laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Särgiskandaal

Särgiskandaal oli poliitiline skandaal Eestis 2005. aastal, mille tulemusena astus kaitseministri ametist tagasi Jaak Jõerüüt. Jaak Jõerüüdi kaitseministriks oleku ajal läks kaduma mälupulk Kaitseministeeriumi andmetega 300 000 mehe kohta. Need oli mõeldud kasutamiseks Kaitseministeeriumi tarkvaras kutsealuste ja reservi arvatute andmete haldamisel. Mälupulga kadumine tuli ilmsiks, kui see 2005. aasta 13. juuni õhtul Tallinnas Tammsaare pargist leiti ja viidi Kaitsepolitseiametisse. Sama päeva hommikul oli Jõerüüt katkestanud komandeeringu 13.–19. juunini toimunud International Paris Air Show’le, kuhu ta oli sõitnud, et võimaliku relvahanke huvides tutvuda õhutõrjesüsteemide pakkujate toodanguga. Ootamatut hommikust otsust ja tagasipöördumist 13. juunil Tallinna ilma näitusele jõudmata seletas Jõerüüt veaga ajaplaneerimises ja kehva hotelliga. 27. septembril saatis Kaitsepolitsei mälupulga edasi Andmekaitse Inspektsiooni, kes algatas väärteomenetluse isikuandmete kaitse seaduse rikkumise kohta.Otse enne seda, 26. septembril 2005 esitas Jõerüüt tagasiastumisavalduse põhjendusega, et tema alluvusse kuulunud Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseumi direktor Indrek Tarand kandis Eesti Televisiooni ja Eesti Raadio vahelisel jalgpallimatšil T-särki kirjaga "Kommarid ahju!". Üks särgil kommariks nimetatud isikutest oli Jõerüüt, kes kommenteeris: "See pilt vapustas mind. Kui poliitilises võitluses hakatakse tõsiselt ja muretult kasutama ahju ajamise teemat, siis minu jaoks on see piir ületatud." Särgi "Kommarid ahju" mõtles välja, trükkis, kujundas ja lasi 1200 eksemplaris ringlusse ajalehe KesKus peatoimetaja ja hilisem parlamendiliige (Riigikogu XII koosseis) Juku-Kalle Raid. Oktoobri alguses sai Jõerüüdi asemel kaitseministriks Jürgen Ligi. Kommarid ahju Priit Simson: "Jõerüüt katkestas segastel põhjustel lähetuse Pariisi" Eesti Päevaleht, 27. juuni 2005 Kai Kalamees: "Jaak Jõerüüt: hindasin oma võimeid üle" Eesti Päevaleht, 28. juuni 2005 Urmo Soonvald: "Jaak Jõerüüt lubab mõttetu Pariisi sõidu ise kinni maksta" Õhtuleht, 29. juuni 2005 Heidit Kaio, Janar Filippov, Mihkel Kärmas: "Mälupulga uskumatud seiklused" Eesti Ekspress, 16. märts 2006 "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk 107, 108
Mouscron

Mouscron (prantsuse [mukʁɔ]) on linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Hainaut' provintsis Tournai-Mouscroni ringkonnas. Mouscron sai linnaõigused 1986. aastal. Mouscron jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:  Suurbritannia – Barry  Prantsusmaa – Tourcoing  Prantsusmaa – Fécamp  Saksamaa – Rheinfelden  Prantsusmaa – Liévin Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019. Alphonse-Marie Coulon, Histoire de Mouscron : d'après les documents authentiques, t. 1, Courtrai, Typographie de Veuve Nys & Fils, 1890, 453 p. Alphonse-Marie Coulon, Histoire de Mouscron : d'après les documents authentiques, t. 2, Courtrai, Typographie de Veuve Nys & Fils.  Mouscron – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (prantsuse keeles) Résistance 1940-1945 : Mouscron et le War Office
Christoph von Derfelden

Christoph von Derfelden (22. mai/1. juuni 1681 – 20./31. oktoober 1750) oli Eestimaa mõisnik ja rüütelkonnategelane. Derfeldenite suguvõsast Christoph von Derfelden sündis Kloostri mõisniku Detloff von Derfeldeni (1642–1707) ja tema abikaasa Anna Margarethe (sündinud von Tiesenhausen; 1656–1698) viienda lapsena. Ta oli Eestimaa maanõunik ning talle kuulusid Kloostri ja Paunküla mõis. Christoph von Derfelden oli abielus kaks korda. Tema esimene abikaasa oli Margarethe Wilhelmine von Löwen (1685–1710), kes oli Koluvere mõisniku ja Eestimaa asekuberneri Friedrich von Löweni (1654–1744) ja tema abikaasa Elisabethi (sündinud von Nieroth) tütar. Abielust sündis: Magdalena Elisabeth (1710–1793), oli abielus Palmse mõisniku, vabahärra Arend Dietrich von der Pahleniga (1706–1753) Hiljem abiellus Christoph von Derfelden Anna Elisabeth von Bistramiga (1699–1774), kes oli Eestimaa rüütelkonna peamehe ja Riisipere mõisniku Bengt Heinrich von Bistrami (1667–1724) ja tema abikaasa Margarethe Elisabethi (sündinud vabapreili von Fersen; 1669–1710) tütar. Abielust sündisid: Margaretha Elisabeth (1715–1791), oli abielus (abiellusid 1733) Rabivere mõisniku Karl Gustav von Baranoffiga (1713–1796); Agneta Helena, oli abielus (abiellusid 1736) Kirna ja Kohatu mõisniku Friedrich Johann von Wartmanniga; Detloff Johann (1721–1793), Kurna ja Jälgimäe mõisnik, Venemaa sõjaväelane (kindralleitnant); Anna Elisabeth (1725–1745), oli abielus (abiellusid 1744) Sipa mõisniku, kapten Jürgen Johann von Ferseniga; Christoph (1727–1792), Päinurme mõisnik, Venemaa sõjaväelane (brigadir); Jakob Johann (1731–1806), Kloostri ja Penijõe mõisnik, Eestimaa maanõunik, tõeline riiginõunik; Juliane Charlotte (1734–1815), oli abielus (abiellusid 1754) Lehmja mõisniku Georg Gustav von Lantingshauseniga (suri 1776); Wilhelm (1737–1819), Venemaa sõjaväelane (ratsaväekindral), Püha Georgi ordeni 2. järgu kavaler (1789), "Suvorovi parem käsi"; Anna Christina (maeti 1737); Bengt Friedrich (sündis 1743), leitnant; Barbara Johanna (maeti 1749). Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, 1931, Lk. 53–54
The Black Album

Nime "Black Album" ('must album') kannab mitu muusikaalbumit. Kuulsamad neist: "The Black Album", The Damned (1980) See oli esimene bänd, kes seda nime ametlikult kasutas. "The Black Album", Boyd Rice (1981). "Smell the Glove", Spinal Tap (1984). "The Black Album", Prince (salvestatud 1987, ilmunud 1994). "Metallica", Metallica (1991). Just seda albumit mõeldakse tavaliselt pealkirja "The Black Album" all. "The Black Album", Jay-Z (2003). "The Black Album", The Dandy Warhols (2004). "The Black Album", 2011. aasta Ethan Hawke'i koostatud The Beatles'i mitteametlik kogumikalbum
Viljaveski

"Viljaveski" oli Eesti Televisiooni saatesari aastatel 1982–1992, milles käsitleti maaelu, põllumajanduse ja aianduse probleeme. Avasaade oli eetris 10. oktoobril 1982. Viimane, järjekorras 270. aga oktoobris 1992. Saatejuhid olid Mati Narusk, Märt Müür ja Rein Hanson, harvem Erni Järvsoo ning Aleksander Vimberg, Tartu stuudiost ka Rein Joamets. 1991. aastal juhtis saadet ka Ülo Tootsen. Viimasel hooajal saatejuhtide ring laienes ja nende hulka kuulusid nt Georg Pelisaar, Ragnar Kond, Jüri ja Maive Rute. "ETV ajalugu: 1982". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. november 2014. Vaadatud 20. novembril 2014.
Sacco di Roma

Sacco di Roma (itaalia keeles: Rooma rüüste, riisumine) oli Rooma rüüstamine Saksa palgasõdurite poolt 1527. aastal, Cognaci liiga sõjas. Et keiser Karl V ei suutnud palgasõduritele palka maksta, siis muutusid nad kontrollimatuks ja otsustasid oma sissetulekuid alternatiivsetel viisidel kasvatada. Ka nende juhid Georg von Frundsberg ja konnetaabel Charles de Bourbon ei suutnud neid endale allutada ja pidid tegema seda, mida enamik nõudis. Nii asusid nad keisri käsu vastaselt Roomat piirama ja kui Bourbon hukkus, muutusid palgasõdurid, kellest suur osa olid pealegi veel protestandid, täiesti kontrollimatuks. Nad vallutasid Rooma ja rüüstasid seda mitu päeva. Paavst jõudis hädavaevu oma kindlusse põgeneda ja vaatas abitult hävingut pealt. Karl V mainele mõjus see "intsident" väga negatiivselt, ehkki ta selle väga karmilt hukka mõistis.
Christoph von Derfelden (täpsustus)

Christoph von Derfelden on olnud mitme Derfeldenite suguvõsa liikme nimi: Christoph von Derfelden (maetud 1707), Rootsi sõjaväelane (kapten) Christoph von Derfelden (1681–1750), Kloostri ja Paunküla mõisnik, Eestimaa maanõunik Christoph von Derfelden (1727–1792), Päinurme mõisnik, Venemaa sõjaväelane (brigadir) Christoph von Derfelden (1765–1832), Emumäe mõisnik, Venemaa sõjaväelane (major) Christoph von Derfelden (1851–1909), Venemaa sõjaväelane (kindralmajor) Christoph von Derfelden (sündis 1888), Venemaa sõjaväelane (kaardiväeleitnant), atašee Roomas
Hensies

Hensies on prantsuskeelne vald Belgias Valloonia piirkonnas Hainaut' provintsis. Hensies jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks: Magistraadihoone Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.  Hensies – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (prantsuse keeles)
Abhidhammapiṭaka

Abhidhammapiṭaka (paali abhi 'kõrgem, kohal, üle’; dhamma 'õpetus'; piṭaka 'korv, kogu') ehk Abhidhamma korv ehk ‘kõrgema õpetuste kogu’ on Buddha õpetuste süstematiseeritud kogumik, mis on Paali kaanoni ("Tipiṭaka") kolmas ja viimane osa. Kuigi postkanoonilised kroonikad ja kommentaarid kirjeldavad maatrikate ettelugemist esimesel Budistide suurkogul, pole uurijad selle koostamise aja suhtes üksmeelel. Abhidhammas on koondatud ja süstematiseeritud kõik põhilised Buddha õpetused ja analüüsid, mis selgitavad meele (paali: nāma) ja mateeria (paali: rūpa) ning nähtuste (keskkond) omavahelisi suhteid ning kirjeldavad suhtelise ja absoluutse tõe olemust. Abhidhammapiṭaka koosneb 7 osast ja on oma olemuselt süstematiseeritud filosoofilis-psühholoogiliste Buddha õpetuste kogumik, mis valmis ilmselt peale kolmandat budistlikku suurkogu. A. hõlmab seadmuste loetelusid ehk maatrikaid, nende klassifikatsioone ja definitsioone, See on puhtteoreetiline, teemade põhiselt summeeritud Buddha õpetuse analüütiline esitlus tabelitena ja loeteludena, mida tuntakse ka paalikeelse ‘mātikā’ ehk maatrika nime all. Üldjoontes esindab Abhidhammapiṭaka püüet Buddha kõneluste põhjal luua sidusat ja kõikehõlmavat õpetuse esitust. A. sisaldab palju kordusi, parandusi ja liigitusi. Abhidhamma analüüsib nähtuseid ülima (kokkupandamatu, absoluutne) ja konventsionaalse (kokkupandud, põhjuslikud, suhteline) tõe kontekstis, millest tuntuim on ehk analüüs viiest isiksuse koostisosast (paali: pancakkhandha), milleks on 1. Vorm ehk mateeria (paali: rūpa), 2. Tunne ehk tundmine (paali: vedanā), 3. Arusaam ehk mõtestamine ehk mõiste (paali: sañña), 4. Tahteline tegevus ehk tungid ehk meeleolud (paali: sankhārā), ja 5. Teadvus (paali: viññāna). Abhidhamma’d erinevad koolkonniti, peegeldades vastava koolkonna teooriate rõhuasetusi. Kagu-Aasia theravaada abhidharmale lisaks on säilinud ka Loode-India sarvastivaada koolkonna abhidharma. Kui Sarvastivaada koolkond (v.a vaibhaašika koolkond Kashmiris) kinnitab, et nende abhidharma tekstid pärinevad eri autoritelt, siis theravaada koolkond kinnitab, et nende käsituses olev Abhidhamma on Buddha enda sõnastatud ja selgitatud. Abhidhammapiṭaka sisaldab: "Dhammasaṅgaṇi" ('seadmustegrupid') "Vibhaṅga" ('lahtiseadmised') "Dhātukathā" ('vestlus ürgollustest') "Puggalaññatti" ('isiksusetüpoloogia') "Kathāvatthu" ('vaidlusobjektid') "Yamaka" ('paarid') "Paṭṭhāna" ('suhted') Buddhaghosa järgi määras Abhidhamma järjekorra kindlaks Sāriputta, kes pani paika ka "Paṭṭhāna" numeratsiooni. Linnart Mäll, Märt Läänemetsa ja Teet Toome. Ida mõtteloo leksikon. 2006, Greif: Tallinn.     Mātikā – ‘maatrika’, ‘tabuleeritud’, ‘register’,‘koondtabel’, ‘sisukontsentrartioon’, süstematiseeritud koondid. M. Winternitz. History of Indian Literature, kd II, osa I. Buddhist Literature, Delhi 1987, lk 157. Andrew Skilton. Budismi lühiajalugu. Koolibrii, Tallinn (2012), lk 81.     E. Lamotte History of Indian Buddhism, Louvain-la-Neuve 1988, lk 181. K. R. Norman. Pali Literature, Wiesbaden: Otto Harrassowitz 1983, lk 98. Linnart Mäll, Märt Läänemets, Teet Toome. Ida mõtteloo leksikon, Tartu 2006, lk 3.
Péruwelz

Péruwelz on prantsuskeelne linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Hainaut' provintsis. Péruwelz sai linnaõigused 1825. aastal. Péruwelz jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks: Magistraadihoone  Prantsusmaa – Vieille-Poste, alates 4. aprillist 1976  Prantsusmaa – Jaunay-Clan, alates 5. septembrist 1976  Prantsusmaa – Revest-du-Bion  Ameerika Ühendriigid – Brewton Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.  Péruwelz – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (prantsuse keeles)
Vana hõbe

"Vana hõbe" oli Eesti Televisiooni saatesari aastatel 1972–1979, milles Hardi Tiidus rääkis Vana-Kreeka ja Vana-Rooma ajaloost. Pealkirjaga "Vana hõbe. Lugusid Vana-Kreekast ja Vana-Roomast" andis Hardi Tiidus 1997. aastal välja ka raamatu. Pealkirjaga "Vana Hõbe. Hardi Tiidus ja inimesed tema ümber" avaldas Toivo Tootsen aastal 2013 elulooraamatu. Saatesarja viimane saade ERR arhiivis
Iirimaa vapp

Iirimaa vapp on Iiri Vabariigi vapp, mis on kasutusel alates 1945. aastast. Vapil on kujutatud sinisel vapikilbil kuldset harfi.
La Louvière

La Louvière (prantsuse [la lu.vjɛʁ]) on prantsuskeelne linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Hainaut' provintsis. Enne valdade liitmist 1977. aastal elas La Louvière'is 23 052 elanikku. 50 kilomeetri kaugusel Brüsselist lõunas asuv La Louvière sai linnaõigused 1985. aastal. La Louvière jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks: Keskkanali 4 paaditõstukit (1900), UNESCO maailmapärandi nimistus alates 1998 (nr 856) Söekaevurite majad (XIX saj), UNESCO maailmapärandi nimistus alates 2012 Mitmed XIII–XVI sajandi kirikud ja kabelid La Louvière'i lõvi  Prantsusmaa – Saint-Maur-des-Fossés, alates 1966  Hispaania – Cordoue, alates 1992  Itaalia – Foligno, alates 1996  Poola – Kalisz, alates 1998  Itaalia – Terre del Cerrano, alates 2000  Itaalia – Aragona, alates 2010 http://www.ibz.rrn.fgov.be/fileadmin/user_upload/fr/pop/statistiques/stat-1-1_f.pdf  La Louvière – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (prantsuse keeles)
Etioopia alang

Etioopia alang ehk Abessiinia alang on Ida-Aafrika alangu põhjaosa. Ta eraldab Etioopia mägismaad Somaali astangmaast.
Libahunt

Libahunt (vananenud kirjanduses ka ebahunt) on paljude rahvaste usundis ajutiselt või alaliselt hundiks muutunud või muudetud inimene. Libahundi (ka koduhunt, Saaremaal inimesehunt, lõunaeesti murretes soend) kujutelm on tuntud ka eesti rahvausundis; võimalik, et laenuna germaani ja slaavi rahvastelt. Eestlaste uskumuste järgi võis libahundiks saada nõia loitsimise (needmise) läbi või ise teatud maagilisi toiminguid sooritades (hundinaha selga tõmbamine, kolm korda ümber nõiutud kivi käimine, enda erilise nõiutud võidega määrimine, nõiasõnade lugemine). Usuti, et libahundid murravad koduloomi, harvem ka inimesi. Usuti ka, et libahunte eristab tavalistest huntidest valge märk kaelal – jälg kaelas kantud sõlest, preesist vms ehteasjast. Et libahunti taas inimeseks muuta, tuli talle leiba süüa anda. Vahel lisandus nõue, et leiba pidi ulatama sepistatud rauast teraga, näiteks noa otsas. Libahundiks nimetati ka tavalise hundi kümnendat (ka seitsmendat, üheksandat, kaheteistkümnendat) poega, kes pidavat koduloomi murdma ja sööma mitte kõri kallale hüpates, vaid tagaotsa poolt. Kirjapandud rahvaluuleline ainestik pärineb ajast, mil Jakob Hurda eestvedamisel hakati Eesti rahvapärimust koguma. Rahvaluule kõneles ka soenditest ja libadest. Kogumistöös osales aktiivselt noor kirjamees August Kitzberg. Nimetatud motiivile tuginedes kirjutas ta jutustuse "Libahunt". Hiljem dramatiseeris ta selle ja samanimelist tragöödiat võib pidada eesti näitekirjanduse üheks tippsaavutuseks. Hilisemas eesti kirjanduses on libahundi motiivi kasutanud Matt Barker, August Gailit, Juhan Jaik, Andrus Kivirähk jt. "Naine libahundiks" (ATU 409) Must koer August Kitzberg. Libahunt. August Gailit. Libahunt; Võrguversioon Matthias Johann Eisen. Eesti mütoloogia. Matt Barker. Leegitsev täiskuu. Juhan Jaik. Hõbedane karjakell. Oskar Kuningas, "Libahundi motiive Aadu Hindi loomingus" – Keel ja Kirjandus 1985, nr 1, lk 13–18 Tiina Vähi, "Libahundikujutelmade teoloogilis-demonoloogilised tõlgendused" (pdf-vormingus) – Usuteaduslik Ajakiri 2006, nr 1, lk 93–122 Tiina Vähi, "Libahundiuskumused arhailise õiguse ja moraali kontekstis" – Ajalooline Ajakiri 2008, nr 1/2, lk 101–154 Merili Metsvahi, Muundumised libahundimuistendeis
Jupiter (saade)

"Jupiter" oli Eesti Televisiooni saatesari aastatel 1970–1991, milles tutvustati Eesti kinodes linastuvaid filme. Esimene "Jupiteri" saade oli eetris 6. detsembril 1970, viimane 15. septembril 1991. Sarisaadet juhtis alguses Valdo Pant, hiljem Ahto Vesmes. Saate toimetajad on olnud Toomas Sootna ja Enn Eesmaa. Sarja eelkäijaks oli 4. septembril 1968 alustanud "Kuu kinoekraan", mida juhtis teleajakirjanik Aivo Barbo. "Jupiteri" nime ristiisa oli esimene saatejuht Valdo Pant, kes ilmus esimest korda vaatajate ette selle jupiterlambi all istudes detsembris 1970. Pärast Pandi surma 1976 võttis teatepulga üle Ahto Vesmes. Aprillis 2020 alustas Eesti Rahvusringhäälingus tööd voogedastusplatvorm Jupiter, mis on saanud nime just selle filmisaate auks. ETV ajalugu: 1970 "ETV ajalugu: 1968". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. november 2014. Vaadatud 20. novembril 2014. Jaanus Kulli (25. juuni 2020). "Kuidas sündis omaaegne filmisaade „Jupiter"?". Õhtuleht. Jaanus Kulli. Kuidas sündis omaaegne filmisaade Jupiter Õhtuleht, 25. juuni 2020 Priit Pullerits. Filmisaade "Jupiter" paotas hallil ajal akent maailma Postimees Arter, 27. aprill 2018
Eesti Lastekirjanduse Keskus

Eesti Lastekirjanduse Keskus (2. jaanuarini 2007 Eesti Lastekirjanduse Teabekeskus) on lastekirjanduse kompetentsikeskus ning eriala- ja lasteraamatukogu. Keskuse põhiülesanne on eesti lastekirjanduse arendamine, kogumine, säilitamine, uurimine ning vahendamine hariduslikel, teaduslikel ja elamuslikel eesmärkidel. Eesti Lastekirjanduse Keskus on Kultuuriministeeriumi valitsemisalas tegutsev ja ministeeriumi hallatav riigiasutus. Keskus on asutatud 1. jaanuaril 1975. aastal moodustatud Eesti Laste- ja Noorteraamatukogu õigusjärglasena. Keskus on iga päev avatud kõigile huvilistele, kes saavad külastada majas asuvat lasteraamatukogu, illustratsioonigaleriisid, eesti lastekirjanduse varakambrit ja Nukitsamehe muinasjutupööningut. Keskuse direktor alates 2011. aastast on Triin Soone, enne seda juhtis keskust Anne Rande. Keskuse direktor vastutab keskuse igapäevase töö ja strateegilise juhtimise eest. Tema ülesandeks on ka keskuse sisuline ning majandustegevuse lühi- ja pikaajaline planeerimine ning kavandatu elluviimine. kogub ja säilitab eestikeelseid ning Eestis ilmunud lasteraamatuid ja -ajakirju ning eesti lastekirjanduse tõlkeid. koordineerib lastekirjanduse uurijate koostööd; annab teavet ja konsultatsioone valdkonna professionaalidele ja kõigile huvilistele; korraldab koolitusi, konverentse ja seminare; kirjastab lastekirjanduse alaseid väljaandeid; korraldab loomekonkursse ja annab välja lastekirjanduse auhindu; tutvustab ja vahendab lastekirjandust avalikkusele haridusprogrammide, meedia ning avalike ürituste kaudu; algatab ülevabariigilisi kirjandus- ja lugemisprojekte; korraldab lastele kirjanduse ja raamatutega seotud vabaaja- ja huvitegevust; populariseerib eesti lastekirjandust välismaal, osaleb raamatumessidel; kogub ja säilitab eesti illustraatorite originaalloomingut ja korraldab illustratsiooninäitusi; pakub lugemisvara kuni 16-aastastele lastele. Eesti Lastekirjanduse Keskuse kogudes on kokku üle 64 000 teaviku. Vanim seal säilitatav eestikeelne lasteraamat pärineb aastast 1815. Lastekirjanduse keskus korraldab lastekirjanduse ja laste lugemise teemalisi üritusi. Igal aastal 3. märtsil korraldatakse lastekirjanduse aastakoosolekut ja 20. oktoobril üleriigilist ettelugemispäeva. Detsembris antakse aasta omanäolisima või üllatavaima eesti lasteraamatu autorile Aasta Rosina auhind. Igal paarisaastal korraldab keskus Nukitsa konkurssi lastele enim meeldinud eesti lastekirjaniku ja lastekirjanduse illustraatori väljaselgitamiseks. Igal paaritul aastal antakse välja Muhvi auhind parimale lastekirjanduse kajastajale ajakirjanduses. Lisaks korraldab lastekirjanduse keskus igal aastal maikuus lasteraamatukoguhoidjate õpipäeva ja seminari "Laps kirjanduses" koostöös Underi ja Tuglase Kirjanduskeskusega. Koos kirjastusega Tänapäev korraldab keskus noorteromaani võistlust, koos kirjastusega Tänapäev ja ajakirjaga Täheke lastejutuvõistlust "Minu esimene raamat", koos kirjastusega Päike ja Pilv Põlvepikuraamatu konkurssi. 2015 aasta raamatusõber Rahvusvaheline Noorsookirjanduse Nõukogu Lastekirjanduse keskust hakkab juhtima Triin Soone, Postimees, 7. juuli 2011 Koduleht
Gerhard Ertl

Gerhard Ludwig Ertl (sündinud 10. oktoobril 1936 Bad Cannstattis Stuttgardis) on saksa füüsik ja keemik, kelle uurimisvaldkond on füüsikaline keemia. 2007. aastal pälvis ta Nobeli keemiaauhinna oma uuringute eest keemiliste protsesside kohta tahketel pindadel. Ta õppis füüsikat 1955–1957 Stuttgardi Ülikoolis, 1957–1958 Pariisi Ülikoolis ja 1958–1959 Müncheni Ülikoolis ning sai 1961. aastal magistrikraadi Stuttgardi Ülikooli juures. 1965. aastal kaitses ta Müncheni Tehnikaülikooli juures doktoriväitekirja. Pärast seda töötas ta Müncheni Tehnikaülikoolis (1965–1968), Hannoveri Ülikoolis (1968–1973) ja Müncheni Ülikoolis (1973–1986). 1970. ja 1980. aastatel oli ta ka külalisprofessor California Tehnoloogiainstituudis, Milwaukee Ülikoolis ja California Ülikooli juures Berkeleys. 1986 sai temast professor Berliini Vabas Ülikoolis ja Berliini Tehnikaülikoolis ning 1996 Berliini Humboldti Ülikoolis. 1986–2004 oli ta Max Plancki Ühingu Fritz Haberi instituudi direktor. Tema uurimistöö pinnakeemia valdkonnas on aidanud arendada kütuseelementide tööprotsessi ning mõista katalüütiliste konverterite tegevust ja raua roostetamist. Uurimistöös on ta võimaluse korral kasutanud kõige uuemaid meetodeid, näiteks madala energiaga elektronide difraktsiooni, ultraviolett-fotoelektronide spektroskoopiat ja skaneerivat tunnelmikroskoopiat, ning sageli väga tulemuslikult. Koos Gábor A. Somorjaiga pälvis ta 1998. aastal materjalide pinnaomaduste uurimise eest Wolfi keemiaauhinna ning 2007. aastal tunnustati tema tööd Nobeli keemiaauhinnaga. 1986 – valiti Leopoldina liikmeks 1992 – valiti Academia Europaea liikmeks 1993 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1993 – valiti Nordrhein-Westfaleni Teaduste ja Kunstide Akadeemia välisliikmeks 1993 – valiti Edinburghi Kuningliku Seltsi välisliikmeks 1998 – Wolfi auhind 2001 – valiti Austria Teaduste Akadeemia välisliikmeks 2002 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks 2007 – Nobeli keemiaauhind 2011 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks Ta on valitud ka Berliini-Brandenburgi Teaduste Akadeemia liikmeks ja Baieri Teaduste Akadeemia välisliikmeks. Gerhard Ertl Nobeli auhinna lehel Hergi Karik "Balansseerimine pinna piiril" Horisont, 6/2007
Roger Kornberg

Roger David Kornberg (sündinud 24. aprillil 1947 Saint Louises Missouri osariigis) on Ameerika Ühendriikide biokeemik, Nobeli auhinna laureaat. Ta pälvis 2006. aastal Nobeli keemiaauhinna eukarüootse transkriptsiooni molekulaarse baasi uurimise eest. Kornberg lõpetas 1967. aastal Harvardi Ülikooli keemia alal ning kaitses 1972. aastal Stanfordi Ülikoolis doktoritöö füüsikalisest keemiast. 1978. aastast on ta Stanfordi Ülikooli Meditsiinikooli struktuuribioloogia professor. 1993 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks (biokeemia sektsioon) 1999 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks 2008 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks 2009 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks 2016 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks Roger Kornberg Nobeli auhinna lehel
Robert Grubbs

Robert Howard Grubbs (27. veebruar 1942 Possum Trot, Kentucky – 19. detsember 2021) oli Ameerika Ühendriikide keemik, Nobeli keemiaauhinna laureaat (2005). Grubbs lõpetas Florida Ülikooli keemia alal ning kaitses samas ka magistritöö. Doktorikraadi sai ta Columbia Ülikoolist. 1978. aastast töötas ta California Tehnoloogiainstituudis keemiaprofessorina. 2005. aastal sai ta koos Richard Schrocki ja Yves Chauviniga Nobeli keemiaauhinna alkeenide metateesimeetodi väljatöötamise eest orgaanilises sünteesis. Tema järgi on nime saanud Grubbsi katalüsaator. 1989 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks 1994 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks 2000 – Benjamin Franklini medal 2005 – Nobeli keemiaauhind 2005 – valiti Kuningliku Keemiaseltsi auliikmeks 2015 – valiti USA Rahvusliku Inseneriakadeemia liikmeks 2015 – valiti Hiina Teaduste Akadeemia välisliikmeks 2017 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks Ta on valitud ka Poola Teaduste Akadeemia välisliikmeks. Robert Grubbs Nobeli auhinna kodulehel