laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nyiragongo

Nyiragongo on tegev kihtvulkaan Kongo Demokraatlikus Vabariigis Virunga mäestikus. Vulkaan on vaheaegadega pursanud 2002. aastast alates. Vulkaan asub Virunga rahvuspargis Rwanda piiri lähedal umbes 20 km Gomast ja Kivu järvest põhja pool. Mäe geograafilised koordinaadid on 1° 31′ S, 29° 15′ E. Mäe kõrgus on 3470 m. Vulkaan asub Ida-Aafrika riftivööndis, kus vulkanismi põhjustab kahe Aafrika laama osa eemaldumine teineteisest. Ta kattub osaliselt kahe vanema vulkaani Baratu ja Shaheruga. Kraatri sügavus on umbes 250 meetrit ja läbimõõt kaks kilomeetrit. Kraatris moodustuva laavajärve tase kõigub suurtes piirides; see on olnud nii 600 kui ka 3250 meetri kõrgusel merepinnast. Oma mahult on Nyiragongo laavajärv olnud maailma suurim. Nyiragongo ja naabervulkaani Nyamuragira pursked moodustavad kahe peale kokku 40 protsenti teadaolevatest vulkaanipursetest Aafrikas. Nefeliniitne laava on erakordselt väikese viskoossusega, mistõttu võib mööda mäenõlva alla voolava laava kiirus ulatuda kuni 100 km/h. Varasema vulkaanilise aktiivsuse kohta pole palju teada, kuid alates aastast 1882 on vulkaan pursanud vähemalt 34 korda. 10. jaanuaril 1977 murdusid kraatri seinad ja kraatrisse kogunenud laavajärv voolas vähem kui tunniga välja. Hukkus vähemalt 70 inimest. Vulkaan purskas uuesti aastatel 1982–1983 ja 1994. Järgmine suurem purse toimus 17. jaanuaril 2002. Laavavool jõudis Goma linna ja Kivu järve põhjakaldani. See sundis umbes 400 000 inimest kodudest põgenema. Vähemalt 45 inimest hukkus. Pool aastat hiljem purskas vulkaan uuesti. Vulkaaniline aktiivsus kestab tänaseni. Taas näitas vulkaan suuremat aktiivsust 2021. aastal, kui laavavood jõudsid Goma linna lennujaamani. "Global Volcanism Program". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. märts 2022. Vaadatud 24. juunil 2010. "Kongo DV-s purskama hakanud vulkaani laava jõudis Goma lennujaamani" ERR, 23. mai 2021 Global Volcanism Program
Urmas Hepner

Urmas Hepner (sündinud 31. juulil 1964 Tallinnas) on eesti jalgpallitreener ja endine jalgpallur. Ta oli taasiseseisvunud Eesti jalgpallikoondise esimene kapten. Aastal 1996 mängis ta klubis FC Lantana. Ta oli 2008. aastani FC Levadia treener, 30. juulil 2008 asus ta tööle JK Kotkas Juunior/FC Levadia Jalgpallikooli direktorina. Aasta parim jalgpallur (1992) Eesti jalgpallikoondislaste loend Toivo Kukk. Meistermeeskonna tulevik tume. Õhtuleht, 14. juuni 1997 Ants Põldoja. Urmas Hepner aitas Lantana meistriks. Eesti Päevaleht, 18. juuni 1996 Urmas Hepner uues ametis[alaline kõdulink]. FC Levadia, juuli 2008 Biograafia ESBL-is
Kontemplatsioon

Kontemplatsioon (ladina keeles contemplatio 'vaatlus') on üldises tähenduses mõtisklus või mõtisklev vaatlus. Lääne müstikatraditsioonis on kontemplatsioon eriline tajuseisund või avardunud teadvuse seisund, mida taotletakse kontemplatiivse eluviisiga. Kontemplatiivsele hoiakule on omane rahu ja passiivsus. Kontemplatiivse eluviisi all mõeldakse näiteks mitmesuguste usundite munkade eluviisi. Kontemplatsioonist võidakse rääkida ka seoses looduse või kunstiteose kaemisega. Seejuures peetakse silmas vaimsele sisule keskendumist. Kõige sagedamini räägitakse kontemplatsioonist religioosses mõttes. Religioosne kontemplatsioon on suunatud Jumalale, mõnele jumalusele või jumalikule loomingule. Kristluses osutab kontemplatsioonile juba Jeesuse neljakümnepäevane paast kõrbes. Kontemplatsioon on kristluses kuni viimase ajani jäänud perifeerseks. See ei ole olnud suure au sees, sest ta on osalt seotud dogmadest lahkneva Jumala-mõistega, mis samastab Jumalat maailmahinge või kõiksusega. Samuti eeldab kontemplatsioon, et Jumala vaim või pühadus on igas inimeses. Kristliku kontemplatsiooni eesmaärk on Jumala vaimu tunnetamine omaenda olemisest lahtiütlemise teel kolme sammuna: Puhastumine. Valgustumine. Hinge ühtsus Jumalaga. Müstik võib kasutada erinevaid kontemplatsioonimeetodeid, millest tähtsamad on: benediktlaste meetod (lectio, meditatio, oratio) Jeesuspalve (korratakse Jeesuse nime või lauset "Issand Jeesus Kristus, ole mulle, patusele, armuline") Sellist kontemplatsiooni on eriti mõjutanud Ávila püha Teresa, Juan de la Cruz, Angelus Silesius, Johannes Redelikirjutaja ja Hildegard Bingenist. Tänapäeva kontemplatsiooniõpetajate seas on paater ja zenmeister Willigis Jäger OSB ja paater Anselm Grün. Hannah Arendt Müstika Zen Eckankar Esoteerika Kvietism Meditatsioon Igavus Palve
498

◄ | 4. sajand | 5. sajand | 6. sajand | ► ◄ | 460. aastad | 470. aastad | 480. aastad | 490. aastad | 500. aastad | 510. aastad | 520. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 494 | 495 | 496 | 497 | 498 | 499 | 500 | 501 | 502 | ► | ►► 498. aasta Anastasius II järel sai paavstiks Symmachus. Vana-Rooma konsuliteks olid Iohannes Scytha ja Paulinus. ... ... 19. november – Anastasius II, paavst
418

◄ | 4. sajand | 5. sajand | 6. sajand | ► ◄ | 380. aastad | 390. aastad | 400. aastad | 410. aastad | 420. aastad | 430. aastad | 440. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 414 | 415 | 416 | 417 | 418 | 419 | 420 | 421 | 422 | ► | ►► 418. aasta Zosimuse järel sai paavstiks Bonifatius I Vana-Rooma konsuliteks olid Flavius Honorius ja Flavius Theodosius Aafrika piiskoppide kogu, keiser Honorius ja paavst Zosimus mõistsid hukka pelagianismi Läänegootide kuningaks sai Theoderich I ... 26. detsember – Zosimus, paavst
Ping (täpsustus)

Sõnal ping on mitu tähendust. Ping on liite võlli ja ava läbimõõdu erinevus enne koostamist, juhul kui võll on avast suurem. Ping oli Hiina keiser. Ping on arvutiprogramm, mis kontrollib, kas teine seade on võrgu kaudu ligipääsetav. Pingi jõgi on Tais asuv jõgi.
Heino Arumäe

Heino Arumäe (sündinud 21. augustil 1928 Mäetaguse vallas) on eesti ajaloolane. Ta lõpetas 1948. aastal Jõhvi Keskkooli ning õppis aastail 1948–1953 Tartu Riiklikus Ülikoolis. 1959. aastal asus ta tööle Ajaloo Instituuti. 1961. aastal astus ta NLKP-sse. "Kodanliku Eesti Nõukogude-vastasest välispoliitikast aastail 1920–1925". Eesti Riiklik Kirjastus 1960 "Kahe ilma piiril". Eesti Raamat 1979 "Võitlus Balti Liidu loomise ümber 1919–1925". Eesti Raamat 1983 "Kas vandenõu või revolutsioon, vabadus- või kodusõda?". Eesti Raamat 1987 "Eesti ja Soome. Sõjast sõjani". Argo 2018 60 aastat salapaktist. Maaleht, 19. august 1999 Pätsi esimene vandenõu. Luup (Postimehe lisa), 21. veebruar 2000 Heino ARUMÄE. Mida uskuda? - Erkki Hautamäki. Suomi myrskyn silmässa. Marsalkka C. G. E. Mannerheimin kansion S-32 salaiset asiakirjat vuosilta 1932-1949. Osa 1. 1932-1940. Helsinki, 2005. 342 lk, Tuna, 2006 nr 1. Tuna, 2006 nr 1 1977 Nõukogude Eesti preemia 2008 Balti Assamblee medal Kus tegijaid, seal nägijaid. Horisont 5/2009 Eesti entsüklopeedia, 1985, I kd lk 317 Heino Arumäe Eesti Teadusinfosüsteemis
Eesti Dolomiit

Eesti Dolomiit oli tehas Eesti NSV-s, mis moodustati 1967. aastal tehase "Silikaat" Kaarma ja Tallinna kivitöötlemisjaoskonnast. Tehas asus aadressil Pärnu maantee 238. Aastal 1972 võttis tehas kasutusele Tagavere karjääri. Aastal 1978 tootis tehas 137 000 m2 dolomiitvooderdusplaate, 160 900 m2 mosaiikplaate, 54 200 m2 kõnniteeplaate ja 51 800 m3 dolomiitkillustikku. 1. jaanuaril 1979 oli ettevõttes 260 töötajat, neist 131 Tallinnas. Direktor oli aastatel 1975–1979 Ants Lillepalu. Tallinn: lühientsüklopeedia (Tallinn: Valgus, 1979 (Tallinn: Punane Täht), lk 179.
Teeninduskombinaat Välk

Teeninduskombinaat Välk oli tööstuskombinaat Eesti NSV-s, mille keskus asus Tallinnas aadressil Kotka tänav 26. Teeninduskombinaat Välk sai alguse 1926. aastal, kui asutati väikekäitis Välk. Aastal 1940 muudeti tootmisettevõte artelliks ja 1959. aastal tööstuskombinaadiks. Teeninduskombinaadi nime kandis aastast 1963. Teeninduskombinaat valmistas ja parandas jalatseid ja nahkgalanteriitooteid, värvis ja puhastas karusnahast ja teisi nahast tooteid. Teeninduskombinaadil Välk oli 1979. aastal 40 teenindus- ja 14 vastuvõtupunkti. 1978. aastal parandati 512 000 paari jalatseid ning tehti 77 590 paari uusi. Teeninduskombinaadil Välk oli 1979. aasta 1. jaanuari seisuga 566 töötajat. Direktor oli aastatel 1975–1979 Mati Oblikas. Tallinn: lühientsüklopeedia (Tallinn: Valgus, 1979 (Tallinn: Punane Täht), lk 317.
Paast

Paastumine ehk paast on põhiliselt tahtlik hoidumine toidust (söögist, joogist või mõlemast) mingiks ajaperioodiks. Paast võib olla täielik või osaline sõltuvalt sellest, millest paastutakse. Mõni paastuliik võib ette näha hoidumist ainult teatud tüüpi toitudest, näiteks lihast. Paastumine võib hõlmata ka hoidumist seksuaalsetest tegevustest. Traditsiooniliselt mõistetakse täieliku paastu all hoidumist kõikidest toitudest ja jookidest, välja arvatud veest. Paastumine on enamasti olnud seotud religioossete või spirituaalsete põhjustega. Paastumist on mainitud Piiblis (nii Vanas kui ka Uues Testamendis), Koraanis ja paljudes teistes religioossetes tekstides. Budismis on esindatud kesktee põhimõte, mis soovitab äärmustest hoiduda. Mõnikord paastutakse ka meditsiinilisel põhjustel, näiteks enne operatsioone, mis nõuavad anesteesiat. Paastumist on kasutatud ka mittevägivaldse mõjutusvahendina poliitilisel protestil (näljastreik). Paastumaarjapäev Zürichi vorstisöömine
Janno Põldma

Janno Põldma (sündinud 7. novembril 1950 Tallinnas) on eesti filmioperaator ja -lavastaja. Oktoobris 2007 Riias toimunud filmifestivali Lielais Kristaps parimaks täispikaks animatsioonifilmiks tunnistati Heiki Ernitsa ja Janno Põldma teos "Leiutajateküla Lotte". 9. veebruaril 2012 asus Janno Põldma koos Heiki Ernitsaga ACTA kaitsele. Janno ja Heiki väitel on neilt spetsiaalseid otsingumootoreid kasutades varastatud ühe kuuga üle miljoni Eesti krooni. Janno Põldma on õppinud Tallinna kultuuriülikoolis karikatuuri Heinz Valgu kursusel. 1974 Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumis karikatuurinäitus koos karikaturistidega - Kuulo Vahter, Aarne Vasar, Janno Põldma, Peeter Ernits, Tõnis Teemaa, Olimar Kallas, Ants Kasesalu, Elle Tikerpäe, Eduard Tüür, Felix Kark, Teet Kallas, Elmar Rõugas, Mati Kütt, Ants Kasesalu, Tõnu Puustusmaa, Jüri Aljak (2007 aastal toimus sama näitus) "Džuudopoisid". Eesti Raamat 1985, Jutulind 2007 "Lepatriinude jõulud". Sild 2002. ISBN 9985942205 "Leiutajateküla tähtis päev". Eesti Joonisfilm 2006. ISBN 9949137586 "Lotte olümpiaraamat". Eesti Joonisfilm 2008. ISBN 9789949431397 (kahasse Heiki Ernitsaga) 1995 Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi auhind filmi "1895" eest 1995 Eesti Näitemänguagentuuri näidendivõistluse I preemia ("Sõber Kurk") 1995 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Priit Pärnaga; Johannes Pääsukese nimeline preemia: film "1895") 1995 Eesti Vabariigi kultuuripreemia 1996 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (joonisfilmi „1895“ loomise eest, koos Priit Pärnaga) 2000 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (koos Heiki Ernitsa, Andrus Kivirähki, Regina Lukk-Toompere, Olav Ehalaga; südamliku huumoriga joonisfilmi “Lotte” loojad) 2001 Stipendium "Ela ja sära" 2004 Nukitsa konkurss, 1. koht kirjanike kategoorias ("Lepatriinude jõulud") 2007 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2007 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Heiki Ernitsa, Kaspar Jancise, Mati Küti, Priit Pärna, Olga Marchenko, Ülo Pikkovi ja Priit Tenderiga; parim animafilm "Must lagi") 2011 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Heiki Ernitsaga, aasta menufilm - "Lotte") 2014 Nukitsa konkurss, 3. koht kirjanike kategoorias ("Lotte ja kuukivi saladus") Lotte autorid kurdavad, et neid röövitakse päise päeva ajal, 09.02.2012 00:05 https://www.postimees.ee/1569821/janno-poldma-vaikne-husaar Postimees 19. august 2006, Priit Pullerits - Janno Põldma, vaikne husaar Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Janno Põldma andmekogus IMDb (inglise) Janno Põldma joonisfilm osaleb Ottawa võistlusprogrammis. Ärileht, 19. september 2000 Sulev Vedler. PÄKAPIKK: KÕIGILE EESTI LASTELE! Janno Põldma "Lepatriinude jõulud". Eesti Ekspress, 24. detsember 2002 Evar Post. Mehed multikate maailmast. Pere ja Kodu, 13. mai 2003 Anu Mõttus. Joonisfilm tegi puhta töö. Õpetajate Leht, 8. aprill 2004 Piret Ehrenpreis. Paar: Sirje ja Janno Põldma. Eesti Naine, august 2006 Priit Pullerits. Janno Põldma, vaikne husaar. Postimees, 19. august 2006
Tammispää peakraav

Tammispää peakraav on kraav Mustvee vallas Tammispää külas. Kraav suubub Peipsi järve. Kraavi valgla on 7,1 km² Tammispää kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1056800. Tammispää peakraav Eesti looduse infosüsteemis
ZIS-110

ZIS-110 oli aastatel 1945–1959 Nõukogude Liidus Moskvas Stalini-nimelises autotehases ZIS toodetud limusiin. ZIS-110 oli parteiladviku esindussedaan, mis oli mõeldud asendama 1930. aastatel toodetud mudelit ZIS-101. Tavakodanikele autot ZIS-110 ei müüdud. Esimesed autod läksid erakätesse alles 1970. ja 1980. aastatel. ZIS-110 prototüübiks oli 1938 toodetud Packard Super Eight mudel 180, mille kinkis USA president Franklin Roosevelt Jossif Stalinile 1942. Kuid ZIS-110 ei ole Packardi täpne koopia. Enamik detailidest on valmistatud mitte toll-, vaid meetermõõdustikus ja tehases on valmistatud uued kerestantsid, mistõttu Packardi detailid ZIS-ile varuosadeks üldjuhul ei kõlba. Kuid väliselt on need autod omavahel siiski nii sarnased, et nende eristamiseks peab nende konstruktsiooni peensusteni tundma. ZIS-110 väljatöötamise eest anti autokonstruktoritele A. Ostrovtsevile, B. Fittermanile, L. Gussevile ja A. Zigeljule 1946. aasta juunis Stalini preemia. Eeskätt toodeti sedaankerega mudeleid, kuid valmistati ka takso-, kiirabi- ja kabriolettvariandid.. Riigijuhtide tarvis valmistati ka soomustatud kerega mudeleid. Enamik sedaane oli värvitud mustaks. Moskva taksopark kasutas ZIS-110 taksodena aastail 1947–1958. Kuid seda mudelit kasutati ka marsruuttaksodena marsruutidel Moskva–Vladimir, Moskva–Rjazan ja isegi Moskva–Simferopol. Stalinile endale toodeti spetsiaalne soomustatud limusiinivariant ZIS-115, mis kaalus 4.2 tonni, selle aknaklaasid kaalusid ligi 300 kilogrammi. Kuna Stalin oli paranoiline ja kartis atentaati, sõitis ta alati tagaistmel kahe relvastatud ihukaitsja vahel, kunagi ei sõitnud ta ühes limusiinis kaks päeva järjest ja pidevalt muutis marsruuti oma Kuntsevo datšast Kremlisse. ZIL-110 järeltulija oli ZIL-111, aga seda toodeti aastail 1959–1967 kõigest 112 eksemplari. ZIS-110 toodeti 1945–1959, kokku 2080–2090 eksemplari. Auto oli 600 cm pikk, 196 cm lai ja 173 cm kõrge.. Omal ajal oli see üks maailma kõige suurematest sõiduautodest. ZIS-110 teljevahe oli 376 cm, tühimass 2575 kg. Mootori töömaht oli 6005 cm³, võimsus 137 hj ja kütusekulu 0,23–0,28 l/km.. Auto oli tagaveoline ja 3-käigulise manuaalkäigukastiga.. Auto juhtpaneelil olid spidomeeter, kütuse tasemenäidik, termomeeter, ampermeeter, mootoriõli rõhunäidik, vasaku ja parema suunatule märgutuled (mõlemad punased), kaugtulede märgutuled (sinine või lilla) ja süüte märgutuli (roheline). Spidomeetri noolel oli kolmevärviline altvalgustus, mille värv sõltus kiirusest: kiirusel kuni 60 km/h oli valgustus roheline, kiirusel 60–120 km/h kollane ja suuremal kiirusel punane. Auto eripäraks olid hüdraulilised aknatõstukid. Autos oli raadio ja katseid tehti konditsioneeri väljatöötamise alal. ZIS-110 Eastcars
GAZ-69

GAZ-69 (vene keeles ГАЗ-69) on külma sõja ajal Nõukogude Liidus ja litsentsi alusel Rumeenias valmistatud neljarattaveoline maastur. Aastail 1953–1955 tootis masinat GAZ ja aastatel 1954–1972 UAZ (ametlikult UAZ-69, kuid rahva suus kutsuti ka neid GAZ-69-ks). GAZ-69 baasvariandil on ainult kaks ust ja katus ning külgede ülemine osa on enamasti presendist. Versioonil GAZ-69A on neli ust. Seda tootis ka Rumeenia autotootja ARO algul (1957–1959) IMS-57-na ja hiljem moderniseeritult Muscel M-59-na (1959–1963) ning Muscel M-461-na (1964–1975). UAZ-69 edasiarendusteks on kerge veok UAZ-450 ja uuem maastur UAZ-469. GAZ-69 oli omal ajal põhiline maastur Nõukogude armees ja asendas selles rollis GAZ-67 ja Willys Jeepi. GAZ-69A vahetas omakorda välja UAZ-469. Seda kasutati baasmasinana AT-1 Snapper rakette kandva tankitõrjekompleksi 2P26 loomisel ja neljarattaveolise amfiibsõiduki GAZ-46 MAV loomisel, mis põhineb Teise maailmasõja aegse USA amfiibsõiduki Ford GPA ehitusel.
Aleksander Arder

Aleksander Arder (19. september 1894 Kirna küla, Lähtru vald, Martna kihelkond – 29. september 1966 Tallinn) oli eesti laulja (bariton) ja viljakas laulupedagoog. Ta lõpetas aastal 1914 Riia Vaimuliku Seminari. Laulmist õppis aastatel 1919–1923 Milanos A. Disconzi ja Roomas Georges Cunelli juures ning Stockholmis professor Karl August Nygren-Klosteri erastuudios, kus teisel aastal töötas kaasõppejõuna. Oli aastatel 1923–1931 Estonia teatri solist. Ta on esinenud ka kontsertlauljana, populariseerides eesti heliloojate soololaule ja seda ka väljaspool Eestit. Arder võitis tunnustuse laulupedagoogina, töötades aastatel 1928–1941 Tallinna Konservatooriumis (1935–1940 lauluosakonna juhataja) ja aastatel 1944–1966 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (1949–1962 laulukateedri juhataja, 1951. aastast professor). Aastatel 1942–1944 kuulus ta Eesti NSV Riiklikesse Kunstiansamblitesse. Marta Rungi, Elsa Maasik, Tiit Kuusik, Ott Raukas, Evald Tordik, Ivo Kuusk, Hendrik Krumm, Ludmilla Issakova, Uno Kreen, Enno Sein, Henn Pai, Kalju Karask, Georg Ots, Kalmer Tennosaar jt. Olav (Evald Aav "Vikerlased") Boriss (Modest Mussorgski "Boriss Godunov") Figaro (Gioachino Rossini "Sevilla habemeajaja") Deemon (Anton Rubinstein "Deemon") Igor (Aleksandr Borodin "Vürst Igor") 1942 – Eesti NSV teeneline kunstnik 1964 – Eesti NSV rahvakunstnik Tema isa oli Väike-Lähtru Jumalaema Sündimise kiriku (õigeusu) köster. Oli abielus Jaan Poska tütre Tatjanaga. Sellest suhtest sündis poeg Arpad Arder, kellest sai baptistijutlustaja. Teist korda oli abielus Marta Rungiga (aastast 1932). Pojapoeg Ott Arder oli luuletaja ja tõlkija. Pojapoeg Jaan Arder oli muusik (ansamblid Apelsin, Hortus Musicus jt). EE 14. köide lk 24 EE 14. köide lk 439 Ligadi-logadi - Polka - Aleksander Arder - 1931 YouTube Laisa-Tooma polka - Aleksander Arder - 1935 YouTube
Varbla Püha Urbanuse kogudus

EELK Varbla Püha Urbanuse kogudus on luterlik kogudus Varblas, mis tegutseb Varbla kirikus. Varem on kasutanud ka Kulli palvemaja (asub Saulepi külas Varbla ja Tõstamaa vahel). Kogudus kuulub Lääne praostkonda. Koguduse hooldajaõpetaja on Lembit Tammsalu, organist Ivi Kask, juhatuse esimees Lea Lehis. Jumalateenistused toimuvad kuu esimesel ja kolmandal pühapäeval algusega kell 13.30 Varbla kirikus. Recke, Johann Friedrich v.; Napiersky, Karl Eduard: Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrten-Lexicon der Provinzen Livland, Esthland und Kurland. 1 köide A-F, Mitau 1827, lk. 549
Agnostitsism

Agnostitsism on seisukoht, mille järgi ei ole teatud metafüüsilist ja usulist laadi väidete tõesus või väärus teada ja selle teadmine ei ole vast isegi põhimõtteliselt võimalik. Seda terminit kasutatakse tihti teoloogiliste õpetuste puhul, eriti vastandades seda teismile. Termini võttis 1869. aastal kasutusele Thomas Henry Huxley, kuid agnostikuid oli olemas varemgi, juba antiikajal. Laiemalt on agnostitsismi all mõistetud ka seisukohta, mis peab võimatuks kas teadmist üldse või teadmist mingis valdkonnas. Skeptitsism Ateism Stanford Encyclopedia of Philosophy – Atheism and Agnosticism
Riho Laurisaar

Riho Laurisaar (sündinud 20. juulil 1976) on eesti ajakirjanik. Ta on teinud kaastööd Eesti Päevalehele (Tallinn) ja ERR-i Vikerraadiole.[viide?] Ta on teinud Tamperes eestikeelseid saateid China Radio Internationali asutatud raadiokanalile Radio86.[viide?] Hiljem on Laurisaar teinud kaastööd Soome raadiojaamale Radio Classic.[viide?] Ta on tegev Tuglase seltsis[viide?]. 2015. aastast töötab ta Tampere linnavalitsuse koordinaatorina sisserändajate lõimumise ja tööhõivega seotud küsimustes.[viide?] Laurisaar on õppinud Tartu Ülikoolis ajakirjandust[viide?] ja teoloogiat[viide?]. Ida-Soome ülikoolis sooritatud magistritöös uuris ta kiriku ja võimu vahelist koostööd Putini Venemaal.[viide?]
Koeru Maarja-Magdaleena kogudus

EELK Koeru Maarja-Magdaleena kogudus on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudus. Kogudus kuulub Järva praostkonda. Kogudus kasutab Koeru kirikut. Koguduse õpetaja on Kristi Sääsk, organist Anne Pindre. Juhatuse esimees on Eltsa Lõoke. Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 12 Koeru kirikus. Loend on mittetäielik: 1711–1742 Johann Abraham Winkler 1743–1768 Hermann Levin Schmidt 1768–1769 David Christoph Schnabel 1769–1801 Christoph Friedrich Mickwitz noorem 1801–1846 Dietrich Georg Mickwitz 1846–1891 Heinrich Ferdinand Hoffmann 1893–1920 Adolf Georg Haller 1921–1931 Hermann Johannes Ederberg 1931–1941 August Pähn 1942–1950 Aleksander Eller 1950–1967 Valter Mattisson 1967–1989 Juhan Jõgi 1990–1993 Arne Hiob 1999–2011 Allan Praats 2011–2013 Lea Heinaste 2013–2023 diakon Jaanus Tammiste 2019–2023 Katrin-Helena Melder (hooldajaõpetaja) 2023– Kristi Sääsk
Vaeküla raudteejaam

Vaeküla raudteejaam on raudteejaam, mis asub Lääne-Viru maakonnas Rakvere vallas Vaekülas, raudteetsi 113,3 km Tallinna Balti jaamast ja 96,3 km kaugusel Narva piirijaamast. Naaberjaam Tallinna suunal on Rakvere ja Narva suunal Kabala. Jaamas asub lisaks peateele kaks kõrvalteed. Reisirongid alates 2001. aasta kevadest Vaekülas ei peatu. Vaeküla jaamakompleks paikneb Tallinna-Narva raudteest põhja pool. Sealne puidust jaamahoone rajati 1920. aastatel tõenäoliselt Leon Johansoni projekti järgi analoogselt Kaarepere ja Palupera jaamahoonetega. Hoone lammutati 1999. aasta alguses. Säilinud on mitu abihoonet. 1980. aastatel rajati jaama silikaadist elektritsentralisatsiooni post. 20. sajandi Eesti raudteejaamad. lk. 52 "EVR Kaart # Vaeküla, invent. aeg 27.05.2004". Originaali arhiivikoopia seisuga 23.02.2014. Vaadatud 12.02.2014. Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Ivar Hans Poëll

Ivar Hans Poëll (ka Ivar Hans Pöhl; 8. august 1913 Tallinn – 17. november 1984 Saltsjöbaden) oli rannarootsi päritolu Eesti ja rootsi vaimulik ja teoloog. Ivar Poëll lõpetas 1932. aastal Tallinna poeglaste kommertsgümnaasiumi. Õppis aastatel 1934–1937 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Viljandi Pauluse koguduses. Ordineeriti õpetajaks 19. detsembril 1937 Tallinna Toomkirikus piiskop Hugo Bernhard Rahamäe poolt. Ta oli 1937. aastal Tallinna Rootsi meremisjoni õpetaja, aastatel 1937–1938 Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse abiõpetaja, 1938–1939 Viljandi Pauluse koguduse abiõpetaja ja asetäitja õpetaja. 1939. aastal oli ta lühikest aega Noarootsi Püha Katariina koguduse asetäitja õpetaja. Aastatel 1939–1941 oli ta Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse õpetaja. 1941. aastal põgenes Saksamaale, kus oli aastatel 1941–1942 Berliini Rootsi koguduse õpetaja. 1942. aastal naasis Eestisse ja oli aastatel 1942–1944 Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse õpetaja. 1944. aastal põgenes Rootsi. Oli aastatel 1944–1984 eesti koguduste külalisõpetaja Rootsis, aastatel 1955–1958 Rootsi praostkonna abipraosti kt. ja 1983–1984 E.E.L.K. Konsistooriumi assessor. Oli veel Saltsjöbadeni rootsi koguduse õpetaja. Ivar Poëll täiendas end süstemaatilise usuteaduse alal Lundi Ülikoolis ja Zürichi Ülikoolis. Ta sooritas theol. lic. eksami Lundi Ülikoolis eetika ja religioonifilosoofia alal 1957. aastal ning dr. theol. eksami Helsingi Ülikoolis 1963. aastal. Aastatel 1965–1983 oli ta (rootsikeelse) Turu ülikooli Åbo Akademi dotsent. Tema vend oli eestirootsi vaimulik Hjalmar Pöhl. Ivar H. Pöhl, Das Problem des Naturrechts bei Emil Brunner. Studien zur Dogmengeschichte und systematischen Theologie, Bd. 17 (Zürich, Stuttgart: Zwingli Verlag, 1963) Ivar H. Poëll, Människan - Guds avbild: en studie över imago Dei-begreppet hos Emil Brunner. Acta Academiae Aboensis. 29:5 (Åbo, 1965) Ivar H. Poëll, Arbetarprästerna: ett socialetiskt experiment (Stockholm: Verbum, 1968) Ivar H. Poëll, Subsidiaritetsprincipen. Acta Academiae Aboensis. Ser. A, Humaniora, 44:1 (Åbo, 1973) Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Eesti Kirik nr. 3. 1983 Eesti Kirik nr. 1. 1985