laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Urmas Sõgel

Urmas Sõgel (25. november 1952 – 29. detsember 2019) oli eesti ajaloolane ja sotsioloog. Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna. Ta töötas 1976–1980 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis, 1980–1983 Partei Ajaloo Instituudis, 1983–1989 oli Tallinna Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja ja dotsent. 1989–1990 oli ta Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee rahvussuhete allosakonna juhataja. 1990–1994 Ühing Teaduse juhatuse esimees. 1994–1995 Eesti Vabariigi Keskkonnaministeeriumi nõunik. 1996–1999 töötas ta Eesti Vabariigi Kultuuriministeeriumi juhtivates ametites, sh oli 1998–1999 kantsler. 2001–2008 oli ta kirjastus ILO peatoimetaja ja ärijuht. 2007. aastast oli ta MTÜ Kakumäe Seltsi juhatuse esimees. "Sõgelite saaga. ENSV kirjanduspolitruki poja Urmas Sõgeli memuaarid". Koostaja Mart Aare. OÜ Urgel. Tallinn, 2020. ISBN 9789916401415 1978 NSV Liidu Teaduste Akadeemia kuldmedal parima üliõpilastöö eest Tema isa oli kirjandustegelane Endel Sõgel. 1972 abiellus ta Helve Kaldasega. 1972 sündis tütar Kristin. Poeg Kristjan Karmo on abielust Eve Karmoga. https://ekspress.delfi.ee/kuum/poolt-ja-vastu-kas-mere-pohja-tuleks-arendamiseks-taita?id=69101473 "POOLT JA VASTU: Kas mere põhja tuleks arendamiseks täita?" Eesti Ekspress, 28. märts 2007 "IT Kolledži aastaraamat 2012". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuli 2018. Vaadatud 15. juulil 2018. Haud Tallinna Metsakalmistul Olev Remsu, Peaaegu kõik on halvad (retsensioon Urmas Sõgeli raamatule "Sõgelite saaga"), Postimees, 8. jaan, 2021
Pöide foogtkond

Pöide foogtkond oli Liivi ordu territoorium (foogtkond), mida valitses Pöide foogt. Pöide foogtkond eksisteeris 14. sajandi keskel, hiljem asendati see Maasilinna foogtkonnaga. Pöide foogtkonna keskuseks oli Liivimaa ordu rajatud linnus Pöide ordulinnus. Pöide ordulinnuse rajamisaeg ei ole täpselt teada. Paiga kindlustamine on seotud Pöide ordufoogti resideerimisega Saaremaal. Kohanime Pöide mainitakse esimest korda juba 1245, Pöide foogti 1290. Linnus oli sel ajal arvatavasti juba olemas, nimelt tuleb 1290. aasta ürikust välja, et Pöide ordupiirkond toetas majanduslikult juba teisi ordupiirkondi Kuramaal. Ordulinnus kujutas endast Pöide kirikuga tihedalt seotud kindlustuskompleksi. Linnus paiknes kirikust põhja pool, linnusest pääses kirikusse nii põhjaportaali kaudu kui ka teisel korrusel asuva rõdu kaudu. Pöide ordulinnuse hävitasid saarlased 1343. aastal Jüriöö ülestõusu käigus, ordu linnust enam edasi ei kasutanud, uue ordu keskus Maasilinna foogtkond rajati Maasilinna. Enn Tarvel (2004). Kuressaare ja Pöide. -- Keel ja Kirjandus 10,. Lk 778–780.
Kandava foogtkond

Kandava foogtkond oli Liivi ordu valitsusüksus (foogtkond) Kuramaal. Foogtkonda juhtis Kandava foogt. Foogtkonna linnus oli Kandava ordulinnus. Kandava foogt Kandava ordulinnus
Grobiņa foogtkond

Grobiņa foogtkond oli Liivi ordu valitsusüksus (foogtkond) Kuramaal. Foogtkonda juhtis Grobiņa foogt. Foogtkonna linnus oli Grobiņa ordulinnus. Grobiņa foogt Grobiņa ordulinnus
Bauska foogtkond

Bauska foogtkond oli Liivi ordu valitsusüksus (foogtkond). Foogtkonda juhtis Bauska foogt. Foogtkonna linnus oli Bauska ordulinnus. Bauska foogt Bauska ordulinnus Rēzekne ordulinnus
Aizkraukle komtuurkond

Aizkraukle komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond). Komtuurkonda juhtis Aizkraukle komtuur. Komtuurkonna linnus oli Aizkraukle ordulinnus. Aizkraukle komtuur Aizkraukle ordulinnus
Aluliina komtuurkond

Aluliina komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond). Komtuurkonda juhtis Aluliina komtuur. Komtuurkonna linnus oli Aluliina ordulinnus. Aluliina komtuur Aluliina ordulinnus
Sigulda komtuurkond

Sigulda komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond). Komtuurkonda juhtis Sigulda komtuur. Komtuurkonna linnus oli Sigulda ordulinnus. Sigulda komtuur Sigulda ordulinnus
Vindavi komtuurkond

Vindavi komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond) Kuramaal. Komtuurkonda juhtis Vindavi komtuur. Komtuurkonna linnus oli Vindavi ordulinnus. Vindavi komtuur Vindavi ordulinnus
Dobele komtuurkond

Dobele komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond). Komtuurkonda juhtis Dobele komtuur. Komtuurkonna linnus oli Dobele ordulinnus. Dobele komtuur Dobele ordulinnus
Dünaburgi komtuurkond

Dünaburgi komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond). Komtuurkonda juhtis Dünaburgi komtuur. Komtuurkonna linnus oli Dünaburgi ordulinnus. Dünaburgi komtuur Dünaburgi ordulinnus
Dünamünde komtuurkond

Dünamünde komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond). Komtuurkonda juhtis Dünamünde komtuur. Komtuurkonna linnus oli Dünamünde ordulinnus. Dünamünde komtuur Dünamünde ordulinnus
Miitavi komtuurkond

Miitavi ehk Jelgava komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond). Komtuurkonda juhtis Miitavi komtuur. Komtuurkonna linnus oli Miitavi ordulinnus. Miitavi komtuur Miitavi ordulinnus
Korporatsioon Fraternitas Liviensis

Korporatsioon Fraternitas Liviensis (lühendatult korp! Fraternitas Liviensis) on 28. jaanuaril 1918 Tartus asutatud Eesti üliõpilaskorporatsioon. Korp! Fraternitas Liviensis asutati seitsme Tartu Ülikoolis õppinud eesti rahvusest farmaatsiatudengi poolt. Algul võisid korporatsiooniga liituda üksnes farmaatsiat õppivad üliõpilased. Alates 1925. aastast võisid korporatsiooniga liituda kõik eesti rahvusest Eesti Vabariigi Tartu Ülikoolis õppivad meestudengid. 1930. aastal võeti korp! Fraternitas Liviensis vastu Eesti Korporatsioonide Liitu. 1936. aastal asutati Tallinnas korporatsiooni osakond, kuhu kuulusid Tallinna Tehnikaülikoolis õppivad liikmed. 1940. aastaks oli korporatsiooniga liitunud umbes 300 liiget. Seoses nõukogude võimu kehtestamisega Eestis likvideeriti kõik üliõpilasühingud. Nende varad anti üle muuseumitele ja osaliselt peideti liikmete kodudesse. Okupatsioonide ajal tegutsesid eesti üliõpilaste organisatsioonid paguluses. Ka Fraternitas Liviensise traditsioonid hoiti paguluses alal. 29. detsembril 1988 taastati korporatsiooni tegevus Tartus ja 6. mail 1989 ka Tallinnas. 2020. aasta jaanuaris kuulus korporatsiooni 205 liiget. Korporatsiooni liikmed on olnud näiteks Fred Kudu, Eerik Kumari, Oskar Luts, Janno Reiljan, Alfred Tooming, ning auvilistlased Hugo Salasoo, Arvo Mägi ja Olev Träss.  Pikemalt artiklis Korporatsioon Fraternitas Liviensise maja Frat! Liviensise ajalooline konvendihoone Tartus, Jakobi 52 Konvendihoone on silmapaistev näide Tartu 20. sajandi alguse puitarhitektuurist, mida iseloomustab detailirohkus Frat! Liviensise silt konvendihoone väravas Konvendihoone väravast paistab ka majas praegu tegutseva Tartu Lastekunstikooli silt http://www.liviensis.ee/wb/pages/korporatsioon/luehidalt.php http://www.liviensis.ee/wb/pages/korporatsioon/liikmeskond/auvilistlased.php Fraternitas (korporatsiooni ajakiri, ilmub kord aastas). New York 1955-1974 ; Toronto 1975-1991 ; Tartu al. 1993. Korporatsioon Fraternitas Liviensis 1918-1978 (toim. Johannes Koort). Kanada : korp! Fraternitas Liviensis, 1977. Korporatsioon Fraternitas Liviensis 1918-1993 (peatoim. Victor Nigol). Toronto : korp! Fraternitas Liviensis, 1993. Fraternitas Liviensis 90 : [ajalehe Universitas Tartuensis lisa]. Tartu, 25. jaanuar 2008. korp! Fraternitas Liviensis Fraternitas Liviensis tutvustab end Viljandis
Q-allikas

Q-allikas (ka Q-evangeelium, Logia-allikas, Logionide allikas) on Jeesuse sõnade ja ütluste kogumik väljaspool uut testamenti. Sarnane Tooma evangeeliumiga. Q-allika või Q-evangeeliumi keskne teema on Jeesuse õpetus, mitte surm ja ülestõusmine. Q-evangeeliumiga samast ajast pärinevad ehtsad Pauluse kirjad ei aseta ristilöömist ega ülestõusmist sündmustena keskmesse. Niinimetatud kahe allika oletuse järgi pärineb Matteuse evangeelium kahest tekstist: Markuse evangeeliumist, kust Matteus ja Luukas laenasid jutustused, ning Q-allikast (pole säilinud). Matteuse ja Luuka evangeeliumi kohatisi kattuvusi seletatakse sellega, et nende tekstid pärinesid allikast, mis sisaldas peamiselt Jeesuse ütlusi ja õpetusi. Seda allikat tähistatakse tähega Q. Q-allika looja oli Jeesus-liikumise rühmitus, kel ilmselt puudus alguses kokkupuude Pauluse mõttekaaslastega. Q-allikas sündis Iisraelis. Selle koostajaid ei huvitanud Jeesuse elukäik ja nad ei omistanud talle ülevaid tiitleid. Jeesus on selles äärmuslik prohvet. Ta kuulutab jumalariigi peatset saabumist ja juhatab, kuidas neid sündmusi ootav kogukond elama peaks. Jeesus käsib neil armastada oma vaenlasi ja tagakiusajaid. Jeesuse järel käimine tähendab neile maailma ja kõigi selle ühiskondlike sidemete hülgamist. Samas on Jeesus tarkuseõpetaja, kes õpetab tavatarkusele vastanduvat alternatiivtarkust, mis pöörab ümber tavatõekspidamised. Näib, et Q-allika koostajate ideed hakkasid edasi levides hargnema eri suundades ja aastal 66 m.a.j puhkenud sõja ajal kirjutati Q-tekst ilmselt ümber. evangeelium
Vanuatu riigipeade loend

Siin on loetletud Vanuatu riigipead alates riigi iseseisvumisest 1980. aastal.
Mazirbe kirik

Mazirbe kirik on luteriusu kirik Lätis Dundaga piirkonnas Mazirbe külas. Ajalooliselt asus ta Liivi rannal Piltene kreisis Dundaga kihelkonnas. Kogudus kuulub Piltene praostkonna alla. Kogudusel olid abikirikud Ģipkas ja Kolkas. Esimene kirik ehitati külla 1766. aastal. Uus kivikirik ehitati aastatel 1866–1868. Esimese maailmasõja ajal sai kannatada kiriku torn, mis taastati 1927. aastal. 1930. aastatel pidas seal liivikeelseid teenistusi Helle Kalervo Erviö. Kirik suleti Nõukogude ajal 1964. aastal. See korrastati aastatel 1985–1988 ning 1989. aastal hakati seda uuesti kasutama jumalateenistusteks ning peeti ka esimene uue aja liivikeelne jumalateenistus.  Mazirbe kirik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Mazirbe luteri kirik lehel "Kadunud Läti". Läti keeles
Regina Todorenko

Regina Petrovna Todorenko (ukraina Регіна Петрівна Тодоренко, vene Регина Петровна Тодоренко; sündinud 14. juunil 1990 Odessas) on ukraina poplaulja, näitleja ja saatejuht. Aastatel 2008–2013 oli ta ansambli Real O liige. 2015. aastast tegutseb ta sooloartistina. Heart's Beating (2015) Ты мне нужен (2015) Мама (2016) Regina Todorenko koduleht (vene keeles)
Aleksei Juhhanov

Aleksei Juhhanov (vene keeles Алексей Сергеевич Юханов ) (vkj 14. märts 1913 Rjazani kubermangu Troitsa küla – 20. september 1944 Narva-Jõesuu) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (leitnant), kes sai surmavalt haavata 1944. aasta Narva lahingus. Nõukogude Liidu propagandas on teda kujutatud kangelasena. Juhhanov sündis talupoja perekonnas. Tema haridus piirdus algkooliga. Teise maailmasõja eel teenis ta elatist Leningradis tehasetöölisena, kust ta mobiliseeriti 1941. aastal Punaarmeesse. Juhhanov osales lahingutes Leningradi rindel rahvamaakaitseväe pataljoni koosseisus. 1943. aastal lõpetas nooremleitnantide kursused, määrati laskurrühma komandöriks. Sai viiel korral haavata. Vastavalt NSV Liidu propaganda levitatud kangelasmüüdile ületas Juhhanov 25. juulil 1944 oma rühmaga Narva jõe Tõrvala kandis. Juhhanov olevat saanud juba jõe ületamisel haavata ning tema paat oli purunenud, mistõttu ta ületas jõe ujudes. Vaenlase kaitsekraavide ründamisel olevat ta saanud teist korda haavata. Sellele vaatamata olevat ta jätkanud ründamist ning isiklikult vaenlasele suuri kaotusi põhjustanud. Pärast lahingut evakueeriti ta tagalasse, kus ta 20. septembril 1944 haavadesse suri ning maeti massihauda Narva-Jõesuu kalmistul. 24. märtsil 1945 anti talle postuumselt Nõukogude Liidu kangelase aunimetus. Tema auks on nimetatud Narvas Aleksei Juhhanovi tänav. Алексей Сергеевич Юханов
Rudolf Wagner

Rudolf Friedrich Johann Heinrich Wagner (30. juuli 1805 – 13. mai 1864) oli saksa füsioloog ja anatoom. Ta sündis Bayreuthis Saksamaal ning õppis meditsiini Erlangen-Nürnbergi Ülikoolis, aga lõpetas õppekava Würzburgis. Seal oli ta Johann Lukas Schönleini ja Karl Friedrich Heusingeri õpilane. Ta on ka munaraku kaasavastaja, kuid eelkõige on ta uurinud närve. Wagneri aktiivsus kirjutaja ja töötajana oli tohutu ja ta haare oli lai. Tema mitmed reisid Vahemere, Aadria mere ja Põhjamere äärde andsid talle rikkalikku materjali, et uurida selgrootute anatoomiat ja füsioloogiat. 1846. aastal kirjutas ta ka füsioloogia käsiraamatu "Handwörterbuch der Physiologie", kuhu Tartu Ülikooli rektor ja füsioloogiaprofessor Alfred Wilhelm Volkmann kirjutas nägemist puudutava peatüki. 1860. aastal lakkas ta füsioloogiaga tegelemast ning hakkas õpetama zooloogiat, millega ta karjäär oli ka alguse saanud.
Othar Tšiladze

Othar Tšiladze (gruusia keeles ოთარ ჭილაძე; 20. märts 1933 Signagi, Kahheetia, Gruusia – 1. oktoober 2009 Thbilisi, Gruusia) oli gruusia kirjanik. Ta mängis suurt rolli gruusia proosa taassünnis pärast Stalini surma. Tšiladze romaanides segunevad sumeri ja vanakreeka mütoloogia tänapäeva gruusia intellektuaalide eluga. 1956. aastal lõpetas ta Thbilisi Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna. 1950. aastatel ilmusid tema esimesed teosed, peamiselt luule. Samal ajal avaldas ta kirjanduskriitikat Gruusia kultuuriajakirjanduses, 1958–1964 töötas ta ajakirjas Tsiskari. Tuntuse saavutas Tšiladze rea pikkade õhustikuromaanidega, mille seas olid "Läks inimene mööda teed" (1972–1973), "Igaüks, kes mind leiab..." (1976), "Avelum" (1995) jt. 1991. aastast õpetas ta Thbilisi teatriinstituudis, 1997. aastast oli ajakirja Mnatobi peatoimetaja. Tšiladze avaldas ka mitu luulekogu ja näidendit. 1998. aastal esitati Tšiladze Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks. 2009. aasta oktoobris suri Othar Tšiladze pärast pikka haigust ning maeti Thbilisi Mtatsminda panteoni, kuhu sängitatakse Gruusia rahvuskangelasi, silmapaistvaid teadlasi, kunstnikke ja kirjanikke. Othar Tšiladze vanem vend oli kirjanik Thamaz Tšiladze. Ka nende ema oli luuletaja. 1983 Šotha Rusthaveli preemia 1993 Gruusia riiklik preemia panuse eest gruusia kirjandusse 1997 Ilia Tšavtšavadze nimeline riiklik kunstilise tegevuse eest 1997 Au orden 2003 SABA kirjandusauhind Thbilisi linna aukodanik "Igaüks, kes mind leiab ..." (tõlkinud Merike Pau; Tallinn: Eesti Raamat, 1984) "Valguse aasta" (luulekogu; tõlkinud Juta Bedia ja Ain Kaalep; Tallinn: Eesti Raamat, 1986) "Raudne teater" (tõlkinud Merike Pau; Tallinn: Eesti Raamat, 1992)
Klassikokkutulek

"Klassikokkutulek" on 2016. aastal valminud Eesti mängufilm. Film on Taanis 2011. aastal valminud komöödia "Klassefesten" korduslavastus, mis lavastati 2015. aastal ka Soomes pealkirjaga "Luokkakokous". Film valiti 2016. aastal Eesti Meelelahutusauhindade jagamisel parimaks filmiks. 2016. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 189 073 inimest ja see oli aasta vaadatuim film. Mait Malmsten – Mart Ago Anderson – Andres Henry Kõrvits – Toomas Maarja Jakobson – Juta, Mardi naine Mart Müürisepp – Pilatese treener Kristiina-Hortensia Port – Jane Martin Algus – isa Ciara Simone Pirn – tütar Maris Kõrvits – Lea, Toomase naine Sofia Fe Soe – Saara Britta Soll – spermakliinku arst Märt Koik – purjus noormees Gerli Rosenfeld – tüdruk Märt Pius – noor ülemus Arvi Mägi – arst Kristjan Lüüs – maasturi juht Nikolai Bentsler – jõmm Ülle Lichtfeldt – Eva Mait Trink – Peter Kadri Adamson – Anne Allan Kress – Olle Karmel Eikner – Ulla Leino Rei – Roland Franz Malmsten noorem – Joonas Kaja Plovits – Karin Marika Korolev – Luule Grete Klein – Josefine Ene Järvis – ajalooõpetaja Mari Lill – vanaproua Karin Rask – Simone Hendrik Alla (19.02.2016). "Võrdlus: mis vahe on Eesti, Soome ja Taani «Klassikokkutulekul»?". Postimees Kultuur. Vaadatud 6.07.2018. Baltic films : facts & figures 2017
Perekonnavaled

"Perekonnavaled" on 2016. aastal valminud Eesti mängufilm. Selle režissöörid on Valentin Kuik ja Mandfred Vainokivi. 2016. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 9916 inimest. Tambet Tuisk – Egon Eva Koldits – Kristin Roman Baskin – Paul Ülle Kaljuste – Kiira Tõnu Kark – Lindner Jaanika Arum – Evelin Anu Lamp – Reet Laine Mägi – Rita Ago Anderson – Arved Alo Kõrve – Heiki Inga Salurand – Ly Sulev Teppart – raviarst Paul Laasik – elektrik Eini Hilje Murel – medõde Mati Põldre – komisjoni liige http://filmi.ee/wordpress/wp-content/uploads/2017/06/Kinolevi-2016.pdf
Regio

REGIO asutati 1990. aastal Tartu Ülikooli spin-off-firmana. Alates 1. jaanuarist 2016 tegutseb ettevõtte Regio OÜ-na ja on spetsialiseerunud ruumiandmete kogumisele, töötlemisele ja visualiseerimisele ning kaartide kirjastamisele. Regio asub Tartus, aadressil Väike-Tähe 20 ja ettevõttes töötab 25 inimest. Geoinformaatika vallas kuulub Regiole enimkasutatav, ainuke pidevalt uuenev ning ühtlase kvaliteediga Balti riikide teedeandmestik ja mahukaim aadressandmebaas. Regio toodab aastas mitusada erineva nimetusega kaarti, enamik nendest valmistatakse tellimuse põhjal ja ainult mõnes eksemplaris. Ettevõtte pikkaaegne juhataja oli Leida Lepik. Ettevõtte koduleht
Ameerika mäed (film)

"Ameerika mäed" on 1994. aastal Eesti, Prantsusmaa ja Ungari koostöös valminud mängufilm. Filmi režissöör on Peeter Simm. Tõnu Kark – Aleksander Kärt Kross – Sirje Maria Avdjuško – Ruth Herardo Kontreras – Guelachvili Kaljo Kiisk – Albert Jüri Krjukov – Timur Andres Lepik – Ruudi Emil Rutiku – Azur Tarmo Männard – Muusik Dajan Ahmet – sõdur Veronika Bobossova – ametnik vanglas Marko Matvere – pillimees ja laulja ööklubis
August 1991 (film)

"August 1991" on 2005. aastal valminud Eesti telefilm. Filmi tegevus leiab aset ärvatel päevadel 1991. aasta 19.–21. augustini, mil Nõukogude Liidus leidis aset riigipöördekatse ja 20. augustil taastati Eesti iseseisvus. Filmi keskmes on Eesti Televisiooni töötajad. Tanel Ingi – Tõnu Andres Mähar – Paul Tõnu Oja – Aare Hendrik Toompere juunior – Andres Raid Hilje Murel – Anu Hele Kõrve – Anneli Peeter Tammearu – Mart Siimann Gert Raudsep – Tiit Kimmel Tiina Mälberg – Virve Liivanõmm Andres Noormets – Hagi Šein Rain Simmul – Heimar Lenk Tiit Palu – Enn Eesmaa Hans Kaldoja – Arvo Barbo Aksel Lemberg – Endel Sõerde
Mitšman

Mitšman (inglise keeles midshipman, vene keeles мичман) on mitme riigi sõjaväeline auaste mereväes. Venemaa keisririigi mereväes kehtestati see auaste 1732. aastal. Teenistusastmete tabelis vastas see kuni 1796. aastani XIV astmele, 1796–1884 oli see XII, alates 1884. aastast X teenistusaste. 1732. aastal vastas mitšmanile jalaväes praporštšiku, ratsaväes korneti ja tsiviilteenistuses kolleegiumiregistraatori auaste. Teenistusastmete tabel
Kõik muusikud on kaabakad

"Kõik muusikud on kaabakad" on 2012. aastal valminud Eesti mängufilm. Riina Maidre – Leila Nero Urke – Toivo Jarek Kasar – Shrek Helina Risti – Alice Lotte Jürjendal – Täpp Mihkel Kõrvits – Mihkel Jelena Skulskaja – poetess Toomas Jürgenstein – mentor Kristel Leesmend – Külli Kaisa Mallene – Külli tütar Raivo Trass – töökoja omanik Kaido Veermäe – härrasmeesteklubi omanik Andres Lõo – esineja härrasmeesteklubis, laululooja Jaanika Arum – tüdruk apteegikotiga Jim Ashilevi – Chiquita, kirjanik 2012. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 1217 inimest. http://filmi.ee/wordpress/wp-content/uploads/2014/11/2012-esilinastunud-filmide-vaatajad.pdf
Ma pole turist, ma elan siin

"Ma pole turist, ma elan siin" on 1988. aastal valminud Tallinnfilmi kahejaoline mängufilm. Filmi tegevus toimub Nõukogude ajal lõpul. Filmi peategelased on Mart Kangur ja Felix Kramvolt. Mart tegutseb korterivahetuse maaklerina. Massilise sisserände ja pideva korteripuuduse tingimustes on see tulus tegevusala. Paljud inimesed vajavad tema teenuseid, esmajoones just sisserändajad. Mardi tegevus balansseerib lubatu ja lubamatu piiril ja ta satub sekeldustesse ametivõimudega. Mardi naine Merike on oma mehe askeldamisest tüdinenud. Felix Kramvolt töötab Viru hotellis katlakütjana. Kuigi Kramvolt on kolmanda põlvkonna tallinlane, elukohta tal ei ole ja ta elab katlaruumis. Korterit otsides saab Felix Mardiga tuttavaks. Nad saavad sõpradeks, kuna nad näevad teineteises oma realiseerimata võimalusi. Lembit Ulfsak – Felix Kramvolt Madis Kalmet – Mart Kangur Gita Kalmet – Merike Laine Mägi – Mini Pille Pihlamägi – tennisist Heino Mandri – Mardi isa Juhan Raudam – Mardi poeg Alice Talvik – Mardi isa naine Heigo Mirka – baarmen Peeter Olga Penner – Ljuba Tatjana Manevskaja – kokaneiu Heinz Freiberg – dr. Holländer
Tarkvaraarenduskomplekt

Tarkvaraarenduskomplekt (inglise SDK) on tarkvaraarenduse tööriistade kogumik, mille abil luuakse tarkvara kindla tarkvara- või riistvaraplatvormi jaoks. Tarkvaraarenduskomplekti kuuluvad harilikult rakendusliidesed, arendustööriistad ja dokumentatsioon. Tihti on kaasas ka rakendusliidese kasutusnäited. "e-Teatmik – arendustarkvara". Vaadatud 30. aprill 2016.
Puiduhakkur

Puiduhakkur on masin, mida kasutatakse puidu (enamasti puuokste või tüve) hakkimiseks väiksemateks tükkideks. Puiduhakkurid on enamasti kaasaskantavad ja neid veetakse veoauto või väikebussi taga. Energia tuleb üldiselt sisepõlemismootorist, mis on alates 3 hobujõust (2,2 kW) kuni 1000 hobujõuni (750 kW). On olemas ka suure võimsusega puiduhakkurid, mis on paigaldatud veoautodele ja neile annab energia eraldi mootor.  Puiduhakkurid on tavaliselt valmistatud salvest koos kraega, puiduhakkemehhanismist ja valikulisest puiduhakkekogurist. Enamus puiduhakkureid toetub energiale, mis on salvestatud raskele hoorattale, et teha oma tööd. Hakketerad on suunatud hooratta poole ja hoorattas kiirendatakse elektrimootori või sissepõlemismootori abil. Puiduhakkur on leiutatud Peter Jenseni (Maasbüll, Saksamaa) poolt 1884. aastal. Kuigi puiduhakkurid varieeruvad suuruse, tüübi ja võimsus poolest,on teradel sarnane ehitus. Nad on nelinurkse kujuga ja nende paksus on umbes 3,8–5,1 cm. Puiduhakkurite terad on valmistatud väga kõrge kvaliteediga terasest ja sisaldavad tavaliselt vähemalt 8% kroomi, et saavutada teatud kõvadus. Vastavalt 2005. aasta aruandele "Journal of American Medical Association" on puiduhakkemasina õnnetustes aastatel 1992–2002 USA-s surma saanud 31 inimest. Haldane, David (9. november 2007). "Man killed in wood-chipper accident is identified". Los Angeles Times. Vaadatud 22.07.2008. Meedia, mis on seotupuiduhakkuritegaet Wikimedia Commoisns Puiduhakkurite ohutus, Kansas State University Puiduhakkurite ja -purustite ülevaade
Turøy helikopteriõnnetus

Turøy helikopteriõnnetus oli 29. aprillil 2016 kell 11.54 (kohaliku aja järgi) Turøy saare juures Fjelli vallas Hordalandi maakonnas Bergeni lähedal juhtunud helikopteriõnnetus. Õnnetuses hukkus 11 reisijat ja kaks meeskonnaliiget. Helikopter Eurocopter EC 225 oli tagasiteel Põhjamerel asuvalt naftaväljalt Gullfaks B Bergenisse. Pealtnägijate sõnul muutus järsku helikopteri tekitatud müra toon ning masin kaotas juhitavuse. Seejärel eraldus kopterist pearootor ning helikopter kukkus Turøy saare juures alla ja plahvatas. Eraldunud rootor leiti õnnetuspaigast mitmesaja meetri kauguselt. Norra õnnetuste uurimise amet tuvastas õnnetuse põhjusena ülekandekastis olnud hammasratta purunemise metalliväsimise tõttu. Amet esitas lõpparuandes mitmeid soovitusi ohutuse parandamiseks ning soovitas helikopteri ehitanud Airbus Helicoptersil ülekanne ümber projekteerida. "Norway helicopter crash: Shocking video shows rotor blades becoming detached from chopper while still in mid air". The Mirror. Vaadatud 30. november 2020. "'No explanation' on Norway helicopter crash gearbox detection system". BBC News. Vaadatud 30. november 2020. Norra ranniku lähistel kukkus alla helikopter, leitud on 11 surnukeha Norra rannikul kukkus alla helikopter 13 inimesega pardal
Tagahoovis (film)

"Tagahoovis" on 1956. aastal Tallinna Kinostuudios valminud eesti mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Oskar Lutsu samanimelisel jutustusel. Ita Ever – Tatjana Katrin Välbe – Veika Alfred Rebane – Kapral Eino Baskin – Belski Kaarel Karm – Pragi Hugo Laur – Soin Franz Malmsten – Trei Aleksander Mägi – Sass Evi Rauer – Maria Meta Luts – Paula Olev Eskola – Kärt Eve Kivi – Roosi Ervin Abel – hiromant Pastelli Erich Jaansoo – Herbert Olev Tinn – Murkin Aino Talvi – Säinas Lisl Lindau – Fenja Aado Hõimre – Menusk Ilmar Tammur – vend Brjaznikov Johannes Rebane – vend Brjaznikov Anna Tamm – Rääts Arno Suurorg – Tibilkin Inna Taarna – Truude preili Laine Mesikäpp – Berta Ants Jõgi – Kohv Tiiu Olup – Milla Õie Orav – Timka