laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jakob von Sievers

Krahv Jakob Johann von Sievers (19. august (ukj 30. august) 1731 Rakvere – 11. juuli (ukj 23. juuli) 1808 Bauņi mõis) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (kindralleitnant), riigitegelane ja reformaator. Jacob Johann von Sievers sündis Satsu mõisniku Joachim Johann von Sieversi (1699–1770) ja Anna Magdalena von Sieversi (1710–1762) pojana. Tema isa oli Eestimaa rüütelkonna peamehele Jakob Johann von Tiesenhausenile kuulunud Rakvere, Kohala, Andja ja Aseri mõisa inspektor. Ta võeti 12-aastaselt elama Peterburi, onu Karl von Siversi perre, kelle tütrega ka hiljem abiellus. 1798. aastal andis keiser Paul I talle ja tema vendadele major Karl Eberhard von Sieversile (1745–1821) ja major Peter Christian von Sieversile (1754–1827) krahvitiitli. Diplom selle kohta väljastati 1802. aastal 1748–1749 Venemaa keisririigi Kopenhaageni saatkonna sekretär 1749–1755 Venemaa keisririigi Londoni saatkonna sekretär 1763 läks sõjaväest erru kindralmajori auastmes 1776–1781 Tveri, Novgorodi ja Pihkva (1777–1781) kuberner 1781 tõeline riiginõunik 1783–1786 Liivimaa maanõunik 1789–1796 Venemaa keisririigi saadik Poolas 1796 senaator 1797–1802 Liivimaa maanõunik Püha Anna orden (26. jaanuar 1767) Püha Aleksander Nevski orden (10. juuli 1775) Püha Vladimiri ordeni I klass (19. oktoober 1793) Püha Andreas Esmakutsutu orden (1. jaanuar 1798, koos briljantidega) Preisimaa Punase Kotka ordeni I klass (1792) Preisimaa Musta Kotka orden (7. oktoober 1793, koos briljantidega) Poola Valgekotka orden Poola Püha Stanislavi orden Malta Ordu Suurrist briljantidega (1798) Sardiinia Pühakute Maurizio ja Lazarose orden (19. veebruar 1800) Talle kuulusid Liivimaal Volmari kreisis Bauņi (Bauenhof), Mīlīte (Neuhall) ja Vīķi (Zarnau), Ingerimaal Gadebusch (Гадебуш), Lopatino (Лопатино), Seltso (Сельцо) ja Muratovo (Муратово), Minski kubermangus Starostei Kasian, Polotski kubermangus Rudnja mõis ning Soomes Sackala kihelkond. Jacob Johann von Sievers abiellus 1767. aastal Peterburis krahvinna Elisabeth von Sieversiga (1746–~1818), kelle vanemad olid Katariina II Ülemõuemarssal, général en chef Karl von Sievers (1710–1774) ja keiserliku õukonna kammerneitsi Benedikta Elisabeth Kruse (1725–1777). Jacob Johann von Sieversi ja Elisabeth von Sieversi abielust sündisid: Katharina (1770–1844), abiellus 1790. aastal Viiburi kuberneri, kindralleitnant Karl Johann von Günzeliga, kellele kuulus 1802. aastast Aakre mõis; Benedikte Elisabeth (1773–1799), abiellus 1791. aastal Dresdenis riigikrahv Wilhelm Albrecht Heinrich von Schönburg-Wechselburgiga (1762–1815); Elisabeth (1776–1865), Raasiku, Kambi ja muude mõisate pärija, abiellus 1793. aastal Vana-Vigala mõisniku, parun Berend Johann von Uexkülliga. Tema auks nimetas Venemaa keiser Aleksander I Msta jõge Volhovi jõega ühendava 10 kilomeetri pikkuse kanali Sieversi kanaliks. Bauņi mõis TLÜAR rahvusbibliograafia isikud Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Papüürus-lõikhein

Papüürus-lõikhein ehk papüürus (Cyperus papyrus) on kõrreliste sugukonna lõikheina perekonda kuuluv mitmeaastaste rohttaimede liik. See pikk, tugev, lehitu veetaim võib kasvada 4–5 meetri kõrguseks. Jämedast, puitunud risoomist arenevad kolmnurkse läbilõike ja valge säsiga rohelised kõrred, mis moodustavad tiheda puhmiku. Iga kõrre tipus on tihe kimp õhukesi helerohelisi niitjaid, umbes 10–30 cm pikkusi õievarsi. Suve lõpuks ilmuvad õievarte tippu väikesed pruunid pähikud, millest arenevad pruunid pähklilaadsed viljad. Risoomi nooremad osad on punakaspruunid ja kaetud paberjate kolmnurksete soomustega, mis katavad kõrre alumist osa. Soomuste näol on tegu redutseerunud lehtedega, nii et tegelikult ei ole päris õige nimetada papüürus-lõikheina "lehituks" taimeks. Papüürus-lõikhein on levinud kõikjal Aafrika märgaladel, kuid muutunud haruldaseks Niiluse deltas. Papüürus kasvab ka Madagaskaril, Sitsiilias ja Palestiinas. Papüürus-lõikhein kasvab suurte kogumitena soodes, madalates järvedes ja jõgede kallastel. Sügavamas vees moodustab papüürus ujuva massi, mida nimetatakse sudd'iks. Sudaanis ja Egiptuses peetakse teda umbrohuks. Arvatakse, et Victoria ja Kioga järve papüürusetihnikutes kaob tänu aurumisele ja transpiratsioonile 50% Niiluse veest. Taime säsist saadakse paberisarnast kirjutusmaterjali papüürust. Lisaks papüürusele on taimest tehtud ka paate, korve, köisi, sandaale jpm. Papüüruse noored võsud on söödavad. Taime kasvatatakse ka ilutaimena. Papüürus "Cyperus papyrus L." Originaali arhiivikoopia seisuga 24. aprill 2017. Vaadatud 24. jaanuaril 2011. James A. Duke. 1983. Handbook of Energy Crops
Aegmultipleksimine

Aegmultipleksimine ehk ajajaotusega multipleksimine (inglise time division multiplexing; lühend TDM) on üks multipleksimise viisidest telekommunikatsioonivõrkudes. Selle puhul toimub eri andmejadade edastamine näiliselt samal ajal, kuid tegelikult lühikeste intervallidega vaheldumisi.
George P. Shultz

George Pratt Shultz (13. detsember 1920 New York – 6. veebruar 2021) oli Ameerika Ühendriikide majandusteadlane ja äritegelane. Ta oli Vabariikliku Partei liige. Ta oli aastatel 1972–1974 rahandusminister Richard Nixoni valitsuses ja 1982–1989 Ameerika Ühendriikide riigisekretär Ronald Reagani valitsuses. 1989 – Presidendi Vabadusmedal 2008 – Rumfordi auhind 2016 – USA presidendi Aumedal 2020 – Eesti välisministeeriumi teeneterist
Harlem

Harlem on New Yorgi asum, mis asub Upper Manhattanil Manhattani linnaosas. 1920. aastatest on Harlem olnud afroameeriklaste kultuuri ning ettevõtluse keskus. Mõnikord nimetatakse Harlemiks Manhattani põhjaosa tervikuna, kuid traditsiooniliselt on Harlemi piirideks põhjas 155. tänav, idas East Riveri, lõunas Broadway Riverside Churchist kuni Hudsoni jõeni ja läänes Hudsoni jõgi Praeguse Harlemi ala asustasid esimestena Euroopast saabunud hollandi asunikud, kes 1658. aastal panid oma asula nimeks Nieuw Haarlem, Hollandi linna Haarlemi järgi. Upper Manhattan All Saints Church https://popfactfinder.planning.nyc.gov/profile/3261/census?mode=change The Central Park North - Harlem
Andreas Osiander

Andreas Osiander (19. detsember 1498 Gunzenhausen – 17. oktoober 1552 Königsberg) oli saksa protestantlik usureformaator. Osiander õppis enne reformatsiooni Ingolstadti ülikoolis preestriks ning määrati sellena 1520. aastal ka Nürnbergi ametisse, ta õpetas augustiinlaste ordus heebrea keelt. 1522. aastal teatas ta avalikult, et toetab Martin Lutheri õpetust. ning asus usupuhastust kuulutama. Tema tulist jutlust kuulas 1523. aastal ka Saksa ordu kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern, kes õige pea pärast seda hakkas luterlaseks. Osiander sai tema vaimseks mõjutajaks ja nad säilitasid tiheda kontakti kuni reformaatori surmani. 1525. aastal saavutas Osiander Nürnbergi protestantlikuks muutmise, samal aastal ta ka abiellus. 1528. aastal aitas ta Albrechti vennal Georgil läbi viia luterlikku usupuhastust Ansbachis, seejärel osales ta 1530. aastal Augsburgi usutunnistuse kinnitamisel ning oli aasta hiljem ka Schmalkaldeni liidu sõlmimise juures. 1543. aastal aitas Osiander kaasa Mikołaj Koperniku raamatu "De revolutionibus orbium coelestium" trükkijõudmisele, seda hoolimata nii katoliiklaste kui ka teiste protestantide juhtide ägedast vastuseisust. Siiski pidi ta raamatus tegema teatavaid mööndusi, eemaldades osa Koperniku kirjutatust ja lisades oma mõttearendusi. Leppimatu uue usu eest võitlejana olid Osianderile vastumeelt igasugused kokkulepped katoliiklastega. Kui keiser Karl V suutis protestante 1548. aastal rängalt lüüa ja vastu võeti Augsburgi interim, oli Osiander sunnitud Nürnbergist lahkuma. Ta tegutses lühikest aega Sileesias, 1549. aastal saabus aga Königsbergi oma vana tuttava hertsog Albrechti juurde. Samal ajal oli autoriteetseim protestant Philipp Melanchthon otsustanud Augsburgi interimi aktsepteerida ja püüdis luterlasi katoliiklastega lepitada. Hertsog Albrecht nägi selles, sarnaselt Osianderiga, ohtu protestantlikule usule tervikuna ja otsustas end sellest distantseerida. Preisimaa, mis asus väljaspool Saksa-Rooma riiki, osutus sel ajal ka ainsaks Saksa vürstiriigiks, kus protestandid said vabalt tegutseda. Seetõttu koondus sinna eri voole, mis peagi omavahel tülli läksid. Osianderil õnnestus saavutada aga hertsogi täielik toetus, ta valiti Königsbergi ülikooli esimeseks teoloogiaprofessoriks ning tema usuõpetusest kujunes Preisimaa ametlik usutunnistus. Kuid enamik Preisimaa teolooge teda siiski ei toetanud ning nõnda algas 1551. aastal tõsine vaidlus tema ja teiste vahel, mis lõppes tema ülikoolist lahkumisega. Osianderile jäi siiski hertsogi toetus ja 1552. aasta alguses esitas ta oma usuõpetuse lõpliku versiooni, mis keskendus õigeksmõistmisõpetusele. Seejärel suri ta ootamatult, kuid hertsog Albrecht kaitses tema ideid koos Osianderi väimehe Johann Funckiga veel ligi 15 aastat, kuni 1566. aastal Preisi maapäev otsustas viimaks siiski Wittenbergist lähtuvat ortodokssemat luterlust tunnistada. Osianderi poeg Lukas ja tema pojad Andreas ning Lukas noorem olid samuti teoloogid.
Vahe (hulgateooria)

Hulgateoorias nimetatakse hulkade A ja B vaheks hulka, mille elementideks on need hulga A elemendid, mis ei ole hulga B elemendid. Teiste sõnadega, x on hulkade A ja B vahe element siis ja ainult siis, kui x on A element, kuid ei ole B element. Hulkade A ja B vahet tähistatakse tavaliselt A\B. A ∖ B = { x | x ∈ A ∧ x ∉ B } . {\displaystyle A\setminus B=\{x\,|\,x\in A\wedge x\notin B\}.} , kus ∧ {\displaystyle \wedge } tähistab konjunktsiooni. Näiteks hulkade {1, 2, 3, 4} ja {3, 4} vahe on {1, 2}. Hulkade vahe tehtel on järgmised omadused: A ∪ ( B ∖ A ) = A ∪ B {\displaystyle A\cup (B\setminus A)=A\cup B} , A ∖ ( A ∩ B ) = A ∖ B {\displaystyle A\setminus (A\cap B)=A\setminus B} , A ∖ ( B ∪ C ) = ( A ∖ B ) ∩ ( A ∖ C ) {\displaystyle A\setminus (B\cup C)=(A\setminus B)\cap (A\setminus C)} , A ∖ ( B ∩ C ) = ( A ∖ B ) ∪ ( A ∖ C ) {\displaystyle A\setminus (B\cap C)=(A\setminus B)\cup (A\setminus C)} , kus ∩ tähistab ühisosa ja ∪ ühendit. Hulkade vahe abil defineeritakse hulga täiend. Hulga A täiendiks universaalse hulga U suhtes nimetatakse hulka U \ A ja tähistatakse A c {\displaystyle A^{c}} või A ¯ {\displaystyle {\overline {A}}} . M Kilp, Algebra I (1998), lk 7
Täiend (hulgateooria)

Hulgateoorias nimetatakse hulga A täiendiks universaalhulga U suhtes hulkade U ja A vahet U \ A. Hulga A täiendi tähis on A c {\displaystyle A^{c}} või A ¯ {\displaystyle {\overline {A}}} . A ¯ = { x | x ∈ U ∧ x ∉ A } . {\displaystyle {\overline {A}}=\{x\,|\,x\in U\wedge x\notin A\}.} , kus ∧ {\displaystyle \wedge } tähistab konjunktsiooni. Hulkade täiendi leidmisel on järgmised omadused: Involutiivsus A ¯ ¯ = A {\displaystyle {\overline {\overline {A}}}=A} Täiendi seadused ∅ ¯ = U {\displaystyle {\overline {\emptyset }}=U} , U ¯ = ∅ {\displaystyle {\overline {U}}=\emptyset } , A ∪ A ¯ = U {\displaystyle A\cup {\overline {A}}=U} , A ∩ A ¯ = ∅ {\displaystyle A\cap {\overline {A}}=\emptyset } , De Morgani seadused A ∪ B ¯ = A ¯ ∩ B ¯ {\displaystyle {\overline {A\cup B}}={\overline {A}}\cap {\overline {B}}} , A ∩ B ¯ = A ¯ ∪ B ¯ {\displaystyle {\overline {A\cap B}}={\overline {A}}\cup {\overline {B}}} , kus ∩ tähistab ühisosa ja ∪ ühendit. M Kilp, Algebra I (1998)
Sümmeetriline vahe

Hulgateoorias nimetatakse hulkade A ja B sümmeetriliseks vaheks hulka A Δ B {\displaystyle A\Delta B} , kuhu kuuluvad kõik hulkade A ja B elemendid, mis ei kuulu korraga hulkadesse A ja B. A Δ B = ( A ∖ B ) ∪ ( B ∖ A ) , {\displaystyle A\Delta B=(A\setminus B)\cup (B\setminus A),\,} kus \ tähistab hulkade vahet ja ∪ hulkade ühendit. Näiteks hulkade {1, 2, 3, 4, 5} ja {4, 5, 6, 7} sümmeetriline vahe on {1, 2, 3, 6, 7}. Hulkade sümmeetrilise vahe leidmisel on järgmised omadused: Seos vahe, ühendi ja ühisosaga. A Δ B = ( A ∪ B ) ∖ ( A ∩ B ) , {\displaystyle A\Delta B=(A\cup B)\setminus (A\cap B),\,} , Kommutatiivsus A Δ B = B Δ A , {\displaystyle A\Delta B=B\Delta A,\,} , Assotsiatiivsus ( A Δ B ) Δ C = A Δ ( B Δ C ) , {\displaystyle (A\Delta B)\Delta C=A\Delta (B\Delta C),\,} , Seos tühihulgaga A Δ ∅ = A , {\displaystyle A\Delta \varnothing =A,\,} , A Δ A = ∅ , {\displaystyle A\Delta A=\varnothing ,\,} , Distributiivsus hulkade ühisosaga A ∩ ( B Δ C ) = ( A ∩ B ) Δ ( A ∩ C ) . {\displaystyle A\cap (B\Delta C)=(A\cap B)\Delta (A\cap C).} , M Kilp, Algebra I (1998)
1542

◄ | 15. sajand | 16. sajand | 17. sajand | ► ◄ | 1510. aastad | 1520. aastad | 1530. aastad | 1540. aastad | 1550. aastad | 1560. aastad | 1570. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1538 | 1539 | 1540 | 1541 | 1542 | 1543 | 1544 | 1545 | 1546 | ► | ►► 1542. aasta (MDXLII) oli 16. sajandi 42. aasta. 2. veebruar – Baçente lahing Etioopias. 21. juuli – Rooma paavst Paulus III asutas inkvisitsiooni. 24. august – Haddon Rigi lahing Inglise ja Šoti vägede vahel. 28. august – Etioopias toimus Wofla lahing. 28. september – Juan Rodríguez Cabrillo jõudis San Diego lahte ja nimetas selle San Migueliks. 7. oktoober – esimene eurooplane jõudis Santa Catalina saarele. 24. november – toimus Solway Mossi lahing Inglise ja Šoti vägede vahel. 14. detsember – printsess Mary Stuartist sai Šoti kuninganna Mary I. Hispaanlased asutasid Guadalajara linna. ... 19. märts – Jan Zamoyski, Poola-Leedu riigimees ja väejuht 15. oktoober – Akbar, Mogulite riigi valitseja 8. detsember – Mary Stuart, Šotimaa kuninganna 13. veebruar – Catherine Howard, Inglise kuninga Henry VIII viies naine 21. mai – Hernando de Soto, hispaania konkistadoor 14. detsember – James V, Šoti kuningas Dosso Dossi, itaalia maalikunstnik
Seos

Seos (ladina keeles nexus, saksa keeles Verknüpfung) on objektide vastastikune tingitus või sõltuvus, mille puhul ühe objekti olemasolu, puudumine või muutumine on teise objekti olemasolu, puudumise või muutumise eelduseks. Alexander Gottlieb Baumgarteni järgi on seos "predikaat, millega miski on alus või järelm või mõlemad." ("Metafüüsika", § 14) Immanuel Kant defineerib "Puhta mõistuse kriitikas" seose sellise ühendusena (Verbindung; mitmekesise sünteesina), mille puhul mitmekesine kuulub paratamatult kokku. Niisugune seos on näiteks aktsidentsi ja substantsi või tagajärje ja põhjuse vahel. Seos. Eesti keele seletav sõnaraamat
Berend Mellin

Berend Bernhardsson Mellin (25. märts 1608 Steninge mõis, Soome – 26. september 1690 Stockholm) oli Rootsi sõjaväelane, Käkisalmi lääni asehaldur; Vahnerowi, Batzwitzi ja Triglaffi härra; krahvide ja vabahärrade Mellinite suguvõsa esivanem. Sündis Vahnerowi (Fahnrå), Batzwitzi (Bassewits) ja Triglaffi (Tryglå) härra, rüütelmeister Bernhard Stakesson Mellini ja Anna Tweiselni (Zweiffeln; surnud 1608) pojana (teistel andmetel isa nimi Christoph Mellin). Tema ema oli Ellivere mõisniku Bernhard Tweiselni (Zweiffeln) ja Andja mõisast pärit Dorothea Wrangelli tütar ja Ellivere pärija. 1668. aastal naturaliseeriti ta Rootsi aadliks ja immatrikuleeriti samal aastal Rootsi rüütelkonda aadlisuguvõsana nr. 736. Talle kuulusid Eestimaal Ellivere (Ellefer) ja Soomes Ala-Urpala mõis. Ta on maetud Viiburi vanasse toomkirikusse (soome k. Viipurin vanha tuomiokirkko). 1627 – ratsaväelane, ooberst Herman Wrangeli rügemendis 1631 – leitnant, ooberst Reinhold Wrangelli Narva Garnisonirügemendis 1641 – kapten, ooberst Jürgen Paykulli rügemendis, osales samal aastal Kolmekümneaastase sõja Wolfenbütteli lahingus 1642 – major, krahv Gustaf Adolf Leijonhufvudi rügemendis 1645 – ooberstleitnant Östergötlandi ratsaväes ja Samuel von Sachseni rügemendi ülem 1648 – Saksa rügemendi ülem 1652 – Hämeenlinna lääni rügemendi ülem 1655 – Dirchau komandant 1674 – Käkisalmi lääni maapealik Berend Mellin oli kolm korda abielus: 1631. aasta pühakutepäeval Injus abiellus Margaretha Paykulliga (1614–1666), kelle vanemad olid Inju mõisnik Jürgen Claesson Paykull ja Margaretha Treyden Kurna mõisast. Abielust sündisid: Jürgen Mellin (1633–1713), Rootsi krahv, kindralfeldmarssal, Bremen-Verdeni (1696–1698) ning Pommeri (1698–1711) kindralkuberner (rootsi k. Jürgen Mellin) Bernhard Mellin (1636–1682), Rootsi sõjaväelane, Karjala rügemendi ülem, abiellus vabapreili Katharina Creutziga (1640–1687), kes oli admiral Lorentz Creutzi ja vabapreili Elsa Duwalli tütar, vabahärrade Bernhardi, Gustafi, Lorentzi ja Ernst Johan Mellini (1674–1746) isa Hermann Mellin (surnud 1701), Rootsi vabahärra ja sõjaväelane, Hämeenlinna lääni rügemendi kolonelleitnant, abiellus 1668. aastal kolonelleitnant Hans Willigmanni tütre Elisabeth Dorotheaga Gustaf Adolf Mellin (surnud 1708), Rootsi vabahärra ja sõjaväelane, Pori lääni rügemendi kolonelleitnant, aastast 1700 Viiburi lääni jalaväe ülem, abiellus vabapreili Margaretha Creutziga (1655–1690), kes oli admiral Lorentz Creutzi tütar 1671. aastal abiellus Sophia Elisabeth von Friesendorfiga (surnud 1677; Hieronymus von Friesendorffi ja N. N. von Bockholtzi tütar) 1680. aastal abiellus Anna Schulmanniga (surnud 1686; Otto von Schulmanni ja Anna von Wolfframsdorffi tütar) "Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ...(1754) lk. 573". [Link "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 1.2 Estland, Görlitz (1930) lk. 573"]. {{netiviide}}: kontrolli parameetri |URL= väärtust (juhend) Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust, 1930 Die Familie von Mellin
Baktria

Baktria on muinas-Pärsia maakond, mis asetses Kesk-Aasias. Selle pealinn oli Baktra. Kyros II Suur (umbes 600 eKr või 576 eKr–530 eKr), ahhemeniidide dünastiast Pärsia kuningas, Pärsia impeeriumi rajaja vallutas selle ning tegi sellest Pärsia maakonna. Kui Vana-Makedoonia kuningas Aleksander Suur võitis Pärsia viimast valitsejat (334 eKr–330 eKr) Dareios III, üritas Baktria satraap Bessos organiseerida vastupanu Baktria kaudu. Aleksander vallutas ka Baktria 329–327 eKr ja sellest sai uue Makedoonia riigi maakond. Hiljem, diadohhide sõdade järel sai Baktriast hellenistliku Seleukiidide riigi osa. Aleksandri ja seleukiidide ajal asutati Baktrias uusi linnu (Ai-Khanoum) ning sinna saabus palju kreeka päritolu elanikke.  Pikemalt artiklis Kreeka-Baktria kuningriik Seleukiidid ei suutnud Baktriat valitseda ning aastal 225 eKr muutis satraap Diodotos Baktria ja 245 eKr ka Partia ning Hürkaania satraap Andragoras alad iseseisvaks. Baktriast sai niinimetatud Kreeka-Baktria kuningriik (250–125 eKr), mis hõivas maa-alasid ka Indiast. kuid lõpuks lagunes väiksemateks kuningriikideks. Viimased kuningad valitsesid veel kuni aastani 10 pKr. Kaksküürkaamel ehk baktrian
Angie Stone

Angie Stone (sünninimi Angela Laverne Brown; sündinud 18. detsembril 1961 Columbias Lõuna-Carolinas) on USA soullaulja. Angie Stone on kolmekordne Grammy auhinna nominent, viimati 2008. aastal. "Black Diamond" (1999) "Mahogany Soul" (2001) "Stone Love" (2004) "Stone Hits: The Very Best of Angie Stone" (2005) "The Art of Love & War" (2007) "Unexpected (2009) "Rich Girl (2012) Angie Stone'i koduleht Angie Stone andmekogus IMDb (inglise) USA neosoulitäht Angie Stone esineb aprillis Jazzkaarel. Eesti Päevaleht 9. veebruar 2009
Aleksandra Fjodorovna (1798–1860)

Aleksandra Fjodorovna (vene keeles Александра Федоровна; 13. juuli (vkj. 1. juuli) 1798 Berliin – 1. november (vkj. 20. oktoober) 1860 Peterburi) oli Venemaa keisrinna. Ta oli keiser Nikolai I abikaasa ja keiser Aleksander II ema. Ta sündis Preisimaa kuninga Friedrich Wilhelm III ja Mecklenburg-Strelitzi printsessi Luise tütrena ning tema sünnijärgne nimi oli Friederike Luise Charlotte Wilhelmine. Tal oli 2 vanemat venda ning 3 nooremat õde ja 3 nooremat venda. Üks noorem vend ja üks noorem õde surid vähem kui 2 aasta vanustena, kõik ülejäänud õed-vennad elasid Aleksandra Fjodorovnast kauem. Tema ema suri 19. juulil 1810, 9 kuud pärast viimase lapse sündi. Friederike oli siis 12-aastane. Isa abiellus 1822 uuesti naisega, kes oli Friederikest 2 aastat noorem, kuid Friederike oli selleks ajaks vanematekodust lahkunud. Isa teine abielu oli morganaatiline ja sellest lapsi ei sündinud. Nime Aleksandra Fjodorovna sai ta 24. juunil 1817 pärast õigeusku üleminekut ja ristimist, nädal aega enne pulmi. 1. juulil 1817 abiellus ta suurvürsti Nikolai Pavlovitšiga, kes sai Nikolai I nime all keisriks pärast oma venna Aleksander I surma 1. detsembril 1825. Aleksandra Fjodorovna krooniti keisrinnaks koos Nikolai I kroonimisega Moskvas 22. augustil 1826 (Venemaa Keisririik) ja Varssavis 12. mail 1829 (Poola kuningriik). Aleksandra Fjodorovna abielust sündis 4 poega ja 3 tütart: Aleksander II (1818–1881) suurvürstinna Maria Nikolajevna (1819–1876) suurvürstinna Olga Nikolajevna (1822–1892), Württembergi kuninganna suurvürstinna Aleksandra Nikolajevna (1825–1844) suurvürst Konstantin Nikolajevitš (1827–1892) suurvürst Nikolai Nikolajevitš (1831–1891) suurvürst Mihhail Nikolajevitš (1832–1909) Aleksandra Fjodorovna oli Venemaa naisharidusasutuste patroon. Tema järgi on nimetatud Aleksandra teater ja Peterhofis asuv Aleksandria park. Ta suri 20. oktoobril 1860 Peterburis ja maeti Peterburi Peeter-Pauli kindluse katedraali sama aasta 5. novembril.
Kognitiivne lingvistika

Kognitiivne lingvistika on teadusharu, mis uurib inimese mõtlemise, tunnetuse ja keele vahelisi seoseid, kuuludes nii keeleteaduse kui ka psühholoogia alla. Kognitiivses lingvistikas uuritakse näiteks metafoore ja maailma kirjeldamiseks kasutavate mõistete ülekandmist ühest valdkonnast teise. Kognitiivne lingvistika võimaldab heita valgust ka kultuuri ja keele seostele; mõne koolkonna arvates ongi need kognitiivse lingvistika peamiseks huviobjektiks. Metafooriteooria (George Lakoff) Kognitiivne grammatika (Ronald Langacker) Mõisteline integratsioon (Gilles Fauconnier, Mark Turner) Konstruktsioonigrammatika (Charles Fillmore) kognitiivne psühholoogia tunnetusteadus
Kellavere maastikukaitseala

Kellavere maastikukaitseala on kaitseala Lääne-Virumaal Vinni vallas. Kaitse-eeskirja ja välispiiri kinnitamine Riigi Teataja
Boriss Vladimirovitš

Boriss Vladimirovitš (Борис Владимирович, 24. november 1877 Tsarskoje Selo – 9. november 1943 Pariis) oli Venemaa suurvürst, Vladimir Aleksandrovitši poeg ja Kirill Vladimirovitši noorem vend. Bеликий князь Романов Борис Владимирович
Vladimir Aleksandrovitš

Suurvürst Vladimir Aleksandrovitš (Владимир Александрович, 22. aprill (10. aprill vkj) 1847 Peterburi – 17. veebruar (4. veebruar vkj) 1909 Peterburi) oli Venemaa suurvürst, Aleksander II kolmas poeg. 1886. aasta juunis tegi suurvürst Vladimir, keisri ülesandel ringsõidu Baltimail ja külastas seoses sellega Pärnut, Kuressaaret, Liibavit, Võnnut, Riiat, Tartut, Paidet ja teisi linnu. Tema adjutandiks oli kaardiväe polkovnik Erich Gerhard von Pistohlkors (1853–1935), kelle abikaasast Olga Valerianovnast (1865–1929) sai 1902 Vladimir Aleksandrovitši venna, suurvürsti Pavel Aleksandrovitši (1860–1919) teine abikaasa. Vladimir Aleksandrovitš lasi Peterburi rajada Vladimiri palee. Ta pidas tähtsaid ametikohti sõjaväes. Olles kaardiväe ja Peterburi sõjaväeringkonna ülemjuhataja, andis ta 9. jaanuaril 1905 ajaloolise käsu tulistada rahvast, kes oli kogunenud Talvepalee juurde, et anda tsaarile üle palvekiri. Seda tulistamist nimetati veriseks pühapäevaks ja see vallandas 1905. aasta revolutsiooni. Sama aasta oktoobris läks Vladimir Aleksandrovitš erru, põhjuseks tema vanima poja Kirilli skandaalne abielu. Suurvürst Vladimir Aleksandrovitš oli abielus Mecklenburg-Schwerini printsessi Mariega (1854–1920), keda hakati nimetama Maria Pavlovnaks. Abielust sündis viis last: Aleksandr (1875–1877), Kirill Vladimirovitš (1876–1938), Boriss Vladimirovitš (1877–1943), Andrei Vladimirovitš (1879–1956), Jelena Vladimirovna (1882–1957). Vladimiri vanema venna Aleksander III suguvõsa hukati Oktoobrirevolutsiooni ja sellele järgnenud sündmuste käigus täielikult. Sellepärast pärinevad Venemaa keisritrooni nõudlejad eksiilis kõik Vladimir Aleksandrovitšist. Romanovid Olaf Esna: Kui suurvürst Vladimirit kostitati hõbenõudelt[alaline kõdulink], Pärnu Postimees, 20. juuli 2006 Eesti Peterburi peakonsulaadi (1922-1938) hoone ajaloost; Bolšaja Morskaja 59, Peterburi (vene keeles) К. Случевскій. По Сѣверу Россіи. Т. III. БАЛТІЙСКАЯ СТОРОНА. ПУТЕШЕСТВІЯ Ихъ ИМПЕРАТОРСКИХЪ Высочествъ Великаго Князя ВЛАДИМІРА АЛЕКСАНДРОВИЧА и Великой Княгини Маріи Павловны въ 1886 и 1887 гг. Съ картою пути. С.-ПЕТЕРБУРГЪ. Типографія Эдуарда Гоппе. 1888. ([1])