laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pūčkoriai

Pūčkoriai (poola keeles Puszkarnia) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Pūčkoriai piirneb kirdes Naujoji Vilniaga, idas Strielčiukaiga, lõunas Žemasis Pavilnysiga, läänes Leoniškėsega, loodes Lyglaukiaiga ja põhjas Kučkuriškėsega. Linnaossa jääb 63 meetri kõrgune Pūčkoriai paljand. Seal asub Pūčkoriai parkmets. Linnaosa jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Pūčkoriai maastikukaitsealale ja Tuputiškėse botaanilisele kaitsealale. Pūčkoriai linnamäe kõrgus on 18 meetrit, pindala 28x20 meetrit. See oli kasutusel XIV sajandini. Linnamäe jalamile jääb kiviaegne asulakoht. Linnaosa nimi tuleneb slaavi keeltest, sõnast puszkarnia, mis tähendab suurtükkide valutehast. Seda nimekuju on esmamainitud 1506. aastal. Omal ajal oli seal Leedu suurvürstide valukoda, kus valati suurtükke, ühtlasi katsetati neid Vilnia kallastel. Linnaosa on tekkinud samanimelise mõisa aladele. Mõis on pärit XIV sajandist ja kuulus XVII sajandini Leedu suurvürstidele. 1797. aastal läks see riiginõunik Loskarjovi omandisse, 1804. aastal Sidorovičiuste omandisse. Advokaat Stanislovas Sidorovičiuse ajal märgiti maha valduse piirid, rajati vesiveski, rajati uus mõisakompleksi viiv tee. Veel sajandi esimesel poolel said sealse valduse omanikeks Izmailskid. Stepan Izmailski rajas veskisse puitmassi tootmise, millest sai hiljem paberivabrik. Vabrik tootis puidumassi, paberit ja kartongi 1915. aastani, mil selle seadmed Saksamaale toimetati. 1905. aastal oli Puškarnia mõisas ja asulas 205 elanikku. 1921. aastal, mil piirkond oli Poola võimu all, omandas riik mõisalt 6 hektari suuruse ala. Sinna rajati maa-alused kindlustised, mis olid osa Vilniuse ümber rajatud suuremast kindlustiste kompleksist. Osa mõisa maid omandas raudtee. 1927. aastal ostis riik veel osa maad uue tee (Stepono Batoro g.) rajamiseks. 1929. aastal suri Olga Izmailska ja mõisa päris tema tütretütar Irena Romankevič, kelle valdusse see jäi Teise maailmasõjani. 1931. aastal oli Puškarnia mõisas 12 elanikku. Nõukogude perioodil mõis võõrandati, selle omanik küüditati aga Siberisse. Sõjas said mõisa hooned kannatada, vabrikuhoone põles maha. Sõja järel rajati häärberisse kohaliku sovhoosi kontorihoone. Izmailskite suguvõsa eestvedamisel on osad mõisa hooned tänapäeval restaureeritud. Muinsuskaitse all on Pūčkoriai linnamägi ja selle juures asuv asulakoht, samuti Pūčkoriai mõisa hoonetekompleks, sealhulgas mõisaomanike elamu, vesiveski varemed, ait, küün, lauda varemed ja teenijatemaja. Pūčkoriai Linnamägi Pūčkoriai paljand Vaade Pūčkoriai paljandilt https://www.geoportal.lt/map/ Jurkštas, Jonas. Vilniaus vietovardžiai. – Vilnius, 1985, p. 45. Гошкевич И.И. Виленская губернія: Полный списокъ населенныхъ мѣстъ со статистическими данными о каждомъ поселеніи, составленный по оффиціальнымъ свѣдѣниямъ. Вильна, 1905. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938. Vilnijos vartai "Leedu kultuurimälestiste register". Vaadatud 25. augustil 2021.
Kučkuriškės

Kučkuriškės on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Kučkuriškės piirneb idas Naujoji Vilniaga, lõunas Pūčkoriaiga, läänes Lyglaukiaiga, aga põhjas Rokantiškėsega. Vilnia jõel asub Rokantiškėse paisjärv. Seal asuvad Ažuolija parkmets ja Barsukynė mets. Linnaosa jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Ancučiai maastikukaitsealale. Linnaosa on tekkinud aastail 1823–2001 tegutsenud Kučkuriškėse paberivabriku juurde. Sellest põhja pool on elamukrundid. Muinsuskaitse all on Naujoji Vilnia tumulused, Kučkuriškėse ehk Naujoji Vilnia linnamägi ja Kučkuriškėse paberivabriku hoonetekompleks, sealhulgas administratiivhoone, tootmishoone ja esimene ladu. Kučkuriškės Linnamägi Naujoji Vilnia tumulused Paberivabriku administratiivhoone https://www.geoportal.lt/map/ "Leedu kultuurimälestiste register". Vaadatud 25. augustil 2021.
Rokantiškės

Rokantiškės (poola keeles Rekanciszki) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Rokantiškės piirneb idas Naujoji Vilniaga, lõunas Kučkuriškėsega, edelas Lyglaukiaiga, läänes Sapieginėga, loodes Mileišiškėsega ja kirdes Didieji Pupojaiga. Linnaossa jäävad Ažuolija parkmets ja Rokantiškėse parkmets, seal asub Rokantiškėse kalmistu. Linnaosa lõunapoolsem osa jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Ancučiai maastikukaitsealale. Keeleteadlane Jonas Jurkštas arvab, et linnaosa nimi tuleneb isikunimest, millele viitab lõpp -iškės. 1795. aastal kasutati nimekuju Rakancizski. Rokantiškėses asuvad Rokantiškėse linnuse varemed. Legendi kohaselt olevat selle rajanud XII sajandil vürst Alšis. Sealsed vürstid rajanud hiljem Halšany lossi. 1530. aastal läks linnus Bona Sforza valdusse, 12 aastat hiljem rajati linnuse juurde ka kirik. XVI sajandil oli ala Goštautaste valduses, XVII sajandil said ala omanikus Pacid. 1636. aastal rajati sinna paberivabrik. 1655. aastal põletasid Vene väed maha nii linnuse kui ka kiriku, hiljem neid enam ei taastatud. Linnuse ümbruskond oli linnaõigustega, kuigi ametlikult see linn ei olnud. XVI sajandil mainiti ka linnuse juures asuvat mõisa. 1798. aastal on mainitud linnuse kohale rajatud mõisa ja küla, kus oli 146 elanikku. Mõis kuulus Pacidele, hiljem Sapiehadele, veel hiljem sai sellest riigimõis. XIX sajandil eraldati sealse mõisa idapoolsed alad Naujoji Vilnia rajamiseks. Mõis ise läks tsaarile lojaalse Pusłowskite pere valdusse. 1931. aastal oli Rokantiškėse aiandi alal 28 elanikku. 1968. aastal ühendati Rokantiškėsega Kloniai küla. Rokantiškės Linnuse varemed Linnaossa jäävad mitmed aianduskooperatiivid https://www.geoportal.lt/map/ Jurkštas, Jonas. Vilniaus vietovardžiai. – Vilnius, 1985, lk.12, 38. Vilnijos vartai Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938. Rokantiškės. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
Lyskamm

Lyskamm (saksa: Liskamm, varem Lyskamm, tähendus 'Lysi hari'), tuntud ka kui Silberbast (tähendus 'hõbeniin'), on mägi Penniini Alpides, asudes Šveitsi ja Itaalia vahelisel piiril. Sellel on 5 km pikkune hari kahe selge tipuga. Mägi on saanud tõsiseltvõetavuse maine harjal lamavate paljude lumekarniiside ja sagedaste laviinide tõttu, mis tõi sellele hüüdnimeks Menschenfresser ('inimsööja'). Vaatamata suhtelisele kõrgusele, mis on rohkem kui 300 m, peetakse Lyskamm mõnikord laiendatud Monte Rosa rühma osaks (tegelikult on Dufourspitze vaid 107 m kõrgem). Kuid visuaalselt on Lyskamm tohutu massiiv, mis koosneb kahest tipust: Ida-Lyskamm ja madalam Lääne-Lyskamm, eraldatud 1 km pikkuse seljakuga, mõlemad asuvad Šveitsi Valais' kantoni (põhjas) ja Itaalia Valle d'Aosta piirkonna (lõunas) vahelisel piiril. Mäe põhjapoolne külg on muljetavaldav 1100-meetrine jääga kaetud sein, mis kerkib Grenzgletscherist. Laugem lõunakülg tõuseb vaid mõnisada meetrit samanimelise liustiku kohale: Lysgletscher. Kahest tipust idapoolne ja kõrgem on 4527 m ning sellele tõusis esmakordselt 1861. aastal Lisjochilt üle idaseljaku 14-meheline meeskond (7 inglast, 1 šotlane ja 6 Šveitsi teejuhti), mida juhtis J. F. Hardy ja kuhu kuulus ka William Edward Hall. Meeskonna teised liikmed olid A. C. Ramsey, F. Sibson, T. Rennison, J. A. Hudson, C. H. Pilkington ja R. M. Stephenson. Teejuhid olid Franz Josef Lochmatter (1825-1897) Sankt Niklausist Valais' kantonis, J.-P. Cachet, K. Kerr, S. Zumtaugwald, P. ja J.-M. Perren. Harja tervikuna (ka läänetipu) läbisid kolm aastat hiljem esimestena Leslie Stephen, Edward N. Buxton, Jakob Anderegg ja Franz Biener. Esimese katse ronida aukartustärataval kirdeküljel tegid 1880. aastal vennad Kalbermattenid. Laviin viis nad liustikule, kuid nad elasid õnnetuse üle. 9. augustil 1890 oli L. Norman-Neruda koos teejuhtide Christian Kluckeri ja J. Reinstadleriga esimene, kes jõudis tippu (Ida-Lyskamm) põhjaküljelt, praeguse nimega "Norman-Neruda marsruut". Selle marsruudi esimese talvise tõusu tegid 11. märtsil 1956 C. Fosson ja O. Frachey. 1907. aastal läbisid Geoffrey Winthrop Young ja teejuht kogu seljaku kaks korda. Young tahtis läbida seljaku Nordendist Breithorni. Nad alustasid Riffelalpist keskööl ja lõpetasid Monte Rosa massiivi läbimise keskpäeval. Kuid pärast Lyskammi ja Castori läbimist oli teejuht liiga väsinud. Young, kes oli väga pettunud, veenis teda enne Zermatti laskumist Lisjochi tagasi minema, viidates teisele Lyskammi läbimisele. Young tahtis isegi Nordendi tagasi minna, kuid teejuht keeldus reisi pikendamast. Tavaline marsruut algab Lisjochilt, kuhu pääseb Gnifetti hütist (3650 m) või Monte Rosa hütist (2883 m). Marsruut järgib esimese tõusja valitud teed. Mäele ronitakse sageli trajektooril Feliksjochilt (läänes) Lisjochi (idas) või vastupidi. Läbimine koosneb enamasti kitsast, lumega kaetud harjast, kusjuures mõned rabelevad üle kivide. Heades tingimustes on see marsruut üsna lihtne ja objektiivselt ohutu, kuid halva lume ja/või halva nähtavuse korral võib harja suurte, mõnikord kahekordsete karniiside tõttu olla keeruline, peamiselt harja lõunaküljel.
Mäeselja

Mäeselja on küla Tartu maakonnas Elva vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puhja valda. Küla jääb Puhja alevikust lõunasse. Mäeseljas asuvad Puhja kalmistu ja Puhja vana kalmistu. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 5.02.2018.
Max Factor vanem

Maksymilian Faktorowicz (15. september 1877 Zduńska Wola – 30. august 1938 Beverly Hills) oli Venemaa keisririigi koosseisus olnud Varssavi kindralkubermangust pärinev juut, kes proovis Ameerika Ühendriikides õnne ettevõtjana, kosmeetikuna ning leiutajana. Tema asutatud kosmeetikahiid Max Factor & Company arendas suuresti üliriigi kaasaegset kosmeetikatööstust ja populariseeris meiki. Ameerikapoolakad  Max Factor vanem – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ameerikapoolakad

Ameerikapoolakad (inglise keeles Polish Americans, poola keeles Polonia amerykańska) on ameeriklased, kellel on täielikult või osaliselt Poola juured. Hinnanguliselt elab Ameerika Ühendriikides 9,15 miljonit ennast ameerikapoolakana identifitseerivat inimest, mis moodustab umbes 2,83% riigi elanikkonnast. Nad on sakslaste järel suuruselt teine Kesk-Euroopa etniline rühm, moodustades suuruselt kaheksanda etnilise rühma.
Armillaarsfäär

Armillaarsfäär (ladinakeelsetest sõnadest armilla 'käevõru' ja sphaera 'kera') on vanaaegne riist taevakehade ekvaatoriliste ja ekliptiliste koordinaatide määramiseks. Armillaarsfäär koosneb mitmest üksteise suhtes keeratavast metallrõngast, mis üheskoos moodustavad kera. Tavaliselt on see monteeritud tugijalale või hoidjale. Armillaarsfäär oli arvatavasti kasutusel juba antiikajal, keskajal kasutasid araabia astronoomid antiikeeskujude järgi konstrueeritud seadet ja Euroopas hakati seda kasutama varauusajal. https://www.eki.ee/dict/vsl/index.cgi?Q=armillaarsf%C3%A4%C3%A4r&F=M&C06=et
Nasja

Nasja on küla Tartu maakonnas Elva vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puhja valda. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 5.02.2018.
Anna Frank-Viron

Anna Frank (endine Frank-Viron; sündinud 3. veebruaril 1979) on Eesti lastekaitsja. Ta on aastaid tegelenud väärkoheldud laste teemadega. Alates 2016 on ta Sotsiaalkindlustusametis arendanud lastemaja mudeli rakendamist Eestis. Frank on saanud bakalaureusekraadi sotsiaaltöö erialal Tallinna Ülikoolist ning magistrikraadi ärijuhtimises Tartu Ülikoolist. Aastatel 2010–2016 oli Anna Frank osakonnajuhataja Tallinna Laste Turvakeskuses, seejärel asus tööle Sotsiaalkindlustusametis ning on lastemaja looja Eestis ning selle juht alates 2017. aastast. Anna Frank on MTÜ RuaCrew juhatuse liige, koolitaja ja vabatahtlik. 2018 – Anna Frank ja lastemaja valiti Eesti Seksuaaltervise Liidu poolt aasta seksuaaltervise edendajaks 2023 – Auhinna "Lastega ja lastele" 2023. aasta laureaat, "Muutuste looja" Anna Frank on nelja lapse ema - (tütar 1995, poeg 2001, tütar 2003, poeg 2023). "Ettekandjate biod" (PDF). Konverents „Loovteraapia rajad vaimse tervise võrgustikus“. 2017. Vaadatud 26.08.2021. "Magistriõppe lõpetamine". Tartu Ülikool. Originaali arhiivikoopia seisuga 26.08.2021. Vaadatud 26.08.2021. "Mittetulundusühing RuaCrew". Teatmik. Vaadatud 10.09.2021. Kadri-Ann Lee (2017). "TERAPEUTILISE KOGUKONNA MEETODI RAKENDAMISE VÕIMALUSED NOORTE UIMASTITARVITAJATE REHABILITATSIOONITEENUSE KORRALDUSES" (PDF). Tartu Ülikool. Vaadatud 26.08.2021. "TLÜ lõpetajad 2012 kevadel". 2017. Vaadatud 25.08.2021. "Anna Frank-Viron ja lastemaja valiti aasta seksuaaltervise edendajaks". Hea Kodanik. 14. mai 2019. Vaadatud 26.08.2021. Ants Lusti (25.12.2019). "Lastemaja juht: tihti ei usuta ega kuulata lapsi". ERR. Vaadatud 26.08.2021.
Kirke Karja

Kirke Karja (sündinud 18. septembril 1989) on eesti pianist ja helilooja. Ta on lõpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia doktorantuuri. Karja mängib ansamblites Karja/Renard/Wandinger, Captain Kirke and the Klingons, Verneri Pohjola Exotic Matter, Phillip Dornbusch's Projektor jne. 2019. aasta juunist kuni 2021. aasta juunini ja uuesti alates juunist 2023 oli/on Karja Eesti Jazzliidu juhatuse esimees. 2021–2023 oli ta Jazzliidu välissuhete juht. Ta on alates 18. maist 2021 Sotsiaaldemokraatliku erakonna liige. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 154 häält ning ei osutunud valituks. 2021 Giorgio Gaslini nimeline jazzmuusiku auhind 2022 Eesti Kultuurkapitali Helikunsti sihtkapitali aastapreemia 2022 Aasta Jazzmuusik 2024 Aasta Jazzihelilooja Maria Mölder. (03.11.2019). "Kirke Karja: rohkem võiks olla muusikat, mille nimel on tõesti vaeva nähtud". err.ee. Vaadatud 26.08.2021. Muusik ja helilooja Kirke Karja liitub Sotsiaaldemokraatliku Erakonnaga, sotsid.ee, 16. mai 2021
Aki

Aki on Hiroshima linnaosa Jaapanis Aki on linn Kōchi prefektuuris Jaapanis Aki on linn Ōita prefektuuris Jaapanis Aki on eesnimi AKI ehk Andmekaitse Inspektsioon
Haiti saar

Haiti (ka Hispaniola) on saar Kariibi meres. Saar paikneb Kuuba ja Puerto Rico vahel ning on Suurte Antillide ja Lääne-India saarestikus pindalalt teine saar. Saare läänepoolsel kolmandikul on Haiti Vabariik ja idapoolsel kahel kolmandikul Dominikaani Vabariik. Saare pindala on 76 192 km² ning seal elas 2014. aasta seisuga ligi 21,4 miljonit inimest. La Isabela Hispaniola saare piirkonnas oli kolonistide esimeseks asulaks Ameerikas. 1494. aastal tõid sinna Christoph Kolumbuse teise reisi käigus Uude Maailma seitseteist laeva 1700 inimest, kelle seas oli talunikke, ehitajaid ja preestreid. Kaks aastat hiljem oli asunikke elus vaid 300, ülejäänud olid surnud nälga või haigustesse. 1498. aastal linn hüljati. "Avastus kirjutab ümber Ameerika mustanahaliste ajaloo". forte.delfi.ee. 17.09.2010. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.09.2010. Vaadatud 12. märts 2018.  Haiti saar – kasutusnäited, päritolu, sünonüümid ja tõlked Vikisõnastikus  Haiti saar – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Palupõhja

Palupõhja on küla Tartu maakonnas Elva vallas. Asub Emajõe vasakkaldal. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puhja valda. Palupõhjas Jaago talus asub Palupõhja looduskool. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Eesti 2011. aasta rahvaloendus, vaadatud 14.07.2014. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 5.02.2018.
ARP 2500

ARP 2500 on ühehäälne modulaarne analoogsüntesaator, mida toodeti USAs aastatel 1970–1981 ja mis on märgatavalt mõjutanud 20. sajandi muusikalugu. ARP 2500 helisid on kasutatud arvukate pop, rock ja elektrooniliste muusikateoste loomisel, samuti filmimuusikas. Helilooja Éliane Radigue on sellega salvestanud peamise osa oma loomingust. Briti muusikaajakiri Sound on Sound on nimetanud ARP 2500 süntesaatori üheks ajalooliselt kõige olulisemaks elektrooniliseks instrumendiks. Robert Alexander (1996). "Close encounters of the ARP kind". Sound on Sound Magazine Julia Eckhardt (2019). "Intermediary Spaces / Espaces Intermédiares". Brüssel: Umland Editions Alexander, R. Close encounters of the ARP kind. ARP 2500 Modular Analog Synthesis System. Sound on Sound, August 1996 (arhiiv, ingl.k)
OTs-14 Groza

OTs-14 Groza (vene keeles ОЦ-14 "Гроза", 'äike') on Venemaa bullpup-granaadiheitjaga automaatpüss, padrunile 7.62×39 mm ja 9×39 mm. Relv konstrueeriti 1990. aastatel Tuula ettevõttes TsKIB SOO. Relva on ka moderniseeritud; OTs-14-1A Groza-1. Grozad kasutati 1999. aastal vähesel määral terrorismivastases võitluses Tšetšeenias, kuid üldiselt ei leidnud see piisava kasutust ning selle tootmine lõpetati.  Gruusia  Venemaa: siseväed Tšetšeenias "Автоматно-гранатометный комплекс ОЦ-14 "Гроза" (Россия (СССР)) - характеристики, описание, фото и схемы". "OTs-14 Groza". 27. oktoober 2010. ""Groza" OC-14 ——〖枪炮世界〗". "ОЦ-14 Гроза ТТХ. Фото. Видео. Размеры. Скорострельность. Скорость пули. Прицельная дальность. Вес". Small Arms Survey (1998). Politics From The Barrel of a Gun (PDF). Cambridge University Press. Lk 40. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 5. juuli 2017. Vaadatud 26. augustil 2021. Cutshaw, Charlie (1998). The New World of Russian Small Arms & Ammo. Boulder, Colorado, USA: Paladin Press. Lk 21–26. ISBN 0-87364-993-1. Roodhorst, Cor (2015). The Kalashnikov Encyclopedia: Recognition and Weapon Forensic Guide for Kalashnikov Arms and Derivatives II: Italy-Russia. Holland: Roodhorst Publications. ISBN 978-90-9027549-9.
Budaväli

Budaväli (sanskriti keeles buddhakṣetra; tiibeti keeles sangs rgyas kyi shing; hiina keeles 佛國⼟ foguotu, 净⼟ jingtu; jaapani keeles bukkoku do, jōdo) on budismis, eriti mahajaanas, ühe buda mõjuala, et juhtida olendeid virgumisele ja nirvaanasse. Hiina budismis kasutatakse budavälja tähenduses mõistet puhas maa. Iga maailmasüsteem, kus on buda, on vaadeldav budaväljana. Meie praegune maailm on Buddha Šākjamuni budaväli. Budaväljad on kas täiesti puhtad, kus kõik olendid on juba virgunud, või osaliselt puhtad, kus osa olendeid on ja osa veel ei ole virgunud. Mahajaana õpetuste kohaselt on budaväljad dhjaanibudade ehk mütoloogiliste budade poolt loodud ideaalsed maailmad. Bodhisattva hakkab oma budavälja kujundama juba enne budaks saamist. Budaväljadel on võimalik jõuda nirvaanasse selle buda abil, kes on antud budavälja loonud. Üldiselt peetakse buda Amitābha budavälja ehk läänepoolset puhast maad, Sukhāvatīt, kõige kergemini ligipääsetavaks tavalistele inimestele. Teised budaväljad olevat ligipääsetavad vaid pühendunutele. Budistlikus kosmoloogias paiknevad budaväljad kolmikilma vormidega olus (paali keeles rūpāvacara või rūpaloka, sanskriti keeles rūpadhātu), milles on vaid puhtad vormid, kujud, asukohad ja seosed muu maailmaga, kuid puuduvad ihad, tahtmised ja soovid. Budaväljadele võidakse jõuda kas ümber sündides või pühendumusliku vaimse praktika abil, teisenenud teadvusseisundites, vormidega seotud jhāna'des. Budaväljade kirjeldusi leidub paljudes mahajaana suutrates, nagu Kaheksatuhandeline ületava mõistmise suutra, Lootossuutra, Õnnemaa suutrad, Lillepärjasuutra jt. Vimalakirti suutras rõhutatakse aga budavälja kui olendite puhta meele ja puhaste püüdluste tähendust. Dhyāna Dhjaanibudad Budistlik kosmoloogia Lühike ülevaade (inglise keeles). Käesolevas artiklis on kasutatud "Ida mõtteloo leksikoni" materjale.
Kabuli lennujaama enesetapurünnak

Kabuli lennujaama enesetapurünnak on 2021. aasta 26. augustil Kabuli lennujaama värava lähedal toimunud enesetapurünnak, mille käigus sai surma vähemalt 183 ja vigastada vähemalt 150 inimest. Teo eest võttis vastutuse ISKP (ISIL-i Khorasani provintsi haru). Seligman, Laura; Ward, Alexander; Desiderio, Andrew; Lippman, Daniel; McLeary, Paul. "13 U.S. troops killed in ISIS attacks on Kabul airport" (inglise). Politco. Capitol News Company, LLC. Vaadatud 27. augustil 2021. "Officials: Explosion at Kabul airport appears to be a suicide attack". CNN (inglise). 26. august 2021, 20:35. Vaadatud 26.08.2021. Tamila Varshalomidze, Ted Regencia (27. august 2021, 18:15). "UN calls humanitarian situation in Afghanistan 'catastrophic'" (inglise). Al Jazeera. Vaadatud 27. augustil 2021.{{cite web}}: CS1 hooldus: kasutab parameetrit autorid (link) Varshalomidze, Tamila; Siddiqui, Usaid. "Taliban says several killed in explosions outside Kabul airport". Al Jazeera (inglise). Vaadatud 26.08.2021. "Kabuli lennujaama lähistel toimus kaks plahvatust, viis inimest sai surma". ERR. 26. august 2021, 18:29. Vaadatud 26. augustil 2021. "Attack on Kabul airport kills at least 13; airlift thrust into chaos". Reuters (inglise). 26. august 2021, 19:00. Vaadatud 26. augustil 2021. "Afghanistan live news: multiple US soldiers among those killed in bomb attack outside Kabul airport". TheGuardian.com (inglise). 26. august 2021. Vaadatud 26. augustil 2021. "OTSEBLOGI > Kabuli lennujaama lähistel kärgatasid võimsad plahvatused". PM. 26. august 2021. Vaadatud 26. augustil 2021. Mark, Moore (26. august 2021). "Kabul airport suicide bombing witness says young girl died in his arms". New York Post (inglise). Vaadatud 27. augustil 2021.{{cite web}}: CS1 hooldus: url-olek (link) "ISIS claims responsibility for suicide bombings in Kabul killing 12 US troops, over 70 civilians". 27. august 2021. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. august 2021. Vaadatud 28. augustil 2021. "Islamic State claims responsibility for deadly Kabul airport attack". Reuters (inglise). 26. august 2021. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. august 2021. Vaadatud 28. augustil 2021.
Mari Järve

Mari Järve (sündinud 14. septembril 1983) on eesti populatsioonigeneetik, õpetaja ja kirjanik. Ta lõpetas aastal 2002 kuldmedaliga Tallinna Mustamäe Gümnaasiumi. Järve kaitses 2012. aastal Tartu Ülikoolis doktoritöö teemal "Erinevad geneetilised perspektiivid inimajaloole Euroopas ja Kaukaasias: lood, mida räägivad haploidsed ja autosomaalsed markerid". Samal aastal omandas Tartu Ülikoolis ka magistrikraadi gümnaasiumi loodusteaduste õpetaja erialal. Ta on Tartu Ülikooli genoomika instituudi vana DNA vanemteadur. Tema teadustöö põhisuunad on inimese populatsioonigeneetika, inimese Y kromosoomi uuringud ja inimese vana DNA uuringud. Ta on Taibukate Teaduskooli tegevjuht ja bioloogia õpetaja. Järve kuulub Eesti Naisüliõpilaste Seltsi ja Eesti Kirjanduse Seltsi. Mari Järve andis 2011. aastal välja ulmeteose "Esimene aasta" ja 2015. aastal raamatu "Klaasmeri". 2019 – riiklikult tunnustatud teaduse populariseerija peapreemia Järve tegeleb lisaks õpetamisele ja kirjutamisele mesinduse ja talupidamisega, Tal on kaks last. "Mari Järve CV". ETIS. Vaadatud 26.08.2021. Sigrid Sõerunurk (detsember 2011). "Noor geneetik, kirjanik ja mesinik Mari Järv" (PDF). Universitas Tartuensis. Vaadatud 26.08.2021. Vilistlased Tallinna Mustamäe Gümnaasiumi kodulehe arhiiviversioonis "Inimesed". Taibukate Teaduskool. Vaadatud 26.08.2021. Agur Tänav. "Intervjuu Mari Järvega". Reaktor. Vaadatud 26.08.2021. Peeter Helme (28.10.2011). "Õnnelik maailmalõpumeister". Eesti Ekspress. Vaadatud 26.08.2021. Pihel Sarv (detsember 2015). "Mari Järve Klaasmeri". Algernon. Vaadatud 26.08.2021. Jonas Nahkor (08.10.2020). "Mari Järve – geneetikute seas käib jaht vanadele kontidele ja hammastele". Miks. Vaadatud 26.08.2021.
Poriküla

Poriküla on küla Tartu maakonnas Elva vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puhja valda. Külas asub Kurjavaimu ohvrikivi. 1977. aastal liideti Porikülaga Rekussaare küla. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 5.02.2018. Enn Ernits: artikkel "Poriküla" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.
Leigh Bowery

Leigh Bowery (26. märts 1961 Melbourne – 31. detsember 1994 London) oli Austraalia performance-kunstnik, ööklubi promootor ja moedisainer. Bowery oli tuntud oma edevate ja kummaliste kostüümide ja meigi ning samuti (mõnikord vastuoluliste) etteastete poolest. Ta elas suure osa oma täiskasvanueast Londonis ja oli inglise maalikunstniku Lucian Freudi jaoks märkimisväärne modell ja muusa. Bowery suri AIDS-iga seotud haigusse.