laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Otsa talu kalmistu

Otsa talu kalmistu on kalmistu Ambla kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Läste külas Tapa vallas Lääne-Viru maakonnas. Kalmistu rajati Otsa talu maadele, selle omanik oli perekond Matson. Kalmistu pindala on 0,012 ha, sellele maetud inimeste üldarv ei ole teada. Taavi Pae. "Otsa talu kalmistu". - Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002 Taavi Pae. Kalmistud. // Järvamaa 2. Koostajad Taavi Pae, Henn Sokk. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2009. Lk 466 Tiina Tuulik. "Oma kodu, oma maa sümbolid — talukalmistud Eestis". // Tuna, 3/2018. Lk 55 Pärandkultuuri objekt: "Otsa talu surnuaed Koplimäel" (400:HAU:001) Eesti looduse infosüsteemis
Tetrapleegia

Tetrapleegia ehk neljajäsemehalvatus ehk kvadripleegia ehk tetraparalüüs (ladina keeles tetraplegia) on osal selgroogsetel loomadel (sealhulgas inimestel) traumast või haigusest põhjustatud halvatus, mille tagajärjel kaotavad kere- ja jäsemelihased osaliselt või täielikult liikumisvõime. Lihaste liikumisvõime kaoga kaasneb tavaliselt ka aistimisvõime kadu. Tetrapleegia võib avalduda vabatahtlike lihaste liigutamisvõime kaoga keha üla- ja alaosas, liikumisvõimetus haarab harilikult ka sõrmi, käsi, rindkeret, jalgu, jalalabasid ja varbaid. RHK-10-s liigitatakse tetrapleegia VI peatükis : G00-G99 Närvisüsteemihaigused, mida vajadusel täpsustatakse: [G82.3] lõtv tetrapleegia [G82.4] spastiline tetrapleegia [G82.5] täpsustamata tetrapleegia. Tetrapleegiat põhjustavad peaaju või seljaaju kahjustused. Sagedasemad kahjustuste põhjused on lülisamba traumad lülide C1–C7 kõrgusel. Trauma tavalised põhjused on ratsutamisõnnetused, liiklusõnnetused, liiga madalas või tundmatus veekogus pea ees vette hüppamine, spordivigastused. Tetrapleegiat võivad põhjustada ka haigused nagu äge transversaalmüeliit, polüskleroos, lastehalvatus või jäsemete kaasasündinud lihasdüstroofia ning lülisambalõhestus. Ka HI-viirusega nakatumine ja süüfilis võivad põhjustada tetrapleegiat. "Meditsiinisõnastik" 769:2004. Jonathan K. Ehrman, Clinical Exercise Physiology, D.R. Gater, "Spinal Cord Injury, 2nd ed, 523 - 541, 2009, Human Kinetics, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 06.04.2014) (inglise keeles)
Aleksei Nikolajevitš

Aleksei Nikolajevitš (30. juuli / 12. august 1904 – 17. juuli 1918) oli Venemaa viimase keisri Nikolai II poeg ja troonipärija. Ta tapeti bolševike poolt koos perekonnaga Jekaterinburgis. Aleksei põdes hemofiiliat ehk vere hüübimatust. Seetõttu oli iga verejooks talle eluohtlik ning ta oli tihti haige. Tema olukorda suutis mõistatuslikul viisil parandada vaid Grigori Rasputin, kes suuresti just tänu sellele saavutas olulise mõjukuse Vene poliitikas. On väidetud, et Aleksei Nikolajevitš pääses bolševike korraldatud tsaaripere hukkamisest eluga. Nimelt uskus venelane Fjodor Semjonov elu lõpuni, et tema on Aleksei. Nõukogude Liidu ajal paigutati Fjodor Semjonov vaimuhaiglasse. 1998. aastal kanoniseeris vene õigeusu kirik Aleksei ja tema perekonna. Aastatel 1913–1917 oli tema järgi nimetatud Väike-Taimõri saar Laptevite meres. Türi kihelkonna Kirna vald oli aastail 1916–1917 tema järgi nimetatuna Aleksei vald. Alexei Tammet-Romanov Kirna valla uus valitsushoone. Vaba Maa, 2. oktoober 1934, nr. 231, lk. 4. Tsareevitš Aleksei teemaline veebisait (inglise keeles)
Bioloogiliste relvade konventsioon

Bakterioloogiliste (bioloogiliste) ja toksiinrelvade täiustamist, tootmist ja varumist keelustav ning nende hävitamist nõudev konventsioon ehk bioloogiliste relvade konventsioon (BWC) ehk bioloogiliste ja toksiinrelvade konventsioon (BTWC) oli esimene mitmepoolne desarmeerimisleping, millega keelustati kogu relvaliigi tootmine. Konventsioon on jätkuks 1925. aasta Genfi protokollile, millega keelustati keemiliste ja bioloogiliste relvade kasutamine, kuid mitte nende omamine või väljatöötamine ja täiustamine. Briti valitsus esitas konventsiooni eelnõu allkirjastamiseks 10. aprillil 1972. Samal päeval allkirjastas lepingu 82 riiki. Ratifitseerimisdokumente säilitatakse kolmes linnas: Londonis, Moskvas ja Washingtonis. Riik loetakse konventsiooniga ühinenuks, kui ta esitab oma dokumendid ükskõik millisele neist linnadest. Paljud riigid on oma dokumendid esitanud kõigile kolmele linnale, ehkki mitte tingimata ühel päeval. Konventsioon jõustus 26. märtsil 1975, kui oma ratifitseerimisdokumendid esitasid 8 riiki, nende seas Suurbritannia, NSV Liit ja USA. Koos seda varem teinud riikidega oli selleks päevaks ratifitseerimisdokumendid esitanud 43 riiki. Eesti ühines konventsiooniga 1993. aasta suvel. Eesti esitas ratifitseerimisdokumendid Washingtoni 21. juunil 1993 ja Moskvasse 1. juulil 1993, Londonisse ei esitanud. Mitu riiki on konventsiooni ratifitseerinud reservatsioonidega, näiteks lisades, et nad pole konventsiooniga täiesti rahul, sest see lubab bioloogiliste ja muude mürkainete ladustamist profülaktilistel, kaitse- ja muudel rahumeelsetel eesmärkidel. Samuti on mõni riik konventsiooni ratifitseerides teatanud, et see ei tähenda teiste selle konventsiooni ratifitseerinud maade iseseisvuse tunnustamist. 10 ÜRO liikmesriiki pole seda lepingut alla kirjutanud ega ratifitseerinud. Enamasti asuvad need Aafrikas ja Okeaanias, kuid nende riikide hulka kuulub ka Iisrael. 4 riiki, sealhulgas Egiptus ja Süüria, kirjutasid küll lepingu alla, kuid pole seda ratifitseerinud. Pole ette näha, et Iisrael, Egiptus või Süüria selle lepingu lähemas tulevikus ratifitseeriks. Massihävitusrelv Keemiarelvade keelustamise konventsioon "History – World Wars: Silent Weapon: Smallpox and Biological Warfare". BBC. Vaadatud 5. aprill 2014. Bakterioloogiliste (bioloogiliste) ja toksiinrelvade täiustamist, tootmist ja varumist keelustava ning nende hävitamist nõudva konventsiooniga ühinemise seadus Bioloogiliste relvade konventsiooni eesti- ja ingliskeelne tekst Riigi Teatajas (mitteametlik tõlge)
Põhjasõjad

Põhjasõdadeks nimetatakse mitut sõda Kirde-Euroopas aastatel 1558–1721 alates Esimesest Põhjasõjast ehk Põhjamaade seitsmeaastasest sõjast kuni Suure Põhjasõja ehk Põhjasõjani. Nende sõdade peamised taustategurid olid Vene läänesuunalise sõjalise poliitika algus ja Rootsi suurvõimu ajastu (1611–1718) koos selleni viinud vanema Vasa ajaga (1521–1611). Põhjasõjad: Teine Põhjasõda (ka Põhjasõda) toimus 1655–1660 Rzeczpospolita ja Rootsi vahel. Põhjamaade seitsmeaastane sõda toimus 1563–1570. Põhjasõda toimus 1700–1721 Venemaa ja Rootsi vahel.
Metsaveere tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Metsaveere tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis. Metsaveere tänav algab Päikese puiesteelt, ristub Toome puiestee ja Pärja tänavaga ning lõpeb Kalda tänaval. Metsaveere tänav on kuni Pärja tänavani idakagu-lääneloodesuunaline, sealt kuni lõpuni ida-läänesuunaline. Metsaveere tänav on 380 meetri pikkune. Metsaveere tänav asub endise Peetri aedlinna maa-alal. Tänava esialgne nimi oli alates 1915. aastast Aleksandri tänav (vene keeles Александровская улица). 13. novembril 1925 pandi tänavale nimeks Tulika tänav. Aastatel 1940–1941 oli tänava nimi Halla tänav. Praeguse nime sai Metsaveere tänav 25. septembril 1959. Tallinna tänavanimed. KNAB. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 77
Enn Vaigur

Enn Vaigur (aastani 1936 Heinrich Lilienberg; 12. detsember / 25. detsember 1910 Ämari – 21. august 1988 Türi) oli eesti näitekirjanik. Ta õppis 1920. aastani Ämari külakoolis, aastatel 1920–1924 Padise algkoolis ja 1924–1926 Viljandimaal Vana-Võidu põllutöökoolis. Ta töötas kontoriametnikuna, kaubanduse alal ja aastatel 1932–1934 ehitustöölisena Harjumaal Põllkülas ja Tallinnas. Aastatel 1935–1938 töötas ta elukutselise[viide?] näitekirjanikuna Kloostri vallas ja 1938. aastast Tallinnas. 1940. aastast töötas ta arveametnikuna Tallinna II liiklustrustis. Teise maailmasõja ajal oli ta tööpataljonis ja kuulus Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite koosseisu. 1943. aastal mõisteti ta poliitilise süüdistusega kümneks aastaks vangi; kandis oma karistuse Kasahstani laagrites ja oli aastatel 1953–1954 samas asumisel. Pärast vabanemist asus ta elama Türile, kus elas surmani. Enn Vaigur suri 21. augustil 1988 Türil ja maeti Türi Kõrgessaare kalmistule. Üks tema populaarsemaid näidendeid on 1935. aastal trükis ilmunud ja samal aastal Draamateatris lavastatud "Kraavihallid".
Palu tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Palu tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis. Palu tänav algab Päikese puiesteelt, ristub Toome puiesteega ja lõpeb Pärja tänaval. Palu tänav on enam-vähem ida–läänesuunaline ja ligikaudu 265 meetri pikkune. Palu tänav asub endise Peetri aedlinna maa-alal. Tänava esialgne nimi oli Apteekri tänav (vene keeles Аптекарская улица). 13. novembril 1925 pandi tänavale nimeks Oru tänav (saksa keeles Talstrasse, vene keeles Долинная). Lühikest aega (1940–1941) oli see Kännu tänav. Praegust nime kannab Palu tänav alates 25. septembrist 1959. Tallinna tänavanimed. KNAB. Päring kohanimeandmebaasist. Eesti kohanimed Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 91
Genfi protokoll

Lämmatavate, mürk- või muude gaaside ja bakterioloogiliste relvade sõja ajal kasutamise keelustamise protokoll ehk Genfi protokoll on rahvusvaheline leping, millega keelustatakse keemiliste ja bioloogiliste relvade kasutamine rahvusvahelistes relvastatud konfliktides. Genfi protokoll on täienduseks 1899. ja 1907. aasta Haagi konventsioonidele. Leping allkirjastati Genfis 17. juunil 1925 ja seda tegid 38 riiki, nende seas kõik Baltimaad ja Põhjamaad. Leping jõustus 8. veebruaril 1928. Selleks ajaks oli lepingu ratifitseerinud kolm riiki: Prantsusmaa 10. mail 1926, Libeeria 17. juunil 1927 ja Venezuela 8. veebruaril 1928. Eesti oli Genfi protokolli üks esialgsetest allkirjastajatest 17. juunil 1925. Ent Eesti ratifitseeris protokolli alles 28. augustil 1931. Sedagi tegi ta reservatsiooniga: Eesti pidas lepingut kehtivaks ainult nende riikide suhtes, kes on samuti Genfi protokolli ratifitseerinud või vähemalt alla kirjutanud. Võrdluseks: Soome ratifitseeris Genfi protokolli 26. juunil 1929, Läti 3. juunil 1931 ja Leedu 15. juunil 1933, kõik ilma reservatsioonideta. Nõukogude Liit ratifitseeris Genfi protokolli viienda riigina maailmas 5. aprillil 1928, ent samasuguse erandiga kui Eesti. Eesti loobus reservatsioonist 1999, lubades seega mitte kellegi vastu keemilisi ega bioloogilisi relvi kasutada. Nõukogude Liidu õigusjärglane Venemaa võttis samasuguse otsuse vastu 2001. Massihävitusrelv Bioloogiliste relvade konventsioon Keemiarelvade keelustamise konventsioon "Protocole concernant la prohibition d'emploi à la guerre de gaz asphyxiants, toxiques ou similaires et de moyens bactériologiques, fait à Genève le 17 juin 1925". Ministry of Foreign and European Affairs. Originaali arhiivikoopia seisuga 2.12.2008. Vaadatud 05.04.2014. (prantsuse keeles) Keemiarelvade keelustamise konventsioon, artikkel 21 (inglise keeles) "Protocol for the Prohibition of the Use in War of Asphyxiating, Poisonous or Other Gases, and of Bacteriological Methods of Warfare". United Nations Office of Disarmament Affairs. Vaadatud 9.10.2018. (inglise keeles) Estonia: Ratification of 1925 Geneva Protocol Tekst Riigi Teatajas
Ohmi seadus

Ohmi seadus on üks elektriahelate põhilisi seadusi. Seadus on saanud nime saksa füüsiku Georg Simon Ohmi (1789–1854) järgi, kes selle 1826. aastal sõnastas. Ohmi seadus määrab kindlaks pinge U, voolutugevuse I ja takistuse R vahelise seose: U = I R või I = U R või R = U I . {\displaystyle U=IR\quad {\text{või}}\quad I={\frac {U}{R}}\quad {\text{või}}\quad R={\frac {U}{I}}.} Vooluahela lõiku läbiva elektrivoolu tugevus on võrdeline selle lõigu otste vahelise pingega ja pöördvõrdeline lõigu takistusega: I = U R , {\displaystyle I={\frac {U}{R}},} kus I on ahelaosa läbiva voolu tugevus, mida mõõdetakse amprites (A); U on pinge, mida mõõdetakse voltides (V); R on vooluahela lõigu takistus, mida mõõdetakse oomides (Ω). Vooluringis, s.o suletud mittehargnevas vooluahelas, on vool I võrdeline elektromotoorjõuga E ja pöördvõrdeline ahela takistusega R: I = E R . {\displaystyle I={E \over R}.} Et elektromotoorjõu allikal on alati teatav sisetakistus R0, mis jääb järjestikku välise takistusega Rv, siis saab Ohmi seaduse valem kuju I = E R v + R 0 . {\displaystyle I\!={E\! \over {R_{\text{v}}+R_{0}}}.} Vooluringis, mis koosneb ühest või mitmest järjestikku ühendatud toiteallikast ja ühest või mitmest samasse ahelasse järjestikku ühendatud takistist, saab arvutada voolutugevust järgmiselt: I = ∑ E ∑ R + ∑ R 0 , {\displaystyle I={\frac {\sum E}{\sum R+\sum R_{0}}},} kus ∑ E {\displaystyle \sum E} on vooluahelasse ühendatud elektromotoorjõudude algebraline summa; ∑ R {\displaystyle \sum R} on vooluahelasse ühendatud takistuste summa; ∑ R 0 {\displaystyle \sum {R_{0}}} on vooluahelasse ühendatud toiteallikate sisetakistuste summa. Vahelduvvoolu korral kehtib seos I = U Z , {\displaystyle I={\frac {U}{Z}},} kus Z on vahelduvvooluahela näivtakistus. Materjalide juhtivusomaduste kirjeldamiseks kasutatakse Ohmi seaduse vektorkuju: J → = σ E → , {\displaystyle {\vec {J}}=\mathbf {\sigma } \,{\vec {E}}\,,} kus J → {\displaystyle {\vec {J}}} on voolutiheduse vektor; σ {\displaystyle {\sigma }} on erijuhtivus; E → {\displaystyle {\vec {E}}} on elektrivälja tugevuse vektor. Valem kehtib isotroopsete materjalide korral. Ohmi seadus
Clelia

Clelia on maoperekond. Perekonda Clelia klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Clelia clelia (Daudin, 1803) Clelia equatoriana (Amaral, 1924) Clelia errabunda Underwood, 1993 Clelia hussami Morato, Franco & Sanches, 2003 Clelia langeri Reichle & Embert, 2005 Clelia plumbea (Wied, 1820) Clelia scytalina (Cope, 1867). Neid võib kohata Mehhikos ja Argentinas. Peter Uetz & Jakob Hallermann, [1] Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 05.04.2014) (inglise keeles) Peter Uetz & Jakob Hallermann, Clelia Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 05.04.2014) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne Catalogue of Life-s Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI Taxonomy database-s Sissekanne roomajate andmebaasis Sissekanne saidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Clelia (genre) seisuga 05.04.2014.
Venus

Venus on vanarooma mütoloogias armastuse, ilu, seksi, viljakuse ja külluse jumalanna. Venuse kultuseviisid vastasid Aphrodite kultuseviisidele; peale selle oli ta Venus genetrix, rooma rahva esiema, mater Aeneadum, sest ta oli Aineiase ema. Aineias olevat pärast Trooja vallutamist põgenenud Itaaliasse. Eriti Juliuste sugukond, kes pidas oma esiisaks Venuse pojapoega Iulus, austas Venust oma esiemana. Sellepärast rajas Julius Caesar Venus genetrixile Rooma foorumile 46 eKr luksusliku templi, mille juures peeti igal aastal 11-päevaseid mänge saturnaale. Ka Gaius Octavius (Augustus) seostas end Venusega: Primaporta Augustuse kuju jalamil on kujutatud Venuse atribuutlooma delfiini. Venusele kui kogu rooma rahva esivanemale ja Romale oli pühitsetud ka Hadrianuse 135 valminud luksuslik kaksiktempel Colosseumi lähistel (hilisema nimega templum Urbis), mis on praegu varemetes. Roomlased on võtnud Venuse müüdi ja kujutamise üle vanakreeka mütoloogiast, kus seda jumalannat kutsuti Aphroditeks.
Coniophanes

Coniophanes on maoperekond. Perekonda Coniophanes klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Coniophanes alvarezi Campbell, 1989 Coniophanes andresensis Bailey, 1937 Coniophanes bipunctatus (Günther, 1858) Coniophanes dromiciformis (Peters, 1863) Coniophanes fissidens (Günther, 1858) Coniophanes imperialis (Baird, 1859) Coniophanes joanae Myers, 1966 Coniophanes lateritius Cope, 1862 Coniophanes longinquus Cadle, 1989 Coniophanes melanocephalus (Peters, 1869) Coniophanes meridanus Schmidt & Andrews, 1936 Coniophanes michoacanensis Flores-Villela & Smith, 2009 Coniophanes piceivittis Cope, 1869 Coniophanes quinquevittatus (Duméril, Bibron & Duméril, 1854) Coniophanes sarae Ponce-Campos & Smith, 2001 Coniophanes schmidti Bailey, 1937 Coniophanes taylori Hall, 1951. Neid võib kohata Peruus ja Ameerika Ühendriikide lõunaosas. Peter Uetz & Jakob Hallermann, [1] Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 05.04.2014) (inglise keeles) Peter Uetz & Jakob Hallermann, Coniophanes Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 05.04.2014) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne Catalogue of Life-s Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI Taxonomy database-s Sissekanne roomajate andmebaasis Sissekanne SITI-s Sissekanne saidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Coniophanes seisuga 05.04.2014.
Conophis

Conophis on maoperekond. Perekonda Conophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Conophis lineatus (Duméril, Bibron & Duméril, 1854) Conophis morai Perez-Higareda, Lopez-Luna & Smith, 2002 Conophis pulcher Cope, 1869 Conophis vittatus Peters, 1860. Neid võib kohata Mehhikos ja Kesk-Ameerikas. Peter Uetz & Jakob Hallermann, [1] Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 05.04.2014) (inglise keeles) Peter Uetz & Jakob Hallermann, Conophis Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 05.04.2014) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne Catalogue of Life-s Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI Taxonomy database-s Sissekanne roomajate andmebaasis Sissekanne SITI-s Sissekanne saidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Conophis seisuga 05.04.2014.
Oolepu talu kalmistu

Oolepu talu kalmistu on kalmistu Paistu kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Viisuküla külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas. Kalmistu rajati Oolepu talu maadele, sellele maetud inimeste üldarv ei ole teada. 1930 - Jaan Ritson (1875-1930) 1943 - Mari Ritson (1869-1943) 1945 - Epp Allmann (1867-1945) 1946 - Ann Ritson (1871-1946) Tiina Tuulik. "Oma kodu, oma maa sümbolid — talukalmistud Eestis". // Tuna, 3/2018. Lk 39 Pärandkultuuri objekt: "Oolepu talu surnuaed Ristimäel" (570:HAU:002) Eesti looduse infosüsteemis
Roomajate andmebaas

Roomajate andmebaas (inglise keeles The Reptile Database; Reptile DB) on teaduslik veebiandmebaas, kuhu kogutakse taksonoomilist informatsiooni kõigi tänapäeval elavate roomajate seltsi liigitatud loomade, nagu kilpkonnaliste, maoliste, sisalikuliste, krokodilliliste, tuataarade ja taanduriliste kohta. Roomajate andmebaas keskendub liikide taksonoomiale ja 2014. aasta jaanuari seisuga sisaldab andmeid rohkem kui 9900 liigi kohta (sealhulgas ~2800 alamliiki). Roomajate andmebaasi jaoks kogutakse ja töödeldakse ning säilitatakse mitmesugust teaduslikku informatsiooni nagu roomajate ladinakeelsed teaduslikud nimetused ja tavanimetused, sünonüümid, levila, liigid ja alamliigid, kirjanduslikud allikad, autorid, aasta, etümoloogia, fotod ja muud taksonoomiliselt olulist informatsiooni. Roomajate andmebaasi taksonoomiline informatsioon sisaldub ka andmebaasides Catalogue of Life ja Encyclopedia of Life. Uute avastatud liikide lisamiseks roomajate veebiandmebaasi võib mõnikord kuluda mitu kuud. Maoliste klassifikatsioonil on roomajate andmebaasis lähtutud peamiselt järgmistest allikatest : R. Alexander Pyron, Frank T. Burbrink, Guarino R. Colli, Adrian Nieto Montes de Oca, Laurie J. Vitt, Caitlin A. Kuczynski, John J. Wiens, (2010) "The phylogeny of advanced snakes (Colubroidea), with discovery of a new subfamily and comparison of support methods for likelihood trees.", Mol. Phylogenet. Evol. (2010), doi:10.1016/j.ympev.2010.11.006; Lee, Michael S. Y.; Andrew F. Hugall, Robin Lawson & John D. Scanlon (2007) Phylogeny of snakes (Serpentes): combining morphological and molecular data in likelihood, Bayesian and parsimony analyses. Systematics and Biodiversity 5 (4): 371–389; Vidal, N., Delmas, A.S., David, P., Cruaud, C., Couloux, A., Hedges, S.B. (2007). "The phylogeny and classification of caenophidian snakes inferred from seven nuclear protein-coding genes.", Comptes Rendus Biologies 330: 182-187; Nicolas Vidal, Anne-Sophie Delmas ja S. Blair Hedges, (2007), The higher-level relationships of alethinophidian snakes inferred from seven nuclear and mitochondrial genes. In: Henderson, R.W., Powell, R., (eds). "Biology of the Boas and Pythons", Eagle Mountain Publ., Eagle Montain, Utah. pp. 27–33. Roomajate andmebaas (tollase nimetusega EMBL Reptile Database) loodi 1995. aastal Peter Uetzi ja Thure Etzoldi poolt. 2006 oli andmebaas The Institute of Genomic Research (TIGR) instituudi juures ja toimis lühikest aega TIGR-roomajate andmebaasina (TIGR Reptile Database). Aastast 2010 asuvad roomajate andmebaasi serverid Tšehhis ning seda haldavad Peter Uetz ja Jirí Hošek (Tšehhi programmeerija). roomajate loend Peter Uetz & Jakob Hallermann, Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 05.04.2014) (inglise keeles) PETER UETZ, JOHANNES GOLL & JAKOB HALLERMANN,Die TIGR-Reptiliendatenbank, elaphe 15 (2007), Heft 3, veebiversioon (vaadatud 05.04.2014) (saksa keeles) The EMBL/EBI Reptile Database, veebiversioon (vaadatud 05.04.2014) (inglise keeles) Roomajate andmebaasi avaleht Roomajate andmebaasi otsinguleht Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Reptile Database seisuga 05.04.2014.
Noureddine Morceli

Noureddine Morceli (sündinud 28. veebruaril 1970 Ténésis) on Alžeeria endine keskmaajooksja, olümpiavõitja ja kolmekordne maailmameister. Morceli karjääri tippaeg jäi aastatesse 1991–1996. Spordiga hakkas ta tegelema vanema venna Abderrahmane Morceli eeskujul ja treenimisel. Vend võistles 1980. aasta suveolümpiamängudel, tema tippmark oli 3.36,26 (1977). Noureddine Morceli pälvis tähelepanu 1988. aasta juunioride maailmameistrivõistluste hõbedaga. 1991., 1993. ja 1995. aastal tuli ta maailmameistriks 1500 m jooksus. Morceli parimaks tulemuseks 1500 m jooksus on jäänud 3.27,37 (12. juuli 1995, Nice). 1996. aasta olümpiamängudel võitis Morceli 1500 m jooksu ajaga 3.35,78. Morceli on püstitanud maailmarekordi 1500 m, 2000 m ja 3000 m jooksus ning alistanud esimesena 1 miili jooksus 3.45 piiri, olles inglase Steve Crami senisest maailmarekordist 3.46,32 parem 1,93 sekundi võrra. Morceli on valitud kahel korral (1993, 1994) maailma aasta parimaks kergejõustiklaseks. Samuti on ta arvatud IAAF-i kuulsuste halli liikmeks. Noureddine Morceli Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Crisantophis

Crisantophis on maoperekond. Perekonda Crisantophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: Crisantophis nevermanni (Dunn, 1937). Neid võib kohata Guatemalas, Hondurases, El Salvadoris, Nicaraguas ja Costa Ricas. Peter Uetz & Jakob Hallermann, [1] Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 05.04.2014) (inglise keeles) Peter Uetz & Jakob Hallermann, Crisantophis Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 05.04.2014) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne Catalogue of Life-s Sissekanne NCBI Taxonomy database-s Sissekanne roomajate andmebaasis Sissekanne SITI-s Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Crisantophis nevermanni seisuga 05.04.2014.
Nikolai Nikolajevitš noorem

Nikolai Nikolajevitš Romanov (6. november 1856 – 5. jaanuar 1929) oli Venemaa suurvürst, keiser Nikolai I pojapoeg ja sõjaväelane. Nikolai isa oli Nikolai Nikolajevitš Romanov vanem (1831–1891), keiser Aleksander II vend. Nikolai oli suhteliselt edukas väejuht ning Esimese maailmasõja alguses Vene armee ülemjuhataja. Kuid vastuolude tõttu tsaaripere soosiku Grigori Rasputini ja keisrinnaga suunati ta 1915. aastal Kaukaasia rinde juhatajaks. Ta elas hiljem Itaalias, kuid suri Prantsuse Rivieras, kuhu oli sõitnud puhkama. Suurvürst Nikolai Nikolajevitsh. Vaba Maa, 8. jaanuar 1929, nr. 6, lk. 5. "Moskvas maeti ümber suurvürst Nikolai Romanovi säilmed", Postimees.ee, 3. mai 2015