laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Braunschweig-Bevern

Braunschweig-Bevern oli Braunschweigi noorema liini sekundogenituur, Welfide haru. Selle esimene liige oli Braunschweig-Lüneburgi Ferdinand Albrecht I (1636–1687), valitseva Braunschweig-Wolfenbütteli vürsti, hertsog August Noorema neljas poeg. Pärast tema isa surma 1666. aastal ja pikaleveninud vaidlust tema vanemate vendadega sai Ferdinand Albrecht I pärandi osana Beverni lossi Holzmindeni lähedal. Omakorda pidi ta loobuma kõigist õigustest ja nõuetest valitseda Welfide Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkonda. Sellegipoolest tuli Beverni liin Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkonnas võimule, kui Braunschweigi noorem pealiin hertsog Ludwig Rudolfi surmaga 1735. aastal hääbus. Ferdinand Albrecht I neljas poeg Ferdinand Albrecht II, kes järgnes oma isale Bevernis 1687. aastal, tõusis troonile. Siis andis ta Braunschweig-Beverni apanaaži oma nooremale vennale Ernst Ferdinandile (1682–1746), kellest sai seeläbi Braunschweig-Beverni noorema liini pea. Tema pojad August Wilhelm ja Friedrich Karl Ferdinand pidasid sekundogenituuri 1809. aastani. Braunschweig-Wolfenbütteli pealiin hääbus 1884. aastal hertsog Wilhelmi surmaga. 1666–1687: Ferdinand Albrecht I 1687–1735: Ferdinand Albrecht II 1735–1746: Ernst Ferdinand 1746–1781: August Wilhelm 1781–1809: Friedrich Karl Ferdinand
The Roop

The Roop on Vilniusest pärit Leedu pop rock bänd. Bändi kuuluvad Vaidotas Valiukevičius, Robertas Baranauskas ja Mantas Banišauskas. Bänd valiti 2020. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Leedut esindama lauluga "On Fire". Võistlus jäi aga koroonapandeemia tõttu ära. Ansambel valiti taas Leedut esindama 2021. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, kus looga "Discoteque" saadi 8. koht. Vaidotas Valiukevičius – vokaal Mantas Banišauskas – kitarr Robertas Baranauskas – trummid Vainius Šimukėnas – vokaal "Lithuania has decided: The Roop to Eurovision 2020 after winning Pabandom iš Naujo". Eurovisionworld. 15. veebruar 2020. Vaadatud 23.02.2020.
Kanazawa

Kanazawa (jaapani 金沢) on linn Jaapanis, Ishikawa prefektuuri keskus. 2020. aasta alguses oli Kanazawas 463 802 elanikku. Kanazawas asub park Kenroku-en, mida loetakse Kolme kuulsa Jaapani aia (日本三名園 Nihon Sanmeien) hulka. Linnast on pärit endine Jaapani peaminister Abe Nobuyuki ja kirjanik Natsuo Kirino. いしかわ統計指標ランド　石川県の統計情報ポータルサイト, vaadatud 28.01.2021. Kanazawa koduleht
1971. aasta Pärnu maleturniir

1971. aasta Pärnu suveturniir oli 1971. aasta suvel Pärnus korraldatud maleturniir mitme külalissuurmeistri osavõtul. Pärnus sealse maleseltsi asutamise 75. aastapäevale pühendatud 14 osavõtjaga turniirile oli kutsutud Eesti maleparemiku kõrval eksmaailmameister Mihhail Tal, kunagine MM-tiitlipretendent David Bronštein (mängis 1951. aastal MM-matšis viiki Mihhail Botvinnikuga), kolmekordne NSV Liidu malemeister Leonid Štein ja NSV Liidu meistrivõistluste medalist Anatoli Lutikov. Štein ja Bronštein ei kaotanud ühtki partiid. Ühe kaotusega leppima pidanud Paul Keres (kaotas Šteinile) ja Mihhail Tal jäid turniiri võitnud Leonid Šteinist maha poole punktiga. Südikalt esinenud meistrid Hillar Kärner ja Rein Etruk platseerusid turniiritabelis ettepoole suurmeister Lutikovist ja suurmeistri normi kahel korral täitnud Iivo Neist. Seejuures Kärner võitis Tali ja Etruk Lutikovi. 1. Štein 10 punkti, 2.–3. Keres ja Tal 9,5 p, 4. Bronštein 8,5 p, 5. Kärner 8 p, 6. Etruk 7,5 p, 7. Nei 6,5 p, 8. Lutikov 6 p, 9. Udo Tarve 5,5 p, 10. Harri Pohla 5 p, 11. Endel Kivioja 4,5 p, 12.–13. Andres Vooremaa ja Tõnu Õim 4 p, 14. Kalju Värk 2,5 p. Paul Keres, turniiri 2.–3. koht Mihhail Tal, turniiri 2.–3. koht David Bronštein, turniiri 4. koht Hillar Kärner, turniiri 5. koht Iivo Nei, turniiri 7. koht Anatoli Lutikov, turniiri 8. koht 1977. aasta Pärnu maleturniir 1981. aasta Pärnu maleturniir "Male Eestis 1970–1976". Koostanud Merike Rõtova. Tallinn: Eesti Raamat, 1982. Lk 21–23
Viktor Gavrikov

Viktor Gavrikov (leedu keeles Viktoras Gavrikovas; vene keeles Виктор Николаевич Гавриков Viktor Nikolajevitš Gavrikov; 29. juuli 1957 Criuleni, Moldaavia NSV – 27. aprill 2016 Burgas, Bulgaaria) oli Leedu maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (1984). Gavrikov täitis meistrinormi 1977. aastal. 1978. aastal jagas ta esikohta Leedu meistrivõistlustel. Suurmeistriks sai Gavrikov 27-aastaselt 1984. aastal. NSV Liidu meistrivõistlustel esines edukalt 1981. aastal (4.–5. koht), 1985. aastal (1.–3. koht) ja 1986. aastal (2.–7. koht). Kvalifitseerus 1985. aastal Tunises peetud tsoonidevahelisele turniirile, mille neli edukamat pääses mängima pretendentide turniirile. Gavrikov jagas koos Aleksandr Tšerniniga 4.–5. kohta. Järelmatš jättis ta viiendaks. 1985. aastal jagas Gavrikov Tallinnas Paul Kerese mälestusturniiril 3.–6. kohta. 1990. aastal võitis ta Biel Openi. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist emigreerus Gavrikov Šveitsi. Aastatel 1993–1997 esindas ta rahvusvahelistel malevõistlustel Šveitsi. 1994. aastal võitis ta Bieli suurmeistrite turniiri. 1996. aastal tuli Arosas Šveitsi malemeistriks. 2000. aastal Leedu meistrivõistlustel jagas 1.–6. kohta. Ta tegutses ka treenerina. Aastatel 1980–1986 oli ta Nana Alekhsandria treener. 2010. aastal asus elama Bulgaariasse. 1981 – Gruusia NSV teeneline treener
Edvīns Ķeņģis

Edvīns Ķeņģis (sündinud 12. aprillil 1959 Cēsises) on läti maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (1991), FIDE vanemtreener (2015). Ķeņģis täitis meistrinormi 1978. aastal. 1982. aastal andis FIDE talle rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai Ķeņģis 32-aastaselt 1991. aastal. Ta on kaheksal korral tulnud Läti malemeistriks (1984, 1987–1990, 1997, 2004, 2005). Aprillis 2004 võitis ta Pärnus peetud Jüri Vetemaa mälestusturniiri. Ķeņģis on mänginud Läti võistkonna koosseisus kuuel maleolümpial (1992–1998, 2002, 2004). Ta tegutseb ka treenerina. Ta on olnud Araabia Ühendemiraatide malekoondise treener. Tema õpilaste seas on ka 16-aastaselt suurmeistriks tõusnud Salem Saleh. Edvīns Ķeņģis FIDE andmebaasis
Hermanis Matisons

Hermanis Matisons (28. detsember 1894 Riia – 16. november 1932 Riia) oli läti maletaja ja etüdist. Matisons võitis 1924. aastal esikoha esimesel Läti malekongressil (loetakse esimesteks Läti malemeistrivõistlusteks). Ta osales amatööride maailmameistrivõistlustel, kus tuli 1924. aastal Pariisis esimeseks ja 1928. aastal Haagis kolmandaks. 1931. aastal mängis ta Läti võistkonna koosseisus esimesel laual maleolümpial Prahas. Neil võistlustel võitis ta Aleksandr Alehhinit ja Akiba Rubinsteini. Läti sai seal meeskondliku kuuenda koha. Probleemmaletajana koostas Matisons üheksa maleülesannet ja 60 maleetüüdi, võitis auhindu rahvusvahelistel konkurssidel. Ta suri 37-aastaselt tuberkuloosi.
Klambriliin StitchLiner Mark III

StitchLiner Mark III on Jaapani ettevõtte Horizon International Inc. välja töötatud trükitööstuse seade, mis on uudne kontseptsioon klamberköitmise tehnoloogias. Tegemist on automaatse klambriliiniga, mis valmistab erinevas mõõdus brošüüre väga kiiresti. Klambriliin StitchLiner Mark III ühendab ühtseks terviklikuks süsteemiks paljud trükiste järeltöötlemisega seotud protsessid, milleks on komplekteerimine, voltimine, klammerdamine ning üheaegne kolme külje lõikus lõppformaadi saavutamiseks. StitchLiner Mark III võimaldab ka suuremat brošüüride formaadi valikut. Olenevalt brošüürist saab see klambriliiniga klammerdada umbes 6000 brošüüri tunnis. Selle klambriliiniga on võimalik klammerdada mitmes suuruses trükiseid. Mõne näitena võib tuua horisontaalformaadis brošüürid, 300x300 cm trükised või 9x9 cm pisikesed taskuraamatud. Lisaks saab esile tuua ka klambriliini täisautomaatse lahenduse alustades trükipoognate sisestamisest klambriliini sahtlitesse ning lõpetades lõpptoote kättesaamisega masina teisest otsast. Antud masinal saab küllaltki lihtsalt seadistada brošüüri lõikuse, klambrite asetuse ja brošüüri paksuse ülejäänud töö teeb masin ise – see omakorda garanteerib ka ühtlase ja korrektse kvaliteedi, jättes masina operaatorile vaid kontrollimise ja hooldamise funktsiooni. Tootjapoolsed andmed järeltöötlemisel on järgmised: Maksimaalne lehe suurus: 356x508 mm Minimaalne lehe suurus: 140x194 mm Lehe kaalu ulatus (katmata/kaetud paber): 52,3–350 gsm / 73,3–350 gsm Brošüüri maksimaalne suurus enne lõikust: 356x254 mm Brošüüri minimaalne suurus enne lõikust: 140x97 mm Lõikelaius: 2–25,4 mm Tootmiskiirus: 6000 brošüüri tunnis "Horizon Stitchliner". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. veebruar 2020. Vaadatud 21. veebruaril 2020.
Frode Urkedal

Frode Olav Olsen Urkedal (sündinud 14. mail 1993 Oslo) on norra maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (2016). Urkedal on kahel korral tulnud Norra malemeistriks (2012, 2014). 2011. aastal andis FIDE talle rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 23-aastaselt 2016. aastal. 2019. aastal tuli ta Sarpsborgis Põhjamaade meistriks ja kvalifitseerus 2019. aastal Hantõ-Mansiiskis peetud maailma karikaturniirile (128 osavõtjaga nokautsüsteemis peetud turniir), kus aga avaringist kaugemale ei pääsenud (kaotas Nikita Vitjugovile). Urkedal on võistelnud Norra esindusvõistkonna koosseisus neljal maleolümpial (2010, 2012, 2016, 2018), seejuures 2016. aastal Bakuus tuli võistkonnaga viiendale kohale (mängis neljandal laual). 2014. aastal Tromsø peetud maleolümpial mängis Urkedal Norra II koondise esimesel laual. 2017. aastal kuulus Urkedal Hantõ-Mansiiskis võistkondlikel maailmameistrivõistlustel 9. koha saanud Norra võistkonda. Urkedal tegutseb ka treenerina. 2014. aastal andis FIDE talle FIDE treeneri nimetuse.  Frode Urkedal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Frode Urkedal FIDE andmebaasis
Lemmit Kaplinski

Lemmit Kaplinski (sündinud 31. märtsil 1980 Tartus) on Eesti kultuuritegelane ja poliitik. Ta oli aastatel 2020–2021 Tartu linnavolikogu esimees ja on alates 20. novembrist 2021 Tartu abilinnapea. Ta on lõpetanud 1998. aastal Tartu Miina Härma Gümnaasiumi ja 2008. aastal Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe semiootika ja kulturoloogia erialal. 2019. aastast õpib samal erialal magistriõppes. Aastatel 1999–2002 töötas ta Tartu Kunstikooli ja Kõrgema Kunstikooli Pallas IT-osakonna juhatajana, 2005–2008 OÜ Nordtech juhatajana, 2007–2009 Kaitseväe Akadeemia infotehnoloogia vanemadministraatorina, 2014–2016 Tartu Aparaaditehase loomelinnaku projektijuhina ja 2010–2020 Trüki- ja Paberimuuseumi direktorina. Ta on juhtinud kirjastust Võluri Tagasitulek ja aastatel 2011–2014 Tartus tegutsenud MTÜ-d Noor-Eesti Loomekeskus. Lemmit Kaplinski kuulub 2004. aastast Kaitseliitu ning on alates 2021. aasta veebruarist Tartu Akadeemilise Malevkonna pealik. Lemmit Kaplinski on alates 5. novembrist 2016 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. Ta kuulus Tartu Linnavolikogu VIII ja IX koosseisu. 2020. aasta veebruaris valiti Lemmit Kaplinski Tartu linnavolikogu esimeheks. Alates 20. novembrist 2021 on ta Tartu abilinnapea. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 303 häält ning ei osutunud valituks. 5. detsembril 2019 toimus tema eestvedamisel Tartus esimene Heameeleavaldus LGBT+ inimeste toetuseks. Sügisel 2020 toimusid Kaplinski korraldatud suuremahulised meeleavaldused abieluvõrdsuse toetuseks: 4. oktoobril Tartus Raekoja platsil ja 18. oktoobril Tallinnas Vabaduse väljakul. Kaplinski on võtnud sõna ka Poola naiste abordiõiguste kaitseks. 2010 Kaitseväe eriteenete rist 2015 Tartu Kultuurikandja auhind (kultuurikorraldaja: kultuuri- ja loomekeskuse Tartu Aparaaditehas käivitaja, Eesti Trükimuuseumi ja projekti Tartu loomeresidentuur juht) Tema isa oli kirjanik Jaan Kaplinski, ema on kirjanik Tiia Toomet. Tal on õde Elo-Mall Toomet ning vennad Ott-Siim Toomet ja Lauris Kaplinski. Jüri Saar. "Lemmit Kaplinski sai Tartu volikogu esimeheks". Tartu Postimees, 21. veebruar 2020. Lk 3 "Tartu Linnavolikogu koosseisud". 07.12.2020. "Tartu Linnavolikogu juhtimine". 07.12.2020. Vaadatud 08.04.2021. Delfi. (2023). Riigikogu valimiste tulemused 2023. Delfi, 6. märts. Kasutatud 12.03.2023, https://www.delfi.ee/leht/valimised2023/tulemused Aet Rebane (5.12.2019). "Raekoja platsil toimus heameeleavaldus LGBT+ inimeste toetuseks". Tartu Postimees. Lenel Karu (4.10.2020). "Tartlased avaldasid toetust kõigi õigusele abielluda, vastasleer nimetas seda reklaamiks". Tartu Postimees. "Vabaduse väljakul toimus Heameeleavaldus Kõigi Õigus Abielule". Õhtuleht. 18.10.2020. "Tallinnas avaldati toetust samasooliste paaride õigustele". ERR. 18.10.2020. Lisete Reineberg. "Raekoja platsil astuti üles Poola naiste õiguste kaitseks". Tartu Postimees. Lemmit Kaplinski (30.10.2020). "Kõne: Ma armastan Poolat". Lemmit Kaplinski blogi. Originaali arhiivikoopia seisuga 18.06.2021. Vaadatud 8.04.2021. Jüri Saar (30.10.2020). "Tartu volikogu esimehest sai tänavapoliitik". Tartu Postimees. "2015 Kultuurikandja laureaadid" (PDF).
Takamatsu

Takamatsu (jaapani 高松) on linn Jaapanis, Kagawa prefektuuri keskus. Linn asub Shikoku saare põhjaosas, Seto kaldal. Takamatsu on vana kindluslinn, kus 1648–1868 valitses Matsudaira suguvõsa. Aastatel 2005 ja 2006 liideti Takamatsuga Shionoe, Mure, Aji, Kagawa, Konan ja Kokubunji alevid. 2020. aasta alguses oli Takamatsus 418 692 elanikku. Kagawa ülikooli ülikoolilinnak asub Takamatsus. Takamatsu lennujaam asub kesklinnast 15 km lõuna pool sisemaal. Takamatsu on Shinwa-kai yakuza-grupeeringu kodulinn. 人口統計｜香川県, vaadatud 10.12.2020. Takamatsu koduleht
Jon Ludvig Hammer

Jon Ludvig Hammer (sündinud 2. juunil 1990 Bergenis) on norra maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (2009). Hammer sai 2007. aastal FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 19-aastaselt 2009. aastal. 2011. aastal mängis ta edukalt Reykjavíki lahtisel turniiril, kus jagas 1.–6. kohta (koefitsientide alusel jäi viiendaks). Põhjamaade maletajaist parimana tuli ta sel turniiril Põhjamaade malemeistriks. Norra malemeistriks on ta tulnud kolmel korral (2013, 2017, 2018). Hammer on mänginud Norra võistkonna koosseisus neljal maleolümpial (2008, 2010, 2014, 2016) ja neljal Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel (2007, 2009, 2015, 2017). Hammer tegutseb ka treenerina. Sai 2014. aastal FIDE-lt FIDE treeneri nimetuse. 2013. aastal MM-tiitlimatšis Anand–Carlsen oli ta tiitlipretendendi Magnus Carlseni sekundant.  Jon Ludvig Hammer – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Jon Ludvig Hammer FIDE andmebaasis
Ingrid Danilov

Ingrid Danilov (sündinud 22. novembril 1953 Türil) on eesti omavalitsustegelane ja koolijuht. 1977. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli keemia eriala. 2004. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistrikraadi magistritööga "Sotsiaalhoolekande korraldus Läänemaa kohalikes omavalitsustes: probleemid ja võimalused". 1990. aastatel kuni 2002. aastani töötas ta Lääne Maavalitsuse sotsiaal- ja tervishoiu osakonna juhatajana. Aastatel 2002–2007 oli ta Haapsalu aselinnapea hariduse, kultuuri ja sotsiaalvaldkonnas, 2007–2009 oli ta Haapsalu linnapea. 2010. aastast on ta Haapsalu Kutsehariduskeskuse direktor. 2015 – Läänemaa aasta ema 2017 – Haapsalu hariduselu edendaja 2019 – Haapsalu vapimärk Tema abikaasa on Hannes Danilov. Vabariigi Valimiskomisjon. 2002 kohaliku omavalitsuse volikogude valimine. Haapsalu linn. Kandidaat nr 102 – Ingrid Danilov Eesti Teadusinfosüsteem Lääne Elu, 16. september 2017 "Haapsalu Kutsehariduskeskuse ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. november 2017. Vaadatud 21. veebruaril 2020. Läänemaa aasta ema on Ingrid Danilov. Lääne Elu, 7. mai 2015 "Direktor Ingrid Danilov sai Haapsalu hariduselu edendaja 2017 tunnustuse". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. veebruar 2020. Vaadatud 21. veebruaril 2020.
Alaline Rahvusvaheline Kohus

Alaline Rahvusvaheline Kohus (inglise keeles Permanent Court of International Justice, prantsuse keeles Cour permanente de justice internationale) oli aastatel 1922–1946 Rahvasteliidu kohtuorgan. Kohus asus Alalise Vahekohtu ruumides Haagis, Rahupalees. ÜRO loomisel võttis Alalise Rahvusvahelise Kohtu funktsioonid üle Rahvusvaheline Kohus.
Jüri Voodla

Jüri Voodla (sündinud 4. veebruaril 1947 Avandusel Lääne-Virumaal) on eesti suusataja. Lõpetanud 1966. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1978. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna. Võitnud NSV Liidu meistrivõistlustel Dünamo koondises kulla 1971. aastal 70 km meeskonnavõistluses ja 1972. aastal 4×10 km teatesõidus, olnud 1972 30 km ja 1973 70 km distantsil 4. Eesti meistrivõistlustel võitnud 1968–1978 individuaalselt 2 kulda, 5 hõbedat ja 3 pronksi ning teatesõidus 5 kulda ja 2 hõbedat. Töötanud spordiühingus Dünamo 1966–1969 instruktorina, 1978–1983 suusatreenerina ja 1989–1992 õppespordiosakonna juhataja asetäitjana. Olnud 1998–2016 Tallinna rattamaratoni peakorraldaja ja alates 1997 Spordiklubi Kõrve Ring juhatuse esimees. Alates 2013 on Jüri Voodla Aegviidu Spordiklubi president. 2020 – Valgetähe V klassi teenetemärk "Jüri Voodla, ESBL". Vaadatud 21.02.2020. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Sergei Pavlov

Sergei Pavlovitš Pavlov (vene keeles Сергей Павлович Павлов; 19. jaanuar 1929 Ržev – 7. oktoober 1993 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigi- ja sporditegelane. Pavlov oli aastatel 1959–1968 Üleliidulise Leninliku Kommunistliku Noorsooühingu Keskkomitee esimene sekretär ja 1968–1983 NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva Kehakultuuri ja Spordi Üleliidulise Komitee esimees. 1983. aastal suunati ta diplomaatilisele tööle – erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Mongoolias (1983–1985) ja Birmas (1985–1989). 1989. aastal saadeti pensionile. Pavlov oli aastatel 1961–1971 NLKP Keskkomitee ja 1971–1986 NLKP Keskkomitee revisjonikomisjoni liige. Aastatel 1977–1983 oli ta NSV Liidu Olümpiakomitee esimees. Neljadel suveolümpiamängudel (1968, 1972, 1976, 1980) ja kolmedel taliolümpiamängudel (1972, 1976, 1980) oli Nõukogude Liidu delegatsiooni juht. Павлов Сергей Павлович. knowbysight.info
Olümpiaorden

Olümpiaorden on ROK-i peamine autasu olümpialiikumise edendamise eest. Selle saavad isikud, kelle tegevus on olümpiaideede järgimisel eeskujuks, kel on silmapaistvaid saavutusi spordis või kes on andnud olulise panuse olümpialiikumisse.
Juuru valla vapp

Juuru valla vapp on Rapla maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Juuru valla vapp. Vapp kinnitati 4. mail 1998. Püstiselt poolitatud puna-hõbedase kilbi punasel väljal on seisva sookure hõbedane siluett; hõbedasel väljal kaks püstist punast rohelise tammelehega teivast. Sookurg meenutab, et valla territooriumil on laialdased sooalad, mis on nende majesteetlike lindude elupaigaks; kurge peetakse ühtlasi arukuse ja valvsuse võrdkujuks. Teibad sümboliseerivad siinmail toimunud Mahtra sõja sndmusi, kus teibad olid talumeeste peamised relvad; rohelised tammelehed näitavad, et mehemeelt jätkub valla elanikel ka tänapäeval. Punane on vapruse ja julguse sümbol; hõbe on aga puhtuse ja lootuse võrdkuju. Juuru valla lipp Rapla maakond Juuru valla sümboolika valla kodulehel Juuru valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Bogusław Wolniewicz

Bogusław Wolniewicz (22. september 1927, Toruń – 4. august 2017, Varssavi) oli poola filosoof ja loogik. Wolniewicz töötas 1963–1998 Varssavi ülikoolis professorina. Akadeemilistes ringkondades on ta tuntud Ludwig Wittgensteini tõlkija ja kommenteerijana (1950. aastate lõpus hakkas oletatavasti esimesena Poolas süstemaatiliselt uurima Wittgensteini filosoofiat). 1990. aastatel sai tuntuks Radio Maryja ringkondadega seotud publitsistina. Kriitikud pidasid teda vaadetelt homofoobseks, antifeministlikuks, antisemiitlikuks ja islamofoobseks. Wolniewicz oli ateist (määratles end kui roomakatoliiklane – mitteusklik) Haridusteed alustas ta 1934. aastal poola algkoolis. Sõja ajal tema haridustee ei katkenud, sest ta õppis 1939. aasta novembrist saksa üldkoolis, mis oli ette nähtud poolakatele (milles oli seejuures väga madalale viidud õppetase). 1941. aastal, pärast isa surma Sachsenhauseni koonduslaagris, hakkas Wolniewicz tööle Hermann Klechowitzi ehitusettevõttes, õppides samas sellega seotud ametikoolis (Berufsschule). 1945–1947 õppis Poola kuninganna Jadwiga nimelises Lütseumis. 1947–1951 õppis Mikołaj Koperniku Toruńi Ülikoolis. 1951 sai filosoofiamagistriks, magistritöö pealkiri oli "Subjektiivse idealismi kriitika V. I. Lenini teoses "Materialism ja empiriokrititsism"" ("Krytyka subiektywnego idealizmu w „Materializmie i empiriokrytycyzmie” W.I. Lenina"). Töötas Toruńi Ülikoolis loogikakateedris, 1953. aastal (stalinismi kulminatsiooniajal Poolas) loobus akadeemilisest tööst väljendusvabaduse puudumise tõttu ja töötas ehitajana, Poola Teaduste Akadeemia ehitusinstituudis ja põllumajanduses. 1956 naasis akadeemilisele tööle Gdański ülikoolis (tollal Gdański Pedagoogiline Kõrgkool). 1962 sai humanitaarteaduste doktoriks, kaitstes väitekirja "Igapäevakeele semantika Wittgensteini uues filosoofias" ("Semantyka języka potocznego w nowej filozofii Wittgensteina"). 1963. aastast töötas Varssavi ülikooli filosoofiakateedris. 1960. aastate lõpus omandas tuntuse ka Läänes, pidas loenguid ka Lääne ülikoolides. Oli üks neljast referendist Viinis toimunud XIV rahvusvahelise filosoofiakongressi Wittgensteini kollokviumil. Profesor Bogusław Wolniewicz – logik i metafizyk https://www.rp.pl/Kraj/170809490-Zmarl-prof-Boguslaw-Wolniewicz.html https://wyborcza.pl/7,134835,22521142,prof-boguslaw-wolniewicz-22-09-1927-4-08-2017.html https://gazetawroclawska.pl/zmarl-prof-boguslaw-wolniewicz-mial-90-lat/ar/12337598 Zmarł prof. Bogusław Wolniewicz. Miał 90 lat https://wiadomosci.com/zmarl-prof-boguslaw-wolniewicz-mial-90/ Zmarł prof. Bogusław Wolniewicz. Miał 90 lat https://issuu.com/euroalter/docs/the-myth-of-europa-online-2 page 98 Radio Maryja znów skrytykowane za antysemityzm.
Londoni raamatumess

Londoni raamatumess (The London Book Fair-LBF) on suur raamatute kirjastajate mess, mida peetakse igal aastal, tavaliselt aprillis Londonis, Inglismaal. Londoni raamatumess on globaalne turg õigusteemalisteks läbirääkimisteks ning sisu müümiseks ja levitamiseks trüki-, heli-, tele-, filmi- ja digitaalkanalite kaudu. 1971. aastal korraldas Lionel Leventhal raamatukoguhoidjate erialase näituse, kus 22 eksponenti näitasid raamatuid. Seejärel, nüüd koos äripartneri, Clive Bingleyga, ürituse ulatus ja mõju kasvas ning hakati hõlmama suuremaid ja üldisemaid kirjastajaid. 1975. aastal ilmusid LBF algustähed, kui messi nimeks sai SPEX'75: Londoni raamatumess. 1977. aastaks oli SPEX välja jäetud ja sündis pealkiri Londoni raamatumess. Kuni 2006. aastani oli Londoni raamatumess toimunud Olümpia messikeskuses, kuid see kolis sel aastal Londoni Docklandi näitustekeskusesse ExCeL. Seoses osalejate üldiselt ebasoodsa tagasisidega uue asukoha kohta, näiteks transpordiühenduste või asukoha infrastruktuuri ebamugavuste, aga ka muude näituste ja nende eksitavate külastajate sekkumise tõttu naasis raamatumess Lääne-Londonisse 2007. aastal ja toimus Earls Courti messikeskuses 16.–18. aprillini. Igal aastal on alates 2007. aastast Earls Courti messikeskuses toimunud Londoni raamatumess. Alates 2015. aastast tuli LBF aga veel ühe korra tagasi ja toimus Londonis Olümpias 14.–16. aprillil 2015 Londoni raamatu- ja ekraaninädala raames. Pärast 43. raamatumessi õnnestumist jäi 2016. aastal Londoni raamatumess Olümpia messikeskusesse. Londoni raamatumess on aastatega kasvanud ja osakaalu kasvatanud ning seda peetakse Frankfurdi raamatumessi järel teisel kohal olevaks, kui "mekat Euroopa kirjastajatele, raamatumüüjatele, õiguste esindajatele ja meediatrendi jälgijatele". "Aasta raamatupoe“ auhinna annab Londoni raamatumess koostöös UK Kirjastajate Assotsiatsiooniga ning see on üks 15-st ülemaailmsest kirjastajaid esindavast ja tutvustavast kategooriast. Korraldajate sõnul on auhinna eesmärgiks näidata, et tänapäevased raamatupoed pole mitte ainult uute raamatute tutvustamise kohad, vaid teadvustavad ka inimestele, et maailmas on juba ka olemas hästi palju raamatuid, mis väärivad lugemist. Eestis tegutsev Rahva Raamat on antud konkursil ära märgitud olnud, kui Viru Keskuses asuv Rahva Raamatu kauplus jõudis 2016. aastal 4 parima hulka. 2020. aastal jõudis Vanalinna Rahva Raamat jõudis kolme parima raamatupoe nominentide sekka, kus olid samuti Uus-Meremaa raamatupood Unity Books ja Jeemeni raamatupood Yemen Bookstore. Londoni raamatumessi ametlik koduleht