laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eva Saks

Eva Saks (aastani 1973 Eva Sahk; 2. oktoober 1950 Tallinn – 4. aprill 2015) oli eesti tehnikateadlane. Ta lõpetas 1969 Tallinna 1. Keskkooli, 1974 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) automatiseeritud juhtimissüsteemide erialal, 1981 TPI kaugõppeaspirantuuri, tehnikakandidaat (1986, Küberneetika Instituut), väitekiri "Оптимизация нелинейных систем компензационного управления для дискретных многостадийных технологических процессов с групповой обработкой полуфабрикатов". Oli 1974–1981 Tallinna Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituudi nooremteadur ja teadur, 1981–1987 TPI tootmisprotsesside automatiseerimise probleemlabori noorem- ja vanemteadur, 1987–1991 automaatika kateedri assistent, 1991– TPÜ informaatika kateedri ja õppetooli vanemõpetaja ja dotsent. Tema isa oli kindlustusspetsialist Karl Sahk. Uurimisvaldkonnad: diskreetsete mitmestaadiumiliste tehnoloogiliste protsesside juhtimine ja modelleerimine; statistilised mudelid, teoreetilised ja empiirilised jaotused. Osales jõupooljuhtseadiste valmistamise tehnoloogiliste protsesside modelleerimisel. Eesti Statistika Seltsi, Eesti Automaatikute Seltsi liige. Üle 20 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Õhtuleht. 7. aprill 2015 (surmakuulutused) Приближенная оптимизация алгоритмов компензационного управления с режимными ограничениями для многостадийных технологических процессов (kaasautor). // TPI Toimetised 550 (1983) Приближенная оптимизация монотонных нелинейных систем компензационного управления для многостадийных технологических процессов (kaasautor). // TPI Toimetised 592 (1985) Экспресс- оптимизация систем компензационного управления (kaasautor). // TPI Toimetised 643 (1987). Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 318. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Kai Saks

Kai Saks (aastani 1976 Kai Viileberg, sündinud 30. juulil 1955 Tartus) on eesti arstiteadlane ja kardioloog. Kai Saks on Karl ja Laine Viilebergi tütar. Lõpetas 1973 Tartu 1. Keskkooli, 1979 TÜ arstiteaduskonna, 1980 internatuuri Tartu Kliinilises Haiglas, meditsiinikandidaat (1987, Leningradi I Meditsiiniinstituut), väitekiri "Неинвазивное определение резервных возможностей сократительной функции миокарда у больных ишемической болезнью сердца". Täiendas end 1997 geriaatrias Clevelandis (Ohio, USA), 2005–06 Euroopa Vananemise Meditsiini Akadeemias. Oli 1980–81 Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi kardioloogia labori vanemlaborant, 1981–87 nooremteadur ja teadur, 1987–91 TÜ sisehaiguste propedeutika kateedri nooremteadur ja teadur, 1991–92 assistent ja vanemassistent, 1993–99 kardioloogiakliiniku dotsent, ühtlasi 1994–97 arstiteaduskonna prodekaan, aastast 2000 sisekliiniku dotsent. Uurimisvaldkonnad: südamehaiguste ravi ja adaptatsiooni, gerontoloogia ja geriaatria. Euroopa Liidu 5. raamprogrammi projektide CARMA (2003–05) ja CareKeys (2003–06) Eesti töörühma juht. Eesti Gerontoloogia ja Geriaatria Assotsiatsiooni esimees (aastast 2002), Eesti ja Euroopa kardioloogide seltside liige. Üle 210 teadustrükise, sh 2 monograafiat, 6 raamatut. "Neid inimesi, kes tahavad kaua elada, on tunduvalt rohkem kui neid, kes on nõus vanaks saama." "Hirm vananemise ees võib tähendada seda, et oma tulevik mõeldakse juba ette viletsaks ja toimetulematuks. Mõttel on aga kalduvus teoks saada … Vananemisega ei ole mõtet võidelda." Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Kai Saks. Inimene ja tema vanus. Sirp, 11.11.2016 (vaadatud 12.11.2016) Südamepuudulikkus. Diagnoosimise ja ambulatoorse ravi käsiraamat. Tartu, 1996 The dynamics of stroke index during püsti exercise: The dependence on age, sex and cardiac disease (kaasautorid E. Laane, R. Kullus). // Cardiol. 6 (1997) 4 Geriaatriline abi. // Eesti Arst (2000) 10 Depressive symptoms in older Estonians: Prevalence and models (kaasautor). // J. American Geriatrics Society 50 (2002) 6 Prevalence of cardiovascular disorders among the elderly in primary care in Estonia (kaasautor). // Scand. J. Primary Health Care 21 (2003) 2 Rahvusvahelise geriaatrilise hindamise meetodi kohandamine Eestis (kaasautor R. Urban). // Eesti Arst (2005) 6 Spiritual needs and quality of life in Estonia (kaasautorid M. Teichmann, M. Murdvee). // Social Indicators Res. 76 (2006) 1. Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 159. Marquis Who's Who in Medicine and Healthcare, 6th ed., 2006-2007, 1110 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Kai Saks Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Kalju Saks

Kalju Saks (12. oktoober 1925 Vastse-Kuuste vald Tartumaa – 30. juuli 2015) oli eesti pedagoogikateadlane. Kalju Saks oli talupidaja poeg. Lõpetas 1944 Tartus H. Treffneri Gümnaasiumi, 1950 Tartu Õpetajate Instituudi, 1953 (kaugõppes) TÜ filoloogiaosakonna inglise keele ja kirjanduse erialal, 1965 TÜ-s (kaugõppe) aspirantuuri, pedagoogikakandidaat (1967, TÜ), väitekiri "Ülekasvanud õpilaste edasijõudmine koolis ja nende asend klassikollektiivis". Oli 1944–52 Vastse-Kuuste kooli ja 1952–60 Põlva Keskkooli õpetaja, 1960–62 Põlva rajooni metoodika kabineti juhataja, 1962–68 Tartu 5. ja 7. keskkooli õpetaja, 1968–70 ja 1972–75 Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi koolijõudluse sektori vanemteadur, 1970–72 NSV Liidu Pedagoogika Akadeemia Tööõpetuse ja Kutseorientatsiooni Teadusliku Uurimise Instituudi kutseorientatsiooni labori juhataja, 1975–86 TÜ pedagoogika ja metoodika kateedri dotsent. Õpetanud pedagoogika üld- ja erikursusi; koostanud õppevahendeid. Uurimisvaldkond: koolijõudlus ja õpingutes mahajäämuse põhjused, hindamine, õppetöö eesmärgid ja diferentseerimine, kutseorientatsioon. Tema uurimuste põhjal asutati eksperimentaalsed tasendusklassid jm, võeti kasutusele õppetöö diferentseerimise meetmed. Publitseeriti õpilaste teadmiste kontrollimise, arvestamise ja hindamise probleemide teoreetiline ülevaade koos praktiliste soovitustega, õpetamise eesmärkide uurimisel vahendati vastavate taksonoomiate teooriaid, analüüsiti nende võimalikku rakendamist koolide aineprogrammides. Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi taasasutajaid ja sekretär (1989). 64 teadustrükist, sh 2 monograafiat. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tasandusklassid. Tallinn, 1973 Metoodilisi soovitusi üldharidusliku kooli IV–XI klassi õpilaste kutseorientatsiooniks (kaasautor A. Sukamägi). Tallinn, 1973 Õpilaste õppeedukuse arvestuse ja hindamise probleeme. Tallinn, 1974 Koolijõudluse tõstmise teedest (kaasautor J. Nurmik). Tallinn, 1977 Õpilaste teadmiste kontrollimise ja hindamise probleeme (kaasautorid A. Elango, J. Nurmik). Tallinn, 1984 Kutseorientatsiooni juhendi rakendamine üldhariduslikus koolis (kaasautor A. Sukamägi). // Tekste karjäärinõustamisest. Tallinn, 2001. B. Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 474 II, 159 Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 245, 246. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Paul Saks

Paul Saks (29. mai 1918 Ahja vald – 20. september 2007) oli eesti loomaarstiteadlane. Uuris põllumajandusloomade luid ja suguelundeid ning veterinaarmeditsiini ajalugu. Õpetas kodu- ja põllumajandusloomade anatoomiat ning koostas õppevahendeid. Ta sündis Võnnu kihelkonnas Kärsa külas ja oli talupidaja poeg. Saks omandas alghariduse Kärsa algkoolis ning keskhariduse Tartu Kaubandus- ja Ärinduskeskkoolis, mille kaubandusharu lõpetas ta 1937. aastal. Kaks aastat hiljem lõpetas ka Tartu Kommertskooli, millele järgnes teenistus Eesti kaitseväes. 1940. aastal asus ta õppima TÜ loomaarstiteaduskonda, mille lõpetas 1947. Veterinaariakandidaat (1957, EPA), väitekiri "Luude matseratsioon". Oli 1944–45 Rasina veterinaariajaoskonna veterinaararsti kohusetäitja, 1946–47 TÜ loomaarstiteaduskonna koduloomade anatoomia kateedri assistent, 1947–51 anatoomia ja histoloogia kateedri vanemõpetaja, 1951–58 EPA anatoomia ja histoloogia kateedri vanemõpetaja, 1959–76 dotsent, 1976–79 juhataja, dotsent, ühtlasi 1961–77 veterinaariateaduskonna dekaan, 1979–85 anatoomia, histoloogia ja füsioloogia kateedri professor kohusetäitja ja juhataja, 1985–94 dotsent. Ta suri 20. septembril 2007 ja on maetud Ahja kalmistule. Töid põllumajandusloomade osteoloogiast ja suguelunditest ning lindude morfoloogiast, ka veterinaarmeditsiini ajaloost. Eesti Anatoomide, Histoloogide ja Embrüoloogide Seltsi liige (aastast 1957). Üle 60 teadustrükise. Põllumajandusloomade anatoomia (kaasautor J. Tehver). Tartu, 1968 Põllumajandusloomade süda ja veresooned (kaasautor). Tartu, 1977 Põllumajandusloomade hingamiselundid (kaasautor V. Kärner). Tartu, 1978 Põllumajandusloomade liikumisaparaat (kaasautor). 1–4. Tartu, 1979–1986 Põllumajandusloomade seedeaparaat (kaasautor). 1–3. Tartu, 1982–1985 Veterinaaranatoomilisi oskussõnu (kaasautor V. Kärner). Tartu, 1984 Lindude anatoomia. 1. Tartu, 1985 Põllumajandusloomade kuse-suguorganid (kaasautor). Tartu, 1986 Analysis of archaezoological bone findings dating from ancient and medieval Tartu. // The III Workshop of the Veterinary Anatomists of the Baltic and Nordic countries. Tartu, 1996 Lehmast ja tema udarast (minevikus, olevikus ja tulevikus) (kaasautor M. Jalakas). // Tõuloomakasvatus (2001) 2 Koduloomade anatoomia II–IV (kaasautor E. Ernits). Tartu, 2002–2005 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Enn Ernits. "Paul Saks 100". Eesti Loomaarstlik Ringvaade, 2, 32−33. Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 428–429 Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Trt, 1981, 5, 186, 213 II, 185, 215 Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, 167 EE 14, 453 EPA VB I, 167–169 II, 110–113 III, 89–90 IV, 95–96 V, 86 VI, 128 Paul Saks 60-aastane. // Sotsialistlik Põllumajandus (1978), 13, 620 Agraarteadus (1993) 2, 211–212 Eesti Loomaarstlik Ringvaade (1998) 3, 105 (2003) 2, 32. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Toomas Saks

Toomas Saks (sündinud 8. detsembril 1942 Viljandis) on eesti füüsikateoreetik. Toomas Saks on muusikaõpetaja poeg. Ta lõpetas 1961. aastal Viljandi 2. Keskkooli ja 1969. aastal TRÜ füüsika-keemiateaduskonna füüsika osakonna. 1980. aastal kaitses ta Eesti NSV TA Füüsika Instituudis (FI) füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Ioonkristallide pinna elektronseisundite teooria". Aastatel 1969–1986 oli ta FI teadur, 1986–1989 Eesti Põllumajanduse Akadeemia vanemõpetaja, 1989–1994 keskkonnakaitseettevõtte ELVI-Aqua teadur, 1995–1998 AS-i Magnum Medical elektroonikainsener. Aastatel 1999–2003 oli ta Tartu Lennukolledži lennunduse side- ja navigatsioonisüsteemide käitamise õppetooli organiseerija, juhataja ja aastatel 2003–2006 professor. 2006. aastast on ta pensionil. Tema peamised uurimisvaldkonnad on olnud ioonkristallide pinna elektronolekute arvutamine, veepuhastusseadmete matemaatiline modelleerimine ning lennunduse infosüsteemid. Ta on avaldanud umbes 20 teadustrükist. "Поверхостные электронные состояния внутри непрерывного спектра в ионных кристаллах". Kaasautor Grigori Zavt. // Физ. тверд. тела 19 (1977) 6 "Электронные состояния на поверхности (100) ионных кристаллов с учетом спин-орбитального взаймодействия". Kaasautor Grigori Zavt. // Изв. АН ЭССР. Физ. Мат. 27 (1978) 2 "Электронные состояния на поверхности (110) галойдов цезия". // Изв. АН ЭССР. Физ. Мат. 29 (1980) 1 "Локальная плотность электронных состояний на поверхности кристалла KCl". // Изв. АН ЭССР. Физ. Мат. 32 (1983) 4 "Расчеты примесных электронных состояний на поверхности кристалла KCl". Kaasautor Grigori Zavt. // Поверхность (1983) 12 "Энергетические уровни в объеме и на поверхности KCl:Tl+". // Изв. АН ЭССР. Физ. Мат. 34 (1985) 3 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 "Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990". Tallinn 1992. Lk 48 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Maire Sakson

Maire Sakson (sündinud 13. juulil 1948 Rihtemetsa külas Tartumaal) on Eesti kvaternaarigeoloog. Lõpetas 1968 Kohtla-Järve Keemia-Mäetehnikumi, 1976 Leningradi Mäeinstituudi, 1985 samas aspirantuuri, geoloogia-mineraloogia-kandidaat (1986, samas), väitekiri käsitles Ida-Siberi ja Tšuktši mere kvaternaarisetete stratigraafiat diatomeeanalüüsi põhjal. Töötas 1976–82 ja 1986–87 Riias Üleliidulise Mere-, Geoloogia ja Geofüüsika Teadusliku Uurimise Instituudis, oli 1988–93 Eesti NSV TA Geoloogia Instituudi teadur, 1993–95 Eesti Geoloogiakeskuse vanemgeoloog, 1995– teadussekretär. Uurimisvaldkond: kvaternaarisetete diatomeeanalüüs (mere-, järve-, soosetted). 20 teadustrükist. Diatom assemblages in superficial sediments from the Gulf of Riga, Eastern Baltic Sea (kaasautor U. Miller). // Hydrobiol. 269/270 (1993) Palaeoenvironmental conditions during the Baltic Yoldia stage in the Tallinn area, Northern Estonia (kaasautorid A. Lepland, U. Miller). // Quaternary Int. 27 (1995) Diatom flora and lithostratigraphy of sediment core P-1582, Northern Baltic Sea (kaasautorid V. Kalm, J. Lutt). // Landscapes and life. Strasbourg, 1996 In Holocene development of Tondi mire, Northern Estonia, diatom and chronological studies (kaasautorid K. Kimmel, R. Rajamäe). // Coastal Estonia. Strasbourg, 1996 Diatom studies of the Lake Maardu sediments, Northern Estonia. // Samas Siliceous microfossils (Diatoms, Phytoliths, Chrysophyte Cysts) from a sediment profile near the archaelogical site, Lammasmägi at Kunda. Coastal Estonia. // Samas Holocene sea-level changes and environmental history in the Narva area, North-Eastern Estonia (kaasautor). // Samas Human impact on the ecosystem of Lake Ruusamäe (Southern Estonia) traced in sediments (kaasautorid J.-M. Punning, T. Koff). // Polihs J. Ecol. 52 (2004) 3. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti geoloogia: biograafiline teatmik. Tallinn, 1995, 106. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Nony Salasoo

Nony Salasoo (aastani 1931 Sogenbits, 8. jaanuar 1928 Tartu – 19. august 1990 Sydney, Austraalia) oli eesti päritolu Austraalia tehnikateadlane. Ta õppis Nõmme Gümnaasiumis. Ta viidi 1944. aastal Saksa lennuväe abiteenistuslasena Saksamaale, oli sõjavangis, vabanes 1946. aastal. Lõpetas 1947. aastal Kempteni Eesti Gümnaasiumi Kemptenis Baieris. Siirdus 1948. aastal Austraaliasse, lõpetas 1962. aastal Uus-Lõuna-Walesi Ülikooli metallurgia erialal. Sai 1972. aastal M.Sc. metallurgia ja metallitehnoloogia alal Pittsburghi Ülikoolist (USA) väitekirjaga "Macrosegregation in the region of section change in leaded bronze and brass castings". Oli aastatel 1955–1962 Uus-Lõuna-Walesi Ülikooli metallurgialaboratooriumi assistent, 1963–1964 juhataja abi, 1964–1985 Wollongongi Ülikooli (Uus-Lõuna-Wales) metallurgia lektor. Uurimusi metallurgiast. Uus-Lõuna-Walesi Ülikooli ajakirja Metallurgical Rewiew toimetaja. A chemical polish-etch for silver. // J. Australasian Inst. of Metals 15 (1970) 3 Steel-making and processing. 3. Fuels and refractories (kaasautor R. J. O'Brien). // South-East Asia Iron and Steel Inst. Quarterly (1973) oct Eesti Võitlejate Ühingu Austraalias, Metsaülikooli Austraalias ja Eesti Meeskoori Austraalias juhatuste liige. Australasian Institute of Metals'i, Australasian Institute of Mining and Metallurgy, American Society for Metals'i, American Institute of Mining, Metallurgical and Petroleum Engineers'i liige. Tema isa Hugo Salasoo oli botaanik, farmatseut ja arhivaar, vend Inno Salasoo on keemik ja botaanik. Ta oli aastatel 1956–1977 abielus Silvia Salasooga, abielu lahutati; hiljem oli tema elukaaslane Tiiu Mäe. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide A. Perendi. Nony Salasoo 50-aastane. Meie Kodu (1978) 1. II, 3 Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm 1984, 112 Inno Salasoo. Mu suur vend: Nony Salasoo elukäik 1928–1990. Sydney 2001 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 [TLÜAR väliseesti isikud] Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Johannes Salbom

Johannes Salbom (17. sajandi II pool – 18. sajandi I pool) oli Eesti arstiteadlane. Lõpetas Uppsala Ülikooli (?), meditsiinidoktor (1691 TÜ), väitekiri "Dissertatio medica, exhibens spiritus corporis humani pathologiam. …" (juhendaja Lars Micrander, TÜ meditsiiniprofessor 1690–1691). Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, I, 233, 252 Jaanson, E.-L. Tartu Ülikooli trükikoda 1632–1710: ajalugu ja trükiste bibliograafia. Tartu, 2000, 347. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Robert Salem

Robert Salem (vene keeles Роберт Рихардович Салем; sündinud 28. augustil 1930 Vologdas Venemaal) on eesti keemik. Robert Salem on muusikariistade töökoja töölise (mehaaniku) poeg. Lõpetas 1948 Tartu Õhtukeskkooli, 1953 Moskva Keemiamasinaehituse Instituudi, 1959 samas aspirantuuri, keemiakandidaat (1960, samas), väitekiri "Влияние элементов конструкций на коррозионный процесс. (Щелевая коррозия.)", keemiadoktor (1985, Moskva D. I. Mendelejevi nimeline Keemiatehnoloogia Instituut), väitekiri "Поверхостные явления на границе металл-жидкость". Oli 1953–56 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaadi insener-mehaanik, 1953–63 Moskvas Keemiamasinaehituse Instituudi nooremteadur ja Üleliidulise Vooluallikate Instituudi vanemteadur, 1963–91 D. I. Mendelejevi nimelise Keemiatehnoloogia Instituudi dotsent, aastast 1991 Venemaa Teaduste Akadeemia Kõrgema Keemiakolledži professor. Koostanud õpikuid. Uurimisvaldkonnad: pinnanähtuste füüsikaline keemia, elektrokeemia, elektrilise kakskihi struktuur faasidevahelisel eraldusjoonel. Faasidevaheliste potentsiaalide termodünaamilise teooria ning metalli ja elektrolüüdilahuse piiril tekkiva elektrilise kakskihi ehituse polüfenomenol teooria autor. Korduvalt esinenud ettekannetega elektrilise kakskihi-alastel sümpoosionidel. Üle 80 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Electrical double layer at a metal-dilute electrolyte solution interface (kaasautor G. Martõnov). Berlin, Heidelberg, New York, 1983 The dense part of the electrical double layer: molecular or electronic capacitor? // Advances in Colloid and Interface Sci. 33 (1985) 2–4 Электронный конденсатор на границе металл-раствор. // Ж. электрохимия 19 (1983) Electron density at the metal-liquid interface. // J. Electroanal Chem. 245 (1988) Поверхостные явления. M, 1991 Элементы термодинамики необратимых процессов. M, 1994 О межфазном потенциале. // Ж. физ. химии 68 (1994) 2. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Kaarel Salev

Kaarel Salev (aastani 1935 Karl Sik, 9. august 1905 Härjanurme vald, Tartumaa – 28. august 1941 Soome laht) oli eesti metsateadlane. Kaarel Salev oli kooliõpetaja poeg. Lõpetas 1924 Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi. 1930. aastal lõpetas Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonna, 1936. aastal sai metsateaduse magistriks metsakasutuse erialal mag. rer. for., kaitstes magistritöö "Ajauurimusi meie okaspuumetsade ülestöötamisel" (Tartu, 1937). Oli 1926–1930 (suvekuudel) Tartu Ülikooli õppe- ja katsemetskonna ajutine abijõud, asunike metsahindaja ja Metsakorralduse Büroo maamõõtja. 1929–1930 teenis kaitseväes, 1930–1931 Kaitseministeeriumi metsakorraldaja, 1931–1932 Loobu metskonna abimetsaülem, 1932–1936 Voltveti Metsakooli õpetaja, 1936–1939 Voltveti katsemetskonna metsaülem, 1939–1940 Riigimetsade Valitsuse eriteadlane, 1940–1941 metsakasutuse osakonna juhataja. Mobiliseeriti 1941 Punaarmeesse, hukkus taganemisel Eestist. Uurimusi metsa uuendamisest, metsakasutusest ja ülestöötamisest. Üle 10 teadustrükise. Kaitseministeeriumi metsadest. // Eesti metsanduse aastaraamat VI (1932) Puuaine liikumine ja selle tähtsus meie raudteil. // Eesti metsanduse aastaraamat VI (1932) Töö edukust mõjustavaid tegureid metsa ülestöötamisel. // Eesti metsanduse aastaraamat VII (1935) Kuuse kunstlikust uuendamisest. // Metsanduslikud uurimused 1 (1939) Kuuse ja männikülvipeenarde laudadega katmisest ja pinnase lupjamisest. // Metsanduslikud uurimused 1 (1939) Võrdluskatseid ja vaatlusi sobivate metsatööriistade-tüüpide selgitamiseks. Tallinn, 1940. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Mag. rer. for. Kaarel Salev. Eesti Mets, 1936, nr. 6, lk.225 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 320 EM (1930) 8, 185–194 Veermets, K. Mag. rer. for. Kaarel Salev. // EM (1936) 6, 225 Pärnumaa tegelaste biograafiaid. Pärnu, 1937, 224 Eesti Üliõpilaste Selts. 1919–1940. Biograafilised andmed. Stockholm, 1990, 122 Margus, M., Meikar, T. Tartu Ülikooli Põllumajandusteaduskonna metsaosakond 80. Tartu, 2000, 55. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.