laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rudolf Allabert

Rudolf Allabert (3. september 1939 Gattšina – 10. märts 2011 Tallinn) oli eesti lavastaja, teatrinäitleja ja pedagoog. Rudolf Allabert lõpetas 1957. aastal Rakvere I Keskkooli, aastatel 1957–1959 õppis Rakvere Teatri õppestuudios. Seejärel oli Rakvere Teatri näitleja. Aastatel 1961–1965 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris, mille lõpetas II lennus. Tema juhendajad olid Voldemar Panso ja Vello Rummo. Ta oli lavakunstikateedri II lennu lõpetajana 1965. aastal üks Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri asutajaid, töötas seal näitleja ja lavastajana kuni 1993. aastani. Aastatel 1986–1992 oli ta Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri kunstiline juht. Allaberdi tuntumad lavastused olid Astrid Lindgreni "Karlsson tembutab jälle" (1972), Mark Twaini "Tom Sawyeri seiklused" (1974), Yves Jamiaque'i "Härra Amilcar" (1983), James Goldmani "Lõvi talvel" (1985) ja David Pownalli "Meistriklass" (1988). Mälestusväärseteks on peetud tema rolle Kalju Komissarovi lavastustes "Protsess" (1975), "Veri mullal" (1976) ja "Prokurör" (1978) ning Mati Undi lavastuses "Ma armastasin sakslast" (1980). Aastatel 1977–2001 oli ta Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuurhariduse õppetooli õppejõud (aastast 1986 dotsent). Ta on mänginud enam kui 30 filmis, teleseriaalides ja kuuldemängudes. Samuti on ta kirjutanud dramatiseeringuid. Temast on Urmas Vadi näidend "Rudolf Allaberdi testament" (2012). 1980 Eesti NSV teeneline kunstnik 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk "Veri mullal" – Lauri Pent "Peaproov" – Juhan/Johannes "Prokurör" – Bojan "Pandimaja" – pandimajapidaja "Keskpäevane praam" (Jumbu; 1967) "Inimesed sõdurisinelis" (Kalm; 1968) "Metskapten" (Lauri; 1971) "Tuuline rand" (Tüürimees; 1971) "Verekivi" (Kaspar; 1972) "Indrek" (1975) "Surma hinda küsi surnutelt" (1977) "Karikakramäng", "Salakütt" (Robert; 1977) "Tuulte pesa" (Jüri Piir; 1979) "Metskannikesed" (Andres; 1980) "Naerata ometi" (1985) "Saja aasta pärast mais" (1986) "Dubultnieks" (1986) "Viktoriya" (1988) "Surmatants" (Lübecki raehärra; 1991) "Wikmani poisid" (Härra Tooder; 1995) Ta oli alates 1960. aastast abielus näitleja ja rekvisiitor Illi Allaberdiga. http://www.ohtuleht.ee/417862 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. märts 2016. Vaadatud 7. juunil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Tallinna Linnateater. Ajalugu. Jaagant, Urmas. Lahkunud on näitleja ja lavastaja Rudolf Allabert. Eesti Päevaleht, 10. märts 2011. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Rudolf Allabert 70: lurjused, roosamanna ja aednikukutse / Rudolf Allaberti intervjueerinud Madis Kolk; kommenteerinud Margo Teder ja Urmas Vadi – Postimees 3. september 2009, lk 14–15 Vastab Rudolf Allabert (PDF-fail) / intervjueerinud Jaanus Kulli – Teater. Muusika. Kino 2009, nr 12, lk 4–20; intervjuu järg: TMK 2010, nr 1, lk 40-43 Suri näitleja ja lavastaja Rudolf Allabert – Postimees.ee 10. märts 2011
Paarsus

Paarsus on füüsikas mikroosakest (ka osakeste süsteemi) iseloomustav suurus, mis on seoses osakese peegelsümmeetriaga ja võib omandada ainult väärtusi +1 ja –1. Osakeste süsteemi paarsus võrdub süsteemi moodustavate osakeste paarsuste korrutisega. Sümmeetria laadi järgi eristatakse järgmisi paarsusi: ruumipaarsus P, seoses ruumilise peegelsümmeetriaga; laengupaarsus C, seoses osakese ja antiosakese vahetatavusega; ajapaarsus T, seoses sümmeetriaga aja suuna vastupidiseks muutmise suhtes; kombineeritud paarsus on laengupaarsuse ja ruumipaarsuse korrutis CP; tõeliselt neutraalse osakese paarsus G (tõeliselt neutraalne osake on subatomaarne osake, mis on iseenda antiosake (ehk osake, millel puudub antiosake); superpaarsus R – vastab supersümmeetrilisele inversioonile (fermionid asendatakse bosonitega ja vastupidi). Tugeva ja elektromagnetilise interaktsiooni protsessides on paarsused P, C ja T igaüks omaette jääv suurus. Nõrga interaktsiooni protsessides ruumipaarsuse P jäävuse seadus ei kehti. ENE 7. köide, 1994
Transilvaania valitsejate loend

Transilvaania valitsejate loend loetleb Transilvaania valitsejaid alates 10. sajandist kuni selle liitmiseni Rumeeniaga 1918. aastal.
Rebecca (film)

"Rebecca" on 1940. aasta Ameerika Ühendriikide romantiline psühholoogiline põnevik, mille lavastas Alfred Hitchcock. See oli Hitchcocki esimene Ameerika film ja esimene film koostöös produtsent David O. Selznickiga. Stsenaariumi kirjutasid Robert E. Sherwood ja Joan Harrison ning kohandasid Philip MacDonald ja Michael Hogan. Stsenaarium põhineb Daphne du Maurieri 1938. aasta samanimelisel romaanil. Peaosi mängivad Laurence Olivier, kes kehastab plaanitsevat aristokraatlikku leskmeest Maxim de Winterit, ja Joan Fontaine, kes mängib noort naist, kellest saab Maximi uus naine. Judith Anderson, George Sanders ja Gladys Cooper näitlevad teistes suuremates rollides. Kuigi film tehti Ameerika Ühendriikides, olid lavastaja ja näitlejad inglased. Tegemist on gooti looga, mis on filmitud mustvalgena. Maxim de Winteri esimene naine Rebecca, kes suri enne filmi loo algust, ei ilmu kordagi teoses. Tema maine ja meenutused temast omavad aga pidevat rolli Maximi, tema uue naise ja majahoidja Danversi elus. "Rebecca" esilinastus 12. aprillil 1940. Film oli nomineeritud 11 Oscari auhinnale, millest võitis kaks: parima filmi ja parima operaatoritöö Oscari. See on ainuke Hitchcocki film, mis võitis parima filmi kategoorias. Aastal 2018 tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ning võeti USA Kongressi raamatukogu Riiklikku Filmiregistrisse. 2001. aastal paigutus "Rebecca" Ameerika Filmiinstituudi koostatud Ameerika parimate põnevusfilmide edetabelis "100 Years...100 Thrills" 80. kohale. "Rebecca" oli 6. juunil 1951 esimese Berliini filmifestivali avafilm. Joan Fontaine – Maximi uus naine de Winter Laurence Olivier – Manderley omanik George Fortescue Maximilian de Winter, hüüdnimega "Maxim" Judith Anderson – Manderley majapidaja Danvers George Sanders – Rebecca nõbu ja armastaja Jack Favell Reginald Denny – Maximi kinnisvarahaldur ja sõber Frank Crawley Gladys Cooper – Maximi õde Beatrice Lacy C. Aubrey Smith – kolonel Julyan Nigel Bruce – Beatrice'i abikaasa major Giles Lacy Florence Bates – de Winteri tööandja Edythe Van Hopper Edward Fielding – Manderley vanim ülemteener Frith Melville Cooper – koroner Leo G. Carroll – Rebecca arst dr Baker Leonard Carey – Manderley ranna erak Ben Lumsden Hare – laevaehitaja härra Tabbs Forrester Harvey – kõrtsipidaja Chalcroft Philip Winter – Manderley teenija Robert "Rebecca (1940)". The Numbers. Vaadatud 21. veebruar 2023. "The 13th Academy Awards – 1941" (inglise). Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia. Vaadatud 16. mai 2022. "'Jurassic Park,' 'The Shining,' and 23 Other Movies Added to National Film Registry". NPR (inglise). 12. detsember 2018. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. detsember 2018. Vaadatud 21. veebruar 2023. "1st Berlin International Film Festival". berlinale.de. Vaadatud 21.2.2023 "Rebecca" andmekogus IMDb (inglise) "Rebecca" filmiarvustuste lehel Rotten Tomatoes (inglise) "Rebecca" Ameerika Filmiinstituudi kataloogis (inglise) "Rebecca" andmekogus Filmiveeb
Vesiroosi tänav (Pärnu)

Vesiroosi tänav on tänav Pärnus Eeslinna linnaosas. Tänav algab Pilli tänavalt, suundub kagusse ja lõppeb Suur-Jõe tänaval. Tänava pikkus on ligikaudu 231 meetrit.
Tuva akşa

Tuva akşa (ka Tuva aksha, turgi keeltes 'valgus') oli Tuva Rahvavabariigi (tänapäevase Tõva) rahasüsteemi põhiühik, mis oli kasutusel aastatel 1934–1944. 1 akşa jagunes 100 kopejekiks. Kõige väiksema mündi nominaalväärtus oli 1 kopejek. Akşasid väljastas Tuva Keskpank. Pärast Tannu-Tuva iseseisvuse väljakuulutamist 1921. aastal ei olnud verivärskel riigil ei võimekust ega standardiseeritud keelt, et oma raha printima hakata. Aastatel 1921–1924 kasutas Tuva Venemaa keisririigi rublasid, millele märgiti mongoli keeles ja tähestikus peale, et tegemist on Tuva rahaga. Samuti märgiti rublale rahvavabariigi pitsat ja juhtivate tõvalaste allkirjad. Paberraha nimeks oli paralleelselt nii rubla kui ka Hiinast pärit lan, münte nimetati kopikateks. Aastatel 1924–1934 kasutas Tuva Nõukogude rubla, 1933. aastal märgiti rubla peale templiga, et raha saab kasutada vaid Tuvas. 1934. aastal vermis Tuva Rahvavabariik oma mündid ja paberraha. Raha trükkis Goznaki tehas Leningradis. Kuna Tuva mündid tulid samast tehasest nagu Nõukogude raha, olid Tuva müntide mõõdud, kaal ja sulam sisuliselt sama mis Nõukogude müntidel. 1-, 2-, 3- ja 5-kopejekiline olid kollast värvi alumiiniumi ja pronksi sulamist ning 10-, 15- ja 20-kopejekiline olid halli värvi vase ja nikli sulamist. Müntide legendid ehk kirjad tuginesid põhiosas ladina tähestiku baasil Nõukogude Liidus moodustatud Yañalifi tähestikule. Mündi aversil ehk esiküljel on riigi (Tõva Arat Respublik) ja panga nimetus, reversil ehk tagaküljel aga mündi nominaalväärtus ja vermimisaasta. Ka paberraha akşa oli lihtsa kujundusega, mainides ära vaid raha denominatsiooni, riigi ja väljastava panga. Akşad olid trükitud samades värvides nagu Nõukogude rublad: pruun, roheline, sinine, punane ja lilla. Aastatel 1934–1936 said tõvalased vahetada rublasid 1:1 akşade vastu. 1940. aastal trükiti uuendatud disainiga Tuva paberaha ja hävitati 1934.–1935. aastal välja antud akşad. Seetõttu on vanemad akşad eriti haruldased, 1935. aastal välja antud 25-akşaseid jäi näiteks erakätesse vaid 37 tükki. 1940. aasta paberraha oli juba oluliselt mitmekesisem ja igal paberrahal oli kujutatud pilte Tuva talupoegade elust. 1944. aastal liideti Tuva Rahvavabariik Nõukogude Liiduga ning akşade kasutamine lõpetati. 1945. aastal sai 1. jaanuarist 1. maini akşasid vahetada kursiga 1 akşa = 3,5 rubla. Sellest ajast pole Tuva raha käibel enam ametliku rahana, kuid pakub harulduse tõttu suurt huvi kollektsionääridele. Новожеев, Роман. "Банкноты и монеты Тувы 1921-1944 гг". Монетник. Vaadatud 20.02.2023. Niin, Jaan (01.09.1990). "Tuva müntidest". Päevaleht. Lk 2.
Simsihöövel

Simsihöövel on höövli liik, mis on mõeldud valtside külgede ja tapiõlgade puhastamiseks. Tänapäevases tööstuses ei ole simsihöövel levinud tööriist ning seda asendavad muud elektri jõul töötavad seadmed. "simsihöövelPuiduterminoloogia sõnastik - Tsenter". tsenter.ee. Vaadatud 21. veebruaril 2023.
Jootejaam

Jootejaam on mitmeotstarbeline tööriist mida kasutatakse elektroonikakomponentide jootmiseks. Jootejaamal võib lisaks jootekolbile olla näiteks kuumaõhupuhur või mõni muu jootmisel kasutatav tööriist.
Kärn

Kärn (punch) on terava, kõva ja kitsa metallotsaga tööriist märksüvendite tegemiseks – kärnimiseks. Kärne kasutatakse erinevate materjalide nagu metalli, puidu, naha ja plastiku töötlemisel. Kärni haamriga lüües tekib soovitud materjali sisse süvend või auk, mis võimaldab materjali kergemini töödelda.
Kui roheline oli minu org (film)

"Kui roheline oli minu org" ("How Green Was My Valley") on 1941. aasta Ameerika Ühendriikide draamafilm, mille lavastas John Ford. Film põhineb Richard Llewellyni 1939. aastal ilmunud samanimelisel romaanil. Teose produtseeris Darryl F. Zanuck ja stsenaariumi kirjutas Philip Dunne. Peaosades mängivad Walter Pidgeon, Maureen O'Hara, Anna Lee, Donald Crisp ja noor Roddy McDowall. Film räägib Morganite perekonnast, töökast Walesi kaevandusperest Victoria ajastul, pere noorima liikme Huwi vaatekohast. Huw elab koos oma hellitavate ja lahkete vanemate ja viie vennaga Lõuna-Walesi orus. Lugu jäädvustab elu Lõuna-Walesi söeväljadel, selle elu kadumise ja kadumise mõju perekonnale. Väljamõeldud küla filmis põhineb Gilfach Gochil, kus Llewellyn veetis oma vanaisa külastades mitu suve. Nimetatud küla andis inspiratsiooni talle ka romaani kirjutamisel. Teos nomineeriti kümnele Oscari auhinnale, millest pälvis viis, k.a parima filmi Oscari, võites filme nagu "Kodanik Kane", "Sergeant York" ja "Malta pistrik". Ford võitis parima lavastaja, Donald Crisp parima meeskõrvalosatäitja, Arthur Miller parima operaatoritöö ja Richard Day, Nathan H. Juran ja Thomas Little parima mustvalge kunstnikutöö-sisekujunduse Oscari. 1990. aastal tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ning võeti USA Kongressi raamatukogu Riiklikku Filmiregistrisse. Walter Pidgeon – küla kabeli preester Mr. Gruffydd Maureen O'Hara – Angharad Morgan Donald Crisp – Gwilym Morgan Roddy McDowall – Huw Morgan Sara Allgood – proua Beth Morgan Anna Lee – Ivori naine Bronwen Patric Knowles – Ivor Morgan John Loder – Ianto Morgan Barry Fitzgerald – poksimänedžer Cyfartha Rhys Williams – pokser Dai Bando Morton Lowry – kooliõpetaja härra Jonas Arthur Shields – diakon härra Parry Frederick Worlock – dr. Richards Richard Fraser – Davy Morgan Evan S. Evans – Gwilym Morgan Jr. James Monks – Owen Morgan Ethel Griffies – majapidaja proua Nicholas Lionel Pape – härra Evans seenior Marten Lamont – Evans seeniori poeg Iestyn Evans Ann E. Todd – koolitüdruk Ceinwen Clifford Severn – koolikiusaja Mervyn Phillips Irving Pichel – täiskasvanud Huw Morgan Solomon, Aubrey (1989). Twentieth Century Fox: A Corporate and Financial History (inglise). Lanham, Maryland: Scarecrow Press. Lk 241. ISBN 978-0-8108-4244-1. "All-time Film Rental Champs", Variety (inglise), 15. oktoober 1990 "How Green Was My Valley". BBC Radio Wales (inglise). 7. veebruar 2009. Originaali arhiivikoopia seisuga 21. veebruar 2023. Vaadatud 21. veebruar 2023. "The 13th Academy Awards – 1942" (inglise). Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia. Vaadatud 16. mai 2022. Gamarekian, Barbara (19. oktoober 1990). "Library of Congress Adds 25 Titles to National Film Registry". The New York Times (inglise). ISSN 0362-4331. Vaadatud 30. oktoober 2020. "Kui roheline oli minu org" andmekogus IMDb (inglise) "Kui roheline oli minu org" filmiarvustuste lehel Rotten Tomatoes (inglise) "Kui roheline oli minu org" Ameerika Filmiinstituudi kataloogis (inglise)
John Ford

John Ford (kodanikunimega John Martin Feeney; 1. veebruar 1894 Cape Elizabeth, Maine – 31. august 1973 Palm Desert, California) oli USA filmilavastaja, kes tegutses aastatel 1913–1971. Ford alustas filmitööstuses töötamist pärast keskkooli lõpetamist. Teda aitas vanem vend Francis Ford, kes oli stuudio filmi Universal Studios üks juhtivaid lavastajaid. Pärast töötamist näitleja, lavastaja abilise ja dublandina – sageli oma venna lavastustes – sai John 1917. aastal Universalilt võimaluse lavastajana kätt proovida. Ta tegi alguses lühifilme, kuid läks üsna ruttu üle mängufilmidele. Fordi esimestes mängufilmides mängis peaosas Harry Carey. 1920. aastal lahkus Ford Universalist ja alustas koostööd Fox Film Corporationiga. Ford lavastas vesterneid, sealhulgas filmid "Postitõld" ("Stagecoach"; 1939), "Otsijad" ("The Searchers"; 1956) ja "Mees, kes tulistas Liberty Valance'i" ("The Man Who Shot Liberty Valance"; 1962), ning 20. sajandi Ameerika romaanide filmiversioone, sealhulgas "Vihakobarad" ("The Grapes of Wrath"; 1940). Ford on Oscarite parima lavastaja kategoorias enim auhindu saanud filmilavastaja – ta sai neid neli. Ta võitis Oscari filmidega "Informaator" ("The Informer"; 1935), "Vihakobarad" (1940), "Kui roheline oli minu org" ("How Green Was My Valley"; 1941) ja "Vaikne mees" ("The Quiet Man"; 1952). Fordi on peetud oma põlvkonna kõige tähtsamaks ja mõjukamaks filmitegijaks. Ingmar Bergman nimetas teda kõigi aegade parimaks filmilavastajaks ja ka Orson Welles hindas teda väga kõrgelt. 1960. aastal sai Ford Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe. 1973. aastal tunnustati Fordi Presidendi Vabadusmedaliga. Samal aastal pälvis ta esimesena Ameerika Filmiinstituudi elutööauhinna. "The Iron Horse" – "Raudruun" (1924) "The Informer" – "Informaator" (1935) "Stagecoach" – "Postitõld" (1939) "Young Mr. Lincoln" (1939) "The Grapes of Wrath" – "Vihakobarad" (1940) "How Green Was My Valley" – "Kui roheline oli minu org" (1941) "My Darling Clementine" – "Mu kallis Clementine" (1946) "Fort Apache" (1948) "3 Godfathers" (1948) "She Wore a Yellow Ribbon" – "Ta kandis kollast paela" (1949) "Rio Grande" (1950) "The Quiet Man" – "Vaikne mees" (1952) "The Searchers" – "Otsijad" (1956) "How the West Was Won" – "Kuidas alistati Lääs" (1960; koos Henry Hathaway ja George Marshalliga) "The Man Who Shot Liberty Valance" – "Mees, kes tulistas Liberty Valance'i" (1962) John Ford andmekogus IMDb (inglise)
Linnar Looris

Linnar Looris (sündinud 22. augustil 1981 Viljandis) on eesti balletilavastaja ja endine balletitantsija. Looris on lõpetanud 2001. aastal Tallinna Balletikooli. Ta oli aastatel 2001–2006 Estonia (2003. aastast esitantsija) ja 2006–2007 Birminghami Kuningliku Balleti balletisolist. 2007. aastast on ta töötanud Ameerika Ühendriikides Houstoni Balletis, alates 2008. aastast solistina, 2011. aastast esitantsijana. Alates 2019. aastast on Looris Eesti Rahvusballeti kunstiline juht. "Kui oled juba natukenegi tasemel, siis on loogiline, et lähed välismaale ja proovid seal karjääri teha". 2002 – Philip Morrise tantsuauhind kategoorias "Noor tantsija" 2004 – Eesti Kultuurkapitali preemia 2006 – Eesti Kultuurkapitali preemia Looris, Linnar. etbl.teatriliit.ee Vastab Linnar Looris. temuki.ee Teater. Muusika. Kino, juuni 2021 Meet the Artist: First Soloist Linnar Looris. YouTube, 30. august, 2012 Eesti Rahvusballeti juhtkond. Linnar Looris. opera.ee
Rosenberg

Rosenberg (saksa 'roosimägi') on perekonnanimi. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Rosenberg 540 inimesel: 250 mehel ja 290 naisel. Perekonnanimede levikult oli Rosenberg meeste puhul 199. kohal ja naiste puhul 180. kohal. Perekonnanimi Rosenberg oli kõige levinum vanuserühmas 25–29 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 4,85. Nimi oli kõige sagedasem Valga maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 10,38 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Eesti maakondade 55 mõisavallas talupoegadele nimedeks Rosenberg. Nimede eestistamise käigus vahetati 1935–1940 aastal perekonnanimi Rosenberg kokku 192 korral ära. Uuteks nimedeks valiti Roosmägi, Roosimäe, Roosmäe, Roosimägi, Roosmaa, Roosimaa, Roosipuu, Roo, Roolaid, Roosaar, Rajamäe jne. Aivar Rosenberg, Eesti poliitik (1962–) Alexander Rosenberg, baltisaksa morfoloog (1839–1926) Alexander Rosenberg, ameerika filosoof (1946–) Alfred Rosenberg, Saksamaa riigitegelane (1893–1946) Andreas Rosenberg, eesti biofüüsik ja -keemik (1924–) Emil Woldemar Rosenberg, baltisaksa arstiteadlane (1842–1925) Erich Rosenberg, Venemaa keisririigi, valgekaardi ja Eesti sõjaväelane (1879–1942) Ethel Rosenberg, ameerika kommunist (1915–1953) Friedrich Rosenberg, eesti advokaat (1888–1955) Georg Rosenberg, eesti vaimulik (1870–1935) Jakob Rosenberg, eesti esperantist (1881–1937) Julius Rosenberg, ameerika kommunist (1918–1953) Kersti Rosenberg, eesti laulja (1956–) Kristjan Rosenberg, eesti kümnevõistleja (1994–) Mai Rosenberg, eesti arstiteadlane (1958–) Signe Rosenberg, eesti majandusteadlane (1979–) Taisi Rosenberg , eesti laulja (1989–) Tiit Rosenberg, eesti ajaloolane (1946–) Viive Rosenberg, eesti põllumajandusteadlane (1943–) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 21.02.2023) Onomastika andmebaas. Nimede panemine (algne nimekuju): Rosenberg. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Rosenberg. Rosenberg statistikaameti andmebaasis
InterLAN

Idee korraldada InterLAN-i nimeslit tehnoloogiafestivali sündis Roger Otel 2013 aasta talvel. InterLAN-i sündis soovist korraldada Viljandi Ühendatud Kutsekeskkoolis võrgupidu ja selle nimi on inspireetirutd kahest sõnast inter ja LAN. Sõna esimene osa "inter" tähistab interaktiivust ja teine pool - "LAN" tähistab võrgupidu. InterLAN-i algne eesmärk oli korraldada tavapärasest interaktiivsem võrgupidu kõigile tehnoloogiahuvilistele inimestele. Võrgupidude sari kasvas kiiresti ja saavutas oma tipu 2017 aasta. InterLAN-i korraldamise tuumikusse kuulusid Ott Kukk, Mikk Mihkel Vaabel ja Roger Ote. Viimane võrgupidu interLAN-i nime alt toimus 08.2017. interLAN-i meeskonna korraldas 2013 aastast alates 13 võrgupidu. I võrgupidu, mis toimus Viljandis Vana-Võidu külas kohaliku kutsekooli ühiselamu söögisaalis. Sellel võrgupeol mängiti järgnevaud arvutimänge: Counter-Strike 1.6 ja FlatOut 2. Toimumisaeg: 28.02.2013 Osalejate arv: 32 Plakat Toimumisaeg: 30.04 - 01.05.2013 Osalejate arv: 100 Toimumisaeg: 13-15.12.2013 Osalejate arv: 180 Toimumisaeg: 12-14.12.2014 Osalejate arv: Toimumisaeg: 11-13.12.2015 Osalejate arv: Toimumisaeg: 23.09.2016 Osalejate arv: Toimumisaeg: 07.10.2016 Osalejate arv: Toimumisaeg: 21.10.2016 Osalejate arv: Toimumisaeg:28.10.2016 Osalejate arv: Toimumisaeg: 9-11.12.2016 Osalejate arv: Toimumisaeg: 21.10.2017 Osalejate arv: Toimumisaeg: 18.11.2017 Osalejate arv: Toimumisaeg: 8-10.2017 Osalejate arv:
Togliatti HK Lada

HK Lada Togliatti on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Togliattis. Ametlik koduleht
Hantõ-Mansiiski HK Jugra

HK Jugra Chanty-Mansijsk on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Hantõ-Mansiiskis. Ametlik koduleht
Bogislaus von der Pahlen

Bogislaus von der Pahlen (1646 – 27. august 1719) oli Rootsi ohvitser ning riigimees, kes osales Põhjasõjas ning tõusis oobersti auastmeni. Vabahärra. Bogislaus von der Pahlen sündis 1646. aastal, tema vanemad oli Johan von der Pahlen ja Anna von Farensbach. Sõjaväekarjääri alustas ta 1658. aastal, kui astus vabatahtlikuna Kuramaal asuva kindral Robert Douglase armeesse, aasta hiljem oli kornet Jakob Üxkülli rügemendis. Rootsi sõjateenistusest lahkus ta 1662, kui asus pooleteiseks aastaks Prantsuse vägede teenistusse. Hiljem naasis ta taas Rootsi teenistusse ning teenis 1666. aastal rittmeistrina Turku ratsarügemendis, omandades majori auastme 1676 ja kolonelleitnandi auastme ühes aadlilipkonnas. 1678. aastal lahkus ta sõjateenistusest. 1670. ja 1672. aastal taotles ta 4000 riigitaalri eest Bernhard Otto von Liewenilt Rägavere mõisa pandilepingut ning sai selle omanikuks 1682. aastal. 1679. aastal sai Bogislaus von der Pahlen koos oma vendadega vabahärra tiitli ning immatrikuleeriti Rootsi aadelkonda. 1697. aastal sai ta Põltsamaa (Oberpahlen) mõisa rentnikuks. 1701. aasta 5. märtsil sai ooberstiks ülendatud Bogislaus von der Pahlen Harjumaa jalaväerügemendi ülemaks. 1706. aastal tekkis Gustav von Wrangellil ja Bogislaus von der Pahlenil ühel pool ning Otto Friedrich von Buxhövdeni pärijatel teisel pool vaidlus Tallinna all asuva kümne rukkikoorma üle. 1710. aastaks, kui sõjaolukord oli Rootsile kehvaks kujunenud, jõudsid Vene väed Tallinna alla, kus von der Pahlen oma rügemendiga garnisonis oli. Tema oli üks neljast, kes kirjutas alla Rootsi Tallinna garnisoni kapitulatsioonileppele 29. september 1710. Bogislaus von der Pahlen suri 27. augustil 1719 Amblas. Bogislaus von der Pahlen abiellus kaks korda: Elsa Kyle ja Helena Wrangelliga. Tal oli kolm last: Gustav Otto Pahlen, Hedwig Margaretha von der Pahlen ja Christina Catharina von der Pahlen. "Bogislaus von der Pahlen". Vaadatud 21.02.2023. "Von der Pahlen No. 75". Vaadatud 21.02.2023. "82 (13) Rittmeister Bogislaus von der Pahlen ooberst Bernhard Otto von Lieven (Liewen) seoses Rägavere pandilepingu sõlmimisega". Originaali arhiivikoopia seisuga 21.02.2023. Vaadatud 21.02.2023. "Rägavere mõis". Vaadatud 21.02.2023. "Bogislaus von der Pahlen". Vaadatud 21.02.2023. "Oberst Gustav Wrangell und Oberst Baron Bogislaus von der Pahlen und Mitinteressenten contra Erben des verstorbenen Rittmeisters Otto Friedrich von Buxhöwden betreffend Anspruch auf in Reval liegende zehn Last Roggen". Originaali arhiivikoopia seisuga 21.02.2023. Vaadatud 21.02.2023. "Tallinna viimased päevad Rootsi võimu alla aastal 1710". Vaadatud 21.02.2023. Die Capitulationen der estländischen Ritterschaft und der Stadt Reval vom Jahre 1710 nebst deren Confirmationen. Reval, 1865, S. 43.
Zagrebi KHL Medveščak

KHL Medveščak Zagreb (Klub hokeja na ledu Medveščak Zagreb) on Zagrebis asuv Horvaatia jäähokiklubi. Klubi asutati 1961. aastal. Klubi koduväljak on Arena Zagreb. Klubi koduleht