laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Horvaatia Eurovisiooni lauluvõistlusel

Horvaatia on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates 1993. aastast. Horvaatia esindaja Eurovisiooni lauluvõistluseks valitakse popfestivalil "Dora", mis on iga-aastane üritus, mida korraldab Horvaatia rahvusringhääling Hrvatska radiotelevizja (HRT). Horvaatia parim positsioon seni on olnud 4. koht, mille nad on saavutanud kahel korral: 1996. aastal, kui Maja Blagdan esindas Horvaatiat lauluga "Sveta ljubav", ja 1999. aastal, kui Doris Dragović laulis "Marija Magdalena". Horvaatia on olnud ka esindatud varem Eurovisioonil. Aastatel 1961–1991 osalesid Horvaatia lauljad mitu korda Jugoslaavia lipu all. Horvaatia oli Eurovisioonil kõige edukam Jugoslaavia vabariik. Horvaadid esindasid Jugoslaaviat 13 korral 27-st. Ka Jugoslaavia ainuke võitja Riva oli horvaat ning tänu sellele toimus 1990. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus Zagrebis. * 2009. aastal pääses Horvaatia finaali žürii otsusel. Horvaatia on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele: Horvaatia on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt: Dragonfly feat. Dado Topić Helsingis (2007) Kraljevi ulice & 75 Cents Belgradis (2008) Igor Cukrov & Andrea Moskvas (2009) Feminnem Oslos (2010) Nina Badrić Bakuus (2012) Klapa s Mora Malmös (2013) Nina Kraljić Stockholmis (2016) Jacques Houdek Kiievis (2017) Franka Lissanbonis (2018) Roko Tel Avivis (2019) Eurovisiooni lauluvõistluse veebisait (inglise keeles) Eurovisioon.ee – Horvaatia (eesti keeles) Eurovision Croatia – Eurovisiooniteemaline veebisait (horvaadi keeles)
Club de Gimnasia y Esgrima La Plata

Club de Gimnasia y Esgrima La Plata on La Plata jalgpalliklubi, mis mängib Argentina kõrgliigas Primera Divisiónis. Klubi asutas rühm õpilasi aastal 1887. Klubi kodustaadion on Juan Carmelo Zerillo, mis mahutab ligi 33 000 pealtvaatajat. RSSSF 1929 Koduleht RSSSF Dmoz.org
AS Nancy

Association Sportive Nancy-Lorraine on Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis hooajal 2011-12 mängib riigi kõrgliigas.
OGC Nice

Olympique Gymnaste Club de Nice Côte d'Azur (lühendatult OGC Nice) on Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas. Nice on neljal korral tulnud Prantsusmaa meistriks ja võitnud kolmel korral karika. Seisuga 27. august 2020 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Ligue 1 Võidud (4): 1950–51, 1951–52, 1955–56, 1958–59 Ligue 2 Võidud (4): 1947–48, 1964–65, 1969–70, 1993–94 Championnat National Võidud (2): 1985, 1989 Coupe de France Võidud (3): 1952, 1954, 1997 "Effectif pros". ogcnice.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 19. november 2016. Vaadatud 3. august 2020. Koduleht
Paris Saint-Germain

Paris Saint-Germain (lühendatult PSG, prantsuse keeles ametlikult Paris Saint-Germain Football Club) on Prantsusmaa pealinna Pariisi jalgpalliklubi, mis hooajal mängib riigi kõrgliigas Ligue 1. Klubi loodi 12. augustil 1970 klubide Paris FC ja Stade Saint-Germain ühendamisel. Alates hooajast 1974–75 mängib Paris Saint-Germain Prantsusmaa jalgpalli kõrgliigas. Klubi on tulnud üheksa korda Prantsusmaa meistriks ning võitnud 13 korral Prantsusmaa karika. Hooaegadel 2014–2015, 2015–2016, 2017–2018 ja 2019–20 võideti ühe hooaja sees liigatiitel, karikasari ja liigakarikas. Klubi kodustaadion on alates 1974. aastast Pariisis asuv Parc des Princes. Klubi treeningubaasiks on Saint-Germainis asuv Le Camp des Loges, mille vahetusse lähedusse jääb ka klubi vana (aastail 1904–1974 kasutatud) kodustaadion Stade Municipal Georges Lefèvre. Seisuga 7. oktoober 2020 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Ligue 1 (10): 1985–86, 1993–94, 2012–13, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2017–18, 2018–2019, 2019–2020, 2021/22 Ligue 2 (1): 1970–71 Coupe de France (13): 1981–82, 1982–83, 1992–93, 1994–95, 1997–98, 2003–04, 2005–06, 2009–10, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18, 2019–20 Coupe de la Ligue (9): 1994–95, 1997–98, 2007–08, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18, 2019–20 Trophée des Champions (9): 1995, 1998, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 UEFA karikavõitjate karikas (1): 1995–96 UEFA Intertoto karikas (1): 2001 "First Team". PSG.FR. Vaadatud 7.10.2020. Koduleht
Rennesi Stade

Rennesi Stade (prantsuse keeles ametlikult Stade rennais football club) on Prantsusmaa Rennesi linna jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas. Rennesi Stade asutati 1901. aastal. 1932. aastal oli see Prantsusmaa liiga asutajaklubisid. Rennesi Stade võitnud Prantsusmaa karika kolm korda, viimati 2019. aastal, kui finaalis alistati valitsev Prantsusmaa meister Paris Saint-Germain. Hooajal 2020–21 osales Rennes esimest korda UEFA Meistrite Liigas. Rennesi Stade'il on riigi üks edukamaid jalgpalliakadeemiaid. Sealt on jalgpalluriteed alustanud teiste seas Sylvain Wiltord, Yoann Gourcuff, Moussa Sow, Yacine Brahimi, Ousmane Dembélé ja Jimmy Briand. Klubi kodustaadion on Roazhon Park, mis mahutab 29 778 pealtvaatajat. Seisuga 8. oktoober 2020 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Ligue 2 Võitja (2): 1955–56, 1982–83 Coupe de France Võitja (3): 1964–65, 1970–71, 2018–19 Teised kohad (4): 1921–22, 1934–35, 2008–09, 2013–14 Trophée des champions Võitja (1): 1971 UEFA Intertoto karikas Võitja (1): 2008 "Equipe Pro". Stade Rennais FC. Koduleht
AS Saint-Étienne

Association Sportive de Saint-Étienne Loire on Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas. Saint-Étienne on Prantsusmaa ajaloo edukaim klubi kümne Prantsusmaa meistrivõidu, kuue Coupe de France'i, ühe Coupe de la Ligue'i ja viie Tropheé des Champions'i tiitliga. Lisaks on Saint-Étienne võitnud Prantsusmaa esiliiga kolmel korral. Hooajal 1975/76 jõudis Saint-Étienne Euroopa meistrite karikavõistluste finaali, kus kaotati Müncheni Bayernile tulemusega 0:1. Seisuga 27. august 2020 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Ligue 1 Võidud (10): 1956–57, 1963–64, 1966–67, 1967–68, 1968–69, 1969–70, 1973–74, 1974–75, 1975–76, 1980–81 Ligue 2 Võidud (3): 1962–63, 1998–99, 2003–04 Coupe de France Võidud (6): 1961–62, 1967–68, 1969–70, 1973–74, 1974–75, 1976–77 Coupe de la Ligue Võidud (1): 2012–13 "Effectif professionnel". asse.fr. Koduleht
FC Sochaux-Montbéliard

Football Club Sochaux-Montbéliard on Prantsusmaa linna Montbéliard'i jalgpalliklubi, mis hooajal 2012-13 mängis riigi kõrgliigas. Koduleht
Toulouse FC

Toulouse Football Club on Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas. Ligue 2 Võidud: 1953, 1982, 2003 Coupe de France Võidud: 1957 Koduleht
Valenciennes FC

Valenciennes Football Club (vapi järgi vana nimi Valenciennes-Anzin FC) on Prantsusmaa linna Valenciennes'i jalgpalliklubi, mis hooajal 2008/09 mängis riigi kõrgliigas. Koduleht
Kroonlinna ülestõus

Kroonlinna ülestõus on nimetus kahe (1919. ja 1921. aastal) Petrogradi lähedases Kroonlinnas toimunud sõjaväelaste ülestõusu kohta. 13. juuni 1919 kell 4.00 puhkes Kroonlinna kindluse Krasnaja Gorka (Красная Горка) fordi garnisoni üksuse (1-й Кронштадтский крепостной полк) ülestõus ning kuulutati Nõukogude võimu hülgamisest. Petrogradi nõukogu esimehe Grigori Zinovjevi üleskutsel asusid ülestõusu maha suruma kella 15.00 Balti Laevastiku laevad "Petropavlovsk", "Andrei Pervozvannõi", "Oleg", "Rif". Pärast neljapäevast kaitset taandusid ülestõusnud fordist. Samal ajal toimus Eesti 1. Diviisi ja Vene Loodearmee pealetung, mis oli läbi murdnud Nõukogude 6. Kütidiviisi kaitsest ning 11. juunil 1919 jõudnud Kroonlinna kindluse Seraja Lošadi (Серая Лошадь) ja Krasnaja Gorka fordi lähedusse. Esialgu koos esseeridega teostatud Oktoobrirevolutsiooni tulemusena saadud võimuorganitest (nõukogudest) eemaldati hiljem bolševike poolt muude revolutsiooniliste parteide esindajad. Bolševikepoolne võimu usurpeerimine kutsus esile ülestõusu, mis puhkes 28. veebruaril 1921 Kroonlinnas 14 000 Balti mere laevastiku madruse ja töölise osavõtul. Ülestõusnute poolt esitati nõudmine oli "nõukogud ilma kommunistideta". Lev Trotski koostatud plaani alusel juhtis ülestõusu mahasurumist Mihhail Tuhhatševski. 7. märtsil 1921 avasid Sestroretskis ja Lissi Nossil asuvad suurtükiväeüksused ründajaid toetava tule ning 25 000 bolševike pooldajat võtsid ette esimese pealetungi Kroonlinnale. Rünnak kukkus läbi. 16. märtsil alustati teist pealetungi Kroonlinnale. Kaitsjate poolel võidelnud lahingulaevad Petropavlovsk ja Sevastopol alistusid ründajatele. 20. märtsil lõppesid Kroonlinnas tänavalahingud. Bolševike vägi kaotas ülestõusu mahasurumisel 700 tapetut ning 2500 haavatutena, ülestõusnud 600 surnutena, 1000 haavatutena ning 2500 vangilangenutena. 8000 osavõtnut põgenes Soome. Teistel andmetel põgenes Soome üle jää 6500 inimest, kellest 5100 läks 1924 Nõukogude Liitu tagasi "П. Невалайнен. Основные черты иммиграция русских в Финляндию в 1917-1939 гг". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. detsember 2018. Vaadatud 30. märtsil 2010. В 1921 году против большевиков выступили только несколько кораблей Балтийского флота Форт Красная Горка
Franz Josef Jung

Franz Josef Friedrich Jung (sündinud 5. märtsil 1949) on Saksamaa poliitik. Ta oli Angela Merkeli valitsuse kaitseminister 22. novembrist 2005 kuni 27. oktoobrini 2009 ning seejärel tööminister kuni 27. novembrini 2009. Ta astus tagasi süüdistuste tõttu, mis puudutasid tema tegevust kaitseministrina seoses 4. septembril 2009 Afganistanis Kondūzis toimunud tsiviilohvreid nõudnud NATO õhurünnakuga. Jung õppis õigusteadust Mainzi ülikoolis. Ta on töötanud poliitilistel ametikohtadel Hesseni liidumaal. Koduleht
Gotthard Friedrich Stender

Gotthard Friedrich Stender (27. august 1714 Laši Kuramaa – 17. mai 1796 Sunākste) oli Läti jutukirjanik, keeleuurija, tõlkija, pedagoog, vaimulik ja loodusteadlane. Populaarsuse tõttu rahva seas nimetati teda ka vanaks Stenderiks, eristamaks teda poeg Aleksander Johannes Stenderist ehk noorest Stenderist. Gotthard Friedrich Stender sündis 1714. aastal Kuramaal õpetaja perekonnas ning õppis usuteadust Jenas ja Halle ülikoolis. Aastail 1753–1759 elas Žeimelise alevis. Seejärel tegutses pastorina Lätis kuni surmani 1796. aastal. Stender uuendas Läti tähestikku, andis välja Läti keele grammatika ning läti-saksa ja saksa-läti sõnaraamatu. Tema ja Johann Gottfried Herderi olid esimesed, kes analüüsisid läti rahvalaule, mõistatusi, tegusõnu ja vanasõnu. Gotthard Friedrich Stender veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Elulugu Portree
Guy Barbier

Guy Barbier de Courteix (20. september 1921 Chabanais – 21. juuni 2011 Helsingi) oli prantsuse rahvusest roomakatoliku vaimulik, kes töötas alates 1964. aastast Soomes ja alates 1992. aastast paralleelselt ka Eestis. Alates 12. eluaastast õppis maristide vennaskonna internaatkoolis Marseille lähistel, umbes 500 kilomeetri kaugusel sünnikodust. Pärast Prantsusmaa okupeerimist Saksa vägede poolt 1940. aastal saadeti töölisena Saksamaale Halle linna sõjatehasesse, kus liitus vastupanuliikumisega. Peatselt arreteeriti, viibis kinnipidamisel viies eri vanglas ja neljas koonduslaagris, muuhulgas ka kurikuulsates Buchenwaldi ja Dachau laagrites. Sõja lõpul asus koonduslaagris Tšehhi territooriumil; sealt vabanedes kaalus vaid 42 kilogrammi ja põdes tuberkuloosi. Pöördunud koju tagasi, keskendus tervise parandamisele ja füüsilisele taastumisele. 1946 asus õppima vaimulikku seminari. 29. juunil 1951 pühitseti preestriks ja asus tööle Lyoni piiskopkonnas kogudusepreestrina. Oli Prado preestrite vennaskonna liige. Oli 1950. aastatel seotud vasakpoolse, liberaalset teoloogiat viljelenud töölispreestrite liikumisega; töötas 1954–1959 preestrina Lyoni tehastes. Soovides osaleda Venemaa taaskatoliseerimises, suundus õppima Rooma Collegium Russicumi ülikooli Bütsantsi teoloogiat, kuid ei saanud sealt piisavat vene keele oskust. Nii asus õppima Helsingi Ülikooli ja töötas õpingute kõrvalt Espoo oikumeenilises keskuses. 1966–1986 oli heategevusorganisatsiooni Emmaus juht Soomes ja pälvis oma tegevuse eest selles liikumises 1983. aastal Soome kristliku rahuliikumise rahupreemia. Soomes teenis mitmetes kirikutes ja kogudustes, sealhulgas 1971. aastast Myllyjärvi oikumeenilises keskuses ja selle juures paiknevas pühade apostlite Peetruse ja Pauluse kabelis. Alates 1986. aastast töötas Helsingi Püha Henriku katedraali vikaarpreestrina, vastutades peamiselt immigrantidest koguduseliikmete hingehoiu eest. On olnud Myllyjärvi karmeliitide ja Helsingi birgitiinide nunnakloostri vaimulik isa. 1980. aastate keskpaigast alates viibis ka lühiajalistel pastoraalvisiitidel Nõukogude Liidu territooriumil, peamiselt Valgevenes ja Ukrainas; hiljem, pärast Nõukogude Liidu lagunemist, on korraldanud Venemaal rekollektsioone nii ilmikutele kui ka vaimulikele. Eestit külastas esmakordselt aprillis 1990, viies läbi jumalateenistusi ja korraldades kohtumisi nii Tallinna kui ka Tartu katoliku kogudustes. Aastatel 1992–1996 oli ta Eesti katoliku kiriku generaalvikaar, esindades tol ajal kohapeal Vilniuses resideerinud apostellikku administraatorit. Alates 1996. aastast oli ta kirikukohtu audiitor. Aastaid oli isa Guy Barbier Tallinna Ukraina Kreekakatoliku Kiriku Kolmekäelise Jumalaema koguduse hooldaja. Isa Guy valdas prantsuse, inglise, vene ja soome keelt, vähesel määral ka ukraina ja eesti keelt. Õunapuu, Rein. Isa Guy Barbier Eestis. – Kiriku Elu, nr 4, juuni 1990, lk 12. Halme, Ritva. Isä Guy Barbier 50 vuotta pappina. – Fides, nr 20, 2001, lk 8–9.
Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia

Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia (Stanford Encyclopedia of Philosophy) on vaba veebientsüklopeedia filosoofia alal, mida toimetatakse Stanfordi Ülikooli poolt. Selle artiklite autoreiks on toimetaja valitud asjatundjad, artiklid on retsenseeritud ning nende täiendamine kuulub autorite kohuste hulka. Entsüklopeedia asutati 1995. aastal ja selle loojaks oli Edward N. Zalta. Entsüklopeedia Filosoofia veebientsüklopeedia Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia koduleht Entsüklopeedia (nii olemasolevate kui kavandatud) artiklite loend
Vladimir Vernadski

Vladimir Ivanovitš Vernadski (vene keeles Владимир Иванович Вернадский) (12. märts (vkj 28. veebruar) 1863 Peterburi – 6. jaanuar 1945 Moskva) oli ukraina mineraloog ja geokeemik. Aastail 1898–1911 töötas ta Moskva ülikoolis mineraloogia professorina. Aastatel 1918–1919 oli ta Ukraina Teaduste Akadeemia esimene president. Ta on tuntud biosfääriõpetuse arendajana. Ta uuris elu mõju Maa keemilisele ehitusele ja määratles biosfääri kui elu poolt keemiliselt muudetud kihti Maal (Vernadski reegel). Analoogselt määratles ta noosfääri kui inimvaimu poolt keemiliselt muudetud kihti Maal. Vernadski reegel Rein Veski, "Tappev mõistus: elus- ja surnud aine, bio- ja noosfäär, inimkonna autotroofsus Vernadskiga ja Vernadskita". Turbateabe OÜ, Tallinn 2017, 450 lk (bibliograafia lk 423–438); ISBN 9789949988600
Ja

Ja on sidesõna, mida loomulikus keeles (nt eesti keeles) kasutatakse muu hulgas konnektorina konjunktsiooni väljendamiseks.
Thomas von Ramm

Thomas von Ramm (suri 26. veebruaril (vkj 16. veebruar) 1631) oli Riia bürgermeister ning Tartu õuekohtu asepresident. Thomas von Ramm sündis Riia müntmeistri Christoph Rammi ja Barbara Krögeri pojana. Umbes kolmekümneaastaselt sai ta Riia raehärraks ja 1621 bürgermeistriks. Üsna varaka inimesena oli ta rahaliselt toetanud Gustav II Adolfi sõjaretki ning seetõttu kinkis kuningas 1622. aastal talle Padise kloostri koos ümbritsevate maadega. 28. augustil 1624 aadeldas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Thomas Rammi. 1628. aastal ostis ta Pakri saared. Talle kuulusid Padise ja Vihterpalu mõis. 1630. aastal määrati Thomas von Ramm Tartu õuekohtu esimeseks asepresidendiks. Thomas von Ramm suri 1631. aastal ning maeti 7. juulil (vkj 27. juunil) 1632 Tallinna Toomkirikusse. Ramm Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 2: Estland, Görlitz, 1930. Lk. 164 Schwedisches Adelsdiplom für Thomas Ramm, ausgestellt von König Gustav Adolf, d. d. Stockholm 1624 4. 9. Beiträge zur Kunde Ehst-, Liv- und Kurlands, BAND XVIII. KATALOG DER FAMILIENKUNDLICHEN AUSSTELLUNG ZU REVAL, 1933, Adelsdiplome, Wappenbriefe, Indigenatsurkunden, Adelsattestate., REVAL, 1934, seite 196
FED

FED või Fed võib tähendada järgmist: FED ehk Föderaalreservi Süsteem FED (ettevõte), Ukraina ettevõte, mis toodab FED-nimelisi kaameraid ...
Richard Alston

Richard Alston (sündinud 30. oktoobril 1948 Sussexis Stoughtonis) on Briti koreograaf.
Fabian Ernst Stael von Holstein (1672–1730)

Fabian Ernst Staël von Holstein (1672 – 1730) oli baltisaksa poliitik. Fabian Ernst Staël von Holstein oli Rootsi kuninglik kindraladjutant. Aastail 1705–1706 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees. 1708. aastal osales ta Lesnaja lahingus ning 1710. aastal kirjutas Eestimaa rüütelkonna nimel alla Venemaale kapituleerumise lepingule. 1713–1721 oli ta Eestimaa maanõunik. Talle kuulusid Kuimuiža, Jõelähtme ja Anija mõis. Tema vanemad olid 1652. aastal naturalisatsiooni korras Rootsi aadliks saanud Liivimaa maamarssal, sõjanõunik, Tallinna asehaldur, kindralmajor ning Anija, Jõelähtme ja Liivimaa Ramke (Ramkau) mõisaomanik Jakob Stael (1628–1679) ja Pürksi vabapreili Anna Sophie von Ungern-Sternberg, kes oli Riia linnuse asehaldur vabahärra Wolmar von Ungern-Sternbergi (surnud 1667) tütar. Tema isa hukkus duellis Otto Reinhold von Mengdeni vastu 1679. aastal ja lesestunud ema abiellus seejärel vabahärra Reinhold Johann von Ferseniga, kes oli Rootsi kuninglik nõunik ja Svea õuekohtu president, ning sai 1712 Rootsi krahvtiitli. Tema vendadest Otto Wilhelm (1668–1730) oli 1719. aastast Rootsi vabahärra ja Jakob Axel (1680–1730) kuninglik poola kindraladjutant, kes sai tuntuks oma 1720. aasta duellivõiduga Taani-Norra viitseadmiral Peter Wessel Tordenskjoldi vastu. Fabian Ernst Staël von Holstein abiellus 25. märtsil 1702 Tallinnas Gertrude Margaretha von Fockiga (1668–1748), kes oli Võivere mõisaomanik Gideon von Focki (surnud 1710) ja Hedwig von Lantingshauseni tütar. Abielust sündis: Hedwig Margaretha Staël von Holstein (1707–1771), Jõelähtme ja Anija pärijanna, abiellus Jakob Johann Staël von Holsteiniga ning oli Fabian Ernst Staël von Holsteini ema. Aadlivapid Ajalooarhiivis: Staël von Holstein: Vana aadel. Pärnu bürgermeistri Matthias Stael von Holsteini ning tema venna Hans Stael von Holsteini pojad said 14.10.1652 naturalisatsiooni korras Rootsi aadlikeks. Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... 1754, lk. 629-630 (Nr.834 - r) Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Estland, Teil 2.2, Görlitz 1930, lk. 363 Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... 1754, lk. 43 Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... 1754, lk. 160-161 Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... 1754, lk. 104 Alo Särg, "Harjumaa mõisad ja mõisnikud" Argo, Tallinn 2006 Eesti kunsti klassika 18. saj. algusest teise maailmasõja lõpuni Stael von Holsteinide sugupuu
India kanep

India kanep (Cannabis sativa ssp. indica) on taimeliik. India kanepit kirjeldas 1785. aastal Jean-Baptiste de Lamarck. APG III süsteemis klassifitseeritakse india kanep hariliku kanepi alamliigiks. India kanepi alamliik on Cannabis sativa subsp. indica (Lam.) E. Small & A. Cronquist ja teisend on Cannabis sativa var. ruderalis (Janisch.) S.Z. Liou. India kanep on üheaastane lahksuguline taim. Ta kasvab harilikult 1–2 meetri pikkuseks. Lehed on tavaliselt tumerohelised, mõnikord purpurse varjundiga. Vanemal taimel muutuvad lehed rohkem purpurseks. Taim on tugeva iseloomuliku lõhnaga. India kanep on Indias, Iraanis ja Afganistanis looduslikult kasvav taim, mida inimesed kasutavad narkootilise aine allikana – kanepina. India kanepi taime saadused on hašiši (Araabias) ja bhangi (Hindustanis) allikas. Eestis on india kanepi narkootiliste saaduste müümine ja tarvitamine mis tahes kogustes keelatud, v.a raviarsti väljastatud eriloa alusel omandatud kanepiürt (herba Cannabis indicae). kanep kanepiürt kanep (mõnuaine) Christian Rätsch, "Marijuana Medicine: A World Tour of the Healing and Visionary Powers of Cannabis", lk 3, 1998, AT Verlag Aarau, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 19.01.2014) (inglise keeles) Ain Raal, "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", lk 159–160, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2010 Eesti kanepiteemaline foorum ja wiki Sativa and Indica Marijuana Plants Indicas and Sativas: Differences in the Two Basic Strains of Cannabis Cannabis indica CANNABIS INDICA Cannabis Indica And Sativa Cannabis spp. (indica, sativa...) History of Cannabis and Its Preparations in Saga, Science, and Sobriquet J. of Cannabis therapeutics Pain management Cannabis sativa Marijuana and the Cannabinoids (Forensic Science and Medicine)
Daniil Granin

Daniil Granin (vene Даниил Гранин; õieti Daniil Aleksandrovitš German (Даниил Александрович Герман); 1. jaanuar 1919 Volõni küla, Kurski kubermang – 4. juuli 2017 Peterburi) oli vene kirjanik. Esindas nõukogude ajal liberaalset suunda. 1954 "Искатели" (romaan) 1962 "Иду на грозу" (romaan) 1974 "Эта странная жизнь" (dokumentaaljutustus Aleksandr Ljubištševist) 1976 "Клавдия Вилор" (dokumentaaljutustus) 1977–1981 "Блокадная книга" (dokumentaalraamat kahes osas; koos Aless Adamovitšiga) 1980 "Картина" (romaan) 1987 "Зубр" (romaan Nikolai Timofejev-Ressovskist) 1990 "Неизвестный человек" (jutustus) 1994 "Бегство в Россию" (spiooniromaan) Granin, Daniil 1957. Otsijad. (Tõlkinud Hans Luik.) Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. Granin, Daniil 1962. Pärast pulmi. (Tõlkinud Elisabeth Lukats.) Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. Granin, Daniil 1964. Ründan äikest. (Tõlkinud Hans Luik.) Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. Granin, Daniil 1972. Kaks lugu. (Tõlkinud Henn-Kaarel Hellat ja Andres Jaaksoo.) Loomingu Raamatukogu 15. Granin, Daniil 1974. Vihm võõras linnas. (Tõlkinud Hans Luik.) Loomingu Raamatukogu 3. Granin, Daniil 1974. Kommuuni kindral. Jarosław Dąbrowski. (Tõlkinud Aleksander Ristkok.) Tallinn: Eesti Raamat. Granin, Daniil 1976. See veider elu. (Tõlkinud Hans Luik.) Tallinn: Eesti Raamat. (Nimijutustus kirjeldab bioloog Aleksandr Ljubištševi elu.) Granin, Daniil 1978. Nimekaim. (Tõlkinud Hans Luik.) Loomingu Raamatukogu 12/13. Granin, Daniil 1979. Kolm juttu. (Tõlkinud Hans Luik.) Tallinn: Eesti Raamat. Granin, Daniil 1982. Pilt. (Tõlkinud Hans Luik.) Tallinn: Eesti Raamat. Granin, Daniil 1984. Veel nähtav on me jälg. (Tõlkinud Hans Luik.) Loomingu Raamatukogu 20/21. Granin, Daniil 1990. Pürg. (Tõlkinud Mare Lott.) Tallinn: Eesti Raamat. (Romaan bioloog Nikolai Timofejev-Ressovskist) riiklik preemia raamatu "Klavdija Vilor" eest 1989 sotsialistliku töö kangelane Rahvaste sõpruse orden Lenini orden Punalipu orden Punatähe orden Püha apostli Andreas Esmakutsutu orden (2008) Михаил Золотоносов Другой гранин, или случай с либералом