laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pirita bussijaam

Pirita bussijaam oli bussijaam Tallinnas Pirita linnaosas. 1920. aastatel pandi käima bussiliikus Pirita ja Tallinna vahel. Moodne bussijaam valmis 1940 ja selle projekteeris arvatavasti Roman Koolmar (projekteerijaks on nimetatud ka Arthur Jürvetsoni). Tänase aadressiga Merivälja tee 1 hoone tegutseb ärihoonena ja tema ees varikatuse all asub jätkuvalt Tallinna Kesklinna-suunaline Pirita bussipeatus. https://web.archive.org/web/20180802083641/http://www.vabaeestisona.com/index.php/kohalikud-uudised/5074-arhitekt-roman-koolmar-oru-lossist-detroiti-slummidesse.html (vaadatud 01.08.2018)
Pühamäe bussipeatus

Pühamäe bussipeatus (Pühamägi) on bussipeatus Tartu maanteel Tallinnas Kesklinna linnaosas Vaskjala-Ülemiste kanali lähedal. Bussipeatuse kõrval on Mõigu kalmistu, mille asukohta on nimetatud Pühamäeks. Peatuse lähedal on ka Pühamäe järv. Peatus on üksnes linnast väljuval (Mõigu) suunal. Bussipeatuse järgi on nimetatud Kaur Riismaa raamat "Pühamägi", milles see on koht, kust hääletatakse Tallinnast Tartusse. Peatuse sõiduplaan
M14

M14 võib tähendada järgmist: M14 vintpüss, USA vintpüss M14 (kerasparv), kerasparv ...
Lennujaama ühissõidukipeatus

Lennujaama ühissõidukipeatus on ühissõidukipeatus Tallinnas Lasnamäe linnaosas. Lennujaama ühissõidukipeatuses peatuvad buss nr. 49 suunaga Lennujaam-Viimsi keskus, buss nr. 65 suunaga Lennujaam-Seli, buss nr. 2 suunaga Reisisadama (A-terminal)-Mõigu ja Kaubamaja-Mõigu ja buss nr. 15 suunaga Estonia-Sõjamäe ja Sõjamäe-Estonia.
Helsingi Kunstiülikool

Helsingi Kunstiülikool (soome keeles Taideyliopisto) on 2013. aastal loodud kunstide valdkonda koondav kõrgem õppeasutus Soomes. Helsingi Kunstiülikool koosneb kolmest akadeemiast, mis varem olid iseseisvad ülikoolid: Helsingi Kunstiülikooli kunstiakadeemia (kuni 2013 Soome Kunstiakadeemia, ka Helsingi Kunstiakadeemia), Helsingi Kunstiülikooli Sibeliuse akadeemia (kuni 2013 Sibeliuse Akadeemia) ja Helsingi Kunstiülikooli teatriakadeemia (kuni 2013 Helsingi Teatriakadeemia, ka Soome Teatriakadeemia). Üliõpilasi on koolis kokku umbes 2000. Ametlik veebisait
Kertu (eesnimi)

Kertu on eesti naisenimi. See on mugandus nimest Gertrud. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Kertu 1218 naisel. Kertu oli populaarsuselt 155. naisenimi. Kertu oli keskmiselt 19 aasta vanune (mediaanvanus oli 18). Kõige populaarsem oli eesnimi Kertu vanuserühmas 10–14, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 23,17. Kertu nimepäev on 17. märts. Kertu Jukkum, raadio- ja telesaatejuht Kertu Kalmus, ajakirjanik Kertu Laak, võrkpallur Kertu Lääts, majandusteadlane Kertu Moppel, lavastaja ja näitleja Kertu Saks, meediateadlane Kertu Sillaste, illustraator, raamatukujundaja ja tekstiilikunstnik Kertu Birgit Anton, kodanikuaktivist ... "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2020. Vaadatud 2. augustil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Frédéric Lepage

Frédéric Lepage (sündinud 1955) on prantsuse filmiprodutsent, stsenarist ja kirjanik. 1994. aastal produtseeris Lepage 24-osalise loodusfilmisarja "Les Chroniques de l'Afrique sauvage" ('metsiku Aafrika kroonikad'; režissöör Laurent Frapat, helilooja Carolin Petit, stsenaariumi autor Frédéric Lepage). Sarja on näidatud televisioonis pealkirjaga "Untamed Africa" ('Taltsutamata Aafrika') rohkem kui sajas riigis. Järgnevatel aastatel Lepage'i viljakas koostöö Frapat' ja Petit'ga jätkus. Loodi loodusdokumentaalsarjad teiste mandrite metsikust loodusest (filmimas käidi Lõuna- ja Kesk-Ameerikas, Austraalias, Edela-Aasias, Põhja-Ameerikas). Ta on kirjutanud mitu romaani, aime- ja lasteraamatut. Ta elab Pariisis ja Bangkokis. 1994 – "Les Chroniques de l'Afrique sauvage" ('Metsiku Aafrika kroonikad'; 24 × 26 min; režissöör Laurent Frapat) 1997 – "Les Chroniques de l'Amazonie sauvage" (24 × 26 min; režissöör Laurent Frapat) 1998 – "L'Odyssée bleue" (12 × 26 min; režissöör Laurent Frapat) 1999 – "Les Chroniques de l'Australie sauvage" (24 × 26 min; režissöör Laurent Frapat) 1999 – "Les Nouveaux sanctuaires" (12 × 26 min) 2000 – "Les Chroniques de l'Asie sauvage" (6 × 52 min; režissöör Laurent Frapat) 2002 – "Les Chroniques de l'Amérique sauvage" (6 × 52 min; režissöör Laurent Frapat) 2004 – "Genesis II : Et l'homme créa la nature" ('Genees II. Ja inimene lõi looduse'; 7 × 52 min; režissöör Laurent Frapat) 2010 – "Extinctions" (6 × 52 min) 2012 – "Sauvés de l'extinctions" (6 × 52 min) Le camp des éléphants / Frédéric Lepage. mediatheques.collectivitedemartinique.mq Untamed Earth - Complete Series. daaveedee.com Frédéric Lepage IMDB filmibaasis Documentaire Animalier Chroniques de l'Asie Sauvage DVD 3/3. Produtsent Frédéric Lepage, režissöör Laurent Frapat. youtube.com Untamed Earth - Complete Series - 13-DVD Box Set (DVD). daaveedee.com
Hans Teiv

Hans Teiv (sündinud 30. märtsil 1960 Pärnus) on eesti poliitik. Aastal 1983 lõpetas ta Eesti Põllumajandusakadeemia mehaanikainsenerina. 1994–1995 õppis EBS-is MBA programmi järgi. Täiendanud end Ontario provintsis Kanadas ja korduvalt Taanis. 1983–1989 peainsener Saaremaa Agrotööstuskoondises 1989–1994 Valjala Söödatehases juhataja 1994–2003 Saare maavalitsuses majandusosakonna juhataja 2003–2006 Saare maavanema kohusetäitja 2006. aasta oktoobrist 2007. aasta augustini Eesti Posti juhatuse esimees 2007. aastast töötab Ramboll Eesti AS-i valdkonna juhina. Võrkpallitreeneri tunnistusega Teiv ei kuulu ühtegi parteisse. Ta on Läänemeresaarte võrgustiku B7 juhtkomitee liige. Tema hobid on tennis, kalastamine, võrkpall. Ta osales 2012. aasta jaanuaris TV3-s eetris olnud saates "Õhtusöök viiele". Saaremaa-Hans viilutab õhtusöögiks ürgveist, Delfi Publik, 16. jaanuar 2012 Oliver Rand, "Hans Teiv asus tööle Taani konsultatsioonifirmasse", Meie Maa, 31. oktoober 2007 Villy Paimets, "Saarlasest postipoiss tagasi kodus", ÄP2, 3. august 2007 Ain Lember, "Hans Teiv: Eesti Postile peab jääma sotsiaalne mõõde", Oma Saar, 3. august 2007
Leonardo Renan Simões de Lacerda

Leonardo Renan Simões de Lacerda (mängijanimega Léo; sündinud 30. jaanuaril 1988 Belo Horizontes) on Brasiilia jalgpallur, kaitsja. Ta mängib Brasiilia esiliiga klubis Chapecoense. Léo alustas klubikarjääri Grêmios, kus mängis kuni 2009. aastani. 2010. aasta hooaja esimese poole veetis ta Palmeirases. Aastatel 2010–2021 mängis ta Cruzeiros. Ta tuli klubiga kahel korral Brasiilia meistriks (aastatel 2013 ja 2014). 2022. aasta veebruaris sõlmis ta üheaastase lepingu Chapecoensega. Grêmio Campeonato Gaúcho: 2007 Cruzeiro Campeonato Mineiro: 2011, 2014, 2018, 2019 Campeonato Brasileiro Série A: 2013, 2014 Copa do Brasil: 2017, 2018 https://www.transfermarkt.com.br/leotm/profil/spieler/55245 (vaadatud 9.4.2022)
Marm

"Marm" oli Tartus 1968. aastal ilmunud fotograafiliselt paljundatud omakirjastuslik luulealmanahh. Toimetajad: Kalle Eller, Olev Remsujev ja Jaan Unt. Kujundus: Kaljo Põllu. Illustratsioonid: Tõnu Tamm. Nimetuse "Marm" pakkus välja Kalle Eller; vana-norra keeles tähendanud see murdlaine pihustumist vastu kaljut. "Marmi" jätkuks olid "Kolme mehe laulud" ja "Kurekell". Marm. Tartu, 1968. 43 lk. Autorid: Peeter Ilus, Rein Tigane, Svetlan Semenenko, Krista Kajar, Johnny B. Isotamm, Arthur Nootamaa, Jaak Soom, Jüri Üdi, Kalle Eller, Ave Alavainu ja Ain Kaalep. Kogumik sisaldas ka Heiti Talviku ja Uku Masingu luulet vene keeles Svetlan Semenenko tõlkes. Johnny B. Isotamm, e12: „MINU LAULUD POLE trykkimiseks kassettide kirevaselgses hermafrodiitsuses ega kirjandusajakirjade vanaksläinud kahjutus impotentsuses minu laulud on värske seeme otsene vahetu kopulatsioon mind ihkavasse indlevasse ryppe ilma preservatiivide peenestiilsuseta ilma amour de france'i nyanssideta endaimetlejate käsikiimluseta puberteediea kogenematu saamatuseta klimakteeriumi tulemusteta nautlemiseta avane ysk ja võta mind vastu noore sõnnina möiratan“ Ave Alavainu: „Ja see rong aina sõidab ja sõidab. Ja vahel ka kinni peab. Ja rahvas sõidab ja sõidab. Ja mitte keegi ei tea. Ja ometi sõidab ja sõidab. Ja mõnigi väljuma peab. Ja sõidab ja sõidab ja sõidab. Ja miks, seda keegi ei tea...“ Kersti Unt ja Marja Unt. Seilates sadamata : omakirjastus okupeeritud Eestis. Kujundanud Mari Kaljuste. Tallinn, Varrak, 2012, 397 lk. ISBN 9789985325308. KM EKLA f 321 m 20:1. E-kataloogis ESTER.
Pirkkalaiskirjailijat

Pirkkalaiskirjailijat on 1943 Soomes Tamperes asutatud kirjanike ühendus. See oli esimene kohalik kirjanike ühendus Soomes. Ühendusse on kuulunud teiste seas Väinö Linna, Lauri Viita, Frans Emil Sillanpää, Eeva-Liisa Manner ja Kalle Päätalo. Ühenduse eesmärkide seas oli lähendada kirjanikke ja lugejaid. Selleks korraldas ühendus näiteks kirjandusüritusi.
A. Laikmaa bussipeatus

A. Laikmaa bussipeatus on bussipeatus A. Laikmaa tänaval Tallinnas Kesklinna linnaosas. A. Laikmaa bussipeatuses peatuvad bussiliinid 2, 15, 100, 101, 170, 171 ja 172.
Rahvuspuu

Rahvuspuu on rahvussümboliks valitud puu. Näiteks Eesti rahvuspuuks võib nimetada tamme, Soome rahvuspuu on arukask. rahvuslill rahvusloom
Rahvuslill

Rahvuslill on rahvussümboliks valitud lill. Näiteks Eesti rahvuslill on rukkilill ja Soome rahvuslill on harilik maikelluke. rahvuspuu rahvusloom
Rafael Sóbis

Rafael Augusto Sóbis do Nascimento (sündinud 17. juunil 1985 Erechimis) on endine Brasiilia jalgpallur (ründaja). Sóbis alustas klubikarjääri 2004. aastal Internacionalis. 2006. aasta hooajal oli 19 väravaga Internacionali parim väravakütt Brasiilia kõrgliigas. Kõrgliigas saadi teine koht ja Sóbis valiti lisaks kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2006. aastal võideti Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused Copa Libertadores. 2006. aasta augustis liitus ta 21,8 miljoni Brasiilia reaali eest Hispaania kõrgliigaklubiga Real Betis. 2008. aasta suundus ta Araabia Ühendemiraatidesse, liitudes sealse kõrgliiga klubiga Al-Jazira. 2010. aasta juulis liitus ta laenulepingu alusel taas Internacionaliga. Sama aasta augustis tuli ta Internacionaliga teist korda Copa Libertadorese võitjaks, kui finaalseerias alistati Mehhiko klubi Guadalajara. 2012. aasta juulis sõlmis ta lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Fluminense. Samal hooajal tuli ta klubiga Brasiilia meistriks. 2015. aastal liitus ta Mehhiko klubiga Tigres UANL. 2015. aasta sügishooajal tuli ta klubiga Mehhiko meistriks. Copa Libertadorese finaalis kaotati Argentina klubile River Plate. 2016. aasta juunis sõlmis ta kolme aasta pikkuse lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Cruzeiro. 2019. aastal naasis Sóbis Internacionali. 2020. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Cearága. 2020. aasta novembris naasis ta Cruzeirosse, mis oli langenud Brasiilia esiliigasse. Ta lõpetas jalgpallurikarjääri 2021. aasta hooaja järel, kui tema lepingu Cruzeiroga lõppes, kuigi Sóbis oli Cruzeiros olnud üks fännide lemmikuid. Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi ta 3. septembril 2006 mängus Argentina jalgpallikoondis vastu. Ainsa värava Brasiilia koondises lõi ta sama aasta 7. oktoobril sõprusmängus Kuiveidi vastu. Brasiilia koondises mängis ta kuni 2008. aastani kokku kaheksa korda. Ta kuulus Brasiilia olümpiakoondisse 2008. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril. Sóbis lõi turniiril kaks väravat: teises alagrupimängus Uus-Meremaa ja veerandfinaalis Kameruni vastu. Kolmanda koha mängus alistati Belgia ja võideti pronksmedal. Internacional Campeonato Gaúcho: 2011 Copa Libertadores: 2006, 2010 Fluminense Campeonato Carioca: 2012 Campeonato Brasileiro Série A: 2012 UANL Liga MX: Apertura 2015 Cruzeiro Campeonato Mineiro: 2018 Copa do Brasil: 2017, 2018 [1], globoesporte.com, 10 November 2021
Rahvusloom

Rahvusloom on rahvussümboliks valitud loom. Mõnedes riikides/mõnedel rahvustel võib olla eristatud ka rahvuslind, rahvuskala, rahvusliblikas. Kui loomarühma ei täpsustata, siis mõeldakse enamasti imetajat. Näiteks Eesti rahvusloom on hunt, Soome rahvusloom on pruunkaru.[viide?]
Andrei Murro

Andres (Andrei) Murro (30. august 1903 Tõhela küla, Pärnumaa – 29. august 1941 Soome laht) oli Eesti NSV riigitegelane, siseasjade rahvakomissar ajavahemikus 26. märtsist 1941 kuni 6. augustini 1941. Ta asus 1915. aastal õppima Pärnu reaalgümnaasiumi ettevalmistuskursustel, kuid perekond evakueerus Tveri kubermangu Kašini linna. Aastail 1915 kuni 1917 õppis ta Kašini reaalkoolis. 1917. aasta mais tuli perekond tagasi Eestisse ning Andres Murro jätkas õpinguid Tartu reaalgümnaasiumis, mille lõpetas 1922. aastal. Õpingute ajal osales ta vasakpoolses üliõpilasorganisatsioonis Edasi. Kooli lõpetamise järel asus ta elama Pärnusse ning hakkas tegutsema Üle-eestimaalise Noorproletaarlaste Ühingu Pärnu organisatsioonis ja valiti selle sekretäriks. Sama aasta septembris organiseeris ta Pärnus ametiühingute kesknõukogu. 1923. aasta augustis saadeti ta ametiühingute instruktori-organisaatorina Narva, kus tegutses kuni 1924. aasta jaanuarini. Murro arreteeriti 1924. aasta jaanuaris ning sama aasta novembris mõisteti ta 149 protsessil eluks ajaks vangi riigivastase tegevuse eest. Ta oli kuni 1938. aasta amnestiani poliitvang Patarei vanglas. Vabanemise järel töötas ta lihttöölisena ehitustel ja maamõõtja abilisena. 1940. aastal sai ta uuesti loodud illegaalse EKP Pärnumaa komitee liikmeks. Tema parteistaaži arvestati 1922. aastast. 1940. aastal toimunud riigipöörde järel suunati ta tööle politseisse. 1. juulist 1940 sai temast Siseministeeriumi Politseitalituse abidirektor, 16. juulist 1940 Politseitalituse direktor. 11. septembril 1940 määrati Murro Eesti NSV siseasjade rahvakomissari II asetäitjaks, 26. veebruaril 1941 rahvakomissari asetäitjaks miilitsa alal. 26. märtsil 1941 jagati senine Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat kaheks: Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadiks ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadiks. Andres Murro määrati samast päevast siseasjade rahvakomissariks. 29. märtsist 1941 anti talle julgeoleku vanemmajori auaste. Murro osales 1941. aasta juuniküüditamise ettevalmistamises. Küüditamisaktsiooni üldjuhtideks Eestis olid riikliku julgeoleku rahvakomissar Boris Kumm, siseasjade rahvakomissar Andres Murro ja EK(b)P KK I sekretär Karl Säre. Vahetuks ettevalmistustööks ja küüditamise läbiviimiseks moodustati vabariiklik operatiivstaap: rahvakomissarid Kumm, Murro, julgeoleku rahvakomissari asetäitjad Aleksei Škurin ja Venjamin Gulst (operatiivstaabi liige maakondlike "troikade" juhtimise alal) ning julgeoleku rahvakomissariaadi 2. osakonna ülem Rudolf James. 6. augustil 1941 liideti Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat taas Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadiga ning uueks siseasjade rahvakomissariks sai endine julgeoleku rahvakomissar Boris Kumm. Andres Murro hukkus Tallinnast evakueerumisel Soome lahel. Vabariigi Presidendi käskkiri nr. 171., Riigi Teataja, nr. 72, 19 juuli 1940 tr. 2 Olev Liivik, Eesti NSV Ministrite Nõukogu institutsionaalne areng ja kaadrid 1940-1953, Kirjastus: Tartu Ülikooli Kirjastus, Tartu, 2014, lk 300 http://www.memo.ru/uploads/files/845.pdf (vene keeles)
Henrique Pacheco Lima

Henrique Pacheco Lima (mängijanimega Henrique; sündinud 16. mail 1985 Londrinas) on Brasiilia jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängib Brasiilia kõrgliiga klubis Cruzeiro. Ta on klubi meeskonna kapten. Henrique alustas 2005. aastal klubikarjääri Londrinas. Läbimurde saavutas ta kõrgliiga klubis Figueirense. 2007. aasta suundus mängima Jaapanisse, liitudes sealse kõrgliiga klubiga Júbilo Iwata. Järgmised kaks hooaega veetis ta laenul Cruzeiros. 2009. aasta Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistluste Copa Libertadorese finaalis viis Henrique seeria teises mängus Cruzeiro Argentina klubi Estudiantese vastu juhtima, kuid lõpuks kaotati 1:2. 2010. aasta jaanuaris sõlmis ta Cruzeiroga püsiva lepingu. Aastatel 2011–2012 mängis ta Santoses. Cruzeiros mängib ta taas alates 2013. aasta jaanuarist. Aastatel 2013 ja 2014 on ta tulnud klubiga Brasiilia meistriks. Cruzeiro Campeonato Brasileiro Série A: 2013, 2014 Campeonato Mineiro: 2008, 2009, 2011, 2014, 2018, 2019 Copa do Brasil: 2017, 2018 Santos Campeonato Paulista: 2012 Recopa Sudamericana: 2012 "Henrique terá que superar a oscilação no Cruzeiro". esportes.terra.com.br. 3.7.2013. Vaadatud 2.8.2016
Automaatikavahendid

Automaatikavahendid on tehnilised vahendid, mis on ette nähtud automaatikasüsteemide teostamiseks. Automaatikavahenditeks loetakse andureid/sensoreid, täitureid ja juhtimist teostavaid vahendeid (kontrollerid, regulaatorid jm). Suurem osa automaatikavahendeid on elektroonsed, kuid nad võivad olla ka elektrilised (elektromehaanilised), pneumaatilised (või pneumoonilised) ja hüdraulilised, harvemini mehaanilised. Mõõtevahendid Mõõtesüsteemid
Suur Papa

Uku Arop (sündinud 28. veebruaril 1989, esinejanimedega Suur Papa, Papa Mef, AROP) on eesti räppar ja harrastussurfar. Alustanud räpparikarjääri 2013. aastal, pälvis ta Eesti 2017. aasta parima laulu muusikaauhinna räpplooga "Kiki Miki". Raadio 2 räppmuusikaauhindu oli ta võitnud varemgi. Ta on mänginud filmis "Nullpunkt" ja koos filmiga valminud draamasarjas. Tema hitid on "Kiki Miki" (2017) ja "Täna" (2017). Uku Arop on võitnud 2018. aasta Borjomi Surf Challenge'i purjesurfivõistluse. Rookies “3 Tuletoojat ” (Self released, 2006) The Rookies “Me” (Self released, 2008) “Grammilinn” (Legendaarne Records, 2012) “Näita mulle kuningat” mixtape (Grammilinn Records, 2014) "SUUR PAPA/AROP". legendaarne.ee. Vaadatud 11. augustil 2018. Arop "Kiki Mikist": kui seda kirjutasin, siis ma naeratasin ERR Menu, 31.01.2018. Uku Arop Eesti Filmi Andmebaas Parimaks surfariks krooniti Arop ERR Menu. 22.07.2018. Suur Papa / Arop muusikaportaalis Legendaarne
Toomas Kasemaa

Toomas Kasemaa (sündinud 23. veebruar 1968 Kuressaares) on Eesti ametnik ja poliitik. Toomas Kasemaa oli Saare maavanem alates 24. juulist 2006 kuni 23. juulini 2011. Enne maavanemaks asumist oli Toomas Kasemaa siseministeeriumi piirivalvepoliitika büroo juhataja ja Saaremaa piirivalve ülem. Ta on lõpetanud Sisekaitseakadeemia ja Balti Kaitsekolledži (kaitseväelise kõrghariduse III aste). Mereväe auaste – kaptenmajor. Kasemaa hobid on purjetamine ja orienteerumine. Ta on Saaremaa merispordi seltsi liige, kuulub Eesti Reservohvitseride Kogusse ja on EL Innovatsiooniklubi juhataja. Toomas Kasemaa on olnud Saare maavanem. Ta kuulus aastatel 2006–2012 Eesti Reformierakonda ja 2018–2023 erakonda Eesti 200. Aastal 2023 liitus ta erakonnaga Parempoolsed. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 66 häält ning ei osutunud valituks. Hollandi Kuningriigi Orange-Nassau Grand Officer orden Kotkaristi raudrist Päästeteenistuse hõberist Piirivalveohvitseri teenetemärk "Piirikotkas" Mälestusmedal "10 aastat taastatud piirivalvet" I liik Piirivalve teeneteristi II klass Piirivalve 10. teenistusaasta teenistusrist Kasemaa abikaasa oli 2007–2010 Kirsti Ruul, kellega tal on tütar Maarja. Kasemaal on varasemast kooselust kaks poega. [viide?] "Valitsus nimetas Toomas Kasemaa Saare maavanemaks"[alaline kõdulink], Postimees Online, 6. juuli 2006 Veiko Visnapuu. Toomas Kasemaa võttis end töötuna arvele. Meie Maa, 30. juuli 2011. (Kasutatud 31. augustil 2011.) Maarius Suviste, Erika Klaats, "Maavanemal külas: Vaoshoitud ohvitser"[alaline kõdulink], Maaleht, 27. juuli 2006. "Saaremaa merispordi seltsi liikmete nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. september 2013. Vaadatud 7. augustil 2013. Äriregistri päring. Raul Vinni, "Saaremaal on tekkimas laulatusturism", Oma Saar, 6. märts 2008 Raul Vinni, Oma Saar, 10. juuli 2009 Toomas Kasemaa teosed Eesti artiklite andmebaasis ISE Persoon Toomas Kasemaa Eesti artiklite andmebaasis ISE Ahto Jakson, "Toomas Kasemaa võib siirduda jõustruktuuridesse", Meie Maa, 7. juuli 2011
Rannarajoon

Rannarajoon on Pärnu linnaosa, mis paikneb Pärnu lahe ääres. Rannarajoonis asub teiste seas Pärnu rannapark. Rannarajooni linnaosas on 36 tänavat, milleks on: Aia Auli A. H. Tammsaare puiestee Eha Esplanaadi Kaarli Kajaka Kanali Kapteni Karusselli Lehe Lootsi põik Lootsi Mere puiestee Muru Muuli Nikolai Papli P. Kerese Pärna Ranna puiestee Remmelga Ringi Roosi Sadama Seedri Side Supeluse Suvituse Söödi Sääse Tiiru Toominga Tulbi Viire Villa
Kadi

Kadi on eesti naisenimi. Nime Kadi nimepäev on 25. november. Kadi on mugandus nimest Katharina. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Kadi 1691 naisel. Kadi oli Eestis populaarsuselt 107. naisenimi. Kõige rohkem oli eesnimega Kadi sündinuid aprillis, kokku 170. Vanim Kadi on üle 85-aastaste vanuserühmas, noorim vanuserühmas 0–4. Kõige populaarsem oli eesnimi Kadi vanuserühmas 25–29, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 36,72 ning Võru maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 18,42. Kadi oli keskmiselt 32 aasta vanune (mediaanvanus oli 31). 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Kadi 1686 naisel. Kadi oli populaarsuselt 99. naisenimi. Kadi Kass – eesti ajaloolane Kadi Kullerkann – eesti võrkpallur Kadi Kübarsepp – eesti metallikunstnik Kadi Liik – eesti organisatsiooni- ja arengupsühholoog Kadi Poll – eesti laulja Kadi Pärnits – eesti poliitik, jurist ja ametiühingujuht Kadi Toom – eesti laulja Kadi Veski – eesti kabetaja https://www.stat.ee/nimed/Kadi
Kolme mehe laulud

"Kolme mehe laulud" oli 1968. aastal ilmunud omakirjastuslik luulealmanahh. Kersti Unt on "Kolme mehe laule" nimetanud muidu neutraalseks ja pigem kunstilisi eesmärke seadvaks väljaandeks, ent nendib, et sealt leiab ka Peeter Ilusa luuletuse okupeeritud kodumaast. Hannes Varblane on "Kolme mehe laulud" paigutanud omakirjastusliku almanahhiliikumise esimesse perioodi aastatel 1968–1972/1973, mida on nimetatud ""masenduse mässu" ja vastuhakule õhutamise" perioodiks. Samasse perioodi kuuluvad teiste seas ka almanahhid "Marm" ja "Hees". Kolme mehe laulud. Juhan Tomingas, Peeter Ilus, Johnny B. Isotamm. Koostaja: Jaan Unt. Saatesõna: Ain Kaalep. Illustreeris Kaljo Põllu. Tartu NAK, Marm. Tartu, 1968. 47 lk. Kersti Unt. Omakirjastuslikud väljaanded diskursiivsete muutuste kandjana nõukogude eesti kirjanduses Tartu: Tartu Ülikool, 2005 (magistritöö), lk 156. Unt, lk 51. Hannes Varblane. Almanakkide aegu Keel ja Kirjandus, 2013, nr 1. Kersti Unt ja Marja Unt. Seilates sadamata : omakirjastus okupeeritud Eestis. Kujundanud Mari Kaljuste. Tallinn, Varrak, 2012, 397 lk. ISBN 9789985325308. KM EKLA f 321 m 20:2. Jaan Isotamm dissidenten.eu (sisaldab fotot "Kolme mehe lauludest")
Eve (eesnimi)

Eve on naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Eve 3047 naisel. Eve on Eestis populaarsuselt 42. naisenimi. Kõige populaarsem on eesnimi Eve vanuserühmas 55–59, kus neid on 10 000 elaniku kohta 61,97 ning Võru maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 37,1. Eve on keskmiselt 53 aasta vanune (mediaanvanus on 53). Eve Alttoa Eve End Eve Heinla Eve Kiiler Eve Kivi Eve Laansoo Eve Maremäe Eve Oja Eve Paap Eve Parts Eve Pormeister Eve Pärnaste Eve Raeste Eve Rihma Eve Sooneste Eve Viilup Eve-Mai Maurer "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. veebruar 2019. Vaadatud 2. augustil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Stanislav Tjutjukin

Stanislav Vassiljevitš Tjutjukin (vene keeles Станислав Васильевич Тютюкин; 29. september 1935 Moskva, Nõukogude Liit – 26. oktoober 2019) oli vene ajaloolane, ajaloodoktor, professor (2006). Ta lõpetas 1958. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ja 1966. aastal aspirantuuri. Kaitses 1967. aastal kandidaadiväitekirja "Ideeline võitlus töölisliikumises 1914.–1917. aastatel" ja 1983. aastal doktoritöö "Esimene Vene revolutsioon ja G. V. Plehhanov". Tjutjukin töötas Venemaa Teaduste Akadeemia Venemaa Ajaloo Instituudis alates 1958. aastast, muuhulgas peateadurina. Stanislav Tjutjukini abikaasa on Ivan Udaltsovi lapselaps. Nende poeg Sergei Udaltsov on vasakpoolsete vaadetega opositsioonipoliitik. Тютюкин С.В. "Александр Керенский. Страницы политической биографии (1905–1917 гг.)". Москва.: РОССПЭН, 2012 (309 lk) [1] Тютюкин Станислав Васильевич. iriran.ru
Ii vald

Ii vald on vald Soomes Oulu läänis Põhja-Pohjanmaa maakonnas. 1. jaanuaril 2007 liideti Ii vallaga Kuivaniemi vald. Naabervallad on Oulu linn, Pudasjärvi linn, Ranua vald ja Simo vald. Population growth biggest in nearly 70 years  Ii vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ii koduleht