laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Birgit Püve

Birgit Püve (sündinud 7. novembril 1978, Elva) on eesti pressifotograaf ja fotokunstnik. 2012. aastal nimetasid Briti ajakirja The Sunday Times Magazine fototoimetajad Birgit Püve ühena seitsmest tõusvast talendist ning tõstsid esile tema fotoseeriat "Eesti dokumendid / Estonian Documents". Ta on pälvinud aasta pressifoto võistlusel parima portreefoto auhinna aastatel 2012 (fotolooga "Eesti tulevikutähed 2013") ja 2013 (kaksikuid ja kolmikuid kujutav fotoseeria "Elada mitmuses"). 2016. aasta pressifotode valimisel pälvis ta fotoseeriaga "Võitjad" parima spordifoto auhinna. Püve on töötanud Eesti Ekspressis. Birgit Püve loomingut on eksponeeritud näitustel Eestis, Lätis, Venemaal, Prantsusmaal, Suurbritannias, USA-s, Kanadas ja Austrias. Ta on Fotokunstnike Ühenduse liige. 2004 Bonnieri preemia 2024 Kunstimessi Foto Tallinn stipendium "The Sunday Times Magazine'i fototoimetajad valisid Birgit Püve Tõusvaks Talendiks" Eesti Ekspress 17. august 2012 "Aasta Pressifoto 2012 peapreemia võitis Õhtulehe fotograaf Tairo Lutter" epfl.ee, 1. märts 2013 "Aasta Pressifoto 2013 tiitliga pärjati Annika Haasi fotoseeria mustlastest" epfl.ee, 28. veebruar 2014 "Tallinnas avati pressifoto aastanäitus ja avalikustati fotopreemiate võitjad" epfl.ee, 3. märts 2017 Annika Haas. "Meediamajad asendavad loomingulisi fotograafe madalapalgaliste jooksikutega ERR 10. jaanuar 2014 "Uuriva ajakirjanduse auhinna võitis Birgit Püve" Eesti Päevaleht, 14. veebruar 2005 Foto Tallinna stipendiumi pälvis Birgit Püve, ERR uudised, 11.09.2024 Koduleht
Idumealased

Idumealased olid Henriku Liivimaa kroonika järgi 13. sajandi alguses Idumeas elanud rahvas. Idumealasi on mainitud ka paavst Innocentius III 1208. aasta bullas. Henrik kasutab sõna kahes erinevas tähenduses: kohati üldnimetusena kõigi Idumea elanike, rohkem aga spetsiifilisemalt latgalite kõrval Idumeas elanud rahvarühma kohta. Kitsamas tähenduses idumealasi eristatakse reeglina nii latgalitest, keda kroonikas ka lätlasteks nimetatakse, kui liivlastest: „Pärast seda saadeti ta aga idumealaste juurde, ristides seal õige rohkel arvul nii lätlasi kui idumealasi...“ – HLK, X,15 „Ka idumealased ja lätlased, kes sõtta ei tulnud...“ – HLK, XVI, 5 „... Woldemar [foogt Idumeas], idumealaste ja lätlaste foogt...“ – HLK, XVII, 4 „... süütasid kõik kirikud ümberkaudu, niihästi liivlaste kui idumealaste omad...“ – HLK, XXII, 4 „... laastas rüüstates paljaks lätlaste, idumealaste ja liivlaste maa...“ – HLK, XXII, 4 „... totam omnino Livoniam, Idumeos et Wendos cum media pene parte Lettorum... [kõik liivlased, idumealased ja võndlased koos peaaegu pooltega lätlastest]“ – Samas leidub kroonikas ka lõik, kus idumealasi justkui liivlasteks peetakse: „Seejärel läkitab piiskop, rõõmustades liivlaste pööramise ja ristimise üle, preestrid kõigi juurde, niihästi Turaidasse kui Methsepolesse ja Ydumeasse ja Väina äärde...“ – HLK, XI, 2 Toetudes arheoloogia ja läti dialektoloogia andmetele on üldiselt siiski arvatud, et idumealased olid kas liivlased või liivlastele lähedane läänemeresoome hõim.. Samas piirkonna ajalooliste kohanimede etümoloogia viitab, et kunagine idumealaste keel võis olla sarnasem pigem lõunaeesti keele kui 19. sajandi Salatsi liivlaste keelega. Indriķa hronika, XI (kommentaar 1) Henriku Liivimaa kroonika, X (kommentaar 34), lk 69 Indriķa hronika, X (kommentaar 67) Bušs Bušs, Ojārs. Vēl daži somugru cilmes vietvārdi Latvijā. Latvijas Universitātes raksti, 727. sējums. Latvijas Universitāte, 2007, lk 39-43. Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993.
Kõjanivka

Kõjanivka (ukraina keeles Киянівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Bari rajoonis. Elanike arv on 495.
Pärnu Tammsaare Kool

Pärnu Tammsaare Kool on vene õppekeelega kool Pärnus. Kool on asutatud aastal 1945 Pärnu 3. Keskkoolina, 1. juulist 1995 kuni 1. septembrini 2015 oli kooli nimeks Pärnu Vene Gümnaasium. Aastani 1965 asus kool hoonetes Rüütli 2, Nikolai 26 ja Kuninga 29 (praeguste tänavanimede järgi). Kooli praegune aadress on A. H. Tammsaare puiestee 30. "Kooli ajaloost". Originaali arhiivikoopia seisuga 31.07.2021. Vaadatud 22.12.2020. Kooli koduleht (vene keeles) Kooli koduleht (eesti keeles)
Fortune

Fortune on USA majandusajakiri, mille asutas Henry Luce 1930. aastal. Fortune’i annab välja Time Inc. ja see ilmub kaks korda kuus. Ameerika majandusajakirjade vallas on Fortune’i peamised konkurendid Forbes ja Bloomberg Businessweek. Fortune’i asutas ajakirja Time kaasasutaja Henry Luce 1930. aasta veebruaris, neli kuud pärast musta neljapäeva, millega algas ülemaailmne majanduskriis. Luce’i partner Briton Hadden polnud väljaande ideest vaimustuses, kuna arvas, et majandusajakiri oleks igav ja raskesti turustatav. Kuid esimese numbri ilmumiseks oli ajakirjal juba 30 000 tellijat. Fortune’i esimene number maksis 1 dollari ajal, mil näiteks pühapäevane New York Times maksis ainult 5 senti. Kuna enamik tolleaegseid majandusuudiseid kajastavaid USA ajalehti olid must-valged ning sisaldasid palju arve ja tabeleid, vastas Fortune turu nõudlusele kunstilise ja hästi kirjutatud majandusajakirjanduse järele (Luce võttis tööle noori kirjandustalente ja andekaid fotograafe). "Background". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuli 2017. Vaadatud 10. jaanuaril 2014. Fortune'i koduleht
Õhukott

Õhukott (mitmuses õhukotid, ladina saccus pneumaticus, mitm sacci pneumatici) on osadel selgroogsetel hingamiselundkonna osa. Õhukoti areng, anatoomia, asend, arv, kuju, morfoloogia, füsioloogia, histoloogia ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Madude kopsu tagaosas paikneva õhukoti osas puudub uurijatel üksmeel. Osade uurijate arvates on madudel üks veresoonteta õhukott (õhumahuti) kus gaasivahetust ei toimu ja see paikneb kopsu tagaosas teiste arvates on õhukotid (jaotatuna kuni 15 kambriks) üksnes osadel Colubridae sugukonna madudel. Õhukotid paiknevad lindudel kehaõõnes. Need on õhukeseseinalised limaskesta moodustised mis on ühendatud bronhidega ja moodustavad ohtralt sopistusi luudesse. Lindudel on kokku 9 õhukotti (nii paarilised kui paaritud) ja neid eristatakse asendi järgi järgmiselt: kaelakott (saccus cervicalis) rangluukott (saccus clavicularis) kraniaalne rindkerekott (saccus thoracicus cranialis) kaudaalne rindkerekott ( saccus thoracicus caudalis) kõhukott (saccus abdomalis). Lindudel osalevad õhukotid õhureservuaarina hingamisel. Loomade elu 5:317. John N. Maina,The Lung-Air Sac System of Birds: Development, Structure, and Function, lk 166, 2005, Springer, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 10.01.2014) (inglise keeles) [1],Veebiversioon (vaadatud 10.01.2014) (inglise keeles) RE: Air sacs in extant non-avian reptiles?, Veebiversioon (vaadatud 10.01.2014) (inglise keeles) Harry S. McDonald,Respiratory Functions of the Ophidian Air Sac, Herpetologica, Vol. 15, No. 4 (Dec. 8, 1959), pp. 193-198, Herpetologists' League, Veebiversioon (vaadatud 10.01.2014) (inglise keeles) Jerry N. Stinner, Gas exchange and air flow in the lung of the snake, Pituophis melanoleucus, Journal of Comparative Physiology B, 1987, Volume 157, Issue 3, pp 307-314, Veebiversioon (vaadatud 10.01.2014) (inglise keeles) RE: Air sacs in extant non-avian reptiles?, Veebiversioon (vaadatud 10.01.2014) (inglise keeles) Alligaatoritel ja lindudel on sarnane hingamismehhanism, Veebiversioon (vaadatud 10.01.2014) Enn Ernits, Esta Nahkur, Koduloomade anatoomia, Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 422, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.
Robert Boyle

Robert Boyle (25. jaanuar 1627 – 30. detsember 1691) oli iiri füüsik ja keemik, keemia kui katselise teaduse rajajaid. Ta sündis Lismore'is Iirimaal. Pärast Genfi Akadeemia lõpetamist 1644 siirdus ta 12 aastaks oma mõisasse, kus pühendus füüsika ja keemia katsetele. Ta tõi eksperimendi füüsikas ja keemias aukohale. Uurides katseliselt paljusid põlemisreaktsioone, samuti soolade, hapete ja aluste muundumist, pani ta aluse ainete koostise kindlaks määramisele (kvalitatiivne keemiline analüüs). Oma tähtsaimas raamatus "Keemik-skeptik" ("The Sceptical Chymist", 1661) võttis ta kasutusele keemilise elemendi mõiste. Ta käsitles elementi kõikide kehade lihtsaima algena, millest koosnevad keerulisemad kehad ja milleks need lõppkokkuvõttes jälle lagunevad. Aastal 1663 hakkas ta esimesena kasutama taimseid indikaatoreid hapete ja aluste tuvastamiseks. 1680 töötas ta välja fosfori uue saamismeetodi ning valmistas fosforhapet. Uurides õhu ruumala sõltuvust rõhust, avastas ta 1660 seaduse, mida tänapäeval tuntakse Boyle'i-Mariotte'i seadusena. Robert Boyle oli Londoni Kuningliku Seltsi üks asutajaid ja president.
Ergas Leps

Ergas Leps (sündinud 25. augustil 1939 Tallinnas) on eesti rahvusest Kanada keskmaajooksja. Ta põgenes septembris 1944 koos vanemate ja vennaga Pärnu kaudu Rootsi. Juulis 1950 emigreeruti kalatraallaevaga Göran Rootsist Kanadasse. Ta lõpetas Michigani Ülikooli ja ta on töötanud kooliõpetajana. 17-aastaselt alustas ta jooksutreeninguid. Ta kaitses tosina aasta jooksul Kanada värve. Ta on võistelnud Rooma ja Tokyo olümpiamängudel. Tiit Lääne, Enn Hallik. Põlevat Eestit jättes. Meritsi maailma läinud eestlaste lood II. Tallinn 2013 Biograafia ESBL-is Ergas Leps veebisaidil Olympedia (inglise)
Life

Life on USA ajakiri. See ilmus aastatel 1883–1936 huumori- ja üldajakirjana. 1936. aastal ostis Time'i asutaja Henry Luce ajakirja ära ning sellest sai kord nädalas ilmuv uudisteajakiri, milles pandi erilist rõhku fotoajakirjandusele. Life ilmus 1972. aastani kord nädalas. 1978. aastast ilmus Life kaks korda kuus ja 1978–2000 üks kord kuus. Aastatel 2004–2007 sai sellest Time Inci väljaantav iganädalane ajalehelisa. Alates asutamisest 1883. aastal oli Life 53 aastat kerge sisuga meelelahutuslik üldajakiri, täis illustratsioone, nalju ja ühiskondlikke arvamusavaldusi. Hiljem hakkas ajakiri avaldama lühikesi arvustusi New Yorgis mängitavate lavastuste ja filmide kohta (sarnaselt The New Yorkeriga) uuendusega, et igale arvustusele oli lisatud värviline valgusfooriga sarnanev ring, mis soosiva arvustuse korral oli roheline, laitva korral punane ja neutraalse puhul kollane. Luce'i Life oli Ameerika esimene fotodel põhinev uudisteajakiri, mis valitses turgu üle 40 aasta. Ajakirja osteti ajuti üle 13,5 miljoni eksemplari nädalas ja see oli nii populaarne, et USA president Harry S. Truman, Sir Winston Churchill ja USA kindral Douglas MacArthur otsustasid selles oma mälestusi avaldada. Luce ostis esimese Life'i väljaandjatelt õigused nimele, kuid müüs kõik muu edasi teisele ajakirjale. Luce'i Life ei võtnud esimese toimetusest midagi üle. Arvatavasti on kõige tuntum ajakirjas ilmunud foto Alfred Eisenstaedti 1945. aasta augustis tehtud "V-J Day in Times Square", millel, õnnitledes teineteist Ameerika võidu puhul Jaapani üle, suudlevad meditsiiniõde ja madrus võidupäeval New Yorgis Times Square'il. Life'i panust fotoajakirjanduse arengusse peetakse ajakirja suurimaks teeneks ja ajakirja ennast fotodokumentalistika lipulaevaks. Life oli väga populaarne kahe põlvkonna vältel, kuid tema mõjukus vähenes majanduse ja maitse-eelistuste muutumise tõttu. 1972. aastast on Life'i ilmumine kahel korral peatatud ja teistsuguses formaadis uuesti alustatud. See peatati taas 2007. aasta 20. aprilli numbriga. Ajakirja antakse välja ka internetis ja juhuslike erinumbritena. Life'i koduleht ISSN 0024-3019
Aleksander Kaasik

Aleksander Kaasik (14. veebruar 1908 Tallinn – 8. jaanuar 1994 Tallinn) oli eesti skulptor. Ta õppis aastatel 1917–1924 Tallinna 8. algkoolis ja aastatel 1924–1931 skulptuuri Riigi Kunsttööstuskoolis. Ta oli aastatel 1931–1941 vabakunstnik peamiselt Tallinnas. Nõukogude okupatsiooni ajal mobiliseeriti ta 1941. aastal Punaarmeesse, kuulus aastatel 1943–1944 Moskvas eesti kujurite brigaadi. Töötas aastatel 1944–1982 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis skulptuuriõppejõuna, olles aastast 1955 dotsent, aastast 1965 professor ja aastast 1973 konsultantprofessor, lisaks oli ta aastatel 1946–1955 skulptuurikateedri juhataja. Aleksander Kaasik suri 8. jaanuaril 1994 Tallinnas ja ta maeti 13. jaanuaril 1994 Metsakalmistule. Kaasiku 1939. aastast pärinev skulptuur "Halastajaõde" on kuulutatud kunstimälestiseks kui "kunstiväärtuslik näide Tallinnas harvast funktsionalistliku arhitektuuriga seotud ehitusplastikast". Kultuurimälestisteks on arvatud ka tema 1970. aastal loodud Karl Menningu büst ja 1980. aastast pärinev Georg Otsa bareljeef (kaasautor Ike Volkov). Monumentidest olid tema loodud Kalinini monument Tallinnas (1950), Stalini monument Pärnus (1952), Stalini monument Viljandis (1955) , I ametiühingute delegaatidele pühendatud monument Tallinnas (1962), J. Sihverile pühendatud büstmonument Viljandis (1979). 1958 Eesti NSV teeneline kunstitegelane 1980 Kristjan Raua preemia (Jaan Sihveri monument Viljandis, koos arhitekt Rein Luubiga) Metsakalmistu, vana osa, kv10, 4781, 4-kohaline kirstuplats 2215 Skulptuur «Halastajaõde», A. Kaasik, 1939 (dolomiit) • Mälestised Kultuurimälestiste riiklik register 95 K. Menningu büst • Mälestised Kultuurimälestiste riiklik register 13808 Bareljeef "G. Ots", A. Kaasik, I. Volkov, 1980 (pronks) • Mälestised Kultuurimälestiste riiklik register Omakäeline elulugu. Kunstnike kirjad, vastused ankeedile. Skulptuur A-Õ. EKMA.136.13.10/17. Leo Soonpää (1959). Aleksander Kaasik, ENSV Kunst Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996 Pilt, pilt
Munajuhalehter

Munajuhalehter (ladina infundibulum tubae uterinae) on paljudel emastel selgroogsetel loomadel (sh naistel) kuse-suguelundkonda kuuluva sisesuguelundi munajuha osa. Munajuhalehter asetseb munasarja läheduses. Munajuhalehtri areng, anatoomia, asend, arv, kuju, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Madude munajuhalehter asetseb munajuhast eespool ning pikkus võib moodustada kuni 12% munajuha pikkusest. Munajuhalehtri sein on üsna õhuke ja sellel puuduvad näärmed.Munajuha lehtri funktsiooniks on ovuleerunud munaraku vastu võtmine. Munajuhalehter areneb paramesonefroni juhast. Naistel algavad munajuhad munajuhalehtriga ja suubuvad munajuha emakasuistikku (ostium uterinum tubae). "Meditsiinisõnastik" 711:2004. David O. Norris, Kristin H. Lopez, Hormones and Reproduction of Vertebrates, Volume 1, lk 127, 2011, Elsevier, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 10.01.2014) (inglise keeles) Meeli Roosalu. Inimese anatoomia, Kirjastus Koolibri, lk 134, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.
Kilplõugmadu

Kilplõugmadu (Agkistrodon) on maoperekond. Kilplõugmadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Agkistrodon bilineatus Günther, 1863 – mehhiko kilplõugmadu Agkistrodon contortrix (Linnaeus, 1766) – vaskpea-kilplõugmadu ehk mokassiin-kilplõugmadu Agkistrodon howardgloydi Conant, 1984 Agkistrodon piscivorus (Lacépède, 1789) – vee-kilplõugmadu Agkistrodon russeolus Gloyd, 1972 Agkistrodon taylori Burger & Robertson, 1951. Need maod on levinud Ameerika Ühendriikide lõunaosas, Mehhikos, Belize'is, Guatemalas, El Salvadoris, Hondurases, Nicaraguas ja Costa Ricas. Need maod on inimese suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib inimesel keskmise raskusastmega mürgistusseisundeid esile kutsuda. McDiarmid RW, Campbell JA, Touré T. 1999. Snake Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, 1. köide, Herpetologists' League. 511 pp. ISBN 1-893777-00-6 (seeria). ISBN 1-893777-01-4 (köide). Loomade elu 5:329. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Agkistrodon Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 10.01.2014) (inglise keeles) J. Descotes,[1], lk 785 — 786 , 1996, Elsevier Science, ISBN 0 444 81 557 0, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 10.01.2014) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne Catalogue of Life-sCatalogue of Life'is Sissekanne ITIS-es Sissekanne IUCN-is Sissekanne Fossilworksis Sissekanne NCBI Taxonomy database-sNCBI Taxonomy database'is Sissekanne roomajate andmebaasis Sissekanne uBio-s Sissekanne veebisaidil Wikispecies Sissekanne WoRMS-is Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Agkistrodon seisuga 10.01.2014.
The New Yorker

The New Yorker on USA ajakiri, mis avaldab reportaaže, kommentaare, kriitikat, esseesid, ilukirjandust, satiiri, koomikseid ja luulet. Ajakirja annab välja Condé Nast. The New Yorker asutati 1925. aastal nädalaajakirjana ja praegu ilmub see 47 korda aastas, sh katavad viis numbrit kahenädalase perioodi. Olgugi et ajakiri keskendub peamiselt New Yorgi kultuurielule, on sellel suur lugejaskond ka mujal. New Yorker on tuntud temaatilise illustreeritud esilehe poolest, kirjutiste poolest popkultuuri ja ekstsentrilise Ameerika-kultuse kohta, kaasaegse ilukirjanduse, lühijuttude ja kirjanduskriitika poolest, poliitika ja ühiskondlike küsimuste kajastamise ning ühekaadriliste koomiksite poolest. The New Yorkeri esimene number ilmus 21. veebruaril 1925. Asutajad Harold Ross ja tema naine, New York Timesi reporter Jane Grant, soovisid luua intelligentse huumoriajakirja, mis erineks näiteks Judge'ist ja Life'ist. The New Yorkeri koduleht The New Yorker Facebookis The New Yorker Instagramis The New Yorker Twitteris
Susan Wolf

Susan R. Wolf (sündinud 1952) on USA filosoof, kes on töötanud peamiselt moraalifilosoofia ja tegevusfilosoofia alal. Tema artikkel "Moral Saints" on olnud väga mõjukas. Wolf sai Yale'i Ülikoolist bakalaureusekraadi filosoofia ja matemaatika erialal ning kaitses Princetoni Ülikoolis doktoritöö Thomas Nageli juhendamisel. Ta on töötanud Harvardi Ülikoolis, Marylandi Ülikoolis ja Johns Hopkinsi Ülikoolis. Alates 2002. aastast on ta Chapel Hillis asuva Põhja-Carolina Ülikooli Edna J. Koury filosoofiaprofessor. Vaba tahe on inimese võime teha seda, mida ta mõistuspäraselt peab õigeks. See vaade jätab hoolimata determineeritusest ruumi vastutusele ja autonoomiale. Ta eitab moraalselt täiusliku inimese (moraalipühaku) eetilist ideaalsust ning moraalsete kaalutluste eesõigust praktilises mõtlemises.  Pikemalt artiklis Moral Saints Artiklis "Moral Saints" (1982) eitab Wolf ainult moraalile keskendumist kui ideaali.  Pikemalt artiklis Morality and Partiality Artiklis "Morality and Partiality" (1992) kaitseb Wolf "mõõdukat impartsialismi": erapooletus on küll moraali juures oluline, kuid moraaliteooriatelt oodatakse liiga palju. 1999 Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liige 2002 Mellon Distinguished Achievement Award in the Humanities 2006 Ameerika Filosoofiaseltsi liige Asymmetrical Freedom. – The Journal of Philosophy, 1980 The Importance of Free Will. – Mind, 1981 Moral Saints. – The Journal of Philosophy, 1982, kd 79, nr 8, lk 419–439. Veebiversioon Sanity and the Metaphysics of Responsibility. – Schoeman (toim). Responsibility, Character, and the Emotions, 1987 Freedom Within Reason, New York: Oxford University Press 1990. Morality and Partiality. – Philosophical Perspectives, 1992 Meaning and Morality. – Proceedings of the Aristotelian Society, 1997 Happiness and Meaning: Two Aspects of the Good Life. – Social Philosophy & Policy, 1997 The Meanings of Lives. – Perry, Bratman, Firscher (toim). Introduction to Philosophy: Classical and Contemporary Readings, 2007 Moral Psychology and the Unity of the Virtues. – Ratio, 2007 Moral Obligations and Social Commands. – Newlands, Jorgensen (toim). Metaphysics and the Good: Themes from the Philosophy of Robert Merrihew Adams, 2009. Meaning in Life and Why It Matters, Princeton: Princeton University Press 2010. Susan Wolf, Christopher Grau (toim). Understanding Love: Philosophy, Film, and Fiction, Oxford 2014. The Variety of Values: Essays on Morality, Meaning & Love, Oxford 2015. Wolf on abielus filosoof Douglas MacLeaniga. Koduleht CV
Asintorf

Asintorf (valgevene keeles Асінторф) on alevik Valgevenes Viciebski oblasti Dubroŭna rajoonis, Asintorfi külanõukogu keskus. Aastal 2001 oli asulas 950 elanikku, aastal 2009 aga 914 elanikku. Asintorf tekkis seoses Arechaŭski elektrijaama rajamisega aastal 1939. Nõukogude Liit saatis toona umbes 1000 Poola sõjavangi soosse elektrijaama tarbeks turvast kaevandama. Suurem osa neist hukkus nälja ja suviste, talve üle elamiseks mitte sobilike barakkide tõttu. Kui Natsi-Saksamaa piirkonna vallutas, jätkasid nad turba kaevandamist, ainult et nemad saatsid samasse soosse umbes 2000 vangi langenud Nõukogude Liidu sõdurit. Suurem osa neist hukkus samuti nälja ja talve üle elamiseks sobimatute barakkide tõttu, ainult 40 sõjavangi jäi ellu. Aastal 1942 saadeti nende asemele 2000 Ungari kodakondsusega isikut. Suurem osa neist hukkus nälja ja haiguste tõttu. Aastail 1942–1943 viidi asulasse tööle 8000 venelast. Suurem osa neist hukkus samadel põhjustel, mis juba eelnevalt esitatud. Asulas on keskkool. Kaevandatakse turvast ja toodetakse brikette. Asintorfis on kitsarööpmeline briketitehase juurde viiv raudtee. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Spargi

Spargi on Itaaliale kuuluv asustamata väikesaar Vahemeres, Sardiinia saare kirderanniku lähistel. Spargi asub Sardiinia maakonna Olbia-Tempio provintsis La Maddalena vallas, Gallura ajaloolis-geograafilises piirkonnas. Maddalena saarestiku suuruselt kolmanda saare pindala on 4,2 km². 2,75 km pikkuse ja 2 km laiuse saare rannajoon on 13 km pikkune. Graniidist pinnaga saar on elupaigaks paljudele kaitsealustele linnuliikidele. Saart hõlmab 1994. aastal moodustatud Maddalena saarestiku rahvuspark (Parco nazionale Arcipelago di La Maddalena). LA GEOGRAFIA DELL'ARCIPELAGO lamaddalena.it saidil (itaalia keeles)  Spargi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Novi Obõhhodõ

Novi Obõhhodõ (ukraina keeles Нові Обиходи) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Nemõrivi rajoonis. Elanike arv on 575. Pindala on 1,258 km².
Constantinuse triumfikaar

Constantinuse triumfikaar on Rooma linna Vana-Rooma keiser Constantinus Suurele püstitatud triumfikaar.
Daniel (preester)

Daniel on Henriku Liivimaa kroonikas mainitud Riia piiskopi preester ja misjonär. Kroonika kohaselt saabus ta 1206. aastal kahe kogega Ojamaalt Riiga, päästes linna näljahädast. Järgnevalt osales ta Holmi linnuse kohalikelt liivlastelt ülevõtmisel ning siis selle edukal kaitsmisel Polotski vägede vastu. Hiljem samal aastal viis ta läbi misjonitööd ja ristimist Väina liivlaste ja Koiva liivlaste aladel, võndlaste juures ning lõpuks Idumeas, kuhu ta jäi ka preestriametit pidama ning alustas kiriku ehitamist. Ta tegi ta kaasa 1208. aasta lüüasaamisega lõppenud semgalite ja Riia ristisõdijate ühisväe sõjaretke Leedumaale ning osales 1223. aasta Ümera lahingus Henriku Liivimaa kroonika, X (9,12), lk 63, 65 Henriku Liivimaa kroonika, X (14-15), lk 69 Henriku Liivimaa kroonika, XII (2), lk 87 Henriku Liivimaa kroonika, XXVII (1), lk 239 Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982.
Carnuntum

Carnuntum oli Vana-Rooma armee laager, mis asus Noricumi provintsis pärast 1. sajandit pKr. Heidentor
Venevere vald

Venevere vald oli vald Virumaal aastail 1919–1939. Vallamaja asus Venevere külas. Varem oli samanimeline vald eksisteerinud aastail 1866–1892, kuid seejärel liidetud Paasvere vallaga. Alates 1. juulil 1919 asutati vald uuesti ja see eksisteeris kuni 1939. aastani, mil jagati Avinurme, Paasvere ja Salla valla vahel. 29. novembril 1938 püüdis endine vallavanem Aleksander Mulla lasta pommiga tappa Venevere konstaablit Friedrich Rägo ja tema perekonda. Maa-ameti kaardirakendused Pomm konstaabli korterisse. Rahvaleht, 30. november 1938, nr 226, lk 1. 3 pommikangelast võeti vahi alla. Rahvaleht, 1. detsember 1938, nr 227, lk 1.
Venevere vald (Simuna kihelkond)

Venevere vald (saksa keeles Gemeinde Wennefer) oli vald Simuna kihelkonnas Virumaal aastail 1866–1892. 1892. aastal liideti valla maa-ala Paasvere vallaga. Venevere vald (1919–1939)
Tuhala vald

Tuhala vald oli vald Harjumaal aastail 1925–1939. Vallamaja asus Oru külas. Samanimeline vald oli eksisteerinud Kose kihelkonnas aastail 1866–1891, kuid siis liidetud Kuivajõe vallaga. Vald eraldati Kuivajõe vallast 1. jaanuaril 1925. 1. aprillil 1939 vald jagati Kuivajõe valla ja Rae valla vahel. Maa-ameti kaardirakendused