laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Midloth'i kampaania

Midloth'i kampaania (inglise keeles Midlothian campaign) oli Briti Liberaalse Partei poliitiku William Ewart Gladstone'i poolt aastatel 1878–1880 peetud välispoliitikat käsitlevate kõnede sari. Seda on peetud maailma esimeseks valimiskampaaniaks. See sai nime Midlothiani valimisringkonna järgi, kus šoti päritolu Gladstone 1880. aasta valimistel edukalt kandideeris. Peaminister Benjamin Disraeli proovis avalikkuse tähelepanu majanduskriisist välispoliitikale suunata ning hakkas oma kampaanias rääkima halvenevatest suhetest Türgiga. Gladstone hakkas vastukaaluks oma kõnedes valitsust süüdistama majanduslikus saamatuses, seadusandluse eiramises ja välisasjadega toimetulematuses. Midloth'i kampaania ühendas Liberaalse Partei Gladstone'i taha ja viis liberaalid 1880. aasta valimisvõidule. Wiesner-Hanks, Merry E.; Evans, Andrew D.; Wheeler, William Bruce; Ruff, Julius (2014). Discovering the Western Past, Volume II: Since 1500. Cengage Learning. Lk 336. ISBN 978-1111837174. Price, Richard (1999). British Society 1680-1880: Dynamism, Containment and Change (inglise). Cambridge University Press. Lk 289. ISBN 9780521657013. David Brooks, "Gladstone and Midlothian: The Background to the First Campaign," Scottish Historical Review (1985) 64#1 pp 42-67 Blair, Kirstie. "The People’s William and the People’s Poets: William Gladstone and the Midlothian Campaign." The People’s Voice (2018) online. Brooks, David. "Gladstone and Midlothian: The Background to the First Campaign," Scottish Historical Review (1985) 64#1 pp 42–67. online Brown, Stewart J. “‘Echoes of Midlothian’: Scottish Liberalism and the South African War, 1899-1902.” Scottish Historical Review 71#191/192, (1992), pp. 156–83, online. Fitzsimons, M. A. "Midlothian: the Triumph and Frustration of the British Liberal Party," Review of Politics (1960) 22#2 pp 187–201. in JSTOR Jenkins, Roy. Gladstone (1997) pp 399–415 Kelley, Robert. "Midlothian: A Study In Politics and Ideas," Victorian Studies (1960) 4#2 pp 119–140. online Matthew, H. C. G Gladstone: 1809-1898 (1997) pp 293–313 Whitehead, Cameron Ean Alfred. "The Bulgarian Horrors: culture and the international history of the Great Eastern Crisis, 1876-1878" (PhD. Dissertation, University of British Columbia, 2014) online Yildizeli, Fahriye Begum. "W.E. Gladstone and British Policy Towards the Ottoman Empire." (PhD dissertation, University of Exeter, 2016) online.
Vahemere lepingud

Vahemere lepingud olid 1887. aastal sõlmitud rahvusvahelised lepped. Need allkirjastati 12. veebruaril (Saksamaa vahendusel Suurbritannia ja Itaalia), 24. märtsil (Suurbritannia ja Austria-Ungari) ning 4. mail (Suurbritannia ja Hispaania). Täiendavad noodid saadeti 12. detsembril. Ametlikult oli lepingute eesmärk hoida status quo Vahemerel. Tegelik eesmärk oli takistada Venemaa laienemist Balkani poolsaarel ja ära hoida venelaste kohalolu Dardanellidel ja Bosporusel. Sellega säilitati ka Osmanite Riik. Lisaks kaitsesid lepingud Itaalia huve Prantsusmaa vastu. Seega ühendasid Vahemere lepingud Venemaa-vastased jõud Balkani poolsaare küsimustes ja Prantsusmaa-vastased jõud Põhja-Aafrika küsimustes. Saksa kantsler Otto von Bismarcki arvates olid lepingud Saksamaale (mis ei olnud nende osa) kasulikud, kuna tõi Suurbritannia lähemale Kolmikliidule (Saksamaa, Itaalia ja Austria-Ungari). Vahemere lepingud läksid de facto vastuollu 1887. aasta Saksa-Vene taaskindlustuslepinguga, mille salaprotokollidega Saksamaa Venemaa ekspansiooni toetas. W. N. Medlicott. The Mediterranean Agreements 1887. The Slavonic Review Vol. 5, No. 13 (Jun., 1926), pp. 66-88 Pribram, Alfred, ed. (1921) The Secret Treaties of Austria-Hungary. Vol. 2. Cambridge, MA: Harvard University Press. pp. 47-57, 71-78 (Text of Agreements) Gregor Schöllgen, Imperialismus und Gleichgewicht. Deutschland, England und die orientalische Frage 1871–1914, Munich, Oldenbourg, 2000 (ISBN 3-486-52003-2), p. 23 Die Grosse Politik der Europäischen Kabinette
Tuneesia vallutamine Prantsusmaa poolt

Tuneesia vallutamine Prantsusmaa poolt olid sõjad, millega Prantsusmaa hõivas Tuneesia. Vallutuse esimene osa toimus 28. aprillist 12. maini 1881, sellega tungiti riiki, hõivati see ning allkirjastati kaitseleping. Pärast seda suruti maha 10. juunist 28. oktoobrini 1881 toimunud vastuhakk. Tuneesiast tehti Tuneesia Protektoraat, mis kestis kuni Tuneesia iseseisvumiseni 1956. aastal. Tuneesia ajalugu Prantsuse võimu all Alžeeria vallutamine Prantsusmaa poolt Maroko vallutamine Prantsusmaa poolt Aldrich, Robert (15. september 1996), Greater France: a history of French overseas expansion, European Studies, Basingstoke-London: Palgrave Macmillan, ISBN 978-0-312-16000-5 Randier (2006), La Royale, Babouji, ISBN 2-35261-022-2.
Brigaad (täpsustus)

Tööbrigaad on töötajate kogum, kes töötavad ühise töökäsu ja tasustamise alusel.Brigaaditöö meetod oli NSV Liidus üks töö juhtimise viis, mida kasutati rahvamajanduses, Eesti NSVs ehituses ja põllumajanduses. Brigaadikomandör Venemaa telesari "Brigaad" Eesti telesari "Brigaad 3" Brigadir
Nikerseen

Nikerseen (Simocybe) on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni. Simocybe centunculus – oliiv-nikerseen Simocybe haustellaris – vaarika-nikerseen Simocybe serrulata Simocybe sumptuosa – suur nikerseen Nikerseen andmebaasis eElurikkus.
Tenjen Sherpa

Tenjen Sherpa, ka Tenjen Lama Sherpa (1988 Sańkhuvāsabhā ringkond, Koshī provints – 8. oktoober 2023 Xixabangma) oli Nepali šerpa alpinist. Ta oli tõusnud kõigi (14) üle 8000 meetri kõrguste mägede tippu. Kokku kulus tal selleks viis aastat (2018–2023). Tema 14. tipp oli K2 (8611 m) (tipus 27. juulil 2023). Eberhard Jurgalski hallatav veebisait 8000ers.com kandis Tenjen Sherpa saidi poolt koostatava kõigi kaheksatuhandeliste tippu jõudnute nn "uude nimistusse". Ta jäi kadunuks 7. oktoobril 2023 Xixabangma mäel puhkenud laviinis. Hiina võimud kuulutasid Tenjen Sherpa surnuks 8. oktoobril. Tenjen Sherpa, a tribuute. nepalitimes.com, 21. november 2023 Angela Benavides. "Shishapangma Closes, Many Questions Remain". explorersweb.com, 9. oktoober 2023 14 8K Collectors Era Table. 8000ers.com K2 2023 Coverage: Kristin Harila & Tenjen (Lama) Sherpa get K2 for their Last 8000er. alanarnette.com, 27. juuli 2023  Tenjen Sherpa – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Restauratsioon (Hispaania)

See artikkel räägib Bourbonide restauratsioonist Hispaanias aastal 1874. Bourbonide restauratsiooni kohta Hispaanias aastal 1975 kohta vaata artiklit Hispaania üleminekuperiood. Restauratsioon (hispaania keeles Restauración; ka Bourbonide restauratsioon (Restauración borbónica)) oli ajajärk Hispaania ajaloos Hispaania Esimese ja Teise Vabariigi vahel aastatel 1874–1931. Restauratsiooniperiood algas 29. detsembril 1874 kindral Arsenio Martínez Campose riigipöördega, kui kuulutati taas välja Hispaania Kuningriik, ning troonile tuli kuninagas Alfonso XII. Periood lõppes 14. aprillil 1931, kui kuulutati välja Hispaania Teine Vabariik. Restauratsioon algas pärast peaaegu sajandit ebastabiilsust ja mitut kodusõda, uue poliitilise süsteemi nimeks sai turno ning selle põhimõte oli lasta liberaalidel ja konservatiividel kordamööda valitseda (see saavutati tihti valimispettusega). Süsteemi kritiseerisid vabariiklased, sotsialistid, anarhistid, baski rahvuslased, katalaani rahvuslased ja karlistid. Alfonsism Hispaania lähiajalugu Barton, Simon. A History of Spain (2009) excerpt and text search Beck, Earl Ray. Time of Triumph & Sorrow: Spanish Politics during the Reign of Alfonso XII, 1874–1885 (1979) Ben-Ami, Shlomo. "The Dictatorship of Primo de Rivera: A Political Reassessment," Journal of Contemporary History, Jan 1977, Vol. 12 Issue 1, pp 65–84 in JSTOR Carr, Raymond, ed. Spain: A History (2001) online Esdaile, Charles J. Spain in the Liberal Age: From Constitution to Civil War, 1808–1939 (2000) excerpt and text search Hall, Morgan C. "Alfonso XIII and the Failure of the Liberal Monarchy in Spain, 1902–1923"  (PhD dissertation, Columbia University; ProQuest Dissertations Publishing,  2003. 3095625) Luengo, Jorge, and Pol Dalmau. "Writing Spanish history in the global age: connections and entanglements in the nineteenth century." Journal of global history 13.3 (2018): 425–445. DOI: https://doi.org/10.1017/S1740022818000220 Payne, Stanley G. A History of Spain and Portugal. Vol. 2 After 1700 (1973) pp 488-512, 578-629. online Payne, Stanley G. "Spanish Conservatism 1834–1923," Journal of Contemporary History, Vol. 13, No. 4, (Oct. 1978), pp. 765–789 in JSTOR Winston, Colin M. "The Proletarian Carlist Road to Fascism: Sindicalismo Libre," Journal of Contemporary History Vol. 17, No. 4 (Oct., 1982), pp. 557–585 in JSTOR
Ulla Tapaninen (tehnikateadlane)

Ulla Pirita Tapaninen (neiuna Ulla Pirita Seppälä; sündinud 30. augustil 1969 Helsingis) on Soome tehnikateadlane, logistikaekspert. Lõpetas Ressu Gümnaasiumi Helsingis 1988. Omandas tehnikateaduste magistri (1993), litsentsiaadi (1996) ja doktori (1997) kraadi tööstustehnika ja tööstusjuhtimise alal Helsingi tehnikaülikoolis ning filosoofiamagistri kraadi 1996 Cranfieldi Ülikoolis Suurbritannias. Oli Helsingi Tehnikaülikooli teadur 1992–1996, laevandusettevõtte Finnlines keskkonna- ja arendusjuht 1996–2005, Turu Ülikooli mereveonduse logistika professor 2006–2012, Helsingi linnavalitsuse projektijuht ja osakonnajuhataja 2012–2021. Aastast 2021 töötab Tallinna Tehnikaülikooli Eesti Mereakadeemias: kaasprofessor tenuuris 2021–2024, alates 2024 täisprofessor tenuuris. Põhilised uurimisvaldkonnad: mereveonduse logistika ja tehnoloogia, laevanduse keskkonnaprobleemid, Helsingi-Tallinna transpordiühendused. 2018 Soome Logistikaliidu hõbemedal 2019 Soome Logistikaliidu kuldmedal 2019 Vuoden Ressu (Ressu Gümnaasiumi aasta vilistlane) 2021 Soome Valge Roosi Orden 2023 Soome aasta logistikaspetsialist Eesti Teadusinfosüsteem Ressut ry koduleht TalTech teadusportaal Ulla Tapanise koduleht Ulla Tapanise koduleht Ulla Tapaninen Eesti Teadusinfosüsteemis Ulla Tapanise publikatsioone
Sophie Lavaud

Sophie Lavaud (sündinud 15. mail 1968 Lausanne'is Šveitsis) on prantsuse alpinist. Ta on esimese prantslasena tõusnud kõigi (14) üle 8000 meetri kõrguste mägede tippu. Kokku kulus tal selleks 11 aastat (2012–2023). Tema 14. tipp oli Nanga Parbat (8125 m) (tipus 26. juunil 2023). Eberhard Jurgalski hallatav veebisait 8000ers.com kandis Sophie Lavaud' saidi poolt koostatava kõigi kaheksatuhandeliste tippu jõudnute nn "uude nimistusse". Sophie Lavaud omab Prantsusmaa, Šveitsi ja Kanada kodakondsust. Sophie Lavaud becomes first French person to climb world's highest peaks. rfi.fr/en, 26. juuni 2023 Sophie Lavaud. sophielavaud.com 14 8K Collectors Era Table. 8000ers.com Sophie Lavaud: the ‘Queen of Climbers’. privatebank.barclays.com, 26. aprill 2024  Sophie Lavaud – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tunise Beiriik

Tunise Beiriik (araabia keeles بايلك تونس) oli de facto iseseisev riik praeguse Tuneesia aladel, de jure kuulus see Osmanite Riigi koosseisu. Riik sai alguse 1705. aastal ning lõppes 1881. aastal Prantsusmaa sissetungi ning protektoraadi väljakuulutamisega. Tuneesias oli võimul Husainiidide dünastia ja selle monarh oli Tunise bei. Pärast prantslaste sissetungi jäid Husainiidid ja beid troonile, kuid neil oli vaid esinduslik roll ning reaalset võimu polnud. Beid allusid teoorias Kõrgile Väravale, kuid said aastate jooksul järk-järgult kuni iseseisvumiseni autonoomiat juurde. Aastatel 1861–1864 muutus Tuneesia konstitutsiooniliseks monarhiaks, kuna vastu võeti Aafrika ja araabia maailma esimene põhiseadus. Beiriigil oli oma raha, sõltumatu sõjavägi ning 1831. aastast ka oma lipp, mis on kasutusel siiani. Bei institutsioon kaotati 25. juulil 1957, aasta pärast Tuneesia iseseisvumist. Tuneesia ajalugu Tunise beide loend Tuneesia Kuningriik Abadi, Jacob (2013). Tunisia Since the Arab Conquest: The Saga of a Westernized Muslim State (inglise). Ithaca Press. Lk 229–230. ISBN 978-0-86372-435-0. Cooley, Baal, Christ, and Mohammed. Religion and Revolution in North Africa (New York 1965), pp. 193–196. Richard M. Brace, Morocco Algeria Tunisia (Prentice-Hall 1964), pp. 36–37. Jamil M. Abun-Nasr, A History of the Maghrib (Cambridge University 1971), pp. 278–282. Jean Ganiage (1994). "Contemporary history of the Maghreb from 1830 to the present day" (prantsuse). Paris: Fayard.
Dong Hong Juan

Dong Hong Juan (sündinud 1981) on hiina naisalpinist. Ta ronis 2013. aastal maailma kõrgeima mäe Džomolungma (8848 m) tippu. Aastatel 2014–2018 tõusis ta veel seitsme kaheksatuhandelise mäe tippu. Eberhard Jurgalski hallatava veebisaidi 8000ers nõuete täitmiseks pidi Dong uuesti ronima Manaslu, Broad Peaki, Annapurna, Dhaulagiri ja Xixabangma tippu, seekord kindlasti peatippu. 2022. aasta lõpuks saigi Dong endale kirja 13 korrektset tipputõusu ja teha jäi veel ainult üks tipp. Pärast 26. aprillil 2023 edukat Xixabangma (8027 m) tipputõusu, teatati meedias, et Dong on tõusnud kõigi (14) üle 8000 meetri kõrguste mägede tippu. Kokku kulus tal selleks 10 aastat (2013–2023). Veebisait 8000ers.com kandis Dong Hong Juani saidi poolt koostatava kõigi kaheksatuhandeliste tippu jõudnute nn "uude nimistusse". Feature: How China's Dong Hongjuan became first woman to scale all 14 peaks above 8,000m. en.people.cn, 5. mai 2023 Dong Hong Juan climbed all 14 8000-meter peaks. heavenhimalaya.com, 30. aprill 2023 14 8K Collectors Era Table. 8000ers.com
Bulgaaria kriis (1885–1888)

Bulgaaria kriis olid sündmused Balkani poolsaarel aastatel 1885–1888, mis mõjutasid Euroopa kontserdi riikide jõudude tasakaalu ja Austria-Ungari ning Venemaa vahelisi pingeid. See oli üks pikemaajalise Balkani kriisi episoodidest, Balkani poolsaare rahvad püüdlesid iseseisvuse poole Osmanite Riigi alt ja hakasid tekkima rahvusriigid (balkaniseerumine). Riikide vahel tekkis lühiajalisi hapraid liite, mis lõpuks päädis esimese maailmasõja puhkemisega. Idaküsimus Balkani poolsaare ajalugu Bulgaaria ajalugu Bulgaaria irredentism Bulgaaria vürstiriik Osmanite Riigi langus ja moderniseerumine Esimese maailmasõja põhjused Crampton, R. J. A Concise History of Bulgaria Cambridge UP 1997 Präliminarfriede von San Stefano in: Konferenzen und Verträge. Vertrags-Ploetz. Handbuch der geschichtlich bedeutsamen Zusammenkünfte und Vereinbarungen. Teil II. 1493 - 1952. Helmuth Rönnefahrt (ed.). Bielefeld: A. G. Ploetz Verlag, 1953, pp. 351f István Diószegi: Kálnoky, Andrássy und die bulgarische Krise 1885–1887. In: Bulgarian Historical Review 3 (1985) pp. 54–59. Barbara Jelavich: Russia, Britain and the Bulgarian Question 1885–1888. In: Südostforschungen 32 (1973) pp. 168–191. M. Ju. Zolotucbin: Bolgarskij krizis 1885-1886 gg. i krach avstro-russko-germanskogo sojuza (The Bulgarian 1885-1886 crisis and the collapse of the Austro-Russian-German alliance) In: Voprosy istorii 4 (1984), pp. 43–56.
Kindlustusleping (1887–1890)

Kindlustusleping oli salajane lepe Saksamaa ja Venemaa vahel, mis kehtis aastatel 1887–1890. Sellest teadsid vaid Berliini ja Peterburi kõrgemad ametnikud. Kindlustusleping oli osa Saksa kantsleri Otto von Bismarcki liitude ja lepingute võrgustikust, millega ta proovis ühelt poolt hoida rahu Euroopas ning teiselt poolt tagada Saksamaa majandusliku, diplomaatilise ja poliitilise dominentsi. Leping vähendas pingeid Saksamaa ja Venemaa vahel. Kindlustuslepinguga võtsid pooled endale kohustuse jääda neutraalseks juhul kui teine pool peaks sattuma konflikti mõne kolmanda suurriigiga, erandid tehti juhuks kui Saksamaa peaks ründama Prantsusmaad või Venemaa Austria-Ungarit. Saksamaa tuli Venemaale vastu muutes oma hoiakut Bulgaaria ja Ida-Rumeelia osas, tunnustas Venemaa mõjusfääri nendes piirkondades ning lubas aidata Venemaal kontrollida Musta merd. Kui Bismarck 1890. aastal erru läks, veensid tema oponendid Saksamaa keisrti, et kindlustusleping oli liigselt venemeelne ning seda ei tohiks uuendada. Nii leping ise kui selle tühistamine olid salajased. Venemaa ei tahtnud kindlustuslepingut tühistada ning pidi hakkama otsima uusi liitlasi, sellega sai alguse Prantsuse-Vene liit. Ajaloolaste hinnangul oli uus liit Saksamaa jaoks katastroofiline ning üks esimese maailmasõja põhjustest. 1881. aasta Austria-Serbia liit Björkö leping Rahvusvahelised suhted (1814–1919) George F. Kennan, "The Aftermath of the Reinsurance Treaty" in his The Decline of Bismarck's European Order (Princeton UP, 1981) pp. 343–358. Sempell, Charlotte. “The Constitutional and Political Problems of the Second Chancellor, Leo Von Caprivi.” Journal of Modern History 25#3 (1953), pp. 234–254 online. Eyck, Erich. Bismarck and the German empire (1968) pp. 289–298. Kennan, George Frost. The Decline of Bismarck's European Order (Princeton UP, 1981) pp. 462, 254–408 passim. online Rich, Norman. Great power diplomacy, 1814–1914 (1992) pp. 244–262 Taylor, A.J.P. The Struggle for Mastery in Europe, 1848–1918. (1954) pp. 316–319.
Kännumütsik

Kännumütsik (Mycena galericulata) on mütsikuliste sugukonda kuuluv seeneliik. Kännumütsik andmebaasis eElurikkus
Bernhard von Bülow

Bernhard Heinrich Karl Martin, Bülowi vürst (saksa keeles Bernhard Heinrich Karl Martin Fürst von Bülow; 3. mai 1849 – 28. oktoober 1929) oli Saksamaa poliitik, 1900–1909 Saksa riigikantsler ja Preisimaa ministerpresident. Tema poliitika (Weltpolitik) eesmärk oli muuta Saksamaa ülemaailmseks suurjõuks. Kuigi tema ametiajal arenesid kiiresti nii Saksamaa majandus kui tehnoloogia, suutis ta rikkuda suhted Suurbritannia ja Prantsusmaaga, mis aitas kaasa Saksamaa Keisririigi hävitanud esimese maailmasõja puhkemisele. Bülow sündis taani-saksa aadliperekonda ning astus oma isa Bernhard Ernst von Bülowi eeskujul diplomaatilisse teenistusse. Ta ajas sekretärina välispoliitikat Otto von Bismarcki valitsuses. Pärast seda oli mh suursaadik Roomas, kuni keiser Wilhelm II ta 1897. aastal välisministriks määras. Kolm aastat hiljem sai temas pärast vürst Chlodwigi tagasiastumist riigikantsler. Kantslerina ajas Bülow kodumaal konservatiivset ja ettevaatlikut poliitikat, samas välispoliitikas toetas ta ambitsioonikat ekspansionismi. Ta reageeris Prantsusmaa katsetele hõivata Marokot, mis tekitas esimese Maroko kriisi, vihastas nii prantslasi kui britte ja tugevdas Entente cordiale'i. Aastal 1908 avaldati Daily Telegraph afääri käigus tema mõõdutundetud väljaütlemised, millega said kahjustada Saksamaa välissuhted ja keisri maine. Ta kaotas nii keisri kui Riigipäeva toetuse ja astus 1909. aastal tagasi. Bülow kolis pärast tagasiastumist Rooma, kus ta elas elu lõpuni. Ta naasis diplomaatiasse 1914. aastal Saksamaa ajutise suursaadikuna Itaalias, kuid ei suutnud kuningas Vittorio Emanuele III-t veenda esimese maailmasõjaga Keskriikide poolel liituma. Ta suri 1929. aastal 80-aastasena. Clark, Christopher. The Sleepwalkers: How Europe Went to War in 1914 (2012) Gooch, G.P. Before the war: studies in diplomacy (vol 1 1936) online see chapter on von Bulow pp 187–204. Hale, Oron James. "Prince Von Bulow: His Memoirs and His German Critics" Journal of Modern History (1932), 4#2 pp 261–277. online Robert K. Massie (1992). Dreadnought: Britain, Germany, and the Coming of the Great War. London: Jonathan Cape. ISBN 0-224-03260-7.; extensive coverage of German foreign policy Lerman, Katherine Anne. Chancellor as Courtier. Bernhard von Bulow & the Governance of Germany, 1900-1909 (1990) 350pp. Massie, Robert K. Dreadnought: Britain, Germany, and the coming of the Great War (Random House, 1991) excerpt see Dreadnought (raamat), popular history; pp 134–149. Morrow, Ian F. D. "The Foreign Policy of Prince Von Bulow, 1898-1909." Cambridge Historical Journal 4#1 (1932): 63-93. online. van Waarden, Betto. "Demands of a transnational public sphere: the diplomatic conflict between Joseph Chamberlain and Bernhard von Bülow and how the mass press shaped expectations for mediatized politics around the turn of the twentieth century." European Review of History: Revue européenne d'histoire 26.3 (2019): 476-504. online[kõdulink] Winzen, Peter. "Prince Bülow's 'Weltmachtpolitik.'" Australian Journal of Politics & History (1976) 22#2 pp 227–242.
Weltpolitik

Weltpolitik (saksa keelest Maailmapoliitika) oli Saksamaa välispoliitiline suund 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses, mida juhtis peamiselt keiser Wilhelm II. See poliitika kujutas endast Saksamaa püüdlust saada ülemaailmseks suurvõimuks ja koloniaalimpeeriumiks. Weltpolitik sai alguse 1890. aastatel ja kestis kuni esimese maailmasõjani. Selle eesmärgid olid Saksamaa mõjuvõimu laiendamine maailmas, oma koloniaalimpeeriumi loomine ja mereväe tugevdamine konkureerimaks Suurbritanniaga. Olulised sammud selle saavutamiseks olid Saksa laevastiku kiire laiendamine admiral Alfred von Tirpitzi juhtimisel, koloniaalne ekspansioon Aafrikas ja Vaikse ookeani piirkonnas ning diplomaatilised pingutused Lähis-Idas, eriti Osmanite Riigiga. Weltpolitik tõi endaga kaasa tagajärjed, nagu suurenenud pinged Suurbritannia ja teiste Euroopa suurriikidega, Saksamaa isolatsiooni rahvusvahelisel areenil ning seda peetakse esimese maailmasõja puhkemise osaliseks põhjuseks. Weltpolitik asendas varasema Saksamaa välispoliitika, mida tuntakse kui Realpolitik ja mida juhtis Otto von Bismarck. Realpolitik keskendus rohkem Euroopa-sisestele suhetele. Carroll, E. Malcolm. Germany and the great powers, 1866–1914: A study in public opinion and foreign policy (1938)online; pp. 347–484; written for advanced students.
Reaalpoliitika

Reaalpoliitika (saksa keeles Realpolitik) on poliitiline filosoofia ja lähenemine rahvusvaheliste suhete juhtimisele, mis rõhutab praktilist ja pragmaatilist lähenemist, keskendudes võimule ja rahvuslikele huvidele moraalsetest ja ideoloogilistest kaalutlustest enam. Reaalpoliitika mõiste pärineb 19. sajandi Saksamaalt. Selle võttis kasutusele Saksa poliitik ja kirjanik Ludwig von Rochau 1853. aastal. Selle põhiprintsiibid on pragmatism (otsused põhinevad praktilistel kaalutlustel, mitte ideaalidel), jõudude tasakaal (riigid püüavad säilitada või suurendada oma võimu teiste riikide suhtes), riiklikud huvid (riigi huvid on esmatähtsad) ja diplomaatia (läbirääkimised ja kompromissid on olulised vahendid). Ajaloolised näited on Otto von Bismarcki poliitika Saksamaa ühendamisel ja Henry Kissingeri lähenemine Ameerika Ühendriikide välispoliitikale külma sõja ajal. Konsekventsialism Heidutusteooria Vägivallamonopol Noopolitik Tonyukuk Weltpolitik Realism (rahvusvahelised suhted) John Bew: "The Real Origins of Realpolitik", The National Interest, 2014 John Bew: "Real Realpolitik: A History", The John W. Kluge Center at the Library of Congress, April 10, 2014. Accessed July 29, 2014. David Robertson: The Routledge Dictionary of Politics. Routledge 2004. ISBN 978-0-415-32377-2, p. 420 Hajo Holborn: History of Modern Germany: 1840–1945. Princeton University Press 1982, ISBN 978-0-691-00797-7, p. 117 Ruth Weissbourd Grant: Hypocrisy and integrity: Machiavelli, Rousseau, and the ethics of politics. University of Chicago Press 1997, ISBN 978-0-226-30582-0, p. 40–41 Frank Whelon Wayman (ed.), Paul Francis Diehl (ed.): Reconstructing Realpolitik. University of Michigan Press 1994, ISBN 978-0-472-08268-1 Federico Trocini: L’invenzione della «Realpolitik» e la scoperta della «legge del potere». August Ludwig von Rochau tra radicalismo e nazional-liberalismo, il Mulino, Bologna 2009
Sekundaarne mineraal

Sekundaarne mineraal on mineraal, mis on tekkinud teda ümbritsevast kivimist hiljem. Sekundaarsed mineraalid tekivad olemasolevate mineraalide asemele neid moonde, murenemise, lahustumise ja lahusest kristalliseerumise vms käigus asendades.
Inxent

Inxent on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Inxent asub u. 8 km Montreuil-sur-Merist põhja pool, tee D127 ääres, Course'i jõe orus. Nativité-de-Notre-Dame'i kirik, pärineb 13. sajandist. Osaliselt taastatud vesiveski. Kirik Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Lépine

Lépine on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Lépine asub 9 km Montreuil-sur-Merist lõunas, teede N1 ja D140 ristmiku ümbruses. 15. sajandi Nativité-de-Notre-Dame'i kirik. Puits-Bérault' loss, pärineb 19. sajandist. Kirik Puits-Bérault' tõuaed, 1905. aasta paiku Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021