laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Bludenz

Bludenz on linn Austrias Vorarlbergi liidumaal, Bludenzi ringkonna keskus. Bludenz asub Illi jõe ääres, mis on Reini lisajõgi. Seda ümbritsevad Bregenzi metsa mäed põhjas ning Rätikoni ja Silvretta mäed lõunas. Bludenz asub viie oru – Walgau ja Montafon (Ill), Brandnertal, Klostertal kuni Arlbergi kuruni ja Großes Walsertal – kohtumispaigas. Bludenz on suvekuudel populaarne matka- ja mägijalgratta puhkekeskus, paiknedes teel paljudesse suusakeskustesse (Brand ja Lech). A14 Rheintal/Walgau kiirtee tõttu lõpetusega Bludenzis on linna nimi Austrias hästi tuntud. Suured ettevõtted on Mondelēz International (Milka šokolaad) ja Fohrenburger (õlu, 5,2 % alkoholi). Arheoloogilised leiud näitavad inimasustuse algust Bludenzi piirkonnas pronksiajal, mis kestis kuni La Tène ajastuni. Bludenzi nimi pärineb keltidelt. Aastal 600 eKr oli seal Rooma sõjaväe harjutusväljak. Bludenzit on esmamainitud 830. aasta Reetia seisuste urbaariumis Karolingide impeeriumis. Linna rajas Werdenbergi dünastia, linnaõigused saadi 1274. aastal. Habsburgist Austria hertsogi Friedrich IV viibimine, kes oli äsja Konstanzi kirikukogul riigivande alla pandud, on dokumenteeritud 30. märtsil 1416. Neli aastat hiljem läks Bludenz Habsburgide dünastia Kaugema Austria valduste hulka. 1796. aastal mõrvati Püha Peetruse abikloostris Bludenzis Ignaz Anton von Indermauer. Aastate jooksul ehitati linnas kirikuid ja losse. Bludenzi ringkonna peakorter asub 18. sajandil ehitatud Gayenhofeni lossis. Einwohnerzahl 1.1.2022 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2022, vaadatud 21.07.2022.
Voldemar Lemmik

Voldemar Lemmik (5. veebruar 1911 Dno küla, Dno vald, Porhovi maakond, Pihkva kubermang – 20. juuni 1999) oli eesti trompetist, dirigent ja muusikaõpetaja. Ta lõpetas 1927. aastal Tallinna Poeglaste Kommertsgümnaasiumi. Aastatel 1928–1936 õppis Tallinna Konservatooriumis trompetit, lõpetas 1943. aastal eksternina (õpetaja Julius Vaks). Alates 1934. aastast töötas ta Põltsamaal puhkpilliorkestrijuhina ja aastatel 1941–1971 Põltsamaa Keskkoolis muusikaõpetajana. Tema juhtimisel taastati 1948. aastal Põltsamaal puhkpilliorkester. Ta asutas 1955. aastal Põltsamaal Eesti esimese naispuhkpilliorkestri ja juhatas seda kuni 1965. aastani. Tema juhtimisel asutati 1959. aastal Põltsamaa Lastemuusikakool ning ta oli samas koolis aastatel 1959–1971 direktor ja aastatel 1959–1968 puhkpilliõpetaja. Tema õpilaste seas on olnud näiteks Uno Naissoo ja Hannes Altrov. Ta juhatas estraadiorkestreid ning lavastas laulumänge ja operette. Ta juhatas puhkpilliorkestreid XIV, XV ja XVI üldlaulupeol ning oli 1969. aastal XVII üldlaulupeo üks aujuhte. Alates 1971. aastast töötas ta Tallinnas orkestrandi ja muusikaõpetajana. 1996 Põltsamaa linna aukodanik Aleksander Kossatkin. "Voldemar Lemmik – 95". Vali Uudised, 1. veebruar 2006. Lk 4 Ülle Lätte. "Voldemar Lemmiku 100. sünnipäev tõi Põltsamaale palju rahvast". Vooremaa, 10. veebruar 2011. Lk 6
1196

1196. aasta Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand Aastakümned: 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad - 1190. aastad - 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad Aastad: 1191 1192 1193 1194 1195 - 1196 - 1197 1198 1199 1200 1201 ... ... ... Meinhard
Helmsley Building

Helmsley Building on 35-korruseline kõrghoone New Yorgis. Selle aadress on 230 Park Avenue ning see asub Manhattani saarel Midtownis East 45th Streeti ja East 46th Streeti tänava vahel. Warren & Wetmore'i arhitektibüroo projekteeritud uusbarokses Prantsuse beaux-arts-stiilis hoone koos art-déco-nüanssidega valmis 1929. aastal ja kandis algselt nime New York Central Building. Hoone oli mõeldud Cornelius Vanderbilti asutatud New York Central Railroad Company peakontoriks. Sama arhitektuuribüroo projekteeris ka lähedal asuva raudteejaama Grand Central Terminal. Hoone kõrgus pompoosselt üle kogu linna teise mainekama puiestee, enne kui seda hakkasid varjutama modernsed ja postmodernsed pilvelõhkujatest uusehitised, eriti just MetLife Building. 172,5 meetri kõrguse ja 141 200 m² kogupinnaga hoone keskosas asub sammastega dekoreeritud torn ja selle otsas püramiidne katus, mille tipuks on vasega plakeeritud latern. Torni külgedel on 15-korruselised tiibhooned. Öösel on katus ja latern valgustatud, nii nagu on enamik esinduslikumaid hooneid Manhattanil. Fuajee sissepääs on kujundatud priiskava valge travertiini ja marmoriga, koos peeglite ja lühtritega ning malmist ornamentidega liftidega vestibüülis. Liftikabiini laed on värvitud pilvise taeva temaatiliselt. 2002. aastal eemaldati restaureerimise käigus kullavärv, millega oli kaetud suurem osa dekoratiivsetest messingist ja kivimaterjalist pindadest. Kuigi Hemsley Building tundub kirdest vaadatuna Park Avenue puiestee visuaalse lõpp-punktina, siis autoliiklus siseneb ja väljub 90-kraadise nurga all viaduktina läbi kahe portaali maja alumistel korrustel ja suundub Grand Central Terminali kõrvalt kõrgendatuna edasi edelasse. Hoone all jooksevad veel lisaks raudteejaamast lähtuvad raudteed mööda Park Avenue maa-alust osa. Enne New York Central Railroadi raudteede elektrifitseerimist aastatel 1912–1913 asus samas kohas auruvedurite depoo-hoov. New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon määras hoone 1987. aastal kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark). Helmsley Buildingu peasissekäik Helmsley Buildingu tornitipp Vaade Park Avenuelt Grand Central Terminal Hemsley Buildingu hoone kirjeldus ja pildid veebilehel www.nyc-architecture.com
Riia mark

Riia mark oli keskajal Vana-Liivimaal kasutatud peamiselt väärismetalli kaaluühik. Hiljem oli see samas piirkonnas ka münt. Riia mark oli keskaegse marknaela aluseks. Riia marga etalon pole tänapäevani säilinud ja seega pole ka selle täpne mass teada. Kölni margaga kõrvutades arvatakse, et Riia marga mass oli umbes 208 g. Esimesed margad vermiti Tartus 1522. ja Tallinnas 1528. aastal. Kölni mark laevanael marknael mark "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" Ivar Leimus. Mark, leisikas ja laevanael: keskaegse Liivimaa kaaluühikutest. Ajalooline Ajakiri, 2014, 4 (150), 287–302 Ivar Leimus. Mark, leisikas ja laevanael: keskaegse Liivimaa kaaluühikutest. Ajalooline Ajakiri, 2014, 4 (150), 287–302
1194

1194. aasta Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand Aastakümned: 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad - 1190. aastad - 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad Aastad: 1189 1190 1191 1192 1193 - 1194 - 1195 1196 1197 1198 1199 ... ... ... ...
Mortoni maakond

Mortoni maakond (inglise Morton County) on kahe Ameerika Ühendriikide maakonna nimi. Mortoni maakond (Kansas) Mortoni maakond (Põhja-Dakota)
1193

1193. aasta Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand Aastakümned: 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad - 1190. aastad - 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad Aastad: 1188 1189 1190 1191 1192 - 1193 - 1194 1195 1196 1197 1198 ... ... ... 4. märts – Saladin, Egiptuse ja Süüria sultan.
Ezio Vanoni

Ezio Vanoni (3. august 1903 Morbegno – 16. veebruar 1956 Rooma) oli Itaalia majandusteadlane ja poliitik; ta kuulus Kristlik-Demokraatlikku Erakonda. Ta oli 24. maist 1948 kuni 18. jaanuarini 1954 Itaalia rahandusminister. 18. jaanuarist 1954 kuni surmani oli ta Itaalia eelarveminister (Ministri del bilancio e della programmazione economica della Repubblica Italiana). Ta sündis aastal 1903 Morbegnos Sondrio provintsis. 24. maist 1948 kuni 18. jaanuarini 1954 oli ta Itaalia rahandusminister. 18. jaanuarist 1954 kuni surmani oli ta Itaalia eelarveminister (Ministri del bilancio e della programmazione economica della Repubblica Italiana).
Ann Linde

Ann Christin Linde (sündinud 4. detsembril 1961 Helsingborgis) on Rootsi poliitik, Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei liige, alates 10. septembrist 2019 kuni 17. oktoobrini 2022 Rootsi välisminister. Ta oli alates 25. maist 2016 kuni 10. septembrini 2019 Rootsi Euroopa asjade minister ja kaubandusminister (Stefan Löfveni valitsuses). Ta töötas 1990. aastatel Rootsi riigikantseleis, sealhulgas Rootsi kaubandus- ja Euroopa asjade ministri Mats Hellströmi ja kaitseministri Björn von Sydowi nõunikuna. Aastatel 2000–2013 oli ta Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei rahvusvaheline sekretär, olles selle kõrvalt ametis Olaf Palme Rahvusvahelises Keskuses. Aastatel 2013–2014 töötas ta Brüsselis Euroopa Sotsialistliku Partei rahvusvaheliste suhete osakonnas. 25. maist 2016 kuni 17. oktoobrini 2022 oli ta Rootsi Euroopa asjade minister ja kaubandusminister (Stefan Löfveni ja Magdalena Anderssoni valitsuses).
Läänemaailm (telesari)

"Westworld" suunab siia. Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Westworld (täpsustus). "Läänemaailm" (inglise Westworld) on Ameerika Ühendriikide telesari. Sarja loojad on Jonathan Nolan ja Lisa Joy. Telesari põhineb 1973. aasta samanimelisel filmil. Sarja muusika on loonud saksa helilooja Ramin Djawadi. Tegevus toimub Läänemaailma-nimelises vesternistiilis lõbustuspargis, mille elanikud on tehisintellektid, keda pargi terminoloogias nimetatakse "võõrustajateks". Pargis käivad inimesed ehk "külastajad". Ühe osa tootmine läks HBO-le ja Warner Brosile maksma keskmiselt 8–10 miljonit dollarit, ning kogu esimene hooaeg keskeltläbi 100 miljonit dollarit. Sari on filmitud 35 mm filmile. Sarja maksumus. Hollywood reporter. (05.12.2016) 35 mm film. Filmmaker magazine. (05.12.2016)
Vagel-ebaheinik

Vagel-ebaheinik (Lepista personata) on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda kuuluv seeneliik. Esimesena kirjeldas seda liiki teaduslikult 1818. aastal rootsi mükoloog Elias Magnus Fries nime all Agaricus personatus. 1871. aastal andis inglise mükoloog Mordecai Cubitt Cooke liigile selle praeguse nime Lepista personata. Liigiepiteet personatus tähendab ladina keeles 'varjatud' või 'peidetud'. Vagel-ebaheinik on morfoloogiliselt lähedane lilla ebaheinikuga (Clitocybe nuda). Seene kübar on noorena poolkerakujuline või kumer, vanemaks muutudes muutub see peaaegu lamedaks ja on kuni 16 cm lai. Kübar on hügrofaanne, mis tähendab seda, et muudab sõltuvalt niiskustingimustest värvi. Kübara värvus on tavaliselt kahvatupruunikas või -hallikas, mõnikord ka violetse tooniga. Kübara alaosale on nõgusalt külge kasvanud roosakad, valkjad või helepruunid eoslehekesed. Seene jalg on silinderjas ja kaetud kahvatulillaka kiulise võrgustikuga, mis vanematel seentel tuhmub. Jalg on võrreldes kübara ja eoslehekestega kontrastne. Jalg on 6–7 cm pikk ja 2,5–3 cm jäme. Seene viljaliha on valkjas ja maitselt mahe. Eosed on laielliptilised, mõõtmetega 6–8 × 4–5 mikromeetrit. Eospulber on kahvaturoosa. Vagel-ebaheinik on Euroopas laialt levinud. Ta kasvab avatud rohumaadel, parkides, karjamaadel, metsalagendikel ja metsaäärtes. Erinevalt lillast ebaheinikust ei kasva ta metsades. Vagel-ebaheinik võib moodustada seeneringe. Eestis esineb ta Põhja- ja Lääne-Eestis ning saartel lubjarikkal pinnasel. Viljakehad ilmuvad septembris ja neid võib leida kuni novembrini. Vagel-ebaheinikut peetakse hinnaliseks ja väga maitsvaks söögiseeneks, kuid ta võib tundlikel inimestel esile kutsuda allergilisi reaktsioone. 2016. aastal oli vagel-ebaheinik Saksamaa aasta seen. Kalamees, Kuulo; Liiv, Vello (2005). 400 Eesti seent. lk. 148. Eesti Loodusfoto. ISBN 978-9985-830-63-5. Pilz des Jahres. Deutsche Gesellschaft für Mykologie e. V. Vaadatud 5.12.2016 Vagel-ebaheinik andmebaasis eElurikkus
Lilla vöödik

Lilla vöödik (Cortinarius violaceus) on vöödikuliste sugukonda vöödiku perekonda kuuluv seeneliik. Lilla vöödik on ülejäänud vöödiku perekonna liikide seas kergesti äratuntav tänu oma tumedale värvusele. Esimesena kirjeldas seda liiki nime Agaricus violaceus all 1753. aastal Rootsi loodusteadlane Carl von Linné oma teoses "Species Plantarum". See oli üks vähestest seeneliikidest, mida tema selles teoses mainiti. Vöödiku perekonda paigutas liigi 1821. aastal briti mükoloog Samuel Frederick Gray. Lilla vöödik on vöödiku perekonna tüüpliik. Liigiepiteet violaceus osutab seene kübara tumelillale värvusele. Seene viljakeha on hallika kiudlooriga, elegantse välimusega ja lihakas. Viljakeha on üleni ja läbinisti tumelilla. Kübar on kuni 15 cm lai. Jalg on 6–12 cm pikk ja 1–2 cm jäme, tugevalt nuijas. Eosed on ellipsoidsed kuni mandeljad, mõõtmega 12–15 × 7–8,5 mikromeetrit. Eosed on kaetud keskmise suurusega näsadega. Eospulber on roostekarva. Seeneliha on paks ja puuviljalõhnaga. Lillat vöödikut esineb Põhja-Ameerikas, Euroopas ja Aasias. Kuigi ta on laialt levinud, on ta Euroopas harv. Euroopas kasvab ta heitlehistes metsades, eriti tamme-, kase- ja pöögimetsades, kuid teda on leitud ka okasmetsadest. Vahetevahel võib esineda nõmmedel. Lilla vöödik eelistab happelist pinnast. Ta moodustab mükoriisat mitme puuliigiga, Põhjamaades näiteks sookase (Betula pubescens), arukase (Betula pendula), hariliku haava (Populus tremula) ja harva hariliku pöögiga (Fagus sylvatica). Kesk- ja Lõuna-Euroopas kasvab ta koos hariliku sarapuuga (Corylus avellana). Põhja-Ameerikas on ta levinud peamiselt okasmetsades. Lilla vöödiku viljakehad esinevad üksikult või väikese rühmana, sageli kasvab mädaneva puidu lähedal, ja võib moodustada nõiaringe. Lillat vöödikut on peetud söödavaks, kuid teda ei ole mõnikord korjata soovitatud. Seene maitse võib pärast kupatamist muutuda mõruks. Kalamees, Kuulo; Liiv, Vello (2005). 400 Eesti seent. lk. 210. Eesti Loodusfoto. ISBN 978-9985-830-63-5.  Lilla vöödik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Lilla vöödik andmebaasis eElurikkus
Gallienus

Gallienus (Imperator Caesar Divi Valeriani Publius Licinius Egnatius Gallienus Augustus); sünninimi Publius Licinius Egnatius Gallienus; umbes 218 – september/oktoober 268) oli Vana-Rooma keiser oktoobrist 253 kuni surmani. Lisanimed: Germanicus maximus (254), Dacicus maximus (257). Tapeti sõdurite poolt.
1192

1192. aasta Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand Aastakümned: 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad - 1190. aastad - 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad Aastad: 1187 1188 1189 1190 1191 - 1192 - 1193 1194 1195 1196 1197 ... Venelased ja/või lätlased hävitasid Tartu. Pärast 29. juunit põletasid venelased Otepää linnuse. ... ... ... Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 21
1191

1191. aasta Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand Aastakümned: 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad - 1190. aastad - 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad Aastad: 1186 1187 1188 1189 1190 - 1191 - 1192 1193 1194 1195 1196 ... 23. juuni – Eestis oli päikesevarjutus. Nähtuse selgitades arvasid eestlased, et sel ajal seal viibinud Theodorich oli päikese ära söönud. ... ... ... Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 21
Uue-Varbla mõisa kalmistu

Uue-Varbla mõisa kalmistu on kalmistu Varbla kihelkonnas Läänemaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Aruküla külas Lääneranna vallas Pärnu maakonnas. Kalmistu rajasid arvatavasti Uue-Varbla mõisa tollased omanikud Nasackinid millalgi veel oma valitsemisaja (1792-1877) lõpul, sest esimene matus oli 1872. aastal. Mõisa omandas 1877. aastal Carl Julius Immanuel Schmidt, kes on ka ise hiljem maetud sellele kalmistule. Schmidtid müüsid mõisasüdame 1925. aastal ära, pärast seda pole kalmistule arvatavasti enam maetud kedagi. Esimene matus oli 1872. aastal, kalmistule on teadaolevalt maetud 5 lahkunut. Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 400 meetri kaugusele lõunaedelasse eraldipaiknevasse pargitaolisesse puudesallu. Mõisa peahoone tagaküljelt viib kalmistu lähedale sirge sihitee. Praegu on kalmistu rüüstatud, jäetud maha ning võsastunud. Hauatähiste säilimisest ei ole teateid. Kalmistu pindala on 0,2 ha. Carl Julius Immanuel Schmidt (18. august (vkj) 1851 - 13. oktoober (vkj) 1903) Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013. Lk 64 "Lääne maakond. Kalmistute nimekiri - erakalmistud". Eesti Rahvusarhiivi Riigiarhiiv, ERA R1271-1-143 Alo Särg. "Uue-Varbla (Neu-Werpel)". // Pärnumaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2011. Lk 94 ja 96 Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002
Natüürmort õunte ja apelsinidega

„Natüürmort õunte ja apelsinidega“ (prantsuse keeles „Nature morte aux pommes et aux oranges“) on prantsuse kunstniku Paul Cézanne’i õlimaal lõuendil. Umbes 1899. aastal valminud teos on külastajatele vaatamiseks väljas Orsay muuseumi 36. saalis. Natüürmort õuntega "Pommes et oranges" [Õunad ja apelsinid] (prantsuse). Orsay muuseum. Vaadatud 5.12.2016. Teose andmed Orsay muuseumi kodulehel (prantsuse, inglise, saksa, vene ja hispaania keeles)
Enn Madi

Enn Madi (25. oktoober 1943 Tartu – 30. juuli 2002 Tartu) oli eesti rahvatantsupedagoog. 1962. aastal lõpetas ta Elva Keskkooli. 1968. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli saksa filoloogia erialal. Ta oli rahvatantsuansambli Tarbatu kunstiline juht aastatel 1976–1996. 1999. aastal asutas ta tantsuseltsi Toome. Ta oli 1995. aastal Tartus toimunud üliõpilaste laulu- ja tantsupeo Gaudeamus üldjuht, 1999. aastal toimunud XVI üldtantsupeo üks üldjuhte ning 2000. aastal toimunud Soome-Eesti ühistantsupeo üldjuht. Tema ettepanekul asutati 1997. aastal Helju Mikkeli nimeline tantsupreemia. Tema 65. sünniaastapäeval 25. oktoobril 2008 avati Tartus Raadi kalmistul tema mälestuskivi. 1989 – Eesti NSV teeneline kunstitegelane 1996 – Ullo Toomi nimeline rahvatantsustipendium Elva Gümnaasiumi vilistlaste nimekirjad Toome tantsuselts. Enn Madi Tartumaa Rahvatantsujuhtide Liit. Helju Mikkeli rahvatantsupreemia 2015
Natüürmort õuntega

„Natüürmort õuntega“ (prantsuse keeles „Nature morte aux pommes“) on prantsuse kunstniku Paul Cézanne'i õlimaal lõuendil (natüürmort). Umbes 1890. aastal valminud teos asub Ermitaažis Peterburis. Natüürmort õunte ja apelsinidega
Morphy arv

Morphy arv on number, mis näitab maletaja seose astet Paul Morphyga, kes oli mitteametlik malemaailmameister aastail 1858–1862. Maletajail, kes mängisid Paul Morphyga isiklikult, on Morphy arv 1; maletajail, kes ei mänginud Morphyga, kuid mängisid isikuga, kelle Morphy arv on 1, on Morphy arv 2 jne. Näiteks endise maailmameistri Viswanathan Anandi Morphy arv on 5; ta mängis Efim Gelleriga (Morphy arv 4), kes mängis Salo Flohriga (Morphy arv 3), kes mängis Géza Maróczyga (Morphy arv 2), kes mängis John Oweniga (Morphy arv 1), kes mängis Morphyga. Morphy mängis üle saja maletajaga. Neist Adolf Andersseni, Henry Birdi, James Mortimeri, John Oweni ja Louis Paulseni kaudu algavad kõik praegu teada olevad katkematud järgnevusliinid. Aprillis 2016 olid elus järgmised tuntud maletajad, kelle Morphy arv on 3: Leonard Barden, Pal Benko, Arthur Bisguier, Melvin Chernev, Dennis Horne, Borislav Ivkov, Erik Karklins, Franciscus Kuijpers, Aleksandar Matanović, Friðrik Ólafsson, Jonathan Penrose, Oliver Penrose ja Peter Swinnerton-Dyer. Ka Paul Kerese Morphy arv oli 3; ta mängis Géza Maróczyga (Morphy arv 2), kes mängis Henry Birdiga (Morphy arv 1), kes mängis Morphyga. See tähendab, et kõigi Paul Keresega mänginud maletajate Morphy arv on 4, kui neil ei ole väiksemat Morphy arvu. Praeguse maailmameistri Magnus Carlseni Morphy arv on 5. apostellik suktsessioon Baconi arv Erdősi arv
Merike Vaitmaa

Merike Vaitmaa (sünninimi Merike Jõulma; sündinud 25. detsember 1939 Rakveres) on eesti muusikateadlane ja -pedagoog. 1966. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikateaduse eriala diplomitööga "Eduard Tubina sümfooniline dramaturgia" (juhendaja Karl Leichter). Aastatel 1965–1980 töötas ta vaheaegadega Eesti Raadio muusikasaadete toimetajana. Aastatel 1973–1978 oli ta Estonia teatri kirjandusala juhataja. 1980. aastast töötas Tallinna Riikliku Konservatooriumi õppejõuna, õpetades peamiselt analüütilisi aineid. Ta on analüüsinud paljude Eesti heliloojate, sealhulgas Eduard Tubina, Arvo Pärdi, Lepo Sumera ja Erkki-Sven Tüüri loomingut, aga ka nüüdismuusikat. 1984 ajalehe Sirp ja Vasar preemia laureaat 1989 Eesti NSV teeneline kunstitegelane 2015 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali elutööpreemia (panuse eest Eesti muusikasse) Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum. Kartoteek. Vaitmaa, Merike[alaline kõdulink] E-kataloog ESTER. Merike Jõulma. Eduard Tubina sümfooniline dramaturgia. Tallinn: Tallinna Riiklik Konservatoorium, 1966 Virge Joamets. Eesti heliloojate põhjalikem tundja. Sirp, 22.01.2016 Eesti Kultuurkapitali aastapreemiad. Ajakiri Muusika[alaline kõdulink] Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Vaitmaa, Merike (1984) ERR arhiiv. Portree: Merike Vaitmaa (2014) Virge Joamets. Eesti heliloojate põhjalikem tundja. Sirp, 22.01.2016
Plaza Hotel

Plaza Hotel on New Yorgis Manhattanil Midtownis asuv 20-korruseline luksushotellist ja korterelamust kõrghoone Viienda puiestee ääres ning Grand Army Plaza väljaku kõrval Central Parki lõunanurga lähedal. See kuulub ettevõttele Sahara India Pariwar. Hoone varasem omanik oli aastatel 1988–1995 Donald Trump. 76 meetri kõrguse ja 122-meetri pikkuse luksushotelli projekteeris arhitekt Henry Janeway Hardenbergh ja see valmis 1907. aastal. See on ehitatud historitsistlikus prantsuse uusrenessanslikus châteauesque-stiilis koos uusbaroksete beaux-arts ilmingutega. Hoone ehitus maksis 12,5 miljonit USA dollarit ja hoone avati 1. oktoobril 1907. Hotell on populaarne ööbimispaik kuulsuste seas ja on olnud paljude filmide võttepaigaks. See on New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjoni poolt määratud kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark) 1988. aastal. Lisaks kuulub see Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikusse Registrisse (National Register of Historic Places) ning on ka koos Waldorf-Astoriaga ainukesed hotellid, mis on saanud USA Rahvuslikuks Ajalooliseks Mälestusmärgiks (National Historic Landmark). Plaza Hotel õhtul Plaza Hotel Viienda-puiestee-poolne külg Plaza Hotel 2006. aastal Central Parkist Julie Satow, "The Plaza: The Secret Life of America's Most Famous Hotel" (Kirjastaja: Twelve, June 2019) ISBN 1455566675 Plaza Hotel hoone kirjeldus ja pildid veebileheküljel www.nyc-architecture.com
Waldorf Astoria New York

Waldorf Astoria New York on luksushotell New Yorgis Manhattanil Park Avenuel. Praegune graniitfassaadiga monumentaalne kahe torniga hoone asub aadressil 301 Park Avenue 49. ja 50. tänava vahel. See on 47-korruseline ja 190,5 meetri kõrgune art déco stiilis pilvelõhkuja, mille projekteeris arhitektuuribüroo Schultze & Weaver. Hoone valmis 1931. aastal. Ehitus maksis 42 miljonit dollarit. See oli maailma kõrgeim hotell aastatel 1931–1963, kuni Moskvas asuv hotell Ukraina ületas selle seitsme meetriga. Ikoonilises glamuuris ja luksuses esindatud Waldorf Astoria on üks maailma prestiižsemaid ja tuntumaid hotelle, see kuulub 1972. aastast Hiltoni hotelliketile. See oli kõrgklassi kohtumiste ning pidude ja ballide koht, tänapäeval ka diplomaatiliste riigivisiitide toimumispaik. Kuna hoonekompleks on rajatud üle Grand Central Terminali viivate maa-aluste raudteerööbaste, siis oli ka hotellil oma haruraudtee ja vahetu sissepääsuga lift eravagunite teenindamiseks. Vanas ja uues hotellis on ööbinud kõik Ameerika Ühendriikide presidendid alates Grover Clevelandist. See on New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjoni poolt määratud kaitsealuseks mälestiseks (New York City Landmark) 1993. aastal. Lisaks on see ka koos Plaza Hoteliga ainuke hotell, mis on saanud USA riikliku tähtsusega ajaloomälestiseks (National Historic Landmark). Vasakul Park Avenuega piirnev majakülg Peasissekäik Interjöör David Freeland, "American Hotel: The Waldorf-Astoria and the Making of a Century" (Kirjastaja: Rutgers University Press, May 2021) ISBN 0813594391 William Alan Morrison, "Waldorf Astoria" (Kirjastaja: Arcadia Publishing, April 2014) ISBN 1467121282 Waldorf-Astoria Hotelli ametlik koduleht Waldorf Astoria hotelli kirjeldus ja pildid veebileheküljel www.nyc-architecture.com