laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Alklased

Alklased (Alcidae) on kurvitsaliste seltsi kuuluv sugukond linde. Eristatakse 11 perekonda 22 tänapäevase liigiga. Alklased meenutavad mustvalge sulestiku, suhteliselt püstise kehahoiaku ja mõne teise eluviisi iseärasuste poolest pingviine. Fülogeneetiliselt nad aga seotud pole. Erinevalt pingviinidest suudavad alklased lennata, välja arvatud üks hiljuti välja surnud liik - hiidalk (Pinguinus impennis). Alklased on kehaehituselt väga ühelaadsed linnud, kes on hästi kohastunud ujumiseks ja sukeldumiseks. Kere on neil kitsas ja pikenenud, kael lühike, ent liikuv, tiivad on kitsad, terava otsaga ja lühikesed, saba on lühike ja peaaegu taandarenenud. Jalad on samuti lühikesed, tahapoole nihutatud, kolme eesvarba vahel on ujulestad. Sulestik on paks ja tihke, eriti alapoolel. Seda on vaja eriti arktilistel liikidel kaitseks külma eest. Alklased lendavad kiiresti ja sirgjooneliselt. Lindude suure kaalu tõttu on tiivalöökide sagedus suur, näiteks tirgul 8 lööki sekundis. Lennul pööramisel ei kasuta alklased tüürina saba, mis on lühike, vaid jalgu. Seetõttu on alklased õhus kohmakad ega suuda röövlindude eest kõrvale põigelda. Sel põhjusel eelistavad nad pageda vette sukeldudes. Veest tõusevad alklased lendu pärast pikka hoojooksu, mille jooksul nad pladistavad tiibadega vastu vett. Tasaselt maapinnalt ei suudagi nad lendu tõusta, ainult järsaku servalt või kaldpinnalt. Maad mööda kõnnivad alklased kohmakalt vaarudes. Alklased ujuvad ja sukelduvad hästi ja kiiresti. Vee all ujudes ei kasuta nad jalgu, vaid tiibu nagu pingviinid. Seejuures teevad nad 15–20 tiivalööki minutis. Vee alla jäävad nad keskmiselt 30–40 sekundiks, kuid võivad vee all viibida isegi üle minuti. Vees on nad palju osavamad kui õhus: nad suudavad kiiresti ja osavalt liikumissuunda muuta ning teha keerukaid pöördeid ja haake. Fossiilseid alklasi tuntakse alates eotseenist. Nüüdisaegseid liike on leitud alates pleistotseenist. Nüüdisajal elavate alklaste suurus ja kehapikkus ulatub 85 g ja 15 cm (kääbusörd (Aethia pusilla) kuni 1 kg ja 45 cm-ni (põhjatirk (Uria lomvia)). Esimesena kirjeldas alklaste perekonda William Elford Leach 1820. tirk väikealk alk † hiidalk Synthliboramphus krüüsel Brachyramphus Ptychoramphus Aethia Cerorhinca lunn "Loomade elu", 6. kd, lk 248
Cisse von dem Rutenberg

Cisse von dem Rutenberg (surnud oktoobris 1433) oli Liivi ordu maameister aastatel 1424–1433. Cisse vanemad olid tõenäoliselt Dirk von dem Rutenberg ja Mechthild von Heerde. Ta pärines Overijsselist Utrechti stiftist Zalkist Zwolle lähedalt. Tema pereliikmed oli Utrechti piiskopi läänimehed. Tema ajal oli Liivimaal ka mitmeid teisi Rutenberge, Rudolf von dem Rutenberg kuulus ka Liivi ordusse. Cisse oli ainus Madalmaadest pärinev ordumeister ja kuulus reinimaalaste "parteisse". 1413 oli Cisse Miitavi komtuur, 1420 astus ta samasse ametisse Aluliinas, 1423 aga Tallinnas. 1424. aastal valiti ta Liivi ordu maameistriks. Tema ajal toimus palju vestfaallaste ja reinimaalaste tülisid ning mitmed Liivi orduharu liikmed olid kõrgmeistri ja reinimaalaste Poola-vaenuliku poliitika vastu. Esialgu hoidsid reinimaalased siiski ülekaalu ja kuni Cisse surmani ajas ordu selgelt Preisi-meelset poliitikat. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 744 (lk 554–555). Bergmann, Gustav (1776). Geschichte von Livland, nach bossuetischer Art entworfen. Leipzig: Im Schwickertschen Verlage. Lk lk. 26.
Johann von Krieckenbeck

Johann von Krieckenbeck, teise nimega Spor (surnud 1470 või 1471) oli Liivi ordu maamarssal aastatel 1468–1470. Johanni vanemad olid Evert von Krieckenbeck-Spor Hertenist ja Hermann Dückeri tütar. Ta pärines Jülichist Reinimaalt Kirchhertenist. Tema suguvõsa kuulus Jülichi maa-aadli keskkihi hulka. 1439. aastal on Krieckenbecki märgitud kumpanina Paides, 1450 oli ta aga Dünaburgi komtuur. 1451 sai ta samasse ametisse Aizkraukles, 1453 Kuldīgas ja 1462 Tallinnas. 1468 valiti ta maamarssaliks. Kaks aastat hiljem tagandati ta aga ametist ja vangistati. Ta oli vangis Võnnus, kus ta peagi ka suri, ehkki tema surma-aasta pole täpselt teada. Tema hauakirja järgi võis see juhtuda 2. veebruaril 1471, ent see pole päris kindel. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 511 (lk 392–393).
Donegali krahvkond

Donegali krahvkond (iiri keeles Contae Dhún na nGall) on krahvkond Iirimaa loodeosas Ulsteri provintsis. Krahvkonnas asub Glenveagh' rahvuspark. Ranniku lähedal on ka mitmeid saari, nende seas Árainn Mhór. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. detsember 2014. Vaadatud 5. juunil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Donegali krahvkonna koduleht
Abaza vapp

Abaza vapp on Venemaa Hakassia Abaza linna vapp. Vapil on kujutatud sepapõllega karu, vasar käpas. Vapi motiiv on seotud linna nime kahe tõlgendusega. Ühe järgi tähendab see Abakani [metalli]tehast, teise järgi hakassi keele põhjal karukäppa.
Potsataja

Potsataja (vene keeles Чебурашка) on tuntud vene lastekirjaniku Eduard Uspenski loodud tegelane. Esmakordselt astus ta üles raamatus "Krokodill Gena ja sõbrad" (vene keeles "Крокодил Гена и его друзья", 1966). Potsataja on väike, suurte kõrvade, suurte sõbralike silmadega ja pruunika karvaga teadusele tundmatu loomake, kes elab troopikametsades. Juhuse läbi apelsinikasti pugenud Potsataja jääb magama ja satub palavast troopikametsast suurde linna. Kaupluse juhataja, kes kasti lahti teeb, paneb talle nimeks Potsataja, sest teel end apelsinidest täis muginud loomake muudkui potsatab: laualt toolile ja toolilt põrandale. Potsataja asub tööle allahinnatud kaupade kaupluses. Ta elab üksildast elu poe ukse kõrval telefonikabiinis. Samas linnas elab krokodill Gena, kes töötab loomaaias krokodillina ja otsib kuulutuse teel endale sõpru. Tänu linna riputatud kuulutustele saavadki kokku raamatu tegelased – Gena, pioneer Galja ja Potsataja. Koos otsustatakse asutada Sõpruse Maja, et viia kokku neid, kes otsivad sõpru. Potsatajale, Genale ja Galjale loobivad kaikaid kodaraisse õel vanatädi Kübaramoor ja tema rott Larissa. Juba esimese multifilmi ilmumise järel said Potsataja ja Gena populaarseks kogu Nõukogude Liidus, nendest on tehtud tohutu hulk anekdoote. 2004. aasta suveolümpiamängudel oli Potsataja Venemaa olümpiakoondise maskott. Potsataja populaarsus on põhjustanud vaidlusi autoriõiguste üle. Kuigi kirjanik patenteeris Чебурашка nime ja kirjelduse, on Potsataja üldsusele tuntud välimus Leonid Švartsmani looming. Švartsman aga joonistas Potsataja filmistuudio "Sojuzmultfilm" töötajana ning seega kuulub loomakese väljanägemine stuudiole, õigemini selle õigusjärglasele. Segadustest hoolimata on Potsatajast saanud staar Jaapanis, kus tema käekäigu eest kinolinal ja mänguasjapoes seisab hea Petit Grand Publishing Inc. Tōkyō televisioon kavatseb valmistada veel 50 jagu Potsataja ja tema sõprade seiklustest. Stsenaariumi autor on taas Eduard Uspenski ning kunstnik on Leonid Švartsman. Raamatu ainetel on valminud neli multifilmi: "Krokodill Gena" "Крокодил Гена" (1969) "Potsataja" "Чебурашка" (1971) "Kübaramoor" "Шапокляк" (1974) "Potsataja läheb kooli" "Чебурашка идёт в школу" (1983) Filmistuudio: "Sojuzmultfilm" Stsenaarium: Roman Katšanov, Eduard Uspenski Režissöör: Roman Katšanov Kunstnik: Leonid Švartsman Helilooja: Vladimir Šainski Potsataja osas: Klara Rumjanova Onu Teodor, kass ja koer Garantiimehikesed Potsataja andmekogus IMDb (inglise)
Edward Lucas

Edward Lucas (sündinud 3. mail 1962) on Briti ajakirjanik. Ta on töötanud muu hulgas Moskvas, Berliinis, Prahas, Viinis ja Baltimaades. 2014. aastal sai Lucasest Eesti esimene e-resident. Edward Lucase isa oli Oxfordi Ülikoolis tegutsenud filosoof John Lucas, kes pidas külma sõja aegses Ida-Euroopas filosoofialoenguid ja smugeldas sinna filosoofiakirjandust. "Uus külm sõda. Kremli sünge vari Venemaa ja Lääne kohal" (2008) ISBN 9789985316276 "Pettus. Spioonid, valed ja kuidas Venemaa Läänt tüssab" (2012) ISBN 9789985326251 Edward Lucas: Gruusia langes oma vaenlase lõksu, Delfi, 11. august 2008 Aeg mängida vene kaardile, EPL, 27. oktoober 2008 Baltimaade must stsenaarium?, EPL, 29. november 2008 Uus Eesti lugu: heade uudisteta?, EPL, 10. detsember 2009 Talv kui hüsteeria allikas, EPL, 12. jaanuar 2010 Talle sai saatuslikuks kannatamatus, EPL, 12. aprill 2010 Eestlased ja tšilli, Postimees, 20. september 2010 Edward Lucas: Hodorkovski libakohus Postimees, 30. detsember 2010 Kategooriliselt vale Diplomaatia, jaanuar 2011 Venemaa ja Eesti erinevus on ajakirjanduses Postimees, 15. veebruar 2011 2012 Postimehe aasta arvamusliider President Ilves annab täna üle esimese e-residendi kaardi EASi pressiteade, 1. detsember 2014 (vaadatud 6. veebruaril 2015) Edward Lucas "Praha asub Viinist läänes" Postimees, 26. mai 2010, lk 14 Edward Lucase võrgupäevik (alates 13. augustist 2010) Edward Lucase võrgupäevik (kuni 13. augustini 2010) Argo Ideon: Kremli halastamatu portree , Eesti Ekspress, 7. juuni 2008 Eesti sai Lucaselt kuldse oiviku tiitli Delfi, 5. jaanuar 2011 Teet Korsten, “Uue külma sõja” prohvet keskendub moodsa spionaaži teemale, Põhjarannik, 15. juuni 2013
Nikolai Stepulov

Nikolai Stepulov (20. märts 1913 Narva – 2. jaanuar 1968 Tallinn) oli Eesti poksija. Stepulov sai kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Imre Harangile (Ungari). Stepulov sai kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Herbert Nürnbergile (Saksamaa). Ta osales kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Karl Schmedesile (Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Stepulov poksis märtsist 1938 kuni juunini 1939 elukutselisena. Ta pidas kokku 12 kohtumist, millest võitis 6 (neist 3 nokaudiga) ja kaotas 5 (neist 2 nokaudiga) kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki. Osales 1940. aasta riigipöörde ajal Eesti-vastases tegevuses, oli üks Nõukogude okupante toetava nn töölisomakaitse juhte Raua tänava lahingus. Enda väitel oli ta 8. Eesti laskurkorpuses luuraja. Viibis pärast sõda korduvalt vangis, kuritarvitas alkoholi ja suri vaid 54-aastaselt. Maetud Metsakalmistule sportlaste kvartalisse. 11. suveolümpiamängude poksivõistlus. Berliin 1936. Tulemused inglise keeles 5. Euroopa meistrivõistlused poksis. Milano 1937. Tulemused inglise keeles 4. Euroopa meistrivõistlused poksis. Budapest 1934. Tulemused inglise keeles Biograafia ESBL-is Aleksandr Issurin (24. september 2004). "Красноармеец - призер берлинской Олимпиады". Невское время (vene). Vaadatud 07.07.2022. "Tuhmunud hõbemedal". Vaba Maa nr 69, 25. märts 1937. Lk 10 "Spordibiograafiline leksikon". Tallinna Kirjastuse Kooperatiiv. Tallinn 1937 Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001 Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 401–402 Pekka Erelt. "Eesti olümpiasangari traagiline saatus". Eesti Ekspress, 26. juuli 2012 Nikolai Stepulov veebisaidil Olympedia (inglise) Nikolai Stepulov lehel BoxRec. Inglise keeles Lembit Peegel: AjaPeegel: Olümpiahõbedamehele anti armu Eesti Päevaleht, 27. oktoober 2008 Kunsti- ja antiigigalerii pakub Eesti olümpiamedalit 100 000 krooniga! Õhtuleht, 19. juuni 2009
Renessanssfilosoofia

Renessansi filosoofia oli periood Euroopa filosoofia ajaloost, mis jäi umbes keskaja ja valgustusaja vahele. Renessansiajastu oli alguseks uusaja filosoofilise mõtlemisele. 15. sajandi lõpus ja 16. sajandi alguses toimus enamikus Lääne- ja Kesk-Euroopa riikidest vaimne ja kultuuriline murrang ning alguse sai tänapäevane teadus. Tolleaegse kultuuri iseloomulikud jooned on ilmalikkus, humanism ja antiikkultuuri juurde naasmine. Itaalias kestis renessansiajastu 14.–16. sajandini ja teistes riikides 15. sajandi lõpust kuni 16. sajandini. Tehti mitmeid avastusi ja leiutisi, ärkas rahvustunne ning tekkisid rahvusriigid ja suured usulis-poliitilised liikumised. Itaalia filosoofilist mõtlemist rikastasid uute ideede ja seisukohtadega Niccolò Machiavelli, Francesco Petrarca, Bernardino Telesio, Francesco Patrizzi, Tommaso Campanella ja Giordano Bruno. Kui Itaalias leidsid viljastavat vastukaja peamiselt platonism ja uusplatonism, siis Prantsusmaal pigem hilisemad antiikfilosoofia suunad, eriti epikureism ja skeptitsism. Prantsusmaa tuntud filosoofid olid näiteks Michel Eyquem de Montaigne, Pierre Charron ja Francisco Sanches. Saksamaa ülikoolides kujunesid filosoofia põhijooned reformatsiooniga seotud sündmuste ja vaimsete otsingute taustal ning mõjutusel. Huvid olid olulisel määral seotud usulise ja teoloogilise mõttemaailmaga, mistõttu oli puhtfilosoofilised probleemid siin tagaplaanil. Näiteks Martin Luther oli algul pigem mõjustatud nn saksa müstika mõttesuunast. Saksa müstika üheks huvitavamaks kehastajaks oli Jakob Böhme. Protestiliikumine kirjatähe ortodoksliku kultuse vastu kujunes Saksa müstikast. Johann Calvin ilmutas augustinismi oma mõtlemises järjekindlamalt kui Luther. Üheks radikaalsemaks ortodoksluse vastaseks ja müstiliste taotluste toonitajaks oli Sebastian Franck. Francesco Petrarca (1304–1374) Leonardo Bruni (1374–1444) Nicolaus Cusanus (1401–1464) Lorenzo Valla (1405–1457) Marsilio Ficino (1433–1499) Pietro Pomponazzi (1462–1525) Giovanni Pico della Mirandola (1463–1494) Erasmus Rotterdamist (1466–1536) Niccolò Machiavelli (1469–1527) Mikołaj Kopernik (1473–1543) Thomas More (1478–1535) Francisco de Vitoria (u1480–1546) Martin Luther (1483–1546) Huldrych Zwingli (1484–1531) Juan Luis Vives (1492–1540) William Tyndale (1494–1536) Franciscus Patricius (1529–1597) Michel de Montaigne (1533–1592) Giordano Bruno (1548–1600) Francisco Suárez (1548–1617) Francis Bacon (1561–1626) Galileo Galilei (1564–1642) Tommaso Campanella (1568–1639) Hugo Grotius (1583–1645) Heliotsentrism Hermetitsism Humanism Uusplatonism Sekularism Elmar Salumaa. Filosoofia ajalugu III. Uusaja filosoofia I. Renessansiajastu filosoofia. Tallinn, 1995.
Siroko

Siroko [sir'oko] ehk široko [šir'oko] (itaalia sõnast scirocco [šir'okko] ja prantsuse sõnast sirocco) on tugev soe tuul Vahemere keskosas ja Aadria merel, puhub peamiselt kagust ehk Liibüa ja Egiptuse kohalt, tugevaim sügisel ja talvel. Kui kõrgrõhkkond asub Aadria merest idas, on siroko soe ja niiske ning sademeid on harva. Kesk-Itaalia kohal asetseva madalrõhkkonna puhul on õhutemperatuur sirokos madalam ning sajab tugevasti. Aafrika rannikul puhub siroko lõunast, õhk on kuum, kuiv ja tolmune. Mõnel juhul on liivatolm ulatunud isegi Kesk-Euroopasse. Aafrika siroko kuiv õhk muutub Vahemere kohal niiskeks ja põhjustab Lõuna-Euroopas uduvihma. Märtsis ja novembris võib siroko saavutada oma maksimaalse tuulekiiruse (kuni 100 km/h ehk 55 sõlme). Sirokoga sarnanevaid tolmuseid Sahara kõrbe kohalt pärinevaid tuuli nimetatakse veel leste (Madeira ja Kanaari saared), leveche (Hispaania), khamsīn (Egiptus, Sudaan) ja sharav (Iisrael, Palestiina).
Sõjatribunal

Sõjatribunal on rahvusvahelise õiguse kohtumõistmise süsteemi osa, mille jurisdiktsiooni alla kuuluvad sõjaväelaste ja sõjategevuse ajal toime pandud inimsusvastaste kuritegude ja sõjakuritegude ning mõnel juhul ka sõjaväe ja sõjaväelaste suhtes toime pandud õigusrikkumiste menetlemine ja õigusemõistmine. Nürnbergi Rahvusvaheline Sõjatribunal, Rahvusvaheline Sõjatribunal (Nürnbergi tribunal), Nürnbergi protsess, Nürnbergi kohtuprotsess, Nürnbergi Tribunal Endise Jugoslaavia Rahvusvaheline Kriminaaltribunal Haagi Sõjakohus, Haagi tribunal, Siseriiklike sõjaväega seotud süütegude ja sõjaväelaste ning sõjalise võimsuse, kehtestatud sõjaseisukorra vastu suunatud õigusrikkumistega tegelenud kohtuid: Eesti Vabariik Sõjaväljakohus ([1] -Viktor Kingissepp ja 1. detsembri mäss) NSV Liit NSV Liidus olid Revolutsioonilised sõjatribunalid ja sõjatribunalid muuhulgas ka repressiivorganiteks. Revolutsiooniline tribunal NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi juures asuv Erinõupidamine Sõjaväelised süüteod
Ridali lennuväli

Ridali lennuväli asub Põlva maakonna Põlva valla Suurküla aladel. Lennuvälja haldab MTÜ Ridali Lennuklubi. Lennuväljal alustati lende 1960. aastate alguses. Ridali lennuväli on murukattega väli, mille kõrgus merepinnast on 99 meetrit. Niidetud lennuvälja pikkus on 1200 meetrit ja laius on 300 meetrit. Lennuraja kandevõime on seitse tonni ning rajaja otste magnetkurss on 360 kraadi ja 180 kraadi. Ridali Lennuklubi on ainukene purilennu marsruutlendudega tegelev lennuklubi Eestis. Klubi omanduses on küllaltki suur lennukipark ja praegu aktiivses kasutuses kaks puksiirlennukit Wilga 35A ning purilennukitest viis Jantar Std, üks Jantar 2b, mitu LAK-12, üks ASW-15 ning üks kahekohaline SZD-50 Punchacz. Klubi liikmete eraomanduses on üks kahekohaline Grob G103 Twin Astir ja üks DG-1000 ning ühekohalistest üks Jonker JS1-B, üks Let L-33 Solo ja ASW-20. Lennuhooaja esimesed lennud algavad tavaliselt aprillis, viimased lennud toimuvad veel ka oktoobris. 2010. aastal valminud klubihoone on klubi liikmete ja külaliste majutamiseks. MTÜ maa-alal asub neli angaari, millest viimane valmis aastal 2017, ja muid abiehitisi. Ridali lennuvälja maa-ala eraldamise dokument, 1956. Lennuväli sai valmis 1958. aastal "Ridali Lennuklubi | Parema meelega lendaksin!". www.purilend.ee. Vaadatud 30. aprillil 2023.
Hewlett Johnson

Hewlett Johnson (25. jaanuar 1874 Manchester – 22. oktoober 1966) oli inglise kommunistlik vaimulik.
Nui

Nui on vahend materiaalse objekti pinna löömiseks, tampimiseks või tagumiseks võimaliku eesmärgiga objekt lömastada, purustada, pehmendada, peenendada, vormida vms[viide?]. Nui oli inimese üks esimesi tööriistu ja relvi. Nuia töö eesmärk on olnud tavaliselt objekti mõjutamine objekti pinna mõjutamise kaudu, mitte objekti penetratsioon (vrd kirves). Nui ja vasar on sarnase ehituse, tööpõhimõtte ja funktsiooniga. Nui on tavaliselt pikliku kujuga ese, mille ühes otsas on raskem, tömbi kujuga pea ja teises otsas kergem vars. Nui võib olla valmistatud ühes tükis, aga pea võib olla kinnitatud ka varre külge. Vastavalt nuia kasutamise otstarbele võib nuia pea olla valmistatud näiteks metallist, puidust, plastikust, kummist või nailonist ning nuia vars näiteks puidust, metallist või plastist. Nuia töö põhineb energiatransformatsioonil: löögi hetkel siirdub nuia pea ja varre kineetiline energia löödava objektiga kokku puutuva koha kaudu löödavasse objekti. Löödava objektiga puutub tavaliselt kokku nuia tömbi kujuga pea. Nuia töö eesmärk on olnud tavaliselt objekti mõjutamine objekti pinna mõjutamise kaudu, mitte objekti penetratsioon (vrd kirves). Erinevatel elualadel kasutatavate nuiade hulka kuuluvad näiteks: kapsanui kriketikurikas kumminui kurikas ehk pesunui pesu tampimiseks lihanui ehk lihavasar löökpillinuiad, mida valmistatakse erinevast materjalist pea ja varrega erinevate löökpillide mängimiseks pesapallinui polonui pudrunui näiteks kartulipudru valmistamiseks põrunui sõjanuiad, mille hulka kuuluvad nii varre kui ka varre ja keti otsa kinnitatud peaga kuul- või kettkuulnuiad, ogadeta või ogadega nuiad nagu "kurikas" ehk "hommikutäht" (vt morgenstern) teleskoopnui tislerinui trumminui uhmrinui Hundinui
Dilaila Nahkur-Tammiksaar

Dilaila Nahkur-Tammiksaar (sündinud 24. aprillil 1969) on eesti jurist. Ta on juulist 2010 juhtiv riigiprokurör. 2005–2010 töötas Viru ringkonnaprokuratuuri juhina. Ta on lõpetanud 1995. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna ja töötab prokuratuuris 1989. aastast. Novembrist 2014 on ta Vabariigi Valimiskomisjoni liige. 2010 Valgetähe IV klassi teenetemärk VVK uueks liikmeks nimetati Dilaila Nahkur-Tammiksaar Intervjuu ajalehes Põhjarannik Nahkur-Tammiksaarest saab juhtiv riigiprokurör, Postimees, 11. juuli 2010
Hans Viinapuu

Hans Viinapuu (4. november 1897 Kärstna vald, Viljandimaa – 27. juuli 1987 Göteborg) oli eesti arst. Osales Vabadussõjas, lõpetas 1926 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna, töötas Tartus, Nõmmel ja Jämejalal, oli Järvakandi jaoskonnaarst, Eesti rügemendi arst ja Viljandi sõjaväehaigla juhataja. 1944 põgenes Rootsi. Bernhard Mäelo. Dr. Hans Viinapuud mälestades. Teataja, 8. august 1987, nr. 14, lk. 9.
Kiltsi Mõisakool

Kiltsi Mõisakool on lasteaed-põhikool Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas Kiltsis. Kersti Merilaas Kiltsi Mõisakooli veebisait
Glehni rahula

Nikolai von Glehni perekonna rahula asub Tallinnas Nõmme linnaosas, aadressil Lossi 13. Nikolai von Glehn rajas kalmistu 1896. aastal pärast oma abikaasa Carolina Henriette Marie von Glehni surma. Hiljem maeti sinna ka tema poja Manfredi lapsed Barbara Maria ja Ulrich. Ka Glehn soovis leida seal oma viimase rahupaiga, aga elu viis ta Brasiiliasse, kus ta 1923. aastal suri. Nõukogude okupatsiooni ajal purustati rist ja kalmistu hävitati. Augustis 2005 taastati park aiandusarhitektide Ülle Grišakovi ja Triin Järve projekti kohaselt. Puhastati tiigid, remonditi sillad ning rajati uued pargiteed. Esialgu paigutati parki puust rist. 21. mail 2008 avati taastatud marmorrist. Rist taastati Nõmme Koduloohuviliste Koja, mitmete firmade ja eraisikute abil. Glehni rahulas taasavatakse marmorrist "Glehni rahula sai hoolduslepingu". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 27. oktoober 2008. Glehni rahulas taasavatakse marmorist[alaline kõdulink] Aastaid räämas olnud Glehni rahulast sai kena metsapark Nõmmel asuv von Glehnide rahula korrastatakse puhkealaks Nõmme linnaosa arengukava 2008-2012 Glehni rahula kultuurimälestiste riiklikus registris
Akiharu Tsukiyama

Akiharu Tsukiyama (sündinud 5. jaanuaril 1984) on jaapani meeslaulja, ansambli An Cafe solist Miku nime all. Miku liitus An Cafega mais 2003. Enne seda oli ta bändi Reverie laulja. Miku on kirjutanud peaaegu kõigi An Cafe laulude sõnad. Soomekeelne fännileht
Reinhold Gideon von Mohrenschildt

Reinhold Gideon von Mohrenschildt (7. aprill (vkj 27. märts) 1786 Idavere mõis – 14. jaanuar (vkj 2. jaanuar) 1827 Kurisoo mõis) oli Kurisoo mõisnik ja Venemaa sõjaväelane (leitnant). Reinhold Gideon von Mohrenschildt oli Kurisoo mõisniku Gideon Johann von Mohrenschildti ja Marie Helene von Mohrenschildti poeg. Reinhold Gideon von Mohrenschildt oli abielus kahel korral: 1811. aastal abiellus ta Wilhelmine Charlotte von Ulrichiga (1783–1815), kes oli Haiba mõisniku Friedrich Johann von Ulrichi tütar. Abielust sündisid: Eveline Pauline von Mohrenschildt (1813–1834), abiellus Silmsi mõisniku Alexander von Staaliga noorelt surnud poeg Hiljem abiellus Mohrenschildt Marianne von Scharnhorstiga (1796–1858). Abielust sündisid: Hugo Oskar von Mohrenschildt (1818–1899), Kurisoo mõisnik Marie Charlotte Hippolithe von Mohrenschildt (1819–1865), abiellus oma õe lese Alexander von Staaliga Sophie Elwire von Mohrenschildt (1821–1869) Charlotte Ernestine von Mohrenschildt (sünd. 1824) noorelt surnud poeg Mohrenschildt Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Lado Gurgenidze

Vladimer (Lado) Gurgenidze (gruusia keeles ვლადიმერ (ლადო) გურგენიძე; sündinud 17. detsembril 1970 Thbilisis) on Gruusia poliitik. 22. novembrist 2007 kuni 27. oktoobrini 2008 oli Lado Gurgenidze Gruusia peaminister. Ta õppis Thbilisi Riiklikus ülikoolis, aga 1990. aastal jätkas haridusteed USA-s Middlebury kolledžis. Ta lõpetas USA Georgia osariigis Emory ülikooli haldusjuhtimise erialal. Gurgenidze töötas rahanduse ja panganduse alal algul Hollandi pangas MeesPierson, alates 1997. aastast Londonis. 1998–2002 oli ta SRÜ rahanduskorporatsiooni ABN AMRO liitumiste ja ülevõtmiste osakonna juht Euroopa arenevatel turgudel ning seejärel selle korporatsiooni tegevdirektor. Alates 2003. aasta juulist oli ta Kanada riigipanga Euroopa piirkonna juht ja selle tütarettevõtte panga Putnam Lovell NBF tegevdirektor. Alates 2004. aasta oktoobrist oli Gurgenidze Gruusia panga Sakharthvelos Banki peadirektor ja hiljem panga revisjonikomisjoni esimees. Tema juhtimisel suurenes pangas 3 aasta jooksul hoiuste maht 854%, aga puhaskasum koguni 1779%. Panga turuosa tõusis 18%-lt 34%-ni. Sakharthvelos Banki tõusis Gruusia suurimaks pangaks ja oma osakute käibe poolest Londoni börsil endise NSV Liidu territooriumi suuruselt teiseks pangaks. Sakharthvelos Banki oli esimene Gruusia pank, mis sai reitingu kolmelt suurelt reitinguagentuurilt (Standard & Poor's, Moody's ja Fitch Group). Ajakiri The Banker valis 2006. ja 2007. aastal Sakharthvelos Banki Gruusia parimaks pangaks.