Osmanite Bosnia-vallutus

Osmanite Bosnia ja Hertsegoviina vallutus oli protsess, mis sai alguse umbes 1386. aastal, mil toimusid esimesed Osmanite rünnakud Bosnia kuningriigi vastu. 1451. aastal, enam kui 65 aastat pärast esialgseid rünnakuid rajas Osmanite riik Bosnia ja Hertsegoviina osades ametlikult Bosansko Krajište (Bosnia piiri), ajutise piiriäärse sõjaväelise haldusüksuse, Osmanite piiri. 1463. aastal langes kuningriik Osmanite kätte ja see territoorium läks tema kindla kontrolli alla. Hertsegoviina langes Osmanite kätte järk-järgult 1482. aastaks. Kulus veel sajand, enne kui tänapäeva Bosnia lääneosad Osmanite rünnakutele alistusid, lõppedes Bihaći vallutamisega 1592. aastal. Kogu territooriumi, mis tänapäeval on Bosnia ja Hertsegoviina, ei vallutatud Osmanite riigi poolt korraga, ühes lahingus; pigem võttis Osmanite riigil selle vallutamine aega mitu aastakümmet. Osmanite riigi sõjasalgad tegid 14. sajandi lõpul palju rüüsteretki Lääne-Balkani feodaalvürstkondadesse, mõned neist tänapäevase Bosnia ja Hertsegoviina territooriumile, kaua enne Bosnia kuningriigi vallutamist. Esimesed Osmanite rüüsteretked Timurtaš Paša juhtimisel toimusid Bosnia idaosas 1384. aastal. Bileća lahing 1388. aastal oli esimene Osmanite armee lahing tänapäevasel Bosnia ja Hertsegoviina territooriumil. See saavutas varsti olulisi võite piirkondlike feodaalisandate vastu Maritsa lahingus (1371) ja Kosovo lahingus (1389). 1392. aastal rajasid Osmanid pärast Skopje (Serbia tsaaririigi pealinna aastatel 1346–1371) vallutamist Skopsko Krajište; mõiste krajište (крајиште) oli algselt toiminud Serbia tsaaririigi või despootkonna haldusüksusena, tähistamaks piirialasid, kus tsaar või despoot ei olnud vaenulike naaberprovintside rüüsteretkede tõttu kindlat kontrolli kehtestanud. Militariseeritud territooriume, mis said hiljem nime Bosansko Krajište (Bosnia piirimaa), juhtis seega sama Skopjes asuv Osmanite administratsioon. Pärast kuningas Tvrtko I surma 1391. aastal vajus Bosnia kuningriik langusse. 1410. aastatel hoidsid kohalikud aadlimehed Hrvoje Vukčić Hrvatinić Hrvatinićite kojast, Sandalj Hranić Kosača Kosače kojast ja Pavle Radenović Pavlovićide kojast enda kontrolli all suuri territooriume, mis kunagi olid olnud Tvrtko kontrolli all; lisaks hoidsid tõhusalt kontrolli all kuningriiki, joondudes Kotromanićite koja konkureerivate harudega. 1413. aastal eskaleerus konflikt Hrvoje ja Sandalji vahel, kui viimane aitas Stefan Lazarevićil võidelda Osmanite vastu Serbias; hiljem asus Hrvoje liitu Osmanitega, kes 1414. aasta mais Bosniasse tungisid, mis ajendas Ungari kuningriigi vägede hilisemat sissetungi. Suures lahingus 1415. aasta augustis, mis toimus kas Doboj lähedal või Lašva orus, saavutasid Osmanid suure võidu, rikkudes piirkonna jõudude tasakaalu. Osmanite armeede esimene alaline kohalolek Bosnias loodi 1414. aastal pärast Donji Vakufi (keskajal tuntud kui Bosnia Skoplje) piirkonna vallutamist. Aastatel 1414–1418 vallutas Osmanite riik Foča, Pljevlja, Čajniče ja Nevesinje. Samal aastal vallutati ka Višegrad ja Sokol. 1415. aastal sai Sandalj Hranić Kosačast, kes hoidis kontrolli all tänapäevase Ida-Hertsegoviina ala, Osmanite vasall. Isa-beg Isaković korraldas 1455. aastal ühe esimese Osmanite rahvaloenduse Lääne-Balkani territooriumil. Selle perioodi lõpuks 1460. aastatel vähenes Bosnia kuningriigi territoorium märkimisväärselt, kui Osmanite riik hoidis enda kontrolli all kogu tänapäeva Ida-Bosnia ala põhjas kuni Šamacini ja Stjepan Vukčić Kosača kontrolli all oli kogu tänapäevase Hertsegoviina ala põhjas kuni Glamočini. Bosnia kuningriigi vallutamine Osmanite poolt lõppes 1463. aastal kuningas Stjepan Tomaševići surmaga. Varsti pärast seda toimus Jajce piiramine, milles Ungari kuningriik võttis tagasi Jajce kindluse. Mátyás Hunyadi õukonnas tervitati seda võitu kui Bosnia kuningriigi taastamist tollal Ungari ülemvõimu all. Ungarlased moodustasid pärast seda Jajce banaadi. Samal aastal muudeti Bosansko Krajište Bosnia sandžakiks ja Isa-beg Isaković oli selle esimene sandžakkbei. Pärast Bosnia kuningriigi vallutamist 1463. aastal tungis Mahmud-paša Anđelović ka Hertsegoviinasse ja piiras Blagajid, pärast mida nõustus Stjepan Vukčić Kosača vaherahuga, mis nõudis kõigi tema Blagajist põhja pool asuvate maade loovutamist riigile. Osmanite territooriumi Bosnias laiendamine jätkus vastloodud sandžakkides: Hertsegoviina sandžakk moodustati 1470. aastal, allutati Rumeelia beilerbeile nagu Bosnia sandžakk. 1480. aastal moodustati Zvorniki sandžakk, kuid see allutati Budini beilerbeile. Kuigi Bosnia kuningriik langes, oli mitu kindlust, mis pidasid palju kauem vastu – viimane kindlus Hertsegoviinas langes 1481. aastal. Kosača koda säilitas Püha Sava hertsogkonna Osmanite vasallriigina 1482. aastani. 1481. aastal, pärast Mehmed II surma, tungis Mátyás Hunyadi taas Bosniasse, jõudes Vrhbosnani (Sarajevo), kuid kõik need vallutused kaotati aastaga. 1530. aastatel oli Ungari kuningriigi kontrolli alla jäänud kindlused Sava lõunakaldal ja Jajce. Jajce kindluse vallutasid Osmanid lõpuks 1527. aastal. Berislavići koda kontrollis Usora piirkonda põhjas kuni selle alistumiseni 1530. aastatel. Edela-Bosnia osad jaotati 1537. aastal moodustatud Klisi sandžakki, mis allus Rumeelia ejaletile. Bosnia ejalett rajati 1580. aastal. Keskaegse Bosnia riigi läänepoolseimate piirideni ja Bosnia tänapäevase läänepiirini ning Bihaći langemiseni jõuti 1592. aastaks. Pärast seda jäi tänapäeva Bosnia ja Hertsegoviina territoorium 1689. aastani ja Suur Türgi sõjani valdavalt häirimatu Osmanite võimu alla. Osmanite Bosnia ja Hertsegoviina Hertsegoviina ejalett