laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Maris Hellrand

Maris Hellrand (sündinud 15. septembril 1970 Rakveres) on eesti ajakirjanik ja kodanikuaktivist. Ta on õppinud Lembit Pärna nimelises Tallinna 42. keskkoolis (praegune Kadrioru Saksa Gümnaasium), Tartu Ülikoolis ja Müncheni Ülikoolis. Ta on elanud aastaid Saksamaal, Ühendkuningriigis, Singapuris ja Lõuna-Koreas. Rännakuperioodide vahel töötas mitmesugustel ametikohtadel president Lennart Meri juures[viide?], aga ka president Toomas Hendrik Ilvese juures[viide?], kui ta veel välisministeeriumis ametis oli. 2010. aastast elab alaliselt Eestis. Teeb Eesti teemadel kaastööd rahvusvahelistele väljaannetele. Maris Hellrand kuulub 1998. aastast Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 286 häält ning ei osutunud valituks. Ta kandideeris 2021. aasta kohalikel valimistel Tallinna kesklinnas, kogus 482 häält ja osutus valituks Tallinna linnavolikogu liikmeks, kus ta on Keskkonna- ja kliimakomisjoni esimees. Ta on kolme lapse ema. Tema õde on filmirežissöör Margit Lillak. Kristi Erlich (11. jaanuar 2012). "Maris Hellranna missioon on tutvustada Eestit". Virumaa Teataja. TMW 2019 panelistid: Maris Hellrand "TEELE". teele.tallinn.ee. Vaadatud 13. septembril 2024. https://www.zdf.de/nachrichten/heute-in-europa/30-jahre-wiedererlangung-der-unabhaengigkeit-100.html ZDF, 20. august 2021 https://epl.delfi.ee/artikkel/94182699/maris-hellrand-segregatsioon-ei-eksisteeri-ainult-uldhariduskoolis-vaid-ka-huvihariduses, Eesti Päevaleht, 2. august 2021 https://www.ohtuleht.ee/1039231/maris-hellrand-suure-keskkonnajaljega-suurlavastus-ehk-kuidas-jagada-avalikku-kultuuriraha Õhtuleht, 22. juuli 2021 https://www.ohtuleht.ee/1030980/maris-hellrand-avalik-ruum-parandab-tervist-ja-loob-onnelikuma-kogukonna-kuid-tallinnas-seda-veel-napib / Õhtuleht, 9. aprill 2021 https://medium.com/@marishellrand_50510 https://epl.delfi.ee/artikkel/91302149/paeva-teema-maris-hellrand-tallinn-jai-rohelise-pealinna-tiitlist-ilma-oige-kah-sest-sonamurdlik-kaitumine-euroopas-edu-ei-too Eesti Päevaleht, 8. oktoober 2020 Hellrand: meem ministritest Auschwitzi värava ees oli ebasobiv / ERR.ee, 26. august 2019 Ajakirjanik Maris Hellrand: aasta eest ei olnud pagulastest juttugi, aga õhkkond ühiskonnas oli sama kibe / DELFI, 13. oktoober 2015 Maris Hellrand: mis sajandil meie kool elab? / Õpetajate Leht, 9. oktoober 2013
Maailma Rahanduskeskus

Maailma Rahanduskeskus (inglise keeles World Financial Center), praegu tuntud kui Brookfield Place, on büroohoonete ja kaubanduskeskuse kompleks, mis asub Battery Park City naabruskonnas New Yorgis. 200 Liberty Street ehk varasem One World Financial Center 225 Liberty Street ehk varasem Two World Financial Center 200 Vesey Street ehk varasem Three World Financial Center 250 Vesey Street ehk varasem Four World Financial Center
Delaware, Lackawanna & Western Railroad

Delaware, Lackawanna & Western Railroad oli Ameerika Ühendriikide esimese klassi raudteevõrk, mis ühendas Buffalo linna Hobokeniga ja parvlaevaühendusega New Yorgiga.
Hoboken

Hoboken (unami keeles Hupokàn) on Ameerika Ühendriikide linn Hudsoni maakonnas New Jersey osariigis. 2016 U.S. Gazetteer Files https://www.nj.gov/labor/lpa/census/2020/2020%20pl94%20Tables/2020_Mun/popARH%20MCD%20Cen20-Cen10.xlsx, vaadatud 22.01.2022. 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.  Hoboken – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
100 m tõkkejooksu Eesti meistrivõistluste medalivõitjad

100 m tõkkejooksu Eesti meistrivõistluste medalivõitjad. Aastatel 1926–1968 joosti ainult 80 m distantsil. 80 m tõkkejooksus pidid naised ületama kaheksa tõket, mis olid paigutatud üksteisest 8 meetri kaugusele ja 76,2 cm kõrgusele.1960. aastatel korraldati mõned katsevõistlused 100 meetri distantsil, kasutades tõkkeid kõrgusega 76,2 cm. 1968. aasta suveolümpiamängude ajal otsustati võtta kasutusele 100 m tõkkejooks, kasutades tõkkeid kõrgusega 84 cm. Esimene rahvusvaheline võistlus 100 m tõkkejooksus toimus kergejõustiku Euroopa meistrivõistlustel. Tänapäevasel 100 m jooksul on võrreldes 80 m jooksuga veel 2 tõket, mis on kõrgemad ja asuvad üksteisest veidi kaugemal (8,5 meetrit). Stardist esimese tõkkeni on vahemaa13 meetrit ja viimasest tõkkest finišini on 10,5 meetrit. 80 m tõkkejooksu Eesti meistrivõistluste medalivõitjad
Kilpkaar

Kilpkaar (saksa keeles Schildbogen) on võlvi toetava seina ja võlvisiilu liitumiskohas kulgev eenduv kaar. Seda joont nimetatakse kilpkaareks ka siis, kui võlvisiilu ja seina kokkupuutejoon on jäetud eriliselt kujundamata. Anzy-le-Duci Kolmainsuse kirikus on kesklöövi vööndkaared jõuliselt eenduvad, kuid kilpkaared vaid servjoontena Evelyn Zagorski. 4.–16. sajandi kirikuarhitektuuri eesti-inglise-eesti seletav illustreeritud sõnastik. Magistriprojekt. Tartu, 2005. lk 26 Schildbogen. - Grundbegriffe. Kirchengebäude (joonis)
110 m tõkkejooksu Eesti meistrivõistluste medalivõitjad

110 m tõkkejooksu Eesti meistrivõistluste medalivõitjad. 110 m tõkkejooksu Eesti rekord on 13,62 Tarmo Jallai nimel, mille ta jooksis 13. mail 2006. aastal Xalapas Mehhikos. Kõige rohkem meistritiileid, kokku 10 korda, on võitnud kaks meest: Johannes Talmre (Tomson,Toomre) aastatel 1933-1950 ja Kalju Jurkatamm aastatel 1961-1971. Jurkatamm on ka ainus sportlane, kes on tulnud enim kordi järjest, 9 korral Eesti meistriks.
Aksu ringkond (Isparta)

Aksu on Isparta provintsi provintsilinn ja ringkond Türgi Vahemere piirkonnas. 2010. aasta seisuga oli Aksu ringkonnas 1947 elanikku.
Aksu (Žetisu oblast)

Aksu (kasahhi keeles Ақсу) on küla Kagu-Kasahstanis Žetisu oblastis Aksu rajoonis. See asub otse Žansügirovi põhjapoolsel küljel.
Imanbek

Imanbek Zejkenov (kasahhi keeles Иманбек Зейкенов, esinejanimi Imanbek; sündinud 21. oktoobril 2000) on Kasahstani DJ ja produtsent. Ta pälvis kuulsuse 2019. aastal, kui ta tegi Saint Jhni loost "Roses" remiksi. Imanbek Zejkenov sündis Kasahstanis Aksu linnas. Ta hakkas kitarri mängima 8-aastaselt. Imanbek õppis ja töötab raudteetranspordis, kuid on muusikaproduktsiooniga tegelenud alates 2017. aastast. Imanbeki remiks Guyana-Ameerika Ühendriikide räppari Saint Jhni loole "Roses" sai ülemaailmselt kuulsaks. Remiks tehti ilma Saint Jhni osaluseta, kuna Zejkenovi katsed temaga Instagramis kontakti saada ebaõnnestusid ja ta ei saanud vastust. Laul jõudis enamikku Euroopa muusikaedetabelitesse, sealhulgas Belgia, Ungari, Hollandi, Poola, India ja Rootsi edetabelitesse, tõustes Shazam Worldi edetabelis 1. kohale. Remiksi suure edu ja populaarsuse järel jõudis ka 2016. aastal lindistatud originaallaul USA Billboardi edetabelisse, Suurbritannia singlite edetabelisse ja teistesse edetabelitesse, sealhulgas Austria, Kanada, Taani, Prantsusmaa, Saksamaa ja Iirimaa edetabelitesse. Imanbek sõlmis plaadilepingu Venemaa plaadifirmaga Effective Records ja avaldas oma esimese laulu Spinnin Recordsi tütarplaadifirma Dharma Recordsi kaudu. "Roses" (koos Saint Jhniga) (2019) "I'm Just Feelin' (Du Du Du)" (koos Martin Jenseniga) (2020) "Take Me" (koos O'Neilliga) "Hot" (koos Parah Dice'iga) "Smoke It Up" (koos Stephanskiyga) "Dope" "Clandestina" (koos FILV & Edmofo ja Emma Petersiga) "Romantic Dance" (koos DJ DmimixeRi ja MURANAga)
Seksisõjad

Seksisõjad ehk feministlikud seksisõjad või lesbide seksisõjad on feministlikus liikumises ja lesbide kogukonnas 1980. aastatel alguse saanud põhimõttelised vaidlused naisõigusluse seisukohtade üle seksuaalsuse, pornograafia, prostitutsiooni, transvestiitide jm seksuaalsusega seotud küsimustes. Hinnangud seksuaalsuse ja seksuaalsete praktikate küsimustes tõusid feminismi huviorbiiti 1970. aastate lõpul ja 1980. alguses, viisid kolmanda laine feminismi tekkimiseni ning on osaks feminismi puudutavatest debattidest tänapäevalgi. Algul olid vaidluse osapoolteks pornovastased feministid nagu Andrea Dworkin ja Catharine MacKinnon ning sekspositiivsed feministid nagu Ellen Willis. Seksisõdade alguse määratlemisel osundatakse Ameerika Ühendriikide organisatsiooni National Organization for Women seisukohta 1980. aasta oktoobrist, et "pederastia, pornograafia, sadomasohhismi ja avaliku seksi" näol on tegu "ärakasutamise, vägivalla ja eraellu tungimisega" ja mitte "seksuaalsete eelistuste või orientatsiooniga". Vaidlused pornovastaste ja sekspositiivsete feministide vahel viisid esimeste eemaldamiseni Barnardi Kolledži konverentsilt seksuaalsuse teemal 1982. aastal, millele pornovastased reageerisid meeleavalduste korraldamisega konverentsi toimumiskoha juures. Libustamine
Alexandra von Grünewaldt

Alexandra von Grünewaldt (neiupõlves Aleksandra Voinovna Rimski-Korsakov; 12. juuli 1868 – 7. veebruar 1945 Pförten, teistel andmetel 1942 Tallinn) oli Eestimaa aadlik, Mäo mõisa viimane võõrandamiseelne omanik. Sündis 1868. aastal Venemaa keisririigi mereväeohvitseri Voin Andrejevitš Rimski-Korsakovi (1822–1871) ja Maria Mathilda Luisa Rosa Baueri neljanda lapsena; tema lell oli tuntud helilooja Nikolai Andrejevitš Rimski-Korsakov. 1882. aastal abiellus Aleksandra ema Mäo mõisniku kontradmiral Olaf von Stackelbergiga (1818–1903). Olaf von Stackelbergi surma järel pärisid Mäo mõisa tema 9 õelast, kes aga loovutasid mõisa 7. märtsi 1904 kinkelepinguga tolle kasutütrele Aleksandra Rimski-Korsakovile. 1908. aastal abiellus Aleksandra Rimski-Korsakov Ahula mõisast pärit alampolkovnik Ernst von Grünewaldtiga (1864–1925). Nende abielust lapsi ei sündinud. Helilooja Nikolai Rimski-Korsakov viibis mitmel korral oma vennatütre Mäo mõisas ning andis seal kodukontserte. 25. oktoobril 1919 Mäo mõisa võõrandati, kuid Alexandra von Grünewaldtile jäeti õigus mõisasüdames edasi elada ning ta rajas Mäo mõisa peahoonesse Mäo lastekodu.. See viidi 1942. aastal viidi sõjaolude tõttu üle endise Prääma mõisa ruumidesse ja vastavalt ka Prääma lastekoduks nimetati. Alexandra von Grünewaldti asutatud lastekodu tegutses seal kuni 1980. aastani, mil tulekahju Prääma mõisahoone hävitas. 1939. aastal lahkus ta Umsiedlungi käigus Saksamaale, kus suri 1945. aastal. Viited: Aleksandra Woinovna Rismki-Korsakovi genealoogiline info. Geni.com Mäo mõis. Rahvusarhiivi kinnistute register Mäo mõis Eesti mõisaportaalis Marika Rajamäe "Unustatud mõis: Mäo mõisa saatus sõltub heast ärikavast". Järva Teataja, 4. november 2006 "Mäo lastekodu - Prääma lastekoduks". Järva Teataja nr 58, 21. mai 1942
Stelmužė kirik

Stelmužė Püha Risti kirik (leedu keeles Stelmužės Viešpaties Jėzaus Kryžiaus bažnyčia) on kirik Leedus Zarasai rajooni Imbradase vallas Stelmužė külas. See kuulub katoliiklastele ja jääb Panevėžysi piiskopkonda. Kirik ja selle kellatorn on osa Stelmužė mõisa hoonetekompleksist. Kirik ehitati 1704. aastal. Toona kuulus see Ilūkste kihelkonda. 1713. aastal ehitasid kohalikud mõisnikud Fölkersahmid kiriku ümber ja muutsid selle kalvinistide kirikuks. Tollest ajast pärineb ka kiriku interjöör. 1808. aastal sai sellest kirikust katoliku kirik. XIX sajandi keskpaiku oli seal kirikuõpetajaks kirjanik ja tõlkija Juozapas Silvestras Dovydaitis, kes asutas kiriku juurde ka kooli. 1880. aastal rekonstrueeriti kirikut taas. 1945. aastal kirik suleti. 1963. aastal rajati sinna skulptuuride näitus ja sellest sai Rokiškise muuseumi kirikliku kunsti filiaal. 1990. aastatel tagastati kirik katoliku kogudusele. Kirikut on restaureeritud ka aastail 1980–1981 ja 2008. Tegemist on vanima puidust kirikuhoonega Leedus. Hoone valmis 1650. aastal ja on ehitatud puidust, kuid asub maakividest ja punastest tellistest soklil. Eraldiseisev puidust kellatorn on puidust on pärit kirikuhoonega samast ajajärgust. Hoone on nelinurkse põhiplaaniga, selle juures on kasutatud klassitsismi elemente. Ühelööviline kirikuhoone lõpeb idas presbüteeriumiga, mis asub kolmnurkses apsiidis. Kolmnurkse frontooniga portikust ääristavad mõlemal küljel kolm sammast, sealt pääseb eeskotta. Portikuse kohal on sepistatud rauast rist, metallist rist kaunistab ka apsiidi kohale rajatud puitkarkassiga tornikest. Lääneküljel asub kirikus oreli ja koori tarbeks rajatud rõdu. Kirikut katab sindelkatus. Nii altar kui kantsel on baroksed, nikerdatud puitskulptuuridega. Kiriku all asub kinni müüritud kelder, kuhu on maetud kohalikud mõisnikud. Kirikuhoovi lääneservas seisab XVII sajandil ehitatud nelinurkse põhiplaaniga ja ruudukujulise torniga kellatorn. Ka kellatorn on rajatud kivist soklile. Hoonet restaureeriti aastail 1959 ja 1980. Kirikuaia idaservas asub muinsuskaitsealune Esimese maailmasõja aegne Saksa sõjaväe kalmistu. Vaade kirikule kirdest Vaade kellatornile ja kirikule Kellatorn Sõjaväekalmistu Grzegorz Rąkowski: Ilustrowany przewodnik po zabytkach kultury na Litwie. Warszawa: Burchard Edition, 1999-10-16, lk. 260-261. ISBN 83-87654-07-8. "Kultūros vertybių registras". Vaadatud 20. juunil 2020. Stelmužės bažnyčia. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 102 lk. "Kultūros vertybių registras". Vaadatud 20. juunil 2020. "Kultūros vertybių registras". Vaadatud 20. juunil 2020.
Avilys

Avilys on järv Leedus Zarasai rajoonis. Järv asub Zarasaist 8 kilomeetrit läänes. Avilys kuulub Daugava vesikonda. Järve kaldad on enamasti madalad ja soostunud (põhjakaldal asub 8 ha suurune Imbradase soo), kohati ka künklikud ja metsased. Avilys asub merepinnast 154 meetri kõrgusel jää kujundatud moreenmaastikul. Ka järve põhja katab moreen ja põhi on künklikule moreenmaastikule omaselt ebatasane. Kallaste ääres katab järve põhja liiv ja kruus. Kaldajoon on looklev, selle pikkus on saartega koos 75 kilomeetrit, ilma saarteta aga 43,81 kilomeetrit. Pindala on koos saartega 2,683 km² (ilma saarteta aga 12,372 km²). Järves on kokku 31 saart. Samanė pindala on 5,16 ha, Vilkinė pindala 2,18 ha, Erelinė oma aga 2,09 ha. Ülejäänud saared on nimetud, nende pindalad on 6,62 ha, 3,76 ha, 3,12 ha, 2,19 ha, 0,68 ha, 0,6 ha, 0,48 ha, 0,48 ha, 0,38 ha, 0,38 ha, 0,36 ha, 0,34 ha, 0,34 ha, 0,29 ha, 0,28 ha, 0,26 ha, 0,24 ha, 0,16 ha, 0,12 ha, 0,08 ha, 0,05 ha; lisaks asub seal veel 6 saarekest pindaladega ligi 0,01 ha). Avilysist saab alguse Avilė jõgi, mida loetakse Laucesa jõe alguseks, sinna suubuvad Izita, Imbradėlė, Kiaulinis ja veel 28 oja. Kaladest elavad järves ahven, särg, roosärg, koger, turb, nurg, haug, latikas, luts, angerjas ja linask. Küladest asuvad järve kaldal Aviliai, Mozūrėliai, Jazdaičiškės, Jovydžiai, Ažuraisčiai, Rutuliškės, Maršoniškės, Ščiūriai, Kervelinė, Pdtkūnai, Brasta ja Astrava. Järve lõunakaldal asub Mukuliai mõisa hoonetekompleks. Järve nimi tuleneb tõenäoliselt indoeuroopa algkeelest, kus *aulo-s' tähendab piklikku lohku, toru, eesliide *av aga allikat, lätet. Kazimieras Bieliukas. Avilys (ežeras). Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. 151 lk. Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. 53lk., – Vilnius: Mokslas, 1981.
Białogard

Białogard (saksa Belgard) on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas, Białogardi maakonna halduskeskus. Białogard sai linnaõigused 1299. aastal, Hansa Liitu kuulus alates 1386. aastast. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus. Białogard Encyklopedia PWN
Vencavas

Vencavas on järv Leedus Zarasai rajoonis. Järv asub Dusetosest 8 kilomeetrit kagus ja kuulub Nemunase vesikonda. Järv on ida-lääne sihiline. Järve kaldad on enamasti kõrged ja järsud (eriti lõuna- ja kirdekaldal), kohati savised või kivised. Kaldajoone pikkus on 7,94 kilomeetrit. Järves on saar pindalaga 1,28 ha. See kujutab endast kahte tunnelorgu eraldava oosi veest välja ulatuvat osa. Põhjaosas asub pikk Ragase poolsaar. Järve põhja katavad lohkudes savi ja liiv, kalda ääres on põhja katmas liiv ning kruus. Vencavasessse suubub kaks nimetut oja, sealt välja voolav nimetu oja suubub Vencavėlise järve. Kaladest elavad järves ahven, särg, roosärg, koger, viidikas, karpkala, nurg, haug, meritint, merisiig ja linask. Vähesel määral elab järves ka säga, levinuim kala on rääbis. Külad järve kaldal on: Vencavai, Naujasodis, Narkyčiai, Kuikiai, Merkiai ja Kunotai. Järve nime päritolu on ebaselge. See võib tuleneda isikunimedest Vencas, Vencys, Vincas. Nimi võib tuleneda ka seeli keelest, kui see on teinud läbi muudatuse *Vinkiavas < *Vinciavas. Algus *vink- tähendaks sel puhul painutatut, koolutatut. Vencavas. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 481 lk. Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. 371–372, 386 lk., – Vilnius: Mokslas, 1981.
Czersk

Czersk (saksa keeles Czersk, aastatel 1942–1945 Heiderode, kašuubi keeles Czérskò) on linn Poolas Pomorze vojevoodkonnas Chojnice maakonnas, Czerski valla halduskeskus. Küla on rajatud 13. sajandil. Alates 1466. aastast oli Poola Kuningriigi koosseisus. Esimese Poola jagamise tulemusel läks 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Tagasi Poolale läks Czersk 1920. aastal, linnaõigused sai 1926. aastal. Czersk Encyklopedia PWN
Kalju Jurkatamm

Kalju Jurkatamm (27. september 1941 Tallinn – 23. veebruar 2024 Tallinn) oli Eesti kergejõustiklane, kelle põhiala oli 110 m tõkkejooks. 1960. aastal lõpetas ta Tallinna 1. Keskkooli ja 1966. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arvutusmatemaatikuna. 1956. aastal alustas ta kergejõustikutreeninguid Jaan Pällingu juhendamisel. Alates 1960. aastast treenis ta Hans Torimi juures. Jurkatamm võitis aastatel 1964–1971 NSV Liidu kergejõustiku meistrivõistlustelt kokku 8 medalid: 200 m tõkkejooksus 2 kulda (1968 ja 1971), 1 hõbeda (1970) ja 3 pronksi (1964, 1966 ja 1969) ning 110 m tõkkejooksus 2 pronksi (1969 ja 1970). Ta on tulnud neljakordseks NSV Liidu ametühingute ja kolmekordseks NSV Liidu üliõpilasmeistriks. Aastatel 1961–1971 tuli ta Eesti NSV meistriks 22 korral sprindis ja tõkkejooksus ning 6 korral teatejooksudes. Ta on parandanud Eesti rekordit viis korda 110 m tõkkejooksus (14,5 – 13,8), kolm korda 200 m tõkkejooksus (23,5 – 23,0) ja kolm korda 200 m jooksus (21,5 – 21,2) ning 100 m jooksus korranud Eesti rekordit. Ta on osalenud 10 teatejooksurekordi püstitamisel. Aastatel 1951–1974 jagati 200 m tõkkejooksus medaleid nii NSV Liidu kui ka Eesti NSV meistrivõistlustel. Jurkatamm võitis Eesti NSV-s kaheksa ja NSV Liidus kaks korda. Ta oli ka kiire tõketeta 200 m jooksus ja oli ajaga 21,2 Eesti rekordi omanik. Aastatel 1964–1971 kuulus ta 200 m tõkkejooksus maailma edetabeli esiviisikusse (1968 1.) ja kuulunud aastatel 1968–1969 110 m tõkkejooksus Euroopa teise kümnesse. Tema 110 m Eesti rekord 13,8 püsis riigi rekordina ligi 20 aastat. 1969. aastal kuulus ta NSV Liidu koondisse. Aastatel 1961–1971 võistles ta 32 korda Eesti NSV koondises. Ta oli tõkkejooksjana üle 10 aasta (1961–1971) Eestis võitmatu. 1969. aastal võitis ta sisevõistlustel tõkkesprindi 21 stardist 20, edestades NSV Liidu, Euroopa ja USA paremaid jooksjaid. 2000. aastast töötas Salva Kindlustuse infotehnoloogiajuhina. NSV Liidu meistersportlane 4 kergejõustikualal 1968 NSV Liidu rahvusvahelise klassi meistersportlane 1970 Kalevi auliige Kergejõustikuga tegeles ka Kalju abikaasa Tiiu (neiupõlvenimi Tiitus). Nende poeg Veiko Jurkatamm valis aga korvpalli ja kuulus Eesti esindusmeeskonda Tallinna Kalevisse. "Meie seast lahkus Kalju Jurkatamm". 26. veebruar 2024. Vaadatud 26. veebruaril 2024. Biograafia ESBL-is Kalju Jurkatamm portaalis World Athletics
Grodków

Grodków (saksa Grottkau) on linn Poolas Opole vojevoodkonnas Brzegi maakonnas, Grodkówi valla halduskeskus. Grodków asub Brzegist umbes 19 km lõunaedelas ja Opolest ligikaudu 39 km läänes. Küla on esmamainitud 1210. aastal, linnaõigused sai 1266. aastal. Linn kujunes kaubandus- ja käsitöökeskuseks, oli aastatel 1344–1810 Breslau piiskoppide omanduses. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/031613101034-0965401?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 5.10.2022. Grodków Encyklopedia PWN
Šventas

Šventas on järv Leedus Zarasai rajoonis. Järv asub Smalvosest 4 kilomeetrit edelas ja kuulub Nemunase vesikonda. Järv on loode-kagusihiline. Järve kaldad on enamasti madalad ja metsased, ent kuivad, põhjakallas on kõrgem. Lõunas piirneb järv Ignalina rajooniga. Kaldajoone pikkus on 10,38 kilomeetrit. Järve põhi on ebatasane. Järve põhja katab sügavamas osas põhjamudaga segunenud sapropeel, kalda ääres liiv. Kaldavööndis kasvab pilliroog. Šventas on üks Leedu puhta- ja selgeveelisemaid järvi. 1998. aastal loodi järve juurde Šventase botaaniline kaitseala, mis kuulub Gražutė regionaalpargi koosseisu. Šventase kaldavöönd on Leedus ainuke paik, kus kasvab vahelduvaõiene vesikuusk. Järve ümbrust võib puhkepaigana kasutada, kuid sellele on seatud piirangud, nii näiteks ei või järve kaldal ööbida. Järve suubub üks nimetu oja, väljavool puudub. See on kaasa toonud veetaseme suure kõikumise (kuni 2,7 meetrit). Kaldad maaharimiseks ei sobi. Külad järve kaldal on Pašventė, Kazeriškės, Girutiškė II ja Kaziūriškės. Šventase nimi tähendab püha või pühitsetut, kuigi algselt võis see tähendada eredat. Legendi järgi asus Šventase asemel kunagi kirik, ent maast välja paiskunud vesi uputas selle. Endise pühapaiga järgi saanud siis järv ka nime. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. oktoober 2020. Vaadatud 8. septembril 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Šventas (Zarasų r.). Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 236 lk. Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. 337 lk., – Vilnius: Mokslas, 1981. Владимир Николаевич Топоров. Об одном архаичном индоевропейском элементе в древнерусской духовной культуре – *svęt-. Iš: Языки культуры и проблемы переводимости. Москва: Наука, 1987.
Kamień Pomorski

Kamień Pomorski (saksa Cammin in Pommern) on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas, Kamień Pomorski maakonna ja Kamień Pomorski valla halduskeskus. Linn asub Kamieński lahe ääres. Kamień Pomorski on kuurortlinn. Asulat on esmamainitud 1124. aasta paiku, linnaõigused sai 1274. aastal. Hansa Liidu liikmeks sai linn 14. sajandil. Teises maailmasõjas hävis umbes 65% linnast. Kuni 1945. aastani oli Kamień Pomorski Saksamaa koosseisus. Kamień Pomorski Encyklopedia PWN
Lubliniec

Lubliniec (saksa Lublinitz, 1941–1945 Loben) on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas, Lublinieci maakonna halduskeskus. Lubliniec asub Częstochowa kesklinnast umbes 34 km lääneedelas. Lubliniec on raudteesõlm. Asula on rajatud 1270. aasta paiku, linnaõigused sai 1300. aastal. Kuni 1922. aastani oli Saksamaa koosseisus. http://pop-stat.mashke.org/poland-cities.htm Lubliniec Encyklopedia PWN
Vahuri tänav

Vahuri tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Ülemiste asumis. Vahuri tänav algab Peterburi teelt, möödub Jüriöö pargist ning lõpeb tupikuga raudteeülesõidul. Tänav on lõunakagu-põhjaloodesuunaline ja ligikaudu 360 meetri pikkune. Tänav moodustati Tallinna linnavalitsuse korraldusel 2020. aasta märtsis varasema Peterburi tee kõrvalharu põhjal. Algselt plaaniti nimeks Jüriöö tänavat, aga kohalik ettevõtja esitas vastuväite, et "nimi põhjustab välispartneritega suheldes probleeme nime hääldamisel ja navigatsioonisüsteemidesse aadressi sisestamisel". Vahuri nimi tuleb samuti Eduard Bornhöhe jutustuse "Tasuja" temaatikast nagu ka ümbruskonna Tambeti tänav ja Tasuja puiestee. Lepik, Sandra (24. märts 2020). "Lasnamäe saab Vahuri nimelise tänava". Pealinn. Originaali arhiivikoopia seisuga 22.06.2020. Vaadatud 20.06.2020. Tallinna linnavalitsus (märts 2020). "Tänavanime määramine Lasnamäe linnaosas" (PDF). Vaadatud 20.06.2020.[alaline kõdulink]
Elizabethi ajastu

Elizabethi ajastu on periood Inglismaa ajaloos, mis hõlmab Elizabeth I valitsusaega (1558–1603). Tihti kirjeldatakse seda kui Inglismaa kuldajastut. Elizabethi ajastu oli renessansiperiood, mil oli Inglise luule, kirjanduse ja muusika õitsenguaeg. Ajastu on tuntud ka Inglise draama poolest, mille tuntumad esindajad on William Shakespeare ja Christopher Marlowe. Rahvas hakkas ka paremini vastu võtma reformatsiooni, eriti pärast Hispaania Võitmatu Armaada purustamist 1588. aastal. Seda võitu peetakse sageli üheks suurimaks Inglismaa ajaloos. "Elizabeth I and England's Golden Age". Britannica Student Encyclopedia. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. november 2006. Vaadatud 20.06.2020.