Must-valge kobra

Must-valge kobra (Naja melanoleuca) on kobra perekonna maoliik. Must-valged kobrad liigitatakse soomuseliste seltsi mürknastiklaste sugukonna kobra perekonda. Ladinakeelne teaduslik nimetus on Naja melanoleuca ja seda kirjeldas 1897 Ameerika herpetoloog Edward Hallowell, eestikeelne nimetus on must-valge kobra. Naja melanoleuca aurata (Stucki-Stirn, 1979) Naja melanoleuca melanoleuca (Capocaccia, 1961) Naja melanoleuca subvulva (Laurent, 1955). Must-valge kobra soomused: seljal (keskkehal risti) 19–21; seljasoomuseid: 201–214; sabaaluseid soomuseid 63–72; anaalsoomus : paaritu ülamokasoomuseid: 7 (8) Upper labials to eye: 3 + 4; silmaeesseid kilbiseid: 1–2; silmataguseid kilbiseid: 2–3 alamokasoomuseid: 8 oimusoomuste arv on varieeruv. Must-valge kobra soomuste värvus on varieeruv, levila piires leidub nii läikivmustade seljasoomustega kobrasid, kelle kõhusoomused on kreemjat või valget värvi, kui ka must valgete triipudega ja melanistlikke kobrasid. Neid madusid võib kohata Senegalis, Gambias, Guinea-Bissaus, Guineas, Sierra Leones, Libeerias, Malil, Burkina Fasos, Elevandiluurannikul, Ghanas, Togol, Beninis, Nigeerias, Nigeris, Tšaadis, Kamerunis, Gabonis, São Tomé saarel, Kongo Vabariigis, Kesk-Aafrika Vabariigis, Sudaanis, Etioopias, Somaalias, Keenias, Ugandas, Tansaanias, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Angolas, Sambias, Mosambiigis, Malawis, Zimbabwes ja Lõuna-Aafrikas. Must-valge kobra toitub looduslikult levila piires kaladest, kahepaiksetest, sisalikest, väiksematest imetajatest ja teistest madudest. Nemad on saakloomaks teistele madudele. Must-valge kobra sugulise sigimise vormiks on ovipaaria. Suvel muneb graviidne emane madu 11–26 muna. Madu otsib munade munemiseks kas sobiva avause ehk püüab pesa ise valmistada, kas puuõõnsusesse, termiidipessa või maapinnal olevasse auku. Emased kobrad võivad mune valvata ja paljunemisperioodil agressiivselt rünnata. Noored maopojad on sündides 22–25 cm pikkused ja üsna iseseisvad maod. Need maod on inimese suhtes mürkmadudeks liigitatavad. Nende hammustus võib mürgistusseisundeid esile kutsuda. Vastumürk on olemas. Naja peroescobari "Loomade elu", 5:301. Naja melanoleuca, Animal Diversity Web, veebiversioon (vaadatud 2.04.2015)(inglise keeles) Naja melanoleuca HALLOWELL, 1857, Roomajate andmebaas, veebiversioon (vaadatud 2.04.2015)(inglise keeles) Naja melanoleuca (Forest cobra, Black and white lipped cobra), veebiversioon (vaadatud 2.04.2015)(inglise keeles) Naja melanoleuca, veebiversioon (vaadatud 2.04.2015)(inglise keeles) Märkus. Sarnaselt teiste kobradega võivad ka nemad peast tagapool paikneva naha, nn 'kapuutsi', kopsust väljahingatava õhu toimel välja sirutada. Mark O'Shea, The Forest Cobra (Naja melanoleuca) Hallowell, lk 40–42 Naja melanoleuca subfulva Vangistuses paljunemine Bern W. Tryon, Reproduction in Captive Forest Cobras, Naja melanoleuca (Serpentes: Elapidae), Journal of Herpetology, 13. väljaanne, nr 4 (15. november 1979), lk 499-504, Society for the Study of Amphibians and Reptiles, veebiversioon (vaadatud 2.04.2015)(inglise keeles) Toksiin Joubert FJ., Naja melanoleuca (forest cobra) venom. The amino acid sequence of phospholipase A, fraction DE-III., Biochim Biophys Acta. 27. veebruar 1975; 379(2):329-44. (vaadatud 02.04.2015) Osipov AV, Mordvintsev DY, Starkov VG, Galebskaya LV, Ryumina EV, Bel'tyukov PP, Kozlov LV, Romanov SV, Doljansky Y, Tsetlin VI, Utkin YN., Naja melanoleuca cobra venom contains two forms of complement-depleting factor (CVF)., Toxicon., 15. september 2005; 46(4):394-403. (vaadatud 02.04.2015) Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Naja melanoleuca ja ingliskeelset artiklit en:Forest cobra seisuga 2.04.2015.