laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Osterholz-Scharmbeck

Osterholz-Scharmbeck on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal, Osterholzi kreisi keskus. Linna pindala on 147 km². 31. detsembril 2017 elas seal 30 329 inimest. Osterholz-Scharmbeck asub Bremeni ja Bremerhaveni vahel. Bremen (22 km) Delmenhorst (31 km) Achim (37 km) Bremerhaven (39 km) Brake (40 km) Zeven (41 km) Bremervörde (43 km) Nordenham (46 km) Oldenburg (48 km) Rotenburg (50 km) Freißenbüttel Garlstedt Heilshorn Hülseberg Ohlenstedt Pennigbüttel Sandhausen Scharmbeckstotel Teufelsmoor Ahrensfelde Altenbrück Altendamm Auf Dem Raden Auf Dem Rusch Bargten Bredbeck Buschhausen Büttel Feldhof Haslah Hinter Dem Horn Kattenhorn Lange Heide Lintel Muskau Myhle Niedersandhausen Ovelgönne Ruschkamp Settenbeck Vorwohlde Westerbeck Wiste Linna on esmamainitud 1043. aastal kui Scirnbeci. 1180. aastast kuulus Scharmbeck vürstlikule Bremeni peapiiskopkonnale. Osterholzi klooster asutati 1182. aastal ja püsis 1650. aastani, kui Alam-Saksi muutus peamiselt protestantlikuks. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida esmalt valitses personaalunioonis Rootsi ja 1715. aastast Hannoveri kroon. 1823. aastal hertsogkond kaotati ja selle territoorium sai Stade regiooni osaks Hannoveri kuningriigis. 1927. aastal liideti Osterholzi ja Scharmbecki omavalitsused Osterholz-Scharmbecki nime all ja 1929. aastal anti linnaõigus. Aastatel 1978 kuni 1992 paiknes Osterholz-Scharmbeckis 4200 Ameerika Ühendriikide maavägede sõdurit ja elas 4000 pereliiget. Roland Baar (1965-), sõudja Eduard Neumann (1903-1985), professor ja Berliini vaba ülikooli rektor Bodo Ramelow (1956-), poliitik (Vasakpartei), 2014. aastast Tüüringi ministerpresident Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.osterholz-scharmbeck.de Freißenbütteli küla ametlik veebileht
Eendtugi

Eendtugi on arhitektuuris seinaga püsivalt seotud püsttugi hoone interjööris, näiteks pilaster, liseen või poolsammas. Eendtugi toetab võlvikannas koonduvaid roideid, seinas vöönd- või kilpkaari ja on ühtlasi neile kompositsiooniliseks jätkuks. Piilaritelt jätkuvad pilastrid, mis toetavad vööndkaari. Pontarlier' Saint Benigne'i kirik, 16. sajand, Bourgogne-Franche-Comté Kuplit toetavad seinapilastrid 18. sajandi palees. Paolo Monti foto, Piacenza, 1978 Pilastrid Berliini riigiooperi lavaportaalis Vööndkaart toetav poolsammas nelinurkse pilastri küljes. Knechtsteden, Nordrhein-Westfalen Pilastril asetsev poolsammas toetab lehvikuna koonduvaid roideid. Norwichi katedraal, Suurbritannia Võlviku nurk eendtugedega. Bélapátfalva, Ungari Vööndkaari toetavad liseenid interjööris. Vladimiri Püha Dimitri katedraal, Venemaa Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus. Tallinn 2001.
Lükk

Lükk ehk toobrijalas oli puust talvine jalaslohisti. See oli umbes 1 meeter pikk ja 8–10 cm lai, ots üles painutatud. Tugeval puujalasel veeti talvel toobriga joogivett ning kariloomadele vett ja sulpi. Lükile tehti sälgud toobriservade jaoks. Toobrit hoiti kõrvadest ning lükati enda ees jalasel. Ülesmäge minnes vedas teine inimene lükki nöörist. Lükk oli Eestis 19. sajandil tuntud kogu maal, ehkki seda kasutati vähem kui toobripuud. Ese kuulub Fennoskandia karjanduse inventari hulka. Etnograafia sõnaraamat. Arvi Ränk. Tallinn. AS Pakett trükikoda. 1995. lk 109 Eesti rahvakultuuri leksikon. Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2000. lk 154 Lükk, ERM A 333:9, Eesti Rahva Muuseum
Vastemõisa

Vastemõisa on küla Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas. Vastemõisat on esimest korda mainitud 1559. aastal, kui Viljandi palgasõdurid tapsid Viljandi-Vastemõisa tee peal Riia bürgermeistri poja Wilm Butti. 1583. aastal oli Vastemõisa Poola võimu all haldusüksuse - folvarki - keskus, 1601 kirjas mõisana (Neuwe Hoff), mis jagunes kaheks vakuseks. 1624 Rootsi võimu all Viljandi linnuselääni ühe vakuse keskus. 1638 mainitakse Vastemõisat müüridega mõisana Viljandi linna halduses. 1688. aasta maarevisjonis on Vastemõisa juba kirjas eraldi mõisana, mille valdajaks on linnakodanik Dirich Wistinghausen. 1715 adramaarevisjonis on mõis kirjas riigimõisana. Vastemõisa vald loodi 1866. aastal. Vastemõisa külanõukogu loodi aastal 1945. Vastemõisa oli uuesti aastatel 1990–2005 eksisteerinud Vastemõisa valla keskus. Sügisel 2005 liideti vald Suure-Jaani valla koosseisu ja selle valla koosseisu kuulus küla kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini 2017. aasta sügisel. Külast saab alguse Vastemõisa oja, millele on paisutatud Vastemõisa järv. Külas asub endise Vastemõisa mõisa keskus. 1624. aastal kinkis kuningas Gustav II Adolf Vastemõisa koos teiste aladega krahv Jakob De la Gardiele. Krahv Magnus Gabriel De la Gardie müüs selle 1658. aastal 15 000 taalri eest Ewert Kahlenile. Tema järglaste käest Vastemõisa 1682. aastal riigistati ning see kuulus riigile kuni 1919. aastani. Seal on tegutsenud Vastemõisa postijaam. Vastemõisa külas tegutses 1880–1924 Järavere (Kasari ehk Kildu) kool. Kuni 1974. aastani kasutati maakivist hoonet seltsi- ja rahvamajana. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 25.05.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Johann Renner (1995). Liivimaa ajalugu 1556-1561. Tallinn: Olion. Lk 88. Oleg Roslavlev (1969). Die Revision Livlands 1638 : estnisches Siedlungsgebiet. II. München. "Pärnumaa 1688. aasta revisjon". Saaga. 21. jaanuar 2021. Vaadatud 21.01.2021. "1715.-1716. aasta revisjon. Pärnumaa: Viljandi, Suure-Jaani, Saarde, Tori, ...;". Saaga. 21. jaanuar 2021. Vaadatud 21.01.2021. "Eesti ala valdade register 1866–1917". Rahvusarhiiv. 21. jaanuar 2021. Vaadatud 21.01.2021. Eesti entsüklopeedia 5. kd. Tallinn: Valgus. 1990. Lk 329. Alo Särg (2007). Viljandimaa mõisad ja mõisnikud. Tallinn: Argo. Lk 115. Talving, Hanno (1. mai 2023). "Pudrusõda Saaremaal: maarahvas tsaarivalitsuse ministeeriumikoolide vastu – Imeline Ajalugu". Imeline Ajalugu. Vaadatud 14. juulil 2023.
Gérard Mourou

Gérard Albert Mourou (sündinud 22. juunil 1944 Albertville'is) on prantsuse füüsik, pioneer elektrotehnika ja laserite alal. 2018. aastal sai ta koos Arthur Ashkini ja Donna Stricklandiga Nobeli füüsikaauhinna.
Harklohisti

Harklohisti, ka kiviveohark oli tugevast kaheharulisest puust valmistatud algeline, kuni 1,5 meetri pikkune lohisti. Talu majapidamises kasutati seda põhiliselt kivide, aga ka heina, viljavihkude, sõnniku ja mitmesuguste anumate vedamiseks. Harklohisti hark oli paralleelsete harudega, mis sarnanesid jalastega. Lohisti esiots tõsteti vankriteljele ja kinnitati sinna köitega. Mõnel pool kinnitati lohisti esiots raudkonksuga kolgi külge. Lohistit vedas hobune . Lõuna-Eestis kasutati harklohistit kuni 20. sajandi alguseni. Oli tuntud ka mitmel pool Kesk- ja Lääne-Euroopas, samuti teistes Baltimaades . kiviregi Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 19 Eesti rahvakultuuri leksikon. 2000. Koostanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 31
Arthur Ruusmaa

Arthur Ruusmaa (eesnimi ka Artur; 20. oktoober 1956 Tšanõ rajoon, Novosibirski oblast, Vene NFSV – 15. jaanuar 2019 Võru) oli eesti ajaloolane, koduloolane, giid ja muinsuskaitsja. Ta sündis Novosibirski oblastis küüditatute perekonnas. Kui ta oli pooleteistaastane, pääses perekond tagasi Eestisse. Ta lõpetas 1975. aastal Mõisaküla Keskkooli. Seejärel oli sundajateenistuses Nõukogude sõjaväes. Ta teenis soomusväes, oli lõpuks tankiülem (auastmelt vanemseersant). Seejärel õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu ja lõpetas ülikooli 1983. aastal. 1983–1999 Kohtla-Järve Põlevkivimuuseum, sealhulgas direktor 1999 Ida-Viru maakonna muinsuskaitse vaneminspektor 2000 Võrumaa Muuseum, teadur ja peavarahoidja Ta oli ka atesteeritud giid Ida-Viru maakonnas. VE: "Märska, Konstantin – filmioperaator", 19. mai 2002 "120 aastat Võru muusiku Eugen-Eduard Dachsenbergi sünnist". Viruskundra: Võrumaa kultuurileht nr 2, november 2005. Lk 4 "Lindora laadu aoluust". Võro-Seto tähtraamat 2010 Eesti Muuseumiühing Eesti Ajalooõpetajate Selts Eesti Rahva Muuseumi Sõprade Selts Memento Võrumaa Ühendus Johannes Käisi Selts 2014 – Võru linna vapimärk 2017 – Võrumaa teenetemärk 2017 – Johannes Käisi preemia VE: Ruusmaa, Arthur – museoloog. Vaadatud 26. jaanuar 2019 Lauri Vahtre. "Meenutusi kadunud maailmast". Avita. Tallinn 1999 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 VE: Ruusmaa, Arthur – museoloog Haud Võru linnakalmistul
Valjala-Ariste

Valjala-Ariste on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Valjala valda ja kandis nime Ariste. Aristes on sündinud Bernhard Viiding. Ariste laht Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 4.11.2017.
Buzău

Buzău on linn Rumeenias, Buzău maakonna keskus. Linn asub ajaloolises Munteenia piirkonnas, Buzău jõe ääres. Buzău on raudteesõlm. Buzăud on ürikutes esimest korda mainitud 1431. aastal. 2021 Romanian census Buzau County Virtual Romania
Hitsmeader

Hitsmeader oli talumaadel käsitsikülvil kasutatud lihtne tööriist külvikriipsude tõmbamiseks ja külvirinna määramiseks. Hitsmeader oli puutüve osa, millel oli kaks pikka otsast teravaks lõigatud oksaharu. Sellega tõmmati kivisele ja kõvale mullapinnale külvikriipsud. Hitsmeader on vanimaid vahendeid hitsme märgistamiseks, ta oli tuntud ka Skandinaavias ja Soomes. Eestis on vastavad leiud pärit 12. sajandist, näiteks Lõhaverest. Eesti rahvakultuuri leksikon (2. trükk). 2000. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 37.
Külvirind

Külvirind oli külvataval põllul ala, mille laiust määrati paralleelsete külvikriipsudega. Nii välditi mõne põlluosa külvamata jätmist või kahekordset täiskülvamist. Külvikriipsud tõmmati põllu serva suunas ja liiguti külvirinna laiuse võrra järk-järgult edasi. Kriipse tõmmati vahetult enne külvamist või selle ajal. Pehmele pinnasele veeti kriipsud jalakannaga, kõvale pinnasele külvikonksu või hitsmeadraga. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 90
Külvikonks

Külvikonks oli tööriist külvatavale põllule külvikriipsude tõmbamiseks, et määrata külvirinnet. Pika puuvarrega konksu otsa pandi 1–2 haruline raudteravik, mis võimaldas ka kõvale pinnasele vagusid vedada. Külvikonksu kasutati põhiliselt Lääne-Eestis ja saartel. Ülejäänud Eesti alal kasutati rohkem hitsmeatra. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 90
New General Catalogue

New General Catalogue of Nebulae and Clusters of Stars (lühendatult NGC) on süvakosmose objektidest koosnev kataloog, mille avaldas 1888. aastal John Louis Emil Dreyer. NGCs on edasi arendatud William ja Caroline Herscheli kataloogisüsteemi ning John Herscheli koostatud "General Catalogue of Nebulae and Clusters of Starsi". NGC sisaldab 7840 objekti (nn NGC objekti), millega see oli omas ajas maailma suurimaid astronoomilisi katalooge. Kataloogis on kirjeldatud galaktikad, täheparved, emissioonudud ja tumedad udukogud. 1985. ja 1908. aastal avaldas Dreyer kaks NGC lisakataloogi, mis on tuntud kui indekskataloogid, seal on kirjeldatud veel 5386 astronoomilist objekti. Kataloogis on vähem põhjalikult kirjeldatud lõunataevas asuvaid objekte, kuid mitmeid vaatlesid John Herschel või James Dunlop. Esialgses New General Catalogue'is on palju vigu, kuid neid hakati põhjalikumalt parandama 1993. aastal. Kataloogi uusim parandatud versioon avaldati 2009. aastal. Messier' kataloog NGC objektide loend "J. L. E. Dreyer and His New General Catalogue of Nebulae and Clusters of Stars". SAO/NASA Astrophysics Data System (ADS). Vaadatud 27. jaanuar 2019. "Names of Deep-Sky Objects". Sky&Telescope. Vaadatud 27. jaanuar 2019. "An NGC primer". Astronomy.com. Vaadatud 27. jaanuar 2019. "Messier Objects - nebulae, clusters and galaxies". Guide to the Universe. Originaali arhiivikoopia seisuga 27. jaanuar 2019. Vaadatud 27. jaanuar 2019.
Jursi

Jursi on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Valjala valda. Külas asub kaitse all olev Tammevälja tamm (kõrgus 17 meetrit, ümbermõõt 3,96 m). Eesti külade loend Jursi mõis Jursi Rahaallikas Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Juan Guaidó

Juan Gerardo Guaidó Márquez (sündinud 28. juulil 1983 La Guairas) on Venezuela poliitik. Ta on Venezuela parlamendi spiiker. Ta kuulutas end 23. jaanuaril 2019 Venezuela presidendi kohusetäitjaks. Ta sündis aastal 1983 Vargase osariigis La Guairas keskklassi perekonnas. Ta sai tööstusinseneri diplomi Andrés Bello Katoliiklikus Ülikoolis. Ta on täiendanud ennast George Washingtoni Ülikoolis.
Hajusparv

Hajusparv on kuni mõnest tuhandest tähest koosnev kooslus, mis on moodustunud samas molekulipilves ja on enam-vähem sama vanad. Linnuteel on teadaolevalt üle 1100 hajusparve. Hajusparvede tähed on seotud vastastikuse gravitatsioonilise külgetõmbejõuga, mida võib galaktikakeskme ümber tiirlemisel häirida kokkupuude teiste parvede ja gaasipilvedega. Hajusparvede eluiga on mõnisada miljonit aastat, kuid suuremad parved võivad vastu pidada ka kuni paar miljonit aastat. Hajusparvi on leitud ainult spriaal- ja ebaregulaarsetest galaktikatest, kus toimub aktiivne täheteke. Hajusparved on olulised tähtede arengu uurimisel, sest parve liikmed on sarnase vanuse ja keemilise koostisega ning nende omadused (näiteks kaugus, vanus ja kiirus) on üksikute tähtedega võrreldes paremini tuvastatavad. Mitmed hajusparved, näiteks Plejaadid ja Hüaadid, on Maalt palja silmaga vaadeldavad. "Open cluster". ScienceDaily. Vaadatud 27. jaanuar 2019. "Open Star Clusters". SEDS. Vaadatud 27. jaanuar 2019. "Open Star Clusters – Information and Observations". Night Sky Info. Vaadatud 27. jaanuar 2019.
Arianespace

Arianespace SA on rahvusvaheline korporatsioon, mis asutati 1980. aastal ning oli esimene kanderaketi starditeenuse pakkuja. Arianespace vastutab Ariane programmi toimimise ja turustamise eest. Firma pakub erinevate koormate orbiidile viimiseks kanderakette Ariane 5, Sojuz-2 ja Vega. Esimene Arianespace-i korraldatud raketistart toimus 1984. aastal. Seisuga mai 2017 oli Arianespace viinud orbiidile rohkem kui 550 satelliiti ja korraldanud 34 aasta jooksul 254 starti. Arianespace kasutab stardipaigana Guajaana kosmosekeskust ja omades osalust firmas Starsem, saab Arianespace kasutada ka Baikonuri kosmodroomi. Arianespace'i peakorter asub Courcouronnes' Prantsusmaal. "Arianespace: Satellite Launch Company". Space.com. Vaadatud 27. jaanuar 2019. "Milestones". Arianespace. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuli 2018. Vaadatud 27. jaanuar 2019.
Ashley Barnes

Ashley Luke Barnes (sündinud 30. oktoobril 1989 Bathis) on Inglismaa jalgpallur. Ta mängib ründajana Inglismaa esiliigaklubis Norwich City. Ta alustas klubikarjääri Paulton Roversis. 2007. aastal sõlmis ta oma esimese profilepingu, liitudes Inglismaa esiliigaklubiga Plymouth Argyle. Lisaks Plymouth Argyle'i meeskonnas mängimisele oli ta järgmiste hooaegade jooksul laenul mitmes Inglismaa madalama liiga klubis. 2010. aasta juulis sõlmis ta lepingu kolmanda liiga klubiga Brighton & Hove Albion. Hooajal 2010–11 lõi ta liigas 17 väravat. Brighton & Hove Albion sai liigas esikoha ja tõusis esiliigasse. 2014. aasta jaanuaris liitus Barnes Burnleyga, mis mängis toona Inglismaal esiliigas. Järgmiseks hooajaks tõusis Burnley Inglismaa kõrgliigasse. Esimese värava lõi ta Premier League'is 8. novembril 2014 mängus Hull City vastu, tuues Burnleyle selle hooaja esimese võidu. Lisaks hooajale 2014/15 mängis Barnes Burnleyga Inglismaa kõrgliigas veel ka aastatel 2016–2022. Individuaalselt oli Barnesi edukaim hooaeg Burnleys 2018/19, mil ta lõi Inglismaa kõrgliigas 12 väravat. 2023. aasta mais sõlmis Barnes lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Norwich City. Tema isapoole vanaema on Austria päritolu. 2008. aastal pidas ta ühe mängu Austria kuni 20-aastaste koondises, kuid Austria jalgpallikoondises ta mängida ei saanud, kuna talle ei antud Austria kodakondsust. "Burnley sign Barnes from Brighton". BBC Sport. 10.1.2014. Vaadatud 27.1.2019 "Norwich sign Burnley forward Barnes". BBC Sport (Briti inglise). 17. mai 2023. Vaadatud 18. mail 2023. "Innenministerium legt sich fest: Barnes wird kein Österreicher". Tiroler Tageszeitung Online. 27. veebruar 2019.  Ashley Barnes – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Profiil Burnley F.C. kodulehel
Troy Deeney

Troy Matthew Deeney (sündinud 29. juunil 1988 Birminghamis) on Inglismaa jalgpallur. Ta mängib ründajana Inglismaa esiliigaklubis Birmingham City. Ta alustas profikarjääri 2006. aastal Inglismaa neljanda liiga klubis Walsall. Hooajal 2008–09 lõi ta Walsalli meeskonnas mängides Inglismaa kolmandas liigas 12 ja hooajal 2009–10 14 väravat. Hooajal 2009–10 valiti ta Walsalli hooaja parimaks mängijaks. 2010. aasta augustis asus ta mängima Watfordis. Esimesed viis hooaega mängis ta klubiga Inglismaa esiliigas. Nii hooajal 2012–13, 2013–14 kui ka 2014–15 lõi ta esiliigas vähemalt 19 väravat. Kõige edukam oli hooaeg 2013–14, kui ta lõi liigas 24 väravat ja oli liigas paremuselt kolmas väravakütt. Oma klubikarjääri arvatavasti kõige kuulsama värava lõi Deeney 12. mail 2013 Inglismaa esiliiga üleminekumängus Leicester City vastu. Pärast seda, kui vastasmeeskonna mängija oli eksinud seitsmendal üleminutil penaltil, mis oleks edasi aidanud Leicester City, viis Deeney loetud sekundid hiljem Watfordi 3:1 juhtima ja üldskooriga 3:2 esiliiga üleminekumängude finaali. Seal kaotati aga 0:1 Crystal Palace'ile. Hooajal 2014–15 sai Watford liigas teise koha ja tõusis lõpuks Premier League'i. Samal hooajal valiti Deeney esiliiga sümboolsesse koosseisu. Oma esimesel Premier League'i hooajal lõi Deeney 13 väravat. Premier League'is mängis ta Watfordiga aastatel 2015–2020 kokku viis hooaega, mille jooksul lõi Deeney 47 väravat. Hooaegadel 2013–14 ja 2014–15 valiti Deeney Watfordi hooaja parimaks mängijaks. 2021. aasta augustis sõlmis ta kaheaastase lepingu Birmingham Cityga. "Troy Deeney comes home!". Birmingham City F.C. 30. august 2021. Originaali arhiivikoopia seisuga 24. oktoober 2021. Vaadatud 1. septembril 2021.  Troy Deeney – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Profiil Watford F.C. kodulehel
Jõelepa

Jõelepa on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Valjala valda. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Kuzma Minin

Kuzma Minin (õieti Kuzma Minitš Zahharjev-Suhhoruk; vene keeles Кузьма Минин; sündinud umbes 1570, surnud 21. mail 1616) oli Segaduste ajal Vene teise maakaitseväe organiseerija ja üks juhte, Nižni Novgorodi possaadiinimene.
Jööri

Jööri (1977–1997 Jõõri) on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Valjala valda. Jööri küla Madise talus on Jööri Muuseum alates 22. augustist 1998. 2004. aastast peetakse Jööri folki. Jööri laululava avati 30. juulil 2011. Jööri mõis Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Küla koduleht
Gelvonai

Gelvonai on alev Leedus Širvintose rajooni territooriumil, Gelvonai valla halduskeskus. Alev asub rajooni keskusest Širvintosest 16 kilomeetrit läänes. Alevis asuvad kultuurimaja, postkontor, keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on sealne aastal 1897 ehitatud katoliku kirik, Platerite kabel, Platerite ja Żabówite suguvõsa hauakabel-mausoleum ja kellatorn. Aastail 1848–1849 elas alevis mõnda aega leedu vaimulik ja luuletaja Antanas Baranauskas. Gelvonaid on esmamainitud 1385. aastal (Gelwen). XVII sajandil rajati Gelvonai mõis, mis läks XVIII sajandil Żabówite suguvõsa valdusse. Algselt asus mõisa hoonetekompleks Bagaslaviškises. Aastal 1642 rajati asulasse kalvinistide kirik, aastal 1686 ka katoliku kirik, mis asus frantsisklaste kloostri juures. Aastal 1744 andis August III Gelvonaile alevi õigused, sealhulgas ka õiguse turgu pidada. Klooster suleti novembriülestõusu järel aastal 1832, vana kirik põles aga maha aastal 1895. Aastal 1897 põles ka ülejäänud Gelvonai, samal aastal valmis uus kirikuhoone. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Гельваны, ent kasutusel oli ka omanike nimest tulenev nimekuju Жабовъ. XX sajandi alguses oli alevi kohta kasutusel nimekuju Gelvonys. Aastal 1918 hõivasid taganevate Saksa vägede kannul alevi Punaarmee sõdurid, aastal 1919 vallutasid selle aga Poola väed. Aastani 1920 toimusid Gelvonai all lahingud Leedu sõjaväe ja Lucjan Żeligowski üksuste vahel. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli Gelvonai kohaliku kolhoosi keskasulaks. Gelvonai kirik ja Platerite kabel Gelvonai kalmistu Platerite kabel Platerite ja Żabówite suguvõsa hauakabel-mausoleum Gelvonai mõisa kuur Gelvonai kirik Gelvonai kellatorn Koolimaja 2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamentas, vaadatud 26.01.2019. Гельваны. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Kd. 8 (15) : Гальберг — Германий. С.-Петербургъ, 1892., 282 lk. Гельваны. Географическо-статистический словарь Российской империи, T. 1 (Аа — Гямъ-маликъ). СПб, 1862, 623 lk. Gelvonai (also Gelvonys) 1921-1922, lithuanianphilately.com Vincas Brazauskas ir kiti. Gelvonai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 518 lk. Alev portaalis vietoves.Lt
Räpina õigeusu kirikuaed

Räpina õigeusu kirikuaed on endine kalmistu Räpina kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Põlva maakonnas Räpina vallas Räpina linnas. Räpina õigeusu koguduse uue kiriku (ehitatud 1829–1833, pühitsetud 17. veebruaril 1834) ümber rajati kirikuaed 1834. aastal. 1848. aastal ehitati kirikuaia ümber tara. Kirikuaeda maeti koguduse teenistujaid ja üldiselt tähtsamaid liikmeid. Kokku on sinna maetud umbes 900 lahkunut. Tänapäeval seda enam matmisteks ei kasutata. Kirikuaed asub Räpina linnas Apteegi tänav 5. Kirikuaia pindala koos ehitiste (kirik jm) all oleva maaga on 0,2 ha, matuseala tegelik suurus on oluliselt väiksem. "Räpina". // Võrumaa. Maateaduslik, tulunduslik ja ajalooline kirjeldus. Eesti II. Tartu 1926. Lk 350 Vladimir Berens. "Историко-статистическое описание церквей и приходов Северо-Западных епархий. Часть 2, Эстонская епархия". Tallinn 1974. Käsikiri TLÜAR Baltica kogus, Msc K1-593/I, II. Leht 325 "Räpina". // Võrumaa. Maateaduslik, tulunduslik ja ajalooline kirjeldus. Eesti II. Tartu 1926. Lk 350 Vladimir Berens. "Историко-статистическое описание церквей и приходов Северо-Западных епархий. Часть 2, Эстонская епархия". Tallinn 1974. Käsikiri TLÜAR Baltica kogus, Msc K1-593/I, II. Leht 325
Minerva

Minerva oli rooma jumalanna, käsitööliste ja kunstnike kaitsja. Teda austasid eelkõige sabiinid, etruskid ja latiinid. Etruskid nimetasid teda Menrvaks. Minerva kuulus koos Jupiteri ja Junoga Kapitooliumi triaadi. Vanakreeka mütoloogias vastas talle Athena.