laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Adiabaat

Adiabaat on pöörduva adiabaatilise protsessi kõver olekudiagrammil. Iga punkt adiabaadi kõveral vastab sama entroopiaga olekutele. Adiabaatiline protsess
Adhesioon

Adhesioon on molekulaarjõududest (adhesioonijõududest) tulenev eri materjalidest kehade pindade või eri tüüpi osakeste (molekulide või aatomite) üksteise külge kinnijäämine. Adhesiooni näited on adsorptsioon, seisuhõõrdumine, kleepumine ja tahkiste märgumine. Adhesioonkulumine Kohesioon
Aadrilaskmine

"Verelaskmine" suunab siia. Pulmakombe kohta vaata artiklit Verelaskmine (pulm). Aadrilaskmine ehk verelaskmine on raviviis, mis seisneb vere väljalaskmises veresoonest. Aadrilaskmiseks kasutati aadrirauda. Kuni 19. sajandini oli see meditsiinis laialdaselt kasutusel. Nüüd on leitud, et sellest ei ole enamasti kasu, mistõttu seda kasutatakse harva, näiteks tõelise polütsüteemia korral. Tänapäeval võetakse aadrilaskmise (flebotoomia) korral jämeda süstlanõelaga 500...800 ml verd. "Aader" tuleneb saksakeelsest sõnast Ader, mis tähendab soont või soonetaolist struktuuri. kupupanemine
Soonkest

Soonkest ehk silmamuna soonkest ehk silmamunasoonkest ehk vaskulooskest ehk uvea (ladina keeles tunica media bulbi ehk tunica vasculosa bulbi) on inimesel ja paljudel teistel loomadel silma pigmendiga kiht läbipaistmatu kõvakesta all. Varasem ladinakeelne nimetus chorioidea. Soonkesta peamised funktsioonid on akommodatsioon, adaptatsioon ja kaugemal seespool paikneva võrkkesta toitmine. Silmamuna soonkest koosneb: vikerkestast, mille funktsioon on adaptatsioon, ripskehast, mille funktsioon on akommodatsioon, pärissoonkestast ehk soonmikust (choroidea) , mille funktsioon on võrkkesta toitmine. Mõnikord arvatakse soonkesta koosseisu ka võrkkesta pigmentepiteel. Nagu nahalgi, on soonkehal pigmendisisaldus geneetilistel põhjustel eri inimestel väga erinev. Sellest tuleneb näiteks silmavärvi erinevus. Koos võrkkesta väliskihiga, mis on peaaegu kõigil inimestel tugevalt pigmenteerunud, kaitseb soonkest silma hajuskiirguse eest. Fülogeneetiliselt vastab soonkest aju ämblikuvõrkkestale ja pehmekestale ning varustab verega võrkkesta, mis kujutab endast kesknärvisüsteemi osa. Silma soonkesta põletik on uveiit (kor(i)oidiit) ja soon- ja võrkkestapõletik on korioretiniit. "Meditsiinisõnastik" 701:2004. Enn Ernits, Esta Nahkur," Koduloomade anatoomia", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 393, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. "Inimese füsioloogia ja anatoomia", 519:2011. Sissekanne Terminologia Anatomicas A15.2.03.001: Tunica vasculosa bulbi. Vaskulooskest
Pärissoonkest

Pärissoonkestaks ehk soonmikuks ehk koroideaks (ladina keeles choroidea, chorioidea) nimetatakse paljude loomade (sh inimeste) silmamuna soonkesta tagumist ja suurimat kihti. Koroidea paikneb ripskeha taga kõvakesta ja võrkkesta vahel silmamuna tagumises osas ning on tugevalt vaskulariseeritud. Koroidea hoolitseb võrkkesta verevarustuse ja silma siserõhu säilitamise eest. Madude koroidea funktsioonid võivad varieeruda. Madudel, kel silma võrkkest on varustatud rohkete veresoontega, ei oma koroidea otsest toitefunktsiooni. Koroideas paikneb valgust peegeldav läiketapeet (tapetum lucidum), see areneb välja pärast sündi ja võib olla nii sinise, kollase kui ka rohelise värvusega. Koroideasse kulgevad läbi kõvakesta neli suurt keerisveeni (vv.vorticosae). Veenide läbimiskohtade ahenemine põhjustab silma siserõhu tõusu ning võib viia glaukoomi tekkeni. Inimestel on pärissoonkest silmamuna soonkesta osa. Inimestel seostatakse pärissoonkestaga mitmeid haiguslikke seisundeid, nagu pärilik soonkesta puudumine, soonkestapõletik (korioidiit), korioretiniit jpt. Meeli Roosalu."Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 231,2010, ISBN 978-9985-0-2606-9. Enn Ernits, Esta Nahkur,"Koduloomade anatoomia", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 393,2013, ISBN 978-9949-426-28-8. [http://www.unifr.ch/ifaa/Public/EntryPage/TA98%20Tree/Entity%20TA98%20EN/15.2.03.002%20Entity%20TA98%20EN.htm Sissekanne Terminologia Anatomicas A15.2.03.002: Choroidea. Pärissoonkest
Adenosiin

Adenosiin on adeniinist ja β-D-riboosist koosnev nukleosiid. Adenosiini molekulvalem on C10H13N5O4. Ta on adenosiintrifosfaadi, adenosiindifosfaadi, adenosiinmonofosfaadi ja ribonukleiinhappe koostisosa ning toimib signaalmolekulina.
Adenosiindifosfaat

Adenosiindifosfaat (ADP) on nukleotiid, mis koosneb adeniinist, riboosist ja kahest lineaarselt seotud fosfaadijäägist, mis on omavahel ühendatud happeanhüdriidsidemetega. Ta on pürofosforhappe ester adenosiiniga. ADP esineb arvatavasti kõigis organismides. Ta toimib paljudes ainevahetusreaktsioonides (näiteks glükolüüsis ja hingamisahelas) energia ja fosfaadi ülekandjana. ATP moodustub ADP-st; ATP-s talletunud energia vabanemisel hüdrolüüsis vabaneb ADP. Keemiline valem on C10H15N5O10P2.
Léonie Sonningi muusikaauhind

Léonie Sonningi muusikaauhind (taani Léonie Sonnings musikpris), mida peetakse Taani kõrgeimaks muusikaauhinnaks, antakse igal aastal ühele rahvusvaheliselt tunnustatud muusikule. Auhinda anti esimest korda välja 1959. aastal, selle sai siis Igor Stravinski. Laureaadid valib tänapäeval välja 1965. aastal asutatud Léonie Sonningi Muusika Sihtasutuse (Léonie Sonnings musikfond) juhatus. Diplom on taanikeelne ning sellega käib kaasas auhinnaraha (600 000 Taani krooni ehk 80 000 eurot) ja taani kunstniku Maja Lisa Engelhardti monotüüpia. Auhinnad antakse üle tavaliselt Kopenhaagenis peetaval kontserdil ning tihti kutsutakse auhinnatuid juhendama taani muusikutele suunatud meistriklassi. Auhind ei ole otseselt seotud Sonningi auhinnaga (taani Sonningprisen), mida antakse välja Carl Johann Sonningi mälestuseks. Léonie Sonning Music Foundationi ametlik koduleht
Adenosiinmonofosfaat

Adenosiinmonofosfaat (AMP) on nukleotiid, mis koosneb adeniinist, riboosist ja fosfaadirühmast. Ta on fosforhappe ester adenosiiniga. AMP kuulub ribonukleiinhappe koosseisu. AMP tekkeks on mitmeid võimalusi: 2 ADP → AMP + ATP ADP → AMP + Pi ATP → AMP + PPi Keemiline valem on C10H14N5O7P.
Aldani jõgi

Aldan (jakuudi ja vene keeles Алдан) on jõgi Aasias Venemaa idaosas. Pikkusega 2273 km ja valgla pindalaga 729 000 km² on Aldani jõgi Leena jõe suurim lisajõgi, kannab sellesse 30% tema äravoolu. Algab Stanovoi mäestiku põhjanõlvast. Seejärel voolab pikalt kirdesse ja itta. Lõpuks pöördub põhja ja läände ning suubub paremalt Leenasse. Aldani jõgikond paikneb igikeltsa ja aluskorra kristalsete kivimite levialal. Aldani mägismaa ulatuses voolab kivide ja kärestikutega jõesängis, Utšuri ja Maja jõe suudmete vahel voolab laies jõeorus ning edasi mägedevahelisel tasandikul. Lammis on hästi palju järve. Alamjooksul moodustab Aldani jõgi mitu haru. Toitub vihma- ja sulatud lumeveest. Aasta keskmine äravool on suudmealas 5060 m³/s. Suurvesi kestab maist juulini, sel ajal tõuseb veetase 7–10 meetrit võrra, äravool jõuab 30–48 000 m³/s. Samuti esineb suurvesi augustis ja septembris. Talvine äravool on väike (aastasest 4%), veebruarist aprillini ei ületa ta 230–300 m³/s. Jõgi on kaetud jääga umbes seitse kuud oktoobri lõpust maini. Vees on kaltsiumi- ja hüdrokarbonaatioonid, nende suurim sisaldus on kuni 0,3 g/l (talvise madalavee ajal). Suuremad lisajõed on parempoolsed Timpton, Utšur, Maja, Allaah-Üün, Tompo, Baraiõ, Tumara; vasakpoolsed Amga, Notora ja Tatta. Kokku on jõel 275 lisajõgi pikkusega üle 10 km. Aldani jõgikonnas on üle 114 tuhat voolaveekokku ja üle 51 tuhat järve. Kogu Aldani jõe pikkusest on umbes 1600 km laevatatav. See on oluline veetee mäetööstusettevõtede toodangu väljaveo jaoks ning toidu- ja tööstuskaupade sisseveoks Leena jõest. Peamised sadamad: Tommot, Ust-Maja, Handõga. Jõgikonnas paiknevad suured kulda, kivisöe ja kiltkivi leiukohad. Aldani jõgikonnas on plaanis hüdroelektrijaamade kaskaadi (Lõuna-Jakuudi hüdroenergiakompleksi) ehitamine. Aldani jõel otse on võimalik Verhnealdanski HEJ ehitamine. Aldani jõgi on kalarikas (siberi tuur, sterlet).
Adenoom

Adenoom on healoomuline kasvaja, mis lähtub näärmekoest. Adenoom võib muutuda ka pahaloomuliseks (adenokartsinoom, adenosarkoom).
Miniseelik

Miniseelik on seelik, mille alumine äär on põlvedest tunduvalt kõrgemal. Selle võtsid kasutusele 1960. aastatel Mary Quant ja André Courrèges. [viide?] Minikleit Mikroseelik
Näärmehüpofüüs

Näärmehüpofüüs ehk adenohüpofüüs ehk hüpofüüsi eessagar ehk nääreajuripats (ladina keeles lobus anterior adenohypophysis, lobus anterior hypophyseos) on kesknärvisüsteemiga loomadel peaajus paikneva hüpofüüsi eesosa, mis koosneb hüpofüüsi eessagarast ja hüpofüüsi vaheosast. Ajuripatsi eessagara areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Ajuripatsi eessagar areneb Rathke taskust. Enamikul tänapäevastel madudel koosneb adenohüpofüüs, erinevalt teistest roomajatest, hüpofüüsi kesksagarast (pars intermedia) ja distaalsest osast (pars distalis). Osadel kaevuva eluviisiga madudel, maoperekondades Typhlops ja ahassuumadu, vahelmine osa puudub ja adenohüpofüüs koosneb üksnes distaalsest osast. Koduloomadel koosneb nääreajuripats köbru-, vahelmisest ja distaalsest osast. Ajuripatsi eessagara (eessagar koos vaheosaga) tegevust reguleerivad hüpotalamuse hormoonid: türeotropiini vabastajahormoon (TRH) gonadotropiini vabastajahormoon (GRH) somatostatiin kasvuhormooni vabastajahormoon (GHRH) kortikotropiini vabastajahormoon (CRH). Hüpotalamusest erituv gonadotropiini-vabastajahormoon (GnRH) garanteerib hüpofüüsi hormoonide: folliikuleid stimuleeriv hormoon – follitropiini (FSH) (puudub soo- ja liigispetsiifilisus) luteiniseeriv hormoon – lutropiini (LH) (puudub soo- ja liigispetsiifilisus) prolaktiini (PRL) adrenokortikotroopne hormoon – kortikotropiini (ACTH) kasvuhormoon – somatotropiini (GH) kilpnääret stimuleeriv hormoon – türeotropiini (TSH) toime reproduktiivsele funktsioonile. Enn Ernits, Esta Nahkur,"Koduloomade anatoomia", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 266, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Meeli Roosalu. "Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 143, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9. A11.1.00.002: Adenohypophysis. Adenohüpofüüs Sissekanne Terminologia Anatomicas
Halmahera meri

Halmahera meri on mereala Halmahera saare ja Uus-Guinea vahel.
Konrad Adenauer

Konrad Hermann Joseph Adenauer (5. jaanuar 1876 Köln – 19. aprill 1967 Bad Honnef) oli Saksamaa ja Lääne-Saksamaa poliitik, katoliikliku Tsentrumipartei liige 1906. aastast ning üks Kristlik-Demokraatliku Liidu rajajaid. Adenauer oli hariduselt jurist. Ta oli 1917–1933 Kölni ülemlinnapea ning 1920–1933 Preisi Riiginõukogu president. Pärast esimest maailmasõda kaalus ta eraldi Reini riigi loomist kas Saksamaa koosseisus või väljaspool seda. Weimari Vabariigi ajal oli Adenauer Preisi Landtag'is. Pärast natsionaalsotsialistide võimuletulekut Saksamaal vabastati Adenauer kõigist ametitest ning 1934. ja 1944. aastal oli ta mõned kuud vangis. Maist oktoobrini 1945 oli Adenauer jälle Kölni ülemlinnapea. Ta osales Kristlik-Demokraatliku Liidu ülesehitamises Briti okupatsioonitsoonis. Aastatel 1946–1949 oli ta KDL-i tsooniesimees, 1950–1966 KDL-i üleriigiline esimees. Aastatel 1948–1949 oli ta Parlamentaarse Nõukogu liige ja esimees. Aastal 1949 valiti ta Bundestagi liikmeks ning 15. septembril Saksamaa Liitvabariigi esimeseks liidukantsleriks. Sellesse ametisse jäi ta 15. oktoobrini 1963, kui ta oli sunnitud tagasi astuma. Aastatel 1957–1961 oli KDL-il absoluutne enamus. Adenaueri valitsuse juhtimisel jõudis Lääne-Saksamaa suveräänsuseni (Pariisi lepingud 1954) ja NATO-sse astumiseni 1955. Kindlustusid parlamentaarne demokraatia ja sotsiaalne turumajandus, milles oli tähtis osa Ludwig Erhardil. Adenauer oli tugev juht, kelle valitsemisviisi nimetati kantsleridemokraatiaks. See tõi kaasa nii suure autoriteedi kui ka tugeva vastuseisu opositsioonilises avalikus arvamuses. Aastatel 1951–1955 oli ta ka välisminister. Ta rõhutas Saksamaa ja Prantsusmaa häid suhteid kui Euroopa poliitilise ühinemise alust. Samuti taotles ta häid suhteid Iisraeliga ning osales rahvusvaheliste organisatsioonide rajamises (Euroopa Söe- ja Terasekoondis 1951, Euroopa Kaitsekoondis 1952, Euroopa Majandusühendus ja Euroopa Aatomienergiakoondis 1957). Ta ignoreeris Stalini noodis 1952 tehtud ettepanekut Saksamaa taasühendada, jättes ta väljapoole sõjalisi liite: Adenauer pidas sõjalist liitu Lääne-Euroopa riikidega hädavajalikuks. Aastal 1955 saavutas ta Moskvas viimaste saksa sõjavangide tagasituleku, mille hind oli diplomaatiliste suhete sõlmimine Nõukogude Liiduga. Adenaueri poliitikat kritiseerisid üha rohkem nii Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei kui ka avalikkus, samuti toodi esile tema kõrget iga. Eriti Spiegeli afäär (1962) kahandas Adenaueri populaarsust ja autoriteeti. 1961. aasta Bundestagi valimistega kaotas Kristlik-Demokraatlik Liit absoluutse enamuse ning koalitsiooniläbirääkimistel Vaba Saksa Partega oli Adenauer sunnitud lubama oma ametiaega piirata. Tema oma partei soovis kantsleriks populaarset Ludwig Erhardit. Nõnda astuski Adenauer 15. oktoobril 1963 tagasi, kuid jäi poliitiliselt aktiivseks. 1954 Karl Suure auhind Konrad Adenaueri Fond Gösta von Uexküll. Adenauer. Tallinn: Olion 2003.
Hämeenkyrö vald

Hämeenkyrö (rootsi keeles Tavastkyro) on vald Soomes Lääne-Soome läänis Pirkanmaa maakonnas. Hämeenkyrö vallas on 10 500 elanikku; valla pindala on 505,13 km², millest 41,44 km² on veega kaetud. Asustustihedus on 22,21 inimest/km². Hämeenkyrö naaberomavalitsused on Ikaalineni linn, Sastamala linn, Nokia ja Ylöjärvi linn. Hämeenkyrö valda asustati pärast sõda ümber Viiburi läänist Pyhäjärvest pärit põgenikke. Hämeenkyrö vallast on pärit Soome ainus Nobeli kirjandusauhinna saanud kirjanik Frans Eemil Sillanpää. Oma Käkisaare talus Hämeenkyrö vallas kirjutas Väinö Linna triloogia "Siin Põhjatähe all". Hämeenkyröst on pärit ka laulja Irwin Goodman. Population growth biggest in nearly 70 years Valla koduleht
Johann Christoph Adelung

Johann Christoph Adelung (8. august 1732 Spantekow Anklami lähedal – 10. september 1806 Dresden) oli saksa keeleteadlane. Ta sündis pastori peres. Ta õppis algul Anklamis ja Magdeburgi eeslinnas asuvas Berge kloostrikoolis. 1752–1758 õppis ta Halle ülikoolis teoloogiat. 1759 määrati ta Erfurdi evangeelse gümnaasiumi õpetajaks. 1765 sõitis ta Leipzigisse, tegi kaastööd sealsetele ajalehtedele ja ajakirjadele ning töötas toimetaja ja korrektorina, samuti tegeles iseseisva uurimistööga ajaloo ja keeleteaduse vallas. 1787 sai ta Saksimaa hertsogi ja kuurvürsti Friedrich August I pearaamatukoguhoidjaks ning töötas sellena kuni surmani 19 aastat hiljem. Adelungilt pärinevad grammatikakirjutised, milles ta kaitses saksa kirjakeele ühtsust. Oma sõnaraamatus andis ta seni kõige täielikuma pildi saksa keele hetkeseisust ja tema sõnastik hakkas kujundama ühtse kirjakeele normi. Adelung uskus kindlalt, et sõnade kirjapilt peab vastama hääldusele. Tema põhimõte oli "Kirjuta nii, nagu räägitakse, ja loe nii, nagu on kirjutatud". Ta kirjutas veel palju muud, sealhulgas valgustuse vaimus kultuuriloolisi kirjutisi. Pisut pärast surma 1806 ilmus I köide tema peateosest "Mithridates, oder allgemeine Sprachenkunde ("Mitridates ehk üldine keeleteadus"), mis meieisapalve näitel tutvustab peaaegu 500 keelt, dialekti ja murret ning annab neist igaühe kohta lühiülevaate. See töö võeti ette eesmärgiga lihtsustada keelte võrdlemist ja kindlaks teha nende päritolu. Adelung arvas, et sel moel on võimalik kindlaks teha keelte põlvnemist ja sõnade iidseid tüvesid. I köide käsitles Aasia keeli. Selle teose II kuni IV köite andis välja Adelungi õpilane Johann Severin Vater aastail 1809–17. Teose pealkirja võttis Adelung šveitslase Konrad Gesneri 1555 ilmunud teoselt "Mithridates. De differentiis linguarum", mis käsitles umbes 130 keelt ja sisaldas meieisapalvet 22 keeles. Adelungi vennapoeg oli Venemaal elanud ajaloolane, arheoloog ja bibliograaf, Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliige Friedrich von Adelung (1768–1843). "Versuch eines vollständigen grammatisch-kritischen Wörterbuchs der hochdeutschen Mundart" ("Ülemsaksa murde täieliku grammatilis-kriitilise sõnaraamatu katse"), 5 köidet 1774–1786, 2. trükk 1793–1801 "Deutsche Sprachlehre für Schulen" ("Saksa keele õpik koolidele"), Berliin 1781)
Urjala vald

Urjala (rootsi keeles Urjala, Urdiala) on vald Soomes Lääne-Soome läänis Pirkanmaa maakonnas. Urjala vallas on 5465 elanikku; valla pindala on 505,37 km², millest 30,29 km² on veega kaetud. Asustustihedus on 11,5 inimest/km². Urjala naabervallad on Forssa, Humppila, Kalvola, Kylmäkoski, Punkalaidun, Tammela, Vammala ja Vesilahti. Urjala vallast on pärit kirjanik Väinö Linna. Population growth biggest in nearly 70 years Valla koduleht
Aadlikroon

Aadlikroon on aadliseisust sümboliseeriv kroon. Saksamaa tituleerimata aadlil on see pärlite ja kalliskividega kaunistatud võru, millel on ülal kaheksa sakki, millest viis on nähtaval. Keskmised ja välimised sakid on kujundatud lehtedega, teised kannavad pärleid (Baieris ja Württembergis olid lehtede asemel sageli pärlid). Sellist krooni kandsid ka printsid ja printsessid. Uusajal on aadlikroon taandunud heraldiliseks vapiehteks. Poola aadli vappidel on aadlikroon kohustuslik. Laiemas mõttes kuuluvad aadlikroonide hulka seisusekroonid: parunikroon vabahärrakroon vikondikroon krahvikroon vürstikroon markiikroon hertsogikroon suurhertsogikroon kuningakroon
Edvin Laine

Edvin Armas Laine (kuni 1906. aastani Bovellán; 13. juuli 1905 Iisalmi – 18. november 1989 Helsingi) oli Soome filmi- ja teatrilavastaja. Edvin Laine alustas loomekarjääri Turu teatris näitlejana. Aastal 1935 siirdus ta Tamperesse, kus sai peagi Tampere töölisteatri juhiks. Aastatel 1943–1953 oli Edvin Laine lavastaja ja näitleja Helsingi Rahvateatris ning aastatel 1953–1973 lavastaja Soome Rahvusteatris. Edvin Laine sai tuntuks paljude Soome kirjanduse klassika hulka kuuluvate teoste ekraniseeringutega. Tema 1955. aastal lavastatud Väinö Linna romaanil põhinev "Tundmatu sõdur" on Soome läbi aegade populaarseim film. Aastal 1968. linastunud "Siin Põhjatähe all" on vaatajate arvult kõigi aegade kolmas. Erakordselt menukad olid ka tema Hella Wuolijoki romaanide põhjal lavastatud filmid Niskamäe talust. Aastatel 1943–1986 lavastas Edvin Laine umbes 40 filmi. Ta sai kolm Jussi auhinda ning võitis auhindu rahvusvahelistel filmifestivalidel. Aastal 1955 anti talle Pro Finlandia medal. Laine on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Kosmos (täpsustus)

Kosmos (kreeka keeles κόσμος) on kreeka keelest pärinev sõna, mis tähendab maailma, täpsemalt korrastatud maailma. Kosmose kui harmoonilise maailma vastand on kaos. Sõna "kosmos" tüvest on tuletatud eri teadusharude nimetused, näiteks kosmogoonia, kosmoloogia, kosmograafia, kosmonautika, kosmobioloogia ja kosmeetika, samuti mõisted nagu kosmopoliit, kosmopolitism, kosmodroom jne. Taevakehade atmosfääridest väljaspool asetsev maailmaruum. Kosmosekeskkond Kosmos, Nõukogude Liidu kosmosesatelliitide seeria Kosmos, Bioloogias kõrgekasvuline erinevates värvitoonides korvõieliste sugukonda kuuluv perekond, mille tuntuim esindaja on Ameerikast pärit aia-ilutaim harilik kosmos (Cosmos bipinnatus). kõrgem riigiametnik Kreetal (s. o. isik, kes hoiab linnas korda). Enamasti kuulub 10-liikmelisse kolleegiumi, mis on valitav üheks aastaks. Alates Anaximandrosest, Pythagorasest ja Empedoklesesest maailmakord, universum. Kosmos, kino Tallinnas Kosmos, kino Ahtmel
Aadliürik

Aadliürik ehk aadlidiplom ehk aadlikiri on dokument, millega keegi aadeldatakse või tõendatakse tema aadliseisust. Aadliseisuse tunnistusena andsid kuningad oma nimel välja aadlidiplomeid, mille juurde kuulus ka värviline vapijoonis. Enamikul juhtudel olid aadlidiplomis olemas ka aadlivapi kirjeldus ning selgitus, mille eest aadliseisus ja vapp omanikule anti. Andmebaas "Aadlivapid Ajalooarhiivis", Estonian Historical Archive
Püssinina

Püssinina (ka Püssina nina) on neem Muhu kirdeosas Lõetsa külas Püssina panga lähedal. Püssininast loodes asub Kompassi madal.
Postojna

Postojna (saksa Adelsberg, itaalia Postumia) on linn Sloveenia edelaosas Ljubljanast edelas, Postojna valla keskus. Linn paikneb karstialal. Linnast loodes on turiste ligi tõmbavad Postojna koopad. Postojna koopad http://www.postojna.si/ Postojna valla koduleht
Postojna koopad

Postojna koopad ehk Adelsbergi koobas (sloveeni Postojnska jama) on karstikoobastik Sloveenias Postojna linnast edelas. See kujutab endast koobaste, saalide ja galeriide labürinti. Koobastik on osaliselt turistidele avatud. Käikude kogupikkus on 20 570 meetrit. Teadaolevalt käidi koobastikus esimest korda 1213. aastal. 2013. aastal anti välja selle sündmuse 800. aastapäeva tähistav kaheeurone mälestusmünt. http://www.ecb.int/euro/coins/comm/html/comm_2013.et.html
Eesti Jalgpalli Liit

Eesti Jalgpalli Liit (lühend EJL) on 14. detsembril 1921 asutatud Eesti jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Meistriliigat), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist) ja ühendab Eestis jalgpalliga tegelevaid mittetulundusühinguid. EJL on Eesti suurim spordialaliit, kus on üle 30 täiskohaga töötaja ja mis koondab ligi 10 000 registreeritud mängijat. EJLi eelkäija oli Tallinna Jalapalli Liit. EJL on FIFA liige alates 1923. ning UEFA liige alates 1992. aastast. Pärast Teist maailmasõda ja enne EJLi taastamist korraldas kohalikku jalgpallielu Eesti NSV Jalgpalliföderatsioon. EJL astus 1997. aastal Eesti Spordi Keskliidust välja. Eesti Jalgpalli Liidu asutamiskoosolekul 14. detsembril 1921 oli esindajaid kolmest ühingust: Bernhard Abrams, Karl Akel ja William Fiskar Kalevist, Julius Reinans, Oskar Raudsep ja Otto Silber Tallinna Jalgpalli Klubist ning Hans Roost, Verner Eklöf ja Vladimir Tell Spordist. 1922. aasta suvel lähetas Eesti Jalgpalli Liit vormikohase avalduse FIFA-le. 1. novembril 1922 andis FIFA EJL-ile eeltunnustuse ning Genfi kongressil 1923 arvati Eesti FIFA liikmeks (samal kongressil võeti vastu ka Läti ja tunnustati Leedu Spordiliigat). Tollal oli FIFA liikmeiks 20 maad. 1924. aastal Pariisis toimunud FIFA kongressist võtsid Eesti Jalgpalli Liidu esindajad juba hääleõiguslikena osa. 27 maa 76 delegaadi hulgas olid Eestist William Fiskar, Aleksander Lugenberg, Otto Silber, Bernhard Rein ja Harald Kaarmann. EJL Taliturniir Eesti Jalgpalli Liidu aumärgid Eesti Jalgpalli Liit tähistab 88. sünnipäeva, Eesti Jalgpalli Liidu pressiteade, 14. detsember 2009 Schwede, Indrek 2001. Väike jalgpallipiibel. Lk 97. Koik, Lembit, toim (1970). Jalgpall. Minevikust tänapäevani. Tallinn: Eesti Raamat. Lk 26. Eesti Jalgpalli Liidu asutamisest möödus 95 aastat Luik, Margus, toim (2009). Estonian Football 100 years / Eesti Jalgpalliliit (inglise). Tallinn: ML Agency. Lk 263. ISBN 978-9949-18-257-2. Koduleht Eesti Jalgpalli Liit FIFA kodulehel Eesti Jalgpalli Liit UEFA kodulehel