laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lilija Jefremova

Lilija Jefremova (lihtsustatud nimekuju Lilia Jefremova; sündinud 15. aprillil 1977 Tšuvaššias) on Ukraina laskesuusataja. 2006 Torinos pronksmedal 7,5 km sprindisõidus
Kada (täpsustus)

Kada on mitmetähenduslik sõna. Kada, käsitsi vinnastatav laskerelv Kada, kalapüügivahend Kada, asula Birmas Kada, asula Gruusias Kada, küla Togos
Newtown

Newtown on mitme asula nimi: Newton, mitme asula nimi Californias Newtown, asula El Dorado maakonnas Newtown, asula Mariposa maakonnas Newtown, asula Nevada maakonnas Newtown, linn Connecticutis Newtown, asula Illinoisis Newtown, linn Indianas Newtown, linn Missouris Newtown, mitme asula nimi Pennsylvanias Newtown, asula Bucksi maakonnas Newtown, asula Schuylkilli maakonnas Newtown, Sydney äärelinn Newtown, alevik Inglismaal Wighti saarel Newtown, linn Walesis Newtowni vald
Mikael Lybeck

Mikael Lybeck (18. märts 1864 Nykarleby – 11. oktoober 1925 Kauniainen) oli soomerootsi päritolu Soome kirjanik. Ta on õppinud rootsikeelses Helsingfors lyceumis. Aastal 1882 astus ta Helsingi Ülikooli ja ta kaitses aastal 1887 filosoofia kandidaadi väitekirja. Aastatel 1888–1889 täiendas ta end Saksamaal.
Lele Marchitelli

Lele Marchitelli (kodanikunimi Daniele Marchitelli; sündinud 12. jaanuaril 1955) on itaalia helilooja, kes peamiselt kirjutab filmimuusikat. Ta on kirjutanud muusika filmidele "Piano, solo" (2007; lavastaja Riccardo Milani) ja "Kohutav ilu" (2013; lavastaja Paolo Sorrentino). Mõlema filmiga kandideeris ta David di Donatello auhinnale. Lele Marchitelli andmekogus IMDb (inglise)
Piano, solo

"Piano, solo" on 2007. aastal valminud Itaalia film. Filmi lavastas Riccardo Milani ja see põhineb itaalia kirjaniku ja poliitiku Walter Veltroni raamatul "Il disco del mondo - Vita breve di Luca Flores, musicista". Film räägib itaalia džäss-pianisti ja helilooja Luca Flores'i elust. Peaosas on Kim Rossi Stuart. Piano andmekogus IMDb (inglise)
Mecklenburgi valitsejate loend

Mecklenburgi hertsogite ja suurhertsogite loend kajastab Saksa vürstliku Mecklenburgide dünastia valitsetud alade riikluse kujunemist, kõrgkeskajast monarhia kaotamiseni Esimese maailmasõja lõppedes. Mecklenburgi vürstlik dünastia põlvnes otseselt slaavi hõimu obodriidide vürstidest (või kuningatest) ja nende esialgne residents asus Mecklenburgi lossis Dorf Mecklenburgis (Mikelenburg) Wismari lähistel. Osana feodaalsest liidust Saksa õiguse all alates aastast 1160 – esialgu sakside võimu all – sai Mecklenburg aastal 1348 vahetult keisrile alluvaks ja selle vürstlikud valitsejad, keisrilt päriliku hertsogitiitli, kutsusid end Mecklenburgi hertsogiteks. Vaatamata mitmele jagunemisele jäi Mecklenburg ühtseks kuni monarhia lõpuni. Esimene Mecklenburgi jagunemine toimus aastal 1234, millega vürstkond maad kaotas. Nii tekkisid osavürstkonnad (isandkonnad) Werle, Parchim-Richenberg, Rostock ja Mecklenburg. Uuemal ajal oli see jagunenud kaheks (osa)hertsogkonnaks: Mecklenburg-Schwerini (I) ja Mecklenburg-Stargard (1348–1471), Mecklenburg-Schwerin (II) ja Mecklenburg-Güstrow (1555–1695) ning Hamburgi jagamisega (1701) Mecklenburg-Schwerin (III) ja Mecklenburg-Strelitz. Siiski säilitas dünastia alati feodaalõigused kogu läänis ja riigi mõlema osa valitsejad omasid alati sarnaseid tiitleid, mis tekitas diplomaatilist segadust. Viini kongress aastal 1815 andis valitsevatele hertsogitele tiitli Mecklenburgi suurhertsog. Riigi mõlemad osad olid sealt alates suurhertsogkonnad. Mõlema valitseja kõrval kasutas iga troonipärija, tema naine ja kõik teised vürstliku perekonna liikmed Mecklenburgi hertsogi (või hertsoginna) tiitlit, hoolimata vürstide tavapärasest nimest. Mecklenburgi valitsejad nimetasid end Mecklenburgi hertsog (aastast 1815 suurhertsog) Vendide, Schwerini ja Ratzeburgi vürst ning Schwerini krahv, Rostocki ja Stargardi maade isand (Herzog zu / Großherzog von Mecklenburg, Fürst zu Wenden, Schwerin und Ratzeburg, auch Graf zu Schwerin, der Lande Rostock und Stargard Herr). Monarhia lõppedes aastal 1918 olid Mecklenburgid vanim vürstlik valitsejadünastia Saksamaal. Weimari vabariigi ajal muudeti endine vürstlik tiitel perenime osaks, Herzog zu Mecklenburg. Hertsogi nime järel on valitsemisperiood ja suhe eelkäijaga. Jagunemised mängisid rolli, eriti keskajal; haldus muutus sagedamini ja iga valitsemisperiood on toodud eraldi vastavale valitsejale.
Corso Salani

Corso Salani (9. september 1961 Firenze – 16. juuni 2010 Ostia) oli itaalia filminäitleja ja -lavastaja. Corso Salani andmekogus IMDb (inglise)
Kim Rossi Stuart

Kim Rossi Stuart (sündinud 31. oktoobril 1969 Roomas) on itaalia filminäitleja ja -lavastaja. Kim Rossi Stuart andmekogus IMDb (inglise)
Soome maavägi

Soome maavägi (soome: Maavoimat, rootsi: Armén) on Soome kaitseväe põhiväeliik, mille ülesandeks on riigikaitse korraldamine maismaal. Tänapäeval koosneb maavägi kuuest osast: jalavägi (sinna kuuluvad ka soomusüksused), suurtükivägi, õhutõrje, pioneerid, side ja logistika. Soome maaväge juhib alates 2022 kindralleitnant Pasi Välimäki. https://puolustusvoimat.fi/en/about-us/general-officers/pasi-valimaki "Kenraaliluutnantti Pasi Välimäki". Puolustusvoimat (soome). Vaadatud 8. oktoobril 2024.
Kaunase-Suwałki maantee

Kaunase-Suwałki maantee on maantee, mis ühendab Leedu suuruselt teist linna Kaunast suuruselt seitsmenda linna Marijampolė ja Kalvarija piiripunkti kaudu Suwałki linnaga Poolas Leedu piiri ääres. Maantee pikkus on 97,86 km. Kaunase ringtee osa (21 km) on 2+2 maantee, edasi on kaherealine maantee kuni Poola piirini. 1 km 2+2 lõik on ka Marijampolė linna sissesõidu juures, Kaunase poolt tulles enne Šešupė jõe ületamist. Marijampolė-Kybartai-Kaliningradi maanteega (A7) ristumine on mitmetasandiline. Maantee on nii Leedu kui üldse Balti riikide jaoks tähtis ühendusteeks Poola ja Lääne-Euroopaga, olles Leedus liiklussageduselt teine maantee. Sellepärast on plaanitud tee tervenisti välja ehitada 2+2 kiirteeks, projektkiirusega 130 km/h (suvel). Leedu standardite järgi on maantee tähis A5. Maantee kuulub Euroopa tee E67 ja Via Baltica koosseisu.
Mahalaskmine

Mahalaskmine on surmanuhtluse täideviimismeetod, mille korral lastakse hukatav tulirelvast maha. Seda karistusviisi kasutati eriti sõja ajal ja sõjaväes. Surmanuhtlus mahalaskmise läbi on üsna vana meetod. Seda on sageli kasutatud, sest tulirelvad on sageli kohe saadaval ja lask hukatava elutähtsasse organisse tapab üsna kiiresti. Tavaliselt viivad mahalaskmise läbi mitu sõdurit või korrakaitseasutuse töötajat. Kõik laskurid peavad päästikule vajutama üheaegselt, et nad ei saaks teada, kes neist tegi surmava lasu ja et poleks viivitusi protsessis. Hukatav on hukkamise ajal enamasti püsti või istuvas asendis. Tihti kaetakse ta nägu või silmad, aga vahel on hukatav ilma katteta ja näeb laskureid. Mõnedes riikides viiakse hukkamine mahalaskmisel teel, läbi koidikul või päikesetõusul. See on pannud aluse fraasile "koidikul maha lastud". NSV Liidus ja ka Eesti NSV-s aastatel 1956–1970 lasti hukatav ühe täideviija poolt püstolist maha. Hukkamise juures viibis ka komisjon, kuhu kuulus ka vangla arst, kes tunnistas hukatu surnuks. Samal viisil hukati ka viimase inimene Eestis 11. septembril 1991.[viide?]
Heinrich Klose

Heinrich Klose (31. august 1879 Ibbenbüren – 19. november 1968 Bad Eilsen) oli Saksa kirurg ja kõrgkooli õppejõud. koos Heinrich Vogtiga: "Klinik und Biologie der Thymusdrüse mit besonderer Berücksichtigung ihrer Beziehungen zu Knochen- und Nervensystem." Laupp, Tübingen 1910 "Chirurgie der Thymusdrüse" (= Neue deutsche Chirurgie., 3. köide). Enke, Stuttgart, 1912 "Die Chirurgie der Basedowschen Krankheit" (= Neue deutsche Chirurgie. 44. köide). Enke, Stuttgart 1929 "Arzt, Natur und Kunst" (= Sammlung zwangloser Abhandlungen aus dem Gebiet der Chirurgie. 6. köide). Marhold, Halle (Saale) 1955. kaastoimetaja, Spezielle Unfallchirurgie. Erstversorgung und Frühkomplikationen (= Die Chirurgie des Traumas., 2. köide). Verlag Volk und Gesundheit, Berliin 1956. Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Heinrich Klose (Chirurg) seisuga 20.01.2015.
Alexela

AS Alexela (endiste nimedega Reola Gaas, Alexela Energia AS) on Eesti ettevõte, mis tegutseb peamiselt energia valdkonnas. Alexela tooteportfelli kuuluvad elekter, maagaas, balloonigaas, mahutigaas ning autokütused. Ettevõttes töötab kokku üle 1000 inimese ja fimale kuulub Eestis 112 tanklat. Enamusosanik on Heiti Hääl. Juhatuse esimees on 2023. aastast Marti Hääl. Ettevõtte juhatusse kuuluvad Marti Hääl, Aivo Adamson ja Karmo Piikmann. Alexela on AVH Grupp AS koosseisus. Alexela on välja arenenud 1967. aasta asutatud Tartumaa majapidamisi vedelgaasiga varustanud ettevõttest Reola. 1991. aastal moodustati Reola baasilt riigiettevõttele Eesti Gaas kuulunud riiklik aktsiaselts Reola, mis 1994. aasta lõpus töökollektiivile erastati. Erastamisel said suuraktsionärideks võrdselt 49,34 protsendiga said Reola juht Aare Roosaar ja Tartu Gaasi juht Aleksander Tabo. 1996. aastal nimetati AS Reola ümber aktsiaseltsiks Reola Gaas.[viide?] Detsembris 2015 Alexela Energia ja Reola Gaas ühinesid, kasutusele jäi nimi Alexela Energia. 27. mail 2019 ühinesid Alexela Grupi ettevõtted Alexela Energia AS ja AS Alexela Oil ettevõtteks AS Alexela. 2020. aastal aprillis vahetus Alexela emaettevõte ning Alexela Groupi uueks emaettevõtteks sai Alexela Varahalduse AS, mis nimetati 2023. aastal ümber, uueks nimeks sai AVH Grupp AS. AVH Grupp AS Kreek, Romet (03.07.2023). "Börsidebüüdiks valmistuv Alexela kasvatas jõudsalt kliendibaasi: elektrikliente on rohkem kui tankijaid". Postimees. "Kasumid kasvasid kui pärmi peal: Eesti tanklaketid teenisid mullu sadu miljoneid eurosid". Delfi. 09.07.2023. "Alexela Oil ja Alexela Energia ühinesid". Alexela. 29.05.2019. "Alexela tööandjana". Alexela. Vaadatud 10.07.2023. "Kasumid kasvasid kui pärmil: Eesti tanklaketid teenisid mullu sadu miljoneid eurosid". Delfi. 09.07.2023. "🟢 ALEXELA AS (10015238)". Inforegister. Vaadatud 10. juulil 2023. "Alexela Energia ja Reola Gaas ühinevad". Delfi. 12.10.2015. "AS ALEXELA 2021. A KONSOLIDEERITUD MAJANDUSAASTA ARUANNE" (PDF). AS Alexela. 2022. Lk 80. Pokk, Priit; Väärtmaa, Taigar (19.01.2023). "Alexela astus suure sammu edasi börsileminekuks". Delfi. Alexela koduleht Ettevõtte taustainfo – Inforegister
Galaktoos

Galaktoos on monosahhariid, mille keemiline valem on C6H12O6. Galaktoos on vähem magus kui glükoos ja fruktoos. Galaktoosi leidub looduses vabal kujul vähe, see tekib peamiselt hüdrolüüsi käigus disahhariidsest laktoosist. Piimas sisalduv laktoos on oluline energiaallikas kõikidele emapiimast toituvatele imetajatale (sh inimene). Kuigi galaktoos lahustub vees halvasti, moodustub sellest glükolipiide ja glükoproteiine, mida võib leida paljudes kudedes. Galaktoosi leidub piimas ja piimatoodetes, paljudes juur- ja puuviljades. Toiduainetööstuses on galaktoosi kui põhikomponenti hakatud lisama energiajookidesse. Galaktoosil on teiste monosahhariididega võrreldes erinevad omadused. Erinevalt fruktoosist ja glükoosist annab galaktoos energiat ajaliselt palju ühtlasemalt, mistõttu seda kasutatakse toiduainetes ja toodetes, mille sihtrühmaks on sportlased ja kaalulangetajad. ""USDA National Nutrient Database"". ndb.nal.usda.gov (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 20.01.2015. Vaadatud 20.01.2015. ""Monosaccharides"". orthomolecular.org. Vaadatud 20.01.2015.
Urvaste kirikuaed

Urvaste kirikuaed on kirikuaed Urvaste kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kirikuküla külas Antsla vallas Võru maakonnas. Kirikuaed on olnud kasutusel kalmistuna arvatavasti alates 13. sajandi algusest (kiriku rajamisest). Matmine kirikuaeda lõpetati üldiselt millalgi pärast 1772. aastat ning edaspidi maeti kihelkonna surnud vanale kalmistule, pärast 1799. aastat aga uuele kalmistule. Kirikuaias üldiselt pole hauatähiseid, samuti pole sellel piirdeid. Arvatavasti muutus kirikuaia välisilme kiriku rekonstrueerimistööde käigus 1889. aastal, kui kirikut laiendati oluliselt ja lammutati vana kehandit. Kirikuaeda maetud inimeste üldarv ei ole teada. Praegu (jaanuaris 2015) on see üldiselt hooldatud. Urvaste kirikuaed on 1997. aastast riiklik arheoloogia- ja ehitismälestis. Selle alal asub mälestisena veel Urvaste kirik. Urvaste kirik Urvaste vana kalmistu Kultuurimälestis nr 13668 "Urvaste kirikuaed" Urvaste kirikuaed kultuurimälestiste riiklikus registris Kultuurimälestis nr 14120 "Urvaste kirik"
Teekond Ussinuumajani

"Teekond Ussinuumajani" on 2015. aasta Eesti dokumentaalfilm, mille on lavastanud Liivo Niglas ja Priit Tender. Dokumentaalfilm on lähedalt seotud Priit Tenderi joonisfilmiga "Ussinuumaja" (2012), mis põhineb tšuktši muinasjutul "Unesnõiduja": filmis jälgitakse Tenderit joonisfilmi aluseks oleva muinasjutu sisu, tähenduse ja allteksti otsingute teekonnal. Dokumentaalfilmi tegemist alustas Tender juba siis, kui joonisfilmi valmimine on lõpujärgus. Filmis alustab Tender oma otsinguid Eestist, kus psühhiaater Pille Vaarmann selgitab muinasjutu lugu tänapäeva vaatepunktist. Järgmisena liigub ta Londonisse rääkima näitekirjaniku ja luuletaja Deborah Levyga, kes räägib lähemalt muinasjutu emotsionaalsest ja seksuaalsest küljest. Seejärel sõidab ta Peterburi pedagoogilisse ülikooli, kus räägib tšuktši keele kateedris tšuktš Ida Vladimirovna Kulikovaga, kelle uurimistöö keskmes on tänapäevane tšuktši põhjapõdrakarjuste sõnavara. Aleksandra Megežekskaja räägib lähemalt tšuktši naiste ürgsest iseloomust. Teekond lõpeb Tšuktšimaal, kus Penentegren rääkis 1953. aastal rahvaluuleuurijale Pjotr Inenlikeile esimest korda "Ussinuumaja" loo. 2015. aasta jaanuaris dokumentaalfilmide festivalil DocPoint Helsingis (Soome) Filmi reklaamklipp – vimeo.com Tänu Karjatse "Tõnu Karjatse uuest eesti dokfilmist "Teekond Ussinuumajani": side arhailise maailmatunnetusega " – kultuur.err.ee, 15. jaanuar 2015 Tiit Tuumalu "Eestlased lahendavad tšuktši punk-muinasjutu saladust". Postimees, 15. jaanuar 2015 Filipp Kruusvall "Boreaalne road movie viib Eestist Tšukotkale". Sirp, 16. jaanuar 2015
Trükis

Trükis ehk trükiteos on toode, mis on tehtud trükitehnika vahenditega. Trükist on defineeritud ka teisiti: "trükitehnika vahenditega paljundatud väljaanne". Trükised on nt raamatud, ajakirjad, ajalehed, kaardid, noodid, reprod . teavik dokument https://web.archive.org/web/20150120144533/http://web3.nlib.ee/termin/public_term/termin/view/4428 (vaadatud 19.01.2015) Hans Jürman, 1996. Raamatukoguhoidja sõnaraamat. Tallinn. Eesti Rahvusraamatukogu. Lk 151
Eesti meistrivõistlused käsipallis

Eesti meistrivõistlused käsipallis on meeste käsipalli Eesti meistrivõistlused, mida korraldatakse alates 1992. aastast. Hooajal 2022/23 osales 6 meeskonda. Põlva Serviti HC Kehra Viljandi HC Raasiku/Mistra SK Tapa HC Tallinn http://kasipall.ee/pub/teams/2020-2021/191/emv-2021-m-ml/ https://sport.postimees.ee/7779486/polva-serviti-krooniti-17-korda-eesti-meistriks https://www.handball.ee/p/polva-serviti-tuli-18-korda-eesti-meistriks-a44b4e82aef64a289c5d6a96b1009ef0 Eesti Käsipalliliidu koduleht
Tümoidid

Tümoidid (inglise keeles thymoids, thymus-like lympho-epithelial structures) on teatud veelise eluviisiga keelikloomadel, näiteks sõõrsuudel (ojasilm, merisutt), lõpuste filamentide otstes talitlevad tüümuse-eelsed lümfoidkoe struktuurid ehk elundid. Tümoidid koosnevad epiteelirakkudest ja elundis paiknevatest T-rakkudest ning ekspresseeritakse vastavaid geene (FOXN4L, CDA1 jt), mida teistel selgroogsetel loomadel seostatakse tüümusega. Tümoidid teevad sarnaselt tüümusega sõõrsuudel kaasa involutsiooni. Tüümuselundit peetakse fülogeneesi esimeseks kaitseorganiks kõhrkaladel ja luukaladel. Dohrnsi ja Schaffersi uurimused tegid kindlaks, et sõõrsuudel esineb tüümusega sarnanevaid struktuure. T.J. Bowden , P. Cook, J.H.W.M. Rombout, Development and function of the thymus in teleosts, Fish & Shellfish Immunology 19 (2005), 413–427, veebiversioon (vaadatud 06.12.2014)(inglise keeles) Heinrich Klose, "Chirurgie der Thymusdrüse", Frankfurt Maini ääres, Verlag von Ferdinand Enke in Stuttgart, lk 4, 1912, OpenLibrary raamatu veebiversioon (vaadatud 06.12.2014)(saksa keeles) Bajoghli B, Guo P, Aghaallaei N, Hirano M, Strohmeier C, McCurley N, Bockman DE, Schorpp M, Cooper MD, Boehm T., A thymus candidate in lampreys. Lühikokkuvõte., Nature., 3. veebruar 2011 ;470(7332):90-4. doi: 10.1038/nature09655 (inglise keeles) Primitive vertebrates with an adaptive immune system, 2. veebruar 2011, (inglise keeles)
Kinnisvaramajandus

Kinnisvaramajandus on majandusharu, mis tegeleb kinnisvara arendamise, loomise, majandamise ning müümisega. Kinnisvaramajanduses rakendatakse kinnisvaraturule majandusteaduse tehnikaid. Selle eesmärk on kirjeldada, selgitada ja prognoosida hinna, pakkumise ning nõudluse mustreid. Eluasememajandus on kinnisvaramajandusega lähedalt seotud, kuid väiksema ulatusega, keskendudes eluasemekinnisvaraturule. Kinnisvaramajandus uurib seevastu kogu sektorit mõjutavaid struktuurseid muutusi ja majandust. Selleks et rakendada lihtsat nõudluse ja pakkumise analüüsi kinnisvaraturule, tuleb standardseid mikroökonoomika põhimõtteid ja protseduure mitmes aspektis korrigeerida. Kindlasti tuleb teha muudatusi, et viia see vastavusse kinnisvaraturu omadustega. Fallis, G. (1985) Housing Economics, Butterworth, Toronto, 1985. Olsen, E.O. (1969) “A competitive theory of the housing market”, American Economic Review, Vol. 59, pp. 612–622.
Biržuvėnai

Biržuvėnai on küla Leedus Telšiai rajoonis Luokė vallas. Biržuvėnai asub Virvytė jõe kaldal. Külas on raamatukogu. Küla mainiti esimest korda aastal 1253 (Birsine). Toona elasid seal kuralased. Külas on säilinud IX–XIII sajandil kasutusel olnud linnamägi. XIV sajandist pärineb Biržuvėnai mõis. Aastal 1720 sai küla turuplatsi. Aastal 1915 toimus külas lahing kasakate ja Saksa sõjaväe vahel. Langenud saksa sõdurite kalmistu koos mõisa, linnamäe ja Laumės pėda allikaga moodustavadki küla vaatamisväärsused. Laumės pėda allikas külas Biržuvėnai sõjaväekalmistu Biržuvėnai linnamägi Püha mänd Laumės pėda allika juures Gyventojai gyvenamosiose vietovėse. 2011 metų surašymas. Vaadatud 20.01.2015.  Biržuvėnai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Informatsioon küla kohta
Biržuvėnai mõis

Biržuvėnai mõis (leedu keeles Biržuvėnų dvaras) on endine mõis Leedus Telšiai rajoonis Luokė vallas Biržuvėnai külas. Mõisakompleks asub Virvytė jõe kaldal. Biržuvėnai mõisa on esmamainitud XIV sajandil. Algul oli tegemist riigimõisaga, mis aga peagi eravaldusse läks. Esimene eraomanik oli Jonas Sebastijonas Kenstartas. Aastast 1637 sai omanikuks Aleksandras Vaina, Vainadelt läks mõis aastal 1670 Gorskite valdusse. Selle suguvõsa valdusse jäi mõis kuni võõrandamiseni aastal 1940. Mõisakompleksi hoonetest vanimad pärinevad XVIII sajandist, aga hooneid lisandus sinna veel XX sajandini. Vanim osa on vesiveski Virvytė jõel. Mõisa puidust barokkstiilis peahoonele lisati XIX sajandil veel puidust tiibhoone. Maja läks pärast võõrandamist kohaliku sovhoosi kasutusse. Seal töötasid algkool, kohalik kultuurimaja ja raamatukogu. Aastal 1990 muudeti hoone kohaliku raamatukoguhoidja eestvedamisel etnograafiamuuseumiks, kus oli aastaks 2004 hoiul üle 1500 eksponaadi. Aastal 2004 süttis hoone põlema. Pärast tulekahju avastati hoonest Gorskite suguvõsa seni peidus olnud arhiiv dokumentidega XVI–XIX sajandist, samuti perekonnaalbumid. Aastal 2005 andsid Gorskite suguvõsa pärijad teada veel teisest peidikust vanas mõisahoones, kust leiti ligi 300 hinnalist portselankaussi. Põlenud hoone ehitati aastal 2011 uuesti üles. Lisaks sellele renoveeriti ka mitmed kõrvalhooned. Peahoonet ümbritseb park. See rajati XVIII sajandil, aga aastal 1907 uuendati seda A. Zalecki projekti kohaselt. Pargi keskosa on regulaarse planeeringuga, ülejäänud osa on aga maastikupark. Parki liigendavad tiigid, üks neist on veskitiik. Peahoone juures asub üks skulptuur. Valdavalt kasvavad seal kohalikud liigid, võõrliikidest kasvavad seal euroopa lehis, põldvaher, harilik elupuu. Peahoone juurest viib tiigi äärde pärnaallee. Mõisakompleksi võib jagada viieks tsooniks. Esimese moodustavad esindushooned (peahoone juures), teise kaubandushooned, kolmanda tootmishooned ja neljas on teenijate elutsoon. Viienda osa moodustab tööstustsoon endise vesiveski juures. Esindushoonete hulka kuuluvad lisaks peahoonele veel kontor ja jääkelder, samuti veidi eemal seisvad tall ja tõllakuur. Peahoonest veidi eemal jõe kaldal paikneb saun. Teenijate elutsoon koosneb neljast majast, see asub Virvytė jõe teisel kaldal. Teenijate majade juures paikneb ka mõisa sepikoda. Kaubandus- ja tootmishooned asuvad peahoonest idas, nende hulka kuuluvad sigala, õunaait, ait, ladu, kaks küüni. . Aastal 1909 valmis endise vesiveski asemele uus hoone, kus pandi tööle saekaater ja kartongivabrik. Selle kõrval asub puidust insenerimaja. Kartongivabrik tegutses mõisas aastani 1938, pärast seda jäi tegutsema vaid saekaater. Ülejäänud mõisakompleksist veidi eemal asub Gorskite suguvõsa rahula koos kabeliga. Eraldi maatükil seisab pühamu (koplytstulpis). Mõisakompleksi territooriumile jääb ka Esimeses maailmasõjas Biržuvėnai all langenud Saksa sõdurite kalmistu. Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (leedu keeles) Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; asendiplaan (leedu keeles) Biržuvėnai mõisa koduleht (leedu keeles) Biržuvėnai mõis Tverai regionaalpargi kodulehel (leedu keeles)
Bārta

Bārta (leedu keeles Bartuva) on jõgi Leedus ja Lätis. Jõe pikkus on 103 km (sellest Lätis 47 kilomeetrit, Leedus 56 kilomeetrit) ja valgla on 2016 km². Jõe lang on 0,2 m/km. Jõel asub kolm paisjärve. Bārta algab Plungė rajoonist ja voolab läbi Skuodase rajooni loodesse. Lätis läbib jõgi Lõuna-Kuramaa piirkonda, kus voolab Liepāja järve. Tähtsamad asulad jõe kaldal on Nīca Lätis ja Skuodas ning Mosėdis Leedus. Bārta keskjooks Jõgi Mosėdise alevis Jõgi Skuodase linnas  Bārta – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Mastis

Mastis on järv Leedus Telšiai rajoonis. Järve kaldad on madalad ja soised, põhi on mudane. Põhjakallas on kõrgem, seal asub Telšiai linn.  Mastis – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Lūkstas

Lūkstas on järv Leedus Telšiai rajoonis. Järv asub Varniai linna läheduses Varniai regionaalpargis merepinnast 154,6 meetri kõrgusel, selle valgala on 76,3 km². Järve kaldad on kirdes ja lõunas soised, põhjas ja läänes kõrged. Kaldajoone pikkus on 19,5 kilomeetrit. Põhi on mudane. Looderannikul asub Varniai laululava. Lūkstasest on leitud merevaiku.  Lūkstas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Plateliai järv

Plateliai järv (leedu keeles Platelių ežeras) on järv Leedus Plungė rajoonis. Järv asub Plateliai alevi läheduses Žemaitija rahvuspargis. Kaldajoone pikkus on 37,59 kilomeetrit. Kaldad on valdavalt kõrged, eriti idakallas. Järves on seitse saart kogupindalaga 20,5 hektarit. Neist suurim on Briedsalė. Pilies sala on Plateliai alevi vana asupaik, XV sajandil asus seal loss. Saart maismaaga ühendanud silla talad on veel järves säilinud. Järve kaldal Plokštinė metsas asus nõukogude ajal raketiväebaas. Aastast 2012 asub baasis Külma sõja muuseum. Plateliai järv on üks kolmest järvest Leedus, kus elab looduslikult merisiia alamliik järvesiig. Leedu punane raamat  Plateliai järv – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Informatsiooni ja pilte järve kohta
POSÕ

POSÕ on 2012. aastal loodud Folk'n'Roll muusikastiili viljelev Pärnumaa ja Viljandi juurtega ansambel. Ansambli nime kohta levib mitmeid legende, mille päris tähendust teavad väidetavalt vaid bändi liikmed. POSÕ motoks on "miski pole kindel, isegi mitte rütm". POSÕ esinemiskava sisaldab bändi omaloomingut. 2014. aasta sügisel valmis ansamblil esimene muusikavideo loole "Eile kätte jõudis homme". 2016. ilmus ansambli esimene nimialbum. Ariel Marksalu - klaver/laul Kairo Pettai - akordion Kristjan Põldmaa - kitarr/laul/basstrumm Hendrik Lõpp - basskitarr Otto-Georg Kirsi - laul/mandoliin Oskar Ilves - perkussioonid Vabariikliku koolibändide konkursi BÄM 2014 GRAND PRIX KÄMP LIVE 2014 võitja Viljandimaa Noortebändi eripreemia Tudengibänd 2014 võitja Tudengite eurovisioon 2015 võitja Facebooki leht "Eile kätte jõudis homme" muusikavideo