti entsüklopeedia. 6. köide: LÕUNA–NÕUD. Tallinn: Valgus, 1992 (= Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1995), lk 598. Eesti Entsüklopeedia 6. köide, Kirjastus Valgus, 1992
Kārlis Reinholds Zariņš

Kārlis Reinholds Zariņš (4. detsember 1879 Ipiku vald – 29. aprill 1963 London) oli Läti diplomaat. Veebruarist 1921 oli ta Läti saadik Soomes, aprillist 1923 ka Rootsis, Norras ja Taanis asukohaga Helsingis. 1925–1930 oli ta Läti saadik Rootsis, Norras ja Taanis asukohaga Stockholmis. 1930–1933 oli ta saadik Eestis. Detsembrist 1931 märtsini 1933 oli ta Läti välisminister. Juulist 1933 oli ta peakonsul ja saadik Suurbritannias. Pärast Läti Vabariigi okupeerimist ja annekteerimist Nõukogude Liidu poolt oli ta Läti Vabariigi esindaja eksiilis kuni oma surmani.
Lozna

Lozna ((transkribeerituna Ljozna, poola keeles Łoźna) on alev Valgevenes Viciebski oblastis, Lozna rajooni ja Lozna külanõukogu halduskeskus. Asulat läbivad Viciebski ja Smolenski vaheline raudteelõik ja Mošna jõgi. Lozna nime päritolu kohta on kaks versiooni. Esimese variandi kohaselt tuleb nimi valgevenekeelsest terminist vabade, mitte sunnismaiste, võõraste ja kodutute inimeste kohta – «лёзныя людзі». Teise variandi kohaselt tuleneb nimi sõnast «лезна», mis tähendab madalat, soist kohta. Alevis on kaks keskkooli ja laste kunstikool. Antakse välja ajalehte Сцяг Перамогі. Tegutseb raadiojaam Голас Лёзненшчыны. Loznas on raamatukogu ja kultuurimaja. Tööstusettevõtted asuvad põhiliselt raudteest lõunas. Asulas on toiduainetetööstus, töödeldakse ka lina. Valmistatakse puidust trumleid kaablite jaoks. Loznat on mainitud esimest korda aastal 1514. Järgmist korda on mainitud asulat XVII sajandil, mil asula oli Ogińskite valduses. Aastast 1831 peeti Loznas regulaarselt 4 laata aastas, kuigi asula ei olnud veel alev. Aastast 1867 hakkas asulat läbima raudtee. Ogińskite valduses oli asula aastani 1870, pärast seda kuulus asula Hrapavickitele ja Šabekidele. Aastal 1901 oli Loznas suur tulekahju, mitu tänavat põles täielikult maha. Aastast 1924 oli Lozna Valgevene NSV koosseisus. Aastal 1938 sai asulast alev. Teises maailmasõjas langes Lozna all Saksa vägede kätte vangi Jossif Stalini poeg Jakov Džugašvili. Sõjas hukkus Lozna piirkonnas 1200 elanikku. XX sajandi lõpus rajati alevisse õigeusu kirik, XX sajandi lõpus ja XXI sajandi alguse katoliku kirik, mille sisseõnnistamiseks luges palve paavst Johannes Paulus II. Aastal 2008 avati asulas paavst Johannes Paulus II mälestusmärk. Loznas asub kaks õigeusu kirikut ja katoliku kabel. Alevis on koduloomuuseum ja Marc Chagalli muuseum. Lozna raudteejaam Lozna. Marc Chagalli muuseum Lozna Lozna kesklinn Leanid Sakinka – valgevene kunstnik Marc Chagall – Prantsuse kunstnik Shneur Zalman Ljadõst – juudi rabi Dovber Schneuri – juudi rabi, eelmise õpilane Menachem Mendel Schneersohn – juudi rabi, eelmise õpilane Lozna valgevenekeelses võrguentsüklopeedias Alev YouTube'is Alev fotoentsüklopeedias
Dale Mortensen

Dale Mortensen (2. veebruar 1939 Enterprise, Oregon – 9. jaanuar 2014 Wilmette, Illinois) oli ameerika majandusteadlane. 2010. aastal pälvis ta Nobeli majandusauhinna koos Peter Diamondi ja Christopher Pissaridesega tööturu uurimiseks otsimismudelite loomise eest.