Coldplay

Coldplay on 1996. aastal Londonis asutatud Suurbritannia alternatiivroki ansambel. Ansambel on välja andnud üheksa albumit: "Parachutes" (2000), "A Rush of Blood to the Head" (2002), "X&Y" (2005), "Viva la Vida or Death and All His Friends" (2008), "Mylo Xyloto" (2011), "Ghost Stories" (2014), "A Head Full of Dreams" (2015), "Everyday Life" (2019) ja "Music of the Spheres" (2021). Suurt edu on saavutanud ka singlid "Yellow", "Speed of Sound" ja Grammy võitnud "Clocks". Varast Coldplayd mõjutasid Jeff Buckley ja Radiohead, ka U2 ja Travis. Pärast ansambli debüütalbumi "Parachutes" ilmumist (2000) sai Coldplay album "A Rush of Blood to the Head" (2002) mõjutusi teiste seas Echo & the Bunnymenilt ja George Harrisonilt. Albumi "X&Y" (2005) mõjutajateks olid Johnny Cash ja Kraftwerk. Coldplay on üks vähestest briti ansamblitest, mis on saavutanud suurt edu Põhja-Ameerikas. Hoolimata bändi suurest populaarusest, on Coldplay jäänud oma muusika suhtes kaitsvaks ning keelab selle kasutamist toodete reklaamimisel. Coldplay on keeldunud mitmeid miljoneid dollareid maksvatest lepingutest Gatorade'i, Diet Coke'i ja The Gapiga, kes tahtsid kasutada nende lugusid, vastavalt "Yellow", "Trouble" ja "Don't Panic". Aastast 2002 on Coldplay olnud mitmete sotsiaalsete ja poliitiliste ürituste toetaja. Bänd on esinenud ka heategevusüritustel, näiteks "Band Aid 20", "Live 8" ja "Teenage Cancer Trust". Ansambel Coldplay koosneb bassimees Guy Berrymanist, soolokitarrist Jonny Bucklandist, trummar Will Championist ja Chris Martinist, kes laulab ja mängib vastavalt vajadusele kitarri või klaverit. Algselt kandis nelja mehe ansambel nime Starfish. Coldplay oli hoopis üks teine bänd, kus mängisid nende sõbrad. Kui need enam Coldplay nime ei vajanud, küsisid Starfishi liikmed luba seda ise kasutada. Nimi Coldplay oli võetud ühest luulekogust leitud Philip Horky luuletuse "Cold play" järgi. Coldplay liikmed kasvasid üles Inglismaa ja Šotimaa eri paigus ning kohtusid esimest korda 1990. aastate keskel Londonis, oma esimesel kolledžinädalal. Neist said kohe väga head sõbrad ja mõne aja pärast kasvas sõprusest välja ansambel. Noori sidus kirg muusika vastu ja salajane soov saada nii headeks muusikuteks kui vähegi võimalik. Chris hakkas koos Jonnyga lugusid kirjutama, Guy bassi mängima ja kuna Will tahtis ka väga kaasa lüüa, pidi ta kitarri trummide vastu vahetama. Suure hädaga välja antud esimene singel "Brothers And Sisters" viis Coldplay esimese lepinguni stuudioga Parlophone. Nüüd, mil nad on võitnud neli Grammyt, neli Briti muusikaauhinda ja müünud pea seitseteist miljonit albumit, kipub juba ununema see, kui kaugel oli Coldplay oma esimese albumi "Parachutes" (2000) ilmumise ajal enamikust teistest artistidest. Keegi on väga ilusasti öelnud, et Coldplay oli otsekui vaikne torm, täis toorest, tõelist emotsiooni, samal ajal kui ülejäänud muusikamaailm tegeles üksnes hääleka enesenäitamisega. Edu kodusel Inglismaal sai peagi toetust ka USA-s, kus Coldplayd peetakse briti bändide nii-öelda uue laine avalöögi tegijaks. Teise albumiga "A Rush Of Blood To The Head" (2002) tõusis ansambel Coldplay vaieldamatult muusikamaailma kõrgliigasse. 2003. aastal tuuritasid nad maailma suurematel lavadel. Pärast seda kirjutasid mehed jälle muusikat, kuid võtsid aja maha ja tegid seda rahulikus tempos. Igaüks käis aeg-ajalt stuudios lugudele mingit oma nüanssi lisamas. Äkki said muusikud aru, et nii see asi ei edene. "See kõik oli lihtsalt kuidagi... kergeks muutunud. Aga ükski hea asi ei tule kunagi kergelt. Selles kõiges polnud enam kirge... polnud energiat," on Will tunnistanud. Nii siis juhtuski, et esimest korda pika aja jooksul hakkasid neli sõpra jälle koos aega veetma. Nad mängisid jalg- ja pesapalli, käisid väljas söömas ja tegid tobedaid koduvideoid, mida kodulehele üles panna. Nad said aru, mis puudu oli. Suures täiuseihas olid mehed unustanud selle, mis tegelikult kõige tähtsam oli: selle, et ennekõike olid nad ikkagi sõbrad. Tagasi stuudios, omaenda lauludest tõeliselt aru saanud, salvestasid nad uue albumi materjali ja 6. juunil 2005. aastal ilmuski Suurbritannias nende kolmas album "X&Y", mille esimene singel "Speed Of Sound" lendas ülehelikiirusel inimeste südamesse ja edetabelite tippu. Sellele järgnesid singlid "Fix You", " Talk" ning "Hardest part". Albumi X&Y järel nõudsid fännid kohe uut. Nii otsustas nelik minna Lõuna-Ameerikasse turneele ja ühtlasi inspiratsiooni ammutama. Koos kirjutati arvukalt täiesti uudse saundiga lugusid. Paljudes neist oli tunda Lõuna-Ameerika mõju ja bändi arust oli selline uus lähenemine geniaalne. Plaati salvestati 2007. aasta juunist 2008. aasta aprillini. 12. juunil 2008 ilmus see Suurbritannias ja 17. juunil samal aastal Ameerika Ühendriikides. Uudse plaadi nimeks sai "Viva la Vida or Death and All His Friends". Coldplay on sellelt avaldanud kaks singlit: "Violet Hill" ja "Viva la vida", millele on tehtud ka videod ja mida on saatnud suur edu. 36 riigis on plaat olnud müügiedetabelites esikohal. Chris Martin: laul, klaver/süntesaator, kitarr Jon Buckland: kitarr, suupill, taustalaul Guy Berryman: basskitarr, süntesaator, suupill, taustalaul Will Champion: trummid/löökpillid, klaver, taustalaul "Parachutes" (2000; nr 1 UK; nr 51 USA) "A Rush of Blood to the Head" (2002; nr 1 UK; nr 5 USA) "X&Y" (2005; nr 1 UK; nr 1 USA) "Viva la Vida or Death and All His Friends" (2008) "Mylo Xyloto" (2011) "Ghost Stories" (2014) "A Head Full of Dreams" (2015) "Everyday Life" (2019) "Music of the Spheres" (2021) "Moon Music" (2024) "Brothers & Sisters" "Trouble" "Yellow" "Don't Panic" "Shiver" "God Put A Smile Upon Your Face" "In My Place" "The Scientist" "Clocks" "Speed Of Sound" "Fix You" "Talk" "The Hardest Part" "Violet Hill" "Viva la Vida" "Magic" "A Sky Full of Stars" "True Love" "Adventure of a Lifetime" "Hymn for the Weekend" "Up&Up" "Everglow" "Something Just Like This" (koos The Chainsmokersiga) "Miracles (Someone Special)" "Orphans" "Arabesque" "Higher Power" "My Universe" (koos BTS-iga) "Let Somebody Go" (koos Selena Gomeziga) Ametlik koduleht Coldplayzone.it - Italian site Coldplay napsas kaks World Music Awardsi auhinda Õhtuleht, 10. november 2008