laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ruunavere postijaam

Ruunavere postijaam on endisaegne Tallinna–Riia postimaantee postijaam Rapla maakonnas Märjamaa vallas Pajaka külas. Jaama peahoone ja postipoiste maja on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks, lisaks on jaamas veel tall ja sepikoda. Mälestis on riikliku postiajaloo mälestusmärk ja ajaloolise infrastruktuuri lahutamatu osa ning tunnistati kultuurimälestiseks 1998. aasta keskel. Postijaam asub Tallinna–Pärnu maantee 47. kilomeetril. Peahoone ja postipoiste maja on ühekorruselised krohvitud kivihooned klassitsistlikus stiilis. Postipoiste majal on S-kiviga kaetud poolkelpkatus. Räästa all on lai mitmeastmeline karniis. Viiluväljal on segmentaken ja fassaadil on lihtsad neljaruudulised aknad. Postijaama peahoone on paekivihoone, millel on samuti kelpkatus. Katus oli algselt kaetud pilbaskattega, kuid hiljem kaeti see S-kiviga. Esifassaadi keskosas asub peasissekäik, mida rõhutab kahe paarissamba ja kolmnurkfrontooniga portikus. Sammaste ülaosa ühendab kolmnurkfrontooniga pilaster. Kahe paarissamba vahel on kahepoolne välisuks, mille kohal on framuug. Fassaadi kujundus on klassitsistlikult rikkalik- munavöödikujuline ehhiin, ühine rihveläärega pealisplaat ja talastiku kohal reljeefne palmettfriis. Fassaadil asetsevad lihtsad, kuue ruuduga aknad sümmeetriliselt. Hoone keskel asub mantelkorsten-köök. Ühel pool kööki asusid reisijate toad, teisel pool postijaamapidaja ruumid. Tubades olid kahhelahjud. 2019. aasta 15. augusti inspekteerimisel otsustati, et peahoone seisund on hea ja postipoiste maja seisund on rahuldav. Postijaam ehitati 19. sajandi I veerandi lõpus tüüpprojekti järgi. Peahoone ehitati aastail 1821–1824. Sama projekti järgi on ehitatud Jõelähtme, Saue, Sõkla ja Jädivere postijaam. Peahoone põles 2001. aasta lõpul. Ruunavere postijaam kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 15.09.2015) "15283 Ruunavere postijaama postipoiste maja". Vaadatud 06.04.2020. "Ruunavere postijaam". eestigiid.ee. Vaadatud 06.04.2020. Eesti arhitektuur. 3, Harjumaa. Järvamaa. Raplamaa. Lääne-Virumaa. Ida-Virumaa. Villem Raam (üldtoimetaja). Tallinn: Valgus, 1997. Lk 111 "Võsa taga valge maja Ruunavere postimõis". Kultuur ja Elu. Vaadatud 06.04.2020. Ruunavere postijaama peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris Ruunavere postijaama postipoiste maja kultuurimälestiste riiklikus registris
Torma postijaam

Torma postijaam on endisaegne Peterburi–Narva–Tartu–Riia postimaantee postijaam Jõgeva maakonnas Mustvee vallas Jaama külas. Postijaama peahoone, tall-tõllakuur ja sepikoda on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Postijaama peahoone ehitati 1832. aastal. Torma postijaam kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 15.09.2015) Eesti arhitektuur. 4, Tartumaa. Jõgevamaa. Valgamaa. Võrumaa. Põlvamaa. Villem Raam (üldtoimetaja). Tallinn: Valgus, 1999. Lk 122 Torma postijaama peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris Torma postijaama tall-tõllakuur kultuurimälestiste riiklikus registris Torma postijaama sepikoda kultuurimälestiste riiklikus registris
Endel Valk-Falk

Endel Valk-Falk (12. oktoober 1932 Rakvere – 18. september 2019) oli eesti nahakunstnik, restauraator ja köiteajaloolane. Ta õppis aastatel 1941–1952 Rakvere 1. Keskkoolis ja 1952–1958 Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi tarbekunsti osakonnas köitekunsti (nahkehistöö) eriala. 1997. aastast kunstiteaduse magister, magistritöö teema oli "Eduard Taska ja Eesti köitekunst". 1958–1967 Tartu Nahkgalanteriikombinaat Linda, peakunstnik 1967–1974 Tartu Riikliku Ülikooli Teaduslik Raamatukogu, hügieeni ja restaureerimisosakonna juhataja, kultuurimälestiste restaureerimistöökoja rajamine. 1968–1974 Eesti Restauraatorite Ühing, esimees, vabariiklikud ja Baltikumi näitused 1975–1986 Eesti NSV Riiklik Kunstimuuseum, osakonnajuhataja, direktori asetäitja restaureerimise alal 1986–1988 Vabariiklik Restaureerimiskeskus, direktor 1988–1995 Ennistuskoda KANUT, direktor 1995–2000 Eesti Akadeemiline Raamatukogu, köiteuunikumide restaureerimise sektori juhataja 2000–2001 Tartu Kunstikool, õppejõud 2001–2007 Tartu Kõrgem Kunstikool, professor Endel Valk-Falk on loonud albumeid, raamatuköiteid, külalisraamatuid, püüdes neis elustada vanu nahatehnikaid, koostanud oskussõnastikke, rikastanud köitetehnika sõnavara, loonud kreeka-slaavi köite restaureerimismetoodika. 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Endel Valk-Falk Eesti raamatukogunduse biograafilises andmebaasis
Auganiit

Auganiit on vulkaaniline kivim. Kuulub andesiitsete või basaltsete kivimite hulka. Auganiidiks nimetatakse oliviinivaba basalti (koosneb kaltsiumirikkast plagioklassist ja augiidist) või siis augiiti sisaldavat andesiiti. Auganiit võib sisaldada ka erinevaid pürokseene; küünekivi, biotiiti, hüpersteeni või bronsiiti.. Nimetus auganiit on tuletatud sõnadest "augiit" ja "andesiit", selle pakkus välja A. N. Winchell. Algselt leiti auganiiti erinevates USA osariikides; tänapäeval on auganiidina identifitseeritud kivimeid ka mujal. Nii näiteks on avastatud, et auganiiti on peale kaldeera moodustumist pursanud Aso vulkaan Jaapanis. https://books.google.ee/books?id=pasPAAAAIAAJ&pg=RA3-PA49&lpg=RA3-PA49&dq=auganite&source=bl&ots=ChCdClNY55&sig=XGMg9La2Uurfur9QvtL1QyznbQw&hl=et&sa=X&redir_esc=y#v=onepage&q=auganite&f=false http://www.btb.termiumplus.gc.ca/tpv2alpha/alpha-fra.html?lang=fra&i=1&index=enr&srchtxt=AUGANITE[alaline kõdulink] Winchell, A. N. Geology of the National mining district, Nev.: Min. and Sci. Press Nov.23 1912Pp. 16. https://books.google.ee/books?id=qyMlAQAAIAAJ&pg=PA161&lpg=PA161&dq=auganite&source=bl&ots=Ou-qudwTdy&sig=5SJDiMMypddQn44ce7uYVIDSmRc&hl=et&sa=X&redir_esc=y#v=onepage&q=auganite&f=false Raamat, kus Winchell pakkus välja termini "augiit"
Päramootor

Päramootor (ka rippmootor) on väiksemat tüüpi veesõiduki kerele (ahtripeeglile) kinnitatav jõuseade, mille mootor, ülekanne ja veekäitur on ühendatud üheks kompaktseks plokiks. Üldjuhul kinnitatakse päramootorid veesõiduki ahtripeegli külge. Päramootori eelis, erinevalt sisemootorist, on selle hõlbus eemaldatavus, vahetatavus ja kompaktsus. Samuti veesõiduki kere sees hooldust vajava sõuvõlli ning keret läbiva väljundava puudumine. Puudused on piiratud võimsus, ahtriosale mõjuv raskusjõud ja suurem ilmastikutundlikkus. Paadil on tavaliselt 1, harvem 2-3 päramootorit, kuid on paigaldatud ka rohkem. Päramootorite võimsus on tavaliselt 2–300 hj. Päramootor võib olla lisaks sisepõlemismootorile ka elektrimootor. Väiksemad päramootorid on käsihoovast ehk rumplist juhitavad, suuremad omavad vastavat distantsmehhanismi. Vähemalt 5 hj või võimsamatel mootoritel on tavaliselt ka tagasikäigu võimalus. Üldjuhul on käsitsi juhitavatel päramootoritel ohutusvõti ehk ohutuslukk, mille võti või klamber kinnitatakse veniva juhtmega ümber käe või riietuse külge. Paadijuhi ootamatu üle parda kukkumise korral eemaldab tema külge kinnituv juhe teise otsaga mootori küljest ohutusklambri ja mootor seiskub. Üldjuhul on päramootori jalaosa võimalik kasutamispauside ajaks (parema säilimise huvides) mootori ülespööramisega veest välja kergitada. Esimene teadaolev päramootor oli väike 5 kg kaaluv elektrimootor, mille konstrueeris 1870. aastal Gustave Trouve ja mille patendi ta sai 1880. aasta mais (patent nr 136,560). Hiljem 25 bensiinil töötavat päramootorit esitleti 1896. aastal American Motors Co poolt, kuid sellel alal need mootorid teerajajaks ei saanud. Esimese bensiinimootoriga päramootori, mis jõudis ka müügile, konstrueeris noor Yale inseneeria tudeng Cameron Waterman 1903. Patenditaotlus esitati 1905. aastal, aasta hiljem alustati mootori tootmist ja loodeti müüa 25 000 mootorit aastaks 1914. Kõige edukama mootori sellel ajajärgul lõi Norra-Ameerika leiutaja Ole Evinrude (1877-1934) 1909. aastal, kelle nimi katab nii mõnegi tänapäevase mootori kapotti. Ajavahemikul 1909–1914 tootis Evinrude Co tuhandeid päramootoreid, mida müüdi edukalt kogu maailmas. Ajalooliselt on enamus päramootoreid olnud kahetaktilised ottomootorid, mis on varustatud karburaatoriga, kuna selle konstruktsioonil on olnud oma lihtsus, usaldusväärsus, madal hind ja kergem kaal. Puudused on suurem looduse reostus, mis tuleb põlemata kütuse ja õlijääkidest heitgaaside hulgas ja suuremast mürast. Kuigi neljataktilisi mootoreid müüdi 1920. aasta lõpust, siis nende mootorite laialdasem levik leidis aset sajandi teises pooles. Neljataktiliste mootorite eelised on väiksem müra, vähesem kütusekulu ja suurem töökindlus, puudus aga suurem mass. Ahter Kummipaat Mootorpaat RIB ja RHIB Sõukruvi "Ole Evinrude". Vaadatud 26.05.2021. Ole Evinrude (1877-1934)
Saponiinid

Saponiinid on taimse päritoluga glükosiidse olemusega seebitaoliste pindaktiivsete ainete rühm, mille struktuur võib olla kas steroidne või triterpenoidne. Sahhariidse osa võivad moodustada kas D-glükoos, D-galaktoos, D-ksüloos, D-glükuroonhape, D-galakturoonhape, L-arabinoos, L-ramnoos või L-fruktoos. Esimene saponiin eraldati 1811. aastal harilikust seebilillest (Saponaria officinalis). Saponiinide bioaktiivsust ära kasutades on taimsete triterpenoidsete saponiinide baasil sünteesitud mitmeid kaasaegseid kommertssteroide, nagu östrogeenid, progesteroon, testosteroon, kortisoon, androgeenid. Saponiine kirjeldas Ludwig Kofler oma 1927. aastal ilunud raamatus "Die Saponine". Saponiinid jaotatakse kahte rühma: triterpenoidsed saponiinid ja steroidsed saponiinid. Ain Raal, "Farmakognoosia. Õpik kõrgkoolidele.", Tartu Ülikooli Kirjastus, 2010
Monoloog tundmatuga

"Monoloog tundmatuga" oli Eesti Televisioonis hooajal 1990/1991 eetris olnud saatesari, mis esmakordselt käsitles põhjalikumalt kohalikke ufojuhtumeid. Saatest sai alguse Enn Mikkeri (Vormsi Ennu) üle-eestiline tuntus[viide?]. Saatejuht-toimetaja oli Vahur Kersna, režissöör Nele Laanejärv, konsultant Hans Raudsik. "Monoloog tundmatuga: Raido". Eesti Televisioon 1990 (saate "Monoloog tundmatuga" esimene osa)
Gilbert Saboya Sunyé

Gilbert Saboya Sunyé (sündinud 28. juulil 1966 Sant Julià de Lòrias Andorras) on Andorra majandusteadlane ja poliitik. Ta on 16. maist 2011 Andorra välisminister.
Noortestuudio pärastlõuna

"Noortestuudio pärastlõuna" oli kahel hooajal (1986–1988) pühapäeviti Eesti Televisiooni eetris käinud otsesaadete sari. Saatest said tuule tiibadesse autorid-saatejuhid Vahur Kersna ja Ivar Vigla, kursusekaaslased TRÜ ajakirjandusosakonnast. Samuti sai seal laiemalt tuntuks Alo Mattiisen, kes kommenteeris saates välismaiseid muusikavideoid. Režissöör Jüri Pihel salvestas just selle saatesarja jaoks mitu ETV kullafondi läinud muusikavideot (Alo Mattiiseni "Ei ole üksi ükski maa", J.M.K.E. "Tere perestroika", PS Troika "Põdrakasvataja" jpt). Saate toimetajad olid Ulvi Funk (Pihel) ja Urve Tiidus, kunstnik oli Tiina Alver.
Malcolm Turnbull

Malcolm Bligh Turnbull (sündinud 24. oktoobril 1954 Sydneys) on Austraalia poliitik. Ta oli 15. septembrist 2015 kuni 24. augustini 2018 Austraalia peaminister. Ta sündis aastal 1954 Sydneys. Aastal 1973 asus ta õppima Sydney ülikooli, mille lõpetas aastal 1977 Bachelor of Arts kraadiga ja aastal 1978 Bachelor of Laws (õigusteaduse bakalaureuse) kraadiga. Aastal 1978 sai ta Rhodesi stipendiumi ja tänu sellele õppis ta aastatel 1978–1980 Oxfordi Ülikoolis (Brasenose kolledžis) tsiviilõigust. Turnbull oli aastatel 1993–2000 Austraalia vabariikliku liikumise juht.
Paldiski Radoneži Vaga Sergi kirik

Paldiski Radoneži Vaga Sergi kirik on Paldiskis asuv 2015. aastal valminud kirik, mida kasutab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Paldiski Püha Suurmärter Panteleimoni kogudus. Kiriku ehitamist alustati 2012. aasta juunis. Seda rahastas Lukoili tütarettevõtte Litasco juhi Sergei Tšaplõgini ja tema abikaasa Aleksandra Azova asutatud Boris Tšaplõgini mälestusfond. Kiriku risti ja kellade pühitsemise tseremoonia toimus 22. septembril 2013. Kiriku avamine ja pühitsemine toimus 13. juunil 2015. Dokumentide järgi oli kiriku ehituse näol tegemist haigla renoveerimisega, kuigi mingit hoonet kinnistul ei olnud (lastehaigla hoone lammutati 2007. aastal). Samuti ei kehtestatud seaduses nõutud detailplaneeringut, mille menetlemine tähendanuks muu hulgas ka selle avalikku eksponeerimist, huvitatud osapoolte ettepanekute kogumist ning ka avalikku arutelu nende üle. Kiriku alumise korruse altari juures, mis on nimetatud ravitseja Panteleimoni auks, asub baptisteerium, kus ristitav kastetakse täielikult vee alla. V. Šadrini projekti põhjal rajatud kirikuhoone vastab puitkirikuarhitektuuri kaanonitele. Kiriku puitosa on valmistanud ning tööd teostanud Soome ettevõte Honkarakenne, ristid ja kuplid on tehtud Eestis. Kiriku kellad on valatud Voroneži Anissimovi tehases. Ikonostaas on valmistatud Kreekas. Baptisteerium Tornikellad Suur tornikell Tornikuplid Vaade ikonostaasile koori pealt Lukoili tippjuht ehitab Paldiskisse kiriku, Äripäev, 18. september 2013. Paldiskis ehitatakse salaja vene õigeusu kirikut, Eesti Ekspress, 12. juuli 2012 Galerii ja video: Paldiski uue kiriku risti ja kellade õnnistamine, Postimees, 22. september 2013 Eri paikade meistrite ühistööst kerkis Paldiski kesklinna tühermaale uus kirik, Paldiski Linnaleht, 20. mai 2015.
Teises maailmasõjas langenud punaarmeelaste mälestussammas Narvas

Mitte segi ajada Teises maailmasõjas hukkunute ühishauaga Narvas Teises maailmasõjas langenud punaarmeelaste mälestussammas Narvas (ka Punaarmeelaste mälestusmärk Narvas) oli Narva linnas Narva linnuse ees asunud mälestusmärk Teises maailmasõjas langenud punaarmeelastele. 16. augustil 2022 teatas Eesti peaminister Kaja Kallas monumendi eemaldamisest koos veel kuue Nõukogude monumendiga Narvas ja Narva-Jõesuus. "Kallas: eemaldame Narvast kokku seitse punamonumenti" ERR, 16. august 2022 (vaadatud 16.08.2022)
Vestervalli 21

Hoone Narvas Vestervalli 21 on hoone Narvas aadressil Vestervalli 21. Hoone on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Hoone ehitati 1777 Gloria bastioni sõjaväe aidahoonena (magasiaidana). 19. sajandi II poolel muudeti aidahoone sõjaväekasarmuks. Hoone sai II maailmasõjas tugevasti kannatada. Hiljem hoone taastati ja aastast 1991 on hoones Narva Muuseumi kunstigalerii. Hoone on lihtne varaklassitsistlik kahekorruseline viilkatuse, katusekorruse ja kolme vintskapiga ehitis. Kandvad seinad ja postid olid kivist, vahelaed puidust. Vestervalli 21 kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 15.09.2015) Kristjan Luts (koostaja),Eesti sõjaajaloo teejuht. Tallinn: Eesti Päevaleht, 2010. Lk 217 Vestervalli 21 kultuurimälestiste riiklikus registris
Siivertsi monument

Mitte segi ajada Narvas Põhjasõjas 1704 langenud Vene sõjaväelastele püstitatud monumendiga. Siivertsi monument on mälestusmärk, mis asub Narvas Siivertsi linnaosas Narva-Jõesuule viiva tee ääres. See on arvele võetud ajaloomälestisena. Mälestusmärk on pühendatud aastal 1700 Narva lahingus langenud Peeter I Preobraženski ja Semjonovski kaardiväepolkude sõduritele. Siivertsi monument. Puhka Eestis. Siivertsi monument kultuurimälestiste riiklikus registris
Ḩalāl

Ḩalāl (araabia keeles حلال 'lubatud') on šariaadi mõiste lubatud asjade ja tegevuste kohta. Sõna kasutatakse sageli seoses söögiga. Vastand on keelatud tegevused ḩarām.
Ḩarām

Ḩarām (araabia keeles حَرَام‎‎) tähistab šariaadis keelatut, puutumatut, ebapüha, tabu. Sellele vastandub ḩalāl.
Öine lend eikuhugi

"Öine lend eikuhugi" oli Vahur Kersna juhitud Eesti Televisiooni saade aastatel 1994–1996. Saate režissöör oli Maire Radsin. Pooletunnises otsesaates vaheldusid stuudiointervjuud videolõikudega, kus käsitleti õudseks peetavaid ja paljudele hirmukõdi pakkuvaid teemasid. Näiteks tutvustas Kersna seal elu-olu, surma ja laipade käsitlemist surnukuuris ning maailmas järjest levivat hobi – ilma igasuguse julgestuseta mööda kõrgete hoonete seinu ronimist, ning illustreeris teemat tõsieluliste kaadritega noormehest, kes ronis sel moel mööda seina Tallinna linnavalitsuse katusele. Margus Müil. Vahur Kersna plaanib hirmsat ehmatust. Post, 23.04.1996.
Rootsi vall

Rootsi vall (ka Rootsi kants) oli 1704 Põhjasõja ajal Sinimägede piirkonda venelaste ehitatud muldkindlustusliin koos reduutidega. Kindlustusliin algas mere äärest ja lõppes Tornimäe juures. Endisaegne kindlustusliin on ka tänapäeval maastikuliselt eristatav. Venelased said neid kindlustusi Põhjasõja keerises ehitada, kuna Rootsi väed võitlesid sel ajal Eesti alast kaugemal. Eesti sõjaajaloo teejuht. Kristjan Luts (koostaja). Tallinn: Eesti Päevaleht, 2010. Lk 232
Vaivara kalmistu

Vaivara (uus) kalmistu on kalmistu Vaivara kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Sinimäe alevikus Narva-Jõesuu linnas Ida-Viru maakonnas. Kalmistu rajati 1902. Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Kalmistul on mitmeid tähelepanuväärseid mälestusmärke: Vaivara Vabadussõja mälestussammas (ka kultuurimälestis) II maailmasõjas hukkunud punaarmeelaste ühishaud (mälestusmärk avati 1953; ka kultuurimälestis) II maailmasõjas hukkunud punaarmeelaste ühishaud (mälestusmärk avati 1954; ka kultuurimälestis) Vaivara kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 15.09.2015) Vaivara kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Paide kaubahoov

Paide kaubahoov on endisaegne kaubahoov Paides Pikal tänaval. Kaubahoovi esinduslikeim ehitis – kaubahoovi ärihoone – on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Ärihoone projekteeris 1849. aastal arhitekt ja ehitusmeister Johann Gottfried Mühlenhausen. Paide kaubahoov kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 16.09.2015) Eesti arhitektuur. 3, Harjumaa. Järvamaa. Raplamaa. Lääne-Virumaa. Ida-Virumaa. Villem Raam (üldtoimetaja). Tallinn: Valgus, 1997. Lk 71
Paide magasiait

Paide magasiait on endisaegne magasiait Järva maakonnas Paides aadressil Tallinna tänav 25. Hoone on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Hoone ehitati 1786. aastal, kui Paide oli saanud kreisilinnaks. 19. sajandi II poolel kasutati hoonet arestimajana. Hoone restaureeriti 1984. aastal (arhitekt Villu Rohtla). Paide magasiait kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 15.09.2015) Eesti arhitektuur. 3, Harjumaa. Järvamaa. Raplamaa. Lääne-Virumaa. Ida-Virumaa. Villem Raam (üldtoimetaja). Tallinn: Valgus, 1997. Lk 72 Paide magasiait kultuurimälestiste riiklikus registris
Kipper

Kipper ka kippar (laevnik, alamsaksa schipper, vanarootsi skipari) on laevajuhi ja -omaniku ajalooline nimetus. Eestis oli kuni 1940. aastani kipper alla 100 brutoregistertonnise mahutavusega purjelaeva kapten. Ta sai laevajuhtimisõiguse lühiajalistel kursustel pärast kutseeksami sooritamist. 21. sajandi alguses kasutab Veeteede Amet meremeeste diplomeerimisel oskussõna kipper järgnevalt Kipper-mehaanik alla 50 GT / 750 kW laeval Kipper alla 50 GT laeval Kipper alla 200 GT laeval Väikelaevajuhti võib ka kipperiks nimetada. Väikelaevajuhiks saamiseks tuleb läbida koolitus ja sooritada eksam. Väikelaeva võib juhtida isik, kellel on väikelaevajuhi tunnistus või laevajuhi või siseveelaeva laevajuhi erialane haridus. Väikelaevajuhi tunnistusele märgitakse lubatud sõidupiirkond lähtuvalt väikelaevajuhi väljaõppest. Sõidupiirkonnad on: 1) meri ja siseveed, 2) siseveed. Veesõiduki juhtimiseks, millel on purjepind kuni 25 m² või mootori võimsus kuni 25 kW, ei nõuta väikelaevajuhi tunnistust, kui veesõiduk sõidab valgel ajal ja hea nähtavuse korral merel kuni 5 meremiili kaugusel kaldast ja sisevetel kuni 9 kilomeetri kaugusel kaldast. Eesti Merekool kaater kiiljaht laeva kapten Mereakadeemia metskapten purjejaht reeder väikelaev Mereleksikon 1996. Juhtivtoimetaja Olev Luhaveer. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Nõuded meremeeste täienduskoolitustele, veeteedeamet.ee "Meresõiduohutuse seadus". eRT. Vaadatud 28. juuli 2019. Kipper Merevikis
Vana-Vigala sild

Vana-Vigala sild on sild Rapla maakonnas Silla-Jädivere teel üle Vigala jõe. Sild ehitati 1966-1967. Enne seda silda oli samas kohas insener P. Kyreniuse 1912 projekteeritud sild, mis oli aga halva kvaliteediga. Eesti arhitektuur. 3, Harjumaa. Järvamaa. Raplamaa. Lääne-Virumaa. Ida-Virumaa. Villem Raam (üldtoimetaja). Tallinn: Valgus, 1997. Lk 114
Kukerpalli sild

Kukerpalli sild on sild Lääne-Viru maakonnas Kundas Kukerpalli orus üle Kunda jõe. Silla ehitas 1907. aastal Peterburi firma Merciot-Couturier. Silla kogupikkus on 18,9 m. Eesti arhitektuur. 3, Harjumaa. Järvamaa. Raplamaa. Lääne-Virumaa. Ida-Virumaa. Villem Raam (üldtoimetaja). Tallinn: Valgus, 1997. Lk 138
Minimalism (elustiil)

Minimalism on elustiil. Täpne definitsioon selle elustiili kohta puudub, ent põhiprintsiip kõlab nii: vähem on rohkem! See “vähem on rohkem” ei käi ainult materiaalsete asjade kohta, vaid ka paljude teiste füüsiliste ja vaimsete eluaspektide kohta. Isegi häirivatest harjumustest (teiste tagarääkimisest, mitmesugustest sõltuvustest) vabanemine võib olla üks uus samm minimalismi teel. Minimalistide eesmärk on üleliigsest vabanemise kaudu omada rohkem energiat keskendumaks kõigele olulisele ehk elada enda jaoks tähendusrikast elu. Kõik minimalistid on võlgade, laenude ja krediitkaartide vastu. Kuna vabadus on oluline märksõna, siis rahaline sõltumatus laenudest-liisingutest on minimalismi alus. Vähem laene ja krediitkaarte on majandusliku stressi vähendamine. http://www.becomingminimalist.com/ http://www.exploringalternatives.ca/ http://www.everydayminimalist.com/ http://www.theminimalists.com/
John Girard de Soucanton

John Karl Girard de Soucanton (27. märts 1894 Selja mõis – 1949 Hildesheim Saksamaa), oli baltisakslasest Selja mõisnik ja Eesti majandustegelane. John Girard de Soucantoni vanemad olid Virumaa Haljala kihelkonna Selja mõisa omanik, aurahukohtunik parun Gustav John Edmund Girard de Soucanton (1863–1910) ja Sophie Eleonore (Ellinor) Girard de Soucanton (sünd. von Rosenbach). Tema vanaisa oli parun John Carl Girard de Soucanton (1826–1896), Kunda tsemenditehase asutaja, Kunda ja Selja mõisnik. John Girard de Soucanton lõpetas Riias Börsi kommertskooli ning astus 14.05.1916 3. Moskva lipnikekooli, mille lõpetas selle lipnikuna 14.10.1916, suunati 199. tagavarapolku, sealt 08.03.1917 Esimese maailmasõja ajal 972. Massalski tagavarapolku ja 16.03.1917 II Tallinna merekindluse polku. 1917. aasta 2. juulil määrati Tallinna Peeter Suure merekindluse maalennusalga ülemaks, ülendati 10. 09.1917 alamleitnandiks. 20.02.1918 vabastati haiguse tõttu sõjaväest. 27. novembril 1918. aastal astus vabatahtlikuna Balti pataljoni, kus teenis selle ratsakuulipildujate komando ülemana. Pärast Vabadussõda oli aktiivne majandustegelane, AS Tallinna Köievabrik John Carr tegevdirektor, AS Loksa Tehased direktor, kuulus AS Paberivabrik Koil ja AS Loksa Tehased juhatusse ning oli seotud ka AS-iga Tormolen & Ko. Tallinna Rotary Klubi liige Stackelberg, Otto Magnus von: John Girard de Soucanton, Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 3, Görlitz, 1930, seite 109 Homseid sünnipäewi: John Girard de Soucanton, tööstur, as. Tallinna Köievabriku juhataja, sünd. 27. märtsil 1894. aastal Varangu vallas Virumaal. Pühitseb homme oma 45 a. sünnipäeva., Postimees (1886-1944), nr. 84, 26 märts 1939 John Girard de Soucanton – 27.03.1894 -?, TALLINNA ROTARY KLUBI LIIKMED 1930-40. AS Tallinna Köievabrik John Carr tegevdirektor. AS Loksa Tehased direktor., rotary.ee Riigiarhiiv; Kaubandus-tööstuskoja Teataja 17/1932, 22/1935, 3/1940, 14-15/1940 Girard de Soucanton, John, s 1894. Portreefoto välispassi saamiseks esitatud avalduse juurde, 1935, www.meediateek.ee Girard de Soucanton, John, s 1894. Portreefoto välispassi saamiseks esitatud avalduse juurde, 1938, www.meediateek.ee
Davy Jones (Kariibi mere piraadid)

Davy Jones, on tegelane ja antagonist "Kariibi mere piraatide" filmisarjas, kus ta esineb filmides "Kariibi mere piraadid: Surnud mehe aardekirst" ja "Kariibi mere piraadid: Maailma lõpus". Ta esineb nii peamise antagonistina "Surnud mehe aardekirstus", kui sekundaarse antagonistina filmis "Maailma lõpus". Ta oli neetud meremees, kes armus merejumal Calypsosse. Merejumal andis talle tööotsa: Jones pidi kümme aastat merel hingede järele valvama ja sai siis üheks päevaks maale astuda, et olla jälle koos oma armastatuga. Kui Calypso sel päeval kohale ei ilmunud, haus ta kättemaksu ja näitas Esimesele Piraadikogule, kuidas Calypsot inimkehasse kammitseda. Seda lõpuks nad tegidki. Tal oli mitu konflikti Jack Sparrow'ga, kuni too ta koos Will Turneriga tappis, torgates läbi ta kirstus lebanud väljalõigatud südame. Teda kehastas Bill Nighy.