laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
August Karjus

August Karjus (3. oktoober 1906 Tallinn – 29. aprill 1970 Baltimore) oli eesti tšellist ja muusikapedagoog. Ta alustas muusikaõpinguid mandoliinimänguga. Aastal 1934 lõpetas ta Tallinna Konservatooriumis Raimond Bööcke tšelloklassi, täiendas end aastal 1937 Pariisis Maurice Maréchali juures ja aastal 1943 Salzburgi suvekursustel. Ta oli aastast 1930 Raadio Ringhäälingu sümfooniaorkestri tšellorühma kontsertmeister ja aastatel 1935–1970 Tallinna Konservatooriumi tšelloõppejõud, olles aastast 1947 dotsendiks. Tema õpilasteks on olnud Kaarel Vihermäe, Laine Leichter, Jaan Reinaste, Toomas Tummeleht, Toomas Velmet, Ivo Juul, Evi Olt ja Mai Rõuk. Ta on esinenud solistina (saatjateks Karl Sillakivi, Elsa Avesson, Helju Tauk ja teised pianistid) ja ta mängis peaaegu kõigis Tallinnas tegutsenud kammeransambleis, sealhulgas Eesti Akadeemilise Helikunstnike Seltsi keelpillikvartetis (koos Rudolf Palmi, Herbert Laane ja Artur Saadiga), aastatel 1944–1962 Tallinna Riikliku Konservatooriumi kvartetis (koos Vladimir Alumäe, Endel Lippuse ja Herbert Laanega) ning trios koos Herbert Laane ja Elsa Avessoniga. Ta oli paljude Eesti heliloojate (Eduard Oja, Heino Elleri, Eugen Kapi ja teiste) tšello- ja kammerteoste esmaettekandja (Erich Jalajas on tema mälestusele pühendanud tšellosonaadi). Kriitikud esile tõstnud tema avarat, pehmekõlalist ja kandvat tooni. August Karjus suri 29. aprillil 1970 Baltimore'is, olles külaskäigul USA-s sugulaste juures. 1957 Eesti NSV teeneline kunstnik Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide: A–M. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007, lk. 251-252.
Robert Kirss

Robert Kirss (sündinud 3. septembril 1994 Pärnus) on Eesti jalgpallur (ründaja). Ta mängib Eesti Premium liiga klubis Tallinna FCI Levadia. A-koondise debüüdi tegi Kirss 11. jaanuaril 2019 sõpruskohtumises Soome vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Henrik Pürg, Rasmus Peetson, Markus Poom ja Tristan Koskor. Uuendatud seisuga 10. aprill 2021 Eesti karikas Eesti Superkarikas, Esiliiga üleminekumängud Esiliiga üleminekumängud 1 mäng UEFA Meistrite Liigas ja 1 mäng UEFA Euroopa Liigas Kõik mängud UEFA Euroopa Liigas Uuendatud seisuga 10. aprill 2021 Nõmme Kalju FC Premium liiga: 2018 http://jalgpall.ee/koondis/1/mangud/protocol/2164 Soome-Eesti mängu protokoll Robert Kirss Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel Transfermarkti profiil Koondise mängud
Rameko

Rameko (ka Rameke; nime tähendus ilmselt "vaikne, rahulik") oli 13. sajandi latgali ülik Tālavas, Talibaldi poeg. Andmed Rameko elu kohta pärinevad peamiselt Henriku Liivimaa kroonikast. Seal on teda esimest korda mainitud teda seoses ta isa Talibaldi ja venna Waribule röövimisega leedulaste sõjaväe poolt, kui Rameko koos ordumeister Bertoldiga neid jälitama asus. Rameko loobus võimalusest leedulasi selja tagant rünnata, kartes, et nad seepeale ta isa tapavad, ja üritas ebaõnnestunult ringiga mööda minnes neil tee sulgeda. Talibaldil õnnestus hiljem siiski omal jõul põgeneda ja koju jõuda. Lisaks Waribulele oli tal veel vähemalt üks vend – Drivinalde. Kui 1214. aastal hakati ehitama Turaida piiskopilinnust, tuli sinna ka Rameko oma vendadega, kes andsid end Riia piiskopi Alberti võimu ja kaitse alla ning lubasid vahetada oma senise õigeusu Riia kiriku katoliikluse vastu ja maksta piiskopile makse. Pärast seda, kui 1215. aastal Trikātasse tunginud ugalaste ja sakalaste vägi vangivõetud Talibaldi surnuks piinas, kui ta neile oma poegade raha asupaika keeldus avaldamast, tegi Rameko koos Drivinaldega kättemaksuks mitu rüüsteretke Ugandisse, Jogentaganasse ja Vaigasse, mille käigus olevat nad lisaks teistele tapetutele üle 100 mehe surnuks piinanud. Viimast korda mainib kroonika Ramekot, kui ta 1223. aastal taas puhkenud konflikti ajal käis Ugandit rüüstamas ja pärast seda Tālavasse tunginud ugalaste, sakalaste ja venelaste väega võitles. 1224. aastal Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu vahel sõlmitud Tālava jagamise lepingus tuuakse Rameko välja kui ühe osa sealsete maade valitseja. Tema valdusi mainib ka üks 1259. aastast pärinev dokument. Nende põhjal on arvatud, et talle kuulusid Asti järvest ida poole jäävad alad Säde jõe ja Trikāta vahel ning pärast Talibaldi surma ka Trikāta. Liivimaa ristisõda Russin Waridote Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. XVII, kommentaar 4 Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. XVII 2, lk 147 Indriķa hronika, XII, kommentaar 15 HLK, XVIII 3, lk 149 HLK, XIX 3, lk 159–161 HLK, XXVI 12, XXVII 1, lk 237–239
Hindrek Ojamaa

Hindrek Ojamaa (sündinud 12. juunil 1995 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (kaitsja). Ta mängib Eesti Meistriliiga klubis Paide Linnameeskond. A-koondise debüüdi tegi Ojamaa 6. jaanuaril 2016 sõpruskohtumises Rootsi vastu. Samas mängus tegi oma debüüdi ka Mattias Käit. Uuendatud seisuga 19. november 2017 Evald Tipneri karikavõistlused, Suomen Cup Eesti Superkarikas Uuendatud seisuga 26. november 2017 Eesti jalgpallikoondislaste loend http://www.jalgpall.ee/protocol.php?st=style_fp.css&nteam_id=1&proto=1307&game=1463 Rootsi – Eesti 1:1 (0:0) Eesti Jalgpalli Liidu profiil Transfermarkti profiil Koondise mängud
Richard Aland

Richard Aland (sündinud 15. märtsil 1994 Tartus) on Eesti jalgpallur (väravavaht). Ta mängib Eesti Meistriliiga klubis JK Narva Trans. Statistika uuendatud seisuga 20. september 2014 Meistriliiga Eesti meister 2015 Richard Aland EJL lehel
Michael Greis

Michael Greis (sündinud 18. augustil 1976 Füssenis) on Saksamaa laskesuusataja. Kolmekordne olümpiavõitja (2006) ja kolmekordne maailmameister (2005, 2007 ja 2008). 2006 Torinos olümpiavõitja 20 km eraldistardiga sõidus olümpiavõitja 15 km ühisstardiga sõidus olümpiavõitja 4x7,5 km teatesõidus 2004 Oberhofis maailmameister 4x7,5 km teatesõidus 2005 / Hochfilzenis/Hantõ-Mansiiskis hõbemedal 20 km eraldistardiga sõidus pronksmedal 4x6 km segateatesõidus 2007 Anterselvas maailmameister 15 km ühisstardiga sõidus hõbemedal 20 km eraldistardiga sõidus pronksmedal 4x7,5 km teatesõidus 2008 Östersundis maailmameister 2x6+2x7,5 km segateatesõidus pronksmedal 4x7,5 km teatesõidus 2009 Pyeongchangis pronksmedal 4x7,5 km teatesõidus pronksmedal 2x6+2x7,5 km segateatesõidus Michael Greis on 177 cm pikk ja kaalub 72 kg. Koduleht
USB (album)

"USB" on Eesti indie rock'i ansambli The Boondocks debüütalbum 2014. aastast. Albumi produtsent ning peamine sõnade ja muusika autor oli bändi trummar Karl Kevad. Laulud salvestas 2014. aasta augustis Türi kultuurikeskuses Siim Tõnisson. Singlina on välja antud "Turn Off the Lights", mis püsis Eesti muusikavideote edetabeli saates "Eesti TOP7" 3 nädalat esikohal, "Cigarettes R My Only Friend" ja "She's So Sad". "Jurassic" "Turn Off the Lights" "Get Your Knickers Off" "More Than A Minute" "Rumble" "The Sergio Pizzorno Jam" "You're Out of Your Mind" "She's So Sad" "I Want to Live with You in London" "Cigarettes R My Only Friend" "I Hunger"
Kuusalu kalmistu

Kuusalu kalmistu on kalmistu Kuusalu kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kuusalu alevikus Kuusalu vallas Harju maakonnas. Kalmistu rajati arvatavasti varsti pärast 1772. aastat, kui üldiselt lõpetati matmine Kuusalu kiriku ümber olevale kalmistule. Kalmistu müüris on kivi aasta-arvuga 1802, kuid see võib tähistada ka müüri rajamise aega. Kalmistut on mitu korda laiendatud, selle praegune suurus on 9,7 ha. Sellele maetud inimeste üldarv ei ole teada. Kuusalu kalmistu tunnistati 1995. aastal kultuurimälestiseks. Eraldiseisva kultuurimälestisena paikneb seal Eduard Ahrensi haud ning Kuusalu kihelkonna Vabadussõja mälestussammas. 1863: Eduard Ahrens (1803–1863), kirikuõpetaja ja keelekorraldaja 1967: Gustav Vilbaste (1885–1967), botaanik ja kodu-uurija 1974: Evald Jalak (1903–1974), ajakirjanik ja kirjanik 1987: Erika Nõva (1905–1987), arhitekt Helilooja Veljo Tormise vanemad VR kavaler Aukusti Tuominen Kirjamees Karl Kider-Redik Soar Koolmeister ja koolijuht Hans Fromm Muusik Voldemar Schütz Vaimulikud Voldemar Kentmann ja Albert Roosvalt Majandijuht Arnold Vunk Sporditegelased Raimund Pundi ning Johannes Siir Kuusalu kirikuaed Eduard Ahrensi haud Muinsuskaitseameti kodulehel Kuusalu kihelkonna Vabadussõja mälestussammas Muinsuskaitseameti kodulehel Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö. Tartu 2002 Kuusalu kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Kultuurimälestis nr 8299 "Vabadussõja mälestussammas" Kultuurimälestis nr 8300 "Eduard Ahrensi (1803-1863) haud" Kuusalu kalmistu ajaloofoto kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu Kuusalu kalmistu Kuusalu valla kodulehel
Eesti Üliõpilaskond Inglismaal

Eesti Üliõpilaskond Inglismaal (lühend EÜI) oli väliseesti organisatsioon, mis tegutses 1950. ja 1960. aastatel Inglismaal. EÜI andis välja ajakirja Meie Aeg, millest ilmus üks number. EÜI üks asutajaliikmetest oli Ivika Tamm. 16.09.2014 E-kataloogis ESTER Sissekanne Väliseesti isikuloolises andmebaasis (VEPER)
Edessa

Edessa (kreeka Έδεσσα, аrmeenia Եդեսիա, :Edesija) oli linn Ülem-Mesopotaamias, tänapäeva Lõuna-Türgis, Urfa ehk Şanlıurfa kohal. Edessa oli varase kristluse tähtis keskus. 1. sajandil tegutses linnas mitmeid koole, nende hulgas ka mõjukas teoloogiline õppeasutus. Edessa teoloogiakoolis (varem nimetatud ka pärslaste kooliks) õppis sellel ajal palju Pärsia impeeriumist pärit kristlasi, kes hiljem kodumaale tagasi pöördunult said tihti kirikus juhtivatele kohtadele. Nende õpilaste kaudu levisid Antiookia koolkonna arusaamad. Mida tugevamaks muutus monofüsiitlik erakond Edessas, seda nestoriaanlikumaks muutus Iraani (Pärsia) kristlaskond. Kool suleti 489 aastal kristoloogiliste tülide tõttu ja Antiookia-meelse Bütsantsi keisri Zenoni korraldusel suleti Edessa teoloogiline õppeasutus. Nii õppejõud kui ka õpilased põgenesid Pärsia impeeriumisse, kus nestoriaanlust taga ei kiusatud. Kooli uueks asupaigaks sai Nisibis, millest kujunes kogu nestoriaanliku kristluse jaoks ülikoolilaadne õppeasutus. Ehkki kiriklik, ei allunud Nisibise kool siiski kiriklikule hierarhiale, vaid säilitas akadeemilise ja teoloogilise sõltumatuse.
Halvard Hanevold

Halvard Hanevold (3. detsember 1969 Askim – 3. september 2019) oli Norra laskesuusataja. Kolmekordne olümpiavõitja (1998, 2002 ja 2010). 1998 Naganos olümpiavõitja 20 km eralsistardiga sõidus hõbemedal 4x7,5 km teatesõidus 2002 Salt Lake Citys olümpiavõitja 4x7,5 km teatesõidus 2006 Torinos hõbemedal 10 km sprindis pronksmedal 20 km eralsistardiga sõidus 2010 Vancouveris olümpiavõitja 4x7,5 km teatesõidus 1999 Kontiolahtis pronksmedal 4x7,5 km teatesõidus 2000 Lahtis hõbemedal 4x7,5 km teatesõidus 2001 Pokljukas pronksmedal 10 km sprindis pronksmedal 4x7,5 km teatesõidus 2003 Hantõ-Mansiiskis maailmameister 20 km eralsistardiga sõidus hõbemedal 12,5 km jälitussõidus 2004 Oberhofia hõbemedal 4x7,5 km teatesõidus 2005 Hochfilzenis maailmameister 4x7,5 km teatesõidus 2006 Pokljukas hõbemedal 4x6 km segateatesõidus 2007 Anterselvas hõbemedal 4x7,5 km teatesõidus 2008 Östersundis hõbemedal 10 km sprindis 2009 Pyeongchangis pronksmedal 10 km sprindis Halvard Hanevold IBU kodulehel
Dzivin

Dzivin (valgevene Дзівін, kohalikus murdes Дывін (Dyvin) või Дывын (Dyvyn), poola keeles Dywin) on agrolinnake (endine linn ja alev) Valgevenes Bresti oblastis Kobryni rajoonis, Dzivini külanõukogu halduskeskus. Dzivin asub merepinnast 147 meetri kõrgusel. Dzivinis on keskkool, muusikakool, spordikool ja internaatkool. Asulas on klubi, kultuurimaja ja kolm raamatukogu. Tööstusest on Dzivinis pagaritöökoda, õlivabrik ja mööblitsehh, lisaks veel kaks saekaatrit. Vaatamisväärsusteks on õigeusu kirik aastast 1902 ja endine kreekakatoliku, praegu aga õigeusu kirik aastaist 1728–1740. Dzivinit mainitakse esimest korda aastal 1466. Aastast 1546 oli Dzivin alev, mis kuulus Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda. Aastal 1789 sai Dzivinist linn. Poola jagamisel läks Dzivin aastal 1795 Venemaa koosseisu. Aastal 1797 kingiti Dzivin Rumjantsev-Zadunaiskitele, ühtlasi sai Dzivinist küla, mis kuulus aastast 1801 Hrodna kubermangu. Aastal 1878 oli Dzivinis kaks kirikut, sünagoog ja kõrts, seal peeti kaks korda aastas laata. Aastal 1868 oli Dzivin Jagminadele kuuluv alev, kus oli kolm kirikut, sünagoog, kool, kaks kõrtsi ja viis laohoonet. Toona peeti Dzivinis laata kolm korda aastas. Aastaks 1897 oli Dzivinis kolm kirikut, lisaks sünagoogile ka heebrea palvemaja, kool ja kõrts, 15 laohoonet ja 14 veskit. Toona peeti seal laata kuus korda aastas; laadad olid kõik ühepäevased. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Dzivin Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi sai alevist taas küla. Vital Kurašyk – Valgevene diplomaat Asula juutide ajalugu
Haradziec

Haradziec (valgevene keeles Гарадзец, poola keeles Horodec, transkribeerituna Garadzets) on küla (endine alev) Valgevenes Bresti oblastis Kobryni rajoonis Polesjes. Asula on Haradzieci külanõukogu halduskeskus. Haridust annab keskkooli. Haradziecis on ka klubi ja raamatukogu ja kultuurimaja. Külas valmistatakse kangast. Vaatamisväärsusteks on õigeusu kirik aastast 1799 ja endine katoliku kirik XIX sajandist, mis tänapäeval on kooli tarbeks ümber ehitatud. Haradzieci mainitakse esimest korda aastal 1287. Aastal 1465 ehitati sinna õigeusu kirik. Aastal 1589 sai Haradziecist alev. Aastal 1784 ööbis seal kuningas Stanisław II. Poola jagamisel läks Haradziec aastal 1795 Venemaa koosseisu. Aastal 1808 hakkas see kuuluma Ordade perekonnale. Aastal 1866 sulgesid vene võimud seoses ülestõusuga kohaliku katoliku koguduse. Aastal 1891 peeti Haradziecis kaks korda aastas laata. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Haradziec Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi sai Haradziecist küla. Haradziec (vene keeles) Haradzieci juutide ajalugu (poola keeles)
Kobryni rajoon

Kobryni rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajoon piirneb lõunas Ukrainaga. Rajooni pindala on 2040 km². 2009. aasta seisuga elas seal 88 037 inimest. Rajoon moodustati aastal 1940, tänapäevastes piirides asub see aastast 1967. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Astromičy, Batčy, Buchovičy, Chidry, Dzivini, Kisialoŭcy, Navasiołki, Pavićcie, Zaleśsie, Teŭli ja Vosa külanõukogu. Halduskeskus on Kobryni linn, teised tähtsamad asulad on Dzivin ja Haradziec. Kobryn Kobryn Barodzičy Rajooni suurim jõgi on Muchaviets. Rajoon asub Polesje madalikul, seda läbib Dnepri-Bugi kanal. Kõige kõrgem punkt (169,1 meetrit) asub Teŭli küla lähistel, madalaim aga Muchavietsi ääres. Rajooni piiridesse jääb mitu järve, neist suurim on Lubań. 2009. aasta seisuga olid elanikest 87,86% valgevenelased, 4,5% ukrainlased, 6,09% venelased ja 1,55% oli teistest rahvustest. 51,18% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 43,14% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 15,68% elanikke, vene keelt aga 79,08%.  Kobryni rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles)
San Marino kaptenregendid

San Marino kaptenregendid (itaalia keeles Capitani reggenti) on San Marino riigipead, kes valitakse Suure Peanõukogu (itaalia keeles Consiglio Grande e Generale) poolt iga 6 kuu tagant. Korraga valitakse kaks kaptenregenti. Nad valitakse erinevatest parteidest ning nad on ametis 6 kuud. Ametisse nimetamine toimub iga aasta 1. aprillil ja 1. oktoobril. Selline mudel on tuletatud Vana-Roomas kasutusel olnud tavast, kus rahvakoosolekul valiti täitevvõimu teostajaks aastaseks perioodiks kaks konsulit. San Marino kaptenregendid 1243–1500 San Marino kaptenregendid 1501–1700 San Marino kaptenregendid 1701–1800 San Marino kaptenregendid 1801–1900 San Marino kaptenregendid 1901–2000 San Marino kaptenregendid alates 1. aprillist 2001 kuni tänaseni
Allveearheoloogia

Allveearheoloogia on arheoloogia haru, mis tegeleb veealuste muististe uurimisega. Enne 20. sajandit polnud allveearheoloogia omaette teadusharu. Põhiliselt toetus see juhuleidudele, mille olid veest välja toonud kalurid. Madalast merest said asju välja tuua ka sukeldujad. Maailma tähelepanu äratasid 1900. aastal Antikythera ja 1907–1913 Mahdia lähedalt avastatud vrakid, mida uurisid peamiselt Kreeka käsnapüüdjad. Allveearheoloogia kujunes eraldi teadusharuks 1930. aastatel sukeldumise arengu tõttu, mis oli seotud Jacques-Yves Cousteau ja Hans Hassi tegevusega. Tänapäeval uuritakse uppunud laevu ja sadamaid. Sadamad võivad uppuda merevee taseme muutumise tõttu. Allveearheoloogias kasutatakse selliseid tehnilisi vahendeid nagu allveesõidukid, -fotograafia ja -televisioon ning imipumbad. 1970. aastatest kuni 1994. aastani tegutses Eestis allveeklubi Viikar. 1988. aastal asutati Eesti Meremuuseumi juurde allveearheoloogia osakond (vt ka uurimislaev Mare ja Vello Mäss). Allveearheoloogiliste tulemuste baasil on Eestis loodud vrakiregister. Aastatel 2010–2013 osales Eesti Meremuuseum rahvusvahelises projektis Shipwher. 2012–2015 osalesid Eesti Meremuuseum ja Tallinna Tehnikaülikool rahvusvahelises uurimisprojektis ARROWS. Antiigileksikon, 1. kd., lk. 35 16.09.2014 Merevikis Vrakiregister ARchaeological RObot systems for the World's Seas. CORDIS Allveearheoloogia Merevikis
Kumna aardeleid

Kumna aardeleid on aastal 1965 Kumna küla juurest leitud arheoloogiliste esemete kogu (aardeleid). See sisaldas 18 rinnalehte, 4 hoburaudsõlge, 3 käevõru, ristripatsi, mõned ehete katked, hõbedakangi ja 20 münti. "Kumna aarde ehted esindavad üldiselt tüüpe, mis on iseloomulikud 12. sajandi lõpule ja 13. sajandile. Kui arvestada ka hiliseima mündi vermimisaega, siis võib aarde tõenäoliseks peitmisajaks pidada 13. sajandi teist või kolmandat aastakümmet.", (1220-1230). Kumna aardeleid veebiportaalis eestigiid.ee Kumna hõbeaare - hot.ee Lõugas, V., Selirand, J. Arheoloogiga Eestimaa teedel. Tln. 1989.
Käku sepikoda

Käku sepikoda on muistne sepikoda, mis avastati arheoloogiliste väljakaevamiste käigus Saaremaal Käku külas. Ragnar Saage, 2013. Käku sepikoda. Arheoloogia väljas ja sees [1]. Magistritöö. Tartu Ülikool. Ajaloo ja arheoloogia instituut
Dmitri Trenin

Dmitri Trenin (sündinud 11. septembril 1955) on vene politoloog, Carnegie Moskva Keskuse (Carnegie Rahvusvahelise Rahu Sihtasutuse piirkondliku filiaali ja mõttekoja) direktor. Enne Carnegiega liitumist 1994. aastal teenis ta 21 aastat NSV Liidu ja Venemaa Föderatsiooni relvajõudude maavägedes, jõudes polkovniku auastmeni. Dmitri Trenin lõpetas 1977. aastal NSV Liidu Kaitseministeeriumi Sõjalise Instituudi. 1984. aastal sai ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia USA ja Kanada uuringute instituudist ajalooteaduste kandidaadi kraadi. Aastatel 1972–1993 teenis Dmitri Trenin NSV Liidu ja Venemaa Föderatsiooni Relvajõududes kodu- ja välismaal. Muu hulgas oli ta esimene NATO-sse mittekuuluva riigi kodanikust vanemteadur NATO Kaitsekolledžis Roomas. 1972–1977 NSV Liidu Kaitseministeeriumi Sõjalise Instituudi kadett; 1978–1983 Nõukogude väegrupi välissuhete osakonna sideohvitser Ida-Saksamaal Potsdamis; 1983–1993 Sõjalise Instituudi vanemõppejõud; 1985–1991 töötas NSV Liidu ja USA tuuma- ja kosmoserelvastuse alastel läbirääkimistel Nõukogude delegatsioonis Genfis; 1993 NATO Kaitsekolledži vanemteadur Roomas; 1993–1997 Venemaa Teaduste Akadeemia Euroopa instituudi vanemteadur; 1993–1994 sõjaväest errumineku järel külalisprofessor Vrije Universiteit Brusselis Belgias; 1994–2008 Carnegie Moskva Keskuse teadusnõukogu esimees, juhtteadur, programmi "Välispoliitika ja julgeolek" president. Trenin on üks Carnegie Rahvusvahelise Rahu Sihtasutuse Moskva filiaali (Carnegie Moskva Keskuse) asutajaliikmetest ning on olnud selles organisatsioonis alates selle loomisest 1993. aastal. 22. detsembril 2008 sai Trenin Carnegie Moskva Keskuse esimeseks venelasest direktoriks. Trenini juhtimisel on Carnegie Moskva Keskusest saanud maailma juhtivaid mõttekodasid. 2013. aastal sai Carnegie Rahvusvahelise Rahu Sihtasutuse Moskva filiaal Pennsylvania Ülikooli aruande järgi 28. koha 6826-st ning teise koha Kesk- ja Ida-Euroopas. Dmitri Trenin osaleb ka välis-ja julgeolekupoliitika programmis Washingtonis. Trenin on Rahvusvahelise strateegiliste teadusuuringute Instituudi (London) liige, Venemaa Rahvusvaheliste Suhete Nõukogu (Moskva) ning Venemaa Rahvusvaheliste Uuringute Assotsiatsiooni (Moskva) liige. Ta teenib rahvusvahelises nõuandekogus Soome Välispoliitika Instituudis (Helsingi) ja kuulub Moskva poliitikateaduste kooli hoolekogusse. Dmitri Trenin töötab ka paljudes eelretsenseeritud teadusajakirjade toimetustes, nagu The Washington Quarterly, International Politics, Pro et Contra, Insight Turkey, Baltic Course jt. Trenin esineb sageli paljudes maailma meediakanalites, nagu BBC ja CNN, ning meediaväljaannetes, nagu The Economist, The Financial Times, The Guardian, The New York Times. 2012 – võeti Rootsi kuningliku sõjateaduste akadeemia liikmeks Director of the Carnegie Endowment for International Peace Moscow Center Dmitri Trenin Director Moscow Center
Waribule

Waribule oli 13. sajandi Tālava üliku Talibaldi poeg, Rameko ja Drivinalde vend. Waribulet on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas, mille järgi rööviti ta 1213. aastal koos oma isaga leedulaste sõjaväe poolt, mis oli tunginud nende kodupiirkonda, Tālava maakonna Trikāta linnusepiirkonda. Koos vangidega lahkunud leedulasi asus jälitama ta vend Rameko koos Võnnu ordumeistri Bertoldiga. Kuna nad otsustasid kohe mitte rünnata, kartes, et leedulased vangid tapavad, siis õnnestus leedulastel takistamatult oma kodumaale jõuda. Enne seda pääses Talibald siiski põgenema, kuid Waribulet enam kroonikas ei mainita. Liivimaa ristisõda Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. XVII 2, lk 147
Drivinalde

Drivinalde oli 13. sajandi Tālava üliku Talibaldi poeg, Rameko ja Waribule vend. Drivinaldet on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas, mille järgi ta organiseeris 1215. aastal koos oma venna Ramekoga kättemaksuretke Ugandisse pärast seda, kui ugalaste ja sakalaste sõjavägi oli ta isa Talibaldi surnuks piinanud, kuna see keeldus oma poegade raha hoiukohta neile kätte näitamast. Kuigi nimeliselt teda rohkem ei mainita, osales Drivinalde ilmselt peagi ka uuel Ugandisse suundunud sõjaretkel, kus kroonika kohaselt käisid "Talibaldi pojad". Need sõjakäigud paistsid silma julmuse poolest, koos Ramekoga olevat nad surnuks piinanud üle saja inimese. Kroonika järgi käisid Talibaldi pojad, sh tõenäoliselt ka Drivinalde, aasta varem Turaida piiskopilinnuse juures, kus anti end Riia piiskop Alberti võimu ja kaitse alla ning lubati vahetada oma senine õigeusu Riia kiriku katoliikluse vastu ja maksta piiskopile makse. Liivimaa ristisõda Russin Waridote Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. HLK, XIX 3, lk 159–161 HLK, XVIII 3, lk 149
Paike

Paike (surnud 1211) oli üks 13. sajandi alguse Tālava maakonna Beverini linnusepiirkonna latgalite vanematest. Paiket on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas, mille järgi läks ta pärast Beverini linnuse piiramist sakalaste ja ugalaste väe poolt koos teise Beverini üliku Dotega Riiga, et sakalaste vastu abi paluda. Riia piiskop Alberti venna Theoderici, liivi üliku Kaupo ja Võnnu ordumeistri Bertoldi juhtimisel koguti kokku suur vägi ristisõdijatest, orduvendadest, liivlastest ja latgalitest, mis suundus Metsepole ja Pärnu jõe kaudu Sakalasse. Ümbruskonna rüüstamise käigus sattusid Paike ja Dote kahekesi ühte külla, kus 9 eestlast neile kallale tungisid. Pärast päev läbi kestnud võitlust ja paljude vastaste haavamist ja tapmist olevat ka Paike ja Dote lõpuks langenud. On oletatud, et Paike nimi võib olla säilinud Kauguri Pekaskalnsi linnamäe või (Vec)pūka (17.–19. saj Paike, Pouke, Pukka) kohanimes. Liivimaa ristisõda Talibald Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. HLK, XV 7, lk 125 Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. XV, kommentaar 29