laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pjotr Aleksejev

Pjotr Fjodorovitš Aleksejev (1813? Peterburi – 1870? Holmogorõ, Arhangelski kubermang) oli vene luuletaja, üliõpilaslaulik ja gümnaasiumiõpetaja. Aleksejev sündis arvatavasti 1813. aastal Peterburis ja alustas samas ka oma haridusteed. 1834–1838 järgnesid ülikooliõpingud Tartus, kus ta alustas kameralistikaga, aga suundus hiljem meditsiiniteaduskonda, kuid ei lõpetanud stuudiumi. 1829. aastast oli ta vastasutatud vene üliõpilaskorporatsiooni Ruthenia liige ja sellesse aega jäävad samuti tema esimesed luulekatsetused. Luuletaja esimesed luuletused, "Koidik" ja "Minu täht", ilmusid 1838. aastal. Aasta hiljem trükiti ajakirjas Otetšestvennõje zapiski (Oтечествeнные записки – 'isamaalised kirjutised') tema tõlge Friedrich Schilleri ballaadist "Sukelduja" (Der Taucher) ja almanahhis "Утреннaя заря" ('koidupuna') ilmus Aleksejevi luuletus "Ööbik" (Соловей). Schillerit tõlkis ta ka hiljem ("Rõõm"). Aleksejev tegutses algul Tartu erapansionaatides vene keelt ja kirjandust õpetades ning sellest kujunes peagi tema põhitegevus. 1840. aastal ilmus tema luulekogumik "Лирические стихотворения и сказки" ("Lüürilised luuletused ja muinasjutud"), mis sai positiivse vastuvõtu osaliseks. Tartus kujunes välja laus vene üliõpilastest koosnev luulekoolkond, kus tõusis kõige selgemalt esile Nikolai Jazõkovi luule, aga kelle loomingut matkivat üliõpilaslaulu viljelesid mitmed Ruthenia korporantidest poeedid, nagu Aleksandr Karamzin, Nikolai Ivanov jt. Aastatel 1839–1861 (teistel andmetel hoopis 1840–1861) oli ta õpetaja Varssavi õpperingkonna haridusasutustes ning seal anti 1841. aastal välja ka tema romantiline poeem "Мель-Дона", mis räägib Tartus tekkinud traagilise lõpuga armukolmnurgast. Kriitikud ei andnud sellele teosele armu. Samal perioodil tükiti Peterburis ära mitmed tema teosed, nagu "Kaasaegne hääl vene sõdalaste auks ja kuulsuseks" (1854), "Närtsimatu luuderohi Issandas lahkunud valitseja Nikolai I kalmule" (1859), "Troonipärija, Tema Keiserliku Kõrguse Nikolai Aleksandrovitši täisealiseks saamise puhul" (1859) ja "Rahva tänulikkus Tema Keiserlikule valitsejale Aleksander II le" (1861), kuid suuremat tähelepanu need ei pälvinud. Säilinud on ka 1844–1849 loodud, aga avaldamata jäänud luuletused ja kogumik luuletaja enda eluolu ning argieluvaateid kirjeldavat luulet aastatest 1854–1867. Viimaste seast leiab ka luulevormis kirjelduse 30. juulil 1860 toimunud kohtumisest ukraina kirjaniku Tarass Ševtšenkoga. Aastatel 1861–1864 õpetas ta Arhangelskis ladina keelt ning töötas seejärel lühikest aega Šiauliai gümnaasiumis. 1869. aastal läks ta riiginõuniku auastmes pensionile ja suri järgmisel aastal Holmogorõs Arhangelski kubermangus. Pjotr Aleksejevi vähene panus kirjandusse ning originaalsete tähtteoste puudumine on jätnud ta siiski vene kultuuris teisejärguliseks kirjameheks. Olulisem osa selle luuletaja loomingust jäi Tartus veedetud üliõpilasaastatesse. Pjotr Aleksejev (1813 ? – 1870 ?) EEVA
Biblioteca Ambrosiana

Biblioteca Ambrosiana (Ambrosiuse raamatukogu) on kardinal Federico Borromeo poolt 1607. aastal asutatud ajalooline Milano raamatukogu. Raamatukogu asub Ambrosiuse palee (itaalia keeles Palazzo dell'Ambrosiana) ruumides. Samas hoones asub ka Pinacoteca Ambrosiana, mille asutas samuti kardinal Borromeo. Aurelius Ambrosius, ka püha Ambrosius (u 337(–340) – 4. aprill 397), oli Milano piiskop, üks mõjukamaid kirikutegelasi 4. sajandil; oli üks neljast esimesest kiriku doktorist. Koduleht Catalogus codicum graecorum Bibliothecae Ambrosianae (Mediolani 1906) Tomus I Catalogus codicum graecorum Bibliothecae Ambrosianae (Mediolani 1906) Tomus II
Oskar Ernst Emil Tomberg

Oskar Ernst Emil Tomberg (23. oktoober / 4. november 1866 Tudulinna – 6. veebruar 1938 Tallinn) oli eesti vaimulik. Oskar Tomberg sündis rentnik Johannes Tombergi ja Wilhelmine Tombergi kolmanda pojana. Ta õppis Tartu Kubermangugümnaasiumis ja 1884–1889 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Vaivara koguduses (venna Christoph Dietrich Georgi juures). Ordineeriti 3. veebruaril / 15. veebruaril 1891 Tallinnas õpetajaks. Vaimulikutööd alustas 1891. aastal Koeru Maarja-Magdaleena koguduse abiõpetajana. Seejärel oli 1892. aastal Eestimaa vikaarõpetaja, 1892–1895 Tallinna Toompea Kaarli koguduse abiõpetaja ning 1896 – 15. oktoober 1932 Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, 1917–1920 Ida-Harju praostkonna praost, alates 1932. aastast emerituuris. 1912. aastal koostas ta ülevaate Jõelähtme koguduse ajaloost, mis avaldati kiriku uue torni ja kella õnnistamise päevaks 4. novembril 1912. Ta abiellus 1891 Margarethe Helene Elisabeth Hoffmanniga, kellega tal oli 11 last. Ainult 3 neist elasid abiellumiseni. Tema vend Nikolai Adolf Tomberg oli luterlik vaimulik Kamenets-Podolskis, vend Christoph Dietrich Georg Tomberg oli Vaivara koguduse õpetaja. Tema äi Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Tema poeg Herbert Tomberg oli arst. EELK vaimulike elulood – Oskar Tomberg
Läitenöör

Läitenöör on suurema hulga süütlite läitmiseks kasutatav abivahend, mis kujutab endast põleva ümbrisega kaetud traati, mille läbimõõt on 2–4 mm. Sõltuvalt nööri tüübist liigub leek mööda läitenööri kiirusega 2–20 cm/sek. Süütlite ühendamine läitenööriga tehakse spetsiaalsete klambrite abil ning süütenööri südamik peab olema kontaktis läitenööri põleva kestaga.
Süütetaht

Süütetaht ehk hõõgtaht on süütlite läitmiseks kasutatav abivahend, mis kujutab endast kaaliumsalpeetriga immutatud puuvilla- või linakiududest nööri. Süütetahi läbimõõt on 6–8 mm ja põlemiskiirus 0,3–0,5 cm/min. Põlemine toimub kõrgel temperatuuril hõõgudes ja selle kiirus on sõltuvuses tuule kiirusest.
John Nelson Darby

John Nelson Darby (18. november 1800 – 29. aprill 1882) oli evangelist. Ta tõlkis Piibli inglise keelde heebrea ja kreeka keelest.
Süütel

Süütel on lõhkelaengute initsieerimiseks kasutatav vahend, mis koosneb süütenöörist ja kapseldetonaatorist. Süütlis kasutatav süütenöör peab olema vähemalt nii pikk, et leegi jõudmine kapseldetonaatorisse ei toimuks kiiremini kui ühe minuti jooksul. Erandjuhtudel võib kasutada ka lühemat süütenööri, aga näiteks süvislaengute puhul on nõutav veel pikem süütenöör (minimaalselt 1 meeter). Süütenööri detonaatorisse ühendatav ots peab olema lõigatud risti nööri teljega ning detonaatori tagumine osa, kust süütenöör sisse lükatakse, peab olema kinni valtsitud, et süütenööri õige koha peal kindlalt paigal hoida. Süütamise lihtsustamiseks lõigatakse süütenööri läidetav osa 45–60-kraadise nurga ulatuses viltu. Süütel läidetakse kasutades tuletikku, läitlit, läitenööri, läitepadrunit, süütetahti või teist süütenööri. Elektriliste kapseldetonaatorite juures kasutatakse lõhkamismasinat, kuid siis on ka tingimused teised ja detonaatorijuhtmed moodustavad osa elektrilõhkevõrgust. Enam kui 4 meetri pikkune süütel peab olema dubleeritud ning mõlemad nöörid süüdatakse üheaegselt. Üks lõhkaja ei tohiks süüdata järjestikku üle viie süütli. Süütlite pikkus peab olema piisav, et lõhkaja jõuaks enne plahvatust ohutusse kohta.
Idomeneus

Idomeneus (kreeka Ἰδομενεύς) oli vanakreeka mütoloogias Kreeta valitseja Deukalioni poeg ning Minose ja Pasiphae lapselaps. Ta oli Orsilochose isa. Idomeneus oli üks Helena kosilastest. Kuna kõik kosilased olid vandunud, et kaitsevad Helena tulevast abielu, tuli ka Idomeneus Menelaosele appi, kui Paris viimaselt naise röövis. Idomeneus juhtis Trooja sõjas kreetalaste 80-laevalist sõjaväge. "Iliases" on Idomeneus tähtis tegelane. Ta on vanem kui enamik Kreeka väejuhte, ent teda kujutatakse suurepärase sõjamehena. Ta oli üks üheksast mehest, kes pakkusid end vabatahtlikuna kahevõitlusesse Hektoriga, samuti üks neist kreeklastest, kes olid peidus Trooja hobuses. Pärast sõja lõppu jäi Idomeneuse juhitud laevastik koduteel tormi kätte, milles hävisid 79 laeva 80-st. Idomeneus tõotas pääsemise puhul ohverdada Poseidonile esimese Kreetal kohatud elusolendi. Selleks osutus ta aga enda poeg Idamantes. See, kas ta poja ohverdas või mitte, on loo eri versioonides esitatud erinevalt. Ühes versioonis oli kogu ta pere valmis end ohverdama, misjärel Poseidon leebus ja jättis kõik ellu. Enamikus müüdiversioonides pagendati Idomeneus Kreetalt: kas tegeliku pojatapu tõttu või seepärast, et vahepeal oli võimu enda kätte haaranud uus valitseja Leukos. On säilinud ka versioon, mille järgi Idomeneus lihtsalt naasis Kreetale ja valitses seal rahus kuni surmani. Idomeneuse loo teemal on Wolfgang Amadeus Mozart kirjutanud ooperi "Idomeneo" (1781). Homeros, Ilias 13.307 Homeros, Odüsseia 13.260 Vergilius, Aeneas III, 400. Pseudo-Apollodorus . Biblioteca. 6. 9 Mozart.com
Süütenöör

Süütenöör on püssirohuga täidetud nöör plahvatuse korraldamiseks, mis kannab edasi lõhkaja poolt süüdatud leeki. Süütenööre kasutatakse militaarvallas, mäenduses ja ilutulestiku korraldamisel. Süütenöör koosneb asfalteeritud puuvillast või plastikust kestast, mille sees on peeneteralisest mustast püssirohust pressitud südamik. Süütenööri läbimõõt on tavaliselt 5–6 mm ja selle püssirohusisaldus on umbes 6 g meetri kohta. Eestis on kasutusel põhiliselt vene päritolu süütenöör põlemiskiirusega 60 cm/min ja Soome päritolu süütenöör põlemiskiirusega 50 cm/min. Ilutuletiku rakettide juures kasutatakse muid, spetsiaalselt selleks otstarbeks valmistatud süütenööre. Süütenöör valmistatakse tavaliselt 10 meetri pikkuste vihkudena ning neid kasutusele võttes tuleb veenduda, et nendes ei esineks muljumisjälgi ega murdekohti, pragusid, harunenud kohti, märgumisjälgi ega jämedamaid või peenemaid kohti. Samuti tuleks kontrollida põlemiskiiruse vastavust ettenähtule, sest defektne süütenöör võib põhjustada õnnetusjuhtumeid. Süütenööri lõigatakse terava noaga puidust alusel. Kui süütenööri üks ots ühendatakse kapseldetonaatorisse, siis lõigatakse see risti nööri teljega, et nööri südamik ja detonaatori primaarlaeng omavahel kokku puutuksid. Süütenöör lükatakse detonaatorisse ja kinnitatakse sinna tagumise osa valtsimisega, kasutades spetsiaalseid tange. Detonaatoriga ühendatud süütenööri nimetatakse süütliks. Süütenööri läitmine toimub kas tuletiku, läitli, süütetahi, põleva süütenööriga või mõne erivahendiga. Lihtsustamaks süütamist lõigatakse süütenööri läidetav osa 45–60-kraadise nurga all viltu. Tulenevalt kindlast põlemiskiirusest saab süütenööri kasutada viivituselemendina, kuid kuna süütenööri põlemiskiirus ei ole alati päris ühtlane, peab plahvatustele soovitud järjestuse andmiseks süütenööride pikkuste erinevus ületama 10% süütli enese pikkusest. Detoneeriv nöör
Kooli park

Kooli park on park Türil. Park piirneb Koidula, Hariduse ja Kooli tänavaga. Pargi loomise idee autor oli Türi majandusgümnaasiumi aiandusõpetaja Artur Viks. Pargi projekti koostas Viks koos vanemate klasside õpilastega. Pargi rajamist alustati 1934. aasta kevadel linna kartulimaale. Artur Viks juhtis puude istutamist, millesse olid kaasatud kooli õpilased ja õpetajad. Põhja poole istutati okaspuud ja lõuna poole lehtpuud. Esmase haljastusefekti pidid andma kiiresti kasvavad paplid, mis projekti järgi tulnuks 15 aasta pärast välja raiuda. Park valmis 1936. aasta suvel linna kümnendaks aastapäevaks. Viksi juhendamisel laiendasid aianduskooli õpilased oluliselt ka kooli õppeaedu ning korrastasid linna haljasalasid. Ülle Viks: "Türi linna kümnendaks sünnipäevaks loodi park"[alaline kõdulink] Järva Teataja, 3. juuli 2008 Parki tutvustav video, Youtube
Galleria Doria Pamphilj

Doria Pamphilj galerii on suur, Doria Pamphilj palees (Palazzo Doria Pamphilj) Roomas välja pandud kunstiteoste erakogu, mille omanik on Genova päritolu Rooma Doria-Pamphili-Landi (või Doria-Pamphilj-Landi) aristokraadipere. Valikloend galeriis välja pandud töödest ja nende autoritest tähestikulises järjekorras. Alessandro Algardi Olimpia Aldobrandini büst Paul Brill Maastik jahistseeniga Caravaggio Pattukahetsev Magdaleena Puhkus pagemisel Egiptusesse Ristija Johannes Annibale Carracci Pagemine Egiptusesse Maarja Magdaleena Ludovico Cigoli Kristus variseri kodus Domenichino Maastik Guercino Erminius ja Tankred Kadunud poja tagasitulek Püha Joosep Filippo Lippi Doria Teadustus Claude Lorraine Maastik Lorenzo Lotto Püha Hieronymos Kolmekümneseitsmese härra portree Jan Mabuse Christoph Kolumbuse portree Ludovico Mazzolino Kristus templis Parmigianino Sünd inglitega, umbes 1525 Doria Madonna, umbes 1525 Sebastiano del Piombo Andrea Doria portree Raffael Andrea Navagero ja Agostino Beazzano portree Guido Reni Madonna jumaldamas poega Carlo Saraceni Püha Rochus ja ingel Sassoferrato Püha perekond Antonio Tempesta Punase mere ületamine Tizian Salomè, umbes 1515 Ingel Diego Velázquez Paavst Innocentius X portree Marcello Venusti Ristilöömine Kristus aias Koduleht Galleria Doria Pamphilj
Liigvalla mõis

Liigvalla mõis (saksa keeles Löwenwolde, 18. sajandi L. A. Mellini kaardi järgi Lewald) oli mõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb kunagine mõis Lääne-Viru maakonna Väike-Maarja valla territooriumile. Mõisakeskus asus Liigvalla külas. Keskajal oli Liigvalla mõis Kärkna kloostri omanduses. 16. sajandi lõpus sai sellest rüütlimõis. Omanike Löwenwoldede järgi sai mõis ka oma saksakeelse nime. 16. sajandi lõpus sai mõisa teenistuse eest Eestimaa asehaldur Jürgen Boye, kes jagas Liigvalla mõisa 1639. aastal oma kahe poja vahel, ühest poolest tekkis Piibe mõis. 1676. aastal ostis mõisa Rootsi armees ja sai seal ooberst Otto von Rehbinder (1640–1710), kellele lisaks Liigvalla mõisale kuulusid ka Udriku ja Tamsalu mõis ning kaks mõisa Soomes. Rehbinderite käes oli Liigvalla mõis kuni mõisate reduktsioonini, 1720. aastal sai Rehbinderite perekond mõisa tagasi, 1771. aastal müüdi mõis mõneks ajaks Arend Diedrich von der Pahlenile ja 18. sajandi lõpus kuulus mõis taas Rehbinderitele, Gustav Wilhelm von Rehbinder (1761–1832) lasi ehitada esindusliku härrastemaja. Kahekorruseline hilisbarokne peahoone valmis 1797. aastal. Mõisa päris 1833. aastal tema tütar Dorothea Helene Margarethe Elisabeth von Benckendorff (1788–1856) (sünd. von Rehbinder), kes oli abielus Jäneda mõisa omaniku Paul Friedrich von Benckendorffiga (1784–1841). 1859. aastal päris nende poeg Gustav Hermann Christoph von Benckendorff (1815–1883) Liigvalla ja Jäneda ning 1843. aastal Varangu mõisa. 1884. aastal sai tema poeg Paul Ludwig Hermann von Benckendorff (1845–1902) päranduseks Liigvalla ja Ao mõisa ning Vägeva karjamõisa. 1903. aastal päris Liigvalla, Ao ja Varangu mõisa tema tütar Anna Marie Amata von Schilling (1878–1972) (sünd. Benckendorff). Mõisa viimane omanik oli Nikolai von Schilling, kellelt mõis 1919. aastal võõrandati. Kunagise Liigvalla mõisa kahekorruseline hilisbarokne peahoone valmis 1797. aastal. Varangu mõisa härrastemajaga sarnaneva hoone projekteeris tõenäoliselt Tartu arhitekt Johann Heinrich Bartholomäus Walther. Ümberehitatud kujul on säilinud ka mõned kõrvalhooned. Kultuurimälestiste registris on Liigvalla mõisa peahoone , Liigvalla mõisa park ja Liigvalla mõisa piirdemüür . Liigvalla mõisast Eesti mõisaportaalis Liigvalla mõis, www.moisablogi.ee, (vaadatud 10.03.2023) Kultuurimälestiste register 15713 Kultuurimälestiste register 15714 Kultuurimälestiste register 15715 Liigvalla mõis (Koeru khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Liigvalla mõisa lugu Mõisablogis
José Luis Villanueva

José Luis Villanueva (19. märts 1913; Binondo, Manila – 1983) oli Filipiinide poksija. Villanueva sai kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 1932. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Horace Gwynne'ile (Kanada) ning võites 3. koha kohtumises Joseph Langi (USA). Villanueva oli esimene Filipiinide poksija, kes on võitnud olümpiamedali. José Luis Villanueva poeg Anthony on samuti tuntud Filipiinide poksija. 10. suveolümpiamängude poksivõistlus. Los Angeles 1932. Tulemused inglise keeles José Luis Villanueva veebisaidil Olympedia (inglise)
Vahemere alpikann

Vahemere alpikann (Cyclamen persicum) on nurmenukuliste sugukonda alpikanni perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Vahemere alpikanni looduslikuks levilaks on Palestiina, Küprose, Kreeta ja Rhodose saared ning Tunise ümbrus. Kasvukohana eelistab mäekülgi, põõstastikke ning puude aluseid. Vahemere alpikannil on kaks looduslikku varieteeti ja mitmeid vorme, mida eristatakse üksteisest õitseaja ning kroonlehtede värvi järgi. Cyclamen persicum var. persicum – õitseb kevadtalvel Cyclamen persicum var. persicum – valgete ja kahvaturoosade õitsega Cyclamen persicum var. persicum f. albidum – puhasvalged õied Cyclamen persicum var. persicum f. roseum – roosad õied Cyclamen persicum var. persicum f. puniceum – punased kuni karmiinpunased õied Cyclamen persicum var. autumnale – õitseb sügisel
Kooli tänav

Kooli tänav on paljudes Eesti asulates. Kooli tänav Abja-Paluoja linnas Kooli tänav Alajõe külas (Alajõe vald) Kooli tänav Alatskivi alevikus Kooli tänav Are alevikus Kooli tänav Aseri alevikus Kooli tänav Eidapere alevikus Kooli tänav Haapsalu linnas Kooli tänav Hagudi alevikus Kooli tänav Haljala alevikus Kooli tänav Helme alevikus Kooli tänav Häädemeeste alevikus Kooli tänav Jõgeva linnas Kooli tänav Jõhvi linnas Kooli tänav Järvakandi alevis Kooli tänav Kadrina alevikus Kooli tänav Kanepi alevikus Kooli tänav Karksi-Nuia linnas Kooli tänav Kasepää külas (Kasepää vald) Kooli tänav Keava alevikus Kooli tänav Kehra linnas Kooli tänav Kehtna alevikus Kooli tänav Keila linnas Kooli tänav Kihelkonna alevikus Kooli tänav Kiili alevikus Kooli tänav Kilingi-Nõmme linnas Kooli tänav Kiviõli linnas Kooli tänav Kohila alevis Kooli tänav Kohtla-Järve linnas Kooli tänav Kohtla-Nõmme alevis Kooli tänav Kärdla linnas Kooli tänav Kärla alevikus Kooli tänav Lagedi alevikus Kooli tänav Leisi alevikus Kooli tänav Mustla alevikus Kooli tänav Mustvee linnas Kooli tänav Mõisaküla linnas Kooli tänav Nõo alevikus Kooli tänav Paide linnas Kooli tänav Palamuse alevikus Kooli tänav Puka alevikus Kooli tänav Põltsamaa linnas Kooli tänav Põlva linnas Kooli tänav Pärnu linnas Kooli tänav Pärnu-Jaagupi alevis Kooli tänav Püssi linnas Kooli tänav Raasiku alevikus Kooli tänav Rakke alevikus Kooli tänav Rakvere linnas Kooli tänav Rapla linnas Kooli tänav Roosna-Alliku alevikus Kooli tänav Rummu alevikus Kooli tänav Rõngu alevikus Kooli tänav Räpina linnas Kooli tänav Sadala alevikus Kooli tänav Sangaste alevikus Kooli tänav Sillamäe linnas Kooli tänav Simuna alevikus Kooli tänav Sindi linnas Kooli tänav Sõmeru alevikus Kooli tänav Tabasalus alevikus Kooli tänav Tallinna vanalinnas Kooli tänav Tamsalu linnas Kooli tänav Tapa linnas Kooli tänav Tartu linnas Kooli tänav Tootsi alevis Kooli tänav Tsirguliina alevikus Kooli tänav Tudu alevikus Kooli tänav Tudulinna alevikus Kooli tänav Tõrva linnas Kooli tänav Türi linnas Kooli tänav Türisalu külas (Harku vald) Kooli tänav Varstu alevikus Kooli tänav Viljandi linnas Kooli tänav Võnnu alevikus Kooli tänav Võru linnas Kooli tänav Võsu alevikus Kooli tänav Vändra alevis Kooli tänav Väätsa alevikus Kooli põik Kooli tee
Tefra

Tefra ehk vulkaaniline sete on vulkaanist väljapaiskunud materjal, mis lasub maapinnal pudeda settena. Tefra on kokkuvõttev termin, millega tähistatakse materjali, mis on plahvatusliku vulkaanipurske käigus vulkaanist välja paisatud ja läbi õhu maapinnale sadanud. Tefra ei ole kompaktne kivim, vaid pude sete. Ignimbriit, rüoliit, obsidiaan, tuff jne ei kuulu tefra hulka. Siiski ei tule sellest aru saada nii, et tefra ei võiks kivimiliselt neist koosneda. Vastupidi, pimsist tefra tihti koosnebki. Täpselt samamoodi koosneb ka liiv peamiselt kvartsist, mida leidub ka kivimite koostises, kuid liiva ennast ei peeta pudeduse tõttu kivimiks, vaid setteks. Tuff on litifitseerunud tefra. Tefra koostisosad võivad olla mitmesuguse suuruse ja kujuga. Suuruse alusel eristatakse vulkaanilist tuhka (terade läbimõõt kuni 2 mm), lapille (2...64 mm) ja vulkaanilisi pomme ning plokke (üle 64 mm). Tefra võib vulkaanist väljudes levida väga laialdasele alale, ülipeened osakesed võivad rännata atmosfääri ülakihtides ka üle maailma. Et tefrakihid on laialdase levikuga, on nad heaks reeperiks stratigraafilisel korreleerimisel. See on pannud aluse teadusharule nimega tefrakronoloogia. Tefral võib olla märkimisväärne mõju keskkonnale. Näiteks 1783. aasta Laki vulkaani purske keskkonnamõjud põhjustasid Islandil ulatusliku katastroofi, sest hukkus veerand saare elanikkonnast. Pärast Tambora ja Krakatau vulkaanipurskeid täheldati aga paari aasta jooksul kogu maailmas kliima järsku jahenemist.
Kooli tänav (Paide)

Kooli tänav on tänav Paides. Lai tänav on umbes 360 meetrit pikk. Tänav algab Pärna tänavalt, kulgeb loodesse ja ristub Pärnu tänavaga, kus ta ka lõppeb. Kooli tänav ristub Kastani, Peetri ja Uue tänavaga. Tänava ääres asub Peetri park. Paide Hillar Hanssoo Põhikool (Kooli 1) Paide tänavate loend
Kooli tänav (Tartu)

Kooli tänav (kuni 1934. aastani Näituse tänav) on tänav Tartus. See algab Jaan Tõnissoni tänavalt, kulgeb loodesse ja lõpeb Näituse tänaval. Tänav on umbes 320 meetrit pikk. Tänaval on kõrvalharu, mis kulgeb ümber Miina Härma Gümnaasiumi ja selle spordiväljaku. Kooli tänava ääres paiknevad Miina Härma Gümnaasium (aadress Tõnissoni 3) ja Mart Saare monument. Tänav on nimetatud Tartu linnavolikogu otsusega 14. veebruarist 1934. Miina Härma Gümnaasium nähtuna Kooli tänavalt Mart Saare monument Puidust kahekorruseline kuur Kooli 13a
Nöbinina

"Nöbinina" on 2011. aastal Eestis valminud kümneosaline seriaal lastele. Esimene osa oli Eesti Televisiooni eetris 25. detsembril 2011. Stsenaariumi kirjutas Kristiina Kassi raamatu "Nõianeiu Nöbinina" ainetel ja loo lavastas režissöör Elo Selirand. Peaosa mängib Mari Pokinen, teistes rollides on Kersti Tombak, Anu Lamp, Ülle Kaljuste, Hannes Kaljujärv, Laura Nõlvak, Tanel Ingi, Päär Pärenson, Mirtel Pohla, Krista Lensin, Ott Kartau, Kaidor Kahar, Priit Volmer ja teised. Laulud lõi Peeter Volkonski. ETVs valmis lasteseriaal «Nöbinina», Postimees Online, 9. detsember 2011 Uus lastelavastus ETVs – pöörane “Nöbinina”, Maaleht Online, 17. detsember 2011
Reinhold Johann von Fersen

Krahv Reinhold Johann von Fersen (1646 Tallinn – 1716 Stockholm) oli Rootsi riigitegelane ja sõjamees. Fersenite suguvõsast põlvnev Reinhold Johann sündis Rootsi riigitegelase ja väejuhi vabahärra Hans von Ferseni (1625–1683) ja tema abikaasa Katharina Elisabethi (neiuna Burt; surnud 1666) pojana. Reinhold Johann von Fersen alustas oma sõjaväeteenistust välismaal. 1675. aastal astus ta Rootsi teenistusse ning võitles Skåne sõjas. 1684. aastal sai ta oobersti auastme. 1688–1692 oli ta Västerbotteni lääni maapealik. Võttis Põhjasõja ajal osa Rootsi vägede 1702. aasta sissetungist Poolasse, misjärel ülendati kindralmajoriks ja nimetati Göteborgi ülemkomandandiks. 1705–1710 oli ta Hallandi lääni maapealik.1709 ülendati ta kindralleitnandiks ja määrati Riia kuberneriks. 1711 sai ta kuninga nõunikuks ja ülendati 1712 kindralsuurtükimeistriks (generalfälttygmästare) 28. märtsil 1712 sai ta Rootsi krahvitiitli. ja introdutseeriti krahvisuguvõsana Rootsi rüütelkonda nr 56 all. 1715–1716 oli ta Svea õuekohtu president. Talle kuulusid Maardu ja Jõelähtme mõis Eestimaal ning Abja mõis Liivimaal. Reinhold Johann von Fersen abiellus 1682. aastal Anna Sophia Staël von Holsteiniga (sündinud vabapreili Ungern-Sternberg; 1645–1720), kes oli kindralmajor Jakob Staël von Holsteini lesk ning vabahärra Wolmar von Ungern-Sternbergi tütar. Abielust sündis: krahv Hans Reinhold von Fersen (1683–1736), Rootsi riigitegelane ja sõjaväelane (kindralleitnant) Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 1.2: Estland, Görlitz, 1930. Lk. 85–86 Grevliga ätten von Fersen nr 56 †, www.adelsvapen.com
Spokane

Spokane on linn Ameerika Ühendriikides Washingtoni osariigis, Spokane'i maakonna suurim linn ja halduskeskus. Linn asub osariigi idapiiri lähedal umbes 180 km kaugusel Kanada piirist Spokane'i jõe kaldal. Tema geograafilised koordinaadid on 47° 39′ 32″ N, 117° 25′ 30″ W. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Spokane'is 208 916 inimest. Linnas on traditsiooniliselt tegeldud metsatööstuse, mäetööstuse ja raudteetranspordi teenindamisega, tänapäeval on suuremate tööandjate seas ka IT-, biotehnoloogia- ja tervishoiuettevõtted. Linna lähedal asub Spokane'i rahvusvaheline lennujaam. Spokane'is on kaks eraülikooli, Gonzaga ülikool ja Whitworthi ülikool. Spokane'is toimus 1974. aasta maailmanäitus. Linnast on pärit Bing Crosby. Linna koduleht