laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Masty rajoon

Masty rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Hrodna oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1341 km². 2009. aasta seisuga elas seal 33 833 inimest. Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Aziorki, Charcica, Dubna, Hudzievičy, Kuryłavičy, Łunna, Mikieleŭščyna, Pacavičy, Pieski ja Zarudaŭje külanõukogu. Halduskeskus on Masty linn. Masty raudteejaam Kuryłavičy Hudzievičy muuseum Nemunas Rajooni suurim jõgi on Nemunas, sellele järgneb Nemunase lisajõgi Ščara. Läbi rajooni voolavad ka Rośi jõgi, Lebiada ja Zelvianka. Rajoon asub Neemeni madalikul, valdavad kõrgused 120 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Vialikaja Rahoźnica küla lähistel (167 meetrit). Rajoonis asub Bahna-Schieda madalsoo (pindala 113 km²). 2009. aasta seisuga olid elanikest 74,74% valgevenelased, 5,14% venelased, 18,69% poolakad ja 1,43% oli teistest rahvustest. 80,85% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 17,34% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 52,6% elanikke, vene keelt aga 36,67%. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)  Masty rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Rajooni kaart
Obrõv

Obrõv on küla Ukrainas Donetski oblastis Novoazovski rajoonis. Küla asub 9 meetri kõrgusel merepinnast. 2014. aasta 5. juuli öösel kella 1:20 ajal ründasid Aasovi merelt kahel kaatril saabunud terroristid kaldal asuvat piirivalvepunkti laskerelvade, miinipildujate ja granaadiheitjatega. Hukkus vähemalt üks piirivalvur, haavata said mitmed piirivalvurid, neist kolm raskelt. Piirivalvepunkt hävis rünnakus täielikult, samuti külas asunud radarijaam. Pärast rünnakut terroristid lahkusid. "Теперь и с моря: террористы атаковали пограничников с воды. Один погиб". sprotyv.info (vene). Infovastupanu. 5. juuli 2014. Vaadatud 5. juuli 2014. На узбережжі Азовського моря обстріляли пост прикордонників, є жертви ua.korrespondent.net, 5. juuli 2014, vaadatud 2014-07-05.
Heinrich Julius

Heinrich Julius (15. oktoober 1564 – 30. juuli 1613) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Wolfenbütteli vürst aastast 1589 kuni oma surmani. Aastal 1576 sai temast protestantliku Helmstedti ülikooli esimene rektor. Heinrich Julius abiellus 26. septembril 1585 Saksi kuurvürsti Augusti tütre Dorotheaga. Nad said ühe lapse: Dorothea Hedwig. Heinrich Julius abiellus 19. aprillil 1590 Taani kuninga Frederik II tütre Elisabethiga. Nad said järgmised lapsed: Friedrich Ulrich, Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Wolfenbütteli vürst aastast 1613–1634 Sophie Hedwig Elisabeth Hedwig Dorothea Heinrich Julius Christian Rudolf Heinrich Karl Anna Auguste
Ščučyn

Ščučyn (transkribeerituna Štsutšõn) on linn Valgevenes Hrodna oblastis, Ščučyni rajooni halduskeskus. Leedu keeles Ščiutinas, poola keeles Szczuczyn. Asub Nemunase kaldal. Asulast hargnevad raudteed Hrodnasse, Lidasse ja Vaŭkavyski suunas. Linna piirides on kolm keskkooli, kaks kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Antakse välja rajoonilehte «Дзянніца». Vaatamisväärsusteks on vanalinn, aastal 1863 valminud õigeusu kirik ning XVIII sajandil ehitatud katoliku kirik. Ščučyni linnas asub ka XVIII sajandil rajatud Scipio del Campiote häärber. Tööstusettevõtetest on Ščučynis toiduainetetööstus. Toodetakse ka traktorite ja põllumajandustarvikute varuosi. Ščučynit on esmamainitud 1436. aastal, mil sinna rajati puidust katoliku kirik. Hiljem oli ta piirkondlik keskus Vilniuse vojevoodkonda kuuluvas Lida maakonnas. Asula kuulus Kuczukkidele, Kiszkadele, Radziwillidele, XVII sajandi algusest aga Limantastele. XVI sajandi alguses sai asulast alev. "Uputuse" ajal rüüstasid alevit kahel korral Vene väed. Ka Põhjasõja ajal laastasid Ščučynit sõdurid, seekord küll Rootsi omad. XVIII sajandi alguses said alevi omanikeks Scipio del Campiod. Aastal 1726 rajati kloostri juurde kolleegium, millest hiljem kasvas välja kool. Aastal 1763 sai Ščučyni alev kuningas August III käest linnaõigused. Aastal 1795 läks Ščučyn pärast kolmandat Poola jagamist Vene impeeriumi koosseisu. Algul kuulus linn Hrodna kubermangu, hiljem aga Vilno kubermangu. Linna rajati viinaköök, lisaks rajati sinna puidutööstusettevõte, kus toodeti parketti, vineeri, spooni. Aastast 1921 oli Ščučyn Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Sealjuures kaotas asula linnaõigused. II maailmasõja ajal mõrvasid natsid Ščučynis 2180 juuti. Ščučynist sai taas linn aastal 1962. Nõukogude ajal asus linna lähistel suur õhujõudude baas. Aastal 1941 paiknesid seal hävitajad I-16, hiljem aga mitut erinevad tüüpi lennukid nagu Il-28, MiG-15, MiG-19, MiG-21, MiG-23, MiG-25, An-14. Ščučyni keskväljak Ščučyni turuplats Ščučyni loss Ščučyni õigeusu kirik Ščučyni katoliku kirik Ščučyni klooster Mikałaj Nikałajeŭ – valgevene ajaloolane Anufry Pietraškievič – valgevene luuletaja Fieliks Stackievič – valgevene kultuuritegelane Dzmitryj Ahicki – valgevene teoloog The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Ščučyn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ščučyn Linn Valgevene fotoentsüklopeedias Ščučyn Linn YouTube'is Linn YouTube'is
Tottori prefektuur

Tottori prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare lõunaosas. Asub Jaapani mere kaldal. Elanike arvult on see Jaapani väikseim prefektuur. 2020. aasta alguse seisuga oli elanike arv 554 855. Tottori prefektuuri kõrgeim tipp on Daiseni vulkaan. Prefektuuris asub Tōgō järv. Tottori prefektuuri tunnuslind on mandariinpart (Aix galericulata), tunnuspuu on ida-jugapuu (Taxus cuspidata) ja tunnuslill pirniõis (Pyrus). Tottori prefektuur on jaotatud 19 omavalitsusüksuseks, millest 4 on linnad (市 shi). Kurayoshi Sakaiminato Tottori Yonago 鳥取県の推計人口/とりネット/鳥取県公式サイト, vaadatud 22.03.2021. Tottori prefektuuri koduleht
Ščučyni rajoon

Ščučyni rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Hrodna oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1909 km². 2009. aasta seisuga elas seal 47 764 inimest. Põhjas piirneb rajoon Leeduga. Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Astryna, Bakšty, Dembrava, Hałavičpole, Kamienka, Ladzki, Mažejkava, Novy Dvori, Orla, Pieršamajskaja, Rakavičy, Ražanka, Ščučyni, Žałudoki ja Vasiliški külanõukogu. Halduskeskus on Ščučyni linn. Teised tähtsamad asulad on Astryna ja Žałudoki alevid. Ščučyn Astryna Žałudok Iščałna Muravanka Rajooni suurimaks jõeks on Nemunas, teised suuremad jõed on Nemunase lisajõed Kotra ja Lebiada. Rajoon asub Neemeni madalikul, madalaim koht asub Nemunase ääres (109 meetrit üle merepinna). Kõrgeim koht asub Vialikaje Mažejkava küla lähistel (196 meetrit). 2009. aasta seisuga olid elanikest 44,99% valgevenelased, 6,39% venelased, 46,38% poolakad, 1,29% ukrainlased ja 0,95% oli teistest rahvustest. 72,35% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 24,15% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 58,321% elanikke, vene keelt aga 33,22%. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)  Ščučyni rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Rajooni kaart
Suzuki Vitara

Suzuki Vitara on Suzuki poolt 1988. aastast toodetav väikemaastur. Seda on toodetud 4 põlvkonda ning tegu oli Suzuki Jimnyst suurema autoga. Esimese põlvkonna Vitara oli saadaval 3- ja 5-ukselise maasturina ning 3-ukselise poolkabrioletina nimega Softtop. Selle põlvkonna Suzuki Vitaraid kasutasid laialdaselt ka Eesti politsei ja turvafirmad patrullsõidukitena ning seda müüdi ka Chevrolet Tracker ja Geo Tracker nimede all. 1. põlvkond 3-ukseline 5-ukseline Chevrolet Tracker Vitara Softtop Teise põlvkonna Vitarat esitleti 1997. aasta novembris. Uus mudel oli veidi suurem, kallim ja võimsam. 2. põlvkond 2. põlvkond Grand 2. põlvkond Grand XL-7 2005. mudeliaastal tutvustati täiesti uut Grand Vitarat (Jaapanis nimega Escudo ja Tšiilis Grand Nomade). Kolmas põlvkond sai eelmise mudeliga võrreldes olulisi muudatusi: redelraam asendati kandevkere konstruktsiooniga, millel oli sisseehitatud redeliraam. See parandas oluliselt Vitara jäikust ja kliirensit, vähendades samal ajal põranda kõrgust. 3. põlvkond Grand 3. põlvkond Grand Pikes Peak 3. põlvkond Grand tuletõrje 4. põlvkond avalikustati 2014. aasta Pariisi autonäitusel. Uue Vitara disainiosas andis vihje 2013. aastal esitletud ideeauto Suzuki iV-4. Saadaval on ka nelikvedu ja uue põlvkonna ALLGRIP-maastikupakett. 4. põlvkond
Friedrich Ulrich

Friedrich Ulrich (5. aprill 1591 – 11. august 1634) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Wolfenbütteli vürst aastast 1613 kuni oma surmani. Friedrich Ulrich abiellus aastal 1614 Brandenburgi markkrahvi Johann Sigismundi tütre Anna Sophiaga. Nad ei saanud lapsi. Friedrich Ulrich püüdis Anna Sophiast lahutada, kuid suri enne lahutuse jõustumist. Anna Sophia veetis oma lesepõlve Schöningenis, kus ta asutas tuntud kooli, Anna-Sophianeumi.
Volkswagen Touareg

Volkswagen Touareg on Volkswageni suur maasturimudel, mis on nimetatud tuareegide järgi ning mis on tootmises 2002. aastast. Seda on toodetud 3 põlvkonda. Auto valmis Porsche, Audi ja Volkswageni koostöös ja eesmärgiks oli luua võimekas maastikuauto, millel oleksid sportautoga võrreldavad sõiduomadused. Koostöö tulemusel sündiski Volkswagen grupi PL71 platvorm, mida hakkasid kasutama lisaks Touaregile ka Audi Q7 ja Porsche Cayenne. 2002. aastast tootmises olev 1. põlvkonna Touareg paistis silma omas klassis laia mootorivalikuga - diiselmootoreid oli 2,5-liitrisest R5-mootorist kuni 5,0-liitrise V10-mootorini, mille võimsam 257 kW (350 hj) mudel kandis tähist Touareg R50. Kõige võimsaim bensiinimootor oli 6,0-liitrine W12, mis arendab 331 kW (450 hj). 1. põlvkond 1. põlvkonna R50 (mudeliuuendus) 1. põlvkonna Race Touareg 1. põlvkonna Race Touareg 3 Touaregi esimest mudeliuuendust esitleti 2006. aasta Pariisi autonäitusel. Autol muudeti esiosa disaini sarnasemaks teiste Volkswageni mudelitega ja uuendatud Touaregil muudeti mudeliuuenduse käigus rohkem kui 2300 detaili. Lisati ka mõned uued tehnoloogilised funktsioonid. 2010. aastal tootmisesse jõudnud 2. põlvkonna auto jagas platvormi tolle ajastu Porsche Cayenne'iga ning auto oli varustatud alati automaatkäigukastiga. Mootorivalikus olid V6- ja V8-bensiini- ja diiselmootorid. 2. põlvkond 2. põlvkonna Hybrid 3. põlvkonna Touareg on tootmises 2018. aastast ning see on ehitatud Volkswageni MLB Evo platvormile. Sama platvormi kasutavad ka Audi Q7, Porsche Cayenne, Lamborghini Urus jpt VW grupi poolt toodetavad autod. 3. põlvkond 3. põlvkond  Volkswagen Touareg – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Nissan Juke

Nissan Juke on väike linnamaastur, mida toodab Jaapani autotootja Nissan alates 2010. aastast. Esimese põlvkonna autot tutvustati esmalt Nissan Qazana nime kandva ideeautona 2009. aasta Genfi autonäitusel. Nissan Qazana Nissan Qazana Tootmisküpset autot näidati aasta hiljem 2010. aasta Genfi autonäitusel. Nissan Juke (2012) Nissan Juke (2012) Juke mudeliuuendust esitleti 2014. aasta Genfi autonäitusel. Uue disaini said esimene ja tagumine kaitseraud ning esituled, lisaks täiendati ka standardvarustust. Nissan Juke Nismo RS on Nissan Juke kõige võimsaim versioon. Sellel on 1,6-liitrine R4 turbomootor (215 hj), paremad pidurid ja uus käigukast. Pakutakse nii esi- kui ka nelikvedu. Tavamudelist eristavad Nismo RS-i sportsummuti ja Rs-embleemid. 0-100 km/h jõuab RS kiiremini kui 7,8 sekundiga. Nissan Juke Nismo Nissan Juke-R Teise põlvkonna esitlused toimusid 3. septembril 2019. aastal Londonis, Pariisis, Milanos, Barcelonas ja Kölnis. Uus mudel on eelkäijast suurema ning see on ehitatud uuele CMF-B platvormile, mida kasutavad ka 5. põlvkonna Renault Clio ja teise põlvkonna Renault Captur. Tänu tugevamate materjalide kasutamisele, on uus Juke oma eelkäijast umbes 23 kg kergem. Mihalascu, Dan (3. september 2019). "All-New 2020 Nissan Juke Grows Up Without Losing Its Quirky Looks".
Difuusne udukogu

Difuusne udukogu ehk hajus udu ehk hele udu on udukogu, mis kiirgab valgust (emissioonudu) või peegeldab valgust (peegeldav udu). Mõnikord arvestatakse nende hulka ka supernoova jäänukid. Difuusseid udukogusid vastandatakse tumedatele ududele ja planetaarududele. Erinevalt planetaarududest on hajusad udud ebakorrapärase kujuga ja nende helendust võib põhjustada mitu tähte. Suured ja massiivsed hajusad udud on sageli H-II-piirkonnad, kus tekivad täheassotsiatsioonid ja täheparved. Mõned neist noortest tähtedest on nii massiivsed ja kuumad, et nende suur kiirgusenergia paneb udu gaasi (enamasti vesiniku) helendama; nii tekivadki emissioonudud. Kui tähed ei ole nii kuumad, siis peegeldub nende valgus tolmul, nii et tekib peegeldav udu, mis paistab valge või sinisena. Hajusa udu mass võib moodustada kuni 100 000 Päikese massi. Tuntuim difuusne udukogu on Orioni udu. "Väikeses entsüklopeedias" arvatakse ka tumedad udud difuussete udukogude hulka
BBC News Online

BBC News Online on BBC allosakonna BBC Newsi veebisait, mille ülesandeks on uudiste kogumine ja esitamine. See on üks populaarsemaid uudiste veebisaite, 2021. aasta aprillis külastati veebilehte 1,2 miljardit korda ning uudiste lugemiseks kasutab seda 60% Ühendkuningriigi internetikasutajatest. BBC News Online '​i loosung on "Whenever you need to know" ('Kui iganes sul vaja on teada'). "BBC World Service – Languages". BBC. Originaali arhiivikoopia seisuga 18. detsember 2008. Vaadatud 19. detsember 2008. "Top Websites Ranking for News & Media Publishers in the world". SimilarWeb. Oktoober 2022. Vaadatud 23. oktoobril 2022. "New data shows BBC is the world's most visited news site". BBC News (inglise). 15. juuni 2021. Vaadatud 23. oktoobril 2022. The BBC's online news brands .. came in first place with a combined 1.2 billion website visits in April 2021.[alaline kõdulink] "News Consumption in the UK: 2022" (PDF). Ofcom. 22. juuli 2022. Vaadatud 23. oktoobril 2022. Koduleht BBC News Online – About the site About BBC News – News Interactive BBC News OPML file of all RSS feeds (XML)
Emissioonudu

Emissioonudu ehk emissiooniudu on udukogu, mis ise kiirgab valgust. Emissioonudusid eristatakse peegeldavatest ududest, mis ainult peegeldavad tähtede valgust. Koos nimetatakse neid hajusateks ududeks. Emissioonudude alla kuuluvad ka H-II-piirkonnad, milles toimub aktiivne täheteke ja planetaarudud, mis on tekkinud tähe arengu lõppstaadiumis eemale heidetud ainest. Emissiooniudude kiirguse energiaallikas on tavaliselt ühelt või mitmelt läheduses asuvalt kuumalt tähelt pärinevad suure energiaga footonid. Need ultraviolettkiirgust kiirgavad tähed ei pruugi olla silmaga nähtavad. Emissiooniudud on näiteks Orioni udu ja Laguuni udu. "Emission Nebula". Swinburne University of Technology. Vaadatud 8. juuni 2019.
Laguuni udu

Laguuni udu ehk Laguuni udukogu ehk M 8 ehk NGC 6523 on udukogu Amburi tähtkujus umbes 5200 valgusaasta kaugusel visuaalse näiva tähesuurusega +6,0 ja nurkmõõtmetega 90' × 40'. Ta on emissioonudu ja peegeldava udu kompleks. Udukogu avastas 1747 Guillaume Le Gentil. Enne seda avastas John Flamsteed 1680 selles paikneva hajusparve NGC 6530, mille taasavastas 1767 Jean Philippe de Chéseaux. Laguuni udu on suur tähetekkepiirkond (H-II-piirkond), mis sisaldab gloobuleid. Udu kõige heledamas osas paikneb piirkond, mida kuju järgi nimetatakse Liivakella uduks (mitte ära segada samanimelise planetaaruduga MyCn 18). Laguuni udu keskel on noor hajusparv NGC 6530, mis on tekkinud Laguuni udu ainest ja paneb seda udu nüüd helendama. "Messier 8 (The Lagoon Nebula)". NASA. Vaadatud 12. aprill 2018. "M8, the Lagoon Nebula". NightSkyInfo. Vaadatud 12. aprill 2018. "Lagoon Nebula – Messier 8". Constellation Guide. Vaadatud 12. aprill 2018. "Messier 8 is the Lagoon Nebula". EarthSky. Vaadatud 12. aprill 2018.
Suwa järv

Suwa (jaapani 諏訪湖 Suwa-ko) on järv Jaapanis Honshū saare keskosas. Asub Nagano prefektuuris 759 m kõrgusel merepinnast. Pindala on 13,3 km², suurim sügavus 7,2 m. Järve põhjas asuvad kuumaveeallikad.
M8

M8 võib tähendada järgmist: Laguuni udu, udukogu BMW M8
Orioni udu

Orioni udu ehk Orioni udukogu (ka Messier 42, M42 ja NGC 1976) on emissioonudu Orioni tähtkujus 1350 valgusaasta (414 parseki) kaugusel. Selle läbimõõt on umbes 30 valgusaastat (9 parsekit). Selle visuaalne näiv tähesuurus on 4,0 ja nurkmõõtmed suhteliselt suured. Palja silmaga on see nähtav Orioni mõõga osana kolme Orioni vöö tähe all. Kataloogides esitatakse Orioni udu kahe objektina: lõunas Messier 42 ja põhjas Messier 43 ehk M 43 ehk M43 ehk NGC 1982. Orioni udu on üks aktiivsemaid tähetekkepiirkondi Päikese lähedal. Täheparv udus M 42 on umbes miljoni aasta vanune ning arvutisimulatsioonid näitavad, et sellest areneb välja Plejaadide sarnane hajusparv. Kroupa, P., Aarseth, S.J., Hurley, J. 2001, MNRAS, 321, 699, "The formation of a bound star cluster: from the Orion nebula cluster to the Pleiades" [1]
Peegeldav udu

Peegeldavad udud on tähtedevahelise tolmu pilved (udukogud), mis "peegeldavad" (täpsemalt hajutavad) läheduses olevate tähtede valgust. Seejuures ei ole tähed piisavalt kuumad, et ainet ioniseerida nagu emissioonudu puhul, seetõttu puudub peegeldaval udul omahelendus. Tähtede valguse hajutavad udu mikroskoopilised osakesed, mis alles teebki udu nähtavaks. Peegeldava udu optiline spekter sarnaneb seetõttu nende tähtede spektriga, millelt valgus pärineb. Uduosakeste seas koosnevad paljud süsinikust (teemanditolm), teised muu hulgas rauast ja niklist. Viimased orienteeruvad sageli Galaktika magnetvälja järgi, mistõttu hajutatud valgus kergelt polariseerub. Peegeldavad udud paistavad enamasti sinistena, sest sinist valgust hajutatakse tugevamini kui punast (sarnasel põhjusel on ka taevas sinine). Peegeldavaid udusid ja emissioonudusid saab sageli vaadelda koos. Mõnikord nimetatakse mõlemat koos hajusateks ududeks. Sellised on näiteks Messier 42 (Orioni udu) ja Oomega udu (M 17). On teada umbes 500 peegeldavat udu. Eriti muljetavaldavad on sinakad peegeldavad udud Plejaadide (M 45) tähtede ümber. Sinisena paistab ka peegeldav udu Messier 20 põhjaserval. Punast hiidu Antaarest ümbritseb suur peegeldav udu Ced 132. Aastal 1922 avaldas Hubble oma uurimistulemused heledate udude kohta, sealhulgas Hubble'i heledusseaduse peegeldavatest ududest (Hubble luminosity law for reflection nebulae), mis seob udu näiva suuruse R {\displaystyle R} vastava tähe näiva tähesuurusega: 5 log ⁡ ( R ) = − m + k {\displaystyle 5\log(R)=-m+k} , kus k {\displaystyle k} on konstant, mis sõltub mõõteriistade tundlikkusest. Emissioonudusid ja peegeldavaid udusid hakkas eristama Edwin Hubble 1922.
Hobusepea udu

Hobusepea udu on Orioni tähtkujus paiknev tume udu. Hobusepea udu avastas 1888. aastal Šoti astronoom Williamina Fleming ning üks esimesi kirjeldusi pärineb USA astronoomilt Edward Emerson Barnardilt. Udu asub Orioni vöö idapoolseimast tähest Alnitakist lõunas ning umbes 1500 valgusaasta kaugusel Maast. Hobusepea udu läbimõõt on 3 valgusaastat; ta paistab veerandi Kuu suurusena. Ekvaatorilise asendi tõttu on ta vaadeldav kõigilt asustatud aladelt, kuid väikese heleduse tõttu mitte palja silmaga. Hobusepea udus on palju erinevaid molekule. Selle mass on 27 Päikese massi. "Horsehead Nebula (Barnard 33)". Constellation Guide. Vaadatud 20. mai 2019. "Horsehead Nebula: Well-known Object is Hard to Find". Space.com. Vaadatud 20. mai 2019. Marc W. Pound, Bo Reipurth, John Bally. Looking into the Horsehead. – The Astronomical Journal, 2003, kd 125, nr 4, lk 2108–2122. Maryvonne Gerin, Jérôme Pety, Javier R. Goicoechea. The Horsehead nebula, a template source for interstellar physics and chemistry, arXiv:0905.3625
Planetaarudu

Planetaarudu ehk planetaarne udukogu ehk rõngasudu on emissioonudu tüüp, mis koosneb tähe arengu hilisstaadiumis kõrvale heidetud gaas- ja plasmaümbrisest. Nimetus on ajalooliselt tingitud ja eksitav, sest sellistel ududel ei ole planeetidega mingit pistmist. Nimetus tuleb sellest, et nad paistavad teleskoobis enamasti ümmargused ja rohekad nagu kauged hiidplaneedid. Planetaarudud eksisteerivad tavaliselt ainult mõnikümmend tuhat aastat. Võrreldes tähtede elueaga, mis võib ulatuda miljarditesse aastatesse, on see väga lühike aeg. Galaktikas on teada umbes 3000 planetaarudu. Planetaarudud etendavad galaktikate keemilises evolutsioonis otsustavat osa, sest kõrvale heidetud aine rikastab tähtedevahelist ainet raskete elementidega (süsinik, lämmastik, hapnik, kaltsium jt tuumasünteesi saadused). Teistes galaktikates on planetaarudud mõnikord ainsad vaadeldavad objektid, millest saab piisavalt informatsiooni, et teha mingeid järeldusi keemilise koostise kohta. Hubble'i kosmoseteleskoop pildistas paljusid planetaarudusid. Viiendik neist on kerakujulised. Enamik aga on keeruka ehitusega ja mitmesuguse kujuga. Pole veel täpselt teada, millest kuju oleneb. Võimalikud põhjused on kaksiktähtede puhul kahe tähe mõju, tähetuuled ja magnetväljad. Tuntuim planetaarudu on Lüüra rõngasudu. "Emission Nebula". Swinburne University of Technology. Vaadatud 9. juuni 2019. "Hubble Witnesses the Final Blaze of Glory of Sun-Like Stars". Hubble Site. Vaadatud 23. jaanuar 2019. "Planetary Nebulae". SEDS. Vaadatud 23. jaanuar 2019. "Nebula facts – a guide to nebulae". The Planets. Vaadatud 23. jaanuar 2019. "Planetary nebula". Science Daily. Vaadatud 23. jaanuar 2019.
Okayama prefektuur

Okayama prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare lõunaosas Seto kaldal. Prefektuuri põhjaosa jääb Chūgoku mägedesse, lõunapoolne rannikuala on tasane. Mägedest saavad alguse kolm suuremat jõge Yoshii, Asahi ja Takahashi. Okayama prefektuuri tunnuslind on rohefaasan (Phasianus versicolor), tunnuspuu on kalmumänd (Pinus densiflora) ja tunnuslill virsikuõis. Okayama prefektuur on jaotatud 29 omavalitsusüksuseks, millest 15 on linnad (市 shi). Akaiwa Asakuchi Bizen Ibara Kasaoka Kurashiki Maniwa Mimasaka Niimi Okayama Setouchi Soja Takahashi Tamano Tsuyama 岡山県 > 毎月流動人口調査 > 月報 Okayama prefektuuri koduleht
Lüüra rõngasudu

Lüüra rõngasudu ehk Lüüra udu ehk Sõrmuse udukogu ehk Rõngasudu ehk Messier 57 ehk M 57 ehk M57 ehk NGC 6720 on planetaarudu Lüüra tähtkujus 2300 valgusaasta kaugusel. Lüüra rõngasudu on jäänuk tähest, mis umbes 20 000 aastat tagasi heitis oma gaasümbrise kõrvale. Gaasõmbris paisub kiirusega 19 km/s. Selle näiv läbimõõt on praegu umbes 118 kaaresekundit, tegelik läbimõõt umbes 1,3 valgusaastat. Teleskoobis paistab Lüüra rõngasudu sõrmusekujulisena; tal on ligikaudu toori kuju. Keskel on valge kääbus, mille pinnatemperatuur on umbes 70 000 °C ja näiv tähesuurus 15,8. M 57 on suhteliselt kergesti leitav, sest ta asetseb Lüüra beeta ja Lüüra gamma vahelisel ühendusjoonel umbes keskel. "Messier 57: Ring Nebula". Messier Objects. Vaadatud 13. oktoober 2017. "The Ring Nebula". One-Minute Astronomer. Originaali arhiivikoopia seisuga 13. oktoober 2017. Vaadatud 13. oktoober 2017.