laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Narva Juhkentali Kool

Narva Juhkentali Kool oli gümnaasium Narvas Joaoru linnaosas aadressil Raudsilla 1. Kool asutati 1960. aastal nimega Narva Polütehniline kool (Нарвская Политехническая школа). Hiljem nimetati see ümber Narva 7. Keskkooliks (Нарвская средняя школа №7). Kool lõpetas tegevuse 2006. aastal. Narva Juhkentali Kool oli varasema Narva 7. Keskkooli õigusjärglane. See oli mõeldud 600 õpilasele. Kool suleti selle tõttu, et õpilaste arv pidevalt vähenes ja 2005/2006. õppeaastal õppis koolis vaid 231 õpilast. 2008. aastal üritas Narva Linnavalitsus müüa krundi ja hoone 15 miljoni krooni eest, ent kõik seitse katset seda teha kukkusid vaatamata hinna alandamisele läbi. Seepeale leidis linnavalitsus, et kui keegi hoonet ei osta, võib Narva Linnavolikogu otsustada koolihoone lammutada. 13. mail 2016 korraldati juba üheksas konkurss krundi müümiseks, seekord 330 000 euro eest. Konkursi tingimustele vastava ettepaneku tegi Tartu firma Vallikraavi Kinnisvara AS (omanikud Aivar Tuulberg ja Raivo Rand). Läbirääkimiste tulemusena selgus, et firma on nõus ostma krundi 331 500 euro eest ja ehitama sinna kaks mitmekorruselist elumaja. Kolme aasta jooksul investeeritakse 3,1 miljonit eurot. 2016. aasta suvel ostis krundi Tartu firma AS Vallikraavi Kinnisvara, mille kaasomanik on ehitusfirma Rand & Tuulberg kaasomanik Aivar Tuulberg, 331 150 euro eest. Lepingu järgi pidi firma investeerima kuue aasta jooksul 3,11 miljonit eurot ja plaanis oli ehitada korruselamu. Krundi detailplaneering võtab aega oletatavasti kolm aastat. 2016. aasta lõpus endise Juhkentali kooli hoone lammutati. Sofja Sverdlova Zinaida Homtšinovskaja (alates 1967) Margarita Tõnisson Irina Troškina Нарвская средняя школа №7 отмечает 55-летие…и немного истории 25.01.2015 (vaadetud 07.06.2020) "Narva Linnavolikogu otsus nr 39 20.03.2014" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 1.03.2016. Vaadatud 18.02.2016. Narva Juhkentali Kooli põhimäärus Narva paneb müüki magusal kohal asuva koolimaja Eesti Päevaleht, 27.08.2008 Департамент готов снести здание бывшей 7-й школы Viru prospekt, 20.01.2016 На здание бывшей школы №7 в Нарве нашелся покупатель ERR, 19.05.2016 На месте бывшей школы №7 в Нарве построят жилые дома ERR, 27.05.2016 Tuulberg läks anomaalsele Narva kinnisvaraturule, Äripäev, 07.12.2017 (vaadatud 03.08.2019) Rand & Tuulberg hakkab Narva korterelamut rajama, Põhjarannik, 06.12.2017
Joaoru

Joaoru (ka Joaorg) on Narva linnaosa, mis paikneb linna idaosas. Joaoru linnaosa piirideks on Raja tänav põhjas, Aleksander Puškini tänav läänes, Narva jõe kaldajoon idas ja Tallinna–Peterburi raudtee lõunas. Joaoru linnaosa piirneb põhjas Vanalinna, läänes Kalevi ja lõunas Kreenholmi linnaosaga.  Pikemalt artiklites Narva Joaoru linnamägi ja Narva Joaoru asula Joaoru nimi on tuntuks saanud 1920. või 1930. aastatel, varem on kohta kutsutud saksapäraselt Juhkentaliks Joala mõisa samanimelise poolmõisa järgi (saksa keeles Joachimsthal, vene keeles Іоахимсталь). 1819 asutas Paul Momma Narva jõe äärde Joala mõisa maadele ketrusvabriku, hilisema nimega Narva kalevivabrik. Mõisa alale jäid 1857. aastal loodud Kreenholmi Manufaktuuri ehitised. Joaoru linnaosa areng on seotud 1870. aastal ehitatud Peterburi–Narva raudteega ning Kreenholmi Manufaktuuri tegevusega. Narva jõe läänepoolsele kaldale rajati paralleelselt vabrikuhoonetega teenistujate ja tööliste asum, mis moodustas omamoodi satelliitlinna Narvale. Administratiivselt kuulus Joaoru 20. sajandi alguses Joala valda Vaivara kihelkonda Virumaal, alates 1917. aastast kuulus Joaoru Narva alla. Joaoru asumi varasemad hooned ehitati puidust, kuna Narva kindlusele oli keelatud lähemale kui 1,4 km ehitada kivimaju. 1864. aastal kustutati Narva Venemaa kindluste nimekirjast ja lubati kivihoonete rajamist endisesse keelutsooni. 1870. aastail asutati Joaoru jäärakusse malmivalu tehas, mis oli Narva linna lähikonna üks suuremaid ettevõtteid enne Esimest maailmasõda. Tehas tootis veetorusid. Ülejäänud Joaorus olid eramajad õuede ja aiamaadega, Narva linna lõunakülje ja raudtee vahel väljakujunenud Joaoru eeslinna peatänav oli lõuna poole viiva vana tee osa (praegune Aleksander Puškini tänav). Joaoru eeslinna kavandati Kreenholmi manufaktuuri töötajate elamud ning 1881. aastal luteri Aleksandri kirik ja Kulgu tehases valminud erivärvilistest tellistest õigeusu Narva Issanda Ülestõusmise peakirik. Joaoru linnaosa elanikkonna moodustasid algselt Narva-lähedaste suurvabrikute töölised. 1919. aasta 25. aprillil Viru rindel toimunud Punaarmee suurtükitulega süttis linnaosa ja hävines paarsada elumaja. 1924. aastal suleti Joaorus asunud Zinovjevi masinatehas ja selle ruumides avati Narva Linna Tööstuskool. Tööstuskooli hooned põlesid maha 1940. aastal. 1936. aastal avasid Rootsi prints Gustaf Adolf ja krahv Folke Bernadotte Rootsi lõvi mälestusmärgi Põhjasõja Narva lahingu mälestamiseks. Aastail 1936–1938 ehitati Joaoru jäärakusse linnaarhitekt Erich Ottingu projekti alusel rannahoone, mis avati 1938. aastal. Linnaosas tegutses 2006. aastani Narva Juhkentali Kool. Narva Joaoru linnamägi Narva Aleksandri Suurkirik Rootsi lõvi mälestusmärk Narva bussijaam Joaoru puhkeala Joaoru vana rannahoone Joaoru uus rannahoone Joaoru tiik Joaoru saar Joaoru, Dictionary of Estonian Place names Ülevaade piirkonna kujunemise ja ehituse ajaloost. www.narvagate.eu Enamlaste esimesi hävitustöid Narvas. Põhja Kodu, 25 aprill 1942 20 a. Narva Joaoru tulemöllust. Esmaspäev nr 16, 22. aprill 1939 Joaoru tiik maaüksuse munitsipaalomandisse taotlemine ja sihtotstarbe määramine
David Storey

David Malcolm Storey (13. juuli 1933 Wakefield, Yorkshire, Suurbritannia – 27. märts 2017) oli inglise näitekirjanik, romaanikirjanik ja filmistsenarist. Tema tuntumate teoste seas on 1976 ilmunud romaan "Saville", mille eest ta pälvis samal aastal Bookeri auhinna. Storey teoste läbiv teema on ühiskonnaklasside vahelised suhted. Teda peetakse üheks juhtivaks sotsiaalrealismi esindajaks. Storey oli abielus. Tal oli neli last. Ta elas Londonis. 1960 "This Sporting Life" (romaan) 1967 "The Restoration of Arnold Middleton" (näidend; "Väikekodanluse ebadiskreetne valu ehk Arnold Middletoni restauratsioon") 1970 "Home" (näidend) 1970 "The Contractor" (näidend; eesti keeles "Pühapäev", tõlkinud Anu Lamp) 1972 "The Changing Room" (näidend) 1973 "Cromwell" (näidend) 1976 "Saville" (romaan; eesti keeles 1983). 1992 "Stages" ("näidend")
Kurt Weill

Kurt Julian Weill (2. märts 1900 Dessau, Saksamaa – 3. aprill 1950 New York) oli juudi päritolu Saksamaa ja USA helilooja. 1933. aastal emigreerus ta Saksamaalt ja 1935. aastal läks USA-sse. Aastal 1943 sai ta USA kodakondsuse. Ta kirjutas muusika Berthold Brechti näidendile "Kolmekrossiooper" (1928) ja tegi Brechtiga koostööd ka teiste teoste loomisel. 1927 "Der Zar lässt sich photographieren" ("Tsaar laseb ennast fotografeerida") 1928 "Die Dreigroschenoper" ("Kolmekrossiooper"; näidendi muusika) 1929 "Happy End" ("Happy end"; muusikal) 1933 "Die sieben Todsünden" ("Väikekodanluse seitse surmapattu"; lauluga ballett) 1940 "Daam pimeduses" 1947 "Street Scene" ("Tänavastseen", ooper)
Salme Ahelik

Salme Ahelik (kuni 1956 Salme Vismann; 10. mai 1929 Pajusi vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 14. märts 2019) oli eesti jurist ja ajaloolane. Ta lõpetas 1948. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Ta kaitses Eesti NSV Teaduste Akadeemias 1965. aastal väitekirja "Медицинская помощь и социальное обеспечение в буржуазной Эстонии" (Arstiabi ja sotsiaalkindlustus kodanlikus Eestis) ning sai ajalookandidaadi kraadi. Ta töötas aastatel 1953–1991 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis. Ta on peamiselt tegelenud tervishoiu ja sotsiaalkindlustuse ajalooga. Ta töötas aastatel 1991–1998 Justiitsministeeriumis õigusloomeosakonna juristina. 1961 – "Kes said kodanlikus Eestis pensioni". Eesti NSV Poliitiliste ja Teadusalaste Teadmiste Levitamise Ühing. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1961 1964 – "Arstiabist ja sotsiaalkindlustusest kodanlikus Eestis". Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituut. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1964. Põhineb kaitstud kandidaaditööl 1977 – "Tallinna Ühine Haigekassa (1917–1940)". Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituut.Tallinn: Valgus, 1977 2000 – "Ahelik, Salme". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. I kd, A-Ki. Tallinn 2000. Lk 40–41 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Otto Kuusik

Otto Kuusik (14. detsember 1930 Võisiku vald – 5. veebruar 2016) oli eesti spordiajakirjanik. Ta lõpetas aastal 1949 Tallinna 2. Keskkooli. Aastatel 1949–1950 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonnas. Ta hakkas sportima poisipõlves Koplis Sergei Kurotškini eestvedamisel, keskkoolis ta mängis jalgpalli ja harrastas kergejõustikku. Ta on tegutsenud kergejõustikukohtunikuna (tal on aastast 1957 vabariiklik kategooria). Ta oli 1952–1957 ajakirja Kehakultuur kirjanduslik kaastööline, 1958–1993 Spordilehe reporter ja osakonnajuhataja ning 1993–1995 Eesti Olümpiainfo toimetaja. Biograafia ESBL-is
Bakalõ rajoon

Bakalõ rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Baškortostanis. Rajooni halduskeskus on Bakalõ. Rajoonis on 17 külaasundust, kus on kokku 96 asulat. 2010. aastal oli rajooni elanikest 25,4% venelased, 22,3% baškiirid, 17,3% tatarlased, 3% tšuvašid ja 2,7% marid. Q126683534  Bakalõ rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Bronnie Ware

Bronnie Ware (sündinud 15. veebruaril 1967) on Austraalia raamatuautor ja laulukirjutaja. Tema raamat "Viis levinumat surmaeelset kahetsust” (originaal The Top Five Regrets of the Dying) pälvis väga suurt tähelepanu. See raamat sündis tema isiklike kogemuste põhjal oma töös surijate eest hoolitsedes ja nende iga päevaga hääbuvas elus toimetulekus abiks olemisel. Kõige enam levinud surmaeelsest kahetsusest tuleneb tema raamatu järgi soovitus: "Ela oma südame järgi. Ära kunagi muretse, mida teised ütlevad. /.../". Kahetsused: kahetsus: oleksin pidanud julgema elada enda südame, mitte teiste soovide järgi; kahetsus: oleksin pidanud vähem töötama; kahetsus: oleksin pidanud julgema tundeid väljendada; kahetsus: oleksin pidanud sõpradega sidet hoidma; kahetsus: oleksin pidanud lubama endale rohkem õnne. Bronnie Ware "Viis levinumat surmaeelset kahetsust”, Kirjastus Pilgrim, 2013, lk 70 Bronnie Ware'i veebileht
Fjodorovka rajoon

Fjodorovka rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Baškortostanis. Rajooni halduskeskus on Fjodorovka. Rajoonis on 14 külaasundust, kus on kokku 68 asulat. 2010. aastal oli rajooni elanikest 31,9% tatarlased, 23,1% venelased, 20% baškiirid, 12,2% tšuvašid ja 10,4% marid. Venemaa 2010. aasta rahvaloendus https://bashstat.gks.ru/storage/mediabank/Оценка+численности+постоянного+населения+Республики+Башкортостан+на+1+января+2019+г+по+муниципальным+образованиям.pdf  Fjodorovka rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Fjodorovka rajooni koduleht
Nurimanovi rajoon

Nurimanovi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Baškortostanis. Rajooni halduskeskus on Krasnaja Gorka. Rajoonis on 12 külaasundust, kus on kokku 52 asulat. 2010. aastal oli rajooni elanikest 37,4% baškiirid, 28% tatarlased, 22,7% venelased ja 10,2% marid. Venemaa 2010. aasta rahvaloendus  Nurimanovi rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Nurimanovi rajooni koduleht
Matthias Diether

Matthias Diether (sündinud 2. detsembril 1974 Berliinis) on saksa kokk. Diether oli 2016. aasta 15. jaanuarist kuni 2018. aasta kevadeni Muhu saarel Pädaste mõisa restorani Alexander ja Tallinnas Alexander Chef's Table'i peakokk. Augustis 2018 avas ta Tallinnas Noblessneri sadamas restorani 180 Degrees by Matthias Diether. Ta on olnud kolm aastat Dubai gurmeerestoranide Ritz Carlton, Emirates Palace ja Shangri-La ning kaks aastat Iirimaa restorani Turnberry Resort peakokk. 2010. aastal avas ta oma signatuuriga first floor restorani Berliinis. Dietheri restoranid on kaheksa korda saanud Michelini tärni. Diether töötab ka Pädaste mõisale kuuluvas Tallinna restoranis Neh. Diether alustas kokakarjääri 1995. aastal Saksamaa restoranides. Tema arvates on nüüdisaja restoranides kõige tähtsam tooraine, mitte teeninduslik väljanägemine. Diether veetis lapsepõlve Lõuna-Saksamaal. Kokakunsti tutvustas talle ema ning Dietheri sõnul oli selles oma osa ka isa kokkamisoskustel. Matthias Diether: ma hakkasin kokaks tänu oma emale, ETV saade "Ringvaade" (vaadatud 18.02.2016). PERSOON: Pädaste uus peakokk Matthias Diether, Delfi Maitsed (vaadatud 18.02.2016).
Now That's What I Call Pop

Now That's What I Call Pop on 2015. aastal ilmunud eri esitajate kogumikalbum. Albumi kolmel CD-l on kokku 66 laulu. Now That's What I Call Pop ametlik lehekülg
Ufa rajoon

Ufa rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Baškortostanis. Rajooni halduskeskus on Ufa. Rajoonis on 19 külaasundust, kus on kokku 89 asulat. 2010. aastal oli rajooni elanikest 45,2% venelased, 33,9% tatarlased, 14% baškiirid, 2% tšuvašid ja 1,2% ukrainlased.  Ufa rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ufa rajooni koduleht
Eesti Näitemänguagentuur

Eesti Näitemänguagentuur (ENA) oli aastatel 1994–2007 tegutsenud osaühing, mille asutasid üheksa Eesti riigiteatrit ja mille osanikud olid Eesti riik ja Tallinna linnavalitsus. Eesti Näitemänguagentuur vahendas avalikule esitamisele tulevate näidendite autoriõigusi ja nõustas nii teatreid ja projektijuhte/lavastajaid kui ka autoreid ja tõlkijaid teatritekstide autoriõiguste küsimustes. Algselt tegutses Eesti Näitemänguagentuur aktsiaseltsina, kuida 1996. aastal muudeti aktsiaselts osaühinguks. Eesti Näitemänguagenturi autoriõiguste oste finantseeris riik, tegevuskulud kaeti vahendustasudest. Aastast 1995 korraldas Eesti Näitemänguagentuur iga kahe aasta tagant näidendivõistlusi. Aastal 2007 jätkas näidendivõistluste korraldamist Eesti Teatri Agentuur, mis lood samal aastal Eesti Näitemänguagentuuri ja Eesti Teatriliidu Teabekeskuse ühinemisel ja mis võttis üle kahe asutuse töökohustused, sh Eesti Näitemänguagentuuri sõlmitud lepingud. Eesti Teatri Agentuur jätkab ka Eesti algupärandite tõlgete tellimist. Eesti Teatri Agentuur Eesti Teatri Agentuuri näidendivõistlus Ajalugu. Eesti Teatri Agentuuri veebisait. Visnap, Margot. Teatrikaardile on tekkinud uus agentuur. Sirp, 25. jaanuar 2008.
Vali Press

OÜ Vali Press on Jõgeva maakonnas Põltsamaal tegutsev ettevõte, mille tegevusvaldkond on kujundus-, kirjastus-, trüki- ja köitmisteenused. Ettevõte on asutatud 1994. aastal. OÜ Vali Pressi koduleht
Külvar Mand

Külvar Mand (sündinud 29. mail 1965 Paides) on Eesti arst (anestesioloog) ja poliitik. Ta lõpetas 1991. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ravi erialal. 1996. aastal läbis ta Ameerika Ühendriikides erakorralise meditsiini õppe. 1992. aastast töötas anestesioloogina Rakvere Haiglas ja Järvamaa Haiglas. 2000. aastast töötas Pärnu Haiglas anestesioloogina ja erakorralise meditsiiniabi teenistuse juhatajana. 2001. aastal sai ta Pärnu kiirabijuhina tuntuks metanoolimürgistuse saanud ohvrite abistamisega. Aastatel 2003–2005 oli ta Sotsiaalministeeriumi abiminister. Aastatel 2005–2007 oli ta Pärnu Haigla juhatuse liige. Hiljem on ta töötanud Ida-Tallinna Keskhaigla ja Järvamaa haigla anestesioloogina, samuti Soomes Savitaipale tervisekeskuses. 2002. ja 2005. aasta kohalikel valimistel valiti ta Res Publica nimekirjas Pärnu Linnavolikogu liikmeks. 2003. aastal valiti ta Res Publica nimekirjas isikumandaadiga Riigikogu X koosseisu liikmeks. Ta oli Riigikogu liige 2003. aasta märtsist oktoobrini ja kuulus sotsiaalkomisjoni. Tema volitused lõppesid seoses sotsiaalministeeriumi abiministri ametikohale asumisega. 2007. aastal valiti ta Isamaa ja Res Publica Liidu eestseisuse liikmeks ja IRLi Pärnumaa piirkonna esimeheks. 2013. aasta detsembrist on ta Koeru vallavolikogu esimees ja hiljem aseesimees. Autoralli Eesti meistrivõistlustel E-klassis on ta Kristo Puusepa kaardilugejana võitnud 4 pronksmedalit (2002, 2003, 2006 ja 2008). Tegeleb auto- ja motospordi võistluste meditsiinilise julgestusteenuse korraldamisega. Ta on Rahvusvahelise Mootorrattaspordi Föderatsiooni litsentsiga arst. 2002 Pärnumaa vapimärk (SA Pärnu Haigla erakorralise meditsiiniabi 2002 teenistuse juhataja) 2002 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk "Tartu Ülikooli lõpetajate tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 19. veebruaril 2016. Kadri Penjam, Marian Võsumets. Auto- ja motosport pakub väljakutseid ja tasakaalustab tööelu. Postimees, 11. oktoober 2015 Anu Saare. Metanooliõnnetuse ajal elusid päästnud arst teenis tunnustuse. Eesti Päevaleht, 6. veebruar 2002 Külvar Mand sai abiministriks. Eesti Päevaleht, 2. oktoober 2003 Vabariigi Valitsuse 15.04.2005 korraldus nr 199 „Külvar Mandi teenistusest vabastamine“ (RTL 2005, 43, 613) Külvar Mand tagandati Pärnu haigla juhatusest. Pärnu Postimees, 30.03.2007 "Välisministeerium. Eesti välismeedias 27. september – 3. oktoober 2012". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. märts 2016. Vaadatud 19. veebruaril 2016. Vabariigi Valimiskomisjon. Valimiste arhiiv X Riigikogu koosseis Mart Laarist sai ametlikult IRL juht. Delfi, 26. mai 2007 IRL-i Pärnumaa piirkonna juhiks valiti Külvar Mand. Eesti Päevaleht, 18. aprill 2007 "Vallavolikogu esimees on Külvar Mand. Koeru Kaja, jaanuar 2014" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2. märts 2016. Vaadatud 19. veebruaril 2016. "ESBL sporditulemused. Kulvar Mand". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. märts 2016. Vaadatud 19. veebruaril 2016. Kaks Eesti arsti said kõrgetasemelised FIM'i litsentsid. Delfi Sport, 30. märts 2010 Eesti Vabariigi teenetemärgid. Külvar Mand ERR arhiiv. Argipäev. Abiminister doktor Külvar Mand (2003)
Maurice Paléologue

Maurice Paléologue (13. jaanuar 1859 Pariis – 18. november 1944 Pariis) oli Prantsusmaa diplomaat, ajaloolane ja esseist. Ta pärines väidetavalt Bütsantsi keisrite Palaiologoste dünastiast.[viide?] 1914–1917 oli ta Prantsusmaa suursaadik Venemaa Keisririigis. 1928. aastast oli ta Prantsuse Akadeemia liige. "Tsaaririik maailmasõjas" (La Russie des tsars pendant la Grande Guerre). I köide, 1914–1915. Eessõna: Ants Piip; tõlkinud Peeter Raag ja Ernst Raudsepp. Sari Marseljeesist internatsionaalini, Loodus, Tartu 1937, 344 lk "Tsaaririik maailmasõjas", II köide. Tõlkinud Justa (=Aita) Kurfeldt, sari Marseljeesist internatsionaalini, Loodus, Tartu 1937, 303 lk "Tsaaririik maailmasõjas". 2. trükk ühes köites. Tõlkinud P. Raag ja E. Raudsepp ning J. Kurfeldt, eessõna: Ants Piip; toimetanud Tõnu Tammets ja Tiiu Viirand. Kirjastus Kunst, Tallinn 2010, 678 lk; ISBN 9789949437801
Enn Lillemets

Enn Lillemets (sündinud 1. mail 1958) on eesti luuletaja, näitleja, lavastaja ja kultuuriloolane. Ta lõpetas 1976 Tartu 8. Keskkooli Vello Saage kirjandusklassis, 1983 eesti filoloogia erialal Tartu Riikliku Ülikooli ning 1989 Jaan Toominga ja Ülo Vilimaa käe all Eesti Teatriliidu Vanemuise draamastuudio ning on täiendanud end 1991 Kopenhaageni Ülikoolis förja (fääri) kultuuri erialal. Lillemets on töötanud aastatel 1980–1982 ja 1988–1992 Eesti Kirjandusmuuseumis ja 1989–2000 näitlejana Tartu Lasteteatris (ka lavastanud), hiljem tegutsenud vabakutselisena. Ta on avaldanud luulekogusid ("Olemise valge koer ehk Ingli kolju", 1994; "Joon haljast valgust nagu vett", 2016) ja kultuuriartikleid ning koostanud kunstinäitusi ja raamatuid (Peet Vallak "Hinge taud. Novelle", 1983; "Betti Alver. Usutlused. Kirjad. Päevikukatked. Mälestused", 2007, koos Kristi Metstega), raadio-[viide?] ja telesaateid[viide?]. 2020. aastal valmis tema lavastatud dokumentaalfilm "Betti Alver. Ilmauks on irvakil" (Stuudio Navona).[viide?] Kunstiühingu Pallas liige (1988, juhatuse esimees alates 1996) Eesti Teatriliidu ja Eesti Näitlejate Liidu liige (1993) Karl Ristikivi Seltsi liige (2001) Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingu liige (2002) Jaan Tõnissoni Seltsi liige (2013) Betti Alveri ja Enn Lillemetsa "Pähklikoor" (1986) Peet Vallaku ja Enn Lillemetsa "Inimesel ei ole saladusi!" (1995) Enn Lillemetsa "Fii-foo-fum!", förja rahva lugudest (1996) Betti Alveri ja Enn Lillemetsa "Betti Alver kolmele häälele" (2002) Vanamees (W. B. Yeats / A. Maasik "Laulik Hanrahan", 1989) Pime (C. Orff "Carmina Burana", 1991, Vanemuine) Kuningas (A. de Saint-Exupéry / P. Volkonski / M. Tommingas "Väike prints", 1991, Vanemuine) Jacob Smith (Sniggers) (Dunsany "Öö kõrtsis", 1991) Teine Hollond (J. Buchan / A. Türnpu "Ruum", 1993) Nagg (S. Beckett "Lõppmäng", 1994) Daniel O’Rourke jt (A. Maasik "Iiri muinasjutud", 1995) Nukitsamees (O. Luts / R. Saarnik "Nukitsamees", 1995) Bokser (C. Dickens / J. Püttsepp "Kilk koldel", 1996) Prints (O. Wilde / R. Saarnik "Õnnelik prints", 1997) Null (J. Viiding / T. Rätsep "Olevused", 1998) Isa, Kuningas ja Prints (Jankowiak "Jesperi õnn", 1999) Silvius (F. Petrarca / M. Murdvee "Hinge killud", Antiigiteater, 2005) Johannes (T. Sinissaar "Pärija", 2008, Loomine) Püha Arseni (Maciejewicz) Rostovist ja Jaroslavist (L. Ots "Keisrinna hull ehk Mees, kes rääkis tõtt", 2010, Loomine) organist Heinmann (E. Vilde "Tabamata ime", 2011, Vanemuine) Kuke Pärtel (H. Visnapuu / L. Ots "Keisri usk", 2020, Luunja vald) "Inimene, keda polnud", 1989, Tallinnfilm. "November", 2017, Homeless Bob Production. "Pank", 2018, Itamambuca OÜ "Tõde ja õigus", 2019, Allfilm OÜ E. Lillemets jt. Imede saar. Ühe stuudio lugu. Intervjueerinud K. Paulus. – Teater. Muusika. Kino 2005, 12 E. Lillemets. Muutumatu mees muutuvas kultuuris. Intervjueerinud R. Hanson. – Tartu Postimees, 17. aprill 2008 Lillemets Eesti filmi andmebaasis Enn Lillemets: meis kõigis on kröömike Ärnit või Imbit, Postimees, 24. veebruar 2017
Jaanus Juul

Jaanus Juul (24. august 1946 Tallinn – 12. veebruar 2016) oli eesti pianist ja helilooja. Ta lõpetas 1964. aastal muusikateooria erialal Tallinna Muusikakooli (Uno Naissoo õpilasena) ja 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Anatoli Garšneki klassis). Ta oli aastatel 1972–2006 teatris Estonia ooperi- ja operetikontsertmeister ja 2006. aastast klaverihäälestaja. Ta on esinenud Salongimuusika Trios. Aastatel 1977–1997 juhtis ta Kehtna operetirahvateatrit. Ta on kirjutanud sümfonieti, teinud orkestratsioone ja ansambliseadeid. Ta oli 1977. aastast Eesti Teatriliidu liige. Ta oli 1999. aastast abielus viiuldaja Kadri Juuliga. Tema vend on tšellist ja muusikapedagoog Ivo Juul, õde Riina Juul on vioolamängija ja muusikapedagoog; nende isa Karl Juul (1911–1971) oli harrastusviiuldaja. Eesti muusika biograafiline leksikon. 2. köide: N–Y. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008, lk. 185. Sirp, 19. märts 2006 (nekroloog).
Šarani rajoon

Šarani rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Baškortostanis. Rajooni halduskeskus on Šaran. Rajoonis on 13 külaasundust, kus on kokku 92 asulat. 2010. aastal oli rajooni elanikest 33% tatarlased, 24,9% baškiirid, 19,7% marid, 11,6% venelased ja 9,7 tšuvašid. Venemaa 2010. aasta rahvaloendus  Šarani rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Šarani rajooni koduleht
Sterlitamaki rajoon

Sterlitamaki rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Baškortostanis. Rajooni halduskeskus on Sterlitamak. Rajoonis on 20 külaasundust, kus on kokku 111 asulat. 2010. aastal oli rajooni elanikest 35,6% venelased, 23,2% tatarlased, 21,6% baškiirid, 12,3% tšuvašid, 2,6% ukrainlased ja 2% mordvalased. Venemaa 2010. aasta rahvaloendus  Sterlitamaki rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Sterlitamaki rajooni koduleht
Ziantšurinski rajoon

Ziantšurinski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Baškortostanis. Rajooni halduskeskus on Isjangulovo. Rajoonis on 15 külaasundust, kus on kokku 78 asulat. 2010. aastal oli rajooni elanikest 70,6% baškiirid, 15,1% venelased, 11,8% tatarlased ja 1% tšuvašid. Q126687602  Ziantšurinski rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ziantšurinski rajooni koduleht
Puujala

Puujala oli küla Virumaal Iisaku kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. 1977 jagati Puujala küla Kaatermu, Kuremäe ja Puhatu küla vahel. Küla mainiti esimest korda 1594 (Pwyalcka kyla). 1796 mainiti küla nimena Pujalg, umbes 1900 on mainitud nime Пуяла.
Soompea

Soompea oli küla Virumaal Iisaku kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. 1977 liideti Soompea küla Kuremäe külaga. Asulat on nimetatud 1536 nime all Soempe ja 1796 Soompä.