laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
The Fleur de Lys

The Fleur de Lys (algselt Les Fleur de Lys /ongi kirjaveaga/) oli Southamptonist pärit Briti ansambel. Bänd tegutses aastail 1964–1969. Bändi muusika jäi stiililt biidi ja psühhedeelse rocki vahepeale ning seda hakati hiljem nimetama freakbeat. Bändi koosseis muutus sageli, ainus püsiv liige oli trummar Keith Guster. Bändis mängisid aegade jooksul Pete Sears (tegi kaasa mitmel varasemal Rod Stewarti albumil ning oli Jefferson Starshipi asutajaliige), Gordon Haskell (mängis hiljem King Crimsonis), Phil Sawyer (hiljem Spencer Davis Groupis), Bryn Haworth, Frank Smith, Danny Churchill, Alex Chamberlain, Tony Head, Tago Byers ja Tim "Chris" Andrews. 1965 - "Moondreams" (Petty) / "Wait For Me" (Page) - (Immediate IM 20, kui Les Fleur de Lys) 1966 - "Circles" (Townshend) / "So Come On" - (Immediate IM 32) 1966 - "Mud In Your Eye" / "I've Been Trying" (Mayfield) - (Polydor 56124) 1967 - "I Can See a Light" / "Prodigal Son" - (Polydor 56200) 1968 - "Gong With the Luminous Nose" (Haskell) / "Hammer Head" (Haskell) - (Polydor 56251) 1968 - "Stop Crossing That Bridge" (Dee, Potter) / "Brick by Brick (Stone by Stone)" (Dee, Potter) - (Atlantic 584 193) 1969 - "(You're Just A) Liar" (Haworth, Potter) / "One Girl City" - (Atlantic 584 243)
TAOK rogain

TAOK rogain [tee-aa-oo-k'aa rog'ain] on Eesti vanim ja osalejarohkeim rogain. Võistlus toimub tavapäraselt oktoobri esimesel laupäeval. Rogaini korraldab TA Orienteerumisklubi. Võistlusmaastikule paigutatakse 40–45 kontrollpunkti, mille väärtus varieerub sõltuvalt keerukusest ja kaugusest vahemikus 2–5 punkti. Võistlusest võtavad osa 2–5-liikmelised võistkonnad. Võistluse kontrollaeg on 8 tundi. Võistluse eesmärk on kontrollaja jooksul koguda maksimaalne punktisumma kontrollpunktide läbimisest. Liikuda võib ainult jalgsi, kasutades kaarti ja kompassi. Esimene TAOK rogain toimus 2000. aastal Mägede külas, kuid 1999. aastal korraldati samas väiksemale rühmale katsevõistlus. 2006. aastal toimunud võistlus 914 osavõtjaga oli maailma osavõturohkeim rogain. See rekord ületati aga juba järgmisel, 2007. aastal, mil osales 437 võistkonda kokku 1158 võistlejaga, mis on seni kõrgeim osalejate arv. TAOK rogain on mitmel aastal olnud ka osavõturohkeim Eesti Orienteerumisliidu kalendri võistlus. 2008. aastast toimub TAOK rogain vaheldumisi ühel aastal Lõuna-Eestis ja teisel Põhja-Eestis. 2020. aastal võistlust koroonapandeemia tõttu ei toimunud. TAOK rogaini juhend Rogain.ee Andres Käär. TAOK rogaining, 1999 Epl.delfi.ee TA Orienteerumisklubi VII rogain maailma osavõturohkeim. Sportnet, 8.oktoober 2006 Epl.delfi.ee TAOK-i rogainil taas rekordarv osavõtjaid. Sportnet, 6. oktoober 2007 "Tarmo Klaar. E-OL arvudes 2011" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 9. oktoobril 2015. Lehte Ilves. Laupäeval tuleb Nõval suur rahvusvaheline võistlus. Lääne Elu, 30. september 2015 TAOK rogaini koduleht Rogain Delfi teemalehel
Basaniit

Basaniit on aluseline vulkaaniline kivim. Mineraloogiliselt koosneb basaniit peamiselt kaltsiumirikkast plagioklassist, monokliinsest pürokseenist ja feldšpatoididest. Basaniidi süvakivimist analoogid on foiddioriit ja foidgabro. Välimuselt sarnaneb basaniit enamasti väga basaldiga. Neid aitab eristada keemiline analüüs või kivimist valmistatud õhiku uurimine polarisatsioonimikroskoobiga. Basaniit on suhteliselt tavaline kivim ookeanilistel saartel. Paljud ookeaniliste saarte "basaldid" on tegelikult basaniidid. Kui kivim ei sisalda oliviini, siis nimetatakse teda basaniidi asemel tefriidiks. Nimetuse "basaniit" pakkus välja Alexandre Brongniart aastal 1813. Le Maitre, R. W. (2005). Igneous Rocks: A Classification and Glossary of Terms: Recommendations of the International Union of Geological Sciences Subcommission on the Systematics of Igneous Rocks (2. trükk). Cambridge University Press. Lk 104. ISBN 0521619483
Betti Alveri mälestusmärk

Betti Alveri mälestusmärk "Rotunde" on Betti Alverile pühendatud mälestusmärk Jõgeval Betti Alveri Muuseumi juures mälestuspargis. Mälestusmärgi skulptor on Terje Ojaver. Mälestusmärk ja mälestuspark avati 1996. aastal Betti Alveri 90. sünniaastapäeval. https://web.archive.org/web/20160304124911/http://www.bettimuuseum.eu/index.php?page=3&lang=1 (vaadatud 09.10.2015)
Polaarekspress

"Polaarekspress" on 2004. aastal esilinastunud animafilm. Filmi lavastaja oli Robert Zemeckis. See oli viimane film, milles osales näitleja Michael Jeter, kes suri aasta enne filmi esilinastust. Film põhineb Chris Van Allsburgi samanimelisel lasteraamatul. 2006. aastal sai film Guinnessi rekordite raamatusse kui maailma esimene täiesti digitaalselt tehtud film. Üks poiss on hakanud jõuluvana olemasolus kahtlema. Ootamatult kihutab jõuluõhtul poisi maja ette vana aururong Polaarekspress, mille konduktor kutsub ta kaasa reisile põhjapoolusele jõuluvana juurde.
Klaverimeister

Klaverimeister on pillimeister, kes valmistab klavereid. Ernst Hiis Robert Rathke Johannes Vihm Klaverihäälestaja
Veeseadus

Veeseadus (lühend VeeS) on Eesti seadus, mis reguleerib Eestis veega seotut. Seadus võeti vastu 11. mail 1994 ja jõustus 16. juunil 1994. Seaduse järgi reguleerib see "vee kasutamist ja kaitset, maaomanike ja veekasutajate vahelisi suhteid ning avalike veekogude ja avalikuks kasutamiseks määratud veekogude kasutamist". Veeseaduse ülesanne on tagada Eesti sise- ja piiriveekogude ning Eesti põhjavee puhtus ja veekogudes ökoloogiline tasakaal. https://www.riigiteataja.ee/akt/130062015005?leiaKehtiv (vaadatud 09.10.2015) Veeseadus eRTis
Soome sõjalapsed

Soome sõjalapsed (soome keeles sotalapset, rootsi keeles (finländska) krigsbarn) olid Soome lapsed, kes saadeti Teise maailmasõja ajal Soomest teistesse Põhjamaadesse, eelkõige Rootsi. Talve- ja Jätkusõja ajal aastatel 1939–1945 saadeti Rootsi, Taani ja Norrasse kokku üle 70 000 Soome lapse. Umbes 15 000 evakueeritud last ei naasnud hiljem Soome. 2005. aastal valmis sõjalastest rääkiv Klaus Härö film "Emadest parim". Film põhineb romaanil, mille avaldas Heikki Hietamies 1992. aastal. Soome sõjalaste ühenduste keskliidu koduleht (vaadatud 9. oktoobril 2015) "Klaus Härö filmis avaneb Soome kibe ja mahavaikitud ajalugu" Postimees, 20. september 2005 "Sõja eest lapsena Rootsi viidud soomlased nõuavad halva kohtlemise eest hüvitist" Delfi, 25. november 2011
Roheline miil

"Roheline miil" on 1999. aastal esilinastunud film, mille lavastaja oli Frank Darabont ja peaosades olid Tom Hanks, David Morse, Bonnie Hunt, Michael Clarke Duncan ja James Cromwell. Film põhineb Stephen Kingi samanimelisel romaanil. Cold Mountaini vangla surmamõistetute osakonnas hukatakse vangid elektritoolil. Teekond vangikongist hukkamiskambrisse on kaetud rohelise linoleumiga ning kannab nime "Roheline miil". Kui vanglasse satub topeltmõrva eest surma mõistetud John Coffey, ei usu keegi, isegi mitte valvurid, et ta oleks midagi sellist teha suutnud. Coffeyl on mingid ennenägematud võimed ning soov teha head ja teisi aidata. Ta sõbruneb valvur Paul Edgecombiga, kes üritab meest aidata, kui mõistab, et Coffey on ekslikult süüdi mõistetud. IMDb link puudub "Roheline miil" andmekogus IMDb (inglise)
Eesti Erastamisettevõte

Eesti Erastamisettevõte oli 1992 asutatud Eesti riigiettevõte, mis korraldas riigivara erastamist. 1993 moodustati Erastamisettevõtte ja Riigivaraameti ühendamisel nende kahe õigusjärglasena Eesti Erastamisagentuur https://www.riigiteataja.ee/akt/29929 (vaadatud 09.10.2015) http://mt.legaltext.ee/esterm/concept.asp?conceptID=3466&term=Eesti%20erastamisagentuur (vaadatud 13.11.2014) Riigiettevõtte "Eesti Erastamisettevõte" moodustamise ja tema põhikirja ning haldusnõukogu isikkoosseisu kinnitamise kohta. eRT
Oleksandrivka (Tomašpili rajoon)

Oleksandrivka (ukraina keeles Олександрівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tomašpili rajoonis. Elanike arv on 657. Pindala on 3,05 km².
Valge luik

Valge luik võib tähendada mitut asja Tupolev Tu-160, (NATO koodnimega „Blackjack“), Nõukogude Liidu ja Venemaa strateegilise kaugmaa pommituslennuki hüüdnimi Valge Luik (vangla), range režiimiga kinnipidamisasutus Venemaal Solikamskis
Tartu pudretivabrik

Tartu pudretivabrik oli Tartus fekaalidest põlluväetist (pudretti) tegev vabrik. Vabriku asutas 1887 arvatavasti Jaama mõisa valitseja Johann Hansu poeg Gustav Post[küsitav]. Aastast 1919 kuulus vabrik Tartu linnale. Vabrik sai toorme linna lahtistest käimlatest. Vabriku tegevus hakkas vähenema enne II maailmasõda, sest Tartus hakati rajama kanalisatsioonivõrku ja suurenes vesikäimlate arv. Vabrik tegutses ka 1950. aastatel. Vabrik on hävinud, ent säilinud on selle töölistemaja Jaama tänava ja Sõpruse puiestee ristmiku lähedal. Leppik, Lea 2013. Jaama pudrett ehk Miks Tartu sai veevärgi nii hilja. Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi 41. Lk 197 http://www.tartu.ee/?lang_id=1&lotus_url=/muinsus.nsf/09872c18954d7cd3c2256872003789b3/262f78401214fda8422569ad0022ac3b?OpenDocument (vaadatud 09.10.2015) Jüri Saar, Lusikatööstus, fekaalivabrik ja saatusekaaslased paljastuvad vanade vabrikute lugudes, tartu.postimees.ee, 5. veebruar 2008 Leppik, Lea 2013. Jaama pudrett ehk Miks Tartu sai veevärgi nii hilja. Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi 41: 181–203.
Nukuke

"Nukuke" on Tiiu 1990. aastatel esitatud hittlugu. Ta avaldati 1996. aasta Tiiu sooloalbumil "Magusad huuled". Laulu peetakse 1990. aastate eesti diskomuusika (päkapikudisko) eredaks stiilinäiteks[viide?]. Tuntud on ka laulu parodeerimine Koit Toome esituses saatesarjas "Su nägu kõlab tuttavalt". Laulu viisi kirjutas Ivar Must ja sõnad Valli Ojavere.
Eesti keelenõukogu

Eesti keelenõukogu on 2001. aastal Eesti Haridus- ja Teadusministeeriumi juurde loodud nõukogu, mis nõustab Eesti valitsust keelepoliitika arendamisel ja elluviimisel. Keelenõukogu esitab koostöös Haridus- ja Teadusministeeriumiga iga kahe aasta järel Vabariigi Valitsusele ülevaate Eesti keeleolukorrast ning eesti keele arengukava ja teiste strateegiliste keelekavade täitmisest. 2005. aastast on nõukogu esimees olnud Birute Klaas-Lang. Ta kinnitati järgmiseks viieks aastaks selle komisjoni esimeheks ka 2022. aasta aprillis. Keelenõukogu tutvustus Vaadatud 09.10.2015. Keelenõukogu Haridus- ja Teadusministeeriumi koduleht. Vaadatud 29.03.2024. Eesti keelenõukogu koosseisu kinnitamine Riigi Teataja, RT III, 19.04.2022. Eesti keelenõukogu Eesti Haridus- ja Teadusministeeriumi kodulehel Eesti keelenõukogu seminar keelekorraldusest EKI YouTube'is, 1. märts 2024
Pensionäride meeleavaldus jaanuaris 1993

Pensionäride meeleavaldus jaanuaris 1993 oli pensionäride kolm päeva kestnud meeleavaldus Tallinnas Lossi platsil Toompeal, kus protestiti madala elatisraha (pensioni) vastu. Meeleavaldus algas 11. jaanuaril. Toompeale kogunes tuhatkond pensionäri, kes nõudsid valitsuselt elatisraha suurendamist. Pensionärid polnud võimelised elama 260 krooni suuruse elatisrahaga. Meeleavaldajad kandsid loosungeid "Kuidas nälgid, pensionär? Mõõdukalt, ikka mõõdukalt" (vihje tollasele sotsiaalministrile Marju Lauristinile, kes kuulus Mõõdukate erakonda) jms. Meeleavaldus kulges agressiivselt, raevunud pensionärid ähvardasid Marju Lauristini. 13. jaanuaril nõudis peaminister Mart Laar kolmandat päeva kestnud meeleavalduse lõpetamist, sest selle käigus kasutati vägivalda ja ähvardati Vabariigi Valitsuse ja Riigikogu liikmeid. 16. jaanuaril kohtusid peaminister Mart Laar ja sotsiaalminister Marju Lauristin Pensionäride Ühenduse ja Pensionäride Liidu esindajatega ja jõudsid otsusele, et pensione ei suurendata, kuid töötavatelt pensionäridelt pensione ära ei võeta. Kümme aastat uut Eestit, 1993 Eesti Päevaleht, 14. juuli 2001.
Akadeemiline Ühistegevuse Selts

Akadeemiline Ühistegevuse Selts on Eesti selts ja ühtlasi kirjastus, mis tegeleb ühistegevuse valdkonnaga. Selts tegutses Eestis enne II maailmasõda ja tegutseb uuesti pärast taasiseseisvumist. Selts annab koos Tartu Hoiu-laenuühistu ja Eesti Korteriühistute Hoiu-laenuühistuga välja Ühistulehte. Akadeemiline Ühistegevuse Selts korraldab igal sügisel alates 2012. aastast Ühistukonverentse, kus kohtuvad ühistegelased üle Eesti. Seltsi välja antud raamatud ja jätkväljaandeid: Akadeemilise Ühistegevuse Seltsi Toimetised. Tartu : Akadeemiline Ühistegevuse Selts, 1936 "Valimik ühistulisi oskussõnu", 1936 "Eesti krediidiühistud", 1940 Eesti Ühistegeline Liit
Transilvaania vürstkond (1711–1867)

Transilvaania vürstkond, aastast 1765 Transilvaania suurvürstkond, oli Habsburgide monarhia kroonimaa ja Austria keisririigi osa.  Pikemalt artiklis Transilvaania ajalugu Suures Türgi sõjas okupeeris Habsburgist keiser Leopold I Osmanite vasalli Transilvaania vürstkonna ja sundis Ungari kuningana vürst Mihály I Apafit tema ülemvõimu tunnistama. Pärast Mihály surma aastal 1690 andis keiser Leopold välja Diploma Leopoldinum, mis liitis Transilvaania territooriumi Habsburgide monarhiaga. Aastal 1697 loobus Mihály poeg ja pärija, vürst Mihály II Apafi lõpuks Transilvaaniast Leopoldi kasuks; üleminek Habsburgide maade hulka kinnitati 1699. aasta Karlowitzi rahuga Püha Liiga ja Osmanite riigi vahel. Pärast Rákóczi vabadussõja nurjumist sõlmiti aastal 1711 Szatmári rahu: Habsburgide kontroll Transilvaania üle kindlustus ja Transilvaania vürstid asendati Habsburgide keiserlike kuberneridega (Gubernatoren). Aastal 1765 kuulutasid Maria Theresia ja tema poeg keiser Joseph II välja Transilvaania suurvürstkonna, kindlustades Transilvaania eristaatust Habsburgide monarhias, mis loodi Diploma Leopoldinumiga aastal 1691. Umbes 1734. aastast alates muutus Lõuna-Transilvaania saksakeelsete väljasaadetute Siebenbürger Landler asustusalaks, kes olid krüptoprotestandid Habsburgide Ülem-Austria, Steiermargi ja Kärnteni pärusvaldustest, kes pagendati Habsburgide monarhia idapiirile. Ala ümber Sibiu (Hermannstadt) oli Transilvaania sakside poolt koloniseeritud keskajast saati; siin pidid Landler leppima piirkondadega, mis laastati Suure Türgi sõja ajal. Enamus Transilvaania rahvastikust olid rumeenlased, paljud neist talupojad, kes töötasid Ungari magnaatidele pärisorjuse ebakindlatel tingimustel. Kuid 1784. aasta Horea, Cloșca ja Crișani ülestõus ning kõik poliitilise võrdsuse nõudmised olid tulutud. 1848. aasta revolutsioonide ajal kutsusid Ungari mässulised üles Transilvaania ja Ungari taasühendamisele — selle vastu olid Avram Iancu juhitud Rumeenia (Valahhia) revolutsionäärid —, aga ka pärisorjuse kaotamisele. Pärast Ungari ülestõusu purustamist jäi Transilvaania mitmeks aastaks sõjaväe haldusesse. Aastal 1853 kaotati Transilvaania sõjaväestatud piiriala, mis eksisteeris aastast 1762, ja liideti taas Transilvaaniaga. Aastal 1866 hääletas Transilvaania Riigipäev Ungariga ühendamise poolt, mis saavutati jaanuaris 1867. Sellele järgnenud Austria-Ungari kompromissiga (Ausgleich) lõppes Ungari aadli, seekelite ja Transilvaania sakside sajanditepikkune autonoomne staatus ja Transilvaania suurvürstkond liidendati Ungari kuningriigiga, mis ise oli István Püha krooni maade koosseisus Kaksikmonarhias. Enne oma kaotamist aastal 1867 piirnes Transilvaania vürstkond loodes ja läänes Habsburgide Ungari kuningriigiga, kirdes Habsburgide Bukoviinaga, edelas Habsburgide sõjaväestatud piirialaga ning lõunas ja idas Moldaavia ja Valahhia ühendatud vürstkondadega.  Pikemalt artiklis Transilvaania kuberner Transilvaania Transilvaania valitsejate loend Transilvaania saksid
Svjatlana Aleksijevitš

Svjatlana Aljaksandravna Aleksijevitš (ka Svetlana Aleksijevitš, valgevene keeles Святлана Аляксандраўна Алексіевіч, vene keeles Светлана Александровна Алексиевич; sündinud 31. mail 1948 Stanislavis) on vene keeles kirjutav valgevene ajakirjanik ja kirjanik, kes sai aastal 2015 Nobeli kirjandusauhinna. Ta sündis 1948. aastal Ukrainas Stanislavis (praegune Ivano-Frankivsk) valgevenelasest isa ja ukrainlannast ema tütrena. Hiljem kolis pere Valgevenesse. Aastal 1965 lõpetas ta Kapatkevitšõs (Petrõkavi rajoonis Gomeli oblastis) keskkooli. Seejärel töötas ta sama oblasti Mazõri rajooni koolides kasvatajana ning saksa keele ja ajaloo õpetajana, aga ka Narovlja linnas ajakirjanikuna ajalehes Prõpjatskaja Pravda (Прыпяцкая праўда; tõlkes 'Prõpjatsi tõde'). Aastal 1972 lõpetas ta Valgevene Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna, seejärel asus tööle Biaroza rajooni (Bresti oblastis) ajalehes "Majak kamunismu" (Маяк камунізму; tõlkes 'kommunismi majakas'). Aastatel 1973–1976 töötas ta vabariiklikus ajalehes Selskaja Gazeta (Сельская газета; tõlkes 'maaleht', Eesti Maalehe analoog), aastatel 1976–1984 juhatas ta ajakirja Njoman (Нёман; tõlkes 'Nemunase jõgi') publitsistikaosakonda. Ta on kriitiline Valgevene presidendi Aljaksandr Lukašenka suhtes. 2000. aastal ta emigreerus Valgevenest ning elas üle kümne aasta Itaalias, Prantsusmaal (Pariisis), Saksamaal (Münchenis) ja Rootsis. 2013 naasis ta kodumaale. "Tšernobõli palve: tuleviku kroonika" (Чернобыльская молитва (хроника будущего)). Vene keelest tõlkinud ja järelsõna: Andres Ehin. Sari Maalehe Raamat, Tallinn 2006, 336 lk; ISBN 9985643341; Ameerika raamatukriitikute auhind National Book Critics Circle Award 2006 "Pruugitud aeg (punainimese lõpp)" (Время секонд хэнд). Vene keelest tõlkinud Veronika Einberg. Tänapäev, Tallinn 2014, 432 lk; ISBN 9789949275366 "Sõda ei ole naise nägu" (У войны не женское лицо). Vene keelest tõlkinud Toomas Kall. Tänapäev, Tallinn 2016, 342 lk; ISBN 9789949850105
Pikaantsu raudteepeatus

Pikaantsu raudteepeatus oli raudteepeatus Valga maakonnas Tartu–Valga raudtee ääres Sangaste vallas Vaalu küla territooriumil (tänapäeval Otepää vallas). Peatus asus Puka ja Keeni raudteejaama vahel (kilometraaž 482,66). Avamisel jäi peatus Kuigatsi valda. Viimane reisirong peatus Pikaantsu raudteepeatuses 2008. aastal, enne Tartu–Valga raudtee remonti minemist. Pärast rongiliikluse taastamist (2010) reisirongid enam Pikaantsu peatuses majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi otsusega ei peatunud. Peatuskoht suleti seda kasutavate reisijate vähesuse tõttu. Pikaantsu raudteepeatuses oli madal, 20 cm kõrgune ja 75 meetri pikkune perroon, mis lammutati raudteelõigu remondi käigus 2009. aastal. Väike puidust reisijate ooteruum lammutati mõni aasta varem. AS Eesti Raudtee avaldamata andmed. Tartu-Valga rongiliiklus seiskub raudteeremondi tõttu mitmeks kuuks epl.delfi.ee Jätke meile rongipeatus alles! maaleht.delfi.ee Maa-ameti aerofotode andmetel vahemikus 2003–2005. Foto: Pikaantsu raudteepeatus aastal 2003 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Jonatan Karjus

Jonatan Karjus (sündinud 28. juunil 1991 Soomes Lohja linnas) on Eesti suhtekorraldaja, ärijuht ja orienteeruja. Ta lõpetas 2010. aastal Antsla Gümnaasiumi ja 2016. aastal Tallinna Ülikooli riigiteaduste erialal. Karjus töötas aastatel 2012–2013 Eesti Reformierakonna arendusjuhina. Aastatel 2014–2015 oli ta ajaleht Postimees reporter. Aastast 2016 on ta tegutsenud suhtekorraldajana. 2022. aasta sügisest juhib ta mööbliettevõtet Standard. Karjus on kuulunud Eesti Reformierakonda. Karjus on olnud Eesti Orienteerumisliidu juhatuse liige ja noorte ettevõtlusklubi Ärikatel meeskonna liige. 2011–2012 oli Karjus Tallinna Ülikooli üliõpilaskonna volikogu liige ja volikogu majanduskomisjoni liige; Riigiteaduste instituudi nõukogu liige ja arendustoimkonna liige; Riigiteaduste instituudi üliõpilasnõukogu Civitas juhatuse esimees. 2013–2014 teenis Eesti kaitseväes ajateenijana ning sai nooremseersandi auastme ja vanemparameediku väljaõppe. Karjus on orienteerumise Eesti meistrivõistlustelt noorte ja juunioride klassides võitnud 2 kuld-, 2 hõbe- ja 7 pronksmedalit. Karjus kuulub orienteerumisklubisse OK Võru. "Veetka talu lugu, ehk, Kuidas linnatüdrukust metsamoor sai" (kaasautor). Tervise Kodu 2016 Pille Laiakask, Jonatan Karjus: pole hääli, pole probleeme?! Postimees, 27. veebruar 2011 Jonatan Karjus: mis on maratoni fenomen? Postimees, 14. september 2014 Jonatan Karjus: demokraatia ajakirjanike õlgadel Postimees, 31. oktoober 2019 Puusild, Harro (7. august 2023). "Standardi hirmuäratav värbamine: uus juht pani tehase kolme kuuga tööle". Äripäev. Vaadatud 9. augustil 2023. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. november 2019. Vaadatud 16. detsembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. november 2019. Vaadatud 5. novembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "ESBL sporditulemused. Jonatan Karjus". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 9. oktoobril 2015. http://www.ester.ee/record=b4622227*est
Lapinlahti

Lapinlahti (rootsi keeles Lappviken) on asum Helsingi lääneosas Länsisatama linnaosas. 2009. aastal elas seal 28 inimest. Suurema osa Lapinlahti alast hõlmavad seal asuvad kalmistud ja Lapinlahti haigla krunt. Asumi põhjaosas asub 1829. aastal kasutusele võetud Hietaniemi kalmistu, kuhu on maetud mitmed tuntud inimesed, nt Fredrik Pacius, Oskar Kallas ja Artur Sirk. Sellest lõunasse jäävad Õigeusu kalmistu, Helsingi islami kalmistu, Soome kaardiväe kalmistu ja Helsingi juudi kalmistu. Pekka Linnainen (16.5.2016). "Jalutuskäik läbi Eesti ja Soome ühisajaloo Hietaniemi kalmistul Helsingis" (PDF).[alaline kõdulink]
Polaarekspress (raamat)

"Polaarekspress" on 1985. aastal ilmunud lasteraamat, mille kirjutas ja illustreeris endine ülikooli professor Chris Van Allsburg. Raamatut peetakse klassikaliseks jõululooks väikestele lastele ja see on saanud kiita ka detailsete illustratsioonide ja rahuliku sündmustiku eest. 2004. aastal esilinastus raamatul põhinev samanimeline animafilm.
Helju Rammo

Helju Rammo (9. mai 1926 – 25. juuli 1998) oli eesti laste- ja näitekirjanik. Helju Rammo sündis Tallinnas lillemüüja tütrena, õppis aastatel 1934–1941 Tallinna 14. algkoolis, 1941–1943 Tallinna 9. Keskkoolis ja 1947–1948 Tallinna 1. Töölisnoorte Keskkoolis (ei lõpetanud). Töötas ajalehes Noorte Hääl 1950–1955 ning ajakirjades Täheke ja Pioneer aastatel 1960–1964. Alates 1964. aastast oli ta kutseline kirjanik Tallinnas, Kirjanike Liidu liige alates 1978. aastast. Esimene Helju Rammo jutt ilmus ajakirjanduses 1947. aastal. Esikraamat "Salgajuht Mare" ilmus 1966. aastal. Raamatus kujutati tolleaegset kooli- ja pioneerielu läbi huumoriprisma. Helju Rammol ilmus kolm lühijuttude kogu noortele: "Üks omamoodi poiss" (1968), "Passita täismees" (1970) ja "Päästerõngas iseendale" (1983). Nooremale koolieale on kirjutatud kogumikud "Riukaraamat" (1976) ja "Kogel-mogel" (1993). 1977. aastal ilmunud "Imekaru" on seiklusjutu paroodia. Helju Rammo on kirjutanud ka lastenäidendeid, mis on avaldatud kogumikes "Üks imelik pimesikumäng" (1975) ja "Pimesikumängust hambatülini" (1985). Helju Rammo näidendeid on lavastatud Eesti teatrites ja ka väljaspool Eestit. Helju Rammo kirjutas ka kuuldemänge ja näidendeid täiskasvanutele. Helju Rammo oli abielus luuletaja ning laste- ja noorsookirjaniku Adolf Rammoga. Näitleja Leida Rammo oli Helju Rammo õde. http://www.sirp.ee/archive/1998/07.08.98/Varia/Varia1-8.html Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn, 1995, lk. 441–442.
Roheline miil (romaan)

"Roheline miil" on 1996. aastal ilmunud romaan, mille autor on Stephen King. Raamat ilmus algselt kuues osas, aga kordustrükk avaldati juba ühe köitena. Romaani tegevustik toimub Cold Mountaini vanglas ning peategelasteks on vangivalvur Paul Edgecombe ja surmamõistetu John Coffey. Coffey on süüdi mõistetud kahe tüdruku mõrva eest ja saanud karistuseks surmanuhtluse. Siiski ei usu vanglas keegi, isegi valvurid, et see mees oleks suutnud mõrvad toime panna. Coffey sõbruneb varsti Edgecombe'iga, kes üritab meest aidata, kui mõistab, et Coffey on ekslikult süüdi mõistetud.  Pikemalt artiklis Roheline miil Frank Darabont lavastas raamatu põhjal samanimelise filmi, mis esilinastus 1999. aastal. Paul Edgecombe'i kehastas Tom Hanks ja John Coffeyd Michael Clarke Duncan. Ainuke muudatus. mis filmis tehti, oli tegevustiku nihutamine 1932. aastast 1935. aastasse.