laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Avaste soo

Avaste soo (ka: Mihkli soo) kuulub ulatuslikku Lihula-Lavassaare soostikku ning selle pindala on 88 ruutkilomeetrit, millega on see üks Eesti suuremaid madalsoomassiive. Mõningates soo osades leidub ka siirdesooalasid kui ka pisikesi rabastuvaid alasid. Soo asub tugevalt soostunud Lääne-Eesti madaliku lõunaosas. Halduslikult jääb Avaste soo Märjamaa ja Lääneranna valla territooriumile. Soole nime andnud Avaste küla jääb soo keskmest kirdesse. Soo osad: Allika jõest lõunas Soontagana soo, Soontagana maalinnast loodes Maalinna soo, Soontagana maalinnast idas Kärje soo (aeg-ajalt kasutatud kogu Avaste soo rööpnimena), soo põhjaosa on kitsamas mõttes Avaste soo. Kunagine soo kirdeosas olnud Karusoo kuivendati lõplikult 20. sajandi keskpaigaks ja on kasutatav põllumajandusliku maana. Soos leidub ka soosaari, millest tuntuimad on Maalinna (nüüdseks kuivenduse tõttu poolsaar) ja Kärje mägi. Maalinna soosaar on turismiobjekt, kust soos lähtub ka umbes 1 kilomeetri pikkune laudtee. Suur osa soo kesk- ja põhjaosast jääb Avaste looduskaitseala territooriumile. Avaste soo on tekkinud mineraalmaa soostumisel. Kuigi vahepealsed kuivendamised on soo pindala küll vähendanud, on 21. sajandi alguses võimalik täheldada Avaste soo servaladel (Parasmaa, Rumba naabruses) mineraalmaa soostumist. Soostumist kiirendab kobraste tegutsemine soost välja voolavatel kraavidel ja ojadel. Arheoloog Evald Tõnisson on oletanud, et kuivenduseelsel ajal toimunud soostumine on enda alla matnud ka kunagisi talukohti. Ka Ludvig August von Mellin on oma kuulsas "Liivimaa atlases" 1798. aastal välja antud kaardilehel näidanud Avaste soo servas Jõgima (Rumba külast kagus) ja Soäre (Rumba külast edelas) külasid. Veel 20. sajandi keskel oskasid mitmed Vigala valla edelaosa vanainimesed näidata soos vanu talukohti. 19.–20. sajandil on soo servaaladel toimunud ulatuslikud kuivendamised, millega tekitati mitmele poole uusi suuri heinamaid. Samuti on Avaste küla piirkonnas toimunud ka soopõleng, mille asupaigale on hiljem rajatud heinamaa. Maaparandustega on rajatud kolm suuremat sooveerežiimi mõjutavat kanalit: soo idapiiril õgvendati Avaste oja, põhjaossa Rumba piirkonda rajati Liivasoone peakraav ning lääneosas õgvendati Allika jõgi. Ojapere küla tagamaal Avaste soo kirdeservas on võetud ka turvast. Nüüdseks on vanad mahajäetud turbaväljad ehk jääksoo osaliselt uuesti soostunud. Turbalasundi keskmine paksus on 2,6 meetrit ja maksimaalselt 4,1 meetrit. Valdavalt moodustab puurinde sookask, siirdesoos ja rabastuvatel lappidel kasvab ka mände, siin-seal on üksikud kuuski. Taimestikus on silmatorkavaim kõrgeks kasvav pilliroog. Haruldastest taimedest on Avaste soos rabaluga, soohiilakat, sookäppa. Avaste looduskaitseala Kask, Maret 1965. Rastitelnostj bolota Avaste v Zapadnoi Estonii. Tartu: Akademia nauk Estonskoi SSR, Institut zooloogii i botaniki.
Jonaičiai

Jonaičiai (žemaidi Jonaitē) on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. Osaliselt ulatub külla Natura 2000 ala Venta jõe org. Külas on kalmistu ja votiivkabel. Küla nimetus tuleneb isikunimest Jonaitis. Kohaliku legendi kohaselt kuulusid sealsed maad kunagi kahele Jonaitytė nime kandvale õele. Teise legendi kohaselt vahetanud Bužvilase nimeline mõisnik oma koera Lätist pärit pärisorjade pere vastu. Pereisa kandis nime Jonas, sama nimega oli ka tema vanim poeg. Bužvilas asutas nad siis praeguse küla kohale elama ja nende kahe Jonase järgi sai paik ka oma nime. Jonaičiai metsas asub küngas. Seal oli müüriga piiratud väike lapike, kus seisid kas votiivkabelit. Ümbruskonna rahvas käis sinna münte viimas; ka seisis seal ikka pudel pühitsetud veega. Dėl Mažeikių rajono savivaldybės gyvenamųjų vietovių nustatymo, pavadinimų suteikimo, gyvenamųjų vietovių panaikinimo, teritorijų ribų nustatymo ir pakeitimo Gyventojai gyvenamosiose vietovėse: Lietuvos Respublikos 2011 metų gyventojų ir būstų surašymo rezultatai. Vilnius: Statistikos departamentas, 2013. https://www.geoportal.lt/map/ Vaitkevičius V. Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija, Vilnius 1998, 186-187 lk.  Jonaičiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Küla Mažeikiai piirkonna entsüklopeedias
Voveriai

Voveriai (žemaidi Vuoverē) on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. Voveriai asub Venta jõe kaldal. Osaliselt ulatuvad külla Natura 2000 alad Venta jõe org ja Venta keskjooks. Voveriais tegutseb külaselts. Voveriai nimi tuleneb sõnast voverė (orav). Venta jõe oru nõlvadel asuvates metsades kasvab palju sarapuid ja seal on tänapäevalgi palju oravaid. Küla on esmamainitud 1655. aastal (Wowery). 1990. aastal kavandati sinna metskonna keskust, ent plaan jäi pooleli ja metskond Mažeikiaisse edasi. Kavandatud kruntidele kerkisid individuaalelamud, mille elanikud käivad Mažeikiais tööl. Dėl Mažeikių rajono savivaldybės gyvenamųjų vietovių nustatymo, pavadinimų suteikimo, gyvenamųjų vietovių panaikinimo, teritorijų ribų nustatymo ir pakeitimo Gyventojai gyvenamosiose vietovėse: Lietuvos Respublikos 2021 metų gyventojų surašymo rezultatai. Vilnius: Statistikos departamentas, 2022. https://www.geoportal.lt/map/  Voveriai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Küla portaalis vietoves.Lt Küla Mažeikiai piirkonna entsüklopeedias
Neue Zürcher Zeitung

Neue Zürcher Zeitung ('Uus Zürichi ajaleht', lühend NZZ) on Šveitsis ilmuv saksakeelne päevaleht, mille väljaandja on Zürichis asuv NZZ Mediengruppe. Väljaanne asutati 1780. aastal. Üks vanimatest seniajani avaldatavatest ajalehtedest alustas ilmumist Zürcher Zeitungi nime all, toimetajaks oli šveitsi maalikunstnik ja luuletaja Salomon Gessner. Väljaanne sai uue nime, 'Neue Zürcher Zeitung', 1821. aastal. 1780–1788: Salomon Gessner 1788–1821: 6 erinevat peatoimetajat 1821–1830: Paul Usteri 1830–1849: 10 erinevat peatoimetajat 1849–1867: Peter Jakob Felber 1868–1872: Eugen Escher 1872–1876: Hans Weber 1876–1877: Eugen Huber 1877–1878: Gottwalt Niederer 1878–1884: Gustav Vogt 1885–1915: Walter Bissegger 1915–1929: Albert Meyer 1933–1968: Willy Bretscher 1968–1985: Fred Luchsinger 1985–2006: Hugo Bütler 2006–2014: Markus Spillmann 2015–...: Eric Gujer Esiknumber (1780) Peakorteri hoone Cyril Jost (4. veebruar 2011). "The challenges confronting the Swiss press". InaGlobal. Vaadatud 23. detsembril 2014. Hugo Bigi (2012). Journalism Education Between Market Dependence and Social Responsibility: An Examination of Trainee Journalists. Haupt Verlag AG. Lk 25. ISBN 978-3-258-07753-6. "The press in Switzerland". BBC. 17. mai 2004. Vaadatud 17. jaanuaril 2015. Ariane Knüsel (1. september 2012). Framing China: Media Images and Political Debates in Britain, the USA and Switzerland, 1900–1950. Ashgate Publishing, Ltd. Lk 32. ISBN 978-1-4094-6178-4. Neue NZZ-Leitung. Eric Gujer wird Chefredaktor. In: Neue Zürcher Zeitung. 11. märts 2015. Neue Zürcher Zeitung und schweizerisches Handelsblatt (NZZ). Neue Zürcher Zeitung, Zürich 42.1821, 2. Juli-ff. ISSN 0376-6829. Thomas Maissen: Die Geschichte der NZZ 1780–2005. NZZ Libro, Zürich 2005, ISBN 3-03823-134-7. Thomas Maissen: Vom Sonderbund zum Bundesstaat. Krise und Erneuerung 1798–1848 im Spiegel der NZZ. Zürich 1998, ISBN 3-85823-742-6. Conrad Meyer: Das Unternehmen NZZ 1780–2005. NZZ Libro, Zürich 2005, ISBN 3-03823-130-4. Urs Hafner: Aus den Anfängen der NZZ. Texte und Kommentare. NZZ Libro, Zürich 2006. Urs Hafner: Subversion im Satz. Die turbulenten Anfänge der «Neuen Zürcher Zeitung» (1780–1798). NZZ Libro, Zürich 2015, ISBN 3-03810-093-5. Friedemann Bartu: Umbruch. Die Neue Zürcher Zeitung. Ein kritisches Porträt. Orell Füssli, Zürich 2020, ISBN 978-3-280-05716-2.
Ned Ludd

Ned Ludd on isik, kellele ludiidid omastasid oma liikumise nime. Töösta järgi hakati usliku pöörde ajal, käsitöölised olid pahased, sest nad ei suutnud enam konkureerida uute masinatega. Selle tõttu puhkes Inglismaal masinate lõhkumise liikumine (1811-1816). Selle liikumise juhiks tuli Ned Ludd. Temkogu masinalõhkumisliikumist kutsuma luddismiks või ludiidite liikumiseks. Ludiidid hakkasid ründama vabrikuid, masinaid ja toodangut müünud poode. Nad süüdistasid neid kõlvastus konkurendis, toodete kvaliteedi allaviimises ja Inglise käsitöö maine hävitamises. Asi läks lõpuks nii hulluks, et ludiidid pidasid lahinguid Briti armeega, kuid siiski suruti liikumine jõuga maha. Raudsepp, A., Kann, L., Siirman, V. Ajaloo õpik 8. klassile, I osa. Maurus 2019 The Book of Days: A Miscellany of Popular Antiquities in Connection with the Calendar. "Tööstuslik pööre – Opiq". www.opiq.ee. Vaadatud 3. veebruaril 2024.
Simon Pettersson

Simon Pettersson (sündinud 3. jaanuaril 1994 Tobos) on Rootsi kettaheitja. Ta võistles noorteklassides ka kümnevõistluses, kuid keskendus hiljem heitealadele. 2015. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel Tallinnas sai ta kettaheites tulemusega 58.05 5. koha. Ta tegi täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis, kui pääses finaali ja sai 11. koha. 2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis sai Pettersson 64.55-ga 4. koha. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas sai ta 9. koha tulemusega 63.72. Olümpiamängudel Tokyos heitis ta finaalis 67.39 ja võitis kaasmaalase Daniel Ståhli järel hõbemedali. 2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is sai Pettersson tulemusega 67.00 5. koha. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis oli ta 67.12-ga neljas. 2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis heitis ta kvalifikatsioonis 62.53 ja sai 21. koha. Petterssoni isiklik rekord ketteheites on 70.42, mis on heidetud 2022. aasta Rootsi meistrivõistlustel Norrköpingis. Ta on võitnud Rootsi meistrivõistlustel medaleid ka kuulitõukes ja raskusheites. Simon Pettersson Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Oslo Jakobi kirik

Oslo Jakobi kirik ehk Kulturkirken Jakob on kirik ja kontserdisaal Oslos Norras. Ehitise projekteeris arhitekt Georg Andreas Bull ja see valmis 1880. aastal. Kirik pühitseti apostel Jakobus vanemale ja selle algne nimi oli Jakobs kirke. Kirikus on ehitusaegne Eilif Petersseni altarimaal, mis kujutab karjaste kummardamist. Portaalil on peaingel Miikaeli kujutav reljeef. 600 istekohaga kirik tegutses 1985. aastani kogudusekirikuna. See suleti ehituse ajaks ja avati taas 2000. aastal kontserdi- ja näitusemajana. Seal toimuvad teatri- ja tantsuetendused, kontserdid ja muud kultuuriüritused. Keldrikorrusel on näituseruumid. Kulturkirken Jakob. - bluechurch Kulturkirken Jakob (koduleht norra keeles) History. - Jakob. Kulturkirken Jakob (arhiivikoopia) Kulturkirken Jakob. - bluechurch (tutvustus inglise keeles)
Maalinna soosaar

Maalinna soosaar ehk Soontagana soosaar ehk Maalja soosaar on kunagine soosaar Avaste soo edelaosas, mis kuivenduse tagajärjel muutus 1920. aastatel poolsaareks. Halduslikult kuulub Maalinna soosaar Kurese küla koosseisu. Maalinna soosaarel oli muinasaja lõpul vanade eestlaste linnus (Soontagana maalinn). Soosaarel oli aastateni 1967 ja 1968 kaks talu (Maalinna talud), kus elanud inimeste, Soontakide, esivanemaid peetakse pärimuse järgi muinasaegseteks kohalikeks ülikuteks.[viide?] Peale talude tühjaks jäämist oli soosaar räämas aga korrastati 1990. aastate lõpus Riigimetsa Majandamise Keskuse poolt turismiobjektiks. Soosaarele on rajatud lõkkepaigad, grillonn, paviljonid, vaatetorn, laudteed ümbritsevasse Avaste soosse ja Kuresele. Hiljem on seal korraldatud ka vabaõhuetendusi. "Arheoloog: Soontagana maalinn oli võrdne Viljandi linnusega" ERR menu, 21. detsember 2022
Meinoriai

Meinoriai (žemaidi Meinorē) on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. Meinoriai asub Venta jõe kaldal. Osaliselt ulatuvad külla Natura 2000 alad Venta jõe org ja Venta keskjooks. Külas on kruusakarjäär. Sinna jääb kolm kalmistut. Meinoriai nimi tuleneb isikunimest Meinoris. Küla on esmakordselt mainitud aastal 1661 (Meynary). Selle aladele jäi Varžinskiste mõis, millele kuulusid peaaegu kõik ümbrukonna alad. Maareformi järel jäi mõisale 70 hektarit maad. Venta jõe ääres asus ka väike Baltučiai mõis. Aastal 1924 avati külas algkool, mis oli Krakiai kooli filiaal. Küla kaotati nõukogude perioodil aastal 1984. Aastal 1994 püstitati küla mälestuseks rist. Meinoriai taastati aastal 2018. Meinoriaisse jääb osaliselt Paulianka villakraasimise koda, suurem osa selle kompleksist asub aga Krakiais. Dėl Mažeikių rajono savivaldybės gyvenamųjų vietovių nustatymo, pavadinimų suteikimo, gyvenamųjų vietovių panaikinimo, teritorijų ribų nustatymo ir pakeitimo Lietuvos TSR kaimo gyvenamosios vietovės (1979 metų Visasąjunginio gyventojų surašymo duomenys). Vilnius: Lietuvos TSR Centrinė statistikos valdyba, 1982. https://www.geoportal.lt/map/ Pauliankos vilnų karšyklos pastatas  Meinoriai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Mažeikiai piirkonna entsüklopeedias
Užlieknė

Užlieknė (žemaidi Ožlėiknė) on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. Külas on postkontor, raamatukogu, kirik, põhikool. Tegutseb külaselts, seal asub ettevõtte AB „Žemaitijos pienas" Užlieknė piima kokkuostu punkt. Užlieknė nimi tuleneb sõnast lieknė (van. soine koht). Külale andsid nime Meinoriai küla elanikud. Nende jaoks elas sealne rahvas aastal 1968 läbi viidud maaparandustöödeni teisel pool soist orgu. Külas asuvad Veselė kalmed - küngas nelja suure ristiga. Rahvasuu räägib, et seal saanud XVIII sajandil kokku kaks vastassuunas liikunud polku. Millestki puhkenud tüli ja tapluses hukkunud sõdurid maeti sinna künkale, nende haudadele püstitati aga ristid. Küla on esmakordselt mainitud aastal 1661. 1765. aastal elas külas seitse juuti. Aastal 1775 asus külas juut Rubinas Milanovičiuse kõrts. Aastast 1784 on teada, et külas asus kabel, mis allus Viekšniai kihelkonnale. Kabeli juurde rajati aastal 1807 kirik, mis aastal 1931 sai kihelkonnakiriku staatuse. Praegune kirikuhoone valmis aastal 1857. Aastal 1919 avati külas algkool. Aastal 1930 avati selle Medžialenkė filiaal. Aastal 1949 muudeti Užlieknė kool põhikooliks, Medžialenkė filiaal jätkas aga alghariduse andmist. Aastal 1954 Medžialenkė kool suleti. Esimesel iseseisvusperioodil oli külas ka oma sepikoda. Aastal 1963 avati Užlieknė raamatukogu, aastal 1965 aga kultuurimaja. Aastal 2012 vana kultuurimaja restaureeriti ja sellest sai pastoraat. Dėl Mažeikių rajono savivaldybės gyvenamųjų vietovių nustatymo, pavadinimų suteikimo, gyvenamųjų vietovių panaikinimo, teritorijų ribų nustatymo ir pakeitimo Gyventojai gyvenamosiose vietovėse: Lietuvos Respublikos 2021 metų gyventojų surašymo rezultatai. Vilnius: Statistikos departamentas, 2022. Vaitkevičius V. Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija, Vilnius 1998, 187 lk. Lietuvos istorijos archyvas: B. SA-3725, l. 30. 1765-01-14 juutide register. Gajutė Abelkienė. Parapijos namai tarnaus bendruomenei // Būdas žemaičių. - 2012. Nr. 25. - Lk. 3.  Užlieknė – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Küla portaalis vietoves.Lt Küla Mažeikiai piirkonna entsüklopeedias
Naatrium

Naatrium on keemiline element järjenumbriga 11, leelismetall. Naatrium on maakoores leiduvatest metallidest levikult neljas ja kõige levinum leelismetall. Välimuselt on naatrium hõbevalge metall. Naatrium on pehme, seda saab noaga lõigata. Naatriumi tihedus on 0,97 g/cm3 ja sulamistemperatuur on 98 Celsiust. Ta on keemiliselt väga aktiivne, mistõttu hoitakse teda hapnikukindla kihi all, eemal veest. Naatrium reageerib paljude lihtainete, vee ja hapetega. Hapetest ja veest tõrjub ta välja vesinikku ning tekib vastavalt sool ja hüdroksiid. Suurem osa naatriumisooli lahustub vees hästi. Omadustelt on naatrium leelismetall. Sellisena on ta oksüdatsiooniaste ühendites 1. Naatriumi reageerimisel hapnikuga tekib kergesti naatriumperoksiid, mitte naatriumoksiid. Naatriumiühendid on tuntud antiikajast, kuid esimest korda eraldas naatriumi lihtainena Sir Humphry Davy aastal 1807. Davy avastas elemendi elektrolüüsimeetodiga. Et Davy kasutatud lähteainet nimetati tol ajal kaustiliseks soodaks, siis nimetas ta soodast eraldatud metalli sodium'iks. Metallilist naatriumi saadakse tänapäeval naatriumkloriidi elektrolüüsil. Eraldi metallina kasutatakse naatriumi teiste metallide saamisel nende sooladest ja metallide puhastamiseks. Palju laiem on naatriumiühendite kasutus. Kõige tuntum naatriumiühend on naatriumkloriid, tavaline keedusool, mis leiab laialdast kasutust inimeste igapäevaelus. Naatriumhüdroksiidi ehk seebikivi kasutatakse seebi valmistamisel. Naatriumkarbonaat ehk pesusooda on samuti üks igapäevaelus tuntud aine, mida kasutatakse pesupulbris. Naatriumvesinikkarbonaat ehk söögisooda on kasutusel saiatoodete valmistamisel. Uuritakse naatriumi kasutuselvõttu võimalusi akuelemendina liitiumi asemel. Naatriumil on üks stabiilne isotoop massiarvuga 23. Omadustelt on naatrium leelismetall. Sellisena on ta oksüdatsiooniaste ühendites 1. Naatriumi reageerimisel hapnikuga tekib kergesti naatriumperoksiid, mitte naatriumoksiid. Tema tihedus on 0,97 g/cm3 ja sulamistemperatuur on 98 °C. Ta on pehme ja keemiliselt väga aktiivne. Reageerib paljude lihtainete, vee ja hapetega. Hapetest ja veest tõrjub ta välja vesinikku ning tekib vastavalt sool ja hüdroksiid. Suurem osa naatriumisooli lahustub vees hästi. Naatriumioonaku Ronald Väli: "Teadusvideo: Naatrium – uustulnuk energeetikas?" Novaator ERR, 15.10.2015
Lėlaičiai (Tirkšliai vald)

Lėlaičiai (ka Lielaičiai, Lelaičiai, žemaidi Lielātē) on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. Teine samanimeline küla selles rajoonis jääb Šerkšnėnai valda. Lėlaičiai asub Venta jõe kaldal, selle idapiiriks on Pievysi jõgi. Osaliselt ulatuvad külla Natura 2000 alad Venta jõe org ja Venta keskjooks. Pievysi jõel asub endise vesiveski pais. Külas on ka kalmistu. Kalmistul asub Stirpeikaste kabel kirstuga, kuhu oli maetud Stirpeikaste abielupaar. 1921. aastal sai see kirst tules kahjustada. Veel XX sajandi algusaastatel käis ümbruskonna rahvas seal palvetamas ja tõotusi andmas. Ka seoti surnukehade külge linte ja nende ümber süünati jaanipäeval küünlaid. Lėlaičiai on saanud nime Lielupise oja järgi. Varem oli seal kaks küla, Didžioji Lėlaičiai ja Mažieji Lėlaičiai, see viimane kandis ka Simutiškėmise või Samotiškėmise nime. Küla on esmamainitud 1738. aastal (Lelaycie). Toona seal asunud kõrtsi asukoht jääb tänapäevase haldusjaotuse järgi Žibikai küla aladele. Lėlaičiai muinaskalmed on muinsuskaitse all. Osa haudu on kruusa kaevamisega rikutud. Dėl Mažeikių rajono savivaldybės gyvenamųjų vietovių nustatymo, pavadinimų suteikimo, gyvenamųjų vietovių panaikinimo, teritorijų ribų nustatymo ir pakeitimo Gyventojai gyvenamosiose vietovėse: Lietuvos Respublikos 2021 metų gyventojų surašymo rezultatai. Vilnius: Statistikos departamentas, 2022. https://www.geoportal.lt/map/ Vaitkevičius V. Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija, Vilnius 1998, 173 lk. Lėlaičių kapinynas  Lėlaičiai (Tirkšliai vald) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Küla Mažeikiai piirkonna entsüklopeedias
Paventė

Paventė (žemaidi Pavėntie) on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. Paventė asub Venta jõe kaldal, selle läänepiiriks on Pievysi jõgi. Venta jõgi on ka külale nime andnud. Osaliselt ulatuvad külla Natura 2000 alad Venta jõe org ja Venta keskjooks. Pievysi jõel asub endise vesiveski pais. Külas on kalmistu. Viimased matmised toimusid seal aastal 2010; vana kalmistu on tänapäeval muinsuskaitse all. Kalmistumäel seisavad mitmed vanad kunstipärased ristid. Muinsuskaitse all on ka Hiiuhaudadeks kutsutud Paventė tumulus. Varem oli tumulusi üheksa, ent ülejäänud hävisid aastail 1928-1935 läbi viidud maaparandustööde käigus. Osad sealsed leiud viidi Mažeikiai muuseumisse. Sealne pronksist kaelakee on tõenäoliselt Rooma riigist pärit. Paventė karjamõisa mainitakse esmakordselt aastal 1738. Dėl Mažeikių rajono savivaldybės gyvenamųjų vietovių nustatymo, pavadinimų suteikimo, gyvenamųjų vietovių panaikinimo, teritorijų ribų nustatymo ir pakeitimo Gyventojai gyvenamosiose vietovėse: Lietuvos Respublikos 2011 metų gyventojų ir būstų surašymo rezultatai. Vilnius: Statistikos departamentas, 2013. https://www.geoportal.lt/map/ Paventės kaimo senosios kapinės Paventės pilkapynas, vad. Milžinkapiais Žemaičių prietelius. - 1932. - Nr. 8  Paventė – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Küla Mažeikiai piirkonna entsüklopeedias
Michel Jazy

Michel Jazy (13. juuni 1936 Oignies – 1. veebruar 2024 Dax) oli Prantsusmaa kergejõustiklane, keskmaajooksja. Rooma olümpiamängudel 1960 võitis ta 1500 m jooksus hõbemedali. Kuldmedali võitis Austraalia jooksja Herb Elliott, pronksi ungarlane István Rózsavölgyi. 1964. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs tuli ta 5000 meetri jooksus neljandaks. Kergejõustiku Euroopa meistrivõistlustel 1962. aastal võitis ta 1500 m jooksus kuldmedali ja 1966. aastal 5000 m jooksus kuldmedali ja 1500 m jooksus hõbemedali. Sportlaskarjääri jooksul püstitas ta üheksa maailmarekordit: ühe miilijooksus, kaks 2000 meetri jooksus, kaks 3000 meetri jooksus, kaks kahe miili jooksus ja kaks 4×1500 meetri teatejooksus. Michel Jazy veebisaidil Olympedia (inglise)
Hydnocristella

Hydnocristella on kandseente perekond. Hydnocristella himantia Hydnocristella andmebaasis eElurikkus
Karl Sakrits

Karl Sakrits (sündinud 14. detsembril 1989) on eesti näitleja ja lavastaja. Karl Sakrits lõpetas Jõgeva Gümnaasiumi 2009. aastal. Aastatel 1999–2009 osales kooliteatri Liblikapüüdja tegevuses. Aastatel 2009–2013 õppis ta Tartu Ülikoolis ajakirjandust ja kommunikatsiooni. Töötas aastatel 2011–2013 Jõgeva linnavalitsuses avalike suhete peaspetsialistina. 2017. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia etenduskunstide osakonna teatrikunsti õppekava näitleja ja lavastaja erialal. 2017. aasta septembrist kuni 2018. aasta maini töötas ta Eesti Noorsooteatri muuseumi juhendaja. Alates 2018. aasta maist on ta Eesti Noorsooteatri näitleja. Karl Sakrits on mänginud filmis "Klass" ning seriaalides "Vabad mehed", "Siberi võmm" ja "Kättemaksukontor". Karl Sakrits Eesti Lavastuste Andmebaas. Vaadatud 4. veebruaril 2024 Karl Sakrist Eesti Noorsooteater. Vaadatud 4. veebruaril 2024 Riina Mägi:Karl Sakrits: Teater aitab maailma parandada Vooremaa, 10. juuni 2017. Vaadatud 4. veebruaril 2024 Karl Sakrits andmekogus IMDb (inglise)
Kampri tänav

Kampri tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Tondi asumis. Kampri tänav sai nime Tallinna linnavalitsuse määrusega, mis võeti vastu 17. augustil 2011. Tänav on saanud nime lähedal asuva Tallinna Farmaatsiatehase mõjul. Tänavanimede määramine Kesklinnas ja Kristiine linnaosas Riigi Teataja. Vaadatud 4. veebruaril 2024 Uwe Gnadenteich:Tallinna tekivad Kitseküla ja Kampri tänavad Postimees, 16. august 2011. Vaadatud 4. veebruaril 2024
Maidre

Maidre on perekonnanimi. Indias oli perekonnanime Maidre kandjaid 2014. aastal 18 isikut, Ameerika Ühendriikides oli sellenimelisi isikuid 2. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Maidre 71 inimesel: 33 mehel ja 38 naisel. Perekonnanimede levikult oli Maidre meeste puhul 3497. kohal ja naiste puhul 3257. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Maidre vanuserühmas 70–74, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,79. Nimi oli kõige sagedasem Pärnu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 1,26 inimest. Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Maidre aastatel 1935–1940 kasutusele isikute poolt, kelle nimi oli varem Baranov, Bootsmann, Johannson, Lõõtsmann, Mäddamürk, Maddisson, Maider, Manguson, Margk, Markus, Marrsinevitsh, Märtin, Martinsen, Martinson, Mattisov, Mihkelson, Mühlmann, Pootsmann (2), Potsman, Rebane ja Siibak. Ines Maidre, eesti organist (1958–) Jaan Maidre, Tapa linnapea ja linnavanem (1903–1942) Paul Maidre, eesti vaimulik (1919–1996) Riina Maidre, eesti näitleja (1982–) Villem Maidre, eesti omavalitsustegelane (1903–1990) Maidre Surnames. Vaadatud 4. veebruar 2024. Statistikaamet: Nimede statistika. Maidre. Vaadatud 4. veebruar 2024. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Maidre. Maidre statistikaameti andmebaasis