laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
XII üldtantsupidu

XII üldtantsupidu oli üldtantsupidu, mis toimus Komsomoli-nimelisel staadionil 3.–5. juulil 1981. Pidu kandis ametlikku nime "ENSV 1981. aasta rahvatantsupidu". Ühtekokku toimus viis etendust. Tantsupidu pidi harjumuspärast rütmi järgides toimuma 1980. aastal, kuid seoses olümpiaregati toimumisega otsustati lükata tantsupidu järgmisele aastale. Edasilükkamise põhjustena on välja toodud seda, et kardeti liiga suurte masside saabumist olümpialinna, mis võis häirida olümpiaregati korraldust. Ka nõudnuks mitme suurürituse korraldamine ühe suve jooksul ülemääraseid pingutusi. Peol osales 44 lasterühma, 91 naisrühma, 65 B-rühma, 64 C-rühma, 14 rahvatantsuansamblit, 400 rahvapillimängijat, 215 viiuldajat, 800 võimlejat ja 11 külalisansamblit. Kokku osales tantsupeol 7006 esinejat. Pealavastaja – Heino Aassalu Peakorraldaja-üldjuht – Ilmar Moss A-rühmade üldjuht – Henn Tiivel B-rühmade üldjuht – Naima Ebrok C-segarühmade üldjuht – Ilma Adamson Lasterühmade üldjuht – Niina Raadik Naisrühmade üldjuht – Nelli Uustalu Vene rühmade üldjuht – Suren Arutjunjan Võimlemisrühmade üldjuht – Liia Palmse Muusika üldjuht – Leho Muldre Rahvamuusikaorkestrite üldjuht – Uno Veenre Muusikaline kujundus – Leho Muldre, Asta Kuivjõgi Kunstiline kujundus – Kustav-Agu Püüman Helirežissöör – Hans Brümmel 3. juuli kell 20 – I etendus 4. juuli kell 14 – II etendus 4. juuli kell 20 – III etendus 5. juuli kell 13 – IV etendus 5. juuli kell 19 – V etendus XII üldtantsupidu. Eesti laulu- ja tantsupeo SA koduleht. Vaadatud 30.12.2012 75 aastat Eesti tantsupidusid, lk 166 75 aastat Eesti tantsupidusid, lk 173 75 aastat Eesti tantsupidusid. Koostajad Lille-Astra Arraste, Ilma Adamson, Anneli Ammas, Ülle Feršel, Kadri Tiis, Juris Žigurs ja Kadri Valner. Kirjastus Varrak, Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Selts. Tallinn 2009
Mustajõgi

Mustajõgi (ka Kirjaku peakraav, Tamme peakraav) on Viru alamvesikonda kuuluv jõgi Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas ja Narva-Jõesuu linnas. Jõgi saab alguse Kurtna järvestiku Peen-Kirjakjärvest ja on Narva jõe vasakpoolne lisajõgi (suubub Narva veehoidlasse). Mustajõe pikkus on 32,6 km, jõgikond on Narva jõe vasakkalda suurim – 399,9 km². Mustajõkke juhitakse põlevkivikarjääride valgvett ja sealt saab tööstusvett Eesti elektrijaam. Mustajõgi keskkonnaportaalis
Serinchamps

Serinchamps on prantsuskeelne osavald ja asula Belgias Namuri provintsis Ciney vallas. Kuni ühendamiseni Ciney vallaga 1977. aastal oli Serinchamps omaette vald. Serinchamps asub 26,5 km kaugusel Dinantist ja 10,5 km kaugusel Rochefortist. Osavallas paiknevad veel järgmised asulad: Haversin, Haid ja Les Basses. Haversin Haversin Haversini loss (17. sajand)
Umbusi raba

Umbusi raba (ka Põltsamaa raba, Ruupa raba) on raba Jõgeva maakonna edelaosas Põltsamaa vallas. Raba on üks Umbusi soostiku soodest. EE 12. köide, 2003: 623. Umbusi raba keskkonnaregistris
Maret (ajakiri)

Maret oli eestikeelne ajakiri, mis ilmus aastatel 1935–1940 ja 2013–2015. Ajakiri ilmus Tartus kirjastuselt "Maret", mille omanikeks olid Verner Kask ja Richard Puusepp. Ajakirjas leidsid kajastamist moe-, kirjandus-, filmi-, spordi-, majapidamis- ja käsitööteemad. Maret oli üsna mitmekülgne, aga samas ka kaasaegne, selle analooge võis leida nii Rootsist kui ka Soomest. Inimesed said suhteliselt heade piltide, õpetuste ja lõikelehtede järgi oma kodu kujundada. Maretis avaldati ka moodsaid romaane, mida üsna kiiresti tõlgiti, filminäitlejate pilte ja moekülgi. Teatud mõttes oli Maret ka seltskonnaajakiri. Näiteks oli rubriigi “Meie kodude väikesi käskijaid” jaoks pildistatud tuntud inimeste järeltulijaid. Tundus, et see lähenemine toonasele lugejale sobis. Naiste- ja koduajakiri Maret jõudis ilmuda viis aastat (1935–1940) ning oli oma mitmevärvitrüki, järjejutuna ilmunud romaanide, põnevate kultuurilugude ja rohkete praktiliste nõuannetega tolle aja populaarseim meelelahutuslik naiste- ja koduajakiri, mille trükiarv oli 1939. aastal koguni 37 000 eksemplari. Kirjastus Fookus Meedia alustas ajakirja Maret kirjastamist veebruaris 2013. Ajakirja esimese numbri tiraaž oli 27 500 eksemplari. Kirjastus tutvustas ajakirja inspireeriva koduajakirjana inimestele, kellele meeldib oma kätega asju teha. Ajakiri jagas nippe ja ideid kodu-, köögi-, aia- ja käsitööteemadel. 2015. aasta juulis lõpetati ajakirja Maret kui iseseisva väljaande ilmumine ja augustist liideti ajakiri ajakirjaga Nipiraamat. Eesti Naine "80 aastat filmiajakirju Eestis". Sirp. 29.09.2006. Vaadatud 05.09.2017. Ilona Martson: Naisteajakirjade kirevad esiaastad, Eesti Päevaleht, 28. august 2003 Tiia Kõnnussaar, juhendaja Peeter Vihalemm: Eesti pere- ja koduajakirjad ning nende lugejad, magistritöö, Tartu 2007 "Fookusreklaam - Maret". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. märts 2017. Ajakirja Maret tutvustus kirjastaja kodulehel
Auderghem

Auderghem (ka Oudergem, hollandi hääldus: [ˈɔudərˌʝɛm]) on üks üheksateistkümnest Belgia Brüsseli piirkonna vallast. Nagu ka ülejäänud Brüsseli vallad, on ka Auderghem ametlikult kakskeelne, hollandi- ja prantsuskeelne.  Prantsusmaa – Choisy-le-Roi  Prantsusmaa – Vallauris  Kreeka – Patmos Bevolking per gemeente op 1 januari 2020  Auderghem – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht
Héctor Méndez

Héctor Eugene Méndez (1. august 1897 – 13. detsember 1977) oli Argentina poksija. Méndez sai kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Jean Delarge'ile (Belgia). Méndez oli 1928. aasta Amsterdami olümpiamängudel Argentina koondise kapten ja avatseremoonia lipukandja, kuid ise ta ei võistelnud. Ta on olnud läbi aegade ainuke poksija, kes on olnud avatseremoonial Argentina delegatsiooni lipukandja. 8. suveolümpiamängude poksivõistlus. Pariis 1924. Tulemused inglise keeles Héctor Méndez veebisaidil Olympedia (inglise)
Syväri

Syväri on järv Soomes. Ta asub Kuopio linna (varem Nilsiä linna) ja Lapinlahti valla alal. Järve pikkus on 33–35 km ja laius 10 km. Rannajoone pikkus on 460,3 km.
Serpentiin (mineraal)

Serpentiin on magneesiumi ja rauda sisaldavatest sekundaarsetest silikaatsetest mineraalidest koosnev mineraalirühm. Serpentiinid kuuluvad kivimit moodustavate mineraalide hulka. Nende keemiline valem on Mg3Si2O5(OH)4. Magneesium võib teatud määral asenduda nikli või rauaga ja räni alumiiniumiga. Serpentiin on alati sekundaarne. See tähendab seda, et ta on tekkinud mõnest teisest mineraalist, näiteks oliviinist või pürokseenist nende hüdrotermaalse muutumise käigus. Seda protsessi nimetatakse serpentiinistumiseks. Esinevad nii tard- kui ka moondekivimite koosseisus. Serpentiinistuvad enamasti ultraaluselised kivimid (näiteks peridotiit), sest nad sisaldavad rohkelt oliviini. Tugevalt serpentiinistunud kivimit nimetatakse serpentiniidiks. Tähtsamad serpentiinid on krüsotiil, lizardiit ja antigoriit. Krüsotiil on neist tuntuim ja tihti räägitaksegi krüsotiilist kui serpentiinist, ehkki see pole päris korrektne. Krüsotiil on ka tähtsaim asbestide hulka kuuluv mineraal. Serpentiinidel on rasva- või siidiläige. Katsumisel meenutab kiudja krüsotiili libe pind pisut seepi. Serpentiinid esinevad kas massiivsete, teraliste või kiudjate agregaatidena. Värvuselt on serpentiinid rohekad, kollakasrohelised või rohekashallid. Serpentiini erikaal on 2,5–2,6; kõvadus 2,5–5, enamasti 4. Antigoriidil on täiuslik lõhenevus, kuid krüsotiilil lõhenevus puudub. Krüsotiil on tähtis maavara, sest üle 90% tööstuslikult toodetavast asbestist koosneb krüsotiilikiududest. Tähtsamad leiukohad on Uurali mäestik Venemaal ja Québeci provints Kanadas. Venemaalt tuleb üle poole kogu maailma krüsotiilist. Kolmas tähtis krüsotiilitootja on Lõuna-Aafrika Vabariik. Kõige laiemalt kasutatav serpentiin on krüsotiil. Krüsotiil on tulekindluse ja halva soojusjuhtivuse tõttu hea isolatsioonimaterjal. Vastupidi üldlevinud arvamusele kujutab krüsotiilne asbest tervisele minimaalset ohtu. Ohtlikumad asbestide hulka kuuluvad mineraalid on ribekiidi erim krokidoliit ja grüneriidi erim amosiit, mis mõlemad kuuluvad amfiboolide hulka. Et kogu maailma asbestist ligikaudu 95% valmistatakse just krüsotiilist, on ka hirm asbesti ees tugevasti liialdatud. Asbest
Uncyclopedia

Uncyclopedia ehk Ebatsüklopeedia on Vikipeedia paroodia. See on üles ehitatud sarnaselt Vikipeediaga, kuid artiklite sisu on valdavalt absurdne, naljakas ja kaugel informatiivsusest. Sait loodi 2005. aasta jaanuaris ja augustis oli seal ligi 10 000 artiklit. 2015. aasta märtsis oli eestikeelses Ebatsüklopeedias 98 artiklit. Ingliskeelse Uncyclopedia nimetus on sõnademäng: sõnas encyclopedia on algus en- asendatud eesliitega un- ('mitte-'). Analoogilisi absurdientsüklopeediaid on veel paljudes keeltes erinevate nimetustega. Need kõik on ühendatud ühisprojektiga Uncyclomedia Foundation. Et tegemist pole tõsise entsüklopeediaga, muutuvad sealsed artiklid alalõpmata. Mõned naljad püsivad muidugi kauem, kuid paljusid artikleid muudetakse ja värskendatakse pidevalt. Hoolimata absurdsusest ei ole Uncyclopedia artiklid labased ega kedagi solvavad. Isegi tundlikke teemasid käsitletakse huumoriga. Administraatorid hoiavad artiklitel silma peal ja lauslollused siiski kustutatakse. Autoritel soovitatakse olla naljakas, kuid mitte nõme. Nii nagu vikipeediadki, kannatab ka Uncyclopedia aeg-ajalt ja kohati vandalismi all. Artikkel Eestist oli Uncyclopedia esilehel 26. augustil 2005 ja sel ajal oli see kogu selle saidi vaadatavuselt kaheksas artikkel. Lõbusalt ja naljaga pooleks käsitletakse ka uskumusi ja religioone. Kristlus on näiteks "armastuse religioon, mis põhineb jumala piinamisel ja jõhkral tapmisel". Kristlased on "kannibalid, kes usuvad, et söövad jumala ihu ja joovad tema verd". Jne. Palju nalju tehakse ka kategooriate, linkide, ümbersuunamiste jm vikipeediliste vahenditega. Artiklite arutelud on siiski enamasti asjalikud. Kõigi Uncyclopediate ja Uncyclopedia sõsarprojektide loetelu Ingliskeelne Uncyclopedia Eestikeelse Ebatsüklopeedia esileht
Koekelberg

Koekelberg (hollandi hääldus: [ˈkukəlˌbɛrç]) on üks üheksateistkümnest Belgia Brüsseli piirkonna vallast. Nagu ka ülejäänud Brüsseli vallad, on ka Koekelberg ametlikult kakskeelne, hollandi- ja prantsuskeelne. Koekelbergi on esmamainitud 13. sajandi keskpaiku. 1841. aastal sai Koekelberg valla õigused. Elisabethi park Elisabethi park "Püha südame" basiilika (1905–1969) Basiilika Basiilika Basiilika interjöör Basiilika Bevolking per gemeente op 1 januari 2020  Koekelberg – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (prantsuse ja hollandi keeles)
Evere

Evere (prantsuse [evɛɹ], hollandi hääldus: ['eːvərə]) on üks üheksateistkümnest Belgia Brüsseli piirkonna vallast. Sarnaselt ülejäänud Brüsseli valdadega on ka Evere ametlikult kakskeelne, hollandi- ja prantsuskeelne. 1927. aastal maandus pärast vahemaandumiseta lendu New Yorgist Pariisi Evere lennuväljale Charles Lindbergh. Everes asub üks NATO peakortereist, millest osa jääb Hareni (Brüsseli osavald) territooriumile.  Benin – Lokossa Bevolking per gemeente op 1 januari 2020  Evere – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (prantsuse ja hollandi keeles)
XIII üldtantsupidu

XIII tantsupidu toimus Tallinnas Komsomoli-nimelisel staadionil 19.–21. juulil 1985. Kandis ametlikult nime "Eesti NSV 1985. aasta rahvatantsupidu". Ühtekokku toimus neli etendust. 1985. aasta peol sai viimast korda täies hiilguses näha nõukogude aja sümboleid. Tribüüni kohal asetses Lenini portree, peo avakujundiks oli üle väljaku eesti tantsijate vahelt tõrvikutega marssinud 15 liiduvabariigi rahvariideis noored. Tantsijad kandsid punaseid linikuid, muutes väljaku punaseks pannooks, millest moodustusid üksteise järel sõnad "VÕIT" ja "ENSV" ning numbrid 40 (meenutamaks 40 aasta möödumist Teisest maailmasõjast) ja 45 (45 aastat nõukogude võimu kehtestamisest Eestis). Tantsupeol osales 8273 tantsijat ja saatjat. Lisaks Eesti tantsijatele osales peol 250 tantsijat teistest riikidest. Pealavastaja-kunstiline juht – Heino Aassalu Üldjuht – Ilmar Moss Üldjuht-korraldaja – Juris Žigurs A-segarühmade üldjuht – Mait Agu B- segarühmade üldjuhid – Lille Arraste, Angela Arraste C-segarühmade üldjuht – Ilma Adamson D-segarühmade üldjuht – Naima Ebrok Naisrühmade üldjuht – Nelli Uustalu Tütarlaste rühmade üldjuht – Ene Jakobson Vene ja külalisrühmade üldjuht – Ljubov Poljakova Lasterühmade üldjuht – Niina Raadik Lasteaedade rühmade üldjuht – Ilmar Tamm Muusika üldjuht – Els Roode Rahvapilliorkestrite üldjuht – Uno Veenre Puhkpilliorkestrite üldjuht – Koit Kirber Helikujundaja – Asta Kuivjõgi Kunstnik – Kustav-Agu Püüman 19. juuli kell 19 – I etendus 20. juuli kell 19 – II etendus 21. juuli kell 11 – III etendus 21. juuli kell 18 – IV etendus 75 aastat Eesti tantsupidusid, lk 181 XIII tantsupidu. Eesti laulu- ja tantsupeo SA koduleht. Vaadatud 30.12.2012 75 aastat Eesti tantsupidusid, lk 191 75 aastat Eesti tantsupidusid. Koostajad Lille-Astra Arraste, Ilma Adamson, Anneli Ammas, Ülle Feršel, Kadri Tiis, Juris Žigurs ja Kadri Valner. Kirjastus Varrak, Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Selts. Tallinn 2009
Antonio Pacenza

Antonio Pacenza (18. jaanuar 1928 Buenos Aires – 7. veebruar 1999) oli Argentina poksija. Pacenza sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Norvel Leele (USA). Pacenza poksis veebruarist 1953 kuni oktoobrini 1955 elukutselisena. Ta pidas kokku 20 kohtumist, millest võitis 15 (neist 4 nokaudiga) ja kaotas 4 (neist 3 nokaudiga) kohtumist ning 1 kohtumine lõppes viigiga. 15. suveolümpiamängude poksivõistlus. Helsingi 1952. Tulemused inglise keeles Antonio Pacenza veebisaidil Olympedia (inglise) Antonio Pacenza veebisaidil BoxRec (inglise)
Ganshoren

Ganshoren (prantsuse [ɡɑ̃soˈʁen], hollandi hääldus: [ˈʝɑnsˌ(ɦ)oːrə(n)]) on üks üheksateistkümnest Belgia Brüsseli piirkonna vallast. Ganshoreni elanikest 80% on prantsuskeelsed. 1870. aastate Ferrarise kaardil on asula märgitud nimega Ganshoren. Bourbonide valitsemisajal oli Ganshoren ühendatud Jettega. Ganshoren ja Jette eraldati iseseisvateks valdadeks 1841. aastal. Riviereni loss (XII sajand)  Rwanda – Rusatira Bevolking per gemeente op 1 januari 2020  Ganshoren – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (prantsuse ja hollandi keeles)
Etterbeek

Etterbeek (prantsuse [ɛtəʁˈbek], hollandi hääldus: [ˈɛtərˌbeːk]) on üks üheksateistkümnest Belgia Brüsseli piirkonna vallast. Sarnaselt ülejäänud Brüsseli valdadega on ka Etterbeek ametlikult kakskeelne, hollandi- ja prantsuskeelne. Kuninglik Kunsti- ja ajaloomuuseum Bevolking per gemeente op 1 januari 2020  Etterbeek – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (prantsuse ja hollandi keeles)
Norman Schwarzkopf

Herbert Norman Schwarzkopf Jr (inglise hääldus: [/ˈʃwɔːrtskɒf/]; 22. august 1934 Trenton, New Jersey – 27. detsember 2012 Tampa, Florida) oli Ameerika Ühendriikide sõjaväelane, kindral. Ta oli Lahesõja ajal koalitsioonivägede juhataja. Schwarzkopf oli USA sõjaväe teenistuses aastatel 1956–1991. 1964 lõpetas ta West Pointi sõjaväeakadeemia. Aastatel 1965–1966 ja 1970–1971 teenis ta Vietnamis, seejärel Alaskal, Washingtoni osariigis ja Saksamaal Mainzis. 1983. aastal osales Schwarzkopf operatsioonis Urgent Fury ehk Grenada okupeerimises. 1988 ülendati ta kindraliks ja sama aasta novembris määrati ta USA keskväejuhatuse (CENTCOM) ülemjuhatajaks. Augustis 1991 läks ta erru ning kirjutas memuaarideraamatu "It Doesn’t Take a Hero", mis ilmus 1992. aastal ja mille avaldamisõiguse eest sai ta 5 miljonit dollarit. Ta pälvis mitu kõrget autasu, nende seas Presidendi vabadusmedali ja Kongressi kuldmedali.
Lembit Raid

Lembit Raid (sündinud 30. juuni 1931 Uue-Võidu vald, Viljandimaa – 19. märts 2021) oli eesti ajaloolane ja arhivaar. Lembit Raid oli talupidaja poeg ja Tiit Raidi isa. Lõpetas 1950 Viljandi 2. Keskkooli ning 1955 TRÜ ajaloo-keeleteaduskonna ajaloo osakonna, kus õppis teise erialana etnograafiat. Ajalookandidaat (1968) väitekirjaga "EKP klerikalismivastane võitlus ja ateistlik kasvatustöö rahvahulkades (1920–1968). 1971 ja 1977 täiendas end Leningradi Ülikoolis. Oli 1955–1960 Nõo Keskkooli õpetaja ja 1958–1960 ka Elva Keskkooli direktor. 1957 EKP liige 1961–1962 parteisekretär Elvas 1963–1965 parteisekretär TRÜ-s 1978 Ajaloodoktor (Kommunistliku Partei Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut) väitekirjaga "Расространение марксистского атеизма и политика коммунистов в отношении религии и церкви в Эстонии". 1965–1970 TRÜ NLKP ajaloo kateedri vanemõpetaja, 1971–1979 dotsent, 1980–1988 professor, 1988–1990 sotsialismi ajaloo kateedri professor, 1990–1991 TÜ sotsioloogia kateedri professor, 1991–1995 filosoofiateaduskonna ajaloo osakonna vanemteadur-professor. On juhendanud aspirante jt teaduskraadi taotlejaid. 1993–1995 Eesti Ajalooarhiivis arhivaar. Varasem uurimistöö käsitles kiriku, religiooni ja ateismi arengut Eestis 20. sajandil, hilisem – aastail 1940–1952 asetleidnud stalinistlikku repressioonipoliitikat, mille keskmes olid EK(b)P Keskkomitee 1950. aasta märtsipleenumi otsused ja nende realiseerimist valgustavad ning Tartu Ülikooli lähiajalugu käsitlevad publikatsioonid. Samuti ilmusid uurimused teaduse ajaloost, arhiivindusest ja kirikuloost, sh Tartu Ülikooli usuteaduskonna arengust. On koostanud selle teaduskonna õppejõudude biograafiad aastaist 1632–1940, tutvustanud publikatsioonides ja konverentsiettekannetes Eesti Ajalooarhiivis säilinud kirikuarhiive ajaloo allikatena. Toimetanud TÜ teadustööde kogumikke, sh leksikoloogilisi. Üle 80 teadustrükise ja 150 õppemetoodilise või aimetrükise. Vabamõtlejate ringidest massilise ateismini. Tallinn 1978 Kas peremees või käsualune. Parteiarhiivi materjalidest. // Kleio 5/6 (1992) 8 (1994) 12 (1995) Vaevatee. Tartu Ülikool kommunistlikus parteipoliitikas aastail 1940–1965. Tartu 1995 Tartu Ülikooli usuteaduskond 1932–1940. Tartu 1995 ETBL I ja II (teoloogide elulood) Tema vend Kaljo Raid (1918–1995) oli Kohila Baptistikoguduse pastor. Tema poeg Tiit Raid on ihtüoloog. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu 1987. Lk 466 Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri). Lk 141–142 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Haud Tartu Vana-Jaani kalmistul Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Liilia Raid

Liilia Raid (26. november 1934 Väätsa vald Järvamaa – 18. jaanuar 2019) oli eesti metsateadlane. Liilia Raid oli talupidaja tütar. Lõpetas 1952 Türi 1. Keskkooli, 1958 EPA ja 1965 Eesti Teaduste Akadeemia aspirantuuri; bioloogiakandidaat (1969, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Edaafilised tingimused pohla ja mustika kasvukohatüübis". Oli 1958–59 Otepää metskonna metsakultuuride meister, 1959–63 Eesti Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudi vaneminsener, 1965–68 EPA maaviljeluse kateedri vanemteadur, 1968–69 Metsanduse Teadusliku Uurimise Laboratooriumi vaneminsener ja nooremteadur, 1969–72 Eesti Metsainstituudi nooremteadur, 1972–82 vanemteadur ja 1982–96 teadussekretär. Uurimisvaldkond: metsaparandus, metsamuldade väetistarve, metsamullateadus. Umbes 95 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Mullaniiskuse seosest meteoroloogiliste tingimuste ja põhjaveetasemega mõnedes metsakasvukohatüüpides. // Teaduste Akadeemia Toim XVIII. Biol 3 (1968) Muldade hüdroloogilistest omadustest pohla ja mustika kasvukohatüübis. // Metsanduslikud uurimused X. Tallinn, 1973 Männiseemikute kasvu ja okaste keemilise koostise vahelistest seostest. // Metsanduslikud uurimused XVII. Tallinn, 1982 Почвообразовательный процесс на разровненных сланцевых отвалах Эстонской ССР. // Выветривание и почвообразовательные процессы на отвалах техногенных ландшафтов. Сб. докладов. Том I. Комин, 1989 Tasandatud põlevkivikarjääride rekultiveerimise mõningaid tulemusi. // Metsanduslikud uurimused XXV. Metsamaj. päevaprobleeme. Tartu, 1992. Zooloogia ja Botaanika Instituut 1947–1997. Trt, 1997. Tartu, 1997, 69 EPA Metsandustsk 1951–1958, 45–46. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Serpentiin

Serpentiin on mitmetähenduslik sõna, mis võib tähendada: Serpentiin on magneesiumi ja rauda sisaldavatest sekundaarsetest silikaatsetest mineraalidest koosnev mineraalirühm. Serpentiin on tihedalt kokkurullitud paberlint, mis õhku heidetuna keerdub lahti. Kasutatakse pidudel ja karnevalidel. Serpentiin on mägitee siksakiliselt kulgev osa, mis võimaldab ületada järsku kallet.
Raivo Raid

Raivo Raid (sündinud 8. juunil 1957 Tartus) on eesti bioloog-tsütoloog. Raivo Raid on Hubert Raidi poeg. Ta on lõpetanud 1975. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1980. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ); bioloogiakandidaat (1989, TRÜ), väitekiri "Реорганизация клеток PC12 во время начального этапа дифференцировки под влиянием фактора роста нервов". Täiendas end 1995 New Jersey Meditsiini ja Stomatoloogia Ülikoolis ja 1996 Göttingeni Ülikoolis. Aastatel 1980–1981 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli eksperimentaalfüüsika kateedris,1981–1988 oli geneetika ja tsütoloogia kateedri insener ja vaneminsener, 1988–1990 elutegevuse hormonaalse regulatsiooni labori teadur ja vanemteadur, 1991–1993 Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudi vanemteadur ja vanemõpetaja, 1993–2009 üldzooloogia dotsent Tartu Ülikooli Zooloogia ja hüdrobioloogia instituudis ning Ökoloogia ja maateaduste instituudis, 2009–2015 arengubioloogia dotsent TÜ molekulaar- ja rakubioloogia instituudis. Uurimisvaldkond: arengubioloogia, elektronmikroskoopia, histoloogia, loomade embrüo- ja histogenees, rakkude diferentseerimine in vivo ja in vitro, rakkude ultrastruktuurid. 2007 Tartu Ülikooli medal Dorsoventral compartmentalization of mesoderm in heart-forming area of chick embryo (kaasautor). // Anat Embryol 201 (2000) In situ hybridisation of chick embryos with p53-specific probe and their immunostaining with anti-p53 antibodies (kaasautor). // Anat Embryol 204 (2001) Transparent and conductive Sb-doped tin oxide SPM tips prepared by sol-gel (kaasautor). // Materials Sci. & Eng. C 19 (2002) Cell transduction pathways of transportan (kaasautor). // Bioconjug Chem, 16 (2005) 6. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Raivo Raid Eesti Teadusinfosüsteemis "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022. EE 14, 401 Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 142. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Raivo Raid Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.