laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Marta Bassino

Marta Bassino (sündinud 27. veebruaril 1996 Cuneos) on Itaalia mäesuusataja. Maailma karikasarjas tegi ta debüüdi 16. märtsil 2014. Samal aastal tuli ta Jasnás toimunud juunioride maailmameistrivõistlustel maailmameistriks suurslaalomis. 22. oktoobril jõudis ta MK-sarjas esimest korda poodiumile, kui sai Söldenis toimunud etapil suurslaalomis kolmanda koha. MK-sarjas on saanud veel kaks kolmandat koha ja ühe teise koha Alpi kahevõistluses. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Sankt Moritzis oli suurslaalomis 11. ja Alpi kahevõistluses 17. 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis sai ta suurslaalomis viienda ja Alpi kahevõistluses kümnenda koha, kuid slaalomis katkestas. 2019 Åres pronksmedal võistkonnavõistluses 2014 Jasnás maailmameister suurslaalomis Marta Bassino on osalenud (seisuga 16. veebruar 2019) 83 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse viiel korral, kuid pole kordagi veel võitnud. Koduleht Marta Bassino FIS-i lehel Marta Bassino ski-db.com lehel
Väimela põllumajandustehnikum

Väimela põllumajandustehnikum oli kool (tehnikum) Võru maakonnas Väimela asulas. 1999 liitusid Väimela põllumajandustehnikum ja Võru tööstustehnikum ning kahe kooli baasil asutati Võrumaa kutsehariduskeskuseks. Kool asutati 1922 nime all Väimela põllutöökool. 1927 avati kooli juures karjatalitajate klass. 1964. aastal liideti tehnikum ja Väimela sovhoos Väimela näidissovhoostehnikumiks. Näidissovhoostehnikumis tegeleti peamiselt tõuveise- ja seakasvatuse ning sordiseemnekasvatusega. Majandile kuulus 6364 hektarit maad, millest põllumaad moodustasid 4134 hektarit ja metsamaad 1334 hektarit. Tehnikumi juures töötas ka kunstliku seemenduse jaam, jõupärilikkuse katsejaam ja Võru Riiklik Sordikatsepunkt. Aastaks 1976 oli koolis õpilasi 772. 1922 Väimela põllutöökool 1927 Väimela põllutöö- ja karjatalitajate kool 1938 Väimela põllunduskeskkool 1940 Väimela põllundustehnikum 1941 Väimela kõrgem põllunduskool 1944 Väimela põllumajandustehnikum 1948 Väimela loomakasvatustehnikum 1957 Väimela zoo-veterinaartehnikum 1964 Väimela näidissovhoostehnikum 1993 Väimela põllumajandustehnikum
Sisekaitseakadeemia Väike-Maarja õppekeskus

Väike-Maarja päästekool on Sisekaitseakadeemia Päästekolledži üks kahest õppekeskusest, mis asub Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja asulas (teine õppekeskus asub Tallinnas). Kool asutati 1994 ja algul oli see iseseisev õppeasutus. Alates 2004 on see õppeasutus Sisekaitseakadeemia üksus. https://www.sisekaitse.ee/et/paastekolledz?language_content_entity=et (vaadatud 27.10.2018) Väike-Maarja Päästekooli põhimäärus
Virumaa Täienduskool

Virumaa Täienduskool oli kool Virumaal Rakveres, kus õpetati välja ühiskonnategelasi ja omavalitsusametnikke. Kool avati 1922. Aleksander Johannes Abel https://virumaateataja.postimees.ee/2427535/ajaloost (vaadatud 27.10.2018)
Vana-Võidu Kõrgem Põllumajanduskool

Vana-Võidu Kõrgem Põllumajanduskool oli põllumajanduskool Viljandi maakonnas Vana-Võidu külas. 1999 ühendati see õppeasutus, Viljandi kutsekeskkool nr 9 ja Viljandi õppekeskus ning moodustati Viljandi kutseõppekeskus. Kool asutati 1919 nime all Vana-Võidu põllutöökool. Kool tegutses Vana-Võidu mõisas. Nõukogude ajal kandis kool nimesid Vana-Võidu loomakasvatustehnikum, alates 1964. aastast Gagarini nimeline Näidissovhoostehnikum ja hiljem Vana-Võidu sovhoostehnikum. http://www.mois.ee/vilj/vanavoidu.shtml (vaadatud 27.10.2018)
Vana-Antsla kutsekeskkool

Vana-Antsla kutsekeskkool oli kutsekeskkool Võru maakonnas Antsla vallas Vana-Antsla asulas. Kool asutati 19. veebruaril 1928 nime all Vana-Antsla kodumajanduskool. 1961 ühendati kool Antsla sovhoosiga ja 1964 nimetati kool ümber Antsla sovhoostehnikumiks. 1928 Vana-Antsla kodumajanduskool 1944 Antsla põllumajandus- ja kodumajanduskool 1946 Antsla tehniliste kultuuride tehnikum 1947 Antsla põllumajandustehnikum 1964 Antsla sovhoostehnikum 1984 Vana-Antsla kutsekeskkool nr 45 1999 Vana-Antsla põllutöökool 2000 Vana-Antsla kutsekeskkool. Raudvere, Rein (9. veebruar 2012). "Vana-Antsla kutsekool läheb kinni". Maaleht. Vaadatud 27. oktoobril 2018.
Vahi aiandus-mesinduskool

Vahi aiandus-mesinduskool oli aastatel 1918–1944 tegutsenud kool Tartumaal Vahi külas. Kool kasvas välja Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi eestikeelsetest kursustest. Kool avati 1918 nime all Vahi põllutöökool, kuigi alanud Vabadussõda ei võimaldanud õppetöö alustamist enne 1919. aastat. Kooli uus maja (maksumus koos sisustusega umbes 19 miljonit marka) avati 4. septembril 1926. Aastast 1933 kandis kool nime Vahi aiandus-mesinduskool. 1939. aastal liikus kooli haldamine Tartu Eesti Põllumeeste Seltsilt ära selleks eraldi moodustatud sihtasutuse kätte. Kooli on allikates nimetatud ka nimedega Vahi põllundus- ja aianduskool, Vahi põllutöö- ja aiandus-mesinduskool, Vahi põllu- ja aiatöökool. Kooli tegevus toimus alates 1. novembrist 1919 ning seda juhtis agronoom Märt Sõrra. Pärast tema pensionile minekut 1937. aastal võttis juhtimise üle Viktor Riks. Kooli asukohal on tänapäeval mälestuskivi. Kooli hooneid kujutas 1936. aastal oma graafilistel lehtedel Arkadio Laigo. Tartu Kunstimuuseumi kogusse kuuluvad graafilised lehed: Vahi põllutöökooli peahoone Vahi põllutöökooli peahoone Vahi kooli kasvuhooned Vahi kooli kõrvalhooned Vahi kooli kõrvalhoone Sahkapuu põllutöö- ja majapidamiskool Vahi mõis http://www.eestigiid.ee/?CatID=293&ItemID=3750 (vaadatud 27.10.2018) "Vahi" koolide 25 a. juubel Postimees, 17. detsember 1943 (DIGAR) ""Wahi" põllutöökooli uus ajakohane hoone. Uue maja awamine". Waba Maa. 7.09.1926. Vaadatud 28.10.2021.
Uuemõisa kool

Uuemõisa kooli all võidakse mõelda järgmisi koolisid: Tornimäe Põhikooli varasem nimi, Saaremaal Uuemõisa lasteaed-algkool, Läänemaal Uuemõisa põllutöökool, Läänemaal
Uuemõisa Kõrgem Põllunduskool

Uuemõisa Kõrgem Põllunduskool (ka Uuemõisa põllutöökool) oli kool Lääne maakonnas Uuemõisa alevikus. Kool tegutses 1941-1944. Sissekanne Rahvusarhiivi infosüsteemis: Uuemõisa Kõrgem Põllunduskool (vaadatud 27.10.2018) Sissekanne Rahvusarhiivi infosüsteemis: Uuemõisa Kõrgem Põllunduskool
Tooma Põllutöö- ja Maaparanduskool

Tooma Põllutöö- ja Maaparanduskool oli kool Jõgevamaal Kärde mõisa lähedal. Kool avati 1. novembril 1928 nimega Tooma Sooharimiskool. Nimed: 1928–1931 Tooma Sooharimiskool 1931–1937 Tooma Sookultuuri- ja Maaparandusekool 1937–1941 Tooma Põllutöö- ja Maaparandusekool 1941 Tooma Põllunduskool 1941–1944 Tooma Põllutöö- ja Maaparanduskool. Tooma sookatsejaam Sissekanne Rahvusarhiivi infosüsteemis: Tooma Põllutöö- ja Maaparanduskool (vaadatud 27.10.2018) Sissekanne Rahvusarhiivi infosüsteemis: Tooma Põllutöö- ja Maaparanduskool
Rummu Erikutsekool

Rummu erikutsekool oli kutsekool Harju maakonnas Rummu asulas. Kool eksisteeris 1968–2007. Kool korraldas õpet kinnipeetavatele Rummu vanglas, Murru vanglas ja Ämari vanglas. Kool asutati 1968 nime all Murru kutsekool nr 36. 1984–1993 kandis kool nime Murru kutsekool nr 3. 1993–2007 kandis kool nime Rummu erikutsekool. Sissekanne Rahvusarhiivi infosüsteemis: Rummu Erikutsekool (vaadatud 27.10.2018) Sissekanne Rahvusarhiivi infosüsteemis: Rummu Erikutsekool Rummu Erikutsekooli põhimäärus, eRT
Thaba Nchu

Thaba Nchu on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Mangaungi linnaringkonnas. Thaba Nchu on asutatud 1873. aastal. Aastatel 1977–1994 kuulus Thaba Nchu eksklaavina Bophuthatswana bantustani koosseisu. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Thaba Nchu elanikest mustanahalisi aafriklasi 98,85%, värvilisi 0,44%, India või Aasia päritolu inimesi 0,30%, valgeid 0,20% ja teisi 0,21%. Sotho keelt pidas emakeeleks 46,76% inimesi, tsvana keelt 40,11%, inglise keelt 3,89%, koosa keelt 3,78%, afrikaani keelt 1,84% ja viipekeelt 1,14%. Thaba Nchu, Free State Artefacts Thaba Nchu Impuls Centrum https://census2011.adrianfrith.com/place/499028
Venemaa keisririigi politseiministrite loend

Venemaa keisririigi politseiministrite loend on loetelu Venemaa Keisririigi Politseiministeeriumi juhtidest alates ministeeriumi loomisest 1810. aastal kuni selle liitmiseni Venemaa Keisririigi Siseministeeriumiga 1819. aastal. Venemaa Keisririigi Politseiministeerium
Piero di Cosimo

Piero di Cosimo, täpsemalt Pietro di Lorenzo (sündinud 1461 Firenzes – surnud 12. aprillil 1522 samas) oli itaalia renessansiaja maalikunstnik. Piero isa oli kullassepp Lorenzo di Piero (‘Piero poeg Lorenzo’), maalimist õppis Pietro quattrocento maalikunstniku Cosimo Rosselli ateljees, millest ka tema nime esituse levinum kuju, Piero di Cosimo (Cosimo Piero). 1481. aastal osales Pietro õpipoisina Sixtuse kabeli maalingu loomisel. Galerii „Andromeda vabastamine“ Giorgio Vasari, Le vite de' più eccellenti pittori, scultori e architettori, Giunti, Firenze 1568. Friedrich Knapp, Piero di Cosimo, 1899. G. Pudelko, Piero di Cosimo, peintre bizarre, in «Minotaure», 1938. Federico Zeri, Rivedendo Piero di Cosimo, in «Paragone», 1959. Giulio Carlo Argan, Storia dell'arte italiana, Firenze 1968. Erwin Panofsky, Studi di iconologia, Torino 1975. Mina Bacci, Piero di Cosimo, Milano 1976. Anna Forlani Tempesti, Elena Capretti (1996). Piero di Cosimo. Catalogo completo. Firenze: Octavo F. Cantini. ISBN 8880300172. Pierluigi De Vecchi ed Elda Cerchiari (1999). I tempi dell'arte. Kd 2. Milano: Bompiani. ISBN 88-451-7212-0. Stefano Zuffi (2004). Il Quattrocento. Electa. ISBN 88-370-2315-4. {{cite book}}: eiran tundmatut parameetrit |city=, kasuta parameetrit (|location=) (juhend) Dennis Geronimus, Piero di Cosimo: Visions Beautiful and Strange, London-Yale 2006. Silvia Malaguzzi, Piero di Cosimo, Art e Dossier n. 262, Giunti Editore, Firenze - Milano, 2010 Maurizia Tazartes, Piero di Cosimo. «Ingegno astratto e difforme», Firenze 2010.  Piero di Cosimo – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Oru kodunduskool

Oru kodundus(kesk)kool oli kool Virumaal Oru mõisa lähedal. Kool avati 19. juunil 1939. Teise maailmasõja ajal kasutati kooli Saksamaa sõjaväelaste hospidalina ja puhkekeskusena. Sõja ajal kool ka hävis. https://web.archive.org/web/20181027125356/http://www.virumaa.ee/2002/06/ve-oru-kodunduskool/ (vaadatud 27.10.2018)
Sony Channel

Sony Channel (kuni 2016. aastani Sony Entertainment Television) on meelelahutuslik telekanal. Kanal näitab draamasarju ja Hollywoodi stuudiote filme. Kanal on nähtav ka Eestis. Kättemaks Meeleheitel koduperenaised Seks ja linn CSI kriminalistid Sherlock New Yorgis Minu köök on parim (My Kitchen Rules) Langenud ingel (sari) (Broken Angel) Kuni surm meid lahutab (Til Death)
Petrusburg

Petrusburg on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Xhariepi ringkonnas Letsemengi vallas. Petrusburg on asutatud 1891. aastal. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Petrusburgi elanikest mustanahalisi aafriklasi 86,62%, valgeid 7,68%, värvilisi 4,94%, India või Aasia päritolu inimesi 0,43% ja teisi 0,34%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 26,70% inimesi, koosa keelt 25,45%, sotho keelt 22,24%, afrikaani keelt 20,51%, suulu keelt 1,50% ja inglise keelt 1,35%. Petrusburg Free Stete Info https://census2011.adrianfrith.com/place/460005
Hilarius Poitiers'st

Hilarius Poitiers'st (u 300 või 315 Poitiers – u 368 Poitiers), ka Poitiers' Hilarius (ladina keeles Hilarius Pictaviensis, prantsuse keeles Saint-Hilaire) oli Poitiers' piiskop ja teoloog, on kristlik pühak ja kiriku doktor. Tema mälestuspäeva tähistab katoliku kirik 13. jaanuaril. Hilarius sündis 4. sajandi alguses Poitiers's (Pictavius Gallias, tänapäeva Prantsusmaal). Kristlaseks sai ta alles täiskasvanuna, umbes aasta 345 paiku. Kodupaiga Poitiers’i piiskopina (353–368) võitles ta ägedalt ariaanluse vastu. Tema hüüdnimi oli "Malleus Arianorum" ('ariaanide vasar'), ja 1836 välja antud kirikulugu nimetas teda õhtumaa Athanasiuseks. Oma kirjatöödega ja kirikukogudel kompromissitu esinemisega sattus ta Vana-Rooma keiser Constantinus II põlu alla ning pagendati aastateks riigi idaossa, Früügiasse. Hilarius suri 368. aasta paiku Poitiers's. Aastal 1851 kuulutas paavst Pius IX ta kiriku doktoriks. Pagenduses olles kirjutas Hilarius oma 12-raamatulise peateose "Kolmainsusest" ("De trinitate libri XII"). Viimastel eluaastatel valmis tal rida ladinakeelseid hümne ja Piibli osade kommentaare, sh Matteuse evangeeliumi ("Commentarius in Evangelium Matthaei") ning Taaveti laulude ("Tractatus super Psalmos") kommentaarid. Teda peetakse Milano piiskopi Ambrosiuse kõrval üheks ladinakeelsele stroofilisele hümnile aluse panijaks. Hilariusele on omistatud kolm hümni, ehkki mitte vaieldamatu kindlusega. http://uuseesti.ee/26214 https://tomperna.org/2014/01/13/saint-hilary-of-poitiers-the-athanasius-of-the-west/ N. Davies.Vanished Kingdoms: The Rise and Fall of States and Nations M. Weedman. Not the Athanasius of the ... - Studia Patristica XLII, Leuven 2006, lk 411 http://kjt.ee/2017/10/saksamaa-koigi-linnade-raeharradele-et-nad-peaksid-kristlikke-koole-asutama-ja-ulal-pidama-1524-2-osa/ vt alamärkus (1) "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. oktoober 2018. Vaadatud 27. oktoobril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Lingid kõigi Hilariuse kirjutatud teoste ladinakeelsete tekstide juurde lehel "Documenta Catholica Omnia" Hilariuse teoste inglise tõlked Vikitekstides St. Hilary of Poitiers. Catholic Encyclopedia (1913) Poitiers' Hilarius OrthodoxWikis (inglise keeles) Hilarius Encyclopædia Britannica's Hilarius katoliku kiriku veebientsüklopeedias Hilarius portaalis Catholic online Hilariuse kohta Jacopo da Voragine teoses "Legenda Aurea" Vikitekstides (prantsuse keeles)
Tanel Lepsoo

Tanel Lepsoo (sündinud 6. juunil 1970 Tartus) on eesti romanist ja tõlkija. Ta on Tartu Ülikooli romanistika osakonna juhataja, maailma keelte ja kultuuride instituudi (endine maailma keelte ja kultuuride kolledž) lektor ning asedirektor. Ta lõpetas 1988. aastal Tartu 15. Keskkooli ning 1993. aastal Tartu Ülikooli bakalaureusekraadiga prantsuse keele ja kirjanduse alal. Magistrikraadi sai ta 1994. aastal Pariisi 3. Ülikoolist (Sorbonne-Nouvelle) teatri ja etenduskunstide alal. 2006. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoritöö "Autorifiguuri avaldumine tänapäeva prantsuse näitekirjanduses: representatiivsest ise-subjektist efemeerse ise-subjektini". Tanel Lepsoo oli aastail 1989–2004 Tartu Descartes'i Lütseumi prantsuse keele ja kirjanduse õpetaja, aastatel 1993–1994 ja 1998–1999 Pariisi riikliku ida keelte ja kultuuride instituudi eesti keele ja kirjanduse õpetaja, aastatel 1994–2005 Tartu Ülikooli germaani-romaani filoloogia osakonna prantsuse keele ja kirjanduse õpetaja (samal ajal 1996–1998 ka Tartu Õpetajate Seminari prantsuse keele õpetaja). Aastatel 2006–2021 oli ta Tartu Ülikooli lektor. Alates 1. veebruarist 2021 on Tanel Lepsoo Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna maailma keelte ja kultuuride kolledži prantsuse kirjanduse kaasprofessor. 2013 Akadeemilised palmioksad, rüütlijärk Tanel Lepsoo on tõlkinud prantsuse keelest eesti keelde, peamiselt ilukirjandust. Milan Kundera, "Aeglus" (1998) Jean-Paul Sartre, "Iiveldus" (2002, uustrükk 2005) Albert Camus, "Truudusetu naine", "Ususalgaja ehk sassis mõistus", "Tummad", "Kasvav kivi" (lühiproosa kogumikus "Pagendus ja kuningriik", 2004) Albert Camus, "Õnnelik surm" (2005) Bernard-Marie Koltès, "Läänekallas. Roberto Zucco" (2006) Roland Barthes, "Tekstimõnu" (2007) Pierre Bayard, "Kuidas rääkida raamatutest, mida me pole lugenud?" (2008) "Tartu ülikooli õppejõud pälvisid Prantsusmaa riikliku autasu", err.ee, 02.09.2013 Tanel Lepsoo Eesti Teadusinfosüsteemis
Enn Kareda

Enn Kareda (25. september 1939 – 7. august 2016) oli eesti insener ja tehnikateadlane. Lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi automaatika erialal 1963. aastal. Diplomiprojekti teema oli "Sünkrodetektor kulumõõtjale" (sisuliselt mõõtetehnilise sünkroondetektori elektroonne sõlm elektromagnetilisel induktsioonil põhineva vedelike kulu mõõteseadme – induktsioonkulumõõtja jaoks). Nõmme Tee Seltsi asutajaliige ja esimene esimees. Nõmme halduskogu aseesimees (2002). Ta oli vastu Tallinna Linnavalitsuse ja sealhulgas Nõmme Linnaosa Valitsuse Nõmme looduse suhtes väga vaenulikule plaanile ehitada Mustamäe männimetsaga kaetud kaldapealsele endise kitsarööpmelise raudtee (praeguse Kitsarööpa tee) kohale Nõmme Keskusest mööda viiv nn ümbersõidutee. Tee ehitamine liivikule ja intensiivne liiklus sellel oleksid metsa hävitanud, kuid poleks parandanud liikluse olukorda Nõmme keskuses ja Hiiul. Koos mõttekaaslastega 1999. aastal asutatud Nõmme Tee Seltsist oli tema eesmärk säästa seda metsa ja peatada tee ehitamise plaan. Kasutades ära kohaliku omavalitsuse seadusega antud võimalust, mis andis 1% elanikkonnast (antud juhul Tallinna elanikkonnast) õiguse peatada kohaliku omavalitsuse algatus, kogusid NTS liikmed umbkaudu 4000 kodaniku allkirjad, et tee ehitamise plaan nurjata. Ta oli üks nendest, kes tegi ettepaneku sedalaadi plaanide peatamiseks algatada Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala moodustamine. See oli pikk protsess, mis lõppes võiduga. Ta oli SEI projekti "Energiamajanduse Riikliku Arengukava aastani 2020 keskkonnamõju strateegiline hindamine" töörühma liige, energiamajanduse väliskulude ekspert (2007–2009). Enn Kareda suri 7. augustil 2016 ja ta maeti 12. augustil 2016 Rahumäe kalmistule. Elektromagnetvälja kiirguskaitse. Metoodiline materjal. Koostanud Enn Kareda. Tallinna Polütehniline Instituut, 1983, lk 55. Töökaitsealased arvutused: ülesannetekogu. Koostanud E. Kareda jt. Tallinn, Tallinna Polütehniline Instituut, töökaitse kateeder, 1988, lk 114. Säästva arengu sõnaseletusi. Võrgusõnaraamat koos otsimootoriga (Võrguteavik). Toimetanud ja koostanud Aet Tamm, ..., Enn Kareda jt. Kollektiivautorid ÜRO Arenguprogramm, Eesti Keskkonnaministeerium, Säästva Eesti Instituut. Tallinn, Säästva Eesti Instituut, 2006. "In memoriam - Enn Kareda". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. oktoober 2018. https://www.kalmistud.ee/haudi?action=hauaplats&filter_hauaplats_hauaplats=72803 "Kirje e-kataloogis ESTER". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. oktoober 2018. Enn Kareda Eesti TeadusInfo Süsteemis ETIS
Kilju

Kilju on traditsiooniline soome suhkruvein, mida valmistatakse peamiselt pärmist, veest ja suhkrust. Kilju valmistamine ainult pärmist, veest ja suhkrust ei olnud Soomes enne 2018. aasta märtsi seadusega lubatud, seetõttu (ja ka maitsestamise eesmärgil) lisati teravilja, kartulit, puuvilju või marju, et jook kvalifitseeruks veini või õllena. Kilju alkoholisisaldus on tavaliselt 15–17%.
Ando Rannu

Ando Rannu (28. september 1914 Riia – 5. märts 2003) oli eesti dirigent ja puhkpillimängija. Teise maailmasõja aastatel mängis ta Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite Džässorkestris saksofoni. Pärast sõda mängis Eesti NSV Riikliku Filharmoonia džässorkestris, Eesti NSV Riikliku Filharmoonia puhkpilliorkestris ja Eesti NSV Siseministeeriumi puhkpilliorkestris. 1952. aastal lõpetas ta Tallinna Muusikakooli oboe erialal Hartvig Juksari õpilasena. Aastatel 1958–1983 oli ta Tartu kultuurihoone puhkpilliorkestri dirigent. Ta oli ka Riikliku Akadeemilise Teatri Vanemuine orkestrant ja oboe rühma kontsertmeister. Ta on maetud Tartu Maarja kalmistule. 1969 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri 1973 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane Kalender, Sirp, 3.09.2004 Juubilar on Ando Rannu. Sirp ja Vasar, 27. september 1974 Muusikakoolide lend. Sirp ja Vasar, 4. juuli 1952 Raimu Hanson. Dirigendi meenutamiseks annab kontserdi puhkpilliorkester. Tartu Postimees, 31. oktoober 2014
Benjamín Acevali piiskopkond

Benjamín Acevali piiskopkond (Dioecesis Beniaminacevalensis) on katoliku piiskopkond, mille keskus asub Benjamín Acevali linnas Paraguays. Piiskopkonna asutas Johannes Paulus II 28. juunil 1980. Benjamín Aceval, kes on jäädvustamist leidnud linna ja piiskopkonna nimes, oli Paraguay diplomaat ja poliitik (elas 1845–1900). Benjamín Acevali piiskopid: 28. juuni 1980 – 8. juuli 1997 Mario Melanio Medina Salinas 6. juuli 1998 – 16. juuni 2018 Cándido Cárdenas Villalba 16. juuni 2018 – Amancio Francisco Benítez [1]
Jevgeni Novikov

Jevgeni Novikov on mitme tuntud inimese nimi: Jevgeni Novikov, vene ajaloolane Jevgeni Novikov, Eesti jalgpallur Jevgeni Novikov, Venemaa rallisõitja
Russell Schweickart

Russell Louis "Rusty" Schweickart (sündinus 25. oktoobril 1935) on Ameerika Ühendriikide endine aerokosmose insener, õhuväelane ja NASA astronaut. Schweickart valiti astronaudiks 1963. aastal ja tema ainsaks missiooniks jäi 1969. aastal toimunud Apollo 9, kus katsetati ka Apollo kuumoodulit. Missioonil katsetas ta ka skafandrit, mida hiljem kasutasid Kuul kõndinud astronaudid. Hiljem määrati ta Skylabi esimese meeskonna varukomandöriks ja vastutas jaama parandamiseks vajalike tehnoloogiate ja protseduuride arenduse eest. Schweickart lahkus NASAst 1977. aastal ja oli kaks aastat California kuberneri teadus- ja tehnoloogianõunik, misjärel asus ta tööle California Energiakomisjoni, kus töötas viis aastat. Ta on Kosmoseavastajate Assotsiatsiooni ja B612 Fondi kaasasutaja. "Russell L. Schweickart". NASA. Vaadatud 28. oktoober 2018. "Rusty Schweickart" (PDF). B612 Foundation. Vaadatud 28. oktoober 2018.
Hilarius (täpsustus)

Hilarius on ladina mehenimi, mis tähendab rõõmsat või õnnelikku (ladina omadussõnast hilaris 'rõõmus, õnnelik', mis omakorda pärineb kreeka sõnast ἵλαος hilaos). Nime naisvorm on Hilaria. Hilariusest tulenevad prantsuse nimi Hilaire, inglise nimed Hilary ja Hillary, itaalia ja hispaania mehenimi Ilario ja naisenimi Ilaria, kõmri Ilar ja Eleri, samuti haruldasemad vormid nagu Ilariana, Ylariana, Hillaria, Hillery jts. Eesti nimed Illar ja Hillar võivad tulla nii ladina nimest kui ka selle kreeka vastest Ilarion või Hilarion, mis on meile jõudnud vene keele ja õigeusu traditsiooni kaudu. Püha Hilarius Aquileiast või Pannooniast (suri umbes 284), pühak ja Aquileia piiskop Itaalias Hilarius Diakon (tegutses 4. sajandi keskel), teoloog ja vaimulik Püha Hilarius Poitiers'st (4. sajand), pühak ja piiskop Hilarius (tegutses 402. aasta paiku) Tarragona peapiiskop Hispaanias Hilarius (tegutses 408. aasta paiku), Rooma prefekt Hilarius (surnud 468), paavst Püha Hilarius Arles'ist (5. sajand), pühak ja Arles'i piiskop Prantsusmaal Hilarius Galeatast (6. sajand), erak Hilarius (tegutses 1125. aasta paiku), luuletaja Hilarius Chichesterist (umbes 1110–1169), Chichesteri piiskop Inglismaal Püha Hilaria (5. sajand), Ida-Rooma keisri Zenoni tütar ja idakirikute pühak hilaris, Charlton T. Lewis, Charles Short "A Latin Dictionary" ἱλαρός, Henry George Liddell, Robert Scott "A Greek-English Lexicon" Hilary (täpsustus) Saint-Hilaire (täpsustus) Ilar (täpsustus) Eleri (täpsustus), Welsh forms of this name Ilaria (täpsustus)