laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Palmiro Togliatti

Palmiro Michele Nicola Togliatti (26. märts 1893 Genova – 21. august 1964 Jalta) oli Itaalia poliitik ja jurist. Palmiro Togliatti oli pärit väikekodanlikust perekonnast. 1915. aastal lõpetas ta Genova Ülikooli õigusteaduse erialal, 1914. aastal astus Itaalia Sotsialistlikku Parteisse. Võttis vabatahtlikuna Esimesest maailmasõjast. Ta osales koos Antonio Gramsci ja teiste vasakpoolsete sotsialistidega osa rühmituse Ordine Nuovo tegevuses. 1921. aastal oli Togliatti üks Itaalia Kommunistliku Partei asutajatest. 1924. aastal sai ta Itaalia Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmeks. Alates 1926. aastast elas Palmiro Togliatti eksiilis. 1927. aastal valiti ta Itaalia Kommunistliku Partei peasekretäriks. 1928. aastal valiti ta Kommunistliku Internatsionaali Täitevkomitee liikmeks. 1944. aastal pöördus Palmiro Togliatti Itaaliasse tagasi. Ta kuulus aastatel 1944–1946 mitmesse koalitsioonivalitsusse ja juhtis alates 1948. aastast kommunistide parlamendirühma. Palmiro Togliatti juhtimisel kasvas Itaalia Kommunistlik Partei läänemaailma suurimaks kommunistlikuks parteiks. Stavropol Volga ääres Venemaal Samara oblastis sai 1964. aastal nimeks Togliatti. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. september 2016. Vaadatud 3. septembril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.treccani.it/enciclopedia/palmiro-togliatti/ https://www.britannica.com/biography/Palmiro-Togliatti "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. september 2016. Vaadatud 3. septembril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.marxists.org/archive/togliatti/ "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. september 2016. Vaadatud 3. septembril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Eliot Higgins

Eliot Ward Higgins (varem kasutanud ka pseudonüümi Brown Moses; sündinud 1979. aasta jaanuaris) on Suurbritannia kodanikuajakirjanik ja blogija. Higgins on tuntud avalike allikate ja sotsiaalmeedia kasutamise poolest Süüria kodusõjas, Donbassi sõjas ja Donbassis Malaisia reisilennuki allatulistamisel kasutatud relvade analüüsimisel. Ta sai laiema tähelepanu osaliseks tänu relvade tuvastamisele Süüria konflikti kohta üleslaaditud videosalvestistelt. Higgins alustas Süüria kodusõja teemalise blogi pidamist 2012. aastal. 15. juulil 2014 käivitas Higgins uue veebisaidi Bellingcat kodanikuajakirjanikele, mis on mõeldud kasutamiseks jooksvate sündmuste uurimisel. Bellingcat toetub avalikest allikatest, nagu videod, kaardid ja fotod, saadavale teabele. Saidi käikulaskimist rahastati Kickstarteri kampaaniast saadud vahenditega. Bellingcati iseõppinud analüütikute seas on lisaks Higginsile veel kaheksa vabatahtlikku kaastöölist. Frank Zappa samanimelise loo järgi albumil "Thing-Fish". Weaver, Matthew (21. märts 2013). "How Brown Moses exposed Syrian arms trafficking from his front room". The Guardian. Vaadatud 18. aprillil 2013. Keefe, Patrick Radden (25. november 2013). "Rocket Man". The New Yorker. Vaadatud 18. juulil 2014. Bosker, Bianca (18. november 2013). "Inside The One-Man Intelligence Unit That Exposed The Secrets And Atrocities Of Syria's War". The Huffington Post. Vaadatud 11. detsembril 2013. Shubert, Atika (1. aprill 2013). "In his living room, blogger traces arms trafficking to Syria". CNN International. Vaadatud 18. aprillil 2013. Higgins, Eliot. "Bellingcat, for and by citizen investigative journalists". Kickstarter. Vaadatud 22. juunil 2015. Tucker, Maxim (22. juuni 2015). "Meet Eliot Higgins, Putin's MH17 Nemesis". Newsweek. Vaadatud 5. juulil 2015. Bellingcat, a website for citizen investigative journalists founded by Higgins. Posts tagged MH17 and August 21st (Ghouta keemiarünnak) Higgins, Eliot (19. juuli 2013). "How I Accidentally Became An Expert On The Syrian Conflict". Sabotage Times. Hiding in Plain Sight: Putin's War in Ukraine Piecing together open source evidence from the syrian sarin attacks Sean Case. Putin’s Undeclared War: Summer 2014 – Russian Artillery Strikes against Ukraine, 21 detsember 2016 (inglise ja vene keeles)
Süleyman bin Kutalmış

Kutalmışoglu Suleiman (Vana-Anatoolia türgi keeles: سُلَیمان بن قُتَلمِش; pärsia keeles: سلیمان بن قتلمش‎‎) asutas iseseisva Seldžukkide dünastia riigi Anatooliasse ning oli Rumi sultan aastatel 1077–1086. Suleiman oli Rumi sultani Qutalmishi poeg. Qutalmish oli varem võidelnud Seldžuki impeeriumi trooni pärast oma nõo Alp Arslaniga (seda ebaedukalt). Kui Qutalmish 1064. aastal suri, põgenes Suleiman koos oma kolme vennaga Tauruse mägedesse, kus otsis varjupaika türkmeeni hõimudelt, kes elasid väljaspool impeeriumit. Alp Arslan vastas sellele saates mägedesse mitmeid sõjasalku, et Qutulmishi poegi leida. Neljast vennast pääses eluga vaid Suleiman, tal õnnestus mägedes valitsejaks saada. Aastal 1078 palus Ida-Rooma keiser Michael VII Doukas Suleimanilt abi võitluses Nikephoros III Botaneiatese, Anatoolia teema komandöri, kes oli troonile pürgimas, vastu. Suleiman lõikas Botaneiatese ja tema sõjaväe tee Kütahya ja İzniki vahel, Botaneiates tegi Suleimanile pakkumise liituda mässuga, ta pakkus palju suuremat tasu kui keiser. Botaneiatesel õnnestuski keisriks saada, vastutasuks abi eest lubas ta Suleimanil hakata valitsema Bosporuse Aasia osa, Konstantinoopoli läheduses. Kaks aastat hiljem toetas Suleiman uut mässajat, Nikephoros Melissenost. Melissenos lubas vastutasuks abi eest Suleimanil asutada püsiva baasi Nikaias. Varsti oli kogu Bitüünia tema kontrolli all, sellega sai ta takistada kommunikatsiooni Ida-Anatoolia ja Konstantinoopoli vahel. 1084. aastal lahkus ta Nikaiast ning jättis oma sugulase Abu'l-Qasimi Nikaiad valitsema. Suleiman jätkas oma valduste laiendamist, 1085. aastal vallutas ta Antakya ja korraldas selle elanike massimõrva. St. Cassianuse kirikut rüüstati ning see muudeti mošeeks. Suleiman tappis aasta hiljem Antakya lähedal Tutush I, Seldžuki Süüria valitseja. Suleimani poeg Kilij Arslan I vangistati ning sultan Malik-šahh I viis ta Ispahani. Pole kindel, kas Tutush tappis Suleimani, kuna ta oli lojaalne Malik-šahhile või tegi ta seda omakasu pärast. Pärast sultan Malik-šahhi surma taasasutas Kilij Arslan I Rumi sultanaadi.
İznik

İznik on linn ja ringkond Bursa provintsis Türgis. Linn asub İzniki järve viljakatel kallastel, põhjas ja lõunas piirneb mägedega. Linnulennult on İstanbul vaid 80 kilomeetrit loodes, teed mööda on İstanbuli koguni 200 km kaugusel, kuna tuleb minna ümber Marmara mere. Bursasse on teed mööda 80 kilomeetrit. Linna ajalooline nimi on Nikaia (Nicaea, kreeka keeles Νίκαια), sealt pärineb ka tänapäevane nimi. 25. juulil 325 peeti Nikaias Nikaia I kirikukogu. Tegemist oli esimese oikumeenilise, kõiki kristlikke piiskoppe ühendava konverentsiga. I Nikaia kirikukogu on tähtsaim kontsiil kirikuajaloos, selle tulemusena moodustati esimene uskumiseks kohustuslik reegel, Nikaia usutunnistus. Pärast Nikaia kirikukogu ja Constantinus Suure valitsemisaega muutus varakristlik kirik autoriteetseks, tsentraliseeritud ja Rooma keisririigiga seotud organisatsiooniks. 787. aastal peeti Nikaias ka 7. oikumeeniline kirikukogu. Aastatel 1204–1261 oli Nikaia Väike-Aasia kirdeosas asunud Nikaia keisririigi, mis tekkis Neljanda ristisõja ajal pärast Ida-Rooma riigi pealinna Konstantinoopoli vallutamist Lääne-Euroopa ristisõdijate poolt (1204) pealinn. Nikaia keisririiki valitsesid kreeka päritolu Palaiologoste dünastia keisrid. Nikaia keiser Michael VIII Palaiologos (1258–1261) sõlmis 1261. aastal Genova vabariigiga Ladina keisririigi ja Veneetsia vastase lepingu, hõivas 25. juulil 1261. aastal Konstantinoopoli ja taastas Bütsantsi keisririigi.  İznik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Iseseisva Guyana vabariik

Iseseisva Guyana Vabariik (prantsuse keeles: La République de la Guyane indépendante), tihti viidatakse kasutades lihtsalt pealinna nime Counani (portugali keeles Cunani) järgi, oli lühikest aega eksisteerinud riik Lõuna-Ameerikas. Guyana vabariik loodi 23. juulil 1886 alale, mille üle vaidlesid Prantsusmaa (pidades seda Prantsuse Guajaana osaks) ja Brasiilia. Riigi asutasid prantsuse asustajad ning see eksisteeris aastani 1891. Kunagise Guyana vabariigi aladel on tänapäeval Brasiilia Amapá osariik. 1904. aastal kuulutas Adolphe Brezet enda Président de l'État libre de Counani'ks. Sellel "riigil" oli oma põhiseadus, lipp ja anti välja paar postmarki. Ei Brasiilia ega Prantsusmaa ei tunnustanud seda riiki, kuid mõned Lõuna-Aafrika Boeri vabariigid avasid Brezetiga (kes oli nende vastu Boeri sõdades võidelnud) diplomaatilised suhted. Kõik Counani riigipeaks pürginud olid prantslased ning ei saanud kunagi tunnustust: Jules Gros (1886–1891) Adolphe Brezet (1901–1904)
Pagari vald

Pagari vald (saksa keeles Paggar) oli vald Virumaal Jõhvi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891. Valla alal asus palju mõisaid, teiste seas Pagari, Rannapungerja mõis. Pagari vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 02.09.2016) Pagari vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Pahkla vald

Pahkla vald (saksa keeles Pachel) oli vald Harjumaal Hageri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Pahkla vald Kohila vallaga. Valla alal asus Pahkla mõis. Pahkla vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 02.09.2016) Pahkla vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Palo vald

Palo vald (saksa keeles Pallamois) oli vald Võrumaal Räpina kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti Palo vald Veriora vallaga. Valla alal asus Palo mõis. Palo vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 02.09.2016) Palo vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Anopheles stephensi

Anopheles stephensi on Aasias ja Aafrikas malaariaparasiiti kandev sääsk hallasääse perekonnast. M. E. Sinka, S. Pironon, N. C. Massey, J. Longbottom, J. Hemingway, C. L. Moyes, K. J. Willis (oktoober 2020). A new malaria vector in Africa: Predicting the expansion range of Anopheles stephensi and identifying the urban populations at risk Proceedings of the National Academy of Sciences Kahenda, Mercy. "New species of mosquito discovered in Kenya, risks more infections and deaths". Health (inglise). Vaadatud 21. veebruaril 2023.
Anopheles gambiae

Anopheles gambiae on rühm morfoloogiliselt eristamatuid liike hallasääse perekonnast. Need sääsed on peamised malaariaparasiidi kandjad. Samuti võivad nad kanda parasiiti Wuchereria bancrofti.
Eugen Karl von Knorre

Eugen Karl von Knorre (vene keeles Евгений Карлович Кнорре; 24. oktoober (vkj 12. oktoober) 1848 Mõkolajiv, Hersoni kubermang – 28. oktoober (vkj 15. oktoober) 1917 Moskva) oli baltisaksa päritolu Venemaa insener ja sillaehitaja. Ta lõpetas 1870. aastal Zürichis Šveitsi Föderaalse Polütehnikumi hüdrotehnikuna. Ta töötas tehnikuna kessoonitööde alal Krjukivi silla rajamisel üle Dnepri jõe Krementšukis. 1874. aastast juhtis ta metallfermide montaaži Sõzrani silla ehitusel (sild valmis 1880). Knorre määrati Siberi magistraalraudtee kõigi sildade, mis jäävad Obi jõe ja Irkutski vahele, ehitustöid juhtima. Ta alustas sellest, et 1894. aasta suvel rajas Tomi jõe kaldale sillaehitustöökojad. Töökojad tootsid ööpäevas 32 tonni sillakonstruktsioone, mis veeti laiali nii läände kui itta, sest raudteed ehitati üheaegselt mitmes erinevas kohas. 1895. aastal alustati raudteesilla ehitamist üle Jenissei Krasnojarskis. Silla projekteeris Lavr Proskurjakov. Ehitust juhtis Knorre, kes oli ühtlasi ehitusprojekti tehniline juht ja ehitustööde peatöövõtja. Sild, mis sai nimeks Tsaarisild ('Царский'), avati rongiliikluseks 28. märtsil 1899. Varsti pärast seda tekkis idee eksponeerida silla vähendatud makett 1900. aasta Pariisi maailmanäitusel kui üks fragment ekspositsioonist "Suur Siberi tee". Žürii Gustave Eiffeli juhtimisel määras Jenissei sillale suure kuldmedali (Grand prix). 1890. aastate lõpul naasis Knorre Moskvasse. Seal õpetas ta Keiserlikus Moskva Tehnikakoolis, töötas välja uusi tehnoloogilisi meetodeid sillaehituses ja pakkus mitmel korral välja Moskva metroo ehitamise kavandeid. Ta suri 70. eluaastal 28. oktoobril 1917 Moskvas koljumurru tõttu pärast seda, kui oli aidanud haavatud sõjaväelasel trammist väljuda, kuid ärritunud ja kärsitud reisijad tõukasid ta sõiduteele. Tema vanaisa Ernst Christoph Friedrich Knorre oli Tartu ülikooli matemaatikaprofessor, isa Karl Friedrich Knorre oli Tartus sündinud Venemaa astronoom, tema vend Viktor Knorre oli Venemaa astronoom ja vend Fjodor Knorre Venemaa arhitekt. Евгений Карлович Кнорре. people-archive.ru "Русский метод" Кнорре. gudok.ru История Красноярской железной дороги. 100 лет Первой мировой. Как прадеды воевали. Лика Кремер. snob.ru
Tambet

Tambet on eesti mehenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Tambet 326 mehel. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Tambet 340 mehel. Tambet on Eestis populaarsuselt 342. mehenimi. Tambet oli 2021. aasta 1. jaanuari seisuga keskmiselt 33 aasta vanune (mediaanvanus oli 36). Kõige populaarsem oli eesnimi Tambet vanuserühmas 40–44, kus neid on 10 000 elaniku kohta 5,01, ning Saare maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 7,39. Tambet Made, eesti ettevõtja Tambet Pikkor, eesti kahevõistleja Tambet Seling, eesti näitleja Tambet Tasuja, eesti filmimonteerija Tambet Tiits, Eesti Maa-ameti peadirektor Tambet Tuisk, eesti näitleja https://www.stat.ee/nimed/Tambet
Kutsiku järv

Kutsiku järv on paisjärv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Tuhalaane küla keskuses. Järve pindala on 2,7 ha, kaldajoone pikkus 957 m ja kõrgus merepinnast 88 m. Järv on ida-läänesuunaline, see on paisutatud Tuhalaane ojale ning kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Kutsiku järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu. Järve loodekaldal asub Tuhalaane põlispuude grupp koos Tuhalaane rändrahnuga, lõunakaldal kulgeb Ahimäe–Pahuvere tee. Kutsiku järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.09.2016) Kutsiku järv keskkonnaportaalis (vaadatud 04.09.2016) Kutsiku järv Eesti looduse infosüsteemis Kutsiku järv keskkonnaportaalis
Lossi järv

See artikkel räägib Viljandimaa järvest. Lääne-Virumaa järve kohta vaata artiklit Lossijärv. Lossi järv (ka Tuhalaane paisjärv ja Kutsiku järv) on paisjärv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Tuhalaane külas. Järve pindala on 2,8 ha, valgla suurus 6 km², kõrgus merepinnast 86,5 m ja kaldajoone pikkus 902 m. Järv on paisutatud Tuhalaane ojale. Järves asub üks saar pindalaga 0,01 ha. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu. Lossi järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 17.03.2017) Lossi järv keskkonnaportaalis (vaadatud 04.09.2016) Lossi järv Eesti looduse infosüsteemis Lossi järv keskkonnaportaalis
Loisu järv

Loisu järv on looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Tuhalaane külas. Järve pindala on 1,6 ha, pikkus 290 m, laius 120 m, kõrgus merepinnast 91 m ja kaldajoone pikkus 580 m. Järvest voolab läbi Tuhalaane oja ning see kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on registreeritud kaitsealuse suur-rabakiili elukohana. Järv on avalikult kasutatav veekogu. Järv on varem olnud üles paisutatud vesiveski jaoks, endisel veskitammil järve loodetipus kulgeb Ahimäe–Pahuvere tee. Loisu järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.09.2016) Loisu järv keskkonnaportaalis (vaadatud 04.09.2016) Loisu järv Eesti looduse infosüsteemis Loisu järv keskkonnaportaalis
Pühhapäwa Wahhe-luggemissed

"Pühhapäwa Wahhe-luggemissed" (täispealkiri "Pühhapäwa Wahhe-luggemissed mis Otto Willem Masing kirjutand ja wäljaandnud. Essimenne jaggu") on Otto Wilhelm Masingu 1818 Tartus ilmunud teos, mille kirjastas välja Johann Joachim Christian Schünmann. Seda teost peetakse esimeseks populaarteaduslikuks väljaandeks eesti talurahvale, nn esimene talurahva entsüklopeedia. Teoses on muu hulgas lugusid ja kirjeldusi maakera eri paikadest, samuti taimedest, loomadest. Pühhapäwa Wahhe-luggemissed E-kataloogis ESTER (vaadatud 03.09.2016) Teos digiteerituna DSpace'is Pühhapäwa Wahhe-luggemissed Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
Vana daami visiit (film)

"Vana daami visiit" on 2006. aasta Eesti mängufilm. Filmi režissöör on Roman Baskin. Filmi tootsid Exitfilm, Eesti Televisioon ja Kell Kümme. Film on tehtud Friedrich Dürrenmatti samanimelise näidendi ainetel. Ita Ever (Claire Zachanassian) Aarne Üksküla (Alfred III) Raivo Trass (linnapea) ... Vana daami visiit Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 04.09.2016) Vana daami visiit Eesti filmi andmebaasis
Siimusti kalmistu

Siimusti on Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Kurista külas asuv kalmistu. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena. Kalmistu rajati 19. sajandil. Kalmistu pindala on 2,74 ha. Kalmistul asub ka II maailmasõjas hukkunute ühishaud, mis on eraldi arvele võetud kultuurimälestisena. Siimusti kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 03.09.2016) Siimusti kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Maarja-Magdaleena kalmistu

Maarja-Magdaleena kalmistu on Tartu maakonnas Tartu vallas Maarja-Magdaleena külas mõlemal pool Maarja-Palamuse teel asuv kalmistu. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena. Kalmistu rajati arvatavasti 18. sajandi 4. veerandil kui Maarja-Magdaleena kihelkonna kalmistu. Kalmistu pindala on 2,17 ha. Maarja-Magdaleena kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 03.09.2016) Maarja-Magdaleena kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Järva-Madise kalmistu

Järva-Madise kalmistu on kalmistu Järva-Madise kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Järva-Madise külas Järva vallas Järva maakonnas. Kalmistule on maetud teiste seas eesti kirjaniku A. H. Tammsaare vanemad ja vanem vend August. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena. https://jarvateataja.postimees.ee/3138545/jarva-madise-kogudus-hakkab-korrastama-ajaloolist-matmispaika (vaadatud 28.01.2018) Järva-Madise kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 03.09.2016) Järva-Madise kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Koeru kalmistu

Koeru kalmistu on Järva maakonnas Järva vallas Kapu külas asuv kalmistu. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena. Kalmistul on ka 1905. aasta revolutsiooni ajal maha lastud Mart Jürmani, Voldemar Jürmani, Madis Reesevi ja Johan Tamme haud. Kalmistul asub ka II maailmasõjas hukkunute ühishaud, mis on eraldi arvele võetud kultuurimälestisena. Koeru kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 03.09.2016) Koeru kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Koeru kalmistu väravad
Türi vana kalmistu

Türi vana kalmistu on Järva maakonnas Türil Kohtu tänaval asuv kalmistu. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena. Kalmistul asub teiste seas eesti kirjamehe Mats Tõnissoni haud, mis on eraldi arvele võetud kultuurimälestisena. Türi vana kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 03.09.2016) Türi vana kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Türi Vabadussõja mälestussammas

Türi Vabadussõja mälestussammas on Järva maakonnas Türi Kesklinna kalmistul asuv Vabadussõjas langenute mälestuseks püstitatud mälestussammas. Sammas on arvele võetud kultuurimälestisena. Samba kavandi tegi Anton Starkopf ja samba raius A. Pärn. Sammas avati 20. juulil 1924. Pärast 1949. aasta märtsiküüditamist sammas lammutati. Hiljem leiti lammutatud samba sokkel üles ja seda kasutati 11. augustil 1990 taasavatud samba sokliosana. Türi Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 03.09.2016) Türi Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris
Varbuse postijaam

Varbuse postijaam oli postijaam Varbuse külas. Selle säilinud hooned on tunnistatud kultuurimälestisteks. Postijaam sai valmis 1863 ja tegutses aastani 1931. Pärast sulgemist läks postijaam Varbuse teemeistri kätte. Aastast 2001 kasutab postijaama hooneid Eesti Maanteemuuseum. Postijaama peahoone restaureeriti 2001. Varbuse postijaama peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 03.09.2016) Varbuse postijaama peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris
Muḩammad al-Idrīsī

Abū ‘Abdullāh Muḩammad al-Idrīsī (araabia keeles أبو عبد الله محمد الإدريسي; umbes 1100 – 1165 või 1166) oli Araabia kartograaf, geograaf, egüptoloog. Al-Idrīsī oli väidetavalt prohvet Muḩammadi järeltulija. Ta töötas Sitsiilia kuninga Roger II juures, kellele ta koostas 1154. aastal maailma kaardi ja selle kommentaarid nime "Geograafia" all. Kaardil ja raamatus on mainitud ka kohanimesid, mis võivad olla seotud Eestiga. Näiteks peetakse nime QLWRY Tallinna toonase nimekuju Kolõvan tõlgenduseks ja seega esimeseks Tallinna mainimiseks. Seda oletab näiteks Lennart Meri raamatus "Hõbevalge", ehkki tähed sobivad hoopis paremini Kallaverega. Nime Anhel seotakse mõnikord Hanilaga. Al-Idrīsī koostas maailmakaardi sekundaarsete allikate baasil, mistõttu tema teoses leidub ohtralt vigu. Seetõttu ei saa ka täie kindlusega öelda, kas mõne kohanime seostamine Eestiga on õigustatud või mitte.
Leevi kalmistu

Leevi kalmistu on kalmistu Rõuge kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Põlva maakonnas Räpina vallas Leevi külas. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena. Leevi kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 03.09.2016) Leevi kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Mustjalg-tuhkur

Mustjalg-tuhkur (Mustela nigripes) on eriti ohustatud seisundis Põhja-Ameerikas elav imetaja, kelle asurkond oli kunagi Suurel tasandikul väga suur. Kõik praegused Põhja-Ameerikas elavad mustjalg-tuhkrud pärinevad 1981. aastal Wyomingi osariigist Meeteetse lähedal asuvast karjafarmist avastatud seitsmest esivanemast. Maailma Looduse Fondi hinnangul elab neid looduses umbes 370 isendit. Mustjalg-tuhkrud toituvad peamiselt rohtlahaukuritest. Belant, J., Biggins, D., Garelle, D., Griebel, R.G. & Hughes, J.P. (2015). Mustela nigripes. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2015. "Black-footed ferret". WWF. Vaadatud 1. jaanuaril 2023.
James R. Clapper

James Robert Clapper, Jr. (sündinud 14. märtsil 1941) on Ameerika Ühendriikide riikliku luure direktor (Director of National Intelligence, DNI). James R. Clapper Jr arvab, et CRISPR-i sarnased tehnoloogiad on võimalikud massihävitusrelvad. Top U.S. Intelligence Official Calls Gene Editing a WMD Threat, vaadatud 4. septembril 2016.
Halliste kalmistu

Halliste kalmistu on Viljandi maakonnas Mulgi vallas Kulla külas asuv kalmistu. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena. Halliste kalmistu asutati 1773. aastal pärast Halliste püha Anna kiriku ümber oleva vana matmispaiga sulgemist. Tänapäeval on kalmistu pindalaks 7, 63 hektarit. Kalmistul on kaks kabelit: uus ja vana. Lisaks on surnuaias suurel hulgal graniitpostide ja kettidega eraldatud hauakomplekse. Kalmistule on maetud mitmeid ümbruskonna aadliperekondade esindajaid (Bockid, Dehnid, Oettingenid, Stackelbergid, Mühlenid) ja mõisaomanikke (sealhulgas ka eestlastest Andreas Palenberg ja Peeter Widriks). Kalmistule on maetud ka riigivanem Friedrich Akeli vanemad. Halliste kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 03.09.2016) Halliste kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris