laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tacina

Tacina on jõgi Lõuna-Itaalias Calabria maakonnas Catanzaro ja Crotone provintsis. Tacina läte on Sila kõrgmaa idaosas Sila rahvuspargis. Jõgi suubub Joonia mere Squillace lahte Steccato di Cutro lääneosas.
Dendroloogilised uurimused Eestis

Dendroloogilised uurimused Eestis on[küsitav] aastast 1999 ilmuv kogumik, mis koosneb Eesti Põllumajandusülikooli Metsandusliku Uurimisinstituudi dendroloogilistest uurimistöödest. Peale Eesti metsateadlaste on kogumikus töid ka nt Hollandi, Leedu, Inglismaa teadlastelt. Metsanduslikud uurimused DENDROLOOGILISED UURIMUSED EESTIS(arhiveeritud leht) EE 12. köide, 2003: 40.
EPMÜ Metsanduslik Uurimisinstituut

EPMÜ Metsanduslik Uurimisinstituut oli aastatel 1997–2005 EPMÜ (praegu Eesti Maaülikool, EMÜ) teadus- ja arendusasutus. Aastal 2005 ühendati instituut EMÜ metsandusteaduskonna ja maainseneriteaduskonnaga, mille baasil moodustati uus instituut – EMÜ metsandus- ja maaehitusinstituut. Eesti entsüklopeedia veebis [1] (vaadatud 24.02.2013)
Metsakaitse- ja Metsauuenduskeskus

Metsakaitse- ja Metsauuenduskeskus oli aastatel 1996–2010 Keskkonnaministeeriumi valitsemisala riigiasutus. Keskuse baasil moodustati 2010. aastal Keskkonnateabe Keskuse Tartu üksus. Tallinna üksus moodustati 2010. aastal senise Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskuse baasil. Keskuses kontrolliti metsaseemne jm paljundusmaterjali päritolu ja kvaliteeti. Samuti korraldas keskus riigi metsaseemnevaru loomist, jälgis ja prognoosis metsa seisundit, rakendas meetmeid metsade kaitseks, kogus ja analüüsis metsakaitse, -uuenduse ja säästva metsanduse alast informatsiooni ning pidas vastavaid andmekogusid. 2003. aastal võttis keskus üle samal aastal likvideeritud Eesti Metsakorralduskeskuse riiklike metsakorralduse andmebaaside haldamise. Metsakaitse- ja Metsauuenduskeskuse juhataja oli Kalle Karoles. Eesti entsüklopeedia veebis [1] (vaadatud 24.02.2013) Keskkonnateabe Keskuse koduleht (vaadatud 24.02.2013)
Metsaseadus

Metsaseadus on Eesti Vabariigis kehtiv seadus, mille eesmärk on "tagada metsa kui ökosüsteemi kaitse ja säästev majandamine". Metsaseadus reguleerib metsanduse suunamist, metsa korraldamist ja majandamist, ühtlasi sätestades seaduse rikkujaile kahjude hüvitamise korra. Eesti metsaseadus anti esimest korda välja 1934. aastal. Enne seda kehtisid 1934. aastani Vene tsaaririigi metsandusseadused. https://www.riigiteataja.ee/akt/MS (vaadatud 24.02.2013) EE 12. köide, 2003: 334. Metsaseadus eRTis (vaadatud 24.02.2013)
Lontova

Lontova on Kunda linna vanem linnaosa, niinimetatud Vana-Kunda, endine iseseisev asula, mis ühendati Kundaga 20. sajandi alguses. Aastal 1805 kirjutas Venemaa keiser Aleksander I alla määrusele, mis nägi ette sadama ehitamise Kundasse. Sealtmaalt algas Kunda areng uue hooga, mis viis ka Kunda tsemendivabriku rajamiseni. Muuhulgas ehitati hotell Neu London, mis rahvasuus muutus Lontovaks. Lontovasse jõudmiseks tuleb minna uuest Kundast üle kärestikulise Kunda jõe ja mööda kitsast asfaltteed, mille paremas küljes on paekiviklindi serv. Lontova tee klindipoolsed majad on kergelt mäenõlva mööda üles ehitatud. Seal asuvad Neu Londoni hotell, eestiaegne piirivalvekordon, vana ETKVL pood ja muud asutused. Hotelli varemete (Lontova tee 12) kõrval on ilus eestiaegne kollane maja Lontova tee 16, mida nimetatakse tollihooneks, selle vastas on Lontova tee 1 historitsistlik ametnike elamu 20. sajandi algusest. Lontovas klindi serval kasvab karulauk, mis kevaditi lõhnab. Karulaugu olevat sinna istutanud viikingid, et selle abil korvata pikal teekonnal tekkinud vitamiinipuudust[viide?]. Teise maailmasõja järel olevat selles tänavas ringi patseerinud "50 last ja 50 lehma"[viide?]. Lontovast on pärit Öpiku (Ernst, Oskar ja Armin) perekond.[viide?]
Eesti Kalakasvatajate Liit

Eesti Kalakasvatajate Liit on aastal 1989 Tartus asutatud liit, mis koondab enda alla vesiviljelusega ja sellega külgnevatel tegevusaladel tegutsevaid juriidilisi ja füüsilisi isikuid. Põhikirja järgi on liidu eesmärk "oma liikmete ühiste huvide esindamine ja Eesti vesiviljeluse arengu toetamine tervikuna". Eesti Kalaliit Eesti Kalurite Liit EE 12. köide, 2003: 57. http://www.kalakasvatajad.ee/?pid=4 (vaadatud 24.02.2013) Liidu koduleht (vaadatud 24.02.2013)
Aruküla terviserada

Aruküla terviserada on terviserada Arukülas, Raasiku vallas Harjumaal. Väikese ringi pikkus on 500 m ning suure ringi pikkus 1800 m. Terviserajal on ka 3 venituspukki. Väike ring on valgustatud. Aruküla terviserada kuulub Eesti terviseradade liitu[küsitav] ning on teeviitadega märgistatud. Aruküla terviserada "Aruküla terviserajal saab juba sportida" Sõnumitooja "Andrus Veerpalu käis Aruküla terviserajal" Sõnumitooja
Eesti Kalaliit

Eesti Kalaliit on aastast 1995 tegutsev mittetulundusühing, mis koondab enda alla kalatöötlemisettevõtteid. Põhikirja järgi on liidu eesmärkideks muu hulgas: "koostöösidemete arendamine Liidu liikmete ja teiste erialaliitude ning riiklike, munitsipaal- ja eraõiguslike ühendustega Eestis ja välismaal"; "liikmete huvide esindamine riigivõimu- ja valitsemisorganites ning Euroopa Liidu instantsides; ettepanekute esitamine seadusandluse täiustamiseks"; "liikmete toodangu tutvustamise korraldamine näitustel, messidel, kontaktüritustel ja konkurssidel; "kalandusalase informatsiooni kogumine ja analüüsimine; "kalanduspoliitika väljaarendamine ja kujundamine. Eesti Kalakasvatajate Liit Eesti Kalurite Liit http://www.kalaliit.ee/?structure=001&SID=3d22c41d359ca36e6c293af5ec260afe (vaadatud 24.02.2013) EE 12. köide, 2003: 57. Liidu koduleht (vaadatud 24.02.2013)
Eesti Kalurite Liit

Eesti Kalurite Liit on aastal 1926 asutatud (taasasutatud 1995) kalapüügiettevõtjate mittetulundusühing. Liidu tegevused on näiteks hankida ja levitada infot kalapüügitehnikate kohta, taotleda riigilt kalandusse tehtavaid investeeringuid, arendada rahvusvahelist koostööd, korraldada asjakohaseid koolitusi. Eesti Kalakasvatajate Liit Eesti Kalaliit Eesti Kalurite Koondis EE 12. köide, 2003: 57.
Turu tulekahju

Turu tulekahju (soome keeles Turun palo ja rootsi keeles Åbo brand) oli tulekahju, mis on endiselt Soome ja Põhjamaade ajaloo suurim linnatulekahju. Tuli sai alguse 4. septembril 1827 veidi enne kella üheksat õhtul linnakodanik Carl Gustav Hellmani majast Aninkaistenmäki künkal. Tuli levis kiiresti üle põhjakvartali. Lõunakvartalisse jõudes pääses tuli üle Aura jõe, süüdates enne keskööd Turu toomkirikut ümbritseva linnaosa. Järgmiseks päevaks oli tuli hävitanud 75% linnast. Vaid 25% oli pääsenud, peamiselt linna lääne- ja lõunaosad. Tulekahju hävitas Turu kesklinna ajaloolise piirkonna, sealhulgas Turu toomkiriku ja kuningliku akadeemia, mis olid palju kahjustusi saanud. Katastroofi tõsiduse põhjusteks olid eelnenud kuiv suvi ja tulekustutajate vähesus, kuna suur osa linna elanikest olid samal päeval parasjagu Tamperes turul. Kahju oli märkimisväärne ja sündmus mõjutas edaspidist elu pikka aega. Tulekahju tagajärjel jäi 11 000 inimest kodutuks, 27 sai surma ja sadu vigastada. Friedrich Wilhelm Argelander, Turu kuningliku akadeemia astronoom, viibis tulekahju ööl Vartivuori observatooriumis Vartiovuorenmäkis. Tulekahju tõttu pidi ta lõpetama oma poolelioleva tegevuse. Ta kirjutas oma observatooriumi logisse: "Täna katkestas vaatlused kohutav tulekahju, mis tegi Turu tuhaks".[viide?] Observatoorium, mis paiknes künka tipul, jäi terveks ning töö jätkus 9. septembril. Kuna ülejäänud akadeemia oli saanud tules tugevasti kahjustada, viidi ülikooli haldustegevuseks hädavajalik tegevus üle observatooriumi. Enamik Soome arhiive, sealhulgas peaaegu kogu keskaega puudutav materjal, hävisid tules. Tulekahju ajal ja mõnda aega pärast seda oli Turu Soome suurim linn, mistõttu tulekahju oli Soome jaoks rahvuslik katastroof. Tulekahju tagajärjel koliti Turu Kuninglik Akadeemia Helsingisse, Soome Kindralkubermangu uude pealinna. Pärast tulekahju vastutas linna restaureerimise eest Soome kindralkubermangu kindralkuberner Arseni Zakrevski. Tema ettepanekul valis Soome senat Turu linna uue üldplaneeringu koostajaks arhitekt Carl Ludvig Engeli. Turu kesklinn põhinebki suures osas Engeli üldplaneeringul, mis kiideti heaks 15. detsembril 1828. Turu kesklinna suurimad hooned, Akatemiatalo ja Turu toomkirik, remonditi, ning mõned teised hooned, nagu vana raekoda ja suhkruvabrik, ehitati uuesti üles. Turu üldplaneering mõjutas oluliselt teiste Soome linnade hilisemat väljanägemist. Tänu asukohale ainsana tulekahjust täielikult pääsenud Luostarinmäki linnaosa võeti kaitse alla ning 1940. aastal avati seal käsitöö vabaõhumuuseum.
Luostarinmäe Käsitöömuuseum

Luostarinmäe Käsitöömuuseum (soome keeles Luostarinmäen käsityöläismuseo, rootsi keeles Hantverksmuseet på Klosterbacken) on Soomes Turus asuv vabaõhumuuseum. Muuseum koosneb 18 ajaloolisest kvartalist, mis on pärit 18. ja 19. sajandist ning säilinud algupärasel asukohal. Tänu asukohale elas Luostarinmäki 1827 terviklikult üle Turu linna suure tulekahju. 1940. aastaks, mil see paik muuseumiks muudeti, oli see Turu ainus vana säilinud elamurajoon. Muuseumis on muuhulgas välja pandud kaasaegne käsitöö. 1984. aastal pälvis Luostarinmäe Käsitöömuuseum ainsa paigana Fennoskandias rahvusvahelise Golden Apple'i turismiauhinna.
Friedrich Wilhelm Argelander

Friedrich Wilhelm August Argelander (22. märts 1799 – 17. veebruar 1875) oli Saksa astronoom. Ta on tuntud oma otsuste poolest, mis puudutavad tähe heledust, asukohti ja vahemaid. Friedrich Wilhelm August Argelander sündis Memelis, Preisimaa kuningriigis (tänapäeval Klaipėda Leedus), soomlasest isa Johann Gottfried Argelanderi sakslasest ema Wilhelmina Dorotea Grünhageni pojana. Ta õppis koos Friedrich Besseliga ja omandas doktorikraadi 1822. aastal Königsbergi ülikoolis. Aastast 1823 kuni 1827 oli Argelander Soome observatooriumi juht Turus. Seejärel läks ta Bonni Saksamaal. Seal ta sõbrunes kuningas Friedrich Wilhelm IV-ga, kes rahastas Bonni ülikooli uut observatooriumi. Argelander paistis silma tõhusa, lihtsate ja kiirete tulemuste tõttu, mis võimaldas mõõta taevatähtede asukohti ja suurust, luues teed kaasaegsele astronoomiale. Ta mõõtis ka tähtede vahemaid heliomeetri abil. Argelander oli esimene astronoom, kes alustas põhjalikku uurimist muutlike tähtede juures. Ta tegi ka ootamatu otsuse ka selle kohta, mis suunas Päike liigub. 1842. aastal ta avastas, et Groombridge 1830'l oli väga kõrge omaliikumine. Aastakümneid arvati olevat selle omaliikumine üks kõrgemaid, mis tänapäevalgi püsib kolmandal kohal. Koos Adalbert Krügeri ja Eduard Schönfeldiga, oli Argelander 1852. ja 1859. aastate vahel avaldatud tähekataloogi Bonner Durchmusterung looja, ning see andis rohkem kui 324 000 taevatähe asukoha ja heleduse, kuigi seal polnud väga palju lõunataeva tähtedest. See oli viimane avaldatud tähekaart, kus ei kasutatud fotosid. 1863. aastal asutas Argelander rahvusvahelise astronoomide organisatsiooni Astronomische Gesellschaft.
Arseni Zakrevski

Krahv Arseni Andrejevitš Zakrevski (13/24. september 1783 või 1786 – 11/23. jaanuar 1865 Firenze) oli vene riigitegelane, Venemaa Keisririigi siseminister 19. aprillist 1828 kuni 19. novembrini 1831. Vaese poola päritolu Tveri aadliku pojana alustas Zakrevski oma sõjalist karjääri kadetiüksuses, mille ta lõpetas 1802. aastal noorema jalaväe ohvitseri auastmega. Aastaks 1829 oli temast saanud jalaväekindral. Aastatel 1824 kuni 1831 teenis krahv Zakrevski Soome Suurvürstiriigi kindralkubernerina. Olles sõjaliste vaadetega ja kõva kursiga, sai ta tsaar Nikolai I usalduse. Aastatel 1824–1831 oli ta ajutiselt ka kogu keisririigi siseminister. Ta tõusis Soome aadli krahvitiitlini ja registreeriti Soome Krahvkonda Zakrewsky nime all. See tegi temast ja tema perest Soome kodanikud.
Riidekoi

Riidekoi (Tineola bisselliella) on koilaste sugukonda kuuluv liblikaliik. Riidekoi andmebaasis eElurikkus
Eesti Meediakoolitajate Liit

Eesti Meediakoolitajate Liit (lühend: EMKL) on aastal 1995 loodud liit. Põhikirja järgi on liidu ülesannete seas: "edendada meediakoolitust nii põhi-, gümnaasiumi- kui ka kõrghariduse tasemel; "pakkuda keskkonda professionaalide teemakohaseks mõttevahetuseks ning levitada moodsaimat oskusteavet ja ideid"; "edendada interaktiivseid jm innovaatilisi õppevorme ja -viise"; "oma tegevusega kaasa aidata kogu meedia, s.h ajakirjanduse taseme tõusule". EMKL on Avaliku Sõna Nõukogu liikmesorganisatsioon. https://web.archive.org/web/20180517190324/http://www.meediakoolitajad.edu.ee/pohikiri (vaadatud 25.02.2013) EE 12. köide, 2003: 74. https://web.archive.org/web/20130129064101/http://www.meediakoolitajad.edu.ee/liidust/ (vaadatud 25.02.2013) EMKLi koduleht (vaadatud 25.02.2013)
Laose vapp

Laose vapp on Laose ametlik vapp. Laose lipp
Hovawart

Hovawart on Saksa töökoeratõug, mille nimi on pärit keskülemsaksakeelsetest sõnadest Hova/Hof ja Wart/Wächter, eesti keeles 'hoovivaht/õuevalvur'. FCI järgi kuulub see tõug teise rühma 2. alarühma molossid ja tõustandardi number on 190. Väidetavalt on vanim seni leitud kirjalik viide tõule pärit Schwarzwaldist aastast 1210, kui slaavlaste rünnaku ajal päästis hoovikoer Eike von Repkowi. (vt Saksi peegel, Der Sachsenspiegel 1274) Töökoer hovawart Piirdega Blond Kolme karva hovawardid "Hovawart" (pdf) (inglise). FCI. Vaadatud 15. jaanuaril 2018. "Hovawart" (pdf). EKL. Vaadatud 15. jaanuaril 2018. https://web.archive.org/web/20130914152955/http://www.kennelliitto.fi/NR/rdonlyres/093246B6-8C6E-42C1-BEE0-7F4FA1BA066B/0/hovawart409.pdf Käyttökoira Hovawart, Suomen Kennelliitto "Hovawart FCI Rassestandard, Hovawart Freundeskreis". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. november 2013. Vaadatud 25. veebruaril 2013. EHTÜ – Eesti Hovawartide Tõuühing mtü Tõututvustus Hovawart, koer.ee hovawartid Eesti Kennelliidu registris Tõututvustus, Kennel Polarfact Marti Lasn: Hovawart Kennel No Dramas: Hovawart IHF: Die Internationale Hovawart-Föderation (IHF) International Hovawart Federation (FCI) Die Rasse The Breed Hovawart, kennel Lexberry's Der Hovawart, Hovawart Freundeskreis Club Français du Hovawart Rotumääritelmä, Suomen Hovawart RY Svenska Kennelklubben: Hovawart SKK: Hundrasguiden, Hovawart Svenska Hovawartklubben: Historia Hovawart, hoffe.info Hovawart Breed Introduction, The Hovawart Club of Great Britain Hovawart Club of Canada, Club Canadien du Hovawart Hovawart, IPO III C (Schutzhund) Hovawart läbib takistusriba Uniteddogs: Fotod tõugude järgi – Hovawart, uniteddogs.com 2016 Jun 7, Johanna Åhlgren, Pekka Uimari, Heritability of hypothyroidism in the Finnish Hovawart population
Manfredonia laht

Manfredonia laht (itaalia keeles Golfo di Manfredonia) on Itaalias Apuulias Aadria mere lõunaosas asuv laht. Laht piirneb loodes Gargano poolsaarega, mille tipus asuv Gargano neem on lahe põhjatipp, ning lõunas Ofanto jõe suudmega. Gargano poolsaar ulatub merepinnast kuni kilomeetri kõrgusele, edelarannik on lauge. Enam kui 60 km pikkuse rannajoonega lahte suubuvad Candelaro, Cervaro ja Carapelle jõed. Laht on saanud nime idasopis asuva Manfredonia asula järgi, mis on suurim lahe rannikul olev asula. Lahe edelarannik on üldiselt soine. Suur maailma atlas, lk. 64
Sony BMG

Sony BMG Music Entertainment oli plaadifirma, mis oli Ameerika Sony korporatsiooni ja Bertelsmann AG ühisettevõte. Firma järeltulija Sony Music Entertainment ainus omanik on Ameerika Sony korporatsioon. Sony BMG Music Entertainment sai alguse Sony Music Entertainment ja Bertelsmann AG 50-50 ühisettevõttena 4. märtsil 2004. See on üks juhtivamaid plaadifirmasid maailmas, levitades albumeid kaubamärkide Arista Records, Columbia Records, Epic Records, J Records, Mchenry Records, Jive Records, RCA Victor Records, RCA Records, Legacy Recordings, Sonic Wave America ja mitmete teiste all. Plaadifirma ühinemine mõjutas nii Sony Musicu ja Bertelsmanni ettevõtteid ülemaailmselt, välja arvatud Jaapani, kus leiti, et see vähendaks konkurentsi riigi muusikatööstuses oluliselt. Finantsanalüütikud eeldasid, et kuni 2000 töökohta koondatakse selle tulemusena ja Sony BMG säästaks sellega umbes 350 miljonit USA dollarit aastas. Ettevõtte tegevjuht on Rolf-Schmidt Holtz, kes võttis Andrew Lacki töö üle 10. veebruaril 2006. 2005. aasta esimesel langes plaadifirma uute väljaannete hulk Ameerika Ühendriikides 33%-lt 26%-le. selle tõttu teatas Bertelsmann Sonyle, et nad ei pikendaks Lacki lepingut. 5. augustil 2008 nõustus Sony Corporation ostma Bertelsmann AG 50% osa muusikafirmast 1,2 miljardi USA dollari eest, saadmaks enda alla kogu juhtimise. Muusikafirma uueks nimeks sai Sony Music Entertainment Inc., mis on Ameerika Sony korporatsiooni üks osa. See võimaldab Sonyl kontrollida praegusi ja endisi BMG artiste, integreerimaks uusi lahendusi.
Itaalia lahtede loend

Sellel lehel on loetletud Itaalia lahed. Manfredonia laht – Puglia Ancona laht – Marche Venezia laht – Veneto ja Friuli-Venezia Giulia Trieste laht – Friuli-Venezia Giulia Sistiana laht – Friuli-Venezia Giulia Vallone di Muggia – Friuli-Venezia Giulia Vallone di Panzano – Friuli-Venezia Giulia Augusta laht – Sitsiilia Catania laht – Sitsiilia Squillace laht – Calabria Taranto laht – Puglia, Basilicata ja Calabria Baratti laht – Toscana Biodola laht – Toscana - Elba saar Genova laht – Liguuria Procchio laht – Toscana - Elba saar Spezia laht – Liguuria Tigullio laht – Liguuria Alghero laht – Sardiinia Porto Conte laht – Sardiinia Aranci laht – Sardiinia Asinara laht – Sardiinia Oristano laht – Sardiinia Palmase laht – Sardiinia Porto Ferro – Sardiinia Gela laht – Sitsiilia Anzio laht – Lazio Bacoli laht – Campania Bonagia laht – Sitsiilia Cagliari ehk Inglite laht – Sardiinia Campo laht – Toscana - Elba saar Castellammare laht – Sitsiilia Follonica laht – Toscana Gaeta laht – Lazio ja Campania Gioia Tauro laht – Calabria Gioiosa laht – Sitsiilia Lacona laht – Toscana - Elba saar Macari laht – Sitsiilia Milazzo laht – Sitsiilia Napoli laht – Campania Pozzuoli laht – Campania Olbia laht – Sardiinia Orosei laht – Sardiinia Palermo laht – Sitsiilia Patti laht – Sitsiilia Policastro laht – Campania, Basilicata ja Calabria Salerno laht – Campania Sant'Eufemia laht – Calabria Stella laht – Toscana - Elba saar Talamone laht – Toscana Termini Imerese laht – Sitsiilia Terracina laht – Lazio Rahvusvahelise Hüdrograafiaorganisatsiooni määratluse järgi on Sardiinia ja Baleaari saarte vahel oleva ala näol tegemist Vahemerega, vt "Limits of Oceans and Seas, 3rd edition" (PDF). International Hydrographic Organization. 1953. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 8. oktoober 2011. Vaadatud 8. märts 2013.
Saksa Klubi

Saksa Klubi (saksa keeles Deutscher Klub) oli aastail 1932–1933 Eestis tegutsenud rahvussotsialistlik organisatsioon. Klubi registreeriti Kohtu- ja siseministeeriumis 24. märtsil 1932 (RTL 1932, 38), seda juhtis Emil Musso. Liikmed kuulusid saksa vähemusrahvusse, algul oli neid 90, sulgemise eel 128. Klubi asutati kultuur-esteetiliste eesmärkidega, millest tähtsaim oli saksa vaimu värskendamine, milleks andis süüte rahvussotsialistlik liikumine Saksamaal. Klubi liikmed kohtusid kord nädalas ja vahetasid mõtteid rahvussotsialismi ideoloogia teemal. Vapsidesse suhtusid nad pooldavalt ja arvestasid nendepoolse heatahtliku suhtumisega võimuletuleku korral. Klubi suleti ja tema varandus võeti aresti alla kuni kaitseseisukorra kestvuseni Sisekaitseülema otsusega 5. detsembrist 1933, kuna "nimetatud klubi on oma tegevliikmete kaudu arendanud viimasel ajal Eesti Vabariigi huvide vastast tegevust, õhutades ja organiseerides liikumist, mille tagajärjel Eestis on leidnud aset vähemusrahvaste poliitiliste koondiste tegevuse mõjutamine sihis, mis võib saada hädaohtlikuks ühiskondlikule julgeolekule ja juba nüüd on tekitanud seltskondlikku ärevust". Ühtlasi saadeti laiali saksa vähemusrahvuse kultuurnõukogu ja määrati selle uued valimised. 9. detsembril 1933 otsustas sisekaitseülem Emil Musso koos Victor zur Mühleni, Ernst Turmanni, Hans Schulmanni ja Otto Halleriga kaitseseisukorra piirkonnast välja saata, kuna nad "on kaitseseisukorra piirkonnas Tallinnas organiseerinud ja arendanud Eesti Vabariigi huvide vastu sihitud liikumist, mõjutanud ja õhutanud vähemusrahvuse poliitilisi koondusi tegevusele, mis tekitanud seltskondlikku ärevust, ja peale selle Otto Haller, Emil Musso ja Hans Schulmann organiseerinud seaduslikus korras registreerimata koondise "Balti Vendluse" ja võtnud osa selle konspireeritud tegevusest". 17. oktoobril 1934 otsustas Rakvere-Paide Rahukogu Emil Musso 8 kuuks vanglasse saata. Balti natsid ja vabadussõjalased. Vaba Maa, 6. august 1933, nr. 182, lk. 2.
Stefka Kostadinova

Stefka Kostadinova (bulgaaria Стефка Костадинова; sündinud 25. märtsil 1965 Plovdivis) on Bulgaaria kergejõustiklane (kõrgushüppaja). Olümpiavõitja (1996) ja kuuekordne maailmameister (1987 ja 1995) ning sisemaailmameister (1987, 1989, 1993 ja 1997). Kostadinova on IAAFi kuulsuste halli liige. Aastatel 1985, 1987, 1995 ja 1996 valiti ta Bulgaaria aasta sportlaseks. 1988 Seoul hõbemedal 2.01 1996 Atlanta olümpiavõitja 2.05 1987 Rooma maailmameister 2.09 maailmarekord 1995 Göteborg maailmameister 2.01 1987 Indianapolis sisemaailmameister 2.05 1989 Budapest sisemaailmameister 2.02 1993 Toronto sisemaailmameister 2.02 1997 Pariis sisemaailmameister 2.02 1986 Stuttgart Euroopa meister 2.00 Stefka Kostadinova Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Pico de São Tomé

Pico de São Tomé on tegevvulkaan São Tomé ja Príncipes, selle riigi kõrgeim mägi, mille kõrgus on 2024 meetrit. Vulkaan asub São Tomé saare keskelt lääne pool, Oba looduspargis.
Kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused

Kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused on igal teisel aastal korraldatavad võistlused kergejõustikus, mida korraldab World Athletics. Seni toimunud ja tulevad sisemaailmameistrivõistlused: Ametlik veebileht Rahvusvaheline Kergejõustikuliidu kodulehel Andmed kõikide sise-MM-i medalistide kohta
Gioia Tauro laht

Gioia Tauro laht (itaalia keeles Golfo di Gioia Tauro; ladinakeelsed nimed Sinus Brutius või Brutiorum Sinus) on laht Itaalias Türreeni mere Calabria rannikul. Lahte suubuvad Mésima, Budello, Petrace ja Sfalassà jõed. Jõe kallastel asuvad põhjast lõunasse Ricadi, Joppolo, Nicotera, Rosarno, San Ferdinando, Gioia Tauro, Palmi, Bagnara ja Scilla. Laht on saanud nime rannikul asuva Gioia Tauro asula järgi. Itaalia lahtede loend Nicola Leoni. Della Magna Grecia e delle tre Calabrie, ricerche (vol. II), Napoli, Tipografia di Vincenzo Priggiobba, 1845, p. 105.
Eesti Kutsemuusikute Ühing

Eesti Kutsemuusikute Ühing (kandis ka nimesid: Kutseliste Muusikategelaste Ühing, Eesti Muusikute Üleriigiline Kutseühing; lühend: EKÜ) oli aastatel 1936–1940 tegutsenud ühing, mis koondas enda alla valikuliselt instrumentaliste. EKÜ eelkäijad olid Eesti Orkestrantide Ühing ja Eesti Muusikute Ühing. EKÜ juures tegutses ka sümfooniaorkester. EE 12. köide, 2003: 65.
1934. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus

1934. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus toimusid 7.–9. septembril 1934 Torinos Itaalias. Need olid esimesed Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus. Eesti sportlased võitsid kaks medalit. Arnold Viiding tuli tulemusega 15.19 Euroopa meistriks kuulitõukes soomlase Risto Kuntsi ees (ka 15.19). Tulemusega 69.31 võitis odaviskes pronksmedali Gustav Sule.
Eesti Muusika Infokeskus

Eesti Muusika Infokeskus (lühend EMIK) on aastast 1995 tegutsev asutus, mille asutasid 15 süvamuusikaga tegelevat institutsiooni. EMIKi põhieesmärk on nende kodulehe järgi "eesti süvamuusika tutvustamine ja propageerimine nii kodu- kui ka välismaal, kogudes ja levitades infot eesti heliloojate ja nende teoste, muusikaorganisatsioonide ja -sündmuste, interpreetide ja muusikakollektiivide kohta". Aastast 1999 on EMIK Rahvusvahelise Muusikainfokeskuste Liidu (International Association of Music Information Centres, IAMIC) liige. 2016 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (täpne ja mitmekülgne muusikainfo levitamine ja kogumine kaks aastakümmet) http://www.emic.ee/emik (vaadatud 25.02.2013) EE 12. köide, 2003: 78. EMIKi koduleht (vaadatud 25.02.2013)