laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Punalipu orden

Punalipu orden (vene keeles орден Крaсного Знамени, ka орден Боевого Красного Знамени või орден «Красное знамя») oli Vene SFNV ja Nõukogude Liidu autasu sõjaväeliste teenete eest. Vene SFNV Punalipu ordeni asutas Vene SFNV Kesktäitevkomitee 16. septembril 1918. Esimesed Vene SNFV Punalipu ordeniga autasustamiseks esitatud olid Vassili Blücher, Vassili Panjuškin ja Kuzmitš (parteiline pseudonüüm; kodanikunimi Filipp Mironov) 28. septembril 1918. Ordeniga autasustamisest teatati avalikult. Sellepärast on üldlevinud arvamus, et Punalipu orden nr 1 ongi välja antud Blücherile. Kuid Lev Trotskit ei rahuldanud ordenite kvaliteet (oskustööliste sõjaväkke mobiliseerimise tõttu) ja ta esitas Petrogradi mündikojale uue tellimuse. Nii sai Blücher alles 11. mail 1919 oma ordeni kätte. See oli Punalipu orden nr 114. 1937. aastal anti Blücherile ordeni number 1 duplikaat. Kuid juba järgmisel aastal Blücher vahistati ja piinati surnuks. Vassili Panjuškin, kes pälvis Punalipu ordeni nr 2, oli Smolnõi kaitse juhataja, Venemaa Erakorralise Komitee liige, kes hiilgas Kaasani võtmisel. Panjuškin suri 1960. aastal, kui ta oli 23 aastat mitmes vangilaagris karistust kandnud. Kuid hulk allikaid väidab, et Punalipu ordeniga nr 2 autasustati 1919 Jona Jakirit Liski, Korotojaki ja Ostrogorski ümber peetud lahingute eest. Võimalik segadus on seotud sellega, et Blücheri autasustamine Punalipu ordeniga oli tollal üldteada, teiste autasustamine mitte nii väga ja Petrogradi mündikojast polnud ordenid veel välja tulnud. Seetõttu võis paljudel inimestel kujuneda arvamus, et Jakir pälvis Punalipu ordeni nr 2. 1937. aastal Jakir vahistati, mõisteti surma ja lasti maha. Kuzmitš oli varjunimi, mida kasutas Idarindel võidelnud hilisem 2. ratsaarmee komandör Filipp Mironov. Tema pälvis Punalipu ordeni kolmandana. Juba järgmisel aastal mõisteti Mironov reeturina surma, talle anti armu ja saadeti uuesti 2. ratsaarmeega rindele, kuid 1921. aastal vahistati ta uuesti kontrrevolutsioonilises tegevuses kahtlustatuna ja lasti Butõrka vanglas maha. Jossif Stalinit autasustati Tsaritsõni kaitsmise eest 1919. aasta kevadel Punalipu ordeniga nr 400. See number tundus talle liiga suurena ja ta laskis hiljem endale välja anda duplikaadi, mis kandis Mironovist vabaks jäänud numbrit 3. Pärast NSV Liidu moodustamist asutati 1. augustil 1924 NSV Liidu Punalipu orden. Enne Lenini ordeni loomist oli Punalipu orden Nõukogude Liidu kõrgeim (ja praktiliselt ainuke) sõjaliste teenete eest antav orden. Punalipu ordeneid on välja antud umbes 580 000. Bалерий Дуров, Николай Стрекалов. Орден Красного Знамени СБОРНИК ЛИЦ, НАГРАЖДЕННЫХ ОРДЕНОМ КРАСНОГО ЗНАМЕНИ (РСФСР) и ПОЧЕТНЫМ РЕВОЛЮЦИОННЫМ ОРУЖИЕМ [1]
Isaias Afewerki

Isaias Afewerki (ka Afwerki või Afeworki; tigrinja keeles ኢሳይያስ ኣፈወርቅ; sündinud 2. veebruaril 1946 Asmaras Eritreas) on Eritrea endine vabadusvõitleja ning esimene president (alates 24. maist 1993). Ta sai 1966 Hiinas sissiväljaõppe ja osales Eritrea Vabastusrinde tegevuses. Hiljem liitus ta sellest 1970 lahku löönud Eritrea Rahvavabastusrindega ja sai 1987 selle peasekretäriks. Alates 1991. aastast juhtis ta faktiliselt iseseisvunud Eritrea üleminekuvalitsust ning 1993 sai vastloodud riigi presidendiks. Pärast Eritrea-Etioopia sõda (1998—2000) on president kehtestanud riigi üle tugeva poliitilise kontrolli. Ajakirjandusvabadus ei kehti. Kuigi 1997 võeti vastu demokraatlik Eritrea põhiseadust, on pideva erakorralise seisukorra tõttu selle rakendamine edasi lükkunud.
Afari osariik

Afari osariik on 1. järgu haldusüksus Etioopia kirdeosas. Piirneb kirdes Eritreaga ja idas Djiboutiga. Osariigi idaosa asub Danakili alangul. Osariigis asub Yangundu-Rasi rahvuspark. Afari põhjaosas asub Dabbahu vulkaan. Rahvastikust moodustavad üle 90% afarid. Afari osariik loodi 1994. aastal. 1974 leiti väljakaevamistel Hadari küla lähedal 3,18 miljonit aastat vana Australopithecus afarensis skelett, kes sai nimeks Lucy. Afari osariik on jagatud üheksaks piirkonnaks, mis omakorda on jagatud 28 maakonnaks (woreda) ja Argobba maakonnaks, mis ei kuulu ühtegi piirkonda.
Josefa Iloilo

Ratu Josefa Iloilo vatu Uluivuda (29. detsember 1920 Taveuni saar, Fidži – 6. veebruar 2011) oli Fidži poliitik. 13. juulil 2000 sai ta Fidži presidendiks. Mais 2004 teatas riigi televisioon, et Iloilo on raskesti haige ja võimetu täitma riigipea kohuseid, seetõttu on asepresident Ratu Jope Seniloli ametis tema eest. Presidendi kantselei lükkas selle ümber. 5. detsembril 2006 peatati Josefa Iloilo volitused presidendina sõjaväe ülemjuhataja Josaia Voreqe Bainimarama korraldatud riigipöörde tulemusel. Formaalselt säilitas Iloilo presidendi ameti, kuid tema volitused läksid üle Bainimaramale. 4. jaanuaril 2007 taastas Bainimarama Iloilo volitused presidendina. 30. juulil 2009 loobus Iloilo presidendiametist ning ametisse astus presidendi kohusetäitja Epeli Nailatikau.
Abhe

Abhe on soolajärv Ida-Aafrikas. Asub Afari alangul Etioopia ja Djibouti piiril. Järve kallastel on sadu üle 50 m lubjakivisambaid ja palju kuumaveeallikaid. Järve suubub Awashi jõgi. Väljavool puudub. Järve pindala on 320 km², suurim sügavus 37 m. Abhe järve kallastel elavad flamingod.
Naiste jalgpalli maailmameistrivõistlused

Naiste jalgpalli maailmameistrivõistlused on FIFA poolt korraldatavad maailmameistrivõistlused jalgpallis, kus osalevad naiste rahvuskoondised ja mida peetakse iga nelja aasta tagant alates aastast 1991. Ametlik koduleht
Suvorovi orden

Suvorovi orden (vene keelles орден Суворова) oli Nõukogude Liidu ja on Venemaa Föderatsiooni sõjaline autasu. Kuulsa Venemaa väejuhi Aleksandr Suvorovi (1729–1800) järgi nimetatud autasu loodi Nõukogude Liidu Ülemnõukogu otsusega 29. juulil 1942. Ordenit anti välja 3 järgus. Venemaa Föderatsioon jätkas ordeni väljaandmist. Suvorovi ordeni 1. järku anti armeekomandöridele väljapaistva juhtimise eest lahinguolukordades. Esimesena sai Suvorovi ordeni 1. järgu Georgi Žukov 28. jaanuaril 1943. 1. järgu orden valmistati 55 mm läbimõõduga plaatinatähest ja 30 mm diameetriga plaatinamedaljonist, millele oli lisatud kullast Aleksandr Suvorovi büst, tammepärg ja kiri Александр Суворов. Plaatinatähe ülemisel otsal on väike rubiintäht. Suvorovi ordeni 1. järku anti välja 391. Suvorovi ordeni 2. järku anti korpuse-, diviisi- ja brigaadikomandöridele otsustava võidu eest arvuliselt ülekaaluka vaenlase vastu. 2. järgu orden valmistati 50 mm läbimõõduga kuldtähest ja 25 mm diameetriga hõbemedaljonist. Kiri Александр Суворов tehti punase emailiga. Samuti puudus ordenilt rubiintäht. Suvorovi ordeni 2. järguga autasustati muuhulgas ka Eesti Laskurkorpuse komandöri Lembit Pärna. Suvorovi ordeni 2. järku anti välja 2863. Suvorovi ordeni 3. klassi anti polgukomandöridele, nende staabiülematele ning pataljoni- ja kompaniikomandöridele väljapaistva juhtimise eest, mis tõi kaasa lahingu võidu. 3. järgu orden oli kujunduselt samasugune kui 2. järgu orden, ainult valmistatud üleni hõbedast. Suvorovi ordeni 3. järku anti välja 4012. Президент России наградил Южный военный округ орденом Суворова (vaadatud: 17.07.2023) Põhjalik ülevaade Suvorovi ordenist (vene keeles) Указ Президиума Верховного Совета СССР «Об учреждении военных орденов: Ордена Суворова, первой, второй и третьей степени, Ордена Кутузова, первой и второй степени и Ордена Александра Невского» от 20 июля 1942 года // Ведомости Верховного Совета Союза Советских Социалистических Республик : газета. — 1942. — 5 августа (№ 30 (189)). — С. 1.
Stella Liebeck

Stella Liebeck (1912 – 4. august 2004) sai tuntuks seoses kohtuprotsessiga McDonald'si vastu. 27. veebruaril 1992 tellis Stella Liebeck McDonald'si söögikohas läbi auto akna, olles esiistmel kaasreisija, tassi kohvi. Autot juhtis Stella Liebecki lapselaps Chris. Kui Stella Liebeck oli kohvi kätte saanud, sõitis Chris parkimisplatsile, et vanaema saaks kohvile suhkrut ja koort lisada. Parkimisplatsil pani Stella Liebeck kohvitassi põlvede vahele ja hakkas tassilt kaant ära võtma, kuid nii õnnetult, et tass läks ümber ja kuum kohv läigatas talle sülle. Kuum kohv imendus naise jalas olevatesse dressipükstesse ja 90 sekundi jooksul, mil kohv oli kokkupuutes nahaga, arenes välja kolmanda astme põletus. Kannatada said reied, tuharad ja kube, mistõttu vajas Stella Liebeck hiljem naha siirdamist. Stella Liebeck viidi haiglasse, kus ta viibis 8 päeva. Järelravi kestis 2 aastat. Stella Liebecki ravikulud olid 11 000 dollarit, kuid ta soovis hüvitise suuruseks 20 000 dollarit. McDonald's pakkus hüvitise suuruseks 800 dollarit, kuid sellega hageja ei olnud nõus, siis S. Liebeck palkas advokaadi, kes koostas kohtu poole pöördumise, süüdistades McDonald'sit "ülemäära ohtliku" ja "praaktoodangu" müügis. "Ülemäärase ohtlikkuse" all pidas advokaat silmas kohvi temperatuuri (82–88 °C), kohtudokumentide järgi oli McDonald's saanud sadu kaebusi liiga kuumast kohvist põhjustatud põletuste kohta. Kohus leidis, et juhtumis lasub McDonald'sil 80% vastutus ja S. Liebeckil 20% vastutus. Kohus tõi välja, et kuigi kohvitassil oli hoiatuskiri, oli see liialt väike. Oma otsuses märkis kohus, et kogu kahjuhüvitis, mida McDonald's peab hagejale maksma, on 2,86 miljonit dollarit, mida hiljem vähendati 640 000 dollarini. Lõplik summa kujunes osapoolte vahelises kokkuleppes ning seda ei ole avaldatud. Stella Liebecki nimest on saanud nime Stella auhind.
Biostratigraafia

Biostratigraafia on stratigraafia haru, mis keskendub geoloogiliste kihtide (kihi) stratigraafilise korrelatsiooni ja liigestumise uurimisele, kasutades selleks neis kihtides (kihis) leiduvaid fossiile. Paleontoloogia Õietolmuanalüüs
Bulgaaria Eurovisiooni lauluvõistlusel

Bulgaaria on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates 2005. aastast. 2005. aastal esindas Bulgaariat džässist inspireeritud bänd Kaffe, kes aga lauluga "Lorraine" finaali ei pääsenud. 2006. aastal esindas Bulgaariat Mariana Popova, kes esitas laulu "Let Me Cry". Ka sellel korral ei pääsenud Bulgaaria finaali. 2007. aastal õnnestus Bulgaarial pääseda edasi poolfinaalist ning saavutada kõrge viienda koha. Bulgaariat esindasid Elitsa Todorova ja Stojan Jankulov, kes esitasid loo "Water". Kuna 2008. aastal korraldati kaks poolfinaali, kaotas Bulgaaria oma automaatse finaalikoha ning osales teises poolfinaalis, kus Bulgaarial ei õnnestunud pääseda finaali, vaid ta jäi poolfinaalis 11. kohale. Pärast kahte aastat eemalolekut naasis 2016. aastal Bulgaaria Eurovisiooni lauluvõistlusele, kus Poli Genova saavutas lauluga "If Love Was a Crime" finaalis neljanda koha, mis oli Bulgaaria parim tulemus Eurovisiooni lauluvõistlusel. Aasta hiljem saavutas Kristian Kostov lauluga "Beautiful Mess" teise koha. 2019. aasta Eurovisiooni jättis Bulgaaria vahele. 2020. aastal pidi Bulgaariat lauluvõistlusel esindama Victoria, aga Eurovisioon jäeti koroonapandeemia puhangu tõttu ära. ██ Võitja ██ Teine koht Bulgaaria on andnud kokku kõige rohkem punkte järgmistele riikidele: Bulgaaria on saanud kokku kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt: Elitsa Todorova & Stoyan Yankulov Helsingis (2007) Deep Zone & Balthazar Belgradis (2008) Miro Oslos (2010) Poli Genova Düsseldorfis (2011) Sofi Marinova Bakuus (2012) Elitsa Todorova & Stoyan Yankulov Malmös (2013) Poli Genova Stockholmis (2016) Kristian Kostov Kiievis (2017) Equinox Lissabonis (2018) Laul sisaldab lisaks lauseid araabia, aseri,inglise, prantsuse, kreeka, itaalia, serbohorvaadi, hispaania, türgi ja mustlaskeeles Eurovisiooni lauluvõistluse koduleht Eurovisioon.ee – Bulgaaria
Eduard Michelson

Eduard Michelson (22. november 1845 Vastse-Kasaritsa mõisavald, Rõuge kihelkond, Võrumaa – 1907 Kroonlinn) oli läti päritolu günekoloog. Õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust. Abiellus 19. veebruaril 1873 Lydia Emilie Florentine Jannseniga (Lydia Koidulaga). Praktiseeris tänu äia Johann Voldemar Jannseni abile Tartus günekoloogina ja hiljem Kroonlinnas sõjaväearstina. Hans Voldemar Michelson (29. juuli 1874 Tartu – 29. juuli 1878 Tartu) Hedvig [Hedda] Michelson (2. juuni 1876 Tallinn – oktoober 1941 Leningrad) Anna Michelson (23. jaanuar 1878 Viin – 27. detsember 1965 Firenze) Max Michelson (veebruar 1884 Kroonlinn – veebruar 1884 Kroonlinn) Aino Undla-Põldmäe, "Koidula viimased Tartu-aastad (1871–1873)" – Keel ja Kirjandus 1960, nr 9, lk 528–544 ja raamatus: Aino Undla-Põldmäe, "Koidulauliku valgel. Uurimusi ja artikleid", Eesti Raamat, Tallinn 1981, lk 168–195 Aino Undla-Põldmäe, "Koidula suhted kodumaaga Kroonlinna-aastail" – Looming 1961, nr 8, lk 1254–62 ja "Koidulauliku valgel", lk 196–212 Aino Undla-Põldmäe, "Koidula oma mehe kirjades" – Looming 1957, nr 8, lk 1261–72 ja "Koidulauliku valgel", lk 213–234 Mart Laar, "Koidula ja Michelsoni armastus" – Kodukolle 2005, nr 11, lk 76-78
Väikeseõiene lemmalts

Väikeseõiene lemmalts, ka väikeseõiene lemmmalts (Impatiens parviflora), on lemmaltsaliste sugukonda lemmaltsa perekonda kuuluv üheaastane rohttaimeliik. Väikeseõiene lemmalts kasvab pärismaisena Ida-Aasias ja Siberis. Euroopas on inimese toodud võõrliigina laialdaselt naturaliseerunud. Väikeseõiene lemmalts kasvab niisketes varjulistes kohtades ega talu päikest. Tugevas päikesepaistes laseb taim lehed täiesti longu, kuid hiljem enamasti toibub. Taim kasvab 30–60 cm kõrguseks; püstisele varrele kinnituvad õhukesed mahlakad teravasakilise servaga lehed. Õitseb juulist oktoobrini, kahvatukollane õis on umbes 1 cm pikkune, kobaras on vähe õisi. Õied ja kuprad on enamasti varrel samaaegselt. Puutel (või ka iseenesest) lõhenevatest kupardest võivad seemned paiskuda kuni 3 meetri kaugusele. Eestisse jõudis see liik arvatavasti Tartu Ülikooli botaanikaprofessori Carl Ledebouri tooduna 1827. aastal, kes tõi selle Altai ekspeditsioonilt ja istutas Tartu botaanikaaeda. Aastaks 1852 oli väikeseõiene lemmalts jõudnud metsistunult Tartu parkidesse ja aedadesse. Järgnenud aastakümnetega levis taim juba terves Eesti mandriosas; saartele jõudmine võttis mõnevõrra rohkem aega. Praegusajal on liik Ida- ja Lõuna-Eestis on suhteliselt sage, mujal harvem. Margot ja Roland Spohn. "Mis lill see on?", Sinisukk 2008, ISBN 978-9949-14-409-9 Väikeseõiene lemmalts andmebaasis eElurikkus
UNESCO rahupreemia

Félix Houphouët-Boigny rahupreemia ehk lühendatult UNESCO rahupreemia on 1989. aastal UNESCO asutatud rahupreemia, mille ülesanne on "autasustada elus olevaid inimesi ja tegutsevaid riiklikke või eraettevõtteid või institutsioone nende silmapaistva panuse eest rahu edendamisel, kindlustamisel või hoidmisel vastavalt ÜRO põhikirjale ja UNESCO põhiseaduses". Auhind kannab endise Elevandiluuranniku presidendi Félix Houphouët-Boigny nime. Auhinda antakse välja igal aastal. Auhinna suurus on 122 000 eurot, mis mitme saaja puhul jagatakse võrdseteks osadeks. 1991 Nelson Mandela, Aafrika Rahvuskongressi president, Lõuna-Aafrika Frederik Willem de Klerk, Lõuna-Aafrika Vabariigi president 1992 Haagi Rahvusvahelise Õiguse Akadeemia 1993 Yitzhak Rabin, Iisraeli peaminister Shimon Peres, Iisraeli välisminister Yasser Arafat, Palestiina Rahvusnõukogu president 1994 Juan Carlos I, Hispaania kuningas Jimmy Carter, endine USA president 1995 ÜRO büroo, põgenike ülemkomissar Sadako Ogata, ÜRO põgenike ülemkomissar 1996 Álvaro Enrique Arzú Irigoyen, Guatemala president Rolando Morán (kodanikunimega Ricardo Arnoldo Ramírez de León), Guatemala Rahvus-Revolutsiooniline Ühtsus 1997 Fidel V. Ramos, Filipiinide president Nur Misuari, Moro Rahvusliku Vabastamise Frondi esimees 1998 Hāsinā Oyājed, Bangladeshi peaminister George J. Mitchell, USA senaator, presidendi erinõunik Iirimaa teemadel 1999 Sant'Egidio komuun, Itaalia 2000 Mary Robinson, ÜRO inimõiguste ülemkomissar 2001 Auhinda välja ei antud 2002 Kay Rala Xanana Gusmão, Ida-Timori president 2003 Kardinal Roger Etchegaray, emeriitpresident Vatikani Õigluse ja Rahu Nõukogus Mustafa Cerić, Bosnia Grand Mufti 2004 Auhinda välja ei antud 2005 Abdoulaye Wade, Senegali president 2006 Auhinda välja ei antud 2007 Martti Ahtisaari, endine Soome president, ÜRO diplomaat ja läbirääkija 2008 Luiz Inácio Lula da Silva, Brasiilia president 2009 ei antud 2010 ei antud 2011 Asociación Civil Abuelas de Plaza de Mayo, Argentina inimõigusorganisatsioon Nobeli rahuauhind Vestfaali rahu auhind Ametlik UNESCO Félix Houphouët-Boigny rahupreemia koduleht.
Verev lemmalts

Verev lemmalts (Impatiens glandulifera) on üheaastane rohttaim lemmaltsaliste sugukonnast lemmaltsa perekonnast. Verev lemmalts on pärit Himaalajast. Teadaolevalt esimest korda külvati taime ilutaimena Dresdeni aedadesse 1837. aastal. Praeguseks on verev lemmalts peaaegu kõikjal Euroopas naturaliseerunud invasiivne võõrliik, mis tõrjub välja kohalikku taimestikku. Paljudes riikides on asutud tema leviku vastu võitlema. Taim eelistab niiskeid ja varjulisi kasvukohti; kasvab jõe- ja järvekallastel, niisketel niitudel, metsahäiludes. Verev lemmalts on kiirekasvuline taim. Ta kasvab kuni 1,5–2 meetri kõrguseks. Teravahambalise servaga suhteliselt kitsad lehed on 5–25 cm pikkused. Õitseb juulis ja augustis. Roosad kiivrikujulised tugevalõhnalised õied on 3–4 cm pikkused ja umbes 2 cm laiused. Vili on 3–5 cm pikkune tõlvikukujuline kupar, mis puutest lõheneb ja katapulteerib seemned kuni 7 meetri kaugusele. Õied ja viljad on enamasti varrel samaaegselt. Margot ja Roland Spohn. "Mis lill see on?", Sinisukk 2008, ISBN 978-9949-14-409-9 Verev lemmalts andmebaasis eElurikkus Keskkonnaameti vereva lemmmaltsa infoleht Verev lemmalts – ohtlikult leviv liik, Maaleht, 4. september 2008
Kohustuslik reserv

Kohustuslik reserv on summa, mida pangad peavad hoidma keskpangas hoiuste ja laenude kattevarana. 25. aprillil 2000 võttis Eesti Panga nõukogu vastu otsuse rahapoliitika operatsioonilise raamistiku (ROR) reformi strateegia kohta. Reform jagati kahte etappi, esimene etapp oli ühe aasta pikkune periood alates 1. juulist 2000. teine etapp algas 1. juulil 2001 ja kestab kuni ühinemiseni Euroopa Majandus- ja Rahaliiduga ehk ühinemine euroga. Selle reformi käigus muudeti ka pankadele esitatavaid kohustuslike reservide arvestamise põhimõtteid. Esimese etapi järel mille järel võisid Eesti kommertspangad paigutada kuni 50 protsenti oma kohustuslikust reservist kõrge kvaliteediga rahvusvahelistel turgudel kaubeldavatesse võlakirjadesse. 1. märtsist 2003 jõustunud korra kohaselt eristatakse kohustusliku reservi baasi arvutamisel tähtajalise struktuuri ning kohustuste liigi järgi kohustusi, millele eurosüsteemis rakendatakse kohustuslike reservi nõude erinevaid määrasid. Netovõlgnevus välismaiste krediidiasutuste suhtes asendus brutonõudega, mis tähendab, et kohustustest välismaiste pankade ees ei saa nõudeid välispankadele enam maha arvata. Samuti kaasati kohustuslike reservide baasi ka allutatud kohustused ning valitsuse laenu- ja välisabifondid. "Eesti rahapoliitika operatsioonilise raamistiku reformist". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. aprill 2008. Vaadatud 5. oktoobril 2008. "Eesti Pank muutis krediidiasutuste kohustusliku reservi baasi". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. juuni 2007. Vaadatud 5. oktoobril 2008. Kohustusliku reservi arvestuse ja täitmise kord Eesti Panga presidendi 22. detsembri 2000. a määrus nr 13
Ambodifotatra

Ambodifotatra [ambudif'uutatra] on väike asula Madagaskari Analanjirofo piirkonnas Sainte-Marie saare lõunaosa läänekaldal, Sainte-Marie maakonna ja Sainte-Marie valla keskus. Geograafilised koordinaadid on 16°58' S, 49°51' E. Asula keskel on väike sadam, mille ümbruses on paar söögikohta. Saint-Josephi kirik on Madagaskari vanim kirik. Ta asub Ambodifotatra linna Madame'i saarega ühendava tammi ees. Koha Piraatide lahe põhjakaldal piraatide kalmistul valis 1857 esimene Madagaskari piiskop Dalmond. Malmaltar on keisrinna Eugénie annetus. Huvitavate hoonete seas on postkontor mäe otsas. Linna lähedal on piraatide kalmistu. Ambodifotatra lähedal on rand. Foto ja jutt: Saint-Josephi kirik Foto ja jutt: Ambodifotatra turg Fotod: [1], [2], [3], [4], [5], [6], [7], [8], [9],
Ankoalabe

Ankoalabe on asula Madagaskaril Sainte-Marie saarel. Geograafilised koordinaadid on 14°55' S, 50°18' E. Väikese Ankoalabe lahe varjus on India ookeani äärne metsik rand.
Anjahamara

Anjahamara on asula Madagaskaril Analanjirofo piirkonnas Sainte-Marie saarel.
Vazimbad

Vazimbad on malagassi mütoloogias Madagaskari põliselanikud kahvatud karvased kääbused, kütid-korilased. Neid austatakse esivanemate kultuses kõige vanemate esivanematena. Mõne piirkonna kuningad olevat vazimbadega veresuguluses. Põlluharimisele ülemineku tõttu peaksid vazimbad olema assimileerunud. Tõendid loomade väljasuremise kohta kinnitavad, et Madagaskaril oli inimasustus enne austroneeslaste sisserändu. Madagaskaril on säilinud küttide-korilaste rühm mikead, kes erinevad elulaadilt ja muusikalt teistest malagassidest. Nad säilitasid 1920. aastateni mittemalagassi sõnavara, mis võib olla jäänus vazimbade keelest.
Tauno Palo

Tauno Valdemar Palo (kuni 1932. aastani Tauno Brännäs, kuni 1935. aastani Tauno Paloniemi; 25. oktoober 1908 Hämeenlinna – 24. mai 1982 Helsingi) oli soome näitleja ja laulja. Tauno Palo alustas teatrinäitlejana 1927. aastal Sörnäineni töölisteatris. Aastal 1931 mängis ta esimest korda filmis. Tema karjäär filminäitlejana kestis kuni 1961. aastani; teatris mängis ta aga kuni Kansallisteatterist lahkumiseni 1973. aastal. Palo suri kõrivähki. Tauno Palo mängis kokku ligi 50 filmis, väga sageli koos Ansa Ikosega. Tema tuntumate filmide hulgas olid "Kulkurin valssi", "Vaimoke" ja filmid Niskamäe ainetel. Ta oli ka populaarne laulja, kes lindistas kümneid laule. Tauno Palo vend Gösta Brännäs oli poksija. Tema poeg Jukka-Pekka Palo on näitleja. Kõigi aegade suurima soomlase hääletusel 2004. aastal sai Tauno Palo 55. koha.
Vaimse tervise päev 2008

Vaimse tervise päev 2008 oli 2008. aasta ülemaailmne vaimse tervise päev, mis toimus Ülemaailmse Vaimse Tervise Föderatsiooni eestvedamisel. 2008. aasta Vaimse tervise päeva deviis oli "Vaimse tervise tegemine ülemaailmseks prioriteediks - teenuste mahu suurendamine elanikkonnale suunatud propaganda ja tegevuste kaudu". Tartu Vaimse Tervise Hooldekeskus korraldas Tartus hotell Dorpati konverentsikeskuse fuajees erivajadustega isikute igapäevaelu kajastava fotonäituse.. Tallinnas Haabersti klubimajas toimus avatud uste päev, kus kogemusnõustajad tutvustasid oma teenust ja korraldasid respektseminari. Loenguga "Ka psüühikahäirega inimese lähedased vajavad toetust" esines Tallinna Vaimse Tervise Keskuse psühholoog Kristel Altmäe Pärnus toimus SA Pärnu Haigla fuajees Psühhiaatriakliiniku päevakeskuse korraldatud näitus käsitööringis, loov- ja tegevusteraapia protsessides valminud taiestest. Lisaks tutvustati päevakeskuses psüühikahäiretega inimestele osutatavaid teenuseid.[viide?] Tartu Ülikooli kohvikus toimus 11. oktoobril vaimse tervise päeva tähistamise üritus. Üritusel esinesid XI Riigikogu liige Heljo Pikhof, kes vastas hiljem ka vaimse tervisega seotud küsimustele ning pastor Heino Nurk, kes tõmbas oma esinemises paralleele vaimse tervise ja usulise tervise vahele. "Making mental health a global priority: scaling up services through citizen advocacy and action" (PDF) (inglise). Ülemaailmne Vaimse Tervise Föderatsioon. 2008. Originaali (pdf) arhiivikoopia seisuga 10.10.2008. Vaadatud 06.10.2008. "Vaimse tervise päeva fotonäitus". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 7. oktoobril 2008. Berit-Helena Lamp (06.10.2008). "Tallinnas avatakse Vaimse Tervise Keskuse teabetuba". Tallinna Postimees.ee. Vaadatud 7.10.2008. "Teated". Tartu Postimees. 10.10.2008. Vaadatud 13.10.2008.[alaline kõdulink]