laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Anthony Kennedy

Anthony McLeod Kennedy (sündinud 23. juulil 1936 Sacramentos) on Ameerika Ühendriikide kohtunik, aastatel 1988–2018 Ameerika Ühendriikide Ülemkohtu liige. Alates 2006. aastast oli Kennedy Ülemkohtus kaalukeeleks. 9-liikmelises kohtus, kus oli 4 liberaalset ja 4 konservatiivset liiget, määras 12 aasta kestel enamasti tsentristist Kennedy hääl, kumb tiib hääletusel enamuse sai. 27. juunil 2018 teatas Kennedy, et lahkub ametist 31. juulil. President Donald Trump nimetas tema asendajaks Columbia ringkonna apellatsioonikohtu kohtuniku Brett Kavanaugh', kelle Senat kinnitas ametisse sama aasta 6. oktoobril.
Criollo

Criollo on hobusetõug. See aretati baguales'test – Argentina pampa taasmetsistunud hobustest. Need oma korda pärinesid hispaania mustangidest, kes põgenesid 16. sajandil maadeavastajate juurest või kes jäeti maha. Kuna need hobused on tugevad, väledad ja keskmist kasvu (turja kõrgus 150 cm), siis sobivad nad hästi kauboidele ja polomängijatele.
Ameerika Ühendriikide Ülemkohus

Ameerika Ühendriikide Ülemkohus (inglise keeles Supreme Court of the United States, lühendatult SCOTUS) on Ameerika Ühendriikide kõrgeim kohus. Peaasjalikult toimib Ülemkohus apellatsioonikohtuna, kuhu saab edasi kaevata alama astme föderaalkohtute otsuseid ja ka osariigi kohtute neid otsuseid, mis puudutavad föderaalseadusi. Samal ajal on Ülemkohus ka Ameerika Ühendriikide konstitutsioonikohus, mis tegeleb riigi seadusandluse tõlgendamise ja järelevalvega. Selle otsuseid ei ole võimalik edasi kaevata. Ülemkohuse institutsiooni näeb ette Ameerika Ühendriikide põhiseaduse III artikkel ja see loodi põhiseaduse jõustumisega 4. märtsil 1789. Sellel on üheksa liiget, kelle nimetab eluks ajaks ametisse Ameerika Ühendriikide president ja kinnitab Ameerika Ühendriikide Senat. Ülemkohtu hoone asub Washingtonis. Seisuga 2. juuli 2020 kuulusid Ameerika Ühendriikide Ülemkohtu koosseisu: John Roberts – esimees alates 29. septembrist 2005 Clarence Thomas – liige alates 23. oktoobrist 1991 Stephen Breyer – liige alates 3. augustist 1994 Samuel Alito – liige alates 31. jaanuarist 2006 Sonia Sotomayor – liige alates 8. augustist 2009 Elena Kagan – liige alates 7. augustist 2010 Neil Gorsuch – liige alates 10. aprillist 2017 Brett Kavanaugh – liige alates 6. oktoobrist 2018 Amy Coney Barrett – liige alates 27. oktoobrist 2020 8. aprillil 2017 valiti Ülemkohtu uueks liikmeks aasta varem surnud Antonin Scalia asemel Neil Gorsuch, kes astus ametisse 10. aprillil 2017. 26. juunil 2018 teatas oma peatsest tagasiastumisest Anthony Kennedy. President Donald Trump nimetas 9. juulil tema asendajaks Brett Kavanaugh, kes kinnitati ametisse 6. oktoobril 2018. Clarence Thomas on kohtu kõige konservatiivsem liige, kõige liberaalsem on Sonia Sotomayor.
Arenal

Arenal on aktiivne kihtvulkaan Costa Rica loodeosas San Josést umbes 90 km loode pool Alajuela provintsis San Carlose kantonis La Fortuna vallas. Selle absoluutne kõrgus on 1633 m. Arenal on koonusekujuline mägi, selle kraatri läbimõõt on 140 meetrit. Geoloogia seisukohast on Arenal suhteliselt noor vulkaan, selle vanus on alla 7500 aasta. Vulkaani kohta on kasutatud ka nimesid Pan de Azúcar, Canaste, Volcán de Costarrica, Volcán del Río Frío ja Guatusos. Sadu aastaid oli ta uinunud vulkaan, mille tipus oli üks kraater. Vulkaani nõlvad olid kaetud tiheda taimkattega. 1968. aastal toimus ootamatu purse, mille käigus hävis väikelinn Tabacón. Purske tagajärjel tekkis kolm kraatrit vulkaani läänenõlval, üks neist on alles siiani. Aastani 2010 oli Arenal Costa Rica aktiivseim vulkaan ja kuulus maailma kümne aktiivsema vulkaani hulka. Oktoobrist 2010 Arenali vulkaaniline aktiivsus vähenes ja pursked muutusid harvemaks.
Belgia lipp

Belgia lipp on Belgia Kuningriigi ametlik lipp. Praegune riigi- ja rahvuslipp võeti kasutusele 23. jaanuaril 1831, selle eeskujuks on Prantsusmaa lipp. Plagu on vertikaalsete väljadega trikoloor, must-kollane-punane. Lipp tuleb heisata nii, et must laid oleks lipuvardale kõige lähemal. Lipp on erandlikult peaaegu ruudukujuline, mis viitab iseseisvusvõitluses osalenud Brüsseli mässumeelsete lipu kujule. Standardsuuruses lipp on 3 m kõrge ja 2,6 m lai, mis teeb lipu proportsioonideks 13:15. Kõik lipu laiud on võrdse laiusega. Värvid pärinevad Belgia allüksuste ajaloolistelt vappidelt. Hainaut' krahvkonna, Limburgi hertsogkonna ja Luksemburgi hertsogkonna sümbol on punane lõvi, Brabanti hertsogkonna sümbol on kollane lõvi ning Flandria krahvkonna ja Namuri provintsi sümbol on must lõvi. Värvid viitavad Belgia vapile. Must on vapikilbi väli, kollane (PMS 116C) on lõvi ja punased (PMS 186C) on lõvi keel ja küüned. Lipud on ka flaamikeelsel Flandrial, prantsuskeelsel Valloonial ja kakskeelsel Brüsselil. Esimene Belgia lipp võeti kasutusele Brabanti revolutsiooni käigus 1789–90. Selleks oli Austria Madalmaade puna-valge-kollaste horisontaallaidudega lipp, millelt eemaldati Austria Keisririigi vapp ning keskmine valge väli asendati mustaga. Revolutsioon sai lüüa ja selle sümbolite kasutamine lõpetati, aga belglaste eneseteadvusele avaldas see suurt mõju. 1814–30 oli Belgia Hollandi võimu all ja seetõttu kasutati Hollandi lippu. Aastatel 1830–31 toimus Belgia revolutsioon, milles ülestõusnud võtsid taas kasutusele Belgia rahvusvärvid. Sel ajal paiknesid lipuvärvid ikka horisontaalselt, kuid värvide järjestust oli muudetud, nüüd oli kangas puna-kolla-must. 23. jaanuaril 1831 muudeti lipu laiud vertikaalseteks ja sama aasta 12. oktoobril muudeti nende järjekord tänapäevaseks, nii et must laid asub lipuvardale kõige lähemal. Kuna Belgia on föderatsioon, siis on Belgia kommuunide ja regioonide lipud põhimõtteliselt sama tähtsad kui riigilipp. Siiski näeb protokoll ette, et kui mitut erinevat lippu heisatakse või langetatakse või kantakse rongkäigus, siis peab riigilipp olema esimene. Täpsemalt on järjekord selline: Belgia lipp Belgia kommuunide ja regioonide lipud Euroopa lipp Belgia provintside lipud kohaliku keele tähestiku järjekorras Belgia valdade lipud. Kui kohal on mõne välisriigi riigipea, siis selle riigi lipp on teisel kohal ja kõik ülejäänud lipud jäävad seetõttu ühe koha võrra tahapoole. Belgia lipp andmebaasis Flags of the World (inglise keeles)
Aju

See artikkel räägib üldmõistest. Filmi kohta vaata artiklit Aju (film). Aju on närvikoest koosnev kompaktne elund, loomade närvisüsteemi keskne osa. Aju esineb nii selgrootutel kui ka selgroogsetel loomadel. Selgroogsete loomade aju jaguneb seljaajuks ja peaajuks. kesknärvisüsteem närvitänk
Sensoorne deprivatsioon

Sensoorne deprivatsioon on olukord, kus ühe või mitme meeleelundi kaudu välismaailmast saadav andmehulk on märgatavalt vähenenud. Eristatakse osalist sensoorset deprivatsiooni, täielikku sensoorset deprivatsiooni. Osalise sensoorse deprivatsiooni korral blokeeritakse ainult mõne meeleelundi funktsioneerimine, nt suletakse silmad vms. Täieliku sensoorse deprivatsiooni korral (kasutatakse ka mõistet sensoorne isolatsioon) püütakse blokeerida aistmine kõigis meeleelundites. Sensoorse isolatsiooni saavutamisel kerkivad esile eetikaprobleemid – kas uurimise eesmärgil on õigus sekkuda inimese füsioloogilistesse protsessidesse sellisel määral, et saavutatakse nn puhta aju seisund või sündroom: seisund, mil aju on eraldatud keskkonnast sellisel määral, et ajju ei saabu ühtegi välisimpulssi. Lühiajalist sensoorset deprivatsiooni kasutatakse rahunemiseks, pikema kestusega deprivatsioon võib esile kutsuda rahutust, keskendumishäireid, hallutsinatsioone ja ebameeldivustunnet. Samuti võib pikema deprivatsiooni tagajärjel ajutiselt tekkida nägemis- ja kirjutamishäireid ning intellektuaalsete võimete langust. Sensoorne deprivatsioon võib tekkida näiteks kaugsõiduautojuhtidel või pikki vahemaid läbivatel lenduritel. Sellistel juhtudel on kuulmis- ja nägemiselunditele antav signaal ühetaoline ja selle vältimiseks vajavad nad aju stimuleerimiseks ärritavat signaali. Teadvus
Depressant (ökoloogia)

Depressant on aine, mis vähendab vee aurumist (näiteks veekogust või põldudelt). Depressante kasutatakse näiteks väheste sademetega piirkondades põllumajanduses. Närvisüsteemi depressant
Depressant

Depressant on üldnimetus ainetele, mis pärsivad närvisüsteemi talitlusavaldusi – nii psüühilisi funktsioone kui neuroloogilisi funktsioone. Teatud juhtudel on närvisüsteemi depressandid näidustatud ravimitena (tänapäeval bensodiasepiinid, varem barbituraadid). Närvisüsteemi depressantideks on ka uimastid. Uimastitena tarvitatavate depressantide hulka kuuluvad näiteks alkohoolsed joogid ja rahustid, mõneti eraldiseisvana ka oopium jt opiaadid, kanepitooted. Uimastid tekitavad juba väikestes kogustes tarvitamisel pidurdusprotsesside pärssimise tõttu eufooriat ning sageli alandavad tundlikkust, pikendavad reaktsiooniaega ja pärsivad motoorseid reaktsioone. Suuremates kogustes tarvitamine muudab enamasti kõne segaseks ja võib tarvitaja viia teadvusekaotuseni. Mitme depressandi koostarvitamisel võimendavad nad üksteise mõju. Depressandi vastand on stimulant. Antidepressant
Oopium

Oopium (lad < kr opion 'magunamahl'; vanemas eestikeelses kirjanduses ka laudanum, mekoonium) on unimaguna valmimata kupardest saadav kuivatatud piimmahl. Euroopa farmakopöa järgi on droogiks tooroopium (Opium crudum) – magunaliste sugukonna taimeliigi unimaguna varaküpsuses kuparde kuivanud piimmahl, mis kogutakse kokku ja rullitakse kas pallikesteks (oopiumikummi) või peenestatakse pulbriks (jahvatatud oopium). (Raal, 418:2010b) Tooroopium peaks sisaldama vähemalt 10% morfiini ja kodeiini vähemalt 0,1%. Oopiumist toodetavat heroiini tarvitatake peamiselt narkootikumina. (Raal, 419:2010b) Oopiumi tarvitamine tekitab väikeste koguste puhul algul ärritust, hiljem mõjub rahustavalt, valu vaigistavalt ja uinutavalt. Oopiumi korduv tarvitamine tekitab ravimisõltuvuse. Oopium ja selle valu vaigistavad alkaloidid on narkootikumid ja nendest valmistatud ravimite üle peetakse eriarvestust. Oopium on lähtematerjaliks poolsünteetilisele narkootilisele ainele heroiinile. Oopiumis leiduvaid alkaloide nimetatakse opiaatideks. 2007. aastal toodeti 93% maailmaturule jõudnud oopiumist ÜRO andmetel Afganistanis, eriti selle edelaosas. Pool Afganistani oopiumist pärines omakorda Helmandi provintsist. 1990. aastatel pärines enamik oopiumitoodangust Birmast. Oopiumisõjad Oopiumimaguna kasvatamine ja oopiumi tootmine Afganistanis "Afghanistan Opium Survey 2007" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 28. jaanuar 2008. Vaadatud 5. juunil 2009. Ain Raal, "Farmakognoosia: Õpik kõrgkoolidele", lk 417-419, Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 548–549, 2010b
Opiaadid

Opiaadid on farmakoloogias oopiumialkaloide sisaldavate ravimite rühma koondnimetus. Algselt kasutati nimetust oopiumitinktuuri kohta, mida valmistati tooroopiumist. Tänapäeva farmakoloogias nimetatakse opiaatideks ka oopiumalkaloidide derivaate sisaldavaid poolsünteetilisi ravimeid. Opiaatideks nimetatakse ka morfiini derivaate. Osade allikate kohaselt on opiaadid opioidide sünonüümiks. Opiaadid mõjutavad inimorganismi tervikuna ja on suure sõltuvuspotentsiaaliga. Selle täpseid mehhanisme seni ei tunta, kuna opiaadid sarnanevad endorfiinidega (organismi enda morfiinidega), siis kinnituvad nad samadele retseptoritele. "Meditsiinisõnastik", 545:2004 Sinikka Piippo, Ulla Salo, "Meelte ja tunnete taimed" (originaali pealkiri "Mielen ja rakkauden kasvit"), Varrak, lk 263, 2007
LSD

LSD ehk lüsergiinhappe dietüülamiid (inglise keeles Lysergic acid diethylamide; teised nimetused LSD-25, hape, mark, ellekas, Ruut, reis, trip) on poolsünteetiline hallutsinogeenne psühhedeelikum ning psühhoanaleptikum. See on lüsergamiidide hulka kuuluv keemiline ühend, mida sünteesitakse harilikust tungalterast saadavatest ühenditest. LSD on serotoniini retseptorite 5-HT2A agonist, millel on dopaminergiline toime. LSD sünteesis esimesena 1938. aastal Baselis Sandoze laboratooriumis šveitslasest keemik Albert Hofmann, kes otsis migreeniravimit. Tollal jättis Hofmann LSD kõrvale, kuid 5 aastat hiljem ainega juhuslikult kokku puutudes avastas selle psühhedeelsed omadused. 1950.–1960. aastatel kasutati LSD-d tootenimega "Delysid" psühhoteraapia abivahendina. Samuti uuriti aine kasutamist "tõeseerumina" (CIA projekt MKULTRA). LSD keelustati Ameerika Ühendriikides 1966. aastal, seejärel ka mujal maailmas. LSD populaarsuse tippaeg oli hipiajastul. Uimastit tarvitatakse suu kaudu, mõjuperiood (trip) kestab 6–12 tundi. Mõju on väga intensiivne, kasutajal võib tekkida "kehast väljumise tunne", ta võib näha mitmesuguseid hallutsinatsioone. LSD tarvitajal tõuseb vererõhk ja kehatemperatuur, kiireneb pulss ja hingamissagedus. Tavaliselt laienevad pupillid, tugevnevad refleksid ja väheneb koordinatsioonitaju. Uimasti tarvitajat võib iseloomustada ka hajevil olek, letargia, uimasus, ebakindlad liigutused ja üle keha värisemine. LSD tekitatav sõltuvus on tagasihoidliku intensiivsusega, samuti on LSD tarvitamisest raske saada üledoosi, sest surmav annus on tavalisest annusest tuhandeid kordi suurem. Jaanus Harro on raamatus "Uimastite ajastu" öelnud: "..küll aga võib kaotada võimu enda üle. Kui närvihälvitite maailmale ongi võõras kihutav sund uue annuse järele, siis omamoodi sõltuvust võib neidki tarbijaid vaadates näha. [---] Nii et on siiski põhjust kõnelda käitumusliku ja sotsiaalse sõltuvuse tekkimisest." LSD tarvitamisel tekkiv reaalsustaju kadu ja hallutsinatsioonid võivad põhjustada õnnetusjuhtumeid, kui inimene nende ajel tegutseb. 19. aprillil tähistavad neuropsühhofarmakoloogia entusiastid kogu maailmas nn jalgrattapäeva (Bicycle Day). Nimelt manustas Šveitsi keemik Albert Hofmann just sel kuupäeval 1943. aastal enda arvates väikese koguse (250 mikrogrammi) tungalterast sünteesitud ühendit LSD-25. Aine hakkas talle mõjuma teel laboratooriumist koju jalgrattasadulas. Albert Hofmanni nekroloog Hallutsinogeenid narko.ee veebilehel LSD mõjusid uuriti esmakordselt ajuskanneritega Jaanus Harro "Uimastite ajastu", TÜ kirjastus 2006. lk 172 Jaanus Harro "Uimastite ajastu", TÜ kirjastus 2006
Hallutsinogeen

Hallutsinogeen on narkootikum, mis muudab taju ja kutsub esile hallutsinatsioone. Hallutsinogeenid jaotatakse päritolu järgi looduslikeks ja sünteetilisteks. Looduslike hallutsinogeenide hulka kuuluvad näiteks meskaliin (pärit peyote-kaktusest), psilotsibiin (seened), LSA (taevassinine lehtertapp ehk Morning Glory) jpt. Ka kanepisaadused võivad põhjustada hallutsinatsioone . Sünteetiliste hallutsinogeenide tuntuim esindaja on LSD. Teistest tuntumatest sünteetilistest hallutsinogeenidest võiks mainida fentsüklidiini (PCP) ja ketamiini. Sünteetilistest ainetest arvatakse hallutsinatsioone tekitava toime tõttu selesse rühma aeg-ajalt ka [MDMA]] ja temasarnased amfetamiini derivaadid. Hallutsinogeenide toime mõjul ilmnevaid elamusi nimetatakse slängis trip'iks (inglise sõnast trip 'reis, ränd'). Kui elamused on negatiivse sisuga, kasutatakse väljendit bad trip ('halb reis'). Bad trip'i korral on tavaline paranoia, tõesena tunduvad mõtted jälitamisest või tagaajamisest ning ähvardavad hallutsinatsioonid (koletised, ründavad loomad jms). Hallutsinogeenide poolt tekitatud füüsiline sõltuvus on tagasihoidliku intensiivsusega (higistamine, käte värisemine). Sagedamini esineb psüühiline sõltuvus (unehäired, ärevus). Hallutsinogeenid võivad rohkem kui teised narkootikumid vallandada püsivaid psüühikahäireid. Näiteks võivad algselt LSD toime all tekkinud elamused jääda püsima ka pärast aine otsese mõju lakkamist – inimesel tekib psühhootiline seisund. "Keeler, M.H., Ewing, J.A., Rouse, B.A. (1971). Hallucinogenic effects of marijuana as currently used. Am J Psychiatry. 128(2), pp. 213-216". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. september 2007. Vaadatud 17. augustil 2006.
Belau lipp

Belau lipp on Belau Vabariigi riigi- ja rahvuslipp. Kavandivõistluse võitnud lipp, mille autor oli Blau Skebong, võeti kasutusele 1. jaanuaril 1981. See on sinine kangas millel on kollane sõõr. Sõõr ei ole lipu keskel, vaid on veidi varda poole nihutatud. Mõne allika põhjal on lipu proportsioonid 5:8. Oma lipp on ka kõikidel Belau osariikidel. Sinine ei tähista mitte riiki ümbritsevat ookeani, vaid taevast – vabaduse taevast. Kollane sõõr on aga täiskuu, mis sümboliseerib rahvuslikku ühtsust ja viljakust. Vana pärimuse järgi on just täiskuuaeg kõige sobivam loovaks tegevuseks. Siis on õige aeg hakata nii külvama kui ka saaki korjama. Kuu on ka rahu ja armastuse sümbol. Taevas ja kuu iseloomustavad sümboolselt belaulaste tahet vabaneda välismaisest ülemvõimust ja saavutada enesemääramisõigus. Belau vapp Belau lipp andmebaasis Flags of the World (inglise keeles)
Deuteerium

Deuteerium ehk raske vesinik (keemiline sümbol D või 2H) on vesiniku isotoop, milles erinevalt tavalisest vesinikust, mille aatomituumas on üks prooton, on lisaks veel üks neutron. Deuteeriumi aatommass on 2,014101795 u (aatomimassi ühikut) ehk 3,344548127•10−27kg. Deuteeriumi tuuma ehk deutroni mass on vastavalt 2,01355323 u ehk 3,3436372•10−27kg Deuteeriumi leidub maailmameres keskmiselt 1 2H aatom 6400 H aatomi kohta, ehk umbes 0,156 ‰. Ülimalt väikestes kogustes esineb deuteerium kui lihtaine. See on omadustelt diprootiumi H2 sarnane gaas valemiga 2H2 või D2. Deuteeriumi levinuim ühend universumis on ühend prootiumi 1H aatomiga ehk 2H 1H või DH. Deuteerium moodustab hapnikuga reageerides vee erivormi, mis on tuntud raske vee nime all. Deuteeriumi ühendid on imetajatele, sealhulgas inimestele mürgised: umbes 15 protsendi vee asendamine raske veega (2H2O) tekitab rottidel tervisehäireid ja 25...30 % asendamine on surmav. Väikestes kogustes (paar grammi inimese puhul, enam-vähem võrdne raske vee loomulikku sisaldusega kehas) kasutatakse deuteeriumi meditsiinis ainevahetuse jälgimiseks. Vesinik Triitium Vesi
Triitium

Triitium (kr tritos 'kolmas') ehk üliraske vesinik (keemiline sümbol T või 3H) on vesiniku isotoop, mille tuumas on lisaks ühele prootonile kaks neutronit. Triitiumi aatommass on 3,01686. Triitium on radioaktiivne poolestusajaga 12,32 aastat. Radioaktiivsel lagunemisel emiteerib triitium nõrka beetakiirgust. Triitiumi reageerimisel hapnikuga moodustub vesi T2O (üliraske vesi). Looduses esineb triitiumi väga väikestes kogustes. Ta tekib enamasti atmosfääri ülakihtides kosmilise kiirguse mõju tõttu atmosfääris leiduvatele gaasidele. Levinuim triitiumi tekke mehhanism toimib, kui lämmastiku molekulid on avatud kosmilisele neutronivoole. Saades juurde ühe neutroni, laguneb lämmastiku tuum süsiniku ja triitiumi tuumaks. Triitiumi lühike poolestusaeg (12,32 aastat) ei võimalda looduslike varude kogunemist. Kuna looduses leidub triitiumit väga vähe siis toodetakse teda rakenduslikuks otstarbeks tuumareaktsioonide abil. Triitiumit kasutatakse muu hulgas reageeriva ainena vesinikupommis, radioaktiivse indikaatorina bioloogias ja keemias. Relvadel kasutatakse helendavat triitiumit öösihikutel. Triitium on ohtlik oma radioaktiivsuse tõttu. Väikese energia (maksimaalselt 18 keV) tõttu ei läbi 3H beetakiirgus nahka, aga omastatuna on triitium ohtlik. Triiton Deuteerium (raske vesinik) EE 9. köide, 1996.
Ivan Pavlov

Ivan Petrovitš Pavlov (vene keeles Иван Петрович Павлов; 26. september (14. september vkj) 1849 Rjazan – 27. veebruar 1936 Leningrad) oli vene füsioloog, tingitud reflekside ehk Pavlovi reflekside avastaja. Ta pälvis 1904. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna vereringe füsioloogiat ja seedimist käsitlevate teadusuuringute eest. Ta oli esimene Nobeli auhinna laureaat Venemaal. Ivan Pavlov õppis Peterburi ülikoolis. Tema töö oluliseks edasiarendajaks oli Pjotr Anohhin. 1917. aastal toimunud revolutsioonide ajal keeldus Pavlov lahkumast Venemaalt, vaatamata teda tabanud ülekohtule – temalt konfiskeeriti teadustööde eest saadud kuus kuldmedalit ja natsionaliseeriti panka deponeeritud Nobeli auhinna rahaline osa. Hiljem keelasid võimud tal emigreeruda, kartes tema paljastusi Nõukogude Venemaa tegelikkuse kohta. Pärast inglise kirjaniku Herbert Wellsi külaskäiku nälgiva Pavlovi juurde ja Rahvusvahelise Punase Risti palveid lubada tal emigreeruda võeti Pavlovi olukord erikontrolli alla ning talle eraldati elatusvahendeid. Pärast seda lubati tal järelevalve all reisida välismaale: Soome, Suurbritanniasse, Ameerika Ühendriikidesse ja Prantsusmaale. Tal oli võimalus välismaale jääda, kuid ta keeldus sellest. Ivan Pavlov veetis koos perega 26 suve Eestis Sillamäel (täpsemini selle külje all Türsamäel ehk Tiurselis). Ivan Pavlov pooldas tervislikku eluviisi ja oli tugeva tervisega, kuid 1936. aastal haigestus ta mingisse gripilaadsesse viirushaigusse, nagu ta ise iseloomustas, ning pöördus sugulaste soovitusel arsti poole (selleks oli hiljem Maksim Gorki "surnuksravimise" eest süüdi mõistetud ja 1941. aastal maha lastud D. Lepnev), kes tegi talle süsti. Seejärel Pavlovi tervis halvenes ning ta sai aru, et on suremas. Surma lähenemist tundev Pavlov kutsus oma õpilased kokku ja kirjeldas oma tundmusi, kuni ta suri. Ühele juhuslikule külastajale öeldi: "Akadeemik Pavlov on hõivatud. Ta sureb." 1904 Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind 1924 valiti Tartu ülikooli audoktoriks meditsiini alal (dr. med. h. c.) 1932 valiti Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks T. Kändler 2016. Maaleht 22. sept. lk. 37.; Daniel P. Todes. Ivan Pavlov: A Russian Life in Science. Загадка смерти академика "Tartu Ülikooli audoktorid". Tartu Ülikool. Vaadatud 13. detsembril 2022. Jackie D. Wood, The First Nobel Prize for Integrated Systems Physiology: Ivan Petrovich Pavlov, 1904, Physiology, 1. detsember, 2004, 19. köide, nr 326-330DOI: 10.1152/physiol.00034.2004, veebiversioon (vaadatud 26.07.2014) (inglise keeles)
Tõnis Kask

Tõnis Kask (2. detsember 1929 Tarvastu – 27. august 2016) oli eesti filmi- ja telerežissöör. Ta lõpetas 1949. aastal Viljandi 2. Keskkooli, 1953 GITIS-e eesti stuudio ning oli 1962–1964 täiendõppel sama instituudi kõrgematel kursustel (televisiooniteooria eriala). 1953–1957 töötas ta Tallinna Draamateatri näitlejana ja lavastas isetegevusteatrites. 1957. aastast töötas Eesti Televisioonis, esialgu režissööri assistendina, hiljem oli ta propagandasaadete pearežissöör, alates 1961. aastast Tallinna Televisioonistuudio (ETV) pearežissöör ja kunstiline juht, 1982–1984 ETV režissöör-lavastaja, 1984–1987 režissöör Tallinnfilmis ning 1987–1992 Eesti Telefilmi peatoimetaja, hiljem vabakutseline lavastaja. Tõnis Kask oli esimese kodumaise maaelu probleemidele keskendunud teledokumentaaldraama "Mis Koosta peres uudist?" (1965–1973, stsenaristid Helgi Oidermaa ja Rein Karemäe) looja. Tema algatatud on kaks revolutsioonilisi ajaloosündmusi ja Eesti iseseisvuse tekkelugu dokumentaalselt käsitlevat telesarja: 25-jaoline "Sünniaasta" (1976–1977) ja 10-jaoline "Poliitilised kired" (1978–1980). Koos Astrid Reinlaga on Tõnis Kask populaarse teleseriaali "Õnne 13" idee ja pealkirja kaasautor ning ta oli sarja esimene režissöör-lavastaja (aastail 1993–2003, kokku 227 jagu). Ta on lavastanud filme, näiteks "Pimedad aknad" (1968), "Kaks päeva Viktor Kingissepa elust" (1981), "Õnnelind flamingo" (1986), "Kaks paari ja üksindus" (1985) ja "Vana mees tahab koju" (1991). Ta on mänginud filmis "Näitleja Joller" (1960). 1978 Eesti NSV teeneline kunstitegelane 1996 Suure Vankri auhind 2004 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2004 Rukkiräägu kultuuriauhind Tõnis Kask andmekogus IMDb (inglise) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Liivi Šein, Tõnis Kask: „Õnne” jälitab mind kogu aeg, Eesti Päevaleht, 28. november 2009 Suri "Õnne 13" algatanud režissöör Tõnis Kask
Erguti

Erguti ehk stimulant on aine, mis ergutab kesknärvisüsteemi. Tavaliselt suurendavad ergutid südame rütmisagedust, vererõhku ja lihastoonust ning ergutavad mõttelendu. Tuntumad ergutid on kofeiin ja nikotiin ning uimastite hulka kuuluvad kokaiin ja amfetamiin. Eestis on meditsiinis kasutuses metüülfenidaat (Ritalin). Paljude kasutajate arvates suureneb ergutite kasutamisega nende töövõime, tegelikult suureneb enamasti ainult tähelepanuvõime ja pikeneb reaktsiooniaeg. Ergutite vastandiks on depressandid.