laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eef Nieuwenhuizen

Evertje (Eef) Nieuwenhuizen (20. mai 1937 – 22. juuli 2005) oli Hollandi naiskabetaja, FMJD meister. 1975. aastal tuli ta Hollandi meistriks. Maailmameistrivõistlustel oli ta 1974. aastal neljas, 1980. aastal üheksas ning 1981. aastal seitsmes. http://damspel.kndb.nl/pdf/HD_0504.pdf
Michael Ewald Neoknapp

Michael Ewald Neoknapp (ka Michael Eobald Neoknapp; 1685 Tartu – 1755?) oli Eesti vaimulik. Õppis aastatel 1701–1703 Riia Lütseumis. Immatrikuleeriti 2. mail 1703 Academia Gustavo-Carolina usuteaduskonda (Pärnus). Ordineeriti 16. detsembril 1710 Stockholmis õpetajaks. Oli aastatel 1726–1753 Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Tema väimees Christian David Lenz oli Dzērbene ja Drusti (Cēsise kreisis) koguduste õpetaja, hiljem Cesvaine koguduse õpetaja, veel hiljem Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja ja lõpuks Liivimaa kindralsuperintendent. Tema tütrepoeg Friedrich David Lenz oli Tarvastu ja Tartu Jaani koguduse õpetaja ning Tartu Ülikooli esimene akadeemiline eesti ja soome keele lektor. Tema tütrepoeg Jakob Michael Reinhold Lenz oli baltisaksa päritolu saksa kirjanik, tormi ja tungi liikumise juhtfiguure. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Ralf Johannes Ferdinand Luther

Ralf Johannes Ferdinand Luther (23. juuni 1887 Tallinn – 3. juuni 1931 Tartu) oli Eesti vaimulik ja teoloog. Õppis aastatel 1896–1899 Tallinnas Jucumi koolis, aastatel 1899–1904 õppis ta Nikolai Gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1905–1910; aastal 1912 täiendas ennast Leipzigis. Oli prooviaastal Nissi Maarja koguduses. Ordineeriti 6. oktoobril 1912 Tallinnas õpetajaks. Oli aastal 1912 Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse adjunktõpetaja, aastal 1913 Mihkli koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1914–1922 oli ta Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja. Aastatel 1922–1931 oli ta Tartu Ülikooli koguduse saksa pihtkonna õpetaja. Tema isa Ferdinand Justius Luther oli Emmaste Immanueli koguduse esimene õpetaja, Käina Martini koguduse õpetaja ja Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja, tema onu Johannes Heinrich Luther oli Kadrina- ja Narva Johannese koguduse õpetaja, hiljem luterlik vaimulik Karkelnis (praegu Mõssovka Kaliningradi oblastis). Herr, ich warte auf dein Heil: neun Predigten/ Ralf Luther. Dorpat: Krüger, 1934 Herr, mache dein Werk lebendig: 12 Predigten: gehalten in der Universitätskirche zu Dorpat / Ralf Luther. Dorpat: Krüger, 1934 Die letzten Dinge: Vier Predigten, gehalten an den letzten Sonntagen des Kirchenjahres 1923 in der Universitätskirche zu Dorpat/ R. Luther. Dorpat: Laakmann, 1924 Mina loodan sinu peale!: Ralf Luther'i mälestusraamat/ [saatesõna: K. Kentmann] [Rakvere]: Viru Praostkonna Kirjandustoimkond, 1931 Neutestamentliches Wörterbuch: eine Einführung in Sprache und Sinn des urchristlichen Schrifttums/ Ralf Luther. Berlin: Furche-Verlag, 3 trükki: [19--?], [1935], [1937] Das Reich Gottes: eine neutestamentische Studie: Vortrag, gehalten auf der deutschen Propstsynode am 16. April 1929 in Reval/ Ralf Luther. Dorpat, 1929 Spannungen und Lösungen im Evangelium: Zehn Predigten, gehalten in der Universitätskirche zu Dorpat/ R. Luther/ von Pastor R. Luther. Dorpat: Verlag von J. H. Krüger, 1928 Tod und Vollendung: Zwei Predigten, gehalten an den beiden letzten Sonntagen des Kirchenjahres 1925 in der Universitätskirche zu Dorpat/ von P. R. Luther. Dorpat: 1925 Uue Testamendi sõnaraamat: algkristliku kirja, keele ja mõtte seletus/ Ralf Luther; eestistanud Richard Järv. Tartu; Tallinn: Kristlik Kaitsja, 1939 Was versteht das Neue Testament unter Hoffnung?: Vortrag, gehalten am 19. November 1930 anlässlich der Pastorenkonferenz des deutschen Sprengels in Hapsal/ von R. Luther. Dorpat: 1930 Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
Gorgān

Gorgān (pärsia گرگان) on linn Iraanis, 30 kilomeetrit Kaspia merest ida pool. Gorgān on Golestāni provintsi pealinn. Linna varasem nimi oli Astrabad ehk Asterabad. Linna elanike arvu hinnati 2005. aastal 241 tuhandele.
Kwame Nkrumah

Kwame Nkrumah (21. september 1909 – 27. aprill 1972) oli Ghana poliitik, esimene Ghana president, mõjukas panafrikanismi propageerija. Ta oli Ghana president 1. juulist 1960 kuni 24. veebruarini 1966. Ghana. Countries Ga-Gi rulers.org
Anders Borg

Anders Erik Borg (sündinud 11. jaanuaril 1968 Stockholmis) on Rootsi majandusasjatundja ja poliitik, ta oli Rootsi rahandusminister alates 6. oktoobrist 2006 kuni 3. oktoobrini 2014. Borg kuulub Moderaatide parteisse.
Tony Curtis

Tony Curtis (sünninimega Bernard Herschel Schwartz; 3. juuni 1925 Bronx – 29. september 2010 Henderson, Nevada) oli USA filminäitleja. Tema vanemad Helen (sündinud Klein) ja Emanuel Schwartz olid Ungarist pärit juudi immigrandid ning kuni viie-kuueaastaseni oskas ta ainult ungari keelt. Nime Tony Curtis (päris esimestes filmides Anthony Curtis) hakkas ta kasutama oma Hollywoodi karjääri alguses 23-aastaselt pärast seda, kui oli sõlminud lepingu filmistuudioga Universal Pictures. Ta mängis rohkem kui sajas filmis. Rolliga filmis "The Defiant Ones" oli ta 1959. aastal Oscari nominent. Tony Curtis andmebaasis IMDb
Morta (Leedu kuninganna)

Morta (surnud u 1263) oli Leedu Suurhertsogiriigi esimese tuntud valitseja Mindaugase abikaasa. Ta oli Leedu Suurhertsogiriigi hertsoginna kuni 1253. aastani ning hiljem Leedu kuningriigi kuninganna (1253–1262). Tema elust on vähe teada. Tõenäoliselt oli Morta Mindaugase teine naine, sest Mindaugase vanim poeg Vaišvilkas oli juba küps mees, kes tegutses rahvusvahelises poliitikas, kui Morta pojad olid alles veel noored ja vanematest sõltuvad. Pärast Morta surma abiellus Mindaugas tema õega, kes oli enne lahutust olnud Daumantase naine. Kättemaksuks selle teo eest sõbrunes Daumantas Treniotaga ning üheskoos mõrvasid nad 1263. aastal nii Mindaugase kui ka tema ja Morta kaks poega. Tema paganliku nime päritolu ei ole teada. Ainus vihje tema päritolule või sünnikohale pärineb 1219. aastal Leedu hertsogite ja Galiitsia-Volõõnia vürstiriigi vahel sõlmitud lepingutele järgnenud kirjalikest kommentaaridest. Seal on mainitud ka seda, et Mindaugas tappis enamiku Bulaičių perekonnast, sealhulgas oli ka Vismantas, kelle naise Mindaugas endale võttis. Hüpaatia koodeks täpsustab, et Vismantas tapeti ajavahemikus 1251–1253 Vykinti lossi rünnakute ajal (sageli eeldatakse, et see asub Tverais). Ajaloolised tõigad viitavad, et Morta oli Vismantase naine. Leedu ajaloolane Edvardas Gudavičius analüüsis toponüüme ja otsustas, et Bulaičiai pere elas tõenäoliselt Šiauliai rajoonis, mitte Tverais, nagu on varem arvatud. Pärast seda avastust on Šiauliai elanikud hakanud oma linna kutsuma Morta koduks. Tema elu on lühidalt kirjeldatud Liivimaa vanemas riimkroonikas. Kroonika kujutab Mortat kui mõjuvõimsat naist, kes nõustas oma abikaasat poliitilistes küsimustes, ning toob välja mõned värvikamad vestlused tema ja Mindaugase vahel. Kroonika kohaselt toetas Morta kristlasi ja Leedu üleminekut kristlusele, vastandudes Treniotale, kuigi Mindaugas esialgu veel kristlust omaks ei võtnud. Võttes arvesse tema toetust kristlastele ja asjaolu, et tema paganlik nimi on tundmatut päritolu, arvab ajaloolane Rimvydas Petrauskas, et Morta ristiti tõenäoliselt varem kui Mindaugas, kelle ristis 1252. aastal Chełmno piiskop. Kirjalikes allikates on vähe teavet Morta perekonna kohta ja ei ole täiesti selge, kui palju lapsi tal oli. Kahte poega, Replyst ja Gerstukast, on kord mainitud 1261. aasta 7. augustil ilmunud aktis. Seadus, millega Mindaugas andis kogu Sēlija Liivimaa ordule, võib olla keskaegne kokkulepitud võltsing. Hüpaatia koodeksi järgi mõrvati 1263. aastal koos Mindaugasega ka tema ja Morta kaks poega – Rūklys ja Rupeikis. See on ainus olemasolev teave nende laste kohta ning siiani pole ükski ajaloolastest suutnud kindlaks teha, kas tegemist on ühtede ja samade poegadega, kelle nime on keskaegsed kirjanikud mingil põhjusel moonutanud või oli Mortal ja Mindaugasel tõesti neli poega.
Georges Charpak

Georges Charpak (1. august 1924 Dąbrowica, Poola (nüüd Dubrovõtsja Ukrainas) – 29. september 2010 Pariis) oli poola-juudi päritolu Prantsusmaa füüsik. Aastal 1992 sai ta elementaarosakeste traatmaatriksdetektori leiutamise eest Nobeli füüsikaauhinna. 1994 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks Georges Charpak Nobeli auhinna lehel
Assuani pais

Assuani pais on pais Egiptuses Niiluse jõel Assuani lähedal. Paisu geograafilised koordinaadid on 23° 58′ 14″ N, 32° 52′ 40″ E. See asub umbes 7 km 20. sajandi alguses valminud vanast paisust lõuna pool. Assuani lähedale otsustati pais rajada 19. sajandi lõpus, et reguleerida jõe veehulka ja üleujutusi kontrolli all hoida ning ühtlasi rajada põldude niisutussüsteemid. Esimene pais valmis aastal 1902. Seda ehitati kahel korral kõrgemaks, kuid 1946. aastal otsustati vana paisu ümberehitamise asemel rajada uus. Uue Assuani paisu ehitamist alustati 1960. aastal Egiptuse ja Nõukogude Liidu projekteerijate ja inseneride koostöös. Ülespaisutatud jõe vee alla jäi palju muistiseid, kuid muu hulgas Abū Sunbuli templid teisaldati. Umbes 60 000 inimest pidi oma elukohast lahkuma. Vee alla jäi ka ajalooline Wādī Ḩalfā linn. Paisu pikkus on umbes 3830 m ja kõrgus 111 m. Paisu taha tekkinud Nasseri järv on üks maailma suuremaid veehoidlaid. Selle pindala on 5150 km². Alates 1967. aastast töötava hüdroelektrijaama 12 turbiini koguvõimsus on 2,1 GW.
Orion

Orion oli vanakreeka mütoloogias jahimees. Tema päritolu on segane. Tema isaks ja emaks on peetud paljusid mütoloogilisi tegelasi. Homeros nimetas teda kõige ilusamaks meheks maa peal. Algul töötas Orion Chiosel Oinopioni juures jahimehena. Ta palus Oinopionilt tema tütre Merope kätt, ent Oinopion keeldus, sest Orion oli nii metsik. Selle peale Orion vägistas Merope. Karistuseks jootis Oinopios Orioni purju ja torkas ta siis pimedaks. Hephaistosel ja Heliosel hakkas Orionist kahju. Hephaistos andis talle poisikese (või sepaselli) talutajaks, kes juhatas ta saare idakaldale. Kui tõusev päike Orioni näole paistis, sai too nägemise tagasi. Orion läks kohe Oinopionile kätte maksma, ent Hephaistos oli Oinopioni perele ehitanud maa-aluse varjendi ja Orion ei leidnud neid. Siis läks ta Delosele. Delosel kohtus ta koidujumalanna Eosega, kellel oli nõrkus ilusate jahimeeste vastu. Eos sai paljude kenade jahimeestega lapsi. Ta röövis Orioni, kui see magas. Ent Orion ei vastanud jumalanna tunnetele ning too laskis mehe lahti. (Samuti andis Eosele korvi Kephalos.) Siis kohtus Orion plejaadidega ning jälitas neid lakkamatult, kuni Zeus halastas plejaadidele ja tõstis nad taevavõlvile tähtedeks. Järgmiseks valis Orion välja Artemise ning luuras teda, kuni nägi Artemist (võib-olla koos nümfidega) suplemas. Selle eest tappis Artemis Orioni kas skorpioni või noolega. Pärast surma tõsteti Orion samuti tähtkujuks ning ta jätkas taevaski plejaadide jälitamist. Ka skorpionist sai tähtkuju.
Kälimehed

"Kälimehed" oli Eesti telesari. "Kälimeeste" tootja firma Ruut Pictures. Sarja näitas TV3. Esimene osa oli eetris 1. oktoobril 2010. Sarja produtsent on Olavi Paide, lavastas Rando Pettai ja stsenarist Peep Pedmanson. Sarja tunnuslaulu "Jälle algab kõik" esitab Pearu Paulus. Komöödiasarja sündmused arenevad ühes Eestimaa väikelinnas. Riina ja Urmase kõrvalmajja asuvad elama Rebekka koos oma uue mehe Raivoga. Kälimehed Raivo ja Urmas on erinevate iseloomudega ning naabrite läbikäimises tekkivad erinevaid probleeme. "Kälimeeste" filmivõtted toimusid Eametsa külas Sauga vallas Pärnumaal. Komöödiasarja tunnusmuusikas on Pearu Pauluse esitatud Toivo Nikopensiuse "Horoskoobi" aegse lööklaulu uusversioon "Jälle algab kõik". Laulu eestindatud versiooni sõnad kirjutas Kustas Kikerpuu. Algupärandi esitaja on Gianni Morandi, laul on El Juguete, albumist Il Giocattolo, mis ilmus aastal 1967. Sepo Seeman – Urmas Hilje Murel – Riina, Urmase abikaasa Merle Palmiste – Rebekka, Riina õde Ago Anderson – Jürka, Udumuna talu peremees Marilyn Jurman – Maarika, Rebekka uus sõbranna Johannes Veski – Arts Henrik Normann – Priidik, poeedist suvitaja Udumuna talus Ene Järvis – Ämm Peeter Oja – Raivo, Rebekka uus mees (Hooaegadel 1–2) Andrus Vaarik – Viks Piret Laurimaa – Kersti, Riina endine sõbranna Pearu Paulus esitab sarja tunnuslugu.[alaline kõdulink] Maaleht, 23. september 2010 Anniki Leppik. Teleseriaal võetakse linti Pärnumaal. Pärnu Postimees, 24. juuli 2010 Maria Karumets. TV3 väntab uut sarja "Kälimehed", Õhtuleht, 24. juuli 2010 Komöödiasarja "Kälimehed" tunnuslaulu esitab Pearu Paulus. NaisteMaailm, 22. september 2010 Hendrik Alla. Kälimeeste humoorikas nagistamine algab reedel. Elu24, 28. september 2010 Seriaali "Kälimehed" koduleht, TV3 Tunnusmuusika "Jälle algab kõik" sõnad. Sasslantis
Tehvandi staadion

Tehvandi staadion on mitmeotstarbeline staadion Otepääl, Tehvandi spordikeskuse osa. Ümberehitatud staadion avati 1. oktoobril 2010. Staadioni kasutatakse aasta läbi: talvel suusastaadionina ning suvel kergejõustiku- ja jalgpallistaadionina. Staadionil paikneb murukattega normaalmõõtmetega jalgpalliväljak ning spetsiaalkattega sportmängude välisväljak korvpalli, võrkpalli ja tennise mängimiseks. Tehvandi Spordikeskuse staadionil on 1000-kohaline pinkidega põhjatribüün ja varikatusega 2200-kohaline toolidega läänetribüün. 9. veebruaril 2011 avati staadioni hoones Eesti Spordimuuseumi filiaal Otepää Talispordimuuseum, mille eelkäija oli Otepää Suusamuuseum. 2011. aasta juunioride ja kuni 23-aastaste põhja suusaalade maailmameistrivõistlused Maailma karikasarja Otepää etapp Talvepealinn sai uhiuue spordikompleksi Valgamaalane.ee, 1. oktoober 2010 Eesti talvepealinn saab uhiuue spordikompleksi[alaline kõdulink] ERR Sport, 1. oktoober 2010 Otepää Talispordimuuseum avab uksed[alaline kõdulink] Tehvandi Spordikeskus 360° aeropanoraam / aerofoto
Gustav Alexander Hermann Masing

Gustav Alexander Hermann Masing (5. september 1832 Vastseliina – 13. august 1901 Tartu) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik. Õppis aastatel 1844–1846 Võru kreiskoolis, aastatel 1847–1850 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta aastal 1851 keeleteadust ja aastatel 1851–1854 usuteadust. Oli aastatel 1856–1857 koduõpetajaks Toolamaa mõisas. Oli aastal 1857 prooviaaastal Vastseliina Katariina koguduses oma isa juures. Ordineeriti 22. juunil 1858 õpetajaks. Oli aastatel 1858–1860 Võru praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1860–1901 oli ta Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Tema isa Carl Gottfried Gustav Masing oli Vastseliina Katariina koguduse õpetaja, vend Friedrich Gustav Heinrich Wilhelm Masing oli Räpina ja Mehikoorma koguduse õpetaja. Tema vanaisa oli Kanepi Jaani koguduse õpetaja Johann Philipp von Roth. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
San Jose (täpsustus)

San Jose või San José on paljude kohtade nimi. San José on Costa Rica pealinn. San Jose on linn Filipiinidel Calaga piirkonnas. San Jose on linn Filipiinidel Kesk-Luzoni piirkonnas. San Jose on linn Filipiinidel MIMAROPA piirkonnas. San Jose on linn USA-s California osariigis. San José saar asub Mehhikos Baja California Suri osariigis. San Jose saar asub USA-s Texase osariigis. San José oli Hispaania galeoon. San Jose de Buenavista on linn Filipiinidel Lääne-Visayasi piirkonnas. San José de Chiquitos on linn Boliivias. San José de Jáchal on linn Argentinas. San José de la Rinconada on linn Hispaanias. San José de las Lajas on linn Kuubal. San José del Cabo on linn Mehhikos Baja California Suri osariigis. San José del Guaviare on linn Colombias. San José de Mayo on linn Uruguays. San José Iturbide on linn Mehhikos Guanajuato osariigis. San José kaevandus asub Tšiilis.
SIVO festival

SIVO festival on iga-aastane tantsufestival Hollandis Drenthe provintsis Odoorni külas, mida korraldatakse alates 1985. aastast. Festival toimub iga aasta 31. nädalal. See algab kolmapäeval ja lõpeb pühapäeval. Osavõtvaid rühmasid on maksimaalselt 18–20 välismaalt ja 4 Hollandist. Festivali toimumise aja jooksul külastab seda kuni 35 000 pealtvaatajat. Festivali koduleht (inglise ja hollandi keeles)
Laima

Laima (ka Laime) on balti rahvaste muinasusundis ja mütoloogias saatusejumalanna. Läti rahvausundis oli Laima õnne- ja saatusejumalanna ning ühtlasi inimese elukäigu, raseduse, sünnituse, kodu, pere, abielu ja surma valitseja. Teda on kujutletud ka kui saatuse personifikatsiooni – ebaõnne all kannatav inimene võis näiteks kiruda "oma Laimat". Laima koos Kārta ja Dēklaga (keda on nimetatud ka tema õdedeks) moodustasid saatusejumalannade kolmiku, milletaolisi on teistegi indoeuroopa rahvaste usundites (võrdluseks nornid, parkad, moirad). Samuti indoeuroopa ühispärandile iseloomulikult oli Laima saatusekuduja ning talle ohverdati kootud esemeid, riideribasid jms. Leedu muinasusundis Laime (ka Laimė) oli õnne- ja abielujumalanna, kodukolde kaitsja, ka valguse ja pimeduse jumalanna. Tema sümboliks oli pärn ja sellel kukkuv kägu, ta võis ka ise esineda käo kujul. Laima/Laime kujuga olid ilmselt seotud ka linnuküünistega haldjad laumed, kes esinesid tihti kolme kaupa, abistasid virku ja karistasid laisku naisi ning olid osavad kudujad. Rahvaluules esinevad kohati Laime õdedena Giltinė, Dekla, Karta ja Magyla. Tihti esines Laime Leedu mütoloogias sünnituse ja vastsündinute kaitsjana ning tema paariliseks ja ühtlasi vastandiks oli surmajumalanna Giltinė. Läti keeles laime ja leedu keeles laimė tähendab õnne. On oletatud, et balti algkeeles esines tüvi kujul *lam-.
Hiob von Dobeneck

Hiob von Dobeneck (ka Job von Dobeneck; umbes 1450 – 25. mai 1521) oli Pomesaania piiskop aastatel 1501–1521. Hiob von Dobeneck pärines väikeaadli hulgast, tema täpne sünniaeg on teadmata. Hiobi isa Johann suri enne 1486. aastat. 1489. aastal sai Hiob von Dobeneckist Saksa ordu konvendi peadiakon ja praost Zschillenis Saksimaal. 1498. aastal osales ta Saksa ordu preestervennana Saksi hertsogi Friedrichi valimistel kõrgmeistriks. 1501. aastal sai Dobeneckist aga Pomesaania piiskop, samal aastal sai ta ka paavstliku kinnituse. Dobeneckist sai peagi kõrgmeister Friedrichi üks lähedasemaid usaldusaluseid, kellest 1507. aastal sai pärast kõrgmeistri lahkumist Saksimaale Preisimaad valitseva regentnõukogu juht. 1509. aastal plaanis kõrgmeister Dobenecki esitada Riia peapiiskopi kandidaadiks, kuid ebaõnnestunult. Kui kõrgmeister Friedrich suri, toetas Dobeneck uue kõrgmeistrina Brandenburgi markkrahvi Albrechtit. Suures osas tänu tema toele saigi Albrechtist kõrgmeister ning kuni 1516. aastani oli Dobeneck ta lähim nõuandja, kes Preisimaad kõrgmeistri äraolekul ka valitses. Kui Albrechti soosikuks sai Dietrich von Schönberg, tõmbus Dobeneck Preisimaa poliitikast tagasi ja keskendus Pomesaania valitsemisele. 1519. aastal, enne Ratsanikesõja (Reiterkrieg) puhkemist Poola ja Saksa ordu vahel, püüdis Dobeneck rahu vahendada, kuid ebaõnnestunult. Sõja ajal jätkas ta siiski pingutusi ning oli tegev ka sõja lõpetanud vaherahu sõlmimisel 1521. aasta aprillis. Kuu aega hiljem Dobeneck suri. Hiob von Dobenecki kutsuti raudseks piiskopiks (der eiserne Bischof), kuna ta ilmus nõupidamistele tavaliselt sõjarüüs. Hiob von Dobenecki elulugu (saksa keeles)
Flogiston

Flogiston oli 17. sajandi lõpu ja 18. sajandi ettekujutuste (flogistoniteooria) järgi aine, mis vabaneb muu hulgas põlemisel. Flogistoniteooriat peetakse esimeseks teaduslikuks teooriaks keemia ajaloos, sest ta põhines suurel hulgal katseandmetel tule ja põlemise ning sarnaste protsesside kohta. Georg Ernst Stahlilt pärineval klassikalisel kujul ütleb flogistoniteooria, et kõik põlevad ained, sealhulgas metallid, sisaldavad ühist printsiipi – flogistoni, mis ainete põlemisel või metallide kaltsineerimisel lendub. Mida rohkem flogistoni aine sisaldab, seda paremini ja ägedamalt ta põleb. Metallid koosnevad "metallilubjast" (tänapäeva mõistes metallioksiidist) ja flogistonist ning on seega liitsema koostisega kui nende "lubjad" (tänapäeva mõistes oksiidid). Metallide kuumutamisel flogiston lendub ning jääb järele "metallilubi". Et "metallilubjast" metalli saada, tuleb talle lisada flogistoni. Seda saab teha kuumutamisel eriti flogistonirikaste ainete abil (flogiston võib ühelt ainelt teisele üle minna). Sellised ained on näiteks süsi (puusüsi) ja vesinik (mida mõned keemikud või alkeemikud(?) pidasid puhtaks flogistoniks). Praegu oksüdeerumise nime all tuntud nähtus on flogistoniteooria järgi flogistoni kaotamine, redutseerumine aga flogistoni omandamine. Flogistoni eraldumisega seletas Stahl ka roostetamist ning pidas roostet ja tuhka flogistonivabadeks. Stahl pani küll tähele, et metallid muutusid "lubjastudes" raskemaks, mitte kergemaks, kuid ta pidas seda teooria seisukohast ebaoluliseks kõrvalnähtuseks: flogiston oli tema arvates peaaegu kaaluta, kaaluta või isegi negatiivse kaaluga printsiip ehk agent. Põlemisprintsiibi idee võib tagasi viia vanaaja elementideõpetuseni. Flogistoniteooriale pani aluse saksa alkeemik Johann Joachim Becher raamatuga "Physica subterranea" (1669). Teooriat arendas edasi ning andis sellele lõpliku kuju saksa keemik Georg Ernst Stahl, keda sageli peetaksegi teooria rajajaks. Hoolimata võimalikest vastuväidetest omandas flogistoniteooria keemia edasises arengus suure tähtsuse. Ta ajendas mitmesuguseid uusi katseid. Loobuti alkeemikute tarkade kivi otsingutest ning keemia ei piiranud end enam ka iatrokeemia eesmärgiga valmistada ravimeid ja muid kasulikke aineid, vaid keemiakatsed said omaette eesmärgiks. 18. sajandil sai flogistoniteooria juhtivate keemikute seas üldtunnustatuks. Isegi siis, kui prantsuse keemik Antoine Lavoisier oli 1775 avastanud, et põlemisprotsesside aluseks ei ole mingi aine äraandmine, vaid hapniku vastuvõtmine õhust, jäid paljud algul ikkagi flogistoniteooria pooldajateks. Rootsi keemik Torbern Bergman määras 1780 eri metallide flogistonisisalduse. Need arvud vastavad elektrokeemilistele ekvivalentidele. Aastal 1783 lükkas prantsuse keemik Antoine Lavoisier flogistoniteooria ümber ning seletas põlemist reaktsioonina hapnikuga. Flogistoniteooria kummutamist peetakse sageli moodsa keemia alguseks. Siiski toimus korralik keemiline uurimistöö ka juba flogistoniteooria raames. Tänapäeva keemia seisukohast saab flogistoniks pidada elektrone, mida oksüdeerumisel loovutatakse.