laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Augustinas Voldemaras

Augustinas Voldemaras (16. aprill 1883 Dysna, tänapäeval Ignalina rajoon – 16. detsember 1942 Moskva) oli leedu poliitik ja ajaloolane. Augustinas Voldemaras lõpetas 1909. aastal Keiserliku Peterburi Ülikooli ajaloolasena. Magistrieksami sooritas samas 1910. aastal. 1911–1914 töötas Keiserliku Peterburi Ülikooli eradotsendina. 1914–1915 stažeeris Itaalias ja Šveitsis. 1916. aasta septembris sai Augustinas Voldemaras Peterburi Ülikooli Permi osakonna erakorraliseks professoriks. Augustinas Voldemaras oli üks Leedu Rahva Progressipartei asutajatest 1916. aastal. 1917. aasta mais-juunis osales ta Peterburi Leedu Seimi töös, kuuludes selle paremasse tiiba. 1917. aastal võttis ta osa Venemaa Rahvaste Kongressi tööst Kiievis. 11. novembril 1918 sai ta Leedu peaministriks. Sellel ametikohal oli ta 26. detsembrini 1918, täites samaaegselt ka välisministri ülesandeid. 26. detsembrist 1918 kuni 19. juunini 1920 oli ta Leedu välisminister. Ta oli ka Leedu delegatsiooni juht Pariisi rahukonverentsil. Alates 1920. aastast töötas ta õppejõuna Kaunases. 1924. aastal oli ta tautininkide partei üks asutajaid. Temast sai ka partei peamine ideoloog. 1926. aastal valiti ta Leedu Seimi. Augustinas Voldemaras oli üks 17. detsembril 1926 toimunud riigipöörde initsiaatoreid. 17. detsembril 1926 sai ta peaministriks ja ühtlasi ka välisministriks. Lisaks sellele täitis ta alates 22. novembrist 1928 ka kaitseministri ülesandeid. 6. mail 1929 tehti talle atentaat, millest ta pääses vigastamata. Ta sattus aga Antanas Smetonaga vastuollu ja tagandati 23. septembril 1929 oma ametitest. 7.–8. juunil 1934 tegi ta organisatsiooniga Raudhunt ebaõnnestunud riigipöördekatse. Ta mõisteti selle eest 12 aastaks vangi. 1938. aastal ta amnesteeriti ja saadeti välismaale. 1940. aasta juunis pöördus Augustinas Voldemaras tagasi Nõukogude Liidu poolt okupeeritud Leedusse. Ta arreteeriti ja saadeti välja Ordžonikidzesse. Hiljem ta vangistati ja viidi Moskvasse, kus ta suri Butõrka vanglas. http://encyclopedia.1914-1918-online.net/article/voldemaras_augustinas "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. aprill 2017. Vaadatud 13. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. juuni 2017. Vaadatud 17. juunil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Superseacat Three

Superseacat Three on Kreeka laevafirma Aegean Speed Lines laev. See on üks neljast laevast SuperSeaCat kiirlaevade seerias. Kreeka firma all sõitvana kannab nime HSC Speedrunner III. Laev ehitati 1999 Itaalias Fincantieris Riva Trigosol ettevõttele Sea Containers Ltd. Valmimise ajal kandis laev nime HSC SuperSeaCat Three. Selle nime all sõitis laev Briti saartel ja hiljem ettevõtete Silja Line ja SuperSeaCat laevana Läänemerel.
Varbola (laev)

Varbola (praeguse nimega MS Arrow) on ro-ro-laev, mis ehitati 1998 Hispaanias ettevõttele Eesti Merelaevandus. Valmimise ajal kandis nime Varbola. 2005 müüdi laev Maltale ja uueks nimeks sai RR Arrow. 2007 müüdi laev ettevõttele Seatruck Ferries ja uueks nimeks sai Arrow.
Kirovi-nimeline Sõjameditsiini Akadeemia

Kirovi-nimeline Sõjameditsiini Akadeemia (vene keeles Военно-медицинская академия имени С. М. Кирова; eesti keeles nimetatud ka (Peterburi) Sõjalis-Meditsiiniline Akadeemia) on sõjameditsiini kõrgkool Venemaal Peterburis. Alates 2015 on kooli täisnimi Федеральное государственное бюджетное военное образовательное учреждение высшего образования «Военно-медицинская академия имени С. М. Кирова» Министерства обороны Российской Федерации (Venemaa Föderatsiooni Kaitseministeeriumi Föderaalne Riiklik Eelarveline Kõrgharidust Andev Sõjakool "S. M. Kirovi nimeline Sõjameditsiiniakadeemia"). Kool on nimetatud Nõukogude Liidu riigi- ja poliitikategelase Sergei Kirovi auks. Kool allub Venemaa kaitseministeeriumi sõjameditsiini peavalitsusele. Kooli ajalugu ulatub 1715. aastasse, mil Peeter I käskis Neeva paremkaldale ehk Viiburi kaldale rajada teenistusinimestele arstiabi osutamiseks üldhaigla. Juba 1717 rajati sinna Haigla slobodaa. Järgmisel aastal loodi Kroonlinna Admiraliteedi haigla. Kuid Moskvasse rajati esimene üldhaigla juba 1706. 1786 ühendati hulk üldhaiglaid ja meditsiiniharidust andvaid koole ühtse juhtimise alla. Sõjameditsiiniakadeemia loomise päevaks peetakse 29. detsembrit (vkj. 18. detsembrit) 1798, mil Venemaa keiser Paul I kirjutas alla ukaasile selle kooli jaoks õppeteatrite (ehk auditooriumide) ja ühiselamute ehitamiseks. Kuid ametlikult avati see kool alles aastal 1800. 1899. aastal sai selles õppeasutuses (tolleaegse nimega Keiserlik sõjameditsiiniakadeemia) arstidiplomi Ludvig Puusepp, kes hiljem samas on lugenud üliõpilastele neurokirurgiakursust (alates 1912. aastast). Johann Christian Ringebroig (1800–1802) Johann Peter Friedrich Busch (1802–1803) Pjotr Zagorski (1804–1805) Johann Peter Frank (1805–1808) James Wylie (1808–1838) Johann Schlegel (1838–1851) Wacław Pelikan (1851–1856) Pjotr Dubovitski (1857–1867) Pavel Naranovitš (1867–1869) Nikolai Kozlov (1869–1871) Jakov Tšitovitš (1871–1875) Aleksandr Bõkov (1875–1890) Viktor Pauštin (1890–1901) Aleksandr Tarenetski (1901–1905) Vladimir Behterev (1905–1906) Aleksandr Danilevski (1906–1910) Nikolai Veljaminov (1910–1912) Ivan Makovejev (1913–1917) Vadim Jurjevitš (1917) Mihhail Iljin (1917) Vladimir Vojatšek (1925–1930) Leon Orbeli (1943–1950) Jefim Smirnov (1953) Juri Ševtšenko (1992–2000) Boriss Gaidar (2000–2007) Andrei Belskihh (2012–2018) Aleksandr Fissun (alates 2018) Kirovi nimelise Sõjameditsiini Akadeemia koduleht
Fred Anton Maier

Fred Anton Maier (15. detsember 1938 Nøtterøy vald – 9. juuni 2015) oli norra kiiruisutaja. Maier võitis 1968. aasta taliolümpiamängudel Grenoble'is kuldmedali 5000 m distantsil ja hõbeda 10 000 m distantsil. 1964. aasta taliolümpiamängudel Innsbruckis võitis ta 10 000 meetri distantsil hõbeda ja 5000 meetri distantsil pronksmedali. Maieri isiklikud rekordid erinevatel distantsidel: 500 meetrit – 41,8 (1968) 1000 meetrit – 1.24,3 (1968) 1500 meetrit – 2.06,1 (1968) 3000 meetrit – 4.17,5 (1968) 5000 meetrit – 7.16,7 (1968) 10 000 meetrit – 15.20,3 (1968)
Pukser

Pukser ehk vedurlaev (varem ka puksiir) (hollandi keeles boegseren, tõmbama) on abilaev, mis on mõeldud teiste laevade või muude ujuvvahendite välise veojõu abil liigutamiseks - kaasa vedamiseks ehk pukseerimiseks. Pukser võib olla ka tõukurpukser. Puksereid võib liigitada kasutuspiirkonna ja merekindlkuse järgi näiteks: jõepukserid, sadamapukserid, reidipukserid, merepukserid, avamerepukserid (piiranguteta ookeanisõitudeks). Osa puksereid on ehitatud spetsiaalselt teiste ujuvvahendite stabiilseks enda ees tõukamiseks ja neid nimetatakse tõukur-pukseriteks. Kui pukser veab puksiirotsaga ühendatud praami, siis on tegu kahe laevaga, kuid kui pukser tõukab enda ees olevat praami, on loetakse need üheks laevaks. Pukseritel on üldjuhul võimas jõuseade, hea manööverdusvõime ja avamerel kasutatavail ka üsna suur süvis, mis võimaldab paremat püstivust ja väiksemat triivi tugevas tuules. Sageli on pukserid suutelised sõitma jääs ja õhemat jääd murdma. Suurem osa päästelaevadest ja jäämurdjatest on samuti hõlbustatud pukseerimisvõimega, kuid ühtlasi on suurendatud merekindlust. Käiturina on kasutusel kas sõukruvid, mis on sageli pööratavad aktiivroolina, või püstlabadega sõuajamid, tänapäeval enamasti asimuutkäiturid. Tekiehitis on toodud sageli kere keskosast pisut ettepoole ja ahtritekk on jäetud vabaks konksu otsa kinnitatud puksiirotsaga - puksiirtouga - vabaks pööramiseks ja manööverdamiseks. Nüüdisaegsetel pukseritel on laevajuhtidele sageli tagatud vaateväli 360 kraadi ulatuses. Tavaliselt on tänapäevase pukseri sillas puksiirkonksuga otseühendus-mehhanism puksiirotsa kiireks vabastamiseks ohtlikus olukorras. Ahtriteki kohal on sageli ühest pardast teiseni ulatuvad puksiirkaared, mis väldivad konksule kinnitatud puksiirotsa takerdumist reelingu või tekidetailide taha. Pukseerimine võib toimuda kas pukseeritavat alust tõmmates, lükates või selle parda külge kinnitudes. Suurte tankerite sildumisabiks kasutatakse sageli kuni nelja pukserit. Osa laevanduses kasutatavaid ujuvvahendeid, näiteks ujuvkaid, pargased, ujuvdokid pole võimelised iseseisvalt liikuma ilma pukserita või muu pukseeriva aluseta. Kuid vahel tuleb teisi laeva läbi jää pukseerida ka jäämurdjail. Pukseerimisega tegelev laev (mitte ainult pukser) peab kandma pimedas vastavaid navigatsioonitulesid või päevamärki. Sadamates või kitsastel faarvaatritel on sageli vastavalt kohalikule eeskirjale alates teatava suurusega laevadest pukseri kasutamine kohustuslik. Suurtel laevadel on pukseritega tugevaks tõukamiseks sageli ehituslikult ette valmistatud ja tähistatud kohad parrastel. Seoses pukserite väga hea manööverdusvõimega ja kompaktsusega on neid kaasatud avalikele mereüritustel atraktiivsetesse etendustesse, mida nimetatakse ka "pukseritantsuks". Abilaev Loots Sadam Merekeele nõukoja teokiri nr 171
Loomeliit

Loomeliit on loovisikute organisatsioon, mis kaitseb nende huvisid. Tänapäeval on loomeliidud Eestis mittetulundusühingud. Loovisikute ja loomeliitude seadus annab loomeliitudele teatud õiguse, mis laienevad ainult mittetulundusühingutele, mis täidavad selle seadusega kehtestatud nõuded ja on läbinud tunnustamisprotseduuri, mis hõlmab nõuete täidetuse kontrollimist. 2005. aasta juuni seisuga on tunnustatud loomeliitusid 17. Tunnustatud loomeliidud on loonud loomeliitude ühenduse (seltsingu), mille varasem nimetus oli Loomeliitude Ümarlaud.
Sampo

Sampo on soome mütoloogias väärtuslik õnnetoov ese. Elias Lönnroti tõlgenduse järgi eeposes "Kalevala" oli Sampo sepp Ilmarise poolt Põhjala emandale Louhile pruudilunaks taotud "kirjukaaneline" imeveski, mis jahvatas eimillestki jahu, soola ja raha. Väinämöinen sõitis laevaga Pohjolasse ja varastas Sampo tagasi. Kui laev olid tagasiteel, lendas Louhi neile kotkana järele ja katsus Sampot röövida. Kokkupõrkes sai Louhi surmavalt haavata, ent Sampo kukkus merre ja jahvatab seal soola edasi. Erinevad uurijad ja ilukirjanduslikud tõlgendajad on Sampos näinud ka maailmapuud või -telge, ilmasamba ja käsikivi metafoorset ühendust, samuti aardekirstu, tootemisammast, rahavermimismasinat ja algelist kellavärki. Kosmiline veski on tuntud ka skandinaavia mütoloogias. Lennart Meri, "Pikk teekond Sampo juurde" – Keel ja Kirjandus 1973, nr. 8, lk. 475–479 Matti Kuusi, "Sampo seletusi". Soomekeelsest käsikirjast tõlkinud Heldur Niit – Keel ja Kirjandus 1984, nr. 8, lk. 493–496 Eemil Nestor Setälä "Sammon Arvoitus" Helsingi: Otava Publishing, 1932 Uno Harva "Sammon Ryöstö" Helsingi: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1943 Matti Kuusi "Sampo-eepos" Helsingi: Suomalais-ugrilainen seura, 1949 Juha Pentikäinen "Kalevala Mythology" Bloomington: Indiana University Press, 1989
Kured läinud, kurjad ilmad

"Kured läinud, kurjad ilmad" oli Merle Karusoo lavastus Eesti Draamateatris. Lavakujunduse ja kostüümid lõi Tiina Tammetalu. Lavastus on saanud nime vanasõnatüübi nr 4574 järgi (vrd "Kured lähvad ― kurjad ilmad, haned lähvad ― hallad maas, luiged lähvad ― lumi taga"). Anne Hussar, Arvo Krikmann, Ingrid Sarv. Vanasõnaraamat. ISBN 9985-851-63-3.
Maasika tänav (täpsustus)

Maasika tänav on tänava nimi mitmetes Eesti asulates: Maasika tänav Aegviidu alevikus Maasika tänav Aruküla alevikus Maasika tänav Kose alevikus Maasika tänav Kose-Uuemõisa alevikus Maasika tänav Märjamaa alevis Maasika tänav Narvas Maasika tänav Prillimäe alevikus Maasika tänav Rakveres Maasika tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Maasika tänav Tartus Maasika tänav Valgas Maasika tänav Viljandis Maasika tänava nime on varem kandnud: Muuluka tänav Tallinnas Nõmmel Papli tänav Narvas
Juozas Urbšys

Juozas Urbšys (29. veebruar 1896 Šeteniai – 30. aprill 1991 Kaunas) oli Leedu diplomaat ja poliitik. 1914. aastal lõpetas Juozas Urbšys Panevėžysi reaalkooli. Seejärel õppis Riia Polütehnilises Instituudis, mis peagi evakueeriti Moskvasse. 1916. aastal mobiliseeriti ta Vene sõjaväkke, õppis Tšugujivi sõjakoolis, võttis osa lahingutegevusest. 1918. aasta sügisel pöördus Juozas Urbšys Leetu tagasi, 1919–1922 teenis ta Leedu armees. 1922–1927 oli ta Berliinis Leedu saatkonna konsulaarosakonna juhataja. 1927–1933 töötas ta Leedu saatkonnas Pariisis Leedu saatkonna esimese sekretäri ja nõunikuna. 1933–1934 oli Urbšys Leedu erakorraline ja täievoliline saadik Lätis. 1934. aastal sai ta Leedu Välisministeeriumi poliitikaosakonna juhatajaks. 1936. aastal sai ta Leedu Välisministeeriumi peadirektoriks. 5. detsembrist 1938 kuni 15. juunini 1940 oli Juozas Urbšys Leedu välisminister. 17. juulil 1940 arreteeriti ta koos abikaasa Marija Urbšiene-Mašiotaitega ja saadeti välja Tambovisse. Seejärel ta vangistati ja teda peeti kinni mitmes vanglas. 1954. aasta augustis vabastati ta vangistusest, kuid tal ei lubatud esialgu Leedus elada. 1956. aastal sai ta siiski loa Leetu tagasi pöörduda. Hiljem teenis ta elatist põhiliselt prantsuse kirjanike teoste leedu keelde tõlkimisega. 1988. aastal ilmus tema raamat "Atsiminimai" ("Mälestused") ja 1990. aastal raamat "Lietuva lemtingaisiais 1939–1940 metais" ("Leedu saatuslikel aastatel 1939–1940"). "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuni 2015. Vaadatud 13. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Sergei Šarikov

Sergei Šarikov (18. juuni 1974 Moskva – 6. juuni 2015) oli vene vehkleja. Šarikov tuli meeskondlikus espadronis olümpiavõitjaks 1996. aasta suveolümpiamängudel Atlantas ja 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys. 2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas võitis Šarikov võistkonnavõistluses pronksmedali. Individuaalvõistluses võitis ta Atlantas hõbemedali, jäädes finaalis 12:15 alla kaasmaalasele Stanislav Pozdnjakovile. Maailmameistrivõistlustelt võitis Šarikov võistkonnavõistluses karjääri jooksul kolm kulda, kaks hõbedat ja ühe pronksi ning 1998. aastal La Chaux-de-Fondis individuaalse pronksmedali. Sergei Šarikov hukkus autoõnnetuses, mille ta ise põhjustas. Nimelt uurimine selgitas välja, et Sergei Šarikov oli õnnetuse ajal 2,2-promillises joobes. Kahekordne olümpiavõitja sõitis end purjuspäi surnuks
Muraka tänav (täpsustus)

Muraka tänav on mitmes Eesti asulas. Muraka tänav Narvas Muraka tänav Pärnus Muraka tänav Sindis Muraka tänav Tallinnas Nõmmel Muraka tänav Tartus Muraka tänav Võrus Muraka tänava nime on varem kandnud: Tallinna Kristiine linnaosa Lilleküla asumi tänav, mis liideti 1959. aastal Madara tänavaga Kura tänav Tallinnas Nõmmel Muraka tee
Sinika tänav (täpsustus)

Sinika tänav asub mitmes Eesti asulas. Sinika tänav Aegviidus Sinika tänav Narvas Sinika tänav Tallinnas Sinika tänav Tartus Sinika tänav Võrus Sinika tänava nime on varem kandnud: Puraviku tänav Tallinnas Nõmmel
Humanitaarne interventsioon

Humanitaarne interventsioon on erinevate tähendustega. Üldistatult sisaldavad definitsioonid järgmisi tingimusi: sõjalise jõu kasutamine (või poliitiline ja majanduslik surve), rünnatava riigi nõusoleku puudumine (erinevalt on rahuvalveoperatsioonil nõusolek), oma kodanike aitamine võõrsil. Humanitaarne interventsioon toimub väljaspool ÜRO Julgeolekunõukogu otsust (viimast nimetatakse õiguspäraseks kollektiivseks sõjaliseks sanktsiooniks). interventsioon
Tallinna–Helsingi laevaliin

"Tallinna-Helsingi liin" suunab siia. Lennuliini kohta vaata artiklit Tallinna–Helsingi lennuliin. Tallinna–Helsingi laevaliin on laevaliin Tallinna ja Helsingi vahel. Laevaliinil sõidavad parvlaevad, aga aastail 1990-2008 sõitsid ka kiirlaevad ja kiirparvlaevad, mille reisi kestus oli 1 tund ja 30 või 40 minutit. Alates 2008. aastast sõidavad sel liinil peamiselt kiired parvlaevad. Laevaliinil on järgmiste laevaettevõtete laevu: Viking Line Viking XPRS Tallink Megastar MyStar Silja Europa Eckerö Line Finlandia Linda Line Nordic Jet Line Silja Line Brigitte Susanne Hunt, 50 aasta eest pani Vanemuine taas käima Tallinna-Helsingi laevaliini, Eesti Päevaleht, 7. juuli 2015
Euroopa tsivilisatsioon

Euroopa tsivilisatsioon on erinevate rahvusriiklike kultuuriruumide ühisosa. Euroopa tsivilisatsiooni juured on Vana-Kreekas ning laiemalt antiikmaailmas ja kristluses. Euroopa tsivilisatsioon pärineb renessansi, valgustusaja ja modernsest mõtlemisest (maailmatajust, maailmapildist), mis tänapäeval kohandub üleilmastumisega. Euroopa tsivilisatsiooni tunnused tänapäeval: isikuvabadus inimeste võrdsus õigusemõistmisel (võrdõiguslikus) eraomand turumajandus rahva suveräänsus demokraatia usk inimmõistusesse Euroopa Liidu keskne tunnus ühise koostöösoovi kõrval on soov vältida edasisi maailmasõdu ja kohanduda üleilmastumisega. Alates 18. sajandist, kui euroopalikud väärtused (eelkõige isikuvabadused) võeti aluseks USA-s, seejärel Austraalias ja Uus-Meremaal, kasutatakse ühisnimetust Lääne tsivilisatsioon. Euroopa ja Lääne tsivilisatsiooni tunnused (Eduard Tinn): subjekti vastandamine objektile enese asetamine teistest kõrgemale isikulise kultuuri olemasolu ilmalik ühiskond seadusekuulekus aktiivne eluhoiak au ja väärikuse tunne Läänemaailm John M. Hobson. The Eastern Origins of Western Civilisation Cambridge University Press, 2004; ISBN 0-521-54724-5; 392 lk.
Tallinna-Stockholmi laevaliin

Tallinna-Stockholmi laevaliin on laevaliin Tallinna ja Stockholmi vahel. Aastail 1990–2000 sõitsid sel liinil Estline'i laevad, alates 2001. aastast hoiab laevaliini töös Tallink. Kummastki sadamast toimub üks väljumine päevas, sõit kestab 15–16 tundi. Alates Eesti astumisest Euroopa Liitu 2004. aastal hakkasid selle liini laevad tax-free müügi säilitamiseks tegema vahepeatust Ahvenamaal. Gabriella Viking Cinderella Alates 2014. aastast pakub suviti sel liinil üht väljumist päevas ka Viking Line, kuid selle laevakompanii laevad peatuvad nii Helsingis kui ka Maarianhaminas. Baltic Queen Victoria I Reisijate vedu Tallinna-Stockholmi liinil iseseisvunud Eestis algas 1920. aastal, kui reisijaid hakkas vedama laev Kalevipoeg. Tallinna-Stockholmi laevaliini reisiliiklus Tallinnast taastus 17. juunil 1990 parvlaeva Nord Estonia avareisiga, mil 16. juunil Stockholmist väljunud laeval olid üksnes kutsutud külalised, esimesele tavareisile Tallinnast väljus Nord Estonia 19. juunil 1990 ja sõitis sellel liinil jaanuarini 1993, mil asendati Estoniaga. Läänemere laevaliiklus Tallinna–Helsingi laevaliin Paldiski-Kapellskäri laevaliin
Pāvels Kovaļovs

Pāvels Kovaļovs (17. oktoober 1990 – 5. aprill 2015) oli läti kergejõustiklane, kolmikhüppaja. Kovaļovs võitis 2009. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel kolmikhüppes isikliku rekordiga 16.03 pronksmedali. Oli kolmekordne Läti meister. Pāvels Kovaļovs hukkus autoõnnetuses, olles vaid 24-aastane.
Paldiski-Kapellskäri laevaliin

Paldiski-Kapellskäri laevaliin on 1997. aastal avatud laevaliin. Tallink alustas veeremilaevaga liini Paldiski Lõunasadamast Kapellskäri sadamasse, mis võimaldas esmakordselt edasi-tagasi sõitu Rootsi ühe ööpäeva jooksul. Hiljem seadis laevakompanii liinile ka parvlaeva Vana Tallinn ning Tallinna Sadam ehitas Paldiski Lõunasadamasse reisiterminali. Praegu sõidab Tallinki liinil ro-pax-laev Sailor. 2005. aastal alustas sel liinil liiklemist Baltic Scandinavian Lines ro-pax-laevaga Via Mare. Pärast seda, kui Paldiski Põhjasadama omanikud selle laevakompanii ära ostsid, algas Baltic Scandinavian Linesi laevaliin Paldiski Põhjasadamast. Tänapäeval sõidab Paldiski Põhjasadamast Kapellskäri DFDS Seawaysi ro-pax-laev Patria Seaways ja Sirena Seaways. Tallinna-Stockholmi laevaliin Tallinki sõiduplaan Paldiski-Kapellskäri liinil Paldiski-Kapellskäri laevaliin DFDS Seawaysi kodulehel
Osteri jõgi

Oster (ukraina keeles Остер) on jõgi Põhja-Ukrainas Tšernigivi oblastis, Desna jõe vasakpoolne lisajõgi. Jõe pikkus on 199 km, valgala pindala 2950 km². Suurematest asulatest asuvad jõe kaldal Nižõn ja Oster.
Antanas Merkys

Antanas Merkys (20. jaanuar 1887 Bajorai – 5. märts 1955 Vladimiri oblast) oli Leedu poliitik. Antanas Merkys lõpetas gümnaasiumi eksternina Riias. Õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust, lõpetas 1916. aastal Kiievi Ülikooli õigusteaduskonna. Esimese maailmasõja ajal mobiliseeriti Vene armeesse. 1919. aastal astus ta vabatahtlikult Leedu armeesse. Ta oli Leedu kaitseminister 12. märtsist 1919 kuni 21. augustini 1919 ja 17. detsembrist 1926 kuni 9. augustini 1927. 1927–1932 oli Antanas Merkys Klaipėda piirkonna kuberner. 1933–1939 oli ta Kaunase linnapea. Ta oli 1936–1940 Leedu Seimi liige. Pärast Vilniuse piirkonna üleandmist Leedule oli ta seal valitsuse täievoliline esindaja. 21. novembrist 1939 kuni 17. juunini 1940 oli Antanas Merkys Leedu peaminister. 14. juunil 1940 esitas Nõukogude Liit Leedule ultimaatumi, mille peale soovitas Leedu president Antanas Smetona relvastatud vastupanu. Merkys soovitas ultimaatumiga nõustuda ja pakkus, et ta võib peaministri kohalt tagasi astuda, kuid ajutiselt jäi ametisse. 15. juunil, öeldes "Ma ei taha teha Leedut kommunistlikuks riigiks oma kätega", määras Smetona Merkyse Leedu presidendi kohusetäitjaks ja lahkus riigist. Nõukogude võimuesindajate nõudmisel andis Merkys välja korralduse Smetona vahistada, mis aga ebaõnnestus, kuna Smetonal õnnestus põgeneda Saksamaale. Päev hiljem teatas Merkys Leedu raadios, et ta kõrvaldas Smetona ametist ja võttis võimu üle. Kuna aga Smetona ametlikult kunagi tagasi ei astunud, ei pea Leedu valitsus Merkyst legitiimseks presidendiks. 17. juunil 1940 laskis Merkys Nõukogude võimuesindajate edasistel nõudmisel arreteerida Leedu siseministri Kazys Skučase ja julgeolekuameti direktor Augustinas Povilaitise ning nimetas Leedu peaministriks Justas Paleckise. Samal päeval astus ta ka tagasi ning Paleckisest sai ka Leedu president. Kui 1990. aastal kuulutas Leedu välja iseseisvuse, toodi põhjenduseks, et kuna Merkys ei võtnud võimu üle legitiimselt, oli ka Paleckise ametisse nimetamine ja kõik Leedu annekteerimiseni Nõukogude Liidu poolt viinud toimingud õigustühised, ning rahvusvahelise seaduse järgi oli Leedu endiselt iseseisev riik. 17. juulil 1940 üritas Merkys põgeneda Rootsi, kuid NKVD vahistas ta Riias ja ta deporteeriti koos perega Saratovisse, 1941. aastal ta vangistati. 1954. aastal lasti ta vangistusest vabadusse, kuid tal ei lubatud Leedusse tagasi pöörduda. Merkys Antanas Žymūs Kauno žmonės: atminimo įamžinimas "Presidents of the Republic of Lithuania". Leedu presidendikantselei. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. oktoober 2014. Vaadatud 12. märtsil 2020.
Yangoni piirkond

Yangoni piirkond on 1. järgu haldusüksus Myanmaris.
Lev Kuznetsov

Lev Kuznetsov (1. juuni 1930 Moskva – 16. märts 2015) oli vene vehkleja ja vehklemistreener. Ta võitis pronksmedalid individuaalses ja meeskondlikus espadronis 1956. aasta suveolümpiamängudel Melbourne'is.
2009. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus

2009. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus toimusid 23.– 26. juulini Serbias Novi Sadis. Võistlustest võttis osa ligi 1000 kergejõustiklast 46 riigist. Eesti sportlastest saavutas parima tulemuse kolmikhüppaja Liane Pintsaar, kes võitis isikliku rekordiga 13,89 kuldmedali.