laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Violett (heraldika)

Violett (prantsuse keeles pourpre [puʁpʁ] 'purpur') ehk purpur on heraldiline tinktuur, mis loetakse emailide ehk tumedate värvide hulka. Tänapäeval on violett üks viiest peamisest heraldilisest emailist. Värvus võib olla nii puhas ere violetne kui ka punakasvioletne. Eesti Riigikantselei heraldikanõuded annavad heraldilise violeti värvistandardiks Pantone standardsüsteemi Pantone Purple C lilla värvuse. Must-valgetel vapikujutistel märgib violetti alt vasakult 45° nurga all üles paremale suunduvate kaldjoontega pind. Ajaloolistel vappidel on violett väga haruldane ja keskaegsed heraldika allikad tihti ei maini violetti või paigutavad selle tähtsuselt viiendana rohelise emaili (sinople) järele. Siiski esineb heraldiline violett üksikjuhtudel juba varakult, näiteks violetne lõvi Leóni vapil, kuid see maaliti murtud hallikaslilla tooniga. Vähemalt ühel juhul kasutati sümboolikas tõelist purpurvärvi: Tüürose purpuriga oli värvitud Bütsantsi keisrite Komnenoste sõjalipp, millel oli purpursel taustal kullaga kahepealine kotkas. Prantsuse heraldikas on violetil ambivalentne asend metalli ja emaili vahel: "sest hõbe vanadel embleemidel muutus aja jooksul purpurseks [...] seda võib panna kõikidele emailidele, eksimata värvireegli vastu". Soome heraldikas on violetse värvi kasutus piiratud. Tinktuur esineb vaid Hamina vapil kuningakrooni põhjakanga värvina. Violetne tähistab heraldikas vabadust, mõistlikkust, heldekäelisust ning ülimat võimu. Mooruspuuvärv Purpurpunane Piiskopililla Leóni kuningriigi vapp Saint-Thuriau vapp Mauves-sur-Loire vapp Rundāle piirkonna vapp "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. juuli 2020. Vaadatud 11. juulil 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. august 2020. Vaadatud 11. juulil 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.britannica.com/topic/heraldry/The-elements-and-grammar-of-heraldic-design M. Pastoreau. Green: The History of a Color. Princeton University Press, 2014 T. Oja. Aadlivapid Ajalooarhiivis http://www.blason-armoiries.org/heraldique/p/pourpre.htm http://www.heraldica.fi/Vaakuna/Vaakunan_varit/varit.htm Purple. – heraldica.org Pourpre. – Au blason des armoiries
Silver Ulvik

Silver Ulvik (sündinud 10. mail 1982) on eesti muusik, trummar, helirežissöör, kunstiline juht, koolitaja, meelelahutaja. Ta lõpetas 2000. aastal Tallinna Vanalinna Hariduskolleegiumi gümnaasiumi ning on õppinud Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias ja Tallinna Ülikoolis. Aastatel 2008–2018 töötas ta Kullos trummiõpetajana. Alates 2012. aastast annab ta trummitunde nii lastele kui ka täiskasvanutele Audentese Huvikeskuses. Singer Vinger 2000– Blacky 2005–2010 Regatt (2010–2013) Ithaka Maria 2012–2013 Padman 2012–2016 Sounds of September 2013–2016 NYC Piano Bar'i programmijuht 2013–2014 Artjom Savitski 2014– Ikevald Rannap 2016–2018 Tema isa on klahvpillimängija Avo Ulvik ja ema on Iivi Ulvik, elukutselt monteerija. Tema elukaaslane on olnud Lea Dali Lion, kellega neil on kaks tütart. http://www.silverulvik.ee https://www.instagram.com/silverulvik/ https://www.facebook.com/silver.ulvik
Ludwig VI (Baieri)

Ludwig Roomlane (saksa: Ludwig VI der Römer) (7. mai 1328 – 17. mai 1365) oli Wittelsbachi dünastia liige, keiser Ludwig IV Baierist ja tema teise naise Hainaut' krahvinna Margarethe vanem poeg. Ludwig oli Baieri hertsog kui Ludwig VI (1347–1365) ja Brandenburgi markkrahv (1351–1365) kui Ludwig II. 1356. aastast oli ta ka Brandenburgi kuurvürst. Ludwig sündis Roomas, kuna tema vanemad olid tema isa Saksa-Rooma keisriks kroonimiseks sinna reisinud, siit tema hüüdnimi "Roomlane". Kui tema isa 1347. aastal suri, sai Ludwigist üheskoos oma viie vennaga Baieri hertsog ning Hollandi ja Hainaut' krahv. Ludwig loovutas Hollandi ja Hainaut' 1349. aastal oma vendadele Wilhelm I ja Albrecht I, kuna ta eeldas, et saab Poola krooni, abielludes kuningas Kazimierz III ja Aldona Ona Gediminaitė tütre Kunegunda Kazimierzównaga. Hilisemad nõuded Wilhelmile ja Albrechtile ei olnud edukad. Seetõttu toetas Ludwig oma ema sõjas Wilhelmiga. 1351. aasta detsembris sai Ludwig VI ainuvalitsemise eest Ülem-Baieris oma vanemalt poolvennalt Ludwig V-lt Brandenburgi. Ludwig V-st vähem kogenule esitas talle väljakutse ka "Vale-Waldemar", petis, kes nõudis Brandenburgi ja sai toetust mitmelt linnalt ja Saksa-Rooma keisrilt Karl IV-lt, kuni Wittelsbachid Karliga kokkuleppele jõudsid. Samuti pidi Ludwig loobuma nõuetest Mecklenburgile ja Pommerile. 1356. aasta kuldbullaga sai Ludwig kuurvürstitiitli. 1358. aastal vabastati Ludwig paavsti ekskommunikatsioonist. Pärast Kunegunda surma 1357. aastal abiellus Ludwig Albrecht II ja Eufemia Eriksdotteri tütre Ingeborgiga. Ludwig ei saanud temaga lapsi, seega sai tema noorem vend Otto V järglaseks Brandenburgis. Lastetud hertsogid Ludwig ja Otto olid juba 1364. aastal lubanud Karl IV-le järgluse Brandenburgis kättemaksuks oma venna Stephan II konflikti pärast Baieri järgluse üle pärast nende vennapoja, Ludwig V poja Meinhardi surma. Ludwig Roomlane suri Berliinis 1365. aastal.
Meinhard III

Meinhard III (9. veebruar 1344 – 13. jaanuar 1363), Wittelsbachi dünastia liige, oli Ülem-Baieri hertsog ja Tirooli krahv 1361. aastast kuni oma surmani. Ta oli Baieri hertsogi Ludwig V ja Tirooli krahvinna Margarete poeg ning sellisena ka Meinhardiinide dünastia Tirooli haru viimane esindaja. Meinhard sündis Landshutis oma Wittelsbachist vanaisa, keiser Ludwig IV valitsemise ajal, kes edestas oma Habsburgist rivaali Friedrich Ilusat. Tema isa Ludwig V, keisri vanem poeg, sai pärast Askania markkrahvide hääbumist 1323. aastal lääniks Brandenburgi markkrahvkonna. Kuid ta keskendus oma Baieri pärandile ja abiellus 1342. aastal Tirooli krahvinna Margaretega, kelle esimene abielu Luksemburgist Johann Heinrichiga ei olnud veel lahutatud. Selle abieluga teenis paar mitte ainult Luksemburgi dünastia viha, vaid ka ekskommunikatsiooni paavst Clemens VI poolt. Kui keiser Ludwig IV 1347. aastal suri, ei olnud tema pojal võimalik keisrikrooni omandada, mis läks Wittelsbachi dünastialt Luksemburgi võsule Karl IV. Wittelsbachi ja Habsburgi perekondade lähenemise käigus kasvas Ludwigi poeg Meinhard üles Habsburgi õukonnas Viinis ja kui ta jõudis täisikka, abiellus ta 4. septembril 1359 Passaus Austria Margarethega (1346–1366). Margarethe oli tema isa liitlase, Habsburgist Austria hertsogi Albrecht II tütar ja sel korral vabastati tema vanemad ekskommunikatsioonist. Pärast Ludwig V ootamatut surma 1361. aastal hakkas tema 17-aastane poeg valitsema Ülem-Baieris ja Tiroolis, kus teda mõjutas tugevalt Baieri aadel. Meinhard pidi end ka kaitsma oma Wittelsbachist onu, Baieri-Landshuti hertsogi Stephan II, ja tema Pfalzi nõbude rünnakute eest. Ta põgenes Eichstätti vürstliku piiskopi õukonda, oli Münchenis ajutiselt vahi all ja taandus lõpuks oma ema Tirooli kodumaale, arvatavasti Habsburgist Austria hertsogi Rudolf IV abiga. Meinhard III suri 1363. aastal Tirooli lossis Merano lähedal. Tema varajane surm ajendas ema Margaretet tõrjuma Görzi krahvi Meinhard VI ja Wittelsbachi dünastia tõstatatud pärimisnõudeid, kui ta loovutas Tirooli Austria hertsog Rudolf IV-le. Seetõttu tungis Meinhardi onu Stephan II, järglane Ülem-Baieris, Tirooli, kuid loobus 1369. aastal tohutu rahalise hüvitise eest lõpuks krahvkonnast. Tirooli ühendamine Austriaga oli lõpetatud.
Otto V (Baieri)

Otto V (u.1346 – 15. november 1379) oli Baieri hertsog ja Brandenburgi kuurvürst kui Otto VII. Otto oli Saksa-Rooma keisri Ludwig IV ja tema teise naise Margarethe neljas poeg. Baieri ühishertsogina koos oma viie vennaga 1347. aastal said tema ja ta vennad Ludwig V ja Ludwig VI pärast Baieri jagunemist 1349. aastal Ülem-Baieri ühishertsogiteks. 1351. aastal andsid tema ja Ludwig VI oma õigused Baieris ära Ludwig V-le, said vastutasuks Brandenburgi markkrahvkonna. 1356. aastal said Ludwig VI ja Otto kuurvürstitiitli. Otto, ikka veel alaealine, kasvas üles oma ema kodumaal Hollandis oma venna Ludwig V eestkoste all. 1360. aastal sai Otto täisealiseks. Ludwig VI surmaga 1365. aastal sai Otto ainsaks Brandenburgi kuurvürstiks. 19. märtsil 1366 abiellus Otto Saksa-Rooma keisri Karl IV tütre ja Austria hertsogi Rudolf IV lese Kateřina Lucemburskága (1342–86). Lastetud hertsogid Ludwig VI ja Otto olid juba 1364. aastal lubanud Karlile järgluse Brandenburgis. Neid kokkuleppeid peeti kättemaksuks konfliktis nende venna Stephan II-ga seoses Baieri pärimisega pärast Ludwig V poja Meinhard III surma. Karl IV tungis Brandenburgi 1371. aastal, kuna Otto oli loobunud valitsemast. Kaks aastat hiljem astus Otto suure rahalise hüvitise eest ametlikult tagasi ja taandus Baierisse. Sellega lõppes Wittelsbachi dünastia võim Brandenburgis. Otto säilitas kuurvürstitiitli elu lõpuni. Tema vend Stephan II võttis ta nimeliseks kaasvalitsejaks ka seetõttu, kuna Karl kompenseeris Ottole endise Baieri Nordgau maad, mille ta nüüd panustas. Seejärel veetis Otto aega lõbustustega Wolfsteini lossis Landshutis.
Sam Childers

Sam Childers (sündinud 1963) on endine mootorrattaklubi Outlaws liige, kes pühendab nüüd oma elu ja ressursid laste päästmisele Lõuna-Sudaani sõjatsoonis. Childers ja tema naine Lynn asutasid ja haldavad Ida-Aafrika Inglite lastekodu Nimules Lõuna-Sudaanis, kus praegu on nende hoole all üle 300 lapse. 2011. aastal avaldas Relativity Media Childersi biograafia "Machine Gun Preacher", mis põhines Childersi raamatul „Kellegi teise sõda“ (Another Man's War). Filmi stsenarist on Jason Keller ja režissöör Marc Forster. Peaosas oli Gerard Butler, Childersi naine Lynnina Michelle Monaghan ja parimat sõpra Donniet mängis Michael Shannon. 2014. aastal tootis samanimelise dokumentaalfilmi Ida-Aafrika Inglid. Selle andis välja Põhja-Ameerikas Vision Films (USA). Sam Childers tegi 2018. aastal loenguretke Suurbritannia kirikutes. Teda intervjueeriti video teel Tamworthis, Staffis, Suurbritannias.Video intervjuu Sam Childersiga, JAMedia-UK (24. juuli 2019), Sam Childers The Machine Gun Preacher, vaadatud 24. juulil 2019
Fernando Agüero

Fernando Bernabé Agüero Rocha (11. juuni 1920 Managua – 28. september 2011 Managua) oli Nicaragua poliitik, koos liberaalide Roberto Martínez Lacayo ja Alfonso Lovo Corderoga kolmanda Nicaragua valitseva hunta (Junta Nacional de Gobierno) liige aastail 1972–1973 (hiljem asendas teda Edmundo Paguaga Irías). Taoline triumviraat oli võimul, tagamaks Anastasio Somoza Debayle võimulejäämist, kuna põhiseadus ei lubanud tal kohe teise ametiaja järel uuesti kandideerida. Fernando Agüero tegutses algul arstina. Poliitikasse jõudis ta Leóni Ülikoolis õppides, kui protesteeris Somozade diktaatorliku valitsemisviisi vastu. Seejärel suundus ta maapakku ja töötas New Yorgis oftalmoloogina. 1960. aastatel sai temast aga karismaatiline jutlustaja. Poliitilistelt vaadetelt oli ta konservatiiv ja juhtis Nicaragua konservatiivset parteid. Aastal 1966 ühines ta opositsiooniliikumise ühisprojektiga, mille eesmärk oli esitada Anastasio Somoza Debaylele üks vastaskandidaat. Selleks sai Fernando Agüero. 22. jaanuaril 1967 ajasid valitsusväed Avenida Rooseveltile kogunenud Agüerot toetavad meeleavaldajad relvadega laiali. Hukkus ligi 200 inimest; vaid USA relvajõudude sekkumine peatas rahvuskaardi rünnaku Grand Hotelile, kus meeleavaldajad varju otsisid. Hilisemad päevad olid täidetud Somoza jõudude eest pagemisega, valimiskampaanias Fernando ei osalenud. 5. veebruaril toimunud valimiste tulemusel sai Somoza 74% häältest, vastasjõudude liit 24% häältest. Anastaso Somoza Debayle ees seisis nüüd probleem: tema teine ametiaeg oli lõppemas, kuid põhiseadus ei lubanud tal uuesti kandideerida. Aastal 1971 sõlmis ta Fernando Agüeroga nn Kupia Kumi tehingu (miskiito keeles tähendab see ühte südant), kus lepiti kokku edasises ühises tegutsemises. Aastal 1972 andis ta võimu ametlikult üle kolmest mehest huntale, kuigi sisuliselt jäi ta võimule edasi. Võimu üle andes seadis Somoza tingimuseks, et triumviraat koostab uue põhiseaduse, mis jõustub aastast 1974 (ehk siis valimiste aastast). 23. detsembril 1972 purustas maavärin Nicaragua pealinna Managua ja võim läks eriolukorra tingimustes üle rahvuskaardile, mida juhtis Anastasio Somoza. Taoline võimukaotus rikkus Agüero meelest pakti põhimõtteid ja ta astus ametist tagasi. 1. detsembril 1974 sai Somoza taas presidendiks. Kui Anastasio Somoza Debayle aastal 1979 võimult kukutati, oli Agüero sunnitud maalt lahkuma. Ta elas Miamis, sellal kui tema rantšo konfiskeeriti. Ta toetas aktiivselt Contrate liikumist. Aastal 1990 tagastati talle tema rantšo. Nicaragua worldstatesmen.org El Nuevo Diario, 21. juuni 2004 Con Fernando ando, con Agüero muero... La Prensa 22 jaanuar 2007 Cuando corrió la sangre sobre la Avenida Roosevelt Clemente Guido Martínez: Historia del poder ejecutivo de Nicaragua, 1527–2007. Lea Grupo Editorial, 2007, ISBN 978-99924-77-07-6, lk. 146; 197. Michael Krennerich: Wahlen und Antiregimekriege in Zentralamerika. Eine vergleichende Studie. Leske und Budrich, Opladen 1996, ISBN 3-8100-1706-X, Lk. 198. Sandinista-Contra Meeting Begins With Accord on Temporary Truce New York Times, 22 märts 1988
Edmundo Paguaga Irías

Edmundo Paguaga Irías (15. juuni 1923 Ocotal – 1. juuli 2008 Ocotal) oli Nicaragua poliitik, koos liberaalide Roberto Martínez Lacayo ja Alfonso Lovo Cordero ga kolmanda Nicaragua valitseva hunta (Junta Nacional de Gobierno) liige aastail 1973–1974. Taoline triumviraat oli võimul, tagamaks Anastasio Somoza Debayle võimulejäämist, kuna põhiseadus ei lubanud tal vahetult teise ametiaja järel uuesti kandideerida. Edmundo Paguaga Irías oli poliitilistelt vaadetelt konservatiiv. 1960. aastatel sai temast parlamendi liige. Aastal 1972 oli Anastasio Somoza Debayle ees probleem: tema teine ametiaeg oli lõppemas, kuid põhiseadus ei lubanud tal uuesti kandideerida. Nii andis ta võimu ametlikult üle kolmest mehest huntale, kuigi sisuliselt jäi ta võimule edasi. Võimu üle andes seadis Somoza tingimuseks, et triumviraat koostab uue põhiseaduse, mis jõustub aastast 1974 (ehk siis valimiste aastast). 23. detsembril 1972 purustas maavärin Nicaragua pealinna Managua ja võim läks eriolukorra tingimustes üle rahvuskaardile, mille juhiks oli Anastasio Somoza. Taoline võimukaotus rikkus konservatiive esindanud Fernando Agüero meelest pakti põhimõtteid ja ta astus ametist tagasi. Edmundo Paguaga Irías asus tema asemele. Taolised manöövrid viisid sisuliselt selleni, et konservatiivide partei kujunes Somoza käepikenduseks. Edmundo Paguaga Irías kandideeris valimistel, kus 748 985 häält sai Anastasio Somoza (kokku anti 815 758 häält). 1. detsembril 1974 sai Somoza taas presidendiks. Nicaragua worldstatesmen.org Clemente Guido Martínez: Historia del poder ejecutivo de Nicaragua, 1527–2007. Lea Grupo Editorial, 2007, ISBN 978-99924-77-07-6, lk. 146; 197. Hazel Smith: Nicaragua: self-determination and survival. London, Pluto Press, 1993 Michael Krennerich: Wahlen und Antiregimekriege in Zentralamerika. Eine vergleichende Studie. Leske und Budrich, Opladen 1996, ISBN 3-8100-1706-X, Lk. 198.
Bazāni

Bazāni on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Zentene vallas. Küla asub valla loodeosas ja jääb valla keskusest Zentenest 15,9, piirkonna keskusest Tukumsist 31,3 ning Riiast 100,2 kilomeetri kaugusele. Vietvārdu datubāze
Jaunpļavas (Zentene vald)

Jaunpļavas on küla Lätis Tukumsi piirkonnas Zentene vallas. Küla asub valla põhjaosas Jurģupe jõe kaldal ja jääb valla keskusest Zentenest 16, piirkonna keskusest Tukumsist 34,4 ning Riiast 103,3 kilomeetri kaugusele. Dursupe jõe põhjakaldal asuv küla osa jääb Ķūļciemsi valda, kus moodustab ametlikult eraldiseisva Jaunpļavase küla. Jaunpļavas on tekkinud endise karjamõisa juurde, mis rajati Engure järve veetaseme alandamise järel. Külas kasvav sanglepp ümbermõõduga 2.97 meetrit on looduskaitse all. Vietvārdu datubāze Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0. Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
Dumpiete

Dumpiete on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Zentene vallas. Küla asub valla keksosas Jurģupe jõe kaldal ja jääb valla keskusest Zentenest 7,7, piirkonna keskusest Tukumsist 32,2 ning Riiast 101,1 kilomeetri kaugusele. Külas asub Pagriezens uz Zenteni bussipeatus.. Vietvārdu datubāze "IS Mantojums". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2021. Vaadatud 13. juulil 2020.
Rindzele

Rindzele on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Zentene vallas. Küla asub valla idaosas 5,3 hektari suuruse Rindzele järve kaldal ja jääb valla keskusest Zentenest 5, piirkonna keskusest Tukumsist 30 ning Riiast 95 kilomeetri kaugusele. Küla on kujunenud endise Rindzele mõisa (Rindseln) mõisa keskuse juurde. Aastani 2009 asus Rindzeles narkomaanide rehabilitatsioonikeskus. Külas kasvav pärn ümbermõõduga 3.7 meetrit on looduskaitse all. Vietvārdu datubāze Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
Dzirciems (Zentene vald)

Dzirciems on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Tukumsi piirkonnas Zentene vallas. Küla asub valla lõunaosas ja jääb valla keskusest Zentenest 3,5, piirkonna keskusest Tukumsist 22 ning Riiast 87 kilomeetri kaugusele. Küla on kujunenud endise Dzirciemsi mõisa (Selgerben, Sergerbergen) mõisa keskuse juurde. Seal asub Dzirciemsi kirik. Külas asub Dzirciemsi bussipeatus.. Dzirciemsi kiriku kantsel ja Ernests Birznieks-Upītise suguvõsa maja on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Turķi keskaegne kalmistu on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestis.. Vietvārdu datubāze "IS Mantojums". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2021. Vaadatud 13. juulil 2020. "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuli 2020. Vaadatud 12. juulil 2020. "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuli 2020. Vaadatud 13. juulil 2020.
Vildene

Vildene on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Pūre vallas. Küla asub valla kirdeosas ja jääb valla keskusest Pūrest 12, piirkonna keskusest Tukumsist 19 ning Riiast 90 kilomeetri kaugusele. Küla on kujunenud endise Vildene karjamõisa (Wilden) keskuse juurde. Külas asub Vildene bussipeatus.. Vietvārdu datubāze "IS Mantojums". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2021. Vaadatud 13. juulil 2020.
Vidusciems

Vidusciems on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Pūre vallas. Küla asub valla lõunaosas ja jääb valla keskusest Pūrest 5,5, piirkonna keskusest Tukumsist 19 ning Riiast 81 kilomeetri kaugusele. Küla on kujunenud endise Vidiņi karjamõisa (Mittelhof) keskuse juurde. Külast edelas asub Vītoli kruusakarjäär.
Myślibórz

Myślibórz (saksa Soldin) on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas, Myślibórzi maakonna ja Myślibórzi valla halduskeskus. Myślibórz asub Gorzów Wielkopolskist umbes 33 km loodes ja Szczecinist ligikaudu 61 km lõunakagus. Asula sai linnaõigused millalgi aastatel 1262–1270. 14.–16. sajandil oli linn oluline käsitöö ja kaubanduse keskus. Hiljem arenes linnas tekstiilitööstus. Raudteeühenduse sai linn 1881. aastal, mis tõi kaasa majanduselu edenemise. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus. Myślibórz Encyklopedia PWN
Aruküla (Järva)

Aruküla on küla Järva maakonnas Järva vallas Koeru alevikust edelas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koeru valda. 2000. aastal elas Arukülas 46 inimest, 2008. aastal 66 elanikku. Küla on esimest korda mainitud 17. sajandi esimesel poolel (Arrenküll). Külas asub Aruküla mõisa kalmistu. Aruküla mõis Aruküla puisniit Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 27.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Stephan II (Baieri)

Stephan II (1319 – 13. mai 1375) oli Baieri hertsog 1347. aastast kuni oma surmani. Ta oli keiser Ludwig IV ja tema esimese naise Beatrycze Świdnicka teine poeg ning Wittelsbachi dünastia liige. Keiser Ludwig IV valitsemisajal teenis tema poeg Stephan Švaabimaa ja Elsassi foogtina. Keiser oli dünastiale omandanud Brandenburgi, Tirooli, Hollandi ja Hainaut', kuid loovutanud 1329. aastal ka Ülem-Pfalzi Wittelsbachide Pfalzi harule. Kui tema isa 1347. aastal suri, sai Stephanist üheskoos tema viie vennaga Baieri hertsog ning Hollandi ja Hainaut' krahv. Ludwig IV oli taasühendanud Baieri 1340. aastal, kuid 1349. aastal jaotati maa taas keisri poegade vahel Ülem-Baieriks, Alam-Baieri-Landshutiks ja Baieri-Straubingiks. Stephan II valitses aastatel 1349-1353 koos oma vendade Wilhelm I ja Albrecht I Hollandis ja Alam-Baieri-Landshutis, 1353. aastast vaid Alam-Baieri-Landshutis. Pärast Wittelsbachide ajutist leppimist Saksa-Rooma keisri Karl IV-ga, kes kinnitas lõpuks kõik Wittelsbachide valdused, ühines Stephan 1354. aastal Karli sõjakäiguga Itaaliasse. Kuid varsti põhjustas 1356. aasta kuldbulla uue konflikti, kuna vaid Wittelsbachide Pfalzi haru ja tema vend Ludwig VI Brandenburgi markkrahvina said kuurvürstitiitli. Stephan II oli keiser Ludwig IV viimane poeg, kes 1362. aastal kirikuvande alt vabastati. Kui hertsog Meinhard, tema vanema venna Ludwig V poeg 1363. aastal suri, sai Stephan II ka Ülem-Baieri ja tungis Tirooli. Oma positsiooni tugevdamiseks Austria hertsogi Rudolf IV vastu liitus ta Bernabò Viscontiga. Stephan loovutas Tirooli pärast Margarete Maultaschi surma 1369. aastal tohutu rahalise hüvitise eest lõpuks Schärdingi rahuga Habsburgidele. Tema konflikt vend Ludwig VI-ga Meinhardi Baieri pärandi eest põhjustas lõpuks ka Brandenburgi kaotuse Wittelsbachi dünastiale, kuna Ludwig tegi Karl IV-st oma pärija. Siiski võttis Stephan oma venna Otto, viimase Wittelsbachist Brandenburgi valitseja, nimeliseks kaasvalitsejaks, kui see 1373. aastal tagasi Baierisse tuli. Brandenburgi kaotuse eest said Baieri hertsogid veelkord rahalist hüvitist. Stephani järglased olid tema kolm poega. Ta on maetud Müncheni Frauenkirchesse. Ta oli kaks korda abielus. Esmalt 27. juunist 1328 Sitsiilia kuninga Federico IV ja Éléonore d'Anjou tütre Sitsiilia Elisabethiga. Seejärel 14. veebruarist 1359 Nürnbergi Johann II ja Elisabeth von Hennebergi tütre Margaretega. Kõik tema lapsed olid esimesest abielust, sealhulgas kolm poega, kes 1392. aastal lõpuks Baieri omavahel jaotasid, ja üks tütar: Stephan III (1337 – 26. september 1413) Friedrich (1339 – 4. detsember 1393) Johann II (1341–1397) Agnes (sündis 1338) Kaks Stephani poega (Stephan III ja Friedrich) ning üks pojapoeg (Johanni poeg Ernst) olid abielus tema liitlase Bernabò Visconti tütardega. 1447. aastal Baieri-Ingolstadt ja Baieri-Landshut ühendati, 1503. aastal hõivas selle Baieri-München.
La Rochelle Business School

La Rochelle Business School on La Rochelle'is asuvate linnakutega Euroopa äriülikool. Kool asutati 1988. aastal. Financial Timesi edetabelis platseerus La Rochelle Business School 2019. aastal Euroopa äriülikoolide seas 79. kohale. Õppekavadel on kolm rahvusvahelist akrediteeringut: AMBA, EQUIS ja AACSB. Kooli vilistlaste seas on tuntud ärimehi ja poliitikuid. "European Business School Rankings 2019". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. märts 2020. Vaadatud 12. juulil 2020. La Rochelle Business School obtient la "triple couronne" Koduleht
Władysławowo

Władysławowo (saksa Großendorf, kašuubi Wiôlgô Wies) on linn Poolas Pomorze vojevoodkonnas Pucki maakonnas, Władysławowo valla halduskeskus. Władysławowo asub Läänemere kaldal. Wielka Wieśi asulat on esmamainitud 1248. aastal. Alates 14. sajandi algusest oli asula Saksa ordu võimu all, 1466. aastal läks Poola kuningriigi koosseisu. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks asula 1772. aastal Preisi kuningriigile. Tagasi Poolale läks asula 1920. aastal. Sõdadevahelisel perioodil kujunes asula suvituskohaks, 1920. aasta järel alustati kalasadama ehitust. 1954. aastal ühendati Wielka Wieś, Władysławowo ja Hallerowo üheks asulaks. Linnaõigused sai Władysławowo 1963. aastal. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/042214011044-0935015?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 7.10.2022. Władysławowo Encyklopedia PWN