laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Veejuhe

Veejuhe on ehitis, mille kaudu saab vett juhtida ühest kohast teise. Veejuhe on näiteks kanal ja torustik. Isevoolset (gravitatsioonijõul liikuva veega) veejuhet, millega tuuakse vett kaugest allikast, nimetatakse samuti veejuhtmeks. Akvedukt Keskkonnasõnaraamat 2004 [1] Keskkonnasõnaraamat 2004 [2]
Volodõmõr Klõtško

Volodõmõr Volodõmõrovõtš Klõtško [volod'õõmõr klõtšk'oo] (ukraina keeles Володимир Володимирович Кличко, saksapäraselt Wladimir Klitschko, venepäraselt Vladimir Klitško; sündinud 25. märtsil 1976 Semej's Kasahstanis) on Ukraina poksija. Klõtško alustas poksimisega 1989. aastal. Ta osales harrastajana kokku 140 kohtumisel, millest võitis 134 (neist 65 nokaudiga) ja kaotas 6 kohtumist. Ta on viiekordne Ukraina meister. Klõtško võitis üliraskekaalus (üle 91 kg) 1996. aasta Atlanta olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales raskekaalus (kuni 91 kg) 8. maailmameistrivõistlustel (Berliin, 1995), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Luan Krasniqile (Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta sai üliraskekaalus (üle 91 kg) 31. Euroopa meistrivõistlustel (Vejle, 1996) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Aleksei Lezinile (Venemaa). Klõtško jätkas detsembris 1996 poksimist elukutselisena. Ta on seni (seisuga 29. aprill 2017) pidanud 69 kohtumist ning on neist võitnud 64 (neist 53 nokaudiga) ja kaotanud 5 kohtumist (neist 4 nokaudiga). 2017 – Vabaduse orden Ka Volodõmõr Klõtško vanem vend Vitali oli tuntud Ukraina poksija. 26. suveolümpiamängude poksivõistlus. Atlanta 1996. Tulemused inglise keeles 8. maailmameistrivõistlused poksis. Berliin 1995. Tulemused inglise keeles 31. Euroopa meistrivõistlused poksis. Vejle 1996. Tulemused inglise keeles Volodõmõr Klõtško veebisaidil Olympedia (inglise) Volodõmõr Klõtško veebisaidil BoxRec (inglise) Vendade Klõtškode koduleht. Inglise, saksa, vene ja ukraina keeles
Vaikne Don

"Vaikne Don" (vene keeles Тихий Дон) on Mihhail Šolohhovi romaan. Šolohhov alustas "Vaikse Doni" kirjutamist Vjošenskaja staniitsas, kuhu ta aastal 1926 elama asus. Romaan ilmus neljas köites (1928 (1. ja 2. köide), 1932 (3. köide), 1940 (4. köide)). Romaanil on perekonnakroonika ja ajaloolise epopöa sugemeid. See käsitleb realistlikus võtmes Doni kasakate elu maailmasõjaeelsest ajast kuni kodusõjani. Vaikselt voolav Don on elu jätkuvuse sümbol. Šolohhov pöörab palju tähelepanu Grigori ja tema abikaasa Aksinja armastusele. Kirjaniku muu looming jääb kunstiliselt kvaliteedilt sellele teosele tunduvalt alla [viide?]. Ilmumise järel asuti teose esimest köidet kiiresti tõlkima: 1929 avaldati see Saksamaal ja Austrias, 1930 Tšehhoslovakkias, Hispaanias, Rootsis, Hiinas, 1931 Prantsusmaal, Inglismaal ja USA-s, 1932 Taanis, 1934 Jaapanis ja Bulgaarias. Romaan oli välismaal menukas. Nõukogude kriitikud heitsid romaanile ette endiste aegade ja mässuliste kasakate ülistamist. Tsensuur kimbutas teda, sest peategelane otsustas valgete kasuks. Aastal 1965 sai Šolohhov "Vaikse Doni" eest Nobeli kirjandusauhinna. Alates ilmumisest on teos olnud üks 20. sajandi vene kirjanduse suuri mõistatusi ja vaidlusobjekte. Romaani ja selle autorsust on ümbritsenud teravate ideoloogiliste heitluste tulevärk, risti vastandlike tõlgenduste, oletuste ja legendide tihe padrik. 1920. aastate lõpul räägiti Moskvas salapärasest eidekesest, kes käivat mööda toimetusi kaebamas, et tema punaste poolt tapetud poja käsikiri on avaldatud Šolohhovi nime all. Esimesed raamatud teose autorsuse kohta ilmusid 1970. aastate keskel Pariisis. Kirjandusteadlane Irina Medvedjeva-Tomaševskaja pakkus romaani autoriks unustatud kirjanikku, Doni kasakate elu suurepärast tundjat Fjodor Krjukovit (1870–1920), seda versiooni toetas oma saatesõnas Aleksandr Solženitsõn. Ühe usaldusväärsema uurijana paistab silma USA slavist Herman Ermolaev, kes on mitmeid plagiaaditeooriaid väga asjalikult arvustanud (raamat "Mihhail Šolohhov ja tema looming", 2000). Ameerika kriitik Ernest Simmens on öelnud, et "Vaikne Don" on vaatamata poliitika üleküllusele eeskätt "suur ja liigutav armastuse lugu, võib-olla ainus tõeline armastusromaan nõukogude kirjanduses". Aastal 1959 ilmus "Vaikse Doni" jätk "Hobused Donil", mida peetakse kunstiliselt nõrgaks. Aastal 1958 valmis film "Vaikne Don". Vaikne Don, vene keelest tõlkinud A. Koit, Tartu, Kalev, (1. osa 1936, 2. osa 1937, 3. osa tõlkinud Justa Kurfeldt 1948) Vaikne Don. Tõlkinud A. Kurfeldt. – Tallinn, Eesti Riiklik Kirjastus, 1957 (sarjas "Suuri sõnameistreid") Vaikne Don. 2. kd. Tallinn, Eesti Riiklik Kirjastus, 1957 (sarjas "Suuri sõnameistreid")
Kiriromaan

Kiriromaan on kirjadest koosnev romaan, mida iseloomustab tegelaste psühholoogiline vaatlus, intiimsus ja pihtimuslikkus. Kiriromaanile kui žanrile pani aluse inglise kirjanik Samuel Richardson teostega "Pamela ehk Hüvitatud voorus" ja "Clarissa". Kiriromaanid saavutasid suure populaarsuse 18. sajandi lõpul. Kiriromaani on kasutanud oma teostes ka Johann Wolfgang von Goethe ja Jean-Jacques Rousseau.
Ultrafiltratsioon

Ultrafiltratsioon ehk ultrafiltrimine ehk ultrafiltreerimine on nähtus, kus vedelik liigub läbi poolläbilaskva (semipermeaabli) bio- või tehismembraani. Ultrafiltratsioon erineb osmoosist selle poolest, et osmoos on iseeneslik protsess, aga ultrafiltratsioonis rakendatakse hüdrostaatilist survet. Ultrafilter EE 10. köide, 1998.
Planktoniammuti

Planktoniammuti on tööriist, mida kasutatakse planktoniorganismide arvu määramiseks soovitud sügavuselt kindla ruumalaga veeproovi kohta. Enamasti on planktoniammuti silindrikujuline. Planktoniammuti külgsein on tehtud tihedast siidist ning see on osaliselt avatav ja suletav, põhi ja pealmine osa on ühendatud raudvarbadega. Metallpõhja küljes on väike kraaniga mahuti, kuhu kurnatav plankton kogutakse. Siseveekogudes kasutatakse harilikult 10-liitriseid planktoniammuteid. Planktonivõrk Batomeeter EE 7. köide, 1994. EE 7. köide, 1994.
Planktonivõrk

Planktonivõrk on vahend, mille abil saab koguda veekogu planktonit ja määrata liigilist koosseisu. Planktonivõrk koosneb koonusekujulisest siidvõrgust ja selle põhjal olevast otsikust ehk kannist, mis on kraaniga avatav. Planktonivõrk lastakse nööri või trossi otsas soovitud sügavusele ja tõstetakse aeglaselt käsitsi või mehaaniliselt veesõidukile. Suletava planktonivõrguga saab võtta ka kvantitatiivseid veeproove. Planktoniammuti Batomeeter EE 7. köide, 1994. Eesti entsüklopeedia 7. köide, 1994.
Kalakaitse

Kalakaitse on teaduslikul alusel põhinev kalade, teiste veeloomade ja -taimede ning töönduspüügi reguleerimine. Eestis reguleerib kalapüüki kalapüügiseadus. Esimene Eesti kalapüügieeskirja (kehtestati Peipsi ja Pihkva järves) koostas Karl Ernst von Baer. See kinnitati 1859. EE 4. köide, 1989. Kalapüügiseadus
Kalamürgid

Sõnal "kalamürgid"" on mitu tähendust: kalamürgid ehk ihtüotsiidid, mürkained, millega hävitatakse veekogudes soovimatuid kalu kalamürgid, mürgid, mida kalad toodavad enda kaitseks kalamürgid, kalatoodete või kala riknemisel tekkinud mürgid
Kalapaat

Kalapaat on veesõiduk, mida kasutatakse ranna lähedal ja siseveekogudel kalapüügiks. Maailmas on kasutusel väga palju erinevaid kalapaaditüüpe, mis on tingitud peaasjalikult eri püügiviisidest ja püütava piirkonna suurusest. EE 4. köide, 1989.
Tummpilt

Tummpilt (prantsuse keeles tableau 'tahvlike, pilt') on levinud lavastusvõte 19. sajandi näidendites: etenduse lõppedes tarduvad tegelased maaliliseks grupipildiks, kuni eesriie langeb. Reet Neithal, Mis on mis kirjanduses: kirjandusterminite leksikon keskkoolile (Tallinn: Koolibri, 1999 (Tartu: Greif)), lk 157.
Triloogia

Triloogia (kreeka keeles tri- "kolm, kolmik" ja logos "mõiste, käsitlus") on kolmest iseseisvast teosest koosnev tervik. Oskar Lõvi "Kolm naist" Viktor Suvorov "Viimane vabariik" J. R. R. Tolkien "Sõrmuste isand" Günter Grassi Danzigi triloogia Douglas Adamsi "Pöidlaküüdi reisijuht galaktikas" on viieosaline triloogia. Astrid Lindgreni Karlssoni-triloogia Väinö Linna "Siin Põhjatähe all" Trudi Canavan "Musta võluri triloogia" Eno Raud "Lugu lendavate taldrikutega" Carl Orff "Trionfi" Tetraloogia Diloogia Reet Neithal, Mis on mis kirjanduses: kirjandusterminite leksikon keskkoolile (Tallinn: Koolibri, 1999 (Tartu: Greif)), lk 115.
Tetraloogia

Tetraloogia (kreeka keeles tettares – 'neli' ja logos – 'mõiste, käsitlus') on neljast iseseisvast teosest koosnev tervik. Tetraloogiaks nimetatakse ka Vana-Kreekas kolmest tragöödiast ja ühest saatürdraamast koosnevat näidendite gruppi, mida esitati Dionysose pidustustel. Tetraloogia on näiteks Anatoli Rõbakovi romaan "Arbati lapsed" koos teiste romaanidega "1935 ja järgmised aastad" (1989), "Hirm" (1990) ning "Tuhk ja tolm" (1994). Diloogia Triloogia Reet Neithal, Mis on mis kirjanduses: kirjandusterminite leksikon keskkoolile (Tallinn: Koolibri, 1999 (Tartu: Greif)), lk 155.
Riigimehed

"Riigimehed" oli Eesti teleseriaal, poliitiliseks satiiriks liigitatav draama. Tootja firma oli Catapult Films. Sarja näitas Eesti Televisioon esimest korda alates 31. oktoobrist 2010 kuni 31. oktoobrini 2013. "Riigimeeste" stsenaristid olid Ott Sepp ja Õ-Fraktsioon, lavastaja Kaaren Kaer ning produtsendid Tõnis Leht ja Gerli Veermäe. Taavi Teplenkov – sotsiaalse sidususe minister Jaak Prints – nõunik ehk juhe Gert Raudsep – Ühenderakonna peasekretär Külliki Saldre – sotsiaalse sidususe ministeeriumi kantsler Ott Sepp – ministeeriumi turvamees Mirtel Pohla – ministri sekretäri hääl; ministri sekretär Allan Noormets Märt Avandi Liina Vahtrik – soolise võrdõiguslikkuse volinik Getter Jaani – Getter Jaani Marko Reikop – "Ringvaate" saatejuht Marko Reikop Kaidor Kahar – "Puutepunkti" saatejuht Kaidor Kahar 1. hooaeg 01 – Avaosa (31. oktoober 2010) 02 – Avatud uksed (7. november 2010) 03 – Seenioride eine (14. november 2010) 04 – Sallivusstrateegia (21. november 2010) 05 – Rahvusvaheline edu (28. november 2010) 06 – Võim või võrdsus? (5. detsember 2010) 07 – Autopiloot (12. detsember 2010) 08 – Telgitagused (19. detsember 2010) 2. hooaeg 09 – Uus piloot (8. september 2013) 10 – Suur sisenemine (15. september 2013) 11 – Korjemaa (22. september 2013) 12 – Kokku hoid (29. september 2013) 13 – Mineviku varjud (6. oktoober 2013) 14 – Riigimeeste manifest (31. oktoober 2013) Riigimehed omab nii mõneski osas sarnasusi BBC Four poolt alates 2005 aastast toodetava seriaaliga The Thick Of It, mis jälgib Sotsiaalsete Afääride ministri elu Briti võimukoridorides. Karilin Engelbrecht. Eesti Televisiooni uus sari teeb poliitikud naerualusteks. Elu24, 20. oktoober 2010 Hanno Pevkur. 12 häälega tegelikult ministriks ei saa. Delfi, 1. november 2010 Filmimees Talvik: "Riigimehed" on uus tase Eesti telemaastikul. Delfi, 1. november 2010 Raul Sulbi. Ruussaar: "Riigimehed" iseloomustab Reformierakonna ideoloogiat. Postimees, 6. november 2010 Andres Keil. Sotsiaalse Sidususe Ministri esimene intervjuu. Eesti Ekspress, 6. november 2010 Suured ootused seriaalile "Riigimehed". Virgo Kruve veebikodu ja blogi Riigimehed. Aeglane ja igav? Gerd Tarand Seriaali "Riigimehed" koduleht, Eesti Televisioon, ERR Riigimehed. Facebook Sotsiaalse Sidususe Minister. Facebook
Diloogia

Diloogia (kreeka keeles di(s) "kaks korda" ja logos "mõiste, käsitlus") ehk kaksikteos, on kahest iseseisvast osast koosnev tervik. Diloogiat iseloomustavad ühised tegelased ja ühine teema või tegevusaeg minevikus. Karl Ristikivi. "Kõik, mis kunagi oli" ja "Ei juhtunud midagi". Jõgiromaan Triloogia Tetraloogia Reet Neithal, Mis on mis kirjanduses: kirjandusterminite leksikon keskkoolile (Tallinn: Koolibri, 1999 (Tartu: Greif)), lk 30.
Jõgiromaan

Jõgiromaan on romaaniseeria, milles iga üksikteos on omaette tervik ning samal ajal seotud ühiste tegelaste, teema või kujutatava ajastu kaudu. Jõgiromaane hakati kirjutama 19. sajandil. Tuntud on näiteks Honoré de Balzaci "Inimlik komöödia", mis koosneb ligi sajast teosest. Balzaci jõgiromaan kujutab Prantsusmaa kõigi kihtide elu ajavahemikul 1815–1848 ning selles on mitmeid teosest teosesse korduvaid tegelasi. Jõgiromaane on kirjutanud ka John Galsworthy ("Forsyte'ide saaga") ja Romain Rolland (10-osaline arenguromaan "Jean Christophe"). Romaan Reet Neithal, Mis on mis kirjanduses: kirjandusterminite leksikon keskkoolile (Tallinn: Koolibri, 1999 (Tartu: Greif)), lk 63.
Kadunud sugupõlv

Kadunud sugupõlveks (inglise keeles lost generation "kadunud põlvkond") hakati nimetama Esimeses maailmasõjas osalenud ja sellest osavõtmise tulemusena invaliidistunud või vaimselt ning moraalselt muserdatud noort põlvkonda. Tuntud on Erich Maria Remarque'i romaan "Läänerindel muutuseta". Biitnikud Liigne inimene Noored vihased mehed X-põlvkond Reet Neithal, Mis on mis kirjanduses: kirjandusterminite leksikon keskkoolile (Tallinn: Koolibri, 1999 (Tartu: Greif)), lk 63.
Dialoog

Dialoog ehk kahekõne (kreeka keeles dialogos 'vestlus') on kahe või enama isiku omavaheline vestlus. Dialoog on näitekirjanduse põhikomponent. Dialoogi kasutatakse sageli ka proosakirjanduses tegelaste otsese kõnena. Suhtekorralduse dialoogiteooria Duoloog Monoloog Polüloog Reet Neithal, Mis on mis kirjanduses: kirjandusterminite leksikon keskkoolile (Tallinn: Koolibri, 1999 (Tartu: Greif)), lk 29.
Genotüüp

Genotüüp (inglise genotype) on indiviidi (või raku) kogu geneetiline informatsioon, mis koostoimes keskkonnatingimustega määrab tema fenotüübi. Teise lähenemise seisukohalt on genotüüp indiviidi (raku) geneetiliste lookuste alleelne koosseis. Diploidsetel organismide puhul saab eristada iga geeni suhtes homosügootset ja heterosügootset genotüüpi. Suguliselt sigivate (diploidsete) organismide genotüübi igas geenipaaris pärineb üks alleel isalt ja teine emalt. Heterogameetse sugupoole genotüüp on suguliiteliste geenide suhtes hemisügootne. Mõistet "genotüüp" kasutas esimesena 1909. aastal Taani botaanik Wilhelm Johannsen. Fenotüüp Genoom Genotüübiline muutlikkus Viikmaa, M. Klassikalise geneetika leksikon. Vaadatud 30.07.2011. Viikmaa, M. Klassikalise geneetika leksikon. Vaadatud 30.07.2011.
Duoloog

Duoloog (ladina sõnast duo 'kaks' ja kreeka sõnast logos 'sõna, kõne') on kahe tegelase vaheline kõnelus näidendis ja eepilistes žanrides. Duoloog on dialoogi erijuhtum. Reet Neithal, Mis on mis kirjanduses: kirjandusterminite leksikon keskkoolile (Tallinn: Koolibri, 1999 (Tartu: Greif)), lk 33.
Arnold Annebat

Arnold Annebat (ka Arnoldus või Arnold Anebat või Arnold von Anneberg; suri 19. jaanuaril 1551) oli katoliiklik Tallinna piiskop aastatel 1536–1551. Arnold Annebat oli pärit Tallinnast, tema isa Gert tuli 1490. aastal Mustpeade gildi liikmena Tallinna. Et sinna kuulusid enamasti vallalised mehed, sündis Annebat tõenäoliselt pärast seda. Annebati ema oli Katharina Hunnynckhusen. Võimalik, et Annebat oli juba 1508. aastal preester Narvas (seal tegutses her Arnold). Esimene kindel teade temast on aga 1517. aastast, mil ta oli piiskop Johann Blankenfeldi sekretär. Selles ametis oli ta kuni 1523. aastani, mil Blankenfeld nimetas ta Tallinna toomkapiitli dekaaniks. Selles ametis oli ta kuni 1536. aastani, mil ta Johannes Roterdi surma järel Tallinna piiskopiks valiti. See toimus tõenäoliselt 1536. aasta suvel, sest sama aasta 5. septembril kinnitas paavst Annebati Tallinna piiskopiks. Annebat suri 1551. aasta alguses, misjärel järgmiseks Tallinna piiskopiks sai tema koadjuutor Friedrich von Ampten. Arnold Annebat maeti Rakvere Püha Mihkli kloostri kirikusse. Tema hauaplaat avastati kloostri varemeist 19. sajandil ja paigutati Rakvere Kolmainu kirikusse, kus see on tänini. Willem van Gulik, Conrad Eubel (väljaandjad). Hierarchia Catholica Medii et Recentioris Aevi. Volumen Tertium. Saeculum XVI ab anno 1503 complectens. 2. trükk. Münster, 1923, lk 285. Leonid Arbusow vanem. Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert. Arnold Annebat kultuurimälestiste riiklikus registris
Monoloog

Monoloog (vanakreeka sõnadest mono 'ainus' ja logos 'kõne') ehk ainukõne ehk ühekõne on näidendis või kirjandusteoses pikem üksikkõne endamisi või dialoogi osana. Monoloogi sisuks võib olla tegelase lüüriline eneseväljendus, pihtimus, pöördumine publiku poole, jutustus laval näitamata sündmustest, refleksioon ja hinnang toimunule. Monoloog võib olla ka tegelase sisedialoog küsimuste-vastuste kujul, nagu Hamleti kuulus monoloog "Olla või mitte olla". Monoloogi algatajaks peetakse vanakreeka tragöödiakirjanikku Euripidest. Monoloogi soositi klassitsismi ja romantismi perioodil. 19. sajandil realistlikus draamas kasutati seda vähem. Uuesti hakati seda rohkem viljelema 20. sajandi ekspressionistlikus näidendis (täpsemalt: ad spectatores). Tervenisti monoloogile on üles ehitatud monodraama. Monoloog on oluline väljendusvorm dramaatikas. Monoloogi esineb ka lüürikas ja eepikas. Sisemonoloog Reet Neithal, Mis on mis kirjanduses: kirjandusterminite leksikon keskkoolile (Tallinn: Koolibri, 1999 (Tartu: Greif)), lk 98.
Samuel Hinds

Samuel Archibald Anthony Hinds (sündinud 27. detsembril 1943) on Guyana poliitik, alates 11. augustist 1999 kuni 20. maini 2015 Guyana peaminister. Ta kuulub Progressiivsesse Rahvaparteisse. Ta oli peaminister ka 9. oktoobrist 1992 kuni 6. märtsini 1997 ja 19. detsembrist 1997 kuni 9. augustini 1999. 6. märtsist kuni 19. detsembrini 1997 oli ta Guyana president.
Rahvusvaheline lasteraamatupäev

Rahvusvaheline lasteraamatupäev on 2. aprillil Rahvusvahelise Noorsookirjanduse Nõukogu (IBBY) ja selle rahvuslike sektsioonide poolt tähistatav päev. Päeva tähistatakse 1967. aastast Hans Christian Anderseni sünniaastapäeval.
Käsmu kirik

Käsmu kirik (ka Käsmu kabel) on luteri kirik Lääne-Virumaal Käsmus. Ajalooliselt jäi kirik Haljala kihelkonda. Käsmu kirikut kasutab EELK Käsmu kogudus. Puitkirik valmis aastatel 1863–1864 ning siin on Tallinna Rootsi-Mihkli kirikust pärinev orel, mille tõenäoliselt ehitas 1813. aastal orelimeister Johann Andreas Stein. Kirikut ümbritseb Käsmu kalmistu. Käsmu meremuuseumi koduleht  Käsmu kirik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Käsmu kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Benedict Witte

Benedict Witte (25. aprill/6. mai 1768 Tallinn – 17. oktoober/29. oktoober 1822 Moskva) oli Eesti vaimulik. Witte immatrikuleeriti 23. septembril 1785 Jena ülikooli, oli kohal veel aastal 1788. Ordineeriti õpetajaks 2. oktoobril/13. oktoobril 1799. Ta oli aastatel 1799–1813 (kutsuti 17. augustil/28. augustil 1799) Ambla Maarja koguduse õpetaja. Lahkus ametist mais 1813. Tema isa Benedict Witte vanem oli Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja. Tema äi Johannes Heinrich Felicius vanem ja naisevend Johannes Heinrich Felicius olid Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetajad. Tema kälimees Georg Friedrich Harten oli Mustjala Anna koguduse õpetaja. Tema õemees Peter Friedrich Bornwasser oli Rõuge ja Karula koguduse õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Autogramm

Autogramm (kreeka keeles autos 'ise' ja gramma 'täht, kirjutis') on omakäeline nimekirjutus. Allkiri Autograaf Reet Neithal, Mis on mis kirjanduses: kirjandusterminite leksikon keskkoolile (Tallinn: Koolibri, 1999 (Tartu: Greif)), lk 20.
Autograaf

Autograaf (kreeka keeles autos 'ise' ja graphō 'kirjutan') on omakäeline kirjutus. Autograaf võib olla kiri, käsikiri, aga ka pühendus raamatus. Autograafidel on nii teaduslik kui ka kogumisväärtus. Allkiri Autogramm Reet Neithal, Mis on mis kirjanduses: kirjandusterminite leksikon keskkoolile, Tallinn: Koolibri, 1999, lk 19 Felix Albert Leopold Wittlich. Käekiri ja iseloom: käekirja karakteroloogia ja kohtuliku grafoloogia alused, Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1938. Hain Tankler jt. Tartu Ülikooli professorite, NSV Liidu Teaduste Akadeemia liikmete portreid ja autograafe. Tartu: Tartu Riiklik Ülikool, 1977. Vaime Kabur. Autograafid raamatutes: näituse kataloog (1983, 1990). Tallinn: Eesti Raamatuühing, 1990. Piret Noorhani. Käsi kirjutab: valik autograafe Eesti Kultuuriloolisest Arhiivist. Tartu: Eesti Kirjandusmuuseum, 2003. Friedrich Ludwig Schardiuse autograafide kollektsioon (Tartu Ülikooli raamatukogu andmebaas)
Vahelihas

Vahelihas ehk diafragma on lai kuplikujuline lihas, mis eraldab rinnaõõnt kõhuõõnest. Vahelihase äärmine osa on lihaseline, keskosa kõõluseline. Kõõluseline osa on lihaselise osa jätk ning koosneb omavahel põimuvatest kõõluskiududest. Vahelihast läbivad järgmised elundid: aort (aorta); rinnalümfijuha (ductus thoracicus); söögitoru (oesophagus); uitnärvid (nervi vagi); alumine õõnesveen (vena cava inferior); suur sisusenärv ja väike sisusenärv (nervus splanchnicus major, nervus splanchnicus minor); vena azygos ja vena hemiazygos; sümpaatiline piiriväät (truncus sympathicus); sisemised rindkere veresooned (vasa thoracica interna). Vahelihas muudab võimalikuks hingamise: selle pinguldumisel liigub diafragma külgmine osa allapoole, suureneb rindkere ruumala (selles suurenemises osalevad ka välimised roidevahelihased) ning kopsudesse voolab õhk. Selle käigus surutakse kõhuõõne elundid allapoole ning kõht kummub väljapoole. Vahelihase lõdvestumisel liigub see kõhulihaste suurenenud toonuse mõjul üles, rindkere maht väheneb ning õhk surutakse kopsudest välja. Väljahingamisel osalevad ka sisemised roidevahelihased. Vahelihasel on oma roll ka oksendamise, defekatsiooni ja urineerimise korral, sest ta avaldab teatud elunditele survet. A. Lepp, E. Lepp-Kogerman, O. Maimets, G. Rooks, K. Ulp. "Inimese anatoomia I", Tallinn 1974, "Vahelihas" Vahelihas inglise Wikipedias. Kasutatud 17.11.2011
Kamassi keel

Kamassi keel on väljasurnud samojeedi keel, mida rääkisid Lääne-Siberis Sajaanides elanud kamassid. Kamassi keel kuulub koos sölkupi ja matori keelega lõunasamojeedi keelerühma. Kamassi keele dialektid on kamassia ja koibali. Kamassi keelt uurisid Matias Aleksanteri Castrén ja Kai Donner. Donner kogus 20. sajandi alguses materjali, mille publitseeris Aulis Joki. 20. sajandi alguses oli keel juba välja suremas. Seda rääkis vaid mõni pere Abalakovo külas (tänapäeval Krasnojarski krai Sajanski rajooni Malinovski külanõukogus). Suurem osa kamasse läks üle hakassi või vene keelele. 1963. aastal leiti Ablakovo külast veel mõned vanurid, kes mäletasid lapsepõlves räägitud keelt. Kamassi keele viimane kõneleja Klavdija Plotnikova suri 1989. aastal. Eestis on kamassi keelt uurinud Ago Künnap. Ta kaitses Helsingi ülikoolis aastal 1971 filosoofiadoktori väitekirja teemal "System und Ursprung der kamassischen Flexionssuffixe" ning aastal 1974 Tartu Ülikoolis filoloogiadoktori väitekirja teemal "Pööramine ja käänamine samojeedi keeltes" ("Склонение и спряжение в самодийских языках (сравнительно-исторический анализ первичных словоизменительных суффиксов)"). Alltoodud tabelis on kamassi arvsõnad. Osadel kamassi sõnadel on uurali tüved, mis on sarnased nii samojeedi kui ka soome-ugri keeltes. Allpool on näiteid kamassi sõnadest, mille tüved on sarnased eesti või mõne teise soome-ugri keele tüvedega:[viide?] база-, безет- (baza-, bezet-) – pesema ваза (waza) – vask джага (ćaɣa) – jõgi кhи (khi) – kuu кола (kola) – kala колмэ (kolmǝ) – surnukeha куро (kuro) – kurg ле (le) – luu ман (man) – mina миӈэм (mińǝm) – minema мунӱй (munuj), мунӭй (munǝ̑j) – muna мо (mo) – mis не̄ (nē), не (ne) – naine ним (nim), нэм (nǝm) – nimi пhа (pha) – puu (ungari keeles fa) пил (pil), пьел (pjel), пе̄л (pēl) – pool сима (sima) – silm сы (sõ) – süda тан (tan) – sina (mordva keeltes тон (ton)) тhу (thu), т’у (t’u) – järv (ungari keeles tó) https://www.ethnologue.com/language/xas Vene filoloogiaportaal Kai Donner, "Kamassisches Wörterbuch nebst Sprachproben und Hauptzügen der Grammatik", Helsinki 1944. Ago Künnap, "System und Ursprung der kamassischen Flexionssuffixe" I-II, Helsinki 1971–1978.
He Got Game

"He Got Game" (eestikeelse pealkirjaga "Pall on tema käes") on 1998. aasta spordidraama; filmi lavastas Spike Lee, peaosas Denzel Washington. "He Got Game" on Public Enemy 1998. aasta album, mis oli selle filmi soundtrack-album. "He Got Game" on Jay Tee 2005. aasta mixtape-album.
Giljotineerimine

Giljotineerimine ehk giljotiinimine on hukkamine giljotiini abil. Üks esimesi, kes giljotineeriti, oli Prantsusmaa kuningas Louis XVI.
Saprolegnia

Vesihallik (Saprolegnia) on heterokontide hõimkonda kuuluvate magevee-eluliste organismide perekond. Traditsiooniliselt on neid peetud seenteks. Tüüpiliselt on nad valged. Enamasti võib neid kohata kasvamas organismide kudedel (nt surnud kalade peal). Reoveeseen