laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Loit Lepalaan

Loit Lepalaan (sündinud 23. aprillil 1951 Kullamaal) on eesti muusik ning muusika- ja kultuurielu edendaja. Ta on õppinud Silla 8-klassilises Koolis, Lihula Keskkoolis, Tallinna Riiklikus Konservatooriumis ning Peterburi Nikolai Rimski-Korsakovi nimelises Muusikakoolis. Loit Lepalaan on tuntud kui soolotrompetist, mitmekülgne džässmuusik ja arranžeerija. Ta on töötanud Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri trompetistina ja rühma kontsertmeistrina üle 10 aasta. Loit Lepalaan on olnud Pärnu Linnaorkestri asutaja ja dirigent, puhkpilliorkestri Tartu dirigent, Tartu Junior Big Bandi juhataja ning korraldanud aastaid Haapsalu kuursaali suvist kontserdisarja Promenaadi Sümfonietid. Alates 2004. aastast on Loit Lepalaan Kullamaa kultuurimaja juhataja ning valla kultuuri- ja muusikaelu eestvedaja. Loit Lepalaan on õpetanud muusikat Ülenurme Muusikakoolis, Pärnu Muusikakoolis, Pärnu Koidula Gümnaasiumis, Pärnu Vanalinna Põhikoolis ja Haapsalu Muusikakoolis. 2005 Eesti Muinsuskaitse Seltsi teenetemedal 2006 Läänemaa kultuuripärl 2012 Valgetähe V klassi teenetemärk Eesti muusika biograafiline leksikon, I köide, lk 412 ja 413, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008 Tartu: Postimees, 23.04.2001, lk 6 Sirp, 23.12.2005, lk 18 Kaire Korpe, Rahutu hingega Loit Lepalaan armastab Haapsalut ja džässi, Lääne Elu, 25.08.2001, lk 5 Rahvakultuuri andmekogu Tartu: Postimees, 28.02.2001, lk 6 Maire Kõrver, Kullamaa kultuurijuht Loit Lepalaan pälvis Läänemaa Kultuuripärli preemia, Nädaline, 30.01.2007, lk 2 Toomas Velmet (08.05.2014). "Võimatu missioon". Sirp.[alaline kõdulink] Ivar Soopan (23.04.2011). "Loit Lepalaan tähistas juubelit suursuguse kontserdiga". Läänlane. Originaali arhiivikoopia seisuga 13.09.2014. Kaie Ilves, Kultuuripärli preemia sai Loit Lepalaan Kullamaalt, Lääne Elu, 23.12.2006, lk 3 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Muusikaline visiitkaart Rahvusringhäälingu arhiivis
1401

1401. aasta Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand Aastakümned: 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad - 1400. aastad - 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad Aastad: 1396 1397 1398 1399 1400 - 1401 - 1402 1403 1404 1405 1406 ... ... ... ...
Antopal

Antopal (valgevene Антопаль, poola keeles Antopol) on agrolinnake (endine linn ja alev) Valgevenes Bresti oblastis Drahičyni rajoonis, Antopali külanõukogu halduskeskus. Asulas on jaam raudteeliinil Brest (Valgevene) – Łuniniec. Antopalis on keskkool, muusikakool ja internaatkool. Asulas on kino, kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on endine pangahoone, XIX sajandil ehitatud turukompleks, mõisa park, õigeusu kirik aastast 1854 ja katoliku kirik aastast 1938. Antopali mainitakse esimest korda aastal 1518. Asula kuulus toona Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda. Aastal 1731 sai Antopalist linn , ühtlasi sai asula õiguse kolm korda aastas laata pidada. Aastal 1773 hakkas Antopalis tegutsema keskkool, kus pearõhk oli retoorika õpetamisel. Esimesed juudid asusid Antopoli XVII sajandi alguses. Poola jagamisel läks Antopal aastal 1795 Venemaa koosseisu, ühtlasi sai asulast alev. Asula hakkas kuuluma algul Słonimi, seejärel Leedu ja viimaks Hrodna kubermangu. Aastal 1847 oli alevis 1108 juuti, aga aastal 1897 oli neid juba 3 140, sellal kui alevis oli 3 870 elanikku. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Antopal Poola koosseisu. Aastal 1931 sai asulast taas linn. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi muudeti linn taas aleviks. Teise maailmasõja alguseks olid asula 3000 elanikust 2400 juudid. Sakslased hõivasid linna juunis 1941, 15. oktoobriks 1942 olid kõik Antopali juudid tapetud. Aastal 2008 muudeti alev agrolinnakeseks. Antopali pangahoone Õigeusu kirik Antopal Illarion Pevtsov – Vene näitleja Menachem Charuvi – Iisraeli õpetaja Faina Stavskaja – Vene revolutsionäär, anarhist ja esseer "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2015. Vaadatud 25. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Antopal Asula ajalugu Alev Valgevene fotoentsüklopeedias
Jääkeegel 2006. aasta taliolümpiamängudel

Jääkeegel 2006. aasta taliolümpiamängudel toimus 13. veebruarist – 24. veebruarini Pinerolos. Torinost 50 km kaugusel asuv Pinerolo on 35 000 elanikuga linn. Võistluspaigaks oli Palazzo Polifunzionale del Ghiaccio nime kandev jäähall. Halli ehituseks kulus üle 15 miljoni euro. 6000 m2 suuruses saalis on neli jääkeeglirada ja saal mahutab 2000 pealtvaatajat. 24. veebruar Osavõtjaid: Olümpiavõitja 2002: Norra 1. Kanada 2. Soome 3. USA 4. Suurbritannia 5. Šveits 6. Norra 7. Itaalia 8. Rootsi 9. Saksamaa 10. Uus-Meremaa Poolfinaalid: Kanada – USA 11:5 Soome – Suurbritannia 4:3 Finaal: Kanada – Soome 10:4 Pronksimäng: USA – Suurbritannia 8:6 23. veebruar Osavõtjaid: Olümpiavõitja 2002: Suurbritannia 1. Rootsi 2. Šveits 3. Kanada 4. Norra 5. Suurbritannia 6. Venemaa 7. Jaapan 8. USA 9. Taani 10. Itaalia Poolfinaalid: Šveits – Kanada 7:5 Rootsi – Norra 5:4 Finaal: Rootsi – ŠveitsI 7:6 Pronksimäng: Kanada – Norra 11:5 Kurling Torino olümpiamängudel Eesti Televisiooni spordiportaalis
Surnud 7. septembril

Siin loetletakse 7. septembril surnud tuntud isikuid. 1619 – Melchior Grodziecki, poola roomakatoliiklik vaimulik, jesuiit, märter ja pühak 1833 – Hannah More, inglise kirjanik ja filantroop 1881 – Sidney Lanier, ameerika kirjanik ja muusik 1893 – Adalbert Willigerode, baltisaksa kirjanik, muusikategelane ja pastor 1910 – William Holman Hunt, inglise maalikunstnik 1923 – Nikolai von Glehn, mõisnik, Nõmme rajaja 1949 – Elton Mayo, Austraalia psühholoog ja sotsioloog 1956 – Otto Schmidt, nõukogude matemaatik, astronoom, geofüüsik, polaaruurija, riigitegelane ja akadeemik 1956 – Harald Freimuth, eesti poksija 1958 – Oskar Abori, eesti kommunist 1960 – Wilhelm Pieck, Saksamaa poliitik, Saksa DV partei- ja riigitegelane 1962 – Karen Blixen, taani kirjanik 1964 – Heinrich Israel, eesti maletaja 1969 – Elmo Raadik, eesti kunstiteadlane 1969 – Anatoli Pravdin, Eesti keeleteadlane 1978 – Keith Moon, briti muusik (The Who) 1984 – Aleksandr Žarov, vene luuletaja 1986 – Omar Ali Saifuddien III, Brunei sultan 1986 – Leo Jürgenson, eesti ehitusteadlane 1988 – Werner Felfe, Saksa DV riigitegelane 1990 – Ahti Karjalainen, soome poliitik 1994 – Terence Young, briti filmirežissöör 1995 – Oleg Golubitski, vene näitleja 1997 – Mobutu Sese Seko, Zaïre'i riigipea 2001 – Spede Pasanen, soome meelelahutaja 2002 – Eugeniu Coșeriu, rumeenia semiootik ja keeleteadlane 2002 – Erma Franklin, ameerika laulja 2003 – Warren Zevon, USA muusik 2003 – Villem Kinnas, Bradfordi Eesti Kodu asutaja 2003 – Tiit Purre, eesti tehnikateadlane 2005 – Sergio Endrigo, itaalia laulja 2006 – Endel Eero, eesti majandusteadlane ja poliitik 2006 – Efraim Allsalu, eesti maalikunstnik 2006 – Richard Blinder, USA arhitekt 2006 – Peter Hyndman, Kanada poliitik 2007 – Sir John Compton, Saint Lucia poliitik, kauaaegne peaminister 2007 – Joseph Rudolph Grimes, Libeeria poliitik, välisminister 2007 – Gabriel Baccus Matthews, Libeeria poliitik, välisminister 1980–1981 ja 1990–1993 2007 – Mark Vail, juudi-vene päritolu Usbekistani teatrilavastaja 2008 – George Kahn-Ackermann, Saksamaa ajakirjanik ja poliitik 2008 – Peter Glossop, Briti ooperilaulja 2008 – Ilarion Ciobanu, rumeenia näitleja 2008 – Larry Shaben, Kanada poliitik 2008 – Wendelin Schmidt-Dengler, austria keele- ja kirjandusteadlane 2009 – Chrístos Vartzákis, kreeka kergejõustiklane 2009 – Medea Tšahhava, gruusia näitleja 2009 – Fred Mills, Kanada muusik 2009 – Raanan Naim, Iisraeli poliitik 2011 – Kārlis Skrastiņš, läti jäähokimängija 2011 – Karel Rachůnek, Tšehhi jäähokimängija 2012 – Ilmar Heinsoo, eestluse hoidja Kanadas 2012 – Leszek Drogosz, poola poksija ja filminäitleja 2013 – Jüri Tikk, eesti riigiametnik 2013 – Ilmo Liive, eesti arhitekt 2014 – Ottniell Jürissaar, eesti helilooja, luuletaja ja soomepoiss 2015 – Ülle Udam, eesti munitsipaalpoliitik 2016 – Norbert Schemansky, USA tõstja 2018 – Mac Miller, Ameerika Ühendriikide räppar, laulja ja muusikaprodutsent 2022 – Marsha Hunt, Ameerika Ühendriikide näitleja, modell ja aktivist
Tallinna Merekalda Kool

Tallinna Merekalda kool (TMK), varem Lasnamäe Üldgümnaasium (LÜG) ning enne seda Tallinna 62. Keskkool, asus Lasnamäe ja Pirita linnaosa vahel aadressil Läänemere tee 31 ja oli eestikeelne õppeasutus. Kool avati 1. septembril 1987. 2000. aastal sai kool inimsõbraliku kooli preemia.[viide?] 1. septembrist 2014 sai kooli nimeks Tallinna Merekalda Kool ning see muudeti põhikooliks. Kooli moto oli "Kultuur algab minust enesest." 2011/12. õppeaastal õppis koolis ka Tallinna Läänemere Gümnaasium, kuni nende koolimaja renoveeriti. 2016. aasta juunis teatas Tallinna Haridusamet pressikonverentsil, et kool tegutseb veel ühe aasta ja siis kooli tegevus lõpetatakse. Lapsevanematele teatati seda aga Augustis enne uut õppeaastat. 2016/17. õppeaasta I veerandil toimus kooli õppetöö veel oma majas, pärast seda viidi allesolevad lapsed Kuristiku gümnaasiumi, kuna oma kool lammutati poolenisti maha ja vanast Tallinna Merekalda Kooli hoonest sai Tallinna Linnamäe Vene Lütseumi gümnaasiumiastme hoone. Kooli sulgemisest teatati lastevanematele keset suvevaheaega ja lapsed pidid minema teise kooli. Ako Raud Mihkel Rebane Merike Vaarandi Raino Liblik (direktori kohusetäitjana) Koolis õpetati nii inglise, vene kui ka saksa keelt. Koolis tegutsesid mudilas-, laste- ja neidude koorid. Mudilaskoor oli omandanud II kategooria. Aastaid tegutses tütarlaste estraaditantsu rühm, 2013. aastal alustas tegevust ka algklasside rahvatantsurühm. Järjest aktiivsemalt tegutseb näitering. Traditsiooniliselt toimus koolis iga-aastane etlemisvõistlus. Kooli parimad etlejad võtsid traditsiooniliselt osa iga-aastastest Betti Alverile pühendatud luulepäevadest Jõgeval ning on seal sageli auhindu pälvinud. Väga häid tulemusi on saavutanud kooli õpilasvõistkonnad koolidevahelistel kergejõustikuvõistlustel, võrkpallis ning ka teistel spordialadel. Igal aastal toimub koolis kevadine spordipäev ja talispordipäev. Sportimist vabas õhus soodustas kooli suur territoorium spordi- ja mänguväljakutega ning kooli asukoht looduskaunis kohas Pirita-Kose linnaosa piiril. Traditsiooniks oli saanud koolisiseste aeroobikavõistluste korraldamine, edukalt võetakse osa ka koolidevahelistest aeroobikavõistlustest. Traditsiooniliste kooliürituste alla kuuluvad ka Mini-Missi võistlus ja lauluvõistlus, mõlemasse võistlusesse on kaasatud ka teised Lasnamäe koolid. Koolis sai teha jalgrattajuhilube ning aastaid oli edukalt võetud osa jalgrattavõistlusest "Vigurivänt". Koolis oli väga heal tasemel kunstiõpetus. Õpilaste tööd on kunstikonkurssidel pälvinud auhindu nii Eestis kui ka väljaspool seda. Traditsiooniks oli ka iga-aastased jõulukontserdid mõnes Tallinna kirikus lastevanematele, vilistlastele ja linnarahvale. Eesti koolide loend Koduleht Kool Facebookis (TMK) http://www.tallinn.ee/est/Uudis-Tallinna-Merekalda-Kool-uhineb-Tallinna-Kuristiku-Gumnaasiumiga http://www.delfi.ee/news/paevauudised/eesti/video-arritunud-lapsevanemad-jaid-selgitusteta-merekalda-kooli-koosolekul-haridusameti-esindajat-vastuseid-andmas-polnud?id=74829555
1400

1400. aasta Sajandid: 13. sajand – 14. sajand – 15. sajand Aastakümned: 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad – 1400. aastad – 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad Aastad: 1395 1396 1397 1398 1399 – 1400 – 1401 1402 1403 1404 1405 Saksa kuningaks sai Ruprecht Korea valitsejaks sai Yi Pang-won Vietnamis sai võimule Hồ dünastia Rootsis said linnaõigused Kungsbacka ja Vadstena ... Dietrich III Damerowi järel sai Tartu piiskopiks Heinrich II Wrangel ... Rogier van der Weyden, flaami kunstnik ... 14. veebruar – Richard II, Inglismaa kuningas aastatel 1377–1399 5. juuni – Friedrich I, Braunschweig-Lüneburgi hertsog
Drahičyn

Drahičyn (transkribeerituna Dragitšõn) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Drahičyni rajooni ja Drahičyni külanõukogu halduskeskus. Poola keeles Drohiczyn, leedu keeles Drohičinas, Drahičinas, ka Drogičinas. Drahičyn asub raudteeliini Łuniniec-Brest ääres. Drahičynis on kaks keskkooli, gümnaasium, laste spordikool ja muusikakool. Linnas on kino, kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Antakse välja ajalehte «Драгічынскі веснік». Drahičynis on masinaehitus ja toiduainetetööstus, seal valmistatakse ehitusmaterjale. Linnas on kaks jõusöödavabrikut. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik (1928) ja õigeusu kirik (1863). Linna nime päritolu kohta on mitu varianti. Esimese kohaselt tuleb asula nimi dregovitšitest. Teise variandi kohaselt tuleb asula nimi sellest, et Drahičyn asus mitme tähtsa tee ristmikul. Linna kohalikud nimekujud on Darahičyń, Darahičyn (Дарагічынь, Дарагічын). Kõige vanemates dokumentides kannab linn nime Daviačoravičy (Давячоравічы). Daviačoravičyt on esimest korda mainitud aastal 1452. Toona kuulus asula Bona Sforzale. Tol ajal andis Pinski vürst oma osa külast saadavast andamist Družyłavičy kirikule, selleks oli kaks ämbritäit mett aastas. Pärast administratiivset reformi kuulus asula Bresti vojevoodkonda ja Pinski maakonda. XVII sajandi alguses oli asula omanik Lew Sapieha, kes müüs selle Nevelskitele. Aastal 1623 sai Daviačoravičyst alev, aga aastast 1655 hakkas see kandma tänapäevast nime – Drahičyn. Aastal 1749 asutati alevis frantsisklaste klooster, aga aastaks 1779 oli sellest saanud linn. XVIII sajandi teisel poolel ehitati sinna raekoda. Aastal 1795 läks asula kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Aastal 1886 valmis raudtee ja rajati Drahičyni raudteejaam. Aastast 1921 oli Drahičyn Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga, ühtlasi sai asulast alev. Drahičyn on taas linnalates aastast 1967. Rauaaegne kalme Drahičynis The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Drahičyn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Drahičyn Linna juutide ajalugu Drahičyn Linn Valgevene fotoentsüklopeedias Linn YouTube'is
Drahičyni rajoon

Drahičyni rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajoon piirneb lõunas Ukrainaga. Rajooni pindala on 1855 km². 2009. aasta seisuga elas seal 42 948 inimest. Rajoon moodustati aastal 1940. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Antopali, Bieździeži, Braševičy, Chomski, Drahičyni, Imianini, Niamierža, Papina, Radastava, Zakozieli, Vosaŭcy ja Vulka külanõukogu. Halduskeskus on Drahičyni linn, teised tähtsamad asulad on Antopal ja Chomsk. Antopal Zakoziel Ogdemer Rajooni suurimad jõed on Prõpjatsi lisajõed Jasselda ja Niasłucha. Rajoon asub Polesje madalikul, seda läbib Dnepri-Bugi kanal. Rajooni piiridesse jääb mitu järve, teiste seas ka Piasčanaje ja Motalskaje, rajooni põhjapiiril asub Sporava järv. Suurim kõrgus on 178 meetrit üle merepinna, selleni ulatub maapind mitmes kohas rajooni põhjapoolses osas. 2009. aasta seisuga olid elanikest 95,12% valgevenelased, 2,13% venelased, 2,07% ukrainlased ja 0,68% oli teistest rahvustest. 82,6% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 15,99% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 55,06% elanikke, vene keelt aga 43,22%.  Drahičyni rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Rajooni kaart
Eesti Squashiföderatsioon

Eesti Squashiföderatsioon (algselt Eesti Squashi Liit) on 1997. aastal loodud spordialaliit, mis ühendab squash'iga (ehk seinatennisega) tegelevaid Eesti spordiklubisid ja eraisikuid. Tegu on mittetulundusühinguga, mis kuulub Eesti Olümpiakomitee ja Euroopa Squashiföderatsiooni liikmeskonda. Eesti Squashiföderatsiooni (edaspidi ESqF) põhitegevuseks on squash'i arendamine ning sellealase tegevuse koordineerimine ja üldistamine Eestis. ESqF ühendab squash'iga tegelevaid ja squashi propageerivaid klubisid, sportlasi, noori ja harrastajaid ning esindab nende huvisid Eestis, Rahvusvahelises squashiföderatsioonis (WSF), Euroopa Squashiföderatsioonis (ESF) ja mujal väljaspool Eestit. ESqF väärtustab ausat mängu, võrdsust, ühtekuuluvust, tervislikku ja aktiivset elu ning elukestvat enesearendamist. Eesti Squashiföderatsiooni juhatusse kuuluvad alates 10.09.2014 Aliis Allas ja Ardo Nõmm. Liikmeskonna moodustavad Eesti squashiklubid: MTÜ Castor Squash, OÜ Eesti Squashiakadeemia, Spordiklubi Saarde, Spordiklubi Tääksi, Tallinn Squash Rackets Club MTÜ, Tartu Squashiklubi. Eesti Squashiföderatsioon on alates 2017. aasta 3. detsembrist ka WSF-i (Maailma Squashiföderatsiooni) täisliige. Prantsusmaal Marseilles toimunud WSF-i konverentsil ja üldkoosolekul, kus hääletati ka Eesti Squashiföderatsioon täisliikmeks. ESqF on Euroopa Squashiföderatsiooni täisliige ja siiani on olnud WSF-i hääleõiguseta lihtliige. Täisliikme staatus annab ESqF-ile üldkoosolekul hääleõiguse, võimaluse osaleda WSF-i erinevate komisjonide töös ning kandideerida ka WSF-i juhtkonda. Osalemine WSF-i töös aitab ESqF-il kaasa rääkida ala arendamisel ja sisuliste otsuste langetamisel, samuti tuua Eestisse uusi teadmisi, oskusi, kontakte ja muid ressursse ala arendamiseks. Ametlik veebileht
Sotecle linnus

Sotecle linnus oli 13.–14. sajandil Tālavas, tänapäeva Põhja-Lätis asunud linnus. Soteclet on esmamainitud Henriku Liivimaa kroonikas, mille järgi see oli 13. sajandi alguses latgali üliku Russini elupaigaks ja ilmselt ka Sotecle linnusepiirkonna keskus. Teist ja viimast korda mainitakse seda 1318. aastast pärinevas dokumendis. Kuna kumbki allikas linnuse täpsemat asukohta ei avalda, siis on erinevad autorid paigutanud seda paljudele erinevatele linnamägedele. Levinuim on arvamus, et see asus Kvēpene linnamäel Raiskumsi lähedal. Sellele vaidleb vastu Läti ajaloolane Ēvalds Mugurēvičs, kes juhib tähelepanu asjaolule, et kroonika ja 14. sajandi dokumendi teksti tõlgendades võib väita, et linnus pidi asuma Koiva vasakul kaldal, kuna Sotecles elanud Russinit on vastandatud jõe parema kalda latgalitele ja liivlastele, ja hilisemal Riia peapiiskopi maal. Kvēpene linnamägi neile kriteeriumitele ei vasta. Mugurēvičsi arvates on kõige tõenäolisem Sotecle linnuse koha kandidaat Rauna Tanīsa linnamägi. Selle kasuks räägivad ka arheoloogilised leiud, mille kohaselt oli tegemist 13.–14. sajandil kasutuses olnud latgali elanikkonnaga kindlusega. Samuti asub see suhteliselt lähedal Võnnule, mis seletab Russini tihedaid sidemeid sealse komtuuri Bertoldiga, ja samas eemal peamisest liiklussoonest Riia–Pihkva teest, mis seletab, miks kroonikas Soteclet nii vähe mainitakse. Veel mõned usutavamad linnuse asupaiga spekulatsioonid seostavad seda Nītaure linnamäega, kus samuti leiduvad 13.–14. sajandist pärinevad latgali asustusele viitavad leiud, kuid tegemist on hilisemal ordumaal ja Võnnust kaugemal asunud kohaga. Vecpiebalga lähedane Ineši valla Lejasburkāni linnamägi jääb Võnnust veel kaugemale ja on õhukese kultuurikihiga. Vijciemsi Celītkalns ja Kauguri Pekaskalns asuvad samuti ordu territooriumil. Mõned varasemad autorid on Soteclet paigutanud näiteks ka Urga mõisa kohale Aloja lähedal (13. sajandi kindlustused puuduvad ja jääb liivlaste asualale), Plāņi mõisa lähedale (latgali asustus puudus) ja isegi Tartu lähistele. Autine linnus Beverini linnus Liivimaa ristisõda Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. XII, kommentaar 12, 14 Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Lk 89, kommentaar 4 Lang, Valter. Baltimaade metalliaeg. Õppematerjale. Tartu, 2003. Lk 125
Cibla

Cibla (latgali Cybla) on küla (vidējciems) Lätis Ludza piirkonnas, Cibla valla halduskeskus. Vanasti kandis nime Eversmuiža. Cibla asub Ludza jõe ääres merepinnast 118 meetri kõrgusel. Eversmuižat mainiti esimest korda aastal 1739. Aastal 1776 valmis sealne katoliku kirik, selle kellatorn valmis aastal 1883. Aastast 1935 kannab lähedal asunud latgalite linnamäe järgi Cibla nime. Aastail 2000–2021 kuulus küla Cibla piirkonda. Ciblas on Eversmuiža (Ewersmuyza) mõisakompleks, vallavalitsus, keskkool ja Cibla piirkonna muuseum. Aastal 2015 oli külas 216 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 165. Aastal 2022 oli elanikke 149. Eversmuiža püha Andrease kirik Ciblas Vietvārdu datubāze
Blonti

Blonti on küla (vidējciems) Lätis Ludza piirkonnas, Blonti valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 145 meetri kõrgusel. Nõukogude ajal asus Blontis kohaliku kolhoosi keskus. Tänapäeval asuvad seal lisaks vallavalitsuse hoonetele veel rahvamaja ja raamatukogu. Aastail 2009–2021 kuulus küla Cibla piirkonda, olles selle halduskeskuseks. Aastal 2015 oli külas 249 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 224. Aastal 2022 oli seal 200 elanikku. Vietvārdu datubāze
Iecava

Iecava on linn Lätis Bauska piirkonnas. Linn asub merepinnast 21 meetri kõrgusel. Iecavas oli endise Lieliecava mõisa (Groß-Eckau) ja endise Iecava piirkonna keskus. Iecavat mainiti esimest korda 1492. aastal. 1952. aastal sai Iecavast alev, 1990. aastal küla ja 2021. aastal linn. Tänapäeval on Iecavas piirkonnavalitsuse hooned, koolidest on seal keskkool, spordikool ja muusikakool. Linnas on nii luteri kui ka katoliku kirik. Suurim ettevõte on aktsiaselts Balticovo. Linna läbib Iecava jõgi. Iecava jõkke suubub asula kohal Ģedulise jõgi. Linnast põhja poole jääb Iecavas stacija, mida läbib raudtee ja kus asub Iecava raudteejaam. Vaade õhust Luteriusu kirik Õigeusu kirik Neitsi Maarja kuju Ģedulise jõgi Endine mõisa ja praegune raamatukoguhoone Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 31.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024.
Ozolnieki

Ozolnieki on küla (lielciems) Lätis Jelgava piirkonnas, Ozolnieki valla keskus. Küla asub Iecava jõe kaldal, merepinnast 4 meetri kõrgusel. Küla lähistel asub Ozolnieki raudteepeatus. Kuramaa hertsogiriigi ajal asus küla kohal Ozolmuiža mõis (Eckhofen, Paulsgnade). Riigimõis kadus koos Kuramaa hertsogiriigiga ja selle asemele tekkis Ozolnieki küla. Aastal 1846 asutati külas kool. Aastal 1950 rajati sinna Jelgava maaparandajate masinapark, sellest ajast peale on Ozolnieki maaparandajate asula. Aastal 1979 sai Ozolniekist alev, aleviks jäi see aastani 1990. Aastail 2003-2021 oli see Ozolnieki piirkonna keskus. Ozolniekis on kinnisvara ostnud paljud hiinlased, et saada Läti elamisluba ja Schengeni viisa. Aastal 2005 oli külas 3314 elanikku. Ozolnieki Vietvārdu datubāze http://pluss.postimees.ee/2710738/lati-kula-peibutab-hiina-migrante
Tērvete

Ajaloolise piirkonna kohta vaata artiklit Tērvete (ajalooline piirkond). Tērvete (vanasti ka Kalnamuiža) on küla (vidējciems) Lätis Dobele piirkonnas Tērvete vallas. Tērvete küla asub Tērvete jõe ääres. Tērvete asub paigas, kus asus semgalite Tērvete muinaslinnus. Kirjalikult on seda paika esmamainitud 1219. aastal. 1286. aastal toimus seal suur lahing semgalite ja Saksa ordu vahel. Nii püstitas ordu lähedalasuvasse Mežmalieši külla linnuse, millest hiljem kasvas välja Kalnamuiža mõis. Mõisa kõrts asub Tērvetes. Tērvetes asus ka endine Kalnamuiža kirik, mille asemele ehitati 1962. aastal tuberkuloosisanatoorium. Tänapäeval asub hoones Kurzeme rehabilitatsioonikeskus. Teine tähtsam hoone külas on 1840. aastal ehitatud vesiveski, kuhu hiljem rajati kool. Aastail 2002–2021 kuulus küla Tērvete piirkonda. Tērvete on Tērvete maastikukaitseala keskuseks. Külas asub Anna Brigadere majamuuseum. Anna Brigadere – Läti kirjanik Christoph Friedrich Neander – Baltisaksa vaimulik ja literaat Kristaps Helmanis – Läti mikrobioloog Jānis Rapa – Läti toimetaja Tērvete Vaade Tērvete linnamäelt Mälestusmärk semgali vabadusvõitlejatele Tērvete sanatoorium Kalnamuiža ordulinnus  Tērvete – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis