laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vahtramütsik

Vahtramütsik (Mycena alba (Bres.) Kühner, 1938; ka Phloeomana alba (Bres.) Redhead, 2016 ) on mütsikute perekonda kuuluv seeneliik, mis kasvab tavaliselt sügiseti samblaga kaetud lehtpuude tüvedel. Kuulub Norra ohustatud seente punasesse raamatusse (Red List Of Threatened Fungi In Norway) ja on seal 2015. aasta andmete põhjal klassitatud ohustatud liikide lähedusesse (NT – near threatened). Eriti iseloomulikult leidub teda vahtrate tüvedel. Mycena alba kasvab maailma eri paigus. Teda on leitud näiteks Norrast, Rootsist, Eestist, Saksamaalt, Austriast, Taanist, Sloveeniast, Hispaaniast, Itaaliast, Prantsusmaalt. Lisaks veel Marokost, Mehhikost, Bangladeshist, Ameerika Ühendriikidest jpm. Eesti seenekogude andmebaasis on selle liigi kohta ainult neli kirjet, mis on korjatud samblaga kaetud elava puu tüve pealt. Eestis kasvab väga sageli vahtratel, harvem teistel lehtpuudel. Seenekübar on poolkerakujuline ning selle keskkoht on tavaliselt natuke allapoole lohkus. Kübara läbimõõt jääb vahemikku 2–10 mm. Seda katab läbipaistev kiht, mis kaob, kui seen kuivab. Värvus varieerub vastavalt vanusele. Noorena on seen valge või beež, mõnikord koos kollaka tipuga. Vananedes muutub värv määrdunud valgeks ja/või pruuniks ning keskosa ülejäänud kübarast tumedamaks. Vahtramütsikul on tavaliselt 6–12 valget ja laia eoslehekest, mis on veidi kaarjad ning kinnituvad jala külge horisontaalselt. Habras seenejalg võib olla kuni 12 mm pikk. Värv on kübaraga sama ehk valge, mis vananedes muutub pruuniks. Spetsiifilist lõhna sel pole. Vahtramütsiku eosed on peaaegu kerajad kuni veidi ovaalsed. Nende pikkus jääb vahemikku 7–11 ja laius 6,5–9,2 mikromeetrit. Iseloomulikud on lihtsad tsüstiidid. Nii välimuselt, kasvukohalt kui ka mikrotunnustelt sarnaneb temaga Mycena hiemalis. Global Biodiversity Information Facility (GBIF). (https://www.gbif.org/occurrence/search?offset=0&taxon_key=8041067) Kasutatud: 22.01.2018 Artsdatabanken. Norwegian Red List for Species. (https://artsdatabanken.no/Pages/135380) Kasutatud: 22.01.2018 Aronsen, A. 2002–2015. Mycena alba (Bres.) Kühner. (https://web.archive.org/web/20180123005332/http://www.mycena.no/alba.htm) Kasutatud: 22.01.2018 Rumainul, M. I., Aminuzzaman, F. M., Chowdhury, M. S. M. 2015. Biodiversity and Morphological Characterization of Mushrooms at the Tropical Moist Deciduous Forest Region of Bangladesh.(http://www.journalrepository.org/media/journals/AJEA_2/2015/May/Aminuzzaman842015AJEA17301.pdf) Kasutatud: 22.01.2018 Loodusteaduslikud arhiivid ja infovõrgustik (NATARC). (http://natarc.ut.ee/paring.phpqresult=yes&kogud=seene&latin_name=159260&sb_latin=Mycena+alba&country=47&sb_country=Eesti[alaline kõdulink]) Kasutatud: 22.01.2018 Vahtramütsik andmebaasis eElurikkus
Jõgeva vald

Jõgeva vald on 2. järgu haldusüksus (vald) Jõgeva maakonnas. Jõgeva vald moodustati 2017. aastal Jõgeva, Palamuse ja Torma valla ning Jõgeva linna ühinemisel. Vallas on üks linn (Jõgeva), seitse alevikku ja 89 küla. Alevikud: Jõgeva, Kuremaa, Laiuse, Palamuse, Siimusti , Torma, Sadala Külad: Alavere, Eerikvere, Ehavere, Ellakvere, Endla, Härjanurme, Imukvere, Iravere, Jõune, Järvepera, Kaarepere, Kaave, Kaera, Kaiavere, Kantküla, Kassinurme, Kassivere, Kaude, Kivijärve, Kivimäe, Kodismaa, Koimula, Kudina, Kurista, Kõnnu, Kõola, Kärde, Laiusevälja, Leedi, Lemuvere, Liikatku, Liivoja, Lilastvere, Luua, Lõpe, Mooritsa, Mullavere, Mõisamaa, Nava, Näduvere, Ookatku, Oti, Paduvere, Painküla, Pakaste, Palupere, Patjala, Pedja, Pikkjärve, Praaklima, Pööra, Raadivere, Raaduvere, Rahivere, Rassiku, Reastvere, Rohe, Ronivere, Rääbise, Saduküla, Selli, Soomevere, Sudiste, Sätsuvere, Süvalepa, Tealama, Teilma, Tooma, Toovere, Tuimõisa, Tõikvere, Tähkvere, Vaiatu, Vaidavere, Vaimastvere, Vana-Jõgeva, Vanamõisa, Vanavälja, Varbevere, Vilina, Viruvere, Visusti, Võduvere, Võidivere, Võikvere, Vägeva, Väljaotsa, Õuna, Änkküla Maa-amet, vaadatud 11.03.2018. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 26.08.2023. http://metaweb.stat.ee/get_classificator_file.htm?id=4412334&siteLanguage=et, vaadatud 4.11.2017.  Jõgeva vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Jõgeva valla koduleht Janno Zõbin: "Jõgeva vallast soovib lahkuda juba mitu küla" Tartu Postimees, 29. august 2018
Sinimütsik

Sinimütsik (Mycena pseudocorticola (Bres.) Kühner, 1938) on mütsiku perekonda kuuluv seeneliik, mis kasvab tavaliselt sügisel ja talvel samblaga kaetud elavate lehtpuude tüvedel. Kasvab näiteks mägivahtra (Acer pseudoplatanus), paju (Salix) ja saare (Fraximus) peal. Eestist on teda mitmest kohast leitud. Eestis on teda seenekogudesse korjatud viiest kohast. Teda on leitud hariliku pärna ja hariliku vahtra samblase koore pealt, samuti paju ja sanglepa pealt. On Eestis üsna tavaline. Euroopas esineb Rootsis, Norras, Taanis, Suurbritannias, Iirimaal, Luksemburgis, Saksamaal, Hispaanias, Austrias, Sloveenias, Prantsusmaal jm. Sinimütsiku seenekübar on kooniline ja kumer ning selle läbimõõt jääb vahemikku 2–12 mm. Kübar on keskelt veidi lameda kujuga. Värvuselt võib olla sinine või hall. Vananedes muutub pruuniks. Kübara all tavaliselt 8–14 eoslehekest. Värvuselt hallid või sinakashallid. Sinimütsikul on tavaliselt 8–14 suhteliselt laia eoslehekest, mis on külgedelt halli värvi ning serva pealt kahvatumad ja heledamad. Seenejalg on 5–25 mm pikk ja kuni ühemillimeetrise läbimõõduga. Värvus varieerub hallist sinakashalliks. Vananedes muutub samuti pruuniks. Jala alus on tihedalt kaetud pikkade valgete karvadega. Sel mütsiku liigil ei ole iseloomulikku lõhna. Sinimütsiku eosed on ümarad ning nende pikkus ja laius varieerub vahemikus 7,5–10 mikromeetrit, tsüstiidid kaetud harunevate peenikeste jätketega. Sinimütsik kasvab tihti sama tüve peal koos korbamütsikuga (Mycena meliigena). Kahe liigi noori isendeid on lihtne eristada, kuid kui nad vananedes pruunikaks lähevad, on neil oluliselt raskem vahet teha. Aronsen, A. 2002–2015. Mycena pseudocorticola Kühner. (https://web.archive.org/web/20180123001958/http://www.mycena.no/pseudocorticola.htm) Kasutatud: 22.01.2018 Checklist of the British & Irish Basidiomycota. 2018. (http://www.basidiochecklist.info/DisplayResults.asp?intGBNum=13417) Kasutatud: 22.01.2018 eElurikkus. (https://web.archive.org/web/20180123072830/https://elurikkus.ut.ee/kirjeldus.php?lang=est&id=159400) Kasutatud: 22.01.2018 Loodusteaduslikud arhiivid ja infovõrgustik (NATARC). (http://natarc.ut.ee/paring.phpqresult=yes&kogud=seene&kogud=seene&sb_latin=Mycena+pseudocorticola+%28liik%29&latin_name=159400&sb_country=Eesti&country=47&spec=&ord1=ord1_opt3&ord2=ASC[alaline kõdulink]) Kasutatud: 22.01.2018 Global Biodiversity Information Facility (GBIF). https://www.gbif.org/occurrence/search?geometry=POLYGON((-35.76269%2036.77665,-35.76269%2072.22335,52.76269%2072.22335,52.76269%2036.77665,-35.76269%2036.77665))&has_coordinate=true&has_geospatial_issue=false&taxon_key=2527066 Kasutatud: 22.01.2018 Sinimütsik andmebaasis eElurikkus
Tormis Laine

Tormis Laine (sündinud 6. augustil 2000) on eesti mäesuusataja. 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis sai ta suurslaalomis 40. koha. Märtsis 2018 võitis ta Ida-Timori meistrivõistlused slaalomis. https://sparta.ee/uudised/liikmete-kogemusi/uudis/2018/02/05/tormis-laine-valmistub-olumpiaks-margus-silbaumi-napunaidete-jargi/ Tormis Laine võitis Ida-Timori meistrivõistlused, Postimees, 13. märts 2018 Tormis Laine FIS-i kodulehel
Anna Lotta Jõgeva

Anna Lotta Jõgeva (sündinud 4. juulil 1999) on eesti mäesuusataja. Anna Lotta Jõgeva FIS-i kodulehel
Diegees

Diegees (kreeka keeles διήγησις, diḗgesis, "kirjeldamine", "kujutamine") on mõiste mimees paarismõiste. Mõlemad mõisted on teineteisega proto-narratoloogilistel eesmärkidel ühendatud Platoni "Riigis" (3.392c–398b). Erinevalt tähendusest, mille diegees on omandanud tänapäeval, on see Platonil narratiiv laias tähenduses, kandes ja edastades ajaloolisele raamistikule tuginevat teavet (sündmused toimuvad kas "minevikus, olevikus või tulevikus", Riik 392d). Platonil on diegees diskursiivse stiili või esitusviisi (lexis) tasandil jagatud kolme tüüpi: 1) haple diegesis, "tavaline" ehk "segunemata" diegees, poeedi või mõne muu jutustaja "häälega" esitatud lugu (Riik 392d); 2) diegesis dia mimeseos ehk narratiiv "mimeesi abil", loo (näiteks draama) tegelase "häälega" esitatud otsene kõne (Riik 394b-c) ja 3) diegesis di’ amphoteron, ehk ühendatud narratiiv, mis seob või segab mõlemat eelmist tüüpi, näiteks Homerose eepikas. Mimees Stephen Halliwell. Diegesis - Mimesis
Kedristõlvikulised

Kedristõlvikulised (Cordycipitaceae Kreisel ex G.H. Sung, J.M. Sung, Hywel-Jones & Spatafora) on sugukond kottseeni seltsist helekottseenelaadsed. Selle sugukonna seened on parasiteerivad erinevatel lülijalgsetel, nii nende vastsetel kui valmikutel. Varasematel aegadel käsitleti suurt osa praegust sugukonda perekonnana Cordyceps tungalteraliste sugukonnas. Praegu on endise perekonna Cordyceps liigid jaotatud kahe sugukonna vahel (teine sugukond on Ophiocordycipitaceae) ja paljudeks perekondadeks Akanthomyces Beauveria Cordyceps – kedristõlvik Gibellula – mummtõlvik Isaria Lecanicillium Rotiferophthora Simplicillium Torrubiella Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist, Bisby F.A., Roskov Y.R., Orrell T.M., Nicolson D., Paglinawan L.E., Bailly N., Kirk P.M., Bourgoin T., Baillargeon G., Ouvrard D. (red.) Species 2000: Reading, UK. Vaadatud 24.09.2012.
Kurtna vald

See artikkel räägib Virumaa vallast. Harjumaa valla kohta vaata artiklit Kurtna vald (Hageri kihelkond). Kurtna vald (saksa keeles Kurtna) oli vald Virumaal Jõhvi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Illuka vallaga. Kurtna vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 23.01.2018) Kurtna vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kuusiku vald

Kuusiku vald (saksa keeles Saage) oli vald Harjumaal Rapla kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Rapla vallaga. Kuusiku vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 23.01.2018) Kuusiku vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kärdla vald

Kärdla vald (saksa keeles Kertel) oli vald Läänemaal Pühalepa kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1920 ja siis korraldati see vald ümber Kärdla aleviks (hilisem Kärdla linn)[viide?]. Kärdla vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 23.01.2018) Kärdla vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kärevere vald

Kärevere vald (saksa keeles Kerrafer) oli vald Tartumaal Äksi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1874–1892 ja siis liideti see vald Laeva vallaga. Kärevere vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 23.01.2018) Kärevere vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kärevere-Laeva vald

Kärevere-Laeva vald (saksa keeles Kerrafer mit Laiwa) oli vald Tartumaal Äksi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1874 ja siis see kaksikvald jagunes eraldi valdadeks: Kärevere ja Laeva vallaks. Kärevere-Laeva vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 23.01.2018) Kärevere-Laeva vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kärkna vald

Kärkna vald (saksa keeles Falkenau) oli vald Tartumaal Äksi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Sootaga vallaga. Kärkna vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 23.01.2018) Kärkna vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Käända vald

Käända vald (saksa keeles Kända) oli vald Läänemaal Kullamaa kihelkonnas. Vald eksisteeris 1868–1897 ja siis liideti see vald Koluvere vallaga. Käända vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 23.01.2018) Käända vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Käända-Soosalu vald

Käända-Soosalu vald (saksa keeles Kända-Sosal) oli vald Läänemaal Kullamaa kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1868 ja siis see kaksikvald jagunes eraldi valdadeks: Käända ja Soosalu vallaks. Käända-Soosalu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 23.01.2018) Käända-Soosalu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kutsuge McCall

"Kutsuge McCall" (originaalpealkirjaga "The Equalizer") on USA kriminaalseriaal, mis räägib segasevõitu minevikuga endisest spioonist, kes aitab süütuid inimesi ohtlikuks kiskuvates olukordades. Sari oli esmalt eetris telekanalis CBS aastail 1985–1989. Peategelast Robert McCalli kehastas Edward Woodward. Kutsuge McCall andmekogus IMDb (inglise)
Mary, kuninglik printsess ja Harewoodi krahvinna

Printsess Mary, kuninglik printsess ja Harewoodi krahvinna (Victoria Alexandra Alice Mary Lascelles, neiupõlvenimega Windsor) (25. aprill 1897 – 28. märts 1965) oli Briti kuningliku perekonna liige ning tiitli kuninglik printsess kuues valdaja. Printsess Mary sündis 25. aprillil 1897 Norfolkis. Tema isa oli Yorki hertsog prints George ja ema Yorki hertsoginna Mary. Mary sai nime vanavanaema, isapoolse vanaema ja emapoolse vanaema järgi. Sündimise ajal oli ta troonipärilusjärjestuses 5. kohal. Briti monarhi lapselapselapsena oli tema nimi koos tiitliga "tema kõrgus Yorki printsess Mary". 1898 andis kuninganna välja seaduse, millega ka hertsogite ja hertsoginnade lapsed said tiitli "kuninglik kõrgus". Seega sai Maryst "tema kuninglik kõrgus Yorki printsess Mary". Printsess Maryt õpetas guvernant, kuid mõne aine tundides osales ta koos vendade prints Edwardi ja prints Albertiga. Ta rääkis vabalt saksa ja prantsuse keelt ning huvitus edasise elu jooksul hobustest ja ratsutamisest. Tema esimene avalik ülesastumine oli 11. juunil 1911 Westminster Abbeys oma vanemate kroonimisel. Esimese maailmasõja ajal külastas Mary koos emaga haiglaid ja heategevusorganisatsioone, mis pakkusid tuge Briti sõdurite perekondadele. 1918 võttis ta osa õdede koolitusest ning töötas õena Great Ormond Streeti haiglas. 3. juunil 1917 andis George V talle Briti impeeriumi rüütliordu ordeni ning ta sai aunimetuse dame. Järgmiste aastate jooksul pälvis ta veelgi ordeneid. 28. veebruaril 1922 abiellus printsess Mary Henry Lascellesiga. Nende laulatus Westminster Abbeys oli esimene kuninglik üritus, kus Elizabeth Bowes-Lyon osales kui üks Mary pruutneitsidest. Printsessil ja Harewoodi krahvil oli kaks last: George Lascelles Gerald Lascelles 6. oktoobril 1929 sai Henry Lascellesist 6. Harewoodi krahv, Lascellesi vikont ja Harewoodi parun. Paari vanem poeg pälvis tiitli Lascellesi vikont. 1. jaanuaril 1932 kuulutas George V, et tema ainus tütar peab kandma tiitlit kuninglik printsess. Printsess oli eriti lähedane oma venna Edwardiga. Pärast tolle troonist loobumist viibisid Lascellesid Edwardi ja Wallise juures Viinis, et näidata oma toetust. Hiljem, 1947, kui abiellusid printsess Elizabeth ja prints Philip, keeldus Mary laulatusele minemast, et protestida asjaolu vastu, et Edwardit polnud kutsutud. Pärast Henry Lascellesi surma 1947 elas printsess oma vanema poja ja viimase perekonna juures. Ta osales Elizabeth II kroonimisel 1952 ning esindas kuningannat 1962 Trinidadi ja Tobago ning 1964 Sambia iseseisvuspidustusel. Printsess suri südamerabanduse tõttu 1965. aastal ning on maetud Harewoodi.
Mycena citricolor

Mycena citricolor (Berk. & M.A. Curtis) Sacc. on mütsiku perekonda kuuluv seeneliik, mis on kübarseente seas erandlikult parasiit taime lehtedel ja viljadel. Liik kahjustab läänepoolkeral kohvipuu istandusi kõrgemal kui 1000 meetrit üle merepinna niisketes oludes. Seent on nimetatud ka kohviroosteks, sest enne viljakehade moodustumist meenutavad nakkuskohad roosteseente kahjustust, seen paljuneb sel ajal kübarseente seas haruldasel viisil, sugutult. Hiljem võivad samas või juba varisenud lehtedel areneda tüüpilised mütsikute viljakehad. Peale kohvipuu võib seen kahjustada ka kakaopuuid ja tsitruseid. Biobased.US. Plantwise Knowledge Bank.
Euroopa Sulgpalli Liit

Euroopa Sulgpalli Liit (inglise Badminton Europe (BE), enne 2006 European Badminton Union (EBU)) on Euroopa sulgpalli katusorganisatsioon. Liit on Rahvusvahelise Sulgpalliföderatsiooni liige. Liit asutati 27. septembril 1967 Frankfurdis. Seisuga 2017 oli liidul 52 liiget, sh Eesti Sulgpalli Liit. Liidu koduleht
Lumekahur

Lumekahur on seade veest tehislume tootmiseks. Lumekahuri leiutas 1940. aastatel Kanada teadlase Ray Ringeri töörühm kogemata; töörühma eesmärk oli uurida hoopis jää mõju lennuki reaktiivmootorile, tekkinud lumi oli ainult tööd segav komponent (mootori düüsi pritsitud veest tekkinud lund tuli pidevalt ära kühveldada). Lund tootma hakati alles 1950. aastal, kui Wayne Pierce sama põhimõtet (kompressor, pihustid ja aiavoolik) kasutas ning 1954. aastal ka patendi sai. Tehislund (kunstlund) toodetakse ka plastist, näiteks filmide ja dekoratsioonide tarbeks. Erik Aru. Lumekahur leiutati kogemata reaktiivmootorit uurides. Äripäev, 31.01.2007 (vaadatud 23.01.2018) Mary Bellis. Who Invented the Snowmaking Machine? ThoughtCo (vaadatud 23.01.2018) Inventors. Making Snow. Theinventors.org (patendid ja leiutajad) (vaadatud 23.01.2028)
Sulgpalli maailmameistrivõistlused

Sulgpalli maailmameistrivõistlused on maailmameistrivõistlused sulgpallis, mida korraldab Rahvusvaheline Sulgpalli Föderatsioon. Alates 2006 toimuvad võistlused igal aastal, välja arvatud olümpiamängude aastal. Esimesed võistlused toimusid 1977 Malmös. Nagu tenniseski on eraldi maailmameistrivõistlused meeskondadele: alates 1949 toimub Thomas Cup meeste rahvusmeeskondadele ja alates 1957 Uber Cup naiste rahvusmeeskondadele. Sulgpalli Euroopa meistrivõistlused Sulgpalli Eesti meistrivõistlused
IceCream

IceCream on endine Eesti tütarlastebänd. Bändi kuulusid Pille-Riin Karro, Helena Pruuli ning kolmanda liikmena eri aegadel Meri-Kris Jaama, Endla Vaher ja Anna-Lisa Rink. Bänd tegutses aastail 2001–2004; selle asutasid Are Jaama ja Külli-Katri Kirber. Ansambel sai laiemalt tuntuks 2002. aasta sügisel lauluga "Helista mulle mobiilile". "Oled minu järgi hull" (2003) "Teen mis tahan" (2004) "Helista mulle mobiilile" saates "Täna õhtul Alex Lepajõe"
Albert Anni

Albert Anni (19. veebruar 1920 Jadrošino – 29. mai 2005 Tartu) oli eesti maalikunstnik, kunstipedagoog ja fotograaf. Albert Anni sündis 19.02.1920 Moskva lähedal Jadošino külas Moostest välja saadetud August Anni ja Karjalast pärit Ida Adamsoni esimese pojana. Peres oli kokku viis last: pojad Albert, Johannes, Leo ja Vladimir ning tütar Alviine, kes suri lapsena difteeriasse. Albert tegi väiksena kõiki talutöid, kuid leidis juba siis aega joonistamiseks. Töövahendiks oli peamiselt süsi. 1938. aastal kuulutati suur ja töökas talupere kulakuteks. Alberti isa viidi vangi ning tapeti, kodu anti kolhoosile. Külas, kus peamiselt elasid eestlased ja lätlased, tabas teisi peresid sama saatus. Alberti ema Ida kolis koos oma õe Mariaga Moskva lähistele Istrasse. Nad ehitasid ühiselt maja ning kasvatasid üles mõlema pere lapsed. Istras elades alustas Albert kunstiõpinguid. Aastatel 1937–1941 õppis Albert Anni Moskvas M. Kalinini nimelises Rakenduskunsti koolis. 1941. aastal astus ta Moskva Pedagoogilisse Instituuti maali erialale. 1945–1950 õppis ta Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis maali fakulteedis, mille lõpetas tahvelmaali erialal Johannes Võerahansu õpilasena. 1952–1980 oli Anni Tartu Kujutava Kunsti Kooli joonistamise, maalitehnoloogia ja maali õpetaja ning 1958. aastast kuulus Eesti NSV Kunstnike Liitu. 30 aasta vältel pildistas Albert Anni Tartu Riiklikus Kunstimuuseumis arhiivi ning kataloogide jaoks kunstiteoseid. See töö õpetas teda kunstiteoseid põhjalikult analüüsima. 1970. aastate lõpus seadis ta Tartu Kunstikooli juurde sisse fotolabori. Albert Anni on maetud Tartu Raadi kalmistule (P 33-98). Albertil oli esimesest abielust Zelmaga poeg Albert ning teisest abielust Linda Altiniga tütar Silvia. Loomingus köitis teda maastik erinevatel aastaaegadel, lilled, natüürmordid ja portreed. Oma elutööks pidas Albert Anni kunstipedagoogi tööd Tartu Kunstikoolis ja soovis üle kõige, et tema õpilased omandaksid temalt joonistamise oskuse ning kujuneksid omanäolisteks kunstnikeks. Ta ei väsinud õpilastele kordamast: "Omanda kunstiajaloost põhitõed, üldista need ja loo omanäoliselt!" Pedagoogina oli tema suurim soov õpilasi nende loomingulisel teel aidata. Selleks sõnastas, mõtestas, üldistas ja kujutas ta graafiliselt loomeprotsessi. Enda looduga polnud ta kunagi rahul ning jäi väljenduslaadilt alati otsivaks. Albert ema Ida ja isa Augustiga Albert ema Ida ja isa Augustiga Albert peab loengut Albert õpilastega
Noorte olümpiamängud

Noorte olümpiamängud on noortele (14–18-aastastele) mõeldud spordivõistlused, mis jäljendavad täiskasvanute olümpiamänge. Noorte olümpiamängud toimuvad nagu olümpiamängudki iga nelja aasta tagant nii suvel kui ka talvel. Noorte olümpiamänge korraldab Rahvusvaheline Olümpiakomitee. Esimesed noorte suveolümpiamängud toimusid 2010. aastal Singapuris ja esimesed noorte taliolümpiamängud 2012. aastal Austrias Innsbruckis.  Pikemalt artiklis Eesti noorte olümpiamängudel "1st YOG Singapore 2010". IOC. Vaadatud 10. oktoober 2018. "2nd YOG Nanjing 2014". IOC. Vaadatud 16. august 2014. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. oktoober 2018. Vaadatud 10. oktoobril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "1st WYOG Innsbruck 2012". IOC. Vaadatud 13. jaanuar 2012. "2nd WYOG Lillehammer 2016". IOC. Vaadatud 12. veebruar 2016. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. juuni 2016. Vaadatud 10. oktoobril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Judo maailmameistrivõistlused

Džuudo maailmameistrivõistlused on maailmameistrivõistlused džuudos, mida korraldab Rahvusvaheline Džuudo Föderatsioon (IJF). Džuudo maailmameistrivõistlused toimuvad igal aastal, väljaarvatud aastatel, kui toimuvad olümpiamängud. Esimene võistlus toimus 1956. aastal Jaapanis, kus oli ainult üks kaaluklass ja osa said võtta ainult mehed. Eesti on džuudo maailmameistrivõistlustelt võitnud kokku kolm hõbemedalit ja ühe pronksmedali. Esimene džuudo maailmameistrivõistlus toimus 1956. aastal Tokyos Jaapanis ja sellest võttis osa 21 riiki. Sellel võistlusel ei olnud kaaluklasse ja võistelda said ainult mehed. Esimeseks maailmameistriks sai jaapanlane Shokichi Natsui, kes võitis finaalis Yoshihiko Yoshimatsut. Kaks aastat hiljem toimus Tokyos järgmine võistlus ning ka seal võitis jaapanlane. 1961. aastal toimusid džuudo maailmameistrivõistlused esimest korda väljaspool Jaapanit – Pariisis, kus hollandlane Anton Geesink võitis kuldmedali üle Koji Sonet, saades esimeseks džuudo maailmameistriks, kes ei olnud pärit Jaapanist. Järgmine võistlus toimus Brasiilias Rio de Janeiros 1965. aastal, kus esimest korda võeti kasutusele kaaluklassid kuni 68 kg, kuni 80 kg ja üle 80 kg. Džuudo oli esimest korda osa olümpiamängudest 1964. aastal Tokyos ning sai püsiva koha pärast 1968. aasta mängudelt puudumist. Naised said osaleda džuudo maailmameistrivõistlustel esimest korda alles 1980. aastal New Yorgis, kuigi nende võistlus oli eraldi meeste omast. Naiste džuudo maailmameistrivõistlusi korraldati regulaarselt iga kahe aasta tagant kuni aastani 1987, millal naiste ja meeste võistlused ühendati. Džuudo maailmameistrivõistlusi korraldati iga kahe aasta tagant kuni 2009. aastani, kui otsustati hakata võistlusi pidama igal aastal, välja arvatud olümpiamängude aastal. Nüüdisajal on maailmameistrivõistlustel kokku 16 turniiri, meeste ja naiste 8 kaaluklassis. Džuudo Euroopa meistrivõistlused Džuudo Eesti meistrivõistlused Džuudo entsüklopeedia (inglise keeles) Rahvusvaheline Džuudo föderatsioon