laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Valdo Mäeste

Valdo Mäeste VR I/3 (kuni 1935. aastani Valter Bergmann; 7. jaanuar 1894 Tallinn, Eestimaa – 16. september 1965 Toronto, Kanada) oli Eesti sõjaväelane (major). Valter Bergmann osales Venemaa keisririigi armee koosseisus Esimeses maailmasõjas ning leitnant Bergmanni autasustati 1915. aastal Püha Georgi ordeni 4. järguga, tegevuse eest "lahingus, kus ta peale roodukomandöri langemist võttis roodu juhtimise üle ja viis mehed rünnakule. Lahingus võeti 53 vangi ja saadi sõjasaagiks kuulipilduja". Eesti Vabadussõjas osales ta 6. Jalaväepolgus, 12. veebruaril 1920 ülendati alamkaptenist kapteniks ja osalemise eest Vabadussõjas autasustati teda 13. mail 1921 Vabadusrist I järgu 3. liigi ordeniga. Pärast Vabadussõda jätkas teenistust Eesti sõjaväes: 6. jalaväerügemendis, 7. Jalaväerügemendis, 8. Üksikus Jalaväepataljonis, 7. Jalaväerügemendis, 5. Üksikus Jalaväepataljonis. 1934. aastast 2. Üksikus Jalaväepataljonis kompanii ülemana, 1935. aasta 20. veebruaril ülendati majoriks ning teenis 9. Üksikus Jalaväepataljonis. 1935. aastal nimede eestistamise kampaania ajal eestistas 22. augustil 1935, saksapärase ees- ja perekonnanime Valter Bergmann Valdo Mäesteks. 1938. aasta 1. augustil lahkus Valdo Mäeste Eesti sõjaväe tegevteenistusest 9. Üksik Jalaväepataljonist. Teises maailmasõjas osales Valdo Mäeste 1941. aastal Eestis moodustatud Saksa vägede tagalajulgestuseks moodustatud 184. Eesti julgestusgrupi 13. sadakonna ülemana. 1942. aasta 1. veebruaril anti major Mäestele Saksa Raudrist, oma üksuse eduka juhtimise eest võitlustes ja ühtlasi avaldati üksustele kiitust ülesnäidatud kohusetruuduse ja vapruse eest. Valdo Mäeste on maetud Torontosse Westminsteri kalmistule. Tema abikaasa oli Maie Mäeste (sünd. Künnapuu). Järva Teataja Nr.30, 12. märtsil 1942 Ohvitseride andmekogu
Jaan Priimägi

Jaan Priimägi (8. oktoober 1885 Nursi – 14. detsember 1965 Stuttgart) oli Eesti kohtunik, Tartu Ringkonnakohtu liige. Jaan Priimägi. Võitleja, jaanuar 1966, nr. 1, lk. 6.
Jõgeva alevivanemate ja linnavanemate loend

Alates Jõgeva alevi moodustamisest kuni 1944. aastani juhtisid Jõgeva omavalitsust järgmised isikud: 13. mai 1919 – 7. juuli 1920 (kuni 17. detsembrini 1919 ajutine) Villem Sikk 7. juuli 1920 – 13. detsember 1923 August Jõgar (kuni 22. detsembrini 1920 kohusetäitja) 13. detsember 1923 – 14. jaanuar 1926 Johannes Laur 14. jaanuar 1926 – detsember 1929 Jaan Luha detsember 1929 – 1934 August Meos 7. veebruar 1934 – märts 1934 Aleksander Tani märts 1934 –10. juuli 1940 Johannes Võsu (kuni 19. aprillini 1934 kohusetäitja, alates 1. maist 1938 linnavanem) 2. juuni 1938 – 27. juuli 1940 Alfred Laur (abilinnavanem) 25. juuli 1941 – 7. jaanuar 1942 Johannes Võsu (linnapea) 25. juuli 1941 – 19. september 1944 August Tibar (abilinnapea) 7. jaanuar 1942 – 19. september 1944 Joosep Sild (linnapea) 17. jaanuar – 19. september 1944 Jaak Aben, Paul Avi, Artur Kalvet, Jaan Liigand, Eduard Põldre, Voldemar Schmidt, Aksel Vindi, Oskar Virulane (raehärrad)
Runebergi projekt

Runebergi projekt on Gutenbergi projekti eeskujul loodud algatus, mille käigus digiteeritakse ehk luuakse vabalt kättesaadavad elektroonilised versioonid raamatutest, mis on olulised Põhjamaade kultuuris ja ajaloos. Runebergi projekt on üks Linköpingi Ülikooli arvutiklubi LYSATOR projekte. Projekti käigus hakati kirjandusteoseid digiteerima detsembris 1992, kuid nüüd digiteeritakse lisaks kirjandusteostele ka säilitatavaid kunstiteoseid, noote ja Põhjamaade autorite ladinakeelseid teoseid. Projekti viiakse ellu vabatahtlike abil ning skaneeritakse vaid neid teoseid, mille autor on vähemalt 70 aastat surnud ja autorikaitse enam ei kehti. Runebergi projekt on saanud nime Soome luuletaja Johan Ludvig Runebergi järgi. Nimel on mitmekihiline tähendus, kuna sõnu rune (täht ruuni tähestikus) ja berg (mägi) saab vabas tõlkes tõlkida tähtede mäeks enamikust Põhjamaade keeltest. Silmas on peetud ka sarnasust Gutenbergi projekti nimega. Project Runeberg https://runeberg.org/authors/
Håkon V Magnusson

Håkon V Magnusson (1270 – 8. mai 1319) oli Norra kuningas aastail 1299–1319. Ta oli viimane Kaunisjuukse dünastiast pärit Norra kuningas. Håkon sündis Norra kuninga Magnus Lagabøte ja tema abikaasa Taani Ingeborgi noorema pojana. 1299. aastal suri Håkoni vanem vend Eirik Magnusson. Et Eirikul ei olnud meessoost järeltulijat, sai troonile Håkon. Võimule saades jätkas ta oma venna vaenulikult meelestatud poliitikat Taani suhtes, kuid 1309. aastal sõlmis ta Taaniga rahu. Sisepoliitikas piiras ta suurülikute võimu ja suurendas kuninga oma. Håkoni surma järel sai troonile tema alaealine tütrepoeg Folkungite dünastiast Magnus Eriksson, kes aastast 1319. valitses Norrat ja Rootsit (1319–1343) Håkon maeti Oslo Neitsi Maarja kirikusse. Hiljem kiriku varemetes tehtud väljakaevamistel leiti Håkoni ja tema abikaasa Eufemia säilmed, mis maeti ümber Akershusi kindlusesse. Håkon oli abielus Rügeni vürsti Wizlaw II tütre Eufemiaga. Abielust sündis: Ingeborg (1301– u. 1360), abiellus Rootsi hertsogi Erik Magnussoniga (surnud 1318). Erik surma järel abiellus ta Lõuna-Hallandi hertsogi Knut Porsega, kellel Taani kuningas andis 1329. aastal, pandiks laenu vastu Eestimaa hertsogkonna lääniks. Erik Magnussoni ja Ingeborgi pojast Magnus Erikssonist (sünd. 1316), sai hiljem sai Rootsi ja Norra kuningas, [Magnus VII]]. Abieluväliselt oli Håkonil ka tütar Agnes, kes oli abielus Hafthor Jonssoniga. Norra kuningate loend Sakina Kagda, Barbara Cooke. "Norway". Marshall Cavendish. 2006. Lk. 30 T. K. Derry. "History of Scandinavia". Lk. 59-60 Eric Braun. "Norway in Pictures". Twenty-First Century Books. 2003. Lk. 26 Malcolm Barber. "The two cities: medieval Europe, 1050-1320". Routledge. 2004. Lk. 350 Håkoni perekond ja sugupuu
Edgar Heinrichsen

Edgar Heinrichsen VR I/3 (11. juuli 1887 Tallinn – 9. juuni 1966 Oldenburg) oli eesti insener. Lõpetas Tallinna Reaalkooli ja õppis seejärel tehnikaülikoolis Karlsruhes. 1910. aastal lõpetas Kyffhäuseri polütehnikumi Schwarzburg-Rudolstadtis. Alustas töötamist Tallinna era-elektrijaama juhatajana. 1911. aastal asus tööle arvutusinsenerina AS Voltas. Esimese maailmasõja ajal oli Peeter Suure sõjasadama elektrotehnilise osakonna ülema abi, seejärel saksa okupatsiooni ajal samas asunud keiserliku mereväe sadamatöökojas peaelektrotehnik. Vabadussõja ajal teenis Riigi Sadamatehaste peainsenrina, seejärel mereväe rannakindluste ehitusosakonna ülemana ja sadamatehaste valitsuse ülemana. Sadamatehaste üleviimisel kaubandus-tööstusministeeriumi alla arvati Heinrichsen reservi. Riigi sadamatehastes töötatud ajal osales soomusrongide ja -autode ehitamises, mille eest teda autasustati Vabadusristi I liigi 3. järguga. Töötas seejärel tehnilise juhatajana AS Nagel, Knabe ja Ko tehases ja õppejõuna Tallinna Tehnikumis. 1929. aastast oli AS Volta tehniline direktor. Tallinna Tehnikumi õppejõudude grupifoto, Edgar Heinrichsen tagareas vasakult teine Ohvitseride andmekogu
Vega saared

Vega saared (norra keeles Vegaøyan) hõlmab 1037 km² avatud kultuurmaastikku, koosnedes umbkaudu 6500 väikesest saarest, laiust ja skäärist. Saarestik asub Vega vallas Nordlandi maakonnas põhjapolaarjoonest lõunas ning ümbritseb suurimat saart Vegat. Saarestik on olnud asustatud alates kiviajast. 2004. aastast on Vega saarestik UNESCO maailmapärandi nimistus. Vega saarestik esindab seda, kuidas põlvkonnad kalureid ja farmereid on üle 1500 aasta säilitanud püsiva elukeskkonna karmil merelisel maastikul põhjapolaarjoone lähedal, elatudes nüüdseks haruldasest tegevusalast – hahkade udusulgede korjamisest. Saarestikule saab parvlaeva või kiirpaadiga Nordlandi maakonnas asuvast Brønnøysundist, kuhu omakorda saab lennukiga või mööda maismaad. Koduleht Vegaøyan UNESCO kodulehel
Håkon Herdebrei

Håkon Sigurdsson (ka Håkon Herdebrei (eesti k. Haakon Laiaõlgne); 1147 – 7. juuli 1162 Romsdalen) oli Norra kuningas aastail 1157–1162. Håkon sündis Norra kuninga Sigurd Haraldssoni abieluvälise pojana, ning sai troonile pärast oma onu Øystein Haraldssoni surma. Kuna Norras käis parasjagu kodusõda, oli võim riigis jagunenud mitme rivaalitseva kuninga vahel. 1162. aastal tappis jarl Erling Skakke noore kuninga Håkoni. Norra kuningate loend Snorri Sturluson "Heimskringla" Katherine Holman. "The Northern Conquest: Vikings in Britain and Ireland". Signal Books. 2007. Lk 205
Bengt Gabrielsson Oxenstierna

Bengt Gabrielsson Oxenstierna (surnud 1591), vabahärra, Södermanlandi hertsog Karli vürstlik nõunik; Södermanlandi, Närke ja Värmlandi kuberner; Värmlandi laaman; Gabriel Bengtsson Oxenstierna ja Bengt Bengtsson Oxenstierna isa, järgneva vanaisa Bengt Gabrielsson Oxenstierna (1623–1702), Korsholmi ja Wasa krahv, poliitik ja diplomaat, Liivimaa kindralkuberner
Jäljed

"Jäljed" on Tõnis Mäe stuudioalbum, mis on välja antud 2003. aastal. "Jäljed" andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles)
Peter Asbjørnsen

Peter Christen Asbjørnsen (15. jaanuar 1812 – 5. jaanuar 1885) oli norra kirjanik ja loodusteadlane, kes tegeles norra folkloori kogumisega. Tema ja Jørgen Engebretsen Moe (1813–1882) kogumikku "Norske Folkeeventyr" ("Norra rahvajutud") nimetatakse koostajate järgi tihti ka lihtsalt "Asbjørnsen ja Moe". Asbjørnsen sündis Norras Kristianias klaasissepa pojana. Asbjørnseni ema oli ülimalt ebausklik ning nägi vaimuhaiguse tõttu üleloomulikke olendeid. Asbjørnsen ei olnud kõige tublim õpilane ja on vihjatud, et kool teda eriti ei huvitanud. Tema kooliaegne sõber Carl Andersen on hiljem kirjutanud, et Asbjørnseni kehv edenemine koolis tulenes sellest, et "Rahvajuttude ja muinasjuttude /.../ vastupandamatu veetlus oli liialt tugev." (tsitaat Hanseni biograafiast Asbjørnsenist, 1932) Jørgen Moega tutvus ta koolipoisina Ringerikes. Siiski asus ta Ida-Norras eraõpetajana tööle. 1833. aastal astus ta Kuninglikku Frederiki Ülikooli, kus omandas zooloogi elukutse. Juba kahekümneaastasena alustas ta muinasjuttude ja legendide kirjapanekut. Hiljem rändas Asbjørnsen jutte kogudes läbi kogu Norra. Esimene "Norske Folkeeventyr" anti välja 1841. aastal. 1852. avaldati "Norske Folkeeventyri" teine väljaanne ning varsti pärast seda andis Moe oma käsikirjad üle Asbjørnsenile, et pühenduda rohkem vaimulikukohustustele. Pärast 1850. aastat keskendus Asbjørnsen rohkem loodusteadustele. Ta kirjutas ja tõlkis palju zooloogia teemadel ning oli juba varem andnud välja ka kuueköitelise looduslooainelise kogumiku noortele. Ta tõi Norra inimesteni Darwini teoseid ja avastas ühel oma uurimisretkel uue meritähe liigi. Teda hakkas huvitama metsandus ja 1856. aastal õppis ta Norra valitsuse stipendiumi toel metsandust Saksamaal. Vaatamata niigi rohketele huvidele ei kaotanud ta kunagi huvi lugude kuulamise ja vestmise vastu. Nii toimetas ise oma kolm legendide kogumikku, neist viimase 1870. aastal. Lisaks andis ta välja täiendusi ja lisasid Norra rahvajuttude väljaandele. 20. sajandil tegi Norra filmirežissöör Ivo Caprino mitu Asbjørnseni ja Moe muinasjuttudel põhinevaid nukufilmi, mida ümbritseb mängufilmitehnikas raamjutustus, kus näitleja mängib Asbjørnseni. Caprino rajas ka Lillehammeri lähedale Hunderfossenisse teemapargi, mis põhineb kogutud muinasjuttudel. Hult, M. H. Framing a national narrative: the legend collections of Peter Christen Asbjørnsen. Wayne State University Press, 2003, lk 13 Hult, M. H. Framing a national narrative: the legend collections of Peter Christen Asbjørnsen. Wayne State University Press, 2003, lk 14
Dessau-Roßlau

Dessau-Roßlau on kreisivaba linn Saksamaa idaosas Saksi-Anhalti liidumaal. Asub Mulde jõe suudmes Elbe ääres. Dessau-Roßlau loodi 1. juulil 2007 Dessau ja Roßlau linna ühinemisel. Dessaud on esmamainitud 1213. aastal, kuid mõned linnaosad on üle 1000 aasta vanad. Bauhausi koolihoone, kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Dessau-Roßlau koduleht
Teodor Kalberg

Teodor (Theodor) Kalberg VR I/3 (21. märts (vkj 9. märts) 1892 Päidla – 6. veebruar 1969 Norrköping) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, teenis Õhukaitses ja Teise maailmasõja ajal oli ohvitser Omakaitses. Teodor Kalberg sündis 1892. aastal Päidla külas Tartumaal Kaarel Kalbergi pojana. Ta lõpetas 1914. aastal Tartu Õpetajate Ühisuse Kaubanduskooli ja tegutses seejärel lühikest aega Venemaal kaupmehena. Esimese maailmasõja alguses mobiliseeriti Kalberg Vene sõjaväkke. 1917. aastal lõpetas ta Irkutski 3. lipnikekooli ja saadeti rooduülemana Rumeenia rindele. Enne Vabadussõja algust naasis Kalberg Eestisse. Ta teenis ohvitserina Tallinna 1. ja 2. kaitsepataljonis, tõusis kiiresti teenistusredelil ja sai peagi Kaitseliidu ülema adjutandiks. 1921. aastal autasustati teda Vabadusristiga. 1925. aastal lõpetas Kalberg Lennukooli lendurvaatlejate erikursuse. Samal ajal viidi ta üle Lennuväerügementi. Seejärel teenis ta Lasnamäel Lennubaasis ja Õhukaitse Staabis. 1937. aastal lõpetas Kalberg Kõrgema Sõjakooli sõjamajanduse alal. Järgmisel aastal ülendati ta kolonelleitnandiks ja 1939. aastal viidi üle 2. Diviisi intendandiks. Nõukogude okupatsiooni algul määrati Kalberg Punaarmee 42. laskurpolgu majandusülemaks. Suvesõja ajal õnnestus tal väeosast põgeneda ja sakslaste poole üle minna. Seejärel aitas ta organiseerida Omakaitset ja oli selle staabiülemaks. 1944. aastal, enne uut Nõukogude okupatsiooni, lahkus Kalberg oma perekonnaga Rootsi. Ta töötas Norrköpingis arhivaarina ja raamatukoguhoidjana, 1959. aastal määrati ta pensionile. Kalberg oli EELK Norrköpingi koguduse nõukogu liige ja üks Eesti Rahvusliku Koondise Norrköpingis asutajaid. Ta suri 6. veebruaril 1969 ja on maetud Norrköpingi Matteuse kalmistule. Seal puhkab ka tema naine Salme Kalberg (1899–1998).
Elmar Adof

Elmar Adof (9. detsember 1902 Elva – 27. mai 1969 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (major, 1939). Ta oli Rootsis asuva Eesti Sõjainvaliidide Kapitali esimees. Kotkaristi V klassi teenetemärk, 1940 Sihtmõte, sihtannetus, sihtkapital ja – sihtasutus. Võitleja, august 1954, nr. 8, lk. 1.
Isikuline tegumood

Isikuline tegumood ehk personaal on tegumoe kategooria liige, mis avaldub kogu lause ehituses ja näitab seda, et tegevuse sooritaja, protsessis või olukorras olija on lauses ka väljendatud. Eesti keeles on tegumoe kategoorial kaks liiget: isikuline tegumood ja umbisikuline tegumood. Isikuline tegumood näitab seda, et tegevussubjekt on lauses tavaliselt väljendatud alusena: Juku ootab rongi. Isikulise tegumoe vormi kasutatakse ka üldisikulistes ja isikuta lausetes: Selle töö teeb kiiresti ära. ja Täna müristas mitu tundi. Isikulisel tegumoel puudub tunnus. Morfoloogilised kategooriad
Kusta Vesilo

Kusta Vesilo (kuni 11. aprillini 1935 Gustav Mihkelson; 17. aprill 1900 Uulu, Pärnumaa – 23. august 1969 Sydney) oli Eesti sõjaväelane (major). Ta jättis Vabadussõja puhkedes pooleli Pärnu Reaalkooli kuuenda klassi ning astus 11. veebruaril 1919 vabatahtlikuna Pärnu Kaitsepataljoni. 13. märtsil 1919 viidi üle Pärnu linna komandandi komandosse. 15. juulist 1919 kuni 6. augustini 1921 õppis Sõjakooli esimesel rahuaegsel kursusel jalaväe alal ning ülendati selle lõpetamisel alamleitnandiks. Asus teenima lennuväes, kus määrati Merilennu salga nooremohvitseriks. Töö kõrvalt õppis lennuväe õppejaoskonnas lendurvaatlejate kursusel, mille lõpetas 1. jaanuaril 1923 ning sai lendurvaatleja kutse. 15. märtsist 1924 (seoses lennuväerügemendi formeerimisega) viidi üle Tartus asunud eskadrilli nr. 1 lendurvaatlejaks. 1927. aastal nimetati sama üksus eskadrilliks nr. 5, Kusta Vesilo jätkas samas teenistust lendur-vaatlejana. 15. jaanuarist 1928 viidi ta üle Lennubaasi ning määrati selle relvurohvitseriks. 1940. aastal töötas Lennubaasi adjutandina. Pärast Nõukogude Liidu relvajõudude toetusel organiseeritud juunipööret alustas uus riigivõim Lennubaasi likvideerimist. Kusta Vesilo viidi üle Sõjavägede Staapi kindralmajor August Kasekampi käsutusse ja arvati 10. novembrist 1940 seoses eestlastest koosnevate koosseisude vähendamisega reservi. 1. märts 1942 määrasid Saksa okupatsioonivõimud ta Omakaitse Elva pataljoniülemaks, 1944. aastal juhatas Omakaitse Tartu maleva lahingpataljoni. Läks Eestist koos Wehrmachti taganevate vägedega Saksamaale, kust 1949. aastal emigreerus Austraaliasse. Rajas Sydney lähedale maasikafarmi. Lõpetas 1952. aastal Sydney Tehnikaülikooli ehitusinsenerina. 5. august 1921 – ülendati alamleitnandiks 25. november 1925 – ülendati leitnandiks 18. veebruar 1931 – ülendati kapteniks 18. veebruar 1938 – ülendati majoriks Vabadussõja mälestusmedal Kotkaristi V klassi teenetemärk (21. veebruar 1940) Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Vercamer. "Põhjakotkad". Külim, Tallinn 2011. Ohvitseride andmebaas
Norra vapp

Norra vapp on Norra riigivapp. Vapi kolmnurksel punasel kilbil on kujutatud vasakule vaatavat kuldset kroonitud lõvi, kes hoiab käes hõbedase teraga kirvest. Vapikilbi kohal on punakuldne kroon. Norra vapp on Euroopa üks vanimaid. Alguses oli kuningliku koja personaalne vapp. Magnus Paljasjalg (1093–1103) kasutas esimesena lõvi motiivi. Håkon Vana (1217–1263) kasutas kilpi, kus oli kujutatud lõvi. 1280 Eirik Magnusson lisas lõvile krooni ja kirve. 1580 1844 1905 Norra kuninglik vapp Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Coat_of_arms_of_Norway seisuga 5.04.2009.
Pantokraator

Pantokraator (kreeka keeles παντοκράτωρ 'kõigevalitseja', 'maailmavalitseja') on Kristuse kujutamine kunstis (tavaliselt kirikute apsiidimosaiikidel ja ikoonidel, ka illumineeritud käsikirjades) Taevase Kuninga ja Kohtumõistjana. Ta istub aujärjel, õnnistades parema käega maailma, vasakus hoiab aga avatud kirjarulli või raamatut, millele on tavaliselt kantud Kristuse sõnad Evangeeliumist. Pantokraatorit kujutatakse nii täispikkuses kui ka vööst saadik. Maiestas Domini Salvator mundi Kristus-kuningas Eesti-vene õigeusu seletav sõnastik: Pantokraator
Turbonegro

Turbonegro (Norras Turboneger) on Norra punk rock'i ansambel, mis kombineerib glämmroki, hardcore punk'i ja heavy metal'i stiiliks, mida ansambel ise kutsub death punk'iks. Bändi mõjutavad põhiliselt Black Flag, Rolling Stones, KISS, Venom, Radio Birdman, AC/DC, Iggy Pop & James Williamson, Circle Jerks, Ramones, Alice Cooper, Negazione, The Dictators and The Stooges, samuti ka Norra rokkbändid nagu DumDum Boys, Raga Rockers ja Jokke & Valentinerne. Bänd tuli kokku Oslos 1988/89. aasta talvel. Hank von Helvete aka Hertungen aka Hertis aka Hank from Hell (kodanikunimi: Hans Erik Dyvik Husby) – laulja (1993–) Happy Tom (kodanikunimi: Thomas Seltzer) – basskitarrist (1989–) Euroboy (kodanikunimi: Knut Schreiner) – kitarrist (1996–) Pål Pot Pamparius aka L. Ron Bud aka Max (kodanikunimi: Pål Bottger Kjærnes) – klahvpillimängija, kitarrist (1989–1995, 1996–) Tomas Dahl aka "Caddy" aka "T.D." – trummar (2008–) Laulja: Harald "Harry" Fossberg (1990–1993) Laulja: Pål Erik Carlin (1989–1990) Kitarr: Vegard Heskestad (1989–1990) Bass: Bengt "Bingo" Calmeyer) (1991–1996) Bass: Ole Martinsen (1990–1991) Trummid: Anders Gerner (1996) Trummid: Carlos Carrasco (1989–1990) Trummid: TK (kodanikunimi: Tor Kristien) Kitarr: Rune Rebellion (Rune Grønn), aka "Rune Protrude" and "Brune" (1989–2007) Trummid: Chris Summers (Christer Engen) "The Rolex of Drummers" (1997–2008) Hot Cars and Spent Contraceptives (1992) Helta Skelta (1993) Never is Forever (1994) Ass Cobra (1996) Apocalypse Dudes (1998) Scandinavian Leather (2003) Party Animals (2005) Retox (2007) Darkness Forever! (1999) Love It To Deathpunk (2001) Small Feces (2005) Stinky Fingers (1995) Flying Crapiga Flabby Sagging Flesh (1995) Anal Babes Split Turboloid (1990) (He's a) Grunge Whore (1993) "Computech" 1989) "Computech + Route Zero"(1989) "Route Zero (1989) "Vaya Con Satan (1991) "Denim Demon" (1995) "Bad Mongo" (1995) "I Got Erection" (1995) "Prince Of The Rodeo" (1996) "Suffragette City" (1997) "Get It On" (1998) "Fuck the World (F.T.W.)" (2003) "Locked Down" (2003) "Sell Your Body (To The Night)" (2003) "High On The Crime" (2005) "City Of Satan" (2005) "Do You Do You Dig Destruction" (2007) "Destroy All Monsters" (2008) Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Turbonegro seisuga 7.04.2009.
Bergens Tidende

Bergens Tidende on Norras Bergenis ilmuv norrakeelne päevaleht, mis on trükiarvult Norra neljas ajaleht ja suurim regionaalne ajaleht. Ajaleht ilmub alates 2. jaanuarist 1868. Kuni 15. septembrini 2006 ilmus täisformaadis, pärast seda ilmub tabloidformaadis. Bergens Tidende on liberaalne erakondadest sõltumatu ajaleht, mille omanikud on Schibsted, Orkla, Sparebanken Vest ja Rootsi perekond Ander. 2006. aastal oli trükiarv 87 000. 2005. aastal oli ajalehel iga päev u 260 000 lugejat, peamiselt Hordalandi ja Sogn og Fjordane maakonnas. Peatoimetaja on Einar Hålien. Ajalehel on regionaalne telekanal BTV. Bergens Tidende koduleht
Berlingske Tidende

Berlingske Tidende (algul Kjøbenhavnske Danske Post-Tidender) on Taani vanim ajaleht. See ilmub alates 3. jaanuarist 1749. Algul ilmus leht kaks korda nädalas, alates 1841. aastast ilmub iga päev. Seda peetakse kodanlikuks konservatiivseks ajaleheks. See on lisaks Jyllands-Postenile ja Politikenile üks kolmest suurest Taani päevalehest. Septembris 2004 oli keskmine trükiarv 124 196. Alates 28. augustist 2006 ilmub tabloidformaadis. Peatoimetaja on alates 2007. aastast Lisbeth Knudsen. Berlingske Tidende asutas Ernst Henrich Berling ja 1982. aastani kuulus ajaleht Berlingi perekonnale. Ajaleht kuulub Briti Mecom Groupi. Ajalehe koduleht
Bernhard Salong

Bernhard Salong (28. september 1914 Tallinn – 18. aprill 1986 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener. Salong poksis aastatel 1929–1946 Tallinna Poksiklubis ja Spartakis, tema treener oli Nigul Maatsoo. Ta pidas 228 kohtumist ja võitis neist 202. Salong oli poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) Eesti meister (1937) ja Eesti NSV meister (1945) ning keskkaalus (kuni 72,6 kg) Eesti NSV meister (1941). Salong sai NSV Liidu meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) III koha (1944). Ta sai Spartaki üleliidulistel meistrivõistlustel esikoha (1945 ja 1946). Ta sai 1944. aastal Nõukogude Liidu meistersportlaseks. Salong töötas hiljem poksitreenerina ja tegutses ka poksikohtunikuna. Ta sai 1973. aastal Kalevi auliikmeks. Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001 Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009 Biograafia ESBL-is "Poksijad B. Salong ja M. Linnamägi". 1944. ESM F 167:1/A 3203. Eesti Spordimuuseumi fotokogu Kirjutamata memuaare: Bernhard Salong
Edmund Sepik

Edmund Sepik VR II/3 (2. september 1895 Tallinn – 19. september 1969 Bocholt) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Eduard Rüütel

Eduard Rüütel (ka Eduard Rütel; 21. märts 1884 Tartu – 1. oktoober 1969 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). Ta õppis Tartu linnakoolis ja Odessa junkrukoolis, mille lõpetas 1906. aastal. Alampolkovnik Eduard Rüütel teenis Vene kodusõja ajal Lõuna-Venemaal admiral Aleksandr Koltšaki vägedes 7. Uurali mägikütidiviisi staabiülemana ja hiljem 3. Uurali mägikütikorpuse staabiülemana. Maetud Haudi andmetel Tallinna Liiva kalmistule. Püha Georgi IV klassi orden, 1916 Soome Valge Roosi II klassi ordeni komandöri rist Georgi ordeni saanud eestlaste elulood (vaadatud 8. jaanuaril 2015) Kirje ohvitseride andmekogus
Johannes Norman

Johannes Norman VR II/3 (3. september 1897 Põdrangu – 27. detsember 1969 Montréal) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Ilmar Kaasik

Ilmar Kaasik (13. oktoober 1914 Riia – 4. jaanuar 1970 London) oli Eesti (nooremleitnant) ja Saksa (kapten) sõjaväelane.
Ludvig Triik

Ludvig Siegfried Triik (5. märts 1898 Tallinn – 19. aprill 1970 Addiscombe, London) oli Eesti sõjaväelane (kapten) ja Saksa sõjaväelane (Hauptsturmführer) Teises maailmasõjas. Temast ohvitseride andmekogus Foto Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word : Estonian newspaper (New York : 1949 - ) nr.19, 7. mai 1970, lk 11
TopTen

TopTen on muusikatoodete hulgimüüja ja plaadifirma, mis asutati 1998. aastal. Firma tegevjuht on Toomas Viilo, juhataja Peep Veedla, artist-manager Priit Seäsk. Firma koduleht TopTen andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles)
EKS

EKS võib tähendada: Eesti Kardioloogide Selts Eesti Karusloomakasvatajate Selts Eesti Keemia Selts Eesti Kirjanduse Selts Eesti Kopsuarstide Selts Eesti Kostabi-$elts (lühend ka EK$) Eestirootslaste Kultuuri Selts erakonnaseadus EKmS - Eesti Kirjameeste Selts