laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nikolai Krjukov

Nikolai Vjatšeslavovitš Krjukov (sünd. 1978) – Venemaa sportlane, riistvõimleja Nikolai Nikolajevitš Krjukov (1915–1993) – teatri- ja filminäitleja Nikolai Nikolajevitš Krjukov (1908–1961) – vene helilooja
Edgars Rinkēvičs

Edgars Rinkēvičs (sündinud 21. septembril 1973 Jūrmalas) on Läti poliitik, alates 8. juulist 2023 Läti president. Ta valiti Läti presidendiks 31. mail 2023. Rinkēvičs oli Läti välisminister alates 25. oktoobrist 2011 Valdis Dombrovskise kolmandas valitsuses, seejärel Laimdota Straujuma esimeses ja teises valitsuses, Māris Kučinskise valitsuses ja Arturs Krišjānis Kariņši valitsuses. Ta kuulus erakonda Ühtsus. Ta on lõpetanud 1995. aastal Läti Ülikooli ja kaitsnud 1997. aastal samas magistritöö politoloogias. Ta on õppinud ka Groningeni ülikoolis ja USA Kaitseakadeemias. Aastatel 1998–2004 kuulus ta erakonda Läti Tee. 1997–2008 töötas ta Läti kaitseministeeriumis. 2008–2011 oli ta Läti presidendi kantselei juhataja. 2011–2014 kuulus Reformierakonda. Kui Läti sai 2015. aastal Euroopa Liidu Nõukogu eesistujariigiks, tegi Edgars Rinkēvičs 10. jaanuaril 2015 esimese ametliku visiidi Ukrainasse, kus kohtus president Petro Porošenko jt ametiisikutega. 31. mail 2023 valis Läti seim ta kolmandas hääletusvoorus uueks presidendiks. Ta astus ametisse 8. juulil. 2005 Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk 2007 Kolme Tähe ordeni suurohvitser 2009 Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk 2019 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk 6. novembril 2014 teatas Rinkēvičs Twitteris, et on gei. Ta oli esimene kõrgetasemeline Läti poliitik, kes avalikustas oma LGBT-staatuse. Samuti on ta väljapaistvaim avalikult LGBT-poliitik Baltikumis. Ta on ka esimene avalikult homoseksuaalne poliitik Läti riigipea kohal. "President of Ukraine had a meeting with Minister of Foreign Affairs of Latvia Edgars Rinkevics". Ukraina presidendi pressiteenistus. 10.01.2015, 16:15. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Rinkēvičs sociālajos medijos paziņo: 'lepns būt gejs'" (Latvian). Delfi. 6. november 2014. Vaadatud 6. november 2014.{{cite web}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Latvia's foreign minister comes out as gay". The Guardian. 7. november 2014. Vaadatud 25. august 2017. Elulugu Läti valitsuse kodulehel
Nikolai Krjukov (sportlane)

Nikolai Krjukov (vene keeles Николай Вячеславович Крюков, sündinud 11. novembril 1978 Voronežis) on Venemaa riistvõimleja. Ta tuli Venemaa võistkonna koosseisus 1996. aasta suveolümpiamängudel olümpiavõitjaks ja võitis 2000. aasta suveolümpiamängudel pronksmedali.
Sven Tali

Sven Tali (sündinud 11. novembril 1970 Tallinnas) on eesti ehtekunstnik ja fotograaf.   Ta lõppetas 2003. aastal Eesti Kunstiakadeemia bakalaureuseõppe ehte- ja sepakunsti erialal ning õppis 2003. aastal Portugalis ESAD MATOSINHOS koolis (College of Art and Design, Porto). Samast aastast on ta osalenud ehete ja kontseptuualse objektidega näitustel ning tegutsenud ka vabakutselise kunstnikuna. 2022/2023 – "Kirevane", A-galerii, Tallinn 2016 – "Sümbioos 3", Matsalu Loodusfilmide Festivali raames, Lihula mõis 2015 – "Schmuck aus Estland", Saksamaal Berlin-Charlottenburgis galeriis Showraum Trofejas 2014 –  "A-galerii 20 aastat", HOP galerii, Tallinn 2011 – "One gram of gold",  koostöös Kristiina Kibe-ga, galerii Meno niša, Vilnius, Leedu 2008 –  "Inkliuzas – langas i praeiti", Amber galerii, Vilnius, Leedu 2008 – "Karstoji vitrina", Argentum galerii, Vilnius, Leedu 2008 – "Escape", International exhibition of contemporary jewellery, Meno niša, Vilnius, Leedu 2007 –  "Non Stop", Metallikunstnike liidu aasta näitus, Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum, Tallinn 2006 –  "Antivenenos", Aidas galerii, Vilnius, Leedu 2006 –  "Antivenenos", Tallinna Linnateater, Tallinn 2005 –  "Aeroporto do Lisboa", Shibuichi galerii, Porto, Portugal 2004 – "Tallinna lennuväli: Antivenenos", Tartu Kunstimaja, Tartu 2004 –   Metallikunstnike liidu aasta näitus Narva kindluses, Narva 2004 –  "23 m", A-galerii, Tallinn 2004 –  "10 aastat", A-galerii, Tallinn 2003 –  "Enemies of the body", Amber galerii, Vilnius, Leedu 2003 –   BA lõputööde näitus, A-galerii, Tallinn 2003 –   BA lõputööde näitus, Rotermanni soolaladu, Tallinn 2020 –  Ehtenäitus "Halastus.Ellujäämine/ Mercy.Survive", A-Galerii, Tallinn 2015 –  Ehtenäitus "Vaikus/ Silentium", HOP galerii, koostöö Kristiina Kibe-ga, Tallinn 2019 – Kõrvalosades; Mõisa kantsler Mängufilm "Tõde ja õigus" 2019 Filmi režissöör: Tanel Toom 2016 – Episoodides; Patsient Mängufilm "Polaarpoiss" 2016 Filmi režissöör: Anu Aun Sven Tali on 2006. aastast Eesti Metallikunstnike Liidu liige, 2006 - 2012. aastal Eesti Metallikunstnike Liidu esimees. Eesti Kunstiakadeemia. "Ehte-ja-sepakunsti-metallikunsti vilistlased". Eesti filmi andmebaas. "Tõde ja õigus". Eesti filmi andmebaas. "Polaarpoiss". "Eesti Metallikunstnike liidu liikmed". "Inforegister". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. detsember 2019. niedre.jewellery.studio Kristel Kirss. Mehe ehe olgu kandja vääriline. Õhtuleht. 31. oktoober 2003
Eesti Maleliit

Eesti Maleliit (lühend EML) on spordialaliit, mis juhib male kui spordiala tegevust Eestis. Maleliit on klubide ühendus. Eesti Maleliit asutati 1931. aastal, selle tegevus taastati 31. märtsil 1990. Eesti Maleliit on Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE), Euroopa Maleliidu ja Eesti Olümpiakomitee liige. 2000–2004 Andres Taimla 2004–2011 Carmen Kass 2011–2017 Andrei Korobeinik 2017–2023 Ken Koort alates 2023 Joakim Helenius Eesti Maleliidu juhatuse esimees on Margus Sööt. Eesti male arengukava aastatel 2003-2005 ja visioon aastani 2008 Eesti FIDE kodulehel "Eesti Maleliit Spordiregistris". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. jaanuar 2012. Vaadatud 11. novembril 2011. http://www.maleliit.ee/
David Kalākaua

David Kalākaua (David Laʻamea Kamanakapuʻu Mahinulani Nalaiaehuokalani Lumialani Kalākaua, (12. november 1836 – 20. jaanuar 1891 San Francisco) oli viimane Hawaii kuningas. Ta valitses 1874. aastast kuni surmani 1891. aastal. David Kalākaua isa oli havai pealik Caesar Kaluaiku Kapaʻakea ja ema Annie Keohokālole. Pärast Kamehameha IV surma 1872 jäi kuningatroon tühjaks, sest kuningal ei olnud järeltulijaid. Mitme kandidaadi seast valiti kuningaks William Charles Lunalilo, kes suri aasta hiljem. 12. veebruaril 1874 valis Hawaii valitsus kuningaks David Kalākaua 39 poolt- ja 6 vastuhäälega. Tema vastaskandidaadiks oli surnud kuninga Kamehameha IV lesk kuninganna Emma. Emma toetajad alustasid pärast valimistulemuste selgumist mässu, milles said vigastada mitmed valitsuse liikmed ning üks hukkus. Pärast ametisse asumist nimetas ta oma venna William Pitt Leleiohoku troonipärijaks, kuid viimane suri 22-aastaselt 9. aprillil 1877. 1881 võttis ta esimese ametis oleva kuningana ette ümbermaailmareisi. Ta külastas muuhulgas Austria-Ungarit, Saksamaad ja Prantsusmaad. Ta lasi oma paleesse panna telefoni ja elektrivalgustuse. Veidi enne surma salvestati tema häält fonograafiga. 1874 asutas ta Kapiʻolani ordeni ja 1875 Kalākaua I ordeni. Pärast tema surma asus troonile tema õde Liliuokalani, kellest sai viimane Hawaii monarh.
Säästva majandusliku heaolu indeks

Säästva majandusliku heaolu indeks (inglise index of sustainable economic welfare, lühendatult ISEW) on majandusnäitaja, mis töötati välja, asendamaks või täiendamaks sisemajanduse kogutoodangu (SKT) näitajat. Indeksi töötasid 1989. aastal välja Herman Daly ja John B. Cobb. ISEWi peamine eesmärk on mõõta elukvaliteeti parandavat majandustegevust. ISEW korrigeerib osaliselt SKT-d, lahutades sellest nt keskkonnakahjude ja sotsiaalsete probleemide tõrjumisega seotud kulud ning liites sellele nt kodumajapidamistes tehtava mitterahalise töö väärtuse. ISEWi indeksi kasutamine on näidanud, et SKT kasv ei tähenda automaatselt heaolu kasvu. Dow Jonesi jätkusuutlikkuse indeksid Inimarengu indeks Jätkusuutliku ühiskonna indeks Tõelise arengu indeks (TAI) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 09.11.2011) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [2] (vaadatud 09.11.2011)
Tõelise arengu indeks

Tõelise arengu indeks (inglise genuine progress indicator, lühendatult GPI) on säästva majandusliku heaolu indeksist edasi arendatud näitaja, mis loodi, asendamaks või täiendamaks sisemajanduse kogutoodangu (SKT) näitajat. GPI töötasid 1995. aastal välja John B. Cobb, Ted Halstead ja Jonathan Rowe.[viide?] GPI osutab, et praegused (kehtivad) eelarvestrateegiad edendavad ületarbimist, välislaenu, krediidiga ostmist, loodusvarade kurnamist, rikkuse ebavõrdset jagunemist jms. TAI arvestab suurenevaid majanduslikke, sotsiaalseid ja keskkonnakahjusid, mida SKT ignoreerib. GPI arvutamiseks lahutatakse SKT-st heaolu mitteparandavad kulutused (nt kuritegevuse ja keskkonnakahjude likvideerimise kulud). Dow Jonesi jätkusuutlikkuse indeksid inimarengu indeks jätkusuutliku ühiskonna indeks säästva majandusliku heaolu indeks (ISEW) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 09.11.2011) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [2] (vaadatud 09.11.2011)
Nikolai Krjukov (näitleja)

Nikolai Krjukov (vene keeles Николай Николаевич Крюков, 25. juuni (vkj 8. juuli) 1915 Tveri kubermang – 17. aprill 1993 Peterburi) oli nõukogude teatri- ja filminäitleja, Vene NSFV teeneline kunstnik (1991).
Avatud menetlus

Avatud menetlus (inglise open procedure) on erimenetlus õigusakti andmisel. Avatud menetlust kasutatakse nt keskkonnamõjude hindamisel (KMH) ja keskkonnamõju strateegilisel hindamisel (KSH). Avatud menetlus eeldab muu hulgas, et haldusorgan peab enne otsuse tegemist andma menetlusosalistele võimaluse avaldada eelnõu või taotluse kohta oma arvamust ja esitada asjakohaseid vastuväiteid ning need ära kuulama. Haldusorgan määrab ettepanekute ja vastuväidete esitamiseks tähtaja, mis ei või olla lühem kui kaks nädalat väljapaneku algusest arvates. Ka asja arutamine avalikul istungil avatud menetluse osana on laialt levinud just keskkonnamõju hindamiste menetluses, kuna avatud menetluse korral otsustab haldusorgan õigusakti andmise pärast asja arutamist avalikul istungil. Avalik arutelu Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 21.10.2012)
Erahuvi

Erahuvi (inglise private interest) on üksikisikute, kogukondade, äriühingute või teiste huvirühmade taotlused saada kasu ja hüvesid. Mõnikord erahuvi kattub üldsuse ja/või avaliku sektori huviga, mõnikord võib aga neile ka vastanduda, põhjustades konflikte ja korruptsiooni. Avalik huvi Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 09.11.2011)
Jewel of the Seas

Jewel of the Seas on neljas Radiance-klassi ristluslaev, mis kuulub firmale Jewel of the Seas, Inc. – Royal Caribbean Cruises Ltd., ja mida opereerib laevakompanii Royal Caribbean International. Laev ehitati Meyer Werft GmbH laevatehases Papenburgis Saksamaal 2004. aastal. Laeva ristiemaks sai Kathy Mellor. Jewel of the Seas asus oma esmareisile 8. mail 2004. aastal, pärast mitmepäevast esmareisi kasutas Royal Caribbean International laeva Kariibi merel. Aastail 2010–2011 külastas Jewel of the Seas tihti Tallinna sadamat. 3. mail 2012 väljus Jewel of the Seas Miamist ja sõitis üle Atlandi ookeani ning külastas Ponta Delgadat (Assori saartel), Bresti ja Cherbourgi (Prantsusmaal), Harwichi Suurbritannias. Pärast seda sõitis Jewel of the Seas Skandinaavia ja Venemaa sadamalinnade vahet, ning külastas ka Tallinna. Laeva kodusadam on Nassau Bahamal. Kruiisilaevade loend "Fakta om fartyg". Originaali arhiivikoopia seisuga 30.07.2012. Vaadatud 3.08.2013. (rootsi keeles) Jewel of the Seas (saksa keeles) Laeva kutsung, IMO-number, online-asukoht ja pildid saidil marinetraffic.com Det Norske Veritas 12 Night Eastbound Transatlantic Cruise (inglise keeles) 12 Night Scandinavia And Russia Cruise (inglise keeles) Laeva andmed Royal Caribbean Internationali kodulehel (inglise keeles)
Hispaania riigipeade loendid

Siin on loetletud Hispaania riigipeade nimekirjad. Al-Andaluz Aragón Astuuria Baleaari saared Córdoba emiraat Galicia Kastiilia unioonid (Kastiilia, Kastiilia-León ning Kastiilia ja Astuuria unioon) Kataloonia Navarra Hispaania monarhide loend Hispaania vabariikide valitsejate nimistu
Mihhail Rõtšagov

Mihhail Rõtšagov (sündinud 12. novembril 1967 Tallinnas) on Eesti maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (1997), FIDE vanemtreener (2011). Ta on lõpetanud 1984. aastal Tallinna 6. Keskkooli. Males olid tema treenerid Tatjana Fomina ja Iivo Nei. FIDE maailmameistrivõistluste raames 2000. aastal Lätis peetud Balti tsooniturniiril jagas Rõtšagov koos Kaido Külaotsaga 3.–4. kohta, võitis seejärel kolmanda koha järelmatši ja kvalifitseerus novembris 2000 New Delhis alanud MM-i turniirile nokautsüsteemis, kus sai turniiritabelis 80. asetuse. Ta kaotas avaringis Étienne Bacrot'le. Rõtšagov on kuulunud Eesti koondisse maleolümpiatel aastatel 1992, 1994, 1996, 1998, 2000 ja 2002 ning Euroopa võistkondlikel male meistrivõistlustel aastatel 1992 ja 1997. Ta on võitnud Eesti meistrivõistlustel ühe kuld- (2000), kolm hõbe- (1994, 1995, 1997) ja kaks pronksmedalit (1989, 1992). Ka on ta tulnud 1996. aastal kiirmales Eesti meistriks. Rõtšagov on mänginud paljudel rahvusvahelistel turniiridel, sealhulgas võitnud 2006. aastal Tallinnas Paul Kerese mälestusvõistluste A-turniiri. Ta kuulus Soome võistkondlikel meistrivõistlustel 2000/2001. aasta võitjaks tulnud Helsingi Garde ja 2003/2004 võitjaks tulnud Helsingi Gaia võistkonda. Mihhail Rõtšagov on ainsana Eesti treeneritest saanud FIDE vanemtreeneri nimetuse (2011). 1997. aastal oli ta Hispaania suurmeistri Aleksei Širovi (PCA maailmameistrivõistluste tiitlipretendent 1998. aastal) treener. Aastatel 2003–2006 oli Rõtšagov Leedu suurmeistri Viktorija Čmilytė treener. Čmilytė tuli 2003. aastal Euroopa naiste meistriks ja sai 2006. aastal naiste MM-i turniiri poolfinalistiks. Rõtšagov on olnud ka Lembit Olli sekundant. Rõtšagov on 2012. aastast Malekool 64 juhatuse liige, Paul Kerese Malemajas tegutseva malekooli juht ja treener. Treeningutunnid viiakse läbi kas eesti või vene keeles. Kodulehe väitel suurmeistri ühe tunni maletreeningu taks on algaja maletaja jaoks 40 eurot. Tema poeg Nikita Rõtšagov (s. 2005) on meistrikandidaat males ja saanud 2023. aastal Eesti meistrivõistlustel vanusegrupis U20 hõbemedali. Tegutseb ka abitreenerina isa juures malekoolis. Tema tunnitaks on 25 eurot. Noorem poeg Anton Rõtšagov (s. 2008) on samuti maletaja ja tulnud 2024. aastal Eesti noortemeistriks kiirmales vanusegrupis U16. Bartelski, Wojciech. "Men's Chess Olympiads: Mikhail Rytshagov". OlimpBase. Vaadatud 12. november 2011. Bartelski, Wojciech. "European Men's Team Chess Championship: Mikhail Rytshagov". OlimpBase. Vaadatud 12. november 2011. Meie treenerid. malekool.eu Eesti noorte 2024.a. kiirmale meistrivõistlused. maleliit.ee, 9. märts 2024 Mihhail Rõtšagov FIDE andmebaasis Mihhail Rõtšagov ESBL-is
Leonid Kane

Leonid Kane (3. märts 1896 Pärsamaa vald, Saaremaa – 23. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti politseinik. Ta osales Venemaa keisririigi sõjaväe koosseisus Esimeses maailmasõjas ja Eesti sõjaväe koosseisus Vabadussõjas (alamkapten). Sai normaaltalu. Politseiteenistusse astus Leonid Kane 14. juulil 1921, oli 1924. aastast Tallinna Linna Politseivalitsuse ülema abi, 1933–1937 oli ta Narva prefekt, 1937–1939 Lääne-Saare prefekt ja 1939–1940 Lääne prefektuuri prefekt. Arreteeriti NKVD poolt 28. jaanuaril 1941 Elvas, mõisteti surma ja hukati. Ametisse kinnitused., Riigi Teataja, nr. 4, 13 jaanuar 1925 Ohvitseride andmekogu
Jakob Vares

Jakob Vares (1. aprill 1890 Aidu, Paistu vald, Viljandimaa – 2. juuli 1942 Ussollagi vangilaager, Solikamsk, Venemaa) oli Eesti politseinik. Jakob Vares õppis Viljandi Linnakoolis, asus seejärel Moskvasse, kus teenides apteegis sooritas reaalkooli lõpueksami. Jätkas õpinguid Petrogradis kõrgematel põllumajanduskursustel ja Riia polütehnikumis. 1911. aastal astus ta Venemaa keisririigi sõjaväkke, kust vabanes 1912. aastal tagavaraväeohvitserina. Teenis Venemaa keisririigi sõjaväes ja võitles Esimeses maailmasõjas, langes 23. oktoobril 1914 haavatuna vangi. 1917. aastal tuli Jakob Vares Eestisse tagasi, oli novembrist 1918 kuni septembrini 1919 Viljandimaa miilitsaülem ja Viljandi komandant. Organiseeris Viljandi maakonna komandandina 36–45-aastaste meeste mobilisatsiooni Paistu, Tarvastu, Suure-Jaani ja Kõpu kihelkonnas ning moodustas mobiliseeritutest komandandi komandod Viljandimaa igasse kihelkonda. Komandandi komandode koosseisudest formeeriti hiljem 6. jalaväepolgu 4. pataljoni 13. ja 14. roodud Viljandi maakonna sisemiseks kaitseks. Jakob Vares määrati ka 4. pataljoni ülemaks. 1920. aastate algul töötas ta Põllutööministeeriumis ja oma talus. 1925. aastal läks Jakob Vares tagasi politseiteenistusse, oli aasta lõpuni Petseri maakonna politseiülem, seejärel Võru-Petseri abiprefekt, 1. aprillist 1927 Viljandi-Pärnu abiprefekt, alates 1. augustist 1931 Tartu-Valga prefekt. 2.–27. juunini 1933 oli Jakob Vares Jaan Tõnissoni valitsuse poolt ametist vabastatud. 1. septembril 1934 nimetati Jakob Vares Viljandi-Pärnu prefektiks. 19. septembril 1940 arreteeriti ta NKVD poolt kodutalus. Ohvitseride andmekogu Sünnipäevi: Viljandi-Pärnu prefekt J. Vares 50-a, Uus Eesti, nr. 84, 30 märts 1940
Roman Kard

Roman Kard (enne eestistamist Roman Karl Pavian; 7. september (vkj)/ 19. september 1898 Kunda asundus, Kunda-Malla vald, Viru-Nigula kihelkond – 9. aprill 1942 Ussollagi vangilaager, Molotovi oblast, Vene NFSV) oli Eesti politseiametnik. Ta lõpetas 1917. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, läks 1917. aastal Petrogradi, õppis aastatel 1917–1919 matemaatikat Petrogradi Ülikoolis ja teenis 1920. aastani Punaarmees. 1920. aastal opteerus ta Eesti kodakondsusesse. 1921. aastal lõpetas ta Tallinnas kõrgemate politseiametnike kursused ja astus Eesti politsei teenistusse. Aastatel 1923–1925 õppis ta õigusteadust Tartu Ülikoolis. Ta oli aastatel 1932–1933 Narva ja 1933–1940 Petseri-Võru prefekt. Roman Kard arreteeriti NKVD poolt 28. aprillil 1941 Petseris. Ta mõisteti vangilaagris surma, kuid ta suri enne otsuse täideviimist. 1938 Valgetähe III klassi teenetemärk 1940 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk EELK Petseri Peetri koguduse personaalraamat. EELK Konsistooriumi arhiiv, EELKKA.81.1.3; 20s3k "Pavian, Roman Jaani p". Optandi isiklik toimik. Petrogradi Kontroll-Opteerimise Komisjon. Rahvusarhiiv, ERA.28.2.12146 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 Rein Kaldma. "Kuidas sündis politsei vanal Võrumaal ja kes oli prefekt Roman Kard". Lõunaleht.ee, 7. november 2013
August Tuulse

August Tuulse (sündinud August Tenson; 30. september 1894 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 23. juuni 1940 Tallinn) oli Eesti politseinik. August Tenson sündis Kastre-Võnnu vallas Tartumaal ning õppis Võnnu kihelkonnakoolis. Aastatel 1913–1917 töötas A. Tuulse politsei Tartu linna kriminaaljaoskonnas, esialgu kirjutajana ning Vene Ajutise Valitsuse ajal juba komissari abina. 1917. aastal mobiliseeriti ja tegutses 12. armee peastaabi vastuluure osakonna käsundusametnikuna ning hiljem 2. Siberi korpuse staabi vastuluure salga juhina. Pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni vastuluureasutused likvideeriti detsembris ja ta vabastati ametist. 1918. aasta kevadel jätkas A. Tuulse teenistust Tartu kriminaaljaoskonnas ja tegi 1918. aastal Tartu Aleksandri Gümnaasiumi juures apteekriõpilase eksami, 1918. aasta lõpus töötas ta ajalehe Postimees toimetuses. Pärast Eesti Vabadussõja algust liitus ta 1919. aasta alguses vabatahtlikuna Eesti rahvaväkke, kus võeti Tartumaa komandandi juurde erakorraliste kohustustega ametnikuks, 1919. aasta 1. veebruarist kuni 1. juunini 1920. aastal teenis Tuulse Sõjaväe Operatiivstaabi teadete kogumise osakonna Tartu punktis ülema abina. 1920. aasta juunis määrati ta Kaitsepolitsei Peavalitsuse ülema abi kohusetäitjaks ning kinnitati lõplikult Kaitsepolitsei Peavalitsuse ülema abiks 16. septembril 1921. aastal. 1924. aasta 2. juulil nimetati August Tenson Politsei Peavalitsuse kaitsepolitsei osakonna ülemaks. Ta õppis töö kõrvalt Tallinna Rahvaülikoolide Seltsi Kolledži eragümnaasiumis, mille lõpetas 1926. aastal. 1926. aasta 20. veebruaril määrati ta Politsei Peavalitsuse Poliitilise Politsei osakonna politsei inspektoriks, kelle ülesandeks oli poliitilise politsei töö sisuline korraldamine. 1929. aasta 1. juulil tema ametinimetust täpsustati ning temast sai Politsei Peavalitsuse poliitilise politsei inspektor. 1933. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 16. novembrist 1935 nimetati August Tensoni asemel poliitilise politsei uueks inspektoriks Konstantin Kirsimägi. 1935. aasta 29. oktoobrist töötas ta Siseministeeriumis siseministri abina, osales 1937. aastal uue Eesti põhiseaduse väljatöötamises. 1938. aastal täitis ta lühikest aega sisekaitseülema ülesandeid, samal aastal määrati ta riikliku katsekomisjoni esimeheks. August Tuulse sooritas 23. juunil 1940 (pärast juunipööret) Tallinnas koos abikaasaga enesetapu. Maetud Metsakalmistule. 1933 – Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärk 1935 – Kotkaristi III klassi teenetemärk 1936 – Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärk 1937 – Riigivapi III klassi teenetemärk Poliitilise politsei uueks inspektoriks, Uus Eesti, nr. 58, 14 november 1935 Haud Tallinna Metsakalmistul
Valtu mõis

Valtu mõis (saksa keeles alates 1816 Waldau, varem Kotz) oli rüütlimõis Rapla kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõisasüda Rapla valda Rapla maakonnas. Taani hindamisraamatus on mainitud Kotoaasseni küla. Valtu mõisa (Koettes) on esmamainitud 1412. aastal. 1558. aastal läheb Valtu (Kotz) valdus Maydellidelt Hermann Dönhoffile, 1588. aastal müüs Gerhard (Gerd) Dönhoff Valtu Frommhold von Tiesenhausenile (surn. 1641). 1588–1828 oli mõis Tiesenhausenite (Frommhold von Tiesenhausen (surn. 1641), Fabian von Tiesenhausen (1589–1649), Frommhold von Tiesenhausen (1627–1694), Fabian ja Jürgen Tiesenhausenid, Berend Johann von Tiesenhausen, riigikrahv Berend Heinrich von Tiesenhausen (1703–1789), Hans Heinrich von Tiesenhausen (1741–1815), Paul von Tiesenhausen (1774–1864)) omanduses, 1828–1858 kuulus Venemaa keisririigile. 1858 ostis mõisa riigilt Vääna parun Otto von Stackelberg (1806–1866), hiljem oli Maydellide, Ungern-Sternbergide ja Girard de Soucantonide valduses, 1919. aastal kuulus mõis (küll kinnistamata müügilepingu alusel) Otto Seislerile. Mõisa senine saksakeelne nimi Kotz muudeti aastal 1816 nimeks Waldau (sks Wald ’mets’ + Aue ’jõeniit’), millest kujunes eestikeelne kohanimi Valtu. Eesti keeles oli varem kasutusel mõisanimena ka Kosu (1732 Kosso mois). 1913. aastal oli mõisa koosseisus 2070,3 ha mõisamaad, 99 lahustükki (2974,9 ha), üks kõrvalmõis ja kaheksa küla. Valtu mõisakompleks oli Eesti klassitsismi üks tippteoseid. Mõisa peahoone põletati 1905. aastal ja selle varemed lammutati lõplikult 1958. aastal. Tänapäeval asub peahoone asukoha ees kortermaja. Mõisakompleksist on säilinud külghäärberid ja mõned ümber ehitatud kõrvalhooned. Mõisasüdamest pool kilomeetrit lääne pool asub 1815. aastal ehitatud Hollandi tüüpi tuulik, nn Puraviku tuuleveski. Valtu mõis (Rapla khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Haubold, Anna Caroline; Puss, Fred (2021). "Valtu mõis. TÜ kursuse „Aadlikultuur ja Balti villa rustica" kodutöö" (pdf). Tartu. Vaadatud 31.07.2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Päll, Peeter. "Eesti kohanimeraamat: Valtu". Vaadatud 31.07.2022. Mõisa portaal: Valtu mõis Eesti mõisaportaal: Valtu mõis Valtu mõis (Mõisate ülevaated) – Muinsuskaitseameti digitaalarhiiv Valtu mõis (Rapla khk), Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register Haubold, Anna Caroline; Puss, Fred. Valtu mõis. TÜ kursuse „Aadlikultuur ja Balti villa rustica“ kodutöö. Tartu, 2021.