laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hubert Minnis

Hubert Alexander Minnis (sündinud 16. aprillil 1954) on Bahama poliitik, kes oli aastatel 2017–2021 Bahama peaminister. Ta on ühtlasi erakonna Vaba Rahvuslik Liikumine (FNM) juht ja Bahama parlamendi liige. Minnis valiti esimest korda parlamenti New Providence'i saare Killarney ringkonnast 2007. aastal, pärast FNM-i lüüasaamist 2012. aasta valimistel sai ta Hubert Ingrahami asemel partei uueks esimeheks. Minnis oli 2016. aasta detsembris haripunkti jõudnud lahkhelide pärast sunnitud FNM-i juhi kohalt tagasi astuma, 2017. aasta aprillis sai ta uuesti esimeheks. Ta sai peaministriks, kui tema juhitud partei 10. mail 2017 toimunud valimised võitis. Smith, Dana (11. mai 2012). "Minnis Sworn In As Opposition Leader". tribune242.com. Vaadatud 11. mai 2017. "Bahamas' Free National Movement Names Hubert Minnis New Leader". caribjournal.com. 10. mai 2012. Vaadatud 11. mai 2017. "Hubert Minnis Going After Bahamas PM's Job". caribbean360.com. 18. aprill 2017. Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2019. Vaadatud 11. mai 2017. [[Minnis, Hubert}}
Sandra Mason

Dame Sandra Prunella Mason (sündinud 17. jaanuaril 1949) on alates 30. novembrist 2021 Barbadose president, enne seda oli ta aastatel 2018–2021 Barbadose viimane kindralkuberner. Ta on vandeadvokaat, lisaks töötanud kohtunikuna Saint Lucia ülemkohtus ja Barbadose apellatsioonikohtus. Ta on Barbadose esimene naisadvokaat. Lisaks on ta kuulunud CARICOM-i regionaalse integratsiooni komisjoni. Aastal 2017 nimetati ta riigi kindralkuberneriks, ametiaeg algas 8. jaanuaril 2018. Ta on pälvinud mitmeid kõrgeid Ühendkuningriigi autasusid. Deane, Sandy (27. detsember 2017). "Justice Sandra Mason is Barbados' New GG". Barbados Today (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 28. detsember 2017. Vaadatud 28. detsember 2017.
Mia Mottley

Mia Amor Mottley (sündinud 1. oktoobril 1965) on Barbadose poliitik ja advokaat, Barbadose peaminister ning Barbadose Tööpartei (BLP) juht. Ta on mõlemas ametis ajaloo esimene naine. Ta on alates 1994. aastast olnud parlamendiliige Kirde-Saint Michaeli ringkonnast. Aastatel 1994 kuni 2008 oli ta mitmetes kõrgetes riigiametites, sh ka riigi esimene nais-peaprokurör. Ta on mõttekoja Inter-Ameerika Dialoog liige. Mottley on olnud aastatel 2008–2010 ja 2013–2018 Barbadose Assambleekoja opositsiooniliider. Mottley juhitud BLP võitis 2018. aasta valimised ajalooliselt suure ülekaaluga, saadi kõik 30 Assambleekoja kohta. "Inter-American Dialogue | Mia Amor Mottely". www.thedialogue.org. Vaadatud 12. aprill 2017. "Barbados General Election Results 2018". www.caribbeanelections.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. september 2019. Vaadatud 26. mai 2018.
Lotay Tshering

Lotay Tshering (dzongkha keeles བློ་གྲོས་ཚེ་རིང་; sündinud 10. mail 1969) on Bhutani poliitik ja arst, kes oli 7. novembrist 2018 kuni 28. jaanuarini 2024 riigi peaminister. Ta on alates 14. maist 2018 partei Druk Nyamrup Tshogpa president. "Lotay Tshering joins Pahela Baishakh celebration, says Bangladesh is his 'second home'". bdnews24.com (inglise). 14. aprill 2019. Vaadatud 14. aprill 2019. "'I like to operate': Bhutan's PM spends weekends as a surgeon". 10. mai 2019 – cit. via www.theguardian.com. "Dr Lotay Tshering is the prime minister candidate". www.kuenselonline.com. 23. oktoober 2018. "Narendra Modi congratulates newly elected PM of Bhutan". Hindustan Times. 19. oktoober 2018. "DNT elects Dr. Lotay Tshering as President and Dasho Sherub Gyeltshen as Vice President - BBS". BBS (inglise). 14. mai 2018. Vaadatud 16. oktoober 2018. "Ready to lead DNT, says Dr Lotay Tshering – KuenselOnline". www.kuenselonline.com (inglise). Vaadatud 16. oktoober 2018.
Veretinä Algkool

Veretinä Algkool oli algkool Veretinä külas Setumaal. Rahvasuus kutsuti kooli ka Melduva kooliks, sest see asus Melduva talus Jakob Roosi majas. Kahekorruselises ja kahe klassiruumiga koolimajas töötas 1935. aastal kaks õpetajat: Minna Herne, kelle klassis oli 41 õpilast, ja Ljobov Tein, kelle klassis oli 30 õpilast. 1946. aastal õpetas koolis Ljubov Tein üksi. 1964. aastal Veretinä Algkool likvideeriti ja õpilasi hakati sõidutama veoautoga Obinitsa 8-klassilisse kooli, kus oli valminud koolihoone juurdeehitis. Maria Kuka (2004). Hällülaul. "Petserimaa Koolid". "Võrumaa koolide passid". Eesti Pedagoogika Arhiivmuuseum. 1946. Anne Aasmets (2019). "Eha Kukk: Ma ütlesin tolleaegsele direktorile..." Kirjatark.net.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 16. jaanuar 2020.
246

246. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 190. aastad 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad - 240. aastad - 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad Aastad: 241 242 243 244 245 - 246 - 247 248 249 250 251 ... ... ...
Müür (perekonnanimi)

Müür on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Müür 553 inimesel: 269 mehel ja 284 naisel. Perekonnanimede levikult on Müür meeste puhul 174. ja naiste puhul 195. kohal. Perekonnanime Müür kandja oli keskmiselt 41 aasta vanune (mediaanvanus oli 40). Nimi on levinuim Jõgeva maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 12,69. Heiki Müür, eesti majandusteadlane (1932–1996) Jüri Müür, eesti filmirežissöör (1929–1984) Margus Müür, eesti kirjanik (1978–) Märt Müür, eesti ajakirjanik ja filmilavastaja (1942–2021) ... https://www.stat.ee/nimed/pere/Müür (vaadatud 16.01.2020)
Šefik Džaferović

Šefik Džaferović (sündinud 9. septembril 1957) on Bosnia ja Hertsegoviina poliitik. Ta on alates 20. novembrist 2018 Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri bosnialasest liige, ühtlasi oli ta alates 20. märtsist kuni 20. novembrini 2020 ja 20. märtsist kuni 16. novembrini 2022 presidentuuri esimees. Lisaks on ta erakonna Stranka demokratske akcije (SDA) asepresident. www.postimees.ee. "Bosnias vannutatakse korraga ametisse kolm presidenti". postimees.ee. Vaadatud 20. november 2018.
Eesti paviljon

Eesti paviljon Veneetsia biennaalil on rahvuspaviljon, kus eksponeeritakse eesti kunstnike loomingut alates 1997. aastast. Alates 1999. aastast on paviljoni ametlik korraldaja olnud Kaasaegse Kunsti Eesti Keskus. Eesti paviljonis eksponeeritav näituseprojekt valitakse välja avatud konkursil ning otsuse langetab rahvusvaheline žürii. Eesti riigil ei ole oma paviljonihoonet, mistõttu on näitus aegade jooksul asunud erinevates paikades üle Veneetsia linna. Kui 2019. aastal asus Eesti paviljon esmakordselt Giudecca saarel, siis 2022. aasta biennaalil saab Eesti kasutada Hollandi paviljoni ruume. Eesti osalemist Veneetsia biennaalil toetab Eesti Kultuuriministeerium. "Eesti osalemine Veneetsia rahvusvahelisel kunstibiennaalil". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. jaanuar 2020. Eesti näitus toimub 2021. aastal Veneetsia kunstibiennaali peatänaval. ERR Kultuur, 20.02.2020. Vaadatud 05.10.2021.
Tsirkuseteraapia

Tsirkuseteraapia on teraapia vorm, mis kasutab meediumina tsirkusekunsti võimalusi. Eestis tegutseb MTÜ Eesti Tantsu- ja Tsirkuseteraapia Liit. Sotsiaalne tsirkus
Margarete Schramböck

Margarete Schramböck (sündinud 12. mail 1970 Sankt Johannis Tiroolis) on Austria mänedžer ja poliitik, ta on Austria Rahvapartei liige. Ta oli maist 2016 kuni oktoobrini 2017 telekommunikatsioonifirma A1 Telekom Austria tegevdirektor. 8. jaanuarist 2018 kuni 3. juunini 2019 oli ta Austria digiteerimis- ja majandusminister (Sebastian Kurzi esimeses valitsuses). 7. jaanuarist 2020 on ta Austria digiteerimis- ja majandusminister (Sebastian Kurzi teises valitsuses). Aastatel 1989–1994 õppis ta ärijuhtimist Viini Majandusülikoolis, ta lõpetas ülikooli magistrina. Aastal 1999 lõpetas ta Lyoni Ülikooli MBA (Master of Business Administration) kraadiga.
Zoran Tegeltija

Zoran Tegeltija (sündinud 29. septembril 1961) on Bosnia ja Hertsegoviina poliitik, alates 23. detsembrist 2019 Bosnia ja Hertsegoviina Ministrite Nõukogu esimees. Ta on varem olnud Mrkonjić Gradi linnapea, Serblaste vabariigi Korvpalliliidu president ning Serblaste Vabariigi rahandusminister. www.postimees.ee. "Bosnia ja Hertsegoviina sai aasta pärast valimisi valitsuse". postimees.ee. Vaadatud 16. jaanuar 2020.
Lakkehistöö

Lakkehistöö on tarbekunstis puidust või papjeemašeest esemete, näiteks mööbli, karpide, laegaste või anumate katmine vee-, kuumus- ja happekindla lakiga ning nende kunstiline kujundamine erinevates tehnikates. Lakkehistöö pärineb Hiinast ja seda tunti juba I aastatuhande lõpul eKr. Lakki valmistati lakipuu (Toxicodendron vernicifluum) mahlast. Lakk kanti esemetele mitme kihina, iga kiht poleeriti eraldi ning kaunistati reljeefse, graveeritud või maalitud dekooriga. Panustehnikates kasutati pärlmutrit, merekarpi ja koralli, samuti kulla-, hõbeda- või vasepulbrit. 8. sajandil jõudis lakikunst Jaapanisse, seejärel teistesse Kaug-Ida maadesse. Euroopasse hakati lakkesemeid importima 17. sajandil ja need muutusid seal sama ihaldusväärseks kui portselanesemed. 17. sajandil hakati Euroopas otsima võimalusi odavamate lakkide valmistamiseks ning lakipuu mahla asemel hakati kasutama näiteks merevaigutaolist kopaalvaiku. Väga populaarseks sai koromandeltehnika Kagu-India ranniku järgi nime saanud imporditud koromandellakki kasutades, milles kaunistati sirme ja vaheseinu. 18. sajandil oli oma kuulsuse tipul Jaapani lakitöid imiteeriv puidulakkimistehnika vernis Martin, kus eseme pinnale kanti kuni 40 õhukest lakikihti. Venemaal kujunes Euroopa kaudu vahendatud lakkesemete valmistamise kunsti ja ikoonimaali baasil omapärane lakkminiatuurikunst, mille koolkonnad on Fedoskino miniatuur, Mstjora miniatuur ja Palehhi miniatuur. Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001 http://www.visual-arts-cork.com/east-asian-art/lacquerware.htm https://www.britannica.com/art/vernis-Martin http://cameo.mfa.org/wiki/Vernis_Martin "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. jaanuar 2020. Vaadatud 16. jaanuaril 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Chinese Lacquerware (4,500 BCE onwards). - visual-arts-cork.com Münsteri lakkehistöö muuseumi (Museum für Lackkunst) koduleht
245

245. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 190. aastad 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad - 240. aastad - 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad Aastad: 240 241 242 243 244 - 245 - 246 247 248 249 250 ... 22. detsember – Diocletianus, Rooma keiser ...
Roch Marc Christian Kaboré

Roch Marc Christian Kaboré (sündinud 25. aprillil 1957) on Burkina Faso poliitik ja pankur, kes oli 29. detsembrist 2015 kuni 24. jaanuarini 2022 Burkina Faso president. Ta oli aastatel 1994–1996 Burkina Faso peaminister ning 2002–2012 Burkina Faso Rahvusassamblee president. Ta oli ka erakonna Demokraatia ja Arengu Kongress (CDP) president. Jaanuaris 2014 astust ta CDP-st välja ning liitus uue opositsiooniparteiga Rahva Liikumine Arengule (MPP). Ta valiti 2015. aastal riigi presidendiks, ta kogus vajaliku häälteenamuse esimeses voorus. Temast sai 49 aasta jooksul esimene mitte-sõjaväelasest Burkina Faso president. Novembris 2021 pidi Roch Marc Christian Kaboré seisma silmitsi meeleavaldustega riigis kasvava ebakindluse vastu ja olema võimul. 24. jaanuaril 2022 toimunud riigipöörde käigus vahistasid mässulised sõdurid Kaboré. "Burkina Faso presidendiks valiti endine peaminister". err.ee. Vaadatud 16. jaanuar 2020. Burkina Faso President Kaboré reportedly detained by military, BBC
Ottode kunst

Ottode kunst on kunstiperiood Euroopas, mis hõlmab Saksa-Rooma keisrite Otto I, Otto II ja Otto III valitsusajal aastail 950.–1024. loodud kunsti. Ottode kunst oli mõjutatud Karolingide kunstist, antiikkunstist ja Bütsantsi kunstist. Palju silmapaistvaid kunstiteoseid loodi sel ajal Reichenau koolkonna raamatumaalis, samuti reljeefplastikas, nagu näiteks Hildesheimi kiriku pronksplastika, Kölni toomkiriku krutsifiks. Kunstiperiood loetakse erinevates käsitlustes eelromaani kunsti või varase romaanika alla kuuluvaks. Ajaliselt järgneb sellele romaani kunst. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. jaanuar 2020. Vaadatud 16. jaanuaril 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.unesco.org/new/en/communication-and-information/flagship-project-activities/memory-of-the-world/register/full-list-of-registered-heritage/registered-heritage-page-4/illuminated-manuscripts-from-the-ottonian-period-produced-in-the-monastery-of-reichenau-lake-constance/ https://www.britannica.com/art/Western-architecture/Ottonian-period http://www.visual-arts-cork.com/architecture/romanesque.htm Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001 Ottonische kunst. - Das grosse Kunstlexikon von P.W. Hartmann V. Valdes. Ottonian Art. An Introduction. - Khan Academy (artikkel inglise keeles) Ottonian Art. - Heilbrunn Timeline of Art History. Metropolitan Museum
Saksa Uus-Guinea

Saksa Uus-Guinea (saksa keeles Deutsch-Neuguinea) koosnes Uus-Guinea saare kirdeosast ja mitmest lähedalasuvast saarestikust ning oli Saksamaa koloniaalimpeeriumi esimene osa. Territooriumi mandriosa, nimega Kaiser-Wilhelmsland, sai 1884. aastal Saksa protektoraadiks. Hiljem lisandusid muud saarestikud. Neupommern, Bismarcki saarestik ja Saalomoni saarte põhjaosa kuulutati 1885. aastal Saksamaa protektoraadiks; Karoliini saared, Palau ja Mariaani saared osteti Hispaanialt 1899. aastal; 1885. aastal Hispaania-Saksa Rooma protokolliga osteti Marshalli saarte protektoraat Hispaanialt 1885. aastal 4,5 miljoni dollari eest; ja Nauru lisati Marshalli saarte protektoraadi juurde 1888. aastal. Pärast esimese maailmasõja puhkemist 1914. aastal langesid Kaiser-Wilhelmsland ja läheduses olevad saared Austraalia vägede kätte, Jaapan okupeeris suurema osa ülejäänud Saksa valdustest Vaikse ookeani piirkonnas. Saksamaa Uus-Guinea mandriosa, Bismarcki saarestik ja Põhja-Saalomoni saared on nüüd osa Paapua Uus-Guineast. Saksa Uus-Guinea Mikroneesia saari valitsetakse nüüd kui Mikroneesia Liiduriike. Marshalli saared, Nauru, Põhja-Mariaanid ja Palau on iseseisvad riigid. Kaiser-Wilhelmslandist ida pool asuvad saared nimetati annekteerimisel ümber Bismarcki saarestikuks (endine Uus-Britannia saarestik) ja kaks suurimat saart nimetati Neupommerniks ('Uus Pommeri', tänapäeva Uus-Britannia) ja Neumecklenburgiks ('Uus Mecklenburg', nüüd Uus-Iirimaa). Vee kaudu ligipääsetavuse tõttu olid ja on need äärepoolsed saared territooriumi majanduslikult elujõulisim osa. Kui Saksa Samoa välja arvata, moodustasid Vaikse ookeani lääneosas asuvad saared "Saksa Vaikse ookeani keiserlikud protektoraadid". Neid administreeriti Saksa Uus-Guinea osana ja nende hulka kuulusid Saksamaa Saalomoni saared (Buka, Bougainville ja mitmed väiksemad saared), Karoliinid, Palau, Mariaani saared (va Guam), Marshalli saared ja Nauru. Saksa Uus-Guinea kogupindala oli 249 500 ruutkilomeetrit (96 300 ruutkilomeetrit). William Churchill, 'Germany's Lost Pacific Empire' (1920) Geographical Review 10 (2) pp84-90 at p84 '[1]'. Deutsche Schutzgebiete page on New Guinea.
Vertain

Vertain on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Viesly

Viesly on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Villers-en-Cauchies

Villers-en-Cauchies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Kohtu- ja Siseministeerium

Kohtu- ja Siseministeerium oli üks Eesti ministeeriumeid, aastatel 1929–1934. 1929. aasta 1. juulist liideti Kohtuministeerium Siseministeeriumiga, kohtuminister Tõnis Kalbus jätkas uue liitministeeriumi – kohtu- ja siseministeeriumi ministrina. Ühendatud Kohtu- ja Siseministeerium koosnes järgmistest allüksustest: Ministeeriumi kantselei Administratiivosakond (senine Siseministeeriumi osakond) Kodifikatsiooni osakond (senine Kohtuministeeriumi osakond) Piirivalve Valitsus Politseivalitsus Vangimajade Valitsus (senine Kohtuministeeriumi Vangimajade Peavalitsus) 1. aprillist 1934 need ühendatud ministeeriumid lahutati taas. https://web.archive.org/web/20141110094109/https://www.siseministeerium.ee/98 (vaadatud 10.11.2014) Kohtuministeerium, 1918-1940, The National Archives of Estonia ERA.76
Inga Žolude

Inga Žolude (sündinud 9. augustil 1984 Riias) on läti kirjanik, kirjanduskriitik, esseist ja tõlkija. Ta õppis Läti Riiklikus Ülikoolis inglise keelt ning pälvis Fulbrighti stipendiumi, et õppida Ameerika Ühendriikides Southern Illinois Universitys. Tal on filosoofiadoktori kraad kirjandusteaduse alal. Žolude debüütromaan "Silta zeme" ("Soe maa") ilmus 2008. Pärast seda on ta avaldanud veel kaks romaani: "Sarkanie bērni" ("Punased lapsed", 2012) ja "Santa Biblia" (2013). Romaani "Punased lapsed" eest võitis ta Läti Kirjanike Liidu auhinna ja Raimonds Gerkensi kirjandusauhinna. Lisaks sellele on Žolude avaldanud mitu novellikogu ja kirjutanud näidendeid. Kogumiku "Mierinājums Ādama kokam" ("Aadama puu lohutus") eest võitis ta 2010 Euroopa Liidu kirjandusauhinna. Tõlkijana on Žolude läti keelde vahendanud Philip Larkini ja Robert Crawfordi teoseid. Tema enda loomingut on tõlgitud inglise, saksa, prantsuse, rootsi, poola, leedu, ungari, tšehhi ja bulgaaria keelde. 2010. aastast on Žolude Läti Kirjanike Liidu liige. http://www.aldusnet.eu/member/inga-zolude/ http://latvianliterature.lv/en/writers/20
Maadlus 2020. aasta suveolümpiamängudel

Maadlus 2020. aasta suveolümpiamängudel Tokyos toimub 2. kuni 8. augustini. Maadlus hõlmab kaht distsipliini, vaba- ja Kreeka-Rooma maadlust, mis jagunevad erinevatesse kaalukategooriatesse. Mehed võistlevad mõlemal alal, naised aga osalevad ainult vabamaadluses, kus jagatakse välja 18 medalikomplekti. Maadlus on kuulunud kõigi tänapäevaste suveolümpiamängude programmi, välja arvatud Pariisi 1900. aasta olümpiamängud. 2020. aasta suveolümpiamängudel võistleb 18 alal umbes 288 maadlejat. Kreeka-Rooma maadluses Heiki Nabi 130 kg Vabamaadluses Epp Mäe 76 kg Aasia mandri kvalifikatsiooniturniiril on võõrustajariigile Jaapanile reserveeritud kaks kohta juhul, kui Jaapan pole veel kvalifikatsioonipunkte teeninud. Iga riik võib saata ainult ühe maadleja kaaluklassi kohta. Kvoodikohad eraldatakse vastavale riigile, mitte võistlejale, kes saavutas koha kvalifikatsioonivõistlusel. H = hommikune võistlus, Õ = õhtune võistlus Maadluse ametlik koduleht Tokyo OM-il
Kibō

Kibō ('lootus', ametlikult Japanese Experiment Module; JEM) on Rahvusvahelise kosmosejaama Jaapani teadusmoodul. Mooduli ehitas Jaapani kosmoseagentuur JAXA. Moodul on ühendatud Harmony mooduli külge ning see on jaama suurim moodul. Kibō esimesed kaks komponenti viidi kosmosesse Space Shuttle'i missioonidega STS-123 ja STS-124 ning viimased osad jõudsid jaama missiooniga STS-127. Moodulil on kuus suuremat komponenti: survestatud moodul, survestamata moodul, logistikamooduli survestatud osa, logistikamooduli survestamata osa, robotkäsi ja sidesüsteem. Survestatud mooduli diameeter on 4,4 meetrit, pikkus 11,2 meetrit ja see kaalub 14 800 kg. Logistikamooduli survestatud osa diameeter on 4,39 meetrit, pikkus 4,21 meetrit ja see kaalub 8386 kg. Survestatud moodul logistikamooduli survestatud osa survestamata moodul logistikamooduli survestamata osa robotkäsi "STS-124 Press Kit" (PDF). NASA. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 12. september 2020. Vaadatud 16. jaanuar 2020. "Pressurized Module". JAXA. Vaadatud 16. jaanuar 2020.
Christophe Dabiré

Christophe Joseph Marie Dabiré (sündinud 27. augustil 1948) on Burkina Faso poliitik, 24. jaanuarist 2019 kuni 10. detsembrini 2021 Burkina Faso peaminister. President Kaboré nimetas ta ametisse pärast Paul Kaba Thieba valitsuse tagasiastumist. Dabiré on eelnevalt olnud Burkina Faso esindaja Lääne-Aafrika Riikide Majandusühenduse juures, president Blaise Compaoré ametiajal oli ta 1994–1996 ministriametis (Kaboré oli sellel ajal peaminister). 8. detsembril 2021 lõpetas president Roch Marc Christian Kaboré oma peaministri Christophe Marie Joseph Dabiré ametikohad, kes on kirjutanud tagasiastumiskirja, mille tulemuseks on automaatselt kogu valitsuse ametikohad. AfricaNews (21. jaanuar 2019). "Burkina Faso: Christophe Joseph Marie Dabiré is new PM". Africanews (inglise). Vaadatud 22. jaanuar 2019. "La biographie du nouveau chef du gouvernement, Son Excellence Christophe Joseph Marie DABIRE - Bienvenue sur le site Officiel du Premier Ministère du Burkina Faso". www.gouvernement.gov.bf. Vaadatud 22. jaanuar 2019.
Carlos Alvarado Quesada

Carlos Andrés Alvarado Quesada (sündinud 14. jaanuaril 1980) on Costa Rica poliitik, kirjanik, ajakirjanik ja politoloog, kes oli 8. maist 2018 kuni 8. maini 2022 Costa Rica president. Alvarado on Kodanike Tegevuspartei (PAC) liige, president Luis Guillermo Solíse ametiajal oli ta töö- ja sotsiaalkindlustusminister. Ta oli presidendiks saamise ajal 38-aastane, seega üks riigi ajaloo nooremaid presidente. Temast noorem oli 1914. aastal ametissenimetatud Alfredo González Flores (36-aastane). Murillo, Álvaro (7. mai 2018). "Carlos Alvarado, el presidente atrevido de Costa Rica". El País (hispaania). Vaadatud 15. august 2019. "Carlos Alvarado Quesada" (PDF). oecd.org. Vaadatud 28. märts 2017.
Muşţafā Madbūlī

Muşţafā Kamāl Madbūlī (araabia keeles مصطفى كمال مدبولي‎, sündinud 28. aprillil 1966) on alates 14. juunist 2018 Egiptuse peaminister. President ‘Abd al-Fattāḩ Khalīl as-Sīsī nimetas ta tagasiastunud Sharīf Ismā‘īli mantlipärijaks vahetult enne 2018. aasta presidendivalimisi. Madbūlī on ühtlasi ka elamumajanduse, kommunaalteenuste ja linnakogukondade minister. Ta oli enne peaministriks saamist kaks nädalat peaministri kohusetäitja. http://www.soutalomma.com/Article/814874/السيرة-الذاتية-لرئيس-وزراء-مصر-الجديد-في-سطور "السيرة الذاتية للدكتور مصطفى مدبولى وزير الاسكان الجديد في حكومة محلب". الأهرام العربي. Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuni 2018. Vaadatud 17. jaanuaril 2020. "El Sisi appoints Mostafa Madbouly, former housing minister, as new prime ministerNile International | Nile International". www.nileinternational.net (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuni 2018. Vaadatud 9. juuni 2018. "Knowing Egypt's new PM, Moustafa Madbouly - Egypt Today". www.egypttoday.com. Vaadatud 9. juuni 2018.
Pavel Kondratjev

Pavel Jevsejevitš Kondratjev (vene keeles Павел Евсеевич Кондратьев; 8. jaanuar 1924 Moskva – 11. juuni 1984 Leningrad) oli vene maletaja, maletreener ja maleliteraat, meister (1950). Kondratjev võitis 1940. aastal Moskva koolinoorte meistrivõistlustel pronksmedali. Aastatel 1942–1950 teenis ta mereväes – Balti laevastikus. 1943. aastal osales ta blokaadiaegses Leningradis linna malemeistrivõistlustel, kus jagas 4.–6. kohta. 1946. aastal tuli Kondratjev Tallinna malemeistriks ja jagas Tallinnas peetud Eesti NSV meistrivõistlustel 7.–9. kohta. Järgmisel kolmel aastal võitis ta Eesti meistrivõistlustel kolm medalit: kaks hõbemedalit (1947, 1948) ja ühe pronksmedali (1949). Pärast demobiliseerumist 1950. aastal elas Kondratjev Leningradis. 1950. aastal jagas ta Leningradis toimunud NSV Liidu meistrivõistluste poolfinaalis 6.–9. kohta. Täitis neil võistlustel meistrinormi. 1956. aastal tuli ta Leningradi malemeistriks. 1960. aastal esindas ta Leningradi Leningradis peetud Läänemere maade turniiril, kus sai eelviimase 11. koha. Kondratjev tegutses ka treenerina. Ta on olnud Ljudmõla Rudenko, Larissa Volperti, Valeri Salovi ja Irina Levitina treeneriks. Elu lõpupoole töötas ta NSV Liidu Spordikomitee riikliku maletreenerina. Avaldas kümmekond maleraamatut.