laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lepalind (perekond)

Lepalind (Phoenicurus) on lindude perekond rästaslaste sugukonnast. Lepalinnu perekonda kuulub 11 liiki, millest Eestis elavad kaks: Lepalind ehk aed-lepalind Phoenicurus phoenicurus Must-lepalind Phoenicurus ochruros Suguline dimorfism väljendub selgelt. Emaslinnu välimus on palju tagasihoidlikum kui isaslinnul. Lepalinnud on putuktoidulised. Lepalinnud pärinevad Kesk-Aasia mäestikest ja platoodelt, kust nad on levinud ja lahknenud mitmele poole Aasias Atlandi ookeanist Kirde-Hiinani. Tänapäeval elavad lepalinnud Himaalajas, Pamiiris, Hindukušis, Kaukasuses, Taga-Kaukaasias, Alpides, Püreneedes ja Atlases. Viimase 250 aasta jooksul on täheldatud lepalindude elamaasumist keskmäestikest Euroopa tasandikele. Nende levila on laienenud kuni 61° põhjalaiuseni.
Edvin Matson

Edvin Matson (3/15. mai 1880 Tallinn – 20. veebruar 1939 Berliin) oli eesti farmatseut. Apteeker EDVIN MATSON . sünd. Tallinnas, 3./15. mail 1880 surn. Berliinis, 20. veebruaril 1939, Uus Eesti, nr. 53, 23 veebruar 1939
Eesti Kristlik Televisioon

Eesti Kristlik Televisioon on mittetulundusühing, mis tegeleb kristlike telesaadete tegemise, video- ja helisalvestuse ja montaažiga. Eesti Kristliku Televisiooni rajasid Andres ja Peeter Võsu septembris 1991 aktsiaseltsina. See oli taasiseseisvunud Eesti esimene eratelekanal. Alates 1993. aastast mittetulundusühing. "Telelegendide lahing". ERR 2020, esmaeeter ETV-s 24.12.2020. Koduleht
Jens Christian Johansen

Jens Christian Johansen (1868 Slagelse, Taani – 29. jaanuar 1929 Tallinn) oli taani maaparandusinsener ja Taani aupeakonsul Eestis aastatel 1918–1929. Johansen õppis Kopenhaagenis maaparandusinseneriks (kultuuriinseneriks) ning asus 1892. aastal tööle Vitebski kubermangu. Seal paistis ta silma eduka maaparandajana ja nõnda kutsus baltisakslaste juhitud Liivi- ja Eestimaa Maakultuuri Büroo ta 1901. aastal selle Tallinna osakonna juhatajaks. 1910. aastast tegutses ta Eestimaa Aadli Krediitkassa alluvuses, jätkates maaparandustööde korraldamist. 1915. aastal reisis Johansen Taani, kuid tema perekond jäi Eestisse. 1916. aastal, kui ta soovis pere juurde sõita, ei lubanud Venemaa võimud seda, väidetavalt selle tõttu, et ta oli baltisakslaste teenistuses. Alles 1918. aasta lõpul, pärast Eesti faktilist iseseisvumist, õnnestus tal Tallinna naasta. Et olud olid segased ja Eestis viibivad taanlased olid Punaarmee pealetungi tõttu tõsises ohus, siis otsustas Taani riik Johanseni kui Eesti olusid tundva mehe aupeakonsuliks määrata. Esialgu oli ta seda ajutiselt, hiljem juba alaliselt. Konsulina tegutsemise algusajal oli ta jätkuvalt ka rüütelkonna palgal, seda ilmselt ka seetõttu, et aukonsulina tegutsedes ta palka ei saanud. Tema seisukohad Eesti riigi suhtes olid esialgu kahtlevad, ilmselt olid tema vaated mõjutatud baltisakslastest, kellega ta tihedalt lävis. 1919. aasta sügisel lahkus ta baltisakslaste teenistusest, sest rüütelkond kaotas seisusliku organisatsioonina mõtte ning temaga suhelnud baltisakslased politiseerusid. Otsest seost poliitilise parteiga tahtis Johansen aga vältida. 1923. aasta paiku aktsepteeris Johansen Eestit riigina lõplikult ja töötas seejärel kuni surmani ilma palgata Taani aukonsulina Eestis. Lisaks pidas ta (agentuur-inkasso finantseerimis) Kommandiit-Ühisust J. C. Johansen  Ko, mis asus aadressil Uus tänav 14. Ta suri Greiffenhageni kliinikus südamerabandusse. 1921, 22. veebruar Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk 1925, 29. aprill Vabadusristi III liik 2. järk Johansenil oli kolm last: poeg Karl Adam (1894–1942) hukkus Gulagis, tütar Ingeborg oli kirjanik (ka pseudonüüm Edith Paider) ja poeg Paul oli tuntud ajaloolane. Vello Helk. Taani peakonsuli esimene raport ja tema hilisem tegevus. Kleio 1995, nr 3 (13), lk-d 67–70; siin lk 67 Taani peakonsuli esimene raport ja tema hilisem tegevus, lk 68 Teenetemärkide kavalerid Teenetemärkide kavalerid Kalervo Hovi. "Estland in den Anfängen seiner Selbständigkeit. Die Tagebuchaufzeichnungen des dänischen General konsuls in Reval Jens Christian Johansen 13.12.1918–29.5.1919". Turun yliopisto, 1976, 146 lk Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Petter Hegre

Petter Hegre (sündinud 8. septembril 1969 Stavangeris) on norra aktifotograaf. Hegre art
Valter Reili

Valter Reili (9. juuli 1908 Kavastu – 4. jaanuar 1979 Edmonton) oli Eesti sõjaväelane (kapten). 12. september 1928 – ülendatud nooremleitnandiks 31. mai 1930 – kinnitatud sõjaväelenduri kutses 1. juuli 1930 – üle viidud Üksikusse Lennuväedivisjoni nr. 3 19. veebruar 1932 – ülendatud leitnandiks 17. veebruar 1939 – ülendatud kapteniks Viljandis purunes lennuk. Kaja, 26. august 1935, nr. 200, lk. 1.
Nikolai Georg

Nikolai Georg (6. august 1901 – 21. oktoober 1956 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (vanemleitnant). 5. august 1921 – ülendati lipnikuks 22. veebruar 1924 – teenis merekindlustes, ülendati nooremleitnandiks 24. november 1926 – ülendati leitnandiks 19. veebruar 1932 – ülendati kapteniks 16. juuni 1939 – teenis Naissaare Komandantuuris, nimetati ümber vanemleitnandiks Eesti ohvitserid 1918-1940
Aleksander Saluoja

Aleksander Saluoja (kuni 4. maini 1935 Aleksander Sakkeus, 16. jaanuar 1896 – 13. juuli 1941 Ostrovi lähistel) oli Eesti sõjaväelane (major). Ta lõpetas 1915. aastal Tallinna Reaalkooli. 31. detsember 1919 – teenis 7. Jalaväepolgus, ülendatud alamkapteniks 22. veebruar 1924 – teenis Piirivalve Valitsuses, ülendatud kapteniks 19. veebruar 1932 – ülendatud majoriks 20. detsember 1939 – määratud Piirivalve Talituse üldosakonna ülemaks Kotkaristi IV klassi teenetemärk, 1936 Eesti Punase Risti teenetemärgi II järgu II aste, 1936
Bikari atoll

Bikari atoll on Marshalli saarte hulka kuuluv asustamata atoll Mikroneesias. Bikari atoll kuulub Rataki ahelikku. Bikari atolli geograafilised koordinaadid on 12° 14′ N, 170° 8′ E. Lähim naaberatoll on Utiriki atoll umbes 100 km kaugusel kagus. Atolli pindala on 50 ha. Suuremad saared on Bikar, Jabwelo, Almani ja Jaboero. Saared on madalad.
Bikar

Bikar on Marshalli saarte hulka kuuluv asustamata saar Mikroneesias, osa Bikari atollist. Bikar on atolli saartest suurim. Selle maksimaalne kõrgus on 6 meetrit merepinnast.
Arnold Habicht

Arnold Viktor August Habicht (29. mai 1878 Tori – 26. märts 1964 Bad Segeberg) oli eesti vaimulik. Arnold Habicht sündis Tori köstri pojana, gümnaasiumihariduse omandas Pärnus. Aastatel 1901–1902 õppis ta Riia Polütehnilise Instituudis ehitust, kuid katkestas õpingud tervislikel põhjustel. Aastatel 1902–1907 õppis Arnold Habicht usuteadust Tartu Ülikoolis. 1907–1908 oli ta Tartu Maarja koguduse abiõpetaja, 1908–1910 Kihelkonna koguduse õpetaja ning 1910–1933 Tartu Pauluse koguduse õpetaja. Aastal 1933 siirdus Arnold Habicht perega Saksamaale. 1933–1945 oli ta Stettini Jakobi koguduse õpetaja ning 1945–1960 Bad Segebergi (Schleswig-Holsteini liidumaa) haigla vaimulik. Arnold Habicht on maetud Bad Segebergi Maarja kiriku surnuaeda. Ligi 200 aasta jooksul (1770–1969) andsid Habichtid isalt pojale edasi Tori köstri ametit. Arnold Habichti äi Eugen Joseph von Blossfeldt oli eesti vaimulik. Tema vennapoeg Alexander Habicht (sünd. 1911, õppis kuni 1939 usuteadust, oli sõjaväes, jäi Venemaal sõjavangilaagris kadunuks. Arnold Habichti pojapoeg Christian Habicht (1952–2010) oli saksa näitleja ja maletaja. Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann Arnold Habichti elulugu Kirikust leiti põnev kiri, Postimees, 8. oktoober 2008
Onega rajoon

Onega rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Arhangelski oblastis. Rajoonikeskuseks on Onega jõe suudmes Arhangelski–Vologda raudtee ääres asuv Onega linn. Rajoon jaguneb 8 asunduseks, millest 2 on linnalised. Q126687602
1954. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1954. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 13. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 1.-7. märtsini Åres Rootsis. Võistlustel jagati välja 8 komplekti medaleid (neli ala nii meestele, kui naistele). Finaal: 1. märts Osavõtjaid: 67 Maailmameister 1952: Othmar Schneider, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 3. märts Osavõtjaid: 65 Maailmameister 1952: Stein Eriksen , Norra Ametlikud tulemused Finaal: 7. märts Osavõtjaid: 60 Maailmameister 1952: Zeno Colò , Itaalia Ametlikud tulemused Finaal: ? Osavõtjaid: 68 Ametlikud tulemused Finaal: 1. märts Osavõtjaid: 64 Maailmameister 1952: Andrea Mead-Lawrence , USA Ametlikud tulemused Finaal: 4. märts Osavõtjaid: 40 Maailmameister 1952: Andrea Mead-Lawrence , USA Ametlikud tulemused Finaal: 2. märts Osavõtjaid: 38 Maailmameister 1952: Trude Jochum-Beiser , Austria Ametlikud tulemused Finaal: ? Osavõtjaid: 40 Ametlikud tulemused MM-i tulemused FIS-i kodulehel
Liivi rand

Liivi rand (liivi keeles Līvõd Rānda, läti keeles Lībiešu krasts) on 1991. aastal Läti valitsuse poolt Kuramaa põhjarannikule loodud kultuurilis-ajalooline ala, millesse kuulub 12 endist liivi küla, milleks on lääne poolt ida poole lugedes Lūž, Pizā, Īra, Ūžkilā, Sīkrõg, Irē, Kūoštrõg, Pitrõg, Sǟnag, Vaid, Kūolka ja Mustānum. Mõnikord räägitakse Liivi rannast ka kui Kuramaa liivlaste traditsioonilisest asualast, mis oli välja kujunenud 19. sajandi lõpuks. Selle piirkonna hulka kuuluvaks on peetud ka Ventspilsist 20 kilomeetrit põhja pool asuvat Paţikmō küla Lūžist lääne pool, kuigi sealne rahvastik on lätistunud varem kui muude külade rahvas. Ala administratsiooni ülesanneteks määrati piirkonna teaduslik dokumenteerimine, kinnis- ja vallasasjade säilimise eest hoolitsemine, hoonestuseeskirja järgmise ja maastiku säilimise tagamine, sotsiaalmajandusliku arengu ja keskkonnakaitse seisukohtade väljatöötamisel osalemine, teaduslike, haridus- ja kultuuriürituste korraldamine. Alates 2003. aastast on institutsiooni korduvalt reformitud, millega on kaasnenud riikliku toetuse vähenemine. Ajalooliselt oli liivi rand jagatud kaheks osaks (ida- ja lääneosa), kus räägiti ka erinevaid murdeid – ida- ja läänemurret. 1920. aastail üritati liivlaste asuala ühendada ühte valda, kuid see plaan ebaõnnestus. Kumbki osa kuulus eraldi valla ja kihelkonna alla. Praegu on ajalooline Liivi ranna territoorium jagatud Ventspilsi, Dundaga ja Roja piirkonna vahel. Liivi ranna ala kattub osaliselt Slītere rahvuspargi territooriumiga. Pärast Läti Vabariigi taastamist on Liivi rannast saanud populaarne turismi- ja suvituskoht. Renāte Blumberga. "Liivlased 19–21. sajandil". // Liivlased. Ajalugu, keel ja kultuur, koostanud ja toimetanud Renāte Blumberga, Tapio Mäkeläinen ja Karl Pajusalu. Tallinn, Eesti Keele Sihtasutus, 2011. Lk 127–153
Samuel Nilsson

Samuel Nilsson, Hässle mõisast (surnud 1607 Tartu lähedal) oli Rootsi sõjaväelane ja Narva asehaldur (1601–1607). Samuel Nilsson sündis Stockholmi kodaniku Nils Jönssonsi pojana. Sigismundi ja hertsog Karli vahelise võimuvõitluse ajal, 1598. aastal Linköpingis toimunud Stångebro lahingus juhtis ta hertsog Karli jalaväge. Tema ja Anders Lennartssoni väeüksustel oli märkimisväärne osa hertsog Karli juhitud mässuliste võidus. 1599. aastal osales sõjategevuses Soomes ja koos Carl Carlsson Gyllenhielmiga Kalmari lossi piiramisel. Poola-Rootsi sõja ajal 1600. aastal määrati jalaväeülemaks Liivimaal, ning osales Viljandi lahingus 1600. aastal ja Koknese (1601) vallutamisel. 3. novembril 1601. aastal määras Rootsi kuningas Karl IX ta Narva linnuselääni ja Narva asehalduriks Rootsi Ingeris (Täyssinä rahu tõttu oli Ingerimaa Moskva tsaaririigi haldusalas ja Ivangorodi vojevoodiks sel ajal Mihhail Glebovitš Saltõkov (ru), kuid osales samal ajal ka Poola-Rootsi sõjategevuses Liivi- ja Eestimaal. 1604. aastal nimetati taas Narva asehalduriks. 1604. aastal sai ta Rootsi aadlikuks, kuid ei introdutseeritud Rootsi rüütelkonda. Pärast 1605. aastal toimunud Salaspilsi lahingut (Kircholmi lahing) juhtis ta sõjaväeüksust Liivimaal ja hukkus Rootsi-Poola sõjas, 1607. aastal Tartu lähedal. Talle kuulus Hässle mõis (Hessle) Upplandis. Ta oli abielus Carin Andersdotter Cruusiga, kes oli Edeby, Värnsta ja Lundby härra Anders Larsson Cruusi (1548–1591) ja Porvoost pärit Kristina Flemingi (surn.1578) tütar. Kristina Fleming oli Peder Johansson Flemingi (surn.1562) ja Hålbonäsis pärit Karin Håkansdotteri (surn.1578) tütar. Abikaasa vend Jesper Andersson Kruse (aastast 1625 Cruus af Edeby) (1576–1647) oli ooberst Liivimaal, osales samuti Poola-Rootsi sõjas ja langes koos hilisema Haapsalu asehalduri, ooberst Christer Sommega 1601. aasta Koknese lahingus poolakate kätte vangi. Schlegel, Ernst Bernhard. Klingspor, Carl Arvid. Den med sköldebref förlänade men ej å riddarhuser introducerade Svenska adelns ättar-taflor. Stockholm: P. A. Norstedt & Söner, 1875 s. 252 Samuel Nilsson Nordisk familjebok (1916), lk. 611 (rootsi keeles) Nordisk tidskrift för bok- och biblioteksväsen / Årgång XIII. 1926 lk.190 "(1754) Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... lk. 236". sv:Christer Somme Elulugu (1916), lk. 611 Nordisk familjebok (rootsi keeles) Elulugu (1899), lk. 1933 Nordisk familjebok (rootsi keeles) roskildehistorie.dk: sugupuu
Walter von Engelhardt

Moritz Alexander Walter von Engelhardt (30. juuni (vkj 18. juuni) 1864 Tartu – 1940 Düsseldorf) oli baltisaksa aednik. Ta sündis Tartu Ülikooli teoloogiaprofessori, tõelise riiginõuniku Gustav Moritz Constantin von Engelhardti ja Amalie Helene Alexandra von Oettingeni pojana. Engelhardt kujundas mitmeid Liivimaa mõisaparke – Õisu, Räpina, Luua (1893), Pühajärve, Kärstna (1904) jt. Lätis on umbes 40 tema kujundatud parki, millest kuulsamad on Skrīveri, Kazdanga, Lielstraupe, Unguri ja Hopa mõisapark ning mitmed Riia linnapargid. Engelhardti aiakujundust iseloomustab avar, kaugele ulatuv muruplats peahoone ees, enamasti vaatega veekogule. Muruplatsi palistavad kahelt poolt madalad põõsaste grupid, nende taga kõrgemad põõsad ja seejärel suured, tavaliselt pügamata jäetud puud. Põõsagruppide ja muru vaheline piir joonistub lainjalt. Muru servi ilmestasid sageli siberi nulu grupid, mis on ainulaadne Eesti parkidele. Euroopas peetakse teda 20. sajandi uue saksa aiastiili rajajaks ja Düsseldorfi aiakunstnike koolkonna loojaks. Engelhardti ettepanekul ja põhjendusel sai moodsast aiakunstist eraldi kunstiliik – varem oli see olnud arhitektuuri osa. Alates 1905. aastast töötas ta Düsseldorfi linna aednikuna. Moritz Alexander Walter von Engelhardt abiellus 1893. aastal vabapreili Anna Maria Gertrud von Drachenfelsiga, kes oli vabahärra Eduard von Drachenfelsi ning Pauline von Behri tütar. Abielust sündisid: Heinrich Moritz Eduard von Engelhardt (1894–1918), hukkus sõjategevuses Picardies Arnold Peter Philipp von Engelhardt (1896–1915), hukkus sõjategevuses Galiitsias Karin Helene Elisabeth von Engelhardt (sündis 1898), abiellus Carl Liebrechtiga Viide: Viited: Engelhardt "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1, 1: Livland" Starke. Görlitz. 1929 lk. 41 (saksa) "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1, 1: Livland" Starke. Görlitz. 1929 lk. 40 (saksa) Mari Laane Iluaianduse käsiraamat. 2005 Varrak lk16 "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1, 1: Livland" Starke. Görlitz. 1929 lk. 36 (saksa) "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1, 1: Livland" Starke. Görlitz. 1929 lk. 39 (saksa) "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1, 1: Livland" Starke. Görlitz. 1929 lk. 67 (saksa) [1] [2] sugupuu
Floristika

Floristika ehk lilleseade on tarbekunsti liik, mis tegeleb lillede ja muu taimmaterjali (lehed, marjad, viljad, rohttaimed, pähklid jms) üheldamisega kompositsiooniks (lillekimbud, traatkujundid jms). Floristikaga tegelev inimene on florist ehk lilleseadja, kes tunneb taimmaterjali erinevaid sortimente, nende hooldusnõudeid, kasvutingimusi, säilitamist, lilleseade võtteid ning klienditeeninduse põhialuseid. Tutvustus floristikaga OÜ Garden Decore kodulehel[alaline kõdulink]
Initsiaalid

Initsiaalideks nimetatakse isiku nime esitähtedest moodustatud lühendit. Näiteks Karl Tamme initsiaalid on K. T. (ehk KT). Monogramm
Supereksliibris

Supereksliibris on köitmisel raamatukaanele (nt nahka) pressitud märk omaniku tunnusena (nimi, monogramm, vapp vm). Eksliibris
Kunstistuudio Krisepto

Kunstistuudio Krisepto on mittetulundusühing Võrus. Ühingu eesmärk on kristliku eetika ja esteetiliste väärtuste propageerimine lastele ja noortele kunstiloomingu kaudu. Stuudio alustas tegevust aastal 1997. Asutajaliikmed olid Liive Koppel ja Thea Kant. Koduleht (koduleht kättesaamatu alates 2013; arhiiviversioon 3. jaanuarist 2009, vt: [1]) Elina Kononenko Kriseptol täitus kümme aastat Võrumaa Teataja Kristlik kunstistuudio Võrus 26 Feb 2002
Liive Koppel

Liive Koppel (4. veebruar 1940 Võrumaa Tagaküla – 30. oktoober 2023) oli eesti kunstnik. Tema meelisteemad olid Eestimaa loodus ja lilled. Aastatel 1957–1962 õppis ta Tartu Kujutava Kunsti Koolis joonistamist, maalimist ja kunstipedagoogikat. On osalenud mitmetel täiendkursustel. Tema õpetajad on olnud Harri Pudersell, Alfred Kongo, Kaljo Polli, Villu Toots. Koppel on õppinud ka Kõrgemas Usuteaduslikus Seminaris. Ta on töötanud kunstiõpetajana Alatskivi Keskkoolis, Võru I Põhikoolis, Võru Huvikojas. Ta oli Kunstistuudio Krisepto üks asutajaid. Kunstnikuna on ta töötanud Võru Tarbijate Kooperatiivis, Võru linna dekooriateljees ja Võru Mööblivabrikus, samuti linna kunstinõukogu sekretärina. Näitustel oli Liive esinenud järjepidevalt alates 1967. aastast, lisaks Eestile ka Soomes, Rootsis, Saksamaal, Lätis ja Venemaal. Ta on kujundanud trükiseid ja illustreerinud raamatuid. Ta kuulus Eesti Kalligraafide Koondisse ja Tartu Kunstnike Liitu, on olnud Võru Kunstiklubi president. Alates 2002. aastast elas Tartus. "EKABL: Liive Koppel". EKABL. Vaadatud 4. veebruaril 2024. Koduleht Liive Koppel: "Meie tee on Jumala käes" Eesti Kirik, 13.02.2013 08.02–05.03.2010 Liive Koppel juubelinäitus "Astumised ajas" Võru Linnagalerii
Johannes Remmel

Johannes Remmel VR II/3, VR II/2 (kuni 1920. aastani Johann Remmel; 27. juuni 1897 Kudruküla, Vaivara vald – 12. november 1942 Norillagi vangilaager, Norilsk, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). 1918–1919 – teenis Eesti Rahvaväe 4. jalaväepolgus sapöörikomando ülema ja pataljoniülemana 4. oktoober 1919 – Välipatarei nr. 7 ülem, üle viidud kindluse patarei nr. 12 ülemaks 15. jaanuar 1920 – teenis 4. Jalaväepolgus, kinnitatud leitnandi auastmes 11. veebruar 1920 – ülendatud alamkapteniks 22. veebruar 1923 – teenis 1. jalaväepolgus, ülendatud kapteniks 19. veebruar 1926 – teenis 5. jalaväepolgus, ülendatud majoriks 19. veebruar 1932 – teenis 8. Üksikus Jalaväepataljonis, ülendatud kolonelleitnandiks 4. aprill 1934 – 8. Üksiku Jalaväepataljoni ülem, lähetatud Kaitsevägede Staapi 15. november 1935 – määratud Topo-hüdrograafia kursuse õppejõuks 5. juuni 1936 – Kaitsevägede Staabi VI osakonna ülema kohusetäitja, määratud Auto-Tankirügemendi ülema ajutiseks kohusetäitjaks 16. september 1936 – Kaitsevägede Staabi VI osakonna ülema kohusetäitja, määratud Kaitsevägede Staabi käskudetäitja ohvitseri kohusetäitjaks 5. oktoober 1936 – määratud Auto- tanki ala ohvitseride ettevalmistamise kursuse õppejõuks 1. oktoober 1937 – määratud Auto-tanki alal üleajateenijate-allohvitseride ettevalmistamise kursuse õppejõuks 4. oktoober 1938 – määratud Auto-Tankirügemendi ülemaks 17. veebruar 1939 – ülendatud koloneliks 8. november 1939 – määratud Võru-Petseri Sõjaväeringkonna ülemaks . 1941, 182. Eesti Laskurdiviisi staap. EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940.
Mustrind

Mustrind (Erithacus komadori ehk Luscinia komadori) on linnuliik rästaslaste või kärbsenäplaste sugukonna punarinna või ööbiku perekonnast. Jaapani keeles akahige ('punane habe'). Ohualdis liik. Ametlikult on tunnustatud kolm alamliiki: Erithacus komadori komadori ingl. Ryukyu Robin, Korean/Temminck's Robin Erithacus komadori namiyei ingl. Stejneger's Ryukyu Robin Erithacus komadori subrufa ingl. Yaeyama Ryukyu Robin Mustrind on levinud üksnes Ryukyu ehk Nansei saarestikus Jaapanis. Komadorid elutsevad Amami ja Okinawa saartel ning namiyei on iseloomulik liik Okinawa saare põhjaosas. Subrufa elutseb Sakishima saarestikus Ishigaki, Iriomote ja Yonaguni saartel. 80 000 – 90 000 isendit. Isane on tume punase ja musta (rinnaesine) sulestikuga. Elutseb tihedas metsas alustaimestikes ja niisketes piirkondades. Talvitub lõunapoolsetel saartel. Vaenlasteks on mangustlased (Okinawa) ja nirklased (Nakanoshima). Inimtegevuse (metsaraie) tagajärjel hävivad nende elupaigad. Linnu häälitsus on kile ja metalne. BirdLife International (2012). "Erithacus komadori". The IUCN Red List of Threatened Species. Version 2012.2 (Inglise keel). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. Vaadatud 9. detsember 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Ryukyu Robin. BirdLife International Ryukyu Robin (Luscinia komadori). The Internet Bird Collection Liigi kirjeldus. Okinawa Island Nature Encyclopedia Liigi kirjeldus. Okinawa Japan Virtual Ginza Your door to Okinawa Japan. komadori, Erithacus komadori Luscinia komadori, Erithacus komadori. Maailma lindude nimetused. Liigi nimetus eri keeltes. Nomen.at - animals and plants Postmark. Laul. MP3, 478 kB Laul. MP3, 459 kB Häälitsus (meenutab konna). MP3, 90 kB Häälitsus (meenutab konna). MP3, 390 kB Häälitsus (kile). MP3, 135 kB Foto. ARKive Foto. Mike Danzenbaker. Okinawa, Japan. April 1999 Foto:Isane lind. Flickr Fotod. oiseaux.net
Sõda

Sõda on riikide, rahvaste või muude rühmituste vaheline organiseeritud (relvastatud) konflikt, surumaks ühe osapoole tahet, huvisid või ideoloogiat jõuga (vägivaldselt) peale vastaspoolele. Põhiliseks edu saavutamise meetodiks sõjas on üldjuhul lahing. Tavaliselt on sõja eesmärk geopoliitiline. Oma raamatus "Sõjast" on Preisi sõjandusteoreetik Carl von Clausewitz öelnud, et sõda on poliitika jätkamine teiste vahenditega." Tulenevalt toimumise tingimustest, ulatusest, kasutatavatest vahenditest ja meetoditest võidakse sõda või selle olulist osa (olulist operatsiooni) nimetada ka näiteks tuumasõjaks, maailmasõjaks, meresõjaks, õhusõjaks, sissisõjaks, kaevikusõjaks või manööversõjaks. Kodusõda võivad pidada samas riigis asuvad erinevad osapooled (näiteks Inglise kodusõda) või mõnel juhul ka eri riigid, mis on olnud varem ühendatud (näiteks Ameerika Ühendriikide kodusõda). Sõna sõda kasutatakse metafoorina ka mittesõjalise konflikti või sõjalist vastasseisu jäljendava tegevuse kohta, näiteks sõnades klassisõda, kaubandussõda, kübersõda, propagandasõda ja lisaks mängulises mõistes ka padjasõda või lumesõda. Sõjaks nimetatakse vahel ka kollektiivseid konflikete muudel loomadel kui inimestel. Sipelglased osalevad ulatuslikes liikidevahelistes kokkupõrgetes, mida saab pidada sõjaks, ning šimpansid peavad samuti hõimusõdu. Arvatud on ka, et sarnast käitumist esineb teistelgi liikidel, kuid andmeid selle kohta on vähe. Algselt koosnesid sõjad tõenäoliselt väikestest rüüsteretkedest. 12 000 aasta vanusest Nuubia matmispaigast on leitud vägivalla ohvreid. Alates riikide loomisest Lähis-Idas umbes 5000 aastat tagasi on sõjategevust esinenud suuremas osas maailmast. Püssirohu kasutuselevõtmine ja tehnoloogiline areng on viinud moodsa sõjapidamiseni. Maailma ajaloo ohvriterohkeim sõda on olnud teine maailmasõda 1939–1945. Tänapäeval kasutatakse sõdades varasemast märksa rohkem ka majanduslikke, diplomaatilisi ja ideoloogilisi mõjutusvahendeid, seetõttu on sõja mõiste tähendus muutunud. bellitsism käsilassõda linnalahing madala intensiivsusega konflikt patsifism põletatud maa taktika sõdade loend sõjandus sõjateadus Carl von Clausewitz. "Sõjast". Tallinn 2004. Warrior Ants: The Enduring Threat of the Small War and the Land-mine. Times, märts 2006. (inglise) How Ants Carry on War. (inglise) A Morphological Tour of the Super Organism. (inglise) Sun Zi, "Sõja seadused". ISBN 9985811070 Niccolò Machiavelli, s:"The Art of War" ('Sõjapidamise kunst'). (inglise keeles)
Aleksander Selvet

Aleksander Oskar Selvet VR I/3 (kuni 17. augustini 1936 Aleksander Oskar Scheervel, 27. märts 1884 – 27. jaanuar 1942 Ussollagi vangilaager, Permi oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). 2. september 1919 – nimetati 1. Diviisi tagavarapataljoni ülemaks 19. veebruar 1937 – teenis Piirivalve Narva jaoskonnas, ülendatud koloneliks 18. jaanuar 1939 – Piirivalve Narva jaoskonna ülem, vabastatud tegevteenistusest Vabadusristi I liigi 3. järk, 1920 Kotkaristi III klassi teenetemärk, 1935 Läti Karutapja orden