laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tyronne Ebuehi

Tyronne Efe Ebueh (sündinud 16. detsembril 1995 Haarlemis) on Hollandis sündinud Nigeeria jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Empoli ja Nigeeria jalgpallikoondises. Ta alustas klubikarjääri Hollandi klubis ADO Den Haag. Hollandi kõrgliigas tegi ta debüüdi 10. augustil 2014 mängus Feyenoordi vastu. 2018. aasta mais sõlmis ta viieaastase lepingu Portugali kõrgliigaklubiga Lissaboni Benfica. Vigastuse tõttu jäi ta hooajast 2018/19 tervenisti eemale. Hooajal 2019/20 mängis ta kuuel korral Benfica reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Hooajal 2020/21 oli ta Benficast laenul Hollandi kõrgliigaklubis Twente ja hooajal 2021/22 Itaalia kõrgliigaklubis Venezia. 2022. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Empoliga. Nigeeria jalgpallikoondises tegi Ebuehi debüüdi 1. juunil 2017 sõprusmängus Togo vastu. Ta kuulus Nigeeria koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. "Tyronne Ebuehi è un nuovo calciatore azzurro" (itaalia). Empoli. 5. juuli 2022. Vaadatud 6. juulil 2022.
Bicske

Bicske (saksa keeles Witschke) on linn Ungaris Fejéri komitaadis, Bicske kreisi halduskeskus. Linnas asub aastatel 1754–1755 ehitatud Batthyány perekonna loss. Bicske asub Budapesti kesklinnast ligikaudu 30 km läänes, Slovakkia piirist 30 km kaugusel. Bicsket on esmamainitud 1306. aastal. Aastatel 1541–1686 oli küla Osmanite riigi võimu all. 1773–1871 oli Bicske alev. Linnaõigused sai Bicske 1. jaanuaril 1986. Altshausen, Saksamaa Băile Tușnad, Rumeenia Tšop, Ukraina Reci, Rumeenia Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. Batthyány-kastély Kastélyok. Vaadatud 7. jaanuaril 2023 Várostörténet Bicske. Vaadatud 7. jaanuaril 2023
Bilhorod-Dnistrovskõi rajoon

Bilhorod-Dnistrovskõi rajoon on rajoon Ukrainas Odessa oblastis. See on osa ajaloolisest Bessaraabia piirkonnast. Selle halduskeskus on Bilhorod-Dnistrovskõi linn. 18. juulil 2020 jõustunud haldusreformi käigus liideti senise Bilhorod-Dnistrovskõi rajooniga Sarata ja Tatarbunarõ rajoon, oblastilise alluvusega linn Bilhorod-Dnistrovskõi ning osa Ovidiopoli rajoonist. Pärast reformi 2020. aasta juulis jaguneb rajoon 16 vallaks (hromada): Bilhorod-Dnistrovskõi linnavald, keskus Bilhorod-Dnistrovskõi linn Dõvisija külavald, keskus Dõvisija küla Karolino-Buhazi külavald, keskus Karolino-Buhazi küla Kulevtša külavald, keskus Kulevtša küla Lõmani külavald, keskus Lõmani küla Marazlijivka külavald, keskus Marazlijivka küla Moloha külavald, keskus Moloha küla Petropavlivka külavald, keskus Petropavlivka küla Plahtijivka külavald, keskus Plahtijivka küla Sarata alevivald, keskus Sarata alev Serhijivka alevivald, keskus Serhijivka alev Šabo külavald, keskus Šabo küla Starokozatše külavald, keskus Starokozatše küla Tatarbunarõ linnavald, keskus Tatarbunarõ linn Tuzlõ külavald, keskus Tuzlõ küla Uspenivka külavald, keskus Uspenivka küla https://decentralization.gov.ua/news/12639
Johan-Olav Botn

Johan-Olav Smørdal Botn (sündinud 18. juunil 1999 Stårheimis Sogn og Fjordane'is) on Norra laskesuusataja. Ta võitis 2023. aastal IBU karika. Johan-Olav Botn tegi oma rahvusvahelise debüüdi suhteliselt hilja 2021. aasta novembris, kui saavutas Idres IBU karikavõistluste sprindis 32. koha. Pärast järjekordset esinemist järgmise aasta jaanuaril eemaldati ta meeskonnast. Norralane osales ka esimestel sõitudel detsembri alguses talvel 2022-23 ja saavutas oma esimese esikümne tulemuse 20 km eraldistardiga sõidus 8. kohaga. Kuna Erlend Bjøntegaard loobus stardiõigusest, anti Botnile Canmore’i hooaja lõpuvõistluseks varustardipositsioon ja ta saavutas mõlemas sprindisõidus poodiumikohad. Oma parimat konkurentsi näitas ta aga hooaja lõpusõidus, jälitusvõistluses, mille võitis Vebjørn Sørumi ees rohkem kui minutiga ja võitis tänu sellele oma esimese IBU karika. Norra meistrivõistlustel võitis Botn teatevõistluses pronksmedali koos Håvard Bogetveiti, Simon Kirkeeide ja Johannes Thingnes Bøga Sogn og Fjordane'i ees ning pääses tulevaks talveks esimest korda B-koondisse. Johan-Olav Botn IBU beebilehel veebilehel Johan-Olav Botn FIS-i veebilehel Johan-Olav Botn Biathlon.com.ua veebilehel
Uno Tõnnus

Uno Tõnnus (19. juuli 1925 Tallinn – 8. juuli 2006 Tallinn) oli eesti ujuja, veepallur, lauatennisist, ujumistreener, spordipedagoog ja soomepoiss. Ta lõpetas 1943. aastal Tallinna 2. Gümnaasiumi, teenis Saksa lennuväes, osales aastatel 1943–1944 Soome Jätkusõjas, viibis 1944–1945 Tallinna, Tartu ja Maardu vanglas ning lõpetas 1948. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) kehakultuuriteaduskonna. Ta hakkas 1935. aastal harrastama ujumist ja lauatennist Noorte Meeste Kristlikus Ühingus Evald Steini juhendamisel, veepallitreeninguid suunas hiljem Erich Mõtlik. Ta tuli 1947. aastal rinnuliujumises ja aastatel 1946–1948 Ülikooli Spordiklubi meeskonnas veepallis Eesti meistriks. Tõnnus kuulus aastatel 1946–1947 ujumises ja 1946–1948 veepallis Eesti koondisse ning võitis 1951. aastal Eesti meistrivõistlustel lauatennises segapaarismängus koos Evelin Lestaliga pronksmedali. Ta oli aastatel 1947–1953 TRÜ kehakultuuriteaduskonna veespordikateedris õppejõud, 1954–1959 ujumistreener Tallinna Spartakis, 1959–1973 Kalevi Ujumiskoolis, 1973–1975 Rakvere spordikooli Tamsalu ujulas, 1975–1982 Tallinna Dünamo ujumiskoolis (ühtlasi direktor) ja 1982–1988 Eesti NSV Kõrgema Spordimeisterlikkuse Koolis ning 1988–1991 teadustöötaja koondises Eesti Sport, hiljem uuris soomepoiste ajalugu. Ta tegutses aastatel 1948–1986 Veespordi- ja Ujumissektsiooni presiidiumis, oli treenerite nõukogu esimees ja 1965–1984 ka Eesti ujumiskoondise vanemtreener, kuulus 1964–1973 Kalevi presiidiumi, osales Kalevi (oli 1964–1965 tööde üldprobleemide lahendaja) ja Tamsalu siseujula ning Lüllemäe spordibaasi rajamisel, avaldas Spordilehes spordiartikleid. Tema õpilaste hulgas olid Allan Kiil, Gennadi Jagomägi, Liina Oks, Toomas Soosaar, Marina Trofimova, Maiu Herzmann, Anne Tohver, Hele Viilep, Mall Randmer, Heldur Laurits, Toomas Tuuling, Enn Lepik, Tõnu Meijel, Kristjan Vainomäe ja Enno Vilbo, Enn Kääni, Mare Vierland. Rinnuli 100 m – 1.22,7 (1946) Rinnuli 200 m – 3.01,0 (1947) 1963 Kalevi auliige 1967 Eesti NSV teeneline treener 2001 Kotkaristi raudrist 2002 Soome Lõvi Rüütelkonna rüütlimärk Ujumine, 1963 Jõu arendamisest, 1964 "Soomepoiste" langenud, 1996 Soomepoiste spordilugu, 1998 Tema vend oli ujuja Heino Tõnnus, tütar ujuja Reet Männik ja poeg ujuja Raivo Tõnnus. "Spordileht 18 juuli 1975 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 7. jaanuaril 2024. "Uno Tõnnus". geni_family_tree. 19. juuli 1925. Vaadatud 7. jaanuaril 2024. "ESBL". www.esbl.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 16. detsember 2023. Vaadatud 7. jaanuaril 2024. "Spordileht 19 juuli 1985 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 7. jaanuaril 2024. "Äripäev 5 detsember 2014 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 7. jaanuaril 2024.
Sõdurkeisrid

Sõdurkeisrid on aastatel 235–284/285 lühikest aega võimul olnud Rooma riigi valitsejad. Lisaks selles ajavahemikus valitsenud keisritele loetakse sõdurkeisriteks ka Severusi (193–235; eriti Septimus Severust ja Severus Caracallat) ning Commodust. Antiigileksikon (teine trükk). Tallinn: Valgus. 1985. Lk 539.
Harry Moikov

Harry Moikov (17. märts 1928 Tallinn – 19. märts 1999 Tallinn) oli eesti auto- ja mootorrattaspordikohtunik ning sporditegelane. Ta lõpetas 1943. aastal Tallinna 2. Gümnaasiumi, 1948. aastal Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi ja õppis seejärel Tallinna Polütehnilises Instituudis. Moikov hakkas kohtunikuna tegutsema 1950. aastal (1954 vabariiklik kategooria, 1962 üleliiduline kategooria, 1972–1993 Rahvusvahelise Mootorrattaspordi Liidu (FIM) rahvusvaheline kategooria), oli aastatel 1966–1992 auto-mootorrattaspordi kohtunikekogu esimees ja Mootorrattaspordiföderatsiooni presiidiumi aseesimees ja 1967–1989 NSV Liidu Autospordiföderatsiooni kohtunikekogu presiidiumi liige. Ta töötas aastatel 1948–1988 Eesti Tööstusprojektis, sh elektriosakonna juhatajana. 1972 Kalevi auliige 1976 Eesti NSV teeneline sporditegelane Tema vend oli suusaspordikohtunik Erich Moikov. "Moikov, Harry - Eesti Entsüklopeedia". etbl.teatriliit.ee. Vaadatud 7. jaanuaril 2024. "Spordileht 17 märts 1978 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 7. jaanuaril 2024.
Bolhradi rajoon

Bolhradi rajoon on rajoon Ukrainas Odessa oblastis. See on osa ajaloolisest Bessaraabia piirkonnast. Selle halduskeskus on Bolhradi linn. 18. juulil 2020 jõustunud haldusreformi käigus liideti Bolhradi rajooniga Artsõzi ja Tarutõne rajoon. Pärast reformi 2020. aasta juulis jaguneb rajoon kümneks vallaks (hromada): Artsõzi linnavald, keskus Artsõzi linn Bolhradi linnavald, keskus Bolhradi linn Borodino alevivald, keskus Borodino alev Horodnje külavald, keskus Horodnje küla Krõnõtšne külavald, keskus Krõnõtšne küla Kubei külavald, keskus Kubei küla Pavlivka külavald, keskus Pavlivka küla Tarutõne alevivald, keskus Tarutõne alev Teplõtsja külavald, keskus Teplõtsja küla Vassõlivka külavald, keskus Vassõlivka küla https://decentralization.gov.ua/news/12639
Sylvester Tallinn

Sylvester Tallinn (ka Tallinna Sylvester; Cargohunters/Tallinna Kalev; TTÜ/Maardu) oli aastatel 1999–2008 Tallinnas tegutsenud Eesti võrkpalliklubi. Sylvesteri võrkpallimeeskond oli enne suurtoetaja saamist nimega TTÜ/Maardu, kus peatreeneriks oli Vladimir Wedenski. Hooaja 2000/01 alguses sai klubi peatreeneriks Laimons Raudsepp, kes jäi sellele positsioonile kuni 2007/08 hooaja lõpuni. Hooajast 2001/2002 sai klubi suurtoetajaks Sylvester ning sellega seoses muutis ka meeskond nime. Hooajal 2006/07 leiti uus peatoetaja AS Cargohunters, kelle nime all mängima hakati. Hooajaks 2007/08 naasti varasema Sylvesteri nime juurde. Suurtoetaja puudumise tõttu järgnevaks hooajaks (2008/09) eelarvet kokku ei saadud ning klubi sellisel kujul tegevust ei jätkanud. Kokkuleppele jõuti Tallinna Tehnikaülikooliga ning Sylvesteri klubi baasil loodi TTÜ võrkpallimeeskond. Klubi osales Eesti meistriliigas, kus saadi korra teine koht ja neljal korral kolmas koht. Kahel hooajal (2002/03–2003/04) võeti osa tugevuselt kolmandas euroliigas, CEV Cupil, kus saadi mõlemal korral otse alagrupiturniirile, mis lõpetati nelja meeskonna konkurentsis kolmandana ning jäädi sellega jagama 29. kohta. Eesti karikavõistlustel jõuti parimal korral 2005. aastal finaali, mida võita ei suudatud. Peep Pahv: TTÜ/Maardu vahetas treenerit Õhtuleht, 01.11.2000. EVF tutvustas algavat hooaega Delfi, 20.09.2001. Alver Kivi, Märt Roosna: Ka võrkpallis tuleb Tartu ja Tallinna vägikaikavedu Eesti Päevaleht, 04.10.2006. Märt Roosna: Selver avab põneva vollehooaja Eesti Päevaleht, 26.09.2007. 1 küsimus Sylvesteri peatreenerile Eesti Päevaleht, 19.03.2008. Sylvester lööb käed TTÜ-ga ja elab edasi Eesti Päevaleht, 30.04.2008. Sylvester lõpetas kolmandana Delfi, 09.12.2002. Andres Kalvik: Sylvester kimbutas Kreeka suurklubi Eesti Päevaleht, 10.11.2003. Meeste karikavõitja on Tartu Pere Leib Delfi, 18.12.2005. Sylvester Tallinn Volleybox
Canillo vald

Canillo vald on haldusüksus Andorra kirdeosas. Ta piirneb põhjas ja kirdes Prantsusmaaga. Vald koosneb kaheksast halduslikust asumist (veïnat). Halduskeskus on Canillo asula, kus 2022. aasta seisuga elas 2404 inimest. https://www.estadistica.ad/portal/apps/sites/#/estadistica-ca/pages/estadistiques-i-dades-detall?Idioma=ca&N2=605&N3=606&DV=798&From=2022&To=2023&Var=
Bengt Pohjanen

Bengt Pohjanen (sündinud 26. juunil 1944 Kassa külas Pajala vallas) on kolmekeelne rootsi kirjanik, kes kirjutab rootsi, soome ja meä keeles. Tal on doktorikraad filosoofias ja bakalaureusekraad teoloogias. Doktorikraadi omandas ta 1979. aastal Stockholmi ülikoolis. Doktoritöö käsitles soome kirjaniku Antti Hyry loomingut. Pohjanen on Oulu Ülikooli audoktor. Pohjanen on kirjutanud romaane, luuletusi, näidendeid ja teledokumentaalfilme. Paljud teosed käsitlevad põhjamaist religioossust: räägivad Lars Levi Laestadiusest ja Korpela liikumisest. Pohjanen on aktiivne meä keele eestkõneleja. Ta on ka üks Meänmaa lipu kujundajatest. Bengt Pohjanen on oma meänkeelsetes teostes arendanud meä keele kirjakeeleks. Tema 1985. aastal ilmunud romaan Lyykeri on esimene soomekeelne romaan. Pohjaneni soomekeelne näidend Kuutot (1987) oli esimene soomekeelne näidend, mis pani aluse ka Tornionlaakso teatri tulevikule. Samuti ei sobi unustada Pohjaneni poolt meä keelde tõlgitud Uut Testamenti. Pohjanen on kirjutanud Joppausooperi, mida mängiti ühel suvel Pellos (2004) ja ühe suve Ylitornios (2005). Ta on kirjutanud ka Laestadiuseoperi, mida etendus Pajalas 2007. ja 2008. aasta suvel. Triloogia kolmas osa, Sotaopera, etendati Haparannas 2009. aasta suvel. Pohjanen on tõlkinud soome kirjandust, sealhulgas Antti Tuuri loomingut. Bengt Pohjasenil on oma sihtasutus, kust ta on muu hulgas andnud välja kirjandus- ja vähemusrahvuste auhindu ning auhindu "Män vanhin" ja "Män kuopus".
Michael J. Smith

Michael John Smith (30. aprill 1945 – 28. jaanuar 1986) oli Ameerika Ühendriikide insener ja NASA astronaut. Ta lõpetas 1967. aastal Ameerika Ühendriikide Mereväeakadeemia ja 1968. aastal Mereväe Kraadiõppekooli. 1969. aastal sai Smith mereväelenduriks. 1974. aastal sai ta katselendurite kooli lõpetamisega katselenduriks. 1980. aastal valiti Smith NASA astronaudiks. Smith oli missiooni STS-51-L piloot ning ta hukkus missiooni startimisel toimunud Challengeri katastroofis. Smithi hääl oli viimane, mille Challengeri kabiini salvesti salvestas kui ta vahetult enne süstiku purunemist ütles "Uh oh". Uurimise ajal avastati, et mitu Smithi juures asunud lülitit polnud tavapärases stardiasendis. Uurijad oletasid, et Smith ise oli pärast süstiku purunemist lülitused teinud kui üritas juhtpaneelile elektrit taastada. Pärast Challengeri katastroofi ülendas Kongress ta postuumselt kapteniks. "Michael J. Smith (Captain, USN)" (PDF). NASA. Vaadatud 7. jaanuaril 2024.
Viola Amherd

Viola Patricia Amherd (sündinud 7. juunil 1962 Wallise kantonis Brig-Glisi vallas; kodukohaõiguslik Brig-Glisi, Zwischbergeni ja Natersi vallas) on Šveitsi poliitik (Die Mitte, varem Kristlik-Demokraatlik Rahvapartei). Aastatel 2000–2012 oli ta Brig-Glisi linnapresident, aastatel 2005–2018 Rahvusnõukogu liige. Aastal 2018 valiti ta Liidunõukokku, kus ta alates 1. jaanuarist 2019 juhib Kaitse-, Tsiviilkaitse- ja Spordiföderaalametit, olles esimene naine sellel ametikohal. Aastal 2024 on ta Šveitsi liidupresident.
Jules Lapierre

Jules Lapierre (sündinud 2. jaanuaril 1996 Grenoble'is) on Prantsusmaa murdmaasuusataja. Lapierre osales aastatel 2012–2016 Alpi karikasarjas U18 ja U20 võistlustel. Ta saavutas hooajal 2013-14 teise koha ja hooajal 2015-16 U20 üldarvestuses esikoha. 2013. aasta Euroopa noorte taliolümpiafestivalil Brașovis tuli ta sprindis 32., 7,5 km klassikas 21. ja 10 km vabasõidus 12. kohale. 2014. aasta juunioride suusatamise maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes võitis ta teatesõidus hõbemedali. Samuti tuli ta skiatlonis 14. ja 10 km klassikas neljandaks. Järgmisel aastal võitis ta Almatõs toimunud juunioride suusatamise maailmameistrivõistlustel teatesõidus taas hõbemedali. Individuaalsõitudes tuli ta 10 km vabasõidus kümnendaks ja skiatlonis seitsmendaks. 2016. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Râșnovis võitis ta teatesõidus pronksmedali. Hooaja 2016-17 alguses startis ta Alpi karikasarjas Valdidentros ja sai 15 km klassikas 18. koha. Hooaja jooksul jõudis ta kümnel korral esikümnesse, sealhulgas Sankt Ulrich am Pillersees 15 km vabasõidus kolmandale kohale ja saavutas sellega Alpine Cupi üldarvestuses neljanda koha. 2017. aasta U23 MM-il Soldier Hollow's saavutas ta 15 km vabasõidus seitsmenda ja skiatloni neljanda koha. Hooaja 2016-17 alguses tegi ta Lillehammeris oma MK-võistluste debüüdi. Oma esimesed MK-punktid sai ta 25. kohaga skiatlonis. 2018. aasta U23 maailmameistrivõistlustel Gomsis võitis ta skiatlonis hõbemedali ja tuli kuuendaks 15 km klassikas. 2018. aasta veebruaris saavutas ta Pyeongchangi taliolümpiamängudel skiatlonis 15. koha. Hooajal 2018-19 sai Lapierre Lillehammeri Triple'il 22., 2018-19 Tour de Skil 14. ja Quebecis MK-võistluste finaalturniiril 31. koha, millega sai MK-võistluste üldarvestuses 36. koha. U23 MM-il 2019. aastal Lahtis võitis ta 15 km vabasõidus kuldmedali. Hooaja tippüritusel, 2019. aasta suusatamise maailmameistrivõistlustel Tiroolis Seefeldis tuli ta 15 km klassikas 24. ja skiatlonis 19. kohale. Hooajal 2020-21 tuli ta Tour de Ski arvestuses 20. kohale ja võitis Oberstdorfis 2021. aasta suusatamise maailmameistrivõistlustel teatesõidus pronksmedali. Samuti tuli ta seal skiatlonis 16. kohale. Järgmisel aastal Pekingi taliolümpiamängudel tuli ta 50 km ühisstardist sõidus 15. ja skiatlonis 14. kohale. Jules Lapierre FIS-i veebilehel Jules Lapierre Olympedia.org veebilehel Jules Lapierre Prantsusmaa olümpia- ja spordikomitee veebilehel
Friedrich Moch

Friedrich Moch (sündinud 12. aprillil 2000 Memmingenis) on Saksamaa murdmaasuusataja. Moch hakkas murdmaasuusatamist treenima 12-aastaselt ning osales aastatel 2016–2020 peamiselt U18 ja U20 võistlustel Alpi karikasarjas. Hooajal 2018-19 sai ta viienda ja 2019-20 hooajal U20 üldarvestuses kolmanda koha. 2018. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Gomsis tuli ta 10 km klassikas 21. kohale ning skiatlonis ja teatesõidus viiendaks. Järgmisel aastal võitis ta 2019. aasta juunioride MM-il Lahtis teatesõidus pronksmedali. Ühtlasi saavutas ta 18. koha 30 km ühisstardist sõidus ja viienda koha 10 km vabatehnikasõidus. Hooajal 2019-20 võistles ta esimest korda Oberstdorfis maailma karikasarjas ning jäi napilt skiatlonis 31. kohaga punktikohtadelt välja. 2020. aasta veebruaris tuli ta Saksamaa meistriks 15 km vabasõidus. 2020. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Oberwiesenthalis võitis ta hõbemedali 10 km klassikasõidus ja 30 km ühisstardist sõidus. Samuti saavutas ta teatesõidus seitsmenda koha. 2020. aasta detsembris sai ta pärast Ruka kolmikvõistluse 44. koha saavutamist Davosis 15 km vabasõidus 22. kohaga oma esimesed MK-punktid. Järgmisel kuul Lahtis jõudis ta suusavahetusega sõidus kümnenda kohaga maailma karikasarjas esimese kümne parema hulka. U23 MM-il 2021. aastal Vuokattis tuli ta teatesõidus kuuendaks ja võitis 15 km vabasõidus hõbemedali. Tema parimad kohad hooaja tippüritusel, 2021. aasta suusatamise maailmameistrivõistlustel Oberstdorfis olid 20. koht 50 km ühisstardisõidus ja seitsmes koht teatesõidus. Hooaja lõpus tuli ta Pokljukas teiseks ja esimeseks ning saavutas sellega Alpi karikasarja üldarvestuses kolmanda koha. Hooajal 2021-22 lõpetas Moch 11 korral punktiarvestuses ja sai 2021-22 Tour de Ski üldarvestuses 14. koha. Esimese poodiumikoha saavutas ta maailma karikasarjas Val di Fiemmes toimunud Tour de Ski finaaletapil kolmanda kohaga. 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis sai ta 50 km ühisstardist sõidus 31. koha, skiatlonis 13. koha ning teatesõidus viienda koha. Hooaja lõpetas ta MK-sarja üldarvestuses 29. kohal. 2023. aasta suusatamise maailmameistrivõistlustel Planicas tuli Moch skiatlonis seitsmendaks ja 15 km vabatehnikasõidus kaheksandaks. Moch võitis teatevõistluses pronksmedali. ​ Friedrich Moch FIS-i veebilehel Friedrich Moch Olympedia.org veebilehel
Lajosmizse

Lajosmizse on linn Ungaris Bács-Kiskuni komitaadis Kecskeméti kreisis. Lajosmizse asub Kecskemétist umbes 17 km põhjaloodes ja Budapestist ligikaudu 64 km lõunakagus. Linna läbib Budapest–Kecskeméti raudteeliin. Arheoloogilised leiud tõendavad, et piirkond oli asustatud juba pronksiajal. Pärast mongolite rüüsteretke 1241. aastal asustasid piirkonda polovetsid. 1469. aastal vabastas kuningas Mátyás I kohalikud polovetsid osadest maksudest. Türgi ikke ajal oli piirkond 1593. aastaks tühjaks jäänud ja asustati hiljem uuesti. Lajosmizse sai linnaõigused 1993. aastal. Felsőlajos, Ungari Jászberény, Ungari Palić, Serbia Remetea, Rumeenia Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. Lajosmizse Középkori templomok. Vaadatud 8. jaanuaril 2023
2024. aasta Noto poolsaare maavärin

2024. aasta Noto poolsaare maavärin (jaapani keeles 令和6年能登半島地震 Reiwa 6-nen Noto-hantō jishin) oli maavärin magnituudiga 7.6, mis leidis aset 1. jaanuaril 2024 umbes kell 16.10 kohaliku aja järgi (UTC+9:00) epitsentriga Jaapanis Ishikawa prefektuuris Noto poolsaarel 7 km Suzu linna rannikust põhjaloodes. See tekitas Jaapani meres üle 6,58 m kõrguse tsunami. "Japan earthquake: Tsunami advisory issued after 7.6 magnitude quake hits". Sky News (inglise). Vaadatud 21. veebruaril 2024. ""M 7.5 - 2024 Noto Peninsula, Japan Earthquake"". earthquake.usgs.gov. Vaadatud 21. veebruaril 2024.
Noto poolsaar

Noto poolsaar (jaapani keeles 能登半島 Noto-hantō) on poolsaar Jaapanis Jaapani mere rannikul Honshū saarel Ishikawa prefektuuris (varasema Noto provintsi territooriumil) Kanazawast põhjas. Poolsaare linnade seas on Wajima, Suzu, Nanao ja Hakui. 2024. aasta Noto maavärin
CS Mackay-Bennett

Mackay-Bennett oli Suurbritannia kaablilaev, mis on tuntud laevana mis korjas surnu kehi veest mis olid tulnud Titanicu uppumisest. April 15 1912 oli läinud põhja sel ajal maailma suurim laev Titanic ja sellega võttis endaga kaasa umbes 1500 inimest. Peale uppumise uudist Mackay-Bennett kutsuti otsima surnu kehi ja tooma neid tagasi maa peale, et maha matta. Mackay-Bennett lahkus Halifaxi sadamast koos jää ja kirstudega ja läks Atlanti-Ookeani poole, et leida nii palju surnu kehi kui võimalik. Probleem oli selles, et see positsioon mida Titanic oli andnud kui see läks põhja oli vale ja lained olid surnu kehad edasi ja laiani viinud. Mackay-Bennett oli leidnud mõningaid surnu kehi ja enamus olid maetud merre, sest ei saadud kinnitada kes see surnu keha oli või sellel polnud piisavalt väärtust. Mackay-Bennett oli ka leidnud ühe Titanicu päästepaatidest mis oli ümber läinud ja nad proovisid selle kätte saada ja ära uputada kuid see ei õnnestunud. Pärast seda kui nad olid kõik surnu kehad leidnud ja mõned merre matnud tulid nad tagasi Halifaxi, et neid maha matta ja mõned andi tagasi oma peredele. Ülejäänud kirstud ja jää andi teistele laevadele mis läksid tagasi, et leida veel surnu kehi.