laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Preures

Preures on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Preures asub Haute-Artois' piirkonnas. See koosneb mitmest külast, mis paiknevad üsna künklikul reljeefil. Seda läbib Canche'i jõe lisajõgi Baillons. See asub 15 km Montreuil-sur-Merist kirdes teede D150 ja D148 ristumiskoha ümbruses ning 25 km Boulogne-sur-Merist kagus, 33 km Saint-Omerist edelas, 70 km Arrasist loodes ja u. 200 km Pariisist pähja pool. Merovingide kalmude olemasolu, mis avastati küla keskuse lähedal asuvalt heinamaalt, annab tunnistust selle iidsusest. Kirik Aastatel 1930–1933 uuriti läbi üle 75 haua: ohtralt on relvi, vaase ja juveele. Kõige tähelepanuväärsem avastus oli pronksist fiibula Preures'i hobune. Rüütel Jean de Preures abiellus 14. sajandil Authuiles'i isanda Gilles'i tütre Marie de Maillyga; nende poeg, kes abiellus Jeanne de Brimeuga, jäi oma soo viimaseks. Tähtsa Preures'i isandkonna pärijanna abiellus järjestikku: Archambaud de Croÿ, kes tapeti 1415. aastal Azincourti lahingus; Jean de Fosseux, Burgundia hertsogi kammerhärra, ja lõpuks Comminesi isand. Sellest ajast peale ei lakanud Preures kuulumast kuulsatele Thiembronne'i parunitele: selle esimesed omanikud olid perekond Bournel, siis Rouault-Gamaches; seejärel tollane de Brune de Montlauet ja lõpuks Jacques de Bullion, Farvacques'i markii, kes andis valduse edasi Gontaut-Bironi, Biencourti ja Rohan-Chabot perekondadele. Heategevuslik ühendus asutati 1627. aastal Preures'i kirikus ja taastati 1836. aastal. Saint Adrieni palverännak on piirkonnas populaarne. Seda kasutatakse epideemiate eest kaitsmiseks; iga seitsme aasta tagant lähevad Samer' inimesed rongkäigus Preuresi kirikusse, et paluda tema võimsat eestpalvet. Boulogne'i kanoonikud (Thérouanne'i kapiitli pärijad), kelle õigused kinnitas 1179. aastal paavst Aleksander III, jagasid kümnist Renty priori ja Ristija Johannese kabeli omanikuga. 1554. aastal hävitas linnuse pärast selle piiramist Norfolki hertsog. 1662. aastal asus Sieur du Clivet Bertrand Postel juhtima Lustucru mässus Boulonnais' mässulisi ja viis nad Hucqueliersässe, kus kindlus oli baasiks lõplikule lõpule. Kättemaksuks põletasid kuninga sõdurid tema mõisa. Vahistatud du Clivet tõmmati 19. augustil 1662 rattale. 1820. aastal püüdis Séheni alevik võidelda oma kihelkonna iseseisvuse eest. Selleks olid nad ehitanud kabeli, mis hiljem 1885. aastal keelustati. Merovingide kalmistu jäänused St. Martini kirik, pärineb 15. sajandist Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Quilen

Quilen on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Quilen asub 16 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D129E1 ääres. Külaplatsil on tiik. 18. sajandi loss (eravaldus) St. Pierre'i kirik, pärineb 17. sajandist Kirik Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Rumilly (Pas-de-Calais)

Rumilly on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Rumilly asub 19 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D148 ääres, Aa jõe orus. Notre-Dame-de-l'Assomptioni kirik, pärineb 18. sajandist 17. sajandi prioor 16. sajandi kabel Kirik Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Saint-Michel-sous-Bois

Saint-Michel-sous-Bois on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Saint-Michel-sous-Bois asub 15,5 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D129 ääres. St. Micheli kirik, pärineb 17. sajandist Kirik Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Verchocq

Verchocq on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Verchocq asub 24 km Montreuil-sur-Merist kirdes teede D129 ja D148 ristumiskoha ümbruses. Loss, pärineb 19. sajandist Varajase linnuse jäänused St. Martini kirik, pärineb 17. sajandist Kaks kabelit ja veel üks kirik Rollezi asulas Kirik Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Wicquinghem

Wicquinghem on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Wicquinghem asub 19 km Montreuil-sur-Merist kirdes, tee D156 ääres. Selle nimi on tuletatud flaamikeelsest Wikingemist, mis võib pärineda piirkonna viikingite okupatsioonist 9. sajandil. St. Sylvaini kirik, pärineb 16. sajandist Vana linnuse jäljed Notre-Dame-de-Bon-Secoursi kabel, pärineb 18. sajandist Kirik Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Zoteux

Zoteux on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Zoteux asub 26 km Montreuil-sur-Merist kirdes, tee D343 ääres. St. Pierre'i kirik, pärineb 15. sajandist Louis XVI loss Kirik Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Endel Põldsalu

Endel Põldsalu (sündinud 18. augustil 1955, Röa külas, Väätsa külanõukogus) on Eesti tõstja ja jõutõstja. Ta on võitnud tõstmises veteranide vanusekategoorias kaks maailmameistrivõistluste medalit aastatel 2021 ja 2024. Euroopa meistrivõistlustelt on ta võitnud ühe medali aastal 2019. Tema treeneriteks on olnud Kalev Pensa, Rein Meister, Endel Kaasik, Taimu Viir, Arne Heinlaid ja Tarmo Mitt. Soome rekord M65 vanusekategoorias -96 kg kehakaalus: tõukamises 105kg ja kogusummas 177kg aastal 2021. "International Masters Weightlifting Association" (PDF). "International Masters Weightlifting Association" (PDF). "europeanmasterwl.com" (PDF). Maailma meistrivõistlused tõstmises vetaranide vanusekategoorias 2024 International Masters Weightlifting Association kodulehekülg https://www.imwla.com/uploads/b/aa1d4d00-83a5-11ed-a9ad-75c4490331f9/e40088c0-7656-11ef-999d-0b04fa556eb1.pdf International Masters Weightlifting Association kodulehekülg 2021. aasta võistlus: https://www.imwla.com/uploads/b/aa1d4d00-83a5-11ed-a9ad-75c4490331f9/1bbb6860-9a63-11ed-b64d-67a91607dd84.pdf International Masters Weightlifting Association koduleheküg 2015. aasta võistlus: https://www.imwla.com/uploads/b/aa1d4d00-83a5-11ed-a9ad-75c4490331f9/075be660-9a5e-11ed-b64d-67a91607dd84.pdf Euroopa meistrivõistlused tõstmises veteranide vanusekategoorias 2019 European Masters Weightlifting Association kodulehekülg https://www.europeanmasterswl.com/uploads/4/8/1/8/4818560/2019_european_masters_rovaniemi_-_results__all_.pdf Soome võistlused 2019 kuni 2024 Soome Tõstespordi Liit (Suomen Painonnostoliitto) https://tilasto.painonnosto.fi/lifter.php?lifter_id=2436 Raamat "Tõstespordist Lõuna-Eestis läbi aegade", autor Pensa, Kalev. Tartu : Tartu Maaspordi Liit, 2004 ([Tartu] : Paar) Tihemetsa Jaani kang 1973 DEA DIGAR koduleheküg: https://dea.digar.ee/article/spordileht/1973/11/26/15 EPA lahtised võistlused tõstmises 1975 DEA DIGAR kodulehekülg https://dea.digar.ee/article/spordileht/1975/01/08/10
Greizi kreis

Greizi kreis [gr'aitsi] on kreis Saksamaal Tüüringi liidumaa idaosas. Kreis koosneb 62 omavalitsusüksusest. Hilbersdorfi vald Tüüringi liidumaa statistikaamet. Landkreis Greiz
Bœ̆ng Méaléa

Bœ̆ng Méaléa (khmeeri keeles ប្រាសាទបឹងមាលា) on liivakivist ehitatud tempel, mis asub Kambodžas asuvast Ângkôri peamisest templirühmast 40 km idasuunas. Bœ̆ng Méaléa oli algselt hinduistlik tempel, kuid mõned nikerdused hoone müüridel kujutavad budistlikke motiive. Arhitektuuristiili järgi, mis on identne Ângkôr Voătti omaga, eeldavad teadlased, et see ehitati kuningas Suryavarman II valitsemisajal 12. sajandi alguses. Bœ̆ng Méaléa, mis on väiksem kui Ângkôr Voătt, kuulub sellegipoolest Angkori impeeriumi suuremate templite hulka: templi väliskesta moodustav galerii on 181 x 152 m suurune. See oli linna keskus, mida ümbritses 1025 m × 875 m suurune ja 45 m laiune vallikraav. Bœ̆ng Méaléa lisati UNESCO maailmapärandi esialgsesse nimekirja 27. märtsil 2020.  Bœ̆ng Méaléa – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Rochefort (Charente-Maritime)

Rochefort on linn ja vald Prantsusmaal Charente-Maritime'i departemangus. Linn asub Charente'i jõe estuaari paremkaldal 16 km kaugusel Biskaia lahest. Rocheforti lähedal, Île-d'Aixi saarel oli Napoleon Bonaparte lootusega põgeneda Ameerikasse veetnud mitu päeva, kuid alistus 17. juulil 1815 Bellerophoni kapten Frederic Lewis Maitlandile, lõpetades sellega "sada ajalooliselt kuulsat päeva". Rochefort on Jacques Demy muusikalfilmi "Rocheforti tüdrukud" (1967) tegevuspaik, mille peaosades mängisid Catherine Deneuve, Françoise Dorléac, Michel Piccoli ja Gene Kelly. Pierre Loti Maurice Merleau-Ponty Populations légales 2021  Rochefort (Charente-Maritime) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Katya Virshilas

Katya Virshilas (sündinud 10. septembril 1983 Klaipėdas Leedu NSV-s) on Leedust pärit Kanada tantsija ja filminäitleja. Ta on sündinud Leedus juudi perekonnas. 1990 kolis perega Iisraeli. 1996. aastal läks elama Vancouverisse. 2001. aastal võitis Virshilas koos elukaaslasega Kanada ladinatantsu meistrivõistlused; ta osales ka 2003. aasta MM-il. Alates 2004. aastast on ta osa võtnud erinevates teletantsuprojektides. Virshilas on mänginud filmides kõrvalosi. Ta tantsis 2006. aastal tangot koos Antonio Banderasega filmis "Rütm kisub kaasa". Ta õpetas Richard Gere'i ja Jennifer Lopezi tantsima, kui ta mängis koos nendega filmis "Kas tantsime?". Katya Virshilas andmekogus IMDb (inglise)
Möirgavad kahekümnendad

Möirgavad kahekümnendad (inglise keeles Roaring twenties) hõlmab aastail 1920–1929 perioodi ajaloos, kus toimusid suured sotsiaalsed, majanduslikud ning poliitilised muutused. See mõjutas Ameerika Ühendriike ning ka teisi lääneriike. Ameerika Ühendriikides elas esimest korda ajaloos inimesi rohkem linnas kui maal. Kahekümmnendatel tõusid aktsiahinnad kiiresti ja paljud investorid uskusid, et aktsiatesse investeerimine on kindel viis kasumi teenimiseks. Selleks laenati sageli raha, et veelgi rohkem aksiaturule investeerida. Majanduse kasv ja areng tõid kaasa inimeste soovi mugavuse ja vaba aja järele. Selle tulemusena keskendusid paljud kahekümnendate leiutised meelelahutuse pakkumisele ja koduse elu lihtsamaks tegemisele. Need leiutised ei mõjutanud üksnes 1920. aastaid, vaid kujundasid ka tulevasi põlvkondi ja maailma. Oluliste leiutiste hulka kuuluvad näiteks raadio, pesumasin, külmkapp, tolmuimeja ja helifilmide tehnoloogia. Kahekümnendad on tuntud ka kui džässi ajastu (inglise keeles jazz). Džässmuusika sai kiiresti populaarseks tänu oma hoogsale rütmile. Muusikal oli võime panna kuulajad kaasa tantsima ning õppima uut tantsustiili nimega Charleston.Fonograaf ja raadio tegid muusika kättesaadavamaks kui kunagi varem. Plaadimängijad muutusid Ameerikas väga populaarseks. Roaring twenties kõige populaarsem naistemoe trend oli flapper-stiil. Kuid 1920. aastate moes toimus mitmeid stiilimuutusi. Pärast sõda kogesid paljud inimesed majanduslikku jõukust ja hakkasid eelistama valmiskleite, mis olid nii lihtsad kui ka mugavad. "Roaring Twenties: Flappers, Prohibition & Jazz Age ‑ HISTORY". HISTORY (inglise). 28. märts 2023. Vaadatud 12. oktoobril 2024. "The First Measured Century: Timeline: Events - Stock Market Crash". www.pbs.org. Vaadatud 12. oktoobril 2024. www.familysearch.org https://www.familysearch.org/en/blog/1920s-inventions-influential. Vaadatud 12. oktoobril 2024. {{netiviide}}: puuduv või tühi pealkiri: |pealkiri= (juhend) jazzcafe (15. oktoober 2022). "The Smooth History of Jazz Music | River Street Jazz Cafe". The River Street Jazz Cafe (inglise). Vaadatud 13. oktoobril 2024. "Digital History". www.digitalhistory.uh.edu. Vaadatud 13. oktoobril 2024. study.com https://study.com/academy/lesson/1920s-fashion-history-trends.html. Vaadatud 13. oktoobril 2024. {{netiviide}}: puuduv või tühi pealkiri: |pealkiri= (juhend)
Oskar Lehemaa

Oskar Lehemaa (sündinud 14. aprillil 1988 Tallinnas) on eesti režissöör ja stsenarist. "Vanamehe film" (2019) "Karv" (lühifilm, 2019) "Kadunud sokid" (lühifilm, 2023) animafilmide kogumikus "Kaka, kevad ja teised" Auhind, EFTA - Eesti filmi- ja teleauhind (Eesti), 2020, Parim monteerija "Oskar Lehemaa - Eesti filmi andmebaas". www.efis.ee. Vaadatud 13. oktoobril 2024. "Oskar Lehemaa | Editor, Animation Department, Second Unit Director or Assistant Director". IMDb (Ameerika inglise). Vaadatud 13. oktoobril 2024.
Afganistani kunst

Afganistani kunst on välja kujunenud mitmete sajandite jooksul eri kultuuride ja usundite koosmõjul. Vastupidiselt oma iseseisvusele ja isolatsioonile viimastel sajanditel oli iidne ja keskaegne Afganistan pikaaegselt erinevate suurte impeeriumide osa, mis hõlmasid enamasti ka osa tänapäeva Pakistanist, Põhja-Indiast ja Iraanist. Suurem hulk Afganistani linnu kuulusid Kušaani riigi ja Suurmogulite riigi pealinnade või peamiste linnade hulka. Lisaks läbisid mõned Hiina Siiditee marsruudid Afganistani, tuues mõjutusi nii idast kui läänest. Üks olulisemaid Afganistani kunstiperioode on 1. ja 7. sajandi vahel viljeletud Gandhāra kunst, mis arenes välja kreeka-budistlikust kunstist. Islami saabudes kuulus Afganistan pikka aega Pärsia riikide hulka ning tema kunst oli sageli Pärsia kunsti ja üldse islami kunsti oluline osa. Alates 1900. aastatest hakkas rahvas kunstis kasutama lääne tehnikaid. Algselt tegelesid kunstiga meediakanalites ainult mehed, kuigi naised olid suurel määral seotud muu meediaga. Hiljem see muutus, kui Kabuli Ülikooli kunstierialadele hakkasid kandideerima peamiselt naised. Pärast Ţālebāni võimuletulekut 2021. aasta augustis on naistel keelatud kunstiga tegeleda. Afgaani kunst on eksponeeritud Kabulis Afganistani rahvusmuuseumis, Afganistani rahvusgaleriis ja Afganistani rahvusarhiivis. Riigis oli enne Ţālebāni võimuletulekut mitmeid kunstikoole. Kõige märkimisväärseim neist Kabulis asuv Afganistani Kaasaegse Kunsti Keskus (dari keeles:مرکز هنرهای معاصر افغانستان), mis andis noortele võimaluse õppida kaasaegset maalikunsti. Peale riigikorra vahetumist tegelevad afgaanid oma kunsti loomega peamiselt paguluses. Viimastel aastakümnetel on sõda ja äärmusrühmituste ikonoklasm ​​põhjustanud Afganistani kunstipärandi suuremahulist hävingut. "Afganistani kaasaegse kunsti keskus paguluses (Frankfurt, Saksamaa)". Vaadatud 13.10.2024.
Lucian Blaga

Lucian Blaga (9. mai 1895 – 6. mai 1961) oli rumeenia luuletaja, filosoof, luuletõlkija, näitekirjanik ja romaanikirjanik. Ta sündis 9 mail 1895 Lancramis, mis oli rumeenia küla Austria-Ungaris. Tema Isa nimega Isidor Blaga oli külapreester, kes õppis õigeusu teoloogi kui ka saksa filosoofiat. Isidor sai preestriks kui tema enda isa suri kelle nimeks oli Simon Blaga ,kes oli tol ajal lancara külapreester. Simoni surma tõttu jäi preestri koht aga vabaks. Isidoril polnud finatsiniselt stabiilne, et oma haridusega jätkada ja pidi minema preestriks kuigi tal olid teised eesmärgid. Lucian ema nimi oli Ana moga. Ta oli abielus Corneliaga ning neil oli üks tütar nimega Dorli . Ta oli koolidatud välja ida-õigeusu teoloogias kui ka klassika filosoofias. Temast sai Kultuurifilosoofia liige, kui ta õpetas Babeș-Bolyai Ülikoolis. Ta kõrgaegne karjääar langes II maailmasõja ajal, kui Nõukogude väed okupeerisid Rumeenia, kes seadsid sisse sotsialistliku valitsuse. Uus valitsus kõrvaldas Blaga ja paljudki teised professorid ülikooli ametikohtadelt. Kuigi Blagal oli keelatud õpetada ja avaldada teoseid, jätkas ta ikka õppimist ja kirjutamist, avaldades 34 teost. Lucian suri 6. mail 1961 pärast seljaaju kasvaja diagnoosi. Jones, Michael. "lucian blaga". interneti entsüklopeedia. Vaadatud 13.oktoober. 2024. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |vaadatud= (juhend)
Tai omaladina

Tai omaladina (tai keeles: หลักเกณฑ์การถอดอักษรไทยเป็นอักษรโรมันแบบถ่ายเสียงของราชบัณฑิตยสถาน) on ametlik süsteem, mille abil esitatakse taikeelseid sõnu ladina tähtedega. Selle süsteemi avaldas Tai Kuninglik Selts 1917. aasta alguses, kui Tai kandis nime Siam. Tai omaladina põhist transkribeerimist kasutatakse liiklusmärkidel ja valitsuse väljaannetes ning see on Tai transkriptsioonistandarditele kõige lähedasem meetod, kuid selle süsteemi kasutamine on isegi valitsuse poolt ebajärjekindel. Tai omaladina on peaaegu identne ISO 11940-2 standardiga määratletud süsteemile.
Lühifilm

Lühifilm on lühikese kestusega film. Ameerika filmikunstide ja -teaduste akadeemia määratleb lühifilmi kui "originaalfilmi, mille kestvus koos kõigi tiitritega ei ületa 40 minutit". Maailma vanimate lühifilmifestivalide hulgas on Clermont-Ferrandi rahvusvaheline lühifilmide festival Prantsusmaal (alates 1979), Tampere filmifestival Soomes (alates 1969) ja rahvusvaheline lühifilmide festival Oberhausen Saksamaal (alates 1954). Neid kõiki peetakse siiani kõige tähtsamateks lühifilmide festivalideks maailmas. Eesti filmifestivalidest näitavad lühifilme võistlusprogrammides näiteks PÖFF Shorts, Valga Hot Shorts, Haapsalu õudus- ja fantaasiafilmide festival, Pärnu filmifestival. Alates 2020. aastast korraldab Eesti Filmi Instituut ülilühikeste 1-minuti pikkuste filmide konkurssi. PÖFF Shorts Tampere filmifestival Muusikavideo Estonian Shorts "Rule Nineteen: Short Film's Awards". AMPAS. Originaali arhiivikoopia seisuga 17. oktoober 2007. Vaadatud 31. märtsil 2011. ERR (1. juuli 2024). "Galerii: Valgas toimus lühifilmifestival Valga Hot Shorts". ERR. Vaadatud 13. oktoobril 2024. "Pärnu filmifestival – Filmifestival". Vaadatud 13. oktoobril 2024. "Ülilühikeste filmide konkursi tähtaeg läheneb ülikiiresti". Kultuur. 4. veebruar 2021. Vaadatud 13. oktoobril 2024. "2020.a filmid - Digikultuuriaasta". www.filmi.ee. Vaadatud 13. oktoobril 2024.
Anton Karas

Anton Karas (7. juuli 1906 Viin, Austria-Ungari – 10. jaanuar 1985 Hietzing, Viin) oli Austria kandlemängija ja helilooja. Ta on tuntud oma rahvusvaheliselt kuulsa heliriba poolest Carol Reedi 1949. aastal valminud mängufilmile "Kolmas mees". Filmi tiitrites on kirjas: "Tsitrimuusikat esitab Anton Karas". Karase seos filmiga tekkis juhusliku kohtumise tulemusena selle režissööriga. Filmi edu ja selle tunnusmuusika kestev populaarsus muutsid Karase elu. Filmivõtted toimusid teise maailmasõja järgse liitlasvägede okupeeritud Viinis. Režissöör Carol Reed rabatuna Viini ühes kõrtsis kuuldud lihtsatest kandlemeloodiatest küsis selle esitajalt, kas too oleks nõus looma tema filmile muusika. Nii sündis Anton Karase nimiteos "The Third Man Theme" ("Kolmanda mehe teema"), mis tõusis 1950. aastal (mõni kuu pärast filmi linale toomist) rahvusvahelistes muusikaedetabelites esikohale, tuues seni tundmatule esinejale rahvusvahelist kuulsust. Film oli edukas ja Karase elu muutus drastiliselt. Seetõttu tuuritas ta ülemaailmselt ja esines paljudele kuulsustele, sealhulgas Briti ja Rootsi kuningliku perekonna liikmetele ning paavst Pius XII enda ees. Anton Karas suri jaanuaris 1985 ja on maetud Viinis Sieveringeri kalmistule. Anton Karas tsitriga ja Orson Welles Anton Karas kanneldamas Amsterdami kontserdisaali laval (1951) Anton Karase haud  Anton Karas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Anton Karas andmekogus IMDb (inglise) Anton Karas - Der Dritte Mann (The Third Man). YouTube, 7. detsember 2016 (video)
1814

◄ | 18. sajand | 19. sajand | 20. sajand | ► ◄ | 1780. aastad | 1790. aastad | 1800. aastad | 1810. aastad | 1820. aastad | 1830. aastad | 1840. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1810 | 1811 | 1812 | 1813 | 1814 | 1815 | 1816 | 1817 | 1818 | ► | ►► 1814. aasta (MDCCCXIV) oli 19. sajandi 14. aasta. 1. veebruar (vkj 20. jaanuar) – Tartu tähetornis alustati süstemaatilisi vaatlusi. 15. juuli (vkj 3. juuli) – Tartus alustas tegevust Tartu Ülikooli õppejõudude ja üliõpilaste ajaviiteklubi Akadeemiline Musse. Johan Heinrich Rosenplänter asutas Pärnus Eesti Koolmeistrite Kooli. Valmis Karl Ernst von Baeri doktoritöö "Eestlaste endeemilistest haigustest". 14. jaanuar – Kieli lepinguga loovutas Taani kuningas Norra krooni Rootsi kuningale. 29. märts – Taanis anti juutidele teiste elanikega võrdsed õigused. 27. jaanuar – Eugène Emmanuel Viollet-le-Duc, prantsuse arhitekt 30. mai – Mihhail Bakunin, vene filosoof 4. oktoober – Jean-François Millet, prantsuse maalikunstnik 15. oktoober – Mihhail Lermontov, vene luuletaja 19. november – Jeronim de Rada, itaalia/albaania kirjanik, publitsist ja folklorist 23. november – Elbridge Gerry, USA 5. asepresident 1813–1814 Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 118 Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion.
Iraagi ja Levandi Islamiriik – Khorāsāni provints

Iraagi ja Levandi Islamiriik – Khorāsāni provints (araabia keeles: الدولة الاسلامية – ولاية خراسان, pärsia keeles: دولت اسلامی – ولایت خراسان, rahvusvaheliselt lühendatud kui ISIS–K, IS–K, IS–KP) on sunniitliku islamistliku terroriorganisatsiooni Islamiriik piirkondlik haru, mis tegutseb Kesk-Aasia lõunapoolel, peamiselt Afganistanis ja Pakistanis. Islamiriik püüab destabiliseerida ja asendada praeguseid valitsusi ajaloolises Khorāsāni piirkonnas eesmärgiga luua Lõuna- ja Kesk-Aasias kalifaat, mida juhitakse rangelt tõlgendatud islami šariaadiseaduse alusel, seda kavatsetakse võidu puhul laiendada ka antud piirkonnast väljapoole. ISIS-K vastutab arvukate rünnakute eest tsiviilelanike vastu Afganistanis ja Pakistanis, peamiseks sihtmärgiks on olnud šiiidid, poliitikud ja valitsustöötajad.
Gabriel Yared

Gabriel Yared (araabia keeles جبرائيل يارد; sündinud 7. oktoobril 1949 Beirutis Liibanonis) on Liibanonist pärit Prantsusmaa filmihelilooja. Yared on muusika kirjutanud rohkem kui 130 filmile. Saanud arvukalt filmiauhindu, sealhulgas Anthony Minghella filmidele tehtud muusika eest nomineeriti teda kolmel korral Oscarile (üks neist võitis). 1993 – võitis parima filmimuusika Césari (Jean-Jacques Annaud' film "Armuke") 1997 – võitis parima filmimuusika Oscari (Anthony Minghella film "Inglise patsient") 2000 – nomineeriti parima filmimuusika Oscarile (Minghella film "Andekas härra Ripley") 2004 – nomineeriti parima filmimuusika Oscarile (Minghella film "Külmale mäele")  Gabriel Yared – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Gabriel Yared andmekogus IMDb (inglise)
Karistusjärgne kinnipidamine

Karistusjärgne kinnipidamine on isikule määratav vangistus, kelle puhul peetakse tõenäoliseks, et vabaduses olles saadaks ta korda süütegusid. Tavaliselt määratakse see oma vanglakaristuse ära pidanud kriminaalile, kelle vabadusse laskmist hinnatakse liiga ohtlikuks. Eestis oli karistusjärgne kinnipidamine karistusseadustiku järgi legaalne lühikest aega aastatel 2009–2011. Juunis 2011 tunnistas Riigikohus karistusjärgse kinnipidamise põhiseadusvastaseks. Karistusseadustiku § 872 lg 1 järgi oli karistusjärgne kinnipidamine mittekaristuslik mõjutusvahend, mille peamine eesmärk on takistada uute kuritegude toimepanemist teise isiku füüsilist, psüühilist või seksuaalset puutumatust raskelt ohustanud või kahjustanud kuriteos süüdi mõistetu poolt, kelle puhul on alust arvata, et ta võib vabaduses viibides panna toime uusi samalaadseid kuritegusid. Haldusarest Meelevaldne vahistamine ja kinnipidamine Sisekaitseseadus (Singapur) Xinjiangi kinnipidamislaagrid https://www.riigikohus.ee/lahendid?asjaNr=3-4-1-16-10 https://www.riigiteataja.ee/akt/13203915
Philippe Sarde

Philippe Sarde (sündinud 21. juunil 1948 Neuilly-sur-Seine'is Hauts-de-Seine'i departemangus) on prantsuse filmihelilooja. 17-aastaselt lavastas ta 35-millimeetrise kaameraga filmitud mustvalge lühifilmi "Florence", millele ta komponeeris muusika ja palus Vladimir Cosmal aidata tal seda muusikaliselt vormistada. Seejärel kõhkles ta, millises suunas jätkata – oli vaja valida filmi tegemise ja muusika vahel. Pärast seda, kui ta palus viiekümnel inimesel enda ümber oma äsjatehtud lühifilmi vaadata ja pärast nende imetlemist tema muusikaliste annete üle otsustas ta valida filmihelilooja elukutse. Sarde on muusika kirjutanud rohkem kui 220 filmile. 1981 – nomineeriti parima filmimuusika Oscarile (Roman Polański film "Tess")  Philippe Sarde – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Philippe Sarde andmekogus IMDb (inglise)
Stephen Warbeck

Stephen Warbeck (sündinud 21. oktoobril 1953 Southamptonis) on Briti filmihelilooja. Warbeck on muusika kirjutanud rohkem kui 140 filmile. Ta on proovinud kätt ka lavastajana. Tema režissööridebüüt oli 2020. aastal valminud komöödia elementidega teekonnafilm "Mütsiga mees". 1999 – võitis parima filmimuusika Oscari (John Maddeni film "Armunud Shakespeare") Stephen Warbeck andmekogus IMDb (inglise)