Papagoilised

Papagoilised (Psittaciformes) on linnuselts, mis on levinud peamiselt neotroopilises, paleotroopilises ja austraalses kliimavöötmes. Papagoiliste seltsi kuulub 372 liiki ja 82 perekonda. Neid iseloomustavad suur ja tugev nokk, püstine kehahoiak ja tugevad jalad. Paljud papagoid on värvikirevad. Papagoid elavad peamiselt ekvatoriaalsetes vihmametsades, ent ka mägipiirkondades (nt kea) ja asulates (nt kaeluspapagoi). Papagoide tavatoidu alla kuuluvad seemned, puuviljad, pähklid, taimenektar ja noored taimed. Papagoid pesitsevad enamasti puuõõnsustes. Nad on üldiselt väga targad, näiteks suudavad papagoid jäljendada hääli. Peamiselt ohustab papagoisid üha suurenev lemmikloomakaubandus. Kuna papagoid on väga populaarsed lemmiklinnud, on neil suur oht langeda röövpüügi ohvriks. Samuti püütakse papagoisid selleks, et nende sulgedest valmistada ehteid ja kostüüme. Papagoiliste seltsi kuulub kolm sugukonda järgmiste triibustega. Sugukond Strigopidae: Uus-Meremaa papagoid Nestorini – üks perekond kahe liigiga – kea ja kaaka Strigopini – kakkpapagoi Sugukond Cacatuidae kakaduulased: kakaduud Sugukond Psittacidae papagoilased: Psittacini – afrotroopika papagoid, tosin liiki kahes perekonnas Arini – neotroopika papagoid, 160 liiki 30 perekonnas Psittrichadini – neli liiki kolmes perekonnas Psittaculini – paleotroopika papagoid, Indiast Austraaliani Platycercini – rosellapapagoid ja lähedased liigid, 20 liiki kaheksas perekonnas Melopsittacini – üks perekond ühe liigiga viirpapagoi Lorini – 50 liiki 12 perekonnas – nestepapagoid Cyclopsittacini – kaks perekonda alamsugukond Micropsittinae – kuus liiki ühes perekonnas alamsugukond Agapornithinae (sealhulgas perekonnad Loriculus, Agapornis – lembelinnud, ja Bolbopsittacus) Papagoide selts on väga mitmekesine. Väikseim ja ühtlasi ka kergeim papagoi on sinikiird-kääbuspapagoi (8 cm ja 10 g) ja suurim hüatsint-siniaara (1 m). Kakkpapagoi ehk kakapo on papagoide seast kõige raskem (4 kg). Samuti on nad väga värvilised. Papagoide kõige iseloomulikum joon on tugev, kõver ja lai nokk. Ülanoka tipp meenutab teravat konksu ja see küünib üle alanoka, seega on alanokk ülanokast märksa lühem. Papagoid kasutavad oma võimast nokka kõvade puuviljade ja seemnete purustamiseks – mida kergem toit, seda väiksem nokk. Papagoidel on tugevad teravate ja piklike küünistega jalad, mida kasutatakse ronimiseks ning okstest haaramiseks. Mõni liik kasutab neid ka toidu haaramiseks ja purustamiseks. Kakaduudel on peas liikuv tutt. Papagoid on küllaltki laia levikuga. Nad elavad peamiselt soojades piirkondades, nagu Amazonase vihmametsad, Aafrika keskosa, Madagaskar, Okeaania saarestik ja Austraalia. Papagoide seas on palju endeeme, puuduvad kosmopoliidid. Mõni liik (nt kaeluspapagoi) on toodud sisse ka Euroopasse ja Ameerika Ühendriikidesse. Vabas looduses elavaid papagoisid on väga keeruline uurida, sest neid on raske kinni püüda. Papagoid on head lendajad ja nad lendavad sirgjooneliselt. Enamik liike veedab siiski suurema osa päevast oksal istudes või puuladvas ronides. Tihti kasutavad nad ronimiseks nokka. Maapinnal elavad papagoid on öise eluviisiga ja tugevate jalgadega. Papagoid toituvad enamasti puuviljadest, seemnetest, pähklitest, õietolmust, taimenektarist ja pungadest. Oma suure ja tugeva nokaga suudavad nad purustada suuri ja kõva koorega vilju. Paljud liigid Ameerikas, Aafrikas ja Uus-Guineas neelavad savi, millest nad saavad mineraale ja mis eemaldab nende soolestikust mürgiseid aineid. Uus-Meremaal elavad kead söövad noori tormipääsusid ja võivad rünnata isegi täiskasvanud lambaid. Papagoid on enamjaolt monogaamsed. Papagoide ja kakaduude paarid on tihedalt seotud ka väljaspool paaritumisaega, eriti tugev on side lembelindude paaridel. Pesad tehakse enamasti puuõõnsustesse, vaid lennuvõimetud papagoid (nt kakaa, kakkpapagoi ja kea) teevad pesa maapinnale ning munkpapagoi ja lembelinnud puudele. Mõni liik elab koloonias (nt kaldapapagoi), kuid see on papagoide seas küllaltki haruldane nähtus. Munad on neil valged. Enamikul liikidel hauvad mune emased, vaid kakaduudel, ametüst-nestepapagoidel ja India ripplindudel hauvad mõlemad vanemad. Haudumine kestab 17–35 päeva (mida suurem lind, seda pikem inkubatsioon). Olenevalt liigist veedavad pojad pesas kolm nädalat kuni neli kuud. Pojad on koorudes abitud. Nagu k-strateegidele kohane, annavad aarad ja teised suured papagoid vähe järglasi. Nad saavad mõne aastaga suguküpseks, saavad ühe või mõne järglase aastas ega pea vajalikuks iga aasta paarituda. Papagoid on intelligentsed linnud. Uurimused hallpapagoiga on näidanud, et nad on väga hea õppimisvõimega ning suudavad õppida sõnu ja lauseid. Koos vareste, ronkade ja harakatega on nad maailma intelligentseimad linnud. Papagoid, eriti viirpapagoid, on maailma populaarseimad lemmiklinnud. Neid on lihtne pidada, nad pole toidu suhtes eriti nõudlikud ning suudavad pika kordamise tulemusena õppida ära mõne sõna või lause. Papagoid on ka väga seltsivad ja rõõmsameelsed. Papagoilisi leidub enamikus loomaaedades. On loomaaedu, kus tegeldakse lindude paljundamisega ning mis osalevad looduskaitseprogrammides. Mõnes loomaaias õpetatakse lindudele ka trikke. Tallinna loomaaias leidub kaeluspapagoisid, ararauna ja kollatutt-kakaduusid. Tänaseks on paljud papagoiliigid välja surnud. 350 liigist on 130 ohulähedases või veelgi halvemas seisundis. Peamised ohuallikad on elupaikade kadumine ja hävitamine ning salaküttimine, mõnele liigile ka salakaubandus. Papagoisid jahitakse ka nende värvikirevate sulgede tõttu. Lemmiklindudeks püüdmine on suurim oht haruldasematele ja aeglasematele liikidele, enamiku papagoiliste probleem on aga elupaikade kadumine. Suur oht on ka pesapaikade vähenemine, sest papagoid on nende suhtes väga valivad. Isoleeritud liikidele (nt kea, kakkpapagoi) on saanud saatuslikuks inimese ja tema kaaslaste (nt rändrott, kass) saabumine eraldatud piirkondadesse. Mõnele liigile on ohuks ka selliste vanade puude kadumine, mis ei ole majanduslikult enam kasulikud, kuid on elutähtsad liikide pesitsemise jaoks. Kontroll koduloomade ja muude sissetoodud liikide üle aitab tihti päästa endeemseid ja hävimisohus liike. Tänapäeval on palju aktiivseid organisatsioone, mis tegelevad papagoide kaitsmisega nii ex situ kui ka in situ. Loomaaedadel on selles veidi väiksem osa kui kaitsealadel, kuigi loomaaiad on tähtsad loodusharidusasutused. Tihti peetakse loomaaedades vaid üldtuntud (viirpapagoid, aarad jne) ja mitte nii haruldasi liike, kuid selles reeglis esineb ka erandeid. Papagoid võivad ka elupaiga ja toitumise alusel suuresti erineda (kakkpapagoi ja hüatsint-siniaara näitel). Forshaw, Joseph M. 2006. Parrots of the World: An Identification Guide. Princeton University Press. Parr, Mike; Juniper, Tony 1998. Parrots: A Guide to Parrots of the World. London: Christopher Helm Publishers.