laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
My biełarusy

"My biełarusy" (Мы, беларусы) on Valgevene Vabariigi riigihümn. Muusika autor on Niescier Sakaloŭski, sõnade autorid М. Klimkovič ja U. Karyzna. See laul oli Valgevene NSV riigihümnina kasutusel alates 1955. aastast. Pärast Valgevene iseseisvumist oli hümn kasutusel ilma sõnadeta. Konkursiga valiti sellele uued sõnad. Uute sõnadega hümn on kinnitatud presidendi seadlusega nr 350 2. juulist 2002. Мы, беларусы - мірныя людзі, Сэрцам адданыя роднай зямлі, Шчыра сябруем, сілы гартуем Мы ў працавітай, вольнай сям'і. Refrään: Слаўся, зямлі нашай светлае імя, Слаўся, народаў братэрскі саюз! Наша любімая маці-Радзіма, Вечна жыві і квітней, Беларусь! Разам з братамі мужна вякамі Мы баранілі родны парог, У бітвах за волю, бітвах за долю Свой здабывалі сцяг перамог! Refrään Дружба народаў - сіла народаў – Наш запаветны, сонечны шлях. Горда ж узвіся ў ясныя высі, Сцяг пераможны - радасці сцяг! Refrään My, biełarusy - mirnyja ludzi, Sercam addanyja rodnaj ziamli, Ščyra siabrujem, siły hartujem My ŭ pracavitaj, volnaj siamji. Refrään: Słaŭsia, ziamli našaj svietłaje imia, Słaŭsia, narodaŭ braterski sajuz! Naša lubimaja maci-Radzima, Viečna žyvi i kvitniej, Biełaruś! Razam z bratami mužna viakami My baranili rodny paroh, U bitvach za volu, bitvach za dolu Svoj zdabyvali sciah pieramoh! Refrään Družba narodaŭ - siła narodaŭ – Naš zapavietny, soniečny šlach. Horda ž uzvisia ŭ jasnyja vysi, Sciah pieramožny - radasci sciah! Refrään Meie, valgevenelased, oleme rahumeelsed inimesed, kes on südamest andunud kodumaale, hoiame sõprust, kogume jõudu, oleme töökas, vabas perekonnas. Refrään: Au olgu meie maa helgele nimele, au olgu rahvaste vennalikule liidule! Meie armastatud Emake Kodumaa, ela igavesti ja õitse, Valgevene! Ametlik veebileht valgevene keeles
Kanton (Prantsusmaa)

Kanton (prantsuse keeles canton) on Prantsusmaa haldusüksuse tüüp. Ringkonnad jagunevad kantoniteks. Kantonitel on teatud funktsioonid ka avalike teenuste haldamisel, kuid nende peamine ülesanne on olla valimisringkondadeks. Kantonid on mõeldud olema ligikaudu samasuguse rahvaarvuga haldusüksused, mitte nagu vallad, mille rahvaarv varieerub kahest miljonist (Pariis) ühe inimeseni (Rochefourchat). Enamasti sisaldavad kantonid mitu valda, kuid rahvarohkemates valdades võib olla ka mitu kantonit. Kantonid loodi 1790. aastal koos departemangudega. Igas departemangus oli tollal 40–60 kantonit. 1800. aastal koondati kantonid ringkondadesse ja järgmisel aastal vähendati kantonite arvu tugevalt. Pärast seda kaotati aja jooksul väikese rahvaarvuga kantoneid ja loodi uusi seal, kus rahvaarv kasvas. Kokkuvõttes kantonite arv suurenes. 2013. aastal võeti vastu ja 2015. aastal hakkas kehtima seadus, mis vähendas kantonite arvu 4032-lt 2054-le.
Zelentšukskaja rajoon

Zelentšukskaja rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis. Rajoon on nime saanud Zelentšuki jõe järgi. Rajooni halduskeskus on Zelentšukskaja. Q126683348  Zelentšukskaja rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Klaus von Klitzing

Klaus von Klitzing (sündinud 28. juunil 1943 Schrodas (tänapäeval Środa Wielkopolska Poolas)) on saksa füüsik, Nobeli auhinna laureaat. Ta on tuntud Halli kvantefekti avastajana, mille eest anti talle 1985. aastal Nobeli füüsikaauhind. 1990 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1994 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks 2003 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks 2007 – valiti Paavstliku Teaduste Akadeemia liikmeks 2007 – valiti Hiina Teaduste Akadeemia välisliikmeks
James Franck

James Franck (26. august 1882 Hamburg – 21. mai 1964 Göttingen) oli saksa füüsik. Ta osales vabatahtlikuna esimeses maailmasõjas, kus sai gaasirünnakus vigastada. 1925. aastal anti talle ja Gustav Hertzile Nobeli füüsikaauhind. Ta lahkus 1933. aastal Saksamaalt. Pärast lühikest olekut USA-s töötas ta Kopenhaagenis. 1935. aastal läks ta uuesti USA-sse ning sai 1941. aastal USA kodakondsuse. Ta suri ootamatult südamerabandusse külaskäigul Göttingeni ning ta maeti Chicagosse esimese abikaasa kõrvale. 1927 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1964 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks
Andreas Kangur

Andreas Kangur (sündinud 11. detsembril 1978 Tartus) on eesti õigusteadlane, endine lapsfilminäitleja. Kangur on lõpetanud 1997. aastal Tartu Mart Reiniku gümnaasiumi, 2001. aastal Tartu Ülikooli (õppis õigusteaduskonnas) ja 2002. aastal saanud magistrikraadi õigusteaduses George Washingtoni Ülikoolis USAs. Magistritöö teema oli "Rules of Evidence in Trials of Suspec­ted Terrorists by Military Commissions". 2011. aastal astus ta Šotimaa Glasgow' Ülikooli doktorantuuri, kus tema uurimistöö teemaks oli "In Search of a Common Framework for Rules of Evidence in Criminal Trials". Ta kaitses seal doktoriväitekirja. Ta töötab Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas õppejõuna, õpetades peamiselt kriminaalmenetlust. Kümneaastaselt mängis ta Leida Laiuse mängufilmis "Varastatud kohtumine" (1988, Jüri tegelaskuju) koos Maria Klenskajaga. Ta on mänginud ka Jüri Sillarti filmis "Noorelt õpitud" (1991). Andreas Kangur Eesti Teadusinfosüsteemis Mees, kes võitleb õiguse eest nii sõna kui jõuga, tartu.postimees.ee
Karatšajevski rajoon

Karatšajevski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis. Rajooni halduskeskus on Karatšajevsk. Q126683348  Karatšajevski rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Bill Watterson

William B. "Bill" Watterson II (sündinud 5. juulil 1958 Washingtonis) on ameerika koomiksikunstnik. Bill Watterson on tuntud eeskätt tänu ülipopulaarsele ribakoomiksisarjale "Calvin ja Hobbes", mille esimene osa ilmus 18. novembril 1985. Sari räägib kuueaastasest mürgise huumori ja erakordselt elava fantaasiaga poisist Calvinist, kelle plüüsist mängutiiger Hobbes on poisi enda jaoks täiesti elus ja inimkeelt kõnelev kaaslane. 1995. aastal lõpetas Watterson sarja joonistamise omal algatusel. Selline käitumine oli koomiksitööstuses pretsedenditu. Eestis ilmus koomiks 3. novembrist 1997 2. maini 1998 ajalehes Eesti Päevaleht. Watterson püüdis oma karjääri jooksul muuta koomiksite loomist ümbritsevat õhustikku. Ta leidis, et koomiksite kunstiväärtust alahinnati ja ajalehtedes neile eraldatud ruumi pidevalt vähendati. Tema arvates ei peaks kunsti hindama selle meediumi järgi, millele see on loodud. Seetõttu ei ole olemas "kõrgkunsti" ega "madalat kunsti", vaid on lihtsalt kunst. Calvin and Hobbes: pisike poiss ja tema mängutiiger Noorus jaanuar-veebruar 1997 lk 45 Muuli, Kalle (3. november 1997). "Uues kuues". Eesti Päevaleht. Lk 2. Vaadatud 22. jaanuaril 2023. "Calvin ja Hobbes". Eesti Päevaleht. 3. november 1997. Lk 9. Vaadatud 22. jaanuaril 2023.
Turgi keeled

Turgi keeled on Altai keelterühma kuuluv keelkond, mille keeli kõnelevad põhiliselt Kagu-Euroopas ja Aasias elavad turgi rahvad. Emakeelena kõneleb turgi keeli ligikaudu 164 miljonit inimest. Suurima kõnelejate arvuga turgi keel on türgi keel (umbes 40% kõigist turgi keelte rääkijatest). Turgi keelte hulka kuuluvad: oguusi keeled, näiteks türgi, türkmeeni, aserbaidžaani, gagauusi, krimmitatari uiguuri keeled, näiteks usbeki, uiguuri kõptšaki keeled, näiteks baškiiri, karaiimi, karakalpaki, karatšai-balkaari, kasahhi, kirgiisi, kumõki, nogai, tatari siberi keeled põhjasiberi keeled, näiteks dolgaani, jakuudi lõunasiberi keeled, näiteks altai, hakassi, tõva tšuvaši keel Kõigis tänapäevastes turgi keeltes puudub grammatiline sugu.[viide?] Turgi rahvad http://www.languagesgulper.com/eng/Turkic.html Katzner, Kenneth (March 2002). Languages of the World, Third Edition. Routledge, an imprint of Taylor & Francis Books Ltd. ISBN 978-0-415-25004-7.
Sõnaraamat

Sõnaraamat on raamatukujuline sõnastik. Üks esimesi trükitud raamatuid üldse oli 1460. aastal trükitud, kuid juba 1286. aastal Johannes Balbuse kirjutatud Catholicon, ladina keele sõnaraamat Piibli tõlgendamiseks.
Ljulõntsi

Ljulõntsi on mitme Ukraina asula nimi: Ljulõntsi, küla Vinnõtsja oblastis Kalõnivka rajoonis Ljulõntsi, küla Vinnõtsja oblastis Orativi rajoonis Ljulõntsi, küla Ternopili oblastis Lanivtsi rajoonis
Goiási osariik

Goiás [goj'ass] on 1. järgu haldusüksus (osariik) Brasiilias Kesk-Läänepiirkonnas. Rahvaarv oli 2001. aastal 5 003 000. 2012. aasta seisuga on rahvaarv 6 155 000. Pealinn ja suurim linn on Goiânia (hinnanguline elanike arv 1.7.2005: 1 201 006). Teised suuremad linnad on: Aparecida de Goiânia (435 234 elanikku) Anápolis (313 412) Luziânia (180 227) Águas Lindas de Goiás (159 294) Rio Verde (133 231) Valparaíso de Goiás (119 493) Trindade (95 300) Planaltina de Goiás (94 717) Novo Gama (93 081) Formosa (90 247) Itumbiara (85 724) Jataí (76 100) Senador Canedo (71 399) Catalão (70 574) ftp://ftp.ibge.gov.br/Estimativas_de_Populacao/Estimativas_2015/estimativa_2015_TCU_20160211.pdf Goiási osariigi koduleht (portugali keeles)
Oskar Kolberg

Henryk Oskar Kolberg (22. veebruar 1814 Przysucha – 3. juuni 1890 Kraków) oli poola etnograaf, folklorist ja helilooja.
Juliane Clementine

Juliane Clementine oli Eesti esimene aurulaev. Oli kasutusel Emajõel ja Peipsil kauba ja reisijate veoks 19. sajandi keskel. 19. sajandi algul ei suutnud purjelaevad ja lodjad enam rahuldada hoogustunud kaubavedu Pihkvasse ja Narva. Otsiti lahendusi, kuidas vedada Eesti klaasi- ja peeglivabrikute toodangut Venemaale. 1837. a. otsustasid Tartu kaupmees F. W. Wegener ja Võisiku peeglivabriku omanik C. G. Amelung kaubaveo hõlbustamiseks Emajõe kaudu Pihkvasse sõitudeks ehitada aurulaeva. Sobilik laev ehitati kaupmeeste tellimusel Kuigatsis, Kabina mõisas. Laev lasti Tartu lähedal Kabinas vette 1842. aastal ja sai nimeks Juliane Clementine. Nimi tuletati ehituse tellinud kaupmeeste prouade nimedest. 1842. a sügiseks oli laev sõiduvalmis. Esimese reisi Pihkvasse tegi Juliane Clementine 15. mail 1843. a. Sõit Pihkvasse hakkas kestma 12–14 tundi. Lisaks sõitis laev ka Narva suunal. Juliane Clementine uppus Peipsi järvel Vasknarva lähistel 1852. a. Vrakki pole seni leitud. Laeva pikkus oli 19,6 m, laius 4,9 m ja kiirus 10 sõlme. Laevale mahtus 150 reisijat või koos pukseeritava praamiga võis see kaasa vedada 114 t kaupa. Laeva kere oli puust, tekil kõrgusid 2 masti ja pikk peenike korsten. Vööris oli ka kliiverpoom. Käituriteks olid sõurattad. A. Agi. ""Juliane Clementine" 1842-1852 esimene Eestis ehitatud aurulaev". Graafika, 1986. Tallinna Linnamuuseumi kunstikogu, TLM _ 22839 G 1851 Visitpeipsi.com: Tartu-Lohkva-Kabina-Luunja-Kavastu-Emajõe Suursoo/Peipsiveere looduskaitseala "Ajalooarhiivi fondiloend". www.eha.ee. Vaadatud 9. augustil 2023. "Juliane Clementine – esimene omataoline | tehnikamaailm.ee". tehnikamaailm.ee. Vaadatud 9. augustil 2023. "Postimees (1886-1944) 6 oktoober 1926 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 9. augustil 2023. "Kuidas Pärnusse jõudis esimene aurulaev". www.ohtuleht.ee. Vaadatud 9. augustil 2023. Efkin (25. mai 2021). "Esimene Eestis ehitatud aurik Juliane Clementine sai nime õnnetult hukkunud preili järgi". EMSA. Vaadatud 9. augustil 2023.
Urupi rajoon

Urupi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis. Rajooni halduskeskus on Pregradnaja. Q126683348  Urupi rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kihnu valla vapp

Kihnu valla vapp on Pärnu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Kihnu valla vapp. Vapp on kinnitatud 7. novembril 1995. Kihnu valla vapiks on hõbedane musta lainelise päisega kilp. Kilbi hõbedasel väljal on sinine kaheksaharuline täht, mille kaldharud on ristharudest lühemad. Mustal päisel on hõbedane lamav otsevaatav hüljes. Kilbi laineline jaotus tähistab merd. Sinine kaheksaharuline täht sümboliseerib ilmakaari ning sellega ka Kihnu kuulsaid meresõitjaid ning laevaehitajaid. Samuti märgib täht põhjamaiselt karge mere keskel asuvat Kihnu saart ennast. Vapiloom viitab hülgepüügile, kihnlaste traditsioonilisele tegevusalale. Kihnu valla vappi kasutatakse: Kihnu Vallavolikogu, Kihnu Vallavalitsuse ja vallavalitsuse hallatavate asutuste ning äriühingute, mille aktsiate või osa ainuomanikuks on Kihnu vald, pitsatitel ja dokumendiplankidel. Kihnu valla autasudel, valla meenetel ja ametlikel trükistel. Vallavalitsuse hoonel, valla piiritähistel ning valla ametiasutuse hallatavate asutuste siltidel. Muudel juhtudel toimub valla vapi kasutamine vallavalitsuse poolt väljastatava loa alusel. Kihnu valla lipp Kihnu valla lipp ja vapp valla kodulehel Omavalitsuste sümbolid Riigikantselei lehel - Kihnu vald.
Prikubanski rajoon

Prikubanski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis. Rajooni halduskeskus on Kavkazski. Q126683464  Prikubanski rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Prikubanski rajooni koduleht
Malokaratšajevski rajoon

Malokaratšajevski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis. Rajooni halduskeskus on Utškeken. Q126683348  Malokaratšajevski rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Habezi rajoon

Habezi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis. Rajooni halduskeskus on Habez. Q126683348  Habezi rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Habezi rajooni koduleht
Kiviter

Kiviter oli Kohtla-Järvel tegutsenud põlevkiviettevõte (riiklik aktsiaselts). Eesti NSV ajal kandis ettevõte nimesid: 1944–1945 Esimene Eesti Põlevkivitööstus Kohtla-Järvel; 1945–1948 Kohtla-Järve Õlivabrikud; 1949–1960 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaat; 1960–1971 V. I. Lenini nimeline Põlevkivitööstus Kohtla-Järvel; 1971–1978 Oktoobrirevolutsiooni ordeniga V. I. Lenini nim. Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaat 1978–1993 Kohtla-Järve Põlevkivikeemia Tootmiskoondis. 1993–1993 Riiklik Aktsiaselts Kiviter. Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaadi koosseisus oli ka mineraalväetiste tehas (ehitatud mitmes järgus 1968–1980) ning bensoolhappetehas (1975, 1985). 1996. aastal pani Eesti riik Kiviteri aktsiad enampakkumisele, kuid esimene erastamine ebaõnnestus. 1997. aastal Kiviteri 50% aktsiast erastati. Keemiaettevõtte Kiviter pankrotistus 1998. aastal, Kiviteri asemel alustas tööd kontsern AS Viru Keemia Grupp (VKG). V. I. Lenini nim. Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaat, The National Archives of Estonia, LVMA.308IV 1947-1974 Kiviteri protsess
Venemaa Euroopa-osa

Venemaa Euroopa-osa on Venemaa territooriumi Ida-Euroopasse jääv osa, teine osa jääb Aasiasse (Venemaa Aasia-osa). Piir läheb piki Uuraleid, Venemaa-Kasahstani piiri ning Kuma ja Manõtši jõge (või mööda Suur-Kaukasuse Peaahelikku). Venemaa Euroopa-osa 3 960 000 ruutkilomeetrisel alal (23% Venemaa territooriumist) elab 77% Venemaa elanikest (110 000 000 inimest 143 000 000 inimesest). Venemaa Euroopa osa alla jääb 38% Euroopast.[viide?] Vene-Aasia Граница между Европой и Азией Trans-Continental Anatoly Vishnevsky. Replacement Migration: Is it a solution for Russia? – United Nations Population Division, Department of Economic and Social Affairs. EXPERT GROUP MEETING ON POLICY RESPONSES TO POPULATION AGEING AND POPULATION DECLINE /UN/POP/PRA, 2000.
Krasne

Krasne on mitme asula nimi: Krasne, küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Krõžopili rajoonis Krasne, küla Ukrainas Luhanski oblastis Krasnodoni rajoonis Ivanivske (varem Krasne), asula Ukrainas Donetski oblastis
Karin Peckert-Forsman

Karin Wanda Peckert-Forsman (sünninimi Forsman(n); 11. veebruar (vkj)/ 24. veebruar 1905 Tallinn – surmaaeg ja -koht teadmata) oli Eesti mäesuusataja, kes esindas Eestit 1936. aasta taliolümpiamängudel. 1920. aastate alguses kolis elama Saksamaale. 1930. aastatest harrastas ta mäesuusatamist, treenis ja võistles Baierimaal, elas Rosenheimi linnas. 1936. aasta taliolümpiamängudel Garmisch-Partenkirchenis saavutas ta kiirlaskumises 31. koha ja slaalomis 21. koha ning alpi kahevõistluses (kiirlaskumise ja slaalomi kokkuvõttes) 37 osavõtja hulgas 26. koha. Seejuures kiirlaskumises ta kukkus ning suusa lahtitulemise tõttu kaotas enam kui minuti. Karin Peckert-Forsman oli esimene olümpiamängudel startinud Eesti naissportlane. Tema isa oli Põhja Paberi- ja Puupapivabriku direktor Eduard Forsman. Tallinna Oleviste koguduse II pihtkonna personaalraamat A-V. 1905-1929. Tallinna Linnaarhiiv, TLA.236.2.29 Eesti Spordi Biograafiline Leksikon. Peckert-Forsman, Karin Pr. K. Peckartist ja slalomist. Päewaleht, 7. veebruar 1936 "Sports-Reference/Olympic Sports Karin Peckert-Forsmann". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. august 2011. Vaadatud 2. veebruaril 2016. Vladimir Raudsepp, Aleksander Peepre. Suusatamine. Spordi suurraamat nr 24. Tartu, Tallinn: Loodus, 1939 ESBL sporditulemused. IV Taliolümpiamängud. N Alpi kahevõistlus[alaline kõdulink] "Olümpiateatmik IV. Eesti Olümpiaakadeemia, 2010" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 7. veebruar 2016. Vaadatud 2. veebruaril 2016. Pekka Erelt. Eesti esimene olümpiasuusataja: “Kui võistelda, siis lüüa!” Eesti Ekspress, 6.veebruar 2014 Eesti sportlased Ga-Pa's. Olümpiameeskonna treeningust ja Karin Peckart-Forsmanni esinemisest. Päewaleht, 10. veebruar 1936 Biograafia ESBL-is Karin Peckert-Forsmani esinemisest. Päewaleht, 11. veebruar 1936 Toomas Kivi. Juttu meie olümpianäitsikuga. Postimees, 12. veebruar 1936
Aita Kustin

Aita-Maria Kustin (22. märts 1930 Aru küla, Rakvere vald – 14. august 1970) oli eesti arheoloog. Ta lõpetas 1948. aastal Rakvere 2. Keskkooli ja 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna arheoloogia erialal. Ta töötas kogu elu Ajaloo instituudis. Ta tegi arheoloogilisi kaevamisi peamiselt Saaremaal, näiteks Paatsa maalinnas, Karja maa-alusel kalmistul jm. https://web.archive.org/web/20160201223633/http://www.saartehaal.ee/2010/04/14/lugeja-kiri-malestades-aita-kustinit/ (vaadatud 01.02.2016) Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
Andres Pulver

Andres Pulver (sündinud 12. juunil 1965) on Eesti ajakirjanik ja mälumängur. Ta tegi kaastööd Raadio Virule ("Habemega lugusid", "Pitsaklubi"). "Arnold Jürgens ei kahelnud hetkegi". Virumaa Teataja nr 14, 22. jaanuar 2008. Lk 7 "Värvikirev Viru-Nigula rahvamaja avas uksed". Virumaa Teataja, 28. veebruar 2009 "Kundale teeb muret hiiemäe saatus". Virumaa Teataja, 20. mai 2009
Boliivia riigipeade loend

Boliivia riigipeade loend sisaldab erinevate ametinimetustega Boliivia riigipäid alates riigi iseseisvumisest aastast 1825. Boliivia president
Johannes Kaiv

Johannes Kaiv (8. juuli 1897(ukj) – 21. november 1965) oli Eesti diplomaat. Sündinud Puhjas, Järvaküla Mäelt-Loku talus, jõudis ta läbi Järvaküla algkooli, Puhja kihelkonnakooli ja Tartu reaalkooli 1917. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonda ja astus EÜS liikmeks. Reaalkooli viimastel aastatel töötas kooliraha teenimiseks Petrogradis, Rosenkranzi vasevabrikus kontoristina. Saksa okupatsiooni aegsele Tartu ülikoolile pani ta boikoti ja läks "Pärnu Postimehe" toimetajaks. Haridusteed jätkas Riias, õppides tehnilist keemiat. Vabadussõja puhkemisel viibis juhtumisi Tartus ja astus kohe vabatahtlikuna rahvaväkke, kus ta suunati tagasi Riiga, et ta kutsuks üles eesti üliõpilasi sõjaväkke astuma. Koosolekul korp! Vironia ruumes, tehtigi ühehäälne otsus tulla Tartusse. Vabadussõja lahingutest võttis Kaiv osa 2.jalaväepolgus, kuni vaenlase surumiseni Irboskani. Edasi töötas valitsusasutustes sh Toitlusministeeriumi sekretärina, lõpetas Tartu Ülikooli õigusteadlasena ja stažeeris Haagis, Haagi rahvusvahelises kohtus]. Töötas aastatel 1925 kuni 1935 Kohtuministeeriumi nõunikuna. 1935. aastal lahkus Johannes Kaiv riigiteenistusest, sõitis Austraaliasse, kus tegutses äri alal, samuti aukonsulina. 1939. aastal kutsuti ta tagasi tööle diplomaadina. Ta oli New Yorgis peakonsuli kohustetäitja saadiku ülesannetes (alates 9. veebruarist 1965 peakonsul saadiku ülesannetes) 1939–1965. Koos Ernst Jaaksoniga suutis ta tagada Eesti Vabariigi saatkondade tegevuse jätkumise demokraatlikus läänes pärast riigi okupeerimist Nõukogude Liidu poolt ning saavutada ka lääneriikidepoolse okupatsiooni mittetunnustamise. Personaalraamat VII (lk 1-330). Kavilda (vana ...; EAA.1262.1.369; 1873-1939. Saaga lk 53/211 JOHANNES KAIV 65 a, Võitleja = The Combatant: ülemaailmne Eesti sõjameeste ja vabadusvõitlejate häälekandja, 1 august 1962 ERAF.9619.1.1
Andres Reimer

Andres Reimer (sündinud 1. aprillil 1964) on eesti majandusajakirjanik. Ta on töötanud Eesti Päevalehes, Postimehes. Ta oli Eesti Kongressi liige. Hardo Pajula: noa alla lähevad sissetulekud või krooni kurss. Ärileht, 28. jaanuar 2009 "FSB: anname Wikileaksile vastu nina". Eesti Päevaleht, 27. oktoober 2010 Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] Andres Reimer Facebookis
Brigitta Davidjants

Brigitta Davidjants (sündinud 13. juulil 1983) on Eesti muusikateadlane. Ta on õppinud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias[viide?], Jerevani konservatooriumis[viide?], Ankara Ülikoolis[viide?] ja Helsingi Ülikoolis[viide?]. 2007. aastal kaitses ta EMTAs magistritöö teemal "Orientalism ja muusika: erinevatest lähtekohtadest armeenia rahvalaulude transkriptsioonides" ning 2016. aastal doktoriväitekirja "Armenian national identity construction: from diaspora to music". Davidjants töötab lektorina Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias ning Tallinna Ülikoolis. Tema luulet on avaldatud 2023. aasta kogumikus "Eesti novell". "Ida läänepiiril: Türgi, Armeenia, Gruusia". Tallinn: Go Group, 2010 "Minu Armeenia: aus vastus". Tartu: Petrone Print, 2017 "(Mitte just) armastuslugu". Tallinn: Varrak, 2017 "Armastuseta". Tallinn: Tänapäev, 2019 "Marianne Kõrver - Ehk oleksin praegu hoopis andekas helilooja?" Eesti Päevaleht, 18. veebruar 2006 "Toivo Tulev: kõik pole müüdav". Eesti Päevaleht, 10. oktoober 2006 Ta on tõlkinud vene ja inglise keelest eesti keelde Anna Politkovskaja "Vene päeviku" (Eesti Päevaleht, 2007), armeenia keelest muinasjutte teoses "Muinasjutusild : armeenia, aseri ja gruusia muinasjutud" (Vilnius, 2007) ja inglise keelest Sofka Zinovieffi teose "Punane printsess: revolutsiooniline elu" (Eesti Päevaleht, 2010). Brigitta Davidjants ETIS Änilane, Eleen (28. august 2023). "ARVUSTUS | Y-põlvkond kohtub Z-põlvkonnaga. Novellikogu annab ausa ülevaate Eesti kirjanduse seisust". Eesti Päevaleht. Vaadatud 28. augustil 2023.
Spilve lennujaam

Spilve lennujaam oli kuni Riia lennujaama rajamiseni peamine Riia lennujaam. Lennujaam asub Riias Spilve asumis. Tänapäeval on see lennujaamana oma tähtsuse kaotanud, sealset lennuvälja võib kasutada vaid päevasel ajal ja hea nähtavusega. Spilve lennujaam sai alguse Esimese maailmasõja ajal, mil sealsed niidud võeti kasutusele aerodroomina. Pärast sõda otsustati Jāzeps Baško initsiatiivil sinna tsiviillennuväli ehitata. Selleks otstarbeks eraldati 51 hektarit maad Riia–Bolderaja raudtee kõrval. 1928. aastal sai sellest rahvusvaheline lennujaam, seda hakkasid läbima firma Deruluft lennukid, mis kurseerisid Berliini, Tallinna, Leningradi ja Moskva vahel. 1932. aastal alustas LOT lende liinil Helsingi-Tallinn-Riia-Vilnius-Varssavi-Lviv-Bukarest-Sofia-Saloniki-Ateena. Hiljem alustas Aeroflot Moskva ja Stockholmi vahelisi lende, millel oli peatus samuti Spilves. 1936. aastal Deruluft likvideeriti ja Helsingi lende alustas Lufthansa. 1937. aastal alustati lende Liepājasse. Pärast Läti annekteerimist sulgesid nõukogude võimud algul kõik liinid, kuid hiljem taastati liiklus Tallinna, Leningradi ja Moskvaga. 22. juunil 1941 ründasid saksa pommitajad Spilve lennuvälja ja purustasid sealsed angaarid. Pärast Riia hõivamist taastasid saksa okupatsioonivõimud lennujaama ja käivitasid lennuliikluse Riia ning Helsingi vahel. Taas pommitati lennujaam puruks 11. oktoobril 1944. Sõja järel oli Spilve lennujaam kasutusel vaid riigisisesteks lendudeks. Spilve lennujaamale lisandus toona veel ka Rumbula lennuväli. Spilvest toimusid lennureisid Liepājasse, Daugavpilsi, Kaunasesse, Tallinna ja Moskvasse. Kasutusel olid lennukid Li-2, aastast 1959 ka Jak-12, An-2, Il-14. Riia lennujaam valmis aastal 1973 vahetamaks välja ajale jalgu jäänud Spilve lennujaama. Viimast kasutati riigisisesteks lendudeks siiski veel aastani 1986. Tol ajal kasutati lennujaama ka lennundusõpilaste õppelendudeks. 1990. aastast on lennujaam kasutusel eralendudeks, ka harrastatakse seal langevarjuhüppeid. Lennujaama hoonet rendib SIA Baltijas projektu birojs. Jau 75 gadus tiek veikti lidojumi starp Poliju un Baltijas valstīm Latviešu konversācijas vārdnīca XVIII. sējums, 35872-77 sleja; Rīga 1938.-1939. Pēteris Jērāns (redaktors). Rīga: enciklopēdija. Rīga : Galvenā enciklopēdiju redakcija, 1988 Lennujaama koduleht Spilve lennujaam (vene keeles) Ajaloolised fotod