Ungari mütoloogia

Ungari mütoloogia hõlmab ungarlaste ehk madjarite müüte, legende, rahvajutte, muinasjutte ja jumalusi. Suurt osa madjarite mütoloogiast peetakse kadunuks. Ent tähelepanuväärne hulk sellest on viimase saja aasta jooksul edukalt taastatud. Olulisimad allikad on: Folkloor. Teave paljude müütiliste isikute kohta on säilinud rahvajuttudes ja -lauludes ning legendides. Lisaks leidub konkreetsete kuupäevadega seotud erilisi traditsioone, mida mujal ei tunta. Keskaegsed kroonikad. Näiteks koodeksid ja käsikirjad. Teisesed allikad. Näiteks teiste autorite poolt ungarlaste kohta kirja pandud teated (enamasti ajast enne aastat 850). Arheoloogilised uuringud. Ungarlaste müütide järgi jagunes maailm kolmeks sfääriks: esimene oli jumalate kodu ehk ülailm (Felső világ), teine oli inimeste maailm ehk keskilm (Középső világ) ja kolmas oli allilm (Alsó világ). Maailma keskkohas seisis kõrge puu: kas Ilmapuu või ka "Elupuu " (Világfa/Életfa). Puu lehestik oli ülailm, mille otsas elas lind nimega turul. Keskilm asus puu tüves ja allilm puu juurte ümber. Mõnes jutus kannab puu ka vilju: kuldseid õunu. Ungarlaste uskumuste järgi elasid ülailmas jumalad ja head hinged. Kuigi jumalad olid omavahel võrdsed, oli neist kõige olulisem tegelane Isten (ungari keeles "jumal"). Ta valitses maailma, kujundas inimeste saatust, jälgis taevast keskilma ja andis mõnikord välgu abil edasi hoiatusi (mennykő). Isten lõi maailma kurjust esindava "kuradi" (Ördög) abiga. Teiste jumalate hulka kuulusid ka Istenanya ("emajumal"), keda teatakse ka nimega Boldogasszony ("õnnis proua", sõna-sõnalt "õnnelik/rõõmus naine"; hiljem samastati ta katoliku usust tuntud neitsi Maarjaga) ja Hadúr ("sõjapealik" või "väejuht"). Ülailmas asusid ka suuremad taevakehad (Päike ja Kuu). Taevast peeti suureks telgiks, mida hoiab üleval elupuu. Pannoonia madaliku hõivamise aegsete ungarlaste hauapanuste hulgast on teada päikese, kuu ja muu kosmosega seonduva kujutamist. Keskilma jagasid inimesed mitmete sageli üleloomulike võimetega mütoloogiliste olenditega. Leidus metsade ja veekogude vaime, kellele oli antud käsk inimesi hirmutada. Neil olenditel olid erinevates piirkondades erinevad nimed. Nende seas oli ka naisi; näiteks sellő (näkk), kes elas vees ning kel oli inimese ülakeha ja kala saba. Tuult juhtis vana naine nimega Szélanya ("tuuleema") või Szélkirály ("tuulekuningas"). Sárkány (lohe) oli hirmuäratav elajas: ta on mitmete muinasjutukangelaste vaenlane, kes sümboliseerib ka kangelase vaimset sisemist võitlust; lohel Sárkány oli tavaliselt üks kuni seitse pead. Olend nimega lidérc oli kummituslik ja müstiline olevus, kellel oli mitu erinevat välimust ja kelle teod olid alati pahatahtlikud. Metsas või maa all elasid ka kavalad olendid: haldjad/goblinid (manók) ja pöialpoisid (törpék). Mägedes elasid hiiglased (óriások) ja nii neil kui eelmainitud olenditel oli nii häid kui halbu omadusi. Mütoloogia lemmiktegelased olid aga haldjad (tündérek) – kaunid noored neitsid või naissoost olendid, keda kujutati sageli kas kehastunud puhtuse või süütusena või mänguliste ja kavalatena. Nad aitasid inimesi, kes vahel võisid neilt ka kolm soovi küsida. Neile haldjatele vastandusid õelate vanade nõidadega samastatud olendid (bábák). Bába tähendab tänapäevases ungari keeles ämmaemandat: algselt olidki ämmaemandad just targad vanemad naised, keda peale ristiusu laiemat levimist hakati samastama nõidadega. Allilm oli halbade hingede (sealhulgas kurjad vaimud ja nende surnute hinged, kes olid olnud julmad ja kurjad) asukoht ja Ördög'i ehk kõige inimeste jaoks halva looja kodu: näiteks tüütud elusolendid nagu kirbud, täid ja kärbsed. Ühe muistset ungarlaste usundit käsitleva teooria järgi oli tegemist tengrismi vormiga: šamanistlik usund, mis oli levinud varaste turgi ja mongoli rahvaste seas ning mis oli mõjutatud pärslaste, keda ungarlased oma teekonnal läände kohtasid, zoroastrismist. Teine teooria seob nende usundi hunnide ja sküütidega, kuna neil rahvastel leidus ungarlaste päritolu kohta käiva müüdiga sarnaseid ja isegi identseid legende. Kuna usundis on sarnasusi germaani paganluse ja Skandinaavia mütoloogiaga, on spekuleeritud ka varajase kontakti kohta Kasaari kaganaadi pealinnast Atilist läänes elanud varjaagidest asunike ja kaupmeestega. Šamaani rolli täitis táltos ehk "tark mees" või "õnnistatud õpetlane". Arvati, et nende hinged on võimelised meditatsiooni (révülés) teel kolme sfääri vahel liikuma. Nad täitsid ka arsti rolli. Nad vailiti nende saatuse järgi: nende normist kõrvalekaldumisi sündides (vastsündinul hambad suus, sündimine näo/pea küljes olev lootekesta osaga, valged juuksed, lisasõrmed jne) peeti märgiks jumalikust ettemääratusest. Šamaanide pühitsemise sammud: maailmapuud kujutavast "šamaanide redelist" või "šamaanide puust" üles ronimine; vaimude jootmine: ohvrilooma vere joomine. Šamaanidel oli võime spetsiifiliste rituaalide ja palvetamise kaudu vaimudega ühendust võtta. Seetõttu tõlgendasid nad unenägusid, olid vahendajad inimeste ja vaimude vahel, ravisid ja eemaldasid needusi ning neil oli võime kadunud hingi leida ja tagasi tuua. Nad juhtisid loomade ohverdamist ja mõistatasid esivanemate viha põhjuseid. Peale surma lahkus inimese hing kehast. Keha maeti sugulaste poolt mõne jõe kaldale nii, et surnu vaatas ida suunas. Kui hing oli olnud hea, pääses ta igavese rahu saamiseks "teise maailma" (Túlvilág). Kui hing oli olnud halb, pidi ta kannatama allilmas (Alsó Világ, Alvilág), kus elasid kurat (Ördög) ja hulk kurje vaime.  Pikemalt artiklites Šamanistlikud jäänukid Ungari folklooris ja Táltos Võrdlevate meetoditega on võimalik selgitada välja, et mõned rahvajuttude motiivid, laulude fragmendid või rahvalike kommete salmikesed on säilitanud osa vanast uskumuste süsteemist. Mõned allikad jutustavad vahetult šamaanisarnastest tegelastest. Šamanistlikke jäänukeid Ungari folklooris on muuhulgas uurinud Diószegi Vilmos, põhinedes nii Ungari etnograafilistel andmetel kui ka võrdlevatel töödel, mis käsitlevad mõnede Siberi rahvaste šamaane. Hoppál jätkas oma tööd ungarlaste šamanistlike uskumuste jäänukite uurimisega, võrreldes ungarlaste uurali keelesugulaste šamanistlikke uskumusi mitmete Siberi mitte-uurali rahvaste omadega. Érdy koodeks Ungari šamanism Attila Turk. "HUNGARIAN ARCHAEOLOGY, The new archaeological research design for early hungarian history". 2012. p. 3. Türk Attila Antal. "A szaltovói kultúrkör és a magyar őstörténet régészeti kutatása". Raamatus "Középkortörténeti tanulmányok 6. A VI. Medievisztikai PhD-konferencia". Szeged. 2009, június 4–5. szerk.: G. Tóth P. –Szabó P. Szeged (2010) 284–285, és 5. kép. Bokij, N. M., Pletnyova, Sz. A. "Nomád harcos család 10. századi sírjai az Ingul folyó völgyében". AÉ. 1989. Lk 86–98. András Róna-Tas. "Hungarians and Europe in the Early Middle Ages: An Introduction to Early Hungarian History". Central European University Press. 1999. p. 366. Diószegi 1998 Hoppál 1998 Hoppál 1975 Hoppál 2005 Hoppál 1994 Zoltán Pintér. "Mitológiai kislexikon". Szalay Könyvkiadó és Kereskedőház Kft., 1996. Diószegi, Vilmos (1998) [1958]. A sámánhit emlékei a magyar népi műveltségben (Hungarian) (1. reprint kiadás ed.). Budapest: Akadémiai Kiadó. ISBN 963-05-7542-6. {{cite book}}: tundmatu tühi parameeter: |origdate= (juhend)CS1 hooldus: tundmatu keel (link) The title means: "Remnants of shamanistic beliefs in Hungarian folklore". Hajdú, Péter (1975). "A rokonság nyelvi háttere". Hajdú, Péter (toim). Uráli népek. Nyelvrokonaink kultúrája és hagyományai (Hungarian). Budapest: Corvina Kiadó. Lk 11–43. ISBN 963-13-0900-2. {{cite book}}: tundmatu tühi parameeter: |origdate= (juhend)CS1 hooldus: tundmatu keel (link) The title means: "Uralic peoples. Culture and traditions of our linguistic relatives"; the chapter means "Linguistical background of the relationship". Hoppál, Mihály (1994). Sámánok, lelkek és jelképek. Budapest: Helikon Kiadó. ISBN 963-208-298-2. Hoppál, Mihály (2005). Sámánok Eurázsiában (Hungarian). Budapest: Akadémiai Kiadó. ISBN 963-05-8295-3. {{cite book}}: tundmatu tühi parameeter: |origdate= (juhend)CS1 hooldus: tundmatu keel (link) The title means "Shamans in Eurasia", the book is written in Hungarian, but it is published also in German, Estonian and Finnish. Site of publisher with short description on the book (in Hungarian) Hoppál, Mihály (1975). "Az uráli népek hiedelemvilága és a samanizmus". Hajdú, Péter (toim). Uráli népek / Nyelvrokonaink kultúrája és hagyományai (Hungarian). Budapest: Corvina Kiadó. Lk 211–233. ISBN 963-13-0900-2. {{cite book}}: tundmatu tühi parameeter: |origdate= (juhend)CS1 hooldus: tundmatu keel (link) The title means: "Uralic peoples / Culture and traditions of our linguistic relatives"; the chapter means "The belief system of Uralic peoples and the shamanism". Hungarian Mythology I. God and his helpers Hungarian Mythology Loomislegendi väljavõte Ungari saagast