laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
José Ferraz de Almeida Júnior

José Ferraz de Almeida Júnior (8. mai 1850 Itu – 13. november 1899 Piracicaba), üldtuntud kui Almeida Júnior, oli Brasiilia kunstnik ja disainer. Ta oli üks esimesi Lõuna-Ameerikas, kes maalis Gustave Courbet' ja Jean-François Millet' realistlikus stiilis. Tema sünnipäeva tähistatakse Brasiilia kunstnike päeval (Dia do Artista Plástico). Almeida Júniori kunstikarjäär algas ajal, kui ta töötas kellamehena Itu Candelária Jumalaema kirikus. Mõned Júniori religioossetel teemadel loodud teosed avaldasid peapreestrile nii suurt muljet, et ta korraldas korjanduse selleks, et Almeida Júnior saaks minna Rio de Janeirosse ametlikesse kunstitundidesse. 1869. aastal astus ta Academia Imperial de Belas Artesesse, kus õppis Victor Meirellese ja Pedro Américo juures. Tema lihtne maainimese kõnepruuk ja lihtsad kombed eristasid teda ülejäänud õpilastest, kes kõik olid linnast pärit. Pärast kooli lõpetamist otsustas ta mitte võistelda Euroopa reisipreemia pärast, naastes hoopis Itusse, kuhu ta rajas enda stuudio. 1876. aastal São Paulo regiooni tuuril nägi keiser Pedro II Júniori loomingut ja see meeldis talle väga. Ta pakkus Júniorile oma rahalist toetust. Samal aastal määratigi Júniorile Pedro II kuningliku dekreediga Pariisis õppimiseks 300 franki kuus. Ta asus elama Montmartre'i ja astus École des Beaux-Arts'i, saades üheks paljudest Alexandre Cabaneli õpilastest. Almeida Júnior jäi kuni 1882. aastani Pariisi. Seejärel tegi ta lühikese reisi Itaaliasse, kust naasmise järel eksponeeris teoseid, mida ta oli äraoleku ajal loonud. 1883. aastal avas ta São Paulos ateljee ja õpetas eraviisiliselt kunsti. Ta korraldas eksklusiivseid kunstinäitusi ja maalis portreesid tuntud inimestest, alates kohviparunitest kuni vabariiklastest poliitikuteni. Aastal 1884 pidas ta näitust Exposição Geral de Belas Artes'is ja temast sai Roosi ordeni rüütel. 1885. aastal pakkus Victor Meirelles, kes plaanis pensionile jääda, Júniorile oma ametikohta kunstiajaloo professorina Academia Imperial de Belas Artesis, kuid Júnior keeldus pakkumisest, eelistades jääda São Paulosse. Aastatel 1887–1896 tegi ta veel kolm reisi Euroopasse. Ta loobus üha enam piibellikest ja ajaloolistest teemadest, eelistades regionaalseid teemasid, milles ta kujutas talupoegade igapäevaelu, liikudes akadeemilisest stiilist realismi poole. Hoolimata nendest muudatustest jäi tema maine keiserlikus akadeemias vaidlustamata ja ta sai akadeemia kuldmedali 1898. aastal. Júnior tapeti 1899. aastal Piracicabas asuva Hotel Centrali ees. Teda pussitas ta enda nõbu José de Almeida Sampaio. Júnioril oli pikk armuafäär Sampaio naise Maria Laura do Amaral Gurgeliga, kes oli olnud Júnioriga põgusalt kihlatud, ning Sampaio oli sellest teada saanud. "Kristuse ristimine" (1895) "Saudade" ("Igatsus") (1899) "Sobimatu" (1898) "Püha perekonna põgenemine Egiptusesse" (1881) "Katkestatud ihumine" (1894) "Votorantimi juga" "Descanso do Modelo" ("Modelli puhkus") "Kitarrimängija" "Monção lahkumine" "Maalija" Brief biography @ the Enciclopédia Itaú Cultural.
Heidelberg (täpsustus)

Heidelberg võib olla: Heidelberg, linn Saksamaal Heidelberg (Lääne-Kapimaa), linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Heidelberg (Gauteng), linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis
Tankgewehr M1918

Tankgewehr M1918 (lühendatult T-Gewehr; ehk Mauseri 13-mm tankitõrjevintpüss) on Saksa tankitõrjevintpüss. See oli esimene vintpüss, mille ainus eesmärk oli hävitada soomustatud sihtmärke ning esimese maailmasõja ainuke tankitõrjevintpüss. Kokku toodeti umbes 15 800 relva. MG 18 TuF http://www.gotavapen.se/gota/artiklar/rifles_se/pvg/at_rifles_se.htm Robert Ball (2011). Mauser Military Rifles of the World, 5th Edition. Gun Digest Books. Lk 193. ISBN 978-1-4402-1544-5. Ball, Robert M. (2006). Mauser Military Rifles of the World (Mauser Military Rifles of the World). Gun Digest Books. Lk 183. ISBN 978-0-89689-296-5.[alaline kõdulink] Stephen Bull (2004). Encyclopedia of military technology and innovation. Greenwood Publishing Group. Lk 15. ISBN 978-1-57356-557-8. "WW1 Anti-Tank rifles" (Microsoft FrontPage 6.0). Vaadatud 10. oktoober 2014. C. G. Sweeting (2004). Blood and Iron: The German Conquest of Sevastopol. Brassey's. Lk 108. ISBN 978-1-57488-796-9. Anti-Tank Rifle History and Collecting Small Arms of WWI Primer 022: German T-Gewehr Anti-Tank Rifle
Gustav von Meyer

Carl Gustav von Meyer (sündinud 1676) oli Rootsi ja Vene sõjaväelane (major), Vändra ning Pähu mõisnik. Septembris 1696 teenis ta relvurina (rustmästare) oma sugulase kapten Barthold von Meyercrantzi kompaniis Tartus. 31. oktoobril 1698 ning 28. septembril 1699 teenis ta förare auastmes samas väeosas. Pataljoni munsterrolli järgi oli ta väeosaga liitunud aprillis 1695. 12.juulil 1702. aastal ülendati ta leitnandiks. Skytte pataljoni koosseisus kuulus Meyer Tartu kaitsjate hulka 1704. aasta piiramise ajal. Skytte on päevaraamatus välja toonud seiga, kus vahetult enne piiramise algust saadeti Pärnust Tartusse kolmsada koormat linnaseid, mis olid iga hetk sihtkohta jõudmas. Et voor Vene eelvägede kätte ei langeks, saatis komandant Skytte leitnant Gustav Meyeri ühes salga sõduritega seda linna toimetama. Meyeri ülesanne õnnestus, kuna Tartu alla polnud jõudnud veel piisaval hulgal tsaari vägesid, et rootslasi rünnata. 1708. aastal leitnandi auastmes. 30. aprillil 1723. aastal läks ta erru Rootsi armee teenistusest majori auastmes. 03. mail 1725. aastal esitas ta taotluse enda kandmise kohta Liivimaa hertsogkonna aadlimatriklisse – "Keisrinna Katariina I Diplom [03.05 – 31.12.1725] ("offene Diploma")" Rootsi armee teenistusest erru läinud major Gustav Meyerile Liivimaa hertsogkonna aadlimatriklisse kandmise kohta nimega "von Meyercrantz". Paraku jäi see taotlus allkirjastamata ent diplom kanti Vene impeeriumi kinnitamata aadlimatriklite nimekirja. Diplomi originaal on hävinud, koopia asub Venemaal. Ta abiellus Vändra mõisa pärijanna, šoti päritolu Johanna Regina Bennetiga (1687–1740), kes oli major Jakob (James) Benneti ja Christina Kinnemondi tütar. Johanna Regina vend Vilhelm (William) Bennet (1677–1740) oli Rootsi ratsaväe kindralmajor, kes sai 1719. aastal vabahärratiitli. Carl Gustavi ja Johanna Regina abielust sündisid: Johanna Dorothea von Meyer (15. veebruar 1708 Riia– 1779); ⚭ Hans Reinhold von Baumgarteniga Karl Wilhelm von Meyer (1710 Ivangorod – 1767 Vändra), Vene sõjaväelane (major), Vändra mõisnik Christina Elisabeth von Meyer (1711 Vändra – 1780 Pärnu), Pähu pärijanna; ⚭ Carl Wilhelm von Baumgarteniga Magnus Johann von Meyer (1714 Vändra – 1763 Riia), Vene sõjaväelane (major), Plānupe (Planup) mõisnik; ⚭ Helena Margaretha von Hartungiga Anna Juliana von Meyer (1716 Vändra – 1785 Rakvere); ⚭ Vändra pastori Gustav Adolph Borgega Jacob Heinrich von Meyer (1719 Vändra – ?), suri lapsena Reinhold Gustav von Meyer (1722 Vändra – ?), Vene sõjaväelane, 1746 kaprali auastmes, peale 1747 saatus teadmata Peter Friedrich von Meyer (1725 Vändra – 1784 Võduvere), Vene sõjaväelane (kapten), Võduvere mõisnik; ⚭ Sophia Helena von Handtwigiga Meyercrantzi pataljoni munsterroll 1698 Meyercrantzi pataljoni munsterroll 1699 Meyercrantzi pataljoni munsterroll 1696 "Karolinska krigares dagböcker jämte andra samtida skrifter. C. G. Skyttes berättelse om Dorpats belägring 1704" , lk. 225 Väljavõte Riia Jakobi koguduse sünnimeetrikast
Aiamaa küla

Aiamaa on küla Tartu maakonnas Nõo vallas. Külas asub ajaloomälestisena arvele võetud Nõo kalmistu. Aiamaa raudteepeatus Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. http://metaweb.stat.ee/get_classificator_file.htm?id=3765296&siteLanguage=et
Robin Hanzl

Robin Hanzl (sündinud 10. jaanuaril 1989 Ústí nad Labemis) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliiga klubis Timrå. Tšehhi kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2010–11 HC Litvínovi meeskonnas. 2015. aastal tuli ta klubiga Tšehhi meistriks. Tšehhi kõrgliiga hooaja 2014–15 väljalangemismängudes oli Hanzl resultatiivseim mängija (5+10). 2017. aastal liitus ta KHL-i klubiga Nižnekamski Neftehimik, kus mängis ühe hooaja. Aastatel 2018–2021 mängis ta Moskva Spartakis. 2021. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Rootsi kõrgliiga klubiga Timrå. Tšehhi jäähokikoondise koosseisus osales Hanzl maailmameistrivõistlustel esimest korda 2017. aastal. "Robin Hanzl ansluter till Timrå IK". timraik.se. Vaadatud 13.8.2021 Robin Hanzl KHL.ru lehel Robin Hanzl hockeydb.com lehel
Tudor Ulianovschi

Tudor Ulianovschi (sündinud 26. mail 1983 Floreștis) on Moldova poliitik ja diplomaat. Ta oli 18. jaanuarist 2018 kuni 8. juunini 2019 Moldova välis- ja eurointegratsiooniminister. Ta sündis 1983. aastal Floreștis. Ta on lõpetanud 2005. aastal Moldova Rahvusvahelise Vaba Ülikooli ja Viini Diplomaatia Akadeemia. Aastatel 2005–2007 oli ta Moldova välis- ja integratsiooniministeeriumis Ameerika, Aasia, Lähis-Ida ja Aafrika direktoraadis II sekretäri, III sekretäri ja atašeena. Aastatel 2007–2010 töötas ta Moldova Vabariigi suursaatkonnas Ameerika Ühendriikides Washingtonis. Aastatel 2011–2013 oli ta Moldova Vabariigi välis- ja eurointegratsiooniministeeriumi Ameerika, Aasia, Lähis-Ida ja Aafrika direktoraadi juht. Aastatel 2013–2014 oli ta ametis Kataris Moldova Vabariigi saatkonnas. Aastatel 2014–2016 oli ta Moldova Vabariigi välis- ja eurointegratsiooniministeeriumi aseminister, ta oli vastutav majandusdiplomaatia, rahvusvaheliste majandussuhete ja kahepoolsete suhete eest. Aastatel 2016–2018 oli ta Moldova Vabariigi alaline esindaja ÜRO Genfi kontoris, Maailma Kaubandusorganisatsioonis ja teistes rahvusvahelistes organisatsioonides Genfis. Lisaks oli ta Moldova Vabariigi erakorraline ja täievoliline suursaadik Šveitsi Konföderatsioonis ja Liechtensteini Vürstiriigis, asukohaga Genfis. Ta oli 18. jaanuarist 2018 kuni 8. juunini 2019 Moldova välis- ja eurointegratsiooniminister. Ta on abielus ja tal on üks laps. Lisaks emakeelele rumeenia keelele valdab ta suurepäraselt inglise, vene, prantsuse ja araabia keelt.
Vibuõng

Vibuõng ehk lihtõng (ka ussõng, vaglaõng) koosneb konksust, nöörist ja vibust ehk õngeridvast.. Õng on vanimaid kalapüügiriistu, Eesti ala varasemad asukad kasutasid luust õngekonkse juba 9. aastatuhandel eKr. Nöör tehti keeratud jõhvist, ka linast või kanepist, nööri küljes olid kork ja tina. Konksud valmistati raudtraadist. Kork kinnitati nöörile puust või sulerootsust kiiluga, tina paigutati õngekonksu lähedale. Õngenööri pikkust reguleeriti vastavalt sellele, kui sügav oli vesi. Õngeritv oli õnge käepidemeks, selle külge kinnitati nöör konksuga. Vibuõngega püüti nii veesõidukist kui ka kaldaäärsest veest või kalda pealt. Peale vibu ja nööriga käsiõnge kasutatakse teatud kalade püüdmiseks ka mitmesuguseid spetsiaalõngi (käekook tursa, lant haugi, lutsumänd lutsu, sikuti ahvena ja siia jne püügiks). 20. sajandi II poolel kaotas õngepüük tööstusliku tähtsuse ning jäi harrastuskalameeste tegevuseks. käekook lant lutsumänd ridaõng sikuti und Arvi Ränk. Eesti etnograafia sõnaraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 238 Eesti rahvakultuuri leksikon. 2000. Koostanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 372 Õng nööri ja korgiga Eesti Rahva Muuseum
Voldemar Särak

Voldemar Särak (15. oktoober (vkj)/ 28. oktoober 1911 Kudina vald, Maarja-Magdaleena kihelkond, Tartumaa – 3. juuni 1947 Tallinn) oli Eesti murdmaasuusataja, politseinik, vabadusvõitleja ja metsavend. Lõpetas 1925. aastal Harku algkooli ja 1928. aastal Politseikooli. Töötas politseinikuna Harju-Tallinn prefektuuris ja aastatel 1940–1941 Pärnu suusavabrikus. Põgenes märtsis 1943 Soome. Läks 1. aprillil 1943 Soome sõjaväkke, osales Jätkusõjas. Oli rindel Rajajoel III/JR47-s, seejärel väljaõppel peastaabi luureosakonnas. Astus Haukka gruppi. Juulis 1944 toimetati salaja Eestisse, oli metsavend Virumaal Haukka grupi punkris. Langes 21. detsembril 1944 Järtu küla kandis Virumaal vangi. Põgenes koos Harri Sepikuga 25. septembril 1945 kohtumajast Tallinnas, kus talle oli mõistetud 20 aastat vangistust. Oli uuesti metsavend Harjumaal. Tabati juunis 1947 haarangul Anija kandis, sai põgenemisel raskelt haavata. Suri operatsioonil 3. juunil 1947 vangla haiglas. Tema matmispaik ja haud pole tänaseni teada, arvatavasti asub see mõnel Nõukogude repressiivorganite erikalmistul Tallinna lähistel. Hakkas suusatamist harrastama 1926. aastal Sai 1938. aasta maailmameistrivõistlustel 18 km-s 155. ja teatesõidus 10. koha. Võitis Eesti meistrivõistlustel 1935 (I Eesti mängude talimängud) 30 km-s hõbemedali, 1938. aastal 30 km-s kuldmedali ja 1940. aastal 50 km-s pronksmedali ning teatesõidus 1940. aastal kuldmedali ja 1941. aastal Eesti NSV meistrivõistlustel pronksmedali. Osales 1940. aasta Eesti–Läti maavõistlusel. Tema noorem kaksikvend oli murdmaasuusataja Evald Särak. Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 "Vabaduse eest. Soomepoiste lühielulood". Toimetanud Margus Leemets, eessõna Rein Helme, Matti Lukkari ja Raul Kuutma. Tallinn 1997. Lk 331 Uno Tõnnus. "Soomepoiste spordilugu". Tallinn 1998. Lk 20 Mai Krikk." Voldemar Särak ja luuregrupp "Haukka"". Tallinn 2011 Biograafia ESBL-is Politseitalituse ametnike nimekiri 1940 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Kölnbreini pais

Kölnbreini pais on pais, mis asub Kärtenis Austrias. Paisu ehitati aastatel 1971–1979 ja see on Austria kõrgeim pais. Selle veehoidla on põhiliseks allikaks kolmefaasilisele pumpelektrijaamale, mis koosneb üheksast paisust ja neljast hüdroelektrijaamast. Seda kompleksi omab firma Verbund, mida kutsutakse Malta-Reissecki elektrijaamade grupiks. Grupi iga-aastane elektritoodang on 1216 gigavatt-tundi (4380 teradžauli). Veehoidlat täites avastati mõrad paisu konstruktsioonis. Pärast parandustöid, mis kestsid üle kümne aasta, hakkas pais töötama täisvõimsusel. Esimesed plaanid seda ehitada valmisid 1930. aastal Saksa AEG ehitusfirma poolt. Pärast II maailmasõda jätkasid projekti Austria võimud, kes hakkasid pärast 1957. aastat teostama uurimuslikke puurimisi. Ehitustöid alustati 1971. aastal. Esmalt tuli rajada ligipääsutee, et transportida ehitusmaterjale. Ülesande muutis raskeks Maltatali org. Ligipääsutee tõuseb 300 meetrit 14. kilomeetri ulatuses ning esineb kuni 13-protsendilist tõusunurka. Teed ehitades tuli rajada kuus tunnelit. 1973. aastal transporditi ehitusele tsement, millest kohapeal valmistati betooni, kasutades sealset kruusa sideainena. Et vähendada soojuspaisumist, valati betooni 30 m3 korraga ja betooni jahutati külmaveetorudega. Ehitusolud olid keerulised, kuna ehitajad pidid töötama lume, vihma ja vahel ka 80 km/h puhuva tuulega. Kölnbreini pais on lõpp-punktiks 14,3-kilomeetrilisele matkarajale, mis läbib Maltatali orgu. Rada läbib endisi ehitusteid. Lisaks on turistidele mõeldud restoran, hotell ja näitus hüdroelektrijaama kohta. Verbund pakub turistidele elektrijaama ekskursioone. Ekskursioonid paisule toimuvad päevasel ajal ja perioodil, kui tee on avatud (iga aasta 9. maist 26. oktoobrini). 2010. aastal ehitati hobuserauakujuline sild paisu peale, mis on mõeldud külastajatele. Tegemist on populaarse benji-hüpete kohaga. Pais paikneb Kõrg-Tauerni rahvuspargis ja on populaarne sihtkoht ka mägironijatele. Veehoidlat kasutavad sõudjad, sest pais asub mäestikus, kus saab teostada kõrgmäestiku trenne. Filmis “The Boys From Brazil”, mis tehti 1970. aastate lõpus, on näha Kölnbreini paisu. Filmis on paisu asukohaks Rootsi, see on alles ehitusjärgus ning veehoidlas on veetase veel madal. Filmis viskab palgamõrvar (kelle on palganud Josef Mengele) lumise paisu otsast alla kohaliku elektrifirma inspektori. Paisu on näha filmi 55. minutil ja paisukaadrite kestus kokku on 3 minutit ja 15 sekundit. Langdon, John (August 2008). "Kölnbreinsperre". John Milton Langdon. Archived from the original on 24 March 2012. Retrieved 4 June 2011. "The pumped storage power plant - an intelligent power storage system". Verbund. Archived from the original on 29 April 2011. Retrieved 29 May 2011. "Kolnbrein". Austrian National Committee on Large Dams. Retrieved 29 May 2011. Hüdroelektrijaam, energiatalgud Kõrgmäestiku treening, UT Southwestern Medical Centre
Valentin von Meyer

Valentin von Meyer (1601 – 9. märts 1674 Jērkule mõis) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane (kindralmajor) ja mitmete mõisate omanik Liivi- ja Eestimaal. Valentin Meyer sündis 1601. aastal Riia kullassepa Eberhard Meyeri ja tema abikaasa Anna Molleri pojana. Oma nime sai ta emapoolselt vanaisalt Valentin Mollerilt, kes oli samuti Riia kullassepp. 5. veebruaril 1629 oli ta leitnandi auastmes. 1632 oli Rootsi administraator (amtsverwalter) Halles. 1635 oli ooberstvahtmeistri auastmes. Osales Sinise rügemendi (Blå regementet) ooberstleitnandina Kolmekümneaastase sõja Breitenfeldi lahingus. Osales 30-aastases sõjas ning tõusis 1646. aastaks oobersti aukraadi ning ühe saksa rügemendi ülemaks. 19. juulil 1646 määrati Bröckwörde komandandiks, ning 1648. aastal Vestfaalis Mindeni komandandiks. Tõsteti 7. augustil 1645 Rootsi aadliseisusse. Sai 1658. aastal kindralmajori auastme ning oli 1658–1659 Riia komandant. 1659 määrati Miitavi ülemkomandandiks. 1651. aastal omandas riigisekretär Lars Grubbe pärijatelt 10 000 taalri ja 100 tukati eest Lemsalu kihelkonna Nabe mõisa. 16. augustil 1653 omandas ta Tirza kihelkonna Lizumsi ja Druviena mõisa ning Cesvaine kihelkonna Apeltiene mõisa. Eestimaal kuulusid talle Vaivara kihelkonnas Suur- ja Väike-Soldina mõis. Valentin von Meyer suri 9. märtsil 1674 Jērkule mõisas ning maeti 23. veebruaril 1675 Riia Jakobi kirikusse. Valentin von Meyeri portreemaal on eksponeeritud Rundāle lossis. Valentin von Meyer abiellus esmakordselt 9. juulil 1635 Justine Eben von Brunneniga (10. september 1616 – 23. november 1637 Stralsund), kes oli Breslau kaupmehe ja raehärra Niklas von Eben und Brunneni (1571–1624) ja Dorothea Schäffer von Schaffenbergi (1581–1624) tütar. Justine suri sünnitusel ja maeti Jakobi kirikusse. Teine abielu Justina Cornelia von Krusega (suri 1645). Kolmas abielu Anna Wolffensköldiga (suri Jērkule mõisas ning maeti 21. novembril 1675 Krimuldas), kes oli Riia müntmeisteri Heinrich Wolffi (aadeldatuna Wolffensköld) (u1590–1659) ja Apollonia Rigemanni (aadeldatuna Löwenstern) (1597–1656) tütar ning Riia admiraliteedifaktori Peter Heltscheri (aadeldatuna Rosenbom) (suri 1651) lesk. Meyer (Lizums) Dieter Horst Steinmetz "Mit Knechten, Jungen, Huren und anderm Gesindlein. Die Schwedenzeit 1631 bis 1636 in Calbe / Saale und Umgebung" "Rikskansleren Axel Oxenstiernas skrifter och brefvexling", lk. 376 , Oskar Pusch "Die Breslauer Rats- und Stadtgeschlechter in der Zeit von 1241–1741. Band 1", lk. 331-333
Kristaps Sotnieks

Kristaps Sotnieks (sündinud 29. jaanuaril 1987 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib kaitsjana KHL-i klubis Riia Dinamo. Ta alustas klubikarjääri Läti klubis HK Riga 2000, mille meeskonnas debüteeris ta hooajal 2004–05. 2008. aastal liitus ta samal aastal loodud Riia Dinamoga ning debüteeris hooajal 2008–09 klubiga KHL-is. Aastatel 2016–2018 mängis ta kaks hooaega Togliatti Lada ridades ning naasis seejärel Riia Dinamosse. Hooajal 2018–19 oli Sotnieks Maksim Tšudinovi kõrval KHL-is enim lööke blokeerinud mängija (99). Läti jäähokikoondise koosseisus osales Sotnieks maailmameistrivõistlustel esmakordselt 2009. aastal. Ta kuulus Läti koondisse ka 2010. ja 2014. aasta taliolümpiamängudel. https://www.eliteprospects.com/player/20404/kristaps-sotnieks (vaadatud 28.5.2021) Kristaps Sotnieks KHL.ru lehel Kristaps Sotnieks hockeydb.com lehel
1.59-inch Breech-Loading Vickers Q.F. Gun, Mk II

1.59-inch Breech-Loading Vickers Q.F. Gun, Mk II (inglise keelest '1,59-tolline Tagantlaetav Vickersi Q.F, Püss, Mk II') on Suurbritannia kergsuurtükk, mis konstrueeriti esimese maailmasõja ajal. Algselt oli relv mõeldud kaevikusõjas kasutamiseks, kuid siis hakati katsetama selle õhk-õhk ja õhk-maa võimekust lennukitel. Kuigi sellega lasti mürske ning sellel ei olnud rakettide heitmise võimekust, tuntakse seda laialdaselt nimega Vickers-Crayfordi raketipüss. COW 37-mm püss
Chrístos Staïkoúras

Chrístos Staïkoúras (kreeka keeles Χρήστος Σταϊκούρας; sündinud 12. augustil 1973 Lamías) on Kreeka poliitik ja majandusteadlane, erakonna Uus Demokraatia liige. Ta on 9. juulist 2019 Kreeka rahandusminister. Ta sündis 1973. aastal Lamías. Ta lõpetas 1996. aastal bakalaureuseõpingud Ateena Rahvuslikus Tehnikaülikoolis mehaanikainsenerina. Aastatel 1996–1997 omandas ta magistrikraadi (MBA) Imperial College Londonis. Aastatel 1997–2001 omandas ta doktorikraadi (PhD) panganduse alal väitekirjaga "European banking industry: Sources of income and profitability", mida ta kaitses Londoni Linnaülikoolist. 9. juulist 2019 on ta Kreeka rahandusminister.
Altmäe

Altmäe on küla Tartu maakonnas Nõo vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Beckeri kahur

Beckeri kahur (saksa keeles Becker-Kanone; Beckeri Tüüp M2 20-mm kahur) on Saksa automaatkahur. See konstrueeriti enne esimest maailmasõda ajal Beckeri Terasevabrikus. Kahur jõudis masstootmisesse 1916. aastal ning seda kasutati paljudel erinevatel lennukitel. Tegu on ainsa Saksa automaatkahuriga, mida esimese maailmasõja ajal õhus kasutati. Beckeri kahur oli eeskujuks Šveitsis toodetud kahurile Oerlikon 20 mm, mis on teenistuses tänapäevani. Lisaks saadi Beckerilt eeskuju teises maailmasõjas Luftwaffe kasutuses olnud kahuri MG FF ehitamisel. MG FF Williams, Anthony G.; Dr. Emmanuel Gustin (2003). Flying Guns World War I, Development of aircraft guns, ammunition and installations 1914-32 (1st ed.). Ramsbury: Airlife Publishing. Lk 89–90. ISBN 1-84037-396-2. Williams, Anthony G. (2000) Rapid Fire Airlife, UK. Grosz, P. "The 2 cm Becker Aircraft canon - development and use." Over the Front 7 (2). George M. Chinn (1951). The Machine Gun, History, Evolution and Development of Manual, Automatic and Airborne Repeating Weapons, Vol. 1. U.S. Government Printing Office. web version
Oskars Cibuļskis

Oskars Cibuļskis (sündinud 9. aprillil 1988 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib kaitsjana KHL-i klubis Riia Dinamo. Läti kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2004–05 SK Riga 18 võistkonnas. Hooajal 2008–09 mängis ta Austria kõrgliiga klubis Salzburgi EC Red Bull. 2009. aasta augustis liitus ta Riia Dinamoga. Seal mängis ta kokku kaheksa hooaega. Aastatel 2017–2020 mängis Cibuļskis Tšehhi kõrgliiga klubis Mountfield HK. Hooajal 2020–21 mängis ta HC Litvínovis. 2021. aasta mais naasis ta Riia Dinamosse. Läti jäähokikoondise koosseisus osales Cibuļskis maailmameistrivõistlustel esmakordselt 2011. aastal. Oskars Cibuļskis hockeydb.com lehel