laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vaikna vald

Vaikna vald (saksa keeles Waikna) oli vald Läänemaal Kullamaa kihelkonnas. Vald eksisteeris aastatel 1866–1939. Vallamaja asus Üdruma külas. Valla alal asusid teiste seas Vaikna ja Päri mõis. 1939. aasta vallareformiga liideti Vaikna vald uue Kullamaa vallaga. Vaikna vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 06.09.2016) Maa-ameti kaardirakendused Vaikna vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Valgu vald

Valgu vald (saksa keeles Gemeinde Walck) oli haldusüksus Läänemaal Märjamaa kihelkonnas aastatel 1866–1891. Valgu vald moodustati 1866. aastal vallareformi alusel. Haldusüksus hõlmas Valgu mõisa. Vald kaotati 1891. aastal, mil see liideti Velise vallaga. Velise vald Valgu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 06.09.2016) Valgu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Masinaelement

Masinaelement on masina elementaarosa, mis täidab mingit kindlat ülesannet. Liited. Eristatakse lahtivõetavaid (kiil-, liist-, keermesliide jt) ja mittelahtivõetavaid ehk kinnisliiteid (neet-, keevis-, liimliide). Ülekanded. Eristatakse hõõrdumisega (rihm-, hõõrd-, ratasülekanne jt) ja hambumisega ülekandeid (hammas-, tigu-, kettülekanne jt) Ülekandeid toetavad elemendid (võllid, teljed, laagrid). Muud elemendid (sidurid, keredetailid, määrdeseadmed, vedrud jt). Toodud klassifikatsioon sobib rohkem käsiraamatu jaoks ning pärineb eelmise sajandi esimesest poolest. Kui aga jälgida seoseid masinaelementide vahel – mis on mille jaoks – ja masina konstrueerimise ligikaudset loogilist järjekorda, siis sobib paremini funktsionaalne liigitus. Võllid, nende liited ja toed (võllid, teljed, võlli ja rummu liited, laagrid, määrimiseadmed ja tihendid). Ülekanded (mehaanilised, hüdraulilised ja pneumaatilised ülekanded). Keredetailid ja nende liited (kered ja katted, keermesliited, raamid, keevis-, joote- ja liimliited). Ajamielemendid (sidurid, pidurid, elastsed elemendid, reduktorid jne). Tõste- ja transpordimasinate elemendid ja tüüpkonstruktsioonid (painduvad veo- ja tõsteelemendid koos trumlite, plokkide ja tüüpmehhanismidega). Keskseks masinaelemendiks tuleb lugeda võlli. Ülekanded on vaid selleks, et võllid vajalikul viisil pöörleksid. Ülekandeid võib valida ühe ja sama ülesande täitmiseks mitmesuguseid. Mõnedel juhtudel (ventilaatorid, pumbad jne) pole ülekandeid üldse vaja. hammasratas (inglise keeles gear) tala (lever) vedru (spring) ratas (wheel, axle) laager (bearing) rihm (belt) kett (chain) ketiratas võll telg tihend sidur detail Igor Anikin, Aleksandr Tšuikov. Masinaelemendid, 1974. Tiit Tiidemann. Masinaelemendid, 1994. Pjotr Dunajev, Oleg Lelikov. Masinaelementide projekteerimine, 1989.
Valkla vald

Valkla vald (saksa keeles Gemeinde Wallküll) oli haldusüksus Harjumaal Kuusalu kihelkonnas aastatel 1866–1891. Valkla vald moodustati 1866. aastal vallareformiga. Haldusüksus hõlmas Põllküla mõisa. Vald kaotati 1891. aastal ja see liideti Kiiu vallaga. Kiiu vald Valkla vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 04.09.2016). Valkla vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Vana-Lõve vald

Vana-Lõve vald (saksa keeles Gemeinde Alt-Löwel) oli haldusüksus Saaremaal Valjala kihelkonnas aastatel 1866–1899. Vana-Lõve vald moodustati 1866. aastal vallareformiga. Haldusüksus hõlmas Sakla, Uue-Lõve, Valjala, Vana-Lõve ja Võhksa mõisaid. Vald kaotati 1899. aastal, mil see ühendati Kogula vallaga. Kogula vald Vana-Lõve vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 06.09.2016). Vana-Lõve vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 06.09.2016)
Sátoraljaújhely

Sátoraljaújhely (saksa Neustadt am Zeltberg, slovaki Nové Mesto pod Šiatrom) on linn Ungaris Borsod-Abaúj-Zempléni komitaadis, Sátoraljaújhelyi kreisi keskus. Asub Slovakkia piiri ääres Miskolcist 80 km kaugusel Tokaj veinipiirkonnas. Asula rajati juba ungari maahõivamise ajal. Linnaõigused sai 1261. aastal. 1919. aastal vallutasid linna Tšehhi väed. Trianoni rahulepinguga muudeti linn piirilinnaks ning osa linnast jäi Tšehhoslovakkiale ning sai nimeks Slovenské Nové Mesto (ungari Újhely). 1985 liideti linnaga Károlyfalva, Rudabányácska ja Széphalomi külad. Linnast on pärit matemaatik Attila Pethő ja maletaja Géza Nagy. Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. Sátoraljaújhelyi ametlik koduleht
Lilo

Lilo võib olla: Lilo või Lilo de la Passardière (sündinud 1925), Prantsuse näitleja ja laulja, tuntud muusikalist "Can-Can" Lilo, õieti Murilo Rufino Barbosa (sündinud 1983), Brasiilia jalgpallur Carmine Galante (1910–1979), USA gangster. Hüüdnimi Lilo oli tingitud sellest, et teda nähti väga harva ilma sigarita (lilo on itaaliakeelne slängisõna, mis tähendab sigarit) Lindsay Lohan (sündinud 1986), USA näitleja Robert Levin (1955–2006), IRC-võrgu looja pseudonüüm Serge Lilo (sündinud 1985), Uus-Meremaa ragbimängija LILO (lühend sõnadest Linux Loader), Linuxi alglaadur "Lilo ja Stitch"
Maalehe Raamat

Maalehe Raamat oli Maalehe juures aastatel 1994–2009 tegutsenud kirjastus.[viide?] 2009. aastal, kui AS Maaleht ja AS Eesti Ekspressi Kirjastus ühinesid, asutati AS Eesti Ajalehed, kes tegeles ka kirjastamisega. 2011. aastal ühines AS-iga Eesti Ajalehed ka Eesti Päevalehe raamatukirjastus ja asutati uus kirjastus: OÜ Hea Lugu. Maalehe kirjastuse esimene väljaanne oli "Köögikalender 1994". https://www.facebook.com/maaleht/photos/?tab=album&album_id=10150653275462982 (vaadatud 07.09.2016) Maalehe kirjastuse ja kirjastuse OÜ Hea Lugu raamatuid raamatuikoi.ee kodulehel
Hea Lugu

Hea Lugu (OÜ Hea Lugu) on Eesti kirjastus. See asutati 2011. aastal ASi Eesti Ajalehed tütarettevõttena, mille tegevusvaldkond on kirjastamine. Sisuliselt ühendati sellega üheks kirjastuseks Eesti Ekspressi Kirjastuse, Maalehe Kirjastuse ja Eesti Päevalehe raamatukirjastuse senine kirjastustöö. Kirjastuselt ilmub ilu-, laste-, teatmekirjandust, ka biograafiat ja memuaristikat. Kirjastuse tegevjuht on olnud Tiina Kaalep, 2022. aastast on tegevjuht Vallo Kalvik.[viide?] http://www.healugu.ee/index.php?route=information/contact (vaadatud 07.09.2016). Kirjastuse koduleht
Pütsepä

Pütsepä oli küla Võrumaal Vastseliina kihelkonnas Vastseliina vallas, tänapäeva Heinasoo küla alal. Küla kaotati 1977, mil see liideti Heinasoo külaga. Paika on mainitud esimest korda 1684. Küla tekkis hajatalust, kus 1688 oli kaks poole talu omanikku, Hindt ja Andres. Külal oli ka teine nimi Jeremä, mis pärineb venepärasest isikunimest Jerjoma. Evar Saar: artikkel "Pütsepä" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 529.
Laane külanõukogu

Laane külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. Laane külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaa Ahja valla koosseisus. Külanõukokku kuulusid Ibaste, Kadaja, Kastmekoja, Laane, Rabandiku, Rae ja Viisli küla. Külanõukogu esimees 1945. aastast oli Sulev Saksing. Põlva rajooni moodustamise järel 1950. aastast kuulus Laane külanõukogu Põlva rajooni koosseisu. Laane külanõukogu likvideeriti 1954. aastal ja selle alad liideti Rasina külanõukoguga. Laane külanõukogu hõlmas osa endise Mooste valla alast. "Rahvusarhiiv. Haldusüksused. Laane külanõukogu (1945–1954)". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. september 2016. Vaadatud 7. septembril 2016. Andmed külanõukogude kohta Tartumaal. Postimees, 17. juuni 1945 "Ahja vald – külanõukogu". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. september 2016. Vaadatud 7. septembril 2016.
Eesti-Soome ühistantsupidu

Eesti-Soome (ühis)tantsupidu (ka Soome-Eesti (ühis)tantsupidu) on Eesti ja Soome tantsurühmade ühine tantsupidu. Tantsupidu on toimunud kolmel korral: I Eesti-Soome ühistantsupidu toimus 2000 Helsingis II Eesti-Soome ühistantsupidu toimus 2005 Tartus III Eesti-Soome ühistantsupidu toimus 2012 Tamperes Tantsupidude Soome-poolne pealavastaja on Petri Kauppinen ja Eesti-poolne pealavastaja Kalev Järvela. Eesti-Soome ühislaulupidu https://web.archive.org/web/20160907082932/http://www.rahvakultuur.ee/Soome-Eesti_tantsupidu_tuleb_17_j_1407 (vaadatud 07.09.2016)
Puravitsa

Puravitsa (ka Suurõ-Puravitsa, vene Буравцы) on küla Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis Petseri linnaasunduses. Asub Petserist 4 km ida pool. Küla kuulub Saurova nulka. Küla kuulus aastatel 1920–1944 Eesti Vabariigi Petseri maakonda Petseri valda ja liideti 1944 Vene NFSV-ga. 2005. aastani kuulus Petseri valda. Küla kuulus 18. sajandil Taeluva kogudusse ja 19. sajandi keskel Petseri kogudusse. Puravitsas oli 2000. aastal umbes 20 elanikku. Nimi Puravitsa võib olla setu algupära liitsõna sõnadest pura ('rauapuru', 'purikas', vrd ka purass – 'peitel' ja purak(as) – 'suur tükk') + vitsa. Vene algupära puhul võib aluseks olla sõna бор ('mets'). Численность населения населённых пунктов Псковской области по данным Всероссийской переписи населения 2010 года. Arvis Kiristaja: artikkel "Puravitsa" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 507. Административно-территориальное деление Псковской области (1917—2000 гг.)
Tantsukunstnik

Tantsukunstnik on üldine mõiste kellegi kohta, kes tegeleb tantsukunstiga. Inimene, kes kasutab eneseväljenduseks ja mõtte edasi andmiseks enda ja teiste kehasid. Tantsukunst on üks etenduskunsti vormidest. Sellest tulenevalt on tantsukunstnik kas etendaja või etendussituatsiooni looja. Etendussituatsiooni looja võib olla näiteks koreograaf, lavastaja, tantsuõpetaja, repetiitor. Sageli on ühes isikus esindatud mitu oskust, mis moodustavad ühe tervikliku tantsukunstniku. Tantsukunstnik võib tegeleda lavastuste loomisega nii idee kui ka teostuse tasandil, liikumise loomisega muus vormis, tantsimisega, tantsukunsti levitamise või populariseerimisega, enda või kellegi teise mõtete edasi andmisega füüsilise keha kaudu. Eestis saab kõrgharidusena õppida erialasid, mis on suureks eelduseks tantsukunstnikuks kujunemisele, kahes koolis: Tallinna Ülikoolis ja TÜ Viljandi Kultuuriakadeemias. Esimesed tantsukunstnikud tänapäevases mõistes on pärit XVII sajandist, kui Louis XIV hakkas tegelema balleti kui tantsukunsti populariseerimise ja praktiseerimisega. Eestis nimetati 1980. aastateni tantsukunstnikuks tantsijat või koreograafi, kes tegeles balleti, folkloori, sõu- või varieteetantsuga. Eesti taasiseseisvumisega lisandus tantsumaastikule ka kaasaegne tants ning koos sellega ka tantsukunstnik. Tekkisid tantsuühendused Nordic Star (hiljem Nordstar), Box RM, Fine 5 ja ZUGA, neist kaks viimast tegutsevad siiani. Toimus tantsija mõiste avardumine tantsukunstnikuks, sest tantsija oli samal ajal ka koreograaf. Tantsijate loend Tantsimine ruumita on nagu maalimine ilma pintslita Sirp, 18. august 2017 Epner, L. Oruaas, R. Pesti, M. Vaateid Eesti nüüdisteatrile. Tartu Ülikooli kirjastus, 2016.
Meie Mari

Meie Mari on Jõgeva maakonnas Laiusel aastast 1993 tegutsev naistantsurühm. Rühm nimetati Meie Mariks enne 1999. aasta üldtantsupidu. Aastast 1994 juhendab rühma Virve Muser. Rühma tähtsamaid tantsuettevõtmisi: 1999. aasta üldtantsupidu 2000 I Soome-Eesti tantsupidu 2004. aasta üldtantsupidu 2007 Viljandi talvine tantsupidu https://web.archive.org/web/20160907101024/http://www.jogevavv.ee/rahvatantsuselts-meie-mari (vaadatud 07.09.2016) Tantsurühmast Jõgeva valla kodulehel
Semiir

Semiir on Kuressaares aadressil Tallinna tänav 88 tegutsev tantsukool. Kooli haldab rahvaspordiklubi Riimes. Kool tegutseb aastast 1997 ja selle asutasid Semy ja Iiri Morgun); asutaja eesnimedest ka nimi Semiir. Koolis õpetatakse muu hulgas mitmesuguseid moodsaid tantsustiile, nende seas tänavatantsu eri stiile. http://www.semiir.ee/ (vaadatud 07.09.2016) Tantsukooli koduleht
Rein Vill

Rein Vill (20. jaanuar 1944 – 2. juuni 2007) oli eesti kultuuritegelane. 1963. aastal lõpetas ta Põlva Keskkooli. Asus tööle Põlva kultuurimajas, kus töötas üle 40 aasta. 1967. aastal hakkas ta korraldama Põlva rajooni laulupidusid[viide?] ning oli mitme Põlvamaa laulupeo stsenarist ja korraldaja. Koos ajaloolase Tiiu Ojaga sidusid nad eesti laulupeoliikumise alguse 1855. aastal Põlvas toimunud laste laulupühaga.[viide?] 1990. aastate alguses korraldas ta Põlvas mitmel aastal täiskasvanute harrastusteatrite ülevaatusi, millest 1997. aastal kasvasid välja harrastusteatrite riigifestivalid. 1995. aastal oli ta üks Jakob Hurda nimelise Põlva Rahvahariduse Seltsi taastajaid ning oli seltsi juhatuse esimees 1995–2007[viide?]. Ta oli ka Eesti Kultuuriseltside Ühenduse üks asutajaid. Ta on maetud Põlva kalmistule. 2015. aastal avati Põlva Kultuuri- ja Huvikeskuse juures tema mälestuspink. 1988 – Eesti NSV teeneline kultuuritegelane 1998 – Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind 2002 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (kauaaegne ja viljakas tegevus rahvakultuuri säilitamisel, tutvustamisel ja arendamisel) 2007 – Põlvamaa teenetemärk Rein Vill. Põlva (fotoalbum). Tallinn: Eesti Raamat, 1975 Rein Vill. Põlva Rahvahariduse Seltsi 33 aastat. Põlva, 1995 Rein Vill. Põlva laulupeod 150. Põlva: Jakob Hurda nimeline Põlva Rahvahariduse Selts, 2006 "Põlva Ühisgümnaasium. Vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. september 2016. Vaadatud 7. septembril 2016. Kalmistute register HAUDI Avati pühenduspink seltsi kauaaegsele esimehele Rein Villale. Jakob Hurda nimeline Rahvahariduse Selts
Tahkuna (luulekogu)

"Tahkuna" on 1926 ilmunud Julius Oengo luulekogu, mille andis välja Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus. Raamatus on 64 lehekülge. Raamat sisaldab 11 luuletust. Neist 10 esimest on koondatud "Hiiu-saare etüüdide" alla. 11. luuletus on eraldiseisev ja kannab pealkirja "Sooniku Simmu". Tahkuna (luulekogu) E-kataloogis ESTER (vaadatud 07.09.2016)
1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jalgrattasõidus

1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jalgrattasõidus, 1.–8. juulini toimus mitmepäevasõit Moskva–Harkiv–Moskva. Osalesid 6 spordiühingu esindused, igaüks 10 sõitjaga. Eestist osales 3 sportlast, neist edukaim oli Nikolai Matvejev, kes võitis ka sõidu esimese ja neljanda etapi, neljandal oli tema järel teine Rudolf Tamm, kes võitis ka tuuri esimese poole. Peeti 19.–22. augustil Minskis. Võistkondlik järjestus: 1. Vene NFSV 9,5 2. Valgevene NSV 29 3. Vene NFSV II 30 4. Leningrad 32 5. Moskva 7. Eesti NSV Võistlused peeti Moskvas. Kehakultuurlase käsiraamat, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1952 http://www.sport24.ee, 2. septembril 2016 Велосипедный спорт. Справочник за 1882.1958 гг., Степанов, П. И. ; Москва: Физкультура и спорт, 1959 Eesti spordi aastaraamat 1950–1955, Tallinn: Eesti Spordiajaloo Selts, 2008 Всё о спорте. Справочник, Москва: Физкультура и спорт, 1978 aadressilt http://www.sport-history.ru
Nikolai raudtee

Nikolai raudtee, kuni 1855 Peterburi–Moskva raudtee, (vene Петербурго-Московская железная дорога; Николаевская железная дорога) oli arvult kolmas Venemaa keisririigis rajatud raudtee. See raudtee ühendas Peterburi Moskvaga ja avati 1851. aastal. Laiarööpmeline Peterburi–Moskva raudtee rajati aastatel 1843–1851 ja see oli esimene kaheteeline Venemaa keisririigile kuuluv raudtee Venemaa keisririigis. Raudtee pikkus oli 645 km. Pärast keiser Nikolai I surma 1855. aastal sai raudtee ametlikuks nimeks Nikolai raudtee. Hiljem lisandusid Nikolai raudtee koosseisu ka teisi raudteelõike. Raudtee asus Peterburi, Moskva, Novgorodi, Tveri, Pihkva, Vitebski ja Smolenski kubermangu territooriumitel. 1923. aastal sai raudtee ametlikuks nimeks Oktoobriraudtee. . Kokku ehitati raudteemagistraalile 34 raudteejaama. Neid liigitati nelja klassi (I–IV). I klassi jaamade omavaheline kaugus oli umbes 160 km, II klassil vastavalt 80, III klassil 40 ja IV klassil 20 km. I klassi jaamad olid Peterburi (Nikolai vaksal), Malaja Višera raudteejaam, Bologoje raudteejaam, Tver (Nikolai vaksal) ja Moskva (Nikolai vaksal). II klassi jaamad olid Ljubani raudteejaam, Okulovka raudteejaam, Spirovo raudteejaam ja Klini raudteejaam. III klassi jaamu oli 10, sealhulgas Verebje raudteejaam. IV klassi jaamu 16, sealhulgas Kolpino raudteejaam ja Himki raudteejaam. Jaamadesse ehitati jaamahooned vastavalt nende klassile: I ja II klassi jaamadesse kivihooned, III ja IV klassi jaamadesse puithooned. II klassi kuulunud Klini jaama ehitati eksikombel I klassi jaamahoone. Kokku ehitati raudteele 8 suuremat silda ning 182 keskmise ja väiksema suurusega silda. Kõik sillad rajati kivisammastele. Kolm kõrget silda (Verebja, Msta ja sild üle Shodnja jõe) said teise lahenduse: kivisammastele ehitati puidust toestik, mis vooderdati lehtrauaga. Väikesillade avaehitis tehti kas kivivõlviga või puidust. Suurte sildade sildeehitis tehti eranditult puidust. Aastatel 1868–1893 asendati puidust sildeehitised metallfermidega Nikolai Beleljubski projekti järgi. История стоительства первой железнодорожной магистрали между Москвой и Петербургом
Ülle-Liis Sööt

Ülle-Liis Sööt (sündinud 15. jaanuaril 1939; sünninimi Ülle-Liis Arusaar) on eesti muusikapedagoog. Alates 1957. aastast töötas ta Võru Lastemuusikakooli klaveriõpetajana. Ta on Põlva Muusikakooli rajaja ja töötas kooli direktorina aastatel 1967–2004. Selle kõrvalt ja ka hiljem on ta töötanud samas klaveriõpetajana. Ta on olnud ka Põlvamaa laulu- ja tantsupidude kontsertmeister ning juhendanud mitut muusikakollektiivi. 2008 Põlvamaa teenetemärk Tema poeg on muusik Jaan Sööt. Indrek Sarapuu. Eile sai 75-aastaseks Põlva Muusikakooli rajaja Ülle-Liis Sööt. Koit, 16 jaanuar 2014 Võru Muusikakool. Ajalugu "Põlva Muusikakool. Ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. märts 2020. Vaadatud 7. septembril 2016. Maavanema tänukirja saavad. Koit, 19. veebruar 2005 Triin Tammert. Jaan Sööt, enne jäääätulemist. Postimees, 2. november 2014 Eesti Muuseumide Veebivärav. Põlva Talurahvamuuseumi fotokogu. Ülle-Liis Sööt, 1982
Viraski oja

Viraski oja (ka Põrguoru oja ja Varstu oja) on oja Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Sinialliku oja parempoolne lisajõgi. Viraski oja on 2,6 km pikk, valgla pindala 4,2 km², langus 34 m ja lang 13,1 m/km. Oja saab alguse Paistu külast 87 m kõrguselt ja suubub Loodi külas 53 m kõrgusel paremalt poolt Sinialliku ojasse 6,8 km kaugusel selle suudmest. Oja alamjooks voolab Paistu ürgorus, milles asuvad Paistu põrgu koos Paistu põrguoru paljanditega. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Suurema osa pikkusest voojab oja Loodi looduspargi territooriumil. Paistu ürgorg Paistu põrguoru paljand Paistu põrgu Sinialliku oja Viraski oja Eesti looduse infosüsteemis Viraski oja keskkonnaportaalis Viraski oja Eesti looduse infosüsteemis Viraski oja keskkonnaportaalis
Karl Pärn

Karl Pärn (9. mai 1899 Särevere vald, Järvamaa Põikva küla – 18. november 1977 Tallinn) oli eesti arst. Ta sündis väikekohapidaja pojana. Ta õppis Põikva külakoolis, järgnevalt Türil ning siis siirdus Tallinna, kus lõpetas aastal 1924 Tallinna Õhtureaalgümnaasiumi. Ta võttis osa Vabadussõjast. Aastatel 1924–1932 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, kus spetsialiseerus günekoloogiale. Akadeemiliselt kuulus ta Üliõpilasseltsi Concordia. 1932-1937 töötas ta täiendamise otstarbel oma erialal Tartu ülikooli naistekliinikus meditsiinidoktor professor Jaan Miländeri juhendamisel. 1937. aasta suvel asus Tallinna Ühishaigekassa haigla teenistusse. 1960. aastatel töötas K. Pärn esialgu Türil naistearstina, hiljem Paides. Doktor Pärn oli aastaid Paide Rajooni haigla günekoloogia- ja sünnitusosakonna juhataja, lühemat aega (1961-1964) ka sama haigla peaarst. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Virgats (Austraalia ajakiri)

Virgats (1972–1986 Virgats-Teataja) on aastast 1971 Austraalias Adelaide'is ilmuv Austraalia eestlaste ajakiri. Ajakirja annab välja Adelaide'i Eesti Selts, seda toimetab Richard Semenov ning see ilmub üks kord kuus. http://www.ester.ee/record=b1073220*est (vaadatud 07.09.2016)
Karjaküla kalmistu

Karjaküla kalmistu on Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Tõmmiku külas Keila–Keila-Joa tee ääres asuv kalmistu. Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks. Kalmistu maa-ala mõõdeti Ado Köögardali andmetel välja ja kinnitati 1913. aastal. See asub 4,5 versta ehk 4,8 kilomeetrit Keila kihelkonnakirikust läänes. Pühitseti 21. augustil 1927. Tänapäevaks on kalmistu pindala üle 6 hektari. Sinna on maetud Keila linna, valla ja ka ümberkaudsete omavalitsuste elanikke. Tuntud inimestest on Karjakülla maetud helilooja ja muusikategelane Neeme Laanepõld, dirigent ja pedagoog Juula Virroja, ajaloolane, pedagoog, raadioajakirjanik ja mälumängur Hillar Nahkmann, teatri- ja seltskonnategelane Karl Vasko, kunstnikud Silvi Kalda, Kuldar Hütt ja Olev Soans, arst ja kirjanik Helvi Jürisson-Soans, kirjanik ja insener Hans-Erik Laansalu (Erik Tohvri), mälumängur Jüri Nessel, Vabadusristi kavalerid August Orav ja Voldemar Seiton, vabadusvõitlejad Eduard Kuuskor ja August Uustalu, Eesti sõjaväelased Fr.-Martin Süllaots ja Enn Soodre, tõlkija Ursula Põks, Raimond Valgre abikaasa Eevi Hannus, Keila baptistikoguduse vaimulik ja juht Adam Podin, pedagoogid Astra Saaliste ja Gunnar Saaliste, Eva Allast-Jõers, Velda Laurend, Linda Ardve, Ott Tamjärv ning Elmu Puu, insener ja harrastussportlane Karl Ollmann, rahvamuusik August Heinla, ühistegevuse juht Keilas Jaan Peet, laulja Neeme Henk, töökangelane, ekskavaatorijuht Erig Pappel, skautmaster Votele Luha, jooksja, mitmekordne Eesti meister Sergei Ustintsev, pikaealised Elfriede Kliss ja Albert Martma, endine majandijuht Raimund Vitsmaa, taastatud Keila valla esimene vallavanem Lembit Puusepp, endine Klooga külanõukogu esimees, kodu-uurija Aleksander Laurik ning endised Keila TK juhid Ljudmila Kutnik ja Juhan Ipits. Seal asub ka Keila esimese linnavanema (linnapea) Johannes Nikolai Tähe (1870–1942) sümboolne haud. Karjaküla kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 07.09.2016) Karjaküla kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Ohtu Püha allikas

Ohtu Püha allikas on Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Ohtu külas asuv ohvriallikas. Allikas on tunnistatud kultuurimälestiseks. Ohtu Püha allikas kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 07.09.2016) Ohtu Püha allikas kultuurimälestiste riiklikus registris
Merepäästejaam

Merepäästejaam (lühemalt päästejaam) on rannal olev ehitis või ehitiste kompleks, mis oma varustusega (nt päästepaadid, vaatluspunkt) saab avastada ja päästa merehädalisi.[viide?] Maailma esimesed merepäästejaamad ehitati 1824 Suurbritannias ja Hollandis. Venemaa keisririigi esimene merepäästejaam ehitati 1859. Eesti alal ehitati üks esimesi merepäästejaamu Narvas. 19. sajandi lõpul oli Eesti alal (saartel ja rannikutel) umbes 30 merepäästejaama. Eestis on tänaseni vähemalt osaliselt säilinud Juminda ja Vilsandi merepäästejaam. Udukell Udupasun Udusireen Vetelpääste Vilsandi merepäästejaama puidust paadikuur koos kivist paadislipiga kultuurimälestiste riiklikus registris 21521 Merepäästejaama hoone kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 07.09.2016) "Pilte taastatud merepäästejaama paadikuurist Vilsandil". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. september 2016. Vaadatud 8. septembril 2016. Eesti Vabatahtlik Mere- ja Järvepääste veeb