laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Reola mõis

Reola mõis (saksa keeles Rewold, Gross-Rewold, ka Reol ja Dunkelmois) oli rüütlimõis Kambja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõis Kambja vallas Tartu maakonnas. Mõisast on teateid alates 1522. 1522. aastal läänistas Tartu piiskop Johannes V Blankenfeld Reola mõisa kloostrifoogt Peter Stackelbergile. Tema poeg, Tartu toompraost müüs Reola pärusmõisa 1546. aastal 3000 Riia marga eest Johan Zögele. Rootsi kuningas Gustav II Adolf andis Reola 1630. aastal Sigmund Beckerile, kes selle samal aastal Riia kodanikule Heinrich Wulffile müüs. 1632. aastal ostis Reola kuninglik õuekohtunik, linnusekrahv Johann von Ulrich. 1638. aastal toimunud maarevisjoni ajal oli mõisaomanikuks eelmise poeg Wilhelm von Ulrich. 17. sajandil eraldati Väike-Reola ja 1829 Vastse-Reola, hilisem Maaritsa mõis (sks Neu-Rewold). Reola mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 21.02.2016) http://www.mois.ee/pikknimr.shtml (vaadatud 21.02.2016) Maiste, Juhan. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 72. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 35-37 [1]. Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 171 [2]. Reola mõis Eesti mõisaportaalis Reola mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Johanna Mikl-Leitner

Johanna Mikl-Leitner (sünninimi Johanna Leitner; sündinud 9. veebruaril 1964 Hollabrunnis) on Austria poliitik, Austria Rahvapartei liige. Ta oli 21. aprillist 2011 kuni 21. aprillini 2016 Austria siseminister. Ta sündis Alam-Austria liidumaal Hollabrunnis. Aastal 1983 lõpetas ta Alam-Austria liidumaal Laa an der Thayas gümnaasiumi ja aastal 1989 Viini Majandusülikooli. Johanna Mikl-Leitner on abielus ja ta on kahe tütre ema. Ta elab Klosterneuburgis.
Illustreerija

Illustreerija ehk illustraator on kunstnik, kelle tööks on traditsiooniliselt mingi teksti varustamine visuaalse materjaliga, mis vastaks asjakohase teksti sisule. Sellist täiendavat visuaalset materjali nimetatakse illustratsiooniks. Illustreerija ülesanne on selgitada keerukaid ideid või tehnilisi objekte, mida tekstiliselt seletada oleks raske. Illustratsioon on laialt levinud ilukirjanduses, eriti lastekirjanduses, kus pilt toetab kirjaniku kirjeldatavat sündmust ning aitab luua emotsiooni (näiteks paneb lugeja naerma või kartma). Illustratsioonil on ka meelelahutuslik otstarve – postkaartidel, plakatitel, ajakirjanduses, kaubanduses pakenditel, reklaamides jne. Paljud illustreerijad on spetsialiseerunud teadusillustratsioonile (näiteks botaaniline illustratsioon, meditsiiniline illustratsioon). Illustratsiooni väljundiks on üldjuhul tiražeerimine trükkimise teel. Seetõttu (traditsioonilise trükikunsti spetsiifika tõttu) on illustreerijate seas domineerinud graafikud, ning illustratsioonis on kasutatud graafika tehnikaid, näiteks tušijoonised, gravüürid, linoollõige, puulõige jt. Mida edasi on arenenud trükitehnika, seda mitmekesisemaks on muutunud ka illustreerijate töövõtted. Tänapäeval on illustratsioonikunst väga mitmepalgeline, oma osa selles on kõigile kättesaadavaks saanud arvutitel ja arvutigraafikal. Trükitehnika kvaliteet praktiliselt ei piira enam kunstnikku ning lisaks trükistele on illustratsioon saanud uue väljundi arvutiekraani näol. Kunstnik Kujutav kunst Illustratsioon
Taani-Rootsi sõda

Taani-Norra ja Rootsi vahel on peetud mitu sõda: Taani-Rootsi sõda (1470–1471) Taani-Rootsi sõda (1501–1512) Rootsi vabadussõda (1521–23) Põhjamaade seitsmeaastane sõda (1563–70) Kalmari sõda (1611–13) Torstensoni sõda (1643–45) Osana Teisest Põhjasõjast: Taani-Rootsi sõda (1657–1658) Taani-Rootsi sõda (1658–1660) Skåne sõda (1675–79) Põhjasõda (1700–21) Teatrisõda (1788–89), osa Vene-Rootsi sõjast (1788–90) Osana Napoleoni sõdadest: Taani-Rootsi sõda (1808–1809) Taani-Rootsi sõda (1813–1814), osa Kuuenda koalitsiooni sõjast
Raekoja plats (Narva)

Raekoja plats on väljak Narvas Vanalinna linnaosas. Selle idapiiriks on Suur tänav ja põhjapiiriks Rüütli tänav. 1874. aastal püstitati Raekoja platsile Peeter I 200. sünniaastapäeva auks mälestussammas. See oli raudbetoonist paari meetri kõrgune obelisk. 1922. aastal mälestussammas linnavõimu otsusega likvideeriti. 1968. aastal paigaldati Raekoja platsile Jaak Soansi loodud monument Eesti Töörahva Kommuuni 50. aastapäeva auks. 2008. aastal mälestusmärk teisaldati ja asub praegu Narva Kunstigalerii õues. Aadressil Raekoja plats 1 asub Narva raekoda, aadressil Raekoja plats 2 endise börsihoone kohal asub Narva kolledži uus õppehoone. Vaade Raekoja platsile 1704. aastal Vaade Raekoja platsile enne 1922. aastat. Pildi paremal on Peeter I mälestussammas Raekoja plats, vaade Suure ja Rüütli tänava ristmikule. Peeter I mälestussammas Vaade Raekoja platsile enne teist maailmasõda. Suure ja Rüütli tänava ristmik Raekoja plats, vaade Rüütli tänavale. Vasakul on Narva raekoda Narva börsihoone 1936. aastal Raekoja plats 1990. aastate lõpus. Vaade raekojale Raekoja plats 2010. aastal. Arheoloogilised kaevamised ja ehitustööd börsihoone piirkonnas Raekoja plats, vaade Narva kolledži uuele õppehoonele ja Narva raekojale (2014) I.Kiviselg Нарва - первое "окно в Европу" для России Põhjarannik, 08.05.2014 TANEL MAZUR: Peetri seiklused Eestis Eesti päevaleht, 31.07.2009 Tuntud skulptori punamonumendile pole leitud Narvas kohta[alaline kõdulink] Põhjarannik, 14.10.2015
Illustratsioon

Illustratsioon on visuaalne teos (näiteks joonistus, maal või foto), milles rõhk on pigem kujutataval kui kujutamise viisil. Illustratsiooni ülesanne on selgitada, toetada, rikastada või dekoreerida visuaalselt mingit lugu või asjakohast tekstilist informatsiooni. Ilukirjanduses, eriti lastekirjanduses kasutatakse illustratsiooni andmaks tegelastele nägusid, tegevuse ja/või tausta visualiseerimiseks või emotsiooni loomiseks — pildid panevad lugeja naerma või tekitavad temas kõhedust. Illustratsioon võib selgitada tehniliselt keerukaid objekte või kirjeldada veel teostamata objekte, mida teksti abil täpselt väljendada ei saa. Tehnilised instruktsioonid käsiraamatutes on tihti illustreeritud. Teaduslikult kasutatakse illustratsiooni näiteks meditsiinis anatoomia kujutamiseks, botaanikas, zooloogias (on liike, mida on raske pildistada), arheoloogias jne. Illustratsioonil on ka meelelahutuslik otstarve — postkaartidel, plakatitel, ajakirjanduses, kaubanduses pakenditel, reklaamides ning mujal. illustraator kujutav kunst karikatuur kunstnik
Joosep Teinman

Joosep Heinrich Teinman (15. oktoober 1896 Haljala, Virumaa – 10. september 1923) oli eesti üliõpilasliikumise tegelane, näitekirjanik ja tõlkija. 1916. aastal lõpetas ta Tallinna Nikolai Gümnaasiumi. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda ja Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmeks. Ta oli Eesti üliõpilaste organisatsioonide asemike kogu liige, aastatel 1916—1917 oli tegev Üliõpilaste Lehe toimetuses. Võttis velskrina osa Vabadussõjast. 1920. aastal kutsuti tema algatusel kokku üliõpilaste üldkoosolek, kus teda valiti ajutise eestseisuse esimeheks. Tema algatusel taaskäivitati Üliõpilasleht. Pseudonüümi J.H. Talomaa all kirjutas ta draama "Igavene elu", mida mängiti 1922. aastal Estonia teatris ja mis ilmus 1923. aastal ka raamatuna. Ta tõlkis eesti keelde saksa õpetlase Otto Schmeili raamatu "Inimene: inimesteaduse ja tervisõpetuse käsiraamat" (1920) ja soome lastearsti Arvo Ylppö raamatud "Lastetoast koolipingile" (1922) ja "Ema rinnalapse hoidjana ja toitjana" (1924; koos Richard Jannoga). Suri noorena tuberkuloosi. Joosep Teinman-Talomaa †. Postimees, 12. september 1923 Kikkas, Toivo ja Laidla, Janet (2020). Sada aastat üliõpilasesindust Tartu Ülikoolis. Tartu: Ecoprint. Lk 12. ISBN 978-9949-03-355-3.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Talomaa, J. H. (pseudonüüm). Igavene elu: viie vaatusline näidend. Tartu: Noor-Eesti, 1923 "Eesti rahvusbibliograafia. Teinmann, Joosep Heinrich, 1896-1923, tõlkija". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. märts 2016. Vaadatud 22. veebruaril 2016.
Jaanilinna Jumalaema Uinumise kirik

Jumalaema Uinumise kirik (vene keeles Церковь во имя Успения Пресвятой Богородицы) on õigeusu kirik Jaanilinnas. Eri hinnangute järgi ehitati kirik Jaanilinna kindlusse kas 15. sajandi lõpul või 16. sajandil. Kivihoone ehitati aastatel 1507–1509 oletatavasti Markus Greki juhendamisel. See koosnes kahest osast: põhjapoolsest kirikuhoonest ja lõunapoolsest tiibhoonest. Rootsi ajal muudeti kirik luterlikuks garnisonikirikuks. 1704. aastal vallutasid Narva ja Jaanilinna Vene väed ning kirik suleti. 1740. aastatel taastati pühakoda õigeusu jumalateenistuste jaoks. 1750. aastatel taastati tiibhoone, millest sai eraldi Jaanilinna Jumalaema Kaitsmise kirik. Kirikutornid olid telkkatustega, oletatavasti sel ajal sai tiibhoone kellatorni. Tööde tulemusena sai kahest hoonest koosnev kirikute ansambel omapärase välimuse. Jumalaema Uinumise kirikus säilitati Jumalaema Hodegetria ikooni. Pärimuse järgi jäi see ikoon 1558. aasta Narva tulekahjus kahjustamata. Aastani 1827 kuulus kirik Peterburi piiskopkonnale, seejärel anti see üle sõjaväelastele. 1864. aastal tagastati kirik piiskopkonnale. Jaanilinna Jumalaema Uinumise kiriku koguduse koosseisu kuulusid Jaanilinna elanikud ja ümbruskonna maaelanikud. Kirikut kasutati kuni Teise maailmasõja alguseni. 1944. aasta lahingutes sai kirik rängalt kannatada, kirikuvarad ja kellad läksid kaduma. Aastatel 1976–1987 kirik restaureeriti, võttes aluseks kiriku esialgse projekti ilma telkkatusteta ja kellatornita. Aastani 1988 kasutati kirikut kontserdisaalina. 1991. aastal anti kirik üle Vene Õigeusu Kirikule ja taastati jumalateenistused. Jumalaema Uinumise kirik ja Püha Nikolai kirik, Narva 1856. aastal [http://uspenskaja.cerkov.ru/istoriya-xrama-i-kreposti/ История храма и крепости]
Kražiai vald

Kražiai vald (leedu keeles Kražių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kelmė rajoonis. 2011. aasta seisuga elas seal 2676 inimest. Valla keskus on Kražiai alev (2011. aastal oli seal 603 elanikku). Vallamaja asub aadressil M. Valančiaus g.59. Vallavanem on Rolandas Karčiauskas. Lisaks Kražiaile asuvad vallas veel Karklėnai (2011. aastal 285 elanikku) ja Pašilė (2011. aastal 160 elanikku) alevid. Medžiokalnis Karklėnai kirik Kražiai kirik Pašilė kirik Lisaks küladele on selles vallas veel arvukalt huutoreid. [1]. Kelmės rajono savivaldybė, vaadatud 22.2.2016. [2]. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 22.2.2016. [3]. Kelmės r. sav. , vaadatud 22.02.2016.
Marcel Pagnol

Marcel Pagnol (28. veebruar 1895 Aubagne, Bouches-du-Rhône – 18. aprill 1974 Pariis) oli prantsuse romaani- ja näitekirjanik ning režissöör. 1913. aastal lõpetas ta Aix-en-Provence'i ülikooli. 1916. aastal abiellus ta Simone Coliniga. Hiljem oli ta veel mitu korda abielus. Tal oli viis last. 1927. aastast oli ta vabakutseline kirjanik. 1932. aastal asutas ta Marseilles oma filmistuudio, mille 1942 maha müüs. 1946. aastast oli ta Prantsuse Akadeemia liige. Tema tuntumaid teoseid on 1957–1959 ilmunud autobiograafiliste sugemetega romaanitriloogia "Meenutusi lapsepõlvest" (originaalpealkirjaga "Souvenirs d'enfance"). Triloogia raamatud on aastakümneid olnud Prantsusmaa kooliõpilaste kohustuslike kirjandusteoste seas. 1928 näidend "Eluaabits" (originaalpealkirjaga "Topaze") 1929 näidenditriloogia "Kauged rannad" (originaalpealkirjaga "Marius") 1932 romaan "Piruetid" 1936 näidend "César" 1957–1959 romaanitriloogia "Meenutusi lapsepõlvest" 1957 "Minu isa kuulsus" 1958 "Minu ema lossid" 1959 "Le temps des secrets" ('Salatsemiste aeg', eesti keeles ilmumata) 1963 romaan "Küngaste vesi"
Marcus Hildebrandt

Marcus Hildebrandt (õieti Ernst Marcus Hildebrandt; sündinud 31. detsembril 1969 Goslaris Saksamaal) on Eesti pedagoog, Hugo Treffneri gümnaasiumi inglise ja ladina keele õpetaja, vabakutseline tõlkija. Hildebrandt kaitses 1994. aastal USA-s Texase Ülikooli Austinis inglise keele ja lingvistika bakalaureusetöö summa cum laude. Lisaks on ta õppinud Göttingeni ülikoolis inglise filoloogiat ja ladina keelt ning lõpetanud õpingud 1997. aastal. Aastatel 1998–2000 läbis Hildebrandt õpetajakoolituse Tübingenis Saksamaal. 2000. aastal tuli Hildebrandt Saksa valitsuse toel Eestisse tutvustama saksa kultuuri ja õpetama saksa keelt Tartu Raatuse Gümnaasiumis, kus töötas kuni 2006. aastani. Pärast seda õpetas ta ühe aasta Tartu Kivilinna Gümnaasiumis saksa keelt. 2008. aastast töötab Hildebrandt Tartu Hugo Treffneri Gümnaasiumis inglise ja ladina keele õpetajana. Aastatel 2007-2018 kuulus Hildebrandt Eesti Sotsiaaldemokraatlikusse erakonda. 2015. aastal valiti ta Hugo Treffneri gümnaasiumi aasta õpetajaks. 2016. aastal oli Hildebrandt "Eestimaa õpib ja tänab" Tartu linna aasta gümnaasiumiõpetaja kandidaat. Hildebrandt on kirjutanud haridusteemalisi artikleid ajalehtedes Postimees ja Õpetajate Leht. http://www.htg.tartu.ee/Tunnustused#Aasta%20%C3%B5petaja http://www.tartu.ee/index.php?page_id=36&lang_id=1&menu_id=6&lotus_url=/teated.nsf/web/viited/5293081380AACC34C225803E0041990E?OpenDocument http://arvamus.postimees.ee/1369078/marcus-hildebrandt-kurna-ja-kulva-segadust http://arvamus.postimees.ee/579658/marcus-hildebrandt-maa-sool-uletootanud-ja-alamakstud http://pluss.postimees.ee/609400/marcus-hildebrandt-miks-on-eestis-meesopetaja-nii-harv-nahtus http://arvamus.postimees.ee/1369078/marcus-hildebrandt-kurna-ja-kulva-segadust http://arvamus.postimees.ee/2089154/marcus-hildebrandt-35-45 http://arvamus.postimees.ee/767176/marcus-hildebrandt-konkreetsust-harra-minister http://pluss.postimees.ee/621868/marcus-hildebrandt-ootustest-noudmistest-ja-jalgade-trampimisest http://arvamus.postimees.ee/1070812/marcus-hildebrandt-teeme-eesti-vundamendi-korda http://www.delfi.ee/archive/jarelevastamissusteem-on-ebapedagoogiline?id=64079537 http://dea.digar.ee/cgi-bin/dea?a=d&d=opetajateleht20120504.1.10 http://opleht.ee/21634-paar-kusimust-voorkeeleopetajate-koolitamise-kohta-tartu-ulikoolis/ https://issuu.com/kat3z/docs/open_41_web/1?e=4701234/3117445
Alexandre Dumas noorem

Alexandre Dumas noorem (27. juuli 1824 Pariis – 27. november 1895 Mary-le-Roi, Prantsusmaa) oli prantsuse romaanikirjanik ja luuletaja. Ta sündis kirjanik Alexandre Dumas vanema ja õmbleja Marie-Catherine Labay (1794–1868) abieluvälise pojana. 1831 tunnistas isa teda oma pojana, võttis ta ema juurest ära – tollased seadused seda lubasid – kuid ei hakanud teda ise kasvatama, vaid pani ta Prantsusmaa parimatesse pansion-koolidesse. Seal poissi kiusati sellepärast, et ta oli sündinud väljaspool abielu, ja sellepärast, et tema ema oli väga madalast soost. See muutis nooruki tundlikuks igasuguse ebaõigluse suhtes. Dumas-noorem uskus, et üks kirjanduse eesmärkidest peab olema muuta ühiskonda moraalsemaks. Paljud tema teosed kujutavad traagilisi naisi. Kirjanik uskus, et kui mees on sigitanud lapse väljaspool abielu, on tal moraalne kohustus see laps legitimiseerida ja lapse emaga abielluda. Seda motiivi kohtab tema mitmes teoses. 1864 abiellus Dumas-noorem Natalja Narõškinaga (sündinud von Knorring, 1826–1895). Nad elasid juba aastaid varem koos, aga ei saanud abielluda enne, kui naise esimene mees suri. Neile sündis kaks tütart: Marie-Alexandrine-Henriette (1860–1907) ja Jeanine (1867–1943). Lisaks kasvatasid nad üles Natalja kaks varasemat tütart, kellest esimene oli sündinud abielust ja teine väljaspool abielu. Kaks kuud pärast Natalja surma abiellus Alexandre Dumas uuesti. Tema teine naine oli Henriette Régnier de La Brière (1851–1934). Teisest abielust lapsi ei sündinud. Tema tuntuim teos on 1848 ilmunud romaan "Kameeliadaam", kus ta räägib ühe Pariisi kurtisaani lühikesest elust ja tema austajatest. Kameeliadaami prototüüp oli tema enda armuke Marie Duplessis (1824–1847). 1852. aastal mängiti Pariisis Théâtre du Vaudeville'is esimest korda ette romaani põhjal tehtud näidend, millel oli suur edu. 1911. aastal tehti selle romaani põhjal film, milles peaosa mängis Sarah Bernhardt. 1937. aastal tehti romaani põhjal teine film, milles peaosa mängis Greta Garbo. Ka Giuseppe Verdi 1853. aasta ooper "Traviata" on loodud sama romaani ainetel. Alates 1875. aastast oli Alexandre Dumas noorem Prantsuse Akadeemia liige. Vapp
Krüüdneri vald

Krüüdneri vald (saksa keeles Krüdnershof) oli vald Tartumaal Kambja kihelkonnas. Valla pindala oli 104 km² ja elanikke oli 1947 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939. Vallas oli 403 talundit ja elamut ning kasutasid 8930 ha maad. Vallamaja asus Maaritsa külas. Vallas asus Krüüdneri asundus 1892 liideti Krüüdneri vallaga Vastse-Prangli ning 1916 Vana-Prangli ja Veski vald. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 1217. Krüüdneri vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Eesti entsüklopeedia. 5. köide: KONJ–LÕUNA. Tallinn: Valgus, 1990, lk 172. Maa-ameti kaardirakendused Krüüdneri vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kurista vald

Kurista vald (saksa keeles Gemeinde Kurrista) oli vald Viljandimaal Põltsamaa kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1939. Vald loodi 1866. aastal vallaseadusega Kurista mõisapiirkonna territooriumile. Vallamaja asus Vägari külas. Esialgsesse valda kuulusid Aidu, Vägari, Kose, Kurista, Siimusti ja Viruvere küla. 1892 liideti vallaga Kaave vald Kaave ja Kõpu külaga ning Kaavere vald Kaavere ja Sulustvere külaga. 1920. aastate alguses liideti Kaave, Kurista, Siimusti ja Viruvere küla Jõgeva vallaga. 1934. aastal oli valla pindala 38 km² ja elanikke oli 1052. Vallas oli 217 talundit ja elamut ning nende kasutuses oli 5524 ha maad. 1939. aasta vallareformi käigus liideti vald Lustivere vallaga. Kurista vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Eesti entsüklopeedia. 5. köide: KONJ–LÕUNA. Tallinn: Valgus, 1990, lk 228. Maa-ameti kaardirakendused Kurista walla osa ühendatakse Jõgewa wallaga. Postimees, nr 131, 15.06.1921 Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 1310. Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776) Kurista vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Käina vald (Käina kihelkond)

Käina vald (ka Keina vald; saksa keeles Keinis) oli vald Läänemaal (hiljem Hiiumaal) Käina kihelkonnas. Valla pindala oli 276 km² ja 1934. aasta seisuga elas seal 4015 inimest. Vald eksisteeris 1866–1950. Vallas oli 888 talundit ja elamut ning need kasutasid 18 231 ha maad. Vallamaja asus Käina külas. Vald asus kuni 1917. aastani Haapsalu kreisis ning seejärel kuni 1946. aastani Lääne maakonnas ja aastail 1946–1950 Hiiu maakonnas. Käina valla aukodanik oli Paul Kogerman. Käina vallas on sündinud Ada Lundver. Vald moodustati 1866. aastal sarnaselt teiste Hiiumaa valdadega (1866. aasta vallareform). 1893 liideti Käina vallaga Aadma, Kassari, Putkaste ja Vaemla vald. 1939. aasta vallareformi käigus liideti Vallaniit III nr A-23 talu maa-ala Emmaste vallaga. 1945 septembris moodustati Käina vallas Käina külanõukogu keskusega Käina külas, Vaemla külanõukogu keskusega Vaemla külas ja Ühtri külanõukogu keskusega Ühtri asunduses. 1950. aastal Käina vald likvideeriti ja selle alad arvati Hiiumaa rajooni koosseisu. 1939. aastal kuulusid Käina valla koosseisu: Käina alevik, Lahe küla, Putkaste asundus, Nurme, Allika, Valli, Kreiandi, Ristivälja, Määltse, Mäe, Moka, Käina, Putkaste-Selja, Kiriku-Selja, Nõmme, Koiga, Võnküla, Nasva, Kaigutsi, Tiitsi, Villemi, Luguse külad ja Nõmmerga üksikelamud, Orjaku, Mere, Kassare, Uus, Esiküla, Taguküla, Kiisi, Uuidu, Pasti, Jõe, Niidi, Rehe, Kaasiku, Kogri ja Põllu külad ning Hanikatsi saar, Jausa, Utu, Aadma, Lelu, Ühtri, Pärnselja, Männamaa külad ning Metskonna üksikelamud. Käina vald Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 1413. Käina vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Maa-ameti kaardirakendused Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776) Eesti NSV Teataja, 1945, 32, 501 Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114 588. Harju Maavanema otsus Harju maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta., Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939 Käina vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kukečiai vald

Kukečiai vald (leedu keeles Kukečių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kelmė rajoonis. 2011. aasta seisuga elas seal 1681 inimest. Valla keskus on Kukečiai küla. Vallavanem on Meilutė Masalskienė. Burbaičiai linnamägi Jautmalkė I Jautmalkė muinaskalme Lisaks küladele on selles vallas veel arvukalt huutoreid. [1]. Kelmės rajono savivaldybė, vaadatud 22.2.2016. [2]. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 22.2.2016. [3]. Kelmės r. sav. , vaadatud 21.02.2016.
Alporti sündroom

Alporti sündroom on geneetiline häire, millele on iseloomulikud silmahaigused, glomerulonefriit, neerupuudulikkus ja kuulmislangus. Alporti sündroomi esinemissagedus on keskmiselt 1:50 000. Üks sündroomi varajasematest tunnustest on hematuuria, haiguse kulgedes ka proteinuuria. Silmahaigustest võivad Alporti sündroomiga kaasneda keratokoonus, makulopaatia ehk kollatähni kahjustus ja kataraktid. Kuulmislangus on progresseeruv ja muutub märgatavaks puberteediea lõppedes. Alporti sündroomi põhjustavad mutatsioonid COL4A3, COL4A4 ja COL4A5 geenis, mis on seotud IV tüübi kollageeni sünteesiga. Haigus pärandub X-liiteliselt, autosoomretsessiivselt või autosoomdominantselt. "Alport Syndrome". Genetics Home Reference. Vaadatud 20. jaanuaril 2018. Chugh, K. S. "Hereditary nephritis (Alport's syndrome)--clinical profile and inheritance in 28 kindreds". Nephrol Dial Transplant – cit. via PubMed.
Aminoglükosiididest tingitud kurtus

Aminoglükosiididest tingitud kurtus on... Aminoglükosiidid on grupp farmakoloogilisi toimeaineid, mille puhul on täheldatud toksilist mõju kohlea vestibulaarsele süsteemile. Kohlea mürgistus võib päädida sensorineuraalse kuulmislanguse ja düsekviliibriumiga. Kuulmislangus on bilateraalne ning varieerub raskest sügavani, ilmnedes mõnest päevast kuni nädalani pärast aminoglükosiidide manustamist. Antibiootikumidena mõjuvad aminoglükosiidid on gentamütsiin, tobramütsiin, amikatsiin, kanamütsiin ja streptomütsiin. Soodumust aminoglükosiidide põhjustatud mürgistuse saamiseks seostatakse patogeense variandiga MT-RNR1 (en:MT-RNR1) geenis. Mittesündroomne mitokondriaalne kuulmislangus ja kurtus on emaliinis päritavad. http://www.asperbio.com/et/asper-otogenetics-testid/aminoglukosiididest-tingitud-kurtus
Lihula vald (Lihula kihelkond)

Lihula vald (saksa keeles Schloss-Leal) oli vald Läänemaal Lihula kihelkonnas. Valla pindala oli 147 km² ja elanikke oli 2900 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939. Vallas oli 457 talundit ja elamut ning need kasutasid 13 120 ha maad. Vallamaja asus Lihula külas. Vallas asus Lihula asundus 1891 liideti Lihula vallaga Penijõe ja Tuudi vald ning Karuse ja Lihula kirikuvald; 1892 liideti Matsalu vald; 1893 liideti Sipa vald ja Kirbla kirikuvald. 1939. aasta vallareformiga moodustati muudetud piirides uus Lihula vald. Eesti Entsüklopeedia. 5. köide: Käolised–Mute. Tartu: Loodus, 1935, lk 377. Lihula vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Maa-ameti kaardirakendused Lihula vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Lustivere vald (Põltsamaa kihelkond)

Lustivere vald (saksa keeles Lustifer; varasem nimi Lustivere-Kalliküla vald) oli vald Viljandimaal Põltsamaa kihelkonnas. Valla pindala oli 82 km² ja elanikke oli 1444 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939[viide?]. Vallas oli 304 talundit ja elamut ning need kasutasid 6050 ha maad. Vallamaja asus Lustivere külas. Vallas asus Lustivere asundus. Enne 1919. aasta mõisate võõrandamist asus vallas Kaliküla ja Lustivere mõis. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 218. Lustivere vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Maa-ameti kaardirakendused Lustivere vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917