laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eidapere raudteepeatus

Eidapere raudteepeatus (saksa Eidaperre) oli raudteepeatus Lelle-Pärnu raudteel Raplamaal Kehtna vallas Eidaperes. Eidapere raudteepeatuses on kaks perrooni, millest üks on madal standardne kiviperroon, mida ei kasutata. Lühike perroon on 550 mm kõrgune puitperroon. Rong sõidab Balti jaamast Eidaperre umbes 1 tund ja 25 minutit, Eidaperest Pärnusse sõidab rong ligikaudu 50 minutit. Peatuses peatus päevas neli reisirongi (kaks Pärnu ja kaks Tallinna poole). Lelle-Pärnu raudtee seisukord on muutunud järjest halvemaks. Eesti valitsus otsustas 2017. aastal, et ei investeeri Pärnu–Lelle 70km raudtee remondiks 17 000 000€. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril aastal 2018. Eidapere jaam rajati 1926. aastal. See asus Lelle raudteejaamast 15,4 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi jaam Lelle valda. Eidapere jaamast sai alguse Eidapere–Järvakandi tööstusraudtee. Jaamas oli kaks raudteeharu ning sealt said alguse kaks haruteed: 1,5 km pikkune Eko Klaasivabriku A/S harutee suundus põhiraudteest vasakule ja Järvakandi klaasivabriku haru paremale. Eidaperes asus liini üks kolmest veevõtukohast. Pärast kitsarööpmelise raudtee ülesvõttu 1969. aastal likvideeriti ka raudteeharu Järvakanti (harutee Eidapere klaasivabrikusse likvideeriti juba 1928. aastal). Kuigi laiarööpmelise raudtee rajamisel jäeti võimalus haru ehitamiseks Järvakanti, seda siiski ei tehtud. 23. juulist 1971 kuni 7. septembrini 2004 töötas laiarööpmeline Eidapere jaam. Jaamas oli kaks kõrvalteed ühes tsentraliseeritud pöörmetega ja tupik. Tänapäeval on alles vaid raudteepeatus, kõrvalteed on demonteeritud. Aastail 2010-2018 järgnes Eidaperele Viluvere raudteepeatus. Eidapere jaamahoone valmis Leon Johansoni projekti järgi 1927. aastal. Seni täitis jaamahoone ülesannet vana kaubavagun. Jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Sindi, Tori, Viluvere ja Vändra jaamahoonetega. Hoone oli Edelaraudtee kasutada kuni 2004. aastani, mil lõppes Eidapere raudteejaama töö. Tänapäeval on hoone kasutusel elamuna. Eidapere jaamahoone Eidapere jaamahoone Eidapere jaamahoone Eidapere raudteepeatus [1] Eesti kitsarööpmelised raudteed Eesti kitsarööpmelised raudteed Teemeister raudteel ja tema mured; Ühistöö : Rapla maakonna ajaleht, nr. 43, 10. aprill 1973 (DIGAR) Mehis Helme "Eesti Raudteejaamad" (Tänapäev 2003) Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Raudtee Eidapere Virtuaalmuuseumi albumis FOTO: Eidapere jaam aastal 1997 - Baltic Trains Picture Gallery YouTube'i video: DR1A-224 DMU at Eidapere station, Estonia, 13.04.1998 Raudteejaamad võileivahinnaga; Õhtuleht, 14.12.1998 Kadusid perearstikeskus, postkontor ja pood. Nüüd läheb ka rong. «KUI KÕIK ÄRA KAOB, SIIS POLE MÕTET SIIN ENAM ELADA!»; Õhtuleht, 22.07.2017 Eidapere rahvas saatis Pärnu poole teele viimase rongi; Raplamaa Sõnumid, 08.12.2018
Ferrari

Ferrari S.p.A. on Itaalia luksuslikke sportautosid tootev ettevõte, mis asub Itaalias Maranellos (Modena lähedal). Ettevõtte, mis kasvas välja Alfa Romeo võidusõiduautode osakonnast, asutas1939. aastal Enzo Ferrari. Esimene auto valmis 1940. aastal. Esialgu spondeeris Scuderia Ferrari võidusõitjaid ja tootis võidusõiduautosid. Iseseisva autotootmise alguseks võib lugeda 1947. aastat, mil valmis esimene Ferrari märki kandev sõiduauto. Fiat S.p.A. omandas 1969. aastal 50% Ferrarist ja suurendas oma osalust 1988. aastal 90%-ni. 2014. aasta oktoobris teatas Fiat Chrysler Automobiles (FCA) kavatsusest eraldada Ferrari S.p.A. FCA-st ning väljakuulutamise ajal kuulus FCA-le 90% Ferrarist. Eraldamine algas 2015. aasta oktoobris ümberstruktureerimisega, mille käigus sai Ferrari SpA kontserni uueks valdusettevõtteks Hollandis asutatud Ferrari NV ja sellel järgnenud 10% aktsiate müük FCA poolt IPO raames ning samaaegne lihtaktsiate noteerimisega New Yorgi börsil. Eraldamise ülejäänud etappide jooksul jaotati FCA osalus Ferrari äritegevuses FCA aktsionäridele, kusjuures 10% osalusest kuulus jätkuvalt Piero Ferrarile. Ferrari eraldumine viidi lõpule 3. jaanuaril 2016. Ferrari on osalenud võidusõiduspordis ja eriti Vormel 1 sarjas, kus ollakse üks vanemaid ja edukamaid meeskondi Scuderia Ferrari. Ferrari 250 1952–1964 Ferrari Dino 246 GT/GTS 1969–1974 Ferrari 308 GTB/GTS 1975–1985 Ferrari Testarossa 1984–1996 Ferrari F40 1987–1992 Ferrari 456 1992–1997 (456); 1998–2003 (456M) Ferrari Enzo 2002–2004 Ferrari F430 2004–2009 Ferrari FXX 2005–2007 Ferrari California 2008–2017 Ferrari 458 2009–2015 Ferrari F12berlinetta 2012–2017 Ferrari LaFerrari 2013–2018 Ferrari 488 2015–2019 Ferrari 812 Superfast 2017–tänapäev Ferrari F8 Tributo 2019–tänapäev Ferrari Roma 2020–tänapäev Ferrari Superfast / 1960 Ferrari 400 Superamerica Coupe (B. Farina) s/n 2207SA (1960) Ferrari 250 GTO s/n 5575GT (1964) Ferrari 250 LM s/n 8165 (1966) Ferrari Dino 246 GT s/n 00854 (1970) Ferrari Modulo ideeauto (1970) Ferrari 356 GT4 BB (1974) Ferrari 512 BB Pininfarina (1977) Ferrari 308 GTB Group 4 s/n 32419 (1980) Ferrari Testarossa Ferrari FXX Evoluzione s/n 145369 (2005) Ferrari 488 (2018) Ferrari F8 Tributo Ferrari Roma (2021) Ferrari ametlik koduleht (itaalia, inglise ja saksa keeles) Galleria Ferrari muuseumi koduleht (itaalia ja inglise keeles)
Kõnnu raudteepeatus

Kõnnu raudteepeatus on endine raudteepeatus Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Kõnnus. Viimane reisirong peatus Kõnnus 30. mail 2010. Reisirongiliiklus lõpetati reisijate vähesuse tõttu. Kõnnu jaam rajati 1926. aastal. See asus Lelle raudteejaamast 21,5 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi jaam Kaisma valda. Kõnnu jaamahoone valmis Leon Johansoni projekti järgi mõni aasta pärast jaama rajamist. Jaamahoone on tänapäeval kasutusel elumajana. Eesti kitsarööpmelised raudteed Mehis Helme "Eesti Raudteejaamad" (Tänapäev 2003) Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Foto: Viimane reisirong peatumas Kõnnul - Baltic Trains Picture Gallery Kõnnu küla elanikke ärritab reisirongi peatuseta jäämine Pärnu Postimees, 10.06.2010
Viluvere raudteepeatus

Viluvere raudteepeatus (saksa Willofer) oli raudteepeatus Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Viluveres. Viluvere raudteepeatuses on üks madal perroon. Rong sõidab Balti jaamast Viluverre umbes kaks tundi. Päevas peatus neli reisirongi (kaks Pärnu ja kaks Tallinna poole). Viluvere sõlmjaam rajati koos raudteeliiniga aastatel 1925–1927. Jaamas oli kaks raudteed: esimeselt teelt sai alguse Viluvere–Vändra harutee ja teine suundus Papiniidule (Pärnusse). Jaamast veidi Tootsi suunas suundus paremale 2 km pikkune karjääri harutee. Praegu on alles vaid raudteepeatus. See asus Lelle raudteejaamast 30,7 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi jaam Viluvere valda. Aastail 2010–2016 eelnes Viluverele Eidapere raudteepeatus. Lelle–Pärnu raudtee trassi seisukord on muutunud järjest halvemaks. Eesti Valitsus otsustas 2017 aastal, et ei investeeri Pärnu–Lelle 70 km raudtee trassile 17 000 000 eurot raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril 2018. Viluvere jaamahoone valmis Leon Johansoni projekti järgi 1928. aastal. Jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Eidapere, Sindi, Tori ja Vändra jaamahoonetega. Samal ajal valminud veetorn (sama projekti järgi oli ehitatud ka Vigala jaama veetorn) purustati Teises maailmasõjas. Pärast kitsarööpmelise raudtee sulgemist 1969. aastal kasutas hoonet sõjavägi. Hiljem majutati endisse jaamahoonesse "stroibati soldatid", kelle ülesandeks oli Viluvere ja Tootsi vahelise raudtee remont, mille käigus asendati puitliiprid betoonliipritega. Riigikorra vahetumise tõttu töid ei lõpetatud ning jaamahoone jäi tühjaks. Lühikese aja jooksul hoone lagastati, kohalikud tegid välislaudisest endale küttepuid ning kõik vajalikuks osutunu veeti minema. Rüüstatud jaamahoone lammutati 1994. aasta lõpuks.[viide?] Eesti kitsarööpmelised raudteed [1] FOTO: Viluvere jaamahoone aastal 1988; Baltic Trains Picture Gallery Viluvere jaam kättesaamatu; Postimees : Pärnu väljaanne, 21. november 1928 (DIGAR) Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Tori raudteepeatus

Tori raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Tori vallas Tori lähistel Selja külas. Tori raudteepeatuses asub siiani üks lühike perroon. Reisirong sõitis Balti jaamast Torisse umbes 2 tundi ja 20 minutit. Toris peatus päevas neli Pärnu rongi (pooled Pärnu ja pooled Tallinna poole). Jaam avati koos raudteeliiniga 1927. aastal. Jaamas oli algselt kaks teed ja karjääri raudteeharu vasakule. See asus Lelle raudteejaamast 46,7 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi jaam Tori valda. Jaamahoone ehitati Leon Johansoni tüüpprojekti järgi sarnaselt Eidapere, Sindi, Vändra ja Viluvere jaamahoonetega. Tori jaamahoone hävis teises maailmasõjas. Hiljem täitis jaamahoone ülesannet algselt abihooneks mõeldud ehitis. Eesti Valitsus otsustas 2017. aastal, et ei investeeri Pärnu–Lelle 70 km raudteetrassile 17 000 000 eurot raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril 2018. Tori peatusse kogunes viimase rongiga hüvastijätuks suur hulk rahvast, põlesid leinaküünlad. http://xgis.maaamet.ee/xGIS/XGis?app_id=UU60&user_id=at&bbox=545182.346153846,6484736.28205128,548339.453846153,6487528.28205128&setlegend=UUKAT2_60=0&LANG=1 Eesti kitsarööpmelised raudteed Eesti kitsarööpmelised raudteed Välja, Leele (2012). 20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring (PDF). Tallinn: Kultuurimälestiste riiklik register. Lk 53. Vaadatud 28.10.2022. FOTO: Tori peatus aastal 1996; Baltic Trains Picture Gallery Otsustatud: rongiliiklus Tallinna ja Pärnu vahel peatatakse; Majandus, 17.07.2017 Tori rahvas saadab laupäeval küünalde süütamisega teele viimase reisirongi; Maaleht, 4. detsember 2018 YouTube'i video: Hüvasti Pärnu rong! Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Tammiste raudteepeatus

Tammiste raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Tori vallas Kuiaru ja Võlla küla piiril. Peatus suleti 2011. aasta jaanuaris väikese kasutajaskonna tõttu. Suletud peatuse asemel avati 7 km kaugusel Pärnu pool uus Pulli raudteepeatus. Tammiste raudteepeatuses asus üks madal perroon. Rong sõitis Balti jaamast Tammistele umbes 2 tundi ja 25 minutit. Päevas peatus raudteepeatuses neli rongi (pooled Pärnu ja pooled Tallinna suunas). See asus Lelle raudteejaamast 62 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi jaam Tammiste valda. Tammiste pooljaam valmis koos Lelle–Papiniidu raudteeliiniga aastal 1927. Toona järgnes Tammistele Pärnu suunal Sindi raudteejaam. Alates 1971. aastast, kui avati uus laiarööpmeline raudtee, muudeti Tammistest raudteetrassi asukohta, mille tulemusel kulgeb raudtee Pärnusse mööda Pärnu jõe põhjakallast ja ei läbi enam Sindit. Seoses raudtee ümberehitamisega muudeti senine Tammiste jaam raudteepeatuseks. Tammistele järgneb Pärnu kaubajaam. Tammiste ja Sindi vahelt on alguse saanud 2 km pikkune Sindi turbaveoharu, kaks laadimisteed ja karjääritee. Jaamahoone ehitati aastatel 1927–1928 Leon Johansoni tüüpprojekti järgi analoogselt näiteks Tootsi, Kõnnu, Koogiste ja Luuri jaamahoonetega. Tammiste jaamahoone oli raudteel kasutusel 1980. aastateni. Kuni 2008. aastani hoones elati, praegu seisab see tühjalt ja on halvas olukorras. Väljakolimisega on viimastel elanikel kiire olnud, veel hiljuti meenutas neid nööril kuivav pesu.[viide?] Eesti kitsarööpmelised raudteed Eesti kitserööpmelised raudteed Mehis Helme "Eesti Raudteejaamad" (Tänapäev 2003) Foto Tammiste jaam, 03.apr.2021; YouTube Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Raudteepeatusest ilma jäänud maainimesed on nördinud; Õhtuleht, 08.04.2011
Pärnu kaubajaam

Pärnu kaubajaam on kaubajaam ja oli raudteepeatus Pärnumaal Pärnus. Pärnu kaubajaamas on üks madal perroon. Rong sõitis Balti jaamast Pärnu kaubajaama umbes 2 tundi ja 15 minutit. Jaamas asub lisaks peateele ka viis kõrvalteed ning haruteed kaubaparki ja ettevõtetesse. Peatuses peatus päevas neli Pärnu rongi (pooled Pärnu poole ja pooled Tallinna poole). Senisest hiilgusest kaubavedudel on praeguseks vähe säilinud. Kaubavood, mis läbisid Pärnu-Kaubajaama kui ka selle kaubaparki on kokku kuivanud. Jaamas võib siiski toimuda kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Piletihinnalt kuulus jaam Pärnu piirkonda. 11. detsembril 2009 avati peatuses uus perroon. Tammiste raudteepeatuse ja Pärnu kesklinnas paiknenud raudteejaama vahel ületas kitsarööpmeline Lelle–Papiniidu raudtee Sindi silda ning läbis Papiniidu raudteejaama. Sindi sild ja Pärnu kesklinnas paiknenud raudteejaam hävisid 1944. aastal. Seejärel oli Pärnu kesklinnas raudteejaamana kasutuses elumaja, milles hiljem asus bussijaam. Pärnu kaubajaam rajati raudteeliini laiarööpmeliseks ehitamisel, 1971. aastal. Tallinna-Pärnu raudteeliin avati pidulikult 23. juulil 1971, kui Tallinnast saabus propagandistlikult kaunistatud esimene laiarööpmeline reisirong (D1-465). Toona jäi jaam Sauga külanõukogu maadele. Pärnu kaubajaam oli reisirongide lõpp-peatuseks kuni 1976. aastani. 1976. aastal valmis üle Pärnu jõe Papiniidu raudteesild, mille tulemusel pikenes raudteeliini lõppjaam Raekülla. Riigikorra vahetumisel jäid ehitamata planeeritud haruteed lennujaama ja uude Pärnu Piimatoodete kombinaati (mis tööle ei hakanudki), vagunite sorteerimismägi ning dispetšeripost. Perspektiive Pärnu kaubajaamal oli, ent need kadusid algselt Nõukogude aja lõpul ning teisalt Pärnu - Mõisaküla - Skulte raudteelõigu ülesvõtmisega, mil lakkas ühendus Läti Raudteega. Seoses Lelle–Pärnu raudteetrassi viletsa seisukorraga otsustas Eesti Valitsus 2017. aastal, et ei investeeri Pärnu–Lelle 70 km raudteetrassile 17 000 000 eurot raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril 2018. Edelaraudtee reisirong DR1B Pärnu kaubajaamas Pärnu kaubajaam Pärnu kaubajaama ooteplatvorm Kaubajaamast vaatega Pärnu kesklinna suunal Jaamahoone Jaamahoone, veebruar 2023 Rong Pärnu kaubajaama peatuses 2024. aastal Rong Pärnu kaubajaama peatuses 2024. aastal Raudtee Pärnu kaubajaamas 2024. aastal http://elron.ee/wp-content/uploads/2016/01 Edelaraudtee [1] Silja Joon: "Rein Kaupmees teab raudtee hiilgust ja viletsust" – Pärnu Postimees, nr. 145, 27 juuli 2013; DIGAR Kalev Vilgats: "Kaubajaamast oleks kasu" – Pärnu Postimees, nr. 73, 17 aprill 2018; DIGAR FOTO: Esimene laiarööpaline Pärnu rong kaubajaamas, aasta 1971; Baltic Trains Picture Gallery YouTube'i video: manööverdamine veduriga TEM7 Pärnu kaubajaamas Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Purpurbakterid

Purpurbakterid on purpurpunase (lillakaspunase) värvusega anaeroobsete bakterite koondrühm, mis hõlmab purpursed mitteväävlibakterid ja purpursed väävlibakterid. Et purpurbakterid sisaldavad bakterioklorofülli, on nad suutelised bakteriaalseks ehk anoksügeenseks fotosünteesiks. Purpurbaktereid on umbes 30 liiki[viide?]. Nende sekka kuuluvad näiteks Rhodobacter sphaeroides, Rhodobacter capsulatus, Rhodopseudomonas palustris, Rhodomicrobium vannielii, Rhodobium orientis, Rhodocyclus purpureus, Rhodoferax antarcticus. Lisaks fotosünteesiks kasutatava päikeseenergia on nad teatud tingimustes võimelised energiat saama ka orgaaniliste ühendite oksüdeerimisest, mõned liigid ka vesiniksulfiidi oksüdeerimisest. Anoksügeenne fotosüntees
Damn Small Linux

Damn Small Linux (DSL) on väikseim Linuxi distributsioon, mille piirmaht tahetakse hoida allpool 50 MB. Esimene versioon oli ainult 22 MB. Ta sisaldab graafikamootorit, veebilehitsejat, meiliklienti ja FTP serverit. Koduleht
Keskpäevane praam

"Keskpäevane praam" on Tallinnfilmis 1967. aastal valminud Kaljo Kiisa mängufilm. Filmi sündmused toimuvad Eestis millalgi 1960. aastatel juunis[viide?]. Poiss ja tüdruk tahavad mandrilt Saaremaale minna, kuid neil pole praamipileti ostmiseks raha. Nad peidavad end parvlaevale Suurupi minevasse veoautosse, mille koormaks on puuvill. Merel süütavad nad kogemata puuvilla põlema. Enn Kraam – poiss Kersti Gern – tüdruk Ada Lundver – juuksur Eino Tamberg – lektor Uno Loit – veteran Müller (invaliid) Lea Unt – Tiiu Arne Laos – kapten Kalju Karask – tüürimees Heino Arus – pootsman Robert Gutman – Ats Rudolf Allabert – Jumbu Kalju Komissarov – poiss Moskvitšis Tõnu Kark - õpilane, episoodis kaptenisillal, soovib näha radarit. Hardi Tiidus Helmut Vaag Ruut Tarmo Väino Aren Keskpäevane praam andmekogus IMDb (inglise)
Phaidon

"Phaidon" [f'aidon] on antiikfilosoof Platoni dialoogi vormis kirjutatud filosoofiline teos, mis kuulub Platoni keskmise perioodi dialoogide hulka. Selles jutustab Phaidon Elisest Echekratesele Sokratese viimasest elupäevast. Phaidon veetis Sokratese surmapäeva koos mitmete teiste tema õpilastega oma õpetaja seltsis ning annab nüüd edasi sel päeval Sokratesega toimunu ning õpilastega peetud jutuajamiste sisu. Dialoogi filosoofilise arutelu peateema on hinge surematus. Sokrates esitab neli argumenti hinge surematuse kasuks. Samuti demonstreerib ta oma filosoofilist suhtumist surmasse. Sokrates annab ka ülevaate oma intellektuaalsest arengust, mille alguses uuris ta taevaste ja maiste asjade aluseid nagu eelnevad filosoofid, kuid kuna sel viisil ei antud asjade tõelisi põhjusi (aitia), siis väidab Sokrates end pöördunut arutluste (logos) poole, lootnuna sel viisil olevat rangemalt käsitleda. Arutluse lõpul esitab Sokrates hinge saatuse selgitamiseks müüdi kujul oma geoloogilise arusaama ehk veendumuse, "milline maa (gaia) idee on ja millised on tema paigad" (108e). Uurijad on väitnud, et selles dialoogis esitab Platon esimest korda oma õpetuse ideedest (nt 100c). Dialoog on eesti keeles ilmunud Platoni kogutud teostes 2003. aastal. 57a Echekrates: Kas sa, Phaidon, olid ise Sokratesega koos tol päeval, mil ta vanglas mürki jõi, või kuulsid sa sellest kellegi teise käest? Phaidon: Olin ise, Echekrates. Echekrates: Mida see mees siis ütles, enne kui ta suri? Ja milline oli tema elu lõpp? Ma kuulaksin heameelega. Ja praegu ei käi keegi phleiuslastest enam Ateenas, ja sealt pole ammu käinud ükski võõras, 57 b kes oleks osanud selle asja kohta midagi kindlat teatada peale selle, et ta jõi mürki ja suri; midagi muud pole neil öelda olnud. Phaidon: Kas te pole kuulnud isegi kohtuistungist ja sellest, kuidas see toimus? Echekrates: Sellest on meile räägitud, ja me imestasime, miks ta suri nii palju hiljem, kuigi istung toimus palju varem. Milles siis asi oli, Phaidon? Phaidoni dialoog inglise keeles
Moskoviidid

Moskoviidid olid Moskoovia – Moskva vürstiriigi, Moskva suurvürstiriigi või Moskva tsaaririigi – elanikud. Mõiste "moskoviidid" ei tähenda kõiki venelasi, vaid rõhutab nende erinevust näiteks novgorodlastest, pihkvalastest, litviinidest ja russidest. Eesti keeles ei tähenda termin ka tänapäeva moskvalasi. Mõistel puuduvad eesti keeles sünonüümid – ei ole ühtegi alternatiivset sõna, mis tähendaks sama asja. Sõna "moskoviidid" kasutatakse varieeruvalt ka sõimusõnana Moskva valitsusele lojaalsete kodanike suhtes. Bojaari pulmad. Bojaarinna aknal. Moskoovia ratsavägi 16. sajandil. Ivan Julm ja Maljuta Skuratov. Litviinid Moskoviidid ise usuvad, et on head ja külalislahked. Moskoviidid häbistavad vürst Mihhaili. Moskoviidid nagu sa neid nimetad on alati juutidega vaenujalal olnud. Moskoviidid võtsid Uus-Vene impeeriumi loomise ette nonsensina uusaja künnisele.
Der er et yndigt land

"Der er et yndigt land" on Taani riigihümn, mida kasutatakse siis, kui kuningliku perekonna liikmed ei viibi kohal. (Kuningliku perekonna liikmete juuresolekul kasutatakse kuningahümni "Kong Christian stod ved højen mast".) Hümni sõnade aluseks oleva luuletuse kirjutas 1819 Adam Gottlob Oehlenschläger. Luuletusel oli moto Horatiuselt: "Ille terrarum mihi praeter omnes Angulus ridet". Hümni viisi kirjutas 1835 Hans Ernst Krøyer. Hiljem on seade teinud Th. Laub ja Carl Nielsen. Der er et yndigt land, det står med brede bøge |: nær salten østerstrand :| Det bugter sig i bakke, dal, det hedder gamle Danmark |: og det er Freja's sal :| Der sad i fordums tid de harniskklædte kæmper, |: udhvilede fra strid :| Så drog de frem til fjenders mén, nu hvile deres bene |: bag højens bautasten :| Det land endnu er skønt, thi blå sig søen bælter, |: og løvet står så grønt :| Og ædle kvinder, skønne mø'r og mænd og raske svende |: bebo de danskes øer :| Hil drot og fædreland! Hil hver en danneborger, |: som virker, hvad han kan! :| Vort gamle Danmark skal bestå, så længe bøgen spejler |: sin top i bølgen blå :| On üks armas maa, ta on laiade pöökidega |: soolase idaranna lähedal :| Ta lainetab mäeks, oruks, tema nimi on vana Taani |: ja ta on Freyja saal :| Seal istusid vanadel aegadel raudrüüdes hiiglased, |: puhkasid lahingutes :| Siis nad läksid vaenlasi ründama, nüüd puhkavad nende luud |: künka väikese kääpa taga :| See maa on ikka veel ilus, sest meri lainetab nii siniselt, |: ja lehed on nii rohelised :| Ja õilsad naised, ilusad neiud, ja mehed ja vahvad noormehed |: elavad taanlaste saartel :| Olgu tervitatud kuningas ja isamaa! Olgu tervitatud iga kodanik, |: kes teeb, mida suudab :| Meie vana Taani jääb püsima, niikaua kui pöögid peegeldavad |: oma latvu sinistes lainetes :| Hümni aluseks olev luuletus
Nigel Mansell

Nigel Ernest Mansell (sündinud 8. augustil 1953 Upton-upon-Severnis Worcestershire'is) on Suurbritannia vormel 1 (F1) sõitja. F1 maailmameister aastast 1992. Nigel debüteeris F1 1980 Austria GP-l, esimese võidu sai 1985 Euroopa GP-l. Viimane GP-sõit toimus 1995 Hispaanias. GP osalemine: 1980–1992, 1994–1995 MM tiileid: 1 (1992) GP punkte: 482 GP osavõtt: 191 GP võite: 31 GP 2. koht: 17 GP 3. koht: 11 GP kvalifikatsioonivõite: 32 Kiiremaid ringe: 30 GP võite hooajal: 9 (1992) Lotus 61 (1980–1984) Williams 97 (1985–1988, 1991–1992, 1994) Ferrari 31 (1989–1990) McLaren 2 (1995) Nigel Manselli ametlik koduleht (inglise keeles) Nigel Manselli saavutuste statistika www.4mula1.ro saidil (inglise keeles)
Tallinna–Pärnu rongiliin

Tallinna–Pärnu rongiliin oli rongiliin Eestis, mis algas Tallinnas ja lõppes Pärnus. Lellelt hargneb raudteeharu Viljandisse (vt Tallinna–Viljandi rongiliin). Tallinna–Lelle kitsarööpmeline raudtee rajati 1901. aastal Tallinna–Viljandi rongiliini osana. Lelle–Pärnu lõik ehk Lelle–Papiniidu raudtee rajati aastal 1928. Aastatel 1967–1971 asendati raudtee laiarööpmelisega ja ehitati Pärnu jõe põhjakaldale Tammiste ja Pärnu vahele uus raudteelõik. Rongiühendus avati pidulikult 24. juulil, kui Tallinnast väljus kell 06.20 esimene reisirong. Varem ületas raudtee Pärnu jõe üle 127 m pikkuse Sindi raudbetoonsilla. 1976. aastal pikendati rongiliini üle Pärnu jõe Raekülani. 1981–1992 oli käigus ka Tallinna–Riia rongiliin läbi Pärnu. Lelle–Pärnu raudteelõigul tegi reisirong viimase sõidu 8. detsembril 2018. Rong väljus Tallinnast Pärnusse kell 17.44 ja jõudis Tallinna tagasi kell 20.22, teda olid saatmas paljud selle trassi jaamades olevad leinajad. Kuni Rail Balticu valmimiseni 2026. aastal on rongiliin reisirongiliikluseks suletud. 1976. aastal valminud Papiniidu raudteesild Edelaraudtee reisirong DR1B Pulli peatuse lähedal (suvi 2013) Viimane rong Pärnu raudteepeatuses Elroni Stadler FLIRT-i reisirongid Lelle jaamas Lelle–Pärnu raudteelõik Tallinna–Viljandi rongiliin Pärnu–Mõisaküla raudteelõik Rongiliiklus Tallinna ja Pärnu vahel katkebki. Viimane rong väljub 8. detsembril; Ärileht, 31.10.2018 Projekti "Eestimaa rongid" koduleht Vaadatud 25.06.2017 Rongiga Pärnu; Koit, nr. 87, 27. juuli 1971 (DIGAR) YouTube video: Hüvasti Pärnu rong! Erafirma ei suuda Pärnu raudteeliini sulgemisega leppida; Postimees, 11.10.2017 YouTube video: Hüvasti Pärnu rong! Railway line Tallinn-Lelle-Pärnu, Estonia, october 2013 Täna katkeb 90-aastane rongiliiklus Pärnust Tallinnasse; 08.12.2018 Fotod: toimus viimane rongireis Lelle-Pärnu lõigul; ERR uudised, 08.12.2018 Laupäeval lõpetas porgandpunane Tarapita Pärnu–Tallinna rongiühenduse; Linnaleht : [Tartu], nr. 47, 14. detsember 2018 (DIGAR)
Limonaad

Limonaad on gaseeritud alkoholita karastusjook. Traditsioonilise retsepti järgi sidrunitest valmistatud limonaadi algne värvus on karamellikollane. On ka värvituid limonaade, näiteks Kelluke. Eestis tarbiti limonaadi esmakordselt 17. sajandil. Limonaadi hakkasid suures koguses tootma esimesena apteegid 1860ndatel. Heino Gustavson, "Karastusjoogid: allikaveest limonaadini", Valgus, Tallinn 1985 , 80 lk Eneken Laasme, "Eesti limonaaditööstus sündis apteegis" – Eesti Päevaleht 4. märts 2006, lk 34–35 Nils Niitra, "Limonaadi retsept tuli Gruusiast" – Tartu Postimees 9. aprill 2008 Lõhmus, Alo (10. aprill 2024). "Nostalgia: vaata vanu limonaadietikette ja meenuta lapsepõlve maitseid!". Imeline Ajalugu. Vaadatud 21. aprillil 2024.