laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sajandid

Sajandid Praegu on 21. sajand. Eelmine sajand oli 20. sajand ja üle-eelmine oli 19. sajand. Nendes artiklites on loetletud aastatuhandete ja sajandite sündmused. Artiklites üksikute sajandite kohta on kümnendite ja aastate nimekirjad. Eriliste ajaloosündmuste kohta vaata ka Ajalugu. Varasema aja kohta vaata kosmoloogiline ajaarvamine, geoloogiline ajaarvamine, evolutsiooniline ajaarvamine, jääaeg, kiviaeg. 11. aastatuhat eKr 10. aastatuhat eKr 9. aastatuhat eKr 8. aastatuhat eKr 7. aastatuhat eKr 6. aastatuhat eKr 5. aastatuhat eKr 4. aastatuhat eKr 40. sajand eKr 39. sajand eKr 38. sajand eKr 37. sajand eKr 36. sajand eKr 35. sajand eKr 34. sajand eKr 33. sajand eKr 32. sajand eKr 31. sajand eKr 3. aastatuhat eKr 30. sajand eKr 29. sajand eKr 28. sajand eKr 27. sajand eKr 26. sajand eKr 25. sajand eKr 24. sajand eKr 23. sajand eKr 22. sajand eKr 21. sajand eKr 2. aastatuhat eKr 20. sajand eKr 19. sajand eKr 18. sajand eKr 17. sajand eKr 16. sajand eKr 15. sajand eKr 14. sajand eKr 13. sajand eKr 12. sajand eKr 11. sajand eKr 1. aastatuhat eKr 10. sajand eKr 9. sajand eKr 8. sajand eKr 7. sajand eKr 6. sajand eKr 5. sajand eKr 4. sajand eKr 3. sajand eKr 2. sajand eKr 1. sajand eKr 1. aastatuhat 1. sajand 2. sajand 3. sajand 4. sajand 5. sajand 6. sajand 7. sajand 8. sajand 9. sajand 10. sajand 2. aastatuhat 11. sajand 12. sajand 13. sajand 14. sajand 15. sajand 16. sajand 17. sajand 18. sajand 19. sajand 20. sajand 3. aastatuhat 21. sajand 22. sajand 23. sajand
Brienzi järv

Brienzi järv on järv Šveitsis Berni kantonis, just põhja pool Berni Alpe, tüüpiline Alpide-äärne järv. Normaalveetase on 564 m üle merepinna. Pindala 29,8 ruutkilomeetrit, sügavus kuni 259...261 meetrit. Järve kaldad on järsud, madalat vett peaaegu ei olegi. Järve pikkus on 14 km ja laius kuni 2,8 km. Järve maht on umbes 5,2 km³. Valgala pindala on umbes 1127 km². Läbi Brienzi järve voolab Aare jõgi. Pärast Brienzi järvest väljumist jõuab jõgi varsti Thuni järve. Peale selle suubub järve Lütschine jõgi ning hulk väiksemaid ojasid. Põhjakaldal asub Brienzi küla, millelt järv on nime saanud. Järvest edelas, Brienzi ja Thuni järve vahel on Bödeli, kuhu kuuluvad Interlakeni linn ning Matteni ja Unterseeni küla. Et järves on vähe toitaineid (tegemist on ühe puhtama järvega Šveitsis), siis on kalapüük napp (2001. aastal 10 078 kg). Need kalad on kohalik delikatess. Alates 1839 kurseerivad järvel reisilaevad. Praegu on käigus viis reisilaeva, mis kuuluvad kohalikule raudteefirmale BLS Lötschbergbahn.  Brienzi järv – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Rinnastus

Rinnastus ehk rinnastusseos ehk koordinatsioon on üks moodustajate grammatilise seose liike. Rinnastatud moodustajad ehk rindliikmed paiknevad lauses kõrvuti ja moodustavad rindühendi. Rinnastusseos esineb siis, kui tegemist on loeteluga ja rinnastatud moodustajad seotakse omavahel sidesõnade või koma abil. Ainsuslike liikmetega rindühendit laiendav omadussõnaline täiend on üldjuhul ainsuses. See tähendab, et kui rindühendil on ainsuses olevad liikmed, on ka omadussõnaline täiend ainsuses. Nt Albertil on punane müts ja sall, mitte: Albertil on punased müts ja sall. Annikal on kollane seelik ja pluus, mitte: Annikal on kollased seelik ja pluus. Kui rindliikmete juures on olemas mingi ühisnimetaja, võib kasutada mitmuslikku täiendit. See ei ole kohustuslik. Nt Kallis ~ Kallid Albert ja Paula! (= Kallid sõbrad Albert ja Paula!) v- ja tav-kesksõnaline täiend, mis on lauses öeldis, on rindliikmete juures mitmuses. Nt Tänaval kekslevad Albert ja Paula jäid tervisesportlastele jalgu. (Albert ja Paula kekslevad tänaval.) Et ainsuslike rindliikmetega rindühendi täiend jääb üldjuhul ainsusesse, on raske määrata laiendi põhja. Nt lausest Albertil on punane müts ja sall võib järeldada, et ainult müts on punane. Kui on vaja täpne olla, peaks kasutama ühemõttelist väljendust. Selleks võib täiendit korrata, nt Albertil on punane müts ja punane sall. Kui on vaja näidata, et täiend kuulub ainult ühe rindliikme juurde, võib täiendita rindliikmed tõsta täiendiga rindliikmest ettepoole. Seda sobib teha kui rindliikmed on tähtsuselt võrdsed, nt Albertil on kaabu ja punane müts (vrd Albertil on punane müts ja kaabu). Kui rindliikmed ei ole võrdsed, võiks ja-rinnastusest loobuda, nt Albertil on punane müts koos kõrvaklappidega. Rindühendi põhja on mõnes olukorras võimalik kasutada nii ainsuses kui ka mitmuses. Nt: Restorani ja baari omanik kohtusid tänaval või Restorani ja baari omanikud kohtusid tänaval. Mõlemaid võib kasutada, aga eelistatum on siiski esimene variant või hoopis: Restorani omanik ja baari omanik kohtusid tänaval. Korduva põhja ärajätmisel on võimalik asja mitut moodi mõista ja sellisel juhul mitmuse kasutamine ei aita. Aidata võivad eelteadmised ja ainsuse korral ka öeldise arvuvorm. Kui öeldis on mitmuses järeldub ühemõtteliselt, et on tegemist eri asjadega: Restorani ja baari ladu asuvad hoone taga. Kui öeldis on ainsuses, on selgelt tegemist ühise laoga: Restorani ja baari ladu asub hoone taga. Kui on tegemist kahe laoga, aga öeldise vormi järgi seda aru ei saa, on parem põhja korrata: Restorani ladu ja baari ladu asuvad hoone taga. Kui tegemist on perekonnanimega, mille ees on mitu eesnime, on see ainsuses: Mart ja Mari Mets, muude lisanditega võib olla nii ainsuses kui mitmuses: isa ja ema Mets ~ Metsad. Kui lisandiks on perekond või mõni muu kogusõna, on võimalik ka ainsus ja mitmus: perekond Mets ~ Metsad. Järeldav rinnastus
Anna kirik

Anna kirik on kirik Järva maakonnas Paide linnas Anna külas. Kirikut kasutab EELK Anna kogudus. Praeguse Anna kiriku kohal asus varem 17. sajandi keskel rajatud puukabel. Anna kiriku ehitamist alustati 1776 ning kiriku pühitses 6. juulil 1780 sisse Järvamaa praost Johannes Rinne. Valminud barokkstiilis saalkirik oli Järvamaa väikseim. 1852. aastal tehti kirikule põhjalik remont. 1914. aastal paigaldati kirikutornile uus sindelkatus. 1927. aastal korrastati katus ning krohviti ja valgustati kogu kirik. 1930. aastal lõhkus äike kirikutorni, ühe püsttala ja välisuksed. Hoone taastati juba samal aastal. 1957. aastal toimus kirikus põhjalik remont ning 1975 asendati kivikatus eterniitkatusega. Samal aastal restaureeriti ka kantsel, altar ning altarimaal. 1990. aastal värviti üle kirikutorn. Kiriku altarisein ja kantsel valmisid 1892. aastal Paides Rudolf von zur Mühleni projekti järgi. Tema loodud on ka altarimaal "Päästa mind, Issand". Kirkikukellad on valatud 1790. ja 1853. aastal Tallinnas. Kirikus on ka 1758. aastast pärinev Georg Johann von Bocki hauaplaat, mis on toodud varem seal paiknenud Anna kabelist. Kirik Kirik Kirikutorn Anna kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Anna kirikuaed ja kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Anna kirikust Anna koguduse lehel Anna kirikust EELK lehel
Eratosthenes

Eratosthenes Küreenest (umbes 276 eKr – umbes 194 eKr) oli vanakreeka matemaatik, poeet, atleet, geograaf ja astronoom. Sündinud Küreenes (tänapäeva Liibüas), õppis ja elas Aleksandrias. Ta arvutas välja Maa ligikaudse ümbermõõdu, võrreldes varje, mis langesid keskpäeval eri laiuskraadidel. Tema arvutuse viga oli ainult paar protsenti. Eratosthenese sõel Eratosthenese kraater Kuul Youtube:Sagani seletus ja dr Philip Morrisoni (MIT) Eratosthenese meetodi demonstratsioon Jaan-Juhan Oidermaa (toim). 19. juunil 240 eKr hinnati Maa ümbermõõtu. 19. juuni 2015
Luzon

Luzon on Filipiinide suurim saar ning riigi majanduslik ja poliitiline keskus. 16. sajandil hõivasid saare hispaanlased. Varem jagasid Luzoni territooriumi hinduistlikud-budistlikud kuningriigid, moslemiriigid ja kohalikku rahvausundit järgivad hõimud, kellel olid kaubandussidemed Malaisia, India, Jaapani ja Hiinaga. Portugali maadeavastajad olid esimesed, kes kasutasid saare kohta kaartidel nime Luçonia või Luçon, saare elanike kohta kasutasid nad nimetust Luções. Hispaania võimu all kandis saar nime Uus-Kastiilia (Nueva Castilla). Saarel asub Filipiinide pealinn Manila. Luzoni saarel asuvad Filipiinide 17 piirkonnast 8: Bicoli, Cagayan Valley, Calabarzoni, Cordillera, Ilocosi, Kesk-Luzoni, Mimaropa ja Pealinna piirkond. Levinumad rahvad on ilokod, pangasinanid, pampangad, tagalogid ja bikolid. Veel on esindatud aitad, ibanagid ja bontokid. Saarel asub Bulusani vulkaan. Tomé Pires. A suma oriental de Tomé Pires e o livro de Francisco Rodriguez: Leitura e notas de Armando Cortesão [1512 - 1515], translated and edited by Armando Cortesao, Cambridge: Hakluyt Society, 1944.
Otto Greiffenhagen

Otto Ferdinand August Moritz Greiffenhagen (20. juuni (vkj)/ 2. juuli 1871 Tallinn – 10. juuni 1938 Hameln, Saksamaa) oli baltisakslasest Eesti ajaloolane, arhivaar ja muusikakriitik. Ta sündis Tallinna sündiku ja linnapea Thomas Wilhelm Greiffenhageni pojana. Pärast Tallinna kubermangugümnaasiumi lõpetamist alustas ta 1889 ajalooõpinguid Tartu Ülikoolis ja hiljem Bonni Ülikoolis. Ta oli Tallinna Linnaarhiivi direktor aastatel 1910–1935. Et Eesti Vabariigi loomisega oli baltisakslaste juhtiv roll üldiselt kadunud, kujunes Linnaarhiivist Greiffenhageni ja hiljem Paul Johanseni juhtimisel nende üks olulisemaid uurimiskeskusi. See tekitas kohati ka vastuolusid arhiivi ja riigivõimu vahel, ent kuna Greiffenhagen suhtus Eestisse lojaalselt, siis teda ei vallandatud, vaid ta sai kuni pensionile jäämiseni olla arhiivi eesotsas ning anda ameti Johansenile üle. Aastatel 1910–1938 oli ta ka Eesti (varem Eestimaa) baltisakslaste ühe olulisema asutuse, Eestimaa Kirjanduse Ühingu esimees ja ajalehe Revalsche Zeitungi muusikakriitik. Ta avaldas Tallinna linna vanimad arveraamatud ja kodanikeraamatu, samuti korraldas ja kaasajastas arhiivi kogusid. "Oleviste kiriku vanadusest". Vaba Maa nr 76, 31. märts 1934. Lk 6 Peep Pillak: "Eesti Nõukogude Entsüklopeedia 3. kd, lk 213 annab ekslikult Otto Greiffenhageni surmaajaks 23. juuni 1938" Arnold Hasselblatt: "Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat", Dorpat: C. Mattiesen, 1889, Matrikkel 14223, lk 882 Otto Greiffenhagen. Das Revaler Bürgerbuch 1409 - 1624 = Tallinna kodanikkuderaamat. Reval, 1932 Eesti entsüklopeedia, kd 14. Tallinn 2000. Lk 70 Peep Pillak. "Otto Greiffenhagen – kauaaegne Tallinna linnaarhivaar". Tuna 2000, nr 2. Lk 150–156 Peep Pillak. "Otto Greiffenhagen (1871–1938) ja tema tegevus Tallinna linnaarhivaarina (1900–1934)". Magistritöö, juhendaja Aadu Must. Tartu Ülikooli filosoofiateaduskond, 2002 Peep Pillak. Greiffenhagenid ja muusika. Teater. Muusika. Kino 10/ 2004, 1/ 2005
Sümmeetria (bioloogia)

Sümmeetria all mõistetakse bioloogias tavaliselt kehaosade või elundite korrapärast asetust kujuteldavate (sümmeetria)tasandite või (sümmeetria)telgede suhtes. Enamik hulkrakseid organisme on vähemal või rohkemal määral sümmeetrilised. Sümmeetria bioloogias on üks paljudest sümmeetriailmingutest. Looduses ja bioloogias on sümmeetria ligikaudne, sest näiteks taimede lehed, mis on näiliselt sümmeetrilised, on harva keskelt kokkupanduna täpselt ühesugused. Eristatakse kolme sümmeetria elementi: tasand (ehk tasapind), telg (ehk joon) ja kese (ehk tsenter või punkt). Sümmeetriatasand jagab organismi kaheks nõnda, et need on teineteise peegelpildid. Sümmeetriatelg on mõtteline joon, mis tekib kui selle ümber organismi 180° pöörates jääb loomakuju samasuguseks kui algasendis, 360° nurga all on kuju samasugune aga juba teist korda. Sümmeetriakese on telgede lõikepunkt (kuna neid on vähemalt 2). Loomade ehituses eristatakse bilateraalset ehk kahekülgset, kiirelist ehk radiaalset ja radiaalkiirelist ehk homaksoonset ehk sfäärilist sümmeetriat. Radiaalne ehk kiireline sümmeetria esineb nii loomadel kui taimedel. See on tekkinud kinnitunud ehk sessiilsetel loomadel, kel on välja kujunenud vaid ülemine ja alumine osa. Sümmeetriatasandite alusel võivad organismid olla näiteks 6-, 5- ja 2-kiirelised. Loomi, kellel on lõpmatult sümmeetriatelgi ja -jooni, nimetatakse sfäärilisteks ehk homaksoonseteks. Tavaliselt kuuluvad need organismid planktonisse ehk on hõljuvad. Kehakujult on nad enamasti kerakujulised, kuna ümbritsev keskkond mõjub neile igast küljest samamoodi. Homaksoonsed on näiteks radiolaarid (Radiolaria).  Pikemalt artiklis Bilateraalne sümmeetria Bilateraalne ehk kahekülgne sümmeetria esineb enamikul hulkraksetel loomadel ja mõnedel taimedel. Bilateraalne sümmeetria on aktiivselt liikuvatel loomadel, kuna neil on eristunud ees- ja tagaots, kõhtmine ja selgmine pool ning vasak ja parem külg. Sümmeetriaelementidest on neil esindatud vaid tasand. Bilateraalsed on näiteks rõngussid, keelikloomad, kaasa arvatud inimene. Organisme, kel puudub igasugune sümmeetria, nimetatakse asümmeetrilisteks (näiteks amööbid, mõned käsnad)
Lõuna-Sporaadid

Lõuna-Sporaadid (kreeka Nóties Sporádes) on hajali asetsevad saared Egeuse mere kaguosas Küklaadide ja Türgi vahel.
Olav Haraldsson

Olav Haraldssoni nime kandsid kaks Norra kuningat: Olav II Haraldsson ehk Püha Olav (surnud 1030), Norra kuningas aastail 1015–1028 Olav Kyrre (surnud 1093), Norra kuningas aastail 1067–1093
Otto Wilhelm von Budberg

Vabahärra Otto Wilhelm von Budberg (23. aprill (vkj 12. aprill) 1730 – 6. mai (vkj 25. aprill) 1793 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa poliitik. Otto Wilhelm von Budberg sündis Harku, Rannamõis ja Huuksi mõisniku Otto Friedrich von Budbergi ja Margaretha Wilhelmine von Uexkülli pojana. Budberg teenis vene sõjaväes, kus sai kapteni aukraadi. Ta oli meeskohtunik ning 1777–1780 oli Eestimaa rüütelkonna peamees. Hiljem sai ta Eestimaa maanõunikuks ja tõeliseks riiginõunikuks. Talle kuulusid Harku, Rannamõisa ja Huuksi mõis. Otto Wilhelm von Budberg abiellus 1759. aastal vabaproua Barbara Wilhelmine von Tiesenhauseniga, kes oli Eestimaa rüütelkonna peamehe Jakob Johann von Tiesenhauseni tütar. Abielust sündisid: Peter August Friedrich von Budberg (1760–1799), vene sõjaväelane Gustav Johann von Budberg (1761–1793), vene sõjaväelane Wilhelmine Margarethe von Budberg (1764–1803), abiellus Alexander Edler von Rennenkampffiga Anna Helene von Budberg (1765–1815) Charlotta Juliane von Budberg (1768–1790) Jakob Dietrich von Budberg (1769–1816), vene sõjaväelane Magdalena Elisabeth von Budberg (1771–1848), abiellus Alexander Stanckeriga Gotthard Benedikt von Budberg (1772–1799) Otto Woldemar von Budberg (1773–1833), Harku mõisnik Budberg Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Prandi Allikajärv

Allikajärv (ka Prandi Allikajärv) on järv Järvamaal Järva vallas Prandi külas. Järv jääb Prandi looduskaitsealale, varem oli allika kaitseks moodustatud Prandi allikate kaitseala. Prandi Allikajärv saab oma vee paljudest tõusuallikatest (Prandi allikad) ning selle lõunaotsast saab alguse Prandi jõgi. Järve kaldal asus Prandi mõisa keskus. Prandi Allikajärve panoraamvaade Prandi Allikajärv 19. sajandi keskpaigast pärineval kaardil Prandi allikajärv Allikajärv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 09.04.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 420. Prandi jõgi veebiportaalis eestigiid.ee
Berend Heinrich von Tiesenhausen

Berend Heinrich von Tiesenhausen (11. detsember (vkj 30. november) 1703 – 17. jaanuar (vkj 6. jaanuar) 1789 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane. Vabahärra, hiljem riigikrahv. Berend Heinrich von Tiesenhausen sündis Valtu mõisniku Hans Heinrich von Tiesenhauseni ja Maria Veronika von Wolffeldti pojana. Tiesenhausen teenis sõjaväes välja kapteni aukraadi. Aastail 1741–1744 ja 1772–1774 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees. Hiljem oli ta Eestimaa maanõunik ja tegelik riiginõunik. Talle kuulusid Sausti, Kiiu, Hertu, Alu, Rapla, Keila-Joa ja Vahakõnnu mõis. Berend Heinrich von Tiesenhausen abiellus 1736. aastal Johanna Elisabeth von Baranoffiga (1718–1774). Abielust sündisid: Helena Katharina von Tiesenhausen (1738–1808), abiellus Georg von Tolliga; Hans Heinrich von Tiesenhausen (1741–1815), Vene riigitegelane; Johanna Margaretha von Tiesenhausen (1744–1805); Henriette Sophie von Tiesenhausen (1746–1828), abiellus Konrad von Wangersheimiga; Anna Dorothea von Tiesenhausen (1751–1807), abiellus vabahärra Woldemar von Ungern-Sternbergiga; Charlotte Christine von Tiesenhausen (surnud 1806), abiellus Karl von Silfwerharniskiga. Tiesenhausen Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Berndt Heinrich von Tiesenhausen, Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.:1, seite 399, Görlitz, 1931
Tapiku mõis

Tapiku mõis (saksa keeles Tappik) oli rüütlimõis Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Põltsamaa valda Jõgeva maakonnas. Mõisa keskus asus Tapiku külas. Praegu kuulub mõis uuele omanikule, kes on alustanud mõisa korrastamist. Tapiku mõisa on esmamainitud 17. sajandi teisel poolel. 18. sajandi lõpus ja 19. sajandi alguses kuulus mõis Pistohlkorside suguvõsale. 1820. aastatest kuni 1919. aasta võõrandamiseni kuulus Tapiku mõis Wahlide suguvõsale. Viimane võõrandamiseelne omanik oli Axel von Wahl. 19. sajandil püstitati mõisa lihtne, kuid väga pikk poolkelpkatuseega hoone. Pärast mõisa riigistamist ostis Pajusi vald riigilt mõisahoone, selles tehti remont ja 1926. aasta sügisel alustas Tapiku 4-klassiline algkool uues majas õppetööd. Tapiku kool suleti 1974. aastal õpilaste vähesuse tõttu. Härrastemaja on säilinud praktiliselt algkujul ning seda ümbritseb mõisapark. Säilinud on hulk kõrvalhooneid, nende hulgas ka mõisakeskuse lähedal paiknev tuuleveski. Hagemeister, Heinrich von; F. von Bulhovden (1836). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands T. 1–2. Riga: E. Frantzen. Lk 192. Tapiku mõisast Eesti mõisaportaalis Tapiku mõis (Põltsamaa khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Hermani mõis

Hermani mõis (saksa keeles Hermannshof) ehk Vana-Käsukonna mõis oli rüütlimõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas. 1798. aastal eraldas Hermann Karl von Vietinghoff Hermani mõisa oma Adavere mõisast ning see läks tema tütre Helene Luise von Vietinghoffi kaasavarana Bernhard Caspar von Stackelbergi valdusse. Tema surma järel sai mõisa omanikuks tema poeg Otto Karl Hermann von Stackelberg, ning viimase surma järel sai omanikuks tema poeg Bernhard Caspar Otto von Stackelberg. Mõisa pikk, ühekorruseline puust peahoone rajati ilmselt kohe pärast mõisa tekkimist. Tänapäeval on hoone kasutusel elamuna. Ümberehitatud kujul on säilinud ka mõned kõrvalhooned. Mõis paiknes ajalooliselt Tallinna–Tartu maantee ääres. 1960. aastatel toimunud teeõgvenduse tulemusel jääb mõis maanteest paarsada meetrit itta. Eesti mõisate loend Hermani mõisast Eesti mõisaportaalis
Otto Karl Hermann von Stackelberg

Otto Karl Hermann von Stackelberg (4. november (vkj 23. oktoober) 1800 – 6. november (vkj 25. oktoober) 1873 Imavere mõis) oli Liivimaa mõisnik ja Venemaa sõjaväelane (porutšik), parun. Otto Karl Hermann von Stackelberg sündis Adavere, Imavere, Hermani ja Võrevere mõisniku Bernhard Caspar von Stackelbergi ja Helene Luise von Vietinghoffi pojana. Tema ema suri sünnitusel. Astus sõjaväeteenistusse 23. novembril 1819, mil liitus 3. merejalaväepolguga. Sai 27. juulil 1820 portupee-praporštšiku auastme ning ülendati 11. septembril 1821 praporštšikuks. 24. aprillil 1823 ülendati alamporutšikuks ning viidi 6. septembril 1824 3. merejalaväepolgust üle Siberi ulaanipolku. Talle kuulusid Põltsamaa kihelkonnas Adavere ja Pilistvere kihelkonnas Imavere, Hermani ja Võrevere mõis. 30. aprillil 1858 autasustati teda 1853.–1856. aasta sõja mälestusmedali (ru:Медаль «В память войны 1853—1856») tumeda pronksmedaliga Andrease-lindi küljes. 1868. aastal lasi Otto Karl Hermann von Stackelberg oma surnud venna Eduard von Stackelbergi (1811–1864) mälestuseks rajada Adavere vallakooli, mille nimetas "Eduardi kooliks". Otto Karl Hermann von Stackelberg abiellus 1840. aastal Woldemar Adolph von Ditmari tütre Hedwig Julianega (1806–1886). Abielust sündisid: Bernhard Caspar Otto von Stackelberg (1841–1898), Adavere, Imavere, Hermani ja Võrevere mõisnik Marie Charlotte von Stackelberg (1842–1922), abiellus Kassinurme mõisniku Guido Samson von Himmelstiernaga (surnud 1895). Viited: Stackelberg Geburts-Tauf-und Konfirmationsscheine, ...; EAA.1862.1.444; 1821-1858 "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften Teil 1, 2: Livland" Görlitz. 1930. Lk. 947-949 "Stammtafel der von Stackelbergschen Familie aus dem Feckerortschen Hause auf der Insel Ösel abstammend, enthält auch biographische Nachrichten" AM.20.1.40 "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften Teil 1, 1: Livland" Görlitz. 1929. Lk. 216 Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Stammtafeln des adligen und freiherrlichen Geschlechts Stackelberg, die Linien Piep-Sellie und Feckerort-Kassar, zusammengestellt von Magnus von Stackelberg, nebst zugehörigen Kopien von acht Urkundenaus den Archiven in Kopenhagen und Stockholm AM.20.1.42
Margus Vaher (laulja)

Margus Vaher (sündinud 16. jaanuaril 1984 Kuressaares) on eesti poplaulja. Ta on lõpetanud Kuressaare Gümnaasiumi. 2002. aastal astus ta Tartu Ülikooli õppima filosoofiat ja teoloogiat. Ta on lauluvõistluse "Kaks takti ette" 2007. aasta võitja ja lauluvõistluse "Eurolaul 2008" finalist. "Minu Eestimaa" (2008) "Kui tahad kuulda, tule lähemale" (2009) "Lähedal" (2011) "Kui me kohtusime" (2013) "Minu Eestimaa" (2008) "Oma laulu leidsin ma üles" (2009) "Tee mehe südamesse", 2018, ISBN 9789949621637 "Kuidas armastada naist?", 2019, ISBN 9789949621880 "Aga miks mehed sellised on?", 2020, ISBN 9789949099306 Margus Vaheri videod YouTube Margus Vaher Myspace.com Merje Pors "Margus Vaher: vahel tahan muusikas sosistada, teinekord rokkida" Meie Maa, 19. november 2007 Merlyn Uusküla. Vaher: "Võit tuli üllatusena!" Postimees, 3. jaanuar 2008 "Suveintervjuu Margus Vaher: tahame kuulajale pakkuda midagi südamest südamesse" Eesti Päevaleht, 18. juuli 2008 Ene Kallas "Margus Vaher annab välja oma esimesed plaadid" Meie Maa, 20. september 2008 Mari-Leen Albers "Margus Vaher üllitas uue singli "Meeletu"" Õhtuleht, 19. veebruar 2009
Irena Górska-Damięcka

Irena Górska-Damięcka (20. oktoober 1910 Oszmiana (praegu Ašmiany, Valgevene) – 1. jaanuar 2008 Skolimów) oli poola näitleja ja lavastaja. Ta sündis koolidirektor Albert Górski ja tema abikaasa Alina tütrena tänapäevase Valgevene territooriumil Ašmiany linnas. Mitme allika kohaselt on tema sünniaastaks märgitud 1916, kuid need eksitavad andmed on dokumentidesse sattunud näitleja esitatud valeinfo tõttu, kes soovis ennast nooremana näidata. Ta oli abielus tuntud poola näitleja ja lavastaja Dobiesław Damięckiga (1899–1951). Näitlejad on ka nende pojad Maciej ja Damian ning kolm lapselast. Irena Górska-Damięcka töötas aastatel 1935–1936 kutselise näitlejana Vilniuse linnateatris ja seejärel Lvivi Poola Draamateatris. 1937. aastast elas ta Varssavis ja töötas järgemööda mitmes Varssavi teatris. Aastatel 1955–1959 oli ta Białystoki Aleksander Węgierko nimelise draamateatri direktor ja kunstiline juht. 1957. aastal autasustati teda Polonia Restituta ordeniga. 1997. aastal ilmus Irena Górska-Damięcka elulooraamat "Wygrałam życie". 1938 – "Serce matki" 1961 – "Rozstanie" 1961 – "Bitwa o Kozi Dwór" 1962 – "Kuidas olla armastatud" ("Jak być kochaną")[küsitav] 1966 – "Ściana czarownic" 1966 – "Cierpkie głogi" 1973 – "Ciemna rzeka" Irena Górska-Damięcka andmekogus IMDb (inglise)