laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
292. Kaitse Vahipataljon

292. Kaitse Vahipataljon (Schutzmannschaft Wacht Bataillon nr. 292) moodustamist alustati oktoobris 1942 kasarmeeritud Omakaitse malevate üksikutest kompaniidest. Omakaitse kasarmeeritud üksustest, kes jäid pärast territoriaalse omakaitse allutamist 1. oktoobril 1942 väegrupi Nord tagala ülemale, jäi Eestimaa SS- ja politseijuhi juures asuvale korrapolitsei (Kommandeur der Ordnungspolizei beim SS- und Polizeiführer Estland) kolonel (Oberst) Wilhelm von Thadeni alluvusse liiga vähe mehi 8 täiemahulise pataljoni formeerimiseks nagu oli esialgu planeeritud. 292. Kaitse Vahipataljon likvideeriti veebruaris 1943. Teises maailmasõjas osalenud eesti väeosade loend
291. Kaitse Vahipataljon

291. Kaitsepataljon (Schutzmannschaft Wacht Bataillon nr. 291, 291. Kaitse Vahipataljon) oli sõjaväeline üksus, mille moodustamist alustati oktoobris 1942 kasarmeeritud Omakaitse malevate eraldiseisvatest kompaniidest. Omakaitse kasarmeeritud üksustest, kes jäid pärast territoriaalse omakaitse allutamist 1. oktoobril 1942 väegrupi Nord tagala ülemale, jäi Eestimaa SS- ja politseijuhi juures asuvale korrapolitsei (Kommandeur der Ordnungspolizei beim SS- und Polizeiführer Estland) kolonel (Oberst) Wilhelm von Thadeni alluvusse liiga vähe mehi 8 täiemahulise pataljoni formeerimiseks nagu oli esialgu planeeritud. 291. Kaitse Vahipataljon likvideeriti veebruaris 1943. Pataljoniülemad: kapten Ervin Kivi I kompanii, ülemleitnant Evald Munak II kompanii, leitnant Tikas III kompanii, Edgar Lamp IV kuulipildujakompanii
Härgla mõis

Härgla mõis (saksa keeles Herküll) oli rüütlimõis Harjumaal Juuru kihelkonnas, tänapäeval jääb mõisakompleks Rapla maakonna Rapla valla territooriumile. Härgla mõisa on esmamainitud 1516. aastal, kui see kuulus Maydellide aadlisuguvõsale. 17. sajandil oli mõis pikka aega Uexküll-Güldenbandide valduses. 18. sajandil vahetas mõis korduvalt omanikke, olles järjest Rehbinderite, Fersenite, Stackelbergide, Douglaste, Mohrenschildtide ja Wrangellide omanduses. Alates 1822. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni oli mõis Rosenthalide (Wetter-Rosenthalide) omanduses. 1920. aastal paigutati hoonesse kool, hiljem on seal olnud ka kolhoosi kontor. Nüüd on peahoone eravalduses. Härgla mõisahoone on ehitatud mitmes järgus, vanimad osad pärinevad ilmselt 17. sajandist. 1747. aastast pärit ajaloolises dokumendis on mainitud kivist mõisahoonet. 18. sajandi IV veerandil ehitati keskaegse mantelkorstnaga hoone ulatuslikult ümber. Praeguse kuju sai hoone aga 19. sajandi alguses. Härrastemaja on üldjoontes barokne kahekorruseline kõrge kelpkatusega hoone. Esifassaadis klassitsistlik kuue joonia sambaga portikus. Saal ja muud amfilaadses järjestuses esindusruumid paiknevad I korrusel, II korrus on projekteeritud mezzanino'na. Tegemist on ajastu klassitsistlikku mõisaansamblisse kuuluva tüüpilise härrastemaja näitega. Vabakujunduslik park on rajatud 19. sajandi alguses, fragmente leidub ka varasemast baroksest perioodist. Parki suundub maanteelt kaks pikka alleed. Algselt ühendas üks neist Härgla mõisat lähedal asuva Pirgu mõisaga, teine suundub lõuna poole. Praeguseks on alleest alles vaid katkendid. Ettesõit peahoonele toimub küljelt. Mõisahoone ees asub poolringikujuline teega piiratud esiväljak. Puud (peamiselt pärnad) väljaku äärtel on istutatud vabade rühmadena või ridamisi. Esiväljaku keskele on rajatud ringikujuline madala hekiga ääristatud lillepeenar. Peahoone taha jääb avar pargiala koos endise viljaaiaga. Tagaväljakut ilmestavad vaba istutusega üksikud puud ja paar suurt euroopa lehist. Peahoone lääneküljel on veidi tihedama istutusega puistu. Endine viljaaed on lage kahelt küljelt kuusehekiga piiratud ala. Seal on märgata ka kunagi mõisapargi piiriks olnud kiviaeda. Peamise pargipuistu moodustavad pärnad ja saared. Ka mõisa juurde suunduv allee koosneb põhiliselt saartest. Park on piirkonna 19. sajandisse kuuluva mõisaansambli segastiilis pargi tüüpiline näide. Allee on 19. sajandi mõisasüdamikele tüüpiline, mõisakompleksi kuuluv maastikumärk. Eesti mõisate loend
Pinan

Pinan (kanjis 平安 'rahu, rahulik meel'; nt Shotokanis kasutatakse hääldust Heian) on üks tänapäeval enamikus karatestiilides harjutatavatest katade seeriatest. Pinani/Heiani seeria koosneb viiest järjekorras õpetatavast katast (shodan, nidan, sandan, yodan, godan – jaapani keeles 'esimene aste', 'teine aste' jne). Kuigi Pinani ja Heiani katad on sama algupära, on need siiski üksikasjade osas küllaltki erinevad. Enamasti peetakse Pinani katade algupäraks Kushanku katat ja veel lisaks mõnda (nt Bassai, Gojushiho), aga on ka teistsuguseid arusaamu, näiteks osutatakse Channanile kui võimalikule algupärale. Katade õpetamise järjekord stiiliti erineb, näiteks Shotokanis õpitakse esimesena Heiani katat, millele vastab Wado-ryu teine Pinani kata, seega vastab Shotokani Heian shodan hoopis Wado-ryu Pinan nidanile ja Wado Pinan shodan Shotokani Heian nidanile. Pinani katad töötas välja Itosu Anko vastukaaluks keerulisematele katadele, et oleks võimalik õpilastele jõukohaselt karatet õpetada. Pinaneid õpitakse tänapäeval Wado-ryus, Kyokushinkais, Shito-ryus. Heiani katad on Gichin Funakoshi poolt ümber nimetatud ja modifitseeritud Pinani katad ning neid õpitakse tänapäeval Shotokanis. Pinan sandan, video (Wado Ryu) Pinan @ YouTube
Glive

Glive on Eesti levimuusikaansambel, mis asutati Gerli Padari eestvedamisel avaliku konkursi alusel 2. juunil 2005. Stiili poolest ei saa Glive'i liigitada ühtegi kindlasse žanri, kuid sugemeid leidub nii rokkmuusikast, metal'ist, funk'ist, džässist. 2005. aasta juulis ilmus neil esimene singel "Mental Abuse". Gerli Padar võttis osa 2007. aastal Eurolaulu konkursist, mille ta võitis. Eelvoorus olid temaga koos laval ka Erko Laurimaa, Sten Kivistik ja Johanna Münter. 2007. aasta detsembris ilmus Glive'i debüütplaat "Gerli Padar & Glive", millel oli 9 + 3 lugu: "Kõike ja kohe ja kiiresti" "Aeg on käes" "Maskeraad" "Sinuga koos" "Veel minna veidi" "Veel kord" "Soovide puu" "Värvitu päev" "Bonnie ja Clyde" (akust.) "Ühes valges toas" "Partners in Crime" "Bonnie ja Clyde" Gerli Padar (vokaal) Priit Mägi (trummid) Riivo Torstenberg (basskitarr) Erko Laurimaa (kitarr) Kristjan Kaasik (kitarr) Johanna Münter (taust) myspace.com
Eesti alevite loend

Eesti alevite loend loetleb Eesti alevid. Eestis loetakse aleviks üldjuhul asustusüksusi, milles on vähemalt 1000 elanikku. 2024. aasta seisuga on Eestis 13 alevit. Eesti linnade loend Eesti alevike loend Eesti külade loend "Asustusüksuste nimistu kinnitamine ning nende lahkmejoonte määramine–Riigi Teataja". www.riigiteataja.ee. Vaadatud 14. septembril 2024.
Erakond Vabad Radikaalid

Vabad Radikaalid loevad oma ühenduse alguseks 1998.–1999. aastat, kui tollased liikmed esitasid kohalikele valimistele Harju- ja Läänemaal valimisliidu “Eestimaa 3000. a.” kandidaatide nimekirja. Samas nimekirjas esinesid ka kolme üksikkandidaadi nimed (ei olnud ühenduse liikmed), kes vahetult enne valimisi liidu erinevate erakondade kasuks reetsid. Valimiskomisjon ei registreerinud nimekirja seoses sellega, et parteidesse lahkunud kandidaadid ei kustustanud end valimisliidu inimekirjast. Protestist hoolimata ei võimaldanud halduskohus valimistel osaleda. Pärast paari aastast varjusurma registreeris ühendus Vabad Radikaalid (rahvusradikaalid lahkusid 2003.a) end MTÜ-ks ja sõnastas tulevase parteiprogrammi. Nimevalik osutus ühendusele oodatust keerulisemaks. Kohalikel valimistel 2004 taotlesid radikaalid endile Keskkonna Erakonna nime, kuid selle algatuse blokeeris Eesti Keskerakond seoses nime sarnasusega. Peamisteks märksõnadeks jäid “eraisiku õigused”; “valikuvabadus”; neist tulenev “situatsioonipoliitika” ja selle läbi tavapärase traditsioonilise vasak-parempoolse jaotuse “tasakaalustamine” Eesti maastikul. Seega ei vastandu radikaalid otseselt kummalegi tiivale, mis võimaldab tulevasel erakonnal anda oma liikmeile õiguse eriarvamuseks partei põhisuunast. Samuti valib erakond partnereid vastavalt kujunenud situatsioonile. Situatsioonipoliitika aluseks ongi tõdemus, et 2007. aastal on Eesti vajadused erinevad sellest, mis need olid näiteks 1992.–1993. aastal. Radikaalid annavad endale aru, et riik on protsess ja selle aluseks areng. Näiteks pooldavad Vabad Radikaalid reformierakonna pakutavat maksu(alandus) poliitikat, kuid seisavad kiivalt vastu tuumaelektrijaama rajamise kavale. “Pole vaja uut Tshernobõli!”. Radikaalid pole Euroopa Liidu vastu, ent seisavad vastu igasugusele tsentraal-bürokraatlikule juhtimisele/valitsemisele. Erakonna liikmete arv: 35 Arvi Tapver Marvis Mägi Erakond Vabad Radikaalid Eesti Erakondade Ajaloo lehel
Baltic Queen

Baltic Queen on Eesti laevafirma Tallink parvlaev, mis on ehitatud STX Europe'i laevatehases Raumas. Laev sõidab Tallinna–Mariehamni–Stockholmi liinil Tallinki kaubamärgi all. Laev telliti 11. aprillil 2007. Liin, mida laev sõitma hakkab, oli pikka aega lahtine ning kuigi Soome ajalehele Turun Sanomat intervjuu andnud Tallinki juhatuse liige Keijo Mehtonen jõudis juba teatada, et see laev asendab tõenäoliselt Silja Europa Turu–Maarianhamina–Stockholmi liinil, teatas 5. novembril Tallinki juhatuse esimees Enn Pant, et uus laev hakkab sõitma Tallinna–Stockholmi liinil. 22. aprillil 2008 pandi laevale Raumas kiil. Laev lasti vette 5. detsembril 2008, mil see sai nime Baltic Queen. Laeva ristiemaks sai Tallink Silja Oy juhi Keijo Mehtose lapselaps Mea Mehtonen.. Tallink Grupi tütarfirma Tallink High Speed Line Ltd. võttis 16. aprillil 2009 Raumas STX Europe'i laevatehases laeva vastu. Baltic Queen jõudis Tallinna 19. aprillil 2009. 22. aprillil toimus Tallinki, Tallinna Sadama ja SEB Panga ühisüritus klientidele. 23. aprillil Tallinna Sadamas avatud uste päeval näitas Tallink huvilistele laeva. Esimese reisi tegi Baltic Queen 24. aprillil. 26. novembrist 11. detsembrini 2009 asendas Baltic Queen remonti läinud Silja Europat liinil Turu–Stockholm. Kuni 6. augustini 2014 sõitis Baltic Queen Tallinna–Mariehamni–Stockholmi liinil. Alates 7. augustist 2014 sõitis Baltic Queen Tallinna–Helsingi liinil ning seoses sellega asendas Baltic Queeni Tallinna–Stockholmi liinil Romantika. Seetõttu jäi Riia–Stockholmi liinile vaid üks laev, Isabelle, mis väljus kummastki sadamast ülepäeviti. 12. septembril 2016 teatas Tallink, et laev naaseb Tallinna–Stockholmi liinile 13. detsembril, vahetades välja Romantika, mis hakkab taas sõitma Riia–Stockholmi liinil. Tallinna–Helsingi liinile jääb Silja Europa. Seoses koroonapandeemiaga sõidab laev juulist 2020 kuni jaanuarini 2021 liinil Tallinn–Turu, lisaks teeb reise 2020 suvel liinil Tallinn–Mariehamn. [viide?] Uus Baltic Queen Vaade Tallinna poole tekilt Tallinna pilvelõhkujad laeva aknast Tallinki korstnamärgiga korsten Talous Sanomat 12. 4. 2007: Tallink tilaa Aker Yardsilta uuden risteilijän Turku-Tukholma -välille, Tallink-Silja sijoittaa uuteen laivaan Tallinki uue laeva kiil pannakse täna Tallinki uus kruiisilaev sai nimeks Baltic Queen "Tallink sai täna M/L Baltic Queeni kätte", Logistikauudised.net, 16. aprill 2009 "Tallinki uus kruiisilaev Baltic Queen jõudis Tallinnasse", EPL Online, 19. aprill 2009 Baltic Queen Tallinki kodulehel Baltic Queen Fakta om Fartyg (rootsi keeles) Tallinna–Stockholmi liinile jääb ajutiselt sõitma üks laev (ETV) Tallinki uus kruiisilaev Baltic Queen jõudis Tallinnasse ERR, 19. aprill 2009
Galina Grigorjeva

Galina Grigorjeva (sündinud 2. detsembril 1962 Simferopolis) on Eestis elav ukraina helilooja. Grigorjeva on õppinud Simferopolis muusikakoolis ja Odessa konservatooriumis. 1991. aastal lõpetas ta professor Juri Faliku õpilasena Peterburi konservatooriumi ning täiendas end 1994–1998 Eesti Muusikaakadeemia magistriõppes Lepo Sumera juures. Praegu elab ta Tallinnas ja tegutseb vabakutselise heliloojana. Grigorjeva on 1994. aastast Eesti Heliloojate Liidu liige. Grigorjeva looming on tähelepanuväärne oma hingestatud ja peenekoelise kõlastiiliga. Tema muusika lähtepunktiks on meloodiline mõtlemine. Grigorjeval on tugevad seosed slaavi vaimuliku muusika traditsiooniga, aga ka vanema Euroopa mitmehäälsusega. Tema tööde kõlapilt on läbipaistev ja delikaatne. Ta on ülimalt tähelepanelik iga üksikintervalli ja intonatsiooni väljendusvõime ja tähenduse suhtes.[viide?] Sonaat soolotšellole "Recitativo accompagnato" (2003) on autori sõnul loodud rohkem sonaadi vaimus kui vormis. Teos on pühendatud Allar Kaasikule. 2003 – Heino Elleri nimeline muusikapreemia 2004 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (kõrgetasemelise loomingu eest 2004. aastal) 2007 – stipendium "Ela ja sära" 2013 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (sügava ja puudutava loomingu eest) 2014 – Valgetähe IV klassi teenetemärk 2015 – Eesti Muusikaauhind (klassikaalbumi kategoorias autoriplaadi "In paradisum" eest) 2020 – Lepo Sumera nimeline heliloomingu preemia Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Galina Grigorjevast Eesti Muusika Infokeskuse kodulehel
Margo Kõlar

Margo Kõlar (sündinud 2. oktoobril 1961 Tartus) on eesti helilooja, muusikapedagoog ja endine autovõidusõitja. Margo Kõlar on tegelenud kartautosõiduga ja tulnud aastatel 1978–1982 sel alal eri klassides kokku kuus korda Eesti NSV meistriks. Ta oli 1979. aastal Nõukogude Liidu meister Junior 125 cm³ klassis. Ta on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi 1986. aastal heliloomingu alal professor Eino Tambergi klassis ja 1999. aastal samas magistrantuuri. 2006. aastal sai ta muusikadoktori kraadi. Ta töötas aastatel 1986–1993 Eesti Raadio helirežissöörina, on olnud aastast 1996 Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli heliloominguõpetaja. Margo Kõlar tegutseb ka koorijuhina. Aastast 1987 juhatas ta kammerkoori Gloria ja aastast 1996 juhatab sakraalmuusika ansamblit Heinavanker. Aastast 1999 juhatab ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia elektronmuusika stuudiot. Ta on Muusika- ja Teatriakadeemia dotsent. 1984 “Sonaat gongilöögiga” keelpilliorkestrile ja löökpillidele 1985 “Kolm kala” sümfooniaorkestrile 1985 kantaat “Sooja toa sõjalaulud” koorile, solistidele ja kammeransamblile 1986 “Võlg” (tekst Betti Alver) soolohäälele ja ansamblile 1987 “Tornikivide laul” viiulile ja klaverile 1987 “Võluriik” (tekst Avo Üprus) soolohäälele ja ansamblile 1988 “Kolm kirgast hetke” klaverile 1990 kontsert kahele torupillile ja kammerorkestrile () 1992 kantaat “Kuningas” kammerkoorile 1996 “Psalm nr. 116” segakoorile 1996 “Sinu süda joob maa mahla” (tekst Rein Raud) vokaalansamblile 1996 “Sanctus” segakoorile 1996 ballett “Kuuhullud kassid” (elektrooniline) 1997 “Väike Ferdinand elukeerises” klaverile ja flöödile 1998 "Öö” (“Night”) (tekst Indrek Hirv) sopranile ja kitarrile 1999 “...vaid üksainus sõna...” sümfooniaorkestrile 2005 joonisfilmi "Frank ja Wendy" muusika 1981 – NSV Liidu meistersportlane 2009 – Eesti Muusika Päevade preemia ("Et tõusta taevasse") 2012 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (heliteos "Tornikellade laul" ning elektronmuusika arendamine) 2014 – Valgetähe IV klassi teenetemärk Tema isa on dirigent Erich Kõlar ja ema baleriin Elena Poznjak-Kõlar. Margo Kõlar on abielus Anu Kõlariga. Neil on kuus last. Üks tema poegadest on Juko-Mart Kõlar. FRANK JA WENDY Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Anu Kõlar (november 2011). "Margo Kõlar: muusika on mu kutsumus". teekäija. Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liit. Vaadatud 21. novembril 2020. Biograafia ESBL-is Margo Kõlari sporditulemused
Monika Mattiesen

Monika Mattiesen (sündinud 4. juulil 1966) on eesti flötist. Monika Mattiesen on töötanud Pariisis IRCAMi stuudios[viide?], valmistades ette seal tegutsevate heliloojate (Saariaho, Manoury, Fedele, Jodlowski) teoseid[viide?]. Ta on osalenud Stockhauseni kursustel Kürtenis, kus koostöös heliloojaga jõudsid tema repertuaari mitmed Stockhauseni elektroakustilised teosed. 2004. aastal IRCAMi/Acanthesi meistrikursustel Metzis kandis Monika Mattiesen ette Philippe Manoury elektroakustilise suurteose "Jupiter", muusikaliseks assistendiks helilooja ise. Solisti ja kammermuusikuna on ta esinenud Eestis, Soomes, Lätis, Poolas, Rootsis, Venemaal, Kreekas, USA-s, Colombias. Monika Mattiesen on salvestanud ja toonud esiettekandele mitu spetsiaalselt temale kirjutatud uut flööditeost, autoriteks eesti heliloojad Kõrvits, Mart Siimer, Mirjam Tally, Grigorjeva, Tulev, Kõlar, Timo Steiner, Märt-Matis Lill, Tüür jt. Monika Mattiesen, Küberstuudio kunstiline juht, on keskendunud nüüdismuusika interpreteerimisele. Ansambel kasvas välja tema soolokontsertidest, kus flötisti tähelepanu köitis järjest enam akustilise ja elektroonilise muusika sünteesimine teiste kunstivaldkondadega (valgus-, video-, maalikunst, samuti tants, kirjandus, film). 2008 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (kammerooper "DMeeter" eest) 2014 stipendium "Ela ja sära" Manuscript
Absoluutne kiirus

Absoluutseks kiirus on keha liikumise kiirus teatava eelistatud (paigalolevaks peetava) taustsüsteemi suhtes. Näiteks auto liikumise kirjeldamisel on paigalpüsivaks taustsüsteemiks maapind, kuna Maa liikumine ülejäänud taevakehade suhtes on antud kontekstis irrelevantne. Absoluutne kiirus muutub aga relatiivseks niipea, kui vaadelda selle «eelistatud» taustsüsteemi liikumist mingi teise taustsüsteemi suhtes. Ajaloolises kontekstis tähistab absoluutne kiirus kiirust maailmaeetri kui absoluutselt paigalpüsiva keskkonna suhtes.
Keemiapilve vandenõuteooria

Keemiapilve vandenõuteooria väidab, et mõned reaktiivlennuki väljaheidetud jäljed erinevad välimuselt ja omadustelt tavalise lennuki heitgaasist. Gaas võib koosneda kahjulikest sihilikult toodetud keemilistest ainetest. Tegevuse eesmärgist on teadlik vaid valitsus. Mõned vandenõuteoreetikud usuvad, et sellise tegevusega vabastatakse mingisugust keemilist ja/või bioloogilist mõjurit. Termin "keemiapilv" ei viita tavalisele aineheitmele õhu kaudu (põllumajanduslik saagi piserdamine, pilve seemendamine või tuletõrje õhust), vaid just süstemaatilisele tundmatu aine väljaheitmisele suurtel kõrgustel salastatud eesmärkide nimel.
Ene Nael

Ene Nael (sündinud 13. jaanuaril 1971 Viljandis) on eesti klavessinist. Ta alustas muusikaõpinguid Karksi-Nuia Lastemuusikakoolis. Ta lõpetas 1989. aastal klaverierialal Tallinna Muusikakeskkooli (Ell Saviaugu ja Laine Metsa õpilasena) ja 1994. aastal Eesti Muusikaakadeemias professor Laine Metsa klaveriklassi. 2000. aasta kevadel sai ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemiast muusikamagistri kraadi kammeransambli erialal. Paralleelselt klaveriga on ta õppinud klavessiini Imbi Tarumi juures, täiendanud ennast barokkmuusika ja klavessiini alal meistrikursustel. Ene Nael on olnud mitme eesti helilooja klavessiiniteoste esmaettekandja ning osalenud Toivo Tulevi, Helena Tulve ja Raimo Kangro teoste plaadistamisel.
Väike entsüklopeedia 2002

Väike entsüklopeedia 2002 on Eesti Entsüklopeediakirjastuses 2001. aastal ilmunud entsüklopeedia, mis on universaalne ja kompaktne teatmeteos. Ta annab lühiinfo peamiste mõistete, inimeste ja kohtade kohta. Kokku on entsüklopeedias üle 30 000 artikli ja üle 5000 illustratsiooni. Väikese entsüklopeedia peatoimetaja on Rein Aro. Selle Entsüklopeedia eelkäija on "Väike Entsüklopeedia", mis ilmus aastatel 1937.-1939. 2006. aastal ilmus Väikese entsüklopeedia uus täiendatud trükk, kus on 31 650 artiklit. Eesti entsüklopeedia "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. august 2006. Vaadatud 23. mail 2008.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Neeme Punder

Neeme Punder (sündinud 20. aprillil 1958) on eesti flötist ja kultuuritegelane. Ta on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi flöödi erialal Elmar Peäske juhendamisel 1981. aastal ning täiendanud end Rootsis ja Hollandis. Ta on tegutsenud 1979–2005 varajase muusika ansambli Hortus Musicus solistina. On mänginud Soome-Eesti Barokkorkestris, Tallinna Kammerorkestris jm. Neeme Punder on Andres Mustoneni kõrval olnud Eestis üks innukamaid varajase muusikaga tegelejaid. Ta on spetsialiseerunud varajase muusika interpretatsiooniprobleemidele ja juhendab varajase muusika interpretatsiooni kursust Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, kuid on andnud sellelaadseid kursusi ka mujal Eestis, Soomes, Venemaal ja Saksamaal. Tema eestvedamisel on üle 30 aasta korraldatud Viljandi vanamuusika festivali, samuti on ta mitmete flöödiga seotud kontserdisarjade algatajaid ja esinejaid. On juhendanud vanamuusikakollektiive, sealhulgas Vanalinna Barokkorkestrit ja Viljandi Linnakapelli. Neeme Punder on tuntud ka nüüdismuusika interpreteerijana ja paljude eesti heliloojate (Peeter Vähi, Galina Grigorjeva, René Eespere, Helena Tulve, Toivo Tulev jt) teoste esmaesitajana, ta on ka nüüdismuusikaansambli Reval Ensemble liige. Aastail 2004–2006 oli ta Viljandi Kultuuriakadeemia muusikaosakonna juhataja ja 2011–2014 Võru Muusikakooli direktor. 2019. aastast töötab ta Valga Muuseumi direktorina. Sooloplaat "The Flutish Kingdom" (Erdenklang, 1996). Solist CD-l "René Eespere. Concertos" (Antes 1998) Solist Peeter Vähi Flöödikontserdis "A Chant of Bamboo", LP "A Chant of Bamboo" (ERP, 2006) Solist René Eespere Flöödikontserdis nr. 2, CD "Concertatus celatus" (Bella Musica, 2007) 1979 – Eesti NSV vabariikliku puhkpillimängijate konkursi laureaat 1999 – Viljandi linna kultuuripreemia laureaat. Tema vend on Meelis Punder. Neeme Punder. - Eesti Muusika Infokeskus. - emic.ee Neeme Punder. - Eesti Interpreetide Liit. - interpreet.ee cv Valga Muuseumis http://www.viljandi.ee/kultuuri-ja-spordipreemia Neeme Punderi biograafia Eesti Muusika infokeskuse lehel
Laose riigipeade loend

Laose riigipeade loend loetleb Laose riigipead alates 1945. aastast, kui moodustati ühendatud Laose Kuningriik. [1]
Mart Siimer

Mart Siimer (sündinud 27. oktoobril 1967) on eesti helilooja ja organist. Mart Siimer lõpetas 1990. aastal Tallinna Konservatooriumi professor Eino Tambergi õpilasena ja täiendas end aastatel 1992–1993 Norra Muusikaakadeemias. Aastatel 1996–1998 omandas ta magistrikraadi kompositsiooni erialal Eastmani Muusikakoolis Rochesteris, USAs, kus ta juhendajateks olid Christopher Rouse, Augusta R. Thomas ja James Willey. Mart Siimer on töötanud õppejõuna Columbias Bogotá eraülikoolis Universidad Javeriana, praegu on ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia ning Tallinna Muusikakeskkooli õppejõud. Siimer on tegutsenud ka muusikakriitiku ja -uurijana ning muusikatoimetajana ajakirjas Teater. Muusika. Kino (1989–1991), ta on töötanud Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi muusikaosakonnas (1993–1996), olnud Tallinna Peeter-Pauli kiriku organist (vaheaegadega 1988–2004) ning klaveri- ja orelisaatja mitme koori (nt Tallinna Poistekoor 1993–1996) juures. 2010. aastal töötas ta Norras Hordalandis Odda vallas organistina. Siimer on ka EELK Rakvere Kolmainu koguduse organist. Mart Siimer kirjutab enamasti heakõlalist muusikat, milles võib leida ajalooliste stiilide ja uue muusika väljendusvahendite ootamatuid, peenekoelisi ühendusi. Tal on arvukalt koorimuusikat, milles on kasutatud tõsimeelseid vaimulikke tekste ja eesti ning välismaa väärtluulet, ka tema vähesed orkestriteosed kannavad liturgilisi ja eksistentsiaalseid sõnumeid. 2007 – Heino Elleri nimeline muusikapreemia 2009 – Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium 2013 – Aasta koorihelilooja 2020 – Aasta kirikumuusik Kooriühing jagas aastapreemiaid, jaanuar 2014 Mart Siimeri laul "Homme" ETV saates "Üks koorilaul"
Liikumisvõrrand

Liikumisvõrrandiks nimetatakse diferentsiaalvõrrandit, mis määrab keha või süsteemi dünaamika. Näiteks Newtoni mehaanika korral on keha (massiga m) ühemõõtmeline liikumine jõu F toimel kirjeldatud võrrandiga (Newtoni II seadus) d 2 x d t 2 = F ( x ) m {\displaystyle {\frac {d^{2}x}{dt^{2}}}={\frac {F(x)}{m}}} . Mõnikord nimetatakse liikumisvõrrandiks ka eelpoolmainitud diferentsiaalvõrrandi lahendit, mis sätestab koordinaadi (x, y, z) sõltuvuse ajast (t). Näiteks algkiirusega v0 vertikaalselt üles visatud keha liikumisvõrrand on järgmine: y ( t ) = y 0 + v 0 t − 1 2 g t 2 {\displaystyle y(t)=y_{0}+v_{0}t-{\frac {1}{2}}gt^{2}} , kus g on raskuskiirendus. Euleri-Lagrange'i võrrandid