laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Matsi rand

Matsi rand asub Lääne-Pärnumaal Lääneranna vallas (endine Varbla vald). Matsi ranna meri on pikalt madalapõhjaline ja liivane, milles esineb üksikuid suuremaid kive. Kohati on põhjas läbivaid kruusaseid jooni. Rannaosal esineb ka kiviseid lõike. Matsi rand on looduslikult tekkinud ehk metsik rand. Randa ümbritsevad kadastikud ja männimetsad, samuti ka ranna- ja puisniidud. Rannapiirkonda on rajatud rohkesti puhkemaju ja matkaplatse. Matsi rand ei ole ametlikult suplusrand. Varblat on esmamainitud 1426. aastal. 1883–1889 läksid paljud kohalikud talupojad üle vene õigeusku. Varbla valla vapp kinnitati 3. juuni 1996. Vapil kujutatakse sinisel kilbil hõbedast ujuvat kühmnokkluike ja hõbedasel lainealusel sinist lainelatt. Varbla valla vapil kujutatud laine viitab 60 km pikkusele rannaäärele. Esialgu oli rand kalurite ja hülgeküttide sadam, millest on säilinud mõrrakuur. Mõrrakuuris korraldatakse tänapäeval meelelahutusüritusi. Matsi ranna teevad eriliseks sealsed elanikud, kellest mõned kasutavad kõnekeeles kohalikku murret. Selle murde näiteid saab helisalvestistena kuulata Eesti Keele Instituudi eesti murrete ja soome-ugri keelte arhiivis (kataloogis "Kihelkond Varbla"). Matsi rannas korraldab Riigimetsa majandamise keskus iga aasta augusti alguses liivaskulptuuride meisterdamist. 2007; 2008; 2009; 2010. aastal toimus rannajalgpalli turniir. Igal aastal, enamasti suvel, toimuvad komöödiaõhtud, kontserdid ja muud meelelahutusüritused. Matsi rannas on toimunud mitme suursuguse filmi võtted. Saksa-Austria-Eesti koostöös filmitud ajalooline mängufilm “Polli päevikud” pälvis Rooma rahvusvahelise filmifestivali eripreemia. Filmi otstarbeks püstitati merre suurejooneline mõis. August Gailiti romaani põhjal loodud mängufilmi "Karge meri" põhiline võttekoht oli Matsi rand. Seal on filmitud ka “Mehed ei nuta”, “Tuletorn”, "Tuuline rand" ja “Tütarlaps mustas”. "Matsi rand". Tiit Saare (2013). Eesti omavalitsuse taskuentsüklopeedia: Illustreeritud ülevaade omavalitsuste ajaloost ja sümboolikast. Tallinn: TEA kirjastus. Lk 312. http://emsuka.eki.ee/sound-collection?filterArchiveNumber=35&filterContent=&filterParish=129&isPublic=0&myRecords=0&submit=Otsi&filterCountry=&filterAdministrativeUnit=&filterVillage=&filterPlace=&filterRecordingDate=&filterLanguage=&filterRelatedPersonName=&filterRole=&filterResourceType=&isPhysicallyPresent=0&isDigitallyPresent=0&isForeignRecording=0 Joosep Laik (25.07.2018). "RMK liivakujude meisterdamispäev tuleb taas". Pärnu Postimees. https://foorum.soccernet.ee/archive/index.php/t-8394.html https://kultuurikeskus.karksi.ee/syndmus-1668-2-sundmused.html Eno-Gerrit Link (9.11.2010). "Pärnumaal vändatud film võitis Rooma festivalil mitu auhinda". Pärnu Postimees. https://www.efis.ee/et/filmiliigid/film/id/875/huvitavat-lugemist
Teresa Ávilast

Teresa Ávilast, sünninimega Teresa Sánchez de Cepeda y Ahumada, tuntud ka kui püha Jeesuse-Teresa, Ávila püha Teresa ja Ávila Teresa, (28. märts 1515 – 4. oktoober 1582) oli Hispaaniast pärit roomakatoliku kiriku müstik, nunn ja teoloog. Ta tegutses vastureformatsiooni ajal ja kuulus karmeliitide ordusse, olleski eeskätt tuntud ordu reformimisega 16. sajandil eesmärgiga taastada algupärasem, eremiitlikum kloostrielu korraldus. Reformi tulemusena, millele aitas kaasa ka püha Risti Johannes, eraldus karmelitiidest karmima sisekorraga Paljasjalgsete Karmeliitide Ordu. Tema kirjutatud teoseid, millest tuntumad on ta autobiograafia ning vaimulikud tekstid "Camino de Perfección" ('Täiuslikkuse tee'; 1577) ja "El Castillo Interior" ('Sisemine kindlus'; 1588), peetakse olulisteks nii renessansiaegses Hispaania kirjandusloos kui ka kristlikus müstitsismis ja meditatsioonis. 1614. aastal kuulutas paavst Paulus V ta õndsaks ja 1622. aasta märtsis korraldas paavst Gregorius XV Teresa kanoniseerimise. Paavst Paulus VI kuulutas tema ja Siena Katariina 27. septembril 1970 katoliku kiriku ajaloo esimesteks naissoost kirikudoktoriteks. Siena Katariina Lisieux' Thérèse Bingeni Hildegard Püha Risti Johannes Eire 2019, lk 102 Eire 2019, lk 218 Tyler & Howells 2016, lk 2 ja 101. Eire 2019, lk 217–218. Eire, Carlos (2019). The Life of Saint Teresa of Avila: A Biography. Princeton University Press. ISBN 9780691189376 Tyler, Peter; Howells, Edward (2016). Teresa of Avila: Mystical Theology and Spirituality in the Carmelite Tradition. Taylor & Francis. ISBN 9781317046219  Teresa Ávilast – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Hannoveri poistekoor

Hannoveri poistekoor (saksa keeles Knabenchor Hannover) asutati 1950. aastal professor Heinz Hennigu poolt. Koor kannab edasi silmapaistvat Hannoveri kooritraditsiooni, mis ulatub üle 19. sajandi „Hannoveri kuningliku õue- ja lossikirikukoori“ kuni hilisgooti Marktkiriku poistekoorini välja. Tema tähtsus on kohalikust varakult välja kasvanud ja ta on end arendanud euroopa tasemega muusikakollektiiviks. Siiski jääb tema kooritöös, ülesannete ja repertuaari mitmekesisuses, kunstilises nõudmises ja interpretatsiooni tõsiduses niisugune traditsioon edaspidigi kestma. Aja jooksul on Hannoveri poistekoor omandanud ja asjatundlikult ette kandnud olulisi osi viimase viie sajandi saksa ja välismaa heliloojate koorimuusikast, raskuspunktiga Heinrich Schützi ja Johann Sebastian Bachi kesksetel vokaalteostel. Loomulikult on juht ja tema kaastöötajad uhked edu ja tunnustuse auhindade üle, mida poistekoor on pälvinud. Siiski näevad nad oma kunstiliste ja pedagoogiliste kavatsuste tuumana intensiivse muusikalise tegevuse harivat mõju nende hoolde usaldatud lastele ja noorukitele. See viib kogu kooritöö järjekindlale ülesehitusel, läbi kõikide astmete, mängulis-elementaarsest põhikursusest üle eelklassi kuni esialgu pōhi- ja kontsertkoorini ning edasi üle muusikateoreetiliselt ja -ajalooliselt orienteeritud kursuste kuni noorte täiskasvanute astumiseni meeshäälte klassi. Sügisel 1993 esitas Hannoveri poistekoor Tallinnas üritusel „Saksa Liitvabariigi kultuurinädalad Balti regioonis“ Georg Friedrich Händeli oratooriumi „Iisrael Egiptuses“ koos Eesti Riikliku Sümfooniaorkestriga. Hannoveri poistekoori juhatas aastatel 1950–2001 professor Heinz Hennig. 2002. aastast juhatab koori prof. Jörg Breiding. 2006. aastal sai Hannoveri poistekoor auhinna Echo Klassik aasta parimaks kooriteosesalvestise – Andreas Hammerschmidti teose „Verleih uns Frieden“ („Anne meile rahu“) – salvestise eest. Knabenchor Hannover (Hannoveri poistekoor) CD „Verleih uns Frieden“
MicroLED-ekraan

MicroLED on ekraanitehnoloogia, mille pildielememendid (pikslid) koosnevad üliväikestest (mikromeetri suurusjärgus) valgusdioodidest (LED on lühend inglise keele sõnadest Light Emitting Diode). Erinevalt orgaanilistest valgusdioodidest (OLED) koosnevad mikrodioodid anorgaanilisest materjalist (indiumgalliumnitriidist). Nende tehnoloogia töötati välja Texas Tech Universitys 2000. aastal. MicroLED-ekraanid (kuvapaneelid, kuvarid) on mõeldud asendama eelkõige OLED-ekraane. LED-kuvapaneelid on seni olnud kasutusel peamiselt suurte infotabloodena avaliku teavituse ja reklaami otstarbel. Neis on pildipunktide alampiksliteks tavalised valgusdioodid. MicroLED-ekraane on võimalik valmistada suure eraldusvõimega (kuni 16K) paljudes suurustes, näiteks nii nutikelladele kui ka mitmemeetrise diagonaaliga teleriekraanidena (sel juhul on võimalik koostada terviklik ekraan vajalikust arvust moodulist). MicroLED-tehnoloogia peamised väljatöötajad on Samsung, LG ja Sony (CrystalLED). MicroLED-pikslid koosnevad poojuhi mikroskoopilistest elementidest, mis paiknevad suhteliselt suurepinnalisel sügavmustal substraadil. Kuna valgusdiood on ise kiirguse allikas (nagu ka OLED), siis erinevalt LCD-pikslitest ei vaja nad tagantvalgustust, värvifiltreid ega polarisaatoreid. Seetõttu on niisugustel ekraanidel olulisi eeliseid seniste ekraanitehnoloogiatega võrreldes: suur valgusviljakus (suur elektrilis-optiline kasutegur); väga suur heledus (kuni 5000 cd/m2 ehk nitti), perfektne must ja seetõttu suur kontrastsus (kuni 106:1); avar värviruum ja vastavalt loomulikud värvid; lühike reageerimisaeg (nanosekundites); orgaaniliste (polümeersete) valgusdioodidega (OLED) võrreldes pikem eluiga ja seejuures püsiv heledus, samuti puudub oht, et kestvalt paigalseisev kujutisosa ekraanile n-ö sisse põleb. Nende suurepäraste näitajate juures on saritootmisele takistuseks esialgu suured tootmiskulud: peamiselt näituseeksponaatidena esitletud suurte (mitme meetri laiuste) 4K ja 8K MicroLED-telerite hind ulatub kümnetesse ja sadadesse tuhandetesse dollaritesse (2019). InGaN/GaN quantum well interconnected microdisk light emitting diodes. In: Appl. Phys. Lett. 77, 3236 (2000) MicroLED tehnoloogia on lähitulevik MicroLED info Mikro-LED-Displays – Berechtigte Euphorie?
Kadak

Kadak on eesti perekonnanimi. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kadak 501 inimesel (245 mehel ja 256 naisel). Perekonnanimede levikult on Kadak meeste puhul 206. ja naiste puhul 234. kohal. Levinuim on see Hiiu maakonnas, kus seda on 10 000 elaniku kohta 16,92. Jüri Kadak, eesti sõjaväelane (1941–2018) Kaul Kadak, eesti eripedagoog, haridusministeeriumi ametnik, metsavend, soomepoiss (1903–1985) Mati Kadak, Eesti kohtutäitur (1957–) ... https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/Kadak[alaline kõdulink]
Abula-Kalasma matkarada

  Teksti allikas: https://loodusegakoos.ee/kuhuminna/puhkealad/saaremaa-puhkeala/1681 Abula-Kalasma matkarada on matkarada Saaremaal Abula ja Kalasma külas. Rada algab Pidula-Veere teelt, algus Abula telkimisalal. Rada on tähistatud ka mitmete piktogrammide ja värvimärkidega puudel. Õpperada asub Tagalahe idarannikul Koorunõmme looduskaitsealal. Rahulikus tempos võtab kogu raja läbimine 4-5 tundi. Umbes pool õpperajast kulgeb piki mereäärt ja teine pool metsas, ranniku lähedal. Rada tutvustab Saaremaa ranniku ja maastiku kujunemise ja kasutamise lugu, loometsi, taimi ja taimekooslusi. Soostunud niitudel näeb kodumaiseid käpalisi ja metsades metsloomade tegutsemistest jälgi. Tagalaht on sügav ning külmub harva, seetõttu on veelindudele oluline talvitumispaik. Õpperajal kohtab I ja II maailmasõja aegseid kaevikuid, kividest laetud kahurialuseid ning teisi militaarseid objekte.
Kitsman

Kitsman (ukraina Кіцмань, rumeenia Cozmeni) on linn Ukrainas Tšernivtsi oblastis, Kitsmani rajooni halduskeskus. Kitsman asub Tšernivtsist 21 km kirdes. Kitsmani on esmamainitud 1413. aastal, linnaõigused sai 1940. aastal. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kitsmani elanikest ukrainlasi 96,37%, venelasi 2,35%, rumeenlasi 0,51%, moldaavlasi 0,33% ja valgevenelasi 0,16%. Національний склад міст Datatowel.in.ua
Karviná

Karviná (saksa Karwin; poola Karwina) on statutaarlinn Tšehhis Morava-Sileesia maakonnas, Karviná ringkonna keskus. Asub Poola piiri ääres. Linna läbib Olše (Olza) jõgi. Karviná on tööstuslinn, rasketööstuse keskus. 1980. aastal oli linna elanike arv 78 334 ning 2011. aastal 56 897. 2001. aastal olid 8,5% elanikest slovakid ja 8% poolakad. Minevikus oli linnas ka suur saksa kogukond. 20. sajandini oli Karviná küla Fryštáti linna lähedal. 1923. aastal sai linnaõigused. 1944. aastal, saksa okupatsiooni ajal liideti linnad üheks linnaks nimega Karwin-Freistadt. 1948. aastal liideti Karviná, Fryštát ning naaberkülad Darkov, Ráj ja Staré Město üheks linnaks, mille nimeks sai Karviná. Tänapäeval koosneb Karviná 9 linnaosast. Linna läbib Žilina–Bohumíni raudtee. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Koduleht
Hertsa

Hertsa (ukraina Герца, rumeenia Herța) on linn Ukrainas Tšernivtsi oblastis, Hertsa rajooni halduskeskus. Hertsa kesklinn asub Rumeenia piirist umbes kolme ja poole km kaugusel, Tšernivtsist umbes 29 km kagus. Hertsat on esmamainitud 1437. aastal, linnaõigused sai 1864. aastal. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hertsa elanikest rumeenlasi 71,18%, ukrainlasi 17,88%, venelasi 6,35% ja moldaavlasi 3,40%. Герцаївський район Karpaty Info Національний склад міст Datatowel.in.ua
Soome Luuüdi Doonorite Register

Soome Punase Risti Vereteenistuse Luuüdi Doonorite Register loodi 1992. aastal. Soome Luuüdi Doonorite register vahendab vereloome tüvirakke nii Soome kui ka teiste riikide registritest Soome ja Eesti patsientidele ning Soome registri liikmete poolt annetatud tüvirakke teiste riikide patsientidele. 2009. aastal vahendati tüvirakke kokku 83 patsiendile, millest veerand pärines Soome registri liikmetelt, ülejäänud aga teiste riikide registrite liikmetelt. Alates 2005. aastast vahendab Soome Luuüdi Doonorite register vastavalt Soome Punase Risti Vereteenistuse, Tartu Ülikooli Kliinikumi ja Eesti Haigekassa vahelisele lepingule registridoonoritelt pärinevaid vereloome tüvirakke ka Eesti patsientidele. Aastatel 2005−2010 on Tartu Ülikooli Kliinikum saanud Soome Luuüdi Doonorite registri vahendusel siirdamiseks vajalikke tüvirakke 40 Eesti patsiendile. Soome Luuüdi Doonorite Registris on 2020. aasta seisuga umbes 20 000 liiget. Tartu Ülikooli Kliinikum. "Soome Punase Risti Vereteenistuse Luuüdi Doonorite Register". Vaadatud 06.04.2020. Soome Punase Risti Vereteenistus
Luuüdi doonorite register

Luuüdi doonorite register ehk Vereloome tüvirakkude doonorite register on Tartu Ülikooli Kliinikumi allasutus. Kui patsiendi raviks on vaja vereloome tüvirakke, siis esmalt püütakse doonorit leida patsiendi õdede-vendade seast. Kui see ei õnnestu, siis pöördutakse luuüdi doonorite registri poole. Luuüdi doonorite register põhineb anonüümse doonori kingil anonüümsele patsiendile. Vabatahtlikud, kes on liitunud luuüdi doonorite registriga peavad valmis olema vereloome tüvirakkude annetuseks ükskõik millisele patsiendile doonori kodumaal või ka väljaspool doonori kodumaad. Registriga ei ole võimalik liituda aitamaks ainult ühte kindlat patsienti. Riikide registrid on liidetud ühtseks võrgustikuks, mis tagab siirdamiseks sobilike rakkude jõudmise abivajavale patsiendile ka siis, kui doonor ja patsient elavad eri riikides. Tänaseks on selle võrgustikuga liitunud üle 100 luuüdi doonorite registrit kokku ligi 15 miljoni vabatahtliku liitunud doonoriga. Luuüdi doonorite registriga saab liituda: Tartu Ülikooli Kliinikumi Verekeskuses, Tartu Ülikooli Kliinikumi hematoloogia ja transplantatsiooni osakonnas, Põhja-Eesti Regionaalhaigla Verekeskuses, Põhja-Eesti Regionaalhaigla Verekeskuse DoonoriFoorumil, Pärnu Haigla Vereteenistuses. Registriga liitumiseks peab täitma registreerimisvormi ja tervisliku seisundi küsimustiku ning registriga liitujalt võetakse veenist vereproov koesobivuse antigeenide määramiseks. Vereproov analüüsitakse Tartu Ülikooli Kliinikumi ühendlaboris ning tulemused saadetakse säilitamiseks Soome Luuüdi Doonorite Registrisse. Igasugust informatsiooni, mida registriga liituja annab oma tervisliku seisundi kohta, kaasa arvatud koesobivusanalüüside vastused, töödeldakse konfidentsiaalselt − kõrvalistel isikutel puudub nendele juurdepääs. Kirjaliku avalduse alusel võib registriga liituja teada saada oma koesobivuse analüüside tulemused. Tartu Ülikooli Kliinikumi ja Soome Punase Risti Verekeskuse Luuüdi Doonorite Registri koostöö tulemusel on võimalik Eesti elanikel liituda Soome Luuüdi Doonorite Registriga. Registriga saab liituda Eestis, kuid doonorite andmeid säilitatakse Helsingis Soome Luuüdi Doonorite Registris. Soome Luuüdi Doonorite Register vahendab väljaspool Soomet elavate doonorite vereloome tüvirakke Soome ja Eesti patsientidele ning Soomes ja Eestis elavate doonorite rakke Soome, Eesti ja vajadusel ka välisriikide patsientidele. Luuüdi doonorite registri tegevus on litsentseeritud ja monitooritud vastavate riikide pädevate asutuste poolt. Luuüdi doonorite registriga liitumisel ja enne donatsiooni on nõutud kirjaliku teavitatud nõusoleku allkirjastamine. Tartu Ülikooli Kliinikum. "Vereloome tüvirakkude doonorite register". Vaadatud 06.04.2020. Tartu Ülikooli Kliinikum. "Kuidas liituda luuüdi doonorite registriga?". Vaadatud 06.04.2020.
2008. aasta Paul Kerese mälestusturniir

2008. aasta Paul Kerese mälestusturniir (A-turniir) oli Paul Kerese mälestusfestivali raames Tallinnas peetud suurmeistrinormiga põhiturniir (A-turniir) klassikalises males. 6.–12. jaanuaril 2008 Tallinnas Paul Kerese Malemajas peetud turniiril saavutas esikoha Venemaa suurmeister Vassili Jemelin 6 punktiga 9-st. 1. rsm Vassili Jemelin (Venemaa) 6 punkti 9-st, 2.–4. rsm Igors Rausis (Tšehhi), rsm Šarūnas Šulskis (Leedu) ja rsm Kaido Külaots (Eesti) 5,5 p, 5. rm Volodõmõr Oništšuk (Ukraina) 5 p, 6. Meelis Kanep (Eesti) 4,5 p jt. 2008. aasta Paul Kerese mälestusturniiri A-turniir[alaline kõdulink]. maleliit.ee Paul Kerese mälestusfestivali võitis Vassili Jemelin. epl.delfi.ee, 13. jaanuar 2008
2005. aasta Paul Kerese mälestusturniir

2005. aasta Paul Kerese mälestusturniir (A-turniir) oli Paul Kerese mälestusfestivali raames Tallinnas peetud suurmeistrinormiga põhiturniir (A-turniir) klassikalises males. 28. augustist 4. septembrini 2005 Tallinnas Paul Kerese Malemajas peetud turniiril saavutas esikoha Meelis Kanep 6,5 punktiga 9-st ja täitis ühtlasi kolmandat korda rahvusvahelise suurmeistri normi. 1. IM Meelis Kanep (Eesti) 6,5 punkti 9-st, 2.–3. GM Normunds Miezis ja GM Edvins Kengis (mõlemad Läti) 6 p, 4.–5. GM Kaido Külaots (Eesti) ja IM Ilmars Starostits (Läti) 5,5 p, 6. IM Tarvo Seeman (Eesti) 5 p, 7. GM Mihhail Rõtšagov (Eesti) 4 p, 8. IM Vladimir Žavoronkov (Eesti) 3 p, 9. IM Artjom Smirnov (Venemaa) 2 p, 10. Rainer Raud (Eesti) 1,5 p. Paul Kerese mälestusvõistluste B-turniiril jagas esikohta Eesti maletaja rahvusvaheline meister Igor Švõrjov. Paul Kerese mälestusfestival, Tallinn 28.08.-04.09. maleliit.ee, 4. september 2005
2004. aasta Paul Kerese mälestusturniir

2004. aasta Paul Kerese mälestusturniir oli Paul Kerese mälestusfestivali raames Tallinnas peetud Šveitsi süsteemis turniir klassikalises males. 14.–20. juunil 2004 Tallinnas toimunud turniiril kogusid Eesti suurmeister Kaido Külaots ja Venemaad esindanud rahvusvaheline meister Artjom Smirnov võrdselt 8 punkti 9-st, kuid lisanäitajad andsid esikoha Külaotsale. Järgnesid 6.5 punktiga suurmeister Tomi Nybäck (Soome), Olav Sepp, Mikael Nouro (Soome), suurmeister Jānis Klovāns (Läti), Meelis Kanep ja Tarvo Seeman. Paul Kerese mälestusfestival, 14. - 20. juuli. maleliit.ee, 20. juuli 2004 Kaido Külaots võitis Kerese mälestusturniiri. sport.ohtuleht.ee, 20. juuli 2004
Artur Erich

Artur Erich on pseudonüüm, mida kasutasid Erika Esop ja Ira Lember alates 1988. aastast kahasse kirjutatud romaanide avaldamisel. Pseudonüüm koosneb Ira Lemberi isa Arturi ja Erika Esopi isa Erichi nimest. Kui Erika Esop 1999. aasta lõpus suri, otsustas Ira Lember jätkata Artur Erichi nime all kirjutamist üksi. Et eristada kahasse kirjutatud romaane üksi kirjutatuist, märkis ta järgnevate raamatute autoriks Artur I. Erichi. Pseudonüümi tekkimise ajend oli mõlema kirjaniku soov võtta osa romaanivõistlusest, kuid kuna nad olid liiga kaua viivitanud, oli tähtajani jäänud vaid pool aastat. Üksi ei oleks enam romaani kirjutada jõudnud. Nii otsustatigi kirjutada romaan kahasse. Varjunime sundis neid kasutama kartus eelarvamuste ees. Esimene ühiselt kirjutatud raamat "Äike" sai romaanivõistlusel III koha, kusjuures I auhinda välja ei antud. Mõnda aega arvati, et Artur Erich on vanem mees. Pseudonüümi taga olevad autorid selgusid alles 1996. aastal. Pseudonüümi Artur Erichi all avaldas tandem neli ajaloolist romaani, mis moodustavad tetraloogia: 1991, "Äike"; 1995, "Pärast äikest"; 1996, "Välgust tabatud"; 1999, "Varjud". Pseudonüümi Artur I. Erichi all avaldas Ira Lember veel sama perekonna eel- ja järellugudena neli romaani: 2002, "Varjude allee"; 2007, "Enne äikest"; 2012, "Äikese varjud"; 2019, "Saladuste varjud". 1996 – A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia ("Pärast äikest") Pärn, Kristi. Artur Erich paljastatud. Eesti Päevaleht, 15. märts 1996. Lember, Tõnu. Ira Lember oktoloogiaks muutunud romaanitsüklist: see on nüüd ikka tõesti viimane! Postimees, 24. november 2019. Optimismisüst. Õpetajate Leht, 15. september 2006.
Edise

Edise on küla Ida-Viru maakonnas Jõhvi vallas. Edise vasallilinnus Edise mõis Edise mõisa kalmistu Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 25.09.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Erik Alalooga

Erik Alalooga (sündinud 2. aprillil 1974 Tallinnas Eestis) on eesti tegevus- ja installatsioonikunstnik. Erik Alalooga on lõpetanud Tallinna Tehnikagümnaasiumi. Eesti Kunstiakadeemias omandas ta bakalaureusekraadi skulptuurierialal ja magistrikraadi interdistsiplinaarsetes kunstides. Aastatel 2006–2010 töötas ta Eesti Kunstiakadeemia interdistsiplinaarse kunsti õppetooli dotsendina ja 2010–2013 Eesti Kunstiakadeemia etenduskunstide juhatajana, kus õpingud uurisid ja käsitlesid tehnoloogiat kui loomis- ja esinemisprotsessis domineerivat poolt. 2014. aastast esindab ta eksperimentaalmuusikat sooloartistina, uurides alternatiivset positsiooni helikunsti liigse digitaliseerimise ja maa-aluse muusikahariduse võimaluste säilimisele. 14. mail 2016 asutati etenduskunsti ja eksperimentaalmuusika helikunstigalerii Supersonicum, mille president on Erik Alalooga. Teda tuntakse enamasti DIY analoogtehnoloogiliste lahenduste uurimise ja rakendamise kaudu oma teostes. Alates 2005. aastast on tema tähelepanu keskmes olnud vahetud suhted inimese ja masina vahel. Alustades interaktiivsetest tehnoloogilistest objektidest, liikus Erik Alalooga keerukamate suhtlusvormide poole. Alates 2009. aastast hakkas ta ühendama objekte suuremateks tehnoloogilisteks süsteemideks, mis vajas koordineeritud koostööd publiku sees. Nendel etendustel oli ühine pealkiri “Kinematic Mysteriums”. Alates 2011. aastast on ta osalenud tehnoloogiliste jõudluste keerukamates uuringutes. Selle perioodi etendused tegelesid füüsiliste kehadega, mis olid toores kontaktis materjali ja tehnoloogiaga, keskendudes ka interaktiivse heli ja valguse kasutamisele. Materjali vastupidavus võitis Eesti iseseisva tantsu 2012. aasta auhinna. Tema kunsti on eksponeeritud ja esitletud Eestis, Balti- ja Põhjamaades, Saksamaal, Austrias, Prantsusmaal, Šveitsis, USA-s ning Austraalias. Isikunäitus "Singulaator" Tartu Kunstimuuseumis. (25.05–18.08. 2018) Isikunäitus "A cock-work orange" Rakvere Nortsu tee angaaris. (08.06. 2017) Industriaalloits "Katastroof ja Dünaamika" Üle Heli Festivalil Punases Majas. (29.10. 2016) Erik Alalooga ja Andreas W "Materjali vastupanu" Uus Tants 2013 Eesti Kaasaegse Tantsukunsti Ülevaatefestival Haapsalus. (11.-13.04. 2013) 2023. aastal pälvis Alalooga Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti aastapreemia Tartu Kunstimaja monumentaalgaleriis korraldatud isikunäituse „Vabastatud masinad“ ja kohaliku helikunsti edendamise eest, millest viimasena olulisim 2022 suvel Tartus Ajuokse Avangaaris tehtud festival Mäo Rist. Ta valiti üheks kunstnikupalga saajaks aastatel 2024‒2026. https://tartmus.ee/naitus/erik-alalooga-isikunaitus/ "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. aprill 2020. Vaadatud 6. aprillil 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.muurileht.ee/erik-alalooga-isikunaitus-a-cock-work-orange/ https://www.muurileht.ee/kiirkohting-erik-alalooga/ https://www.muurileht.ee/uue-tantsu-kirglikud-motlevad-kehad/ "Selgusid kultuurkapitali aastapreemiate laureaadid". ERR. 8. veebruar 2023. "Selgusid uued kunstnikupalga saajad" ERR kultuur, 12. detsember 2023
Kossiv

Kossiv (ukraina Косів, poola Kosów) on linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis, Kossivi rajooni halduskeskus. Kossiv asub Kolomõjast umbes 24 km lõunas ja Ivano-Frankivskist umbes 72 km lõunakagus. Kossivit on esmamainitud 1424. aastal. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kossivi elanikest ukrainlasi 96,98%, venelasi 1,79% ja poolakaid 0,82%. Косів. Карта історико-культурної спадщини Shtet Routes Національний склад міст Datatowel.in.ua