laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eesti Kultuurkapitali aastapreemia

Mitte segi ajada Eesti Kultuurkapitali sihtkapitalide aastapreemiatega Eesti Kultuurkapitali aastapreemia on Eesti Kultuurkapitali välja antav aastapreemia, mis määratakse aasta jooksul enim silma paistnud kultuuri- ja sporditegelastele. Igal aastal antakse välja kaheksa Eesti Kultuurkapitali aastapreemiat. Aastapreemiaid antakse välja alates 1995. aastast. Sihtkapitalid esitavad Eesti Kultuurkapitali aastapreemiale oma kandidaadid ning Eesti Kultuurkapitali nõukogu valib välja ühe laureaadi igas valdkonnas: Arhitektuuri aastapreemia Audiovisuaalse kunsti aastapreemia Helikunsti aastapreemia Kehakultuuri ja spordi aastapreemia Kirjanduse aastapreemia Kujutava ja rakenduskunsti aastapreemia Näitekunsti aastapreemia Rahvakultuuri aastapreemia Preemiasumma suurused kinnitab Eesti Kultuurkapitali nõukogu igal aastal eraldi. Koos rahalise preemiaga antakse laureaadile preemia tunnusmärk. Alates 2013. aastast on selleks messingust kera ("Jonnakas", mille autorid on Risto Tali ja Rait Siska). Kera on valmistatud trugimise meetodil, kaetud poleeriga ning raskuseks tinavalu. Kerale on söövitatud Eesti Kultuurkapitali logo elemendid ning graveeritud valdkonna või sihtkapitali nimetus, laureaadi nimi ja aastaarv. Eesti Kultuurkapitali aastapreemiate ja sihtkapitalide elutööpreemiate laureaadid saavad kuldse poleeriga 200 mm diameetriga kera. Arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia Audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia Helikunsti sihtkapitali aastapreemia Kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia Kirjanduse sihtkapitali aastapreemia Kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia Näitekunsti sihtkapitali aastapreemia Rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia Arhitektuuri sihtkapitali elutööpreemia Audiovisuaalse kunsti sihtkapitali elutööpreemia Helikunsti sihtkapitali elutööpreemia Kehakultuuri ja spordi sihtkapitali elutööpreemia Kirjanduse sihtkapitali elutööpreemia Kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali elutööpreemia Näitekunsti sihtkapitali elutööpreemia Rahvakultuuri sihtkapitali elutööpreemia Aastapreemiad. Eesti Kultuurkapitali veebisait.
Helen Clark

Helen Clark (sündinud 26. veebruar 1950) on Uus-Meremaa poliitik, peaminister 5. detsembrist 1999 kuni 19. novembrini 2008. Ta on Uus-Meremaa Tööpartei liige.
Suntribe

Suntribe oli tütarlastekvintett, mis esindas Eestit 2005. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis lauluga "Let's Get Loud". Poolfinaalis saadi 18. koht ja lõppvõistlusele ei pääsetud. Bändi pani kokku produtsent ja helilooja Sven Lõhmus. Lauljad Rebecca Kontus, Mari-Leen Kaselaan, Laura Põldvere ja Jaanika Vilipo leidis Lõhmus raadio Sky Plus korraldatud eurolauljakonkursilt. Hiljem lisandus bändi viies liige, mulatitarist keelpillimängija Daana Ots. Suntribe läks laiali peatselt pärast edutut võistlust Kiievis. Mari-Leen Kaselaan ja eriti Laura Põldvere on saavutanud märkimisväärset edu sooloartistina.
Tiiu Tulp

Tiiu Tulp (esinejanimi Tiiu; sündinud 16. jaanuaril 1976) on eesti laulja, konkursi "Kaks takti ette" võitja 1995. Õppinud Georg Otsa nimelises muusikakoolis muusikateooriat ja laulmist Mare Väljataga õpilasena. Telekonkursilt alguse saanud koostöö helilooja Ivar Mustaga päädis sooloplaadi "Magusad huuled" ilmumisega sama aasta sügisel. Plaati ei saatnud edu ning Tulp kadus kiiresti suurelt lavalt. Tiiu Tulp on hotelli meelelahutusprogrammi lauljana üles astunud ka Jaapanis. Tuntuimad Tulbi esitatud laulud olid "Nukuke" ja sooloplaadi nimilaul "Magusad huuled". "Nukukesest" on kujunenud 1990. aastate eesti diskomuusika ("päkapikudisko") ere stiilinäide, mida on parodeerinud Koit Toome saatesarjas "Su nägu kõlab tuttavalt". Praegu tegeleb Tiiu Tulp (abiellumise järel Tiiu Kanter) äriga. Muusikategemisest on ta loobunud, kuigi on andnud mõne üksiku kontserdi. 2009. aastal mängis ta pisirolli telesarjas "Kelgukoerad". 1995 – "Magusad huuled" OK Music, CD MC Millega tegeleb "Nukukese" lauljanna Tiiu Tulp täna?, Delfi, 24. oktoober 2013
Seitsmevõistlus

Seitsmevõistlus on naiste mitmevõistlus kergejõustikus. Naiste seitsmevõistluse alad on esimesel päeval 100 m tõkkejooks, kõrgushüpe, kuulitõuge, 200 m jooks ja teisel päeval kaugushüpe, odavise ja 800 m jooks. Aastatel 1964–1980 võisteldi olümpiamängudel viievõistluses, pärast esimesi maailmameistrivõistlusi (1983) aga juba seitsmevõistluses (alates 1984. aasta suveolümpiamängudest Los Angeleses). Seisuga 28. mai 2023. Üle 5700 punkti saavutanud Eesti seitsmevõistlejad nende isiklike rekordite järgi. Seisuga 11. juuni 2023. Seitsmevõistluse Eesti meistrivõistluste medalivõitjad Kümnevõistlus Naiste viievõistlus [1] worldathletics.org Edetabelid – Eesti Kergejõustikuliit Naiste seitsmevõistluse kõigi aegade edetabel Naiste seitsmevõistluse edetabelid:2002-2003-2004- 2005-2006-2007-2008-2009
Rahvusvaheline haiguste klassifikatsioon

Rahvusvahelist haiguste klassifikatsiooni (lühend RHK) võib vaadelda kui jaotiste süsteemi, millesse haigused on määratud vastavalt kehtestatud kriteeriumidele. RHK eesmärgiks on võimaldada eri riikides eri aegadel kogutud suremuse ja haigestumuse andmete süstemaatilist registreerimist, analüüsimist, interpreteerimist ja võrdlemist. RHK kasutatakse haiguste diagnooside ja muude terviseprobleemide ülekandmiseks sõnadest tärkkoodi, mis võimaldab andmete hõlpsat säilitamist, otsingut ja analüüsi. Praktikas on RHK kujunenud rahvusvaheliseks standardseks diagnostiliseks klassifikatsiooniks kõikidel üldepidemioloogilistel ja mitmel tervishoiu juhtimisalasel otstarbel. Nende hulka kuulub rahvastikurühmade üldise tervisliku olukorra analüüs ja haiguste ning muude terviseprobleemide esinemissageduse ning levimuse seire haigestunud isikuid iseloomustavate muude tunnuste ja olukordade suhtes. RHK-0 - 1893. a. RHK-1 - 1900. a. - Rahvusvaheline surmapõhjuste nimekiri RHK-2 - 1909. a. - Rahvusvaheline surmapõhjuste nimekiri RHK-3 - 1920. a. - Rahvusvaheline surmapõhjuste nimekiri RHK-4 - 1929. a. - Rahvusvaheline surmapõhjuste nimekiri RHK-5 - 1938. a. - Rahvusvaheline surmapõhjuste nimekiri RHK-6 - 1949. a. - Rahvusvaheline haiguste, vigastuste ja surmapõhjuste klassifikatsioon RHK-7 - 1955. a. - Rahvusvaheline haiguste, vigastuste ja surmapõhjuste klassifikatsioon RHK-8 - 1967. a. - Rahvusvaheline haiguste, vigastuste ja surmapõhjuste klassifikatsioon RHK-9 - 1975. a. - Rahvusvaheline haiguste, vigastuste ja surmapõhjuste klassifikatsioon RHK-10 - 1992. a. -Rahvusvaheline haiguste ja nendega seotud terviseprobleemide statistiline klassifikatsioon RHK-11 - 2022. a. -Rahvusvaheline haiguste ja nendega seotud terviseprobleemide statistiline klassifikatsioon Rahvusvaheline funktsioneerimisvõime, vaeguste ja tervise klassifikatsioon RHK-10 Psüühika- ja käitumishäirete rahvusvaheline klassifikatsioon (RHK-10-V) RHK-11
Kompanii (ettevõte)

Kompaniideks on varem nimetatud ettevõtteid, seltse või ühisettevõtteid, mis on mõnel börsil noteeritud või tegutsevad (tegutsesid) mõnes kindlas valdkonnas: tööstuses (nt naftatööstuses), transpordis (nt laevanduses, lennunduses), kindlustuses, kaubanduses (nt koloniaalsed India jt kaubakompaniid). Praegu sõnal "kompanii" Eestis õiguslikku sisu pole, ingliskeelsele terminile company vastab Eesti õiguses termin äriühing.
Rühm (sõjandus)

Rühm on relvajõudude maismaavägede taktikaline allüksus, milles on sõltuvalt otstarbest tavaliselt 15–50 inimest. Rühma koosseisus on tavaliselt 3–4 jagu või meeskonda, neile lisaks võib olla ka väiksemaid otsealluvusega gruppe. Rühma struktuur ja koosseis sõltuvad konkreetsest otstarbest ja ülesannetest. Rühma juhib rühmaülem, kelleks on tavaliselt nooremohvitser (leitnant, nooremleitnant), harvem vanemallohvitser (vanemveebel). Rühmaülema esimene asetäitja on reeglina vanemallohvitserist rühmavanem. Rühmade näiteid: Jalaväerühm Luurerühm Meditsiinirühm Miinipildujarühm Pioneerirühm Remondirühm Ründerühm (inglise k Shock troops, vene k Штурмовая группа), raskerelvastusega tugevdatud väeüksus kindlustatud objektide ja alade vallutamiseks Siderühm Sõjaväepolitseirühm Tankirühm Tankitõrjerühm Õhutõrjerühm 4–5 rühma moodustavad kompanii, patarei, eskadroni või roodu (kompanii traditsiooniline slaavipärane nimetus Vene Föderatsiooni relvajõududes ja mõningates endistes Varssavi Lepingu Organisatsiooni (Varssavi pakti) riikides).
Kariibi mere piraadid: Maailma lõpus

"Kariibi mere piraadid: Maailma lõpus" (inglise "Pirates of the Caribbean: At World's End") on 2007. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide seiklusfilm. Linateos on järg 2003. aasta kassahitile "Kariibi mere piraadid: Musta pärli needus" ja 2006. aasta filmile "Kariibi mere piraadid: Surnud mehe aardekirst". Kõigi kolme filmi lavastaja oli Gore Verbinski ja produtsent Jerry Bruckheimer. Will Turner (Orlando Bloom) ja Elizabeth Swann (Keira Knightley) otsivad koos kapten Barbossaga (Geoffrey Rush) meeleheitlikult võimalust päästa kapten Jack Sparrow (Johnny Depp) Davy Jonesi (Bill Nighy) needuse käest. Meeskond peab reisima Singapuri ning varastama piraadipealiku Sao Fengi (Chow Yun-Fat) käest navigatsioonikaardi, mis neid maailma lõppu juhatab. Johnny Depp – kapten Jack Sparrow Orlando Bloom – Will Turner Keira Knightley – Elizabeth Swann Jack Davenport – James Norrington Bill Nighy – Davey Jones Geoffrey Rush – kapten Barbossa Chow Yun-Fat – kapten Sao Feng Jack Davenport – James Norrington Stellan Skarsgård – Bootstrap Bill Turner Tom Hollander – lord Cutler Beckett Kevin McNally – Joshamee Gibbs Andres Laasik. Kariibi mere piraadid ei langeta surnupealippu. Eesti Päevaleht, 25. mai 2007 "Kariibi mere piraadid: Maailma lõpus" andmebaasis Box Office Mojo (inglise) "Pirates of the Caribbean: At World's End" MySpaces "Pirates of the Caribbean: At World's End" "Pirates of the Caribbean" wikis
The Ark

The Ark on Rootsi glämmrokiansambel, mis asutati aastal 1991. Bändi liikmeteks on Ola Salo (vokaal ja klaver), Mikael Jepson (kitarr ja taustalaul), Martin Axén (kitarr ja taustalaul), Leari (Lars Ljungberg) (bass ja taustalaul), Sylvester Schlegel (trummid ja taustalaul) ja Jens Andersson (klahvpill). Üldiselt bändi koostööl valminud laulusõnad on alati vastuolulised. Näiteks 2002. aasta singel "Father of a Son" räägib homoseksuaalsete inimeste õigusest saada lapsi. 2006. aasta oktoobris kritiseeriti Ola Salot ja tema bändi USA publiku poolt mõnede vastuoluliste kommentaaride eest Washingtonis, viidates 11. septembril 2001 toimunud terrorirünnakutele. The Ark esindas 2007. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Helsingis Rootsit lauluga "The Worrying Kind". Nad saavutasid 53 punktiga 18. koha. The Ark on teinud koostööd selliste bändidega nagu The Darkness ja The Cardigans. 1996 – "The Ark EP" 2000 – "We Are The Ark" 2002 – "In Lust We Trust" 2004 – "State of the Ark" 2007 – "Prayer for the Weekend" 2010 – "In Full Regalia" 2011 – "Arkeology: The Complete Singles Collection"
3000 meetri takistusjooks

3000 meetri takistusjooks on kergejõustiku ala. 1900. aasta OM-il oli kavas kaks takistusjooksu distantsi (2500 m ja 4000 m). 1904. aastal oli kavas 2500 m takistusjooks. 1908. aastal oli distantsi pikkus 3200 m. 3000 m takistusjooksu Eesti meistrivõistluste medalivõitjad Meeste 3000 meetri takistusjooksu kõigi aegade edetabel Naiste 3000 meetri takistusjooksu kõigi aegade edetabel Meeste 3000 meetri takistusjooksu edetabelid: 2002 - 2003 - 2004 - 2005 - 2006 - 2007 - 2008 - 2009 - 2010 - 2011 Naiste 3000 meetri takistusjooksu edetabelid: 2002 - 2003 - 2004 - 2005 - 2006 - 2007 - 2008 - 2009 - 2010 - 2011
House

House-muusika on üks elektroonilise muusika žanre, mille lõid klubidiskorid (DJ) ja muusikaprodutsendid 1980. aastate alguses Chicagos. Võrreldes diskoga on house-muusika veidi süngem ja minimalistlikum, kuna house kasutab diskost erineva kõlapildiga helisid, mida saavutab muuhulgas süntesaatoritega, funki ja souli. Sõna house päritolu üle on kaua juureldud ja vaieldud. Kõige tõenäolisem on, et see on pärit Chicago ööklubist The Warehouse, kus mängis legendaarne diskor Frankie Knuckles. Klubi külastasid peamiselt mustanahalised ja latiinod. Muusikapoed hakkasid müüma imporditud vinüülplaate, mida nad algul nimetasid "nagu laohoones mängitud" (ingl as played at the warehouse), kuid hiljem hakati seda nimetama house-muusikaks (ingl house music). Esimeste house-muusika esitajate seas olid Frankie Knuckles, Larry Heard, Chip E, Tyree Cooper, Rocky-Jones, Ron Hardy, DJ Leonard "Remix" Rroy ja paljud teised. Üheks peamiseks DJ-ks tol ajal oli New Yorgis sündinud Frankie Knuckles, keda hakati hüüdma house'i ristiisaks (ingl the Godfather of House). Ta oli n-ö heliarhitekt, kes eksperimenteeris helidega, lisades helide miksimisel täiesti uue dimensiooni. Õieti ta võttis töötlemata diskomaterjali, pani selle pöörlema ning lisas sellele eelprogrammeeritud trummipala, et luua ühtlane 4/4 tempo. Ta mängis õhtuti 8–10 tundi. Tänu temale peeti ööklubi The Warehouse kõige atmosfäärilisemaks kohaks Chicagos. Frankie Knucklesi sõber Larry Levan oli Brooklynist pärit mustanahaline teismeline nagu ka tema sõber Frankie. Nimelt oli Larry see, kes soovitas avada Chicagos ööklubi The Warehouse. Ent asjad võtsid vale pöörde ning lõppude lõpuks pidi Larry Levan ikkagi keerutama plaate New Yorgi Paradise Garage'is. Larry Levan ja Frankie Knuckles olid kaks väga tähtsat isikut house-muusika ja tänapäeva tantsu valdkonna arendamises. House-muusika jõudis Inglismaale 1980. aastate lõpul tänu Ibiza saarele, kus toimusid meeletud peod. 1986. aasta suvel ilmusid kolm house-stiilis laulu kümne parima hulka. Nendeks olid Farley "Jackmaster" Funki laul "Love Can't Turn Around", Raze'i "Jack The Groove" ja Steve "Silk" Hurley "Jack Your Body". On öeldud, et house-muusikat populariseerisid inglased, kes mõtlesid välja acid house'i ning hiljem tõid muudetud house'i versiooni tagasi Ameerikasse. Tänu acid house'ile jõudis house laiema avalikkuse ette ning house-muusikast sai tantsumuusika ka valgenahalistele. Tegelikult sai acid house alguse juba 1985. aastal Chicagos. DJ Pierre ja ta sõbrad vajutasid oma Rolandi 303 süntesaatori peal ühte nuppu ning avastasid, et acid house'i jaoks vajaminev heli oli juba selles olemas. DJ Pierre ja ta sõbrad lõid loo "Acid Trax", mis oli neile omaselt varastatud Ron Hardy poolt ja antud välja pealkirjaga "Ron Hardy's Acid Trax". future house ambient trumm ja bass tekno disko Ben Norman (19.06.2014). "House Music". Vaadatud 02.05.2017. Simon C.W. Reynolds. "House music". "House Music". Vaadatud 30.04.2017. "People who influenced House". Vaadatud 03.05.2017. "The beginnings of House music". Vaadatud 02.05.2017. Tyree Cooper Rocky-Jones DJ Leonard "Remix" Rroy
Ojasilm

Ojasilm (Lampetra planeri) on silmuliste seltsi kuuluv veeloom. Ojasilm on jõesilmust väiksem, kasvab 10–16 cm pikkuseks, vastseaeg kestab 3–4 aastat. Eelistab kiirevoolulisi ja liiva- või kruusapõhjalisi väiksemaid jõgesid ja ojasid. Levinud Euroopas. Eestis suhteliselt laialt levinud. Jõesilm Merisutt Eesti kalade süstemaatiline nimestik Ojasilm andmebaasis eElurikkus
4 × 100 meetri teatejooks

4 × 100 meetri teatejooks ehk lühiteade on kergejõustiku ala. Neljast jooksjast koosnev 4 × 100 m teatevõistkond peab vahetustega joostes andma teatepulga eelmiselt järgmisele teatejooksjale üle määrustepäraselt ja teatevahetusalas. Teatevahetusala on 10 meetrit enne ja 10 meetrit pärast 100 m, 200 m ja 300 m joont. Igale 20-meetrisele teatevahetusalale eelneb 10-meetrine hoovõtuala. Võistkonna liikmed peavad kogu jooksu vältel olema omal rajal ega tohi teisi võistlejaid takistada. Lühiteade on väga tehniline ala, kus teatevahetusel on väga oluline osa hea lõpptulemuse saavutamisel. Teatepulga mahakukkumine ja määrustevastane teatevahetus võivad ka parimatele võistkondadele saatuslikuks saada. Esimest korda oli 4 × 100 m teatejooks olümpiamängude kavas meestel 1912. aastal Stockholmis ja naistel 1928 Amsterdamis. Rahvusvaheline Olümpiakomitee tühistas kõik Marion Jonesi tulemused nii üksikaladel (100 m, 200 m ja kaugushüpe) kui ka teatejooksudes (4x100 m ja 4x400 m) dopingu kasutamise pärast. Medaleid ei ole ümber jagatud. Meeste 4 × 100 m teatejooksu kõigi aegade edetabel Naiste 4 × 100 m teatejooksu kõigi aegade edetabel Meeste 4 × 100 m teatejooksu edetabelid 2002 - 2003 - 2004 - 2005 - 2006 - 2007 - 2008 - 2009 Naiste 4 × 100 m teatejooksu edetabelid 2002 - 2003 - 2004 - 2005 - 2006 - 2007 - 2008 - 2009
Eestimaa rüütelkonna hoone

Eestimaa rüütelkonna hoone on Eestimaa rüütelkonnale kuulunud hoone Tallinnas Toompeal. Hoone on kaitse all arhitektuurimälestisena. Kinnistu Toompeal kuulus Eestimaa rüütelkonnale alates 1652. aastast, kuid sellel asunud hooned põlesid nagu endine rüütelkonna hoonegi (Rahukohtu tänav 3) 1684. aasta Toompea tulekahjus. Algselt asus Rüütelkonna hoone peafassaad Kohtu tänava poole. Pärast kahe eelmise ehitise hävimist tulekahjudes ehitati 1845–1848 Peterburi arhitekti Georg Winterhalteri projekti järgi Eestimaa rüütelkonnale uus kahekorruseline uusrenessanss-stiilis hoone. See oli üks esimesi omataolisi Tallinnas. Winterhalter kujundas lisaks hoone Itaalia palazzo tüüpi fassaadile ka hoone interjööri: saalide peegelvõlvide ja karniisidega kassettlaed, keeruka kujundusega tahveluksed jm detailid. Kõige uhkemalt kaunistati põhjatiiva saal, mille seintele paigutati Eestimaa rüütelkonna aadliperekondade vapid. Ehitusaegne historitsistlik sisekujundus on suures osas säilinud tänaseni. Hoone on L-tähe kujuline. Kiriku platsile avanevas majaosas on esindusruumid ja Kohtu tänava poolsel küljel ääristavad sisekoridori töökabinetid. Peahoone esimesel korrusel asub avar vestibüül, kust suundub paraadtrepp teisele korrusele, kus asuvad kaks saali. Hoone keldris on kõrged võlvlaed. Hoone taga aadressil Toom-Rüütli 2 asub hoone majandushoone. Rüütelkonna maja nimetati seal toimunud rüütel- ja maiskonna Eestimaa Maapäeva järgi ka Landstube '​ks. Aastatel 1920–1940 asus hoones Eesti Välisministeerium ja aastatel 1948–1992 Eesti Rahvusraamatukogu. 1. aprillil 1993 avati rüütelkonna hoones Eesti Kunstimuuseumi ekspositsioon, kuna muuseumi kasutuses olnud Kadrioru loss oli täieliku amortisatsiooni tõttu 1991. aasta septembris suletud. Kunstimuuseum kolis hoonest välja 2005. aastal vastvalminud Kumu hoonesse. Aastatel 2009–2016 tegutses rüütelkonna hoones Eesti Kunstiakadeemia vabade kunstide teaduskond. Pärast seda on hoone seisnud tühjana. 2014. aastal tegi valitsus otsuse hoone renoveerida. Remonditöödeks ja sisustuse tarbeks on riigieelarves plaanitud 13,5 miljonit eurot. Renoveerimistööd pidid esialgsete plaanide kohaselt pihta hakkama 2020. aasta lõpus ja hoone korda saama 2022. aasta lõpuks või 2023. aasta alguseks. Tööde algus lükkus aga 2022. aastasse ja lõpetatakse 2024. aastal. Liivimaa rüütelkonna hoone Saaremaa rüütelkonna hoone 8490 Eestimaa Rüütelkonna hoone, 18. saj. I pool, 1848. a. kultuurimälestiste riiklikus registris Rüütelkonna hoonesse võib peaminister kolida. Eesti Päevaleht, 16. veebruar 2005. Vaata, millises seisus on värvika ajalooga Rüütelkonna hoone, millest saab riigi esindusmaja. Delfi, 26. aprill 2016. "Rüütelkonna hoone remont saab alata lähiajal" ERR, 5. oktoober 2020 Eestimaa rüütelkonna hoone kultuurimälestiste riiklikus registris "Riigi uus esindushoone Toompeal jutustab Eesti omariikluse ajalugu" ERR, 17. detsember 2022
Ogalik

Ogalik (Gasterosteus aculeatus) on ogalikuliste seltsi kuuluv väike kala, millele on iseloomulikud keha katvad luuplaadikesed ja seljauime ees paiknevad ogad. Nad on laialdaselt levinud põhjapoolkera rannikumeredes ning neid võib kohata nii mere- kui ka magevees. Ogalikud on tuntud isahoole poolest: just isased kalad ehitavad pesa ning hoolitsevad marja ja vastsete eest. Ogalik on väikekala, kes kasvab kuni 10 cm pikkuseks ja 4 g raskuseks, eluiga ei ületa tavaliselt 4 aastat. Tema seljauime sees on kolm pikka oga, keha katavad luuplaadid, soomused puuduvad. Kehavärvuselt on ülaosa rohekaspruun kuni hõbedane, altpoolt hõbedane või valge. Kudemisajal muutub isaste värvus: silmad sinaka läikega, kõhualune punane, selg sinakas roheline. Ogalik on levinud jõgedes, järvedes ning väiksema soolsusega meredes kogu Euroopas, Alžeerias, Aasia põhjaosas ja Põhja-Ameerika vetes. Eelistab veekogus taimestikuvööndi liivast või mudast põhja. Erinevalt enamikust kaladest erineb ogaliku kudemisperiood selle poolest, et esineb lõimetishooldus, kusjuures isane ehitab selle jaoks omapärase pesa. Luuk, krepka, pistakarka, hakk, raudak, raudkala, sitapiik, täägel, traks jne. Eestis on ogalikke kalastatud suuresti ainult Kaberneeme rannas ja Kaberneeme lahe saartel ning rohkem näljaaegadel. Eesti Vabariigi ajal tõusis aga nende järele nõudmine, kuna linnufarmides peeti neid väga heaks söödaks ja munatoodangu tõstjaks. Hiljem lisandusid ka karusloomakasvatused. Suuremahulist ogalikupüüki alustas Jüri Art ning erilist edu saavutas selles Ferdinand Art. Näiteks 1930. aastate lõpus püüdis viimane aastas 20–25 tonni ogalikke (samas oli kogu küla toodang umbes 40 t ja võib-olla ka natuke enam). Püük oli iseäranis tulusam septembrist detsembri lõpuni ja seda ka Nõukogude ajal, kuna neid oli siis kergem turustada ning erinevalt teistest kalaliikidest sai neid püüda ranna lähedalt, mis oli sügisesi mereolusid arvestades eelistatud. Püügiviis hakkas kaduma 1975. aasta järel seoses Ferdinand Arti surmaga. Eesti kalade süstemaatiline nimestik (2008). Gasterosteus aculeatus. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2011. Eesti kalanduse minevikust II, Stockholm: Eesti Kalurite Koondis, lk 25–26 Ogalik andmebaasis eElurikkus Ogalik TÜ Loodusteadusliku veebipõhises õpikeskkonnas Eesti vete kalu. Ogalik Kalastaja "Kuidas geenid ogalikel kolida aitavad?" ERR Teadus, 12. aprill 2012 "Ogalikud eelistavad sugulaste seltskonda" Novaator, 11. juuni 2013
4 × 400 meetri teatejooks

4 × 400 meetri teatejooks ehk pikk teatejooks (võrreldes 4 × 100 m teatejooksuga) on kergejõustiku ala, kus neli jooksjat moodustavad meeskonna ja iga jooksja jookseb korra ringi (400 m) staadionil. Tavaliselt joostakse võistlustel esimesed 500 m (üks ring ja veel üks kurv) omal rajal, misjärel siirduvad jooksjad staadioni siserajale. 4 × 400 m teatejooksu stardikoht on erinev 400 m võrreldes just sellepärast, et esimesel 500 m tuleb joosta omal rajal ja läbida kolm täiskurvi. Jooksjatel on 20 m teatevahetusala (tavaliselt märgitud siniste joontega), kus teatepulk tuleb anda edasi järgmisele teatejooksjale. Elektrooniline ajavõtt Algselt võitis 2000. aasta OM-i finaali USA võistkond (Alvin Harrison, Antonio Pettigrew, Calvin Harrison ja Michael Johnson) ajaga 2.56,35. USA diskvalifitseeriti hiljem, kuna Antonio Pettigrew tunnistas dopingu kasutamist. Kuld anti Nigeeriale, hõbe Jamaicale ja pronks algselt neljandaks jäänud Bahamale.. Rahvusvaheline Olümpiakomitee tühistas kõik Marion Jonesi tulemused nii üksikaladel (100 m, 200 m ja kaugushüpe), kui ka teatejooksudes (4 × 100 m ja 4 × 400 m) dopingu kasutamise pärast. Medaleid ei ole ümber jagatud. 1999. aasta MM-i finaali võitis algselt USA võistkond (Jerome Davis, Antonio Pettigrew, Angelo Taylor, Michael Johnson) ajaga 2.56,45, kuid nende tulemus tühistati hiljem, kui Pettigrew tunnistas dopingu kasutamist. Eesti rekordid – Eesti Kergejõustikuliit Meeste 4 × 400 m teatejooksu kõigi aegade edetabel Naiste 4 × 400 m teatejooksu kõigi aegade edetabel Meeste 4 × 400 m teatejooksu edetabelid: 2007-2006-2005-2004-2003 Naiste 4 × 400 m teatejooksu edetabelid: 2007-2006-2005-2004-2003
Luukarits

Luukarits (Pungitius pungitius) on ogalikuliste seltsi kuuluv kala. Luukarits on väike kala, kellel pole töönduslikku tähtsust, kasvab kuni 5–7 cm pikkuseks. Tema seljauime ees asetseb 7–11 (tavaliselt 9–10) sissetõmmatavat oga. Keha ülaosa on hallikasroheline kuni pruunikas, küljed heledamad ja hõbedase läikega, keha katavad kuni 10 luuplaati. Kudemisperioodil kannavad isased pulmarüüd. Luukarits on levinud aeglase vooluga jõgedes ja ojades, järvedes ning riimveelisel rannikualal. Levikuala pole väga palju uuritud, aga ilmselt sarnaneb see ogaliku levilaga, välja arvatud lõunapoolsemad alad, samuti esineb teda väiksemal määral kui ogalikku. Eesti kalade süstemaatiline nimestik Luukarits andmebaasis eElurikkus