laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tulemasin

Tulemasin (inglise keeles lighter) ehk välgumihkel on kaasaskantav seade, mille abil on võimalik tekitada leeki. Välgumihkel koosneb plast- või metallanumast, mis on täidetud põleva vedeliku või rõhu all oleva gaasiga. Tänapäeval leidub tulemasinaid, mis tekitavad sädet ränikivi või elektriga. Tulemasina kasutusvaldkond on suur, peamiselt kasutatakse seda esemete süütamiseks, nagu sigaretid, ilutulestik ja küünlad. 1823. aastal leiutas saksa keemik ja Jena ülikooli professor Johann Wolfgang Döbereiner ühe varaseima tulemasina. Välimuselt ei sarnanenud see tänapäeva tulemasinaga. See välgumihkel oli erakordselt populaarne toode, mida müüdi 1820. aastatel väidetavalt üle miljoni ühiku. Keemilise reaktsioonina tootis välgumihkel süttivat vesinikugaasi plaatinast katalüsaatorisse, mis omakorda põhjustas gaasi süttimise ning tulemusena tekkis pidev leek. 1930. aastatel oli kõige levinumaks kütuseelemendiks tulemasinates ligroiin ehk toorbensiin, mida oli võimalik toota naftast. 1930.–1940. aastatel hakati tootma tulemasinaid, mis kasutasid ligroiini asemel butaani. Kõige esimesed butaantulemasinad tootis USA firma Ronson. Leiutaja George G. Blaisdell tutvustas 1933. aastal tulemasinat, millest sai üks maailma edukamaim toode. Ta leiutas esimese Zippo tulemasina, mille disain osutus nii populaarseks, et ka tänapäevased Zippod on enamjaolt säilitanud algse välimuse. BIC tõi 1973. aastal turule uut tüüpi ühekordse kasutusega tulemasina, mille eesmärgiks oli konkureerida sel ajal populaarse, kuid suhteliselt kalli, metallkorpuses Zippoga. BIC ühekordne välgumihkel saavutas suure populaarsuse ja on tänapäevani laialt levinud. Ühekordselt kasutatavad tulemasinad sobisid ideaalselt kiiresti liikuvasse ühiskonda, kuna need ei vajanud korduvtäitmist ning neid oli lihtne ära visata. Välgumihkel Ränikivi "A BRIEF HISTORY OF FLAME: THE STORY OF THE EVERYDAY LIGHTER".Sharrowmills.com. Vaadatud 11.05.2020. Jason Virga (2006)."The Laureate Lighter - A chronological history of the amazing invention". Bugstores.com. Vaadatud 11.05.2020. A Brief History Of The Lighter
Äkkekelk

Äkkekelk oli varem väike laudjalastega kelk, mille abil veeti põllule puust raam- ja pakkäkkeid. Eestis oli mõningal määral kasutusel 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi alguses. Vahel kasutati äkke veoks samasugust adrakelku. Kelgutamine Palgikelk Regi Soome kelk Saan Tõukekelk Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 375
Vickersi kõvadus

Vickersi kõvadus on katseliselt leitav materjali kõvadus, mille määramiseks surutakse materjali teemantpüramiid ning mõõdetakse tekkinud jäljendi diagonaalide pikkused. Meetodi töötasid välja 1921. aastal Robert L. Smith ja George E. Sandland töötades Vickers Ltd- s. Erinevalt teistest kõvaduse määramise meetoditest, saab Vickersi meetodit kasutada väga paljudel erinevatel materjalidel ilma et peaks vahetama seadme otsikut või mõõteskaalat. Silmas tuleb pidada, et mõõdetava materjali paksus oleks vähemalt 2,5 korda suurem jäljendi diameetrist. Kõvaduse leidmiseks kasutatakse järgnevat valemit: H V = F A = F d 2 sin ⁡ a 2 = 0 , 1891 F d 2 {\displaystyle HV={\frac {F}{A}}={\frac {F}{d^{2}}}\sin {\frac {a}{2}}=0,1891{\frac {F}{d^{2}}}} , kus: F - jõud, N; A - jälje pindala, mm²; a - püramiidi tahkude vaheline nurk 136°; d - jälje diagonaal, mm; Vickersi meetodil kõvaduse määramiseks surutakse otsik vastavalt 4,9...980 N (5…100 kgf) või mikrokõvaduse määramisel 0,098...1,96 N (0,001...0,2 kgf) jõuga materjali ning mõõdetakse selle poolt tekitatud jäljendi diagonaalid. Enne jäljendi tekitamist on vajalik pinna mõningane ettevalmistus, et vältida jäljendi moonutusi. Pind peab olema sile ning mikrokõvaduse mõõtmisel ka poleeritud. Saadud süvend mõõdetakse mikroskoobi all mõõteskaala abil. Vickersi meetodil määratud kõvadust tähistatakse lühendiga HV. Selle järele lisatakse jõu suurus, millega mõõtmine läbi viidi. Kui jõu avaldamise aeg erineb tavalisest 10-15 sekundist, lisatakse tähisele ka aeg. Näiteks 771HV10/20 korral: 771 tähistab kõvadust HV tähistab Vickersi meetodit 10 tähistab avaldatud jõu suurust jõukilogrammides 20 tähistab avaldatud jõu kestvust R.L. Smith & G.E. Sandland (1922). "An Accurate Method of Determining the Hardness of Metals, with Particular Reference to Those of a High Degree of Hardness," Proceedings of the Institution of Mechanical Engineers, Vol. I. Lk p 623–641. {{raamatuviide}}: parameetris |lehekülg= on üleliigne tekst (juhend) Gordon England. "Vickers Hardness Test". Vaadatud 11.05.2020. "Vickers hardness test". Vaadatud 11.25.2020. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |vaadatud= (juhend) Priit Kulu, Jakob Kübarsepp, Andres Laansoo, Renno Veinthal (2015). Materjalitehnika I: Tehnomaterjalid. Tallinn: TTÜ kirjastus. Lk 27.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Struers Inc. "VICKERS HARDNESS TESTING". Vaadatud 11.05.2020.
Lõpovets

Lõpovets (ukraina keeles Липовець) on linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis Vinnõtsja rajoonis. Lõpovets asub Vinnõtsjast umbes 42 km idas. Kuni 2020. aastani oli Lõpovets Lõpovetsi rajooni keskus. Lõpovetsi on esmamainitud 1545. aastal. Alevi staatuse sai Lõpovets 1925. aastal ja linnaõigused 2001. aastal. http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=11.05.2020&rf7571=41682 http://lipovec.com.ua/
Goran Trivan

Goran Trivan (serbia keeles Горан Триван; sündinud 1962 Kladovos) on Serbia poliitik, ta on Serbia Sotsialistliku Partei liige. Ta oli 29. juunist 2017 kuni 28. oktoobrini 2020 Serbia keskkonnaminister. Ta on lõpetanud Kladovos keskkooli. Ta on lõpetanud Belgradi ülikooli, kus õppis metsandust. Olles Serbia Sotsialistliku Partei liige, töötas ta Serbia noorsootöö- ja spordiministrina 11. veebruarist kuni 31. juulini 1991. Ta on töötanud riiklikus metsandusettevõttes Srbijašume, kus temast sai hiljem tegevdirektor. Kuna ta oli parteilane, on ta töötanud paljude valdkondade riiklike institutsioonide presidendi ja juhtkomitee liikmena. 2001. aasta novembris, aasta pärast Slobodan Miloševići kukutamist, arreteeriti ta kuriteos süütamise eest kahtlustatuna, mis kahjustas Kladovos asuvat noortelaagrit 6,5 miljoni dinaari eest. Hiljem mõisteti ta õigeks asjade aegumise tõttu. Ta oli Belgradi keskkonnakaitse sekretariaadi juhataja aastatel 2008–2017. 29. juunil 2017 nimetati ta Serbia keskkonnaministriks (Ana Brnabići valitsuses). Sellel ametikohal oli ta kuni 28. oktoobrini 2020. Ta teatas 2017. aasta augustis, et Serbia, kes jääb keskkonnakaitses oluliselt maha teistest Euroopa riikidest, vajab keskkonnavaldkonna korrastamiseks 15 miljardit eurot investeeringuid. Samuti on ta öelnud, et tema ministeerium keskendub projektidele (seega ELi fondidest ja välisinvesteeringutest rohkem raha teenimisele), prügilate paremale haldamisele ning kahjulike gaaside ja ekskrementide kontrollile. 2017. aasta augusti lõpus teatas Trivan, et esiteks on vaja investeerida umbes 5 miljardit eurot reoveepuhastitesse. Samuti on ta kritiseerinud veeressursside müüki välismaistele ettevõtetele viimase kümnendi jooksul, öeldes, et selliste meetmete pikaajalisi arusaamatuid tagajärgi on meil veel näha.
Clannad

Clannad on iiri folkroki ansambel, mis loodi 1970. aastal Iirimaal Donegalis. Moya Brennan Ciaran Brennan Noel Duggan Pol Brennan Padraig Duggan (1970-2018)
Tagajõe

Tagajõe on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tudulinna valda. Asub Tagajõe kaldal. Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 12 inimest. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 22.02.2018. Statistikaameti andmebaas
Kuninglik Adelaide'i haigla

Kuninglik Adelaide'i haigla on modernistlik haiglakompleks, mida ehitatakse Austraalia lõunaosas paiknevas Adelaide'i linnas, mis saab olema kõige suurem haigla kompleks terve Austraalia peale. Adelaide'i haigla rajati 1840. aastal ning oli juba siis haiglasüsteemina väga kvaliteetse abi ja tehnoloogiaga. 1840 aastal ehitatud haiglat laiendati korduvalt, kuid kui haigla krunt sai täis ehitatud, otsustati haigla tarvis rajada uus haiglakompleks, kus oleks uued palatid, kõrgtehnoloogilised masinad ning võimalus rohelisele infrastukruurile. Kuninglik Adelaide’i haigla on senini kõige suurema infrastruktuuriga projekt. Peahoonel on 11 korrust ning selle pindala on 27 000 ruutmeetrit. Iga palat disainitakse nii, et need saaksid võimalikult palju looduslikku valgust ning ligipääs looduslikele rõdudele ja aedadele. Ligipääs sellistele võimalustele aitab kiirendada taastumist ning tunda emotsionaalselt paremini. Samuti on suunatud ehitusdisain sellele, et haigla stiil ja võimalused oleksid võimalikult patsientidele suunatud ning mugavad. Inimeste eest hoolt kandmine ongi selles haiglas kõrgema kvaliteediga. Haigla osakond suudab iga aasta hoolt kanda 24 000 patsiendi eest. Haiglas on 800 voodit, 40 operatsiooni tuba, intelligentne infotehnoloogiasüsteem ning automaatselt juhitavate sõidukite park ning 700 üksikpalatit mis on patsiendi suunitlusega, privaatsed ning kõikide mugavustega, vältimaks liigset kokkupuudet teiste haigetega. Haiglasse plaanitakse rajada ka restoran, kohvikud, pank, postkontor, jõusaal ja rohelised siseaiad, mis aitavad patsientidel kiiremini taastuda. Hansen Yuncken (2020). "NEW ROYAL ADELAIDE HOSPITAL". Vaadatud 10.05.2020. Aurecon Group Brand Pty. Ltd. (220). "New Royal Adelaide Hospital, Australia". Aurecon. Vaadatud 15.05.2020. Verdict Media Limited (2020). "New Royal Adelaide Hospital (NRAH)". Design build Network. Vaadatud 10.05.2020.
Astrid (Belglaste kuninganna)

Astrid (17. november 1905 Stockholm – 29. august 1935 Küssnacht, Šveits) oli Belgia kuninganna (Léopold III abikaasa) 23. veebruarist 1934 kuni surmani.
Palgikelk

Palgikelk (murdes ka palgikölk, Hiiumaal palgilits) oli varem väike päraregi, millele reega palgiveol toetusid palkide ladvaotsad. Palgikelk seoti ristamisi köitega ree taha ning ta võimaldas palgiotste hoidmisega paigutada reele suuremat koormat. Eestis võeti selline kelk kasutusele 19. sajandi lõpul, kui metsaveod suurenesid, varem lohises palgi ots ree järel maas. Palgikelk oli 1 kuni 3 paari kodaratega ning sarnanes kujult vastava paikkonna regedega. Reele ja tihti ka palgikelgule kinnitati palkide aluseks püstpulga ümber pöörduv palgipakk. Tühjalt sõites tõsteti palgikelk ree peale. Vastlapäeval kasutati liulaskmiseks regede kõrval sageli ka palgikelke. Kelgutamine Regi Soome kelk Saan Tõukekelk Äkkekelk Eesti keele seletav sõnaraamat [1] vaadatud 09.05.2020 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 200 Palgikelk, Mõniste Talurahvamuuseum
Mohõliv-Podilskõi

Mohõliv-Podilskõi (ukraina Могилів-Подільський, vene Могилёв-Подольский) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis, Mohõliv-Podilskõi rajooni halduskeskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu). Mohõliv-Podilskõi asub Dnestri vasakul kaldal, Moldova piiri ääres, Vinnõtsjast umbes 100 km lõunaedelas. Asula on rajatud 1595. aastal, linnaõigused sai 1796. aastal. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mohõliv-Podilskõi elanikest ukrainlasi 92,27%, venelasi 5,32%, juute 1,07%, moldaavlasi 0,57%, valgevenelasi 0,22%, armeenlasi 0,09%, poolakaid 0,07%, asereid 0,06% ja tatarlasi 0,05%. Могилів-Подільський. Костел Відвідання Єлизавети Пресвятою Дівою Марією Костелы и каплицы Украины Національний склад міст Datatowel.in.ua
Johann Daniel Titius

Johann Daniel Titius (õieti Tietz; 2. jaanuar 1729 Konitz, Preisimaa – 11. detsember 1796 Wittenberg) oli saksa astronoom, füüsik ja bioloog. Aastal 1752 lõpetas ta magistrikraadiga Leipzigi ülikooli. Temast sai Wittenbergi ülikooli õppejõud (professor). Alates 1756. aastast oli ta matemaatikaprofessor ja alates 1761. aastast ka füüsikaprofessor. Ta tõlkis inglise, prantsuse ja ladina keelest. Ta on tuntud eelkõige selle järgi, et ta 1766 sõnastas Titiuse-Bode seaduse ning ennustas selle põhjal, et Päikesest 2,8 astronoomilise ühiku kaugusel on taevakeha. Ta arvas, et see taevakeha on kindlasti väike, võib-olla mitte suurem kui mõni Marsi kaaslane. Hiljem väitis Johann Elert Bode, et tegemist on planeedisarnase taevakehaga. Hiljem leiti Ceres, mis tunnistati otsitud taevakehaks. Titiuse auks on nimetatud asteroid 1998 Titius ja Titiuse kraater Kuul. Titius laskis ehitada Wittenbergi piksevarda, mille kohta on Berthold Auerbach kirjutanud jutustuse "Der Blitzschlosser von Wittenberg" ja mida on joonistustel kujutanud Adolph von Menzel. Titius elas Wittenbergis Collegienstraße 76. Tal oli poeg, anatoom ja botaanik Salomon Constantin Titius.
Znamjanka

Znamjanka (ukraina Знам'янка) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Kirovohradi oblastis, Znamjanka linnavalla keskus. Linn asub 38 km oblasti keskusest Kropõvnõtskõist kirdes. Asula tekkis 1869. aastal ehitama hakatud Odessa-Harkivi vahelise raudtee äärde. See hakkas kiiresti arenema rongiliikluse avamise järel 1873. aastal. 1930. aastal sai Znamjanka aleviks ja 1938. aastal linnaks. 2020. aastani oli see Znamjanka rajooni keskus. 1989. aastal oli linna elanike arv 33 828. http://pop-stat.mashke.org/ukraine-cities.htm  Znamjanka – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis http://zn-rada.at.ua/
Manzanares (Hispaania jõgi)

Manzanares on Hispaania keskosas kulgev jõgi. See lähtub Sierra de Guadarrama mäestikust, läbib pealinna Madridi ja lõpuks suubub Jarama jõkke, mis on omakorda Taguse lisajõgi.
Hmilnõk

Hmilnõk (ukraina Хмільник, vene Хмельник) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis, Hmilnõki rajooni halduskeskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu). Hmilnõk asub Lõuna-Bugi jõe ääres, Vinnõtsjast umbes 53 km loodes. Hmilnõk on balneoloogiline kuurort, seal asuvad radooni sisaldavad mineraalveeallikad. Hmilnõki on esmamainitud 1362. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1448. aastal. Aastatel 1672–1699 oli Hmilnõk Osmanite riigi võimu all, seejärel läks tagasi Poolale. Teise Poola jagamise tagajärjel läks linn 1793. aastal Venemaa Keisririigi koosseisu. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hmilnõki elanikest ukrainlasi 95,31%, venelasi 2,94%, poolakaid 1,00%, valgevenelasi 0,21%, juute 0,18%, moldaavlasi 0,07% ja armeenlasi 0,06%. Історія міста Офіційний веб-сайт міста Хмільника Національний склад міст Datatowel.in.ua
Illintsi

Illintsi (ukraina Іллінці) on linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis, Illintsi rajooni keskus. Illintsi asub Vinnõtsjast umbes 55 km kagus Sobi jõe ääres. Asulat on esmamainitud 1545. aastal. 1757. aastal sai linnaks Magdeburgi õiguse alusel. Alevi staatuse sai Illintsi 1925. aastal ja linnaks 1986. aastal. Linna lähedal asub umbes 400 miljoni aasta vanune Illintsi meteoriidikraater. Lähim raudteejaam on Lõpovetsis 16 km kaugusel. http://illintsi.org.ua/uk/home/
Tultšõn

Tultšõn (ukraina Тульчин) on linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis, Tultšõni rajooni halduskeskus. Tultšõn asub Vinnõtsjast umbes 68 km lõunakagus. Tultšõnit on esmamainitud 1607. aastal. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tultšõni elanikest ukrainlasi 92,79%, venelasi 5,06%, juute 0,85%, moldaavlasi 0,25%, armeenlasi 0,19%, valgevenelasi 0,19%, valgevenelased 0,17%, poolakaid 0,15%, mustlasi 0,15% ja asereid 0,08%. Тульчин 7 чудес України Національний склад міст Datatowel.in.ua
Davith Tonojan

Davith Tonojan (armeenia keeles Դավիթ Էդգարի Տոնոյան; sündinud 27. detsembril 1967 Ust-Kamenogorskis) on Armeenia poliitik. Ta oli 10. maist 2018 kuni 20. novembrini 2020 Armeenia kaitseminister. Ta on sündinud 1967. aastal Ust-Kamenogorskis (praegu Öskemen, Ida-Kasahstani oblasti keskus). Aastal 1984 asus ta õppima Jerevani Riikliku Ülikooli, mille lõpetas aastal 1991 geoloogina. Aastatel 1986–1988 teenis ta Nõukogude armees Taga-Kaukaasia sõjaväeringkonnas. Aastal 1997 lõpetas ta Venemaa Föderatsiooni Kaitseministeeriumi juures asuva Sõjalis-Diplomaatilise Akadeemia. Ta teenis sõjaväes (Nõukogude armees) aastatel 1986–1988. 1992. aastal asus ta tööle Armeenia siseministeeriumis, kuni 1994. aastani oli ta organiseeritud kuritegevuse vastase võitluse peadirektoraadi töötaja. Alates 1994. aastast – Armeenia Vabariigi kaitseministeeriumi sõjaväepolitseiosakonna juhataja. 1997. aastal liitus ta kaitseministeeriumi relvajõudude direktoraadiga. Auastmelt reservpolkovnik (2000). Aastatel 1998–2004 oli ta erinevatel ametikohtadel NATO operatsioonide juhtimisel. Aastatel 2004–2007 oli ta Armeenia relvajõudude esindaja NATO-s. Aastail 2007–2008 – kaitseministeeriumi rahvusvahelise sõjalise koostöö ja kaitseprogrammide osakonna juhataja. Aastatel 2008–2010 – kaitseministeeriumi kaitsepoliitika osakonna juhataja. 2. oktoobril 2010 sai ta kaitseministri esimeseks asetäitjaks. 6. veebruarist 2017 kuni 10. maini 2018 oli ta Armeenia eriolukordade minister. 10. maist 2018 kuni 20. novembrini 2020 oli ta Armeenia kaitseminister. Ta on käinud korduvalt Mägi-Karabahhi Vabariigis. Ta on abielus ja tal on kaks last. Tal on meistersportlase järk judos. Ta valdab vene, inglise ja prantsuse keelt. Usutunnistuse poolest on ta Armeenia Apostliku Kiriku liige. Davith Tonojan Armeenia valitsuse kodulehel (vene keeles) Davith Tonojan Armeenia kaitseministeeriumi kodulehel (vene keeles)
Nõelakoda

Nõelakoda (Hiiumaal ka nöölakoda või nöölago) oli tupp õmblusnõelte kaasaskandmiseks vööl. Seda kanti rahvarõivaste juurde kuuluval vaskvööl rippuva nahkrihmakese otsas, mis oli enamasti palmitsetud. Nõelakoda oli 7–15 cm pikkune ning ümara või lapiku kujuga punasest kalevist padjake, tema ülaosa oli kaetud üles-alla liigutatava vaskkapsliga. Leina või paastu ajal oli nõelakoja padjake sinist värvi. Nõelakoda tundsid paljud Euroopa, Aasia ja Ameerika põhjaosas elavad rahvad. Eestis kasutati seda viimati 19. sajandi keskpaiku Saare- ja Hiiumaal. kirikindad nõelakindad õmblemine õmblus Eesti keele seletav sõnaraamat vaadatud 09.05.2020 Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 128 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 185 Nõelakoda, Eesti Rahva Muuseum
Luis Alberto Lacalle

Luis Alberto Lacalle (sündinud 13. juulil 1941 Montevideos) on Uruguay jurist ja poliitik, ta on Rahvuspartei liige. Ta oli 1. märtsist 1990 kuni 1. märtsini 1995 Uruguay president. Ta astus 17-aastaselt Rahvuspartei liikmeks. 1961. aastast oli ta ajalehte Clarín ajakirjanik. 1964. aastal lõpetas ta Montevideos ülikooli Universidad de la República ühiskonnateaduste ja õigusteaduse alal. Pärast 27. juuni 1973. aasta riigipööret arreteeriti ta mõneks nädalaks. Ta osales ka salajases sõjaväehunta vastases liikumises ja teda üritati mõrvata 1978. aastal talle saadetud mürgitatud veinipudeli abil. Kui demokraatia 1984. aastal taastati, valiti ta senatisse (Uruguay parlamendi ülemkotta), kus ta valiti senati asepresidendiks. 1989. aastal kandideeris ta oma fraktsiooni Herrerism kaudu presidendiks koos asepresidendi kandidaadi Gonzalo Aguirre'iga. Nad võitsidki valimised ja 1. märtsist 1990 kuni 1. märtsini 1995 oli ta Uruguay president. Ametisse astudes saatis Lacalle parlamendile maksureformi seaduse eelnõu, mis võeti viivitamatult vastu Colorado partei toel. Käibemaks tõsteti 21%-lt 22%-le, suurendati tulumaksu ja loodi veel mõned maksud. Oma valitsusajal julgustas ta vabaturuprogrammi, osales Brady võlakirjade kavas välisvõlakohustuste leevendamiseks ning oli Mercosuri kaasasutaja koos Paraguay, Brasiilia ja Argentina presidentidega, mis jõustus koos 2007. aasta detsembris. Asuncióni leping 1991. aastal. 1992. aastal sai tema majandusreformide toetamine tugeva löögi, kui tema üks olulisemaid algatusi, Uruguay riigiettevõtete erastamise kava lükati rahvahääletusel tagasi. 1994. aasta riiklikel valimistel valis ta herrerismi fraktsiooni presidendikandidaadiks oma siseministri Juan Andrés Ramíreze. Rahvuspartei kaotas kitsalt Colorado partei valimised. Mitmete tema valitsuses osalenud silmapaistvate poliitikute hulgas on Héctor Gros Espiell, Sergio Abreu, Juan Andrés Ramírez, Carlos Cat ja Ignacio de Posadas. 1999. aastal võitis ta oma partei valimistel Juan Andrés Ramírezt (kes oli lõhenenud herrerismist) ja teisi kandidaate ning kandideeris taas presidendiks. Tema valitsuses kahjustasid aga rida süüdistusi korruptsioonis tema valitsuses. Viimane löök oli Ramíreze lahkumine aktiivsest poliitikast pärast esmatasandi kaotamist ja ta tuli üldvalimistel 22,3% häältega kolmandale kohale. Lacalle kandideeris 2004. aasta valimistel taas presidendiks, kuid teiste parteide juhid olid kogunenud ühe vastaskandidaadi Jorge Larrañaga ümber, kes alistas ta esmastel aladel 2:1. 2009. aastal kandideeris ta uuesti presidendiks, lüües seekord juunis valimiste esimeses voorus Jorge Larrañagat. Esimeses voorus valimisi võites sai temast partei juhatuse esimees. Ta kaotas novembris alanud eelvalimistel José Mujicale presidendivalimised. Lacalle on Madridi klubi liige. Ta on ka Jeruusalemma tippkohtumise avalike suhete komisjoni juhatuse liige. Ta on abielus María Julia Pou Brito del Pinoga (sündinud 1946), neil on kolm last. Poeg Luis Alberto Lacalle Pou on praegune Uruguay president. Tema emapoolne vanaisa Luis Alberto de Herrera oli Uruguay poliitik.
Pildiretk

Pildiretk ehk fotoretk või fotojaht on jalutuskäik, väljasõit või ekspeditsioon, mille raames sihipäraselt pildistatakse eelnevalt kokkulepitud nähtusi, objekte või piirkonda. Pildiretk võib toimuda spontaanselt või kokkulepitult mõne muu ürituse või tegevuse osana või siis olla spetsiaalselt korraldatud ning juhendatud, et fotograafia vahendite abil midagi dokumenteerida, arendada oma pildistamisoskust või saada kollegiaalset tagasisidet teistelt piltnikelt jmt. Pildiretki korraldavad õppe- ja teadusasutused, mäluasutused oma pildikogude täiendamiseks, fotoklubid, loodusklubid jt ühendused, aga ka tuntud fotograafid, et jagada oma erialast kogemust, sealjuures võib pildiretk olla õppetöö osa kunstiõppeasutuses. Pildiretki korraldatakse ka reisidena, aga ka massiüritusena, kus on inimesed kutsutud üles minema iseseisvalt või kaaslastega midagi pildistama, viimaste puhul on retkel sageli fotograafia eesmärgid ühendatud tervisepordi, teatud turismipiirkondade, matkaradade või vaba aja veetmise viiside populariseerimise jmt eesmärkidega. Pildiretk võib seisneda ka refotograafias, kus pildistatakse üle objekte või maastikke ajaloolistelt fotodelt. Eestis on selliseid pildiretki korraldanud Ajapaik. Eesti esimene filmitegija ja fotodokumentalist Johannes Pääsuke käis pildistamisretkedel Eesti Rahva Muuseumi jaoks juba 20. sajandi alguses. Vikipeedia pildiretkede käigus tehakse pilte, et täiendada entsüklopeedias kasutatavate illustratsioonide valikut. Fotod laaditakse üles Wikimedia pildipanka Wikimedia Commons ning avaldatakse seal vabakasutuslitsentsiga kõigile kasutamiseks. Loodusfotograafia Teadusfotograafia Fotodokumentalistika Arbo Rae. "Maastikufotode meistriklass". PhotoPointi fotokursus. Vaadatud 13. mai 2020. Ragnis Pärnmets (10. oktoober 2018). "PHOTOGRAPHY TRIP to Hiiumaa and OVERNIGHT in the cabin". Ragnis Pärnmetsa Youtube'i kanal. Vaadatud 13. mai 2020. {{netiviide}}: eiran teksti "Hiiumaa pildiretk ja ööbimine metsaonnis" (juhend) Arbo Rae. "Fotokoolitused ja -töötoad". Arbo Rae veebisait. Vaadatud 13. mai 2020. "Keila ülepildistamisõhtupoolik". Ajapaiga Facebooki leht. 2. juuni 2015. Vaadatud 13. mail 2020. Oskar Kask (2018). "Päevapiltnik Öömann" (PDF). Tallinna Linnamuuseum. Vaadatud 13. mai 2020.