laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Saviliivmullad

Saviliivmullad on mullad, mille füüsikalise savi sisaldus on 10–20%. Savimuldasid on kerge harida, kuid nende saviosakeste vähesuse tõttu ei ole nad suutelised moodustama vastupidavaid struktuuriagregaate ja on seepärast enamasti üksikteralise struktuuriga. Üksikteralise struktuuri tõttu on saviliivmullad põuakartlikud, mistõttu tuleks nendel muldadel kasvatada põuda taluvaid taimi. Eestis moodustavad põllumajanduslikust maast saviliivmullad 31,5%. Olenevalt liiva ja jämeda tolmu vahekorrast, eristatakse saviliivmuldasid: liivakad ja tolmjad. Enamikule kultuurtaimedele on sobivaimad kergema ja keskmise lõimisega mullad - teatud tingimustel saviliivad (lähedasem liivmullale), peamiselt aga kerged ja keskmised liivsavid (lähedasemad savimullale). Neis on piisavalt suuri poore mullaelustikule vajaliku õhu liikumiseks ja piisavalt peenikesi poore vee kinnihoidmiseks. Saviliivmuldadel on hea kasvatada nisu, puuvilla ja kaunvilju. Üks tähtsamaid tunnuseid mulla kvaliteedi üle otsustamisel on mulla lõimis ehk mulla peeneselise osa jaotus saviosakeste esinemise järgi. Praktilises elus vajamineva täpsusega on mulla lõimist võimalik määrata võrdlemisi lihtsalt sõrmeprooviga. 1. Määramiseks piisab vähemast kui peotäiest mullast, mida tuleb segada ja niisutada parasjagu niipalju, et mullaproov veest läikima ei jääks. 2. Edasi hakkame mulda ühe käe peopesas voolima teise käe nimetissõrmega kõigepealt 3–4 mm läbimõõduga ussikeseks. Kui seda teha ei saa, proovime samast mullast voolida kahe käe vahel kuulikest; kui ka see ei õnnestu, siis on tegemist liivmullaga. 3. Edasi vaatame, kuidas jääb muld peopessa: kui tompudena, siis on tegu sidusa liivaga, kui üksikute teradena, siis sõreda liivaga. 4. Kui saame veeretada kuulikese, kuid ussikest mitte, siis on meil peos saviliiv. 5. Kui saame veeretada ussikese, hakkame seda peopesal umbes 2 cm läbimõõduga rõngaks keerama, ise jälgides, kuidas ta peopesal käitub: kas murdub kohe (siis on see kerge liivsavi) või esialgu mõraneb ja siis murdub (keskmine liivsavi) või saab seda rõngaks keerata, nii et ta ainult mõraneb (raske liivsavi), või saab seda rõngaks keerata ja ta isegi ei mõrane (savimuld). Astover, Alar Leedu, Enn Reintam, Endla (1. märts 2017). "Mulla ABC nr. 1". Vaadatud 08.05.2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Loit, Evelin Reintam, Endla. "Märksõnu mullateadusest ja ökoloogiast". Vaadatud 08.05.2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Penu, Priit (2006). "Eesti muldadest põllumehele" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 12.05.2021. Vaadatud 12.05.2021. Sensoterra. "Loamy Sand" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 12.05.2021. Vaadatud 12.05.2021.
Paplaka raudteejaam

Paplaka raudteejaam oli raudteejaam Liibavi–Romno raudteel ja hiljem Liepāja–Vaiņode raudteeliinil. Jaam asus Lõuna-Kuramaa piirkonnas Virga vallas Paplakas stacija külas. Jaam asus Riia keskraudteejaamast 151,6 kilomeetri kaugusel. Jaam avati aastal 1879 kui Pleike raudteejaam. Jaam rajati sinna kui Liepāja sadama rajamiseks vajalike kivide rongile laadimise paik. Paplaka nime hakkas jaam kandma aastal 1919. Praegune jaamahoone valmis aastal 1952. Jaam suleti seoses rongiliikluse lõpetamisega sellel liinil aastal 1998. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 52. lk. Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil
Pečky

Pečky (saksa keeles Petschek) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Kolíni ringkonnas. Pečky asub Kolínist umbes 14,5 km lääneloodes ja Praha kesklinnast ligi 44 km idas. Pečkyt on esmamainitud 1225. aastal. Alevi staatuse sai Pečky 1879. aastal ja linnaõigused 1925. aastal. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Pečky Místopisný průvodce po České Republice
Vinci (ettevõte)

Vinci, endise nimega Société Générale d'Entreprises (SGE), on kontsessioonide ja ehitustegevuse alal suuruselt teine ​​ettevõte, mis annab tööd kogu maailmas 222 397 inimesele. Vinci tegevus on korraldatud 5 ärikeskuse ümber: Vinci Autoroutes, Vinci kontsessioonid, Vinci Énergies, Eurovia ja Vinci Construction. 2019. aastal on ettevõte esindatud enam kui 100 riigis ja selle käive on 2019. aastal 48,053 miljardit eurot. Ettevõtte koduleht
Priekule raudteejaam

Priekule raudteejaam oli raudteejaam Lätis Liibavi-Romno raudteel ja hiljem Liepāja–Vaiņode raudteeliinil. Jaam asus Lõuna-Kuramaa piirkonnas Priekule linnas. Jaam asus Riia keskraudteejaamast 145,5 kilomeetri kaugusel. Jaam avati aastal 1871. Aastaks 1883 oli avatud harutee kohaliku tellisetööstuse juurde. Valmis ka kitsarööpmeline juurdeveotee tellisevabriku omanikule kuulunud turbasoosse. Aastal 1915 avas Saksa sõjavägi jaamast Bajorai raudteejaama viiva uue 74 kilomeetri pikkuse raudteelõigu ja jaam kujunes sõlmjaamaks. Jaam suleti reisiliiklusele seoses rongiliikluse lõpetamisega sellel liinil aastal 1998, kaubarongidele suleti jaam aastal 2003. Lisaks jaamahoonele on säilinud ramp koos sellel asuva laohoonega ja korterelamuks ümber ehitatud depoo. Железнодорожные станции СССР. Справочник. — М.: Транспорт, 1981 T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 52. lk. Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil
Capgemini

Capgemini on Prantsuse digitaalteenuste ettevõte, mille lõi Serge Kampf 1967. aastal Grenoble'is Sogeti nime all. See on riigi enim teeninud konsultatsioonifirma ja kuulub kogu maailmas tööstuse kümne parema hulka. Pariisis asuv ettevõte on noteeritud Pariisi börsil CAC 40-s. Mort de Serge Kampf, fondateur de Capgemini et mécène du rugby français CAPGEMINI Ettevõtte koduleht
Elkuzeme raudteepeatus

Elkuzeme raudteepeatus oli raudteepeatus Lätis Liibavi-Romno raudteel ja hiljem Liepāja–Vaiņode raudteeliinil. Jaam asus Lõuna-Kuramaa piirkonnas Vaiņode vallas. Jaam asus Riia keskraudteejaamast 135,4 kilomeetri kaugusel. Jaam avati aastal Esimese maailmasõja ajal kui Augustenhofi raudteepeatus. Hiljem kandis see nimesid Augustmuiža raudteepeatus ja Augusteni raudteepeatus. Elkuzeme nime hakkas peatus kandma aastal 1920. Peatus suleti seoses rongiliikluse lõpetamisega sellel liinil aastal 1998. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, lk 52. Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Peatus vanal kaardil
Vaiņode raudteejaam

Vaiņode raudteejaam oli raudteejaam Lätis Liibavi-Romno raudteel ja hiljem Liepāja–Vaiņode raudteeliinil. Jaam asus Lõuna-Kuramaa piirkonnas Vaiņode vallas Vaiņodes. Jaam asus Riia keskraudteejaamast 128 kilomeetri kaugusel. Vaiņode raudteejaam avati koos raudteega aastal 1871. Jaam kujunes tähtsamaks jaamaks Esimese maailmasõja ajal, kui Vaiņode lähistele rajati lennuväli. Hiljem asus seal piirijaam. Nõukogude perioodil kujunes sealne lennuväli militaarrlennuväljaks ja sinna rajati taas harutee. Haruteed ei ole säilinud, ent alles on piirijaama hooned. Peatus suleti seoses rongiliikluse lõpetamisega sellel liinil aastal 1998. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 53 lk. Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil
Kazbari raudteepeatus

Kazbari raudteepeatus oli raudteepeatus Liibavi-Romno raudteel ja hiljem Liepāja–Vaiņode raudteeliinil. Peatus asus Lõuna-Kuramaa piirkonnas Vaiņode vallas. Sealne jaamahoone valmis veel enne Esimest maailmasõda. Väidetavalt asus seal aastani 1920 Vidmeži või Widmeschi raudteejaam, kuid dokumentaalsed materjalid selle kohta puuduvad. Aastail 1935–1936 asus seal Kazbari nimeline peatus. Aastal 1940 avati seal Kazbari raudteejaam, mis oli mõeldud pruunsöe ümberlaadimiseks. Süsi toimetati sinna Nīgrandest mööda selleks otstarbeks rajatud kitsarööpmelist raudteed. Hiljem oli seal taas peatus. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, lk 53. Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Peatus vanal kaardil
Arvydas Anušauskas

Arvydas Anušauskas (sündinud 29. septembril 1963 Vilniuses) on Leedu ajaloolane ja poliitik. Ta on alates 11. detsembrist 2020 Leedu riigikaitse minister. Ta lõpetas 1981. aastal Vilniuse 34. Keskkooli ja 1982. aastal Vilniuse 21. tehnikakooli. 1982. aastal astus Viniuse Ülikooli, mille lõpetas 1989. aastal ajaloolase kvalifikatsiooniga; vahepeal, aastatel 1983–1985 teenis ta Nõukogude armees. 1995. aastal sai ta Vytautas Suure Ülikoolis humanitaarteaduste doktorikraadi (PhD). 1990. aastal, pärast Leedu iseseisvuse väljakuulutamist, asus teenima Leedu riigikaitse vabatahtlikesse jõududesse ja 1995 ülendati reservleitnandiks. Aastatel 1989–2000 oli ta Leedu ajalooinstituudi teadur ja 1996–1997 Vytautas Suure Ülikooli humanitaarteaduskonna dotsent. Aastatel 1998–2007 oli ta Leedu genotsiidi ja vastupanu uurimise keskuse (GRRLC) juhataja. Aastatel 1996–2006 oli ta ühtlasi Vilniuse Pedagoogikaülikooli ajalooteaduskonna dotsent, 2002–2007 Vilniuse Ülikooli rahvusvaheliste suhete ja politoloogia instituudi külalisdotsent ning 2002–2008 Vilniuse ülikooli ajalooteaduskonna dotsent. Ta on paljude ajalooraamatute ja 14 dokumentaalfilmi stsenaariumi ning sadakonna leedu, poola, läti, prantsuse ja saksa teaduspublikatsioonis avaldatud uurimuse ja artikli autor. Tema esimene uurimus sõdadevahelistest Leedu luureteenistustest avaldati 1993. aastal. Ta astus 2007. aastal erakonda Isamaaliit – Leedu Kristlikud Demokraadid. 2008. aastal valiti ta Leedu seimi liikmeks. Ta oli aastatel 2008–2012 riikliku julgeoleku ja kaitsekomisjoni esimees. Hiljem oli ta riikliku julgeoleku ja kaitse komisjoni liige, kriminaalteabe parlamentaarse kontrolli komisjoni aseesimees, vabaduse põhjuste komisjoni liige ja riikliku ajaloolise mälu liige ning paljude parlamendirühmade liige. 11. detsembrist 2020 on ta Leedu riigikaitse minister. 2013 – Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk Ta on 2015. aastast abielus Lina Anušauskienėga, neil on üks laps. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Samariddin Saʼdijev

Samariddin Saʼdijev (tadžiki keeles Самариддин Саъдиев; vene keeles Самариддин Сагдиев (Саадиев); 10. jaanuar 1918 Samarkand – 29. mai 1983 Dušanbe) oli Tadžikistani näitleja ja telelavastaja, Šuhrat Saʼdijevi isa. 1946 – Medal "Vapra töö eest Suures Isamaasõjas a. 1941–1945(ru)" 1950 – Medal «Vapra töö eest» (vk медаль «За доблестный труд») 1957 – Austuse märk 1962 – Tadžiki NSV teeneline kunstnik S. Sagdiyev andmekogus IMDb (inglise)
Unhošť

Unhošť (saksa keeles Unhoscht) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Kladno ringkonnas. Unhošť asub Kladnost umbes 6,5 km lõunas ja Praha kesklinnast ligikaudu 21 km läänes. Unhošťi on esmamainitud 1250. aastal. Linnaõigused sai Unhošť reformide käigus ajavahemikus 1783–1790. Unhošťi vanalinn on alates 1. septembrist 2003 ajalooline linnakaitseala. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Unhošť Místopisný průvodce po České Republice Historie města Unhošť Město Unhošť Unhošť : právní ochrana Národní památkový ústav
Chropyně

Chropyně (saksa keeles Chropin) on linn Tšehhis Zlíni maakonnas Kroměříži ringkonnas. Chropyně asub Kroměřížist ligi 7 km põhjas ja Zlínist umbes 26 km loodes. Chropynět on esmamainitud 1261. aastal. 1868. aastal rajati Chropyněsse suhkruvabrik, raudteeühenduse sai asula 1869. aastal. Linnaõigused omandas Chropyně 1970. aastal. Chropyněs on sündinud tšehhi kunstnik Emil Filla (1882–1953). Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Obecná historie města Město Chropyně Filla Emil 3.4.1882-6.10.1953 Biografický slovník českých zemí
Ohridi raamleping

Ohridi raamleping (makedoonia keeles Охридски рамковен договор) oli Makedoonia Vabariigi (praeguse nimega Põhja-Makedoonia Vabariik) valitsuse ja Albaania vähemuse esindajate vaheline rahuleping, mis sõlmiti 13. augustil 2001. See lõi seadusliku raamistiku, lõpetades Rahvusliku Vabastusarmee ja Makedoonia julgeolekujõudude vahelise relvastatud konflikti. Leping sai nime Põhja-Makedoonia ajaloolise linna Ohridi järgi. 2001. aasta Makedoonia ülestõus
Rootsi riigipeade loend

Rootsi riigipeade loend loetleb teadaolevad Rootsi kuningaid kuni tänapäevani. (Kronoloogilises järjekorras) Oden Yngve I Frej Fjolner Svegdir Vanlande Domalder Domar Dyggve Dag Tark Agne Tark Alrik ja Erik Alf ja Yngve Jorun Aun (Ane) Vana Egil Angantyr Hugleik Götalandilt Ottar Vendelkråka Ale Adils Östen Yngvar Bröt-Anund Ingjald Illråde Olof I Trätälja Ivar Vidfamme Björn I Järnsida Erik Björnsson Anund Björn II Olof II Rootsi maakondade juhtide nimekirjad läbi aegade
Schneider Electric

Schneider Electric on Prantsusmaa rahvusvaheline ettevõte Fortune Global 500 edetabelis ning on juhtpositsioonil elektrimajandustoodete, automaatika ja neile ametitele kohandatud lahenduste tootmisel. Selle peakontor asub Hauts-de-Seine'is Rueil-Malmaisonis ja juhtkond on jagatud kolmeks divisjoniks, Rueili peakontor USA-s Bostonis ja üks Hongkongis asutamisel. Schneider Electric SE kuulub CAC 40 aktsiaturu indeksisse ja Intercontinental Exchange (endine NYSE Euronext). Le patron de Schneider Electric, coté au CAC, quitte Paris pour Hong-Kong SCHNEIDER ELECTRIC Ettevõtte koduleht
Pulmad ja matused

"Pulmad ja matused" on ansambli Kosmikud 2006. aastal välja antud album. Salvestatud No-Big-Silence'i stuudios 2006. aasta suvel. Lugu "Jeerum" salvestati 2005. aasta talvel. "Elu mõte" – 4:50 "Jeerum" – 4:27 "Sünnipäev (me haiglatuppa tuli)" – 3:46 "Üliintelligentne" – 3:50 "Viimane etapp" – 4:29 "Iga reklaamitahvli taga" – 4:21 "Maha" – 4:19 "Lilled" – 5:03 "Pulmad ja matused" – 3:21 "Oksad alla" – 5:04 Meelis Hainsoo (Hainz) – laul Andres (Aleksander) Vana – kitarr Raivo Rätte (Kõmmari) – bass Kristo Rajasaare – trummid
Liepāja–Vaiņode raudteeliin

Liepāja–Vaiņode raudteeliin on endine raudteeliin Lätis, mis ühendas Liepāja linna Vaiņodega. Raudtee pikkus oli 67 kilomeetrit, sellele lisandusid veel haruteed. Reisiliiklus lõppes liinil aastal 1998. Aastal 2012 võeti Priekulest Liepājani rööpad üles, Priekulest Leedu piiri poole on raudtee lihtsalt hüljatud. Liepāja Krustojums (Liepāja-Aizpute raudtee lõppjaam) Ālande Dubeņi Grobiņa Gavieze Susta Krogzemji Paplaka Priekule Gulben Elkuzeme Vaiņode Kazbari (Widmeschi?) Liini ajaloos on etappe, mis pole dokumenteeritud, seega on osa peatuste ajalugu teadmata. Aastal 1871 rajas Liibavi raudteeühistu raudtee Liepājast Kaišiadoryseni, kus see oli ühendatud Peterburi–Varssavi raudteega. Aastast 1877 läks see Liibavi–Romno raudtee valdusse, mis aastal 1891 läks riiklikusse omandisse. Hiljem haldas liini Läti Raudtee. Raudtee ehitati I maailmasõja ajal piirkonna hõlvanud Saksa vägede poolt ümber standardrööpmeliseks (1435 mm). Selle raudteelõigu laius säilis 1940. aastateni, et tagada Läti ja Ida-Euroopa vahel paremat reisi- ja kaubaliiklust. Nõukogude perioodil käis Liepāja ja Vaiņode vahel neli rongi päevas. Liepājast Priekuleni sõitsid Liepāja ja Kaliningradi vahel liiklevad rongid, Riiast Priekuleni aga Riia ja Klaipėda vahel liiklevad rongid. Aastani 1995 kasutas liini ka Riiast Mažeikiai ja Vaiņode kaudu Liepājasse sõitev rong, sellal kui Liepājast Vaiņodeni sõitis kaks rongi päevas. Aastal 1996 hakkas Liepāja ja Vaiņode vahel käima päevas kolm rongi. Liiklus liinil lõpetati 24. veebruaril 1998. Algselt oli liini sulgemine kavandatud 19. augustiks 1997. 17. augustil 1997 algasid aga protestimeeleavaldused, mille keskmeks oli Vaiņode, seal barrikadeerisid elanikud ka raudtee. Vaiņode ja Priekule elanikud pakkusid ka välja variandi, et rongid asendataks rööbasbussidega, ent kompromissi ei saavutatud. Transpordiminister Vilis Krištopansi sekkumine tõi kaasa selle, et Läti Raudtee jätkas liini teenindamist esimese novembrini ja 9. oktoobril barrikaadid eemaldati. 1. novembril alustas liini teenindamist AS "Vaiņodes dzelzceļš". 24. veebruaril 1998 lõpetati ikkagi rongiliiklus. Vaiņode elanikud alustasid taas raudteel protestimeeleavaldusi, ent politsei ajas need laiali. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 51 lk. Служебное расписание движения пригородных поездов 1989/1990 г.; Прибалтийская железная дорога Служебное расписание движения пассажирских поездов с 28 мая 1989 года; Прибалтийская железная дорога Piepilsētas vilcienu kustības dienesta saraksts 1993./1994. g.; Valsts uzņēmums "Latvijas dzelzceļš" Piepilsētas vilcienu kustības dienesta saraksts 1995./1996. g.; VAS Latvijas dzelzceļš Piepilsētas vilcienu kustības dienesta saraksts 1996./1997. g.; VAS Latvijas dzelzceļš Vaiņodes iedzīvotāji bloķē sliežu ceļus Diena.lv Vaiņodnieki beidz piketēt un atbrīvo sliedes Diena.lv Pārtrauc kursēt vilciens Vaiņode—Liepāja Diena.lv Liin saidil RailWayz
Trhové Sviny

Trhové Sviny (saksa keeles Schweinitz in Böhmen) on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas České Budějovice ringkonnas. Trhové Sviny asub Austria piirist 14 km kaugusel, České Budějovicest ligikaudu 19 km lõunakagus. Linn asub merepinnast 458 meetri kõrgusel. Trhové Svinyt on esmamainitud 1260. aastal. Trhové Svinys on sündinud Tšehhoslovakkia poliitik ja jurist Emil Hácha (1872–1945). Trhové Sviny vanalinn on alates 19. novembrist 1990 ajalooline linnakaitseala. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Trhové Sviny Místopisný průvodce po České Republice Historie Město Trhové Sviny Emil Hacha Prague Castle. President of the CR Trhové Sviny : právní ochrana Národní památkový ústav
Danone

Danone on hargmaine Prantsuse toidu peakontor Pariisis. Ettevõte on noteeritud Pariisi börsil Euronextis, kus see on kantud CAC 40 aktsiaturu indeksisse. Aastate jooksul on ettevõte arenenud nelja valdkonna ümber: värsked piimatooted ja taimsed tooted, pudelivesi, meditsiiniline toitumine ja imikute toitumine. DANONE Articles Danone Ettevõtte koduleht
Šluknov

Šluknov (saksa keeles Schluckenau) on linn Tšehhis Ústí maakonnas Děčíni ringkonnas. Šluknov asub Saksamaa piirist natuke rohkem kui 2,5 km kaugusel, Děčínist ligikaudu 31 km põhjakirdes. Šluknov on Tšehhi Vabariigi kõige põhjapoolsem linn. Linn paikneb merepinnast 347 meetri kõrgusel. Šluknovit on esmamainitud 1281. aastal, linnaõigused sai 1359. aastal. Šluknovi vanalinn on alates 10. septembrist 1992 ajalooline linnakaitseala. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Šluknov Místopisný průvodce po České Republice Historie Šluknova Šluknov Šluknov - městská památková zóna Národní památkový ústav
NBA parimate lauapallihankijate loend

Selles tabelis on toodud parimad lauapallide hankijad NBA ajaloos. Uuendatud pärast 2021/22. aasta hooaja lõppu. NBA Progressive Leaders and Records for Total Rebounds basketball-reference.com All Time Leaders - Rebounds NBA.com
Šührat Sa’dijev

Šührat Samarovitš Saʼdijev (tadžiki keeles Шӯҳрат Самарович Саъдиев; sündinud 8. novembril 1954 Dušanbes) on Tadžikistani ajaloolane, Samariddin Saʼdijevi poeg. Ta lõpetas 1977. aastal Tadžiki NSV Riikliku Ülikooli ajaloo osakonna. Hiljem töötas ta Mirzo Tursunzoda(tg) nimelises Kunstiinstituudis. 1989. aastal sai ta ajalookandidaadi kraadi. Alates 2014. aastast töötab ta Vene-Tadžiki (Slaavi) ülikooli dotsendina. Avaldanud üle 70 teadustrükise. Ta on aktiivne osavõtja Wikimedia projektides, tadžikikeelse Vikipeedia vabatahtlik toimetaja. Таджикистан: путь к миру и согласию. - Д., 2002 Важные страницы из истории таджикского народа. – Д., 2008, 2010 Курс лекций по истории таджикского народа. – Д., 2012 "Саъдиев Шухрат Самарович". FAMOUS SCIENTISTS (vene). Vaadatud 12. märts 2022. kasutajanimega Шухрат Саъдиев «Российско-Таджикский (славянский) университет» (в одном томе). Энциклопедия./ Главный редактор М.С.Имомов. – Душанбе, 2011. – 386 стр. Состав кафедры: Саъдиев Шухрат Самарович "Саъдиев Шухрат Самарович". FAMOUS SCIENTISTS (vene). Vaadatud 12. märts 2022.
Týniště nad Orlicí

Týniště nad Orlicí (saksa keeles Tinischt an der Adler) on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Rychnov nad Kněžnou ringkonnas. Týniště nad Orlicí asub Rychnov nad Kněžnoust ligi 15 km läänes ja Hradec Královést umbes 19 km idakagus. Asulat on esmamainitud 1361. aastal. Alevi staatuse sai Týniště nad Orlicí 15. sajandi alguses. Raudteeühenduse sai Týniště nad Orlicí 1874. aastal. Linnaõigused omandas Týniště nad Orlicí 1914. aastal. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Týniště nad Orlicí Turistika
Gröönimaa valitsus

Gröönimaa valitsus (grööni Naalakkersuisut) on Gröönimaa täidesaatva võimu organ alates 1979. aastast. 2021. aasta parlamendivalimiste järel moodustasid valitsuse erakonnad Inuit Ataqatigiit (IA) ja Naleraq. Praegune peaminister on alates 2021. aastast Múte Bourup Egede. Peaminister Kim Kielsen (Siumut). Peaminister Kim Kielsen (Siumut). 2009–2013 moodustasid valitsuse Inuit Ataqatigiit ja Demokratiit. Peaminister (täidab ka välisministri kohuseid) – Kuupik Kleist (IA) Tööstus- ja maavarade minister – Ove Karl Berthelsen (IA) Perekonnaminister – Maliina Abelsen (IA) Tervishoiuminister – Agathe Fontain (IA) Rahandusminister – Palle Christiansen (D) Infrastruktuuri- ja transpordiminister ning asepeaminister – Jens B. Frederiksen (D) Kalandus-, jahindus- ja põllumajandusminister – Ane Hansen (IA) Kultuuri-, haridus-, teadus- ja kirikuminister – Mimi Karlsen (IA) Siseminister – Anthon Frederiksen (K) 2005–2009 oli valitsuse koosseis järgmine: Peaminister – Hans Enoksen (S) Välisminister, rahandusminister, majandusminister ja Põhjamaade koostöö minister – Per Berthelsen (S) Tööstus-, põllumajandus- ja tööturuminister – Siverth K. Heilmann (A) Perekonna- ja tervishoiuminister – Arkalo Abelsen (A) Infrastruktuuri-, keskkonna- ja maavarade minister – Kim Kielsen (S) Kalandus- ja jahindusminister – Finn Karlsen (A) Kultuuri-, haridus-, teadus- ja kirikuminister – Tommy Marø (S) "Dyb splittelse: Tre forlader Naalakkersuisut" (01/10/2014). Sermitsiaq.AG https://naalakkersuisut.gl/en
Bučovice

Bučovice (saksa keeles Butschowitz) on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Vyškovi ringkonnas. Bučovice asub Vyškovist umbes 14 km lõunas ja Brno kesklinnast ligi 30 km idas. Bučovicet on esmamainitud 1322. aastal. Linnaks on Bučovicet ürikutes esmakordselt nimetatud 1369. aastal. Linna olulisim vaatamisväärsus on renessanss-stiilis Bučovice loss. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Bučovice Místopisný průvodce po České Republice Bučovice Chateau VisitCzechRepublic
Orenburgi oblasti lipp

Orenburgi oblasti lipp on Venemaa haldusüksuse Orenburgi oblasti lipp. Ametlikult võeti lipp kasutusele 29. oktoobril 1997. Orenburgi oblasti lipp on ristkülikukujuline punane kangas, mille keskel on Orenburgi oblasti vapp. Vapi kõrgus on 0,6 lipu laiust. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3. Orenburgi oblasti vapp Riiklik sümboolika: Orenburgi oblast - Orenburg (vene keeles)
Letovice

Letovice (saksa keeles Lettowitz) on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Blansko ringkonnas. Letovice asub Svitava jõe ääres Blanskost umbes 21 km ja Brno kesklinnast ligi 40 km põhjas. Letovicet on esmamainitud 1145. aastal, linnaõigused sai 1936. aastal. Chełmno, Poola Kirchlinteln, Saksamaa Budapesti X ringkond (Kőbánya), Ungari Slepčany, Slovakkia Stari Grad, Horvaatia Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Letovice Místopisný průvodce po České Republice