laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Missiooniluul

Missiooniluul on luul, mille korral on haige ekslikult veendunud, et tal on mingi ülioluline ülesanne siin elus täita. Haige võib näiteks rääkida, et tema ülesandeks on kogu maailma inimeste pööramine headuse rajale või panna kõiki inimesi uskuma Jeesuse kõikvõimsusesse. Inimese mõttekäigu tõlgendamine on komplitseeritud, kui ta väljendab religioosseid tõekspidamisi ja sellega seotud missioonimõtteid. Missiooniluul kuulub suurusluulude hulka.
Lefkáda saar

Lefkáda (kreeka keeles Λευκάδα) ehk Lefkás (Λευκάς) (Vana-Kreeka kontekstis Leukas (vanakreeka keeles Λευκάς)) on Kreekale kuuluv saar Joonia saarestikus. Saare keskasula on Lefkáda linn. Agiofýli rand Pórto Katsíki rand Vasilikí  Lefkáda saar – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Reformaatorlusluul

Reformaatorlusluul on luul, mille korral haige on ekslikult veendunud, et ta on viinud või viib läbi mingit ühiskonna aspektist olulist muudatust. Näiteks võib inimene uskuda, et ta on leidnud kõigi haiguste ravimi, leiutanud uue kütuse, leidnud viisi, kuidas kuritegevusest lõplikult lahti saada või hakkama saanud muu inimkonda ulatuslikult muutva teoga. Tavaliselt pole sel inimesel tausta, mis võimaldaks tal selliseid muudatusi teha. Nagu iga luulu puhul, pole inimest ennast võimalik veenda tema tegude, avastuste või saavutuste ebaotstarbekuses. Reformaatorlusluulu võib pidada spetsiifiliseks missiooniluulu juhuks. Mõlemad kuuluvad suurusluulude hulka.
George Mountbatten, teine Milford Haveni markii

George Louis Victor Henry Serge Mountbatten, teine Milford Haveni markii (6. detsember 1892 – 8. aprill 1938) oli Battenbergi printsi Louisi ja printsess Victoria poeg, kapten. George'il olid õed printsess Alice (prints Philipi ema) ja Louise ning vend Louis. 1916. aasta 15. novembril abiellus George Londonis Torby krahvinna Nadežda Mihhailovnaga. Nad asusid elama Lyndeni mõisasse Holyportis Berkshire'is. Lapsed: Leedi Tatiana Elizabeth Mountbatten (16. detsember 1917 – 15. mai 1988) David Mountbatten (12. mai 1919 – 14. aprill 1970), Milford Haveni 3. markii George Mountbatten oli kogunud suure kollektsiooni erootilist kirjandust, mida praegu talletatakse Briti Raamatukogus. George Mountabtten suri 45aastaselt luuüdivähki. Tema Hiilgus Battenbergi prints George (1892–1917) George Mountbatten (1917) Medina krahv (1917–1921) Kõige Auväärsem Milford Haveni markii (1921–1938)
Konguta valla vapp

Konguta valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Konguta valla vapp. Vapp kinnitati 2. mail 1996. Paremalt langeva hõbedase kaldvardaga poolitatud vapikilbi ülemisel, rohelisel väljal tammeleht ja alumisel, sinisel väljal veskikivi - mõlemad hõbedased. Tartu maakond Konguta valla lipp Konguta valla sümboolika valla kodulehel Konguta valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Õlikanep

Õlikanepiks nimetatakse kanepit, mida kasvatatakse tema seemnetes sisalduva õli pärast. Kanepiseemnetest pressitud õli saab tarvitada toiduks või kosmeetikatoodete valmistamiseks, samuti saab sellest valmistada biodiislikütust. Kanepiõli sisaldab palju küllastumata rasvhappeid ning on seega toiduks tarvitamiseks kasulik, kuid rikneb õhuga kokkupuutumisel kiiresti. Kanepiõli kasutatakse värnitsa, laki, värvide jms valmistamiseks.
Laeva valla vapp

Laeva valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Laeva valla vapp. Vapp kinnitati 4. detsembril 1998. Kuldsel kilbil kahe punase õie ja marjaga roheline jõhvikas; selle all sinine ja kuldne varras ning roheline vapitüvi - kõik lainelõikelised. Laeva valla lipp Tartu maakond Laeva valla sümboolika Riigikantselei lehel
Kiukanep

Kiukanep on kultuurkanep, mida kasvatatakse kiu saamise eesmärgil. Kanepi kiud leiavad kasutamist "mööbli- ja tekstiilitööstuses, sellest saab valmistada mitu korda rohkem tselluloosi kui puidust, kiud ja puitlaastud sobivad ehitusmaterjaliks, kiudu on kasutatud isegi luksusautode sisustuse valmistamisel" Kiukanepit kasutatakse ka kanepiõlle tootmiseks. "Lääne-Virumaal laiub 110-hektariline kanepipõld". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. detsember 2007. Vaadatud 16. augustil 2007. "Cannabía® 1st. legal hemp drink of mankind". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. august 2007. Vaadatud 17. augustil 2007.
Luunja valla vapp

Luunja valla vapp on Tartu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Luunja valla vapp. Vapp kinnitati 29. septembril 1994. Rohelisel kilbil rukkihakk ja lainelõikeline langetatud varras, mõlemad kuldsed; vapitüvi sinine. Vapikilbi roheline värvus ja kuldne rukkihakk sellel sümboliseerivad eestlaste põlist tegevusala - põlluharimist ning nende peatoitu - rukkileiba. Need kuuluvad ka valla elanike elulaadi koostisse. Kuldne lainelõikeline varras ja sinine vapitüvi viitavad asjaolule, et vald asub Emajõe läheduses. Luunja valla lipp Tartu maakond Luunja valla sümboolika valla kodulehel Luunja valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Meeksi valla vapp

Meeksi valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Meeksi valla vapp. Vapp kinnitati 23. oktoobril 2002. See oli kasutusel kuni 2017. aastal aset leidnud Eesti omavalitsuste haldusreformini, mille käigus ühines Meeksi vald Räpina ja Veriora vallaga. Sinisel kilbil hõbedane majakas kuldse tule ja kahe musta aknaavaga ning lainelõikeline hõbedane vapitüvi kahe sinise kalaga 1+1. Meeksi valla lipp Tartu maakond Meeksi valla sümboolika valla kodulehel Meeksi valla sümboolika Riigikantselei lehel
Mäksa valla vapp

Mäksa valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Mäksa valla vapp. Vapp kinnitati 4. juulil 1997. Sinisel kilbil tuulik ja selle all lainelõikeline palk - mõlemad hõbedased ning roheline vapitüvi. Sinine ja roheline, mis on ka Tartumaa vapi värvused, meenutavad, et Mäksa vald asub selles maakonnas. Sinine on ühtlasi vaimsuse ja karskuse värvus ning taeva sümbol. Roheline on looduse ja põllunduse, samuti nooruse ja lootuse võrdkuju. Põllumehe töö eesmärgi ning tulemuse - leiva ja üldisemalt toiduga on otseses seoses vapi keskne kujund tuulik. Lainelõikeline hõbedane palk on vallaga piirneva Emajõe sümbol. Mäksa valla lipp Mäksa valla sümboolika valla kodulehel Mäksa valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Staffa

Staffa on Suurbritanniale kuuluv saar. Staffa kuulub Sise-Hebriidide hulka. Saare pindala on 33 hektarit. Suurim kõrgus on 42 meetrit. Lähimaks maismaapunktiks on umbes 10 km kaugusel asuv Mulli saar. Saar on väike ja asustamata, kuid on ometi turistide poolt sagedasti külastatud. Põhjuseks on saare rannikul paljanduv sammasbasalt, mis on üks ilusamaid omataolisi maailmas. Basaldist koosneb ka ülejäänud osa saarest. Staffa Sammasbasalt
Nõo valla vapp

Nõo valla vapp on Tartu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Nõo valla vapp. Vapp kinnitati 27. mail 1996. Sinisel kilbil selle alumisest servast tõusev hõbedane kiriku viiluväli koos torniga; saatena kaks kaheksaharulist kuldset tähte - 1+1. Nõo valla lipp Nõo valla sümboolika valla kodulehel Nõo valla sümboolika Riigikantselei lehel
Peipsiääre valla vapp

Peipsiääre valla vapp on Tartu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Peipsiääre valla vapp. Vapp kinnitati 23. novembril 1998. Sinisel kilbil on kuldne laineline tüvimik, milles sinine ortodoksse usutunnistuse kaheksaharuline rist. Kilbi ülemisest servast laskub kiilukujuliselt hõbedne kalavõrk. Sinine tähistab Peipsi järve ning sümboliseerib lootust, rahu ja armastust. Kuldne tähistab liivast järveranda ja päikest, sümboliseerib õnne, üllust ja taevast tõde. Hõbe tähistab puhtust ja ausust. Kaheksaharuline rist märgib oma usku ja kombeid läbi kõigi raskuste säilitada suutnud Peipsi-äärset vanausuliste kogukonda. Peipsiääre valla lipp Peipsiääre valla sümboolika valla kodulehel Peipsiääre valla sümboolika Riigikantselei lehel
Piirissaare valla vapp

Piirissaare valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Piirissaare valla vapp. Valgel kangal roheline kala punaste uimedega. Kala kohal punane pügalrist, milles omakorda must rist. Piirissaare valla lipp Tartu maakond
Puhja valla vapp

Puhja valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Puhja valla vapp. Vapp kinnitati 29. septembril 1998. Pikuti poolitatud kilbi parem pool on roheline, vasak pool sinine. Kilbi alumisest servast tõuseb hõbedane hundinui. Selle kaks lehte paiknevad kilbi alumisel poolel kaksiksarika kujuliselt, lisaks kakshõbedast tähtristi. Roheline värv tähistab maad ja taimestikku; sümboliseerib tasakaalukust, lootust, arengut. Sinine värv tähistab rahu, usku ja tõde ning viitab Puhja valla veerohkusele; hõbe märgib valgust, elu, puhtust; vapivärvid osutavad ka Tartumaa vapile ja Liivimaa lipule; hundinui on Puhja soomaastike tüüpiline taim; tähtristid sümboliseerivad vaimuvalgust ja sihikindlust. Puhja valla lipp Tartu maakond Puhja valla sümboolikast valla kodulehel Puhja valla sümboolika
Rõngu valla vapp

Rannu valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Rõngu valla vapp. Vapp kinnitati 29. novembril 1996. Punasel kilbil kuldne viieharuline rist tipuga allapoole ja selle peal kuldne rõngas, milles risti harude keskel punased sõõrid ja nende kohal rõngast väljuvad kuldsed kolmiklehed. Viis ristiharu tähistavad Tartu, Valga, Otepää, Rannu ning Tõrva teeristi ja osutavad sellisena Rõngu geograafilisele asendile. Valla peamist tootmisharu, samuti suuri puuvilja ja marjaaedu tähistavad sõõrid. Rõngas on valla ühtsuse sümboliks ja viitab kaudselt Rõngu nimele. Värvid sümboliseerivad küpsust ja viljakust. Rõngu valla lipp Rõngu valla sümboolika valla kodulehel Rõngu valla sümboolika Riigikantselei lehel
Tartu valla vapp

Tartu valla vapp on Tartu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Tartu valla vapp. Vapp kinnitati 2. juunil 1994. Hõbedasel kilbil kuue lehega rukkilille õis ja laineline varras, mõlemad sinised. Õie südamik on kuldne ring. Rukkilille kuus õielehte viitavad sellele, et Tartu vald on kujunenud endiste Raadi, Sootaga, Tammistu, Tartu, Vesneri ja Äksi valdade maadest ning elanikkonnast. Nende valdade inimeste töö ja vaimne looming moodustavad Tartu valla jõukuse ja on osa Eesti kultuurist - sellele osutab rukkilille õie kuldne südamik. Sinine laineline varras meenutab, et valla piires asuvad Amme jõgi ja Saadjärv. Tartu valla lipp Tartu maakond Tartu valla sümboolika Riigikantselei lehel
Tähtvere valla vapp

Tähtvere valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Tähtvere valla vapp. Vapp kinnitati 11. juunil 1998. Kaldjaotusega vasakult poolitatud hõbe-rohelisel kilbil vaheldumisi kaks lainelist sinist tala ja hõbedast varrast. Ülemisel, hõbedasel väljal must-hõbedane rohunepp ja alumisel rohelisel väljal kaks püstist kuldset viljapead, mis ulatuvad osaliselt laineliste talade-varraste peale. Sinised lainelised laiud sümboliseerivad Tähtvere valla paiknemist Suur-Emajõe ääres. Kollased viljapead viitavad hästi arenenud põllumajandusele Tähtvere vallas. Rohunepp sai koha vapil tänu Tähtvere valla territooriumil Emajõe luhal asuvale rohuneppide mänguplatsile (rohunepp on eriti ohustatud liigina kantud Eesti punasesse raamatusse). Vapil sümboliseerib rohunepp arukat põllumajandust ja loodushoidu. Tähtvere valla lipp Tartu maakond Tähtvere valla sümboolika valla kodulehel Tähtvere valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Sophia (Gloucesteri printsess)

Sophia, Gloucesteri printsess (Sophia Matilda; 29. mai 1773 Mayfair, Middlesex – 29. november 1844 Blackheath, Kent) oli Briti kuningliku perekonna liige ning kuulus Hannoveri dünastiasse. Printsess Sophia sündis Grosvenor Streetil Mayfairis prints William Henry ja hertsoginna Maria lapsena. Kuna Sophia oli isaliini pidi George II lapselapselaps, sai ta sünnijärgselt tiitli Tema Kõrgus Gloucesteri printsess. Kui Sophia vend prints William Frederick 22. juulil 1816 abiellus oma nõo printsess Maryga, andis printsregent talle tiitli Tema Kuninglik Kõrgus. Järgmisel päeval anti sama tiitel ka Sophiale, et tagada talle vennaga võrdne positsioon. Sophia ei abiellunud kunagi ega saanud lapsi. Ta elas New Lodge'is Winkfieldis Windsori lähistel Berkshire'is, kus ta 29. novembril 1844 suri. Sophia maeti St. George'i kabelisse Windsori lossis. Tema Kõrgus Gloucesteri printsess (29. mai 1773 – 22. juuli 1816) Tema Kuninglik Kõrgus Gloucesteri printsess (22. juuli 1816 – 29. november 1844)
The Ghost of You

"The Ghost of You" on neljas ja viimane singel ning kuues lugu My Chemical Romance'i teiselt stuudioalbumilt "Three Cheers For Sweet Revenge". Laul räägib hirmust kaotada lähedane inimene. See on bändi kaheksas singel. Versioon 1 "The Ghost of You" – 3:16 "Helena" (live) – 4:32 Versioon 2 "The Ghost of You" (faded ending) – 3:16 "I'm Not Okay (I Promise)" (live) – 2:59 "Cemetery Drive" (live) – 2:58 "The Ghost Of You" sõnad
Vara valla vapp

Rannu valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Vara valla vapp. Vapp kinnitati 8. mail 1996. Rohelisel kilbil kolm kuldset nartsissiõit 2 + 1. Vara valla vapi kujund – kolm kuldset nartsissi – meenutab, et valla territooriumil (Sookalduse) asub teadaolevalt Baltikumi ainus kollase nartsissi looduslik kasvukoht. Roheline on lootuse ja nooruse värv. Kuld on aususe, lojaalsuse ja jõukuse värv. Vara valla lipp Kollase nartsissi loodusliku kasvukoha kaitseala Tartu maakond Vara valla sümboolika Riigikantselei lehel
I'm Not Okay (I Promise)

"I'm Not Okay (I Promise)" on teine singel ja viies lugu My Chemical Romance'i teiselt stuudioalbumilt "Three Cheers For Sweet Revenge". Tihti arvatakse ekslikult, et see on nende esimene singel, kuigi see on nende kuues singel. See laul jõudis 19. kohale Suurbritannia singlimüügi edetabelis. See laul aitas ka suurendada My Chemical Romance'i fännide arvu. "I'm Not Okay (I Promise)" sõnad
Thank You for the Venom

Thank You for the Venom on esimene singel ja üheksas lugu My Chemical Romance'i teiselt stuudioalbumilt "Three Cheers For Sweet Revenge". See jagati singlina Euroopa raadiojaamadele mängimiseks. See on üldse bändi viies singel. "Thank You For The Venom" sõnad
Võnnu valla vapp

Võnnu valla vapp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Võnnu valla vapp. Vapp kinnitati 9. juunil 2000. Sinine vapikilp on pikuti poolitatud hõbedase hanesulega, saateks paremal kirikukell ja vasakul tamme kaksikleht tõruga – kõik kuldsed. Võnnu valla lipp Võnnu valla sümboolika Riigikantselei lehel
Vampires Will Never Hurt You

Vampires Will Never Hurt You on teine singel ja kolmas lugu My Chemical Romance'i debüütalbumilt "I Brought You My Bullets, You Brought Me Your Love". "Vampires Will Never Hurt You" sõnad
Our Lady of Sorrows

"Our Lady of Sorrows" on neljas singel ja viies lugu My Chemical Romance'i debüütalbumilt "I Brought You My Bullets, You Brought Me Your Love". See laul räägib sõprusest ja sellest, et sõprade nimel ollakse kõigeks valmis. "Our Lady Of Sorrows" sõnad
Volga

Volga on Euroopa pikim ja suurima vesikonnaga jõgi. Volga ülemjooks algab Valdai kõrgustikult. Sealt voolab ta itta läbi Tveri linna. Nižni Novgorodi linnas ühineb ta parempoolse lisajõe Okaga. Kaasani lähedal ühineb ta vasakpoolse lisajõe Kamaga ja pöördub lõunasse. Suubub Kaspia merre. Kanalite kaudu pääs Aasovi, Valgele ja Läänemerele. Volga vesikonnas paikneb 11 Venemaa kahekümnest suuremast linnast. Jõel paikneb terve rida hüdroelektrijaamu ning suuri veehoidlaid. Volga jõgi läbib 15 Venemaa Föderatsiooni subjekti territooriumit: Tveri oblast, Moskva oblast, Jaroslavli oblast, Kostroma oblast, Ivanovo oblast, Nižni Novgorodi oblast, Tšuvaššia, Mari El, Tatarstan, Uljanovski oblast, Samara oblast, Saratovi oblast, Volgogradi oblast, Astrahani oblast, Kalmõkkia. Suuremad lisajõed alates lähtest (p=parempoolne, v=vasakpoolne, pikkus, suubumiskoht ja valgla pindala): Dubna (p), 167 km, Dubna lähedal Ivankovo veehoidlasse, 5350 km² Mologa (v), 456 km, Vesjegonski lähedal Rõbinski veehoidlasse, 29 700 km² Šeksna (v), 139 km, Tšerepovetsi lähedal Rõbinski veehoidlasse, 19 000 km² Kotorosl (p), 132 km, Jaroslavlis, 6370 km² Kostroma (v), 354 km, Kostroma lähedal Gorki veehoidlasse, 16 000 km² Unža (v), 426 km, Makarjevi lähedal Gorki veehoidlasse, 27 800 km² Oka (p), 1500 km, Nižni Novgorodi lähedal, 245 000 km² Sura (v), 841 km, Jadrini lähedal Tšeboksarõ veehoidlasse, 67 500 km² Vetluga (v), 889 km, Kozmodemjanski lähedal Tšeboksarõ veehoidlasse, 39 400 km² Kama (v), 1 805 km, Tšistopoli lähedal Kuibõševi veehoidlasse, 507 000 km² Samara (v), 594 km, Samara lähedal Saratovi veehoidlasse, 46 500 km² Bolšoi Irgiz (v), 675 km, Volski lähedal, 24 000 km² Volga jõgi Nižni Novgorodi lähedal Sild Volgogradis üle Volga jõe, pikkus 1260 m, laius 32 m Sild Volgal Tveri linnas Volga jõgi Žiguli kõrgustikus Kruiisilaevad Volga jõel Volga ääres elavad mitmed rahvad, kes kutsuvad Volgat oma nimega: vene Волга tatari İdel, Идел tšuvaši Атăл (Atăl) ersa Рав (Rav) mari Юл (Jul) saksa Wolga Dnepr kaubatee varjaagide juurest kreeklasteni http://water-rf.ru/Водные_объекты/80/Волга  Volga – kasutusnäited, päritolu, sünonüümid ja tõlked Vikisõnastikus
Headfirst for Halos

"Headfirst for Halos" on kolmas singel ja kuues lugu My Chemical Romance'i debüütalbumilt "I Brought You My Bullets, You Brought Me Your Love". "Headfirst for Halos" ilmus 5. aprillil 2004. "Headfirst for Halos" – 3:30 "Our Lady of Sorrows" (live) – 3:05 "Headfirst For Halos" sõnad
Sophia Dorothea (Preisimaa kuninganna)

Sophia Dorothea (16. märts 1687 Hannover – 28. juuni 1757) oli Briti kuningapere liige ning George I ainus tütar. Aastail 1713–1740 oli ta Preisimaa kuninganna. Sophia Dorothea sündis 16. märtsil 1687 Hannoveris Braunschweig-Lüneburgi prints George Ludwigi (hilisem Hannoveri kuurvürst ning Suurbritannia kuningas) ja kuninganna Sophia Dorothea perekonnas. Sünnijärgselt kandis ta tiitlit Braunschweig-Lüneburgi hertsoginna, kuid kui ta isa maade hulka arvati ka Hannover, sai ta tiitliks Tema Hiilgus Hannoveri printsess. 28. novembril 1706 abiellus Sophia Dorothea oma nõo, Preisi kroonprintsi Friedrich Wilhelmiga ning sai tiitliks Tema Kuninglik Kõrgus Preisimaa kroonprintsess. 1713. aastal sai tema abikaasast Preisimaa kuningas Friedrich Wilhelm I nime all ning Sophia Dorotheast Preisimaa kuninganna. Kui pärast kuninga surma sai Preisi troonile prints Friedrich, hakati Sophia Dorothead Inglismaal kutsuma Queen Mother (kuninga lese tiitel) ning ta sai tiitli Tema Majesteet Preisimaa kuninganna Sophia. Friedrich Ludwig (23. november 1707 – 13. mai 1708) Wilhelmine (3. juuli 1709 – 14. oktoober 1758), oli abielus Brandenburg-Bayreuthi markkrahv Friedrichiga Friedrich Wilhelm (16. august 1710 – 31. juuli 1711) Friedrich II (24. jaanuar 1712 – 17. august 1786), Preisimaa kuningas Charlotte Albertine (5. mai 1713 – 10. juuni 1714) Friederike Luise (28. september 1714 – 4. veebruar 1784), oli abielus Brandenburg-Ansbachi markkrahv Karl Wilhelm Friedrichiga Philippine Charlotte (13. märts 1716 – 17. veebruar 1801), oli abielus Braunschweig-Lüneburgi hertsog Karliga Ludwig Karl Wilhelm (2. mai 1717 – 31. august 1719) Sophie Dorothee Marie (25. jaanuar 1719 – 13. november 1765), oli abielus Brandenburg-Schwedti markkrahv Friedrich Wilhelmiga Louise (Lovisa) Ulrika (24. juuli 1720 – 2. juuli 1782), oli abielus Rootsi kuningas Adolf Fredrikiga August Wilhelm (9. august 1722 – 12. juuni 1758), Preisi väejuht Anna Amalie (9. november 1723 – 30. märts 1787), Quedlinburgi vürstabtiss, oli abielus vabahärra Friedrich von der Trenckiga Heinrich (18. jaanuar 1726 – 3. august 1802), Preisi väejuht August Ferdinand (23. mai 1730 – 2. mai 1813), Preisi väejuht Tema Hiilgus Braunschweig-Lüneburgi hertsoginna (1687–1692) Tema Hiilgus Hannoveri printsess (1692–1706) Tema Kuninglik Kõrgus Preisimaa kroonprintsess (1706–1713) Tema Majesteet Preisimaa kuninganna (1713–1740) Tema Majesteet Preisimaa kuninganna Sophia (1740–1757)
Kar 98k

Karabiner 98 (Kar98; K98) on poltlukuga 7,92x57 mm Mauser padrunit kasutav vintpüss. Alates 1935. aasta 21. juunist oli K98 Wehrmachtis kasutusel standardjalaväerelvana. Relv töötati välja Mauseri tehases 1898. aastal eeskätt ratsaväe ja suurtükiväe vajadusi arvestades. Juba esimene mudel oli kindlalt üle vanemast 1891. aasta vintpüssist ja 1888. aasta karabiinist. 1907. aastal hakati uue relvaga Karabiner 98 AZ varustama Baieri ja Preisi üksusi. 1908. aastal relvastati selle relvaga kogu Saksa armee. Pärast esimest maailmasõda töötati 1920. aastail Saksamaal välja relva edasiarendus, mis sai nimeks Karabiner 98a. 1935. aastal võeti relvastusse relva lühendatud versioon Karabiner 98 Wehrmachti standardkäsitulirelvana. Hiljem arendati sellest edasi ka Karabiner 98b. Sõja lõpuni toodeti neid karabiine mitu miljonit tükki. Täpne toodanguarv ei ole teada. Kasutusele jäi vähemal määral ka relva vanemaid versioone. Pärast sõda oli K98 veel mõned aastad mõnede võitjariikide (näiteks Prantsusmaa) relvastuses, kes neid relvaabina omakorda Kolmanda Maailma riikidele edasi kinkisid. Mõned tuhanded jäid pärast sõda kuni 1950. aastate alguseni ka Saksamaa jõustruktuuride käsutusse. Oli olemas ka nn jäägrikarabiin, mida nimetati K98k-ks (k = kurz). See oli lühem kui K98 ja tagumine sihik oli ülemise laesääre keskel. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. märts 2007. Vaadatud 19. aprillil 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Sturmgewehr 44

Sturmgewehr 44 ehk StG 44 on teise maailmasõja ajal Saksamaal väljaarendatud käsitulirelv. Wehrmachtis oli StG 44 kasutusel sõja lõpus põhiliselt eliitjalaväeallüksustes. Relva koos uue poolpika padruniga töötas välja konstruktor Hugo Schmeisser 1943. aastal, relv sai nimeks MP 43. Pärast mõningaid täiendusi sai relv nimeks MP 43/1 ja omakorda hiljem edasiste muudatusteta MP 44-ks. Täiesti uut padrunitüüpi vajavast automaatrelvast ei olnud Adolf Hitler esialgu üldse vaimustuses, kuid veendunud relva vajaduses, muutis ta oma arvamust, andes siiski loa seeriatootmiseks. Uut tüüpi automaatrelv, mis võeti Hitleri algse vastuseisu tõttu suure hilinemisega tootmisse, sai Hitlerilt nüüd hoopis poliitilis-propagandistliku nime Sturmgewehr ('rünnaktulirelv'). MP-44-ga oli võimalik tulistada nii üksiklaskude kui ka valangutega. Tulistamise täpsuselt oli automaat võrreldav Kar 98k-ga. Seetõttu saavutas StGw rindeüksustes kiiresti suure tunnustuse. StGw-dega relvastatud rühmad ei olnud enam nii suures sõltuvuses kuulipildujate kattetulest. Automaadi MP-44 laskekiirus (kadens 500 lasku minutis) võimaldas sõduritel ka ise üksteist lahingus automaattulega toetada. Tõhusalt kaugtulelt 400 meetrilt sai relva lähivõitluseks lihtsalt ja kiirelt automaattulele seadistada. MP-44 padrunisalv mahutas 30 padrunit. Juba 1944. aasta lõpuks vajati üksustes uusi automaattulirelvi rohkem, kui Saksamaa hävingus tööstusvõimsus toota võimaldas. Relva jaoks töötati veel välja ka tänapäeva mõistes küll kohmakas, kuid oma aja kohta uudne infrapuna-öövaatlusseade. Pärast sõja lõppu võtsid selle relvasüsteemi mõningate täiustustega üle veel mitmed riigid. Arvatakse, et ka Mihhail Kalašnikovi legendaarse automaadi AK-47 konstruktsioonis on kopeeritud palju olulisi ideid ja lahendusi just MP-44-lt. Bundeswehr aga kasutas pikka aega StGw´st 7,62 x 51 padrunile modifitseeritud arendust Heckler & Koch G3, mida tootsid litsentsi alusel veel mitmed kolmandad riigid.