laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kakaoõli

Kakaoõliks ehk kakaovõiks (Cacao oleum, buthyrum Cacao) nimetatakse hariliku kakaopuu täisküpsenud viljade töötlemise saadusi, mida kasutatakse väga erinevatel eesmärkidel ja valmistusviisidel nii töönduslikult kui ka kodumajapidamises. Kakaovõid valmistatakse tänapäeval valdavalt tööstuslikult. Selleks kogutakse sobiva valmidusastmega seemned, need fermenteeritakse, eemaldatakse koored ja jahvatatakse väga peeneks pudruks, mida nimetatakse likööriks, edasi kuumutatakse, vajadusel mitu korda, temperatuurini 80–230 °C. Valminud või on pooltoode. Seda vajatakse toiduainetetööstuses ja kodumajapidamistes. Võimalikult looduslikus keskkonnas kasvanud ja minimaalselt töödeldud kakaopuu seemnetest saadud kakaoõli suudab sekkuda kehaomase kolesterooli metabolismi, muutes keha elundite ja süsteemide ja geenivõrgustike tööd. Kakaovõis esinevat aminofüliinisarnast ainet on kasutatud erektsioonihäirete ravis. Kakaovõist valmistatud šokolaadid (milles kakaovõi sisaldus võib ulatuda kuni 99%) sisaldavad alkaloidi teobromiini ja tavaliselt vaid vähesel määral kofeiini, kuid suured annused võivad kaasa tuua samasuguseid sümptomeid nagu röstitud kohvipuu seemnete tarbimine joogina: unetust, ärrituvust, äkilist vererõhu tõusu ja kõrvetisi. Arvatakse, et biogeensed amiinid võivad põhjustada migreenihooge ning pikaajaline kakaoubade ja kakaovõid sisaldavate toodete tarbimine suurel hulgal võib esile kutsuda sõltuvuse, aga eelkõige siiski söömisharjumuste kaudu. C.M.D. Man, Adrian A. Jones,Shelf Life Evaluation of Foods, 2000, ISBN 0-8342-1782-1, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 17.03.2014) (inglise keeles) N. Sinha.Handbook of Food Products Manufacturing, 2 Volume Set, ISBN 978-0-470-04964-8, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 17.03.2014) (inglise keeles) A. Crozier, H. Ashihara, F. Tom?s-Barbéran,Teas, Cocoa and Coffee: Plant Secondary Metabolites and Health, 2011. ASIN B005WH4J3K, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 17.03.2014) (inglise keeles) B.L. Roth.2006. ISBN 1-58829-568-0, The Serotonin Receptors: From Molecular Pharmacology to Human Therapeutics, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 17.03.2014) (inglise keeles) Sinikka Piippo, Ulla Salo, "Meelte ja tunnete taimed", tõlkija Mari Vihuri, lk 25, 2007, Kirjastus Varrak, ISBN 978 9985 3 1442 5 S. Piippo, U. Salo, "Meelte ja tunnete taimed". Tallinn, Varrak 2007 Ain Raal,Farmakognoosia: Õpik kõrgkoolidele, lk 97–99, 2010, Tartu Ülikooli Kirjastus, ISBN 978-9949-194-12-4.
Otto IV

Otto IV nime all on tuntud mitu monarhi: Otto IV Wittelsbach oli Saksa-Rooma keiser 1209–1215 Otto der Abbacher oli Baieri hertsog 1310–1334 Otto IV oli Kärnteni hertsog 1335–1339 Otto IV oli Taranto hertsog ja vürst 1383–1398 Otto IV oli Brandenburgi markkrahv 1266–1308 Otto IV oli Burgundia pfaltskrahv 1279–1303 Otto IV oli Schaumburgi krahv 1533–1576 Otto IV, Braunschweig-Lüneburgi hertsog Otto I Otto II Otto III Otto V
Raduń

Raduń on alev (endine linn) Valgevenes Hrodna oblastis Voranava rajoonis. Alev on Raduńi külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on leedu keeles Rodūnia. Nimi tuleb Valgevene keeleteadlaste arvates asulat läbiva Radunka jõekese nimest, leedu keeleteadlased seostavad seda aga preislaste Barta muinasmaakonnas austatud jumalusega. Alevis on kaks keskkooli, laste muusikakool ja internaatkool, lisaks asuvad seal veel kaks raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik aastast 1933 ja XIX sajandil ehitatud sünagoog. Alevit mainitakse esimest korda aastal 1387 kui Jogailale kuulunud alevit. XIV–XVII sajandil seisis alevi juures ka kindlus. Aastal 1649 sai Raduń linnaõigused. Kuni XVIII sajandi teise pooleni allus linn otse kuningale. Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli linn Venemaa koosseisus. Asula kaotas linnaõigused. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Raduń Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Kuni Teise maailmasõjani oli Raduńis suur juutide kogukond. Raduń XX sajandi algul Raduń tänapäeval Piatro Bitel – Valgevene luuletaja Chofetz Chaim – juudi rabi "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Alev YouTube'is
Jaak Maandi

Jaak Maandi (sündinud 7. augustil 1936 Tallinnas) on Eesti riigiametnik. Ta on õppinud Stockholmi Eesti Algkoolis ja Södra Latins gymnasiumis. Seejärel õppis ta Stockholmi Ülikoolis ajalugu ja geograafiat. 1962. aastal sai ta magistrikraadi filosoofias. Ta on EÜS Põhjala liige. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Rootsi Tarbijateühisuste Keskühisuses (sv:Kooperativa Förbundet), siseministeeriumis ja planeeringute ametis. Aastast 1984 viibis välisabi programmide raames Aafrikas. Aastatel 1989–1992 elas ja töötas Lesothos, juhendades regionaalset planeerimist. Alates 1992. aastast on ta töötanud Eestis, algul valitsuse nõunikuna, seejärel Riigikantseleis omavalitsuste ja regionaalarengu osakonna juhatajana, lõpuks peadirektori asetäitjana. Alates 1999. aastast töötas ta Keskkonnaministeeriumi ja seejärel Siseministeeriumi planeeringute osakonnas. Ta on olnud Rootsi Eestlaste Esinduse saadik, Eesti Rahvusnõukogu presiidiumi liige; aastatel 1966–1971 oli ta Eesti Liberaalse Erakonna esimees. Ta oli ka üks metsaülikooli initsiaatoreid. 2005 Valgetähe IV klassi teenetemärk Tema isa Helmut Maandi oli jurist, Vabariigi Valitsuse riigisekretär, vend Mart on suhtekorraldaja. Ta on 1966. aastast abielus Katrin Maandiga; neil on kolm poega ja üks tütar. Jaak Maandi (29. august 1970). "Neli aastat liberaalset erakonda". Teataja. Vaadatud 2. aprillil 2022. http://isik.tlulib.ee/index.php?id=3375
2010. aasta juunioride ja kuni 23-aastaste põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

Juunioride põhja suusaalade 2010. aasta maailmameistrivõistlused olid 34. juunioride suusaalade maailmameistrivõistlused ja viiendad kuni 23-aastaste murdmaasuusatamise maailmameistrivõistlused, mis toimusid Saksamaal Hinterzartenis 24.–31. jaanuarini. Võistlustel osalesid 39 riigi sportlased. Algselt pidi osalema 40 riiki, kuid Alžeeria loobus osalemast. Võistlustel toimus 20 võistlust kolmel spordialal: suusahüpped, murdmaasuusatamine ja kahevõistlus. Medalite arvestus oli ületamatult parim Norra (8 kulda, 7 hõbedat, 5 pronksi). Ametlik koduleht
2011. aasta juunioride ja kuni 23-aastaste põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

Juunioride põhja suusaalade 2011. aasta maailmameistrivõistlused olid 35. juunioride suusaalade maailmameistrivõistlused ja kuuendad kuni 23-aastaste suusaalade maailmameistrivõistlused, mis toimusid Eestis Otepääl 25.–31. jaanuaril. Võistlustel osalesid 38 riigi sportlased. Võistlustel toimus 21 võistlust kolmel spordialal: suusahüpped, murdmaasuusatamine ja kahevõistlus. Võistlused suusahüpetes ja kahevõistluses toimusid Tehvandi mäel (K90) Tehvandi spordikeskuses. Enim medaleid võitis Norra (6 kulda, 7 hõbedat, 5 pronksi).
Otto V

Otto V nimelisi monarhe on olnud mitu: Otto V oli Baieri hertsog ja Brandenburgi kuurvürst kui Otto VII. Otto V oli Brandenburgi markkrahv ja kuurvürst 1365–1373 Otto V oli Schaumburgi krahv 1635–1640 Otto V Võidukas oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Lüneburgi vürst 1464–1471 Otto V oli Osterode ja Einbecki hertsog 1421–1450 Baieri pfaltskrahv Otto V oli ka Baieri hertsog Otto von Wittelsbach Otto I Otto II Otto III Otto IV
Voranava

Voranava on alev Valgevenes Hrodna oblastis, Voranava rajooni ja Voranava külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles Woronów, leedu keeles aga Varanavas. Alevis on toiduainete tööstus. Voranavat läbib Vilnius-Lida raudtee. Haridust annavad keskkool, spordikool, laste muusikakool ja internaatkool, Alevis on kaks raamatukogu ja kino. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik, Scipio del Campode mõisakompleks, XX sajandi algul ehitatud sünagoog. Alevit on esimest korda mainitud aastal 1536. Toona oli asula nimeks Blotna. XVI sajandist kuulus asula Goštautastele. Aastal 1613 kanti asula kaardile alevina. XVIII sajandi algul kuulus alev Mosiewiczitele, nende ajal püstitati sinna ka katoliku kirik. Peagi läks Voranava aga Scipio del Campode valdusse. See suguvõsa avas alevis kooli. Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli Voranava Venemaa koosseisus. Tol ajal peeti seal neli korda aastas laata. Pärast esimest maailmasõda kuulus Voranava Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Voranava Voranava kirik Voranava kirik seestvaates Siarhiej Abłamiejka – Valgevene matemaatik "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)  Voranava – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Voranava Alev Valgevene fotoentsüklopeedias
Sülitavad kobrad

Mürki sülitavateks kobradeks ehk sülitajateks kobradeks ehk sülitajamadudeks (inglise keeles spitting cobras) nimetatakse mitmeid roomajate seltsi maoliste alamseltsi kuuluvaid madusid, kes on võimelised enesekaitseks röövloomade ja inimese silmade suunas mürgina toimivat sülge pritsima. Sülje pritsimist vaenlase suunas (inimestele harilikult näkku), kuni 2 m kaugusele, seostatakse enesekaitsega, kuna saakloomade püüdmisel kasutavad maod siiski hammustamist, mille käigus manustatakse vajalik kogus sülge hammaste tipus paikneva kitsa augu kaudu. Enamik sülitavaid kobrasid liigitatakse kobrade perekonda: Naja ashei Naja katiensis Naja mossambica Naja naja – india kobra Naja naja sputatrix – sülitav india kobra Naja nigricincta Naja nigricollis – mustkael-kobra Naja nubiae Naja pallida Naja philippinensis Naja samarensis Naja siamensis Naja sputatrix Naja sumatrana. Sülitamine on enesekaitsega seotud käitumismall ka kaeluskobra perekonda liigitatud maol - kaeluskobral (Hemachatus haemachatus). Aleksei Turovski,Maod kui omapäraseimad maismaa selgroogsed, Sirp nr 8, 22.02.2013, Veebiversioon (vaadatud 17.03.2014) YouTube'i video: Sülitajakobra lõvi silmadesse sülge pritsimas Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Spitting cobra seisuga 17.03.2014.
Hajciuniški

Hajciuniški (transkribeerituna Gaitsjuniški) on küla Valgevenes Hrodna oblastis Voranava rajoonis, Kanvieliški külanõukogus Žyžma jõe kaldal. Poola keeles on asula nimeks Gojcieniszki. Külas asub psühhiaatriahaigla. Vaatamisväärsusteks on mõisa keskaegne kindlustatud peahoone koos pargiga ja kabel, endine luteri kirik aastast 1613. Esimest korda mainitakse Hajciuniški küla aastal 1512. Aastal 1565 rajasid Rymszad sinna mõisa. Poola jagamisel aastal 1795 läks Hajciuniški Venemaa koosseisu. Esimese maailmasõja ajal läbis Hajciuniškit Saksa-Vene vägede vaheline rindejoon. Vana mõisahoone sai lahinguis kannatada, hävis ka sinna varjule viidud arhiiv. Kuni 1917. aastani oli Hajciuniški Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Hajciuniški kabel, endine luteri kirik "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Küla YouTube'is Hajciuniški Valgevene fotoentsüklopeedias
Keskprovints (Sambia)

Keskprovints on 1. järgu haldusüksus Sambias, üks riigi kümnest provintsist. Keskprovints piirneb põhjas Kongo Demokraatliku Vabariigi ja Copperbelti provintsiga, kirdes Muchinga provintsiga, kagus Idaprovintsi, lõunas Lusaka provintsi ja Lõunaprovintsiga, läänes Lääneprovintsi ning loodes Loodeprovintsiga. Provintsi halduskeskus on Kabwe. Teised suuremad asulad on Kapiri Mposhi, Mumbwa, Mkushi, Serenje, Chisamba. Provintsi pindala on 94 393 km². See on 12,5% Sambia pindalast. Pindalalt on Keskprovints Sambia provintside seas neljandal kohal, rahvaarvult aga kuues. Provintsi läbivad Lunsemfwa ja Lukusashi jõgi. Keskprovintsi alale jääb osa Sambia suurimast rahvuspargist Kafue rahvuspargist. Sellest ida pool on Blue Lagooni rahvuspark ja Kafue tasandike põhjaosa. Provintsi idaosas on Kasanka rahvuspark ja osa Bangweulu märgalast ning Lõuna-Luangwa rahvuspargist, mille sissepääs on Idaprovintsi poolel. Lääneosas on Lukanga soo ja Lunga-Luswishi ulukiala. Keskprovints jaguneb kuueks ringkonnaks (2022): Chibombo ringkond Chisamba ringkond Chitambo ringkond Kabwe ringkond Kapiri Mposhi ringkond Luano ringkond Mkushi ringkond Mumbwa ringkond Ngabwe ringkond Serenje ringkond Shibuyunji ringkond Aastal 2010 elas Keskprovintsis 1 307 111 inimest, sealhulgas 648 465 meest ja 658 646 naist. Elanikest 25 protsenti elas linnades. Kirjaoskajaid oli 84,4 protsenti. Levinuim keel on bemba keel, mida kõneleb 31,8% elanikest. Kõneldakse ka lala-bisa, tonga ja lendže keelt. Keskprovints on üks Sambia jõukamaid provintse. Mkushis kaevandatakse mangaanimaaki. Kabwes on kaevandatud plii-, tsingi-, vanaadiumi- ja kaadmiumimaaki. Olulisim tegevusala on siiski põllumajandus. Mumbwa ümbrust peetakse Sambia viljaaidaks. On ka tööstusettevõtteid, oluline roll on turismil. Kabwe lähedal on Lunsemfwa jõele rajatud Mita Hillsi hüdroelektrijaam. Kapiri Mposhist saab alguse TAZARA raudteeliin Tansaaniasse Dar es Salaami. Provintsi läbib ka riigi lõunaosast Copperbelti suunduv Sambia Raudtee liin. Kabwet ja Kapiri Mposhit läbib ka Great North Road. Keskprovints on üks väheseid piirkondi, kus on kättesaadav ühistransport. Keskprovintsist on pärit mitu tuntud sportlast, sealhulgas poksijad Michael Norgrove ja Charm Chiteule ning jalgpallur Emmanuel Mayuka. Kabwe jalgpalliklubi Kabwe Warriors mängib Sambia kõrgliigas. "Census 2010" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2013. Vaadatud 17. märtsil 2014. "Kabwe Mine to reopen end of 2013". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. mai 2013. Vaadatud 17. märtsil 2014.
Rikissa Birgersdotter

Rikissa Birgersdotter, keda teatakse ka nimedega Rixa, Richeza, Richilda ja Regitze (sündis ca 1237 Rootsis, suri pärast aastat 1288), oli Norra kuninganna (1251–1257), kaaskuningas Håkon noorema naine ning seejärel Mecklenburg-Güstrow' ja Werle printsi Heinrich I abikaasana Werle printsess. Rikissa Birgersdotter sündis hilisema Rootsi jarli ja regendi Birger jarli ning tema abikaasa Ingeborg Eriksdotteri, kuningas Erik XI vanima õe, abielust ühe nende vanema lapsena. Erinevalt tema oletatavatest noorematest õdedest on Rikissa põlvnemine hästi tõendatud. Rikissa sai nime oma emapoolse vanaema, Rootsi kuninganna ning Valdemar Suure tütre Rikissa järgi – tegemist oli Skandinaavia kombega anda tütardele surnud vanaemade nimesid ning esmasündinud tütred ristiti tavaliselt emapoolse vanaema järgi (kui ta ei olnud enam elus). Aastal 1250 suri Rikissa onu Rootsi kuningas Erik Eriksson ilma pärijateta ning Rikissa vend, siis veel alaealine Valdemar Birgersson, sai seejärel oma ema liini pidi Rootsi kuningaks ja tema isast Birger jarlist sai Rootsi regent. Birgeri poliitika hulka kuulusid ka püüded hoida kolme Skandinaavia kuningriigi vahel rahu ja tugevdada tema enda juba niigi võimsa perekonna mõju. Seega peeti kõiki tema seaduslikke lapsi nende ema ja Birgeri enda kuninglike esivanemate kaudu de facto sisuliselt Rootsi printsideks ja printsessideks. 1251. aastal pandi Rikissa mehele Norra troonipärijale, titulaarkuningale ja oma isa Håkon IV kaasvalitsejale Håkon Håkoni pojale (1232–1257). Abielust sündis üks laps – poeg Sverre, kes suri noorelt (1252–1261). Håkon suri aga viie aasta jooksul enne oma isa surma ning Norra troonipärijaks sai tema noorem vend Magnus, tulevane kuningas Magnus VI. Aastal 1262 abiellus Norra leskkuninganna Rikissa Mecklenburg-Güstrow' ja Werle printsi Heinrich esimesega (suri 1291) ning nende abielust sündis mitu last: Werle prints Heinrich II (suri 1308); Werle-Güstrow' prints Nikolaus (suri 1298); Werle printsess Rikissa (ka Rixa) (suri 1312), kelle abikaasa oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog Albrecht II. Chronica principum Saxonie mainib Rikissat kui Rootsi kuninga tütart (filia regis Suecie) ning see on hilisemaid uurijaid hämmastanud. Seda on seletatud järgmiselt: kuningas Valdemari alaealisuse ajal paistis kõikvõimas regent Birger jarl kroonika kirjutajale kui kuningas; Rikissa oli kuningas Erik X lapselaps; Valdemari troonile tõustes tunti nende ema Ingeborgi kui "kuninga ema" (inglise keeles Queen Mother) – tiitel, mis reeglina eeldanuks seda, et selle kandja oli ka ise kuninganna; kroonikas kasutatud termin viitab lihtsalt "Rootsi kuninglikule perekonnale". Professor Jan Svanberg raamatus "Furstebilder från Folkungatid" (ISBN 91-85884-52-9). Cronica Principum Saxonie, MGH SS XXV, lk 476. Lars O. Lagerqvist (1982). "Sverige och dess regenter under 1.000 år". Albert Bonniers Förlag AB. ISBN 91-0-075007-7.
Kabwe

Kabwe on linn Sambias, Keskprovintsi ja Kabwe ringkonna keskus. Kabwe asub Keskprovintsi ja kogu Sambia keskel. 2010. aasta rahvaloenduse järgi elas Kabwes 202 914 inimest. Linn asutati Broken Hilli nime all pärast seda, kui 1902. aastal piirkonnas plii- ja tsingimaagi leiukohad avastati. Kabwe on oluline kaevanduslinn ja transpordikeskus. https://www.zamstats.gov.zm/wp-content/uploads/2023/05/2022-Census-of-Population-and-Housing-Preliminary.pdf
Zaritšne (Tultšõni rajoon)

Zaritšne (ukraina keeles Зарічне) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tultšõni rajoonis. Elanike arv on 1372. Pindala on 5,41 km².
Dožd

Dožd (vene keeles Дождь) on Venemaa sõltumatu telekanal. Kanal alustas tegevust 2010. aasta 27. aprillil. Laiemat tuntust kogus ta 2011. aasta parlamendivalimistel toimunud rikkumiste ja järgnenud meeleavalduste avameelse kajastamisega. 2013. aasta septembris muudeti kanali veebis jälgimise võimalus tasuliseks. 2014. aasta jaanuaris lülitati kanal välja enamikust Venemaa satelliit- ja kaabelvõrkudest. Põhjuseks toodi see, et Dožd küsis oma vaatajatelt, kas Leningradi blokaadi päevil oleks pidanud sadade tuhandete inimeste elude säästmiseks Leningradi loovutama. 4. märtsil teatas kanali peadirektor Natalja Sindejeva, et võrkudest väljalülitamise tulemusena on kanal sunnitud mõne kuu jooksul tegevuse lõpetama. Kanal peatas tegevuse teadmata ajaks 2022. aasta märtsis seoses Venemaa sissetungiga Ukrainasse ja sellele järgnenud meediapiirangutega riigis. Eelnevalt olid juba mõned kanali töötajad Venemaalt põgenenud. Kanali viimane saade läks eetrisse YouTube'is, mängima jäeti Tšaikovski "Luikede Järv". 2022. aasta detsembris tühistati kanali tegevusluba Lätis, kuhu Dožd oli Venemaalt kolinud, kuna selle tegevust seostati Venemaa agressiooni toetamisega Ukrainas. Ehho Moskvõ Telekanali veebileht Hillary Hanson (3.3.2022). "Russian TV Station Proclaims "No to war," plays "Swan Lake" before going dark". Huffington Post. Vaadatud 6.3.2022. "Läti keelas Doždi edastamise". ERR. 6. detsember 2022. Vaadatud 6. detsembril 2022.
Adolf I

Adolf I ja Adolfi-nimelisi valitsejaid oli mitu: Adolf Nassaust oli Saksa kuningas 1291–1298 Adolf van Egmond oli Gelderni hertsog 1465–1471 Adolf I oli Bergi krahv 1101–1106 Adolf I oli Schauemburgi ja Holsteini krahv 1110–1130 Adolf I oli Marki krahv 1226–1249 Adolf I oli Holsteini Adolf VIII Schleswigi hertsogina 1453–1459 Adolf I oli Schleswig-Holstein-Gottorpi hertsog 1544–1586 Adolf I oli Schaumburg-Lippe vürst 1860–1893 Adolf I oli Nassau hertsog, hiljem Luksemburgi suurhertsog Adolphe'i nime all. Adolf I oli Kölni peapiiskop 1192–1205 Adolf on saksa päritolu mehenimi. "Adolf" on Adolf Hitleri viimasest päevast rääkiv näidend. Adolf II Adolf III Adolf IV Adolf V Adolf VI Adolf VII Adolf VIII
Bieniakoni

Bieniakoni (valgevene keeles Беняконі, transkribeerituna Benjakoni, leedu keeles Benekainys, poola keeles Bieniakonie) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis, Voranava rajoonis; ta on Bieniakoni külanõukogu keskus. Bieniakoni asub Valgevene-Leedu piiri ääres ja Vilniuse–Lida maantee ääres. Bieniakonit on esmamainitud 1529. aastal. Toona kuulus asula õekestele Tomkadele, kes pärisid selle oma toona juba surnud isalt. Aastal 1542 läks asula üle Jataŭtavičitele, aastal 1553 Jamantovičitele. Aastal 1556 on kirjutatud Bieniakonist kui külast, mis kuulus Zygmunt II Augusti valduses olevale Rudamina riigimõisale. Seoses haldusreformiga hakkas Bieniakoni kuuluma Vilniuse vojevoodkonda. Tol ajal rajati asulasse ka kõrts. XVII sajandil läks Bieniakoni Czaplińskite valdusse. Aastal 1634 ehitati sinna katoliku kirik. Poola jagamisel aastal 1795 läks Bieniakoni Venemaa koosseisu, kus kuulus Vilniuse kubermangu. Aastal 1897 kandsid Bieniakoni nime kaks küla, üks Lida kreisis, kus asusid kirik, kas poodi ja kool, ning teine Ašmiany kreisis, kus asus pastoraat. Aastaks 1905 lisandus veel sellenimeline raudteejaam ja selle juurde tekkinud asula. Kuni 1917. aastani oli Bieniakoni Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale. Toona sai Bieniakonist alev. 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu, aastal 1940 kaotas Bieniakoni alevi õigused. Benjakoni Ristija Johannese kirik Maryla Wereszczakówna haud "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Bieniakoni YouTube'is Bieniakoni Valgevene fotoentsüklopeedias
Ave Kovaljov

Ave Kovaljov (sündinud Roots, 16. detsembril 1981) on eesti sotsioloog. Ave Kovaljov on pärit Põltsamaalt ja ta on lõpetanud Põltsamaa Ühisgümnaasiumi. 2000–2004 õppis Kovaljov Tartu Ülikoolis sotsioloogiat bakalaureusekursusel. 2004–2006 jätkas ta samas magistriõpinguid ja lõpetas tööga, mille teema oli "Kas siire Eestis on lõppenud? Sotsiaalse mobiilsuse võrdlus perioodidel 1992–1997 ja 1997–2004". Lõputööd juhendas Mikk Titma. 2006–2013 õppis ta Tartu Ülikoolis sotsioloogia eriala doktorantuuris. Tema doktoritöö teema oli "Occupational and income mobility during post-socialist transformation of 1991–2004 in Estonia". Tööd juhendasid emeriitprofessor Mikk Titma (Tartu Ülikool, Stanfordi Ülikool) ja vanemteadur Mare Ainsaar (Tartu Ülikool). Ave Kovaljov on Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi sotsiaalpoliitika õppetooli teadur ja õppejõud. Lisaks osaleb ta paljudes teadusprojektides. Ta on uurinud näiteks sotsiaalset mobiilsust. Uurimisteemadest on käsil sotsiaalne stratifikatsioon, seejuures nii tööturul kui ka sugude vahel. Kovaljov on tihedalt seotud Euroopa Sotsiaaluuringu (ESS) korraldamisega Eestis. See uuring kuulub Euroopa teaduse olulisimate projektide nimekirja ja Eesti on uuringus osalenud alates 2004. aastast. ESSi juurde kuulub ka Euroopa kognitiivsete intervjuude organiseerimine, mille eest samuti Ave vastutab. Tööturu uuringutest on Kovaljov tegelenud analüüsiga, kus vaadeldakse mitte-eesti rahvusest inimeste töö- ja pereelu ühitamise mõjutegureid. Lisaks on ta vaadelnud, mis tegurid mõjutavad töötamise jätkamist ja lõpetamist hiliskarjääris Eesti näitel võrdlevas perspektiivis. Occupational and income mobility during post-socialist transformation of 1991–2004 in Estonia, 15.03.2014 CV: Ave Kovaljov Sotsiaalpoliitika õppetool, Tartu Ülikooli Ühiskonnateaduste instituudi koduleht, 15.03.2014 Roots, A. (2008). Kas siire Eestis on lõppenud? Rämmer, A. (toim.). Vaateid teelahkmelt. Sotsioloogia, sotsiaaltöö ja sotsiaalpoliitika aktuaalseid probleeme Eestis (17–31) Ave Kovaljov Eesti Teadusinfosüsteemis
Voldemar Ernesaks

Voldemar Leonhard Ernesaks (17. aprill (vkj 4. aprill) 1903 Tallinn – 20. oktoober 1989 Toronto) oli eesti majandusteadlane. Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli ning õppis aastail 1923–1927 ja 1932–1936 (lõpetas) Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas, korporatsioon Vironia vilistlane. Voldemar Ernesaks oli pangaametnik, 1937 Eesti Panga Pärnu osakonna juhataja. Mitmekordne Eesti meister ujumises. Saksa okupatsiooni ajal oli ta Pärnu linnapea ja Õhukaitseliidu Pärnu kohtkonna juhataja. 1944 põgenes ta Saksamaale, 1947 asus ümber Inglismaale, hiljem Kanadasse. Pärast Artur Peetre taandumist Pärnu linnapea postilt, astus asemele Ernesaks ja oli sellel kohal kuni põgenemiseni Saksamaale 1944. a. septembris. Ernesaks suri 86-aastaselt 20. oktoobril 1989 Torontos Kanadas. Tema vennad olid ujujad Arnold Ernesaks ja Evald Ernesaks. Vaba Eestlane. 26. oktoober 1989, lk. 10 (surmakuulutused) Määrati õhukaitsejuhid Tallinna, Tartu ja Pärnu. Eesti Sõna, 16. aprill 1944, nr. 88, lk. 3. "omavalitsuse ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. jaanuar 2004. Vaadatud 4. jaanuaril 2004. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944