laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Autbriiding

Autbriiding (inglise outbreeding) ehk mittesugulusaretus (ka välisaretus) on taime- ja loomaliikide, kes genotüübilt on suhteliselt kaugemalt seotud (võrreldes inbriidinguga), ristamine. Autbriiding toimub alati liigisiseselt. Autbriidingu oodatav tagajärg on vaadeldava organismirühma heterosügootsuse suurendamine, millega vähendatakse järglase tõenäosust haigestumisele ja geneetilistele anomaaliatele. Autbriidingust tulenevaid negatiivseid tagajärgi nimetatakse autbriidingdepressioonideks. inbriiding heteroos hübriid
Tiit Naarits

Tiit Naarits (sündinud 11. augustil 1973) on eesti mälumängur. Tiit Naarits on lõpetanud 1991. aastal Puhja Keskkooli ja õppis seejärel Tartu Ülikoolis ajalugu. Pärast ülikooli lõpetamist asus tööle ajalooõpetajana Jõgeva Gümnaasiumis, alates 2010. aastast ka Tartu Karlova Gümnaasiumis. Alates 2013. aastast töötab ajaloo- ja ühiskonnaõpetajana Jõgevamaa Gümnaasiumis. 2011/2012. hooajal tuli ta mälumängus Eesti meistriks nii üksik- ja paarismängus kui ka võistkondlikult. "Vastusteraamat" (koos Vallo Kase, Lauri Naberi, Indrek Paavle ja Silja Paavlega), Ajakirjade Kirjastus (alates 2005) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. september 2020. Vaadatud 11. septembril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Ajalooõpetaja tegi mälumängus ajalugu" Õhtuleht, 13. mai 2012 Aunaste, Maire. Mäng mäluga Tiit Naaritsa moodi. Kes siis „Eesti mängu” ei tea. Vooremaa, 17. august 2019.
Antanas Guoga

Antanas Guoga (rohkem tuntud kui Tony G); sündinud 17. detsembril 1973 Kaunases on Leedu suurettevõtja, poliitik ning pokkerientusiast, kes teenis oma algkapitali elukutselise pokkerimängijana. Ta oli aastatel 2014 kuni 2019 Euroopa Parlamendi liige. Lapsena tuli Rubiku kuubiku kokkupanemise Leedu meistriks ning emigreerus 11-aastaselt koos vanematega Austraaliasse. Elukutselise pokkerimängija karjääri alustas 18-aastaselt ning jõudis 21. sajandi alguses maailma absoluutsesse tippu. Tema suurimateks saavutusteks on Euroopa meistriks tulek, korduv pääsemine WPT ja WSOP finaallauda, Moscow Millionsi ja Betfairi Aasia pokkeriturnee võit. Tony G on vastuoluline pokkerimängija, kes on ühelt poolt tuntud oma agressiivse mängu ning sageli ka verbaalse vägivalla poolest kaasmängijate suhtes; teisalt on ta annetanud väga suuri summasid oma võitudest heategevuseks, aidanud paljusid noori mängijaid ning teinud tohutut tööd pokkeri populariseerimisel maailma erinevais paigus, sealhulgas Eestis. Tony G on maailma suurima pokkeriportaali PokerNews ning Eestis litsentseeritud kihlveokontori Tonybet omanik. TonyBet oli 2010. aastal Leedu korvpallikoondise peasponsor. 2012. aasta jaanuaris valiti Guoga Leedu äriväljaande Ekonomik korraldatud hääletusel riigi parimaks ärimeheks. 2014. aasta mais pääses Guoga Leedu liberaalide teise numbrina Euroopa Parlamenti. https://www.antanasguoga.lt/
Jaanus Piirsalu

Jaanus Piirsalu (sündinud 27. juulil 1973) on eesti ajakirjanik. Ta on lõpetanud 1991. aastal Tallinna 20. Keskkooli ja 1999. aastal Tartu Ülikooli, kus õppis sotsiaalteaduskonnas ajakirjandust. Ta töötas 1997. aastast Eesti Päevalehes eri ametites. 2007. aastal saatis Eesti Päevaleht ta korrespondendiks Moskvasse. Ta oli tollal ainus Moskvas alaliselt töötav Eesti ajakirjanik, kes oli Venemaa välisministeeriumilt saanud aastase tööloa. Eesti Päevalehes töötas Piirsalu 15 aastat, viimati 4,5 aastat Moskva korrespondendina. Pärast lapsepuhkust ja paariaastast tegutsemist vabakutselise ajakirjanikuna asus Piirsalu 2014. aastal tööle Postimehe toimetusse. 2016. aasta suvel käis ta Uurali mäestiku põhjatipu lähedal, otse polaarjoonel asuvas söekaevanduste linnas Vorkutas. 2009 – aasta ajakirjanik 2016 – Eesti Ajalehtede Liidu olemusloo preemia 2019 – Valgetähe V klassi teenetemärk Ta on abielus ja tal on kaks poega. 2007. aastast elab pere Luksemburgis. Piirsalu juhendamisel valmib ebaregulaarselt ilmuv Luksemburgi eesti laste ajaleht Mõnikord. 2012. aastal oli ta lapsehoolduspuhkusel Strasbourgis. "Kirjad Venemaalt: Eesti ajakirjaniku reportaažid elust Venemaal", Eesti Päevalehe kirjastus 2008, ISBN 978-9949431779 Tallinna Ühisgümnaasiumi vilistlased Tartu Ülikooli lõpetanute tähestikuline nimekiri. ut.ee Elukutseline musketär Jaanus Piirsalu. postimees.ee, 3. märts 2017 EPL saadab reporteri Moskvasse. ohtuleht.ee, 25. jaanuar 2007 Jaanus Piirsalu: üksikema=supermees. epl.delfi.ee, 12. jaanuar 2013 Jaanus Piirsalu. diplomaatia.ee Vorkuta reaalsus. reisikirjad.gotravel.ee, 8. detsember 2016 Postimees Grupis võitsid ajakirjanduspreemiad Peeter Raidla ja Jaanus Piirsalu. postimees.ee, 3. märts 2017 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Ajaleht Mõnikord. les.lu Jaanus Piirsalu blogi Erik Rand. JAANUS PIIRSALU: otse Tšetšeeniast! EPL.ee, 21. veebruar 2008 Liivi Šein. Jaanus Piirsalu Venemaa – kaante vahel EPL.ee, 30. detsember 2008 Kärt Anvelt. Jaanus Piirsalu – eesti ajakirjanduse Mozart EPL.ee, 3. jaanuar 2009 Putin tõendas, et tema sõna maksab endiselt EPL.ee, 30. juuni 2008 Jaanus Piirsalu: Venemaa ootab Eestist uut Andres Tarandit EPL.ee, 1. juuli 2008 Piirsalu: Eesti külast Tomski oblastis EPL.ee, 4. juuli 2008 Politkovskaja mõrvaprotsess on esialgu avalik EPL.ee, 18. november 2008 Politkovskaja protsessi uksed suleti EPL.ee, 20. november 2008 Putin ehitaks Euroopa julgeoleku kolmele eitusele EPL.ee, 27. november 2008 Jaanus Piirsalu: Kallis ja ligipääsmatu Eesti – Vene turisti jaoks EPL.ee, 16. jaanuar 2009 Gruusia tulevik kaalukausil EPL.ee, 13. märts 2009 Dmitri, ära lase enam inimesi peksta! EPL.ee, 20. aprill 2009 Kadõrovid – tšetšeeni Konstantin Pätsid? EPL.ee, 1. juuni 2009 Medvedev astus Putini konnasilmale EPL.ee, 21. september 2009 Janukovitš pole veel kindel võitja Eesti Päevaleht, 29. jaanuar 2010
Amudarja

Amudarja (tadžiki Омударё või дарёи Ому, pärsia آمودریا Âmudaryâ, usbeki Amudaryo, türkmeeni Amyderýa; antiikmaailmas tuntud kui Ōxus ladina keeles ja Ὦξος Oxos kreeka keeles, mis on tuletised selle jõe indoiraani nimest Vaksu, praegusel kujul Vahš) on jõgi Kesk-Aasias. Amudarja pikkus on 2620 km, teistel andmetel 2540 või 2435 km; Pandži ja Vahši jõe ühinemiskohast, kustmaalt jõge Amudarjaks nimetatakse, 1415 km. Jõgikond hõlmab 465 tuhat km². Algab Afganistanis Hindukuši mäestikus 4900 m kõrgusel, voolab algul läände, läbib Pamiiri mäestiku. Piki jõge kulgeb Tadžikistani (varem NSV Liidu) ja Afganistani piir. Alamjooksul voolab loodesse 1200 km ulatuses läbi kõrbe enam-vähem Türkmenistani ja Usbekistani piiril, vasakule kaldale jääb Karakumi, paremale Kõzõlkumi kõrb. Vee hulk väheneb tunduvalt niisutussüsteemide, aurumise ja liiva imbumise tõttu ja praegu kuivab Amudarja juba enne Araali järve riismeteni jõudmist. Varem moodustas jõgi suudmes delta, enamus harusid pöördus põhja poole ja voolas Araali järve, osa aga suundus läände, Sarõkamõši nõo suunas. Amudarja toitub liustiku- ja lumesulaveest, suurimad lisajõed on Bartang, Jazgulem ja Vahš. Suurvesi on kevadel ja suvel. Jääkate on ainult deltas, 2–2,5 kuud aastas. Laevaühendus on alamjooksul Türkmenabatini, korrapäratult Termezini. Amudarja vett kasutavad Karakumi kanal ja Tahhiataši hüdroelektrijaam. Amudarja on mudane, ta uhub tugevasti oma kaldaid ja vahetab tihti sängi. Eelajaloolisel ajal suubus ta Kaspia merre (toonase jõesängi jäänuk on Uzboi). On arvatud, et Karakumi kõrb tekkis Amudarja sagedase sängimuutuse tulemusena. Amudarja vett kasutati aastakümneid põldude niisutamiseks ja monokultuurse puuvilla kasvatamiseks kogu Nõukogude Liidu tarbeks, mistõttu sooldus palju maad ning Araali järv on kokku kuivamas. Vee ülemäärase kasutamise tagajärjel on suuruselt neljas järv maailmas tänaseks kahanenud peaaegu olematuks. Sõrdarja
Rame laht

Rame laht on Puhtulaiu ja Pivarootsi poolsaare vahel olev laht Pärnu maakonna lääneosas Lääneranna vallas Virtsu lähedal. Laht piirneb põhjas Mõisalahega, neid kahte eraldab Rapla-Virtsu raudtee tarvis ehitatud raudteetamm. Lahe põhjakaldale ulatub Laelatu puisniit. Laht jääb Puhtu-Laelatu looduskaitsealale. Lahesuu lõuna-kaguossa jäävad Ahessäär ja Kibissäär (laiud) ning Araani säär (Pivarootsi poolsaare neem). Lahesuu lõuna-edelaossa jääb Laususäär (laid). Keskkonnaregistri järgi koosneb laht kolmest osast: Rame laht kitsamas mõttes ehk selle avaosa (3,98 km²), Mõisalaht (2,88 km²), Vanalubi laht (0,28 km²). Rame laht kokku 7,14 km². Rame lahe keskkonnaregistri kood on VEE3426010. Rame laht (lihtlaht) Eesti looduse infosüsteemis Rame laht (laheosa) Eesti looduse infosüsteemis
Sørøysundet

Sørøysundet on väin, mis eraldab Soroy saart Seilandi ja Stjernoy saartest (saared kuuluvad Norrale). Väina pikkus on umbes 70 km, laius kitsaimas kohas 4 km.
Laelatu puisniit

Laelatu puisniit on puisniit Virtsu lähedal Laelatul. Laelatu puisniit on olnud niidetavana (ja servades karjatatavana) kasutusel sajandeid. Et Laelatu asub Lääne-Eestis, kus maapind aastas kuni poolteist millimeetrit kerkib, on meri sealt aastasadade jooksul taandunud. Laelatu kõrgemad kohad võisid mere alt laidudena vabaneda umbes 2000 aasta eest. On võimalik, et laiud võeti suviste karjamaadena kohe kasutusele, mistõttu võis Laelatul juba algusest kujuneda puisniit ning õiget metsa pole seal võib-olla kunagi olnudki. Laelatu puisniidul on teadaolevalt nii Eesti kui kogu Põhja-Euroopa kõige liigirikkam taimekooslus. Kui arvestada maailma väikesemõõtkavaliste (kuni 1 m2) alade soontaimede absoluutset liikide arvu, siis jääb Laelatu puisniit 2. kohale (kuni 76 liiki ruutmeetril), jäädes alla vaid Argentina madala rohuga kuivale mägikarjamaale, kus on loendatud kuni 89 taimeliiki ruutmeetril. Laelatul on leitud kasvamas 546 liiki soontaimi; muuhulgas kasvab seal 2/3 kodumaistest orhideeliikidest. Laelatu puisniit on pikka aega olnud botaaniliseks ja ökoloogiliseks uurimisalaks, seal paikneb Laelatu bioloogiajaam. Laelatu puisniit asub Puhtu-Laelatu looduskaitseala põhjaosas ja sinna pääseb mööda aastatel 1931–1968 tegutsenud Rapla–Virtsu raudteetammi kulgevat teed. Tiit Kändler. "Laelatu puisniit katab oma 2000. jõululaua.", epl.delfi.ee, 19. detsember 2013. Primack, R. P.; Kuresoo, R.; Sammul, M. 2008. Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse. Tartu: Eesti Loodusfoto, lk 49. Kukk, Toomas; Kull, Kalevi 1997. Puisniidud. Estonia Maritima 2: 1–249. Kukk, Toomas (toim.) 2013. Laelatu ajalugu ja loodus. Estonia Maritima 9. Kaie Ilves. "Botaanik Toomas Kukk: Laelatu puisniidu liigirikkus väheneb" Lääne Elu, 4. juuli 2017
Moritz Hermann von Jacobi

Moritz Hermann von Jacobi (ka Jacoby; vene keeles Борис Семёнович (Морис-Герман) Якоби; 21. september 1801 Potsdam – 10. märts 1874 Peterburi) oli saksa päritolu vene füüsik ja arhitekt. Ta õppis Göttingenis ja Königsbergis ehituskunsti. Ta oli Tartu Ülikooli professor aastatel 1835–1840, 1835–1837 ühtlasi Tartu ülikooli arhitekt. Alates aastast 1837 oli Jacobi Peterburi Teaduste Akadeemia uurimiskomisjoni liige, aastast 1840 akadeemia adjunkt, 1847 akadeemik. 1836. aastal sai von Jacobi projekti järgi praeguse kuju Inglisild, silla algvariant valmis 1816. aastal Johann Wilhelm Krause projekti järgi. Jacobi uuris elektromagnetismi, eriti masinaehituse seisukohalt. Ta oli galvanoplastika leiutaja. Samuti uuris ta elektrimootoreid ja traadiga telegraafi. 1834 hakkas ta tegelema elektrimootoritega, et uurida elektromagnetjõu kasutamist liikuvatel seadmetel. Ta uuris elektromagnetjõudu mootorites ja elektrigeneraatorites. Mootori originaal pole säilinud kuid sellest on tehtud rekonstruktsioon. Jacobi sõnastas maksimaalse võimsuse teoreemi: "Maksimaalne võimsus edastatakse siis, kui vooluallika sisetakistus võrdub koormuse takistusega, eeldades, et välistakistust saab muuta ja vooluallika sisetakistus on konstantne." Ta avastas selle, uurides aku poolt elektrimootorile edastatavat võimsust. Jacobi mõõtis mootori väljundparameetreid, määrates tsingi koguse, mida aku tarvitas. Nikolai I eraldatud vahendite abil ehitas Jacobi 1839. aastal 28 jala pikkuse elektrimootoriga paadi, mis töötas akudega. Paat kandis 14 inimest mööda Neevat vastuvoolu kiirusega 5 km/h. Ta töötas ka elektrilise telegraafi arendamise kallal. 1842–1845 ehitas ta telegraafiliini Peterburi ja Tsarskoje Selo vahele, kasutades maa-alust kaablit. 1867 esindas ta Venemaad Pariisi maailmanäituse ajal peetud mõõtühikute komisjonis. Ta oli kindel meetrisüsteemi pooldaja. Jacobi's Motor - The first real electric motor of 1834, Electrotechnical Institute (ETI) at the Karlsruhe Institute of Technology (KIT), 2012, vaadatud 15.01.2017
Sigimine

Sigimine ehk tokogoonia on eluprotsess, mille käigus toimub organismide enesetootmine (paljunemine). Mõistet "sigimine" võidakse käsitleda laiemas või kitsamas mõttes: esimesel juhul on see nii-öelda paljunemine kitsamas mõttes, ehk mida jagatakse suguliseks ja suguta sigimiseks; sigimine kitsamas mõttes on aga organismide suguline sigimine. embrüogenees eoseline sigimine paljunemine sigimissüsteemid sigimatus
George Rene Francis

George Rene Francis (6. juuni 1896 – 27. detsember 2008) oli USA ülipikaealine, kes oma surma eel oli rahvusvaheliste organisatsioonide poolt kinnitatud andmetel vanuselt teine elusolev mees maailmas, seda küll koos temaga samal päeval sündinud inglase Henry Allinghamiga. Francis töötas suure osa oma elust autotööstuses, kuid teenis leiba ka habemeajajana. Nooruses tegeles ta ka poksiga, kuid tema poksijakarjäär katkes. Francis suri Sacramento hooldekodus südamepuudulikkusesse. Francis oli ka Ameerika Ühendriikide vanim elusolev mees, tema surma järel on selleks Walter Breuning. Postimees: Suri maailma üks vanemaid mehi
Magma (ansambel)

Magma on 1969. aastast tegutsev, klassikalise muusika taustaga trummari ja helilooja Christian Vanderi loodud prantsuse progeroki ja zeuhli bänd, kes kasutab lauludes Christian Vanderi väljamõeldud tehiskeelt, nn Kobaïa keelt.
Vegetatiivne sigimine

Vegetatiivne sigimine on suguta sigimisviis, kus uus organism saab alguse ühest vanemorganismist, sageli tema (keha)osa(de)st. Vegetatiivne sigimine on suguta sigimise üks kahest peamisest tüübist (teine on eoseline sigimine). Vegetatiivne sigimine esineb nii ainuraksetel kui ka hulkraksetel organismidel. Ainuraksetel (arhedel, bakteritel jt) avaldub see rakujagunemisega (sealhulgas pooldumise, pungumise ja hulgijagunemisega). Hulkraksetele organismidel (sh taimedel, loomadel) avaldub vegetatiive sigimine ühe vanemorganismi mittegeneratiivse(te) ehk somatogeense(te) (keha)osa(de) eraldumisel, millest areneb uus organism (järglane). Ka hulkraksetele organismidel esineb pungumist (näiteks pärmseened, käsnad), pooldumist (ripsussid). Taimede puhul võib mittegeneratiivseks kehaosaks olla mugul, eriline sigikehake jt. Vegetatiivse sigimise erijuhtudeks on loomariigis rõngussidel esinev para- ja arhitoomia. eoseline sigimine sigipung
Eoseline sigimine

Eoseline sigimine ehk sporogoonia on suguta sigimisviis, mis toimub eriliste paljunemisrakkude ehk eoste abil. Eoseline sigimine esineb mõningatel protistidel (eosloomad) ning kõikidel taimedel ja seentel. paljunemine sigimine
Planetoloogia

Planetoloogia ehk astrogeoloogia ehk planetaargeoloogia on teadusharu, mis uurib planeete, komeete, asteroide ja teisi sarnaseid taevakehi. Tavaliselt peetakse planetoloogia all silmas väljaspool Maad asuvate teiste Päikesesüsteemi taevakehade uurimist. Planetoloogia tekkis siis, kui Maa uurimisel kogutud teadmisi ja tehnikat hakati kasutama teiste taevakehade uurimiseks. Seega on planetoloogia justkui maateaduste laiendus väljapoole Maad. Planetoloogiat peetaksegi maateaduste alldistsipliiniks, kuigi loogiliselt võttes võiks olla ka vastupidi. Põhimõtteliselt ei piirdu planetoloogia uurimisväli vaid Päikesesüsteemiga, kuid väljaspool Päikesesüsteemi asuvate planetaarsete taevakehade ehk eksoplaneetide kohta on teadmised suure kauguse tõttu seni väga kehvad ning uurimine raskendatud. Algselt nimetati planetoloogiaks Kuu ja teiste lähemate planeetide ning nende kuude pinnavormide uurimist. 1962. aastal defineeris soome geokeemik Kalervo Rankama planetoloogia kui universaalse teadusharu, mis uurib planeetide, nende looduslike kaaslaste ja teiste sarnaste taevakehade konfiguratsiooni, aineringeid ja sellega kaasnevaid energiamuundumisi Päikesesüsteemis ning võimalikes teistes planetaarsetes süsteemides. Sellega üritas Rankama lõpetada segaduse, mis saatis termineid "astrogeoloogia" ja "planetaargeoloogia", pakkudes nende asemele uue termini "planetoloogia". Sellegipoolest käsitletakse planetoloogiat mõnikord eraldi astrogeoloogiast ehk planetaargeoloogiast. Sellise käsitluse korral mõistetakse planetoloogiat laiema teadusharuna, mis käsitleb ka teemasid, mis otseselt geoloogia alla ei kuulu. Piir planetoloogia ja planetaargeoloogia vahel on siiski niivõrd ähmane ja uurimisväli suures osas kattuv, et sageli peetakse neid sünonüümideks. Jackson, J. A. (1997). Glossary of Geology (4. trükk). Alexandria, Virginia: American Geological Institute. Lk 491. ISBN 0922152349 Rankama, K. (1962). Planetology and geology. Geological society of America. Bulletin, v.73. Lk 519–520. Wilhelms, Don E. (1997). Astrogeology. Entsüklopeedias Shirley, James H. & Fairbridge, Rhodes W. (Toim.), Encyclopedia of Planetary Sciences (Encyclopedia of Earth Sciences Series). Springer. Lk 46. ISBN 0412069512 Smithsonian Center for Earth and Planetary Studies – palju infot Päikesesüsteemi taevakehade kohta.
Malta Eurovisiooni lauluvõistlusel

Malta osales esimest korda Eurovisiooni lauluvõistlusel 1971. aastal. Joe Grech laulis siis maltakeelset laulu "Marija L-Maltija" ning jäi viimaseks. Ka aasta hiljem pidi Malta leppima viimase kohaga, kui riiki esindasid Helen & Joseph lauluga "L-Imhabba". Need kaks laulu on olnud Eurovisioonil ainukesed maltakeelsed laulud. Pärast 1975. aasta lauluvõistlust Malta jäi võistlusest 15 aastaks eemale. 1980. aastatel oli Malta huvitatud naasmisest võistlusse, kuid sel ajal oli maksimaalne osalejate arv 22, seega polnud Maltal võimalik naasta. 1991. aastal, kui Holland eemaldus, naasis Malta lauluvõistlusele. Roomas esindas Maltat Paul Giordimaina & Georgina, kes lauluga "Could It be" saavutasid 6. koha. Malta on saavutanud lauluvõistlusel kahel korral 3. koha. 1992. aastal esindas Maltat Mary Spiteri lauluga "Little Child". 1998. aastal Birminghamis esindas Maltat Chiara lauluga "The One That I Love". Malta on jäänud kahel korral ka teisele kohale. 2002. aastal Tallinnas viis Ira Losco Malta teisele kohale lauluga "7th Wonder". Kolm aastat hiljem esindas Maltat taas Chiara, kes oli Malta varem juba viinud kolmandale kohale. 2005. aastal laulis Chiara võistlusel laulu "Angel". Vaid aasta hiljem tabas Maltat tagasilöök. 2006. aastal Ateenas toimunud lauluvõistlusel jäi Malta viimasele kohale. Maltat esindas Fabrizio Faniello lauluga "I Do". 2007. ja 2008. aastal Maltal ei õnnestunud pääseda poolfinaalist finaali, jäädes vastavalt 25. ja 14. kohale. Hoolimata viimaste aastate kasinatest tulemustest on Malta kõige edukam riik nende riikide seas, kes pole kunagi lauluvõistlust võitnud. Maltat esindab lauluvõistlusel Malta ringhääling Public Broadcasting Services (PBS). ██ Esimene koht ██ Teine koht ██ Kolmas koht ██ Viimane koht 1971.–2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistluste finaalides on Malta andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele: 1971.–2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistluste finaalides on Malta saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt: Laulus korrutatakse prantsuskeelset fraasi. Eurovisioon.ee – Malta Eurovisionmalta.com
Enn Tosso

Enn Tosso (sündinud 28. veebruaril 1976 Tallinnas) on Eesti ajakirjanik. Aastatel 2002–2010 töötas ta Äripäeva ajakirjanikuna. Tosso on kirjutanud tuhandeid lühiuudiseid uudisteportaalidele aripaev.ee, delfi.ee ja postimees.ee. 2017 lõi oma ettevõtte OÜ Kirjaabi.
Saiakopli mõis

Saiakopli mõis (saksa keeles Neuhof) oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jäävad kunagise mõisa maad Tapa valda Lääne-Viru maakonnas. Saiakopli mõis eraldati 1787. aastal Nõmmküla mõisast. Mõis kuulus Jacob Johann von Helwigile, 1816. aastal ostis mõisa Peter von Reimers. 1827. aastal läks mõis Julie von Rautenschildti valdusse. 1837. aastal müüs ta mõisa edasi doktor Gustav-Hieronymus Ehrenbuschile. 1884. aastal omandas mõisa Jakob Kurberg. Mõisa viimased võõrandamiseelsed omanikud enne 1919. aasta võõrandamist olid Arwed ja Ewald Kurberg, kellele kuulus ka naabermõis Moe mõis koos Moe viinavabrikuga. Tõenäoliselt 19. sajandi keskel rajatud Saiakopli mõisa härrastemaja oli hilisklassitsistlikus stiilis kivihoone. Ehitis oli peamiselt ühekorruseline, välja arvatud keskosa, mis oli kahekorruseline ning mida kaunistasid kaaraknad ja segmentkaarne frontoon. 1960. aastatel ehitati hoone ümber täiskahekorruseliseks ehitiseks. Muuhulgas muudeti akende kuju ja korruste kõrgust. Ka hoone segmentfrontoon asendati lameda kolmnurkfrontooniga. Hoones asus Eesti NSV ajal Nõmmküla sovhoosi keskus. Saiakopli küla Saiakopli vald Saiakopli mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Saiakopli mõis, Eesti Mõisaportaal Saiakopli mõis, www.tapamuuseum.ee
Kompositsioonimeetod

Kompositsioonimeetod (saksa keeles Kompositionsmethode) ehk kompositsioonitehnika (inglise keeles music composition technique) on muusikas õpetus, kunst ja oskus muusikaliste objektide muutmiseks, organiseerimiseks ja seostamiseks. Helilooja ehk komponist loob heliteose ehk kompositsiooni ühe või mitme kompositsioonimeetodi abil. Nii nagu muutub muusika, muutuvad ka kompositsioonimeetodid. Kui näiteks 19. sajandi helilooja tegeles selliste mõistetega nagu duur-moll-süsteem, tonaalsus või muusika taktilis-meetriline jaotus, siis 20. sajandi heliloojad on tegelnud näiteks elektrooniliste tämbrite, müra, muusika seriaalse organiseerimise, muusikaliste parameetrite või minevikumuusika dekonstrueerimisega. Muusika kompositsioonimeetodi ülesandeks on üldiselt tagada muusika käsitöönduslik kvaliteet, detailide ja terviku sobivus, aga ka muusika "tõesus", läbipaistvus, defineeritavus ühiskonna jaoks. Kompositsioonimeetodi sellist rolli on ka kritiseeritud. Näiteks Arnold Schönberg on pidanud uudsest kompositsioonimeetodist tähtsamaks uudset kõla: "Ein neuer Klang ist ein unwillkürlich gefundenes Symbol, das den neuen Menschen ankündigt [---]" (Uudne kõla on tahtmatult avastatud sümbol, mis kuulutab ette uut inimest [---]) Muusika kompositsiooni- ja analüüsimeetodite loend Kompositsiooniõpetus Schönberg, Arnold 1911: "Harmonielehre", Universal Edition, Wien, 1922. 479
Suguline sigimine

Suguline ehk seksuaalne sigimine on paljunemise vorm, kus erinevalt suguta sigimisest toimub eelnevalt sugurakkude meioos, ploidsuse vähenemine ja üldjuhul viljastumine. Sugulise sigimise erijuhuks on partenogenees, kus viljastumist ei toimu. paljunemine suguta sigimine seksuaalne erutus
Punavetikad

Punavetikad (Rhodophyceae) on ainuke punavetiktaimede hõimkonda kuuluv vetikate klass. Suur osa punavetikaid on hulkraksed. Neid võib leida nii mage- kui merevees. Punavetikaid on erinevate allikate järgi teada 4000 kuni 10 000 liiki. Läänemeres elutseb madala soolsuse tõttu vaid ligi 160 punavetikaliiki. Mitmed punavetikaliigid omavad töönduslikku tähtsust. Neis leiduvaid pigmente kasutatakse meditsiinidiagnostikas, molekulaarbioloogias ja toiduainetööstuses ning geelistuvaid polüsahhariide nii mikrobioloogias kui ka farmaatsia- ja kosmeetikatööstuses. Rando Tuvikene. Punavetikas Polysiphonia fucoides. Horisont. 6/2016. Lk 31
Jagunemine

Jagunemine on bioloogias rakkude või nende sisestruktuuride (rakutuuma, mitokondrite jt) jaotumine kaheks (pooldumine) või rohkemaks osaks. Sageli peetakse jagunemise all silmas raku kui terviku jagunemist (rakujagunemine). Rakujagunemine võib toimuda pungumise, pooldumise, sissesoondumise, mitoosi, meioosi jne teel. Raku sees oleva tsütoplasma jagunemist nimetatakse tsütokineesiks. Rakujagunemine Pooldumine Pungumine
Ol' Dirty Bastard

Ol' Dirty Bastard (kodanikunimega Russell Tyrone Jones;15. november 1968 New York – 13. november 2004 New York), tuntud ka pseudonüümide ODB, Dirt McGirt, Dirt Dog, Big Baby Jesus, Osirus, Joe Bannanas ja Unique Ason all, oli ameerika räppmuusik, Wu-Tang Clani asutajaliige.
Panda

Pandaks nimetatakse kahte eri liiki loomi: hiidpandat (Ailuropoda melanoleuca), kes kuulub karulaste sugukonda punapandat (Ailurus fulgens), kes kuulub pandalaste sugukonda "Panda" oli ka Eesti Televisiooni saatesari. Panda nime kannab Eesti puksiirlaev. Panda on Mehhiko alternatiivroki ansambel. Fiat Panda