laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kosmos (kino)

Kosmos oli panoraamkino Tallinna kesklinnas, aadressil Pärnu maantee 45. Kino avati 10. märtsil 1964. Hoone arhitekt on Ilmar Laasi. Kosmose suurimasse saali mahtus 1015 inimest. 1990ndail oli suure saali kohtade arvu vähendatud 739ni ja ehitatud ka väike saal. 19. detsembril 2014 taasavati IMAX-formaadis kinos on kolm saali: suures 322 kohta, kahes väikeses kummaski 49. IMAX-formaadist loobuti 2020. aastal. Kinokett Cinamon lõpetas hoones äritegevuse 20. märtsil 2022. Kino järgi on nimetatud Kosmose trammi- ja bussipeatus. Samuti sai kino järgi nime Alar Pikkoraineni koomiks "Kosmosemutid". Kinohoone on arvatud ehitismälestiseks. Coca Cola Plaza Sõprus Tallinn's Kino Kosmos to Be Converted to IMAX Cinema news.err.ee "About Kosmos IMAX". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. oktoober 2017. Vaadatud 28. oktoobril 2017. "Kino Kosmos loobus IMAX-ist" ERR, 7. veebruar 2020 "Kino "Kosmose" sulgemisega sai läbi üks periood Eesti kultuurielus" ERR, 20. märts 2022 Mari Laaniste"Alar Pikkorainen ja Kosmosemutid" Kanepi raamatuküla koduleht (vaadatud 3. augustil 2011) Kosmos kultuurimälestiste riiklikus registris Kino Kosmos Forum Cinemas kodulehel Kosmos kultuurimälestiste riiklikus registris Ringvaade "Nõukogude Eesti nr.9", Kino Kosmos pidulik avamine Tallinnas, kino sisevaated, ekraanil Samoilenko, P. Makuhha, G. Abels., Tallinnfilm, 1964 Ajaloolised fotod Kosmose kinost Ajapaigas
Aardla järve kaitseala

Aardla järve kaitseala (ka Aardla järve botaanilis-ornitoloogiline kaitseala) oli kaitseala Haaslava ja Ülenurme vallas. See hõlmas Aardla järve ja selle ümbrust. Kaitseala suurus oli 132,5 ha, sellest maismaad oli 99,5 ha ja veekogusid 33 ha. See moodustati 1991. aastal, et kaitsta omapärast järvekooslust ja järve lähipiirkonda, kus elab mitu kaitsealust linnuliiki. Järve idakalda lähedale on ehitatud linnuvaatlustorn. 2014. aastal moodustati piirkonna kaitseks Ropka-Ihaste looduskaitseala. Aardla linnutorn Aardla järve botaanilis-ornitoloogiline kaitseala Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 30. juunil 2014)
Karstikaitseala

Karstikaitseala on looduskaitsealuse territooriumi tüüp, kus tähelepanu alla on võetud karstumise tagajärjel tekkinud pinnavormid, näiteks koopad. Aandu karstikaitseala Aula karstikaitseala Hageri karstikaitseala Kostivere karstikaitseala Pae karstikaitseala Paeala karstikaitseala Palamulla karstikaitseala Savalduma karstikaitseala Uhaku karstikaitseala
Kristin Scott Thomas

Kristin Scott Thomas (sündinud 24. mail 1960 Redruthis Cornwallis Edela-Inglismaal) on inglise filminäitleja. Kristin Scott Thomase isa oli Briti Kuningliku Mereväe piloot; ta hukkus lennuõnnetuses, kui Kristin oli vaid viieaastane. Kuus aastat hiljem hukkus lennuõnnetuses ka tema kasuisa, kes oli samuti Briti Kuningliku Mereväe piloot. Tema lapsepõlvekodu asus Dorsetis Edela-Inglismaal. Teda kasvatati katoliiklikus vaimus. Ta lahkus kodunt 19-aastaselt, et minna lapsehoidjaks Pariisi. Ta on elanud Prantsusmaal kauem kui oma kodumaal Inglismaal ja tunneb end mugavamalt prantsuse keeles suheldes. Ta on töötanud kolme Fiennesi perekonna liikmega: Ralphiga filmis "The English Patient", Josephiga filmis "Man to Man" ja Marthaga filmis "Chromophobia". Ta oli aastatel 1987–2005 abielus prantslase François Oliviennes'iga ja neil on kolm last: Hannah (sünd. 1988), Joseph (1991) ja George (2000). Ka tema noorem õde Serena Scott Thomas on näitleja.  Kristin Scott Thomas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Kristin Scott Thomas andmekogus IMDb (inglise)
Kahekojalisus

Kahekojalisus on valitsemisviis, kus seadusandlik võim koosneb kahest erinevast kojast. Kahekojalisust eristatakse ühekojalisusest, kus kõik liikmed arutavad ja hääletavad ühe rühmana, ning mõnest seadusandlikust koosseisust, millel on kolm või enam eraldi täiskogu või koda. 2015. aasta seisuga on vähem kui pooled maailma riikidest seadusandjad kahekojalised.
Väino Linde

Väino Linde (sündinud 31. jaanuaril 1959 Tallinnas) on Eesti jurist ja poliitik. Väino Linde on lõpetanud Pärnu 4. Keskkooli 1977 ning Tartu Ülikooli õigusteaduse erialal 1983. Linde on töötanud Pärnu KEKis ehitustöölisena 1977–1978, Tallinna Prokuratuuris abiprokurörina 1983–1985, Pärnu Rajooni Prokuratuuris abiprokurörina 1985–1989, Pärnu Maakonna Prokuratuuris prokurörina 1989–1993, 1994–1995; Ahti Kõo Advokaadibüroos vandeadvokaadina 1993–1994, Pärnu Linnavalitsuses linnasekretärina ning Advokaadibüroo HETA Pärnu osakonnas vandeadvokaadina 1997–1999. Linde on olnud AS Tallinna Lennujaam nõukogu liige ning AS Pärnu Sadam nõukogu esimees. Väino Linde on olnud Pärnu linnapea 1995–1996. Ta oli Pärnu Linnavolikogu 1996–2005 (ning selle esimees 1999–2002 ja aseesimees 2002–2005), IX ja X Riigikogu liige ning on XI Riigikogu liige. 17. aprillist 2007 on ta Riigikogu Põhiseaduskomisjoni esimees. Linde on Eesti Reformierakonna liige alates 1998. Balti Assamblee medal, 2002 Politsei teenistusmärgi eriklass, 2003 Poola Vabariigi Kuldne Teeneterist, 2005
Etnodžäss

Etnodžäss on üks etnomuusika paljudest vormidest. Enne 1990. aastaid peeti seda maailmamuusika eelkäijaks. Etnodžäss kogus populaarsust 1990. aastate ajal. Sõna "etno" viitab sõnale "etniline" ehk rahvapärimusele.
Raudremmelgas

Raudremmelgas ehk raudpaju (Salix pentandra) on pajuliste sugukonda paju perekonda kuuluv mitmeaastane heitlehine lehtpuu. Raudremmelgas võib kasvada 14 meetri kõrguseks (harva kuni 17). Taime lehed on pealt läikivad tumerohelised 5–12 cm pikad ja 2–5 cm laiad. Taim on kahekojaline, õied on urvad, mis õitsevad hiliskevadel pärast lehistumist. Õisi tolmeldavad enamasti mesilased. Taime looduslik levila on põhjapoolsed Euroopa ja Aasia alad. Eestis kasvab ta pärismaisena. Tavaliselt kasvab ta liigniisketel ja soostunud aladel, näiteks veekogude kallastel. Eesti pärismaised puud Raudremmelgas andmebaasis eElurikkus
VHK Muusikakool

VHK Muusikakool ehk Vanalinna Hariduskolleegiumi Muusikakool on muusikakool Tallinnas aadressil Uus tänav 32-34. Kooli juhataja on Karin Veissmann. VHK Muusikakool on välja kasvanud Vanalinna Muusikamaja ringidest ja loodud 1991. aasta septembris. Vanalinna Hariduskolleegiumi osana on muusikakooli eesmärk siduda huviharidus ja üldharidus terviklikuks, lapsekeskseks haridussüsteemiks. Õpperepertuaaris on peatähelepanu pööratud vaimulikule, vana- ja rahvamuusikale. Eesti muusikakoolide õppekavades ette nähtud ühismusitseerimise tunnid on Vanalinna Muusikakooli põhiprogrammi osas (1.–7. õppeaasta) pühendatud eelkõige koorilaulule. Kooritunnid on muusikakooli õppekavas kesksed, loobumine kooritööst tähendab ühtlasi loobumist õpingutest Vanalinna Muusikakoolis. Muusikakooli vastu võetud õpilased liituvad Vanalinna Muusikamaja Tütarlastekoori ettevalmistuskooriga või Püha Miikaeli Poistekoori ettevalmistuskooriga. Muusikakooli pedagoogilise kaadri komplekteerimisel on püütud õpetajateks kutsuda eelkõige tegevmuusikuid, kelle kaudu õpilastel tekiks kontakt ja elav suhe kontserdi- ja muusikaeluga. Keelpilliosakond: viiul, vioola, tšello, kontrabass Klahvpilliosakond: klaver, klavessiin, orel Puhkpilliosakond: plokkflööt, flööt, oboe, fagott, trompet Kitarr Kannel Löökpillid (muusikakooli põhiprogrammi läbinud õpilastele) Teooriaosakond: solfedžo, harmoonia, muusikalugu, looming, muusikateadus, koorijuhtimine Koduleht
Madsen (kuulipilduja)

Madseni kergekuulipilduja leiutas Taani sõjaväelane (siis kapten) Herman Madsen 1879. aastal. See oli üks esimesi kuulipildujaid. Tuleristsed sai see Vene-Jaapani sõjas 1904. aastal. Selles sõjas oli neid kasutusel umbes 1250 eksemplari. Pärast sõda müüdi palju kuulipildujaid Saksamaale ja veel 34 riigile. I maailmasõjas kasutasid neid relvi enamasti sakslased ja britid. Pärast I maailmasõda, kui algas Eesti Vabadussõda, andis Suurbritannia Eestile 723 Madseni kuulipildujat. Brittidelt abiks saadud kergekuulipildujad Lewis ja Madsen olid suure tulejõuga ning võimaldasid Eesti vägede tõhusat lahinguvõimekuse kasvu, sest andsid tulevahetuses selge ülekaalu selliseid relvasüsteeme mitteomavate Nõukogude Vene üksuste vastu. Kuulipilduja oli kasutusel Eesti sõjaväes kuni 1940. aastani. Teises maailmasõjas kasutas Madseni kergekuulipildujat Norra sõjavägi.
Victoria juga

Victoria juga (kohalikus keeles Mosi-oa-Tunya, eesti keeles nimetatud ka Viktooria joaks) on juga Lõuna-Aafrikas Zambezi jõel. Juga jääb Sambia ja Zimbabwe alale. Joa kõrgus on 108 meetrit ja keskmine voolukiirus 1088 m³/s. Joa teeb omapäraseks ka ebaharilik kuju ja hõlpsasti vaadeldav elurikkus. Iguaçu joad "Victoria Falls". World Digital Library. 1890–1925. Vaadatud 1.06.2013. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Victoria Falls seisuga 16.07.2008.
Vukssaag

Vukssaag on üldotstarbeline puidusaagimise käsisaag. Sae lõikeriist on õhuke suhteliselt lai terasleht, mille ühte serva on töödeldud hambad. Saelehe külge on kinnitatud enamasti puidust või plastist valmistatud käepide. Saeleht on otsast koonduv ning sageli lihvitakse see massi vähendamiseks ka selja suunas õhemaks. Mõnikord valmistatakse saeselg kergelt S-tähe kujulisena. Vanasti oli saagidel üldjuhul puidust püstolkäepide, kuid tänapäeva saagide nii puidust kui ka plastist käepidemed valmistatakse kinnise kontuuriga. Käepideme saelehe poolne serv on tihti vormitud nii, et seda saab kasutada ka vinkli ja eerunginurgikuna. Hamba suurust iseloomustab hammaste arv ühel tollil (TPI). Tavaliselt kasutatakse saage, mille hamba suurus jääb vahemikku 9–12 TPI. Suuremate hammastega saed on mõeldud jämetöötluseks ja pikisaagimiseks. Risti- ja pikisaagimise saagide hambakuju on erinev. Saehambad on väga sageli karastatud, need tunneb ära tumedama värvuse järgi ning neid ise viiliga ei teritata. Saagide pikkus on tavaliselt vahemikus 400–650 mm (15–26 tolli). Et saag saeteesse kinni ei kiiluks, on selle hambad enamasti räsatud. Saage teritatakse spetsiaalse kolmnurkse saeviiliga ja räsatakse räsamistangidega. Hõõrdumise vähendamiseks pealistatakse saeleht mõnikord spetsiaalse kaitsekihiga, näiteks polütetrafluoroetüleeniga (PTFE). Kaitsekiht võidakse peale kanda ka roostetamise vältimiseks. Käsisaage kasutatakse tavaliselt rohkem ristisaagimiseks. Mõnikord nimetataksegi vukssaeks ainult ristisaagimise saagi. Tuntumad saetootjad on Stanley, Bahco ja Sandvik. Saag How to Sharpen and Set a Saw Blade
Starbucks

Starbucks on maailma suurim kohvikukett. Ketti kuulub üle 23 000 kohviku 66 riigis. 1971. aastal Seattle'is loodud firma tegeles algul kohviubade röstimise ja müügiga. 1987. aastal müüsid asutajad ettevõtte kohvikupidaja Howard Schultzile, kelle juhtimisel hakkas kohvikukett Starbucksi nime all kiiresti laienema. Peagi avati kohvikud Vancouveris ja Chicagos, 1996. aastal Tōkyōs ning 1998. aastal Londonis, kus kohaliku keti omandamisega saavutati turul kiiresti juhtpositsioon. Sellega algas ettevõtte rahvusvaheline võidukäik. Starbucksi kohvikutes on müügil palju liike kohvijooke, kuid ka kakaod, teed, karastusjooke, võileibu, kooke ja salateid. Kuigi Starbucks rõhutab asjaolu, et ta lähtub oma tegevuses õiglase kaubanduse põhimõtetest, peetakse ettevõtet sageli üheks näiteks globaliseerumise negatiivsetest mõjudest. Starbucks. Forbes, mai 2013. Vaadatud 21.02.2014.  Starbucks – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht Starbucks plaanib koondada veel 1000 inimest. Postimees, 25. jaanuar 2009
Knut Nordby

Knut Nordby (11. november 1942 – 19. aprill 2005) oli norra psühholoog. Tal oli täielik akromatopsia. Ta on tegelnud akromaatilise nägemisega ja kirjeldanud oma seisundit isiklikust vaatekohast. Ta kirjutab muuhulgas: "Kuigi ma olen omandanud põhjalikud teoreetilised teadmised värvuste füüsikast ja värvusretseptorite mehhanismide füsioloogiast, ei aita miski sellest mul mõista värvuste tõelist loomust."[viide?] Nekroloog, foto Knut Nordby. Vision in a complete achromat: a personal account
Tiit Talpsep

Tiit Talpsep (22. jaanuar 1954 – 26. veebruar 2008) oli eesti bioloog. Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina 1977. aastal. Tegeles rakendusliku molekulaarbioloogiaga. Magistritöö kaitses ta papilloomiviiruste onkogeenidest ja nende seostest oksüdatiivse stressiga. Teise magistrikraadi sai ta ärijuhtimises. Ta oli Tartus geenitehnoloogiafirma Quattromed teadus- ja arendusdirektor. Oli aastaid Eesti bioloogiaolümpiaadide žürii esimees. Talpsep tegeles tõkkejooksuga ning harrastas suusatamist (läbis palju maratone, sh Vasaloppeti) ja talisuplemist. Ta oli abielus ja tal oli kolm last. In memoriam Tiit Talpsep Eesti Loodus 2008/3
Mummassaare

Mummassaare ehk Mummussaare (harvemini Mummos(s)aare)[viide?] on paikkond Udria ja Pimestiku küla piiril mere ääres. Külade piir olid ka Laagna ja Vaivara mõisa vaheliseks piiriks. Koht on nime saanud Pimestiku panga ja mere vahele jääva ovaalse, kuni 7–12 meetri kõrguse klindisaare järgi, mida ümbritseb madalam, lõuna poolt soine ala. Tegemist võib olla ka mere taandumisel maha jäänud järvega. Nimi on tuletatud murdesõnast "mumm" (ka mummokas), mis tähendab 'sitikas', 'muhk', 'kartul' jms. Pimestiku küla maadelt Mummussaares leiti 1939. aastal pronksiaegne meie aladel unikaalne kaunistatud aasaga õõskirves (pronkskirves), nõndanimetatud Vaivara kirves. 19. sajandi lõpus täitus kogu rannaäär Narva-Jõesuust (Hungerburg) Sillamäeni suvilatega. Suvilad olid ka Mummassaares. Sellel ajal ilmus ka Vene topograafilistele kaartidele (verstakaart) nimi Monpleasire ('kaunis vaade'), mis tähistas rannikuala Pimestikust Merikülani, ning anti välja terve sari postkaarte selle nime all. Mitmes ajalootrükises on levinud väide, et Mummassaares maandus 1919. aasta jaanuaris Utria dessant. Dessant maabus tegelikult Mummassaarest paar-kolm kilomeetrit idas Utria rannas, kuhu 1939. aastal paigutati ka vastav mälestustahvel. , Teise maailmasõja ajal läbis Mummassaart Tannenbergi liin ning seal toimusid 1944. aasta kolme kuu jooksul ägedad Sinimägede kaitselahingud. Mummassaares asus lahingute ajal langenud Eesti üksuste kalmistu, kuhu maeti ligikaudu 2000 langenud Eesti sõjaväelast. Nõukogude ajal asus Mummassaares Sillamäe pioneerilaager ja venelased tunnevad seda randa Sinimäe ranna nime all. President Lennart Meril oli 1990. aastatel kava rajada sellesse kaunisse kohta noorteküla. Pimestiku ja Mummusaare vahel olevat Kalevipoja vestitasku kivi. Suur kivi. Taheti ära lõhkuda, aga ei saadud. Ridakülast viib tee sinna. Mummasaare (Peeterristil) Murdesõnad "Pronkskirves". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuni 2007. Vaadatud 4. märtsil 2008. Elmar Elisto, Akadeemilise Emakeele Seltsi juhatuse keelelisi otsuseid ja seletusi, Eesti Keel, 1936 nr 5, lk 158 Maaamet, ajaloolised kaardid. Verstakaart (Utria) Mati Õun, Hannes Walter, Peedu Sammalsoo "Võitlused Läänemerel 1918-1919" Olion lk 57, Tallinn 2003 Siim Õismaa "Utria dessant 17. – 19. jaanuaril 1919" Eesti Sõjamuuseum – Kindral Laidoneri Muuseumi trükkis, 2008 EKRK I 11, 95 (4), Jõhvi raj, Toila — A. Rõõm (1955)
Simo Atso

Simo Atso (sündinud 11. jaanuar 2001) on eesti muusik, death metal ansambli Intrepid kitarrist ning asutajaliige. Veel tegev bändides Loits, Tankist, Shower ja Surgent. Ta on olnud ka ansamblites Nihilistikrypt, Rattler, Must Hunt ja Solidaarsus kitarrist ning ansamblis Beyond the Structure trummar. Juba lapsena osales Kanal 2 telesaates "Talendijaht", kus pääses finaali. Samuti jõudis konkursi Noortebänd 2018 finaalvooru, kus mängis trumme ansambliga Bourbon Sugar. Tema vanemad on muusikud Marko Atso ja Kaire Nurk. Elu24 artikkel võidetud saatest Õhtulehe artikkel trummarist
Herman Madsen

Vilhelm Herman Oluf Madsen (11. aprill 1844 – 14. juuni 1917) oli Taani poliitik ja sõjaväelane, Madseni kuulipilduja leiutaja. Sõjaväes hakkas ta teenima 1859 kursandina. 1861 ülendati ta nooremleitnandiks. 1863 astus ta kuninglikku sõjakooli. Teise Schleswigi sõja ajal 1864 teenis ta Taani sõjaväes leitnandina. 1867 sai ta jalaväes vanemleitnandiks. 1868 viidi ta üle suurtükiväkke. 1887–1889 teenis ta 1. suurtükipataljonis, kus ülendati kolonelleitnandiks ja töötas staabiülemana. 1895 ülendati ta koloneliks ja 1903 kindraliks. 1868 abiellus ta Albertina Henrietta Peterseniga, kelle isa oli vikaar. Madseni enese isa töötas eksperdina lõhkeainete alal. 1896 leiutas ta kuulipilduja, mis hakkas kandma tema nime. See võeti 1902 kasutusele Taani sõjaväes ja seda eksporditi laialdaselt. Samuti leiutas ta Madseni 20 mm õhutõrjekahuri. 24. juulil 1901 sai Madsen Taani sõjaministriks Johan Henrik Deuntzeri valitsuses ja töötas sel kohal kuni 14. jaanuarini 1905, mil valitsus tagasi astus. Ta oli Taani ajaloo viimane sõjaminister, pärast teda see ametikoht kaotati. Valitsuses esindas ta liberaalset erakonda Venstre nagu kõik ülejäänudki ministrid. Ministrina pooldas ta Kopenhaageni kindlustuste rajamist. See tekitas konflikti, mis lõppes erakonna lagunemisega: selle vasakpoolne tiib astus erakonnast välja ja moodustas uue erakonna Det Radikale Venstre, mis eksisteerib selle nime all tänapäevani. 1909 valiti Madsen Folketingi. Madsenit huvitas matemaatika. 1868 hakkas ta ohvitseride koolis matemaatikat õpetama ja tegi seda 1896. aastani. Ta andis välja mitu õpikut ballistika kohta. 1903–1910 oli ta Taani Matemaatikaühingu president.
Tacitus (keiser)

Tacitus (Imperator Caesar Marcus Claudius Tacitus Augustus; sünninimi Marcus Claudius Tacitus; 200 – juuli 276) oli Vana-Rooma keiser detsembrist 275 kuni surmani.
Šilka ahelik

Šilka ahelik (vene keeles Шилкинский хребет) on mäestik Aasias Venemaal Baikali taga. Kulgeb Šilka vasakul kaldal valdavalt ida-lääne suunas. Pikkus umbes 200 km, kõrgus kuni 1063 meetrit. Nõlvadel on lehismetsad.
Termoprinter

Termoprinter (inglise thermal printer) on arvuti väljundseade, mis kasutab kujutiste paberile kandmiseks soojusülekannet. Termoprintereid on üldjoontes kaht tüüpi: termosiirdeprinter; termokontaktiga printer. Termokontaktiga printerid ei kasuta kujutiste paberile kandmiseks eraldi värvaineid. Selle asemel kuumutatakse kujutise paberile kandmiseks valikuliselt erilist soojustundlikku paberit. Kuumutatud termopaberi osad muutuvad soojusest indutseeritud keemiliste reaktsioonide toimel tumedamaks ja moodustavad seeläbi soovitud pildi. Termokontaktiga printimise tehnoloogiat kasutasid näiteks varased faksiaparaadid. Termokontaktiga printerite kasutamise kasuks räägivad järgnevad asjaolud: Võimaldab printida täpseid ja teravaid kujutisi. Ideaalne paberi lühikese eluea korral, näiteks tšekkidel kasutamiseks. Lihtne ja odav kasutada, kuna ei kasuta värvaineid – välditakse hoolduskulusid. Väga vähe jäätmeid. Termoprinterid on üldiselt vastupidavamad kui muud tüüpi printerid. Termokontaktiga printerite kasutamisel tasuks arvestada järgnevate kitsaskohtadega: Tekkinud kujutised on kuumus- ja valgustundlikud. Termopaber on ka pärast printimist keemiliste ainetega kaetud ning võib tavakasutamiseks vajada lisatöötlemist. Termosiirdeprinteris asub ülekandelint, mille abil kantakse edasi vahapõhist värvainet. Kui vaha soojendatakse, siis see sulab ning värv kantakse paberile. Vahavärvi jahtumisel muutub see taas tahkeks ning paberile on kantud püsiv ja vastupidav kujutis. Selline printer ei vaja mingit erilist paberit ning töömeetod on kiire ja efektiivne, kusjuures võimaldab ka värviliste kujutiste paberile kandmist. See-eest pole kujutised väga realistlikud. Termosiirdeprinterite kasutamise kasuks räägivad järgmised asjaolud: Tekitab väga teravad kujutised, mis lihtsustavad lugemist ja andmete skannimist. Sobib pikaajaliseks tööks. Vähe jäätmeid. Teiste printeritüüpidega võrreldes on pikaajalised hoolduskulud väikesed. Printida saab eri tüüpi paberile, kuna tehnoloogia ei sõltu otseselt paberi omadustest. Vastupidav ja kestev tehnoloogia. Termosiirdeprinterite kasutamisel tasuks arvestada järgnevate kitsaskohtadega: Varustamiskulud on pisut suuremad kui termokontaktiga printeritel, kuna aeg-ajalt on tarvis värvilint välja vahetada. See-eest on termosiirdeprinteri termopea termokontaktiga printeri omast pikema elueaga. Kui värvilinti ei kasutata printimiseks kuigi palju, võib see raisku minna. Taaskasutamine on keeruline. Paberi omadused ja värvilindi omadused peavad omavahel sobima. Termopea – toodab soojust, kannab kujutise paberile Trükisilinder – kummist rull, mis söödab printerile paberit Vedru – surub termopea termopaberile Kontroller – juhib printimismehhanisme Laserprinter Ledprinter Nõelprinter Võrguprinter Tindiprinter 3D-printer Barcoding Incorporated. Comparison of Barcode Printers. Kasutatud 10.01.2014. (inglise) Webopedia. Thermal printer. Kasutatud 10.01.2014. (inglise)
Troopiline mandriline kliima

Troopiline mandriline kliima on Alissovi kliimaklassifikatsiooni kuuluv kliimatüüp, mis on iseloomulik mandrite sisealadele. See kliimatüüp on levinud Aafrika põhja- ja lõunaosas, Araabias, Austraalia territooriumi suures osas, Mehhikos, Lõuna-Ameerika keskosas, st nendes piirkondades ekvaatorist põhja ja lõuna pool, kus puuduvad mussoonid ja aasta läbi valitseb troopiline õhk. Nendes piirkondades paiknevad troopilised kõrbed (sh Sahara kõrb, Araabia kõrb, Austraalia kõrbed jne). Selle tõttu nimetatakse mõnikord seda kliimat troopiliste kõrbete kliimaks. Kuna aasta jooksul valitsevad seal laskuvad õhuvoolud, siis pilvisus ja sademete hulk on seal väga väikesed. Maapinna kiirgusbilanss on kuiva õhu ja maapinna suure albeedo tõttu väiksem kui ekvatoriaalses vöötmes. Õhutemperatuur on kogu aasta jooksul väga kõrge, sest soojuskaod aurumisena on väikesed. Suvi on palav, soojema kuu keskmine õhutemperatuur on üle +26 °С, aga kohati kuni +40 °С. Troopilistes kõrbetes ongi maksimaalsed õhutemperatuurid maakera kõrgeimad (+58 °С). Ka talv on soe: külmima kuu keskmine õhutemperatuur jääb +10 ja +22 °С vahele. Aastane temperatuuriamplituud on suur, keskmiselt on see 15–20°. Ka ööpäevased õhutemperatuurikõikumised on suured, mõnikord kuni 40 °С. Sajab harva, aga esineb ka tugevaid vihmu (Saharas kuni 80 mm ööpäevas). Aastane sademete hulk on tavaliselt alla 250 mm, kohati isegi alla 100 mm. Tuuled on nõrgad, aga esineb tolmutorme (samuume), mis kannavad edasi tohutus koguses liiva. Need tormid on seotud õhu alumise kihi ülesoojenemisega. Köppeni kliimaklassifikatsiooni järgi vastab troopilisele mandrilisele kliimale BW kliimatüüp. Тропические климаты[alaline kõdulink].
Eesti Noorte Looduskaitse Ühing

Eesti Noorte Looduskaitse Ühing (ENLÜ) on ühendus, mis propageerib noorte loodusteadvuse kasvu ja aitab kaasa loodus(kaitse)teemaliste probleemide lahendamisele. Ühingu liikmeiks võivad põhikirja järgi olla 10 kuni 29 aasta vanused noored. Ühing korraldab regulaarselt keskkonnalaagreid, -aktsioone, vanapaberikorjamisi jt. Alates 1998. aastast viib ühing Tallinna Tehnikaülikoolis läbi rohelist päeva. Aastal 1997 assotsieerus ühing rahvusvahelise organisatsiooniga Youth and Environment Europe.
Eesti Orhideekaitse Klubi

Eesti Orhideekaitse Klubi on ühendus, mis koondab Eesti orhidee- ehk käpalistehuvilisi. Klubi eesmärk on uurida Eesti orhideesid, avaldada vastavateemalisi publikatsioone ja korraldada koostöös teiste organisatsioonidega orhideede kaitse. Klubi loodi 1985. aastal Olaf Schmeidti ettevõttel, kes oli ka esimene president. Klubi on avaldanud mitu orhideeraamatut, näiteks 2002. aastal ilmunud "Kodumaa käpalised". Alates 2010. aastast valib klubi aasta orhidee. Aastal 2010 valiti aasta orhideeks punane tolmpea, aastal 2011 tõmmu käpp, aastal 2012 käokeeled (kahelehine käokeel ja rohekas käokeel) ning aastal 2013 kõdu-koralljuur. 2014. aastal oli aasta orhideeks hall käpp. 2015. aastal on aasta orhideeks kärbesõis. Alates 1994. aastast antakse välja ajakirja Ööviiul. Aastatel 1990–2008 oli klubi president botaanik Tiiu Kull. Seejärel on presidendiks Ester Valdvee. 2011. aasta orhidee on tõmmu käpp Klubi koduleht