laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Radaja

Radaja (vene keeles Сигово Sigovo) on küla Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis. Küla asub Setumaal ja kuulub Seeritsä nulka. Eesti esimesel iseseisvusperioodil jäi küla Vilo valda. 2000. aastal oli külas 11 püsielanikku. Külas asub Radaja Seto Muuseum, samuti peetakse külas igal aastal 28. augustil maarjapäeva kirmast, setu perede kokkutulekut. Численность населения населённых пунктов Псковской области по данным Всероссийской переписи населения 2010 года. Leo Reissar. Setumaa läbi sajandite: Petserimaa. Tallinn: Kupar, 1996. Lk 198
Johann von Hohenzollern

Johann von Hohenzollern (ka Johann von Brandenburg-Ansbach või Johann von Brandenburg-Ansbach-Kulmbach; 9. jaanuar 1493 Plassenburg – 5. juuli 1525 Valencia) oli Brandenburg-Ansbachi markkrahvkonda valitsenud Hohenzollernide suguvõsa haru liige ning Valencia asekuningas. Johann oli markkrahv Friedrich II ja tema abikaasa, Poola kuninga Kazimierz IV tütre Zofia Jagiellonka viies poeg; tal oli 9 venda ning 7 õde. Johann osales vaid 16-aastaselt Aragóni kuninga Fernando II (Aragón) vägede koosseisus Agnadello lahingus ning viibis seejärel kuninga kaaskonnas Hispaanias, kus ta tutvus hilisema keisri Karl V-ga ning sõlmis temaga lähedased sõbrasuhted. Johann võttis osa ka Karli keisriks kroonimisest (1520) ning temast sai tema oluline kaaskondlane. Juba 1516. aastal sai temast Kuldvillaku ordu rüütel. 17. juunil 1519 abiellus Johann Karl V vahendusel Germaine de Foix‘ga, kes oli Étampes’i krahvi Jean de Foix‘ tütar ning Fernando II lesk. 1523. aastal nimetas Karl V Germaine’i Valencia asekuningannaks, nõnda sai Johannist omakorda Valencia asekuningas. Kui Karl V 1524. aastal Prantsusmaa-vastaseks sõjaks valmistus, annetas Johann selle heaks nii enda kui oma abikaasa väärisesemeid ning kuld- ja hõbenõusid. Pärast Pavia lahingut usaldati Johannile vangi langenud Prantsusmaa kuninga François I eest hoolitsemine, kes selle aasta juunis Valenciasse jõudis. Samal ajal haigestus Johann aga raskelt ning kahtlustati, et tema abikaasa võis ta mürgitada. Kuningas François lasi oma ihuarstil tema eest hoolitseda, kuid sellest hoolimata suri Johann 5. juulil. Ta maeti vastavalt tema surmaeelsele soovile Valenciasse Jeruusalemma nunnakloostrisse. Friedrich von Raumer, Wilhelm Heinrich Riehl, Wilhelm Maurenbrecher: Historisches Taschenbuch, Köide 6, F.A. Brockhaus, 1835, lk 246 (Digiteeritult) Julius Freiherr von Minutoli: Friedrich I., Kurfürst von Brandenburg und Memorabilia aus dem Leben der Markgrafen von Brandenburg aus den Quellen des Plassenburger Archivs, A. Duncker, 1850, S. 42 Theodor Hirsch, "Johann (Markgraf von Brandenburg-Ansbach)", Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). 14. köide, Duncker & Humblot, Leipzig 1881, lk 156. Vikitekstides: Johann (Markgraf von Brandenburg-Ansbach) Julius Freiherr von Minutoli, Altes und Neues aus Spanien, Allgemeine Deutsche Verlagsanstalt, 1854, lk 112–114.
Šilainiai vald

Šilainiai vald (leedu keeles Šilainių seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle loodepoolses osas, kuhu kuuluvad Linkuva, Sargėnai, Romainiai, Smėliai ja Milikoniai linnaosa (viimased kaks on ühte sulanud ühtseks Šilainiai asumiks). Valla pindala on 25,3 km². 2011. aastal oli seal 50 598 elanikku. Vallamaja asub aadressil Baltų pr. 53, vallavanem on Virginijus Naruševičius. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_02.htm?lang=lt#kaun_m Kauno miesto savivaldybė Vaadatud 21. aprill 2017. Valla koduleht (leedu keeles)
Impulsiivsus

Impulsiivsus on erinevate põhjustega mitmekülgne isikuomadus, mille tunnuseks on kalduvus tegutseda impulsi ajendil, kusjuures inimese käitumist iseloomustab vähene või täiesti puuduv ettevaatlikus või mõtlemine tegude tagajärgedele. Impulsiivsed teod on tavaliselt "halvasti ettekujutatud, lapselikult väljendatud, põhjendamatult riskantsed, olukorraga sobimatud ja tihtipeale põhjustavad ebasoovitavaid tulemusi" ja halvendavad kaugemate positiivsete eesmärkide saavutamist. Impulsiivsusel on eri liiki tulemusi ja tagajärgi, näiteks tegutsemine ilma erilise ettemõtlemiseta ja ebasobivas olukorras, kuid mis võib lõppeda soovitava tulemusega. "Kui sellistel tegudel on positiivne tulemus, siis nende põhjustajana ei nähta impulsiivsust, vaid kui julguse, kiiruse, spontaansuse, vapruse ja tavapäratu tegutsemise tunnust." Seega on impulsiivsusel vähemalt kaks erinevat ja teineteisest sõltumatut külge: käitumine ilma piisava mõtlemiseta, mis võib aga ei pea olema tulemuslik; ja valitakse lühiajaline eesmärk arvestamata pikaajalisema eesmärgiga. Ebastabiilne isiksushäire Evenden, J. L. (1999). "Varieties of impulsivity". Psychopharmacology. 146 (4): 348–61. DOI:10.1007/PL00005481. PMID 10550486. VandenBos, G. R. (2007). APA dictionary of psychology. Washington, DC: APA. Daruna, J. H.; Barnes, P. A. (1993). "A neurodevelopmental view of impulsivity". McCown, William George; Johnson, Judith L.; Shure, Myrna B. (toim-d). The Impulsive Client: Theory, Research, and Treatment. Washington, DC: American Psychological Association. Lk 23–37. DOI:10.1037/10500-002. ISBN 978-1-55798-208-7. Madden, Gregory J.; Johnson, Patrick S. (2010). "A Delay-Discounting Primer". Madden, Gregory Jude; Bickel, Warren K. (toim-d). Impulsivity: The Behavioral and Neurological Science of Discounting. Washington, DC: American Psychological Association. Lk 11–37. ISBN 978-1-4338-0477-9. Dickman, Scott J. (1990). "Functional and dysfunctional impulsivity: Personality and cognitive correlates". Journal of Personality and Social Psychology. 58 (1): 95–102. DOI:10.1037/0022-3514.58.1.95. PMID 2308076. Rachlin, Howard (2000). "Self-Control as an Abstraction of Environmental Feedback". The Science of Self-Control. Cambridge, MA: Harvard University Press. Lk 183. ISBN 978-0-674-00093-3.
Ajakohane Naljaleht

Ajakohane Naljaleht : Armsaks ajawiiteks noorele ja wanale, oli naljaleht, mis ilmus 1906. aastal Tallinnas. Toimetajaks ja väljaandjaks Juhan Lilienbach. Ajalehte trükiti Tallinnas "Mihkel Schifferi" trükikojas. Hind oli 5 kopikat. Tsensuuri tõttu ilmusid Juhan Lilienbachi pilkelehed eri nimedega: Ajakohane Naljaleht (1906), Nooled (1906), Edu, Pilkeleht (1906), Reinuwader (1906), Kolerakülvaja (1907), Sügise (1907), Vali Tali (1908), mis kõik olid lugejate hulgas väga populaarsed tänu oma päevakajalisele satiirile. "ERB Ajakohane Naljaleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. august 2017. Vaadatud 21. aprillil 2017. Endel Annus ja Tiina Loogväli (2002). Eestikeelne ajakirjandus 1766-1940 l A-N. Tallinn: Eesti Akadeemiline Raamatukogu. Lk 38. Digar - Ajakohane Naljaleht 1906
Elementaarlüli

Elementaarlüli on komponent, millest koosneb ahel. Näiteks on polümeeri elementaarlüliks monomeerist kujunenud aatomite rühm, mis polümeeri molekulis kordub.
Sigrid Leijonhufvud

Sigrid Amalia Leijonhufvud (5. juuli 1862 – 14. november 1937) oli Rootsi kirjanik, feminist ja ajaloolane. Ajaloolasena huvitus ta naisajaloost. Leijonhufvud sündis aadliperes. Tema isa Axel Leijonhufvud oli tütre ülikooliõpingutele vastu ja õpinguid rahastas isa õde, naisõiguslane Sophie Adlersparre. Leijonhufvud õppis Uppsala Ülikoolis filosoofia teaduskonnas ja sai kraadi 1888. aastal. Aastatel 1892–1909 töötas ta Stockholmis Åhlinska tüdrukutekoolis õpetajana. 1901. aastal asus ta tööle raamatukoguhoidjana kuningliku ilukirjanduse ja ajaloo akadeemia Vitterhetsakademin raamatukogus. Kui Adlersparre 1896. aastal suri, kirjutas Leijonhufvud valmis Fredrika Bremeri eluloo, mille kallal tädi oli enne oma surma töötanud. Åhlinska koolis sõbrunes ta samuti seal töötanud kirjaniku ja ajaloolase Ellen Friesiga. Kui Fries 1900. aastal suri, võttis Leijonhufud oma hoole alla ka Friesist pooleli jäänud käsikirja. Fries oli 1885. aastal avastanud Uppsala Ülikooli raamatukogust Agneta Horni päeviku, mis andis infot 17. sajandi aadliperekonna elu kohta. 1908. aastal ilmus Friesi käsikirja põhjal teos "Agneta Horns lefverne. Efter Ellen Fries' efterlämnade manuskript". 1910. aastal andis Leijonhufvud välja raamatu "Ernst Ahlgren och Esselde, en brevväxling". Tegu oli kirjavahetusega Sophie Adlersparre (pseudonüüm Esselde) ja kirjanik Victoria Benedictssoni (pseudonüüm Ernst Ahlgren) vahel. 1915. aastal andis ta välja krahv Carl Gustaf Tessini aastatel 1748–1752 peetud päeviku ja kirjutas seejärel Tessinist ja teda ümbritsenud naistest mitu raamatut. 1922–1923 ilmus põhjalik kaheosaline Sophie Adlersparre elulugu. Leijonhufvud tundis isiklikult mitmeid oma kaasaja juhtivaid naisõiguslasi. Ta lõi kaasa võrdõiguslusele pühendatud Fredrika Bremeri Ühingu töös, sealhulgas kirjutas ühingu ajakirjade Dagny ja Hertha jaoks. Samuti kuulus ta naisteseltsi Nya Idun siseringi. 1918. aastal valiti Leijonhufvud kirjandusakadeemia Samfundet de Nio liikmeks. 1922. aastal pälvis ta olulisi kultuuritegelasi tunnustava medali "Litteris et Artibus". 1937. aastal sai ta Lundi Ülikooli audoktorikraadi. Sigrid Leijonhufvud. Projekt Runeberg Bertil Broomé. Sigrid A Leijonhufvud. Svenskt biografiskt lexikon Sigrid Leijonhufvud. Nya Idun Historik – Tidigare ledamöter. Samfundet De Nio
Vilijampolė vald

Vilijampolė vald (leedu keeles Vilijampolės seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle läänepoolses osas, kuhu kuuluvad Lampėdžiai, Panerysi, Veršvai ja Vilijampolė linnaosa. Valla pindala on 14,4 km². Aastal 2011 oli seal 26 411 elanikku. Vallamaja asub aadressil Lampėdžių g. 10, vallavanem on[millal?] Algimantas Mickevičius. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_02.htm?lang=lt#kaun_m Kauno miesto savivaldybė Vaadatud 22. aprillil 2017. Valla koduleht (leedu keeles)
Eiguliai vald

Eiguliai vald (leedu keeles Eigulių seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle põhjapoolses osas, kuhu kuuluvad Eiguliai ja Kleboniškise linnaosa, osaliselt ka Kalniečiai linnaosa. Valla pindala on 14,5 km². 2011. aastal oli seal 43 109 elanikku. Vallamaja asub aadressil P. Plechavičiaus g. 9A, vallavanem on Ovidijus Adomaitis. Valla hallata on ligi 34 kilomeetrit tänavaid, millest asfalteeritud on 31 kilomeetrit. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_02.htm?lang=lt#kaun_m Kauno miesto savivaldybė Vaadatud 22. aprill 2017. Valla koduleht (leedu keeles)
Dainava vald

Dainava vald (leedu keeles Dainavos seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle põhjapoolses osas, kuhu kuulub Dainava linnaosa. Valla pindala on 7,28 km². 2011. aastal oli seal 58 818 elanikku, tegemist on elanike arvult suurima vallaga Leedus. Vallamaja asub aadressil V. Krėvės pr. 41A, vallavanem on Elena Skirmantienė . Valla hallata on 18 tänavat kogupikkusega 26,17 km. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_02.htm?lang=lt#kaun_m Kauno miesto savivaldybė Vaadatud 22. aprill 2017. Valla koduleht (leedu keeles)
Žaliakalnise vald

Žaliakalnise vald (leedu keeles Žaliakalnio seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle keskosas, kuhu kuulub Žaliakalnise linnaosa ja osaliselt ka Kalniečiai linnaosa. Valla pindala on 7,35 km². Aastal 2011 oli seal 24 001 elanikku. Vallamaja asub aadressil Partizanų g. 5, vallavanem on Bronius Girdauskas. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_02.htm?lang=lt#kaun_m Kauno miesto savivaldybė Vaadatud 22. aprill 2017. Valla koduleht (leedu keeles)
Gričiupise vald

Gričiupise vald (leedu keeles Gričiupio seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle keskosas, kuhu kuulub Gričiupise linnaosa. Valla pindala on 3,81 km². 2011. aastal oli seal 26 735 elanikku. Gričiupise vald moodustati 2005. aastal Dainava vallast. Tegemist on pindalalt kõige väiksema vallaga Kaunases. Valla hallata on 53 tänavat kogupikkusega 27,14 kilomeetrit. Vallamaja asub aadressil Chemijos g. 11, vallavanem on Jolanta Žakevičienė. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_02.htm?lang=lt#kaun_m "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. juuni 2017. Vaadatud 22. aprillil 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Kauno miesto savivaldybė Vaadatud 22. aprill 2017. Valla koduleht (leedu keeles)
Polümerisatsiooniaste

Polümerisatsiooniaste (tähis n) on elementaarlülide arv polümeeri molekulis.
Petrašiūnai vald

Petrašiūnai vald (leedu keeles Petrašiūnų seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle idapoolses osas, kuhu kuuluvad Amaliai, Naujasodise, Palemonase ja Petrašiūnai linnaosa. Valla pindala on 28,5 km². Aastal 2011 oli seal 14 382 elanikku. Vallamaja asub aadressil R. Kalantos g. 57, vallavanem on Algimantas Vilkevičius. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_02.htm?lang=lt#kaun_m Kauno miesto savivaldybė Vaadatud 22. aprill 2017. Valla koduleht (leedu keeles)
Panemunė vald

Panemunė vald (leedu keeles Panemunės seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle lõunapoolses osas, kuhu kuuluvad Panemunė, Rokai, Vaišvydava ja Vičiūnai linnaosa. Valla pindala on 24,8 km². Aastal 2011 oli seal 14 941 elanikku. Vallamaja asub aadressil Perlojos g. 29, vallavanem on Rasina Žolynienė. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_02.htm?lang=lt#kaun_m Kauno miesto savivaldybė Vaadatud 22. aprill 2017. Valla koduleht (leedu keeles)
Aleksotase vald

Aleksotase vald (leedu keeles Aleksoto seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle edelapoolses osas, kuhu kuuluvad Aleksotase, Birutė, Freda, Kazliškiai ja Marvelė linnaosa. Valla pindala on 24 km². Aastal 2011 oli seal 21 178 elanikku. Vallamaja asub aadressil Veiverių g. 132, vallavanem on Liukrecija Navickienė. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_02.htm?lang=lt#kaun_m Kauno miesto savivaldybė Vaadatud 22. aprill 2017. Valla koduleht (leedu keeles)
Šančiai vald

Šančiai vald (leedu keeles Šančių seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle keskosas, kuhu kuuluvad Aukštieji Šančiai ja Žemieji Šančiai linnaosa. Valla pindala on 7,41 km². Aastal 2011 oli seal 21 097 elanikku. Vallamaja asub aadressil A. Juozapavičiaus pr. 84, vallavanem on Ričardas Rusteika. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_02.htm?lang=lt#kaun_m Kauno miesto savivaldybė Vaadatud 22. aprill 2017. Valla koduleht (leedu keeles)
Centrase vald

Centrase vald (leedu keeles Centro seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle keskosas, kuhu kuuluvad Naujamiestise ja Senamiestise linnaosa. Valla pindala on 4,58 km². Aastal 2011 oli seal 14 723 elanikku. Vallamaja asub aadressil Šv. Gertrūdos g. 7, vallavanem on Marius Švaikauskas. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_02.htm?lang=lt#kaun_m Kauno miesto savivaldybė Vaadatud 22. aprill 2017. Valla koduleht (leedu keeles)
Polühistor

Polühistor (< kr polü, 'palju' + kr histōr, 'teadja') ehk entsüklopedist (keskld encyclopaedia < kr enkyklios paideia, 'ringjas haridus') on õpetlane ja/või loovisik, kellel on sügavad teadmised ja/või oskused mitmes kunsti- ja/või teadusharus. Lähedases tähenduses kasutatakse ka nimetusi interdistsiplinarist (< ld inter + ld disciplina, 'õpetus'), polümaat (eesti keelde tulnud tõenäoliselt anglitsismina, vanakr πολυμαθής polymathēs, ld homo universalis, it uomo universale). Tüüpiliseks polühistoriks peetakse tihti renessansiaja leiutajat-kunstnikku-teadlast Leonardo da Vincit. Niisamuti nimetatakse isikut, kellel on erandlikult laialdased teadmised ja/või oskused mitmes kunsti- ja/või teadusharus renessansiinimeseks. Erudiidiks (< ld eruditus, 'õpetatud') nimetatakse isikut, kellel on laialdased teadmised mitmel alal. Imhotep (u 2600 e.m.a.) Pythagoras (u 580 – u 496 e.m.a.) Archimedes (u 287 – u 212 e.m.a.) Aristoteles (384 – 322 e.m.a) Ziryāb (Abu Hasan Ali Nafi; 789–857‎) Al-Biruni (Abū Rayḥān Muḥammad ibn Aḥmad Al-Bīrūnī; 973–1048) Hildegard Bingenist (Hildegard von Bingen; 1098–1179) Leon Battista Alberti (1404–1472) Leonardo da Vinci (1452–1519) Francis Bacon (1561–1626) Galileo Galilei (1564–1642) Samuel Morland (1625–1695) Gottfried Wilhelm Leibniz (1646–1716) Benjamin Franklin (1706–1790) Mihhail Lomonossov (1711–1765) Johann Wolfgang von Goethe (1741–1832) Thomas Jefferson (1742–1826) Alexander von Humboldt (1769–1859) Johann Carl Friedrich Gauss (1777–1855)  Karl Ernst von Baer (1792–1876)  Adolphe Quételet (1796–1874) Sir Francis Galton (1822–1911) Charles Sanders Peirce (1839–1914) Uku Masing (1909–1985) James Ephraim Lovelock (s 1919) Noam Chomsky (s 1928) Murray Gell-Mann (1929–2019) Sir Jonathan Wolfe Miller (s 1934) Franklin Story Musgrave (s 1935) Frank Zappa (1940–1993)  Douglas Hofstadter (s 1945) Brian May (s 1947) Eric Stephen Lander (s 1957) Stephen Wolfram (s 1959) geenius imelaps
Pačeriaukštė I

Pačeriaukštė I (ka lihtsalt Pačeriaukštė) on küla Leedus Läti piiri lähistel Biržai rajoonis, Pačeriaukštė valla halduskeskus. Külas on põhikool ja raamatukogu. Pačeriaukštė on nime saanud Ceraukste (leedu keeles Čeriaukštė) jõe järgi. Vallas on ka teine samanimeline küla, nende eristamiseks kasutatakse liiteid I ja II. Kohanime on esimest korda kasutatud aastal 1586, mil mainiti Pačeriaukštė põldusid. Aastal 1750 mainiti kirjalikes allikates esimest korda sealset mõisa. Nõukogude ajal oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks. Seal töötas üks Leedu taasiseseisvumise väljakuulutajatest Petras Poškus. Sealne kolhoos alustas aastal 1979 koostööd Leedu kunstnike liiduga, premeerides külaelu kõige paremini kujutanud kunstnikke. Restaureeritud mõisa peahoones asub tänapäeval kunstigalerii, lisaks sellele asub seal ka väike koduloomuuseum. 2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 22.04.2017. Emilis Jokūbas Trečiokas. Biržų kalendorius. Biržų rajono gamtos, istorijos ir kultūros paminklų žemėlapis. Lietuvos TSR žemės ūkio ministerija, Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1980 m., red. L.Baruolienė, I. Repšienė [1] Lietuvos Nepriklausomybės Akto signatarai Valstybės žinios Vilnius 2006 BOLIUS POŠKUS ALFONSAS KAZITĖNAS MEČISLOVAS TREINYS BIRUTĖ VALIONYTĖ Petras Poškus lk. 21-36 Küla portaalis vietoves.Lt
Kudepi jõgi

Kudepi jõgi on jõgi Venemaal ja Lätis; Setumaa lõunaosas. Jõe pikkus on 82 km, jõgikonna pindala 760 km². Kudepi lisajõed on Lidva ja Vruuda jõgi. Leo Reissar. Setumaa läbi sajandite: Petserimaa. Tallinn: Kupar, 1996. Lk 117
Lidva jõgi

Lidva jõgi on jõgi Venemaal Petseri rajoonis; Setumaa lõunaosas. Lidva jõgi algab Pabra järvest ja suubub Kudepi jõkke. Lidva jõe pikkus on 42 km ja langus 55 m. Leo Reissar. "Setumaa läbi sajandite: Petserimaa". Tallinn: Kupar, 1996. Lk 117
Polükondensatsioon

Polükondensatsioon on polümeeride või polükondensaatide saamine ühest või mitmest monomeerist, mis sisaldavad erinevaid funktsionaalseid rühmi (näiteks –COOH, –OH, –NH2). Funktsionaalrühmade reageerimisel eraldub kõrvalproduktina mingi madalmolekulaarne ühend (näiteks vesi või alkohol). Polükondensatsiooni katalüsaatoriteks sobivad samad, mis katalüüsivad analoogsete monofunktsionaalsete ühendite kondensatsiooni. Kui monomeeri molekulis on enam kui kaks funktsionaalrühma, siis on tõenäoline hargnenud struktuuride ja võrkstruktuuridega polümeeride teke. Polükondensatsioon toimub astmelise polümerisatsiooni mehhanismi järgi. Lihtsaim polükondensatsiooni näide (monomeer a-A-b funktsionaalrühmadega a ja b): a-A-b + a-A-b → a-AA-b + ab a-AA-b + a-A-b → a-AAA-b + ab jne a-An-b + a-Am-b → a-An+m-b + ab Polümeer moodustub nii makromolekulide ja lähtemonomeeri reaktsioonis, kui ka juba moodustunud makromolekulide omavahelisel ühinemisel. Polükondensatsioonireaktsioonid on enamasti tasakaalureaktsioonid, mis kulgevad polümeeri tekke suunas ainuüksi sel juhul, kui tekkinud kõrvalproduktid eraldatakse pidevalt reaktsiooni keskkonnast. Polükondensatsiooni kasutatakse paljude polümeeride valmistamisel. Sel teel saadakse kondensatsioonipolümeerid, näiteks polüestreid, polüamiide ning karbamiid-, epoksü- ja fenoolformaldehüüdvaike. Kondensatsioonireaktsioon Astmeline polümerisatsioon Polümerisatsioon
Parovėja

Parovėja on küla Leedus Biržai rajoonis, Parovėja valla halduskeskus. Külas on postkontor, kultuurimaja ja raamatukogu. Parovėja all asub dolomiidilade, mille aastal 1931 avastas geoloog Mykolas Skvereckis. Küla asub Rovėja jõe ääres ja on selle järgi ka nime saanud. Küla on esimest korda mainitud aastal 1520. Aastal 1526 andis Aleksandras Tarnovskis sealse mõisa Radziwillidele, millest sai üks selle suguvõsa esimestest maavaldustest. Aastast 1528 on teada, et külas elasid 24 pärisorja, 6 mõisateenijat ja 100 talumeest. Aastal 1613 rajasid Radziwillid küla juurde suure loomakasvatuskompleksi, kus kasvatatud loomade liha turustati Biržais. Aastal 1817 ehitati sinna kabel. Aastal 1906 põletasid ülestõusnud talumehed sealse mõisa hooned maha. Leedu koreograaf Tamara Kalibataitė nimetas küla järgi enda kirja pandud rahvatantsu „Parovėjos suktinė“. Ka on küla järgi saanud nime Pirgu lademe Paroveja kihistu. Sealne puurauk on siluri Apaščia kihistu stratotüüp. Lisaks on see ordoviitsiumi Biržai kihistu ja Geidžiūnai kihistiku, Gulbinai kihistiku, Smilgiai kihistiku, Raubonysi kihistiku ning Likėnai kihistiku stratotüüp. 2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 22.04.2017. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. märts 2016. Vaadatud 22. aprillil 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Emilis Jokūbas Trečiokas. Biržų kalendorius. Kultūros naujienos Netekome choreografės Tamaros Kalibataitės 2010 rugsėjo mėn. 02 d. 16:18:41 http://stratigraafia.info/glossary.php?keyword=Paroveja%20kihistu Stratigraafia terminoloogia] LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 14 LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 22-23 Küla portaalis vietoves.Lt
Ruuda jõgi

Ruuda jõgi (ka Vruuda jõgi; vene keeles Вруда) on jõgi Venemaal Petseri rajoonis; Setumaa lõunaosas. Ruuda jõgi on Kudepi jõe lisajõgi. Ruuda jõe pikkus on 43 km ja langus 75 m. Leo Reissar. Setumaa läbi sajandite: Petserimaa. Tallinn: Kupar, 1996. Lk 117
Obdjohhi jõgi

Obdjohhi jõgi (vene keeles Обдёх; ka Optjoki jõgi) on jõgi Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis; Setumaa idaosas. Jõe pikkus on 19 km.
Patškovka jõgi

Patškovka jõgi (Patskovka jõgi; vene keeles Пачковка) on jõgi Venemaal Petseri rajoonis; Setumaa keskosas. Patškovka jõgi on Piusa jõe lisajõgi. Jõe pikkus on 19 km ja jõgikonna pindala 82 km². Leo Reissar. Setumaa läbi sajandite: Petserimaa. Tallinn: Kupar, 1996. Lk 117
Metkohka oja

Metkohka oja (ka Metkovka oja; vene keeles Метковка või Митковка) on jõgi Venemaal Petseri rajoonis; Setumaa keskosas. Metkohka jõgi on Piusa jõe lisajõgi. Jõe pikkus on 10–18 km. Leo Reissar. Setumaa läbi sajandite: Petserimaa. Tallinn: Kupar, 1996. Lk 117
Pulkkalan Kapasi

Pulkkalan Kapasi ehk Verhneje Koirovo (ka Kapasi, vene Верхнее Койрово) on endine ingerisoome küla ajaloolises Venjoki kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb ala Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Villozi valla territooriumile. Küla soomekeelne rööpnimetus Kapasi tuleneb külas elanud ingerisoome suguvõsa Kapanen nimest. 1817. aastal oli külas (nimetatud kui Кавози) 8 talu. 1831. aastal oli külas (nimetatud kui Верх. Койровская Пустошь или Кабози) oli 11 talu. 1838. aastal elas külas (nimetatud kui Верхняя Коерова пустошь) 99 inimest, kellest 46 olid mehed ja 53 naised. 1848. aastal elas külas (nimetatud kui Kapaisi) 103 ingerisoomlast savakot, kellest 45 olid mehed ja 58 naised. 1856. aastal oli külas (nimetatud kui Койeровo верх. пуст.) 10 talu 41 meeshingega. 1860. aastal oli külas (nimetatud kui Верх. Коерова пустошь Кабози) 12 talu. 1880.–1890. aastail oli külas (nimetatud kui Верх. Коeровская Пустошь) 14 talu. 1913. aastal oli külas (nimetatud kui Верхн. Койeровo) 15 talu. 1941. aastal oli külas (nimetatud kui Верх. Койровo) 30 majapidamist. "Verhneje Koirovo". EKI kohanimeandmebaas. Vaadatud 22.04.2017. "Peterburi lähiümbruse topograafiline kaart, 1817. etomesto.ru". Vaadatud 22.04.2017. "Peterburi ümbruse kaart, 1831, Schubert". etomesto.ru. Vaadatud 22.04.2017. "Описание Санкт-Петербургской губернии по уездам и станам, 1838 г." Vaadatud 22.04.2017. Köppen, Peter v (1867). Erklärender text zu der ethnographishen karte des St. Petersburger gouvernements. St. Petersburg. Jelagin, N (1856). Алфавитный список селений по уездам и станам С.-Петербургской губернии. Peterburi. Lk 197. "Peterburi ja Viiburi kubermangude topograafiline kaart, 1860". etomesto.ru. Vaadatud 22.04.2017. "Peterburi lähiümbruse üheverstaline topograafiline kaart, 1890". etomesto.ru. Vaadatud 22.04.2017. "Peterburi lähiümbruse kaart, 1913". "Leningradi oblasti kaart, 1941". etomesto.ru. Vaadatud 22.04.2017.