laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Didžiasalis

Didžiasalis (valgevene keeles traditsiooniliselt Вялікае Сяло) on küla Leedus Ignalina rajoonis, Didžiasalise valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 124 meetri kõrgusel Valgevene piiri ääres Birvėta ja Disna jõe vahel. Didžiasalises asub kruusakarjäär. Külas on gümnaasium, muusikakool, raamatukogu, kabel ja postkontor. Külas on 25 maja, mis on ehitatud XIX sajandil ja on piirkonna traditsioonilise arhitektuuri näidisteks. Aastail 1920-1939 kuulus Didžiasalis Poola koosseisu, aastail 1939–1940 oli küla Valgevene NSV koosseisus. Küla oli nõukogude perioodil kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastail 1972–1975 rajati külla sealsete savilademete ärakasutamiseks keraamikatehas. Küla kasvule pani aluse aga aastail 1975–1992 tegutsenud suur ehitusmaterjalide tehas. Kombinaadi sulgemine tõi kaasa suuri sotsiaalseid probleeme. 2007. aastaks oli asula kaotanud suure osa oma elanikkonnast, kaks korterelamut olid jäänud tühjaks ja sealsed korterid olid müügis sümboolse ühelitise hinna eest. Sotsiaalse olukorra leevendamiseks kavandati külla kahe uue tööstusettevõtte rajamist: vana tehase ruumidesse kavandati isolatsioonimaterjalide tootmist, ka oli plaanis rajada uus tehas telliste tootmiseks. Mõlemad projektid jäid aga investeeringute puudumisel realiseerimata. Didžiasalis Koolimaja Korterelamute piirkond Didžiasalise kabel 2011 m. surašymas Вялікі гістарычны атлас Беларусі : у 3 т. / Дзяржаўны камітэт па маёмасці Рэспублікі Беларусь, Рэспубліканскае унітарнае прадпрыемства «Белкартаграфія»; рэдкалегія: В. Л. Насевіч (галоўны рэдактар) [і інш.]. — Kd. 2 / — 2013 — lk. 74. — ISBN 978-985-508-245-4. Tomasz Krzywicki, Przewodnik Litwa, Pruszków: Oficyna Wydawnicza "Rewasz", 2005. Didžiasalis. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 693 lk. Poola Kuningriigi geograafiline leksikon Küla portaalis vietoves.Lt
Ansu Fati

Anssumane Fati Vieira (sündinud 31. oktoobril 2002 Bissaus) on Guinea-Bissaus sündinud Hispaania jalgpallur, kes mängib vasakpoolkaitsjana Inglise kõrgliiga klubis Brighton & Hove Albion (laenul Hispaania kõrgliiga klubist FC Barcelona) ja Hispaania jalgpallikoondises. 2019. aasta juulis sõlmis ta Barcelonaga oma esimese profilepingu. Sama aasta 25. augustil debüteeris ta Barcelona meeskonnas Hispaania kõrgliiga mängus Real Betise vastu. Ta sai 16 aasta ja 298 päeva vanuselt Barcelona ajaloo teiseks noorimaks debütandiks (1941. aastal oli Vicenç Martínez Barcelonas debüteerinud Fatist 18 päeva nooremana). 31. augustil 2019 lõi ta liigamängus Osasuna vastu värava. Ta sai sellega Barcelona kõigi aegade noorimaks väravalööjaks ja Hispaania kõrgliiga kolmandaks noorimaks väravalööjaks. 14. septembril 2019 sai ta mängus Valencia vastu Hispaania kõrgliiga noorimaks mängijaks, kes on ühes mängus löönud värava ja andnud väravasöödu. 17. septembril 2019 debüteeris ta UEFA Meistrite Liigas mängus Dortmundi Borussia vastu, saades Barcelona noorimaks ja UEFA Meistrite Liiga kolmandaks noorimaks mängijaks. Sama aasta 10. detsembril sai ta Meistrite Liiga kõige nooremaks väravalööjaks, kui ta lõi alagrupiturniiril värava Milano Interi vastu. 2. veebruaril 2020 lõi Fati 2:1 võidumängus Levante üle Barcelona mõlemad väravad, saades Hispaania kõrgliiga kõige nooremaks mängijaks, kes on ühes mängus kaks väravat löönud. Suvel 2023 läks Fati Brighton & Hove Albionisse laenule. 2019. aasta septembris sai Fati Hispaania kodakondsuse. Hispaania jalgpallikoondises debüteeris ta 3. septembril 2020 mängus Saksamaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta oma teises koondisemängus 6. septembril 2020 mängus Ukraina vastu. "Ansu Fati". SEFutbol. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuni 2020. Vaadatud 5. juuni 2020. "Ansu Fati Biography". www.ansufati.net. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. jaanuar 2020. Vaadatud 26. jaanuar 2020. Marsden, Rory. "Barcelona Starlet Ansu Fati Given Spanish Citizenship, National Team Eligibility". Bleacher Report (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuli 2020. Vaadatud 8. mai 2020.
Teatrike

Teatrike (ametliku nimega Teatrike OÜ) on 2007. aastal asutatud kutseline väiketeater. Tegutseb etenduskunsti alal, ainulaadses loomekeskuse vormis. On teater noorele vaatajale. Teatri looja oli näitleja ja lavastaja Priit Karm. Aastakümne jooksul on lavastuste väljatoomisel kaasa töötanud erinevate kunstialade loomeinimesi. Kunstiteatri repertuaar kõneleb arusaadavalt nii näidendite keeles, muinasjuttude pildimaailmas kui regilaulude toonides. Lavastuste ülesehitus on olnud piisavalt lihtne, et jõuda noorima publikuni. Professionaalse näitekunsti pakkumine on teostunud teatrisaalidest ja kultuurimajadest lasteaedade publikuni. Etendusasutuse tegevuspõhimõtetest lähtuv väiketeater on külalisetendanud Kuressaare Linnateatri laval, Endla Küünis, Jõhvi kontserdimaja kammersaalis, Viljandi Pärimusmuusika Aidas ning peaaegu kõikide linnade kultuurikeskustes üle terve Eesti. Havi keelest, havi meelest Kuldsed tiivad Kalevipoeg Kolm suurt soovi ”Regivärss ja teater”, kogumik “Õunake”, 5 / 2014 Võnnu lapsed õppisid Kitzbergi muinasjuttu Teatrikeselt Võnnu kultuuriblogi, 23. aprill 2013 Teatri veebisait
Lūšiai

Lūšiai on järv Leedus Ignalina rajoonis. Järv jääb Ignalinast 4 kilomeetrit läände ja asub merepinnast 138,5 meetri kõrgusel. Järve kaldad on looklevad, kaldajoone pikkus on 16,7 kilomeetrit. Lūšiai on loode-kagu sihiline. Põhjas ühendab 150 meetri laiune kitsus Lūšiaid Asalnai järvega, lõunas 60 meetri laiune kitsus Sakarvai järvega, mis on ka järve väljavooluks. Lääneosas asub pikk Lūšykštise abajas. Järv asub jääajal tekkinud tunnelorus. Kaldad on madalad, kohati ka soostunud. Kirdekallas ja läänekallas on kõrgemad. Lūšiai ümbruskond on metsane. Järve põhja- ja edelakaldaid palistab lai pillirooriba. Lūšiaisse suubub kolm nimetut oja. Järve kallastele jääb 12 turismitalu. aastal 1977 rajati järve põhjakaldale rada, mida ääristavad 15 Ignaliona piirkonna legende kujutavat puuskulptuuri. Külad järve kaldal on Palūšė, Pabiržė, Meironys, Mačiutiškės, Kiškiai, Kaukiškė. Järve nimi tuleneb ilvese leedukeelsest nimest lūšis. Lūšiai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008 Lūšiai. Tarybų Lietuvos enciklopedija, kd. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. 666 lk. Lankytinos vietos Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. 200 lk., – Vilnius: Mokslas, 1981.
Jobbatical

Jobbatical on 2014. aastal loodud Eesti idufirma, mis algul tegeles rahvusvahelise töövahendusega, kuid 2020. aastal profileerus firmadele osutatavatele ümberasumis- ja immigratsiooniteenustele. Firma asutaja ja tegevjuht on Karoli Hindriks. Jobbatical asutati 2014. aastal Eesti Arengufondi investeerimisettevõtte SmartCap ning Eesti, Soome, Läti ja Vene investorite toel, kes kogusid 260 000 eurot. Tollal kirjeldas Hindriks firma äriideed töövahendusena karjääripauside ajaks, mil inimesed saavad tegeleda projektidega teistes riikides: "Londoni tippturundajat täiskohaga Tartusse tuua oleks väga keeruline ja kallis, kuid kolmekuuline projekt Tartus võiks talle olla seiklus ja võimalus välja astuda oma tavapärasest suurlinna mürast." Jobbaticalist loodeti leevendust ka töötajate puudusele Eesti IT-sektoris. Firmat kirjeldati tööportaalina ning selle sihtgrupiks nimetati üle viie aasta töötanud spetsialiste, kes otsivad inspireerivat ajutist projekti. 2015. aasta lõpetas Jobbatical kahjumiga 410 477 eurot. 2017. aastal kogus ettevõte 3,4 miljonit eurot investeeringuid, tõi Eestisse üle 100 tippspetsialisti ja teenis 2 miljonit eurot kahjumit. Töötajate arv tõusis 17 täiskohalt 28ni. Töövahendusplatvormil oli üle 800 000 kasutaja 196 riigist, 2018. aastal avati harukontor Singapuris. Majanduskriisi ajal kaasas firma 2,6 miljonit eurot, ehkki pidi ära jätma planeeritud agressiivse laienemise. 2020. aastaks oli Jobbatical kogunud investoritelt 7,9 miljonit dollarit, viimane investeerimisring tõi 2017. aastal 4 miljonit dollarit. Ettevõtte klientide seas on olnud Twilio, TransferWise, Pipedrive, Veriff jt. 2019. aasta augustis teatas ettevõte profiilimuutusest, millega suletakse poole miljoni erakliendi kontod ning loobutakse töövahendusest, keskendudes selle asemel ümberasumis- ja immigratsiooniteenustele, mida osutatakse ettevõtetele uute töötajate tarbeks. "Jobbatical lõpetab inimestele töökohtade otsimise ja muudab oma äri" Geenius, 06.08.2019 (vaadatud 07.09.2020) "SmartCap ja nimekad äringlid viiest riigist investeerivad professionaalide tööportaali Jobbatical.com" Arengufond, 2016 (vaadatud 07.09.2020) Merlin Mägi, [https://www.ituudised.ee/uudised/2014/10/31/kas-jobbatical-leevendaks-it-toojou-puudust "Kas Jobbatical leevendaks IT-tööjõu puudust?" Äripäev/IT-uudised, 31. oktoober 2014 (vaadatud 07.09.2020) "Jobbatical finishes year with over €400,000 deficit" ERR, 22.08.2016 (vaadatud 07.09.2020) "Jobbaticali aasta: 100 Eestisse toodud spetsialisti ja 2 miljonit eurot kahjumit" Postimees, 3. august 2018 (vaadatud 07.09.2020) Kristel Härma, "Kriisis 2,6 miljonit kaasanud Hindriks: agressiivsema plaani jätsime ära" Äripäev, 8. mai 2020 (vaadatud 07.09.2020) Harry Tuul "Karoli Hindriks pööras idufirma ümber ja sai investoritelt kopsaka rahasüsti" Geenius, 07.05.2020 (vaadatud 07.09.2020) Harry Tuul "Karoli Hindriks pööras idufirma ümber ja sai investoritelt kopsaka rahasüsti" Geenius, 7. mai 2020 "SmartCap ja nimekad äriinglid viiest riigist investeerivad professionaalide tööportaali Jobbatical.com" Arengufond, 2016
Kantküla (Aravete)

Kantküla oli küla Järvamaal Albu vallas Järva-Madise kihelkonnas. Küla asus Aravete lähedal Sääsküla kõrval. Tekkis XIX sajandi lõpul saunakülana (u 1900 Канткюля). Külas sündis eesti agronoom ja tori hobuste aretaja Arved Toots. Eesti kohanimeraamat, veebiversioon, vt Sääsküla2
Oskar von Riesemann

Oskar Arthur von Riesemann (15. (ukj 27. august) 1833 Tallinn – 15. (ukj 27. juuli) 1880 Tallinn) oli Eestimaa poliitik ja esimene Tallinna linnapea (1877–1878). Põlvnes Lübeckist XVII sajandi 2. poolel Tallinna rännanud rae- ja literaadiperekonnast. Tema isa Heinrich Christoph von Riesemann oli Tallinnas notar ja Eestimaa kubermanguvalitsuse sekretär, ema oli Soomest pärit rootslanna Helena Barbara (sündinud Byström). Oskar sai alghariduse kodus ja õppis seejärel Tallinna Toomkoolis. Aastatel 1851–1855 tudeeris Tartu ülikoolis õigusteadust ja omandas õigusteaduse kandidaadi kraadi. Ülikoolis õppides oli Korporatsiooni Estonia aktiivne liige. Pärast õpingute lõppu täiendas end välismaal. Aastatel 1857–1862 oli ta Tallinnas Eestimaa kubermanguvalitsuse lauaeestseisja. Seejärel oli kaks aastat Tallinna rae ülemsekretäri abi. 1864. aastal sai temast Tallinna rae sündik, kellena jäi ametisse 12 aastaks. Samal ajal jätkas ta tegevust advokaadina. 1877. aastal laiendati Läänemereprovintsidesse (Balti kubermangudesse) Venemaa keisririigi linnaseadus, millega raad kaotas oma senise funktsiooni − see jäi kuni 1889. aastani tegutsema kohtuinstantsina − ning linnades seati sisse volikogud ja loodi linnapea ametikoht. Tallinna Linnavolikogu valimised toimusid 1877. aastal 24.−25. novembril (ukj 6.−7. detsembril). Volikogu kogunes sama aasta 22. detsembril (ukj 3. jaanuar 1878) oma esimesele istungile, kus valiti ametisse esimene linnapea pärast ligi saja-aastast vaheaega. 53 häälega 66-st sai selleks Riesemann. Tema ametiaeg jäi aga lühikeseks: 1878. aasta 28. märtsi (ukj 9. aprilli) ööl voolas Ülemiste järv üle kallaste ja ujutas üle Tartu maantee ümbruskonna kuni Kivisillani. Juhtunust närvivapustuse saanud linnapea linnavalitsuse 30. märtsi (ukj 11. aprilli) koosolekul ei osalenud. 3. (ukj 15.) aprillil esitas ta linnavalitsusele kirja oma ameti mahapanemise kohta. Pärast ametist lahkumist elas mõnda aega välismaal. Suri haiguse tagajärjel 46-aastaselt 15. (ukj 27. juulil) 1880 Tallinnas. 1859. aasta jaanuaris abiellus ta Ambla koguduse pastori Alexander Leopold Paulseni tütre Marie Amalie Friederice Paulseniga. Hasselblatt, Arnold. Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat. Dorpat: C. Mattiesen, 1889. Nr 5622 [1]. Rosenberg, Tiit. 1877. aasta linnaomavalitsuse reform ja Tallinna baltisaksa linnapead 1878–1918. − Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat, lk 52. Oskar Arthur von Riesemann saidil linnaarhiiv.wordpress.com (vaadatud 07.09.2020). Rosenberg, Tiit. 1877. aasta linnaomavalitsuse reform ja Tallinna baltisaksa linnapead 1878–1918. − Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat. Lk 47–93. Siin: 54–58 [2]. Oskar von Riesemann veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Oskar Arthur von Riesemann saidil linnaarhiiv.wordpress.com. Vaadatud 07.09.2020.
Kuidas küla koerale, nõnda koer külale

Kuidas küla koerale, nõnda koer külale ehk kuidas küla kutsule, nõnda kuts külale on Eesti vanasõna, mis hoiatab hea- ja pahategude vastastikususe kehtimise eest olukorras, kus enamus ja sellest tulenev jõudude vahekord näib olevat selge. Eesti vanasõnade levinumat loomametafoori ei kasutata siin ühemõtteliselt heas ega halvas tähenduses, kuid markeeritakse küla kui vaikiva enamuse aktiivset rolli ning vastutust koera kui represseeritud vähemuse suhtumise kujundamisel. Eesti vanasõnade klassifikatsioonis kannab vanasõna tüübinumbrit 5031, rahvaehtsaid üleskirjutusi on dokumenteeritud 18 ning see on paigutatud inimsuhete ning hea ja kurja üldkategooria "hea ja kuri iseloomudes, mõtetes, sõnades ja tegudes" vastastikuse mõju alamkategooriasse 840 "Kuidas sina teisele, nii teine sinule. Kuidas teine mulle, nii mina temale". Vanasõna on parafraseeritud ka vastupidisel kujul "kuidas koer külale, nõnda küla koerale", kuid selle esinemist rahvapärimuses pole dokumenteeritud. Kõlbluse kuldreegel Mida külvad, seda lõikad Ära sööda siis koera, kui hunt juba karjas "Eesti vanasõnad" (PDF). Eesti Raamat. 1980. Vaadatud 7. septembril 2020. Anneli Baran (kevad 2010). "Koeraga läbi kõnekäändude" (PDF). Oma Keel. Vaadatud 7. septembril 2020. "Vanasõnad". Eesti Kirjandusmuuseum. 1997. Vaadatud 7. septembril 2020. Anne Hussar, Arvo Krikmann, Ingrid Sarv (1984). "Vanasõnaraamat". Eesti Kirjandusmuuseum. Vaadatud 7. septembril 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) "Lennart Meri kõne konverentsil "Tuulelohe lend 2019"". Tööandjate Keskliit. 8. veebruar 2019. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. veebruar 2021. Vaadatud 7. septembril 2020.
8. märtsi liikumine

8. märtsi liikumine (araabia keeles تحالف 8 آذار‎, latiniseeritult taḥāluf 8 adhār) on Liibanoni poliitiline jõud, mis asutati aastal 2005. Allianssi kuuluvaid parteisid ja poliitikuid ühendab Süüria-meelsus ning nad vastanduvad 14. märtsi liikumisele. Liikumise parteid moodustasid juunist 2011 kuni märtsini 2013 koalitsiooni, valitsust juhtis peaminister Najib Mikati. Daoud, David (12. jaanuar 2017). "Hezbollah's Latest Conquest: Lebanon's Cabinet". Newsweek. March 8 finished, Aoun out in the cold The Daily Star 10. juuli 2013
14. märtsi liikumine

14. märtsi liikumine (araabia keeles تحالف 14 آذار‎, latiniseeritult taḥāluf 14 adhār) on Liibanoni poliitiline jõud, mis asutati aastal 2005. Allianssi kuuluvaid parteisid ja poliitikuid ühendab Süüria-vastasus ning nad vastanduvad 8. märtsi liikumisele. Liikumist juhib ekspeaminister Sa‘d al-Ḩarīrī jt riigi poliitika prominendid. 14. märtsi liikumine sai nime 2005. aastal aset leidnud seedrirevolutsiooni järgi. "March 14 Alliance" (PDF). Reut Institute. 12. detsember 2006. Jacob, C. (21. märts 2019). "As U.S. Secretary Of State Pompeo Prepares To Visit Lebanon, Hizbullah Is In Complete Control Of Lebanese Government – And The March 14 Camp, Saudi Arabia, And U.S. Have Cooperated With It And Come To Terms With The Situation". Middle East Media Research Institute. Moubayed, Sami (6. mai 2018). "After 9 years, Lebanon goes to the polls". Gulf News.
The Kissing Booth

"The Kissing Booth" ('suudluskabiin') on Ameerika Ühendriikide romantiline noortekomöödia. Filmi lavastas Vince Marcello ning see põhineb Beth Reeklesi samanimelisel romaanil. Peaosades astuvad üles Joey King, Jacob Elordi ja Joel Courtney. Filmi tegevus keerleb ümber Elle'i (King), omapärase iseloomuga hilise õitseja, kellel tekib armulugu abituriendist paha poisi Noah'ga (Elordi). Nende armastus seab ohtu Elle'i sõprussuhte Noah' venna Leega (Courtney). "The Kissing Booth" avaldati Netflixis 11. mail 2018 ning see kogus vaatajate seas kiiresti populaarsust ja sai teenuse edulooks. Sellest hoolimata sai "The Kissing Booth" kriitikute negatiivsete arvustuste osaliseks, ette heideti süžee klišeesid ja misogüüniat. 24. juulil 2020 tuli välja järg, "The Kissing Booth 2". Kolmas osa, "The Kissing Booth 3" peaks vaatajateni jõudma 2021. aastal. Kaufman, Amy (28. juuni 2018). "Must Reads: How 'The Kissing Booth' became a pop culture sensation (even if critics hated it)". The Los Angeles Times.
Juhan Lohk

Juhan Lohk (9. oktoober 1898 Pühajärve vald – 8. detsember 1971 Tallinn) oli eesti muusikapedagoog, haridustegelane ja tõlkija. Ta õppis aastatel 1914–1918 Tartu õpetajate seminaris ja ka Tartusse evakueeritud Riia Muusikakoolis, aastal 1918 Saratovi konservatooriumis. Ta lõpetas aastal 1926 eksternina Tallinna Konservatooriumi, saades helikunstniku diplomi ja muusikaõpetaja kutse. Ta töötas aastatel 1921–1923 õpetajana Otepää algkoolis. Aastatel 1923–1930 töötas ta Võru Õpetajate Seminaris viiuli-, klaveri-, laulu- ja laulumetoodikaõpetajana. Aastatel 1930–1941 töötas ta Kundas alg- ja keskkooli juhatajana. Aastatel 1941–1944 (Teise maailmasõja ajal) oli ta Venemaal tööline ja raamatupidaja. Täiendas ennast aastal 1944 Moskva Pedagoogilises Instituudis, juhatas Jegorjevski õppekombinaadis vene keele kursusi ja segakoori. Oli aastatel 1944–1945 Tallinna TSN TK haridusosakonna juhataja ja aastatel 1945–1950 haridusministeeriumi alg- ja keskkoolide valitsuse juhataja asetäitja. Korraldas õpilaskooride ettevalmistust 1947. aasta üldlaulupeoks. Ta on tõlkinud ka ilukirjandust.
Taali mõis

Taali mõis (saksa keeles Staëlenhof; varem ka Pairt, mis tulenes talunimedest Paicus ja Ritenorm) oli rüütlimõis Tori kihelkonnas Pärnumaal. Tänapäeval jääb see 1852. aastal valminud mõis Tori valda Pärnu maakonnas. Taali mõis kuulus 17. sajandist kuni 1919. aasta võõrandamiseni Staël von Holsteinide suguvõsale. Nende perekonnanimest tulenevad ka mõisa eesti- ja saksakeelsed nimed. Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli parun Wilhelm Iwan Staël von Holstein. 1852. aastal rajati üsna suur uusrenessanss-stiilis kohalikust paekivist härrastemaja. Härrastemaja vasak tiib koosnes verandast (talveaiast) ja kaarakendega saalist. Keskmine osa oli kahekorruseline. Parempoolne, ühekorruseline tiib lõppes kolme korruse kõrguse torniga. Hoone sissepääsu ees on lahtine kaaravadega sammasrõdu ehk altaan. 1934. aastal lammutas tolleaegne omanik Kaitseliit kaks kolmandikku mõisahoonest ning müüs Tallinna ehitusmaterjaliks. Alles jäi vaid parempoolne ühekorruseline osa koos torniga. Teises maailmasõjas alles jäänud lossi osa ei hävinud. Nõukogude ajal kasutati järelejäänud osa kohaliku põllumajandusasutuste kontorina ja hiljem ametiõppe kombinaadina. Tori sovhoosi viimastel aastatel kaevati välja mõisahoone kogu vundament, aga taastamiseni ei jõutud. Tänapäeval on mõisahoone säilinud osa eravalduses. Alles on ka osa kõrvalhooneid, millest tähelepanuväärseim on viie kaaravaga maakividest ait.  Pikemalt artiklis Taali mõisa kalmistu Mõisa südamest linnulennult umbes 1 km kaugusel edelas asub mõisa kalmistu. Hagemeister, Heinrich von (1836). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands T. 1–2. Riga: E. Frantzen. lk 160 Taali mõis Eesti mõisaportaalis
Reet Eru

Reet Eru (sündinud Undusk 18. septembril 1957 Valgas) on eesti luterlik vaimulik. Ta lõpetas Juuru Keskkooli 1975, Kehtna Näidissovhoostehnikumi 1979 (hüdromelioratsiooni erialal), Väimela Sovhoostehnikumi 1991 (zootehnikuna), Eesti Metodisti Kiriku Teoloogilise Seminari 2002. Usuteaduse Instituudi pastoraalseminari läbis ta Harju-Madise koguduse juures 2003/2004. Samas instituudis tegi ta ka magistrikraadi diakoonia erialal 2007–2011. Reet Eru on ristitud 1997 ja konfirmeeritud 1999 Kadrina koguduses ning ta ordineeriti õpetajaks 2004. Eru tegutses Ida-Harju vikaarõpetajana 2004–2005, Tapal õpetajana 2005–2012, Tamsalu Lunastaja koguduse hooldajaõpetajana 2010–2012, Harku ja Murru vangla kaplanina 2011–2018, Lääne-Harju vikaarõpetajana ja Harju-Madise hooldajaõpetaja alates 2019. Jaanuarist 2020 kuni 2023 oli ta ta Harju-Madise koguduse pastor. Justiitsministeeriumi vanglate peakaplani hinnaline kingitus 2016 EELK aukiri 2017. Tal on kaks poega. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. august 2020. Vaadatud 7. septembril 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Juune Holvandus, Reet Eru: siin ma seisan ja teisiti ma ei oska, Eesti Kirik, 9. jaanuar 2013
Kuninga 24

Kuninga 24 on hoone Pärnus aadressil Kuninga tänav 24. 1694. aastal ehitatud hoone on Pärnu üks vanimaid. Seetõttu on see tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Tänapäeval on hoone kasutusel elamuna. Hoone ehitati 1694. aastal raehärrale ja kaupmehele Jürgen Vossbeinile. Tegemist on tüüpilise keskse mantelkorstna, sümmeetrilise põhiplaaniga ja kõrge viilkatusega barokse kaupmeheelamuga. 19. sajandil toimusid hoones mitmed ümberehitused, mille käigus likvideeriti mantelkorsten-köök, ehitati välja pööningukorrus ja maja üldilme muudeti klassitsistlikuks. Aastatel 1978 – 1982 toimunud renoveerimistööde käigus taastati hoone 18. sajandi välisilme. 2007. aastal võõrandas Pärnu linn hoone osaühingule Aresco Food 12,3 miljoni krooni eest. Hoone kõrval asuv pseudoajaloolise ilmega kivihoone aadressiga Kuninga 24/1 ehitati 1980. aastatel tolleaegse kommunaalameti kontoriks. 2003. aastal rekonstrueeriti see majutushooneks. Hoone taga asub 1983. aastal ehitatud ait aadressiga Kuninga 24/2, mis ehitati 2017. aastal ümber kaasaegseks majutushooneks. "16685 Elamu Pärnus Kuninga t 24". Kultuurimälestiste register. Vaadatud 07.09.2020. Leele Välja (2008). Jalutaja teejuht. Pärnu. Tallinn: Solnessi Arhitektuurikirjastus. Lk 34. Raavo Raadik (12. juuli 2007). "Pärnu linnale kuuluvate kesklinna majade müük tekitab vastakaid arvamusi". Postimees. Vaadatud 07.09.2020. Kuninga 24 – kultuurimälestiste registris
Gerhard VII (Holstein)

Gerhard VII (1404 – 24. juuli 1433) oli Holstein-Rendsburgi krahv ja nõudega ka Schleswigi hertsog Gerhard III. Ta oli Gerhard VI ja selle naise Elisabethi noorim poeg. Taani-Hansa sõja ajal võitles ta koos vanemate vendade Heinrich IV ja Adolf VIII Hansa Liidu poolel Taani vastu. 1428. aastal võttis ta Hansa Liidu linnalaevastiku komandörina osa rünnakust Flensburgile ja Kopenhaageni pommitamisest. 1427. aastal võtsid Gerhard VII ja tema vend Adolf VIII üheskoos üle oma langenud venna Heinrich IV (Schleswigi hertsog Heinrich III) Schleswigi hertsogkonna. 2. juunil 1432 abiellus Gerhard VII Badeni markkrahvi Bernhard I tütre Agnesega. 15. jaanuaril 1433 kukkus rase naine trepil, mis põhjustas enneaegse sünnituse. Sündisid terved kaksikud: Heinrich ja Katharina. Kuid oli üsna selge, et ta pidi olema juba enne pulmapäeva rase, mis põhjustas kuulujutte, et lapsed ei pruugi olla Gerhardi omad. Kuulujuttudele lõpu tegemiseks kuulutas Gerhard VII Schleswigi toomkirikus, et laste isa on tema, et ta magas salaja oma tulevase naisega enne laulatust ja et naine oli siis neitsi. Seetõttu olid lapsed tema omad ja Heinrich võis tema vara pärida. Adolf VIII toetas seda avaldust. Gerhard VII põdes kopsuhaigust. 1433. aasta veebruaris halvenes tema seisund ja arstid ei saanud teda aidata. Seejärel otsustasid Gerhard ja Agnes sõita Baden-Badenisse spaasse. Reisil olles muutus tema seisund veelgi hullemaks ja Kölnis otsustasid nad tagasi pöörata. Gerhard VII suri 24. juulil 1433 tagasiteel ja maeti Emmerichi. Adolf VIII keeldus Agnese wittum'it talle üle andmast ja keelas talle pääsu territooriumile. Naisel ei olnud valikut ja ta läks tagasi Badenisse. Kaksikud Heinrich ja Katharina surid noorelt kahtlastel asjaoludel.
Aleksandr Men

Aleksandr Men (vene Александр Владимирович Мень; 22. jaanuar 1935, Moskva – 9. september 1990, Sergijev Possad) oli Vene Õigeusu Kiriku vaimulik ja teoloog.