laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Numismaatika

Numismaatika on ajalooteaduse haru, mis uurib vanu münte ja medaleid ning nende kaudu ka ajalugu. Sõna "numismaatika" tuleb kreekakeelsest sõnast νόμισμα nomisma, mis tähendab münti. Numismaatikaks nimetatakse ka müntide kogumist kui harrastust, selle harrastajat kutsutakse numismaatikuks. Numismaatika kui teadus vaatleb münte kui ajalooallikat: müntidel on tihti jäädvustatud poliitilist ja kultuurilist informatsiooni. Müntide kaal ja töötlus aga annavad informatsiooni metallurgia tasemest ning kasutusel olnud kaalu- ning rahasüsteemi kohta. Mündid aitavad ka dateerida teisi leide ning kindlaks teha kaubanduslikke suhteid eri piirkondade vahel. Seda, et müntide kogumine on väga vana hobi, saab järeldada mitmetest mündileidudest, milles on olnud palju erinevaid üksikmünte. Tavalistes mündileidudes on valdavalt sama tüüpi mündid. Itaalia poeet Francesco Petrarca, kes kinkis osa oma kogust Saksa-Rooma keisrile Karl IV-le. 1728. aastal andis Vene keiser Peeter I oma kogu üle Peterburi Kunstikambrile, 1742. aastal oli selles kogus umbes 29 000 münti. Maksim Gorki Louis Eliasberg – Baltimore'i pankur, kellele kuulus arvatavasti ainus täielik USA müntide kogu. Biljoon Bonistika Juudipenn Johann Karl Bähr: Die Gräber der Liven: Zusätze zu den Münzen lk. 23 Uinuwad warandused. Haruldaste wanarahade tundemärgid ja hinnad: Tarwiline käsiraamat kõikidele. Viljandi: E. Hunt, 1917 ESTERis Coins.ee - Mündid, medalid, paberraha - Ost, müük, mündioksjon Don's World Coin Gallery Eesti mündid ja kodurahad Numismaatika.ee - Ost, müük, hindamine
Georgi Borissenko

Georgi Konstantinovitš Borissenko (vene keeles Георгий Константинович Борисенко; 25. mai 1922 Tšuhujiv – 3. detsember 2012 Taškent) oli Nõukogude Liidu maletaja, kirimale suurmeister (1965). Borissenko täitis klassikalises males meistrinormi 1950. aastal. Kaheksal korral mängis ta NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniiril. Parimad tulemused: 12.–13. koht (1954) ja 12. koht (1964/1965). 1960. aastal esindas ta Vene NFSV-d Leningradis peetud Läänemere maade turniiril, kus jagas 4.–5. kohta. Kirimales jagas Borissenko esikohta kahel NSV Liidu meistrivõistlustel (1955–1957, 1960–1962) ja tuli teiseks maailmameistrivõistlustel (1962–1965). Ta oli abielus naiste malesuurmeistri Valentina Borissenkoga.
Luht (perekonnanimi)

Luht on eesti perekonnanimi. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Luht 512 inimesel: 246 mehel ja 266 naisel. Perekonnanimede levikult oli Luht meeste puhul 203. ja naiste puhul 216. kohal. Levinuim oli see Valga maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 10,3. Heinrich Luht, eesti proviisor, ärimees ja poliitik (1865–1943) Meelis Luht, eesti tippjuht (1970–) Mihkel Luht, eesti insener (1894–1971) Olev Luht, Kavastu vallavanem (1910–1992) Vello Luht, eesti kabetaja (1947–) Ülo Luht, eesti rahvatantsujuht (1949–) ... "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. veebruar 2020. Vaadatud 5. veebruaril 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Uta Hagen

Uta Thyra Hagen (12. juuni 1919 Göttingen – 14. jaanuar 2004 New York) oli Ameerika Ühendriikide näitleja ja teatripraktik. Uta Hagen on sündinud Göttingenis Saksamaal. Tema ema oli ooperilaulja Thyra Hagen (Leisner) ning isa kunstiajaloolane ja muusik Oskar Hagen. 1924. aastal emigreerusid nad perekonnaga USAsse. 1936. aastal õppis ta ühe semestri Londoni teatriakadeemias RADA (Royal Academy of Dramatic Art). Tema esimene roll kutselise näitlejana oli Ophelia Hamletis. 1937. aastal kolis ta New Yorki. Kõigest 18-aastaselt mängis ta 1938. aastal Broadwayl Nina rolli Anton Tšehhovi näidendis "Kajakas". Aastaid 1938–1947 nimetab ta oma karjääris üleminekuperioodiks, mille vältel kaotas ta oma suuna ja armastuse näitlemise vastu, kuni ta viimaks leidis teatris uuesti midagi, mida ta ise nimetab "tõeliseks eluks". Uta Hagen töötas välja näitlemismeetodi, mis suures osas põhineb Konstantin Stanislavski süsteemil. Uta Hageni meetod ei ole Stanislavski läbielamiskunst, vaid asendamiskunst. Näitleja asendab enda kogemused, teadmised ja emotsioonid karakteri omadega, sel viisil näitleja mitte lihtsalt ei näita karakterit ja tema emotsioone, vaid teab ja tunneb neid isiklikult. "Respect for acting" (1973) "Love for cooking" (1976) "Sources" (1983) "A challenge for the actor" (1991) "The other" (1972) "The boys from Brazil" (1978) "Reversal of Fortune" (1990) "Limón: A Life Beyond Words" (2001) 2002 – National Medal of Arts Uta Hagen Backstage'is Uta Hagen Wikipedias Uta Hagen Encyclopedia of World Biographys
Vihk

Vihk on korrapäraselt seotud viljasülem. Pärast lõikust köideti sülem kõrtest keeratud sidemega keskkohast kokku, vihu läbimõõt oli 25–30 cm. Vihk käibis ka rahvapärase viljamõõduna. Eestis seotud vihkudesse põhiliselt rukis, Põhja-Eestis ka sirbiga lõigatud suvivili. Vihud kuivatati kuhilates nagu aun, hakk, naber. Tähtsaks peeti esimest põllul seotud, tavalisest väiksemat vihku (hiirevihk), mille lõikas peremees vastavate rituaalide saatel. Seda hoiti aidas terasid eraldamata jõuludeni, mil see tuppa toodi. Nii loodeti põldude viljakust ja loomade sigivust hoida. Ka viimase köidetud vihu (pässivihk) lõikamisel peeti silmas viljaõnne endeid. Vilja seoti vihkudesse kuni 20. sajandi keskpaigani, mil tulid kasutusel teraviljakombainid. Esimese ja viimase vihu lõikamisega seotud kombed kadusid tunduvalt varem. Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 238 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 350
Vihk (täpsustus)

Vihk on mitmetähenduslik sõna. Vihk (trükis) on õhuke raamatulaadne trükis. Vihk (kool) on koolis kasutatav vihik. Vihk on ühest allikast lähtuv valguskiirte kimp. Eesti keele seletav sõnaraamat, 2009. [1]
Dmitri Kobõlkin

Dmitri Kobõlkin (vene keeles Дмитрий Николаевич Кобылкин; sündinud 7. juulil 1971 Astrahanis) on Venemaa poliitik ja riigitegelane, Venemaa loodusvarade minister (2018–2020) ja Jamali Neenetsi autonoomse ringkonna kuberner (2010–2018). Ta sündis 1971. aastal Astrahanis insener-geofüüsikute perekonnas. Ta lõpetas 1993. aastal Ufa Riikliku Nafta Tehnikaülikooli mäenseneri-geofüüsiku kvalifikatsiooniga. Pärast seda töötas Gelendžiki linnas asuvas geofüüsikalises ühingus Šelf. 1993. aasta novembris kutsuti ta Jamali Neenetsi autonoomsesse ringkonda, kus ta töötas kuni märtsini 1994 insenerina Tarassovi geofüüsikaliste tööde osakonnas. 1994. aasta aprillist kuni 1995. aasta maini töötas ta geoloogina Tarkosalinski nafta- ja gaasiuuringute ekspeditsioonil. 1996. aasta oktoobrist 2001. aasta maini töötas ta aktsiaseltsi Purneftegazgeologija süsteemis algul personalidirektori ja seejärel peadirektori esimese asetäitjana. Sel perioodil oli ta üheksa nafta- ja gaasiettevõtte direktorite nõukogu liige. 2000. aastast juhtis ta Hantšeiskoje nafta- gaasileiukoha kasutuselevõttu. Mais 2001 määrati ta Hantšeineftegazi peadirektoriks. Oktoobris 2002 kutsus Purovi rajooni pealik Anatoli Ostrjagin teda oma asetäitjaks. 2003. aastal lõpetas ta Venemaa Föderatsiooni Presidendi juures asuva Venemaa Rahvamajanduse ja Riigiteenistuse Akadeemia Jekaterinburgi filiaali (Uraali Juhtimisinstituudi). Augustis 2005 määrati ta Jamali Neenetsi autonoomse ringkonna asekuberneriks ja Purovi rajooni juhiks. 16. märtsist 2010 kuni 18. maini 2018 oli ta Jamali Neenetsi autonoomse ringkonna kuberner. 18. maist 2018 kuni 9. novembrini 2020 oli ta Venemaa loodusvarade minister. Dmitri Kobõlkin on abielus, peres on kaks tütart ja üks poeg.
Ferrière-la-Grande

Ferrière-la-Grande on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Maubeuge'i kantonis. Soltre Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Merle Lilje

Merle Lilje (neiuna Merle Ploom; sündinud 18. mail 1957 Pärnus) on eesti estraadilaulja ja ettevõtja. Ta lõpetas 1975. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1979. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuurijuhtimise erialal koorijuhtimise lisaerialaga, magister. Ta lõpetas 1978. aastal Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadistuudio estraadilaulja erialal. Ta on atesteeritud nii lauljana kui ka estraaditantsijana. Alates 1975. aastast ansambli Laine laulja kuni tänapäevani. Ansambliga Laine pälvinud 1980. aastal Eesti NSV teenelise muusikakollektiivi aunimetuse. www.ansambellaine.ee www.facebook.com/ansambellaine Aastatel 1982–1991 oli solist Viru Varietees ja Olümpia Varietees. Aastatel 1986–1991 oli ta ansambli Viru Trio liige www.facebook.com/virutrio Osalenud mitmesugustes muusikaprojektides ja viimastel aastatel ka soololauljana. www.facebook.com/liljemerle www.youtube.com " Valgus" https://www.youtube.com/watch?v=qo2yyPRw9LY " Tütarlaps Ipanemast" https://www.youtube.com/watch?v=5qufS4a0mDs " Vaba lend" https://www.youtube.com/watch?v=D8Nwp7a9DN8 Ettevõtlus: Merle Lilje on osanik firmas Rewilwerk, mis tegutseb Tallinna vanalinnas Vene tänavas alates 1994.aastast ja käsitöökauplus "REWILL" Firma tegeleb eesti käsitöötoodete valmistamise ja turustamisega ja on ka e-pood www.rewill.ee Ta on aastast 1978 abielus Riho Liljega, neil on kaks last.
Gognies-Chaussée

Gognies-Chaussée on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Maubeuge'i kantonis. Belgia piir kulgeb otse läbi küla. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Jeumont

Jeumont on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Maubeuge'i kantonis Belgia piiri ääres. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Louvroil

Louvroil on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Maubeuge'i kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Mairieux

Mairieux on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Maubeuge'i kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Marpent

Marpent on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Maubeuge'i kantonis. École primaire publique Maurice Fostier asub Marpentis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Kensico kalmistu

Kensico kalmistu asub Valhalla linnas Westchesteri maakonnas New Yorgi osariigis Ameerika Ühendriikides, New Yorgi linnast 50 km põhja pool. Kalmistu asutati 1889. aastal, kui paljud New Yorgi linna kalmistud olid maetud täis. Algul oli selle pindala 250 aakrit (1,0 km²), seejärel laiendati seda 600 aakrile (2,4 km²). 1905. aastal vähenes territoorium uuesti 461 aakrile (1,9 km²), 1912. aastal läks osa ala naabruses asuvale Taevavärava kalmistule. Sinna on maetud paljud 20. sajandi kultuuritegelased. Kalmistul on eraldi osa Ameerika Näitlejate Fondi ja National Vaudeville Associationi liikmetele, kellest mõned surid täielikus vaesuses. 1953. aastal rajatud Sharon Gardens (76 aakrit ehk 31 hektarit) on juudi kalmistu. Kensico kalmistu koduleht
Reomägi

Reomägi (ka reomaa, ristimägi) on koht, kus vastavalt rahvapärimusele on kunagi toimunud mõrv, enesetapp või mõni erakordne surmajuhtum (näiteks kahe pulmarongi kokkupõrge, kus surma on saanud eri poolte pruut ja peig) ning kus surnute vaimud võivad inimestele ohtlikud olla. Lepitusohvriks ja õnnetuste ärahoidmiseks viskavad möödujad ristimäele kive, oksi jms või püstitavad väikeseid ristikesi. . Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 253 Ristimägi foto, Hiiumaa Muuseumid SA
Vaim (tont)

Vaim on Eesti rahvauskumustes üleloomulik kehata olend, kes kummitades ja hirmutades võib käituda pahatahtlikult (näiteks kummitus, kodukäija, tont), kuid kaitstes ja hoides heatahtlikult (haldjas). Rahvausund vaimust tekkis suhteliselt hiljuti, kuid oli 19. sajandil juba üldine. Algselt, enne eestlaste ristiusustamist tähistas vaim arvatavasti elujõudu või väge ja ka hinge. Hinge kujutelmast lähtuvalt on vaimust kujunenud (osaliselt saksa vallutajate mõjul) omaette üleloomulik olend. Teised läänemeresoome rahvad vaimu usundilise mõistena praktiliselt ei tunne. Saksa mõjul laienes vaimu tähendus eesti keeles oluliselt ning sellest sai mõiste ka ristiusus (Püha Vaim). Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 333
Saksa Lääne-Aafrika

Saksa Lääne-Aafrika (Deutsch-Westafrika) oli aastatel 1884–1919 Lääne-Aafrikas asuvate Saksa kolooniate jaoks harva kasutatav nimetus. Seda terminit kasutati tavaliselt Kameruni ja Togo territooriumil. Saksa Lääne-Aafrika ei olnud haldusüksus. Kuid kaubanduses ja rahvakeeles kasutati seda mõistet mõnikord.
Süntees

Süntees (kreeka keeles sýnthesis 'kokkupanemine, ühendamine') on algosade ühendamine uueks üksuseks või mõtteliseks tervikuks. Loodusteadustes tähendab süntees lihtsamatest ühenditest või lihtainetest uute (keerukamate) ainete valmistamist keemilise ja bioloogilise reaktsiooni teel. Sünteesi käsitletakse sageli koos vastupidist tähendust omava mõistega analüüs. Keemiline süntees Sünteesireaktsioon Orgaaniline süntees Biosüntees Fotosüntees Kemosüntees VSL Sõnaveeb
Aliaksiej Aliaksandraŭ

Aliaksiej Henadzievič Aliaksandraŭ (valgevene keeles Аляксей Генадзевіч Аляксандраў; vene keeles Алексей Александров Aleksei Aleksandrov; sündinud 11. mail 1973 Valgevene NSV-s) on valgevene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1997). Aliaksandraŭ tuli 1992. aastal Sas van Gentis Euroopa juunioride meistriks. 1993. aastal võitis ta Artur Frolovi ees Mõkolajivis asetleidnud MM-i tsooniturniiril. Turniiri kaks paremat mängisid järelmatši, et selgitada edasipääseja tsoonidevahelisele turniirile. Edasi sai Frolov. FIDE pidas siiski vajalikuks korraldada kahepartiiline matš ühele täiendavale edasipääsukohale Aliaksandraŭ ja naabertsoonis esikohta jaganud ja järelmatši viiki mänginud Lembit Olli vahel. Oll võitis matši tulemusega 1,5:0,5. Samal aastal andis FIDE Aliaksandraŭle rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 24-aastaselt 1997. aastal. Ta on tulnud viiel korral Valgevene malemeistriks (1989, 1990, 1996, 2007, 2018). 2000. aastal võitis ta Saint Vincentis Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali. 2002. ja 2003. aastal jagas esikohta Moskvas Aeroflot Openil. Aliaksandraŭ mängis neljal FIDE maailmameistrivõistlustel (nokautsüsteemis). Detsembris 1997 Groningenis võitis ta avaringis Boris Gulko, teises ringis Jóhann Hjartarsoni, kuid kaotas kolmandas ringis Zurab Azmaipharašvilile. 1999. aastal Las Vegases kaotas ta teises ringis Pjotr Svidlerile. 2000. aastal New Delhis võitis ta teises ringis Vladimir Hakobjani, kuid kaotas kolmandas ringis Jevgeni Barejevile. 2004. aastal Tripolis kaotas ta teises ringis Hikaru Nakamurale. Ta on mänginud Viljandis peetaval Ilmar Raua mälestusturniiril: 2014. aasta turniiril tuli esikohale ja 2015. aasta turniiril jagas 2.–5. kohta. Aliaksandraŭ on mänginud Valgevene võistkonna koosseisus 10 maleolümpial (1996–2008, 2014–2018) ja 2017. aastal Hantõ-Mansiiskis peetud võistkondlikel maailmameistrivõistlustel (Valgevene tuli seitsmendaks). Nikolaev zt 1993. 365chess.com Ülar Lauk. "Lembit Olli malelugu". Tallinn: Eesti Maleliit, 2009. Lk 16  Aliaksiej Aliaksandraŭ – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Aliaksiej Aliaksandraŭ FIDE andmebaasis
Luuri raudteejaam

Luuri raudteejaam oli kitsarööpmeline raudteejaam Pärnumaal Luuris. Luuri raudteejaam oli kitsarööpmelise Viluvere–Vändra raudtee vahejaam. Raudteejaam rajati aastatel 1927–1928. Samal ajal valmis ka Leon Johansoni projekti järgi ehitatud jaamahoone. Hoone ehitati tüüpprojekti järgi analoogselt Koogiste, Kõnnu, Tammiste ja Tootsi jaamahoonetega. Väljaehitatud katusekorrusega kõrge poolkelpkatusega hoone esi- ja tagafassaadil paiknevaid keskrisaliite kroonib lopsaka puidust profiilkarniisiga raamistatud kolmnurkfrontoon. Fassaade ilmestavad laiad nurgalauad ja kaheksa ruuduga aknad. Peasissepääsul asub kahepoolne klaasidega välisuks, mille kohal asetseb kaarliistudega liigendatud valgmik. Jaamahoone ühes otsas oli ooteruum, keskel jaamaülemaruum, ja teises otsas kahetoaline korter. Hoone teisel korrusel paiknes kaks ühetoalist korterit. Luuri jaamahoone oli kasutusel kuni raudtee sulgemiseni 1969. aastal ning on säilinud tänaseni. Alates 1993. aastast on hoone olnud kasutusel elumajana. Kitsarööpmeline raudtee Eestis Eesti raudteetransport Luuri jaam | Histrodamus.ee Välja, Leele (2012). 20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring (PDF). Tallinn: Kultuurimälestiste riiklik register. Lk 56-58. Vaadatud 04.10.2023. FOTO: Luuri jaamahoone aastal 2001; Baltic Trains Picture Gallery
Selja raudteepeatus

Selja raudteepeatus oli raudteepeatus Viluvere-Vändra kitsarööpmelisel raudteel. Peatuse asukoht jääb praegu Põhja-Pärnumaa valda Allikõnnu külla. Eesti kitsarööpmelised raudteed Selja peatus | Histrodamus.ee
Katagami

Katagami (jaapani 潟上) on linn Jaapanis Akita prefektuuris. Asub Akitast põhja pool Jaapani mere kaldal. Linna loodepiiril asub Hachirōgata järv. Linn loodi 22. märtsil 2005 Tennō, Iitagawa ja Shōwa alevi liitmise teel. 2019. aasta lõpus oli linnas 32 858 elanikku. 秋田県の人口と世帯（月報） | 美の国あきたネット, vaadatud 25.03.2021. Katagami koduleht
Kazuno

Kazuno (jaapani 鹿角) on linn Jaapanis Akita prefektuuris. Asub Akitast kirde pool sisemaal. Suur osa linna haldusalast on kaetud metsaga ja asub Towada-Hachimantai rahvuspargis. Linn loodi 1972. aastal Hanawa, Towada ja Osarizawa alevi ning Hachimantai küla liitmise teel. 2020. aasta alguses oli Kazunos 29 619 elanikku. 秋田県の人口と世帯（月報） | 美の国あきたネット, vaadatud 25.03.2021. Kazuno koduleht
Pulmafotograafia

Pulmafotograafia on pulmade pildistamisele keskenduv fotograafia alaliik. Seda ala viljelevaid fotograafe kutsutakse pulmafotograafideks. Nende loomingut nimetatakse pulmafotodeks.
Nikaho

Nikaho (jaapani にかほ) on linn Jaapanis Akita prefektuuris. Asub Akitast lõuna pool Jaapani mere ääres. Linn loodi 2005. aastal Nikaho, Kisakata ja Konoura alevi liitmise teel. 2020. aasta alguses oli Nikahos 23 946 elanikku. Linna majandus põhineb töönduslikul kalapüügil ja põllumajandusel. Linna lõunapiiril asub Chōkai mägi. 秋田県の人口と世帯（月報） | 美の国あきたネット, vaadatud 25.03.2021. Nikaho koduleht
Christina Koch

Christina Hammock Koch (sündinud 29. jaanuaril 1979 Grand Rapidsis Michiganis) on Ameerika Ühendriikide insener ja NASA astronaut. Enne astronaudiks saamist teenis ta jaamaülemana NOAA Ameerika Samoa jaamas. Ta õppis North Carolina State University. Seal pälvis ta bakalaureusekraadi elektrotehnika ja füüsika erialal ning magistrikraadi elektrotehnika erialal. 2020. aasta detsembris andis North Carolina State University talle audoktori nimetuse. Koch startis kosmoselaeva Sojuz MS-12 pardal Rahvusvahelisse kosmosejaama 14. märtsil 2019; 2020. aasta jaanuaris viibis ta koos kolme ülejäänud naisastronaudiga avakosmoses; maandus 6. veebruaril 2020 Kasahstanis pärast 328 päeva kestnud kosmoselendu. See on pikim katkematu ajavahemik, mille naine kosmoses on veetnud. Senine rekord oli Peggy Whitsoni 289 päeva. Rekordi ületas Koch 28. detsembril 2019. Kochi lendu kasutati selleks, et uurida pikaajalise kosmoselennu füüsilisi, bioloogilisi ja vaimseid mõjusid naisele. Stardi ajal ei teadnud Koch veel, et ta nii kauaks kosmosesse jäetakse. Alles 17. aprillil 2019 võttis NASA sellise missioonimuudatuse vastu. Esimest korda kosmoses olevate inimeste missioonipikendused on väga haruldased. 2019. aasta novembris rahvusvaheline kosmosejaama pardal olles sai temast esimene kosmosest Vikipeediasse panustanud inimene. Aprillis 2023 teatas NASA, et Koch on valitud Artemise programmi missiooni Artemis 2 missiooni spetsialistiks. Artemis 2 on esimene Kuu orbiidile suunduv mehitatud missioon pärast 1972. aastal toimunud missiooni Apollo 17 ning missioon peaks eeldatavasti toimuma 2024. aastal. 2020. aastal valis ajakiri Time Kochi aasta saja kõige mõjukama inimese sekka. "NASA announces eight new astronauts, half are women" [NASA tegi teatavaks kaheksa uut astronauti, kellest pooled on naised]. Phys.org. 17. juuni 2013. Vaadatud 21.10.2019. 2019. aasta seisuga suurim arv korraga avakosmoses viibinud naisastronaute. 2020. aasta veebruari seisuga pikim naisastronaudi järjest kosmoses viibitud aeg. Rincon, Paul (6.02.2020). "New female space record for Nasa astronaut". BBC News (inglise). Vaadatud 6.02.2020. "First edit made to Wikipedia from outer space". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. juuli 2020. Vaadatud 9. juulil 2020. "NASA Names Astronauts to Next Moon Mission, First Crew Under Artemis". NASA. Vaadatud 3. aprillil 2023. "Astronauts Christina Koch and Jessica Meir". time.com. 22.9.2020. Vaadatud 12.6.2022
Laterna magica

See artikkel räägib varajasest pildiprojektori tüübist. Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Laterna magica (täpsustus). Laterna magica (ladina keeles 'valguspildiaparaat'), ka võlulatern, oli algeline pildiprojektor, mille ehitusse kuulus üks või mitu objektiivi ja valgusallikas ning läbipaistev plaat (tavaliselt klaasplaat). Plaadile asetatud joonistusi-maale, trükiseid või fotosid sai selle aparaadi abil kuvada projektsioonina. Laterna magica loodi 17. sajandil peamiselt meelelahutuseks. 19. sajandil kasutati seda järjest rohkem hariduses. 19. sajandi lõpus aga toodeti selle miniatuurseid versioone mänguasjadena. Laterna magica oli laiemalt kasutusel alates 18. sajandist kuni 20. sajandi keskpaigani, kui turu võtsid üle slaidiprojektorid, millega sai näidata 35 mm fotoslaide.
Noshiro

Noshiro (jaapani 能代) on linn Jaapanis Akita prefektuuris. Asub Akitast põhja pool Jaapani mere äärsel rannikumadalikul. Läbi linna voolab Yoneshiro jõgi. Linn loodi 1940. aastal Noshirominato alevi ning Shinonome ja Sakaki küla liitmise teel. 2020. aasta alguses oli Noshiros 50 674 elanikku. Linna majandus põhineb töönduslikul kalapüügil ja põllumajandusel. Linnas asub Noshiro elektrijaam. 秋田県の人口と世帯（月報） | 美の国あきたネット, vaadatud 25.03.2021. Noshiro koduleht
Inari (täpsustus)

Inari võib tähendada: Inari, küla Soomes. Inari (jumal), šintoismi jumal Inari (sushi), sushi liik Inari (album), Vesa-Matti Loiri album Inari järv Inari vald
Oga (Jaapan)

Oga (jaapani 男鹿) on linn Jaapanis Akita prefektuuris. Asub Akitast loode pool Jaapani mere äärsel Oga poolsaarel. Linn loodi 1954. aastal Funagawaminato alevi ning Wakimoto, Iriai, Ogatanaka ja Toga küla liitmise teel. 2005. aastal liideti linnaga Wakami alev. 2020. aasta alguses oli Noshiros 25 475 elanikku. Linna majandus põhineb töönduslikul kalapüügil, turismil ja põllumajandusel. 秋田県の人口と世帯（月報） | 美の国あきたネット, vaadatud 25.03.2021. Oga koduleht
Woldemar Reinhold Karl Alexander von Üxküll

Parun Woldemar Reinhold Karl Alexander von Üxküll (28. august 1860 Kose-Uuemõisa – 1945 Basel) oli silmapaistev Eesti baptistlikus liikumise tegelane. Ta perekond oli osa vanast baltisaksa aadlike liinist. Üxküll omandas hariduse Tallinna Toomkoolis ning hiljem Kuressaare (Arensburg) Gümnaasiumis. Ta astus vabatahtlikuna Vene tsaaririigi ratsaväkke ja veetis kaks aastat teenistuses Novorossiiskis Põhja-Kaukasuses. Kui noor aadlik naasis sõjaväeteenistusest Eestisse, ostis ta Laitse (Laitz) mõisa ning abiellus 1883. aastal Prantsuse suursaadiku tütre Olga Marquis de Tallenayga. Pinged tema eraelus, mis viisid tema abielu 1890. aastatel lahutuseni, suunasid Üxkülli üha enam kristliku usu poole, mis pakkus seesmist rahu ja lootust. Aastal 1899 abiellus Üxküll uuesti, seekord Riiast pärit Martha von Ditmariga. Järgnevatel aastatel arendas Üxküll Laitses põllumajandust, ehitas tänapäevani seisva uusgooti stiilis mõisahoone ning pidas Nissi vallas kohtuniku ametit.
Yokote

Yokote (jaapani 横手) on linn Jaapanis Akita prefektuuris. Asub Akitast kagus sisemaal. Läbi linna voolab Omono jõgi. Yokote loodi 1. aprillil 1951. 1. oktoobril 2005 liideti linnaga Hiraka, Jūmonji, Masuda, Omonogawa ja Ōmori alev ning Sannai ja Taiyū küla. 1. jaanuaril 2020 oli linnas 86 198 elanikku. Veebruaris peetakse linnas Kamakura festivali, mille käigus mitmele poole linna ehitatakse iglulaadseid lumest maju. 秋田県の人口と世帯（月報） | 美の国あきたネット, vaadatud 25.03.2021. Yokote koduleht