laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jūžintai

Jūžintai on alev Leedus Rokiškise rajoonis, Jūžintai valla halduskeskus. Alev asub Jūžintase järve kaldal. Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1799 valminud ja aastal 1958 (pärast sõja ajal kirikut laastanud tulekahju) ümber ehitatud katoliku kirik, selle juures asunud endine klooster, kiriku klassitsistlik kellatorn ja kalmistu. Aastal 1588 mainiti esimest korda Jūžintai mõisa ja asulat. Toona oli see juba alev. Aastal 1695 püstitati sinna puust kabel. Aastal 1695 lasid alevi omanikud Rajeckid sinna puidust kiriku ehitada. Kiriku juures hakkas tegutsema ka klooster. Aastal 1783 sai alevist kohaliku kihelkonna keskus. Aastal 1799 ehitati sinna praegune kirikuhoone. XVIII sajandi lõpus läks alev Weisenhofide valdusse. Novembriülestõusu järel sealne klooster suleti. Knygnešystė ajal tegutsesid alevis mitmed salakaubavedajad. Aastail 1898 ja 1902–1903 andis alevis etendusi esimene Leedu rahvateater. Aastal 1905 toimus mõisas tsaarivõimu vastane meeleavaldus. XX sajandi alguses kasutati nimekuju Južintai. Aastal 1923 sai alev tulekahjus kannatada.. Pärast Teist maailmasõda tegutsesid asula ümbruses leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli seal kohaliku kolhoosi keskasula. Aastal 1972 liideti aleviga Jūžintai huutor ja Ratkupiai küla. Jūžintas Jūžintai Jūžintai kirik Andrius Rimiškis - Leedu muusik Juozas Otonas Širvydas - Knygnešystė tegelane Juozas Šeikus - Knygnešystė tegelane [1] http://lithuanianphilately.com/provisional-postmarks/juzintai/ Jūžintai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 96 lk. Artikkel endisest kloostrist (leedu keeles) Alev portaalis vietoves.Lt
Corrida (film)

"Corrida" on 1982. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Teet Kallase samanimelisel romaanil. Vananev kirjandusteadlane Oskar Rass on suveks koos oma noore naise Ragnega asunud elama üksikule saarele, lootes sealt leida inspiratsiooni ja harmooniat. Ent idüll ei kesta kaua. Punulaiule saabub Ragne endine armastatu fotograaf Tarmo. Samuti selgub, et odavalt ostetud suvemaja asub pullikarja söödamaal. Rein Aren – Osvald Rass Rita Raave – Ragne Rass Sulev Luik – Tarmo Doris Neuland – Laps Vaino Vahing – Kolhoosi esimees Olev Saar – Paadimees Irina Vaht – Kasvataja
Ohtlikud mängud

"Ohtlikud mängud" on 1974. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm. René Urmet – Vanamees Sven-Erik Nielsen – Tiuks Viktor Perebeinos – Trumm Jüri Järvet – Õline Leonhard Merzin – 2241 Ants Eskola – Dr. Baum Tiina Muttikas – Dr. Baumi tütar Vivian Rein Aren – Major, Vanamehe isa Hilja Varem – Vanamehe ema Valdeko Ratassepp – Vastuluure ülem Helend Peep – Hispaanlane Juhan Valk – Lont Arnold Sikkel – Sturmbannführer Aarne Üksküla – SD-hauptman Valdeko Ratassepp – Kindral Helmi Reisberg – Õpetaja Erich Rein – Dirigent Tõnu Aav – Inspektor koolis Eve Kivi – Viviani ema Olga Tšitšerova – Blitzmädel Enn Kraam – Veltveebel Olaf Paesüld Hanno Kalmet – Tõlk kinos Peep Seppik – SS-ohvitser sadamas Aili Leetva
Kallaste vanausuliste palvemaja

Kallaste vanausuliste palvemaja on vanausuliste palvemaja, mis asub Kallastel Kiriku tänav 14. Palvelat kasutab Kallaste vanausuliste kogudus. Praegune Kallaste vanausuliste palvemaja on ehitatud aastal 1865. Aastal 1903 tehti palvemajale kapitaalremont, aastal 1913 ehitati palvemajale külge kellatorn. Kallaste vanausuliste palvemaja on vanim vanausuliste palvemaja Eestis. Jaanus Plaat. Vene vanausulised ja nende pühakojad Eestis. Tallinn 2016 (lk. 70–79) EVKL Kallaste Vanausuliste palvemaja (Vanausuliste kodulehel)
Hans Loch

Hans Loch (2. november 1898 Köln – 13. juuli 1960 Ida-Berliin) oli saksa jurist ja Saksa DV riigitegelane. Hans Loch lõpetas 1916. aastal gümnaasiumi ja võttis aastatel 1917–1918 osa Esimesest maailmasõjast. Pärast sõja lõppu alustas ta 1918. aastal õigusteaduse õpinguid esmalt Bonni ja seejärel Kölni Ülikoolis, mille ta lõpetas 1923. aastal. 1926. aastal kolis Loch Berliini, kus tegutses juriidilise konsultandi ja maksunõustajana. Pärast natsionaalsotsialistide võimuletulekut asus ta 1936. aastal elama Hollandisse, kuid pöördus 1938. aastal Saksamaale tagasi. 1939. aastal mobiliseeriti ta Wehrmachti ja kuni 1945. aastani osales ta sõdurina Teises maailmasõjas. 1945. aastal oli Hans Loch üks Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei asutajaid Tüüringis. 1946. aasta oktoobris valiti ta Gotha linnapeaks. 4. juunil 1948 valiti ta Tüüringi justiitsministriks. Alates 3. augustist 1948 oli ta Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei Tüüringi allorganisatsiooni aseesimees, 1. veebruaril 1949 sai ta allorganisatsiooni esimeheks. Alates 1948. aastast oli ta Saksa Majanduskomisjoni (Saksa DV valitsuse eelkäija) liige. 1949. aastal sai Loch Ajutise Rahvakoja ja 1950. aastal Rahvakoja liikmeks. 12. oktoobrist 1950 kuni 27. novembrini 1955 oli Hans Loch Saksa DV rahandusminister. Alates 1950. aastast kuni oma surmani oli ta üks kuuest Saksa DV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitjast. Alates 11. detsembrist 1952 kuni oma surmani 1960. aastal oli Hans Loch Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei esimees. Hans Loch (1898–1960), Finanzminister der DDR Portal Rheinische Geschichte Loch, Hans Deutsche Biographie German Democratic Republic. Ministries, political parties, etc. rulers.org
Tapp (tisleritöö)

Tapp, tappseotis või tappliide on tisleritöös kasutatav ühendus kahe või enama elemendi vahel. Selline ühendusviis on kasutusel olnud tuhandeid aastaid ning seda on peamiselt kasutatud elementide ühendamiseks 90° nurga all. Kuigi tapitüüpe on palju, on peamine ja kõige lihtsam nendest tavaline tapikeele ja tapikahvliga seotis (silenurkseotis). Kõiki seotisi iseloomustavad ühe elemendi väljaulatuv osa (tapikeel) ja teises elemendis olev ava (tapikahvel). Tapikeel ja tapikahvel on lõigatud täpselt üksteisega kokku sobima. Ühenduse saavutamiseks paigutatakse tapikeel tapikahvli sisse. Ühendust võib fikseerimiseks vajadusel kokku liimida, tugevdada muu kinnitusvahendiga või fikseerida kiilude abil. Tapitüüpide näiteid: silenurkseotised, valtsiga nurkseotised, pool poolega seotised, servseotised, T-seotised, keeltapp, harktapp, kalasabatapp. Mõõgateranurk Koerakaelanurk Järsknurk Kalasabatapp Tapipesa Tapisaag Palkmaja "Puitseotistega seotud mõisted" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 5.06.2016. Vaadatud 25.7.2017. "Tappseotised". jkhk.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 5.08.2016. Vaadatud 25.7.2017.
Tongel

Tongel (inglise dongle) on väike riistvaraseade, mis on mõeldud teise seadmega ühendamiseks, et anda neile lisafunktsioone. Toortõlkena tongel, kirjeldusena pordilukk, adapterkaabel, pistikseade. Tongleid kasutatakse peamiselt tarkvarapiraatluse tõkestamiseks, kuna tongli peale saab lisada krüpteeritud võtme, ilma milleta tarkvara ei töötaks. Tongleid kasutatakse ka selleks, et anda seadmetele lisaviise traadita ühenduse loomiseks (Wi-Fi või Bluetoothi tuge). Turbetongleid, mida kasutatakse kopeerimiskaitseks, on mõeldud tarkvarapiraatluse ärahoidmiseks. Mõned kõrgema tasemega rakendused nagu professionaalsed audio- ja videotöötluse ning arvutiga projekteerimise programmid vajavad tonglit töötamiseks. Tongel, mis on tarkvaraga kaasas, peab olema sel ajal arvutiga ühendatud, kui programm avatakse. Kui tongli pealt õiget võtit ei leita, siis kuvatakse kasutajale veateade, mis ütleb, et tongel on vaja ühendada. Igal kopeerimiskaitse tonglil on oma unikaalne seerianumber, mille alusel seda identifitseeritakse. Seadmel on ka teatud hulk krüpteeritud mälu (mõnedel seadmetel kuni 1024 baiti). Igas mälus on olemas kaitstud piirkond salajaste võtmete hoidmiseks. Neid võtmeid ei saa lugeda. Tongliseadmetel on loendurid kasutuskordade ja sündmuste loendamiseks. Mõnedel seadmetel on sees ka sõltumatu reaalaja kell, mille ülesandeks on ajaliselt piirata seadme kasutamist ja ajalist määrata ka erinevate sündmuste toimumise aega. Tavaliselt kopeeritakse tarkvara tongli poolt üks DLL-fail operatsioonisüsteemi juurkataloogi, et liidestada tarkvara kasutavat arvutit ja tonglit. Iga kord kui tarkvara tahetakse kasutada, siis tarkvara kontrollib, kas tongel on arvutiga ühendatud ja kas võti on õige. Tegemist on jookseb-või-ei-jookse kopeerimiskaitsega, mis tagab, et tarkvara saab töötada ainult nendel arvutitel, mis omavad kopeerimiskaitsetonglit. Kontrollitakse ainult tongli olemasolu seerianumbri ja võtme abil. Teine meetod, mida kasutatakse tonglitel, on küsimus-vastus kopeerimiskaitse. Selle meetodi puhul toimub pikkade juhuslike numbrite krüpteerimine tongli riistvara peal. Kaitstud programm saadab avaliku võtmega krüpteeritud sõnumi tongli peale, kus tongel selle salajase võtmega krüpteerib ja saadab programmile tagasi. Seda sõnumit võrreldakse programmis oleva sõnumiga ja kui need klapivad, siis programm saab töötada. Ka reatud liiki adaptereid nimetatakse tongliteks. Tongel võib pakkuda sülearvutile traadita ja traadiga side ühenduse võimalusi. Vanematel sülearvutitel oli vaja laiendustonglit, et seadme saaks ühendada kohtvõrku (LAN). Tänapäeval kasutatakse tongleid, et anda sülearvutile mobiilioperaatorite 3G- ja 4G-ühenduse võimalusi, sest sideoperaatorid on riistvaraliselt piiranud, millised seadmed saavad nende võrkudega ühenduse luua. AKIT: pordilukk, tongel (dongle (1)) AKIT: adapterkaabel (dongle (2)) AKIT: pistikseade (2) (dongle (3)) VALLASTE http://techterms.com/definition/dongle http://www.sg-lock.com/download/SG-Lock_Manual_Eng.pdf
Panemunis

Panemunis (vene keeles Понѣмуне) on alev Leedus Rokiškise rajoonis Pandėlysi vallas. Alev asub Mēmele jõe kaldal. Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on aastal 1936 valminud katoliku kirik ja Panemunise mõisa hoonetekompleks. Aastail 1620–1832 tegutses Panemunises klooster. XVII sajandil rajati selle juurde ka kirik. Sealset mõisa mainiti esimest korda XIX sajandil. Nõukogude ajal oli Panemunis kohaliku sovhoosi keskasulaks. Alevis õppis Läti kirjanik ja kunstnik Jānis Jaunsudrabiņš [1] Понѣмуне. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Т. 24А (48) : Полярные сияния — Прая. С.-Петербургъ, 1898., 542 psl. Alev portaalis vietoves.Lt
Mina, Olga Hepnarová

"Mina, Olga Hepnarová" on 2016. aastal Tšehhi, Poola, Slovakkia ja Prantsusmaa koostöös valminud mängufilm. Film on mustvalge. Filmi peategelane on Olga Hepnarová (1951–1975), kes 1973. aasta juulis sõitis Prahas veoautoga otsa trammipeatuses seisvatele inimestele, eesmärgiga tappa neist võimalikult paljusid. Filmis kujutatakse Hepnarová elu ja tema üle toimunud kohtuprotsessi. Püütakse jõuda selgusele, mis viis psüühiliselt tasakaalutu ja halvasti kohaneva noore naise sellise teoni. Michalina Olszańska (dubleerinud Hedvika Řezáčová) – Olga Hepnarová Martin Pechlát – Miroslav Klára Melíšková – Olga ema Marika Soposká – Jitka Ondrej Malý – psühhiaater Spyrka Marta Mazurek – Alena Lukás Bech – prokurör Juraj Nvota – advokaat Gabriela Mícová – psühhiaater Rabska Roman Zach – psühhiaater Vaverka
Albaania vabariik (täpsustus)

Albaania Albaania vabariik (1925-1928) Albaania Sotsialistlik Rahvavabariik (1946–1992)
Harilik lõokannus

Harilik lõokannus (Corydalis solida) on magunaliste sugukonda lõokannuse perekonda kuuluv taimeliik. Ta on Eestis võrdlemisi tavaline, varakevadel õitsev taim. vahelmine lõokannus Harilik lõokannus andmebaasis eElurikkus
Kinnituskalduvus

Kinnituskalduvus või kinnituseelarvamus (ingl. k. confirmation bias) on kalduvus otsida ja eelistada tõendusmaterjali, mis toetab juba omaksvõetud uskumusi ja arvamusi ning eirata informatsiooni, mis seab need uskumused kahtluse alla. Kinnituskalduvus on üks kognitiivsetest nihetest. Kinnituskalduvuse tüübid on kallutatud infootsing (otsitakse kinnitusi oma eelarvamustele), kallutatud tõlgendamine (leitakse informatsioonist oma eelarvamusi pooldavaid väiteid) ning kallutatud meenutamine (eelarvamusi kinnitavad mälestused tulevad paremini meelde). eelarvamus objektiivsus Baader-Meinhofi illusioon
Vereurmarohi (perekond)

Vereurmarohi (Chelidonium) on taimede perekond magunaliste sugukonnast. Eestis kasvab laialdaselt selle perekonna liik harilik vereurmarohi (Chelidonium majus).
Manfred Gerlach

Manfred Gerlach (8. mai 1928 Leipzig – 17. oktoober 2011 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane. 1945. aastal astus Manfred Gerlach Saksamaa Liberaaldemokraatlikku Parteisse, 1946. aastal oli ta üks Saksa Vaba Noorsoo Liidu asutajatest. 1946–1950 töötas Gerlach Saksamaa Liberaaldemokraatlik Partei noorsooreferendina. 1947–1952 kuulus ta Saksimaa Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei piirkonnaorganisatsiooni juhatusse, lisaks oli ta 1949–1959 Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogu liige. Alates 1949. aastast oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1950–1952 oli ta Leipzigi linnapea, 1952–1954 Leipzigi aselinnapea. 1951–1953 oli Manfred Gerlach Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei aseesimees ja 1954–1967 peasekretär. 1951–1954 omandas ta kaugõppe teel kõrghariduse õigusteaduse alal. 1960–1989 oli ta üks Saksa DV Riiginõukogu esimehe asetäitjatest. 1967. aasta novembrist kuni 9. veebruarini 1990 oli Manfred Gerlach Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei esimees. 13. oktoobril 1989 seadis ta ühe esimese Saksa DV juhtiva poliitikuna Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei võimumonopoli kahtluse alla ja nõudis põhjapanevaid reforme. 6. detsembrist 1989 kuni 5. aprillini 1990 oli Manfred Gerlach Saksa DV Riiginõukogu esimees (formaalselt riigipea). 1990. aastal astus Gerlach Vabade Demokraatide Liitu ja hiljem sai temast Vaba Demokraatliku Partei liige. 1993. aastal astus ta Vabast Demokraatlikust Parteist välja seoses tema suhtes algatatud kriminaalasjaga, milles uuriti tema tegevust Saksa DV ajal. Kirjutas hiljem alla Saksa DVd õigustavatele pöördumistele; oli poliitiliselt lähedane Demokraatliku Sotsialismi Parteile. Manfred Gerlach: Wortmeldungen zur Zeitgeschiche. Buchverlag Der Morgen, Berlin 1980 Manfred Gerlach: Äußerungen über uns und unsere Zeit. Buchverlag Der Morgen, Berlin 1985 Manfred Gerlach: Standortbestimmung. Buchverlag Der Morgen, Berlin 1989 Manfred Gerlach: Mitverantwortlich: Als Liberaler im SED-Staat. Morgenbuch-Verlag, Berlin 1991, ISBN 3-371-00333-7 Manfred Gerlach whoswho.de German Democratic Republic. Ministries, political parties, etc. rulers.org Manfred Gerlach geb. 8. Mai 1928 Leipzig Chronik der Wende Countries Ga-Gi. Germany rulers.org Manfred Gerlach (1928-2011)[alaline kõdulink] zeitzeugen-tv.com
Urbanus I

Urbanus I valitses 222–230. Ta oli 17. paavst. Urbanus I sündis "Liber Pontificalise" järgi Roomas ja oli Pontianuse (või Pontiuse) poeg. "Liber Pontificalise" järgi sai ta ametisse 226. aastal ja oli ametis 8 aastat 11 kuud ja 12 päeva. Urbanuse ajal jätkus skisma Hippolytusega, kes kirjutas sel ajal oma teose "Philosophymena". Urbanust seostatakse püha Cecilia martüüriumiga, sest ta ristis "Liber Pontificalise" järgi Cecilia abikaasa Valerianuse ja tolle venna Tiburtiuse. Ta lasi ka Cecilia haua kohale ehitada kiriku. Urbanus I olevat elanud Via Appia lähedal koopas. "Liber Pontificalise" järgi andis ta korralduse valmistada armulaualiturgial kasutatavad esemed hõbedast ja ta laskis 25 titulaarkirikule valmistada hõbedast pateenid. Urbanus I olevat tunnustanud, et kirik omandab maiseid rikkusi. Urbanusele omistatakse üks kiri, mis koostati arvatavasti tunduvalt hilisemal ajal. Ta ordineeris 9 presbüterit, 5 diakonit ja 8 piiskoppi. Urbanus I hukati kristliku traditsiooni järgi 23. mail 230, kui tal löödi pea maha ja ta maeti "Liber Pontificalise" järgi 25. mail Praetextatuse katakombides, teise versiooni järgi on ta maetud San Callisto katakombidesse. Teda austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Urbanus I mälestuspäev on 25. mai. Urbanus I mälestuspäev on eesti rahvakalendris tuntud urbanipäevana. Eesti vanarahva uskumuse järgi kaitseb Urbanus I tormi ja välgu eest. Urbanus I on Urvaste kiriku ja Varbla kiriku kaitsepühak. Charles Grelier "L'Église et le culte de Saint Urbain". "Société d'Émulation de la Vandée" 1961–1962: 13–18. J. N. D. Kelly "The Oxford Dictionary of Popes". 1996. "Liber Pontificalis". Werner Lühmann:"St. Urban. Beiträge zur Vita und Legende, zum Brauchtum und zur Ikonographie". Würzburg, 1968. Kirsch, J.P. (1912). "Pope Urban I." In The Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company. Vaadatud 9. mail 2019 (inglise keeles) Urbanus I kiri Urbanuse kiri
Thureau-Dangin

Thureau-Dangin on prantsuse perekonnanimi. François Thureau-Dangin (1872–1944) oli prantsuse arheoloog, assürioloog ja epigraaf, kes andis olulise panuse sumeri ja akadi keele dešifreerimisse. Jean Thureau-Dangin (1876–1942) oli Prantsusmaa poliitik, François Thureau-Dangini poeg. Paul Thureau-Dangin (1837–1913) oli prantsuse ajaloolane, kes uuris Louis-Philippe'i valitsusaega ning katoliku mõttelugu 19. sajandi Suurbritannias. Philippe Thureau-Dangin on prantsuse ajakirjanik, Télérama nõukogu esimees 2011. aastani ja Courrier internationali peatoimetaja. Édouard Thureau (1866–1949) oli Prantsusmaa kindral, ratsaväekooli juhataja Saumuris. Rue Thureau-Dangin on tänav Pariisis, mis nimetati Paul Thureau-Dangini auks 1932. aastal.
Puhtaverelised

Puhtaverelisteks nimetatakse "Harry Potteri" sarja võlumaailmas nõidu ja võlureid, kelle esivanemate hulgas pole mugusid, vaid ainult puhtaverelised nõiad ja võlurid. Voldemorti pooldajad on just need, kes peavad nn sopaverelisi alamaks rassiks ja taunivad igati nendega sõbrunemist. Tegelikult aga ei olene võluri või nõia võlujõu võimsus sellest, kas ta on puhta- või sopavereline. Malfoy Black Weasley Segaverelised Mugud
Sabine Bergmann-Pohl

Sabine Bergmann-Pohl (neiupõlvenimi Sabine Schulz; sündinud 20. aprillil 1946 Eisenachis) on saksa arst ja endine Saksamaa poliitik. Sabine Bergmann-Pohl on pärit arstide perekonnast. Keskkooli lõpetamise järel 1964. aastal tahtis ta ülikoolis meditsiini õppida, kuid teda ei lubatud esialgu kõrgkooli õppima. 1964–1966 oli ta Berliini Humboldti Ülikooli juures kaheaastasel kohtumeditsiini praktikal. 1966–1972 õppis Sabine Bergmann-Pohl Berliini Humboldti Ülikoolis meditsiini. 1972–1979 oli ta internatuuris spetsialiseerudes pulmonoloogiale. 1980–1985 töötas ta Ida-Berliinis polikliiniku osakonnajuhatajana ning 1985–1990 kopsuhaiguste ja tuberkuloosi rajooniosakonna juhatajana. 1981. aastal astus Sabine Bergmann-Pohl Kristlik Demokraatlikku Liitu. 18. märtsil 1990 valiti ta esimestel vabadel parlamendivalimistel Saksa DV-s Rahvakoja liikmeks. 5. aprillil valiti ta Rahvakoja presidendiks (parlamendi juhatajaks). Enne seda oli Saksa DV Riiginõukogu esimehe kui Saksa DV (nominaalse) riigipea ametikoht kaotatud ning Rahvakoja president oli ühtlasi ka Saksa DV riigipea. Rahvakoja presidendi ametikohal oli ta kuni 2. oktoobrini 1990, ta oli viimane Saksa DV riigipea. Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu ja Saksa DV Kristlik-Demokraatliku Liidu ühinemiskonverentsil 1.–2. oktoobril 1990 valiti ta partei presiidiumisse, kuhu ta kuulus kuni 1992. aastani. 3. oktoobril 1990 sai ta eriülesannetega ministriks. 2. detsembril 1990 valiti ta Saksamaa Liidupäeva. Alates 1991. aasta algusest kuni 1998. aastani oli ta Tervishoiuministeeriumi parlamentaarne riigisekretär. 1998–2002 oli Sabine Bergmann-Pohl Liidupäeva liige. 1990–2015 oli ta Saksamaa Puuetega Inimeste Üldliidu patroon. 2003–2012 oli ta Punase Risti Berliini piirkonna president ja alates 2013. aastast on aupresident. Alates 2007. aastast on ta Rahvusvahelise Liidu (Internationaler Bund) asepresident. Sabine Bergmann-Pohl GEB. 1946 Lebendiges Museum Online Sabine Bergmann-Pohl (geb. Schulz) Konrad-Adenauer-Stiftung. Geschichte der CDU
Drapp

Drapp on raske tihe tugevasti vanutatud kraasvillast topeltkoes (mõnikord ühe- või poolteisekordne) villane või poolvillane riie. Drapil on tavaliselt kaks kihti, tänu millele ta hoiab hästi sooja. Sageli on drapi parem pool kvaliteetsemast villast kui pahupool. Olenevalt sidusest võib drapp olla karvastatud või karvastamata, ühe- või mitmevärviline, sileda pinnaga või mustrilise voodriga. Drapist õmmeldakse talve- ja kevad-sügismantleid.
Nicolas Flamel

Nicolas Flamel ([nikɔla flamɛl]; arvatavasti 1330 Pontoise – 22. märts 1418 Pariis) oli prantsuse kirjutaja ja käsikirjade müüja. Pärimuse järgi oli Flamel alkeemik, kes avastas tarkade kivi ja elueliksiiri. Legendid Flameli tegevusest alkeemikuna, avastustest ja mitmesaja-aastasest elueast ilmuvad esmakordselt 17. sajandil ja levivad sestpeale ilukirjanduses ja alkeemia- alastes tekstides. Tema eluajast pole teada ühtki allikat, mis mainiks tema seotust farmaatsia, meditsiini või alkeemiaga. Flamel elas Pariisis ja tema elulugu on üks paremini dokumenteerituid nende hulgast, keda peetakse alkeemiaga seotuks. Tal oli kaks kirjutajatöökoda ja 1368. aastal abiellus ta Perenelle'iga, kelle kaasavaraks oli tolle kahe eelmise abikaasa varandus. Jõukas abielupaar oli tuntud oma omandi ja rahaliste annetuste poolest, dokumenteeritud on skulptuuride tellimine kirikule ja heategevus. Mõlemad elasid vanaks. Nicolas suri 80ndates eluaastates ja kujundas 1410. aastal oma tulevase hauakivi. Kivile on raiutud Kristuse, Peetruse ja Pauluse figuurid, tekstuurkirjas tekst ning surnukeha kujutis kivi allosas. Tänapäeval asub kivi Pariisis Cluny muuseumis. Flamel maeti Saint-Jacques-de-la-Boucherie kiriku kesklöövi lõppu (kirik on tänaseks suuremalt osalt hävinud, alles on Saint-Jacquesi torn. Tema testament oli helde, kuid tema varandus polnud selline muinasjutuline rikkus, millest kõnelevad hilisemad legendid. Üks majadest, kus Flamel kunagi elas, on säilinud. See asub aadressil Montmorency tänav 51 ja on kogu Pariisi vanim kivimaja. Maja valmis 1407. aastal ning selle seinale on kirjutatud: "Meie, künnimehed ja naised, kes me elame vööruses selles majas, mis on ehitatud 1407, oleme kohustatud iga päev lausuma meieisapalve ja "Ave Maria" palve, tänades Jumalat tema hiilguse eest, mis andestab vaestele ja surnud patustele"[viide?]. Tänapäeval on selle maja esimesel korrusel restoran. Pariisis on Louvre'i lähedal Nicolas Flameli tänav. See ristub Perenelle'i tänavaga, mis on saanud nime tema naise järgi. Nicolas Flameli on mainitud paljudes raamatutes: Dan Browni raamatus "Da Vinci kood"; J. K. Rowlingu raamatus "Harry Potter ja tarkade kivi"; Michael Scotti romaanisarjas "Surematu Nicolas Flameli saladused"; Victor Hugo romaanis "Jumalaema kirik Pariisis", kus Flameli töö tarkade kivi alal innustas Claude Frollo teadustööd; Umberto Eco 1988. aasta romaanis "Foucault' pendel". Nicolas Flamel: alchemy and the legend of the philosopher’s stone. - Science Museum. Google Arts & Culture J. Schwarcz. Cobbling Together the Legend of Nicolas Flamel. - McGill University Office for Science and Society. 13 Aug 2021 J. Schwarcz. Cobbling Together the Legend of Nicolas Flamel. - McGill University Office for Science and Society. 13 Aug 2021
Tangeriinipuu

Tangeriinipuu (Citrus tangerina) on oranži värvusega vilju kandev tsitruseliik, mis on lähedalt suguluses mandariinipuuga, või mandariinipuu teisend. Tangeriinipuu vili on tangeriin.
Bobrik

Bobrik ehk friisriie on kraasvillast vanutatud tugevalt karustatud karm riie, millel on tihe madalaks pöetud püstkarv. Bobriku pind on matt, seda kootakse toimse või atlass-sidusega aparaatketruslõngast. Bobrikust õmmeldakse mantleid. A. Tervonen. Kangad. Argo, 2016 Frieze. - Fabric Dictionary
Väike-Kolkja vanausuliste palvemaja

Väike-Kolkja vanausuliste palvemaja on vanausuliste pühakoda Kolkja alevikus. Palvelat kasutab Väike-Kolkja vanausuliste kogudus. Praegune palvemaja on ehitatud aastal 1928. Palvemaja ehituseks vajalike vahendite kogumist organiseeris Pjotr Baranin. Erinevalt teistest tollal valminud sakraaleehitistest, pole selle palvela kohta teada ei projekti ega arhitekti olemasolu; võimalik, et oma ehituskunsti poolest kuulsad vanausulised on palvela ilma nõutava projektita ehitanud. Palvela ikonostaasi on teinud Gavriil Frolov koos abilistega. Роберт Трейфельдт. "Старообрядческие храмы в эстонской архитектуре 1920-1930-х годов". // Очерки по истории и культуре староверов Эстонии. Tartu Ülikooli Kirjastus. Tartu 2007 Jaanus Plaat. Vene vanausulised ja nende pühakojad Eestis. Tallinn 2016 (lk 248–257) EVKL Väike-Kolkja Vanausuliste palvemaja (Vanausuliste kodulehel)