laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Panteleimonivka

Panteleimonivka on alev Ukrainas Donetski oblastis Gorlivka haldusalas, 15 km kaugusel Gorlivkast lõunaedelas ja 32 km kaugusel Donetskist kirdes. Panteleimonivka asutati 1876. aastal, alev alates 1938. aastast. Panteleimonivka kõrgus merepinnast on 180 meetrit. 2001. aasta rahvaloenduse andmetel elas asulas 8031 inimest, 2013. aasta 1. jaanuaril 7878 inimest. Donbassi sõja ajal, 2014. aasta aprillis, võtsid valitsusvastaste relvajõudude võitlejad asula oma kontrolli alla. 9. augustil sisenesid asulasse valitsusväed. 10. augustil heisati asula kohale Ukraina lipp. "Державний комітет статистики України. Чисельність наявного населення України на 1 січня 2013 року, Київ-2013 (pdf)". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. november 2018. Vaadatud 11. augustil 2014. "Силы АТО вошли в еще два населенных пункта Донбасса - СНБО". Liga Novosti. 8. august 2014. Vaadatud 8. august 2014. "Силы АТО освободили 3 населенных пункта, 13 бойцов поигибли". Ukrajinska Pravda. 9. august 2014. Vaadatud 9. august 2014. "13 военных погибли в зоне АТО за последние сутки - СНБО". Liga Novosti. 9. august 2014. Vaadatud 9. august 2014. "Силы АТО продолжают наступление на террористов: карта боев". Liga Novosti. 09.08.2014 15:35. Vaadatud 09.08.2014. 4. aprill 2015. Infovastupanu. Под Горловкой на мине подорвались две женщины, одна из них погибла (vene keeles)
Kivipere tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kivipere tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Pikaliiva asumis. Tänav algab Vana-Rannamõisa teelt ning lõpeb ajaloolise Kivi talu õues. Tänav tekkis Rannamõisa tee 8a ja 11 detailplaneeringu alusel. Tänava nimi on antud 2014. aastal Kivi talu järgi vastavalt Haabesti linnaosa tavale lisada tänavanimedes talu nimele -pere. Tallinna tänavanimed. KNAB, vaadatud 15.07.2019. Linnavalitsuse korralduse eelnõu koos skeemiga[alaline kõdulink].
Vile tänav

Vile tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosa Luite asumis. Vile tänav algab Luite tänavalt ja viib väiksemate korterelamute juurde. Tänav tekkis Luite 5 ja Luite 11 detailplaneeringu järgi juunis ning sai nime 6. augustil 2014. Nimi on auruveduri teemaline sarjanimi ning antud temaatilise kokkukuuluvuse järgi Veduri tänava, Söe tänava, Vee tänava ja Auru tänava nimega, mis seostuvad Tallinn-Väikse raudteejaamaga. Asukohaskeem
Osmussaare kalmistu

Osmussaare kalmistu on Lääne-Nigula vallas Osmussaare külas asuv ajalooline kalmistu. Kalmistu aluse maa omanik on Lääne-Nigula vald, kuid kalmistu haldaja on Osmussaare Külaühing. 2014. aasta 6. märtsil tunnistati kalmistu koos Osmussaare kabeliga kultuurimälestiseks. Matmiskohana on kalmistu olnud kasutusel ilmselt 17. sajandi keskpaigast alates, kuid võimalik, et veelgi varem. Maeti peamiselt kabelist lõuna poole. Kalmistul oli igal perel oma rida, mille järjekord vastas perepinkidele kabelis. Kabeliaia väravale paigutati 1852. aastal Osmussaare lähedal hukkunud Briti laeva käilakuju, piiblit lugeva Martin Lutheri kuju. Nõukogude okupatsiooni ajal viidi kabeliaia kivid minema ja purustati betooni täiteks. 1941. aastal toimunud pommitamise käigus sai kalmistu tabamuse. Hauatähised loobiti minema ja tõenäoliselt rüüstati ka haudu. Tänapäevani ei ole säilinud ühtegi tervet hauatähist, kuid mõned raudristide maakivist alused võivad asetseda algsetes kohtades ja jälgitavad on ka mõned kalmukünkad. Kalmistu on ümbritsetud kivist piirdemüüriga. Kalmistul asub 1642. aastal ehitatud ja nüüdseks lagunenud Osmussaare kabel. Pärast Eesti taasiseseisvumist said Rootsi põgenenud osmussaarlased võimaluse taas oma kodusaart külastada, moodustati külaühing ja hakati kabelit ning kalmistut korrastama. Kalmistu keskelt murukamarast on leitud üks purunenud paekivist rõngasrist ja väljaspool kirikuaeda järvepoolselt nõlvalt kaks rõngasristi. Endise kalmistu asukohta kabelivare kõrvale on endiste osmussaarlaste poolt 1992. aastal paigaldatud kellatorn ja eraldi aia sisse mälestuskivid seitsmele saarel elanud suguvõsale. Osmussaare kabel Noarootsi kirik Osmussaare kalmistu - Noarootsi Vallavalitsus. Vaadatud 5.08.2017 Kultuurimälestiseks tunnistamine – Riigi Teataja. Vaadatud 11.08.2014 30230 Osmussaare kalmistu ja kabel • Mälestised. Vaadatud 11.08.2014 Osmussaare kalmistu ja kabel kultuurimälestiste riiklikus registris
Loodearmee ühishaud

Eestis on mitu Loodearmee ühishauda: Loodearmee ühishaud asub Narvas Siivertsi kalmistul. Loodearmee ühishaud asus Tallinnas Kopli kalmistu kõrval, praegu on seal mälestustahvel. Loodearmee ühishaud asub Tapal, Tapa vanas vene surnuaias. Loodearmee ühishaud asus praeguse haldusjaotuse järgi Viru-Nigula vallas Kõrtsialuse külas http://www.tapamuuseum.ee/?leht=muistised/monumendid
Põlva Muusikakool

Põlva Muusikakool on muusikakool Põlvas aadressil Võru tänav 1. 20. septembril 1967 alustas Põlvas tegevust Põlva Lastemuusikakool. Esialgu tegutses kool Põlva Keskkooli kolmes klassiruumis. Alates 1990. aastast tegutseb muusikakool Põlva valla hallatava asutusena Põlva kesklinnas pargi ääres aadressil Võru tänav 1. Samas hoones asus varem Eestimaa Kommunistliku Partei Põlva Rajoonikomitee. Muusikakooli rajaja ja kooli direktor aastatel 1967–2004 oli Ülle-Liis Sööt. 2004. aastast on direktor kooli vilistlane Ester Liblik. Muusikakoolis on võimalik õppida 16 erialal (sealhulgas klaverit, keelpille, puhkpille, akordionit ja lõõtspilli), tegutsevad keelpilliorkester, noorte kapell ja vokaalansamblid. 2016. aastal tunnustas Haridus- ja Teadusministeerium Põlva Muusikakooli nimetusega "Parim huvikool 2016". Eesti entsüklopeedia. 7. köide: NÕUK–RAH. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1994, lk 582. Ülle Sillamäe. Põlva muusikakoolil täitus poolsada aastat. LõunaLeht, 19. oktoober 2017 Koolist. Põlva Muusikakooli veebisait. Rein Vill. "Põlva". Tallinn: Eesti Raamat, 1975, lk 33 "Põlva Muusikakool. Õppetöö". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. jaanuar 2018. Vaadatud 7. jaanuaril 2018. Kooli vana koduleht Kooli koduleht Arved Breidaks. "Põlva vallavalitsus võib kolida muusikakooli hoonesse". 11. aprill 2014 Kristina Pentsa. "Vallamaja kolimise plaan vallandas taas vastasseisu". 24. aprill 2014
Garcinia kola

Garcinia kola on kluusialiste sugukonda gartsiinia perekonda kuuluv mitmeaastane puittaimeliik. Garcinia kola kasvab kuni 12 m kõrguseks puuks ja on levinud Aafrikas: Beninis, Kamerunis, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Elevandiluurannikul, Gabonis, Ghanas, Libeerias, Nigeerias, Senegalis ja Sierra Leones. Kohalikud elanikud kasutavad Garcinia kola seemneid nii toiduks kui ka rahvameditsiinis ravimtaimena (hepatiidi, kõhulahtisuse ja hingamisteede haigussümptomite leevendamiseks, reuma korral jm). Teadusuuringutes pole õnnestunud tõestada Garcinia kola ja selle komponentide inhibeerivat toimet Ebola viiruse osakestele. Cheek, M. (2004). Garcinia kola. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2004. Bitter Kola cannot cure Ebola— Health Minister. vanguardngr.com. 4. august 2014. Vaadatud 11.8.2014 Sissekanne CoL-is Sissekanne Elu entsüklopeedias "Health Ebola cure hope". news.bbc.co.uk. 5. august 1999
Hyōgo prefektuur

Hyōgo prefektuur(Japaani:兵庫県) on Jaapani prefektuur Honshū saare lõunaosas, piirneb põhjas Jaapani merega, lõunas Setoga, idas Kyōto ja Ōsaka prefektuuriga ning läänes Tottori ja Okayama prefektuuriga. Asub Kinki regioonis. Prefektuuri keskosa läbivad Chūgoku mäed, rannikualad on tasased. Suurem osa rahvastikust elab lõunaosas, põhja- ja keskosa on hõredamalt asustatud. Suurim saar Awaji on Akashi-Kaikyō sillaga ühendatud Honshūga. Suuremad jõed on Kaku ja Maruyama jõgi. 1995. aasta 17. jaanuaril toimunud 7,3 magnituudiline maavärin põhjustas suuri purustusi ja tulekahjusid. Hukkus 6400 ja vigastada sai 40 000 inimest. Hyōgo prefektuuri tunnuslind on ida-toonekurg (Ciconia boyciana), tunnuspuu on kampripuu (Cinnamomum camphora) ja tunnuslill krüsanteem (Chrysanthemum japonense). Hyōgo prefektuur on jaotatud 41 omavalitsuseks, millest 29 on linnad (市 shi). Aioi Akashi Akō Amagasaki Asago Ashiya Awaji Himeji Itami Kakogawa Kasai Katō Kawanishi Kōbe Miki Minami-Awaji Nishinomiya Nishiwaki Ōnō Sanda Tamba-Sasayama Shisō Sumoto Takarazuka Takasago Tamba Tatsuno Toyooka Yabu Himeji loss Yotakuji tempel Sandas 兵庫県 > 推計人口 Hyōgo prefektuuri koduleht Ülevaade Jaapani Hyōgo prefektuuri halduspagasi geograafiast
Gekolised

Gekolised (Gekkota) on roomajate infraselts sisalikuliste alamseltsist (või alamselts). Gekoliste ühisjooned on teiste sisalikuliste omast erinev kromosoomistik ja eriline lihas kõrva piirkonnas. Enamasti puudub sarnakaar. Keel on lihakas ja paks ega ole kaheharuline. Arvukad öise eluviisiga gekolised suhtlevad helide abil. Gekoliste infraseltsis on 7 retsentset sugukonda: Gekkonidae (gekolased) Carphodactylidae Diplodactylidae (austraaliagekolased) Eublepharidae (pantergekolased) Phyllodactylidae (lehtvarvasgekolased) Sphaerodactylidae (ümarvarvasgekolased) Pygopodidae (pärajalglased) Kõik retsentsed sugukonnad peale pärajalglaste arvati veel hiljuti gekolaste sugukonda. On ka fossiilseid taksoneid. Perekondi on umbes 100 ja liike on teada üle 1000. Üks varajasi gekolisi oli Ardeosaurus brevipes, kelle jäänused leiti juura liivakivilademetest Baierist. The Reptile Database: Roomajate andmebaas, infraselts Gekkota Wikispecies ITIS NCBI Roomajate andmebaas
Hosby vana kalmistu

Hosby vana kalmistu on Lääne-Nigula vallas Hosby külas asuv ajalooline kalmistu. Kalmistu aluse maa omanik ja haldaja on Noarootsi vald. Kalmistu on tunnistatud ajaloomälestiseks. Kalmistul olev kõige vanem säilinud hauatähis on aastast 1827 pärinev ümarrist ja kõige uuem hauatähis on 1975. aastast pärinev raudrist. Aastast 1976 ei ole kalmistule enam maetud ja enamus haudasid on hooldamata. Kalmistu keskel asub suur kivirist, mille ühel pool on eestikeelne tsitaat Piiblist aastaarvuga 1854 ja teisel küljel rootsikeelne tsitaat. Kalmistul on kokku inventariseeritud 541 risti – nendest kiviriste 330, raudriste 185, kiviplaate 17 ja puitriste 2. Andmed on olemas umbes 400 maetu kohta ning valla kodulehelt leiab ka kalmistu haudade registri. Noarootsi kirik Hosby vana kalmistu - Noarootsi Vallavalitsus. Vaadatud. 11.08.2014. Kultuurimälestiseks tunnistamine – Riigi Teataja. Vaadatud 11.08.2014. Kalmistute plaanid ja maetute nimekirjad - Noarootsi Vallavalitsus. Vaadatud. 11.08.2014. Hosby vana kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Videviku saaga: Noorkuu

"Videviku saaga: Noorkuu" (inglise "The Twilight Saga: New Moon") on 2009. aastal valminud USA film. See põhineb Stephenie Meyeri romaanisarjas "Videvik" ilmunud romaanil "Noorkuu". Filmi režissöör on Chris Weitz. Filmi muusika kirjutas Alexandre Desplat.
Cielachany

Cielachany (ka Tseljahhanõ) on alev Valgevenes Bresti oblastis Ivacevičy rajoonis. Alev on Cielachany külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles Telechany. Nime saamise kohta on kaks varianti, ühe kohaselt on tegemist patronüümiga, teise kohaselt tuleb asula nimi väljendist «Цела хана» ehk "Khaani haud". Pärimuse kohaselt on asula juures asuvale künkale maetud Mongolite sõjakäigu ajal langenud tatarlaste khaan. Alevis on keskkool, laste muusikakool ja internaatkool, lisaks asuvad seal veel kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Cieliachanys tegeletakse metsandusega ja töödeldakse puitu, seal on ka toiduainetetööstus. Vaatamisväärsusteks on õigeusu kirik aastast 1934, küngas, kuhu olevat maetud khaan, ja Ogiński kanal. Alevit mainitakse esimest korda aastal 1554. Toona kuulus see Dolskitele. Cielachany kuulus Bresti vojevoodkonda ja Pinski maakonda. XVII sajandil sai asulast alev, ühtlasi läks see Wiśniowieckite valdusse. Aastal 1774 läks alev Ogińskite valdusse. Nood asutasid seal fajansitööstuse, kus toodeti vaase, kujukesi, kaminakarniise. Asula tähtsus kasvas pärast Ogiński kanali rajamist, XVIII sajandi lõpus ehitas M.K. Ogiński kanali äärde uhke lossi. Aastal 1649 sai Cielachany linnaõigused. Kuni XVIII sajandi teise pooleni allus linn otse kuningale. Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli alev Venemaa koosseisus. XIX sajandi alguses läks see Pusłowskite valdusse. Alev kannatas sel sajandil korduvalt tulekahjude käes. Aastal 1895 asutati sinna klaasivabrik. Alev kuulus Minski kubermangu ja Pinski kreisi. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Cieliachany Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Aastast 1965 kuulub Cieliachany Ivacevičy rajooni. Balasłaŭ Pačopka – Valgevene usutegelane Fiodar Juzefovič – Valgevene usutegelane The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements Cieliachany Alevi ajalugu (vene keeles) Alev YouTube'is
Rumeenia veinid

Veinipiirkonnad paiknevad Rumeenias hajutatult üle terve riigi. Viinapuuaedade all on umbes 209 000 (2007) hektari jagu maad. 20. sajandil toodeti peamiselt magusaid veine, kuid peale raudse eesriide langemist keskendutakse pigem kvaliteetsetele ja kuivadele veinidele. Murfatlar Cotnari Dealu Mare Târnave Jidvei Minis-Maderat Panciu Odobeşti Cotești Recaș Vânju Mare Bucium Dragasani Rumeenia veinid
Ivan Macan

Ivan Macan (sündinud 29. juunil 1939 Svetojurski Vrhis, praegusel Pregrada haldusalal) on horvaadi filosoof ja teoloog. Ta astus 1956 Jeesuse Seltsi, 1968 pühitseti preestriks, 1979 sai Innsbrucki ülikoolist doktorikraadi. Ta on olnud Zagrebi Jeesuse Seltsi Filosoofiateaduskonna (Filosoofia-Teoloogiainstituudi) ja Zagrebi ülikooli professor. Aastatel 1995–1998 oli ta Horvaadi Filosoofiaseltsi esimees. Filozofija religije (1981) Ivan Macan, Valentin Pozaić (toim). The Philosophy of Science of Ruđer Bošković: Proceedings of the Symposium of the Institute of Philosophy and Theology, S.J. (1987) Wittgensteinova teorija značenja (1996) *Filozofija spoznaje (1997) Veebiversioon Razum i vjera. – Obnovljeni život: časopis za religioznu kulturu, 1997, 52, 1, 21–36. Filozofska kritika reinkarnacije. – Obnovljeni život: časopis za religioznu kulturu', 1998, 53, 1, lk 3–12. Što nam poručuje enciklika Fides et ratio?. – Obnovljeni život: časopis za religioznu kulturu, 1999, 54, 1, lk 93–110. Philosophy of Antun Bauer in its Time. – Disputatio Philosophica, 1999, 1 (1), lk 153–165. Allalaadimine Filozofija u crkvenim dokumentima. – Obnovljeni život: časopis za religioznu kulturu, 2000, 55, 1, lk 25–38. Socijalna etika i druge studije (2002) War Ludwig Wittgenstein religiös? – Disputatio Philosophica, 2002, 4 (1), lk 39–49. Allalaadimine Walter Kerber: Socijalna etika. – Prolegomena: časopis za filozofiju, 2003, 2 (1), lk 73–78. Allalaadimine Mala povijest etike (2004) Uvod u tradicionalnu logiku (2005) Tko je tko u hrvatskoi znanosti
Tomislav Macan

Tomislav Macan (26. juuli 1905 Dubac Dubrovniki lähedal – 31. märts 1971 Dubrovnik) oli horvaadi publitsist. Ta töötas õpetajana, koolide inspektorina ja ametnikuna. Macan avaldas ajalehtedes, ajakirjades ja kogumikes artikleid loodusest, etnograafiast ja kultuuriloost. Ajakirjas Priroda avaldas ta Martol Dubaci nime all keskkonnateemalisi artikleid. Vlasićki zapisi (1996) Dubrovnik Martola Dupca (1997) Župski puti (2001) Sa staroga Mljeta (2002) Gospa od Obrane na Dupcu (2003) Pisma Vlahu (2006) Ribari ispod Prenja u Župi dubrovačkoj (2008)
Helme (täpsustus)

Helme on mitme objekti nimi: Helme on alevik Valga maakonnas Helme on jõgi Eestis Helme on jõgi Saksamaal, Unstruti vasakpoolne lisajõgi Helme on küla Inglismaal Lääne-Yorkshire'is Helme on naisenimi Helme on perekonnanimi Helme koopad Helme ordulinnus Helme vald, aastatel 1991–2017 eksisteerinud vald Eestis Helme vald (1939), aastatel 1939–1950 eksisteerinud vald Eestis Helme vald (Helme kihelkond), aastatel 1866–1939 eksisteerinud vald Eestis
Maamiilits

Maamiilits on sõjaajalooline termin irregulaarsete ajutise iseloomuga maakaitsevägede kohta. Prantsuse keelest Ida- ja Põhja-Euroopa keeltesse laenatud mõiste milice omas 17.-18. sajandil hilisemast ja tänasest mõistest märksa laiemat sisu. Niisamuti tähendas land-milice mitte üksnes maamiilitsat, vaid laiemalt maal komplekteeritud väge. Nii ei olnud 1701. aastal Eesti- ja Liivimaal Karl XII korraldusel loodud eesti ja läti sõdurkonnaga loodud väed mitte maamiilits, vaid nekrutivõttude alusel regulaarsed sõjaväeosad ning mõiste "maamiilits" oleks nende kohta eksitav. Oma kaasaegse mõiste omandas termin "maamiilits" üldisemalt 19. sajandi alguseks, näiteks 1806–1807 ja 1812. aasta maamiilits Balti kubermangudes.
Rooslepa kalmistu

Rooslepa kalmistu on Lääne-Nigula vallas Rooslepa külas asuv kalmistu. Kalmistualuse maa omanik ja haldaja on Lääne-Nigula vald. Kalmistu on tunnistatud ajaloomälestiseks. Kalmistust on kasutusel ligikaudu kaks kolmandikku. 2004. aastal inventeeriti kalmistul umbes 1100 hauaplatsi. Valla kodulehelt leiab ka kalmistu haudade registri. Rooslepa kalmistu on matmiskohana kasutusel tõenäoliselt juba 16. sajandi keskpaigast. 3. juulil 1932 külastas Rooslepa kabelit Rootsi kroonprints Gustav Adolf. Kalmistul asuvad 1992. aastal ehitatud puidust kellatorn, kabeli ette lõunaküljele paigaldatud mälestusmärk Teises maailmasõjas hukkunud Riguldi elanikele ning kabeli kirdenurga lähistele 1990. aastal paigutatud eestirootslasest luuletaja Mats Ekmani (1859–1934) haud. Kabeli kagunurga lähedal on säilinud võlvlaega keldri varemed. Kalmistu piirneb pae- ja maakivist aiaga, millele on ehitatud savikivist katus. Kalmistu edelaosas asub Riguldi mõisa endiste omanike Taubede perekonna mälestuskabel. Kabel renoveeriti 1990. aastal ja seal tutvustatakse kalmistu ajalugu. Samas paikneb ka sepistatud metallaiaga ümbritsetud Taubede matmispaik. Kalmistul asub 2006. aastal taastatud Rooslepa kabel. Rooslepa kabel Rooslepa kalmistu - Noarootsi Vallavalitsus. Vaadatud. 12.08.2014. Kultuurimälestiseks tunnistamine – Riigi Teataja. Vaadatud 11.08.2014. Kalmistute plaanid ja maetute nimekirjad - Noarootsi Vallavalitsus. Vaadatud. 11.08.2014. Gustav Adolfi tutvub rannarootslaste asualadega | Histrodamus.ee. Vaadatud 12.08.2014. EELK Noarootsi Püha Katariina kogudus. Vaadatud 12.08.2014. Rooslepa kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Betty Friedan

Betty Friedan (sünninimi Bettye Naomi Goldstein; 4. veebruar 1921 Illinoisi osariik, Peoria – 4. veebruar 2006 Washington) oli ameerika feminist, ühiskondlik aktivist ja kirjanik. Bettye Goldstein lõpetas 1942. aastal kiitusega Massachusettsi osariigi juhtiva Smithi naistekolledži, kus ta toimetas ülikoolilehte. Seejärel õppis ta aasta California osariigis Berkeley ülikoolis ning asus siis tööle ajakirjanikuna. 1947. aastal abiellus ta Carl Friedaniga, kellega sai kolm last. Tema peateos "Naiselikkuse müstika" ("The Feminine Mystique", 1963) kasvas välja artiklist, mille ta kirjutas uuringust oma kaasüliõpilaste seas Smithi kolledžis ning mis tegeles naiste kängitsemisega vaid kodusesse sfääri. Kuigi raamat ilmus enne kui naisaktivistid alustasid laiaulatuslikku valgustustegevust, ei ole ajakirjanduslik kangelanna, keda ta kirjeldab, teinud läbi olulisi muutusi. See ei tähenda, et töötavatest naistest ei kirjutataks, ent keskmises naisteajakirjas kujutatakse töötamist mitte kutsumuse, vaid rahateenimisvahendi või lüngatäitjana kõrgkooli või kolledži lõpetamise ja abiellumise vahel. Raamatust sai bestseller ja see innustas ameerika feministlikku liikumist. Friedan asutas Riikliku Naisteorganisatsiooni koos Pauli Murrayga, kes oli esimene neegrinaisest episkopaalne preester. Friedan oli organisatsiooni esimene president aastatel 1966–1970. Ta aitas asutada riikliku abordiseaduste tühistamise assotsiatsiooni (National Association for the Repeal of Abortion Laws – NARAL). Tema teiste raamatute seas olid näiteks "The Second Stage" ("Teine staadium"), "It Changed My Life: Writings on the Women's Movement" ("See muutis mu elu: kirjutisi naisliikumisest") ja "The Fountain of Age" ("Vanuse allikas"). Friedan suri oma 85. sünnipäeval südamepuudulikkusse. "Traditsioonilises patriarhaalses ühiskonnas välja arendatud ja traditsiooniliste väärtuste keskel tekkinud naise elustsenaarium ei ole emantsipatsioonivõitluse mõjul muutunud üleöö. Kuigi tänapäeva tehnoloogiline ühiskond pakub rohkem võimalusi, on säilinud alistuva ja sõnakuuleliku õnnelikust koduperenaisest kangelanna mudel." (Friedan 1963). "Ameerika naise maailm on koondunud tema enda keha ja ilu, meeste võlumise, laste kandmise ning mehe, laste ja kodu eest füüsiliselt hoolitsemise ja nende teenimise ümber." (Friedan 1963: 31). "Betty jaoks oli feminism üks humanismi aspekte," ütles tema nõbu Emily Bazelon Reutersile.
Tõtarenkove

Tõtarenkove on alev Ukrainas Luhanski oblastis Lutugõne rajoonis, umbes 20 km kaugusel Luhanskist edelas. Tõtarenkove asutati 1930. aastal. Asula kõrgus merepinnast on 161 meetrit. 2011. aasta 1. jaanuaril elas Tõtarenkoves 1151 inimest. 2014. aasta Ukraina kriisi ajal, aprillikuus, võtsid Venemaa meelsed separatistid asula oma kontrolli alla. 10. ja 11. augustil toimusid asula lähistel relvastatud kokkupõrked valitsusvägede ja separatistide vahel. "Державний комітет статистики України. Чисельність наявного населення України на 1 січня 2011 року, Київ-2011 (doc)". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2012. Vaadatud 12. augustil 2014. "За сутки силы АТО вступали в бой 30 раз - СНБО". Liga Novosti. 10. august 2014. Vaadatud 10. august 2014. "Силы АТО ведут наступления по четырем направлениям". Ukrajinska Pravda. 11. august 2014. Vaadatud 12. august 2014.
Sabivka

Sabivka on küla Ukrainas Luhanski oblastis Slovjanoserbski rajoonis, umbes 10 km kaugusel Luhanskist läänes. Sabivka asutati XVIII sajandi alguses. Luhani ja Bila kallastel asuva Sabivka kõrgus merepinnast on 59 meetrit. 2001. aasta rahvaloenduse andmetel elas asulas 1129 inimest, asustustihedus 844 inimest ruutkilomeetri kohta. 2014. aasta Ukraina kriisi ajal, aprillikuus, võtsid keskvalitsuse vastased relvajõud linna oma kontrolli alla. 10. ja 11. augustil toimusid küla lähistel relvastatud kokkupõrked valitsusvägede ja separatistide vahel. "За сутки силы АТО вступали в бой 30 раз - СНБО". Liga Novosti. 10. august 2014. Vaadatud 10. august 2014. "Силы АТО ведут наступления по четырем направлениям". Ukrajinska Pravda. 11. august 2014. Vaadatud 12. august 2014.
Aivar Rosenberg

Aivar Rosenberg (sündinud 14. septembril 1962 Tartus) on eesti talupidaja ja poliitik. Ta kuulub 6. maist 2004 Eesti Reformierakonda. Ta lõpetas 1980. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli. Ta on Sõmerpalu vallas Sulbil talupidaja (Roosu talus). Aastatel 1993 (valimisliidus Maa elu), 1999 (valimisliidus Koduvald) ja 2002 (valimisliidus Koduvalla heaks) oli ta Sõmerpalu vallavolikogu liige. Aastatel 2005, 2009 ja 2013 valiti ta Sõmerpalu vallavolikokku Reformierakonna nimekirjas. 2007. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Reformierakonna nimekirjas Riigikokku. Ta sai 398 häält ega osutunud valituks. 2011. aasta Riigikogu valimistel sai ta 592 häält ega osutunud valituks, kuid sai seoses Urmas Klaasi kinnitamisega Tartu linnapeaks ja viimase asendusliikme Margus Lepiku loobumisega Riigkogu liikme kohast sai Aivar Rosenber 9. aprillil 2014 asendusliikmena Riigikokku. 2006 Valgetähe V klassi teenetemärk http://www.vvk.ee/varasemad/k99/kandidaadid/6084.html http://www.vvk.ee/?op=search_results&otsi=Aivar+Rosenberg&x=0&y=0&label=history Roosu talu koduleht