laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Friedrich (Pfalz-Zweibrücken-Vohenstrauß-Parkstein)

Friedrich (11. aprill 1557 – 17. detsember 1597) oli Vohenstrauss-Parksteini hertsog aastatel 1569 kuni 1597. Friedrich sündis Meisenheimis pfaltskrahv Wolfgangi neljanda pojana. Pärast isa surma aastal 1569 jaotasid Friedrich ja tema vennad territooriumi: Friedrich sai väikese territooriumi Vohenstraußi ümbruses. Friedrich suri Friedrichsburgi lossis aastal 1597 ja maeti Lauingenis. Friedrich abiellus 26. veebruaril 1587 hertsog Heinrich XI tütre Katharina Sophiega, abielust sündis kolm last: Anna Sophie (25. november 1588 – 21. märts 1589) Georg Friedrich (8. märts 1590 – 20. juuli 1590) Friedrich Kasimir (8. märts 1590 – 16. juuli 1590) "Geschichte der Stadt Vohenstrauß". Vaadatud 05.01.2024. "RUNDE HUTAGRAFFE DES PFALZGRAFEN FRIEDRICH VON PFALZ-ZWEIBRÜCKEN-VOHENSTRAUSS-PARKSTEIN (1557-1597)". Vaadatud 05.01.2024. "Geschichte der Pfalzgrafenstadt Vohenstrauß". Vaadatud 05.01.2024.
Uia oja

Uia oja on oja Sakala kõrgustiku lääneosas ja Soomaal, Viljandi maakonnas, Raudna jõe vasakpoolne lisajõgi. Oja pikkus on 14,6 km, valgla pindala 48 km², langus 30,5 m ja lang 2,1 m/km. Oja saab alguse 50 m kõrgusel Seruküla külas ja suubub 19,5 m kõrgusel Uia ja Sandra küla piiril vasakult poolt Raudna jõkke 19,8 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Raudna jõgi Uia oja Eesti looduse infosüsteemis Uia oja keskkonnaportaalis Uia oja Eesti looduse infosüsteemis Uia oja keskkonnaportaalis
Hans Möldermann

Hans Möldermann (31. august/12. september 1876 Tolli küla, Märjamaa vald – 28. märts 1914 Märjamaa) oli eesti kunstnik, raamatute illustreerija ja karikaturist. Hans Möldermann oli kunstnikuna iseõppinu. Ta sündis kooliõpetaja peres. Pärast kooli lõpetamist sooritas ta eksamid rahvakooliõpetaja kutse saamiseks ning töötas aastatel 1897–1898 Valgas kooliõpetaja abina. 1899. aastal oli ta kooliõpetaja Ridalas, Mäe vallas. Kuna kool suleti ajutiselt, jäi ta jälle ilma tööta. 1903. aastal sai ta töökoha Tallinnas, O. Thomsoni foto- ja tsinkograafiatöökojas. Sel ajal hakkas ta saama ka esimesi tellimusi raamatute illustratsioonidele, neid tuli pidevalt juurde. Alates 1903. aastast hakkas ta avaldama karikatuure Tallinna naljalehtedes. 1905. aasta revolutsiooni ajal tegi Möldermann joonistusi mõisa rüüstamisest Märjamaal ning sellele järgnenud Vladimir Bezobrazovi karistussalga tegevusest Märjamaal. Joonistused ilmusid Juhan Lilienbachi satiiriväljaandes Tapper 1918. aasta veebruaris pärast kunstniku surma. Möldermanni joonistusi ja karikatuure avaldati väljaannetes Meie Mats, Tapper, Tiiu Tasane, Rahva Leht, Rahva Lõbu-Leht, Vali Tali ja mujalgi. Pseudonüümina kasutas ta oma nimetähti H. M. Hans Möldermann haigestus kopsutuberkuloosi ja suri Märjamaal Kõrvetaguse talus. Ta on maetud Märjamaa kiriku juurde. "Eesti Rahvusbibliograafia - Möldermann, Hans, 1876-1914, illustreerija". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. veebruar 2017. Vaadatud 7. veebruaril 2017. Eesti demokraatlik kunstnik Hans Möldermann Sirp ja Vasar, 5. veebruar 1954. Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996 Eesti biograafiline andmebaas ISIK - Hans Möldermann Eesti Rahvusbibliograafia - Möldermann, Hans, 1876-1914, illustreerija
Märt Maavere

Märt Maavere (aastani 1936 Martin Markson; 4. detsember 1901 Imavere vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 23. aprill 1941 Tallinn) oli eesti kaitsepolitseinik, kaitseliitlane ja sõjaväelane (leitnant). Ta lõpetas 1922. aastal Põltsamaa Reaalgümnaasiumi. Aastatel 1922–1923 töötas ta Imavere valla 6-klassilises algkoolis ajutise õpetajana. 28. veebruaril 1923 võeti ta sõjaväeteenistusse ja määrati sõjakooli-tagavaraväe ohvitseride ettevalmistusklassi, mille lõpetas veebruaris 1924. Ta määrati teenistusse 6. Jalaväerügementi, kus teenis rühmaülemana kuni oktoobrini 1924, misjärel vabastati teenistusest ja arvati reservi lipnikuna. Aastatel 1924–1925 töötas ta Puhja kõrgemas algkoolis õpetajana. 1925. aasta detsembris asus ta tööle Tallinna Kaitsepolitsei jaoskonda. Poliitilises politseis teenis kuni 1. augustini 1940, poliitilise politsei komissarina Narvas. Ta arreteeriti Nõukogude okupatsioonivõimu poolt 21. augustil 1940 ja lasti NKVD poolt maha 23. aprillil 1941 Tallinnas Scheeli krundil. 1940 Valgetähe IV klassi teenetemärk Eesti ohvitserid 1918–1940 Ametist vabastamist politsei ametkonnas, Järva Teataja (1926-1944), nr. 89, 2 august 1940
Ratša

Ratša (gruusia keeles რაჭა) on Gruusia ajalooline piirkond Lääne-Gruusia kirdeosas Rioni jõe ülemjooksu orus. Seda ümbritsevad Suur-Kaukasuse mäed. Praeguse haldusjaotuse järgi kuulub Ratša Ratša-Letšhumi ja Khvemo Svanethi piirkonda ning hõlmab Ambrolauri valla ja Oni valla. Ratša pindala on 2854 km². Suur-Kaukasus eraldab Gruusia ajaloolised piirkonnad Svanethi ja Letšhumi loodes ja Imerethi lõunast, kuigi peamine Kaukaasia kõrgendik moodustab piiri koos Venemaa Põhja-Osseetiaga. Ida-Ratša piirneb Lõuna-Osseetiaga, mis on ametlikult Gruusia osa Šida Kharthli.
Linda Kardna

Linda Kardna (sündinud 13. juunil 1947) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog 1966. aastal lõpetas ta koorijuhtimise erialal Tallinna Muusikakooli ja 1971. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi. 2004. aastal sai Eesti Muusikaakadeemias kooridirigeerimise eriala magistrikraadi. Aastatel 1971–1974 oli ta Tallinna 39. Keskkooli muusikaõpetaja, 1974–1976 Eesti NSV Rahvaloomingu Maja muusikaline toimetaja. 1975. aastast Tallinna Pedagoogilise Instituudi muusika kateedri tunnitasuline õppejõud, aastatel 1976–1984 sama instituudi koolieelse kasvatuse kateedri õpetaja, 1985–1988 algõpetuse kateedri vanemõpetaja, 1988–1992 esteetilise kasvatuse kateedri vanemõpetaja, 1992. aastast muusikakasvatuse dotsent, aastatel 1992–2004 Tallinna Pedagoogikaülikooli muusikakasvatuse lektoraadi juhataja, seejärel 2015. aastani Tallinna Ülikooli Kunstide Instituudi muusika osakonna dotsent. 2015. aastast on ta Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituudi emeriitdotsent. 1975. aastast oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi naiskoori, 1992–2005 Tallinna Pedagoogikaülikooli naiskoori, 2005–2013 Tallinna Ülikooli naiskoori dirigent. Aastatel 1974–1998 oli ta Rapla Tarbijate Kooperatiivi segakoori (1988. aastast segakoor Cantus) dirigent. 1990 Eesti NSV teeneline kunstitegelane 1996 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (tulemusrikas tegevus koorilaulu arendamisel) 2014 Arvo Ratassepa mälestusauhind Eesti Teadusinfosüsteem. Linda Kardna Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituut. Linda Kardna "Kooriproovides su elu möödub, Linda!". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. veebruar 2017. Vaadatud 8. veebruaril 2017. "Segakoori Cantus ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. august 2018. Vaadatud 8. veebruaril 2017.
Uduvere ohvripärn Riinu

Uduvere ohvripärn Riinu on ohvripuu (pärn) Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu-Jaagupi alevis. Pärn on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Rahvaluules on Kai-, Mai- ja Riinu-nimelist pärna käsitletud ka koos. Uduvere ohvripärn Riinu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 08.02.2017) Hendrik Relve. Põlispuud. Tallinn: Koolibri, 2003. Lk 168–170 Uduvere ohvripärn Riinu kultuurimälestiste riiklikus registris
Unterneemani madala parema külje poi

Unterneemani madala parema külje poi on poi Väinameres Unterneemani madalal. Poi geograafilised koordinaadid on 58° 44′ 39″ N, 23° 14′ 54″ E. Unterneemani madala parema külje poi navigatsioonimärkide andmekogus (vaadatud 08.02.2017) Unterneemani madala parema külje poi navigatsioonimärkide andmekogus
Kumari vasaku külje poi

Kumari vasaku külje poi on poi Väinameres peamise Muhu väina laevatee ääres, Kumari madala lähedal. Poi geograafilised koordinaadid on 58° 46′ 0″ N, 23° 14′ 55″ E. Mööda laevateed põhja poolt tulles tuleb märk jätta vasaku poordi poole. Teisel pool laevateed asub Kumari parema külje poi, suhteliselt ligidal on veel Unterneemani madala parema külje poi. Kumari vasaku külje poi navigatsioonimärkide andmekogus (vaadatud 08.02.2017) Kumari vasaku külje poi navigatsioonimärkide andmekogus
Leevaku tellisevabrik

Leevaku tellisevabrik oli telliseid tootev vabrik Põlvamaal Leevaku külas. Vabrik ehitati 1923. Vabrik töötas lühikest aega, kuna kohalik toormaterjal ei sobinud telliste tootmiseks. Vabrikust on tänapäevani säilinud vaid korsten, mis on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Leevaku tellisevabriku korsten kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 08.02.2017) Leevaku tellisevabriku korsten kultuurimälestiste riiklikus registris
Salme Vallateater

Salme Vallateater on Saare maakonnas Salme alevikus Salme kultuurimajas tegutsev harrastusteater. 1901. aastal ilmus kohalikus ajalehes sõnum näitemängu tegemisest toonases Anseküla kihelkonnas. 1918. aastal moodustati haridusselts Salme, millel oli ka oma näitering. 1950. aastal kolis näitering vastvalminud Salme rahvamajja. Nüüdisajal on vallateatri hing Salme rahvamaja juhataja Maire Sillavee. Põhitrupi kõrval tegutsevad teatris noortetrupp ja seeniortrupp. Salme Vallateatrist on välja kasvanud noorte Salme Sõnaring. Salme Vallateatri üks suurejoonelisemaid lavastusi on olnud 30. juulil 2010 esietendunud “Läänemere isandad”, mis põhines August Mälgu samanimelisel ajaloolisel seiklusromaanil ning mille tegevustik viis vaataja ajas ligikaudu 900 aastat tagasi – Saaremaale ja Rootsisse Sigtunasse (vt Sigtuna hävitamine). Loo lavastas Salme valla elanik, teatriprofessionaal Väino Uibo, stsenarist oli Sulev Raudsepp, kunstnik Endla Tuutma, kostüümikunstnik Tiia Kobin (pälvis selle eest Saare maakonna meistri auhinna KadakMari 2010). Lavastusel oli isegi oma relvameister – Aadu Himmist. Näitlejaid tegi kaasa üle poolesaja. Algupärane mängukoht oli Saaremaal Salme rannapark – mererand kadakate, valgel hobusel ratsutaja ja päikeseloojanguga, rääkimata paatidest ja tõrvikutest merel. "Läänemere isandaid" mängiti neljal suvel, traditsiooniliselt lõpetati sellega siis ka igal suvel augustis peetud merenädal. U. Lennuk – "Igavene kapten" (2018) A. Kivirähk – "Uljas neitsi" (2018) J. Tuulik – "Tüürimees Benjamin" (2018) K. B. Väljamäe – "Suur mees juba" (2018) A. Gelman – "Pink" (2019) E. Aule – "Astuge edasi" (2019) I. Abele – “Saar” (2019) E. Ruus “Klassikokkutulek” (2019) H. Wuolijoki “Niskamäe naised … mehed ka” (2020) K. Kaur “Kaval-Ants ja Vanapagan” (2020) J. Puusepp “Kukk” (2021) M. Waltari “Tule tagasi, Gabriel!”(2022) P. Quilter “Veel üks pilet”(2022) N. R. Nash "Vihmameister"(2023) 2022. aastal pälvis Salme vallateater Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia. Näitemängu ajalugu Sõrvemaal. Salme Vallateatri koduleht. Vaadatud 14.07.2020. Aare Laine. Salme näiteseltskond – Läänemere isandad, Puujalg ja Ükssilm Saarte Hääl / Postimees, 02.08.2013. Salme Vallateater. Koduleht. Vaadatud 21.12.2023. 2012. aasta – "Läänemere isandad" Salme Vallateatri koduleht. Vaadatud 14.07.2020. Aare Laine. Salme näiteseltskond – Läänemere isandad, Puujalg ja Ükssilm Saarte Hääl / Postimees, 02.08.2013. Kartu Kalmus. Salme vallateater pälvis rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia Saarte Hääl, 13.02.2022. Teatri koduleht Teatri Facebooki leht
Eurolaul 2001

Eurolaul 2001 oli 8. Eurolaulu konkurss, kus valiti Eestit 2001. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindavat laulu. Eurolaul toimus ETV stuudios 3.veebruaril 2001. aastal. Saatejuhid olid Marko Reikop ja Elektra. Eurolaul 2001 võitis Tanel Padar, Dave Benton & 2XL lauluga "Everybody" "Everybody" tõi Eestile Eurovisiooni ajaloo ühe ootamatuima võidu. See on ajalooline ka selle poolest, et see oli esimene Ida-Europpa riigi võit Eurovisioonil, kes olid Eurovisiooniga liitunud pärast 1992. aastat – ja ka Bentonist sai esimene (ja siiani ainus) mustanahaline esineja, kes võitis Eurovisiooni. Finaal toimus ETV stuudios Tallinnas, saatejuhid Marko Reikop ja Elektra. Võistluses osales kaheksa laulu, võitja valis välja rahvusvaheline "ekspert" žürii. Kõik laulud esitati esmakordselt inglise keeles. Finaaliõhtul esinesid Tanel Padar, Dave Benton ja 2XL kahekümnendana, peale Saksamaale ja enne Maltat. Võistlusteelsed kihlveod olid võidusoosikuks hinnanud Kreekat, kuid ka Taanit, Prantsusmaad, Sloveeniat ja Rootsit ning Eestit polnud kusagil mainitud. Hääletuse esimene pool oli väga tihe ning 12 riigi järel oli Taani liidrikohal 99 punktiga, Eesti ja Prantsusmaa vastavalt 92 ja 90 punktiga. Sellest hetkest alates aga läks Eesti juhtima ning hääletuse lõppedes oli "Everybody" kogunud 198 punkti ning tulnud võitjaks 21-punktilise ülekaaluga teise koha Taani ees. Laul oli saanud üheksa korda 12 punkti – Kreekalt, Lätilt, Leedult, Maltalt, Hollandilt, Poolalt, Sloveenialt, Türgilt ja Ühendkuningriigilt – ning ainult Portugal ei andnud Eestile punkte. Eesti telehääletuse 12 punkti pälvis Taani.
Verband kommunaler Unternehmen

Verband kommunaler Unternehmen e.V. (VKU) ('munitsipaalettevõtete ühing') on organisatsioon, mis esindab Saksamaa munitsipaalettevõtete huvisid Saksamaa ja Euroopa seadusandlike organite ees. VKU liikmesettevõtted tegelevad energeetika, veevarustuse, kanalisatsiooni, jäätmekäitluse ja heakorra valdkondades. VKU asutati 1949. aastal Rüdesheim am Rhein-is. Pärast teist maailmasõda toetas VKU munitsipaaletevõtete ümberstruktureerimist. Pärast Saksa Demokraatliku Vabariigi kokkuvarisemist 1989. aastal toetas VKU Ida-Saksamaa omavalitsusi energeetika ja veevarustusega tegelevate munitsipaalettevõtete loomisel. Alates 2011. aastast kuulub VKU alla jäätmekäitluse ja linnapuhastuse ühing Verband kommunale Abfallwirtschaft und Stadtreinigung. VKU-s on rohkem kui 1550 liiget. Neil on kokku 300 000 töötajat ja kogukäive umbes 141 miljardit eurot. Liikmetel on 66% turuosa elektritootmises, 60% maagaasi osas, 89% joogivesi osas, 88% kaugküte pakkumisel ja 45% kanalisatsiooni puhastit. Sellele lisaks nad iga päev ümber töötlevad 31500 tonni jäätmeid ja mõjutavad positiivselt sellele et Saksamaa jõuab kõrgeima taaskasutamise määra Euroopa Liidu liikmete vahel, 67%. Samuti pakuvad nad lairiba infrastruktuuri enam kui kuuele miljonile kliendile. VKU ühing korraldab erialast ja poliitilist tööd energeetika, veevarustuse ja heitvee veevarustuse, jäätmekäitluse ja munitsipaal puhastamise aladel. VKU ettevalmistab seadusi ja sõnastab ühised poliitilised seisukohad VKU liikmetele ja seletab neid poliitika ja avaliku sektori tasemel. VKU kirjastus on selle sektori kõige laiema haardega meediumina alates 1954. aastast välja andnud munitsipaalettevõtetele mõeldud ajalehte. VKU ühing asub Berliinis. Ühendus on esindatud kontoriga Brüsselis ja liidumaa tasandil 12 osariigi rühmaga, millest igaühel on kontor. VKU president on olnud Hansalinna Kieli linnapea Ulf Kampf aastast 2022. Ingbert Liebing on ühingu peadirektor alates 2020. aastast. www.vku.de Facebooki leht
Priit Vürst

Priit Vürst (1943 – 27. juuni 1974) oli eesti alpinist. Ta on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu. Ta astus Alpiklubi Firn liikmeks 1964. aastal. 1968. aastal valiti ta klubi presidendiks. Sellesse ametisse jäi ta hukkumiseni Pamiiri mägedes. Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli füüsikuna. Aastatel 1970–1974 töötas ta Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudis helkivate ööpilvede töörühmas. 1970. aastal osales ta III Eesti Pamiiri ekspeditsioonis, mille käigus tõusis koos 7 kaaslasega Heino Paltseri juhtimisel Kommunismi tippu (7495 m, 5B raskuskategooria). Tõus Kommunismile oli Baltikumis esimene. Aasta lõpul kokkuvõtete tegemisel tunnistati see tõus Baltikumi parimaks. 1973. aastal juhtis ta ekspeditsiooni Edela-Pamiiri Marxi ja Engelsi piirkonda, mille käigus sooritati Tõnu Tennissoni juhtimisel kõrgtraavers Nikoladze (6250 m) – Karl Marxi mäetipp (6723 m; raskuskategooria 5B). 1974. aastal võttis ta osa Ilmar Priimetsa juhtimisel ekspeditsioonist Lenini mäetipule (7134 m). Tippu tõusti kahe grupiga erinevatel marsruutidel. Priit Vürst tegi kaasa Enn Saare juhtimisel 5-liikmelises grupis, kes valis tippu tõusmiseks mitte tavapärase harjapidi marsruudi, vaid ronimise mööda kaguseina (marsruudi raskuskategooria Vene süsteemi järgi 5B). 6800 m kõrgusel tabas neid laviin, milles hukkusid Priit Vürst, Eerik Reino ja Tõnu Tennisson. Atmosfäärifüüsika isikud. to.ee Firni presidendid. firn.ee Firni liikmed läbi aegade. firn.ee Mägedes inimesed ei vanane. reisiajakiri.gomaailm.ee Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Ajalugu 1970–1979. ajaveeb.alpinism.ee Kontrollaeg. reisiajakiri.gomaailm.ee
Cabaret Rhizome

Cabaret Rhizome on 2009. aastal Tallinnas asutatud teater. Teater kasvas välja Teatrilaborist. Teater tegutses kuni 2014 Tallinnas Kaarli puiestee 9 keldrisaalis. Seejärel avas teater Tallinnas Telliskivi Loomelinnakus Erinevate Tubade Klubi 2016. aastal avati Erinevate Tubade Klubi ka Tartus Aparaaditehases. Teatri kunstiline juht ja lavastaja on Johannes Veski, dramaturg on Iiris Viirpalu. Teatris tegutsevad näitlejad Ajjar Ausma, Ott Kartau, Liisa Linhein, Joonas Parve, Päär Pärenson ja Anatoli Tafitšuk. "Kuningas Oidipus" "Otsuse anatoomia" ... 2016 Eesti Teatriliidu etenduskunstide ühisauhind Teatri koduleht
Ördi peakraav

Ördi peakraav on peakraav Sakala kõrgustiku lääneosas ja Soomaal, Viljandi maakonnas, Raudna jõe vasakpoolne lisajõgi. Oja pikkus on 10,6 km, valgla pindala 33,9 km², langus 4,5 m ja lang 0,42 m/km. Oja saab alguse 24,5 m kõrgusel Tipu külas ja suubub 20 m kõrgusel Sandra külas vasakult poolt Raudna jõkke 8,6 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Raudna jõgi Ördi peakraav Eesti looduse infosüsteemis Ördi peakraav keskkonnaportaalis Ördi peakraav Eesti looduse infosüsteemis Ördi peakraav keskkonnaportaalis
Pontus De la Gardie ja Sofia Gyllenhielmi hauamonument-sarkofaag ja epitaaf

Pontus De la Gardie ja Sofia Gyllenhielmi hauamonument-sarkofaag ja epitaaf on hauamonument-sarkofaag koos epitaafiga Tallinna Toomkirikus. Teosel on kujutatud Pontus De la Gardie'd ja tema abikaasat Sofia Gyllenhielmi. Teose lõi ajavahemikul 1589–1593 Arent Passer. Teos on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Pontus De la Gardie ja Sofia Gyllenhielmi hauamonument-sarkofaag ja epitaaf kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 08.02.2017) Pontus De la Gardie ja Sofia Gyllenhielmi hauamonument-sarkofaag ja epitaaf kultuurimälestiste riiklikus registris
Tõnu Tennisson

Tõnu Tennisson (1946 – 27. juuni 1974) oli eesti alpinist. Ta on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu. Ta astus Alpiklubi Firn liikmeks 1965. aastal. 1970. aastal osales ta III Eesti Pamiiri ekspeditsioonis, mille käigus tõusis koos 7 kaaslasega Heino Paltseri juhtimisel Kommunismi mäetippu (7495 m, 5B raskuskategooria). Tõus Kommunismile oli Baltikumis esimene. Aasta lõpul kokkuvõtete tegemisel tunnistati see tõus Baltikumi parimaks. 1973. aastal võttis ta osa Priit Vürsti juhitud ekspeditsioonist Edela-Pamiiri Marxi ja Engelsi piirkonda, mille käigus sooritati Tennissoni juhtimisel kõrgtraavers Nikoladze (6250 m) – Karl Marxi mäetipp (6723 m; raskuskategooria 5B). 1974. aastal võttis ta osa Ilmar Priimetsa juhtimisel ekspeditsioonist Lenini mäetipule (7134 m). Tippu tõusti kahe grupiga erinevatel marsruutidel. Tõnu Tennisson tegi kaasa Enn Saare juhtimisel 5-liikmelises grupis, kes valis tippu tõusmiseks mitte tavapärase harjapidi marsruudi, vaid ronimise mööda kaguseina (marsruudi raskuskategooria Vene süsteemi järgi 5B). 6800 m kõrgusel tabas neid laviin, milles hukkusid Tõnu Tennisson, Priit Vürst ja Eerik Reino. Atmosfäärifüüsika isikud.to.ee Firni liikmed läbi aegade. firn.ee Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Ajalugu 1970–1979. ajaveeb.alpinism.ee Kontrollaeg. reisiajakiri.gomaailm.ee Viimati hukkus kolm eesti mägironijat 1974. aastal. postimees.ee, 9. juuni 2015
Elmari Top 10

Elmari Top 10 on edetabel, mida koostab Raadio Elmar. Edetabeli laulud esitatakse igal laupäeval toimuvas saates "Eesti lugude edetabel". Edetabel koostatakse muusikaekspertide arvamusi ja Elmari soovisaadetes esitatud laulude esituskordi arvestades. Iganädalaste edetabelite tulemuste põhjal selgitatakse aasta lõpus ka Elmari aasta laul. https://web.archive.org/web/20170208145734/http://elmar.postimees.ee/index.php?pid=8&lang=1&id_broadcast=12 (vaadatud 08.02.2017) Saatest Elmari kodulehel
Veronika Alu

Veronika Alu (sünninimi Veronika Leisalu; sündinud 5. juunil 1977) on eesti köite- ja nahakunstnik ning kunstipedagoog. Ta lõpetas aastal 1995 hõbemedaliga Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastal 1999 lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia nahakunsti erialal bakalaureusena, aastal 2000 Eesti Kunstiakadeemia kunsti ja kunstiajaloo õpetajana. 2010 "Eesti Köide" Tallinn (Eesti) 2011 "Eesti Köide" jätkunäitus Tartu, Rakvere (Eesti); Turu, Malmitalo (Soome) 2011 Scripta Manent IV "Lauldud sõna", Tallinn; jätkunäitus Tartu (Eesti) 2012 Scripta Manent IV "Lauldud sõna" jätkunäitus Rakvere (Eesti); Sastamala, Tampere, Malmitalo (Soome) 2013 Scripta Manent IV "Lauldud sõna" jätkunäitus Budapest (Ungari) 1999–... Eesti Köitekunstnike Ühendus https://www.inforegister.ee/DPCUXFM-VERONIKA-ALU[alaline kõdulink] https://www.westholm.tln.edu.ee/index.php?id=387063 http://www.artun.ee/kunstiopetaja/
Scripta manent

Scripta manent on iga viie aasta tagant toimuv Põhja-Euroopa suurim köitekunstialane kultuuriüritus, mida korraldab Eesti Köitekunstnike Ühendus. Scripta manent I toimus 1995. aastal Eesti Rahvusraamatukogus. Näitusel oli 76 osavõtjat 12 riigist, kaasnes konverents ja anti välja 60-leheküljeline kataloog. Scripta manent II toimus 2000. aastal Tallinna Kunstihoones. Näitusel oli 124 osavõtjat 18 riigist, kaasnes konverents ja anti välja 356-leheküljeline kataloog. Scripta manent III toimus 2005. aastal Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis. Näitusel oli 130 osavõtjat 19 riigist, kaasnes konverents ja anti välja 152-leheküljeline kataloog. Scripta manent IV toimus 2010. aastal Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis. Näitusel oli 171 osavõtjat 22 riigist, kaasnes konverents ja anti välja 112-leheküljeline kataloog. Scripta manent V toimus 2015. aastal Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis. Näitusel oli 115 osavõtjat 19 riigist, kaasnes konverents avamise päeval 12. veebruaril Rahvusraamatukogus ja anti välja 148-leheküljeline kataloog. "http://www.ester.ee/record=b2043969*est". {{netiviide}}: välislink kohas |Pealkiri= (juhend) "http://www.ester.ee/record=b2614919*est". {{netiviide}}: välislink kohas |Pealkiri= (juhend) "http://www.ester.ee/record=b4448603*est". {{netiviide}}: välislink kohas |Pealkiri= (juhend) Scripta manent (ürituse koduleht)
Sepsikas

Sepsikas (Schoenus) on taimeperekond sugukonnast lõikheinalised. Perekonda kuulub umbes 110 liiki. Valdav osa neist elab lõunapoolkeral, eriti palju (70 liiki) Austraalias. Euroopas on sepsikaid kaks liiki, mõlemad kasvavad ka Eestis. Schoenus ferrugineus – pruun sepsikas Schoenus nigricans – mustjas sepsikas