laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tiiu Viirand

Tiiu Viirand (sünninimi Tiiu Kaevando; abielus 1963–1969 Tiiu Kangilaski; sündinud 16. juunil 1939 Tallinnas) on eesti toimetaja ja tõlkija. Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppis aastatel 1958–1963 Tartu Riiklikus Ülikoolis, mille lõpetas eesti filoloogina. Aastatel 1963–1965 töötas ta Abja Keskkoolis eesti keele, kirjanduse ning ajalooõpetajana. 1965. aastast on ta olnud kirjastuse Kunst toimetaja. 1971–1992 "Laste kunstikalender" (algselt "Koolilapse 12 kuud"). Kunst. Tallinn 1982 "Kunstiraamat noortele". Kunst. Tallinn 1982, 2. trükk 1984 1986 "Läheme Kunstimuuseumi" [raamat Eesti NSV Riiklikust Kunstimuuseumist]. Kunst. Tallinn 1986 1994 "Rõõm pildist. 44 meistriteost eesti maalikunstist = The joy of a picture". Kunst. Tallinn 1994 2006 "Eestimaa. Ranniku teejuht". Kunst. Tallinn 2006 2009 "Tallinn". Kunst. Tallinn 2009 2016 "Tallinna temaatiline taskuentsüklopeedia. Illustreeritud ülevaade Tallinna 84 asumist". TEA Kirjastus. Tallinn 2016 1973 Märt Laarman. "12 reproduktsiooni". Koostaja Jüri Hain. Kunst. Tallinn 1973 1999 "Geeniuse päevik / Salvador Dalí". Prantsuse keelest tõlkinud ja kommenteerinud Sirje Keevallik. Kunst. Tallinn 1999 2003 "Eestimaa linnuste teejuht. 7 teekonda – 60 linnust = Guide to castles in Estonia. 7 trips – 60 castles. Koostaja Mart Helme. Kunst. Tallinn 2003 2007 J. M. G. Le Clézio. "Diego ja Frida. Mehhiko kuulsa kunstnikepaari Diego Rivera ja Frida Kahlo elu ja armastuse lugu". Prantsuse keelest tõlkinud Sirje Keevallik. Kunst. Tallinn 2007 1994 Emmanuel Le Roy Ladurie. "Montaillou, prantsuse küla 1294–1324". Kunst. Tallinn 1994 2012 Renzo Barsotti. "Loomad meie ümber". Tõlge itaalia keelest. Koolibri. Tallinn 2012 Tema esimene abikaasa oli aastatel 1963–1969 kunstiajaloolane Jaak Kangilaski. Eneken Helme. "Viirand, Tiiu, kunstiajaloolane". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 590
Gabrielius Landsbergis

Gabrielius Landsbergis (sündinud 7. jaanuaril 1982 Vilniuses) on Leedu poliitik. Ta kuulub erakonda Isamaaliit – Leedu Kristlikud Demokraadid. Ta on alates 24. novembrist 2020 Leedu välisminister. Ta oli 2014–2019 Euroopa Parlamendi liige. Ta lõpetas aastal 2003 Vilniuse Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloo erialal bakalaureusena. Gabrielius Landsbergis on abielus Austėja Landsbergienėga, neil on kaks poega ja kaks tütart. Tema isa Vytautas V. Landsbergis on filmilavastaja, näitleja ja laulja, vanaisa Vytautas Landsbergis on poliitik, pianist ja muusikateadlane.
Aru mõis (Viru-Jaagupi)

Aru mõis (saksa keeles Arro) oli Rägavere mõisa kõrvalmõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal. http://www.mois.ee/pikknima.shtml (vaadatud 22.03.2016) Aru mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Kulina mõis

Kulina mõis (saksa keeles Kullina) oli rüütlimõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal. Mõisast on teateid alates 1546. Enne võõrandamist 1919. aastal kuulus ta Arthur von Kirchtenile. Ühekorruseline historitsistlik puidust peahoone on ehitatud 1900. aastal ümber varasemast, tõenäoliselt 19. sajandist pärinevast hoonest. Aastani 1999 tegutses hoones Kulina algkool. Mõisa häärberis on filmitud Kevad südames sisevõtted ja osa välisvõtetest. Alates 2014. aastast kuulub Kulina mõis poliitik Anti Poolametsale. http://www.mois.ee/pikknimv.shtml (vaadatud 22.03.2016) Kulina mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) Eesti filmi andmebaas "Perekond Poolamets sajanditevanuseid traditsioone jätkamas." Uued Uudised 15. juuli 2017. Kulina mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Kulina mõis Eesti mõisaportaalis
Tudu mõis

Tudu mõis (saksa keeles Tuddo) oli rüütlimõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal. Mõis rajati ajavahemikul 1739–1744 Ulvi mõisast eraldatud alast., kui mõisaomanik oli Otto Wilhelm Harpe I (1676–1739). Mõisa peahoone asub Tudu alevikus. http://www.mois.ee/pikknimt.shtml (vaadatud 22.03.2016) Tudu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) Tudu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Voore mõis (Viru-Jaagupi)

Voore mõis (saksa keeles Forel) oli rüütlimõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal. Mõisast on teateid alates 1450. http://www.mois.ee/pikknimv.shtml (vaadatud 22.03.2016) Voore mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) Voore mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Voore mõis Eesti mõisaportaalis
Hardu mõis

Hardu mõis (saksa keeles Hardo) oli poolmõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. Mõis rajati ajavahemikul 1765–1774 Seljaküla mõisast eraldatud alast. http://www.mois.ee/pikknimh.shtml (vaadatud 22.03.2016) Hardu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) Hardu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Kirimäe mõis

Kirimäe mõis (saksa keeles Kirrimäggi) oli rüütlimõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. Mõisast on teateid alates 1569. 2003. aastal müüs Taebla vallavolikogu Kirimäe mõisa otsustuskorras 40.000 krooni eest Eesti endisele suursaadikule Moskvas, põllumajandusministri nõunik Mart Helmele, kellele kuulus juba naabruses Suure-Lähtru mõis. http://www.mois.ee/pikknimk.shtml (vaadatud 22.03.2016) Kirimäe mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) Mart Helme ostis Kirimäe mõisa, Delfi.ee, 26.08.2003 Kirimäe mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Kirimäe mõis Eesti mõisaportaalis
Niibi mõis

Niibi mõis (saksa keeles Niby) oli rüütlimõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. Mõis rajati 17. sajandil. http://www.mois.ee/pikknimn.shtml (vaadatud 22.03.2016) Niibi mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) Niibi mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Roosna mõis (Lääne-Nigula)

Roosna mõis (saksa keeles Rosenhof) oli Kirimäe mõisa kõrvalmõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. Mõis rajati 17. sajandil. http://www.mois.ee/pikknimr.shtml (vaadatud 22.03.2016) Roosna mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) Roosna mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Saunja mõis (Lääne-Nigula)

Saunja mõis (saksa keeles Saunja) oli poolmõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. Mõis rajati 1816 Salajõe mõisast eraldatud alast. http://www.mois.ee/pikknims.shtml (vaadatud 22.03.2016) Saunja mõis (Lääne-Nigula) Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) Saunja mõis (Lääne-Nigula) Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Seljaküla mõis

Seljaküla mõis (saksa keeles Sellenküll) oli rüütlimõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. http://www.mois.ee/pikknims.shtml (vaadatud 22.03.2016) Seljaküla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Vidruka mõis

Vidruka mõis (saksa keeles Widdruck) oli Tagavere mõisa kõrvalmõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. Mõis rajati 1760 Palivere mõisast eraldatud alast. http://www.mois.ee/pikknimv.shtml (vaadatud 22.03.2016) Vidruka mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) Vidruka mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Vidruka mõis Eesti mõisaportaalis
Jõgisoo mõis (Kullamaa)

Jõgisoo mõis (saksa keeles Joeggis) oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Mõis rajati 1680 Päri mõisast eraldatud alast. http://www.mois.ee/pikknimj.shtml (vaadatud 22.03.2016) Jõgisoo mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) Jõgisoo mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Jõgisoo mõis Eesti mõisaportaalis Jõgisoo mõis (Kullamaa khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Kohatu mõis (Kullamaa)

Kohatu mõis (saksa keeles Kohhat) oli eramõis, mis asus Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Mõis rajati ajavahemikul 1726–1733 Vaikna mõisast eraldatud alast. Kuid nimekuju Kohhat esmamainiti alles 1798. Mõis oli Kullamaa, Kohatu küla Märjamaa kihelkonnas. 1920. aastatel tekkis mõisa maadele asundus, mis pärast 1940. aastaid liideti Kohatu külaga. Kullamaa kihelkonnas asus Kütke mõis, mis oli Kohatu kõrvalmõis. Kütke mõis asub tänapäeval samuti Kohatu külas. Kohatu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) Eesti kohanimeraamat, lk. 220 Kohatu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Maidla mõis (Kullamaa)

Maidla mõis, varem Mäemõisa mõis (saksa keeles Tockumbeck) oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Mõis rajati 1631. Praegune nimi on tulenenud Maydelli suguvõsa järgi, kellele valdus kuulus aastatel 1594−1801. Saksakeelse nimekuju Tockumbeck aluseks on arvatavasti vana eesti kohanimi Tokunmäki. XVIII sajandi alguseni tunti mõisa eesti keeles Mäemõisa nime all (Mäe mois). Maydell http://www.mois.ee/pikknimm.shtml (vaadatud 22.03.2016) Maidla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) KNR. Maidla4. Maidla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Maidla mõis Eesti mõisaportaalis
Ohtla mõis

Ohtla mõis (saksa keeles Ochtel) oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Mõis rajati 1591. aastal. Ohtla oli endine Haapsalu linnuselääni küla. 1553. aastast oli küla Haapsalu toomhärrast skolastiku Finckenow elatismaa. 1585. aastast kuulus Haapsalu toomkirikule. 14. augustil 1590 läänistas Rootsi kuningas Johan III Feodor Baranoffile suurusega 1,25 adramaad, millele see järgmisel aastal rajas mõisa. Feodor ise ja ta pojad Johan ja Gerd langesid lahingus. Ohtla läks 1631. aastal Rootsi kuninga Gustav Adolfi kinnitusega, Feodor Baranoffi väimees Christopher von Nyen/Nyn/Nyienile (1603–1684) meeslääniks. 1669. aastal läks mõis tagasi krahv De la Gardie valdusse ja ta liitis selle Martna kihelkonnaga. Magnus Gabriel de la Gardie müüs Ohtla mõisa Karl IX loaga Stockholmi kodanikule Johan Scheurmannile. Mõisahoonetest on alles esinduslik kivist karjakastell, paar muud kõrvalhoonet ja väike puidust kahekorruseline aidahoone. http://www.mois.ee/pikknimo.shtml (vaadatud 22.03.2016) Ohtla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) Ohtla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Ohtla mõis Eesti mõisaportaalis Ohtla mõis (Kullamaa khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Tolli mõis

Tolli mõis (saksa keeles Pargenthal) oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Mõisast on teateid alates 1512. 1905. aasta detsembrirahutuste ajal pandi Tolli mõis põlema. http://www.mois.ee/pikknimv.shtml (vaadatud 22.03.2016) Tolli mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) Tolli mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Tolli mõis Eesti mõisaportaalis Tolli mõis, www.moisablogi.ee Gütergeschichte Estlands (Pargenthal), Baltische Familiengeschichtliche Mitteilungen vom Oktober 1952 Katrin Talvik, Tolli mõisa lugu, Märjamaa Nädalaleht, 26. jaanuar 2022 Katrin Talvik, Tolli mõisa lugu 2, Märjamaa Nädalaleht, 2. veebruar 2022
Ubasalu mõis

Ubasalu mõis (saksa keeles Neu-Parmel) oli poolmõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Mõis rajati 18. sajandi alguses Liivi mõisast eraldatud alast. http://www.mois.ee/pikknimu.shtml (vaadatud 22.03.2016) Ubasalu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) Ubasalu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Ubasalu mõis Eesti mõisaportaalis
Vaikna mõis

Vaikna mõis (saksa keeles Waikna) oli Koluvere mõisa kõrvalmõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Mõis rajati 17. sajandil. http://www.mois.ee/pikknimv.shtml (vaadatud 22.03.2016) Vaikna mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 22.03.2016) Vaikna mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Tammiku mõis (Jõhvi)

Tammiku mõis (saksa keeles Eichenhain) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Mõis rajati 1800 Jõhvi mõisast eraldatud alast. Mõis hävis 19. märtsil 1943 puhkenud tulekahjus. http://www.mois.ee/pikknimt.shtml (vaadatud 23.03.2016) Tammiku mõis (Jõhvi) Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 23.03.2016) "Alutaguse teateid" Põhja Kodu 23. märts 1943 Tammiku mõis (Jõhvi) Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Kaarma mõis (Kaarma)

Kaarma mõis (saksa keeles Karmelhof) oli rüütlimõis Kaarma kihelkonnas Saaremaal. Mõis rajati 16. sajandil. http://www.mois.ee/pikknimk.shtml (vaadatud 23.03.2016) Kaarma mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 23.03.2016) Kaarma mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Oru mõis (Lääne-Nigula)

Oru mõis (saksa keeles Orrenhof) oli rüütlimõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. Mõis rajati 1817 Uugla mõisast eraldatud alast. http://www.mois.ee/pikknimo.shtml (vaadatud 23.03.2016) Oru mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 23.03.2016) Oru mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Haljala kirikumõis

Haljala kirikumõis (saksa keeles Pastorat Haljall) oli kirikumõis Haljala kihelkonnas Virumaal. http://www.mois.ee/pikknimh.shtml (vaadatud 23.03.2016) Haljala kirikumõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Halliste kirikumõis

Halliste kirikumõis (saksa keeles Pastorat Hallist) oli kirikumõis Halliste kihelkonnas Pärnumaal. http://www.mois.ee/pikknimh.shtml (vaadatud 23.03.2016)
Lechi lahing

Lechi lahinguks nimetatakse kolme sündmust. Lechi lahing (910) Lechi lahing (955) Lechi lahing (1632)
Almetjevski rajoon

Almetjevski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Almetjevski linn. Rajoonis 1 linn ja 35 külaasundust, kus on kokku 98 asulat. 2016. aastal oli rajooni elanike arv 204 101. 2010. aasta seisuga olid elanikest 55,2% tatarlased, 37,1% venelased, 2,8% tšuvašid ja 1,4% mordvalased. Q126684906  Almetjevski rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Almetjevski rajooni koduleht (vene ja tatari keeles)
Mäeküla-Varmassaare vald

Mäeküla-Varmassaare vald (saksa keeles Mehheküll) oli vald Järvamaal Türi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja seejärel liideti see 1892 Alliku vallaga. Valla alal asus Mäeküla ja Varmassaare mõis. Mäeküla-Varmassaare vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 23.03.2016) Mäeküla-Varmassaare vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Saba rajoon

Saba rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Bogatõje Sabõ. 2016. aastal oli rajooni elanike arv 31 255. 2010. aasta seisuga olid elanikest 95,4% tatarlased ja 3,2% venelased. Q126684906  Saba rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Saba rajooni koduleht (vene ja tatari keeles)
Türi kirikuvald

Türi kirikuvald (saksa keeles Pastorat Turgel) oli vald Järvamaal Türi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1869–1892 ja seejärel liideti see 1892 Särevere vallaga. Vald moodustati 1869, kui Türi-Alliku ja Türi kirikuvald (saksa keeles Allenküll mit Pastorat Turgel) muudeti 1869 Türi-Alliku vallaks ja Türi kirikuvallaks. Valla alal asus Türi kirikumõis. Türi kirikuvald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 23.03.2016) Türi kirikuvald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 07.04.2019) Türi kirikuvald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Naissaare vald

Naissaare vald (saksa keeles Nargön) oli vald Harjumaal Keila kihelkonnas Naissaarel. Vald eksisteeris 1866–1914 ja seejärel liideti see 1. mail 1914 Harku vallaga. 1914 viidi Naissaare elanikkond mandrile, sest saarele hakati ehitama merekindlust (vaata Peeter Suure merekindlus). Valla alal asus Naissaare mõis. Naissaare vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 23.03.2016) Naissaare vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Artur-Tõeleid Kliimann

Artur-Tõeleid Kliimann (15. jaanuar 1899 Meerapalu, Meeksi vald – 14. või 15. juuli 1941 Tartu) oli eesti õigusteadlane. Artur-Tõeleid Kliimann õppis Pedassaare vallakoolis, Räpina kihelkonnakoolis ja Räpina Kõrgemas Algkoolis. Ta lõpetas aastal 1919 eksternina Tartu Õpetajate Seminari. Võttis osa Vabadussõjast, lõpetas Eesti Sõjakooli. 1923. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 1927. aastast oli õigusteaduskonna õppejõud. 1932. aastal kaitses Tartu Ülikoolis õigusteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Administratiivakti teooria". Aastatel 1933–1941 oli ta haldusõiguse ja haldusprotsessi professor. 1940-1941 oli ta Tartu Ülikooli haldusprorektor ja haldusõiguskateedri juhataja. Artur-Tõeleid Kliimann hukkumise asjaolud pole siiani selged. Nõukogude okupatsiooni ajal levis versioon, et ta hukkus Saksa okupatsiooni ajal Tartu koonduslaagris 1941. aastal. Administratiivakti teooria. Tartu: Akadeemiline Kooperatiiv 1932. Haldusprotsess. Tartu: Akadeemiline Kooperatiiv 1937. Õiguskord. Tartu: Akadeemiline Kooperatiiv 1939. Uus õigusteaduse doktor. Postimees, 29. september 1932 Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 169. Peeter Järvelaid. "Artur-Tõeleid Kliimann (1899–1941)." Akadeemia, 1999, nr 2, lk 256–275 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Suffolki lambatõug

Suffolki lambatõug (Suffolk sheep) on tumedapealine lihalambatõug, mis pärineb Inglismaalt. Suffolki lambatõug kuulub tõugude klassifikatsiooni järgi isatõugu ja tihti nimetatakse neid nn dauni tõuks (Down Breed). Suffolki lambad on väga vastupidavad loomad, seega saab neid kasvatada igasugustes tingimustes, nii tasasel maal kui ka mägedes. Suffolki tõug pärineb 19. sajandi alguses sautdauni (Southdown) jäärade ja sarvilise norfolki (Norfolk Horned) tõugu uttede ristamisest. Suffolki lambad on suured ja heade lihavormidega. Jäärad kaaluvad üle 110 kg, uted 80–110 kg. Uttede villa peenus on tavaliselt 30–36 µm, pikkus 7–8 cm, villatoodang 2,5–3 kg. Suurbritannias kasutatakse ristamisel enim suffolki tõugu isasloomi, sest nad annavad järglastele edasi häid lihavorme. Suffolki lambatõug on üks põhilisi isastõuge maailmas, kus eesmärgiks on noorlambaliha ehk talleliha tootmine. Suffolki lambad on üsna viljakad ja ristandtalled on suure kasvukiirusega. Lihatalledel on suur tailiha sisaldus, seega lihakehad on kõrge kvaliteediga. Eestis alustati suffolki lammaste kasvatamist 2001. aastal, kui Eestisse toodi kolm suffolki jäära ning 2002. aastal kolme farmi 40 utte ja 5 jäära. 2011. aasta andmete põhjal oli Suffolki jäärasid ja jäärtallesid Eestis kokku 158, mis moodustab 1,53% Eestis kasvatavatest jäärtallede ja jäärade koguarvust. Peep Piirsalu. "Lambakasvatus I", Tartu: Tartu Põllumeeste Liit, 2012
Muna (toiduaine)

Muna on hinnatud ja laialt kasutatud toiduaine. Tavaliselt mõistetakse muna all viljastamata kodukana muna, kuid toiduks tarvitatakse ka hane-, pardi- ja vutimune ning eksootilisematest lindudest jaanalinnu mune. Muna koosneb kaitsvast munakoorest, albumiinist (munavalge) ja munakollasest, mis on ümbritsetud mitme õhukese membraaniga. Munades on palju proteiini ja B4-vitamiini, mistõttu on see heade dieetiliste väärtustega. Kanamune kasutatakse paljudes roogades, ka mitmetes küpsetistes. Levinumad valmistamisviisid on praadimine, keetmine ja marineerimine. Mune saab süüa ka toorelt, kuigi seda ei soovitata salmonelloosiohu tõttu. Pardi- ja hanemune ja ka väiksemate liikide (näiteks vuti) mune kasutatakse lääneriikides gurmeetoitudes. Suur osa Aasiast (näiteks Hiina ja Vietnam) kasutab mune igapäevatoiduks. Suurte lindude mune kasutatakse haruldaste toitude valmistamisel. Inglismaal ja Skandinaavia maades, eriti Norras, on kajakamunad delikatesstoit. 2017. aastal toodeti maailmas kokku 1416,7 miljardit muna. 1980. aastatel toodeti Eestis üle 500 mln muna. 1990. aastatel tootmise maht langes järsult ja oli 250–300 mln tk aastas. 2000. aastatel toodeti Eestis aastas umbes 200 mln muna. 2019. aastal langes tootmise maht 145 mln tk. Munatoodang Eestis ""Food and Agriculture Organization of the United Nations"". faostat.fao.org (inglise). Vaadatud 02.02.2020. ""Eesti Statistikaamet"". stat.ee. Vaadatud 02.02.2020. Airika Harrik Lihavõtete eel: munast sai argiroog alles iseseisvusajal ERR, 09.04.2020
Sinilõpuseline päikeseahven

Sinilõpuseline päikeseahven (Lepomis macrochirus) on ahvenaliste seltsi kuuluv Põhja-Ameerika mageveekogudes elav röövkala. Ta võib kasvada 41 cm pikkuseks ja kaaluda kuni 2,15 kg. Eluiga vabas looduses on 4–6 aastat, vangistuses võib elada 11-aastaseks. Tema iseloomulik tunnus on tumesinine kõrvakujuline lõpuskaane väljakasv. Sinilõpuseline päikeseahven on maitsva lihaga ja populaarne sportkalastajate seas. Freyhof, J., Kottelat, M. (2008). Perca fluviatilis. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2010. Tuul Sepp, Sohitegu kui strateegia, Sirp
Tšistopoli rajoon

Tšistopoli rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Tšistopoli linn. 2016. aastal oli rajooni elanike arv 78 790. 2010. aasta seisuga olid elanikest 59,6% tatarlased, 34% venelased ja 4,9% tšuvašid. Q126684906  Tšistopoli rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Tšistopoli rajooni koduleht (vene ja tatari keeles)
Krndija

Krndija on mäestik, mis asub Horvaatias Slavoonias. Halduslikult jääb see Virovitica-Podravina, Osijeki-Baranja ja Požega-Slavoonia maakonda. Loodusgeograafiliselt jääb Krndija Papukist ida poole, olles selle jätkuks. Krndija asub Orahovicest ja Našicast lõuna pool, aga Požegast ja Kutjevost põhja pool. Krndija läänepiiriks on Papukis asuva Češljakovački visi nimelise mäe ja mäestikus endas asuva Kapovaci-nimelise tipu vaheline mäekuru. Kutjevo ja Orahovice vaheline tee jagab mäestiku kaheks osaks, läbides Kapovaci ja Petrov vrhi vahelise oru ning möödudes 620 meetri kõrgusest Međe mäest. Mäestiku idapiiri on raske määratleda, kuna see läheb aeglaselt üle Đakovo ja Vinkovci ümbruse tasandikeks. Kagus eraldab seda Dilj mäestikust Londžica jõgi. Krndija kõrgeim tipp on Kapovac (790 m). Mägi on nagu ülesjäänud mägismaagi metsaga kaetud ja selle tipus on teletorn, mis paistab sealt kaugele. Mõningatel kaartidel kannab see nime Kapavac, kuid turismikaartidel on see kõigil Kapovaci nime kandmas. Osijeki-Baranja maakonda jäävad mäestiku kõrguselt teine tipp Petrov vrh (kõrgus 701 meetrit) ja selle läheduses olev metsane Međe. Krndija moodustab koos Papuki ja Psunj mäestikega Slavoonia mägismaa vanima osa, olles ka ühtlasi vanimate kivimitega piirkonnaks terves Horvaatias. Krndija kivimid on tekkinud väga erinevatel geoloogilistel ajastutel, aga kõige levinumad on seal ligi 300 miljonit aastat tagasi tekkinud moondekivimid. 482 meetrit kõrgel Lončarski visi mäel esineb ka vulkaanilisi kivimeid – trahhüandesiiti (latiiti) ja andesiiti. Sealne trahhüandesiit on tekkinud seoses sünklinaalse kurrutusega, mil sealsetesse settekihtidesse tekkis murrang. Sealsed vulkaanilised kivimid tekkisid vee all. Turistidele on mäestikus mitu ööbimispaika – 220 meetri kõrgusel Tivanovo mägionn, 155 meetri kõrgusel Boroviki mägionn, 400 meetri kõrgusel Šaševo mägionn, 552 meetri kõrgusel Mlaka mägionn ja 238 meetri kõrgusel Srednjaki telkimispaik. Nime "Krndija" päritolu kohta on mitmeid teooriaid. Üks on see, et see on seotud kreeka sõna χορδή (ise ilma üldtuntud etimoloogiaga) tähenduses "kahe piirkonna vaheline piir". Teine on see, mis pärineb indoeuroopa juurtest (*) kerist, tähendab "lõigata", selles mõttes, "kui te lõikad puid." http://www.hps.hr/info/hrvatski-vrhovi/papuk-vrh-cesljakovacki-vis/ Hrvatski Planinarski Savez http://www.hps.hr/info/hrvatski-vrhovi/krndija-vrh-kapovac/ https://web.archive.org/web/20160405153945/http://www.hpd-bilo.hr/content/krndija-kapovac-790-m HPD "Bilo" Koprivnica "Kamenolom Gradac". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. august 2015. Vaadatud 23. märtsil 2016.