laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
MTÜ Eesti Euroopa Liikumine

MTÜ Eesti Euroopa Liikumine (lühend EEL) on Eesti kodanikuühendus (õiguslikult vormilt mittetulundusühing), mille eesmärk on edendada ühendatud Euroopa liikumist. Euroopa liikumise all peetakse silmas taotleda Euroopa riikide kodanike rahu, solidaarsust ja majanduslikku heaolu, säilitades seejuures Euroopa rahvaste kultuuri ja isikupära. 2005. aastast annab MTÜ välja aasta eurooplase tiitlit, mille on pälvinud näiteks PRIA (2005), Jaan Kross (2006), Arnold Rüütel (2007), Kersti Kaljulaid (2009) ja Marju Lauristin (2017). 2011. aastal tuli avalikuks, et MTÜga seotud Reformierakonna noorpoliitik Anna-Maria Galojan oli kõrvaldanud MTÜ raha, omastades üle 900 000 krooni. Galojan mõisteti 5. mail 2011 Harju maakohtus süüdi ja kohus määras talle osaliselt reaalse vanglakaristuse, mille kandmise eest ekspoliitik põgenes aga Suurbritanniasse. 2015. aasta 19. veebruaril toodi ta Eestisse vanglakaristust kandma, vanglast vabanes ta 2016. aastal. Galojanilt mõisteti välja MTÜ-le tekitatud kahju (maakohtus kahjusumma põhiosa 47 950 eurot, ringkonnakohtus ka 17 650 eurot viiviseid), kuid 2015. aastal kinnitas MTÜ juht Riivo Sinijärv, et Galojan ei ole kahjusid hüvitanud. https://web.archive.org/web/20141024092723/http://www.euroopaliikumine.ee/?id1=1262&id2=1273 (vaadatud 24.10.2014) Tiina Kaukvere MTÜ Eesti Euroopa Liikumine: seni ei ole me Galojanilt saanud sentigi Postimees, 14. juuli 2015 EELi koduleht (katkine link) Millega tegeleb Eesti Euroopa Liikumine? Euroopa Liidu infokeskus Rahvusraamatukogus
Eesti Bibliograafia Asutis

Eesti Bibliograafia Asutis oli aastatel 1921–1940 tegutsenud Eesti rahvusbibliograafiaga tegelenud asutus. Asutuse juhataja oli aastatel 1921–1923 Jakob Muide ja seejärel 1923–1924 Oskar Urgart. 1940. aastal moodustati Eesti Bibliograafia Asutise, Eesti Rahva Muuseumi koosseisu kuulunud Arhiivraamatukogu, Eesti Kultuuriloolise Arhiivi ja Eesti Rahvaluule Arhiivi põhjal Eesti Kirjandusmuuseum. https://web.archive.org/web/20141024094319/http://www.eru.lib.ee/www/images/stories/ettekanded/laas_lms.pdf (vaadatud 24.10.2014) https://web.archive.org/web/20141024093728/http://www.kirmus.ee/(vaadatud 24.10.2013)
USA Neitsisaarte lipp

Ühendriikide Neitsisaarte lipp on USA inkorporeerimata ala Ühendriikide Neitsisaarte ametlik lipp. Lipp võeti ametlikult kasutusele 17. mail 1921. Valgel kangal on kujutatud USA lihtsustatud vappi ning tähti V ja I (nime Virgin Islands esitähed). Kolm noolt, mida kotkas jalaga hoiab sümboliseerivad kolme saart: Saint Croix, Saint Thomas ja Saint John. Ühendriikide Neitsisaarte vapp Ühendriikide Neitsisaarte lipp andmebaasis Flags of the World (inglise keeles)
Krõmske

Krõmske on kohanimi. Krõmske, küla Ukrainas Luhanski oblastis Novoaidari rajoonis Krõmske, küla Ukrainas Donetski oblastis Dzeržõnski haldusalas
Krõmske (Luhanski oblast)

Krõmske on küla Ukrainas Luhanski oblastis Novoaidari rajoonis, umbes 50 km kaugusel Luhanskist loodes. Krõmske asutati 1725. aastal. Siverskõi Donetsi paremkaldal asuva asula kõrgus merepinnast on 58 meetrit. 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas Krõmskes 1662 inimest, kellest 87,48% emakeeleks oli vene keel, 12,52% emakeeleks ukraina keel, asustustihedus 511 inimest ruutkilomeetri kohta. 2014. aasta kevadel alanud Donbassi sõja ajal on asula lähistel toimunud mitmeid relvastatud kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude üksuste vahel. "Розподіл населення за рідною мовою на ukrcensus.gov.ua". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2014. Vaadatud 24. oktoobril 2014. Escalation in Donbas: 17 attacks on Ukraine troops, 2 KIA's, 3 WIA's in last day, UNIAN (8. november 2017) "Five Ukrainian servicemen killed in eastern Ukraine: military" (inglise). Reuters. 24. november 2017. Vaadatud 23.08.2018. The Ukrainian military said in a statement they suffered losses during an eight-hour clash near the small village of Krymske, 30 km (20 miles) west of Luhansk. "Операція об'єднаних сил / Joint forces operation | Зведення станом на 18:00 24 липня 2018 року" (ukraina). Press-centre of the JFO HQ. 24. juuli 2018. Vaadatud 24.07.2018. "Ukraine reports 2 KIA's, 2 WIA's amid 25 enemy attacks in past day | Four enemy troops were reportedly killed and another six were wounded in fighting with Ukraine's Joint Forces" (inglise). UNIAN. 29. juuli 2018. Vaadatud 29. juulil 2018. "Брифінг речника Міністерства оборони України щодо ситуації в районі проведення операції Об'єднаних сил" (ukraina). Ukraina kaitseministeerium. 23. august 2018. Vaadatud 23. augustil 2018. "Four killed, seven wounded in five-hour clash in Donbas - Hutsuliak" (inglise). Ukrinform. 23. august 2018. Vaadatud 23. augustil 2018. "Бойовики атакували на Донбасі: п'ятеро військових загинули" (ukraina). Ukrainakeelne BBC. 23. august 2018. Vaadatud 23.08.2018. "Операція об'єднаних сил / Joint forces operation | Daily Statement" (ukraina). Press-centre of the JFO HQ. 23. august 2018. Vaadatud 23.08.2018. 18. märts 2018. Postimees. Rindel asuv küla värvis end Ukraina värvidesse 24. oktoober 2014. Ukrajinska Pravda. Силы АТО освободили село на Луганщине, боевики убили депутата (vene keeles) 30. oktoober 2014. Liga Novosti. Боевики ночью из Градов обстреливали блокпосты АТО, есть раненые (vene keeles) 1. november 2014. Infovastupanu. Боевики из "Градов" обстреляли Крымское, - луганская ОГА (vene keeles) 3. november 2014. Infovastupanu. После "выборов" боевики снова обстреляли Крымское (vene keeles) 22. detsember 2014. Infovastupanu. Последствия артобстрела боевиками с. Крымского на Луганщине. VIDEO (2:16) (vene ja ukraina keeles) 6. jaanuar 2015. Infovastupanu. "Осадки в виде града, местами перемирие", - жизнь в прифронтовом Крымском. VIDEO (9:26) (vene ja ukraina keeles) 2. veebruar 2015, 10:15. Infovastupanu. Крымское и Новотошковку обстреляли из "Градов" - двое местных погибли, еще 5 ранены (vene keeles) 13. mai 2015. Infovastupanu. Крымское: жизнь на линии фронта. VIDEO (3:30) (vene keeles)
Joosep (Maarja abikaasa)

Joosep Naatsaretist (heebrea keeles: יוֹסֵף; kreeka keeles: Ἰωσήφ) oli vastavalt kanoonilistele evangeeliumitele abielus Jeesuse ema Maarjaga. Ta polnud Jeesuse lihane isa, aga tollaste tavade järgi peeti teda Jeesuse seaduslikuks isaks. Vastavalt Matteuse evangeeliumile oli Joosepi isa Jaakob, kuid Luuka evangeeliumi kohaselt oli ta hoopis Eeli poeg. Kuna evangeeliumites on Jeesuse sugupuud erinevad, on meil raske öelda, kes oli Joosepi tegelik vanaisa. Aga teoloogid nõustuvad, et Joosep sündis Taaveti perekonnas, ta polnud rikas mees ja elatas end kristliku traditsiooni kohaselt Naatsaretis puusepa käsitööga. Apokrüüfses Tooma lapsepõve-evangeeliumis kirjeldatakse teda tegemas atru ja härgade rakmeid. Arameakeelse ametinime naggar kreekakeelse teksti tõlkevaste ho tekton (Mt 13:55) tähendab oskustöölist ja sõna avaram tähendusväli ka õpetlast või meistrit. Uue testamendi kohaselt andis ingel talle unenäos mitu korda juhiseid. Teda kirjeldatakse õiglase mehena, kes armastas oma poega. Tema sündi ja surma piiblis ei kirjeldata. Teda ei mainita kunagi pärast Jeesuse lapsepõlve ja Maarjat esitletakse alati iseseisvana. Apokrüüfses Puusepp Joosepi loos, mis kirjutati 5. või 6. sajandil, on pikk ülevaade Joosepi rahumeelsest surmast 111-aastaselt Jeesuse, Maarja ja inglite juuresolekul. See stseen hakkab ilmuma kunsti 17. sajandil. Jeesuse sugulased Boff, Leonardo (2009). Saint Joseph, the father of Jesus in the fearless society. Lk 34. Lk 1:16. Lk 3:23. Mt 1:19-25; 2:13-15; 2:19-23. Mt 1:19. Lk 2:48. "History of Joseph the Carpenter".
Jootme mõis

Jootme mõis (saksa keeles Jotma) oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub see Jootme külas Tapa vallas Lääne-Viru maakonnas. Mõis rajati 17. sajandil, mõisa esimene omanik oli Jürgen Uexküll. Tema kätte jäi mõis kõigest kümneks aastaks, kuni 1639. aastal ostis mõisa Berend Möller. 1694. aastal kinkis Rootsi kuninganna Kristiina Jootme mõisa Rootsi saadikule Moskvas – Johann de Rodesile, kes hiljem aadlikuna hakkas kandma von Tunderfeldti nime. 1710. aastal, Vene riigivõimu saabudes, sai Jootme mõis Eestimaa rüütelkonna kirurgi Michael Försteri omaks ja püsis selle perekonna valduses 95 aastat. 1805. aastal ostis Jootme mõisa Adam Gustav von Wrangell Raigu mõisast, 19. sajandil kuulus mõis von Wrangellidele. 1859. aastal Karl Jakob Wilhelm von Wrangelli ajal rajati uus mõisa peahoone, klassitsistlik kahekorruseline puidust hoone, mida kaunistas nelja kivisambaga kolmnurkviilne portikus. 1880. aastal müüs Karl Jakob von Wrangelli väimees Victor von Henning mõisa parun Karl Otto von Maydellile. Karl Otto von Maydellile kuulusid veel Räsna, Kuru ja Uudeküla mõis. Maydellid rentisid mõisa 1883. aastal Adolph Kupfferile, kes oli Ambla kihelkonnaarst ja abielus Elisabeth Thomsoniga. Nende üks poeg, kes on seotud Jootme mõisaga, oli Elisar (ristinimega Elisar August Emanuel) von Kupffer (1872 Ambla, Eesti - 1942 Minusio, Šveits), kes oli visionäär, värvikas isiksus ja mitmekülgne looja. Maalinud Jootme mõisa. Pärast Annette Eleonore von Maydelli surma 1909. aastal sai fideikomissi asutaja Karl Otto Viktor von Maydelli otseste järglaste puudumisel tema määramise järgi fideikomissi pärijaks tema lellepoja Julius von Maydelli poeg Otto Wilhelm Eduard von Maydell. Talle kinnistati Jootme, Räsna, Kuru ja Uudeküla mõis. Maydellide valduses oli Jootme mõis kuni võõrandamiseni 25. oktoobril 1919 (kinnistatud 15. juunil 1925). Mõisa viimane omanik oli Otto Wilhelm Eduard von Maydell (1857–1923).[viide?] Mõisa peahoone oli suur kahekorruseline kelpkatusega puitehitis, mille keskosa kaunistas nelja kivisambaga portikus. Wrangellide ajal ehitatud suur härrastemaja anti Vabadussõja teenete eest Alexander Paulusele, kes lammutas selle otsad (mõlemalt poolt 3 aknarea jagu). Praegu on mõis eravalduses. Schilling, Erich. Die Rittergüter im Kreise Jerwen seit der Schwedenzeit. Hannover-Döhren: Verlag Hanno von Hirscheydt, 1970. Lk 15-17. Erik Thomson, Georg Baron von Manteuffel-Szoege. Schlösser und Herrensitze im Baltikum. Zweite, verbesserte Auflage. Frankfurt am Main: Verlag Wolfgang Weidlich, 1963. Lk 43, 141 Eesti Kunstimuuseum, KUMU kunstimuuseum. Elisarion. Elisar von Kupffer. Tallinn: trükikoda Tallinna Raamatutrükikoda, 2024. Lk 1-120. Jootme mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Jootme mõis Eesti mõisaportaalis Jootme mõis kinnistute registris Jootme mõis saidil tapamuuseum.ee
Sylke Otto

Sylke Otto (sündinud 7. juulil 1969 Chemnitzis) on Saksamaa (nais)kelgutaja. Ta on olümpiavõitja (2002 ja 2006) ja kuuekordne maailmameister. Salt Lake City 2002 olümpiavõitja ühekelguga Torino 2006 olümpiavõitja ühekelguga Igls 1997 hõbemedal meeskondlik Königssee 1999 pronksmedal ühekelguga pronksmedal meeskondlik Sankt Moritz 2000 maailmameister ühekelguga hõbemedal meeskondlik Calgary 2001 maailmameister ühekelguga hõbemedal meeskondlik Sigulda 2003 maailmameister ühekelguga maailmameister meeskondlik Nagano 2004 pronksmedal ühekelguga Park City 2005 maailmameister ühekelguga maailmameister meeskondlik Sylke Otto on 170 cm pikk ja kaalub 64 kg.
Pärlin

Pärlin on katusesarikaga täisnurgi asetsev ja katusesarikat kandev rõhtpalk või -pruss.
Ruunikivi

Ruunikivi on surnu mälestuseks paigaldatud, harilikult püstine kivi, millel on ruunikirjas tekste. Enamik ruunikive on leitud Skandinaaviast ja need pärinevad 4.–12. sajandist. Karlevi ruunikivi Viikingite kunst Pildikivi Hauakivi "Norras leiti teadaolevalt maailma vanim ruunikivi" ERR Novaator, 19. jaanuar 2023
Sirbi kaar

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Sirbi kaar on tänav Tartus Ropka linnaosas. Tänav algab Jalaka tänavalt ja kulgeb alguses itta, siis pöörab lõunasse, siis jälle itta (sellelt lõigult lähtub ühendustee lõunasse Sirbi tänavale) ning lõpuks põhja, lõppedes umbtänavana.
Mezzanino

Mezzanino (itaalia mezzo 'pool') ehk antresool (prantsuse entresol 'poolkorrus') on hoone osaline madalam vahekorrus ehk poolkorrus või avar palkon, mis harilikult paiknes soklikorruse peal või vahetult katuse all. Esines renessanss-, barokk- ja klassitsistlikus lossiarhitektuuris. atika (arhitektuur) atikakorrus Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus.Tallinn 2001. Lk 278.
Harilik maarjaohakas

See artikkel räägib liigist. Perekonna kohta vaata artiklit Maarjaohakas (perekond). Harilik maarjaohakas ehk maarjaohakas (Silybum marianum) on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeliik. Eestis aedades, vahel metsistub. Harilik maarjaohakas on kaheaastane (Eestis üheaastane) 0,7–1,5 m kõrgune rohttaim. Tumerohelised lehed on nahkjad ja läikivad, piki roode aga valgelaigulised, juurmisi leheservi katavad kollased ogad, ülemised lehed on süstjad. Eestis õitseb harilik maarjaohakas juulis-augustis. Putkõie värvus varieerub purpurpunasest kuni punakasvioletseni. Vili on 6–7 mm pikkune ja kuni 3 mm laiune seemnis. Hariliku maarjaohaka looduslikud kasvukohad asuvad Loode- ja Lõuna-Euroopas, Põhja-Aafrikas, Lõuna-Venemaal, Anatoolias, Põhja- ja Lõuna-Ameerikas. Harilikku maarjaohakat kasvatatakse ka koduaedades ilu- ja ravimtaimena. Droogina kasutatakse maarjaohaka vilju (Cardui mariae fructus), mida kogutakse augustist kuni septembrini (kuivatatakse) ja hariliku maarjaohaka ürti (Cardui mariae herba) mida kogutakse enne õitsemist või õitsemise ajal. Viljadest valmistatud fütopreparaadid põhinevad taimeosadest eraldatud silümariinil või droogi kuivekstraktil. Droogil on maksa (maksarakke) mürgistuste eest kaitsev ja maksarakkude taastumist kiirendav (silümariini – flavolignaanide kompleks – toimel) ning maksarakkude membraane stabiliseeriv toime aga ka põletiku- ja vähivastane (eesnäärme kartsinoom) toime. Vilju on pikka aega kasutatud erinevate maksakahjustuste ja maksahaiguste profülaktikas ja ravis. Droog on näidustatud ka maksatsirroosi, rasvmaksa ning krooniliste sapipõie- ja maksahaiguste ravis. Viljade päevane annus võiks olla 12–15 g droogi (vastab 200–400 mg silümariinile). Vana-Kreeka õpetlane Dioskorides olevat soovitanud maarjaohakat lastele kõõlusehädade ja maohammustuse korral. Ürt võib lammastele ja veistele vahel isegi surmavalt mürgine olla. Maarjaohaka seemned ja ürt võivad vähendada suukaudsete rasestumisvastaste ravimite ja tamoksifeeni efektiivsust. Maarjaohaka liigiepiteet marianus viitab arvatavasti neitsi Maarjale. Legendi kohaselt nirises tema rinnapiim maarjaohaka lehtedele ja voolabki nüüd mööda valgelaigulisi roodusid. Ain Raal (2010). "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia". Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 844-845 Ain Raal "Farmakognoosia" Tartu Ülikooli Kirjastus 2010 lk 206–207 Harilik maarjaohakas andmebaasis eElurikkus "Maarjaohakas on tõhusaim ravimtaim maksale ja tervele organismile!". Delfi. 15. aprill 2015 "Milk thistle". University of Maryland Medical Center
Ahava hi shir lishnayim

"Ahava hi shir lishnayim" (heebrea keeles אהבה היא שיר לשניים) on heebreakeelne laul, mis esindas Iisraeli 1977. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Laulu esitas Iisraeli laulja Ilanit. Laulu autor on Edna Peleg. Laul sai kokku 49 punktiga 11. koha. Laulu sõnad
Łosk

Łosk (transkribeerituna Losk; leedu keeles Laskas) on küla (endine alev) Valgevenes Minski oblasti Vałožyni rajoonis Harodźki külanõukogus. Külas on põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on linnamägi, õigeusu kirik aastast 1856 ja katoliku kirik aastast 1930. Kooli juures on muuseum, kus kajastatakse XVI sajandi trükikunsti ja Szymon Budny tegevust. Arheoloogiliste leidude põhjal saab väitam et Łosk asutati XI sajandil. Esimest korda on asulat kirjalikult mainitud siiski alles XIV sajandi lõpus. Łoskis asus XIV–XVIII sajandil puidust linnus. Alates XV sajandist kuulus see Kaributaitistele, sajandi lõpus läks see Mangirdaitiste valdusse. XVI sajandi alguses läks Łosk Kiszkade valdusse, kes rajasid sinna kalvinistliku koguduse. Aastal 1574 asutas Jan Kiszka sinna trükikoja. Trükikoda kasutasid Szymon Budny juhitud ariaanlikud usureformaatorid oma trükiste välja andmisteks. Szymon Budnyst sai küla pastor ja Łoskist ariaanliku liikumise keskus. Lisaks anti trükikojas välja veel Andrzej Frycz Modrzewski ja Cyprian Bazyliku teoseid. XVI sajandi lõpus sai Łoskist alev. 1630. aastatel müüs Stanisław Kiszka asula Vilniuse kapiitlile, selle valdusse jäi asula XIX sajandi lõpuni. Poola jagamisel läks Łosk aastal 1793 Venemaa Keisririigi koosseisu. Alev hakkas kuuluma Vilno kubermangu. Kuni 1917. aastani oli Łosk Venemaa koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Aastal 1940 muudeti alev külaks. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2015. Vaadatud 27. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Sandra Schmitt

Sandra Schmitt oli Saksamaa vigursuusataja. 1998. aasta taliolümpiamängudel sai ta naiste Moguli võistlusel üheksanda koha. 1999. aastal tuli ta naiste kaksikmogulis maailmameistriks. Schmitt hukkus 2000. aasta novembris Kapruni katastroofis.
Mäetaguse mõisa kalmistu

Mäetaguse mõisa kalmistu on kalmistu Jõhvi kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mäetaguse külas Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas. Kalmistu jääb Mäetaguse mõisa südamest linnulennult umbes 750 meetri kaugusele lääneloodesse. Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Rosenid tõenäoliselt millalgi 19. sajandi esimesel poolel, kuid teadaolevalt toimus esimese matus alles 1915. aastal. Kalmistule on üldse maetud kaks lahkunut. Kalmistule rajati 1864. aastal ka kabel, mis on praegu eraldi kultuurimälestis. Seda kabelit on tihti nimetatud ka lihtsalt "Mäetaguse kabeliks". Mõisa kalmistu kabeli kõrval üle tee asus aga Mäetaguse abikirik, mis allus Jõhvi Mihkli kirikule. See rajati 1849, ehitati uuesti üles 1939–1940, muudeti 1965. aastal spordisaaliks ja hävis tulekahjus 1970. Ka seda kirikuhoonet on nimetatud Mäetaguse kabeliks. Ketlin Sirge. "Eesti mõisakalmistud". // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013. Lk 35 Ketlin Sirge. "Eesti mõisakalmistud". // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013. Lk 66 Kultuurimälestis nr 13967 "Mäetaguse kabel, 19.saj." Pärandkultuuri objekt: "Mäetaguse palvemaja asukoht" (498:KAV:001) Eesti looduse infosüsteemis Alo Särg. "Mäetaguse (Mehntack)". // Ida-Virumaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2006. Lk 61-63 Taavi Pae. "Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused". // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002 Mäetaguse mõisa kalmistu kabel Jaan Vali kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu Mäetaguse mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis Ketlin Sirge. "Eesti mõisakalmistud". // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
Arthur Hill Hassall

Arthur Hill Hassall (13. detsember 1817 Teddington – 9. aprill 1894 Sanremo) oli Suurbritannia arst, mikrobioloog ja botaanik. Tema kirjeldatud liigid on tähistatud nimega Hassall (ka Hass). The Microscopic Anatomy of the Human Body in Health and Disease. S. Highley, London, 1846 A Microscopic Examination of the Water Supplied to the Inhabitants of London and the Suburban Districts: Illustrated by Coloured Plates Exhibiting the Living Animal and Vegetable Productions in Thames and Other Waters, as Supplied by Several Companies : with an Examination, Microscopic and General, of Their Sources of Supply as Well as of the Henley-on-Thames and Watford Plans, Etc, S. Highley, London 1850 San Remo and the Western Riviera Climatically and Medically Considered. Longmans, Green, and Co., London 1879 A compendium of food-microscopy with sections on drugs, water, and tobacco. Baillière, Tindall and Cox, London 1909 A history of the British freshwater Algae, including descriptions of the. Desmidiaceae and Diatomaceae. I köide, London, 1845 A history of the British freshwater Algae, including descriptions of the. Desmidiaceae and Diatomaceae. II köide, London, 1845 The microscopic anatomy of the human body, in health and disease, 1. köide, NEW-YORK; PRATT, WOODFORD & CO., 1851. Adulterations detected; or, Plain instructions for the discovery of frauds in food and medicine. Longmans, Green, and Co., London 1857 The urine in health and disease: being an exposition of the composition of the urine, and of the pathology and treatment of urinary and renal disorders. John Churchill and Sons, London 1863 Food: its adulterations, and the methods for their detection. Longman, Brown, Green, Longmans and Roberts, London 1876 The inhalation treatment of diseases of the organs of respiration including consumption. Longmans, Green, and Co., London 1885 The Narrative Of A Busy Life: An Autobiography. Longmans, Green, and Co., London 1893 Hassalli auks on nimetatud inimese tüümuses teatavad rakkude kogumid, Hassalli kehad, mille ta 1846. aastal avastas. James Price: Hassall, Arthur Hill (1817-1894), physician and microscopist., Sissekanne Oxford Dictionary of National Biography-s, veebiversioon (vaadatud 25.10.2014) (inglise keeles) Royal Society of Chemistry, The fight against food adulteration, veebiversioon (vaadatud 25.10.2014) (inglise keeles) Arthur Hassall'i publikatsioonid Archive.org-is Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Arthur Hill Hassall seisuga 25.10.2014.
Ivianiec

Ivianiec (valgevene-eesti transkriptsioonis Ivjanets, poola keeles Iwieniec, leedu keeles Ivenčius) on alev Valgevenes Minski oblasti Vałožyni rajoonis, Ivianieci külanõukogu halduskeskus. Ivianiecis töötavad keskkool ja muusikakool, kultuurimaja, kino ja kaks raamatukogu. Alevis on toiduainetetööstus. Ivianiec on traditsiooniline käsitöökeskus, kus valmistatud keraamikat, kudumeid ja puitesemeid müüakse nii Vilniuses kui ka Minskis. Ivianiecis asub traditsioonilise kultuuri muuseum, osa sellest on koduloomuuseum. Teised vaatamisväärsused on XIX sajandil ehitatud mõisakompleks, sünagoog aastast 1912 ja katoliku kirikud (vanem aastaist 1741–1749, uuem aastaist 1905–1907). Ivianieci mainitakse esimest korda XIV sajandi teisel poolel kui Leedu suurvürsti Vytautase valdust. Aastal 1522 sai asulast alev, mis kuulus Sołłohubidele. XVI sajandi keskel sai alevist protestantliku liikumise kohalik keskus. Aastal 1606 ehitati sinna esimene puidust katoliku kirik. Uputuse ajal põletasid Moskva väeüksused suure osa alevist maha. XVIII sajandi algul sai alevist samanimelise krahvkonna keskus. Aastal 1702 ehitas Teodor Antoni Wańkowicz alevisse kiriku ja rajas kloostri. Aastal 1745 ehitati vana puidust kiriku asemele uus kivist kirik. Poola jagamise järel hakkas Ivianiec aastal 1793 kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. Vene võimud muutsid seni vabad alevielanikud pärisorjadeks, vabaduse said nad alles aastal 1860. Aastal 1810 läks alev Plewakode suguvõsa valdusse. Aastal 1880 oli alevis 17 käsitöökoda, kord nädalas oli seal turupäev ja kaks korda aastas toimusid laadad. 1919–1939 kuulus Ivianiec Poolale. Aastal 1934 alustati alevi elektrifitseerimist, selleks rajati endise Sołłohubide mõisa asemele jõele elektrijaam. Elektrit hakkas kasutama ka kohalik saekaater. Aastaks 1938 oli alevisse rajatud kino, kasarmute juures asus ka sõjaväele kuuluv lennuväli. 1939–1991 kuulus alev Nőukogude Liidu koosseisu. Ivianiec Õigeusu kirik Ivianieci vanem katoliku kirik Ivianieci uuem katoliku kirik Ivianieci klooster Ivianieci muuseum Ivianiec Adam Pučkar-Chmialeŭski – Valgevene kultuuritegelane, roomakatoliku kiriku pühak Vacłaŭ Pupka – Valgevene jurist ja poliitik https://kodeksy-by.com/norm_akt/source-Минский%20облсовет/type-Решение/54-19.09.2018.htm "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2015. Vaadatud 27. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)  Ivianiec – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ivianiec YouTube'is Alevi koduleht Alevi ajalugu (poola keeles) Ivianiec, katoliku kirikud Legend asula nime päritolust Ivianiec Alevi juutide ajalugu