laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Korporatsioon Dzintra

Korporatsioon Dzintra on 20. mail 1924 Riias asutatud Läti üliõpilasorganisatsioon, vanuselt kolmas naiskorporatsioon Lätis. Korporatsioon Dzintra värvid on oranž-roheline-helesinine. Värvide tähendus: oranž (merevaiguvärv) – rahvuslik vaim, armastus kodumaa ja rahva vastu roheline – lootus ja usk helesinine – ilu ja naiselikkus Korporatsioon Dzintra lipukiri on Fidei et veritati! Korporatsioon Dzintra vapil on kujutatud Läänemere kohal lendavat kajakat tõusva päikese taustal, mis sümboliseerib püüdlust hea ja ilusa poole. Vapi kohal on õunapuuõitest pärg, männioks ja rukkivihk sümboliseerimaks organisatsiooni asutamise aega. Pärgamendirullid vapi alumises osas sümboliseerivad vaimseid väärtusi ja teadmishimu. Vapi ülaosas paiknevad seitse merevaigutükki aga korporatsiooni asutajaid. Korporatsioon Dzintra asutasid kaheksa Läti Ülikooli naistudengit. 1925. aastal osales korporatsioon Dzintra koos korporatsioonide Daugaviete, Gundega ja Imeriaga Läti Naiskorporatsioonide Liidu loomises. 1934. aastal sõlmiti sõprusleping Kaunase ülikooli juures tegutsenud naiskorporatsiooni Filia Samogatiaega. Korporatsioon Dzintra likvideeriti 1940. aasta suvel okupatsioonivõimude poolt, kuid dzintrad jätkasid kooskäimist ja aktiivset tegevust väljaspool kodumaad. Korporatsiooni tegevus Riias taastati 12. oktoobril 1989 ja sellega on Dzintra oli esimene tegevuse taastanud Läti naiskorporatsioon. 1999. aastal koliti praegusesse konvendikorterisse Krišjānis Valdemārsi tänaval. 11. märtsil 2000 sõlmiti sõprusleping korporatsioon Indlaga Eestis. 2003. aastal restaureeriti korporatsioon Dzintra vapp. Korporatsioon Indla sõprusorganisatsioonid Kasutatud 3.12.2015 Korporatsioon Dzintra sümboolika. Kasutatud 3.12.2015 Korporatsioon Dzintra ajalugu. Kasutatud 3.12.2015 Korporatsioon Dzintra
Ene Aurik

Ene Aurik (7. juulil 1946 Tallinn – 13. märts 2004 Tallinn) oli eesti arhitekt. Ta lõpetas 1964. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppis aastatel 1966–1971 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas arhitektina. Ta töötas projekteerimisinstituudis EKE Projekt. Ta oli Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1978. aastast. Sindi, Türi ja Haapsalu üldplaneeringute koostamine ja korrastamine Tallinna kesklinna detailplaneering, 1984, (kaasautorid Ignar Fjuk, Irina Raud, Tiina Nigul ja Rein Hansberg) Tallinna Kristiine ja Kassisaba planeerimise üldpõhimõtted ja krundijaotusplaan, 1994 Tallinna Lasnamäe Dvigateli mikrorajooni planeering, 1976, I-II auhind (kaasautor Tiina Nigul) Eesti Rahvusraamatukogu park Tallinnas, 1986, III auhind Ene Auriku õde on arhitekt Helje-Reet Aurik. Eneken Helme. "Aurik, Ene". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996, lk 38–39
GRAFCET

GRAFCET (GRAphe Fonctionnel de Commande des Étapes et Transitions) on graafiline protsessikirjelduskeel. Keele graafilised tähised on tuletatud Petri kahendvõrgul (Level 1 boolean Petri net) tähistest. Keel on määratud standardiga ISO/IEC/EN 60848, mis pohineb varasemal DIN 40719-6 funktsioonikaardil. Kasutatakse automaatikarakendustes standardis IEC 61131-3 mainitud programmeeritavate loogikakontrollerite SFC-keeles (sequential function chart). Algoritm UML Graaf
Helje-Reet Aurik

Helje-Reet Aurik (sündinud 10. augustil 1943 Tallinn) on eesti arhitekt. Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppis aastatel 1962–1968 ERKI-s, mille lõpetas arhitektina. Ta töötas alates 1968. aastast projekteerimisinstituut Eesti Projektis. Ta oli Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1974. aastast. Eesti NSV Riikliku Merelaevanduse haigla Paldiski mnt 68 (Tallinn). Projekt 1968–1971, (kaasautor Paula Koido). Ehitati 1971–1978, praegu Lääne-Tallinna Keskhaigla nn meremeeste korpus Kauplus ABC-Siili Sõpruse pst 171 (Tallinn). 1972–1973. Praegu Sõpruse Maxima 17-korruseline elamu A. H. Tammsaare tee 109. Projekt 1973. Ehitati 1973–1974 Lasnamäe I mikrorajooni keskus (Tallinn). 1975–1990, valminud osaliselt Kauplus "Marja" Mustamäe tee 43 (Tallinn). 1976–1977. Hävis 1994, ehitati ümber 1994–1995 ridaelamud Mooni, Välja, Keemia ja Tedre tänava kvartalis (Tallinn). 1991–1992 Helje-Reet Auriku õde oli arhitekt Ene Aurik. Mart Kalm. "Aurik, Helje-Reet". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996, lk 39
Hideyo Noguchi

Hideyo Noguchi (jaapani keeles 野口 英世 Noguchi Hideyo; 11. mai 1876 Inawashiro, Fukushima – 21. mai 1928 Accra, Ghana) oli jaapani bakterioloog. Ta avastas neurosüüfilise etioloogia, 1913. aastal isoleeris ta bakteri Treponema pallidum seljaajukuivega patsientide ajuproovidest. Noguchi Hideyo sündis Inawashiros Fukushima prefektuuris 1876. aastal. Kui Noguchi oli ühe aasta vanune, kukkus ta tulekoldesse (või kallutas endale keeva riisipaja peale), mille tagajärjel said tema vasak külg ja käsi raskeid põletushaavu. Arvatakse, et tema huvi meditsiini õppimise vastu sai alguse üleelamistest 16-aasta vanusena, seoses tema käe opereerimisega kirurgi doktor Kanae Watanabe poolt. Oma alistamatu meele ja erakordse püüdlikkuse toel ületas ta keele-, haridus- ja tavade barjäärid. Noguchi asus elama Tōkyōsse ja töötas õpingute ajal majahoidjana. 1896. aastal läbis ta meditsiinipraktiseerija eksami esimese astme ja 21-aasta vanuselt lõpetas Tōkyō meditsiinikolledži. Pärast meditsiinidoktori litsentsi omandamist võttis ta vastu lektoritöö, tutvudes siin oma eluaegse sõbra ja mentori doktor Morinosuke Chiwakiga. Hideyo uurimistöö sai hoo sisse pärast seda, kui ta 1900. aastal Ameerika Ühendriikidesse elama asus, kus ta töötas Pennsylvania Ülikoolis doktor Simon Flexneri uurimisassistendina. Noguchi varasemad uuringud olid seotud maomürgi füsioloogiliste toimete uurimisega, näiteks hemolüüsi, verejooksude, ödeemi ja endoteeli kahjustustega. 1909. aastal avaldas Noguchi monograafia "Snake Venoms: An Investigation of Venomous Snakes with Special Reference to the Phenomena of Their Venoms". Rockefelleri Meditsiiniuuringute Instituudis töötades avaldas ta rohkem kui 200 teaduspublikatsiooni mitmete nakkushaiguste, näiteks süüfilise, tuberkuloosi, trahhoomi, lastehalvatuse, marutõve, kollapalaviku, Kaljumägede tüüfuse ja Oroya palaviku kohta. Noguchil diagnoositi 1913. aastal süüfilis. "The Action of Snake Venom Upon Cold-blooded Animals" (1904; Washington, Carnegie Institution) "Snake Venoms: An Investigation of Venomous Snakes with Special Reference to the Phenomena of Their Venoms" (1909; Washington, Carnegie Institution) "Serum Diagnosis of Syphilis and the Butyric Acid Test for Syphilis" (1911; Philadelphia: J. B. Lippincott) "Laboratory Diagnosis of Syphilis: A Manual for Students and Physicians" (1923; New York: P. B. Hoeber) Siang Yong Tan, MD, JD ja Jill Furubayashi, Hideyo Noguchi (1876-1928): Distinguished bacteriologist, Singapore Med J. 2014 oktoober; 55(10): 550–551., doi: 10.11622/smedj.2014140, PMCID: PMC4293967 Hiromichi Ishikawa, M.D., Ph.D. Keio University School of Medicine, Tokyo 160-8582. Dr. Noguchi's Journey: A Life of Medical Search and Discovery, N Engl J Med 2005; 353:2091-2092, 10. november 2005, DOI: 10.1056/NEJM200511103531924
Ravimtaimeteed

Ravimtaimeteed on ravitaimedest tehtud tõmmised, mida tarvitatakse inimeste ja loomade haiguste ravimiseks ja ennetamiseks. Ravimtaimeteesid võib liigitada ravivaiks ja profülaktilisteks. Teed sisaldavad sarnaselt taimedega, millest nad on valmistatud, bioloogiliselt aktiivseid alkaloide, glükosiide, saponiine, antibiootikume, parkaineid, vitamiine, eeterlikke õlisid ja mineraale. Ravimtaimed ravivad manustatuna teena tervet organismi, suurendavad immuunsust. Ravimtaimeteesid valmistatakse reeglina veest ja taimeürdist aga ka sammaldest, juurikaist, õitest, viljadest ja puukoorest. Sagedamini leiavad kasutamist kuivatatud taimed või selle osad, kuid vahel võib kasutada ka värskeid taimi. Ravimtaimeteel lastakse tõmmata 5–10 minutit, kuid mõnikord ka kauem. Teed juuakse vähese suhkru või meega või ilma magustajata. Olenevalt taimest võib juua tassi või rohkem, aga on ka keeduseid, mida tarbitakse vaid lusikashaaval. Üht ravimtaime ei soovitata kasutada kauem kui 2–3 nädalat. Eestis tehakse ravimtaimeteed sagedamini teekummelist, pärnaõitest, islandi käokõrvast, piparmündist, kaselehtedest, leesikast, kibuvitsast jne. Vahel valmistatakse teed mitme ravimtaime segust mõne konkreetse vaevuse leevendamiseks, näiteks köha-, külmetuse-, diabeedi-, kolesterooli- või neerutee. Teesegudesse valitakse omavahel sobivad ja sarnaste omadustega taimed[viide?], mis aitavad leevendada konkreetset tervisevaevust. Sobiva taimetee joomine võib aidata organismil toime tulla kergemate seede- ja unehäirete ning ärevusseisunditega. Taimeteedega saab suurendada söögiisu ja leevendada või ennetada kõhuprobleeme, nagu puhitust, kõhukinnisust või -lahtisust. Taimeteed on abiks ka põiepõletiku, ülemiste hingamisteede haiguste ja gripi sümptomite leevendamisel. Kroonilisi haigusi põdevatel ja iga päev ravimeid võtvatel inimestel tuleks enne ravimtaimeteede kasutamist nõu pidada apteekriga. Ettevaatlik tuleb olla ka lastele ja rasedatele taimeteed valides. Kõrvaltoimete ilmnemisel tuleks tee tarvitamine lõpetada. "Ravimteed – millal ja miks neid tarbida?". www.virtuaalkliinik.ee. Vaadatud 23. augustil 2023.
Kultuurikilomeeter

Kultuurikilomeeter oli aktsiooni "Euroopa kultuuripealinn 2011" raames Tallinnas raudteetammile rajatud kergliiklustee. See avati 15. mail 2011 ja suleti septembris 2014. Kultuurikilomeeter kulges mööda tänapäevast Rumbi ja Kalaranna tänavat. 2,2 kilomeetri pikkune kergliiklustee sai alguse Logi tänavalt kruiisilaevade kai juurde viivate väravate juurest ning möödus Linnahallist, Kultuurikatlast, Patarei vanglast, lennusadamast, Kalamaja kalmistupargist ja Noblessneri laevatehasest. Tee kulges mööda endist raudteetammi, mis oli kaetud esmalt paekillustiku ja seejärel graniitkillustikuga. Kergliiklusteele oli rajatud tänavavalgustus, tehtud haljastustööd ning paigaldatud pingid. Mereäärne jalgtee kujunes paljude tallinlaste jaoks armastatud vaba aja veetmise paigaks, seal käidi tervisesporti tegemas, laste ja koertega jalutamas ning kunsti nautimas. Kultuurikilomeeter suleti avalikuks kasutuseks 2014. aasta septembris seoses samale maa-alale rajatava Kalaranna tänava ehitustööde algusega. Tänapäeval on alles kultuurikilomeetri lõik Kalaranna tänavast Vanasadama väravani. Teisele poole Kalaranna kvartalit rajati merekaldale Beetapromenaadiks nimetatud kergliiklustee jätk, mis möödub Patarei vanglast ning ulatub Kalaranna ehitusplatsist Lennusadamani. Euroopa kultuuripealinn Tallinn Kalaranna tänav Rumbi tänav Teelemari Loonet (15. mai 2011). "Tallinnas avati kultuurikilomeeter". Postimees.ee. Vaadatud 4. augustil 2018. "LIGIPÄÄS KALARANNALE TEE-EHITUSE AJAL". telliskiviselts.info. 24. september 2014. Vaadatud 4. augustil 2018. "Algab Kalaranna tänava ehitus". Linnaleht. 26. august 2014. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. august 2018. Vaadatud 4. augustil 2018. Andres Tohver (15. oktoober 2014). "Kultuurikilomeetrist saab Kalaranna tänav". Õhtuleht. Vaadatud 4. augustil 2018. "DELFI FOTOD: Autotee alla jääv kultuurikilomeeter on tallinlaste hea ajaviitekoht". Delfi.ee. 19.01.2013. Vaadatud 4.08.2018. Teelemari Loonet. "Tallinnas avati kultuurikilomeeter". Postimees.ee, 15. mai 2011 (sisaldab fotogaleriid Kultuurikilomeetri avamisest) Kultuurikilomeeter, 24.06.2011 (jalutus Kultuurikilomeetril). Youtube'i video, 25. juuni 2011
Eesti NSV Valitsus

Eesti NSV Valitsus oli 25. detsember 1989 – 20. august 1991 Eesti NSV täidesaatev võimuorgan, Eesti NSV Ülenõukogule allunud Eesti NSV kõrgreim riigivalitsemisorgan. 8. mai 1990 – 20. august 1991 kandis nime Eesti Vabariigi Valitsus. Ametis oli kaks Eesti NSV Valitsust: Indrek Toome valitsus Edgar Savisaare valitsus Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu Eesti NSV Ministrite Nõukogu Seadus "Eesti NSV Valitsuse kohta", Riigi Teataja, Ülemnõukogu seadus, Jõustumise kp: 25.12.1989 Edgar Savisaare valitsus tuli võimule Eesti NSV valitsusena 3. aprillil 1990. Eesti Vabariigi taastamise järel 20. augustil 1991 toimis Edgar Savisaare valitsus kuni tagasiastumiseni 29. jaanuaril 1992 de facto Eesti Vabariigi valitsusena. Tiit Vähi esimene valitsus toimis kuni põhiseadusliku valitsuse ametisse astumiseni 21. oktoobril 1992 de facto Eesti Vabariigi valitsusena Seadus "Eesti NSV Valitsuse kohta", Riigi Teataja, Ülemnõukogu seadus, Jõustumise kp: 25.12.1989
Võtmelinn

Võtmelinnaks nimetatakse lennunduses lennujaama, kus toimub teatud lennufirma lende tavalisest rohkem, kuid mida ei nimetata (veel) sõlmlennujaamaks.
Albi (Prantsusmaa)

Albi [albi] on linn Prantsusmaal Tarni departemangus. Ta on departemangu prefektuur (prefecture) ehk halduskeskus. Linn on nelja kantoni keskus. Linna territoorium asub 130–308 meetri kõrgusel üle merepinna. Palo Alto, Ameerika Ühendriigid Girona, Hispaania Populations légales 2021 Linnavalitsuse koduleht (prantsuse keeles) Linna turismiinfo leht (inglise keeles) UNESCO kultuuripärandisse kuuluva piiskopilinnuse tutvustusleht (inglise keeles)
Keeni raamatukogu

Keeni raamatukogu on Otepää valla rahvaraamatukogu. Raamatukogu aadress on Keeni tn 12, Keeni küla, Valga maakond. Mõnedel andmetel asutati Keeni raamatukogu enne 1920. aastat, kuid selle kohta dokumendid puuduvad. Igatahes kindlad andmed raamatukogu tegevuse kohta on 1925. aastast. 1925. aastal määras haridusministeerium Keeni valla avalikule raamatukogule riikliku toetuse 2500 marka. 1928. aastal kolis raamatukogu Keeni koolimaja Keeni vallamaja juurde, kuhu jäi kuni 1930. aastani. 1930. aasta septembris koliti raamatukogu Keeni Ministeeriumikooli, see asus Kihul. Liideti kooli ja valla raamatukogu. Raamatuid laenutasid õpetajad Saar ja Luigemäe. 17. septembril 1930 põles Kihu koolimaja, hävisid peaaegu kõik raamatud. Inimeste kätte jäi umbes 45 raamatut. Need korjati inimestelt kokku ja raamatukogu hakati uuesti rajama. Rahalist toetust saadi ka vallast. Raamatukogu asus nüüd Keeni mõisahoones. Seal asusid veel kool ja Keeni metsaülem. 1940. aastal hävis raamatukogu jälle. Koolimajas olid sõdurid. Raamatud toodi koolimaja ette ja põletati, alles jäid raamatud, mis olid inimeste käes. 1948. aastal asus raamatukogu Keeni koolimajas, hiljem koliti Keeni külanõukogu hoonesse, mis asus Keeni–Sangaste tee ääres endises Simsoni talus. Kui külanõukogu likvideeriti, koliti Keeni klubisse. 1958. aasta oktoobris hakkas Keeni raamatukogu juhatajana tööle Viivi Stenov (Oras). Raamatukogu asus sovhoosi kontori kohal pisikeses toapugerikus, kus kirjatöö tehti põlve peal, sest puudus laud ja ruumgi selle paigutamiseks. Aastatel 1958–1983 kolis raamatukogu kolmel korda. 1993. aastal kolis raamatukogu küla servas asuvasse kolmekorruselise keskküttega kortermaja 1. korrusele, endistesse lasteaia ruumidesse. 2008. aastal saadi raamatukoguprogramm RIKS. Elektroonilisele laenutusele mindi üle 2013. aastal. J. Saarmann Õp. Saar Õp. Luigemäe Eha Oha (Veske) 1948–1955 Virve Falkenberg 1955–1957 Tiiu Teder 1957 Astra Mõtus 1958 Viivi Štenov (Oras) 1958–2001 Aino Oja alates 2001 Statistika 2014. aasta seisuga Kogusid: 12 996 Kasutajaid: 142 Külastusi: 1519 Laenutusi: 3503 Töökohti: 0,5 Sangaste raamatukogu Ajaleht Lõuna-Eesti, 19. september 1930, esileht. Valgamaa rahvaraamatukogud 1920-2010. Valga, 2010 Valga Keskraamatukogu arhiiv. Valga rajooni/maakonna raamatukogude aastaaruanded 1956–2014 Sangaste valla raamatukogud
Sangaste raamatukogu

Sangaste raamatukogu on Otepää valla rahvaraamatukogu. Raamatukogu aadress on Kooli 3 Sangaste alevik Valga maakond. Esimene raamatukogu Sangastes tekkis kiriku koguduse juurde. Sealsed raamatud olid enamikus vaimuliku sisuga ja asusid köstrimajas köstri järelevalve all. 1898. aastal asutati Sangaste Põllumeeste Selts, mis tegutses samuti köstrimajas. Olemasolev väike raamatukogu suurenes tänu liikmete annetustele, mille tegijateks teiste seas olid poliitik, jurist ja ajakirjanik Jüri Vilms ning arstiteadlane ja ühiskonnategelane Peeter Hellat. Raamatuid oli ligi 1000 köidet, hiljem anti need üle Sangaste Laulu-Mängu Seltsile. 1924. aastal loodi Lauküla Rahvaraamatukogu Selts, mille algne tegevus oli hoogne. Raamatukogu asus vallamajaga samas majas. Raamatukogutööd tegid Aleksander Roose ja Aureelie Vilippus, kes käis laenutamas ka Restu rahvamajas. Hiljem seltsi tegevus hääbus ning 1927. aastal otsustas Sangaste vallavolikogu kustutada Lauküla Rahvaraamatukogu Seltsi avalikkude raamatukogude võrgust ja anda raamatud üle Sangaste Laulu-Mängu Seltsile. Raamatukogu asus selles vanas majas hulk aastaid. 1959. aastal maja põles, aga ehitati 1961. aastaks uuesti üles, seekord kahekorruselisena. Laenutamas käidi ka Restu koolis, Sangaste lossis ja Sangaste metskonnas. Raamatukogu tegi koostööd kohaliku kultuurimajaga, paljud üritused valmistati ette ja viidi läbi üheskoos. 1988. aastal koliti Sangaste lasteaia hoonesse, kus raamatukogu sai kaks suurt ruumi raamatute jaoks ja väikese esik-kabineti. Samas majas asus ka algkool ning lapsed olid raamatukogu sagedased külastajad. 2002. aastal suleti Sangaste algkool. Järgmisel aastal remontis vald tühjaksjäänud ruumid ning need kohandati raamatukogu tarbeks. 2006. aastal osteti raamatukoguprogramm RIKS, elektroonilisele laenutusele mindi üle 2014. aastal. Aleksander Roose Aureelie Vilippus Ruth Tari 1955–1956; 1970–1972 Virve Falkenberg ?–1967 Lea Lõhmus (Saareoks) 1967–1969 Leida Sarnets E. Nääme Maie Kokk 1976–1978 Maila Veesaar (Rohtla) 1978–1981 Kaie Männik 1981–2003 Aino Oja alates 2003 Statistika 2014. aasta seisuga Kogusid: 14 309 Kasutajaid: 155 Külastusi: 1740 Laenutusi: 2736 Töökohti: 0,5 Keeni raamatukogu Valgamaa rahvaraamatukogud 1920-2010. Valga, 2010 Valga Keskraamatukogu arhiiv. Valga rajooni/maakonna raamatukogude aastaaruanded 1956–2014 Sangaste valla raamatukogud
Moulins (Allier)

Moulins [mu'län] on linn Prantsusmaal Auvergne-Rhône-Alpesi piirkonnas Allier' departemangus. See on departemangu prefektuur (prefecture) ehk halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskuseks. Linna territoorium asub 202–240 meetri kõrgusel üle merepinna. Bad Vilbel, Saksamaa Montepulciano, Itaalia Tanger, Maroko Populations légales 2021 Linna ametlik koduleht (prantsuse keeles) Linna turismiinfo leht (inglise keeles)
Top Connect OÜ

Top Connect OÜ on Eesti telekommunikatsiooniettevõte. Ettevõttel on tuntud roaminguteenus TravelSim, mille kaudu saab telefonidelt eri maailma paikadesse helistada soodsamalt. https://web.archive.org/web/20151203142803/http://topconnect.ee/meist/about-us/luhidalt-meist/ (vaadatud 03.12.2015) Ettevõtte koduleht
STV

AS STV on 1991 asutatud Eesti kaabelsideettevõte. Ettevõttel oli 2010. aastani oma telekanal: STV Telekanal (nimetatud STV). Ettevõttel oli 2013. aastani oma turvateenuste osakond (STV Turvateenistus), mille 2013 omandas G4S Eesti. https://web.archive.org/web/20151203144024/http://veryold.stv.ee/content/est/49/read_news/119/ (vaadatud 03.12.2015) Ettevõtte koduleht
Loomamatus

Loomamatus on rituaalselt inimesega samasse hauda või omaette hauda maetud loom. Lemmikloomade kalmistu
Läti haridus

Läti Vabariigis antavat kooliharidust jaotatakse peamiselt põhi-, kesk- ja kõrghariduseks. Esimesse klassi astuvad lapsed 6- või 7-aastaselt. Põhiharidus kestab üheksa aastat ja selle omandamine on kohustuslik kõigile kuni 15-aastastele inimestele või kuni põhikooli lõpetamiseni. Soovi korral saab jätkata õppimist 12. klassini. Õpilastel on võimalus valida üldkeskhariduse (kestab kolm aastat ja valmistab õpilast ette kõrghariduse saamiseks) või kutsekeskhariduse (on suunatud kutse saamisele) vahel. Põhi- ja keskharidus on tasuta. Lätis on nagu ka Eestis korraldatud riigieksamite süsteem. 1996. aastal oli põhihariduse omandanud 95,8% kogu rahvastikust. Alates 2001. aastast on kasvanud põhikoolis käimisest loobunud õpilaste arv, eriti maapiirkondades, kus on osa koolidest suletud. Lätis on probleemiks vähemusrahvuste keelte kasutamine keskharidusasustustes, mis põhjustas aastatel 2003–2004 proteste. Läti välisministeeriumi andmetel on Lätis võimalik põhiharidust saada kaheksas vähemusrahvuse keeles: vene, valgevene, poola, ukraina, leedu, eesti, juudi ja mustlaskeeles. Tegelikult on aga ainult vene ja poola koolides õppekeel kõigis ainetes vastavalt vene või poola keel; vähemusrahvuste põhikoolides õpetatakse kas läti või vene keeles ning selle rahvuse keelt ja kultuuri õpetatakse õppeainetena. UNESCO andmetel omandas 2010. aasta seisuga välismaal kõrgharidust 4720 Läti üliõpilast (peamiselt Suurbritannias, Taanis, Venemaal ja Saksamaal); 2012. aastal oli neid 6284. Läti kõrgkoolides õppis 2010. aastal 1760 mõnest muust riigist pärit üliõpilast (peamiselt Venemaalt, Ukrainast ja Leedust); 2012. aastal oli neid 3505. Läti haridus- ja teadusministeeriumi andmetel 2014/2015. õppeaastal Lätis 2844 üliõpilast välismaalt.
Elamus

Elamus (saksa keeles Erlebnis) on inimese elus toimuv meeldejääv sündmus. Elamused võivad olla rahuldustpakkuvad, erutavad või traumeerivad. Elamus on emotsionaalselt töödeldud sündmus, mille sisemised ja välised protsessid seonduvad positiivsete ja negatiivsete tunnetega. Oma olemuse ja toime poolest on elamusega seotud teadvuse protsessid alati subjektiivsed, mittemõõdetavad ja individuaalsed. Kuna elamus sõltub tavaliselt sündmuse toimumiskohas valitseva üldise atmosfääriga, pole selle kordamine ja sellest mitte osa saanud inimestele edasiandmine enamasti võimalik. Seetõttu on elamuse üle otsustamisel määravaks subjektiivne liigitamine ja hindamine. Radikaalse konstruktivismi perspektiivist oleme me ise meie elu reaalsusest pärinevate elamuste aktiivsed kaasloojad ning tõlgendajad. Elamuse teadvustamine ja osalemine välises interaktsioonis sõltub eelkõige inimese isiklikust tähelepanuvõimest ja mõtlemise jõudlusest. Gerhard Schulze on kultuurisotsioloogia perspektiivist analüüsinud tänapäevast elamusmajandust ning pakkunud seoses sellega välja ka põhjaliku elamuste teooria. Brunner-Sperdin, Alexandra: Erlebnisprodukte in Hotellerie und Tourismus: Erfolgreiche Inszenierung und Qualitätsmessung. Berlin 2008, ISBN 3503110062 Lausberg, Michael: Die Erlebnispädagogik Kurt Hahns. Marburg 2007 Schulze, Gerhard: Die Erlebnisgesellschaft. Kultursoziologie der Gegenwart. Frankfurt a.M.: Campus 1992, ISBN 3593348438. Tsvasman, Leon: Erlebnis, in: ders. (Hg.): Das grosse Lexikon Medien und Kommunikation. Kompendium interdisziplinärer Konzepte. Würzburg 2006, S. 99.
Vladimir Železnikov

Vladimir Železnikov (vene Владимир Карпович Железников; 26. oktoober 1925 Vitebsk – 3. detsember 2015 Moskva) oli vene lastekirjanik ja filmistsenarist. Aastal 1957 lõpetas ta Maksim Gorki nimelise Kirjandusinstituudi. Töötas populaarses lasteajakirjas Murzilka. Ta oli 13 filmi stsenarist. Eesti keeles ilmunud: "Veidrik kuuendast b-st" (1964; Eesti Raamat; tõlkija Ü. Karu) "Igaüks unistab koerast" (1988; Eesti Raamat; tõlkija Silvi Väli) NSV Liidu riiklik preemia 1974 ja 1986 Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstitegelane 1995
Korporatsioon Daugaviete

Korporatsioon Daugaviete on 6. novembril 1921 Riias asutatud Läti üliõpilasorganisatsioon, esimene naiskorporatsioon Lätis. Korporatsioon Daugaviete värvid on tumelilla-roheline-kuldne. Korporatsioon Daugaviete motodeks on: Pars pro toto!, Õigluse, ilu ja kõige õilsa eest! ja Patientia vincit omnia! Korporatsioon Daugaviete asutasid 19 Läti Ülikooli naistudengit. Korporatsiooni nimeks valiti Daugaviete Daugava jõe järgi, sümboliseerimaks organisatsiooni võimet ühendada maalt ja linnast pärit üliõpilasi ning jõele omast igavest voolamist ja muutumist. Sobiva organiseerumisvormi valimisel võeti eeskujuks Eesti vanim naiskorporatsioon Filiae Patriae. Korporatsioon Daugaviete osales 1924. aastal Läti Naiskorporatsioonide Liidu loomises. 1940. aastal likvideeriti korporatsioon Daugaviete okupatsioonivõimude poolt, kuid organisatsiooni tegevus jätkus välismaal. Korporatsiooni tegevus Riias taastati 1989. aasta novembris. 1995. aastal sõlmiti sõprusleping Soome üliõpilasorganisatsiooni Keskisuomalainen Osakuntaga ja 1997. aastal korporatsioon Filiae Patriaega. Korporatsioon Daugavietest (inglise keeles). Kasutatud 3.12.2015 Korporatsioon Filiae Patriae sõprusorganisatsioonid.Kasutatud 3.12.2015 Korporatsioon Daugaviete