laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Harjavaba alalisvoolumootor

Harjavaba alalisvoolumootor (ingl brushless DC motor) ehk elektronkommutaatoriga mootor (electronically commutated motor, EC motor) on elektrimootor, millel on kommutaatormootorile omase harikommutaatori asemel elektronkommutaator. Vaatamata nimetusele ei tööta vaadeldav mootor mitte alalisvoolumootori, vaid püsimagnetergutusega sünkroonmootori põhimõttel. Mootori paigalseisva osa – staatori – poolidesse antakse elektronkommutaatorist vooluimpulsid sellises järjestuses, et kujuneb pöördväli, mis paneb staatorit ümbritseva püsimagnetitega rootori sünkroonselt kaasa pöörlema. Kommutatsiooniprotsessi juhitakse sõltuvalt pöördenurgast asendiandurite signaalide järgi. Staatorimähise faasipoolid on paigutatud staatori ümbermõõdul üksteise suhtes nurga all, mis sõltub toitesüsteemi faaside arvust. Kõige levinumad on kolmefaasilised mootorid, kuid faaside arv võib olla ka suurem ühtlase pöörlemise nurkkiiruse tagamiseks. Kui aga rootori pöörlemine võib olla ebaühtlasem (nt ventilaatori korral), kasutatakse ka kahefaasilisi mootoreid. Harjavaba mootori mehaaniline karakteristik erineb sünkroonmootori omast ning on võrreldav harikommutaatoriga alalisvoolumootori mehaanilise tunnusjoonega (vt Harjadeta alalisvoolumootorid). Harikommutaatoriga elektrimootoreid hakati kasutama juba 1879. aastal. Harjavabad mootorid jõudsid laiemasse kasutusse alles 1962. aastal. Harjavabad mootorid on suurema kasuteguriga ning puuduvad kommutaatoril libisevate grafiitharjadega seotud probleemid (kulumine, sädelemine). Seevastu vajab harjavaba mootor spetsiaalset juhtimiselektroonikat. Harjavabad mootorid on vaiksemad, töökindlamad, pikema elueaga ning ühtlasi parema elektromagnetilise ühilduvusega. Harjavabad mootorid on laialt kasutuses näiteks arvutite kõvaketastes ning optilise ketta ajamites. Suure võimsusega harjavabad mootorid on kasutuses elektriautodes ning hübriidautodes. Mõningad elektrijalgrattad kasutavad harjavabu mootoreid, mis on mõnikord ehitatud ratta külge, staator fikseeritud teljele ning rootor velje küljes. Õhkküttesüsteemide ning jahutussüsteemide tootjad on hakanud eelistama vahelduvvoolumootoritele harjavabu mootoreid, sest nende töös hoidmiseks kulub vähem elektrit. Lisaks efektiivsusele võimaldavad harjavabad mootorid täpsemalt juhtida mootori kiirust ja seega õhuvoolu. Harjavabad mootorid on populaarsed mudellennunduses nende võimsuse ja kaalu soodsa suhte ning suure võimsusvaliku tõttu. Alates viiegrammistest kuni suurte mootoriteni, mille võimsust mõõdetakse kilovattides, on nad harimootoreid asendades muutnud mudellennundust. Harjavabad akutoitega mootorid on välja tõrjunud ka kogukamad sisepõlemismootoriga mudelid. Harjadeta alalisvoolumootorid "Brushless motors". "Take apart that PC Box Fan- see what's inside brushless DC motor". www.E-BikeKit.com "ECMs and HVAC Systems". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. november 2015. Vaadatud 18. novembril 2015. "Electronics, model planes, aviation".
Dzeržinsk

Dzeržinsk on linn Venemaal Nižni Novgorodi oblastis. Asub Oka jõe kaldal, 400 km Moskvast idas ja 35 km Nižni Novgorodist läänes. Asutatud 1920. aastatel Rastjapino küla kohale. 1929. aastal nimetati Feliks Dzeržinski järgi Dzeržinskiks. Linnaõigused sai 1930. Dzeržinsk on keemiatööstuse keskus. Nõukogude ajal toodeti seal keemiarelvi. Praegu toodetakse mineraalväetisi, putukatõrjevahendeid ja lõhkeainet. Linn on kantud Guinnessi rekordite raamatusse kui maailma kõige saastatum linn. Seal on meeste keskmine eluiga 42 aastat ja naistel 47 aastat.[viide?] Dzeržinski ametlik koduleht http://www.dzr.ru/
Tallinna ehituskomitee

Tallinna ehituskomitee (saksa keeles Revaler Baukomitee, vene keeles Ревельский строительный комитет) oli 1825-1840 Tallinna kindlustuste ehitamist korraldanud asutus. Ehituskomitee allus Venemaa Sõjaministeeriumi Inseneridepartemangule. Ehituskomitee üks ülesandeid oli Tallinna Insenerikomando ehitust puudutava majandustegevuse kontrollimine.. Tallinna ehituskomitee - 81 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 18.11.2015) Tallinna ehituskomitee - 81 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Jamie Vardy

Jamie Richard Vardy (sündinud 11. jaanuaril 1987 Sheffieldis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa Premier League'i klubis Leicester City FC. 2003. aastal Jamie Vardy sõlmis lepingu Inglismaa jalgpalliliiga 8. divisjoni klubiga Stocksbridge Park Steels, aasta pärast ta leping Sheffield Wednesday'iga lõpetati. 2007. aastal teenis ta koha põhikoosseisus. Juunis 2010 Jamie Vardy kolis klubi FC Halifax Town ja esimeses mängus lõi võiduvärava Buxton FC vastu. Vardy lõpetas hooaja Halifax Towni parima väravaküti nimetusega, kuna oli löönud 27 väravat. Uue hooaja alguses lõi Vardy 3 väravat 4 esimeses mängus, aga jätkas mängimist juba klubis Fleetwood Town. Enne hooaja 2012–2013 algust toimus Jamie Vardy üleminek Inglismaa jalgpalli esiliiga klubi Leicester City. Üleminekusummaks nimetati 1 miljon naelsterlingit. Esimene hooaeg oli Vardy jaoks kokkuvõttes edutu ja mängija pidas võimalikuks karjääri lõpetamist. Järgmisel hooajal õnnestus aga Vardyl vormi leida ja tema abil sai Leicester City Championshipi võitjaks. Vardy lõi liigas 16 väravat. Esiliiga võitjana teenis Leicester City koha Premier League'is. 19. augustil 2014 sõlmis Vardy klubiga uue lepingu aastani 2018. Esimesel hooajal Inglismaa kõrgliigas lõi Jamie Vardy 34 mängus 5 väravat. Leicester City lõpetas hooaja 14. kohal tehes võimsa tagasituleku hooaja teisel poolel. Premier League'i hooajal 2015–2016 lõi Vardy esimeses 12 mängus 12 väravat. Inglismaa meister (1): 2015–16 Football League Championship: 2013–14
Dzeržinski (Venemaa)

Dzeržinsk on linn Venemaal Moskva oblastis. Asub Moskva jõe kaldal. Asutatud 1921. aastal. Linnaõigused sai 1981. aastal. 30. märtsil 2006 tulistas palgamõrvar surnuks Dzeržinski linnapea Viktor Dorkini. Народная энциклопедия «Мой город». Дзержинский (город) http://www.ugresh.ru/
Loti jõgi

Lot on jõgi Prantsusmaal. Lot algab Sevennidest ning kulgeb läbi Prantsuse Keskmassiivi läände. Alamjooksul laskub Akvitaania madalikule ning suubub paremalt Garonne'i. Jõe pikkus on 481 km. Loti jõe ääres asuvad Mende, Entraygues-sur-Truyère, Capdenac-Gare, Cahors, Villeneuve-sur-Lot ja Aiguillon. Jõe järgi on nimetatud Loti departemang. Sild üle Loti jõe Bouziès'is Vaade Loti jõele Estaingis Loti jõgi Espalionis
Krokees

Krokees (kreeka keeles Κροκεές, kuni aastani 1921 Λεβέτσοβο (Levetsovo)) on linn Kreekas Peloponnesose piirkonnas Lakoonia piirkonnaüksuses Evrótase vallas. Linn asub Taygetose mäestiku jalamil. Linnas antakse välja ajalehte ja seal toodetakse oliiviõli. Sealne õli on Euroopa Liidu kaitse all olev bränd. Linnast on pärit kreeka luuletaja Nikiforos Vrettakos. Pronksiajal elasid linnas ja selle ümbruses ahhailased ja pelasgid, hiljem sattus piirkond aga doorlaste võimu alla. Linna läheduses Taygetose mägedes leidub andesiidi vormi, mida nimetatakse lapis Lacedaimonicus, Porfido verde antico, lapis Croceus, lapis Taygetas, lapis Spartanus või Porfido serpentino verde. Rohelise värvi annavad kivimile epidoot ja kloriit, tumedad varjundid annab kivimile pürokseen, heledad aga plagioklass. Tumerohelist porfüürse struktuuriga kivimit kaevandasid Taygetose mägedes juba neandertallased. Hiljem kasutati seda nii Minose kui ka Mükeene kultuuris vaaside ja pitsatite valmistamiseks, kuna materjal oli kõva ning vastupidav (tugevus Mohsi skaalal on kuus või suurem). Kivimit on maininud ka Pausanias. Roomlased kasutasid kivimit opus sectile stiilis dekoratsioonide valmistamiseks (neid on leitud Ostia Anticast ja Nemist). Kivimit on kasutatud ka Santa Prassede basiilikas ja Püha Peetruse väljaku sillutises. Keskajal kasutati kivi mosaiikide valmistamiseks Palermos, Konstantinoopolis ja Santiago de Compostelas; rooma ajast pärinevat kivi kasutati taas Püha Markuse basiilika ja Westminster Abbey rajamisel. Linn oli dioskuuride kaitse all. Linna keskväljakul asub purskkaevu juures väljakaevamistel leitud dioskuure kujutavmarmorist plaat. http://pandektis.ekt.gr/pandektis/handle/10442/170651 Monica T. Price: Decorative Stone, lk. 206. Broodbank, Cyprian (2014) [2013]. The Making of the Middle Sea: A History of the Mediterranean from the Beginning to the Emergence of the Classical World. Thames & Hudson. lk 105. ISBN 978-0-500-05176-4 Lapis Lacedaemonius Pausanias, "Perièghesis thes 'Hellàdos", III, 21,4 Porfido serpentino antico Corsi Collection of Decorative Stones Sammartini, Crozzoli: Steinböden in Venedig, lk. 31, 69. Linna panoraamfoto Krokeeslaste portaal
Valang

Valang on kokku kaks või enam lasku, mis on lastud täisautomaatset tuld andvast relvast (nt ründevintpüssist või kuulipildujast) ilma päästikut vabastamata. http://www.eki.ee/dict/ekss/index.cgi?Q=valang&F=M "Eesti keele seletav sõnaraamat"
Kambja mõis

Kambja mõisa all võidakse mõelda: Kambja kirikumõisat (Pastorat Kamby) Suure-Kambja mõisat Vastse-Kambja mõisat
Lipari saared

Lipari saared (ka Aioolia saared, itaalia isole Eolie, sitsiilia keeles Ìsuli Eoli) on Itaaliale kuuluv saarestik Türreeni mere lõunaosas, Sitsiiliast rannikust põhjas. Kogu saarestik on väga populaarne turismisihtkoht, kuhu tuleb aastas kuni 600 000 külastajat. Saarestiku pindala on 88 km². Saared on mägised ja vulkaanilised, kuni 962 meetrit kõrged. Saarestikus on kaks aktiivset vulkaani: Stromboli ja Vulcano Saarestik on nime saanud suurima saare Lipari järgi. Saarestiku moodustavad Lipari, Vulcano, Salina, Panarea, Filicudi, Alicudi ja Stromboli saar. Saartest väikseima saare Panareaga ühte vulkaanilisse kompleksi kuulub veel hulk väiksemaid saari ja saarekesi Basiluzzo, Dattilo, Lisca Bianca, Bottaro, Lisca Nera, Panarelli ja Le Formiche, moodustades omaette väikese arhipelaagi. Halduslikult on saared osa Messina linnast, mis omakorda kuulub Messina provintsi Sitsiilia maakonnas. Salina saar jaguneb kolmeks vallaks, ülejäänud saared moodustavad Lipari valla. Antiikajal nimetati seda saarestikku tuultejumala Aiolose järgi Aiolose saarteks. Antiikajal nimetati Lipari saart Liparaks, Vulcano saart Thermessaks ehk Hieraks ja Stromboli saart Strongyleks. 6. sajandil eKr tungisid saartele Knidoselt ja Rhodoselt pärit kreeka kolonistid ja vallutasid need. Aastast 289 eKr kuulusid saared Kartaagole, pärast Esimest Puunia sõda Roomale. "Antiigileksikon", 1. kd, lk 21.  Lipari saared – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Vastse-Kambja mõis

Vastse-Kambja mõis, ka Väike-Kambja mõis (saksa keeles Neu-Kamby, ka Klein-Kamby) oli rüütlimõis Kambja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Kambja valda. Vastse-Kambja mõis asutati 17. sajandil Suure-Kambja mõisast eraldatud alast. Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Gernhardtid. Mõisa peahoones tegutseb tänapäeval Kambja vallavalitsus. Mõisa peahoone Kõrvalhoone Väravapostid Abihooned Mõisapark Vastse-Kambja mõis - 1370 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 100. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 19 [1]. Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 168 [2]. Vastse-Kambja mõisast Eesti mõisaportaalis Vastse-Kambja mõis - 1370 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Kenny Kivikas

Kenny Kivikas (sündinud 24. märtsil 1991) on eesti orienteeruja ja kergejõustiklane. Ta on lõpetanud 2010. aastal Tartu Tamme Gümnaasiumi ning 2013. aastal Tartu Ülikooli kehalise kasvatuse ja spordi erialal. 2015. aastal kaitses Tartu Ülikooli Pärnu Kolledžis teenuste disaini ja juhtimise erialal magistritöö "Rahvaspordiürituste atraktiivsust kujundavad tegurid Eestis" (juhendaja Eneli Kindsiko) ja sai ärijuhtimise magistri kraadi. Aastatel 2006–2009 on ta võitnud orienteerumisjooksu Euroopa noorte meistrivõistlustel teatevõistluses Eesti meeskonna koosseisus kuld-, hõbe- ja kaks pronksmedalit. Aastatel 2009–2022 võitnud orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel viis kuld-, viis hõbe- ja kuus pronksmedalit. Eesti meister sprindis 2012., 2013., 2017. ja 2020. aastal. Eesti meister lühirajal 2022. aastal. Aastatel 2013–2022 osalenud orienteerumise maailmameistrivõistlustel, parimad tulemused 4. koht teatejooksus, 16. koht tavarajal ja 19. koht sprindis 2017. aastal ning 9. koht segateatesprindis 2016. aastal. 2016. aasta orienteerumise Euroopa meistrivõistlustel sai ta sprindidistantsil 18. koha ja segateatesprindis koos Annika Rihma, Raido Mitti ja Evely Kaasikuga 8. koha. 2016. aastal võitis orienteerumisjooksu Balti meistrivõistlustel tavarajal kuldmedali. 2013., 2017. ja 2018. aastal kuulus jüriööjooksu võitnud OK Ilvese võistkonda. Aastatel 2010–2016 on ta kuulunud Eesti meistrivõistlustel ekidenis Tartu Ülikooli Akadeemilise Spordiklubi meeskonda, mis on võitnud viis kuld-, ühe hõbe- ja ühe pronksmedali. Lisaks võitnud Tartu Ülikooli Akadeemilise Spordiklubi meeskonnas Eesti kergejõustiku meistrivõistlustel 4x1500 meetri teatejooksus 2013. aastal kuld- ja 2016. aastal hõbemedali. 2018. aastal kuulus Soomes Jukola teatejooksu võitnud Soome klubi Koovee meeskonda. 2018. aasta suvel kuulus kultuuriprogrammi Eesti Vabariik 100 ürituste raames korraldatud ja Guinnessi rekordina kinnitatud 100 x 10 km teatejooksu võitnud võistkonda. Tema ema ja ühtlasi treener on orienteeruja Elo Saue. Tema vanaisa on Arvo Kivikas. 2006 Tartu parim noorsportlane 2022 Eesti parim mees orienteerumisjooksus "Tartu Tamme Kool. Tamme Gümnaasiumi 64. lend". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. november 2015. Vaadatud 18. novembril 2015. "Tartu Ülikooli lõpetajate tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuli 2016. Vaadatud 18. novembril 2015. Kenny Kivikas. Rahvaspordiürituste atraktiivsust kujundavad tegurid Eestis. Magistritöö. Tartu Ülikooli Pärnu Kolledž. Pärnu 2105 "Tartu Ülikooli magistriõppe lõpetanute tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2016. Vaadatud 6. jaanuaril 2016. "ESBL sporditulemused. Kenny Kivikas". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. november 2015. Vaadatud 18. novembril 2015. "Eesti Orienteerumisliit. Uudised". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. juuni 2016. Vaadatud 26. mail 2016. Guinness World Records. Fastest relay 100 x 10 kilometres Rekord on ametlik! EV100 Guinnessi rekordi jooksu tulemus sai ametliku kinnituse. Delfi Sport, 21.01.2019 Hiiumaa spordiblogi. Orienteerumine Spordielamused. Kenny Kivikas World of O. Athlete profile: Kenny Kivikas
Vastse-Kuuste mõis

Vastse-Kuuste mõis (saksa keeles Neu-Kusthof) oli rüütlimõis Võnnu kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Põlva valda. Mõis tekkis 1789, kui see eraldati Vana-Kuuste mõisast (enne eraldamist Kuuste mõis). Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Johann Peet. Vastse-Kuuste mõis - 1698 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) Vastse-Kuuste mõis - 1698 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Vara mõis

Vara mõis (saksa keeles Warrol) oli rüütlimõis Maarja-Magdaleena kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jäävad mõisakompleksi jäänused Tartu maakonna Peipsiääre valla territooriumile. Mõis tekkis arvatavasti enne 1558. aastast. 1626. aastal läänistas Gustav II Adolf mõisa Engelbrecht von Tiesenhausenile. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Paul von Sievers. Mõisa peahoone on tänapäeval varemetes. Vara mõis - 262 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015). Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 99. Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 277 [1]. Vara mõisast Eesti mõisaportaalis Vara mõis - 262 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Vesneri mõis

Vesneri mõis (saksa keeles Wesslershof) oli rüütlimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jäävad mõisakompleksi jäänused Tartu maakonna Tartu valla Vesneri küla[küsitav] territooriumile. Mõisat on esimest korda mainitud 16. sajandi keskel, kui selle omanik oli Marccus Vesler. Tema järgi sai mõis ka nime. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Ernst Oskar Heinrich von Stryk. Vesneri ja Haava mõis - 1395 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 106. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 49-51 [1]. Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 441-442 [2]. Vesneri mõisast Eesti mõisaportaalis Vesneri ja Haava mõis - 1395 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Haava mõis

Haava mõis (saksa keeles Hawa) oli Vesneri mõisa kõrvalmõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jäävad mõisakompleksi jäänused Tartu maakonna Tartu valla Haava küla territooriumile. Mõisa asutas Georg Gustav von Wrangell. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Ernst Oskar Heinrich von Stryk. Vesneri ja Haava mõis - 1395 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) EKI KNAB (vaadatud 21.05.2016) Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 49-51 [1]. Vesneri ja Haava mõis - 1395 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Vastse-Laitsna mõis

Vastse-Laitsna mõis ehk Jaunlaicene mõis (saksa keeles Neu-Laitzen) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Apekalnsi kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisakompleks Alūksne piirkonnas Jaunlaicene vallas Jaunlaicenes. 1732. aastal oli see riigimõis, millele pandi kohustuseks Apekalnsi kiriku majanduskulude katmine. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 28 ja 7/8 adramaad, sellele allus 1007 mees- ja 1395 naishinge. 1920. aastal kuulus Jaunlaicene mõisale ja selle Kalnsi ja Evalda karjamõisadele 3076,35 hektarit maad. Sealset mõisakompleksi asuti rajama XVII sajandil. 1789. aastal valmis sealne härrastemaja, mis on tänapäeval säilinud vaid osaliselt, kuna suurem osa sellest lammutati 1930. aastatel ja selle ehitamiseks kasutatud kivid müüdi maha. Selle säilinud osa on muinsuskaitse all. 1860. aastal valmis mõisa omanike Wolffide rahulasse püstitatud muinsuskaitse alune kabel, mida restaureeriti 1992. aastal. Kohaliku kaitse all on Jaunlaicene mõisa hoonetekompleksist veel park, tall, ait, kaks majapidamishoonet ja mõisavalitseja maja. Riikliku kaitse all on mõisale kuulunud jahiloss, mis jääb tänapäeval Hopa valda. Mõisakompleksi juurde rajati ka tiikidega park, kus kasvab 25 liiki puid. Jahiloss Ühes mõisa hoones asub tänapäeval rahvamaja Vana-Laitsna mõis Väike-Laitsna mõis Materialen zur Kirchengechichte, E. H. von Busch lk. 549. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 278. Latviešu konversācijas vārdnīcas VII sējuma 14178-14180 slejas. Rīga: 1931.-1932. Zudusī Latvija Zudusī Latvija Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 26.07 2017. Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, vaadatud 26.07 2017 Uue-Laitsna (Jaunlaicene) mõis - 1375 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Puiatu mõis

Puiatu mõis (saksa keeles Pujat) oli rüütlimõis Kõpu kihelkonnas Viljandimaal. Mõis asub Viljandi maakonnas Viljandi vallas Puiatu külas. Mõis rajati 17. sajandi algul. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Siegfried Joseph von Krüdener. Mõisa peahoones oli pärast 1919. aasta võõrandamist lastekodu ja 1958-2009 Puiatu erikool. Puiatu mõisa kalmistu Puiatu mõis - 1345 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) Puiatu mõis - 1345 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
LOT (täpsustus)

LOT tähendab järgmist: LOT Polish Airlines, Poola lennuettevõte Lot tähendab järgmist: Lot on departemang Prantsusmaal. Lot on jõgi Prantsusmaal. Lot on asula Belgias Beerseli vallas. Lot oli legendaarne kuningas. Lot on tegelane hollandi lasteseriaalis "Sesamstraat". Lot on hispaania eesnimi. Lott Loti
Tarvastu mõis

Tarvastu mõis (saksa keeles Tarwast) oli rüütlimõis Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jäävad mõisa jäänused Viljandi maakonda Viljandi valda. Mõisat on esimest korda mainitud 1414. Liivi sõja järel oli mõis Poola Pärnu vojevoodkonna Viljandi staarostkonna folvark ehk riigimõis. 1588. aastast doneeriti Tarvastu staarostkond eluaegseks kasutamiseks Jürgen Fahrensbachile. Lisaks Tarvastu mõisale kuulusid talle ka Karksi ja Ruhja. Tarvastu linnus sai tugevasti kannatada nii Liivi sõjas kui ka Rootsi-Poola sõdades. Linnus hävis lõplikult 1596. aastal toimunud püssirohulao plahvatuses. 1624. aastal andis Rootsi kuningas Gustav II Adolf krahv Jakob de la Gardiele, kui Liivimaa kindralkubernerile Helme linnuse ja mõisa, millele lisandusid veel Tarvastu ja Viljandi lossilään. 19. sajandil kuulus mõis Markii Heinrich Joseph de Lambertile, Johann von Jürgensohnile ja Mensenkampffidele: Jakob von Mensenkampffile, Karl von Mensenkampffile, James von Mensenkampffile, Jakob (James) Moritz Justus von Mensenkampffile, Karl August von Mensenkampffile. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Karl August von Mensenkampff. Mõisa peahoone pole säilinud. Mõisahooned: viinavabrik-härjatall, ait-kuivati, valitsejamaja, kelder, tall-tõllakuur, tall, meierei, moonakatemaja, vesiveski varemed on arvatud kultuurimälestisteks. Tarvastu mõisa kalmistu Tarvastu mõis - 4895 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) Enn Tarvel, Riigimõisate majanduslikust arengust Lõuna-Eestis XVI sajandil lõpul ja XVII sajandi algul, Eesti NSV Teaduste Akadeemia toimetised IX köide. Ühiskonnateaduste seeria 1960 nr 4, lk 386 Dionysius Fabricius, "Liivimaa ajaloo lühiülevaade 1158 – 1610", Gustav Bergmann, 1795, Johannes Esto Ühing, 2010, tõlge Jaan Unt, lk 251. Vastemõisa mõis (Suure-Jaani khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Tarvastu mõisa viinavabrik-härjatall, 19. saj kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 20.09.2024) Tarvastu mõisa ait-kuivati, 19. saj kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 20.09.2024) Tarvastu mõisa valitsejamaja, 19. saj kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 20.09.2024) Tarvastu mõisa kelder, 19. saj kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 20.09.2024) Tarvastu mõisa tall-tõllakuur, 19. saj kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 20.09.2024) Tarvastu mõisa tall, 19. saj kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 20.09.2024) Tarvastu mõisa meierei, 19. saj kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 20.09.2024) 14671 Tarvastu mõisa moonakatemaja, 19. saj kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 20.09.2024) Tarvastu vesiveski varemed, 19. saj kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 20.09.2024) Tarvastu mõisast Eesti mõisaportaalis Tarvastu mõis - 4895 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis Tarvastu mõisa lugu Mõisablogis Vastemõisa mõis (Suure-Jaani khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Koonu mõis

Koonu mõis (saksa keeles Kono) oli rüütlimõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jäävad mõisa jäänused Lääne-Viru maakonda Väike-Maarja valda. Mõisat on esimest korda mainitud 16. sajandi keskpaigas. Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Dehnid. Koonu mõis - 1316 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) Koonu mõisast Eesti mõisaportaalis Koonu mõis - 1316 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis Koonu Väike-Maarja khk, Kinnistute register, http://www.ra.ee/