laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nick Powell

Nicholas Edward Powell (sündinud 23. märtsil 1994 Crewe'is) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsja või ründajana Inglismaa esiliiga klubis Stoke City. Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Crewe Alexandra, mille noorteakadeemiaga liitus ta 1999. aastal. Hooajal 2010–11 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Inglismaa tugevuselt neljandas liigas. Kui esimesel hooajal ei löönud ta liigas ühtegi väravat, siis hooajal 2011–12 koguni 14. 2012. aasta juulis liitus ta Inglismaa kõrgliiga klubiga Manchester United. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Inglismaa kõrgliigas 15. septembril 2012 mängus Wigan Athleticu vastu, sekkudes mängu 71. minutil Ryan Giggsi asemele. 82. minutil lõi Powell Javier Hernándeze söödust Manchester Unitedi neljanda värava selles mängus. Vaatamata edukale debüüdile Inglismaa kõrgliigas sai Powell pärast seda Manchester Unitedi meeskonnas väljakule väga harva. Hooajal 2013–14 oli ta laenul Inglismaa esiliiga klubis Wigan Athletic, kus jäi tema arvele 31 liigamänguga seitse väravat. Hooaja 2014–15 esimeses pooles oli ta laenul Inglismaa kõrgliiga klubis Leicester City ja hooaja 2015–16 teises pooles Inglismaa esiliiga klubis Hull City, kuid ühtegi väravat neis klubides ei löönud. 2016. aasta juulis naasis Powell Wigan Athleticu, kellega sõlmis kolmeaastase lepingu. Hooajal 2017–18 lõi ta Inglismaa tugevuselt kolmandas liigas 15 väravat ja valiti liiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2019. aasta juunis liitus ta Stoke Cityga. Hooajal 2020–21 tegi Powell oma seni edukaima hooaja Inglismaa esiliigas, kui lõi 12 väravat. Hooaja lõpus valiti ta Stoke City hooaja parimaks mängijaks. Aastatel 2009–2013 mängis Powell Inglismaa noortekoondistes. "Manchester United 4–0 Wigan Athletic". BBC Sport. 15.9.2012. Vaadatud 17.8.2021  Nick Powell – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Doku Zavgajev

Doku Gapurovitš Zavgajev (vene keeles Доку Гапурович Завгаев; tšetšeeni keeles Докка ГӀапурович Завгаев Dokka Zavgajev; sündinud 22. detsembril 1940 Tšetšeeni-Inguši ANSV-s Nõukogude Liidus) on tšetšeeni rahvusest Venemaa riigitegelane ja diplomaat; viimane nõukogudeaegse Tšetšeeni-Inguši ANSV juht, hiljem (1995–1996) venemeelse administratsiooni juht Tšetšeenias. Ta oli aastatel 1997-2004 Venemaa erakorraline ja täievoliline suursaadik Tansaanias, veebruaris-augustis 2004 Venemaa välisministri asetäitja (vastutas haldus- ja finantsküsimuste eest), augustist 2004 septembrini 2009 Venemaa välisministeeriumi peadirektor (amet, mis staatuselt vastas ministri asetäitja omale ja mille tööülesannete hulka kuulus ministeeriumi finants- ja haldusküsimustega tegelevate allüksuste juhtimine), 2009-2019 erakorraline ja täievoliline suursaadik Sloveenias. Majandusteaduste kandidaat, õigusteaduste doktor. https://www.newsinfo.ru/news/2004-07-14/item/582858/
Kadri Lind

Kadri Lind on Linnafestivali UIT, tänavakunstifestivali Stencibility ja linnafilmide festivali Linnad Filmides korraldaja. Ta on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia 2016. aastal urbanistika erialal magistrikraadiga. Lind pälvis 2016. aastal Tartu Noore Kultuurikandja tiitli ning oli 2019. aastal TEDxTartu kõneleja. Ta on alates 2017. aastast tänavakunsti valikaine õpetaja Tartu Kunstikoolis. Merits, Maarit. "Urbanist Kadri Lind: tahaks teha Tartust filmi nii, et kohalikud ei saaks aru, et see on Tartu". ERR. Vaadatud 17.08.2021. Karro-Kalberg, Merle (05.03.2021). "Nähtamatu linna teejuht". Sirp. Vaadatud 18.08.2021. "Meie suhe linnaga". TEDx Tartu. 14. veebruar 2019. Vaadatud 18.08.2021. "Urbanistika". Eesti Kunstiakadeemia. Vaadatud 18.08.2021.
Merle Karro-Kalberg

Merle Karro-Kalberg (sündinud 17. novembril 1981) on eesti ajakirjanik ja maastikuarhitekt. Ta lõpetas 2000. aastal Tallinna kunstigümnaasiumi hõbemedaliga. Ta sai magistrikraadid Eesti kunstiakadeemiast arhitektuuri alal 2011. aastal ja Eesti maaülikoolist maastikuarhitektuuri erialal 2005. aastal. Hiljem õppis magistriõppes Tartu ülikoolis ajakirjanduse ja kommunikatsiooni erialal. Karro-Kalberg on olnud ajakirja Õu peatoimetaja, 2015. aastast on ta ajalehe Sirp arhitektuuritoimetaja. Ühtlasi on ta AB Artes Terrae maastikuarhitekt. Ta on Tartu projekti "Kureeritud elurikkus" üks eestvedajaid. 2013 – Raefondi preemia 2016 – Maastikuarhitektide Liidu aasta tegu: väliruumi ajakiri Õu 2018 – Eesti Ekspressi Moodsa Kodu publikupreemia EMALi aastapreemiate hääletusel: Keila raudteejaama ümbrus "Minnalaskmise taktikud". Ajakiri Maja. Vaadatud 18.08.2021. "Merle Karro-Kalberg CV". Eesti Arhitektide Liit. Originaali arhiivikoopia seisuga 18.08.2021. Vaadatud 18.08.2021. Kõiv, Henri (7. september 2020). "Kiirkohting: Kureeritud elurikkus". Müürileht. Vaadatud 18.08.2021. "Merle Karro-Kalberg". Eesti arhitektide liit. Originaali arhiivikoopia seisuga 24.12.2021. Vaadatud 24.12.2021. "LAUREAADID". Eesti Maaülikool. Vaadatud 24.12.2021. "Selgusid Eesti Arhitektuuripreemiad 2016". Kulka. Vaadatud 24.12.2021.
Karksi valla vapp

Karksi valla vapp on Viljandi maakonnas asunud Eesti haldusüksuse Karksi valla vapp, aastatel 1995–1999 oli see vapp kasutusel Karksi-Nuia linna vapina. Vapp kinnitati 7. juulil 1995 Karksi-Nuia linna vapina. Peale Karksi-Nuia linna ja Karksi valla ühinemist ühtseks Karksi vallaks 8. juunil 1999 võeti valla vapina muutmata kujul kasutusele Karksi-Nuia linna vapp. Kuldsel kilbil on vapi allservast tõusev must, rohelise varrega hundinui. Varre kummalgi küljel on kaks hundinuia lehte. Karksi-Nuia valla vapil olev hundinui koos selle varrest hargnevate lehtedega on eelkõige linna nime teisele poolele osutav sümbol. Vapikujund viitab ka sellele, et kauni loodusega Karksi-Nuia linn paikneb järve ja seal kasvavate hundinuiadega Karksi-Halliste ürgoru veerul. Hundinui on võrdkujuks kohalike inimeste ärksale vaimule ning raskusi trotsivale visadusele ja töökusele, mis on toonud neile läbi aegade vaimuvara ning jõukust, mida tähistab vapikilbi kuld. Karksi valla lipp Karksi valla sümboolika valla kodulehel Karksi valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Nju-Jork

Nju-Jork (ukraina keeles Нью-Йорк) on linnalist tüüpi asula Ukrainas Donetski oblastis Bahmuti rajoonis. New Yorgi järgi nimetatud asula ilmus Nju-Jorki nime all kaartidele 1846. aastal. 1859. aastast pärinevate andmete järgi olnud asulas tol ajal 13 majapidamist, elanikke 45 meest ja 40 naist. 19. sajandi lõpul asusid Nju-Jorki elama mennoniitidest sakslased. Ekslikult on ka arvatud, et asulale andsidki nime nemad. 1941. aastal küüdidati asulas veel elanud sakslased Kasahstani. 1951. aastal sai asula uueks nimeks Novgorodske, kuna senine nimi mõjus liiga kapitalistlikuna. 1. juulil 2021 hääletas Ukraina Ülemraada Nju-Jorki nime taastamise poolt. Alates 2014. aastast on Nju-Jork olnud Donbassi sõja rindejoone vahetus läheduses. 2023. aasta 21. juulil hukkus asulas Venemaa rünnaku tõttu vähemalt neli tsiviilelanikku, kolm sai raskelt vigastada. «Залишився останній крок». Комітет Ради підтримав перейменування одного з селищ на Донбасі у Нью-Йорк nv.ua, 3. veebruar 2021. Наш милий Нью-Йорк. Як селище на Донеччині бʼється за увагу та інвестиції hromadske.ua, 13. veebruar 2021. New York on Ukraine's frontline: parliament backs town's name change Reuters, 2. juuli 2021. Про перейменування селища міського типу Новгородське Бахмутського району Донецької області Названо число погибших при обстреле поселка Нью-Йорк в Донецкой области. DW, 22. juuli 2023
Raphael Veiga

Raphael Cavalcante Veiga (sündinud 19. juunil 1995 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis Palmeiras. Brasiilia kõrgliigas debüteeris ta 2016. aastal Coritiba meeskonnas. Esimese värava lõi ta Brasiilia kõrgliigas 4. augustil 2016 mängus Vitória vastu. 2016. aasta detsembris sõlmis ta viieaastase lepingu Palmeirasega. 2018. aastal oli ta Palmeirasest laenul Brasiilia kõrgliiga klubis Atlético Paranaense. Samal aastal võitis ta klubiga Copa Sudamericana. 2020. aastal tegi Veiga Palmeiseses oma seni kõige edukama klubihooaja. Brasiilia kõrgliigas lõi ta sel hooajal 11 väravat, millega oli klubi suurim väravakütt. Samal hooajal võitis ta Palmeirasega São Paulo osariigi meistrivõistlused, Lõuna-Ameerika klubide sarja Copa Libertadorese ja Brasiilia karikavõistlused. Veiga valiti 2020. aasta Brasiilia karikavõistluste kõige parimaks mängijaks. 2021. aastal võitis ta Palmeirasega taas Copa Libertadorese. Finaalis alistati 2:1 Flamengo ning Veiga lõi selles mängus esimese värava. Samal hooajal valiti ta Copa Libertadorese hooaja sümboolesse koosseisu. Brasiilia kõrgliigas lõi Veiga 2021. aastal kümme väravat ja valiti ka Brasiilia kõrgliigas hooaja sümboolesse koosseisu. Palmeiras Campeonato Paulista: 2020 Copa Libertadores: 2020, 2021 Copa do Brasil: 2020 Athletico Paranaense Copa Sudamericana: 2018 https://int.soccerway.com/players/raphael-cavalcante-veiga/435665/ (vaadatud 18.8.2021) "Palmeiras anuncia acerto com meia Raphael Veiga por cinco anos". ge.globo.com. 19.12.2016. Vaadatud 18.8.2021)
Rony

Ronielson da Silva Barbosa (tuntud lihtsalt kui Rony; sündinud 11. mail 1995 Magalhães Baratas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Brasiilia kõrgliiga klubis Palmeiras. 2014. aastal mängis ta Brasiilia tugevuselt neljanda liiga klubis Remo. Seejärel liitus ta Cruzeiroga, kuid klubi põhimeeskonnas ei mänginud ta kordagi. 2016. aastal oli ta laenul Brasiilia esiliiga klubis Náutico, lüües liigas 11 väravat. 2017. aastal mängis Rony Jaapani kõrgliiga klubis Albirex Niigata, kus tema arvele jäi seitse väravat. 2018. aastal naasis Rony Brasiiliasse, liitudes kõrgliiga klubiga Athletico Paranaense. 2018. aastal võitis ta klubiga Copa Sudamericana ja 2019. aastal Brasiilia karikavõistlused. 2020. aasta veebruaris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Palmeirasega. 2020. aasta hooajal võitis ta Palmeirasega São Paulo osariigi meistrivõistlused, Lõuna-Ameerika klubide sarja Copa Libertadorese ja Brasiilia karikavõistlused. 2020. aastal hooajal valiti Rony Lõuna-Ameerika klubijalgpalli sümboolsesse koosseisu. Athletico Paranaense Copa do Brasil: 2019 Copa Sudamericana: 2018 J.League Cup / Copa Sudamericana Championship: 2019 Palmeiras Copa do Brasil: 2020 Campeonato Paulista: 2020 Copa Libertadores: 2020 "Atacante Rony fecha com o Palmeiras". palmeiras.com.br. 21.2.2020. Vaadatud 18.8.2021
Marie Valgre

Marie Valgre (sündinud 7. juulil 1990; 2023. aastani Marie Kliiman) on produtsent, Tartu Uue Teatri loomenõukogu liige ja pressiesindaja ning linnafestivali UIT peakorraldaja. Kliiman kaitses Tartu ülikoolis teatriteaduse bakalaureusekraadi tööga "Alastus eesti nüüdisteatris". Eesti lavastuste andmebaas. Marie Valgre "Kultuuri Tegu 2014". Essti Kultuuri Koda. 2014. Vaadatud 18.08.2021. Korp, Hanna Linda (16. august 2013). "Elu võimalikkusest linnaruumis". Eesti Ekspress. Vaadatud 18.08.2021. "MEESKOND". Tartu Uus Teater. Vaadatud 18.08.2021. Kliiman, Marie (2014). "Alastus eesti nüüdisteatris". Tartu Ülikool. Vaadatud 18.08.2021.
Elo Kiivet

Elo Kiivet (sündinud 21. august 1982) on arhitekt ja urbanist, kelle peamised huvid on avalik ruum ja ruumiharidus. Kiivet on lõpetanud 2009. aastal Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri alal ja saanud magistrikraadi. Elo Kiivet on töötanud mitmes arhitektuuribüroos, Tartu Linnavalitsuses ja Paide linnavalitsuses (2019–2021 oli ta Paide linnaarhitekt). On olnud lektor Tallinna Tehnikakõrgkoolis, Kõrgemas Kunstikoolis Pallas, Tallinna Kunstigümnaasiumis, Eesti Kunstiakadeemias ja Tallinna Ülikoolis. Ta on töötanud ka Sirbi arhitektuuritoimetajana. Kiivet on korraldanud linnaruumiteemalisi töötube ja muid üritusi. 2012. aastast on ta TEDxTallinna korraldusmeeskonna liige, 2016. aastal osales Tartu Valgusfestivali TAVA korraldamises. Ta on 2017. aastast Eesti Arhitektide Liidu eestseisuse liige ning Arvamusfestivali väliruumi kujunduse kuraator. Linnalaboris tegutsenud aastast 2015. 2021. aastast juhib ta Tartu Linnavalitsuse Südalinna Kultuurikeskuse projekti. 23. jaanuaril 2023 esitas SDE Kiiveti Tartu abilinnapea kandidaadiks. 2020 – Kultuurilehe Sirp publitsistikapreemia, Eesti arhitektuuripreemiad (artikkel „Kivist naised on nähtamatud“) 2019 – Eesti Maastikuarhitektide Liidu koostööpreemia, Eesti arhitektuuripreemiad (Paide keskväljaku ruumieksperiment 2017-2019) 2019 – „Pärandi tutvustaja 2019“, Muinsuskaitseameti aastapreemiad (Paide keskväljaku ruumieksperimendi „Ehe ruum“ projekti elluviimise eest) 2017 – Tartu kultuurikandja 2016 uustulnuka auhind (Tartu Valgusfestivali meeskond) "Elo Kiivet CV". ETIS. Vaadatud 18.08.2021. "ELO KIIVET". Linnalabor. Vaadatud 18.08.2021. "ARHITEKTUUR JA LINNAPLANEERIMINE". Eesti Kunstiakadeemia. Vaadatud 18.08.2021. Saarpuu, Kuido (7. november 2019). "Paide linna arhitektuuriasja ajavad nüüdsest Elo Kiivet ja Gerli Reiman". Järva Teataja. Vaadatud 18.08.2021.
Vassili Tšapajev

Vassili Ivanovitš Tšapajev (ven. Васи́лий Ива́нович Чапа́ев; 9. veebruar V.k. 28. jaanuar 1887 – 5. september 1919) oli tuntud Punaarmee komandör Vene kodusõja ajal. Tuntud on temast ja ta abilisest Petkast pajatavad anekdoodid. Ta on ka paljude raamatute ja filmide kangelaseks. Dmitri Furmanovi romaan "Tšapajev": tõlkinud Pedro Krusten (avaldatud 1941), Hendrik Sepamaa (avaldatud 1947, 1970, 1985) "Tsapajev, Petka ja Anka". Koostanud Allan Espenberg (avaldatud 2015)
Maarin Ektermann

Maarin Ektermann (sündinud 26. juunil 1983) on eesti kunstiteadlane ja kuraator. Ektermann on õppinud Haapsalu kunstikoolis, magistrikraadi sai Eesti Kunstiakadeemias. Eesti Kunstiakadeemia üldteooriaainete keskuse juhataja ja lektor, Klassikaraadios saate Kunstiministeerium saatejuht, KUMU hariduskeskuse juhataja, kunstikriitika blogi Artishok üks asutajaid, kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali nõukogu esimees 2019–2021. Kunstikriitikuna kasutab nime Maarin Mürk. 2019 – Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia Maarin Ektermannile ja Mary-Ann Talvistule projekti “Kunstnikud kogudes” eest. "Maarin Ektermann". Drakadeemia. Originaali arhiivikoopia seisuga 18.08.2021. Vaadatud 18.08.2021. "Maarin Ektermann". EKABL. Vaadatud 18.08.2021. Õuemaa, Tarmo (18. veebruar 2017). "Maarin Ektermann jälgib ja kujundab Eesti kunstimaailma". Lääne Elu. Vaadatud 18.08.2021. "Kust läheb piir elava ja sureva linna vahel?". Arvamusfestival. Originaali arhiivikoopia seisuga 18.08.2021. Vaadatud 18.08.2021. "Maarin Ektermann". Eesti Kunstiakadeemia. Vaadatud 18.08.2021. "Kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali nõukogu koosseis 2019-2021". Kulka. Vaadatud 18.08.2021. "AUHINNASADU EKALASTELE: KULTUURKAPITALI AASTAPREEMIAD". Eesti Kunstiakadeemia. 2019. Vaadatud 18.08.2021.
Väike-Aasia

Väike-Aasia on poolsaar Euraasia edelaosas. Seda ümbritsevad Must meri põhjast, Marmara meri loodest, Egeuse meri läänest ja Vahemeri lõunast. Bosporuse väin ja Dardanellid eraldavad seda Balkani poolsaarest. Väike-Aasia poolsaare pinnamood on mägine. Seal asuvad Pontose mäed kirdes, Tauruse mäed lõunas ja Anatoolia mägismaa keskel. Kliima on vahemereline. Poolsaarel asub Tuzi järv. Väike-Aasia poolsaar kuulub Türgile. Suurimad linnad on İstanbul (osaliselt Väike-Aasias), Ankara ja İzmir. Anatoolia
Jeruzalė

Jeruzalė on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Jeruzalė piirneb lõunas Baltupiaiega, edelas Fabijoniškėsega, loodes Visoriaiga, kirdes Santariškėsega ning idas Kalvarijose ja Trinapolisega. Linnaosa idaosa jääb Verkiai regionaalparki. Osalt asub see Kalvarijose ajaloolisel kaitsealal, osalt aga Verkiai arhitektuurilisel kaitsealal. Linnaosa populaarsemad kunstirajatised on Jeruzalė skulptuuride park, Regina Violeta Šimulynienė maja-galerii ja 2003. aastast tegutsev Jeruzalė galerii. Haridust annavad keskkool, Püha Joosepi vaimulik seminar ja riiklik energeetikakool. Jeruzalės on Kalvarijose kirik ja Jeruzalė kalmistu. Jeruzalė küla kohta on esimesi teateid 17. sajandi teisest poolest. 1905. aastal asus sellel kohal Verkiai mõisa Jeruzalė karjamõis, kus oli 17 elanikku. 1930. aastal sai see taas küla staatuse. Aastal 1949 nimetati piirkond ümber Verkiaiks, kuna tauniti vana nimetuse religioosset tausta (tähendab leedu keeles Jeruusalemma). Selsamal aastal suleti ka Jeruzalė kirik. 1970. aastatel asuti kavandama skulptuuride väljakut, 1980. aastal hakati kunstnik Vladas Vildžiūnase initsiatiivil seda päriselt rajama. Aastail 1990–1997 rajati piirkonda punastest tellistest korterelamuid. Osa linnaosast jääb Verkiai mõisa kaitsevööndisse, osa Kalvarijose kompleksi kaitsevööndisse. Muinsuskaitse all on maja aadressil Jeruzalės g. 9, Verkiai mõisa kontorihoone, kirik, dominiiklaste kloostrihoone ja kirikaed. Leedu geoportaal Гошкевич И.И. Виленская губерния: Полный список населенных мест со статистическими данными о каждом поселении, составленный по официальным сведениям. Вильна, 1905. Pasižvalgymai po Vilnių, 2015 "Leedu kultuurimälestiste register". Vaadatud 18. augustil 2021.
Trinapolis

Trinapolis on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Trinapolis piirneb kagus Žirmūnaiga, lõunas Baltupiaiga, läänes Jeruzalėga, põhjas Kalvarijosega, idas aga üle Nerise Valakampiaiga. Linnaosa asub Baltupise ehk Cedronase oja kaldal. Trinapolis jääb Verkiai regionaalparki ja Kalvarijose ajaloolisele kaitsealale. Trinapolises asuvad Trinapolise kirik ja endine trinitariaanide klooster. Aastal 1905 oli kloostrile kuulunud Trinapolise külas 11 elanikku. Sealset kloostrikompleksi kasutati aastast 1846 õigeusu arhieireie suveresidentsina, aastast 1926 aga Vilniuse piiskoppide suveresidentsina. Aastal 1948 sealne kirik suleti, kloostrihoone võeti aga kasutusele haiglana. Aastal 1959 avati seal turismibaas. Aastast 1992 on sealne kompleks Vilniuse peapiiskoppide haldusalas, sealne kirik avati taas aastal 1997. Trinapolis jääb Kalvarijose kompleksi muinsuskaitsevööndisse. Muinsuskaitse all on sealne kirik ja kloostrihoone ning Kalvarijose ristitee algus. Leedu geoportaal Гошкевич И.И. Виленская губерния: Полный список населенных мест со статистическими данными о каждом поселении, составленный по официальным сведениям. Вильна, 1905. Vilnijos vartai "Leedu kultuurimälestiste register". Vaadatud 18. augustil 2021.
Kalvarijos

Kalvarijos on Vilniuse linnaosa, mis asub linna põhjaosas Verkiai valla territooriumil. Kalvarijos piirneb lõunas Trinapolisega, läänes Jeruzalėga, põhjas Verkiaiga ja idas üle Nerise Valakampiaiga. Kalvarijos jääb Verkiai regionaalparki ja Kalvarijose ajaloolisele kaitsealale. Seal asub Kalvarijose parkmets. Kalvarijoses asub ristitee, mis kujutab Jeesuse viimast teekonda. Tegemist on Žemaičių Kalvarija analoogse kompleksi järel vanuselt teise analoogse kompleksiga Leedus. Vene-Poola sõjas laastatud piirkond kuulus Verkiai mõisale. 1662. aastal eraldas Vilniuse kapiitel sinna Jeesuse teekonda Kolgata mäele kujutava kompleksi rajamiseks iga-aastase toetussumma. Ühtlasi said sealsed künkad nimeks Kolgata, Maarja, Siion ja Õlimägi. Esimene puidust kirik ja kabel püstitati sinna 1689. aastal. Aleksandras Kazimieras Sapiega initsiatiivil asuti ala edendama kui palverännakute piirkonda. 1688. aastal rajati sinna dominiiklaste klooster, mis asus piirkonna eest hoolitsema. Hiljem rajati teekonna algusse Trinapolises ka trinitariaanide klooster. 1675. aastal põles sealne kompleks maha, ent sinna asusid varssavi dominiiklased, kes püstitasid uued kivist kiriku- ja kloostrihooned. 1683. aastal valmis esimene kivist kabel. Kokku valmis Kalvarijoses 22 kivist kabelit, sinna rajati seitse puidust väravat ja puidust sild. XVIII sajandil kuulus seal Verkiai mõisale 52 peret. Kalvarjose elanikud tegelesid kalapüügi, metsanduse ning seente ja marjade korjamisega, hoolitsedes ka mõisa vesiveski eest. 1905. aastal oli Kalvarijose külas (sisulisel kloostris) 9 elanikku. 1962. aastal sulgesid Nõukogude võimuorganid peaaegu kõik sealsed kabelid, järgmisel aastal lõhuti suletud kabelid maha. Säilis vaid neli kabelit. Aastail 1990–2002 rajati lõhutud kabelite asemele uued. Kalvarijos jääb Kalvarijose kompleksi muinsuskaitsevööndisse. Muinsuskaitse all on sealne pansionaat, Kalvarijose kompleksi piirdemüür ja säilinud Kalvarijose ristitee kabelid. Leedu geoportaal Vilnijos vartai Гошкевич И.И. Виленская губерния: Полный список населенных мест со статистическими данными о каждом поселении, составленный по официальным сведениям. Вильна, 1905. "Leedu kultuurimälestiste register". Vaadatud 18. augustil 2021.
Riigi peaprokurör

Riigi peaprokurör on Eesti riigiametnik, kes juhib prokuratuuri. Ta esitab kord aastas justiitsministrile prokuratuuri tegevuse kohta aruande. Riigi peaprokurör esitab igal aastal Riigikogu põhiseaduskomisjonile ülevaate seadusega prokuratuurile pandud ülesannete täitmise kohta eelmisel kalendriaastal. Riigi peaprokuröri nimetab ametisse Vabariigi Valitsus justiitsministri ettepanekul, olles ära kuulanud Riigikogu õiguskomisjoni arvamuse. Üks ametiaeg kestab viis aastat. Riigi peaprokuröri ettepanekul nimetab justiitsminister ametisse juhtiva riigiprokuröri, riigiprokuröri ning juhtivprokuröri. Alates veebruarist 2020 on riigi peaprokurör Andres Parmas. Prokuratuur (Eesti) Prokuratuuriseadus (2.06.2020). Riigi Teataja VIII. Kasutatud 18.08.2020, https://www.riigiteataja.ee/akt/102062020008?leiaKehtiv
Nõunik

Nõunik on inimene, kellel on teatud alal tavalisest rohkem teadmisi. Üldiselt on nõunikul ka ristfunktsionaalne ja multidistsiplinaarne ekspertiis. Nõuniku töö sarnaneb rohkem mentori või teenäitaja tööle kui ühele ülesandele keskendunud konsultandi töö. Nõunik on tavaliselt juhtkonna liige, konsultandid täidavad funktsionaalsemaid ülesandeid.
Tõrma (Kadrina)

Tõrma oli endine küla Kadrina kihelkonnas ja Kadrina vallas. Koplimetsa, Tõrma ja Vanamõisa liideti 1977. aastal Ridakülaga. Ridaküla on Põima tütarküla, mis kannab Ridaküla nime alates 1977. aastast.
Aleksandra Elbakjan

Aleksandra Elbakjan (vene keeles Александра Асановна Элбакян; sündinud 6. novembril 1988) on Kasahstanist pärit programmeerija ja tasuta teadusartiklite jagamise keskkonna Sci-Hub looja. Ta eelistab kodeerida PHP keele abil, kuid valdab ka HTML-i, JavaScripti, Linuxit, nginx-i ja mysql-i. Elbakjanil on bakalaureusekraad arvutitehnoloogias ning magistrikraad lingvistikas. Ta on nimetanud Sci-Hubi kommunistlikuks projektiks ning öelnud, et armastab kommunismi ideaale, ehkki ei piirdu nende tõlgendamisel vaid marksistliku perspektiiviga. 2021. aastal ütles ta, et soovis "paar aastat tagasi" ühineda Venemaa Föderatsiooni Kommunistlik Partei või Venemaa Piraadi Parteiga, kuid ei saanud seda Vene kodakondsust omamata teha. 2012. aastal toetas ta Vladimir Putini poliitikat ja pidas end Vene patrioodiks. 2019. aasta detsembris teatas The Washington Post, et Ameerika Ühendriikide justiitsministeeriumii viib läbi juurdlust, uurimaks Elbakjani võimalikku koostööd Vene sõjaväeluure GRU-ga. "SCIENCE'S PIRATE QUEEN". The Verge. 8. veebruar 2018. Vaadatud 18.08.2021. Veede, Raul (30. juuni 2017). "Teadus ja autoriõigus". Sirp. Vaadatud 18.08.2021. N. Ezgi Altınışık, Alp Öztarhan, Emel Güneş (27. veebruar 2021). "A Robin Hood in the World of Science: Alexandra Elbakyan". Bilim ve Aydınlanma Akademisi (inglise keeles). Originaali arhiivikoopia seisuga 26. mai 2022. Vaadatud 26. juuli 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Shane Harris ja Devlin Barrett (19. detsember 2019). "Justice Department investigates Sci-Hub founder on suspicion of working for Russian intelligence". The Washington Post (inglise keeles). Vaadatud 26. juuli 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)