laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Armeenia eirenis

Armeenia eirenis (varasem nimetus ka armeenia eireenis, Eirenis punctatolineatus) on maoliik. Armeenia eirenisel klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid: Eirenis punctatolineatus kumerloevei Eiselt, 1970 Eirenis punctatolineatus punctatolineatus (Boettger, 1892). Armeenia eirenise levila Armeenias hõlmab Širaki, Aragatsotni, Jerevani, Kotajkhi, Ararati, Vajotsh Dzori ja Sjunikhi maakonda. Keha seljasoomused võivad olla kas halli, oliivikashalli, pruunikat või vaskpunast värvi. Nende pikkus võib olla kuni 50 cm. Toituvad peamiselt lülijalgsetest ja limustest. Loomade elu 5:285. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Eirenis punctatolineatus Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 17.12.2013) (inglise keeles) TADEVOSYAN'S HERPETOLOGICAL RESOURCES (THR), Veebiversioon (vaadatud 18.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne veebisaidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Eirenis punctatolineatus seisuga 17.12.2013.
Vagur eirenis

Vagur eirenis (varasem nimetus ka vagur eireenis, Eirenis modestus) on maoliik. Vagural eirenisel klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid: Eirenis modestus cilicius Schmidtler, 1993 Eirenis modestus modestus (Martin, 1838) Eirenis modestus semimaculatus (Boettger, 1876). Nad on levinud Aserbaidžaanis, Põhja-Kaukaasias, Dagestanis, Gruusias, Kreekas, Iraagis, Iraanis, Iisraelis, Süürias, Türgis. Armeenias leidub selle liigi alamliiki Eirenis modestus modestust Širaki, Aragatsotni, Kotajkhi, Ararati, Vajotsh Dzori, Sjunikhi ja Tavuši maakonnas. Nende pikkus võib olla kuni 15 cm. Toituvad peamiselt putukatest. Loomade elu 5:286. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Eirenis modestus Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 17.12.2013) (inglise keeles) TADEVOSYAN'S HERPETOLOGICAL RESOURCES (THR), Veebiversioon (vaadatud 18.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne saidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Eirenis modestus seisuga 17.12.2013.
2013. aasta oktoobritorm

2013. aasta oktoobritorm oli orkaani mõõtu torm (Suurbritannias nimetati tormi St. Jude'iks ('püha Juudas'), Skandinaavias Simoneks), mis räsis Eestit 28.–29. oktoobril 2013. Vilsandil mõõdeti maksimaalne puhang – 33,2 m/s. Tartus oli tuule kiirus vastu hommikut 22 m/s, Tallinnas 21,9 m/s. Kuressaares viis torm katuse kahelt elumajalt, Paides rebis maru katuse ühisgümnaasiumi võimlalt, Võrus nõukogudeaegselt elumajalt. Taanis registreeriti Euroopa tormirekord – 54 m/s. Suurbritannias oli tuule kiirus kuni 40 m/s. Tormid Eestis
Aleksander Mildeberg

Aleksander Mildeberg (14. märts 1902 Saku – 21. aprill 1977 Tallinn) oli eesti graafik. Aleksander Mildeberg õppis aastatel 1909–1914 Saku algkoolis ja 1914–1915 Jälgimäe koolis. Edasi õppis 1916–1917 Tallinna Kunsttööstuskoolis (Roman Nymani ja Nikolai Triigi juhendusel) ja 1938–1941 Riigi Kõrgemas Kunstikoolis maaliosakonnas. Graafikuoskused omandas ta iseseisvalt. Ta tegutses 1925. aastast fotograafi ja rakenduskunstnikuna. Mildeberg evakueeriti 1941. aastal Baškiiriasse, kus töötas Birski rajoonis põllutöölisena. Ta oli aastatel 1942–1945 Punaarmee Eesti Laskurkorpuses rindekunstnik ja fotograaf. Tema sõjaaegseid rindejoonistusi eksponeeriti aastatel 1941–1945 Moskvas, Leningradis, Tallinnas jm. Neid iseloomustas olustikuline täpsus ja elulisus. 1945. aastast Kunstnike Liidu liige. 1945. aastal Tallinna naasnult töötas Mildeberg Rahva Hääle fotokorrespondendina, oli aastatel 1945–1946 ajakirja Pikker tehniline toimetaja ja tegutses hiljem vabakunstnikuna. Pärast sõda joonistas ta kultuuritegelaste, teadlaste ja revolutsionääride portreid. Mildeberg on portreteerinud muuhulgas Eduard Wiiralttit, Eugen Kappi, Gustav Ernesaksa, Rasmus Kangropoolt jt. 1950. aastate keskel hakkas Mildeberg eelistama graafikatehnikaid. Tema loomingusse kuulub maastikke ja linnavaated. Eriti armastas ta kujutada Tallinna vanalinna motiive. Ta illustreeris ka raamatuid, joonistas karikatuure, mida avaldati 1946. aastal ajakirjas Pikker, lisaks joonistas šarže. 1942 Esmaesinemine Moskvas 1944 Rühmanäitus Tallinnas 1962 Tallinna Kunstihoones koos Arnold Alasega 1972 Isikunäitus Türil 1975 Isikunäitus S. Kirovi nimeline näidiskalurikolhoosis 1977 Isikunäitus Tallinna Kunstihoones Tema poeg on kunstnik Jüri Mildeberg ja pojanaine Piret Mildeberg on lasteraamatute illustraator. Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1996. ISBN 589900049X
Raphajel Patkanjan

Rafael Patkanjan (tuntud ka kui Kamar Katiba; armeenia Ռափայել Պատկանյան; 8. november 1830 – 22. august 1892) oli üks populaarsemaid Armeenia luuletajaid. Patkanjan sündis 1830. aastal Venemaal Doni-äärses Rostovis, juba ta isa ja vanaisa olid olnud tuntud oma luuleande poolest. Õppides Moskva Riiklikus Ülikoolis, lõi ta kirjandusklubi oma armeenia õpilaste jaoks. Oma õpilaste nimede initsiaalidest moodustas ka oma kirjanikunime Kamar Katiba. Paljud ta luuletused on kirjutatud Vene-Türgi sõja ajal, kui Venemaa armeenlastel oli suured lootused seoses Türgi-Armeenia vabastamisega Osmanite riigi valitsuse alt. Patkanjan suri 1892. aastal pärast 42 aastat kestnud tööd õpetaja, kirjaniku ja toimetajana. The Burning Tigris: The Armenian Genocide and America's Response – Page 101 by Peter Balakian The Survey – Page 259 by Survey Associates
Juhtlõik

Juhtlõik (inglise keeles lead või lede [ˈliːd]) on ajakirjandus- või suhtekorraldusteksti (uudise, artikli, pressiteate vms) avalõik, milles antakse teksti sisu lühikokkuvõte. Juhtlõik järgneb vahetult pealkirjale, nende vahel võivad üldjuhul olla vaid teksti ilmumisandmed (väljaande nimi, avaldamise aeg ja autor). Juhtlõik peaks vastama küsimustele, mida ingliskeelses ajakirjandusteoorias nimetatakse 5W viie w-tähega algava sõna järgi: who (kes), what (mis), when (millal), where (kus) ja why (miks). (Piiratud mahu tõttu saab enamasti vastuse siiski vaid osa neist.) Sellele järgnevas tekstis avatakse teate sisu pikemalt, lisatakse asjassepuutuvate isikute kommentaare ja muud taustainfot, ent juhtlõigus sisaldub kõige olulisem. Põhimõtteliselt peaks juhtlõik äratama lugejas huvi ka kogu ülejäänud tekst läbi lugeda, kuid andma vajaduse korral kogu põhiinfo kiirelt kätte. Anglosaksi maade ajakirjanduses eristatakse nn kõva ja pehmet juhtlõiku (hard vs soft lead). Kõva juhtlõik annab lugejale eelkõige ülevaate teksti sisust, pehme aga on sõnastatud tähelepanu köitvana ja võib vahel kõigile põhiküsimustele mitte vastata. Pehmele juhtlõigule järgneb tavaliselt fakte kokkuvõttev lõik (nut graph). Eesti ajakirjanduses on üldiselt tavaks kirjutada juhtlõik ühe lausena, isegi kui see vahel annab grammatiliselt kohmakaid tulemusi. See nõue pole siiski absoluutne, eriti rikutakse seda pikemates ajakirjatekstides. Anglosaksi ajakirjanduse juhtlõikudes on tavaks 1-2 lauset, milles on 20-25 sõna. Meediakriitikute hinnangul võib just juhtlõik artikli eri osadest kõige enam vaidlusi tekitada, samuti ilmneb just pealkirjade ja juhtlõikude sõnastuses sageli toimetaja kallutatus.
Kurvitse järv

Kurvitse järv on avalik järv Valgamaal Tõrva vallas Lõve ja Voorbahi külas. Järvest voolab läbi Eenuse oja. Järve pindala on 4,2 ha, pikkus 400 m, laius 145 m, kaldajoone pikkus 1000 m. Kurvitse on kalgiveeline ning rohketoiteline järv. Kurvitse järv on Vabariigi Valitsuse määrusega nr. 191 18. juulist 1996 kinnitatud avalikult kasutatavate järvede nimekirja. Järv keskkonnaregistris
Artikkel (kirjutis)

Artikkel on ajakirjandus- või teadusväljaandes ilmunud mitteilukirjanduslik arutlev kirjutis. Tavaliselt nimetatakse artikliteks perioodilises väljaandes, almanahhis või kogumikus ilmunud tekste, tänapäeval võivad kõik need olla ka elektroonilised. Ajakirjanduslikul artiklil on pealkiri, millele järgneb sissejuhatav juhtlõik ja ülejäänud tekst. Artikkel sisaldab enamasti uudist, kuid võib olla ka uuriv või kirjeldav (nt olukirjeldus). Üldjuhul avaldatakse ka artikli autori nimi. Artikliga võib kaasneda fotosid ja infograafikat: graafilisi elemente (kaardid, tabelid, diagrammid jms), mis illustreerivad teksti andmetega. Teadusartikkel peab sisaldama uudseid uurimistulemusi, sellele põhitekstile eelneb sisukokkuvõte ehk resümee. Artikli põhitekst lõpeb järeldustega, millele järgneb viidatud kirjanduse loetelu. Enamasti on teadusartikli juures ka märksõnad. Teadusartiklite autorid on alati teada, anonüümseid teadusartikleid praktiliselt ei ilmu. juhtkiri
Helme Mustjärv

Helme Mustjärv (ka lihtsalt Mustjärv) on järv Valgamaal Tõrva vallas Riidajast 6 km lõunaedela poole. Mustjärv on umbes 0,5 ha suurune kinnikasvav järv.
Tanijärv

Tanijärv on järv Valgamaal Tõrva vallas. Tanijärve leiab Riidajast 5 km edela pool Riidaja–Tõrva maantee äärest. Tanijärv on 1,2 ha suurune külmaveeline umbjärv. Tanijärv keskkonnaregistris
Riidaja mõis

Riidaja mõis (saksa keeles Morsel-Podrigel) oli rüütlimõis (alates 1822. aastast fideikomiss) Helme kihelkonnas Viljandimaal. Varaseimad teated Riidaja mõisast pärinevad 1562. aastast. Mõis kuulus alates 16. sajandist kuni 1919. aasta maareformini Strykide suguvõsale. Aastatel 1697–1725 oli mõis panditud Freytag von Loringhovenile, kelle ajal sai mõis ka praeguse nime. 1.05.1773. aastal asutas Bernhard Heinrich von Stryk jagamislepinguga tema valdusse saadud Riidaja mõisast fideikomissi oma noorima poja Georg Konstantini ja tema vanimate meessoost pärijate kasuks. 1853. aastal sai mõisa omanikuks Friedrich von Stryk, viimane võõrandamiseelne mõisnik oli aga Friedrich Georg von Stryk. Riidaja mõisa mõisasüda on esinduslikuna välja ehitatud suures osas 18. sajandi teisel poolel ja 19. sajandi algul. 1762. aastal valmis mõisas pikk ja lihtne barokne puidust peahoone. Riidaja mõisahoone on tänapäeval üks paremini säilinud barokseid puidust mõisahooneid Eestis. Mõisahoone teeb ainulaadseks ta pikkus, tavalisel tolle ajastu hoonetel oli üks või kaks mantelkorstnat, Riidaja mõisahoonelaga kolm. Kõik korstnad ei ole täiskõrguses säilinud, säilinud osad kõrguvad lae kõrguseni. Interjöörist on hoones säilinud mitmeid rokokoolõikelisi siseuksi ja välisuks. Mõisa saali üks ots on kujundatud joonia stiilis puidust kapiteelidega kahe sambaga ning säilinud on ka barokkvormis aknasepiseid, mis sarnanevad paljus Luua mõisa sepistega. Säilinud on ka mitu kõrvalhoonet, sh algkujul kaks kaunist aita, mis ääristavad mõisa peahoone esist väljakut. Ühel aitadest on vahvärkviilud, mis olid mõnisada aastat tagasi tavalised, kuid säilinud vaid üksikutes kohtades. 1919. aasta võõrandamise järel on mõisa peahoones asunud 1923. aastast kool ja 1967. aastast J. Ljahhovi nimelise kolhoosi keskus. Nüüdisajal töötab hoone ühes otsas Riidaja raamatukogu. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisa süda Valgamaal Tõrva vallas Riidaja külas. Kalmistu paikneb mõisa südamest umbes 0,7 km kaugusel põhjakirde pool. Kalmistul on 1864. aastal ehitatud tellistest uusgooti stiilis matusekabel. Vahepeal varemetes olnud kabel taastati Strykide suguvõsa algatusel ning pühitseti 2001. aastal piirkondlikuks kirikuks. Riidaja mõisa peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 05.10.2020) Riidaja mõis (Helme khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Riidaja mõis (Helme khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Kaeluseirenis

Kaeluseirenis (varasem nimetus ka kaeluseireenis, Eirenis collaris) on maoliik. Kaeluseirenisel klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid: Eirenis collaris collaris (Ménétries, 1832) Eirenis collaris macrospilotus (Werner, 1904). Nad on levinud Aserbaidžaanis, Bulgaarias, Gruusias, Iraanis, Liibanonis, Venemaa aladel (Musta mere ja Kaspia mere piirkonnas), Türgis ja Armeenias. Armeenias leidub seda liiki Širaki, Armaviri, Aragatsotni, Jerevani, Kotajkhi, Ararati, Gegharkhunikhi, Vajotsh Dzori, Sjunikhi ja Tavuši maakonnas. Keha seljasoomused võivad olla kas oliivikaspruuni, pruunikaspunakat värvi. Pea taga kaela piirkonnas paikneb neil 4 kuni 6 soomuserea laiune musta värvi ristvööt ehk kaelus. Kaeluseirenisel on 2n= 36 kromosoomi. Loomade elu 5:285. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Eirenis punctatolineatus Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 17.12.2013) (inglise keeles) TADEVOSYAN'S HERPETOLOGICAL RESOURCES (THR), Veebiversioon (vaadatud 18.12.2013) (inglise keeles) TADEVOSYAN'S HERPETOLOGICAL RESOURCES (THR), Veebiversioon (vaadatud 17.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne saidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Eirenis collaris seisuga 17.12.2013.
Pärsia eirenis

Pärsia eirenis (varasem nimetus ka pärsia eireenis, Eirenis persicus) on maoliik. Pärsia eirenisel klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid: Eirenis persicus nigrofasciatus (Nikoslky, 1907) Eirenis persicus persicus (Anderson, 1872). Nad on levinud Türgis, Iraagis, Iraanis, Türkmenistanis, Afganistanis, Pakistanis ja Armeenias. Loomade elu 5:286. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Eirenis persicus Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 17.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Eirenis persicus seisuga 17.12.2013.
Roninastik

Roninastik (Elaphe) on maoperekond. Roninastikute perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Elaphe anomala (Boulenger, 1916) Elaphe bimaculata Schmidt, 1925 Elaphe carinata (Günther, 1864) Elaphe climacophora (Boie, 1826) – saare-roninastik Elaphe davidi (Sauvage, 1884) Elaphe dione (Pallas, 1773) – mustriline roninastik Elaphe quadrivirgata (Boie, 1826) – vähesoomuseline roninastik Elaphe quatuorlineata (Bonnaterre, 1790) – neljatriibuline roninastik Elaphe sauromates (Pallas, 1811) Elaphe schrenckii Strauch, 1873 – amuuri roninastik Elaphe zoigeensis Huang, Ding, Burbrink, Yang, Huang, Ling, Chen & Zhang, 2012. Nad on levinud Euraasias, Austrias, Horvaatias, Hiinas ja Jaapanis. Loomade elu 5:277. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Elaphe Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 17.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne veebisaidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Elaphe seisuga 17.12.2013.
Vergiate

Vergiate on vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Varese provintsis. Halduskeskus asub Vergiates. Comabbio järve kagukaldal asuva Vergiate kõrgus merepinnast on 270 meetrit, asustustihedus on keskmiselt 413 inimest ruutkilomeetri kohta. Vergiate piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Arsago Seprio, Casale Litta, Comabbio, Golasecca, Mercallo, Mornago, Sesto Calende, Somma Lombardo, Varano Borghi. Vergiate halduspiirides asub keskus ja 4 fraktsiooni: Chiesetta di San Gallo San Gallo kirik Chiesa parrocchiale di San Martino San Martino kihelkonnakirik, XVII sajandi altar ja 1898. aasta orel. San Gallo kirik DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana (Vaadatud 16. november 2013) https://demo.istat.it/?l=it Statistika 31/12/2011 seisuga  Vergiate – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (itaalia keeles)
Aydan Özoğuz

Aydan Özoğuz (sündinud 31. mail 1967 Hamburgis) on Saksamaa poliitik, 2013. aastast Saksamaa immigratsiooni-, pagulaste ja integratsiooniminister. Ta on ühtlasi Sotsiaaldemokraatliku Partei aseesimees. Tema vanemad läksid 1958. aastal Türgist võõrtöölistena Saksamaale. Nad tegelesid kaubandusega, importides Türgist Saksamaale pähkleid. 1989 sai Aydan Saksa kodakondsuse. Ülikoolis õppis ta inglise ja hispaania filoloogiat. 1994–2009 oli ta Körberi Fondi teadustöötaja. 2001–2008 oli ta Hamburgi parlamendi liige. 2009. aastal valiti ta Bundestagi. 2013. aasta Bundestagi valimistel sai ta oma ringkonnas 39,9% häältest ja valiti taas Bundestagi liikmeks. Pärast koalitsioonikõneluste lõppu määrati ta valitsuses immigratsiooni-, pagulaste ja integratsiooniministri ametikohale. Ta on abielus Hamburgi senaatori Michael Neumanniga (SPD). Neil on üks laps. Elulugu Bundestagi kodulehel
Zamenis

Zamenis on maoperekond. Perekonda Zamenis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Zamenis hohenackeri (Strauch, 1873) – tagakaukaasia roninastik Zamenis lineatus (Camerano, 1891) – itaalia roninastik Zamenis longissimus (Laurenti, 1768) – eskulaabi roninastik Zamenis persicus (Werner, 1913) Zamenis situla (Linnaeus, 1758) – leopard-roninastik. Nad on levinud Euraasias ja Lähis-Idas. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Zamenis Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 17.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne saidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Zamenis seisuga 17.12.2013.
Ternate

Ternate võib tähendada mitut asja. Ternate – omavalitsusüksus (comune) Itaalias Varese provintsis, Ternate – omavalitsusüksus Filipiinidel Cavite provintsis, Ternate – saar Indoneesias Alori saarestikus, Ternate saar – saar Indoneesias Maluku saarestikus, Ternate – linn Indoneesias samanimelisel saarel, Ternate mäetipp – vulkaan Maluku saarestikus Ternate saarel, Ternate sultanaat – ajalooline riik Indoneesias.
Ternate (Itaalia)

Ternate on asula ja vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Varese provintsis. Halduskeskus asub Ternates. Comabbio põhjakaldal asuva Ternate kõrgus merepinnast on 281 meetrit, asustustihedus on keskmiselt 516 inimest ruutkilomeetri kohta. Ternate piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Biandronno, Cazzago Brabbia, Comabbio, Inarzo, Travedona-Monate, Varano Borghi. AA. VV., Dizionario di toponomastica. Storia e significato dei nomi geografici italiani, Milano, GARZANTI, 1996, p. 649. https://demo.istat.it/?l=it  Ternate (Itaalia) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (itaalia keeles)
Hispaania Catarina

Hispaania Catarina (14. jaanuar 1507 Tordesillas – 12. jaanuar 1578) oli Portugali kuninga João III abikaasa 1525–1557. Ta sündis Burgundia hertsogi Philipp Ilusa ja Kastiilia printsessi Juana tütrena pärast oma isa surma. Tema isapoolne vanaisa oli Saksa-Rooma keiser Maximilian I. Vanaema, Burgundia pärijanna Marie, oli ka surnud. Emapoolne vanaisa oli Aragóni kuningas Fernando II, vanaema aga Kastiilia kuninganna Isabel I. Tal olid vennad Ferdinand ja Karl ning õed Eleonore, Isabella ja Maria. Tal oli 9 last, kellest ükski ei elanud 18-aastaseks: Alfonso (24. veebruar 1526 – 12. aprill 1526) María Manuela (15. oktoober 1527 – 12. august 1545), abiellus oma onupoja Felipe II-ga Isabel (28. aprill 1529 – 22. mai 1530) Beatriz (15. veebruar 1530 – 16. märts 1530) Manuel (1. november 1531 – 14. juuni 1537), kuulutatud troonipärijaks 1535 Felipe (25. mai 1533 – 29. aprill 1539), kuulutatud troonipärijaks 1537 Dionisio (26. aprill 1535 – 1. jaanuar 1537) Juan (3. juuni 1537 – 2. jaanuar 1554), kuulutatud troonipärijaks 1539, abiellus 7. detsembril 1552 Austria Annaga[küsitav], kes pärast Juani surma sünnitas 20. jaanuaril 1554 poja Sebastiáni, kellest sai pärija. Antonio (9. märts 1539 – 20. jaanuar 1540)
Põõnasaag

Põõnasaag on väike saag, mille 1–2 cm kõrgune lõiketera oli kinnitatud käepideme sisse. Eestis oli eri piirkondade põõnasaagidel erinevad käepideme kujundused. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 156 Põõnasaag Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Põllurull

Põllurull ehk maarull on künnijärgse põllu rullimiseks ning külvijärgse põllu tihendamiseks mõeldud tööriist. Raske rull tagas mullakamakate purustamise ja tasandamise. Vanimad põllurullid olid raamita ja siledast puust kerega. Hiljem, 20. sajandi algul kasutati Eestis ka raamiga ja istmekohaga keerulisemaid põllurulle. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 156 Põllurull Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Lass

Lass (Lääne- ja Kesk-Eesti murdes punts, Saaremaal lähker) on väike puunõu, millel on mõlemas otsas ümmargused põhjad ja küljel prundiava, lisaks väike õhuauk. Lassi küljes on seljas kandmiseks ka kandenöör. Lassi kasutati piima, õlle või taari kaasavõtmiseks teele või tööle. tünder vaat ankur Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 95 Lass Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Lokulaud

Lokulaud (ka lokk, kola, Võru murdes klopp) on heli tegemise vahend, mis koosneb kahest püstpostist ja nende peale pandud põikpuust, mille küljes ripub laud. Heli tekitamiseks lüüakse seda rippuvat lauda puidust vasaraga. Kahe puuvasaraga lokulauda vaheldumisi lüües sai edastada rütmilisi signaale (löödi lokku). Seda kasutati Eestis inimeste kokkukutsumiseks mõisate ja suurtalude juures, samuti karja kojukutsumiseks jms. Lokulauana on kasutatud ka üles riputatud rauatükki. Raudlokku lüües kutsuti Setumaal külakabelisse (tsässon) palvusele. 1930. aastatel püüti lokulauda levitada taludes kohustusliku vahendina tulekahjust teadaandmiseks. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 104. Eesti rahvakultuuri leksikon. 2000. Koostanud Ants Viires. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 145.
Riidaja Põhikool

Riidaja Põhikool on kool Valgamaal Tõrva vallas Riidaja külas. 1833. aastal asutas mõisaomanik George Constantin von Stryk Riidajasse vallakooli - Morsel-Podrigel Schule. 1869. aastal sai vallakool uue koolihoone. 1882. aastal asutas mõisaomanik Friedrich von Stryk Riidajasse mõisatööliste tarvis mõisakooli, mis tegutses paarkümmend aastat. 1920. aastal muudeti algkool 6-klassiliseks. 1923. aastal viis Riidaja vallavalitsus kooli üle endisesse Riidaja mõisa härrastemajja. 1944. aasta detsembris sai Riidaja 6-klassilisest algkoolist Valgamaa Riidaja Mittetäielik Keskkool. 1961. aastal muudeti kool 8-klassiliseks. 25. novembril 1967 alustati õppetööd uues hoones, kus kool tegutseb tänapäevalgi. 1988. aastal muudeti kool 9-klassiliseks. 1991. aastal nimetati kool Riidaja Põhikooliks. 5. septembrist 2005 on koolimajas ka lasteaia liitrühm. Ajalugu. Riidaja Põhikooli veebisait. Riidaja Põhikooli veebisait
Luleälven

Luleälven (saami Juleveatnu) on jõgi Rootsi Lapimaal. Luleälven algab Skandinaavia mäestikust Norra piiri lähedalt ja voolab valdavalt kagusse. Ta suubub Perämerre Põhjalahes. Ülemjooksul läbib ta Akkajaure veehoidla ja Stora Sjöfalleti rahvuspargi. Tal ei ole suuri lisajõgesid . Suurimad asulad jõe ääres on Vietas, Porjus, Vuollerim, Harads, Boden ja Luleå. Luleälven on 461 km pikkune. Tema valgla suurus on 25 240 km², millest 695 km² on Norras ja ülejäänu Rootsis. 19. ja 20. sajandil, kui Rootsi valmistus sõjaks Venemaaga, oli Luleälvenile kavandatud suur kaitseliin. Kogu ulatuses ääristasid jõge rohked kaitseehitised. Enamik neist ei ole tänapäeval kasutuses. Tänapäeval on Luleälven tähtis hüdroenergia allikas. Jõele on rajatud mitu hüdroelektrijaama. Tänapäevalgi on jõel mitu kärestikku. Vanasti kasutati Luleälvenit suures ulatuses palgiparvetamiseks, aga 1980. aastatel see lõppes. Suur maailma atlas, lk. 50