laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Astrid Saare

Astrid Saare (ka Astrid Rammo-Saare, sünninimi Rammo kuni 1958; sündinud 8. aprill 1929 Tartu – 14. juuli 2016) oli eesti maalikunstnik. 1949. aastal lõpetas Tartu 3. Keskkooli. Õppis 1949. aastast Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis ja lõpetas 1955. aastal ERKI maali erialal. Oli aastatel 1957–1992 Tartu Kunstikoolis joonistusõpetaja, aastast 1992 kuni pensionile minekuni maaliõpetajana. Viljeles peamiselt õli- ja pastellmaali, lõi realistlikke portreid ning impressionismist mõjutatud linna- ja maastikuvaateid. Eesti Kunstnike Liidu liige aastast 1959. Tema teoseid leidub nii Tartu Kunstimuuseumis kui ka erakogudes. 1972 linnavaade "Vanad majad" 1982 linnavaade "Vaade aknast" 1985 portree "Ingrid" http://www.artun.ee/akadeemia/vilistlased/ba/ Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn, 1996
Tulemaa provintsi lipp

Tulemaa provintsi lipp on Argentina Tulemaa provintsi (ametlikult Tulemaa, Antarktise ja Lõuna-Atlandi saarte provintsi) lipp. See võeti kasutusele 1999 pärast avalikku konkurssi. Lipp koosneb oranžist laiust, sinisest laiust ja valgest albatrossikujulisest äärisest nende vahel. Oranž laid kujutab stiliseeritult Tulemaa saare Argentina-osa kontuuri. Sinine laid kujutab saart ümbritsevat merd ning taevast, millel on Lõunarist. Viimase tähed kujutavad ka Lõuna-Atlandi saari, mida Argentina nõudleb. Albatross kuulub kohalikku faunasse ja tema lend sümboliseerib vabadust. Tulemaa provintsi lipp on Argentina nõudluse kohaselt ka Falklandi saarte lipp, samuti Argentina Antarktise lipp. Tulemaa provintsi vapp Argentina lipp Falklandi saarte lipp Antarktise lipp
Maamiin

Maamiin on maapinnale või vahetult maapinna alla reeglina peidetuna paigutamiseks valmistatud lõhkekeha, eesmärgiga hävitada seda mõjutavat vastase elavjõudu või tehnikat. Maamiine on lihtne ja odav valmistada ning nad on üsna efektiivsed relvad, mida on lihtne paigaldada üle suurte maa-alade. Miine paigaldatakse tüüpiliselt käsitsi ning nad paigutatakse enamasti grupina, mida kutsutakse miiniväljaks. Maamiine kasutatakse sõdurite, masinate või tankide hävitamiseks. Miinid plahvatavad üldiselt automaatselt, kui seadmele survet avaldada (näiteks sõdur astub miinile peale). Seade tekitab kahju otsesest plahvatusest või kildude levikust, mis on laiali paisatud plahvatuse tõttu. Maamiinide kasutamine on üldiselt olnud vastuoluline. Nad võivad jääda ohtlikuks veel aastaid pärast sõja või konflikti lõppu. Rohkem on maamiinide ohvriteks langenud just tsiviilisikud. Isegi tänapäeval on keeruline kõrvaldada vanu miine, sest see on riskantne ja nõuab aega. Tankitõrjemiinide valmistamist alustati pärast tankide leiutamist Esimeses maailmasõjas. Tankitõrjemiinid on üldiselt suuremad kui jalaväemiinid ning vajavad plahvatamiseks suuremat survet. Selline miin on mõeldud tanki liikumisvõimetuks tegema või hävitama. Enamik tankitõrjemiine vajab 158–338 kg survet. See tähendab, et plahvatust ei toimu, kui sõdur sealt üle jookseb. Jalaväemiinid on mõeldud selleks, et tõrjuda jalaväge teatud kohast eemale. Need miinid võivad tappa või vigastada ning nad aktiveeruvad survejõu abil. Veel on olemas targad miinid, mis automaatselt muutuvad kahjutuks kindla aja möödudes. Tihti on need miinid disainitud nii, et nad ei tapaks vastaste sõdureid, kuid vigastaksid neid. Sel juhul peavad vastased kulutama meesjõudu ja ressursse, et vigastatud mehed lahinguväljalt ära viia. Mõned jalaväemiinid on võimelised vigastama ka masinaid või nende rattaid. Jalaväemiinid saab jaotada kolme kategooriasse. Esiteks on plahvatusega miinid. See on kõige tavalisem ning levinum tüüp jalaväemiinidest. Miin aktiveerub siis, kui keegi astub selle peale. Teine on hüplev miin, mis lendab umbes meetri kõrgusele õhku, kui see on aktiveeritud. See on mõeldud pea või kere vigastamiseks. Kolmas on kildmiin, mis aktiveerimisel viskab laiali killud igas suunas. Need miinid võivad tekitada vigastusi kuni 200 meetrini. Miinis olevad killud on üldiselt metallist või klaasist. "How Landmines Work". Vaadatud 21. mai 2015. "What Is a Landmine?". Vaadatud 21. mai 2015. "Civilians As Casualties — Long After Conflict Has Ended". Vaadatud 21. mai 2015. "Anti-tank Mines". Vaadatud 21. mai 2015. "Anti-personnel Mines". Vaadatud 21. mai 2015. Protokoll miinide, püünismiinide ja muude seadeldiste kasutamise keelustamise või piiramise kohta. Riigi Teataja, 20.10.2000
Tahkona

Tahkona oli väike miinitraaler, mis oli ka Eesti merejõudude koosseisus. Laev ehitati Soomes. 1918. aastal langes pealetungivate Saksa vägede kätte ja sai nimeks KM-4. Uppus saksa okupatsiooni ajal Matsalu lahte. Sakslastest jäi laev pärast Esimese maailmasõja lõppu eestlastele, kes tõstsid selle üles, tegid korda, nimetasid Tahkonaks ja võtsid 1919. aastal teenistusse miinitraalerina Traalerite divisjonis. Laeva komandör oli 1920. aastal Aleksander Kalamees. Laev osales Eesti territoriaalmeres miinitraalimistöödel, hiljem oli kasutusel ka toetuslaevana (tenderina). 1940. aastal võeti laev nõukogude võimu teenistusse ja uppus Nõukogude-Saksa sõjas arvatavasti miinil 1941. aastal. Pikkus 19,5 m Laius 3,6 m Süvis 1,7 m Veeväljasurve 35-50 t Peamasin aurumasin 150 hj Kiirus 10 sõlme Meeskond 7-10 in Vaindlo (laev 1915) Meeme (laev) Sissekanne Ohvitseride andmekogus (vaadatud 21.05.2015)
Tulemaa provintsi vapp

Tulemaa provintsi vapp on Argentina Tulemaa provintsi (ametlikult Tulemaa, Antarktise ja Lõuna-Atlandi saarte provints) vapp. See võeti kasutusele 1990, kui tollane föderaalala (Territorio Nacional) tõsteti seadusega 23.775 provintsi staatusesse. Varem kasutati ala sümbolina Argentina vappi. Vapi keskel on ovaal, mille alumisel väljal on neljast keiserpingviinist kujund. Kaks pingviini vaatavad vasakule, kaks paremale. Nende taga on meri. Ovaali ülemisel väljal on lumine mäetipp, mille kohalt paistab kümne kiirega tõusev päike. Ovaali ümbritseb stiliseeritud punane joon, mis kujutab kümmet leeki, viis kummalgi pool ovaali. Vapp on ääristatud siniste joontega, mis moodustavad lendava albatrossi, piirkonna sümboli kujutise. Albatrossi kujutis on ka Tulemaa provintsi lipul. Argentina nõudluse kohaselt on see vapp ka Argentina Antarktise ja Lõuna-Atlandi saarte ametlik vapp, sest Argentina loeb neid ametlikult provintsi osaks. Tulemaa provintsi lipp Argentina vapp Falklandi saarte vapp
Kolga-Jaani valla lipp

Kolga-Jaani valla lipp on Viljandi maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kolga-Jaani valla lipp. Lipp kinnitati 14. novembril 1995. Valla lipu valgel kangal on vardapoolsest servast lehviva serva keskele ulatuv sinine teravik, milles Kolga-Jaani valla vapi tunnus – valge kotkapea kollase noka ja oreooliga. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:9 ning normaalsuurus 105×135 cm. Pühapaistega kotkas on evangelist Johannese tunnus. Valla lipp heisatakse alaliselt Kolga-Jaani Vallavolikogu ja Vallavalitsuse hoonel või selle läheduses. Lipp heisatakse ajutiselt Kolga-Jaani valla pidupäevadel, avalikel üritustel jne. valitsuse korraldusel või viimasega kooskõlastatult. Kolga-Jaani valla lipu valmistamine ärilistel eesmärkidel on lubatud ainult valitsuse loaga. Kolga-Jaani valla vapp Kolga-Jaani valla sümboolika valla kodulehel Kolga-Jaani valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Käsigranaat

Käsigranaat on kerge (0,5–1,2 kg), sihtmärgile käsitsi heidetav lõhkekeha, mille viitsütik käivitub pärast kaitsesplindi eemaldamist, on mõeldud lähialal kasutamiseks. Granaadis on lõkeaine, mis plahvatab detonaatori toimel. On mitut tüüpi granaate, üldlevinud on plahvatav granaat, mis aktiveerub löögist kokkupuutel takistusega või kindla aja möödumisel. Granaadi vajalikud komponendid on lõhkeaine ja sütik. Granaatide kasutamise eesmärgiks on suuremate lõhkeainekoguste plahvatuse esilekutsumine, tule süütamine, valgustamine või suitsu tekitamine. Granaate on sõjapidamises kasutatud sadu aastaid. Hiinlased leiutasid granaadi umbes 1000. aastal. Eurooplased töötasid oma granaadiversiooni välja 15.–16. sajandil. Algse konstruktsiooni järgi oli granaat metallist anum, mis oli seest täidetud musta püssirohuga. Sõdur pani süütenööri põlema ning viskas granaadi võimalikult kiiresti endast eemale sihtmärgile. 18. sajandiks olid sellised granaadid aegunud ning ei omanud enam tolle aja lahingutes olulist osa. Granaate hakati uuesti kasutama 20. sajandil. Esimeses maailmasõjas kasutasid sõdurid granaate vastase kuulipildujapesade hävitamiseks. Kildgranaatide eesmärk on tekitada kahju sellega, et lõhkemisel igasse suunda laiali paiskuvad killud tabaksid võimalikult palju ründavat vaenlast. Granaate on kaht tüüpi: ründe- ja kaitsegranaadid. Ründegranaadil ei ole kilde tekitavat kesta, et granaat ei kahjustaks ründajat ennast. Kaitsegranaat on kilde tekitava kestaga, seetõttu selle surmav raadius suurem, see visatakse välja varje tagant, kaevikust jne. Valgustusgranaat kiirgab aktiveerumisel valgust, mis võimaldab pimeduses vastast mingil maa-alal näha. Keemiline granaat on mitmeotstarbeline ja selle kasutustarve sõltub granaadi keemilisest komponendist. Seda kasutatakse süütamiseks, signaalmärguandena, õppusel või massirahutuste laialiajamiseks. Veel olemas mittesurmavad granaadid, mida kasutatakse väljaõppel või vastaste eksitamiseks. Grenade Basics howstuffworks.com (vaadatud 21. mail 2015) How Grenades Work howstuffworks.com (vaadatud 21. mail 2015) Types of Hand Grenades armystudyguide.com, (vaadatud 21. mai 2015) Kuidas käsigranaat tapab? Delfi, 25. mai 2015
Svitlodarsk

Svitlodarsk on linn Ukrainas Donetski oblastis, umbes 20 km kaugusel Debaltsevest loodes. Svitlodarsk asub 172 meetri kõrgusel merepinnast. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 13 203 inimest, kellest 75,03% märkis emakeeleks vene ja 24,62% ukraina keele.. Linna lähistel asub Vuhlehirski soojuselektrijaam. Svitlodarsk asutati 1970. aastal. 1992 sai linnaõigused. Donbassi sõja ajal toimusid asulas ja selle lähistel mitmeid kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel. Rand, taustal SEJ Soojuselektrijaam "Державний комітет статистики України. Чисельність наявного населення України на 1 січня 2013 року, Київ-2013 (pdf)". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. november 2018. Vaadatud 21. mail 2015. "Розподіл населення за рідною мовою на ukrcensus.gov.ua". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2014. Vaadatud 21. mail 2015. "Зведені дані щодо ситуації у зоні АТО на 21 травня" (ukraina). URJKN. 21. mai 2015. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. august 2021. Vaadatud 21. mail 2015. Углегорская ТЭС заработает с декабря, - Ставицкий (vene keeles)
Venemaa välisministeeriumi ettekanded inimõiguste teemal

Venemaa välisministeeriumi ettekanded inimõiguste teemal (vene Доклады МИД России о правах человека) on Venemaa välispoliitika ametkondade publikatsioonid inimõigustest USA-s, Kanadas ja reas Euroopa riikides. Esimene ettekanne "Inimõigustealasest olukorrast mitmes maailma riigis" avaldati 2011. aasta detsembris. 90-leheküljelises väljaandes juhivad Vene diplomaadid tähelepanu sagedastele inimõiguste rikkumistele USA-s ja mitmes Euroopa riigis, samuti rikkumistele NATO agressiooni ajal Liibüas. Ettekandes kasutatakse laialdaselt rahvusvaheliste organisatsioonide Human Rights Watch, International Amnesty, Piirideta Reporterid (inglise Reporters Without Borders (RWB)) poolt avaldatud materjale. Ettekannet kommenteerides märkis ministeeriumi täievoliline esindaja inimõiguste alal Konstantin Dolgov, et mõnel riigil on "kergem õpetada teisi, kui tegeleda inimõiguste tagamise probleemide sisulise lahendamisega oma kodus". Ettekanded on ilmunud ka 2012. ja 2013. aastal. 2011 (vene keeles) (inglise keeles) 2012 (USA): (vene keeles) (inglise keeles) 2012, 2013 (EL) 2020: (vene keeles) (inglise keeles)
Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste Kool

Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste Kool (inglise keeles London School of Economics and Political Science, sageli lihtsalt London School of Economics või LSE) on 1895. aastal asutatud kõrgkoos, kus saab õppida interdistsiplinaarseid programme. 1900. aastast oli see Londoni ülikooli kolledž, alates 2008. aastast annab ta teaduskraade välja oma nime all ja 2022. aastal sai ta iseseisvaks ülikooliks Londoni ülikooli koosseisus. Kool on olnud pidevalt Suurbritannia nelja parima kõrgkooli hulgas ning on eriti tugev majandusteaduse ja teiste sotsiaalteaduste alal. Kooli asutasid 1895. aastal Fabiaanlaste Ühingu liikmed Sidney Webb, Beatrice Webb, Graham Wallas ja George Bernard Shaw. Nad pidid otsustama, mida teha Henry Hunt Hutchinsoni poolt ühingule pärandatud 20 000 naelaga, ja otsustasid, et kõige mõistlikum on selle raha eest asutada kool. Esimestel aastatel tegutses see töörahva õhtukoolina. 2016. aastal õppis koolis ligi 10 000 üliõpilast, kellest ligi 70% olid välismaalased, ja 3300 töötajat, kellest 44% olid välismaalased. Veebruaris 1922 võeti kasutusele kooli vapp, maskott ja moto. Maskotiks on kobras, kes on kujutatud ka vapil. Kooli moto "Rerum cognoscere causas" on pärit Vergiliuse "Georgicast". Nobeli preemia on pälvinud paarkümmend Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste Kooliga seotud inimest, neist esimesena George Bernard Shaw, kes sai 1925. aastal Nobeli kirjanduspreemia. Temalt pärineb ka esimene tähelepanuväärne Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste Kooli mainimine kirjanduses: 1912. aastal ilmunud näidendis "Pygmalion" saadetakse naispeategelane Eliza Doolittle just sellesse kooli õppima. Table 0a (kõik üliõpilased vastavalt institutsioonile, õppevormile, soole jm 2005/06). Higher Education Statistics Agency. Vaadatud 31.03.2007. About LSE – Key facts Vaadatud 19. augustil 2024 (inglise keeles) Koduleht
Laura Ingalls Wilder

Laura Ingalls Wilder (7. veebruar 1867 Pepini maakond, Wisconsin – 10. veebruar 1957 Mansfield, Missouri) oli USA kirjanik. Ta sündis Wisconsini osariigis "Suurte metsade" piirkonnas viielapselisse perekonnas. Laura vanemad olid Charles Phillip Ingalls ja Caroline Lake Quiner. Varases lapsepõlves kolis ta perekonnaga veel arendamata Indiaanlaste territooriumi maadele Independence'i linna lähedale (tänapäeva Kansases). Laura veetis oma lapsepõlve Kansase ja Minnesota tasandikel rännates. Kesk-Lääne süda oli rikas ja viljakas, kuid lumetormid, üleujutused, tulekahjud, rändrohutirtsude tegevus hävitasid sageli põllusaagi. Seetõttu olid asunikud sunnitud kolima uutele asumaadele ja oma senise vara maha müüa. Laura ema ja isa rändasid üha lääne poole, unistades rahulikust tsiviliseeritud kohast, kus lapsed saaksid õppida. Tema ema nõudel asusid nad elama Dakota territooriumile De Smeti linna (tänapäeva Lõuna-Dakotas). Seal läks Laura kooli, hiljem töötas õpetaja ja õmblejana, kuni tutvus Almanzo Wilderiga (hüüdnimi Manly) (1857–1949). Nad abiellusid 1885. aastal. Nende esimene laps Rose Wilder Lane sündis 1886. aastal ning temast sai kirjanik, ajakirjanik ja poliitik. Laural ja Almanzol oli ka poeg, kes aga suri varsti pärast sündimist 1889. aastal. Wilder sai USA-s tunnustatud kirjanikuks alles hilisemas eas. 65-aastaselt Floridas pensionipõlve pidades hakkas ta kirjutama romaanisarja, mille ainese ammutas oma lapsepõlvest. Sarja tegevus toimub 1870.–1880. aastate Metsikus Läänes – ajal, kui autor oli 5–18-aastane. Ta kirjutas sündmustest väga vabalt, mistõttu võib tema teoseid pidada ajaloolisteks romaanideks. Tema teoste põhjal on valminud draamasari "Väike maja preerias". Wilderit ja tema tütart peetakse ühtedeks esimesteks USA naiskirjanikeks, kes olid liberaalid (koos Ayn Randi ja Isabel Patersoniga). Esialgu oli Laura veendunud demokraat, kuid ta pettus Franklin D. Roosevelti uue kursi poliitikas ja oli nördinud, et ameeriklased on üha suuremas sõltuvuses föderaalvalitsusest. Talle olid vastumeelt ka valitsusametnikud, kes käitusid taludes nagu endi omades ja küsisid talupidajatelt, kui palju aakreid nad külvavad. "Väike maja Suures Metsas" ("Little house in the Big Woods", 1932) kirjeldab rajamaa elu Wisconsinis. "Väike maja preerias" ("Little house on the Prairie", 1935) räägib pere ümberasumisest Kansase rohtlasse. "Ploomioja kallastel" ("On the Banks of Plum River", 1937). "Hõbejärve rannal" ("By the Shores of Silver Lake", 1939). "Pikk talv" ("Long Winter", 1940). "Väike linn preerias" ("Little Town on the Prairie", 1941). "Need kuldsed õnneaastad" ("These Happy Golden Years", 1943). Viimases romaanis saab Laurast 15-aastaselt asunikulaste kooliõpetaja, raamat lõppeb tema abiellumisega.
Gruusia muusika

Gruusia muusika on Gruusiast pärinev või grusiinide loodud või esitatud muusika. Gruusial on rikkalik ja endiselt õitsev muusikatraditsioon, mis arvatavalt võttis kristlikus maailmas esimesena kasutusele polüfoonia. Kuna Gruusia asub Euroopa ja Aasia piirimail, leiab sealt linnades arenenud variatsioonirikkaid polüfoonilisi laulustiile, Lähis-Ida monofooniat ja hilisemat euroopalikku harmooniat. Gruusiast pärit muusikud on hästi esindatud maailma ooperitruppides ja kontserdilavadel. Gruusia rahvamuusika koosneb vähemalt viieteistkümnest piirkondlikust stiilist, mis traditsiooniliselt jagatakse ida- ja läänerühmaks. Idarühma kuuluva Kahhethi piirkonna lauludes on tüüpiline burdooni hoidev bass ja kaks kõrgemat soolohäält. Piirkondlikke stiile jagatakse mõnikord ka mägede ja tasandike gruppi. Eri uurijad on stiilide eristamisel ja grupeerimisel eri meelel. Rahvamuusika enamiku moodustavad laulud, mida iseloomustab rikkalik polüfoonia. Tänapäeva musikoloogias on tunnustatud seisukoht, et gruusia muusikasse tuli polüfoonia juba enne ristiusu jõudmist piirkonda (4. sajand). Saateta vokaalpolüfoonia, mis põhineb korduvatel motiividel ja rütmilisel burdoonil, on levinud kõigis piirkondades. Nii ida- kui ka läänepiirkondade muusikas on levinud terav dissoneeriv harmoonia (põhineb sekunditel, kvartidel, septimitel ja noonidel). Väga levinud on akord, mis koosneb kvardist ja sekundist (C-F-G), mille gruuusia etnomusikoloogia rajaja Dimitri Arakišvili nimetas "gruusia triaadiks". Veel iseloomustavad gruusia muusikat modulatsioonid ja ebatavalised helistikumuutused. "Thavisuphleba", Gruusia hümn Gruusia Eurovisiooni lauluvõistlusel
Måns Zelmerlöw

Måns Petter Albert Sahlén Zelmerlöw (ligikaudne hääldus [ˈmɔns ˈsɛlmɛrˈløːv]; sündinud 13. juunil 1986 Lundis) on Rootsi poplaulja ja telesaatejuht. 2005. aastal saavutas ta Rootsi televõistluse "Idol" teisel hooajal viienda koha. 2006. aastal võitis ta koos Maria Karlssoniga Rootsi telesaate "Tantsud tähtedega" esimese hooaja. Samal aastal mängis ta Danny Zuko rolli muusikalis "Grease". Ta sõlmis Warner Music Groupi M&L Recordsiga plaadilepingu, et avaldada sooloalbum. 2007. aasta Melodifestivalenil osales ta lauluga "Cara Mia", saavutades kolmanda koha. 2009. aastal saavutas ta lauluga "Hope & Glory" neljanda koha. Aastatel 2011–2013 oli ta laulufestivali Allsång på Skansen õhtujuht. 2015. aastal võitis ta lauluga "Heroes" Melodifestivaleni ning pääses Rootsit esindama 2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, mille ta samuti võitis. 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Stockholmis oli ta koos Petra Medega õhtujuht. "Stand by For..." (2007) "MZW" (2009) "Christmas with Friends" (2010) "Kära vinter" (2011) "Barcelona Sessions" (2014) "Perfectly Damaged" (2015) "Chameleon" (2016)
Elnur Hüseynov

Elnur Hüseynov (sündinud 3. märtsil 1987 Aşgabatis, Türkmenistanis) on Aserbaidžaani laulja. 2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Aserbaidžaani koos Samir Cavadzadəga. 2015 osales ta Türgi laulusaates "O Ses Türkiye". 2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta teist korda Aserbaidžaani, esitades laulu "Hour of the Wolf". "Aserbaidžaani esindaja Elnur: Eurovisionil on ideaalne publik, kellest iga artist unustab". Õhtuleht. 20. mai 2015. Kasutatud 21. mai 2015
Horvaatia muusika

Horvaatia muusika on Horvaatiast pärinev või horvaatide loodud või esitatud muusika. Horvaatia muusika on mõjutusi saanud peamiselt kahelt poolt: riigi kesk- ja põhjaosa ning Slavoonia on olnud Kesk-Euroopa mõjualas, rannikualad Dalmaatsia ja Istria on mõjutatud Vahemere maade kultuurist. Vanimad teated horvaadi muusikakultuurist puudutavad religioosset muusikat. 15. sajandi alguses Horvaatiasse jõudnud humanism tõi uued ideed ka muusikasse. Muusikahuvi jõudis ka väljapoole kiriku- ja kloostriseinu. 16. sajandi keskel sai alguse rahvamuusika kogumine ja üleskirjutamine. Horvaadi muusikanäited sisaldusid Veneetsias koostatud antoloogiates. Rahvamuusikast võib leida mitmesuguseid stiile. Klapa on traditsiooniline saateta lauluvorm Dalmaatsia piirkonnas. Mitmed linnad peavad iga-aastasi folkloorifestivale. 20. sajandi keskpaigast on Horvaatia popmuusikas põhitooni andnud šlaagritest ja šansoonidest inspireeritud laulud. "Lijepa naša domovino", Horvaatia hümn Horvaatia Eurovisiooni lauluvõistlusel
Löschern von Herzfeld

Löschern von Herzfeld oli aadlisuguvõsa. Suguvõsa esindaja Anders Löschern oli Järvamaal Orgmetsa mõisa omanik. 1667 sai Anders Rootsilt aadlitiitli ja nime Löschern von Herzfeld. Andersi poeg oli admiral Carl Gustav Löschern von Hertzfelt (surnud 1704), Rootsi Peipsi laevastiku komandör. Lorentz Löschern von Hertzfeld (1661–1729) oli Rootsi major, 1708-10 Prantsusmaa teenistuses, seejärel Vene teenistuses Tallinna kubermangu viitsekuberneri ja kubernerina; Mõdriku, Rägavere ja Orina mõisa pärushärra, vappepitaaf Tallinna toomkirikus. Karli pojapoeg Karl Wilhelm (suri 1770) oli Mödriku ja Pruuna mõisnik ning Karl Wilhelm kanti Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Damier, P. E. & Ando Pajus, 2007. Eestimaa rüütelkonna vapiraamat. Tänapäev, lk 97 v. Herzfeldi vapp-epitaaf, 18. saj. algus kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 02.01.2024)
Artūrs Dālbergs

Artūrs Dālbergs (18. juuli 1896 Riia – 16. oktoober 1941 Kommunarka, Moskva oblast) oli Venemaa (leitnant), Läti (kindral) ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralmajor). Ta õppis Riia Reaalkoolis, kuid Esimese maailmasõja puhkemise järel asus õppima Moskva Aleksei Sõjakooli; pärast kooli lõpetamist võttis ta Vene Keiserlikus Armees Läti küttide koosseisus osa Esimesest maailmasõjast; sealt ta demobiliseeriti märtsis 1918. 24. detsembril 1918 astus ta Läti armeesse ja kuulus Läti üliõpilaste eriväeossa (läti keeles Atsevišķā studentu rota). Ta võitles leitnandi auastmes Läti Sotsialistliku Nõukogude Vabariigi vägede vastu Kurzemes ja Zemgales. Aastast 1921 töötas ta Läti armee varustusosakonnas vaneminsenerina tehnilises komisjonis, õppides samaaegselt Läti Ülikooli keemiateaduskonnas, mille lõpetas aastal 1928. Aastast 1933 oli ta Läti Armee Varustuse tehnilise osakonna ülem, aastast 1935 oli ta Läti Kindralstaabi sõjalise ökonoomika osakonna ülem, aastast 1938 27. septembrini oli ta Läti armee varustusosakonna ülem. Seejärel oli ta 24. Läti Territoriaalse Laskurkorpuse varustusülem. 20. mail 1941 ta arreteeriti süüdistatuna kontrrevolutsioonilise organisatsiooni töös osalemises.
Väike maja preerias

"Väike maja preerias" ("Little House on the Prairie") on Laura Ingalls Wilderi autobiograafiline romaan. See ilmus 1935. aastal kolmanda raamatuna "Väikese maja" sarjas. Romaanisarja põhjal tehti telesari "Väike maja preerias". Eesti keeles andis romaani välja kirjastus Olion 1993. aastal. Raamatukoi
Annarita Sidoti

Annarita Sidoti (25. juuli 1970 – 21. mai 2015) oli itaalia käija. Ta tuli 1990. aastal Splitis ja 1998. aastal Budapestis 10 km käimises Euroopa meistriks ning 1997. aastal Ateenas maailmameistriks.
Manisa provints

Manisa provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Lääne-Türgis. Provintsi keskus on Manisa. Ahmetli ringkond Akhisari ringkond Alaşehiri ringkond Demirci ringkond Gölmarmara ringkond Gördesi ringkond Kırkağaçi ringkond Köprübaşı ringkond Kula ringkond Manisa ringkond Salihli ringkond Sarıgöli ringkond Saruhanlı ringkond Selendi ringkond Soma ringkond Turgutlu ringkond Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. Manisa provintsi koduleht (türgi keeles)
Giresuni provints

Giresuni provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Kirde-Türgis. Provintsist põhjas asub Must meri. Provintsi keskus on Giresun. Alucra ringkond Bulancaki ringkond Çamoluki ringkond Çanakçı ringkond Dereli ringkond Doğankenti ringkond Espiye ringkond Eynesili ringkond Giresuni ringkond Görele ringkond Güce ringkond Keşapi ringkond Pirazizi ringkond Şebinkarahisari ringkond Tirebolu ringkond Yağlıdere ringkond Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. Artvini provintsi koduleht (türgi keeles)