laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Łukoml

Łukoml (transkribeerituna Lukoml, valgevene keeles Лукомль, taraškievicas ka Луко́маль ja Лукамля (Łukomal või Łukomla)) on küla (endine linn) Valgevenes Viciebski oblastis Čašniki rajoonis, Łukomli külanõukogu halduskeskus. Asulas on 554 elanikku (2010). Łukomlis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on VI sajandist pärinev linnamägi. Esimest korda mainitakse Łukomli aastal 1078. Toona oli VI sajandil rajatud krivitšite linnuse juurde tekkinud juba linnaline asula. XII sajandil sai linnast kohaliku vürstiriigi pealinn. XIV sajandil liitus see vürstiriik Leeduga, jäädes kohalike vürstide, Lukomskite, valitsuse alla. Linna juurde kerkis ka kindlus. Aastal 1392 ehitasid Volõõniast välja rännanud mungad linna kloostri. Paraku hävitasid linna aastal 1563 Ivan Groznõi väed, aga kohalikud elanikud küüditati Venemaale. Pärast seda tragöödiat kindlust enam ei taastatud ja linnast sai alev, veelgi hiljem aga küla. Poola jagamisel aastal 1793 läks Łukoml Venemaa koosseisu. Pärast seda kuulus asula nii Hrapavickitele kui Milašitele. Aastal 1924 liideti asula Valgevene NSVga. Nõukogude ajal rajati asulast viis kilomeetrit lõuna poole Łukomli järve kaldale Łukomli elektrijaam, selle juurde tekkis aga Novałukomli linn.
Lõuna-Luangwa rahvuspark

Lõuna-Luangwa rahvuspark on rahvuspark Sambias. Rahvuspargi pindala on 9050 km². Peamine inimasustus on rahvuspargi idaservas Mfuwes, kus asub ka rahvusvaheline lennujaam. Rahvuspark asub Sambia idaosas Luangwa jõe orus. Selle geograafilised koordinaadid on 13° 0′ S, 31° 30′ E. Läänes ja loodes piirneb rahvuspark Muchinga kaljuseinaga, idas ja lõunas on piiriks Luangwa jõgi. Ida poole jõe suunas reljeef langeb. Rahvuspargi lääneosa jääb Põhja- ja Keskprovintsi alale, jõe idakallas on Idaprovintsis. Sissepääs rahvusparki on ainult ida pool. Aastal 1938 loodi Luangwa jõe orus ulukikaitseala, mis oli algselt mõeldud 1904. aastal avastatud endeemse rodeesia kaelkirjaku kaitseks. Rahvuspark asutati 1972. aastal. Rahvuspargi loomastik on väga rikkalik. Nähtud on rohkem kui saja imetajaliigi esindajaid ja üle 470 liigi linde. Lõuna-Luangwa rahvuspargis elab rodeesia kaelkirjakuid, elevante, kahvripühvleid, leoparde, impalasid, vesivohlusid, võsapukke, pukusid. Viimast esineb väljaspool Sambiat harva. Luangwa jões elab rohkelt krokodille ja jõehobusid. See on üks Aafrika populaarsemaid jalgsisafarisid korraldavaid rahvusparke. Park hõlmab kaht ökoregiooni. Mõlemad on puistusavannid. Nõlva kõrgemas osas domineerib miombopuu, orupõhjas aga mopaanipuu. Mopaanipuu talub hästi oru põhjas esinevaid kõrgemaid temperatuure ja sademetenappust. Kohati on miombo- ja mopaanipuude vahel ka ahvileivapuid. Puudesalud vahelduvad avarate rohumaadega; tänu sellele esineb kõrvuti rikkalikult nii rohtu söövaid sebrasid kui ka lehti näksivaid kaelkirjakuid. Jõe ääres on kohati lammialad, kus jõehobud öösiti söömas käivad. Vette sattunud jõehobusõnnik on toiduks kaladele, keda omakorda söövad krokodillid. Luangwa org saab kaugemal läänes kokku Lunsemfwa jõe oruga. Jõe orus elavad muu hulgas endeemsed või peaaegu endeemsed sinignuud ja sebrad Equus quagga crawshayi. Org moodustab inimeste liikumisele omamoodi loodusliku tõkke, sest seda ei ületa ükski tee, ning tõenäoliselt tänu sellele on ka looduslik mitmekesisus paremini säilinud. Salaküttimise järele valvatakse hoolega. Sellegipoolest hävitati 1987. aastaks kogu rahvuspargi teravmokk-ninasarviku populatsioon ja ka elevantide populatsioon kannatab salaküttimise tagajärjel. Mopaanipuud Jõehobud Lõvipere Visiting South Luangwa  Lõuna-Luangwa rahvuspark – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis South Luangwa National Park website Kanne Wikivoyage'is Luangwa rahvuspargi kaart
Ülemine kilpnäärmearter

Ülemine kilpnäärmearter ehk kraniaalne kilpnäärmearter (ladina keeles a. thyroidea superior;arteria thyroidea cranialis) on suletud südame-veresoonkonnaga loomadel kaela piirkonnas paiknev arter. Kehtivas loomade anatoomianomenklatuuris on arteri nimeks kraniaalne kilpnäärmearter. Inimestel algab ülemine kilpnäärmearter välimisest unearterist, allapoole jõudes pöördub kilpnäärmeni. Varustab keeleluualuseid lihaseid ja rinnaku-rangluu-nibujätke lihast. "Meditsiinisõnastik" 70:2004. Enn Ernits, Esta Nahkur,"Koduloomade anatoomia", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 281, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Sissekanne Terminologia Anatomicas A12.2.05.002: A. thyroidea superior. Ülemine kilpnäärmearter
Alumine kilpnäärmearter

Alumine kilpnäärmearter ehk kaudaalne kilpnäärmearter (ladina keeles arteria thyroidea inferior; a. thyroidea caudalis) on suletud südame-veresoonkonnaga loomadel kaela piirkonnas paiknev arter. Kehtivas loomade anatoomianomenklatuuris on arteri nimetuseks kaudaalne kilpnäärmearter. Alumise kilpnäärmearteri (kaudaalse kilpnäärmearteri) areng, anatoomia, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Inimestel lähtub alumine kilpnäärmearter vasakust rangluualusest arterist ja kulgeb mööda kaela ülespoole. Alumine kilpnäärmearter on kilpnäärme-kaelatüve haru, mis varustab kilpnääret, kõrvalkilpnäärmeid, neelu ja kõri. "Meditsiinisõnastik" 70:2004. Enn Ernits, Esta Nahkur,"Koduloomade anatoomia", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 281, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.
Baas

Baas on alus; see, millele toetutakse. Sõna on mitmes valdkonnas kasutusel terminina. baas, vektorruumi baas baas ehk topoloogia baas ehk lahtine baas ehk topoloogilise ruumi baas baas ehk jalam ehk sokkel, samba, piilari või pilastri alumine osa baas, pooljuhi baasiala Baas ehk baasijoon, geodeesias väga täpselt mõõdetud joon, mille järgi arvutatakse teiste joonte pikkust baas ehk sõjaväebaas, sõjaväe kasutuses olev ala, kus paiknevad ehitised, varud ja sõjaväelased baas, tootmissuhted tervikuna (vt baas ja pealisehitus) Ba'ath ehk Baas ehk Araabia Taassünni Sotsialistlik Partei, partei Süürias, Iraagis ja teistes Araabia maades Baas, Rootsi aadlisuguvõsa Ulmekirjanduse BAAS, ulmekirjanduse andmebaas Andmebaas
Sergei Tivjakov

Sergei Tivjakov (Сергей Тивяков, sündinud 14. veebruaril 1973 Krasnodaris) on Hollandi maletaja, suurmeister.
Ülemine kilpnäärmeveen

Ülemine kilpnäärmeveen ehk kraniaalne kilpnäärmeveen (ladina keeles ainsuses v. thyroidea superior;vena thyroidea cranialis) on suletud südame-veresoonkonnaga loomadel pea ja kaela piirkonnas paiknev veen. Kehtivas loomade anatoomianomenklatuuris on veeni nimetuseks kraniaalne kilpnäärmeveen. Ülemise kilpnäärmeveeni (kraniaalse kilpnäärmeveeni) areng, anatoomia, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Inimestel koguvad ülemised kilpnäärmeveenid verd kilpnäärmest, kõrist ja rinnaku-rangluu-nibujätke lihasest. "Meditsiinisõnastik" 833:2004. Enn Ernits, Esta Nahkur,"Koduloomade anatoomia", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 315, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Meeli Roosalu. "Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 169, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.
Kiige tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kiige tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme asumis. Kiige tänav algab Roheliselt tänavalt ja lõpeb Liiva tänaval. Kiige tänav on peaaegu loode-kagusuunaline ja ligi 240 meetri pikkune. Tänava esialgne nimi oli alates 8. novembrist 1927 Aia tänav (saksa keeles Gartenstrasse, vene keeles Садовая улица). 1940. aastal pandi tänavale nimeks Ploomi tänav. 25. septembril 1959 pandi tänavale nimeks Ale tänav. 22. aprillil 1960 sai tänav Kiige tänava nime seal asunud kiige järgi. Tallinna tänavanimed. KNAB. Päring kohanimeandmebaasist. Eesti kohanimed Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk 50
Talve tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Talve tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme asumis. Talve tänav algab Serva tänavalt ja lõpeb Helbe tänaval. Talve tänav on põhja–lõunasuunaline ja ligi 145 meetri pikkune. Talve tänav sai nime 10. augustil 1954. Tallinna tänavanimed. KNAB. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 119
Alumine kilpnäärmeveen

Alumine kilpnäärmeveen ehk kaudaalne kilpnäärmeveen (ladina keeles ainsuses v. thyroidea inferior; vena thyroidea caudalis) on suletud südame-veresoonkonnaga loomadel pea ja kaela piirkonnas paiknev veen. Kehtivas loomade anatoomianomenklatuuris on veeni nimetuseks kaudaalne kilpnäärmeveen. Alumise kilpnäärmeveeni (kaudaalse kilpnäärmeveeni) areng, anatoomia, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Inimestel lähtuvad alumised kilpnäärmeveenid kilpnäärme alaosast ja suubuvad harilikult vasakusse õlavarre-peaveeni. "Meditsiinisõnastik" 833:2004. Sissekanne Terminologia Anatomica-s A12.3.04.002: V. thyroidea inferior. Alumine kilpnäärmeveen
Hange tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Hange tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme asumis. Hange tänav algab Serva tänavalt ja lõpeb Helbe tänaval. Hange tänav on põhja–lõunasuunaline ja ligikaudu 160 meetri pikkune. Hange tänav sai nime 10. augustil 1954. Tallinna tänavanimed. KNAB. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 31
Poola lipp

Poola lipp on Poola riigilipp. Lipul on kaks ühesuurust laidu, ülal valge ja all punane. Lipu värvid on võetud Poola vapilt. Vapil on krooniga valge kotkas punasel taustal. Punane ja valge olid Rzeczpospolita värvid ning esinesid juba selle eellasriikide Poola kuningriigi ja Leedu suurvürstiriigi vapil. Leedu vapp on tänapäevani punane ja valge. Lipu kiitis Poola Seim heaks 1. augustil 1919. Punase varjundit 1919. aasta seaduses kindlaks ei määratud. See, millise varjundiga punast kasutati, sõltus praktikas sellest, missugust punast käepärast oli. Jagamiste-eelses Poolas oli eriti hinnas karmiinpunane. See oli kallis värv, mistõttu seda seostati rikkuse ja eesõigustega. Seda saadi poola košenillitäist Porphyrophora polonica, kuigi olemas oli ka importvariante. Karmiinpunase poolakeelne nimetus kamazyn hakkas tähendama aadlikku ja keeld kanda karmiinpunast võis kuuluda aadlike karistuse hulka. 19. sajandi esimesel poolel asendus karmiinpunase kandmine tollal levinud prantsuse moe mõjul punakaslilla ehk amarandipunasega. 1921 andis Sõjaväeministeerium välja Stanisław Łoza brošüüri "Godło i barwy Rzeczypospolitej Polskiej" ("Poola Vabariigi vapp ja värvid") Poola riiklike sümbolite kujutistega. Lipu punane oli karmiinpunane. Kuid Vabariigi Presidendi seadusega 13. detsembrist 1927 muudeti lipu punane kinaverpunaseks. Uus seadus jõustus 28. märtsil 1928. Kinaver jäi Poola lipule kuni 31. jaanuarini 1980. Siis võeti kasutusele punase tänapäevani kehtiv varjund, mis on kinaverist pisut tumedam ja meenutab rohkem karmiinpunast. Alates 1955 on Poolal kaks lippu, mida nimetatakse riigilipuks. Peale ülalkirjeldatud lipu on veel "vapiga riigilipp", millel on valgel laiul Poola vapp. Ka see lipp kehtestati 1919 ning oli algselt mõeldud Poola saatkondadele, konsulaatidele ja kaubandusesindustele. 1928–1938 oli see ainult kaubanduslipp. Aastast 1938 kasutavad seda jälle Poola riigi institutsioonid välismaal. 7. detsembri 1955 dekreet kinnitas lipu niisuguse kasutusala ning laiendas seda tsiviillennujaamadele ja Poola lennukitele, mis teevad rahvusvahelisi lende. 31. jaanuari 1980 seadus laiendas selle lipu kasutusala sadamakaptenite ja -pootsmanite kontoritele. Iga kord, kui vappi on ametlikult muudetud, on muutunud ka vapiga lipp. Alates 2004 tähistatakse iga aasta 2. mail Poolas lipupäeva. Lipp on pidevalt heisatud kõige kõrgemate Poola võimuasutuste hoonetele, näiteks Poola presidendilossile ja seimi hoonele. Teised asutused ning paljud poolakad ja Poola elanikud heiskavad rahvuslipu rahvuspühadel ja teistel riikliku tähtsusega juhtumite puhul. Tänapäeva Poola seadused ei keela rahvuslipu heiskamist, kui lippu väärikalt koheldakse. Poola rahvuslipp （1919–1928） Poola riigilipp （1919–1928） Poola rahvuslipp （1928–1980） Poola rahvuslipp （1980–1990） Poola riigilipp （1955–1980） Poola riigilipp （1980–1990） Poola vapp Tartu lipp
Liviu-Dieter Nisipeanu

Liviu-Dieter Nisipeanu (sündinud 1. august 1976 Brașovis Rumeenias) on Rumeenia maletaja, rahvusvaheline suurmeister. 1. jaanuaril 2006 on ta ELO-reiting 2693, millega ta on maailma edetabelis 23. kohal.
Varbola tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Varbola tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Kivimäe ja Pääsküla asumis. Varbola tänav algab Pärnu maanteelt, ristub Leegi ja Lauliku tänavaga ning lõpeb Mesila tänaval. Varbola tänav on peaaegu kagu-loodesuunaline ja ligikaudu 370 meetri pikkune. Tänava esialgne nimi oli Kungla tänav (saksa keeles Kungla Strasse, vene keeles Кунглаская улица). Aastatel 1940–1941 oli tänava nimi ajutiselt Koha tänav. Praeguse nime sai Varbola tänav 25. septembril 1959. Tänav on saanud nime Varbola Jaanilinna järgi. Selle nime sai tänav varasema nime (Kungla tänav) mõjul. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 134 Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 301
Segakool

Segakool (inglise keeles coeducational school) on kool, kus käivad nii poisid kui ka tüdrukud. Ühisharidus "coeducational eesti-inglise sõnaraamatus". Vaadatud 04.04.2014. "Segakool EKSS-is" (eesti keel). Vaadatud 04.04.2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Lehtpuu tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Lehtpuu tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis. Lehtpuu tänav algab Kastani tänavalt, ristub Suvila ja Kaasiku tänavaga ning lõpeb seejärel umbtänavana. Lehtpuu tänav on enam-vähem lõuna-põhjasuunaline ja ligikaudu 520 meetri pikkune. Lehtpuu tänav asub endise Peetri aedlinna maa-alal. Tänava esialgne nimi oli Nikolajevi tänav (vene keeles Николаевская улица). 13. novembril 1925 sai tänava nimeks Kirsi tänav (saksa keeles Kirschenstrasse, vene keeles Вишневая улица). Aastatel 1940–1941 oli tänava nimi ajutiselt Rebase tänav. Praeguse nime sai Lehtpuu tänav 25. septembril 1959. Tallinna tänavanimed. KNAB. Päring kohanimeandmebaasist. Eesti kohanimed Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 66
Jaanus Sooväli

Jaanus Sooväli (sündinud 1. novembril 1982) on eesti filosoof ja tõlkija. Jaanus Sooväli on lõpetanud Rakvere Reaalgümnaasiumi ja õppinud bakalaureuseõppes Tartu Ülikoolis usuteadust. 2008. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli (cum laude) magistrikraadiga filosoofia erialal ning ja kaitses 2013. aastal doktoriväitekirja "Decision as Heresy" ("Otsus kui hereesia"; juhendaja Ülo Matjus). Ta töötab Tartu Ülikooli filosoofia osakonnas Eesti mõtteloo teadurina. 2013/2014. õppeaasta kevadsemestril käsitles ta esimesena[viide?] Tartu Ülikooli ajaloos terve loengukursuse ulatuses Jacques Derrida mõtlemist. Ta on pidanud loengukursusi ka Greifswaldi ülikoolis Saksamaal. Ta on kirjutanud teatri- ja kirjanduskriitikat ning tõlkinud Friedrich Nietzsche tekste eesti keelde. Nietzsche aforismide tõlkimise eest on ta pälvinud ajakirja Akadeemia tõlke aastapreemia.[viide?] Jaanus Sooväli on Gustav Teichmülleri stipendiumi laureaat. "Decision as Heresy" (Väitekiri), Tartu: Tartu Ülikooli kirjastus, 2013 "The Absence and The Other: Nietzsche and Derrida against Husserl". As The Spider Spins : Essays on Nietzsche’s Critique and Use of Language, toim J. Constâncio and M. J. Mayer Branco, Berlin/Boston, De Gruyter, 2012, lk 161-177 "Tõlkimine kui transformatsioon". Akadeemia, nr. 6, 2012, lk. 1082-1088 "Die Abwesenheit des Ich und das Fremde des Bewusstseins". Lettura della Gaia scienza. Lectures du Gai savoir, Nietzscheana 14, toim C. Piazzesi, G. Campioni, P. Woltling, Pisa, Edizioni ETS, 2010, lk 173-186 "Was ist das souveräne Individuum?", Nietzsche-Studien, toim W.Stegmaier / G. Abel, vol. 38, 2009, lk 477-485 Sissekanne Tartu Ülikooli kodulehel Jaanus Sooväli Eesti Teadusinfosüsteemis
Marie Louise Coleiro Preca

Marie Louise Coleiro Preca (sündinud 7. detsembril 1958 Qormis) on Malta poliitik, kes oli 4. aprillist 2014 kuni 4. aprillini 2019 Malta president. Coleiro Preca on lõpetanud Malta Ülikooli õigusteaduse ja humanitaarteaduste alal ning sai notari diplomi. Õpingute ajal asus ta oma erialal tööle ning astus Tööparteisse. Ta oli algul partei rahvusliku täitevorgani liige ja abisekretär. Aastatel 1982–1991 oli ta partei peasekretär. Samal ajal oli ta sotsialistliku noorsoo rahvusliku ümarlaua liige, partei naistesektsiooni esimees, Guze Ellul Merceri Fondi asutajaliige ning partei nädalalehe Il-Helsien toimetaja. 24. oktoobrist 1998 on ta olnud Esindajatekoja liige; ta valiti 2003, 2008 ja 2013 tagasi. Parlamendis tegeles ta sotsiaalpoliitika, turismi ja tervishoiuga, kuulus alalisse sotsiaalkomisjoni, rahvuslikku maksumoraali komisjoni ja delegatsiooni Euroopa Nõukogus. Ta oli ka telekommunikatsiooniettevõtte Maltacom plc (praegu GO p.l.c.) nõukogu liige. 2013. aastast kuni presidendiks saamiseni oli ta Malta perekonna- ja sotsiaalse ühtekuuluvuse minister. 1. märtsil 2014 andis ta nõusoleku kandideerida presidendiks. Malta peaminister Joseph Muscat teatas 4. märtsil tema nimetamisest presidendikandidaadiks. 1. aprillil nimetas Esindajatekoda ta presidendiks. 4. aprillil vannutati ta ametisse. Ta vahetas välja George Abela. Ta on riigi üheksas president, seni noorim president (ametisse astudes 55-aastane) ja teine naispresident (esimene oli Agatha Barbara). Riiklik Teeneteorden Coleiro Preca on abielus Edgar Precaga. Neil on tütar Angie. Coleiro Preca on katoliiklane. Maltal vannutati ametisse uus president, Postimees. PL motion calls for setting up of permanent committee for family affairs, Malta Independent, 26. märts 2011 Marie Louise Coleiro-Preca will be Malta's ninth President, Times of Malta, 14. märts 2014 Marie Louise Coleiro Preca accepts nomination for President, MaltaToday Coleiro Preca to be named as President within days, Times of Malta.
Rodeesia kaelkirjak

Rodeesia kaelkirjak ehk Thornicrofti kaelkirjak (Giraffa camelopardalis thornicrofti) on kaelkirjaklaste sugukonda kuuluv sõraline, kaelkirjaku alamliik. Rodeesia kaelkirjak elab endeemsena Sambia idaosas Luangwa jõe orus. Tema kaitsmiseks pandi alus Lõuna-Luangwa rahvuspargile. Rodeesia kaelkirjakuid elab looduses hinnanguliselt 1500 isendit. Vangistuses neid ei peeta. Keenias, Lõuna-Sudaanis, Etioopias ja Ugandas elav Nuubia kaelkirjak (Giraffa camelopardalis camelopardalis) on geneetiliselt identne Rodeesia kaelkirjakuga. Kaelkirjakule anti nimi koloniaalametniku Harry Scott Thornicrofti auks. "Giraffe Conservation Foundation". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. märts 2016. Vaadatud 5. aprillil 2014. Giraffe Conservation Foundation Annual Report 2018/19.  Rodeesia kaelkirjak – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Wikispecies Giraffa camelopardalis thornicrofti, Mammal Species of the World
Lemmuselja talu kalmistu

Lemmuselja talu kalmistu on kalmistu Kadrina kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Koljaku külas Haljala vallas Lääne-Viru maakonnas. Kalmistu rajati 1911. aastal Lemmuselja talu maadele, omanik oli talu peremees Hans Putnik. Kalmistule on teadaolevalt maetud 6 inimest. 1915 – Hans Putnik (1839–1915), taluperemees 1920 – Juuli Putnik (1858–1920), tema abikaasa 1947 – Karl-Eduard Putnik (1887–1947), perepoeg 1976 – Anette Putnik (1884–1976), tema abikaasa 1952 – Anna Lillbock (sündinud Putnik; 1880–1952), peretütar 1964 – August Lillbock (1879–1964), tema abikaasa Vaade kalmistu väravale. Foto: Robert Treufeldt, 30. aprill 2014 Hauad kalmistul. Foto: Robert Treufeldt, 30. aprill 2014 Tahvel kalmistule maetute nimedega. Foto: Robert Treufeldt, 30. aprill 2014 Taavi Pae. "Lemuselja talu kalmistu" – Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002 Mari-Anne Heljas. "Lemmuselja talu nr 58". // Võsu rahvas ja tema lugu. Grenader. Tallinn 2009. Lk 91 Tiina Tuulik. "Oma kodu, oma maa sümbolid — talukalmistud Eestis". // Tuna, 3/ 2018. Lk 48–49 Lemuselja talu kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Pauna talu kalmistu

Pauna talu kalmistu on kalmistu Kadrina kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Vihasoo külas Kuusalu vallas Harju maakonnas. Kalmistu rajati 1926. aastal Pauna talu maadele ja selle pindala on 0,01 ha. Omanikud on perekond Mühlbach (1936. aastast Ojaveski) ja Maisma. Kalmistule on maetud 16 inimest. Siin paikneb ka mälestuskivi kolmele inimesele, kelle surmakoht on mujal. "Ilmar Ojaveski põrm sängitati maamulda". Vaba Maa nr 209, 13. september 1937. Lk 9 Taavi Pae. "Pauna talu kalmistu". // Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002 Tiina Tuulik. "Oma kodu, oma maa sümbolid — talukalmistud Eestis". // Tuna, 3/ 2018. Lk 46–48 Pauna talu kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Annuse talu kalmistu

Annuse talu kalmistu on kalmistu Vigala kihelkonnas Läänemaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Vanamõisa külas Märjamaa vallas Rapla maakonnas. Kalmistu rajati 1925. aastal Annuse talu maadele, selle omanik oli taluperemees Jaan Nelling. Kalmistule maetud inimeste üldarv ei ole teada. 1925: Mai Nelling (sündinud Liinat; 1869–1925), taluperenaine Taavi Pae. "Annuste talu kalmistu". - Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002 Tiina Tuulik. "Oma kodu, oma maa sümbolid — talukalmistud Eestis". // Tuna, 3/2018. Lk 53–54 Pärandkultuuri objekt: "Annuse kalmistu" (884:HAU:001) Eesti looduse infosüsteemis
Saarepuu tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Saarepuu tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis. Saarepuu tänav algab Toome puiesteelt ja lõpeb Rohula tänaval. Saarepuu tänav on idakagu-lääneloodesuunaline ja ligikaudu 180 meetri pikkune. Saarepuu tänav asub endise Peetri aedlinna maa-alal. Tänava esialgne nimi oli Tallinna tänav (vene keeles Ревельская улица). 13. novembril 1925 sai tänava nimeks Saare tänav (saksa keeles Eschenstrasse, vene keeles Ясеневая улица). Aastatel 1940–1941 oli see tänav Saarma tänav. 22. aprillil 1960 nimetati tänav korduva nime kaotamiseks Saarepuu tänavaks. Tallinna tänavanimed. KNAB. Päring andmebaasist. Eesti kohanimed Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 110
Läike tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Läike tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis. Läike tänav algab Õitse tänavalt, ristub Lauliku tänavaga ja lõpeb Rao tänaval. Läike tänav on peaaegu kirde-edelasuunaline ja ligikaudu 340 meetri pikkune. Läike tänav sai nime 8. novembril 1927. Tallinna tänavanimed. KNAB. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 73
Muraka tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Muraka tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis. Muraka tänav algab Toome puiesteelt ja lõpeb Pärja tänaval. Muraka tänav on peaaegu ida-läänesuunaline ja ligikaudu 150 meetri pikkune. Muraka tänav asub endisel Peetri aedlinna maa-alal. Tänava esialgne nimi oli Elizaveta tänav (vene keeles Елизаветинская улица). 8. novembril 1927 sai tänavast Muraka tänav. Aastatel 1940–1941 oli lühikest aega tänava nimi Haraka tänav. Tallinna tänavanimed. KNAB. Päring kohanimeandmebaasist. Eesti kohanimed Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 283 Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 79
Ascarops strongylina

Ascarops strongylina on osade põrniklaste soontes ja osade karnivooride maos parasiteeriv ümarusside liik, kes on maailmas laialt levinud. Ascarops strongylina vaheperemeesteks on roojas elunevad põrniklased (Aphodius, Onthophagus, Gymnopleurus), nende Malphigi soontes toimub ümarusside 1. kasvujärgu arenemine. Ascarops strongylina munade mõõtmed on 20–40 μm. Munadest arenevad nakatumisvõimelised vastsed. Lõpp-peremehed nakatuvad harilikult vaheperemeeste kaudu. Prepatentaeg on 4 nädalat. Ascarops strongylina mõõtmed varieeruvad, mao limaskestas elunevate emaste ümarusside pikkus on kuni 20 mm ja isaste pikkus 15 mm. Väiksel hulgal ei põhjusta need ümarussid haiguslikke seisundeid, suuremates kogustes aga võivad põhjustada maopõletikku. Ascarops strongylina, Veebiversioon (vaadatud 05.04.2014) (inglise keeles) Toivo Järvis, "Veterinaarparasitoloogia õpik kõrgkoolile 5. Ümarusstõved. Kidakärssusstõved. Kaanid. Keelussid", Tartu Ülikooli Kirjastus, 2011, ISBN 978 9949 19 715 6