laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Marion Piisang

Marion Piisang (18. mai 1953 Tallinn – 9. september 2016) oli eesti spordipedagoog ja kergejõustiklane. Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 46. Keskkooli ja 1975. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi, kus õppis kehakultuuri; sporditeaduse magister (1993, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "13- ja 15-aastaste Eesti kooliõpilaste kehalised võimed". Ta alustas kergejõustikutreeninguid 1966. aastal Kalevi kergejõustikukoolis Harry Aumere juhendamisel. Ta on tulnud Eesti meistriks 100 meetri jooksus, 200 meetri jooksus ja sisemeistrivõistlustel 60 meetri jooksus; takistusjooksudes on ta tulnud kolmekordseks Eesti meistriks. Ta on võistelnud 11 korda Eesti koondises. Ta oli 1975–1987 TPedI/TPÜ kehalise kasvatuse kateedri õpetaja ja vanemõpetaja, 1987–1996 TPÜ võimlemise lektoraadi assistent, 1996–1998 dotsent, 1997–1999 ka kehakultuuriteaduskonna prodekaan, 1998[küsitav]–2016 TPÜ/TLÜ spordipedagoogika õppetooli lektor. Ta on õpetanud spordipedagoogikat, kehalise kasvatuse didaktikat, spordiajalugu; koostanud õppe- ja metoodikavahendeid. Uurimisvaldkond: laste ja noorukite kehalised võimed ja sportimisaktiivsus. 10 teadustrükist. Tema ema oli kergejõustiklane Eugenia Piisang (1926–2015), isa kergejõustiklane ja spordiajakirjanik Eugen Piisang (1917–2003); vend Erkki Piisang on pedagoog ja haridusjuht. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Esiõpetus: eesmärgid ja õppesisu (kaasautor). Tallinn, 1993 Kehalisi harjutusi koolieelikutele. Tallinn, 1999 Eesti kooliõpilaste kehaline aktiivsus ja tervisehinnangud (kaasautor M. Roosalu). // Haigestumist ja tervenemist soodustavad psühhosotsiaalsed tegurid. Tallinn, 1999 Kehaline kasvatus (kaasautor). Tallinn, 2003 Laste kehaline aktiivsus (kaasautor P. Kaldmäe). // Tervise edendus lasteaias. Tartu, 2003 Õpilaste spordiharrastuse struktuurist (kaasautor). // Teadus, sport, meditsiin. Tartu, 2004. Virkus, R. Tallinna Pedagoogikaülikool läbi aegade. Tallinn, 1998, 114, 169 Eesti spordi biograafiline leksikon, 484–485. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Biograafia ESBL-is Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Nikolai Pikalev

Nikolai Pikalev (13. detsember 1928 Narva – 23. mai 2004) oli Eesti tehnikateadlane. Nikolai Pikalev oli hüdrotehniku poeg, rahvuselt venelane. Lõpetas 1948 Tallinna 32. Keskkooli, 1954 Balti Sõjalaevastiku Leningradi Kõrgema Insener-Ehitusliku Instituudi, 1971 samas aspirantuuri, tehnikakandidaat (1982, samas). Oli 1954–1967 Murmanskis Põhjamere Sõjalaevastiku Ehitusvalitsuse töödejuhataja ja tehnikaosakonna juhataja, 1967–68 ja 1971–76 Balti Sõjalaevastiku Ehitusvalitsuse tehnikaosakonna juhataja asetäitja ja juhataja, 1976–1980 Balti Sõjalaevastiku Tallinna Ehitusvalitsuse peainsener, 1980–1983 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi vanemteadur, 1983–1991 tehnikaprogressi ja ehitusökonoomika labori juhataja, 1991. aastast oli ta tehnilise arengu osakonna juhataja. Uurimisvaldkond: ehitustehnoloogia – monoliitbetooni ja raudbetooni paigaldamise meetodid (survebetoon), ehitussegude füüsilised, reoloogilised ja struktuuriomadused ning kohalike ehitusmaterjalide kasutamine, ehituse tehniline areng, ehituse normdokumendid. 16 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide kalmistud.ee[alaline kõdulink] Vundamendikonstruktsioonide püstitamine paekivist vibrosurvemeetodil. // // Иссл. по строительству НИИС. Tлн., 1977 Технический прогресс и экономика в строительстве (kaasautor A. Kulo) // О деятельности НИИС. Tлн., 1987 Eesti ehituses tarvitatavate polümeerseid ja sünteetilisi ühendeid sisaldavate materjalide tootmise ja kasutamise tervisekaitse-eeskirjad. // Иссл. по строительству НИИС. Tлн., 1993. // О деятельности НИИС, 121. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Arno Pikamäe

Arno (Arnold) Pikamäe (29. august 1929 Holstre vald, Viljandimaa – 28. aprill 1992 Tallinn) oli eesti keeleteadlane-leksikograaf, soome-eesti ja eesti-soome sõnaraamatute autoreid. Arno Pikamäe oli maatöölise poeg. Lõpetas 1948. aastal Viljandi 2. Keskkooli, 1953 Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse osakonna soome-ugri keelte erialal, 1956 aspirantuuri, filoloogiakandidaat (1957, TRÜ), väitekiri "Tüveline astmevaheldus läänemeresoome keeltes ja lapi keeles". Oli 1957–1989 Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi (KKI) sõnaraamatute (leksikoloogia) sektori noorem- ja vanemteadur. Uurimisvaldkond: eesti keele leksikograafia. Olnud seotud peamiselt "Eesti kirjakeele seletussõnaraamatuga" – oli üks koostamispõhimõtete väljatöötajaid, koostamisjuhendi (mille kohta avaldas ka artikleid teadusväljaannetes) loojaid ning sõnaraamatute autoreid ja sõnaraamatu toimetajaid. Osales ka soome-eesti ja eesti-soome tõlkesõnaraamatute koostamisel. Üle 10 teadustrükise. Tüveline astmevaheldus läänemeresoome keeltes ja lapi keeles. // TRÜ Toim 50 (1957) Eesti keele vältesüsteemist. // Emakeele Seltsi aastaraamat 4 (1959) Tänapäeva kirjakeele seletav sõnaraamat ja selle koostamise põhimõtteid. // KKI uurimused VI (1961) Soome-eesti sõnaraamat (kaasautor K. Pihel). Tallinn, 1965, 1971, 1986, 1993, 1999 Eesti-soome sõnaraamat (kaasautor). Helsingi 1971 Tallinn, 1972, 1993, 1995, 2001 Virolais-suomalainen sanakirja (kaasautor). Helsinki 1988 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Karelson, R. Arno Pikamäe. In memoriam. // KK (1997) 7, 447–448 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tiina Pikamäe

Tiina Pikamäe (aastani 1972 Olep, sündinud 5. juunil 1947 Tallinnas) on eesti kunstiajaloolane ja -kriitik. Lõpetas 1965. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. Töötas 1969–1993 Eesti Kunstimuuseumis, sh 1985–1993 skulptuuriosakonna juhatajana. Oli 1993–2000 Muinsuskaitseameti kunstimälestiste peainspektor, seejärel Tallinna 21. kooli õpetaja. Käsitlenud peamiselt 1970. aastate põlvkonna Eesti skulptorite loomingut, uurinud August Ludwig Weizenbergi loometeed ja Eesti medalikunsti ajalugu, tegutsenud kunstikriitikuna, koostanud näitusi ja katalooge. Sovjetestnisk grafik i Sverige (kataloog). Tallinn 1977 Akt eesti skulptuuris. Tallinn 1978 Jaak Soans. Tallinn 1986 A. Weizenbergi eestiaineliste teoste tähendusest 19. sajandi eesti kultuuris. // RKM-i kogude teatmik 1986. Tallinn 1989 Ülo Õun. Tallinn 1990 Olav Männi. Tallinn 1990 Mare Mikoff. Tallinn 1991 Sajandivanune traditsioon. // Horisont (1991) 9 Hille Palm. Tallinn 1992 Tema isa oli teatrikunstnik Jaak Olep ning vend oli kunstiajaloolane ja -kriitik Jaak Olep. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti kooli biograafiline leksikon. Tallinn 1996. Lk 386 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Kaal (täpsustus)

Kaal on mitmetähenduslik sõna: kaal, vektoriaalne füüsikaline suurus kaal, kaalumisseade kaal, suuruse tähtsust iseloomustav kordaja kaal ehk laevanael on raskusmõõt kaal on riideese Kaal (perekonnanimi) Aira Kaal, eesti kirjanik Anu Kaal, ooperilaulja Mati Kaal, endine Tallinna Loomaaia direktor Vambo Kaal, eesti poliitik Kaalud (tähtkuju) Kaalud (märk)
Anatol Pikas

Anatol Pikas (29. november 1928 Viljandi – 1. november 2021) oli eestlasest kasvatusteadlane ja psühholoog. Anatol Pikas oli linnasekretäri poeg. Lõpetas 1944 Viljandi Linna Progümnaasiumi, 1956 Uppsala Ülikooli filosoofiateaduskonna, fil. lic. (filosofie licentiat, filosoofialitsentsiaat) (1960, samas), väitekiri "Childrens attitudes towards blocking actions of parents", Ph.D. (psühholoogia, 1966, samas), väitekiri "Abstraction and concept formation". Täiendas end 1950–1963 erikursustel laste psühhoteraapias. Oli 1966–1975 Uppsala Ülikooli haridusteaduskonna dotsent, alates 1977. aastast lektor, ka külalisprofessor USA (1976), Lääne-Saksamaa (1980–1981) ja Kanada (1991) ülikoolides. Uurimisvaldkonnad: pedagoogika, pedagoogika psühholoogia, rahukasvatus. Umbes 70 teadustrükist. Barn och föräldraauktoritet. Resultat av en attitutydundersökning under utvecklingsskedet 11–15 år. // Natur och kultur (1961) Rationell konfliktlösning. Uppsala, 1973 (ilmunud 1974–1976 ka saksa, taani, soome ja norra keeles) Så stoppar vi mobbning. Riktlinjer för och resultat av antimobbningsarbete. Stockholm, 1975 (ilmunud 1975 ka taani ja 1976 norra keeles) Fredsfostrans transferproblem. // Kritisk psykologi (1985) 3 / 4 A pure concept of mobbing gives the best results for treatment. // School Psychology Intern. (989) 10. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm, 1984, 93. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Jaak Pikk

Jaak Pikk (sündinud 21. augustil 1942 Viljandis) on eesti metsateadlane. Jaak Pikk on metsniku poeg. Ta lõpetas 1961 Võru Kohaliku Tööstuse Tehnikumi, 1966 Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajanduse erialal, põllumajanduskandidaat metsakasvatuses (1988, Valgevene Tehnoloogia Instituut), väitekiri "Лесоводственная эффективность применения минеральных удобрений на осущенных торфяно-болотных почвах в Эстонской ССР". Oli 1966 Tudu metsamajandi metsapunkti tootmisjuhataja, 1967–72 Kambja sovhoosi agro-metsamelioraator, 1972–89 Eesti Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudi vaneminsener ja nooremteadur, 1989–96 vanemteadur, labori juhataja ja töörühma juhataja, 1995–2004 EPMÜ metsatööstuse instituudi dotsent, ühtlasi 1996–97 metsaökosüsteemide uurimiskeskuse ja 1998–2004 metsandusliku uurimisinstituudi vanemteadur, 2005– EMÜ metsandus- ja maaparandusinstituudi dotsent. Uurimisvaldkonnad: metsaparandus ja metsakasvatus, väetatud ja kuivendatud puistute tootlikkus, jääksoode ja kuivendatud soode metsastamine, soode pinnavee koostis, kuivendatud metsade majandamine. Kuulub professor Uno Valki sooteaduse ja metsaparanduse koolkonda. Looduseuurijate Seltsi ja Akadeemilise Metsaseltsi liige. Üle 40 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Kuivendatud ja väetatud soode pinnavee lämmastikusisaldus ja reaktsioon. // Metsanduslikud uurimused XXII. Tallinn, 1987 Puude arvu muutumine kuivendatud rabamännikute väetamisel. // Metsanduslikud uurimused XXIII. Tallinn, 1989 Õhukeseturbaliste soode kauakestnud kuivendamise tulemusi. // EPMÜ teadustööde kogumik 189 (1997) Metsaparandusliku uurimistöö arengulugu Eestis. // TALE XII. Metsateaduse ajaloost Eestis. Tallinn, 1998 Puidutöötlemine I. Tartu, 1998 II. Tartu, 2001 Loss of peat on drained peatlands in Estonia (kaasautor H. Seemen). // Baltic Forestry 6 (2000) 1. EE 14, 650 Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn, 2000. 370 Eesti Põllumajandusajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, 114 80 aastat akadeemilist metsanduslikku haridust Eestis. Tartu, 2000, 73. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Jaan Pikk

Jaan Pikk (sündinud 28. novembril 1934 Tartus) on eesti majandusteadlane ja põllumajandusökonomist. Jaan Pikk on töölise poeg. Ta on lõpetanud 1954. aastal Elva Keskkooli, 1959 Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna, 1965 aspirantuuri, majanduskandidaat (1967, TRÜ), väitekiri "Tootmishoonete ehitamiseks kasutatava pikaajalise krediidi majanduslik efektiivsus Eesti NSV kolhoosides". Oli aastatel 1959–1962 Riigipanga Tartu osakonna krediidiinspektor, 1965–1967 Tartu Riikliku Ülikooli raamatupidamise kateedri assistent, 1967–1968 vanemõpetaja, 1968–1974 rahvamajandusharude ökonoomika kateedri juhataja, 1972–1992 dotsent, 1992–1994 rahvamajanduse ja ettevõttemajanduse üldteooria instituudi dotsent, 1994–1998 majanduspoliitika ja riigimajanduse instituudi dotsent, 1978–1992 ka majandusteaduskonna prodekaan. Õpetas põllumajanduse tootmise ökonoomikat, organiseerimist ja planeerimist, ettevõtete majandustegevuse analüüsi, rahvamajanduse planeerimist, rahvamajandusharude ökonoomikat. Koostanud õppevahendeid. Uurimisvaldkond: põllumajandusökonoomika. Umbes 40 teaduspublikatsiooni. 1997 Tartu Ülikooli medal Põllumajandusliku tootmise ökonoomika I. Tartu, 1971, 3. trükk 1983; II. Tartu, 1971, 3. trükk 1986. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022. Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 357 Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), II, 131 Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 304. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tiit Pikka

Tiit Pikka (17. september 1936 Tallinn – 30. september 1976 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane ja füüsik. Tiit Pikka oli töölise poeg. Ta lõpetas 1956 Tallinna Polütehnikumi, 1961 Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriinsenerina, 1966 aspirantuuri NSVL TA Kristallograafia Instituudis Moskvas. Ta kaitses 1970 Vilniuse Ülikoolis füüsika-matemaatikakandidaadikraadi. Tema väitekirja pealkiri oli "Фазовые переходы в полупроводниках типа АvВviСvii" ("Faasiüleminekud A5B6C7-tüüpi pooljuhtides"). Ta oli 1961–63 ja 1966–69 TPI füüsika kateedri assistent, aastast 1969 vanemõpetaja. Tiit Pikka uuris pooljuhtmaterjalide füüsikat. 1970. aastate keskel uuriti TPI-s tema algatusel fotolüüsi fotokujutiste saamiseks pooljuhtide pinnal infrapunakiirguses. Ta kasvatas ja uuris A5B6C7-tüüpi pooljuhtide-senjettelektrikute monokristalle, selgitas kristallide kasvu elektriväljaga mõjutamise võimalusi ning projekteeris ja ehitas pooljuhtmaterjalide omaduste määramiseks originaalseid mõõteseadmeid. Tal oli 10 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Фазовые переходы в сегнетоэлектриках-полупроводниках типа A5B6C7 (kaasautor T. Fridkin). // Физика твердого тела 10 (1968) 11 Сенсибилизированный фотолиз на поверхности полупроводников (kaasautor E. Tamm). // TPI Toimetised 408 (1976). TPI 1936–1986, 420, 421, 498. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Lui Pikkov

Lui Pikkov (sündinud 16. juulil 1935 Rapla vald, Harjumaa) on eesti keemiainsener. Lui Pikkov on talupidaja poeg ja Otto Pikkovi vend. Lõpetas 1954 Rapla Keskkooli, 1959 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI), 1964 aspirantuuri samas keemiatööstuse protsesside ja aparaatide alal, tehnikakandidaat (1966, TPI), väitekiri "Destillatsioon Ventuuri aparaadiga". Täiendanud end 1971 Moskva D. I. Mendelejevi nimelises Tehnoloogiainstituudis ja 1992 Lappeenranta Tehnikaülikoolis. Oli 1966–71 TPI keemiatööstuse protsesside ja aparaatide kateedri vanemõpetaja, 1971–2003 dotsent. Loengukursused: tehnoloogiliste protsesside matemaatiline modelleerimine, ökoloogia ja keskkonnakaitse alused. Uurimisvaldkond: keemilise tehnoloogia teoreetilised alused, kitsamalt massiülekanne mitmefaasilistes süsteemides, keskkonnakaitse tehnoloogia. 75 teadustrükist, 6 autoritunnistust. Теоретический анализ основных направлений интенсификации абсорбционных и хемосорбционных процессов (kaasautor E. Siirde). // Ж. прикладной химии 59 (1988) 9 О скорости массопередачи при наличии эффекта Марангони (kaasautor L. Rabonovitš). // Теор. основы хим. технол. 23 (1989) 2 Characteristics of activated carbon produced from biosludge and its use in wastewater post-treatment. // Environment Technology 22 (2001) 2 Aerobic bio-oxidation combined with ozonation in the treatment of landfill leachates (kaasautor). // TA Toim. Keemia 51 (2002) 3 Wastewater treatment in oil shale chemical industry (kaasautor). // Oil Shale 20 (2003) 4 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide TPI 1936–1986, 281, 499 Eesti Üliõpilaste Selts (EÜS) Põhjala 120 (2004), 41 Aastaringid. Rapla ÜG kogumik (2005), 28, 114. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Mihkel Pikner

Mihkel Pikner (3. september 1936 Koonga vald, Pärnumaa – 29. jaanuar 2003 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane. Mihkel Pikner oli külasepa poeg. Lõpetas 1955 Tallinna Kommunaal-Ehitustehnikumi, 1960 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikateaduskonna masinaehitustehnoloogia erialal, 1964–67 oli Baumani-nimelise Moskva Kõrgema Tehnikakooli aspirant, tehnikakandidaat (1970, samas); väitekiri käsitles automaatseadmeid elektrovaakum- ja pooljuhitööstuses. Täiendas end 1975 Moskva Tööpinkide ja Instrumentide Instituudis, 1992 Helsingi Tehnikaülikoolis. Oli 1958–60 Tallinna Ekskavaatoritehase konstruktor, 1960 tehase "Volta" konstruktor, 1960–64 Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituudi konstruktor ja grupijuht, 1968–70 TPI assistent, 1970–72 vanemõpetaja, 1972–86 masinaehitustehnoloogia kateedri dotsent, 1986–92 tööpinkide ja instrumentide kateedri dotsent, 1992–2002 masinaehituse instituudi masinate projekteerimise (hiljem tootmistehnika) õppetooli dotsent; 1972–76, 2001–02 ühtlasi mehaanikateaduskonna prodekaan ja 1976–94 dekaan, 1994–2001 mehaanikaõpikonna juhataja. Uurimisvaldkonnad: tööpinkide tootlikkus ja töökindlus, pneumoautomaatika, tehnilise kõrghariduse ajalugu. 1992–93 riikliku aktsiaseltsi Tallinna Masinatehase juhatuse liige. Eesti Masinatööstuse Liidu president (1995–2000). 15 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Силовое действие струи воздуха в дросселе типа сопло-заслонка. // TPI Toimetised 413 (1976) Masinaehitusspetsialistide koolitamisest Tallinnas (kaasautor V. Reedik). // TPI Toimetised 565 (1983) TPI mehaanika erialade ja kateedrite kujunemine. // Tehnilise mõtte ja tehnikahariduse ajaloo probleeme Eestis. 3. Tehnikaharidus. Tallinn, 1985 Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986 (kaasautor). Tallinn, 1986 Tehnoloogiaseadmed masina- ja aparaadiehituses.1. Tallinn, 1993 Metalli-, masina- ja elektroonikatööstus. // Ettevõtlus Eestis (1999) Masinaehitustehnoloogia. Eesti-inglise-saksa-vene terminid ja määratlused (kaasautor). Tallinn, 2001. Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn, 2000, 370–371 TPI 1936–1980, 7, 34, 186, 248–249, 253, 499 Mehaanikainseneride koolitus 1918–1998. Tallinn, 1998, 23, 34–35, 70, 72, 93. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Valentin Pikner

Valentin Pikner (17. mai (vkj 5. mai) 1899 Tallinn – 28. detsember 1960 New York, USA) oli Eesti majandusteadlane. Valentin Pikner oli juveliiri poeg. Ta lõpetas 1919 Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, seejärel oli 1919–1920 Eesti sõjaväes ja osales Vabadussõjas. Aastatel 1919–1921 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, lõpetas 1924 19, dr. rer. pol. (1924, samas), väitekiri "Die estnische Währung, ihre Grundlage und Entwicklung nebst einem geschichtlichen Überblick über das Geldwesen in den baltischen Ländern". Täiendas end 1928 New Yorgi Columbia Ülikooli juures. Ta töötas aastatel 1920–1927 Eesti Välisministeeriumis, 1925–1927 ja 1934–1935 Eesti Tarvitajateühisuste Keskühisuses, 1928–1934 New Yorgis panga Irving Trust Co statistikaosakonnas, 1937–1940 Tallinnas J. Lorupi klaasivabriku müügiosakonna juhataja. Läks 1944. aastal Saksamaale, sealt USA-sse, oli 1950 Dakotas kõrgkooli[küsitav], hiljem Raleigh' Kolledži professor. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 26. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Nikolai Piksanov

Nikolai Piksanov (vene keeles Николай Кирьякович Пиксанов; 11. aprill 1878 Novouzenski maakond, Samara kubermang – 10. veebruar 1969 Leningrad) oli Eesti vene kirjandusteadlane. Lõpetas Samara vaimuliku seminari, õppis 1898–1904 TÜ ajaloo-keeleteaduskonnas vene-slaavi kirjandust, võttis osa kohalikust kirjanduselust ja üliõpilasliikumisest. NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliige (1931). Oli Saraatovi, hiljem Moskva ja Leningradi Riiklik Ülikooli professor. Avaldanud arvukalt peamiselt tekstiuurimuslikke töid vene kirjanduse klassikute (Aleksandr Puškini, Ivan Gontšarovi jmt, eriti Aleksandr Gribojedovi) loomingu kohta, samuti uurimusi allikaõpetusest, bibliograafiast, ajakirjandusest ja kriitikast. Töid ka ühiskondliku mõtte ajaloost. Umbes 600 teadustrükist. Три эпохи. 1912 Творческая история "Горя от ума"". 1928 Горьки и фольклор. Л, 1935 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, 1889–1918, 71 Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, II, 275, 339, 392 Большая советская энциклопедия, т. 45, 358; 2-oe изд, т. 33, 32 Николай Кирьякович Пиксанов. М, 1968 Петербургская Академия наук и Эстония. Тлн, 1978, 221. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Aina Piksarv

Aina Piksarv (sündinud Johanna Kuuste (Gustel), 25. veebruar 1914 Uue-Vändra vald, Pärnumaa – 9. august 1995 Tallinn) oli eesti keemik. Aina Piksarv oli talupidaja tütar, Evald Piksarve abikaasa. Lõpetas 1942 Tallinna Tehnikaülikooli keemia osakonna, tehnikakandidaat (1959, TPI, väitekiri "Põlevkivi olefiinide struktuuri uurimine katalüütilise hüdrogeniseerimise teel". Oli 1944–45 TPI anorgaanilise ja analüütilise keemia kateedri assistent, 1945–46 TÜ anorgaanilise keemia kateedri assistent, 1946–60 TPI füüsikalise ja biokeemia kateedri assistent, 1962–74 dotsent. Uurimisvaldkond: põlevkivikeemia. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide О применении избирательной гидрогенизации для определения структуры олефинов сланцевой смолы. // TPI Toimetised A 97 (1957) Исследование кинетики гидрирования кротоновой кислоты в жидкой фазе на Pt-катализаторе. // TPI Toimetised A 148 (1958) Keemia ülesannete kogu (kaasautorid R. Ott, E. Talts). Tallinn, 1961, 2. trükk 1969, 3. trükk 1983. Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 301 TPI 1936–1986, 109, 275–276, 499. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.