laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Gulbene

Gulbene (läti) (eesti keeles ka Kulna, võro keeles Kuľbina, saksa keeles Schwanenburg) on linn Lätis Vidzemes, Gulbene piirkonna keskus. 2009. aastani oli Gulbene rajooni keskus. Gulbene on linn aastast 1928. Gulbene ja Alūksne vahel on kitsarööpmeline raudteelõik endisest Valga–Mõniste–Ape–Alūksne–Gulbene raudteeliinist, mis säilis tänu sellele, et Nõukogude ajal vedas sõjavägi seal sütt, samal ajal toimis ka regulaarliiklus reisijaile. Praegu toimub raudteel reisijatevedu kolm korda päevas mõlemas suunas. Linna raudteejaam on osana kitsarööpmelise raudtee taristust arhitektuurimälestis. Linnast suundusid laiarööpmelised raudteeharud Pļaviņasesse, Ieriķisse ja Põtalovo suunas Venemaale. Liiklus toimub neist ainult esimesel, teistel on praeguseks rööpad üles võetud. Gulbenes asuvad luteri ja katoliku kirikud. Luteriusu kirik rajati 1838–1843 endise Kulna piiskopilinnuse asukohale. Linna lõunaosas asub Vana-Gulbene mõisa park, mitme säilinud kõrvalhoone ja kahe peahoonega. Linna jalgpalliklubi FB Gulbene mängib Läti kõrgliigas. Samuti on kõrgliigas mänginud linna korvpalliklubi Gulbenes Buki. Gulbene sõpruslinnad on Them Taanis ja Rietavas Leedus. Gulbenest on pärist näiteks Oto Bērtiņš, Imants Kokars, Madara Līduma ja Ingus Pētersons. Muinsusmälestistest on linnas riikliku kaitse all Kulna piiskopilinnuse asupaik. Linna lõunaosas asub samuti riikliku kaitse all olev Vana-Gulbene mõisa ansambel, sealhulgas park, kasvuhoone, maneež, lindla köök, valge loss ja laut, Gulbene riikliku kommerts- ja kaubanduskooli hoone, Gulbene luteri kiriku hoone, Gulbene raudteejaam ja Gulbene raudteetööliste koloonia kuus elumaja. Kohaliku kaitse all on mälestusmärk sõdades langenutele, Gulbene mõisa pesuköök, punane loss, valge lossi fassaad, juustuhoidla, ait, moonakamaja, metsavahi maja ja hambaarsti maja, luteri kiriku juures asuv kivisild, linna põhikooli hoone, kalmistu kabel, Gulbene luteri kiriku kolm ust, altar ning kantsel, Gulbene raudtee teemajake ja põllumajanduseltsi hoiulaenuühistu (hilisema Läti panga) hoone. Looduskaitse all on Jaunezernieki kased, Raiņa iela saar, Raiņa iela lehis, Emze park ja kaks tamme aadressil Dzirnavu iela 6. Vana-Gulbene mõisa Valge loss Gulbene katoliku kirik Martin Lutheri kuju Gulbene luteri kiriku juures Gulbene raudteejaam Gulbene staadioni tribüünid Gulbene park Läti Vabadussõja mälestusmärk Gulbene luteri kirik Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 31.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 25.02 2018 Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 8.06 2019 Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 8.06 2019 Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 8.06 2019 Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Gulbene rajooni ja linna koduleht
Päikeseenergia

Päikeseenergia on päikesekiirguse energia. Põhiliselt kasutatakse seda soojuse ja elektri tootmiseks aga ka loomulikus valgustuses. Tehnoloogia areng viimastel aastakümnetel on võimaldanud päikeseenergia järjest paremat kasutamist. Päike eraldab pidevalt 385 × 1024 W energiat. Sellest jõuab Maale 175 × 1015 W, mis vastab 1360 W-ile ruutmeetrile. Päikeseenergia vabaneb päikese tuumas toimuvates termotuumareaktsioonides, mille protsesse nimetatakse p-p-ahelateks (prooton-prooton-ahelad). Nende käigus muundub 600 miljonit tonni vesinikku heeliumiks 9,2 × 1037 korda sekundis. Sellest eraldub 4 miljonit tonni kiirgusena väljapoole. Kiirgus jõuab päikese südamikust pinnani 10 000 – 170 000 aastaga, millest edasi jõuab Maale umbes 8 minutiga. Termosfääris on satelliidid mõõtnud päikesekiirguseks 1,36 kW ruutmeetri kohta, Maa pinnal selge taeva all on see aga umbes 1 kW ruutmeetrile. Saadaoleva suure energiahulga tõttu on päikeseenergia oluline elektritootmisallikas. ÜRO Arenguprogrammi 2000. aastal tehtud maailma energiavarude ülevaate kohaselt oli päikeseenergia aastapotentsiaal hinnanguliselt mitu korda suuremaks kogu maakera energiavajadusest, mis oli 2012. aastal 559,8 eksadžauli (1 eksadžaul = 1018 džauli). Rahvusvahelise Energiaagentuuri väitel (2011. aastast) on jätkusuutlike päikeseenergia tehnoloogiate arendamine üliperspektiivikas. Päikeseenergia kasutamisega saab suurendada riikide energiaturvalisust ja jätkusuutlikkust, vähendada keskkonnasaastet, see aitab majanduslikult võidelda kliimasoojenemise vastu ning hoiab madalal fossiilkütuste hindu. Need hüved on ülemaailmsed. Seetõttu on edasised sammud selliste tehnoloogiate arendamisel ja nendesse investeerimisel väga tähtsad. Soojuse tootmine, sealhulgas vee soojendamiseks päikesekütteseadmetes. Elektri tootmine päikeseenergiast, mis võib toimuda päikeseelektrijaamas fotoelektriliste päikesepatareidega või päikese-soojuselektrijaamades päikesekiirguse kontsentreerimisel saadava soojuse kasutamisega. Vastavalt jagunevad päikesekiirgust kasutavad paigaldised kiirguse kontsentreerimisega paigaldisteks kiirguse kontsentreerimiseta paigaldisteks Päikeseenergia Eestis Päikesekiirgus Päikeseenergeetika Prooton-prooton ahelad "Ask us:Sun". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. september 2018. Vaadatud 10. juunil 2019. Rae Perälä. Päikeseelekter. Kirjastus Ehitame. Tallinn 2017. Kogu maakera energiavajadus "Key World Energy Statistics" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 5. aprill 2015. Vaadatud 10. juunil 2019. "Energy and the challenge of sustainability" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 12. november 2020. Vaadatud 10. juunil 2019. Rahvusvaheline Energiaagentuur Rahvusvaheline Energiaagentuur (eesti keeles) Jüri Krustok, Enn Mellikov. "Päikeseenergeetikal on tulevikku ka Eestis" Eesti Loodus, juuli 2006 Raido Vaikre. Päikeseenergia kasutamine elektri tootmiseks kodudes
Õved

Õved on õed-vennad, ühe vanemapaari järglased. Et geneetikas on sageli tarvis nimetada mingi terminiga kõiki samade vanemate teisi järglasi, soost sõltumata, võeti inglise keeles kasutusele lühend sibs (ka siblings), mis on tuletatud sõnadest sisters-brothers. Eesti keeles moodustati analoogselt sõna "õved" kui lühend sõnadest "õed-vennad". Ainsuses on kasutust leidnud nii õvi kui õve. Tuletuslugu silmas pidades peaks eelistatud olema "õve". Võib eristada ka täisõvesid (fullsibs) ja poolõvesid (halfsibs) – viimaste puhul on vaid üks vanematest ühine. Sugulussuhted
Virve Kiil

Virve Kiil (sündinud 21. aprillil 1973) on eesti klaasikunstnik. Ta lõpetas 1998. aastal Eesti Kunstiakadeemia klaasikunstnikuna. Ta on olnud Eesti Klaasikunstnike Ühenduse juhataja. Aastatel 2004–2008 oli ta Eesti Kunstiakadeemia õppejõud. "Virve Kiil". Eesti Klaasikunstnike Ühenduse koduleht. Vaadatud 15.04.2012.
Lõikheinalised

Lõikheinalised (Cyperaceae) on üheiduleheliste õistaimede sugukond, kuhu kuulub umbes 70 perekonda 4000 liigiga. Lõikheinalised on laia levikuga, kuid kõige liigirikkamad on nad troopilises Aasias ja Lõuna-Ameerikas. Ehkki nad võivad kasvada väga erinevates kohtades, on neid eriti leitud märgaladelt ja väheviljakatelt muldadelt. Lõikheinalistele on omased kolmekandilised varred, õied on enamasti hüpogüünsed (ülemise sigimikuga) ja tavaliselt redutseerunud, seetõttu ka tuultolmlejad. Väliskujult sarnanevad nad kõrrelistega (Poaceae). Abildgaardia Actinoscirpus Actinoschoenus Afrotrilepis Alinula Amphiscirpus Androtrichum Arthrostylis Ascolepis Becquerelia Baumea Blysmus Bolboschoenus – mugulkõrkjas Bulbostylis Carex – tarn Cladium – mõõkrohi Cymophyllus Cyperus – lõikhein Desmoschoenus Dulichium Eleocharis – alss Eleogiton Elyna Eriophorum – villpea Ficinia Fimbristylis Fuirena Gahnia Hypolytrum Isolepis Kobresia Kyllinga Lagenocarpus Lepidosperma Lepironia Lepironia Machaerina Mapania Mariscus Mesomelaena Morelotia Oreobolus Oxycaryum Pycreus Remirea Rhynchospora – nokkhein Schoenoplectus – kaisel Schoenus – sepsikas Scirpodendron Scirpoides Scirpus – kõrkjas Scleria Trichophorum – jänesvill Uncinia – takerrohi Websteria
Ivan Orav

Ivan Orav (1. september 1908 – 19. juuni 2009) on eesti kirjaniku Andrus Kiviräha loodud kirjanduslik tegelane, kes kerkis esile 1992. aastal Eesti Päevalehe huumorirubriigis ning kelle fiktiivsed mälestused on ilmunud ka raamatuna pealkirja all "Ivan Orava mälestused, ehk, Minevik kui helesinised mäed" (1995; 2. ja täiendatud trükk 2001). 2008. aastal ilmus Orava mälestuste kolmas trükk ehk juubeliväljaanne, välja anti ka mälestuste heliraamat, kus teksti loeb Andrus Vaarik. Ivan Orav elas Kiviräha järgi perioodil 1. september 1908 – 19. juuni 2009. Ta suri õlle ja viina koospruukimise tõttu tekkinud haiguse tagajärjel ning on maetud Vabaduse väljakule Tallinnas. Tema mälestuseks rajati sinna kõrge klaasist rist. Elukutselt oli ta sepp. Oma mälestustes meenutas ta nii sõjaeelse Eesti Vabariigi kui ka Nõukogude okupatsiooni aega, tehes seda kõike pseudoajaloolise absurdihuumori võtmes. Orav on jäänud alati tõsimeelseks Eesti patrioodiks, võidelnud Nõukogude võimu ja selle sabarakkudega ning teda oli kartnud kogu EKP Poliitbüroo eesotsas Johannes Käbiniga. Orava memuaarid lõpevad aastaga 1993, kuid puhuti on tema tegelaskuju esile astunud ka hiljem, jätkuvalt eriti Eesti Päevalehe artiklites. Pärast surma ilmunud päevakajalised kommentaarid on saadetud põrgust. Aastatel 1994–1995 lavastati RTV-s Ivan Orava pensionipõlve kajastav televisiooni draamasari "Vabariigi valvur", kus Orava rollis oli Andrus Vaarik. Ivan Orava tegelaskuju esineb ka Kiviräha näidendites "Meri ja Orav" ning "Orav ja Ilves", mille lavastustes kehastab teda samuti Vaarik. "Ivan Orava mälestused. Minevik kui helesinised mäed." Tallinn: A. Kivirähk, 1995. Teine, täiendatud trükk 2001. Kolmas, samuti täiendatud trükk (100. juubeli väljaanne), 2008 Ivan Orav – kuulus tiblakütt ootab suurt juubelit ja surma Eesti Päevaleht, 8. september 2007 Andrus Kivirähk, Ivan Orav on lahkunud, EPL, delfi.ee, 20. juuni 2009
Harri Kõiva

Harri Kõiva (9. oktoober 1932 – 18. mai 2003) oli eesti ehitusinsener ja karikaturist. Ta on illustreerinud ja kujundanud Eesti "Vanasõnaraamatu". Kirjutanud följetone, joonistanud šarže ja karikatuure paljudele Eesti ajakirjandusväljaannetele (nt Edasi, Pikker, Rahva Hääl). Ajakirjas Valguse Kaja kujundas ta pajatuste sarja "Meie mehe lood", mis kirjeldas naljakaid juhtumeid pimedate elust. Harri Kõiva oli abielus folklorist Ottilie-Olga Kõivaga. Tütar Meeli Kõiva on kunstnik ja tütar Katre Kõiva on laulja. "HARRI KÕIVA: Kaunil kevadpäeval kell 13" Tartu Postimees, 31. märts 2003 "Pime muusika- ja kalamees" Videvik (vaadatud 14. detsembril 2014) 3. "Satiiriseenior näeb naljade tulevikku." https://tartu.postimees.ee/1942091/satiiriseenior-naeb-naljade-tulevikku Tartu Postimees 27. mai 2002 Arvo Krikmann: "Vanasõnaraamatu" saateks Vanasõnaraamatu saksakeelne versioon "SPRICHWÖRTERBUCH" Ajaleht Memento mälestusmärk kirjasõnas Kultuur ja elu
BeFour

beFour oli Saksamaa popmuusika-ansambel, mis loodi Kölnis 2007. aastal. Ansamblil oli neli liiget: Manou, Angel, Dan, Alina. "All 4 One" (2007) "Hand In Hand (The Winter Album)" (2007) "We Stand United" (2008) "Friends 4 Ever" (2009) "Magic Melody" ("All 4 One", 2007) "How Do You Do?" ("All 4 One", 2007) "All 4 One" ("All 4 One", 2007) "Little, Little Love" ("All 4 One", 2007) "Hand In Hand" ("Hand in Hand (The Winter Album)", 2007) "Live Your Dream" ("We Stand United", 2008) "No Limit" ("Friends 4 Ever", 2009) "Ding-A-Dong" ("Friends 4 Ever", 2009) "beFour: der Film!" (2007) beFour.de (saksa keeles)
Hopa

Hopa ehk Opa (läti keeles Ape, saksa keeles Hoppenhof) on linn Lätis Smiltene piirkonnas, Hopa valla keskus. Hopast voolab läbi Vaidava jõgi, mis voolab kagu poolt loodesse ja suubub Eestis Mustjõkke. Hopa asub kõigest paari kilomeetri kaugusel Eesti piirist. Omakorda Hopast paar kilomeetrit kagus kulgeb Riia–Pihkva maantee. Hopat läbib Alūksne–Mõniste maantee, mis Hopa lähedal ületab Eesti piiri. Linnas on praegu puidu- ja toiduainetetööstuse ettevõtteid. Paljud linna majad on ehitatud kohalikust dolomiidist, mida kaevandatakse veel tänapäevalgi. Muinsusmälestistest on kohaliku kaitse all Hopa muinaskalmed ehk Rootsi kalmistu ja Hopa mõisakompleks (tall, laut, härrastemaja, moonakamaja, elumaja). Linnas kasvab Vaidava jõe ääres Läti ja ühtlasi ka Euroopa suurim hõberemmelgas (ümbermõõt 8,7 meetrit). Looduskaitse all on veel Hopa Caura mänd, Vēdekļpriede mänd, Vilkači mänd ja Dvīņi mänd. 1920. aastatel oli Hopa elanikest umbes 15% eestlasi. Hopa nimi pärineb arvatavasti perekonnanimest Hoppe, mis on alamsaksakeelne sõna tähendusega 'humal'. Läti nimi Ape võib olla mugandus samast perekonnanimest, mille eeskujuks on läti sõna apinis 'humal'. Aastal 1420 andis Siegfried Lander von Sponheim sealsed maad Hoppede suguvõsale, pannes nii aluse Ape mõisale. Hoppede järgi on piirkond ka omale nime saanud. Hopat on esimest korda mainitud 1449. aastal, aga arenema hakkas asula alles 19. sajandi lõpus. Arengule aitas kaasa kitsarööpmelise raudtee Valga–Pļaviņase raudtee Hopa raudteejaama rajamine 1903. aastal. Reisijatevedu lõpetati raudteel 1970. aastal ja igasugune rongiliiklus 1973. aastal. Hopa sai aleviks 1921. aastal. Linnaõigused saadi 1928. aastal. Elanike arv linnas väheneb, 2010. aastal oli 1083 ja 2011. aastal oli 1067 elanikku. Aastal 2009 ehitati linna luteri kirik. 2009. aastani kuulus see Alūksne rajooni. Aastatel 2009–2021 oli linn Hopa piirkonna keskus. Hopas on sündinud Andris Šķēle. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Suur maailma atlas, lk 48 Suur maailma atlas, lk 191 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. mai 2021. Vaadatud 3. veebruaril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. august 2016. Vaadatud 27. juulil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Eesti Entsüklopeedia, artikkel Ape Mariko Faster: artikkel "Hopa" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 99. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. august 2018. Vaadatud 23. augustil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Hopa koduleht (läti, eesti, inglise ja vene keeles)
Vikerla

Vikerla oli aastatel 1917–1918 tegutsenud Noorte Kujurite Ühing. Sinna kuulusid Oskar Kallis, Balder Tomasberg, Välko Tuul, Aleksander Mülber, Aleksander Krims-Radava ja Roman Haavamägi. Alfred Vaga nimetab oma 1923. aastal avaldatud artiklis vikerlaseks ka Paul Liivakut, keda tegelikult hakatakse arvustustes märkima alles 1920. aastal. Mitmed neist kunstnikest surid väga noorelt või hukkusid Vabadussõja rinnetel, seepärast jäi võimsa rühmituse tegevus väga lühiajaliseks. Vikerlaste ainus suurem koosesinemine toimus 9. novembril 1918 avatud Eesti Kunstiseltsi VI näitusel. Reet Mark, "Noorte Kujurite Ühing Vikerla". Tartu Kunstimuuseum, 2008. ISBN 9789985976524 Noorte Kujurite Ühing Vikerla
Ugandi lavamaa

Ugandi lavamaa ehk Kagu-Eesti lavamaa on Eesti maastikurajoon. Selle pindala on 2630 km2 ning üle kümnendiku (11,3% ) sellest on soostunud. Ugandi lavamaa piirneb idas Peipsiga, läänes Võrtsjärve idakaldaga. Üldreljeefilt on lavamaa tasane. Üks esilekerkivaimaid vorme on Emajõe ürgorg. Lavamaa servaaladel leidub ka oose, voore, mõhnastikke. Ugandi lavamaal paikneb neli linna, neist suurim on Tartu, teised Kallaste, Põlva ja Elva. Lavamaa territooriumile jääb mitu suhteliselt väikest kaitseala, neist tähtsaimad on Ahja jõe ürgoru looduskaitseala ja Elva-Vitipalu looduskaitseala. Kagu-Eesti Ivar Arold. Eesti maastikud. Tartu Ülikooli Kirjastus, 2005
Tukums

Tukums (läti) (liivi keeles Tukāmō, saksa keeles Tuckum) on linn Lätis. Tukumsi piirkonna keskus. Tukums asus kuralaste Vanema muinasmaakonnas. Asulat on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1253. Asudes strateegiliselt tähtsal kohal (olles värav Kuramaale), oli see Liivi ordu ordumeistrite isiklikus valduses. Keskajal oli Tukums alev (kirjalikes allikates on Tukumsit aleviks nimetatud esimest korda aastal 1445). 1485. aastal rüüstasid Tukumsit Riia linna väed. XVIII sajandil rajati linna kaitseks selle kirdepiirile kahekorruseline torn, kus asub praegu Tukumsi ajaloomuuseum. Linn on see aastast 1798. Aastal 1800 avati Tukumsis esimene kool. Aastal 1860 sillutati seal paraadi tarbeks esimene tänav. Aastal 1877 avati Riia–Tukumsi raudtee. Aastal 1923 hakati linna varustama elektriga. Aastani 2009 oli linn Tukumsi rajooni halduskeskus. Vanalinn, Tukumsi muinaskalmed, vana apteegihoone, Durbe mõisa hoonetekompleks (sealhulgas park, teenijate maja ja häärber), linnamüüri ja selle tornide jäänused, sealne luteri kirik (sealhulgas orel, orelirõdu, kirikuliste pingid ja neli vitraaži), katoliku kiriku oreli noodivihik ja altar oma maalidega, Tukumsi linnamägi ja Tukumsi ordulinnuse varemed on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised. Looduskaitse all on Lauksargi dendropark, Veļķi tamm, neli tamme M. Gravas iela lõpus, tamm Kuldīgas iela pargis, vaher ja saar Durbe autobusside lõpp-peatuses, Durbe lossi valge mänd, Durbe lossi rotundi valge mänd, Durbe lossi valgepöök, Durbe lossi lehised, Kirsipuu Durbe lossi taga metsas, Durbe kuused ja Durbe männid. Sünagoog Ajaloomuuseumi torn Vanalinn Luteri kirik Õigeusu kirik Katoliku kirik Purskkaev keskväljakul Tukumsi ordulinnus Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 31.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2021. Vaadatud 11. jaanuaril 2019. "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2021. Vaadatud 11. jaanuaril 2019. Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Koduleht
Õde

Kellegi õde on naissoost isik, kellel on samad vanemad. Kaksikõde Noorem õde Vanem õde Poolõde Kasuõde Õve Nõbu Vend Sugulussuhted
Sugulussuhted

Sugulussuhted ehk põlvnemissuhted ehk veresugulus ehk geneetilised suhted on organismide järglaste ja eellaste vahelised suhted. Sugulussuhete hulgast tähistatakse või peetakse oluliseks eri kultuurides erinevaid suhteid. Eesti keeles on inimeste sugulussuhete tähistamisel kasutusel järgmised nimetused. Isa Ema Vanemad – isa ja ema Poeg Tütar Lapsed – pojad ja tütred Vend Õde Poolvend Poolõde Õved – õed-vennad Vanaisa – isa isa või ema isa Vanaema – isa ema või ema ema Vanavanemad – vanaisad ja vanaemad Lapselaps – poja laps (pojapoeg, pojatütar) või tütre laps (tütrepoeg, tütretütar) Onu – ema või isa vend Tädi – ema või isa õde Lell – isa vend Sõtse – isa õde Vanavanaema – vanaema ema või vanaisa ema Vanavanaisa – vanaema isa või vanaisa isa Vanatädi - vanaisa või vanaema õde Vanaonu - vanaisa või vanaema vend Lapselapselaps Õepoeg Õetütar Vennapoeg Vennatütar Nõbu – onu, lelle, tädi või sõtse laps Onupoeg Onutütar Tädipoeg Täditütar Vaarema – vanavanemate naissoost eellane Vaarisa – vanavanemate meessoost eellane Kõuk – eellane Hõimusuhted on abiellumise kaudu tekkivad suhted – need ei ole veresuguluse suhted. Nende tähistamisel on eesti keeles kasutusel järgmised nimetused. Abikaasa, kaasa Naine Mees Ämm – abikaasa (mehe või naise) ema Äi – abikaasa (mehe või naise) isa Väimees – tütre abikaasa (tütre mees) Minia – poja abikaasa (poja naine) Nääl – naise vend Käli – naise õde Küdi – mehe vend Nadu – mehe õde Langud – mehe ja naise vanemad omavahel Kälimees – naise õemees Kälis – mehe vennanaine abielu Huno Rätsep. Mul kogu küla sugulasi täis: sugulussõnadest ja nende päritolust. Oma keel. 18 (kevad 2009) 21–33. Eduard Vääri. Sugulusalane sõnavara läänemeresoome keeltes. Koostanud ja toimetanud Urmas Sutrop. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2013. Tiina Kaukvere. "Sinu uus sugulane: abikaasa eri" Levila, veebruar 2023
Kuu faasid

A – Maa, B – Kuu, C – Kuu tiirlemissuund, D – Kuu orbiit ümber Maa, E – Päikesekiired. Joonistel olevate objektide suuruste ja kauguste suhted ei vasta tegelikkusele. Maa-Kuu süsteem ülalt vaadatuna Kuud valgustab tema teekonnal ümber Maa Päike, Kuu ise ei tekita valgust. Kuu faase nimetatakse järgmiselt: 1 – noorkuu, 3 – esimene veerand, 5 – täiskuu, 7 – viimane veerand. Seda, kuidas Kuu seejuures Maalt paistab, on näha alumisel pildil. Kuu Maalt vaadatuna ehk Kuu faasid Kuu faas on Kuu Päikesest valgustatud osa väljanägemine väljaspool Kuud, tavaliselt Maal asuva vaatleja jaoks. Pool Kuust on alati valgustatud ja pool valgustamata. (Erandiks on üsna harva esinevad kuuvarjutused, kus valgustamata on rohkem kui pool Kuud, mõnikord isegi terve Kuu.) See, milline osa Kuust on valgustatud, oleneb Kuu, Maa ja Päikese omavahelisest asendist ning muutub sedamööda, kuidas Kuu ümber Maa tiirleb. Kuu on Maa poole pööratud kogu aeg sama küljega, aga Päikese poole erineva küljega. Seetõttu see, missugune osa Kuu pinnast, sealhulgas Maa pealt nähtavast Kuu pinnast on valgustatud, muutub tsükliliselt. Maalt on nähtav samuti pool Kuust, aga pool Kuust Maale ei paista. Olukorda, kus kogu nähtav Kuu osa on valgustatud (100%), nimetatakse täiskuuks. Olukorda, kus kogu nähtav Kuu osa on valgustamata (0%), nimetatakse kuu loomiseks. Ülejäänud faasides on nähtavast Kuu osast valgustatud ainult osa. Valgustatud ja valgustamata osa eraldavat piiri nimetatakse terminaatoriks. Kuu faasid muutuvad tsükliliselt. Faaside muutumise tsükli pikkus on 29 päeva 12 tundi ja 44 minutit ehk 29,53 päeva. Seda ajavahemikku nimetatakse ka Kuu ööpäevaks ehk sünoodiliseks kuuks. Sideeriline kuu ehk Kuu asukoha täistiir tähtede suhtes on pisut lühem – 27 päeva 7 tundi ja 43 minutit. Sünoodiline kuu on sideerilisest pikem, kuna Kuu tiirleb ümber Maa, mis omakorda tiirleb ümber Päikese. Samamoodi kui Maal asuva vaatleja jaoks paistavad Kuu faasid, paistavad ka Kuul asuva vaatleja jaoks Maa faasid. Need on ainult vastupidised: kui Maa peal on täiskuu, siis Kuul on maa loomine, ja kui Maal on kuu loomine, siis Kuul on täismaa. Kui Maal paistab Kuust esimene veerand ehk noorkuu, siis Kuul paistab Maast viimane veerand ehk vanamaa. Kuu faasid on kuu loomine (kuud ei ole näha), noorkuu, poolkuu (esimene veerand), kasvav kuu, täiskuu, kahanev kuu, poolkuu (viimane veerand) ja vanakuu. Kuu faaside kindlakstegemine on lihtne: Kuu, millest on näha parem pool, kasvab, ja millest vasak, kahaneb. Parem käsi ehk hüvakäsi on rahvatraditsioonides seotud kasvamise ja lisandumisega, vasak käsi ehk kurakäsi aga vähenemise ja kadumisega. See reegel kehtib põhjapoolkeral. Mnemotehniliselt on faaside kindlakstegemiseks kasutusel ka järgmine meetod. Kui kuu kasvab ehk nähtavat osa tuleb juurde, meenutab kuu nähtav osa J-tähte. Kui kuu kahaneb, on näha teine pool ehk kuu nähtav osa meenutab C-tähte. Kuu faasid (astronoomia.ee)
Meyeri-Overtoni reegel

Meyeri-Overtoni reegel on seaduspära lipiidides lahustuvate ainete anesteetilise efekti kohta. Selle kohaselt tekitab narkoosi iga keemiliselt inertne aine, mille molaarne kontsentratsioon lipiidides tõuseb piisavalt kõrgele. Reegli avastasid (paralleelselt) Tartus töötanud Preisi farmakoloog Hans Horst Meyer ja briti füsioloog Charles Ernest Overton 1896. aasta paiku.