laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vaskmünt

Vaskmünt on vasest (enamasti tema sulamist pronksist) valmistatud münt. Vask on poolväärismetall, kattudes õhukese oksiidikihiga, kuid ei roosteta läbi, erinevalt rauast. Traditsiooniliselt oli vask odavaima mündimetallina ("AAA-metallid" – Aurum, Argentum, Aes) kasutatav kõige väiksema nimiväärtusega vahetusrahade valmistamiseks. Vask oli ka käibivate kuld- ja hõbemüntide sulami koosseisus. Ka uuemal ajal kasutusele tulnud mündisulamid sisaldavad enamasti vaske. Tänapäeval on vaskmündid inflatsiooni tõttu käibelt kadunud. Nii on väikseima nimiväärtusega euromündid rauast, õhukese vaskkattega. Väärtuse talletamise eesmärgil on müügil puhtast vasest kangid. Ass
Kagheren

Kagheren oli Eestimaa vasallisuguvõsa. Suguvõsa pärineb Kaersoo külast Harju-Jaani kihelkonnas. Taani hindamisraamatu koostamise ajal kuulus küla Tuki Wrangile ja Arnald Litlæle, enne 1249. aastat Littardusele, seejärel Tallinna piiskopile Thorkillile. Alates 1565. aastast kuulus küla Jägala ja alates 1858. aastast Paasiku mõisale. Nimeliselt on teada üks perekonna liige, Brendeke. 1358. aastal sai ta (Brendekinus de Kagere[n]) Tallinna kodanikuks, 1362. aastal (Brendekinus de Cageras) ostis maja Tallinnas, 1366. aastal müüs tema naine (uxor Brendekini Kagras) maja maha. 1377. aastal oli ta surnud (quondam Brendeke de Kagheren), olles omastanud õigusvastaselt ühe adramaa Iru margis (Mark Hirwen). Paul Johansen. Die Estlandliste des Liber Census Daniae. Reval, Kopenhagen 1933. S. 392 ja 862.
Albert (Tatruse)

Albert, Eestimaa vasall 13. sajandil. Taani hindamisraamatu andmeil kuulus talle kokku 34 adramaad Haljala kihelkonnas (par. Halelæ) Virumaal. Tema kohta käiv originaalsissekanne Taani hindamisraamatus (leht 49r) on järgmine: Tataraiſ on hilisem Tatruse (Tatters) rüütlimõis ja küla. Alates 1390. aastast kuulus see Wrangelitele (Vicke van Wrangel). Samas Tatruse külas kuulus Reimarusele 10 adramaad, mida ta polnud saanud kuningalt (non a rege). Reimarus võib olla ka 1254. aastal mainitud Riia kodanik Reymarus (Livl. U.B. VI 3015). Ulkænpet võib olla hilisem Vanamõisa mõisa (Altenhof) Võle (Wolljel) küla, vana Lodede valdus. Asekuningas Saxo 28. aprillil 1257 Tallinnas (in Revalia, anno Domini MCCLVII, in die b. Vitalis martiris) antud ürikus määratakse Padise kloostri piir Henricus de Kivele ja Atteni küla elanike vahel (Livl. U.B. III 1857, CCXCIX, regest 336). Üriku tunnistaja Albertus Rubekinus võib olla samane Tatruse Albertiga. Paul Johansen. Die Estlandliste des Liber Census Daniae, 1933, lk. 618, 630‒631, 765.
Wanehusen

Wanehusen oli Kasseli päritolu aadlisuguvõsa. Sellenimelistest on Eestimaal teada Konigunde de Wanehusen. Ta oli 1310. aastal mainitud kui domina de Wanehusen, aadlikust majaomanik Oleviste kiriku lähedal Tallinnas. 1315. aastal müüs ta ("suursugune emand", Konigunde, inclita matrona de Wanehusen) maja maha. Paul Johansen. Die Estlandliste des Liber Census Daniae. Reval, Kopenhagen 1933. S. 923.
Anna Maria Čeh

Anna Maria Čeh (2024. aastani Anna Maria Orel; sündinud 11. detsembril 1996 Jõhvis) on eesti vasaraheitja. Ta lõpetas 2016. aastal Kadrioru Saksa Gümnaasiumi. Sügisel 2019 astus ta Rootsi ülikooli kaugõppesse. Ta hakkas kergejõustikuga tegelema 2007. aastal ja vasaraheidet treenima 2011. aastal. Teda on varem treeninud Toivo Ruut ja soome vasaraheitetreener Jarmo Pöyry. Praegu elab Orel Poolas ja tema treener on Poola vasaraheitetreener Malwina Wojtulewicz. Anna Maria Oreli nimel oli Eesti rekord naiste vasaraheites 69.85. 29. augustil 2020 ületas selle Kati Ojaloo. 2013. aastal osales ta noorte (U18) kergejõustiku maailmameistrivõistlustel. 2013. aastal heitis 3 kg vasaraga Eesti U18 rekordi (61.40), mille ületas 2018. aastal Annika Emily Kelly. 2014. aastal osales ta juunioride kergejõustiku maailmameistrivõistlustel. 2015. aastal osales ta Euroopa juunioride kergejõustiku meistrivõistlustel. 2015. aasta 16. mail püstitas ta heitjate seeriavõistlusel Eesti juunioride (U20) rekordi. Tema tulemuseks oli 60.75. Aasta lõpus parandas rekordit, heitis 62.32. 2016. aasta 19. juunil püstitas ta Soomes võistlusel Lapinlahti Eliittikisat Eesti rekordi vasaraheites. Tema tulemuseks oli 67.52. 2016. aasta 10. detsembril püstitas ta vasaraheites uue Eesti rekordi 68.71. 2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel sai ta 18. koha. Tema parima katse tulemus oli 67.37, mis oli paar sentimeetrit vähem kui selle hooaja parim tulemus 67.39. 2018. aasta 30. mail Oslos peetud võistlusel heitis Eesti rekordi 69.68 ning täitis EM-i normi. EM-il sai tulemusega 67.22 kvalifikatsioonivõistlusel 16. koha ning lõppvõistlusele ei pääsenud. 2019. aasta 27. aprillil heitis ta uueks Eesti rekordiks 69.85, kuid ei pääsenud selle tulemusega Dohas toimunud maailmameistrivõistlustele. Juunis 2024 kihlus ta sloveenia kettaheitja Kristjan Čehiga. Septembris 2024 nad abiellusid. Tema vanaema õepoeg on diplomaat Lauri Bambus. "Profile of Anna Maria Orel". All-athletics.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 5.08.2017. Vaadatud 5.08.2017. "Anna Maria Orel". Sportlio.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 5.08.2017. Vaadatud 5.08.2017. {{cite web}}: |Pealkiri= ja |title= dubleerivad üksteist (juhend); |Väljaanne= ja |website= dubleerivad üksteist (juhend) Eesti U18 vanuseklassi rekordid (21.08.2018) "Anna Maria Orel püstitas vasaraheites Eesti juunioride rekordi". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. oktoober 2016. Vaadatud 28. septembril 2016. Eesti U20 vanuseklassi rekordid (09.07.2018) 19-aastane Anna Maria Orel püstitas vasaraheites Eesti rekordi "Anna Maria Orel sai maailmameistrivõistluste debüüdil 18. koha". Err. Sport. Vaadatud 5.08.2017. Anna Maria Orel heitis Eesti rekordi ja täitis EM-normi ERR Sport, 30. mai 2018 https://elu24.postimees.ee/8046522/foto-eesti-vasaraheitja-anna-maria-orel-kihlus-euroopa-meistriga?utm_campaign=8046522&utm_medium=banner&utm_source=mail.ee https://sport.err.ee/1609472053/anna-maria-orel-ja-kristjan-ceh-abiellusid Anna Maria Orelit tabas suursaadiku vastuvõtul suur üllatus Anna Maria Čeh Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Vorckele

Vorckele oli Eestimaa vasallisuguvõsa. Vorckeletele kuulus Võrkla küla hilisemas Pada mõisas Viru-Nigula kihelkonnas. Üksikuid suguvõsa liikmeid pole nimepidi teada, ainult 1318. aastal Koldingis läänistatute hulgas on saksakeelses regestis mainitud "der von Vorckele". Paul Johansen. Die Estlandliste des Liber Census Daniae. Reval, Kopenhagen 1933. S. 650 u. 919.
Arkenal

Arkenal, Eestimaa vasallisuguvõsa. 1333 võlgnes Johannes Arkenal Tallinna linnale 12 ööri. Arknal e. Arkna rüütlimõis ja küla Rakvere kihelkonnas Virumaal. Taani hindamisraamatu koostamise ajal kuulus Arkenallæ xxvii, Thidericus de Kivælile, 1483 Rakvere foogtile. Paul Johansen. Die Estlandliste des Liber Census Daniae. Reval, Kopenhagen 1933. S. 318, 840.
Bergen County kogudus

Bergen County kogudus on Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku kogudus. Kogudus asutati 18. märtsil 1929 ja see liitus Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kirikuga 9. novembril 1956. Koguduse õpetajad on olnud: 1929–1956 Conrad Klemmer 1956–1981 Max Emil Saar Hooldajaõpetaja oli Thomas Vaga. Koguduse koduleht
Connecticuti kogudus

Connecticuti kogudus (asutatud 3. mail 1953), Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku kogudus. Koguduse õpetajad on Uudo Tari ja Valdeko Kangro, esimees Avo T. Ora. Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku Connecticuti kogudus
Lakewoodi Pühavaimu kogudus

Lakewoodi Pühavaimu kogudus on Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku kogudus Ameerika Ühendriikides Lakewoodis, mis asutati 12. veebruaril 1949. Aastatel 1949–1956 oli koguduse õpetaja Max Saar ja 1957–1987 Rudolf Reinaru. Pärast seda sai koguduse õpetajaks Thomas Vaga (1938–2023). Koguduse esimees on Kenneth Ling. Varem on esimehed olnud Edward Espenbaum, Harry Must, Leo Haus, Harry Tarmo ja Valter Must. Lakewoodi koguduse algaastad E.E.L.K. Lakewoodi Pühavaimu Kogudus
Los Angelese kogudus

Los Angelese kogudus on Los Angeleses tegutsev Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku kogudus. 1952-63 Johannes Aarik (1912-2011, kodumaal 1940-44 Karksi koguduse õpetaja) 1966-96 Rein Neggo (1918-2007) 1997-98 Peet J. Jürgenstein (1937) 1999 - 2013 Jüri Pallo (1963) 2014 õpetajaks kutsutud Enn Auksmann Esimees on praegu Heino Nurmberg Koguduse nimekirjas on 136 hinge, liikmeannetusi tasus 2015. aastal 98.
Griinokiit

Griinokiit on heksakliinne sulfiidide hulka kuuluv mineraal. Griinokiidi idealiseeritud keemiline valem on CdS. Madalatel temperatuuridel sarnaneb selle struktuur sfaleriidi omaga, kõrgematel temperatuuridel aga vürtsiidi omaga. Tavaliselt esineb see koos teiste sulfiidide, näiteks sfaleriidi ja galeniidiga. Tegemist on ainsa kaadmiumi tootmiseks kasutatava maagiga (valdav osa sellest metallist saadakse vase-, tsingi- või tinatootmisel kõrvalsaadusena). Mineraali kirjeldati esimest korda 1840. aastal Šotimaal Bishoptonis, kus seda avastati raudteetunneli rajamisel. Mineraal on saanud nimetuse Greenocki lordi Charles Cathcarti järgi. Varasemaid mineraali leide peeti ekslikult sfaleriidiks. Varem kasutati griinokiiti kollase pigmendina, tänapäeval on aga teada selle mineraali toksiline toime. http://www.mindat.org/min-1746.html http://www.minerals.net/mineral/greenockite.aspx "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. november 2012. Vaadatud 28. september 2016.{{cite web}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Uue-Olde järv

Uue-Olde järv (ka Uus-Olde paisjärv) on paisjärv Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Metsla külas. Järve pindala on 0,8 ha, keskmine sügavus 0,9 m, suurim sügavus 1,4 m, valgla suurus 30 km², kõrgus merepinnast 66 m, vee maht 10 000 m³ ja see on paisutatud Virastuojale. Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu. Uue-Olde järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 16.09.2016) Uue-Olde järv keskkonnaportaalis (vaadatud 16.09.2016) Uue-Olde järv Eesti looduse infosüsteemis Uue-Olde järv keskkonnaportaalis
Sumbaku järv

Sumbaku järv (ka Sumbaku paisjärv) on paisjärv Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Metsla külas. Järve pindala on 1,7 ha, keskmine sügavus 1,3 m, suurim sügavus 1,8 m, valgla suurus 25 km², kõrgus merepinnast 70 m, vee maht 31 000 m³ ja see on paisutatud Virastuojale. Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu. Sumbaku järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 16.09.2016) Sumbaku järv keskkonnaportaalis (vaadatud 16.09.2016) Sumbaku järv Eesti looduse infosüsteemis Sumbaku järv keskkonnaportaalis
Hansuveske järv

Hansuveske järv (ka Veski paisjärv) on paisjärv Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Metsla külas. Järve pindala on 1,3 ha, valgla suurus 83 km², kõrgus merepinnast 55,5 m ja see on paisutatud Ärmä jõelele. Lisaks Ärmä jõele voolab järve sisse ka Virastuoja. Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda ja on avalikult kasutatav veekogu. veekogu -1584553364 Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 17.08.2018) Hansuveske järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 17.08.2018) Hansuveske järv Eesti looduse infosüsteemis
Kulli järv

See artikkel räägib Viljandimaa järvest. Kullijärve nimeliste järvede kohta vaata artiklit Kullijärv. Kulli järv on looduslik järv Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Pulleritsu külas Viljandi–Rõngu maantee ligidal. Järve pindala on 7,9 ha, pikkus 0,83 km, laius 0,12 km, suurim sügavus 18 m ja kõrgus merepinnast 79 m. Järv on pikliku kujuga, edela-kirdesuunaline, järve edelatipust voolab välja Madi kraav. Limnoloogilise tüübi järgi on veekogu kalgiveeline miksotroofne ehk kalgiveeline segatoiteline järv. Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu. Holstre-Pirmastu järved Kulli järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 16.09.2016) Kulli järv keskkonnaportaalis (vaadatud 16.09.2016) Kulli järv Eesti looduse infosüsteemis Kulli järv keskkonnaportaalis
Madi kraav

Madi kraav (ka Holstre kraav) on kraav Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas. Kraavi pikkus on 1,1 km, valgla pindala 7,4 km², langus 6 m ja lang 5,54 m/km. Kraav saab alguse 79 m kõrgusel Pulleritsu külas Kulli järvest ning suubub Raassilla külas 73 m kõrgusel vasakult poolt Virastuojasse 7 km kaugusel selle suudmest. Kraav kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Madi kraav Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 28.09.2016) Madi kraav keskkonnaportaalis Madi kraav Eesti looduse infosüsteemis Madi kraav keskkonnaportaalis
Francis Burton Harrison

Francis Burton Harrison (18. detsember 1873 New York – 21. november 1957 Flemington, New Jersey, USA) oli Ameerika Ühendriikide ja Filipiinide riigitegelane. Ta kuulus USA esindajatekotta kolmel ametiajal (4. märts 1903 – 3. märts 1905, 4. märts 1907 – 3. märts 1913 ja 4. märts – 3. september 1913). Ameerika Ühendriikide tollane president Woodrow Wilson määras ta Filipiinide kindralkuberneriks (6. oktoober 1913 – 5. märts 1921).
Kolmteist kolooniat

Kolmteist kolooniat oli 17.–18. sajandil asutatud Briti asumaade rühmitis, mis paiknes Põhja-Ameerika idarannikul ja kus domineerisid inglise keelt kõnelevad protestandid. Osa territooriume võideldi 1664. aastal kätte Uus-Madalmaadelt ja Uus-Rootsilt, kes 1674. aasta möödudes enda kolooniaid Ameerikas kunagi enam ei taastanud. Pärast Ameerika revolutsiooni 1776. aastal kuulutasid need kolmteist algupärast Briti impeeriumi kolooniat välja iseseisvuse ning deklareerisid ennast emamaast Suurbritannia kuningriigist vabaks ja panid aluse Ameerika Ühendriikidele.  Uus-Inglismaa kolooniad: New Hampshire provints, mis moodustas osariigi New Hampshire, Massachusetts Bay provints, mis moodustas osariigid Massachusetts ja Maine, Rhode Island and Providence Plantation asuala, mis moodustas osariigi Rhode Island, Connecticut asuala, mis moodustas osariigi Connecticut; Kesk-kolooniad: New Yorgi provints, mis moodustas osariigid New York ja Vermont, New Jersey provints, mis moodustas osariigi New Jersey, Pennsylvania provints, mis moodustas osariigi Pennsylvania, Daleware asuala, mis moodustas osariigi Delaware; Lõuna-kolooniad: Marylandi provints, mis moodustas osariigi Maryland, Virginia asuala ja dominioon, mis moodustas osariigid Virginia, Lääne-Virginia ja Kentucky, North Carolina provints, mis moodustas osariigi Põhja-Carolina, South Carolina provints, mis moodustas osariigi Lõuna-Carolina, Georgia provints, mis moodustas osariigi Georgia ning katked Alabamast ja Mississippist. Ameerika Ühendriikide idarannik Uus-Inglismaa Kesk-Atlandi osariigid Vana-Lõuna
Uus-Madalmaad

Uus-Madalmaad (hollandi keeles Nieuw-Nederland), harvem Uus-Belgia (ladina keeles Nova Belgica või Novum Belgium), oli Seitsme Madalmaa Ühendatud Vabariigi koloniaalne provints Põhja-Ameerika idarannikul Hudsoni jõel (Põhjajõgi) ja Delaware'i jõe (Lõunajõgi) alamjooksul aastatel 1614–1667 ja 1673–1674 ning viimaks territoriaalse taotlusena Nova Scotia poolsaarel aastatel 1674–1678. Kuna Hollandi Lääne-India kompaniis töötasid mitmed Saksa-Rooma riigist lahkunud belglased, enamasti flaami hugenotid, ning ei iseseisvunud Madalmaade ega ka Austria Madalmaade nimi ei olnud veel kinnistunud, siis nimetati paljudel tollastel kaartidel kolooniat Uus-Belgiaks. Uus-Amsterdami kuberner oli näiteks valloon Pierre Minuit, kelle kalvinistlik perekond kolis Vallooniast enne tema sündi Kleve hertsogkonda, et vältida hispaania katoliiklust.  Pikemalt artiklis Uus-Holland  Pikemalt artiklis Uus-Amsterdam Halduskeskuseks oli Mannahatta-nimelise jõesaare lõunatipus asunud kindlustus ja selle ümber kujunenud üsnagi liberaalne faktooria Uus-Amsterdam (hollandi Nieuw-Amsterdam), mis oli loodud kaitsma mööda jõge ulatunud Hollandi Lääne-India Kompanii karusnaha kaubateed ja Madalmaade huve. Nieuw-Haarlem Noortwijck Beverwijck Wiltwijck Vlissingen Middelburgh Heemstede Rustdorp Gravesende Breuckelen Nieuw-Amersfoort Midwout Nieuw-Utrecht Boswijck Swaanendael Nieuw-Amstel Altena Fort Amsterdam Fort Nassau (põhjajõel) Fort Nassau (lõunajõel) Fort Oranje Fort Goede Hoop Fort Casimir Fort Altena Fort Wilhelmus Fort Beversreede Fort Nya Korsholm Asuala elanikud olid kohalikud põhjairokeesi ja idaalgonkini keeli kõnelevad põlisameeriklased, eurooplastest kolonisaatorid-kauplejad ning Aafrikast orjastatud sunnitöölised. Esimesed koloniseerijad olid peamiselt hugenotid, ligikaudu 30 prantsuskeelt kõnelevat perekonda ja lisaks põlatud ja hüljatud, kokku umbes 110 meest, naist ja last. 1664. aastal alistasid kirdest peale tulnud inglased hollandlasi, võtsid administreerimise üle ning nimetasid halduskeskuse ümber New Yorgiks. Hollandlased loovutasid enda asumaa lõplikult Uus-Inglismaale ja lõpetasid sõja 1674. aastal, jättes vahetuseks Suriname istandusvalduse nagu sätestas 1667. aasta Breda rahuleping. Uus-Amsterdami asustusse jõudis 1657. aastal sadulavalmistaja Martin Hoffman, kes oli teadaolevalt teine Eestimaa päritolu inimene Ameerikas. Enne teda oli 1654. aastal edelas Uus-Rootsis jala maha pannud Johan Schalbrick. Mõlemad mehed olid teadaolevalt pärit rootsiaegsest linnast Reval ehk tänapäevasest Tallinnast. Cornelius Mey (1620–1625) Willem Verhulst (1625–1626) Pierre Minuit (1626–1633) Wouter van Twiller (1633–1638) Willem Kieft (1638–1647) Petrus Stuyvesant (1647–1664) Anthony Colve (1673–1674) Cornelis van Steenwijck (1676) (Akaadias) Uus-Inglismaa Uus-Rootsi Martin Hoffman Estonians in North America: 1627-1896
Mikitamäe külanõukogu

Mikitamäe külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s. Külanõukogu halduskeskus asus algselt Koksina külas, hiljem Mikitamäel. Mikitamäe külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Mäe valla koosseisus. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Mäe vald likvideeriti ja Mikitamäe külanõukogu territoorium arvati Räpina rajooni koosseisu. Räpina rajooni kuulus Mikitamäe külanõukogu aastatel 1950–1961. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 14. aprilli 1961 seadlusega Räpina rajoon likvideeriti ning Mikitamäe külanõukogu liideti Põlva rajooniga. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. märtsi 1966 seadlusega liideti Mikitamäe külanõukoguga 7,5 km² suurune osa (190 elanikuga) Alaküla külanõukogu maadest, millel asus Räpina sovhoosi maakasutus. 1959. aasta seisuga oli külanõukogus Võõpsu alevik, Kahkva, Lepiku ja Rainova asundus ning Audjassaare, Beresje, Igrise, Järvepää, Karisilla, Kito, Kotelnika, Käre, Laossina, Lüübnitsa, Mikitamäe, Mäessa, Niitsiku, Pedajaaluste, Plotina, Pluitsa, Puugnitsa, Rõsna-Metsa, Rõsna-Palo, Rõsna-Saare, Rõsna-Vanaküla, Räsolaane, Sadora, Selise, Sikamäe, Soelaane, Tegova, Toomasmäe, Tsolgo, Töganitsa, Usinitsa, Varesmäe ja Varsaoja küla. Pärast väikekülade liitmisi 1977. aastal kuulusid Mikitamäe külanõukokku Audjassaare, Beresje, Igrise, Järvepää, Kahkva, Karisilla, Laossina, Lüübnitsa, Mikitamäe, Niitsiku, Puugnitsa, Rõsna, Rääsolaane, Selise, Toomasmäe, Usinitsa, Varesmäe ja Võõpsu küla. Mikitamäe külanõukogu territooriumi pindala 1978. aasta seisuga oli 111 km². Külanõukogu territooriumil tegutses Võhandu sovhoos. Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 4. juunist 1992 kinnitati Mikitamäe valla omavalitsuslik staatus, millega seoses Mikitamäe külanõukogu likvideeriti. Külanõukogu elanike arv 1959: 2870 1970: 2264 1979: 1795 1989: 1394 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Võru maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta". Eesti NSV Teataja, 1945, 33, 520 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Lihula ja Räpina rajooni likvideerimise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 1961, 15, 52 Eesti NSV territooriumi administratiivne jaotus ja maa-asulad. Tallinn: Valgus, 1978 Nõukogude Eesti. Tallinn: Valgus, 1978. 2. trükk, lk 367–368 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Põlva maakonna Mikitamäe, Veriora ja Värska valla ning Valga maakonna Palupera valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta". RT 1992, 24, 340 Kalev Katus, Allan Puur, Asta Põldma. Rahvastiku ühtlusarvutatud sündmus- ja loendusstatistika. Põlvamaa 1965–1990. Tallinn: Eesti Kõrgkoolidevaheline Demouuringute Keskus, 2002
Erich Campe

Erich Campe (1. veebruar 1912 Berliin – 5. mai 1977) oli Saksamaa poksija. Campe oli kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) kokku kahekordne Saksamaa meister aastatel 1932 ja 1934. Ta sai kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1932. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Edward Flynnile (USA). Ta osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934), kaid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale pronksmedalivõitjale Ole Røislandile (Norra) ja jäi edaisest medaliheitlusest välja. Campe poksis märtsist 1946 kuni augustini 1949 elukutselisena. Ta osales kokku 17 kohtumisel, millest võitis 5 ja kaotas 7 (neist 1 nokaudiga) kohtumist ning 5 kohtumist jäi viiki. Saksamaa meistrivõistlused poksis 1920–1948. Tulemused inglise keeles 10. suveolümpiamängude poksivõistlus. Los Angeles 1932. Tulemused inglise keeles 4. Euroopa meistrivõistlused poksis. Budapest 1934. Tulemused inglise keeles Erich Campe veebisaidil Olympedia (inglise) Erich Campe lehel BoxRec. Inglise keeles
Teraseoja

Teraseoja on peakraav Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Tänassilma jõe vasakpoolne lisajõgi. Kraavi pikkus on 6,8 km, valgla pindala 7,4 km², langus 26,5 m ja lang 4 m/km. Kraav saab alguse 66 m kõrgusel Moori külast ja suubub Tusti külas 39,5 m kõrgusel vasakult poolt Tänassilma jõkke 21 km kaugusel selle suudmest. Kraavile on Tänassilma oru serval Tusti küla keskuses paisutatud Tusti paisjärv. Pärast järvest väljumist voolab kraav läbi Tusti metsapargi. Kraav kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Tänassilma jõgi Tusti paisjärv Teraseoja Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 01.10.2016) Teraseoja keskkonnaportaalis (vaadatud 01.10.2016) Teraseoja Eesti looduse infosüsteemis Teraseoja keskkonnaportaalis
Ole Røisland

Ole Røisland (20. jaanuar 1911 Stavanger – 1981) oli Norra poksija. Røisland sai 1929. aastal juba 18-aastaselt kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) Norra meistrivõistlustel 2. koha. Ta oli kokku neljakordne Norra meister aastatel 1932, 1933, 1946 ja 1948. Røisland osales 1929. aastal juba 18-aastaselt esimest korda maavõistlusel Norra eest Saksamaa vastu, kokku osales ta aastatel 1929–1946 rahvusvahelistel kohtumistel Norra eest 10 korral ning võitis neist 6 ja kaotas 4 kohtumist. Røisland sai kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile David McCleave'ile (Inglismaa) ja saades kolmanda koha kohtumises Fröhlichilt (Austria) loobumisvõidu. Ole Røisland lehel Store norske leksikon. Norra keeles 18. Norra meistrivõistlused poksis. Bergen 1929. Tulemused inglise keeles "Ole Røisland lehel Norsk Boksehistorie. Norra keeles". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. oktoober 2016. Vaadatud 29. septembril 2016. 4. Euroopa meistrivõistlused poksis. Budapest 1934. Tulemused inglise keeles Ole Røisland lehel BoxRec. Inglise keeles
Asuriit

Asuriit on tumesinine karbonaatne mineraal keemilise valemiga Cu3(CO3)2(OH)2. Asuriit esineb looduses sageli koos malahhiidiga, kuna mõlemad on võrdlemisi sarnase keemilise koostisega. Iisraelis leidub lausa asuriidi, malahhiidi ja krüsokolla segakivi, mida nimetatakse eliasekiviks. Kuna asuriit on väga pehme kristall, kasutataksegi seda ennekõike väärisesemete ja ehete valmistamiseks. Peenestatuna on asuriiti keskajal ja varauusajal kasutatud värvipigmendina sinise värvi saamiseks, alternatiivina lasuriidist saadavale kallihinnalisele ultramariinile. Asuriidi-malahhiidi segakivi ümarlihv Peenestatud asuriit värvipigmendina Hans Holbein noorema maali "Daam oravaga" taust on maalitud asuriidist tehtud sinise värviga Asuriit portaalis webmineral.com Asuriit kunsti- ja värviajaloo portaalis colourlex.com Asuriit veebinäitusel "Pigments through the Ages" Youtube: Sinise pigmendi valmistamine asuriidist (inglise keeles)