laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Saksa ordu kõrgmeister

Saksa ordu kõrgmeister (saksa keeles Hochmeister) on Saksa ordu kõrgeim ametnik. Kõrgmeister on ordu juht, kelle valib generaalkapiitel. Teistes vaimulikes rüütliordudes nimetatakse sellist ametnikku suurmeistriks (magister generalis). Saksa ordu puhul on ladinakeelne nimetus sama, kuid teistes keeltes kasutatakse enamasti saksakeelse Hochmeister'i tõlget. Esimest Saksa ordu meistrit on nimetatud 1199. aastal, enne seda olid ametis hospidalivennaskonna ülemad. Nimetus "kõrgmeister" juurdus eelkõige Hermann von Salza pikal ametiajal (1209–1239). 1525. aasta järel, kui kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern ordu peamised valdused Preisimaal sekulariseeris, võttis Saksa meister Walter von Cronberg enda nimetuseks "kõrgmeistrikoha administraator", mistõttu aastatel 1530–1929 nimetati ordujuhte kõrg- ja Saksa meistriteks (Hoch- und Deutschmeister, nimetus muutus ametlikuks 1834. aastal). 1929. aastal muutus Saksa ordu sõjalisest rüütliordust puhtalt vaimulikuks. Alates sellest ajast on kõrgmeistri ametikoht olnud eelkõige kõrgvaimuliku oma, lisaks orduvendadele on kõrgmeister ka Saksa ordu nunnade kõrgeimaks ülemaks. Kõrgmeistril on abtipühitsus, aga tal on ka piiskopisau ja mitra ning õigus piiskoplikku riietust kanda. Ta allub otse paavstile. Alates 2010. aastast on Saksa ordu kõrgmeistril ka kindralabti tiitel. Saksa ordu kõrgmeistrite loend Saksa ordu kõrgmeistrite ajalugu Saksa ordu kodulehel (saksa keeles)
Sarlakpunane keramalva

Sarlakpunane keramalva (Sphaeralcea coccinea) on kassinaeriliste sugukonda keramalva perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Sarlakpunase keramalva ladinakeelne perekonnanimi on liitsõna, mis on saadud kreekakeelsetest sõnadest σφαῖρα (sphaira) 'kera; kerapind' (ladina keeles sphaera) ja ἀλκέα (alkea; ladina keeles alcea) 'rooskassinaeris', pidades silmas vilja kerakujulisust. Ladinakeelne liigiepiteet on ladinakeelse sõna coccineus ('sarlakpunane') naissoovorm. Madal, 10–30 cm kõrgune lõhekarva või telliskivipunase keraja õisikuga taim, mis on tihedalt kaetud hõbedaste tähtjate karvakestega. Hõbehalli varjundiga lõhised lehed on vahelduvad. Levila tuumikosas õitseb juunist augustini. Sarlakpunase keramalva levila põhjapiir ulatub Briti Columbia lõunaosast läänes Manitoba lõunaosani idas. Levila lõunapiir ulatub Lääne-Iowa, Lääne-Texase, Arizona ja Oregonini. Põhja-Ameerika rohtlates kõikjal levinud, kuivemates preeriapiirkondades ja teeäärtes tavaline. Enam levinud kuivemas madalrohupreerias. Sarlakpunane keramalva on kuivalembene ja väga põuakindel taim, mille arvukus põuatingimustes suureneb. Lewis & Short Lewis & Short Fernald, Merritt L. 1950. Gray's manual of botany. Kaheksas trükk. New York: American Book Company. Lk. 1003. Johnson, James R. ja Gary E. Larson. 1999. Grassland Plants of South Dakota and the Northern Great Plains: a field guide with color photographs. Brookings, SD: South Dakota State University. lk. 206. <gallery> Pilt:Sphaeralcea coccinea2.jpg|Sarlakpunane keramalva juuni alguses Fort Unionis Pilt:Sphaeralcea coccinea3.jpg|Sarlakpunane keramalva juuni alguses Fort Unionis
Veljo Käsper

Veljo Käsper (13. mai 1930 Tallinn – 16. märts 1982 Tallinn) oli eesti filmilavastaja. Keskkooli lõpetamise järel töötas ta õpetajana ja oli komsomolitööl Tartus. 1964. aastal lõpetas Veljo Käsper Moskvas Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi režiiteaduskonna Lev Kulešovi meistriklassi. Alates 1960. aastast töötas ta Tallinnfilmis dokumentaalfilmide, kinoringvaadete ja mängufilmide režissöörina. Enamik Veljo Käsperi filmidest langes küll terava kriitika alla, kuid ta oli väga omanäoline looja ning filme "Viini postmark", "Gladiaator" ja "Aeg elada, aeg armastada" saatis küllalt suur publikumenu. "Roosa kübar" (1963) (lühifilm) "Supernoova" (1965) "Tütarlaps mustas" (1966) "Viini postmark" (1967) "Gladiaator" (1969) "Tuulevaikus" (1970) "Väike reekviem suupillile" (1972) "Ohtlikud mängud" (1974) "Aeg elada, aeg armastada" (1976) "Pihlakaväravad" (1981) https://www.efis.ee/et/filmitegijad/inimene/id/36987 Õie Orav. Tallinnfilm. II, Mängufilmid 1977-1991. Tallinn, 2004, lk. 709 IMDb: Veljo Käsper Tartumaa komsomoliveteranide kokkutulekul vestlevad (vasakult) Puhja sovhoosi direktor Jaan Lummo, „Tallinnfilmi“ režissöör Veljo Käsper ja Tartu siseasjade osakonna ülema asetäitja Voldemar Rose. 17. veebruar 1976.
Alpi kortsleht

Alpi kortsleht (Alchemilla alpina) on roosõieliste sugukonda kortslehe perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Alpi kortsleht moodustab kuni 15 cm kõrguse ja 60 cm laiuse puhmiku. Kaarjalt tõusvale varrele kinnituvad ümarad alt karvased hõbedase varjundiga lehed. Tihedateks õiekeradeks koondunud õitest moodustunud pöörisjad õisikud on rohekaskollased ja lõhnavad. Eestis kasvatatakse teda kultuuris. Alpi kortsleht eelistab huumusrikast parasniisket mulda, kasvab nii päikese käes kui ka varjus. Ta sobib kasvatamiseks püsilillepeenras, kiviktaimlas ja pinnakattetaimena kuivadel nõlvadel. Võib kasutada ka lõikelillena ning kuivatada. Alpi kortsleht andmebaasis eElurikkus
Jüri Müür

Jüri Müür (7. jaanuar 1929 Tartu – 17. november 1984 Tallinn) oli eesti filmilavastaja. 1960. aastal lõpetas Jüri Müür Üleliidulise Riikliku Kinematograafiainstituudi ja asus tööle Tallinna Kinostuudios. Tema viimane töökoht oli Eesti Kinoliit, kus ta oli vanemkonsultant. "Ühe küla mehed" (1961) "Põrgupõhja uus Vanapagan" (1964) (koos Grigori Kromanoviga) "Me olime kaheksateistkümneaastased" (1965) (ka "Me olime 18-aastased") "Kirjad Sõgedate külast" (1966) "Inimesed sõdurisinelis" (1968) "Hõbelaev" (1973) "Reigi õpetaja" (1977) Tema onupoeg oli Märt Müür. Jüri Müür (nekroloog). Sirp ja Vasar, 23. november 1984 http://www.efis.ee/et/inimesed/id/8459/biograafia Jüri Müür andmekogus IMDb (inglise)
Kanaperse

Kanaperse on mitme taime rahvapärane nimetus: karikakar harilik nurmenukk teekummel
Leida Laius

Leida Laius (26. märts 1923 Horoševo küla, Kingissepa maakond, Venemaa – 6. aprill 1996 Tallinn) oli eesti filmilavastaja. 1950. aastal lõpetas Leida Laius Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi. 1951–1955 oli ta V. Kingissepa nimelise RAT Draamateatri näitleja. Alates 1960. aastast töötas ta stuudios Tallinnfilm. 1962. aastal lõpetas Leida Laius Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi (VGIK) režii alal. Diplomitööna esitas Laius lühifilmi "Õhtust hommikuni". 1995 Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind Jüri Sillart on teinud Leida Laiusest dokumentaalfilmi "Leida lugu" (OÜ Kairiin, 2002, 63 minutit). 2023. aasta 26. märtsil avati Tallinnas Lembitu pargis Leida Laiuse 100. sünniaastapäeva puhul tema mälestuspink . "Õhtust hommikuni" (1962) (lühifilm) "Mäed kui valged elevandid" (1963) "Mäeküla piimamees" (1965) "Libahunt" (1968) "Ukuaru" (1973) "Kõrboja peremees" (1979) "Naerata ometi" (1985) (koos Arvo Ihoga) "Varastatud kohtumine" (1988) "Sündis inimene" (1975) "Lapsepõlv" (1976) "Jäljed lumel" (1978) "Kodulinna head vaimud" (1983) http://www.efis.ee/et/inimesed/id/1409 Kiisler, Vilja (24. märts 2023). "Vabastage Leida Laius!". Eesti Päevaleht. Vaadatud 24. märtsil 2023. "FOTOD | Lembitu pargis avati Leida Laiusele pühendatud pink". Eesti Päevaleht. 26. märts 2023. Vaadatud 26. märtsil 2023. https://www.efis.ee/et/filmiliigid/film/id/268/ Olev Remsu, "Aastad ja filmid. Essee Leida Laiusest" – Teater. Muusika. Kino 1986, nr. 11, lk 20–33. Olev Remsu "Laps on püha. Teine essee Leida Laiusest", Teater. Muusika. Kino 2023, nr 7. Leida Laius andmekogus IMDb (inglise) Leida Laius Eesti filmi andmebaasis Verni Leivak "Filmirežissöör Leida Laius pidanuks täna 80. sünnipäeva" Õhtuleht, 26. märts 2003 Andres Laasik "Leida Laius Eduard Vilde abil eesti naist uurimas" ( (filmi "Mäeküla piimamees" kohta) Eesti Päevaleht, 21. aprill 2006
Teatri väljak

Teatri väljak on haljasala Tallinna kesklinnas Estonia puiestee ja Rävala puiestee vahel. Väljaku pindala on umbes 1,6 ha. Varem oli selle nimi Eesti Punaste Küttide väljak vastavalt Tallinna Linna RSN Täitevkomitee otsusele 24. novembrist 1972. Väljak sai nime seoses Eesti punakaartlaste mälestusmärgi avamisega haljasala lääneservas asuva pangahoone ees. Tallinna Linnavalitsuse otsusega 4. oktoobrist 1991 nimetati objekt ümber Teatri väljakuks. 1985. aastal valmis Eesti Punaste Küttide väljaku lääneküljel EKP Keskkomitee vabariiklik poliitharidusmaja. Sakala keskuse asemele ehitatud Solarise keskus avati 2009. aastal. Punaste Küttide väljak, Võrus ja Läti Punaste Küttide väljak Riias. Tallinn: lühientsüklopeedia (Tallinn: Valgus, 1979 (Tallinn: Punane Täht), lk 183. Eesti Keele Instituudi kohanimeandmebaas
Marivars

Marivars on mitme taime rahvapärane nimetus: rabamurakas, põldmurakas.
Põldvääne

Põldvääne on mitme taime rahvapärane nimetus: rabamurakas; põldmurakas.
Karumarjad

Karumarjad on mitme taime rahvpärane nimetus: rabamurakas põldmurakas
Residents

Residents on valitsuse, riigipea, suursaadiku või mõne muu kõrgema aukandja ametlik asukoht või elupaik. Näiteks Eesti Vabariigi valitsuse residents asub Tallinnas Toompeal aadressil Rahukohtu 3. Eesti Vabariigi presidendi residents, milleks on talle Vabariigi Presidendi ametihüve seadusega ette nähtud ametikorter, asub Tallinnas Kadrioru administratiivhoones. Mitte iga kõrgema ametiisikuga seotud asupaik ei ole residents. Näiteks president Toomas Hendrik Ilvese Ärma talu ei olnud presidendi residents, vaid presidendi kodu, kus ta elas töökohustustest vabal ajal. Presidendi kantselei: Ärma ei ole presidendi residents. Postimees, 31. juuli 2007.
Patrick Kane

Patrick Timothy Kane Jr. (sündinud 19. novembril 1988 Buffalos New Yorgi osariigis) on Ameerika Ühendriikide elukutseline jäähokimängija. Praegu mängib ta NHL-i klubis Detroit Red Wings ründajana paremäärel. 2007. aastal valiti ta NHL-i draft '​is Blackhawksi poolt esimese valikuna. Oma esimesel hooajal NHL-is valiti ta liiga uustulnukaks. Blackhawksis mängis Kane kokku kuusteist hooaega. Aastatel 2010, 2013 ja 2015 võitis ta Blackhawksiga Stanley karika. Tema resultatiivseim hooaeg oli 2018/19, mil tal kogus 110 punkti (44+66). Enim väravaid lõi ta hooajal 2015/16 (46). 2023. aasta veebruaris kaubeldi Kane Blackhawksist New York Rangersi. Seal mängis ta vaid kuni hooaja lõpuni. 2023. aasta novembris sõlmis ta üheaastase lepingu Detroit Red Wingsiga. Seal asus ta mängima oma endise Blackhawksi meeskonnakaaslase Alex DeBrincatiga. Karjääri jooksul on ta NHL-is pälvinud väljalangemismängude väärtuslikumale mängijale antava Conn Smythe Trophy (2013), põhiturniiri resultatiivseimale mängijale antava auhinna Art Ross Trophy (2016), põhiturniiri silmapaistvamale mängijale antava Ted Lindsay Awardi (2016) ja hooaja väärtuslikumale mängijale antava Hart Memorial Trophy (2016). NHL-i tähtede mängul on ta osalenud kokku üheksa korda. 2017. aastal valiti NHL-i ajaloo saja parima mängija sekka. 2020. aasta jaanuaris jõudis Kane kõige noorema Ameerika mängijana NHL-is 1000. resultatiivsuspunktini. USA jäähokikoondise koosseisus võitis Kane 2010. aasta taliolümpiamängudel hõbemedali ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali. "Kane goes to Rangers in 3-team trade with Blackhawks, Coyotes". NHL. NHL. 1. märts 2023. Vaadatud 1. märtsil 2023. Roth, Thomas (28. november 2023). "Red Wings sign Patrick Kane to one-year contract". NHL.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. november 2023. Vaadatud 29. novembril 2023.  Patrick Kane – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Patrick Kane NHL.com lehel Patrick Kane hockeydb.com lehel Mall:Stanley karikas 2010 Mall:Stanley karikas 2013
Olav Neuland

Olav Neuland (29. aprill 1947 Viljandi – 21. mai 2005 Anija vald, Harju maakond) oli eesti filmilavastaja. "Tuulte pesa" (1979) "Corrida" (1982) "Reekviem" (1984) "Hundiseaduse aegu" (1984) "Näkimadalad" (1988) (lühisari) Olav Neuland andmekogus IMDb (inglise)
Postiteenistus

"Postiteenistus" (inglise keeles Going Postal) on Terry Pratchetti Kettamaailma sarja 33. raamat. 2004. aastal avaldatud teoses astub esimest korda üles suli Niiske von Lipwig. Eesti keeles ilmus Postiteenistus Varraku kirjastuselt 2009. aastal Allan Eichenbaumi tõlkes. 2010. aastal tehti kirjandusteose põhjal kaheosaline telesari. Niiske von Lipwig. Ankh-Morporki postiülem. Patriits Vetinari. Ankh-Morporki valitseja. Adora Belle Kallike. Golem Trusti juhataja. Sirus Kullatis. Klaksikompanii (Grand Trunk Company) juht. golem Pump 19. Niiske kriminaalhooldaja. noorempostiametnikud Penn ja Stanley Going Postal (romaan aastast 2004). Ulmebaas Iris Jeletski. Postiteenistus. Ulme.ee, 11.mai 2009 Terry Pratchett – Postiteenistus (2009). Blogi loterii, 7 juuli 2009 Terry Pratchett "Postiteenistus." Blogi Hobilaegas, 5. detsember 2010
Pöial-Liisi (audioraamat)

"Pöial-Liisi" on Eesti heliraamat, mis anti välja 2010. aastal. Hans Christian Anderseni sama nimelise muinasjutu muusikalise kuuldemängu autor ja lavastaja on Venno Loosaar. Üks vana naine läheb nõia juurde lapsesaamise asjus nõu küsima ja mis sellest kõigest edasi saab Konnad viivad magava Pöial-Liisi vesiroosi lehele ja mis sellest kõigest edasi saab Kalakesed kuulevad Pöial-Liisi nuttu ... Põrnikas viib Pöial-Liisi oma koju ... Pöial-Liisi elab üksinda terve suve metsas ... Pime mutt tuleb hiireemandale ning Pöial-Liisile külla ... Pöial-Liisi ravib pääsukese terveks ... Mutt tuleb Pöial-Liisile kosja ... Pääsuke viib Pöial-Liisi kaugele maale ... Pöial-Liisi kohtub lillehaldjate kuningaga ... Nõia laul Pöial-Liisi sündimise laul Konnamamma laul Põrnika laul Sügise laul Hiiremamma laul Muti laul Pöial-Liisi laul Pöial-Liisi nukrutsemise laul Lendamise laul Lõpuvalss Iiris Vesik – Pöial-Liisi Märt Avandi – Mutiisand, Lillehaldjas, Kala Maria Soomets – Naine, Hiireemand, Põrnikas Taavi Tõnisson – Nõid, Pääsuke, Põrnikas Anti Kobrin – Kärnkonnamamma, Kala, Põrnikas Venno Loosaar – Kärnkonnapoeg, Põrnikas, Tuul Eleonor Traute Plagemann (nelja aastane) – jutustaja Ain Varts – kitarrid Margus Kappel – klahvpillid Ivo Varts – löökpillid Raul Vaigla – basskitarrid Johanna Mängel – tšello Simmu Vasar – trompet Meero Muusiku lapsed Anu Lõhmuse juhendamisel teavik Pöial-Liisi (audioraamat) E-kataloogis ESTER Marko Tiidelepp. Uus plaat: "Pöial-Liisi". Lastekas, 14. november 2010
Iiris Vesik

Iiris Vesik (sündinud 16. juulil 1991) on eesti laulja ja näitleja. Ta lõpetas 2010. aasta kevadel Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Vesik osales lapsepõlves 2007. aastal mitmel lauluvõistlusel ("Tähtede laul" 1. koht, "Kaks takti ette" 2. koht). 2007. aastal sai alguse koostöö muusikaprodutsent Ago Teppandiga. 2013. aastal ilmus koostöös Universaliga "Chinaberry Girl" EP. 2016. aasta suvi tõi endaga kaasa kirjastuslepingu Universali muusikakirjastusega Stockholmis. Viimastel aastatel on Iiris viibinud Londonis ning õppinud Goldsmith University of Londonis. Londonis loodud EP-d "Hope" kiitsid muusikaajakirjad nagu Pigeons and Planes, The Line of Best Fit, The Clash Music, The 405, Complete Music Update ja i-D. 2008. aasta Eurolaulul jõudis tema esitatud laul "Ice-cold Story" (autor Riine Pajusaar) 2. kohale. 2010. aasta Eesti laulul osales ta looga "Astronaut" (autorid Iiris Vesik ja Ago Teppand) ning saavutas 4. koha. Iiris & Agoh pääsesid 2018. aasta Eesti Laulu finaali looga "Drop That Boogie". "Pöial-Liisi" (audioraamat); Pöial-Liisi osatäitja "The Magic Gift Box" (Oy Emi Finland AB, 2012) "Weirdo" (Oy Emi Finland AB, 2012) "Tigerhead" (Oy Emi Finland AB, 2013) "Chinaberry Girl" (Oy Emi Finland AB, 2013) "Hope" (Iris, 2016) "Ice-cold Story" (2008) "Alien" (Rockhouse, 2008) "Astronaut" (Ago Teppand, 2010) "Melyse" (EMI Music Finland, 2011) "Iridescent Love" (Dreamweaver, 2015) "Stranger" (Dreamweaver, 2017) "Drop That Boogie" (Sony Music Entertainment Finland Oy, 2017) "Wild Unknown Thing" (Made In Baltics, 2018) "Star" (Made In Baltics, 2018) 2010 – Skype'i auhind – 1. koht 2013 – Eesti Muusikaauhinnad – Aasta naisartist (ning nomineeritud veel neljas auhinnas) 2014 – Eesti Muusikaauhinnad – Aasta muusikavideo – "Tigerhead" Miks Iiris Vesik edasi õppima ei läinud? Õhtuleht, 5. september 2010 Iiris Vesik. Kaks takti ette: Lauljad. Elu24, 8. november 2007 Meelis Kapstas. Pisike Björk ehk midagi head. NaisteMaailm, 11. detsember 2007 Teele Teder. Iiris Vesik ei viitsi koolivaheajal puhata. Naised, 15. august 2008 Kadi Aavik. Iiris Vesik: õppimiseks pidin kodunt jalga laskma. Naised, 17. juuni 2010 Filmiküsitlus - Iiris Vesik. Blogi Trash Can Dance, 14. juuli 2010 Iiris: tüdrukulik ja veits K-pop ja anime meets gängsta. Rada7, 2. juuli 2013 Iiris Vesik Facebookis Iiris Vesik Twitteris Iiris Soundcloudis Iiris andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles)
Vassili Võrk

Vassili Võrk (varem ka venepäraselt Verk; 22. september 1898 Uuemõisa vald, Saaremaa – 2. mai 1977 Tallinn) oli eestlasest Nõukogude Liidu sõjaväelane, polkovnik. Vassili Võrk sündis Ivan ja Juliana Võrgu perekonnas. Tsaariajal rändas perekond Venemaale. Enne Punaarmeesse mobiliseerimist elas Stalingradi oblastis Venemaal, omandas lukksepa elukutse. 1944. aastal oli Võrk 8. Eesti Laskurkorpuse 7. Eesti Laskurdiviisi 354. Laskurpolgu ülem. 354. Laskurpolgu eelsalk eesotsas polguülem Vassili Võrguga jõudis esimeste hulgas 22. septembril 1944 sakslastest maha jäetud Tallinna. Kohe pärast Tallinna vallutamist Punaarmee poolt oli ta kolm päeva Tallinna komandant. Vassili Võrk maeti 5. mail 1977 Tallinna Metsakalmistule. Arbu tänav Tallinnas kandis aastatel 1979–1995 Vassili Võrgu nime. Tallinna 3. Keskkool (praegu Tallinna Lilleküla Gümnaasium) kandis pikka aega Vassili Võrgu nime. Tallinna aukodanik (1975) ENE 8. kd, Tallinn 1976 Muudatused Tallinna tänavanimistus 1987-2011 / Changes in the street names of Tallinn 1987-2011 Tallinna Linnavalitsuse koduleht. Aukodanikud EESTLASED VENE SÕJAVÄES 1940-1945. Kolmas osa (Selmet–Üüde); lk 601 // Eesti Represseeritute Registri Büroo, Leo Õispuu, Tallinn, 2011; ISBN 978-9985-9914-4-2 Mart Laar. Saaremaa 1944. Eesti laskurkorpuse kannatuste rada. Kirjastus Varrak 2010. Reinsalu: okupeerijad ei saa olla linna aukodanikud // Eesti Päevaleht, 16. mai 2004
Sulev Keedus

Sulev Keedus (sündinud 21. juulil 1957 Tallinnas) on eesti filmilavastaja. Keskhariduse omandas Sulev Keedus Tallinna 37. Keskkoolis. 1979. aastal lõpetas ta Ed. Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhina ja 1989. aastal Moskvas Kõrgemad Režissööride ja Stsenaristide Kursused mängufilmide režissöörina. Ta töötas 1977–1982 režissööri ja operaatori assistendina Eesti Telefilmis, seejärel Seppo kliinikus fotolaboratooriumi juhatajana. 1984. aastast on Sulev Keedus vabakutseline filmitegija. Ta oli üks 1998. aastal asutatud stuudio F-Seitse OÜ asutajatest. 2022. aasta seisuga on ta pälvinud viis Neitsi Maalit – Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi auhinda. Nii palju Neitsi Maalisid pole ühelgi teisel filmitegijal. 1981 "Metsade taga" (dokumentaalfilm) 1982 "Luigeluum" (dokumentaalfilm) 1983 "Võrokese" (dokumentaalfilm) 1985 "Fueteed Suures Teatris" (dokumentaalfilm) 1987 "Oktoober Kaunispe sadamas" (dokumentaalfilm) 1987 "Rahutaevas" (dokumentaalfilm) 1990 "Ainus pühapäev" (mängufilm) 1991 "Vaarao lapsed" (dokumentaalfilm) 1993 "In Paradisum" (dokumentaalfilm) 1998 "Georgica" (mängufilm) 2003 "A ja O" (12-osaline telesari eesti keele õpetamisest muulastele) 2003 "Somnambuul" (mängufilm) 2004 "Perekond" (dokumentaalfilm) 2005 "Tormise regi" (dokumentaalfilm Veljo Tormisest) 2007 "Jonathan Austraaliast" (dokumentaalfilm) 2011 "Kirjad Inglile" 2012 "Varesesaare venelased" (dokumentaalfilm) 2017 "Sõda" (dokumentaalfilm) 2017 "Mehetapja/Süütu/Vari" (mängufilm) 1993, 1998, 2003, 2007, 2012 Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi auhind 1994 Eesti Vabariigi kultuuripreemia ("In paradisum") 1998 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (koos Evald Aaviku ja Rein Kotoviga; mängufilm "Georgica") 1999 Eesti Vabariigi kultuuripreemia ("Georgica") (koos Madis Kõivu, Evald Aaviku, Rein Kotovi ja Roland Kolmaniga) 1999 Suure Vankri auhind 2000 stipendium "Ela ja sära" 2003 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (koos Rein Kotovi ja Katariina Lauguga; mängufilm "Somnambuul") 2004 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (parim dokumentaalfilm, "Perekond") 2005 Valgetähe V klassi teenetemärk 2007 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (parim dokumentaalfilm "Jonathan Austraaliast") 2008 stipendium "Ela ja sära" 2012 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (dokumentaalfilmi „Varesesaare venelased“ eest) 2017 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (aasta režissöör mängufilmi “Mehetapja / Süütu / Vari” ja dokumentaalfilmi “Sõda” eest) 2021 stipendium "Ela ja sära" https://www.efis.ee/et/inimesed/id/971/biograafia Aasta film Eesti Filmiajakirjanike Ühing Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Sulev Keedus andmekogus IMDb (inglise)
Liis Nimik

Liis Nimik (sündinud 30. oktoobril 1979 Tallinnas) on eesti filmimonteerija ja lavastaja. 11-aastaselt kolis ta perega Saaremaale. Pärast Kuressaare Gümnaasiumi lõpetamist õppis ta aastatel 1998–2002 Tallinna Tehnikaülikooli Kõrgemas Majanduskoolis. 2006–2011 õppis ta Balti Filmi- ja Meediakoolis montaažirežissööri erialal. 4. detsembril 2010 sai ta Kaljo Kiisa nimelise noore filmitegija stipendiumi dokumentaalfilmi "Helene elukool" eest, mis filmiti Maidla Põhikoolis 2009–2010. Liis Nimik Eesti filmi andmebaas KG vilistlane sai esimese noore filmitegija stipendiumi, Meie Maa, 7. detsember 2010 Ivika Laanet, Film õpetajast tõi Liis Nimikule noore filmitegija stipendiumi, Saarte Hääl, 13. detsember 2010
Kevin Korjus

Kevin Korjus (sündinud 9. jaanuaril 1993) on Eesti autosportlane. 2010. aastal võitis ta läbi aegade noorimana Vormel Renault Eurocup 2.0 sarja, millega tagas 2011. aastaks osalemise Vormel Renault 3.5 sarjas. 2011. aastal võitis ta kohe hooaja esimese sõidu Hispaanias ning sai 18 aasta 3 kuu ja 8 päeva vanuselt noorimaks Vormel Renault 3.5 sarja etapivõitjaks. Korjus võitis 2011 Vormel Renault 3.5 hooajal kokku 3 sõitu ning lõpetas üldarvestuses 6. kohal. 2011. aasta novembris testis Korjus Lotus Renault vormel-1 autot Abu Dhabis peetud noorte sõitjate testil. 2013. aastal sõitis Korjus GP3 sarjas Koiranen meeskonnas kus ta lõpetas üldarvestuses 7. kohal. Temal ja ta elukaaslasel Maarja Laidnal sündis veebruaris 2018 tütar Laureen. 27. september 2023 sündis paarile ka poeg[viide?]. Pärt Talimaa, Kevin Korjus võitis Renault’ Eurocupi sarja, Eesti Päevaleht, 20. september 2010 "Kevin Korjus istus täna vormel-1 masina rooli". Postimees. 16. november 2011. https://postimees.ee/section/80/4398075[alaline kõdulink] Kevin Korjus at Driver Database | Motorsport Kevin Korjus võitis Göteborgi kardivõistlusel esikoha, sport.err.ee, 8. juuni 2005 Kevin Korjus sai Rootsis kindla võidu, Eesti Päevaleht, 8. juuni 2005 Rotax Max Euro Challenge avaetapp, Delfi Autoleht, 25. märts 2006 Maarja Värv, Kevin Korjus võitis kardisõidu maailma karika, Postimees, 1. detsember 2007 Jaan Martinson, Kardiäss Kevin Korjus: "Madalamat sihti kui F1 pole mõtet seadagi.", Õhtuleht, 20. detsember 2007 Kevin Korjus võitis Soome meistrivõistlustel hõbeda, sport.postimees.ee, 7. september 2008 Toomas Vabamäe, Eesti kiireim üheksandik Kevin Korjus tunnistab vaid häid hindeid, Ärileht, 29. oktoober 2008 Aarne Mäe, Eesti parim noor vormelisõitja sõidab Aqva värvides, Virumaa Teataja, 25. november 2009 Sulev Vedler, Koolipoisist võidusõitja imeline edu, Eesti Ekspress, 24. september 2010 Biograafia ESBL-is