laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tulbikantsel

Tulbikantsel (saksa keeles Tulpenkanzel) on umbes 1505. aastal porfüürsest tufist raiutud ja välimuselt tulbiõit meenutav kantsel, mis asub Freibergi toomkirikus ja mida peetakse saksa kiviraiduri H. W. peateoseks. Kantsel ei toetu seinale ega sambale, see seisab vabalt võimsal tüvesel, mis aga on õhuliselt ümbritsetud fantaasiataimestiku lehtede ja võrsetega ja väikeste inglitega lehestiku vahel, nii et kantsel meenutab mitme pungisega karikat. Viinamarjakobaratest rõngale toetub paljukroonlehelise ülal kergelt väljapoole pööratud lilleõie kujuline kantslikorv, mille välimisse kihti on ažuursete lehtede vahele paigutatud nelja kiriku doktori kõrgreljeefsed rinnaportreed – Milano piiskop Ambrosius, kardinalina kujutatud Hieronymus, Augustinus ja paavst Gregorius Suur. Kantslisse viivad põimuvast oksastikust alusele toetuvad astmed. Kantsli kohal ripub puust nikerdatud kõlaräästas, mille alumisel pinnal kulgeb kiri "Ite in orbem predicare evangelium omni creature" (Markuse 16:15 "Minge kõike maailma, kuulutage evangeeliumi kogu loodule!"). Selle kohal ümbritsevad kõlaräästast tiivulised nelja evangelisti sümbolid, neist kõrgemal on müstilisest õiest välja kasvavat neitsi Maarjat ja Jeesuslast kujutav skulptuur kuldses kiirtepärjas. Kantsli jalal istub üks roosikrantsi hoidev kuulaja, võib-olla on nii kujutatud annetajat. Trepi all ühes oksaharus istuv lühikeses töömeheriietuses mees võib olla kunstnik ise. Kantslit kasutatakse piduliku kantslina suurematel kirikupühadel. Kantslikorv Gregoriuse ja Ambrosiusega Kantslijala pungis inglitega Kantslikorvi aluse pungise kujundus Lõvi kantsli jalamil Kuulaja Trepi all istuv mees Die Tulpenkanzel im Freiberger Dom. – freiberger-dom.de Pilte kantslist Wikimedia Commonsis Die Tulpenkanzel. – Freiberger Dom
Silvi Virkepuu

Silvi Virkepuu (30. jaanuar 1951 – 7. märts 2020) oli eesti kujunduskunstnik. Ta õppis Eesti Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuri teaduskonna tööstuskunsti erialal aastatel 1970–1975. Seejärel töötas ta Kohaliku Tööstuse Ministeeriumi projekteerimise, tehnoloogia ja kujunduse instituudis kujunduse ja konstrueerimise insener-kujundajana ning alates 1978. aastast projekti peakonstruktor-disainerina. Virkepuu esimeseks ülesastumiseks oli näitus "Harku 75" (see oli kahe naise näitus), pärast seda esines ta oma teostega paljudel grupinäitustel. 1976. aastal liitus Virkepuu Kunstnike Liidu tarbegraafika sektsiooniga, 1978. aastal Kunstnike Liidu noortekoondisega ja 1980. aastal võeti vastu Kunstnike Liidu liikmeks. Virkepuu leidis rakendust graafilise disainerina ja kujundas pakendeid, plakateid, logosid ja meeneid – näiteks tehasele Tarbeklaas, tootmiskoondisele Flora, tootmiskoondisele Vasar, Tartu Plastmasstoodete Katsetehasele, Tallinna Klaverivabrikule, plastmasstoodete vabrikule Salvo, nahkgalanteriikombinaadile Linda, kondiitritoodete vabrikule Kalev, tootmiskoondisele Polümeer ja 1980. aasta purjeregati kultuuriprogrammile. Ta tegeles lisaks tarbegraafikale ka tootedisainiga – puust konstruktor Knops ja arendavad visuaalsed mängud "Maja 1", "Maja LL", "Sild" lastele, pehme mänguauto Dixi, tootmiskoondise Norma auto ohutusrihmade detailidisain, elektriline muruniiduk tootmiskoondisele Vasar, lastekelk ja väikelapse kiik tootmiskoondisele Tootsi, hambatehnika osakonna lahendus sanatooriumile Tervis jpm. Ta tegi ka raamatukujundusi. Lahkunud on kujundusgraafik ja disainer Silvi Virkepuu, Postimees, 11. märts 2020 Suri kujundusgraafik Silvi Virkepuu, ERR, 11. märts 2020
Reszel

Reszel (saksa Rößel) on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Kętrzyni maakonnas, Reszeli valla halduskeskus. Reszel asub Kętrzynist umbes 15 km läänes ja Olsztynist ligikaudu 53 km idakirdes. Reszel asutati 1241. aastal, linnaõigused sai 1337. aastal. 1466. aastal läks Poola Kuningriigi koosseisu. Esimese Poola jagamise tulemusel läks 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Tagasi Poola piires alates 1945. aastast. Reszel Encyklopedia PWN
Kriss Soonik-Käärmann

Kriss Soonik-Käärmann (sündinud 26. augustil 1983) on eesti moelooja. Ta disainib naistepesu. Tema tooteid võib osta näiteks poest Ulakas Kaunitar. 2013 Kuldnõel Ta on abielus Kristo Käärmanniga. 2014. aastal abiellunud paaril on kaks poega (sündinud 2019 ja 2023). Anna-Maria Veidemann-Makko. Dünastia täienes! Kriss Soonik-Käärmann tõi ilmale teise poja: „Kui esimene kord oli sprint, siis nüüd maraton.“ Õhtuleht.ee, 24.01.2023. Kriss Soonik-Käärmann ei salli, kui teda lihtsalt rikkuri naiseks peetakse: mina olin meie pere esimene ettevõtja, seda tiitlit ei võta minult keegi!, Kroonika, 8. märts 2020
Kõrgushüppe Eesti meistrivõistluste medalivõitjad

Kõrgushüppe Eesti meistrivõistluste medalivõitjad.
Kulumaks

Kulumaksuks võib nimetada Eesti tulumaksu ainulaadset lahendust, mille puhul tuleb väljamakstavatelt dividendidelt tasuda tulumaks lisaks väljamakstavale tulule. Kui ettevõtte otsustab näiteks välja maksta dividende 1000 eurot  (mis makstakse aktsia omanikule välja netotuluna), siis tuleb maksukohustuse määramiseks see esmalt suurendada brutosummaks (s.t tuluks, millelt tulumaksu pole veel maha arvestatud) ja alles seejärel arvestada sellelt 20% tulumaks. Arvutuskäiguna toimuks see järgmisel viisil: 1000 / 0,8 = 1250 x 20% = 250 eur, s.t dividendide väljamaksja kogukulu on 1250 eurot. Sellise korra kehtestamise vajadus tuleneb sellest, et Eestis ei maksustata ettevõtte tulu mitte iga-aastase kasumimaksuna, vaid selle maksu tasumise kohustus on edasi lükatud ajale, mil see tulu makstakse ettevõtte omanikele välja dividendidena. Kui väljamaksmisel rakendataks allikamaksu põhimõtet, siis loetaks see tulu kapitali tuluks, mille sissenõudmise õigus on investori residentriigil – s.t välisinvestoritele väljamakstavatelt tasutav kapitali tulumaks (Capital Gain tax) laekuks teiste riikide eelarvetesse ja Eesti osutuks maksuparadiisiks, kus ettevõtete tulu ei maksustata. Sellise olukorra vältimiseks ongi kehtestatud kulumaksu tasumise kohustus, s.t kui dividendide tulumaks tuleb tasuda lisaks väljamakstavale tulule siis on see n.ö edasilükatud ettevõtte tulumaks. Tulumaksuseaduse § 50 Tulumaksuseaduse § 4
Juri Zotov

Juri Zotov (vene keeles Юрий Зотов; kirjanikunimega Nil Nerlin, vene keeles Нил Нерлин; 23. juuni 1937 – 25. mai 2015 Tallinn) oli Eestis elanud luuletaja ja proosakirjanik. Ta lõpetas Uurali Riikliku Ülikooli. Ta oli ajakirja Võšgorod peatoimetaja asetäitja, Venemaa Kirjanike Liidu (Moskva) liige. Ta elas Eestis alates 1980. aastast. 2011 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (venekeelse autori kirjandusauhind: 2011. aasta luulelooming) 2015 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (venekeelse autori kirjandusauhind: «Лунный круг. Семь романов»/ „Kuu ring: seitse romaani“) Tema abikaasa oli Eesti ajakirjanik Ljudmilla Gluškovskaja. Postimees (vene k.), 29. mai 2015 Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
Będzin

Będzin (saksa Bendzin) on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas, Będzini maakonna halduskeskus. Będzin asub Katowice kesklinnast ligi 11 km kirdes. Będzinit on esmamainitud 1301. aastal. Magdeburgi linnaõigused andis Będzinile Poola kuningas Kazimierz III 1358. aastal. Kolmanda Poola jagamise tagajärjel läks linn 1795. aastal Habsburgide Austria keisririigi võimu alla. 1809. aastal läks Będzin Varssavi hertsogiriigi koosseisu. Neljanda Poola jagamise tulemusel läks Będzin 1815. aastal Venemaa Keisririigiga personaalunioonis olnud Kongressi-Poola koosseisu. Esimene kivisöe kaevandus rajati Będzinis 1825. aastal, seejärel kujunes linnast oluline tööstuskeskus. Basse-Ham, Prantsusmaa Kaišiadorys, Leedu Tatabánya, Ungari Będzin. Historia miejscowości Wirtualny Sztetl
Albion

Albion on Suurbritannia saare kõige arhailisem nimi. Vahel kasutatakse seda nime ka Inglismaa kohta. Tänapäeval kasutatakse seda peamiselt luulekeeles, harvem pilkenimena. Nime "Albion" päritolu ei ole täpselt teada. Nimi võib tulla keldi keeltest, indoeuroopa päritolu sõnatüvedest tähendusega 'valge' ja 'mägi'. Siiski tegid selle nime tuntuks muinasroomlased, kes seostasid nime "Albion" ladina sõnaga albus ('valge'). Valge seostus roomlastele Doveri valgete kriitkaljudega, mis asuvad Suurbritannia saare lõunatipus. Teadaolevalt kasutati nime "Albion" esmakordselt 6. sajandil eKr. Suurbritannia saar Doveri valged kaljud
Sääminginsalo

Sääminginsalo on saar Soomes, kui kaevatud kanaliga eraldatud maa-ala saareks pidada. See on Soome suurim saar, kui eeldada, et veetase peab olema kõigil saare randadel samal kõrgusel. Sääminginsalo randade veetase on 76 meetrit merepinnast. Sääminginsalost suurem on Soisalo, kuid selle rannad on merepinnast erineval kõrgusel. Sääminginsalot ümbritsevad Haukivesi, Pihlajavesi, Puruvesi, Paasivesi ja Enonvesi järv. Lisaks järvedele eraldab seda muust maast idas Raikuu kanal, mis rajati 1750. aastatel. Selle üle, kas Sääminginsalot saab pidada saareks peeti arutelu Soome statistikaameti (Tilastokeskus) ja Soome keskkonnakeskuse vahel, mille tulemusena tunnistati 2001. aastal Sääminginsalo saareks. Sääminginsalol asuvad Savonlinna idaosa ning Enonkoski ja Kerimäki kirikukülad. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. oktoober 2007. Vaadatud 16. juunil 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Kamienna Góra

Kamienna Góra (saksa Landeshut) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas, Kamienna Góra maakonna ja Kamienna Góra valla halduskeskus. Kamienna Góra kesklinn asub Tšehhi piirist umbes 11 km kaugusel. Linn asub Bóbri jõe ääres. Asulat on esmamainitud 1232. aastal. Linnaõigused sai 1292. aastal. Kuni 1945. aastani oli Saksamaa koosseisus. O Kamiennej Górze Miasto Kamienna Góra Kamienna Góra Encyklopedia PWN
Kinoliitude Konföderatsioon

Kinoliitude Konföderatsioon (vene keeles Конфедерация союзов кинематографистов) on SRÜ riikide ja Baltimaade kinematografistide liitude ühendus. Kinoliitude Konföderatsioon on NSV Liidu Kinematografistide Liidu õigusjärglane. Asutati mais 1990. Konföderatsiooni kuuluvad filmiliidud 15 riigist (Aserbaidžaan, Armeenia, Valgevene, Gruusia, Kasahstan, Kõrgõzstan, Läti, Leedu, Moldova, Tadžikistan, Türkmenistan, Ukraina, Usbekistan, Eesti, Venemaa). Venemaalt kuuluvad konföderatsiooni Venemaa Kinematografistide Liit ja KinoSojuz, Eestist Eesti Kinoliit. Konföderatsiooni juhtorganiks on 11-liikmeline konföderatsiooni nõukogu. Konföderatsiooni esimees on Aserbaidžaani Kinematografistide Liidu esimees Rüstəm İbrahimbəyov. 2017. aastal kuulus konföderatsiooni nõukogu koosseisu Eesti Kinoliidu esimees Martti Helde. Konföderatsiooni peakorter asub Moskvas aadressil ulitsa Družinnikovskaja 15. Konföderatsioon asutas 2018. aastal rahvusvahelise Euraasia filmiauhinna "East–West. The Golden Arch" (vene keeles Восток-Запад. Золотая арка). Конфедерация союзов кинематографистов. iacis.ru Konföderatsiooni koduleht
Rüstəm İbrahimbəyov

Rüstəm Məmməd İbrahim oğlu İbrahimbəyov (vene keeles Рустам Ибрагимбеков Rustam Ibragimbekov; 5. veebruar 1939 Bakuu – 11. märts 2022) oli aserbaidžaani kirjanik, filmistsenarist ja filmirežissöör. İbrahimbəyov lõpetas 1963. aastal Bakuus Aserbaidžaani Nafta- ja Keemiainstituudi, 1967. aastal Moskvas Kõrgemad Stsenaristide Kursused ja 1974. aastal Üleliidulises Riiklikus Kinematograafia Instituudis kõrgemad režissööride kursused. İbrahimbəyov oli Kinoliitude Konföderatsiooni esimees, ühtlasi 2003. aastast Aserbaidžaani Kinematografistide Liidu esimees ja 2018. aastast filmiauhinna "East–West. Golden Arch" juhatuse esimees. 2013. aastal loobus İbrahimbəyov topeltkodakondsusest (oli sellal Aserbaidžaani ja Venemaa kodanik) ning üritas kandideerida Aserbaidžaani presidendivalimistel, kuid ebaõnnestunult. İbrahimbəyov kirjutas üle 40 filmistsenaariumi, sealhulgas on ta olnud Eesti filmi "Karu süda" ja Oscari saanud filmi "Päikesest rammestunud" kaasstsenarist. Samuti on ta olnud kaastegev NSV Liidu riikliku preemia (1981) ja Venemaa Föderatsiooni riikliku preemia (1993, 1996, 1998, 2000) saanud filmide stsenaariumite loomisel. İbrahimbəyov on olnud kuue mängufilmi režissöör. Tema film "Kabusun gözüylə" (2010) võitis 2011. aastal filmiauhinna Nika. 1976 – Aserbaidžaani NSV teeneline kunstitegelane 1995 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstitegelane 1998 – Aserbaidžaani rahvakirjanik 2011 – Rahvusvahelise Antalya filmifestivali elutööauhind 2011 – filmiauhind Nika kategoorias "Parim SRÜ, Baltimaade ja Gruusia film" 2020 – filmiauhind Nika kategoorias "Au ja väärikus" Ta oli valitud Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks.  Rüstəm İbrahimbəyov – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Lwówek Śląski

Lwówek Śląski (saksa Löwenberg in Schlesien) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas, Lwówek Śląski maakonna ja Lwówek Śląski valla halduskeskus. Lwówek Śląski asub Jelenia Górast umbes 25 km põhjaloodes Bóbri jõe ääres. Asula sai linnaõigused 1217. aastal. Linnast kujunes oluline käsitöö ja kaubanduse keskus. Kolmekümneaastases sõjas sai linn rängalt kannatada ja selle tähtsus vähenes. 1659. aastal ja 1704. aastal laastasid linna suured tulekahjud. 18. sajandil oli linn endise tähtsuse minetanud, majanduse elavnemine algas 19. sajandi teisel poolel. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus. Historia Urząd Gminy i Miasta Lwówek Śląski
General Electric GE9X

GE9X on tööstuskonglomeraadi General Electricu toodetud maailma suurim ja võimsaim reaktiivmootor. See on aretatud spetsiaalselt maailma suurima kahemootorilise lennuki Boeing 777X jaoks. Mootorit hakati välja töötama 2013. aastal. Uus tehnoloogia ning uued materjalid teevad selle 10% kütusesäästlikumaks kui tema eelkäija GE90. 2017. aasta 10. novembril aset leidnud testis arendas mootor 597 kN tõukejõudu, mis on 30 kN rohkem kui eelmisel rekordiomanikul GE90-115B. General Electric teatas 2012. aastal, et hakkab otsima efektiivsemat lahendust Boeingu uute kahemootoriliste lennukite 777-8 ning suurema 777-9 jaoks. 2013. aastal alustati GE9X arendamist. Uue mootori ventilaatori diameeter on 9 cm pikem kui selle eelkäija GE90 ventilaator. Sellega on uue mootori kogupikkus 339 cm. Mootori diameeter on 442 cm, mis on umbes sama suur kui Boeing 737 kere diameeter. Ventilaatori labade arvu on vähendatud ning GE9X kasutab 16 laba varasema 22 asemel. Mitu komponenti on valmistatud uuest komposiitmaterjalist ning 6 erinevat komponenti on 3D-prinditud. See tähendab, et hoolimata GE9X suurusest, ei kaalu see palju rohkem kui eelkäija GE90. Uue mootori nominaalset tõukejõudu on suurendatud 13 kN võrra. GE9X testimiseks ei saanud kasutada olemasolevaid katserajatisi, mistõttu tuli selle katsetamiseks ehitada täiesti uus rajatis. Esialgsed maapealsed testid mootori prototüübiga tehti 2016. aasta aprillis ning jäätumistestid 2017. aasta talvel. 2017. aasta maikuus tehti esmased testid teise toodetud mootoriga. Lennutestid olid planeeritud 2017. aastasse, kuid mitme probleemi tõttu lükkus esimene test 2018. aasta märtsikuusse. Lende testiti Boeing 747 lennukiga, mis tuli mootorite suuruse tõttu ümber ehitada. Esimene lend Boeing 777-9 lennukiga oli planeeritud 2019. aasta lõppu, kuid uute probleemide tõttu lükkus test edasi järgmisse aastasse. Esimene testlend Boeing 777X lennukiga toimus 2020. aasta 25. jaanuaril ning see kestis 3 tundi ja 52 minutit. General Electric loodab GE9X sertifikaadi kätte saada 2020. aasta jooksul. GE Aviation. "https://www.geaviation.com/commercial/engines/ge9x-commercial-aircraft-engine". geaviation.com. Vaadatud 16.06.2020. Kellner, Tomas. https://www.ge.com/reports/its-official-guinness-world-records-certifies-ge9x-as-the-worlds-most-powerful-jet-engine/. ge.com. 12.07.2019. Vaadatud 16.06.2020 Alcock, Charles. https://www.ainonline.com/aviation-news/air-transport/2013-06-16/ge-pushes-envelope-ge9x-new-boeing-777. ainonline.com. 16.06.2013. Vaadatud 16.06.2020 GE Aviation. https://web.archive.org/web/20200616105030/https://trends.aeroexpo.online/project-72549.html. trends.aeroexpo.com. Vaadatud 16.06.2020. Centre for Aviation. https://centreforaviation.com/news/ge-aviation-expects-to-certify-ge9x-later-in-2020-973697. 05.02.2020. Vaadatud 16.06.2020.
Andris Ameriks

Andris Ameriks (sündinud 5. märtsil 1961 Jūrmalas) on Läti poliitik. Ta on 2019. aastast Euroopa Parlamendi liige. Ta sündis aastal 1961 Jūrmalas. Ta on õppinud Jūrmala 1. Keskkoolis. Aastal 1984 lõpetas ta Riia Polütehnilise Instituudi automatiseerimise ja arvutitehnika teaduskonna insener-süsteemitehniku ​​kvalifikatsiooniga, aastal 1987 lõpetas ta Läti Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna majandusteaduse erialal. 1980. aastatel oli ta Riia Polütehnilise Instituudi komsomolisekretär. Esimestel aastatel pärast Läti iseseisvuse taastamist asutas ta ettevõtte Letonija, mis andis laene, mille intressimäär oli kuni 35% aastas, ostis erastatud kinnistuid, otsis neile ostjaid, aitas inimestel vara sissenõudmise dokumente korrastada. Selle aja jooksul sai Andris Ameriks miljonäriks. Aastal 1993 pääses ta seimi liikmeks Rahva Üksmeele Partei nimekirjas. Andris Ameriks Euroopa Parlamendi kodulehel
Aet Süvari

Aet Süvari (sündinud 30. septembril 1977) on eesti spordiajakirjanik. Ta on lõpetanud 1995. aastal Tallinna 7. keskkooli, 1999. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal ja 2005. aastal Edinburghi Napieri ülikooli ajakirjandusosakonna magistriõppes. Töötanud aastatel 1999–2004 Eesti Ekspressis toimetajana, 2005–2006 Šotimaa nädalalehes Fife Free Press reporterina, 2007–2008 ETV jalgpallisaate “Lisaaeg” saatejuhi ja toimetajana. 2006. aastast töötas Eesti Päevalehe sporditoimetusse. 2014. aastast töötab ta Eesti Rahvusringhäälingu sporditoimetuses. Ta on Hispaania jalgpallikoondise poolehoidja ja mänginud ise aastatel 1999–2000 FC Fauna jalgpallinaiskonnas. Kahasse Kertu Ruusiga ilmus 1995. aastal luulekogu "Aeg jookseb. Lilled vangile". Andrus Nilk ja Aet Süvari liitusid ERRi sporditoimetusega, ERR, 2. detsember 2014 Kristjan Roos, Aet Süvari – spordiajakirjanik, kelle süda tuksub jalgpalli rütmis, Õhtuleht, 5. juuli 2018 Külli-Riin Tigasson. Aet Süvari – spordipõlgurist jalkaajakirjanikuks 06.07.2016. [1]
Ed Sullivan

Edward Vincent Sullivan (28. september 1901 New York – 13. oktoober 1974 New York) oli Ameerika Ühendriikide telesaatejuht ja ajakirjanik. 1919. aastal töötas ta lühikest aega ajalehes The Hartford Post, misjärel asus tööle ajalehe The New York Evening Mail toimetusse, kuhu jäi kuni väljaande sulgemiseni 1923. aastal. 1923–1927 tegi ta kaastööd uudisteagentuuridele ja väljaannetele Associated Press, The Philadelphia Bulletin, The Morning World, The Morning Telegraph, The New York Bulletin ja The Leader. 1927–1929 töötas ta ajalehe The Evening Graphic toimetuses, algul spordiajakirjanikuna ja seejärel sporditoimetajana. 1929. aastal asus ta tööle ajalehe The New York Daily News kolumnistina. Selle töö kõrvalt juhtis ta raadiosaateid raadiojaamas WABC, mis hiljem sai nimeks WCBS. 1948. aastal asus ta telejaamas CBS juhtima telesaadet "Toast of the Town", mis 1955. aastal nimetati "The Ed Sullivan Show'ks". Saade oli eetris kuni 1971. aastani. Tähelepanuväärsed olid Elvis Presley esinemine saates 6. jaanuaril 1957 ja ansambli The Beatles esinemine 9. veebruaril 1964. Ed Sullivan Find a Grave TV host Ed Sullivan born : September 28 This Day in History
Valgerähn

Valgerähn (Melanerpes candidus) on linnuliik rähnlaste sugukonnast. Linnu kehapikkus on 24–27 cm. Kaal on 98–136 g. Valgerähn on levinud Lõuna-Ameerikas Andidest ida pool (Suriname, Prantsuse Guyana, Brasiilia, Boliivia, Paraguay, Uruguay ja Argentina). Valgerähn andmebaasis eElurikkus
Maanaine

Maanaine oli Akadeemilise Põllumajandusliku Seltsi kodumajanduse ajakiri, mis ilmus aastatel 1940–1941 ajakirja Taluperenaine järglasena. Ajakiri ilmus kord kuus. Ajakirjaga olid kaasas lõikelehed. Ajakirja vastutav toimetaja oli Veera Kõpp, tegevtoimetaja Kai Lukk, käsitööosa toimetaja Helme Toomaste. Toimetus asus 1940. aastal Tartus Akadeemilise Põllumajandusliku Seltsi ruumides Peeter Põllu 5. Üks number maksis 1940. aastal 1 rubla ehk 80 senti. 1941. aasta jaanuarinumbri esikaas on punane ja päismikus on määratlus "ühiskondlik, poliitiline ja kirjandus-kultuuriline ajakiri"; numbri väljaandja oli EK(b)P KK. Vastutava toimetaja kohusetäitja oli siis Ellinor Rängel. Üksiknumber maksis 75 kopikat. 1941. aasta juuninumber oli Eesti NSV vapiga. Maanaise toimetus asus siis Tartus Ülikooli tn 9-2. Tegevtoimetaja kohusetäitja oli siis Helene Kenn. Üksiknumber maksis 1 rubla.
Biała

Biała (ka Biała Prudnicka, saksa Zülz, sileesia Biołŏ) on linn Poolas Opole vojevoodkonnas Prudniki maakonnas, Biała valla halduskeskus. Biała kesklinn asub Tšehhi piirist ligi 7 km kaugusel, Prudnikist ligi 10 km kirdes. Asulat on esmamainitud 1225. aastal, linnaõigused sai 1311. aastal. 1544. aastal hävis linn suures tulekahjus peaaegu täielikult. Kolmekümneaastases sõjas rüüstati linna mitmel korral. Suured tulekahjud olid ka aastatel 1791 ja 1793. 1945. aastal läks Biała Saksamaa koosseisust Poolale. Biała (woj. opolskie). Local history Virtual Shtetl
Elin Tober

Elin Tober (11. märts 1942 Tallinn – 11. juuni 2020) oli eesti skulptor. Tober sündis Tallinnas, ent pere kolis peagi Raplamaale. Ta õppis Velise algkoolis, Valgu seitsmeklassilises koolis ja Tartu 7. 7kl koolis. 1957. aastal astus ta Tartu Kunstikooli skulptuuriosakonda, kus õppis kuni 1962. aastani. Kunstikooli lõpetamise järel suunati ta tööle Vaeküla internaatkooli, kus ta töötas joonistusõpetaja ja kasvatajana. 1963. aastal kolis Tober Tallinna, astus 1965. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi skulptuuriosakonda ning lõpetas kuueaastase stuudiumi skulptorina 1971. aastal cum laude. Aastatel 1971–1981 töötas Tober Eesti Dolomiidis kunstniku ja kivitahujana, kus töötas muuhulgas välja dekoratiivskulptuuride ja -vormide kavandeid. Näitustel esinemist alustas ta 1972. aastal mitmesuguses tehnikas portreeskulptuuride ja kompositsioonidega. 1977. aastal esines ta Moskvas toimunud suurnäitusel "Maa noorus". Tema isikunäitused on toimunud Tallinna Kunstihoone galeriis 1977. ja Tartu Kunstnike Majas 1987. aastal, lisaks on tema tööd olnud esindatud paljudel programmilistel ja kuraatorinäitustel. Toberi viimaseks näituseks jäi "Naiskunstnikud Pallasest" Kõrgema Kunstikooli Pallas galeriis Noorus Tartus 2019. aastal, kus ta esines koos omaaegsete õpingukaaslastega. Eesti Kunstnike Liidu liige aastast 1978. "Piigad pingil", puit, 1973 (Tartu Kunstimuuseum) "Ema portree", pronks, 1976 (Eesti Kunstimuuseum) "Marje", pronks, 1982 (Eesti Kunstimuuseum) Jüri Sillarti portreepea, pronks, 1982 (Balti Filmi-ja Meediakool) Peet Areni portreepea, pronks marmoralusel, 1982 (Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum) Tamara Ditmani pronkspea graniidil, 1983 (Eesti Kunstimuuseum) "Suri skulptor Elin Tober". ERR. 16.06.2020.
Bubanza provints

Bubanza provints on Burundi 1. järgu haldusüksus, üks 17 provintsist. Provints piirneb läänes Kongo DV-ga. Põhjas ja loodes piirneb Cibitoke provintsiga, idas Kayanza ja Muramvya provintsiga ning lõunas Bujumbura maaprovintsiga. Provintsi pindala on 1089 km². Elanike arv oli 2008. aasta andmetel 338 023.
Kaugushüppe Eesti meistrivõistluste medalivõitjad

Kaugushüppe Eesti meistrivõistluste medalivõitjad.
Kõlaräästas

Kõlaräästas ehk kõlakatus (saksa keeles Schalldeckel) on kantsli kohal asetsev baldahhiinitaoline katus, mis võib toetuda vabalt seisvaile tugedele või isegi rippuda, kuid mis enamasti on kinnitatud kantsli kohal seina külge. Kõlaräästa ülesanne on peegeldada kantslis jutlustaja häält allapoole koguduse suunas. 15. sajandi hilisgooti vormides kantsel ja kõlaräästas Waiblingeni Miikaeli kirikus Rippuv kõlaräästas Freibergi toomkiriku Tulbikantslil Kivist barokne kõlaräästas Gnigli kirikus Austrias Barokne kõlaräästaga kantsel Santo Domingo kirikus Mehhikos Metallist kõlaräästaga kivikantsel Vilniuse Peetruse ja Pauluse kirikus Nelinurkse baldahhiini kujuline kõlaräästas Santa Maria da Feira Püha Martini kirikus Argoncilhes Portugalis Otepää kiriku uusgooti kantsel ažuurse torni kujulise kõlaräästaga Pühavaimu kiriku kantsli barokne kõlaräästas http://www.keeleveeb.ee/dict/speciality/art/dict.cgi?word=sv1319