laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sugar, We're Goin' Down

"Sugar, We're Goin Down" on Ameerika pop-punkbändi Fall Out Boy laul. See avaldati 25. aprill 2005 nende teise albumi "From Under The Cork Tree" avasinglina. Bändi juhi ja rütmikitarristi Patrick Stumpi loodud meloodia ja Pete Wentzi kirjutatud sõnadega laul jõudis edetabelis Billboard Hot 100 8. kohale. See oli nende esimene esikümnelugu, mis tõi neid plahvatuslikult laiema avalikkuse ette ja kasvatas tõhusalt nende publikut.
Plateliai

Plateliai on alev Leedus Plungė rajoonis, Plateliai valla halduskeskus. Alev asub Plateliai järve kaldal. Vene keeles on alevi kohta kasutatud nimekuju Плотеле. Alevis on raamatukogu, gümnaasium ja jahtklubi. Plateliais asub Žemaitija rahvuspargi administratsioon. Vaatamisväärsusteks on aastal 1744 valminud kirik ja selle kellatorn, Plateliai mõisakompleks. Alevis on koduloomuuseum, mis asub mõisa aidas. Mõisa pargis kasvab Leedu suurim saarepuu (kõrgus 32 meetrit, ümbermõõt 7,2 meetrit). Plateliaid on esimest korda mainitud aastal 1450. Arvatakse, et algselt paiknes alev Plateliai järve saarel, kuhu XVI sajandil ehitati Plateliai kirik. XVII sajandil põlesid sealsed hooned maha. XVIII sajandi kolmandal veerandil sai alevist Ogińskite valdus. Aastal 1923 hävis peaaegu kogu alev tulekahjus. Nõukogude ajal oli Plateliai kohaliku kolhoosi keskasula. Aastast 2003 toimub alevis igal suvel festival „Roko naktys“ (tõlkes Rockiöö). Plateliai mõisa ait Saar Plateliai pargis Plateliai Plateliai kirik Žemaitija rahvuspargi administratsioon Плотеле. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Kd. 23А (46) : Петропавловский — Поватажное. С.-Петербургъ, 1898., 913 lk.  Plateliai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt Alev Žemaitija rahvuspargi kodulehel
Põltsamaa suudlus

Põltsamaa suudlus on Põltsamaa keskaegse kiriku asemelt leitud nurkapidi kokkupuutuvate võlvide konsool, millel on kujutatud osaliselt ühtesulanud kahte inimnägu – vasakul mees ja paremal naine. Mehel on ümber pea linditaoline ehe, naisel on õlani juustesalk. Kummastki peast on näha ainult üks silm ning kahest ninast ja kahest suust on järele jäänud vaid üks suu ja üks nina. Kaksiknägu läbib vaevalt märgatav eraldusvaoke. Varem on arvatud, et konsoolil on kujutatud Aadamat ja Eevat. Hiljem on ka arvatud, et seal on kujutatud hoopis Jeesust ja Juudast (ehk siis juudasuudlust) või Maarjat ja Eliisabeti. Tõenäoliselt on konsool valmistatud 1300. aasta paiku. Konsool leiti juhuslikult keskaegse kirikuaseme mullatöödel 1960. aastatel. See paiknes pikka aega ühes Põltsamaa eraaias, alates 1997. aastast on see Põltsamaa Muuseumi kogus. Villem Raam. "Põltsamaa keskaegsest kirikuhoonest". Ehitus ja Arhitektuur 3/ 1970. Lk 48 Kaur Alttoa. "Põltsamaa kirik". // 101 pühakoda. Varrak. Tallinn 2015. Lk 90 Vilja Roots, Rutt Tänav. "Põltsamaa". Maalehe Raamat. Tallinn 2002. Lk 13 Villem Raam. "Põltsamaa Nigula kirik" // Eesti arhitektuur 4 (Tartumaa, Jõgevamaa, Valgamaa, Võrumaa, Põlvamaa). Valgus. Tallinn 1999. Lk 107 Villem Raam. "Põltsamaa keskaegsest kirikuhoonest". Ehitus ja Arhitektuur 3/ 1970. Lk 47 Vilja Roots, Rutt Tänav. "Põltsamaa". Maalehe Raamat. Tallinn 2002. Lk 14 Villem Raam. "Põltsamaa keskaegsest kirikuhoonest". Ehitus ja Arhitektuur 3/ 1970. Lk 47-49 Villem Raam. "Põltsamaa Nigula kirik". // Eesti arhitektuur 4 (Tartumaa, Jõgevamaa, Valgamaa, Võrumaa, Põlvamaa). Valgus. Tallinn 1999. Lk 107 Vilja Roots, Rutt Tänav. "Põltsamaa". Maalehe Raamat. Tallinn 2002. Lk 13-14 Kaur Alttoa. "Põltsamaa kirik". // 101 pühakoda. Varrak. Tallinn 2015. Lk 90-91
Eino Kuusi

Eino Akseli Kuusi (18. veebruar 1880 Helsingi – 26. aprill 1936 Helsingi) oli soome sotsiaalpoliitika teadlane ja riigiametnik. Eino Kuusi kaitses 1915. aastal filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga talvetöötusest. 1922. aastal oli ta Aimo Kaarlo Cajanderi 1. valitsuses sotsiaalminister. Aastatel 1928–1931 töötas Eino Kuusi Tartu Ülikooli praktilise poliitilise ökonoomia professorina. Tartus töötamise perioodil oli ta Akadeemilise Majandusteaduse Seltsi esimees, ta aitas kaasa Soome-Eesti suhete arendamisele. Temalt on eesti keeles ilmunud kaks publikatsiooni: Praktiline majandus (ökonoomiline) poliitika, prof. Kuusi järgi. Tartu: Chr. Jürgens, 1929 Alkoholiküsimus majandusliku küsimusena: 2 loengut ülemaalisel karskuskursusel Tartus, jaanuaris 1929. Tartu: Eesti Karskusliit, 1929 Eino Kuusit peetakse sotsiaalpoliitika teadusliku käsitluse teerajajaks Soomes, tal oli oluline mõju ka sotsiaalpoliitika õppesuuna kujunemisele. 1931. aastal avaldas ta esimese soomekeelse sotsiaalpoliitika õpiku, kirjeldades seal sotsiaalpoliitika mõistet, eesmärke ja tegevusvälja. Aastatel 1932–1935 oli ta Tampere Ülikooli eelkäija, Ühiskondliku Kõrgkooli rektor ja sotsiaalpoliitika õpetaja. Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule. Postimees. Tartu, 27.05.1936, nr. 142, lk. 5 E-kataloog ESTER E-kataloog ESTER Biografiakeskus. Kuusi, Eino (1880–1936) "Antti Tervasmäki. Suomalaisen sosiaalipolitiikan gurut. Sosiaaliturva 7/1985". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 5. jaanuaril 2015. "Timo Tuurala. Sosiaalipolitiikan historia. Laatuakademia. 2010". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 5. jaanuaril 2015. Tampereen yliopiston rehtorit ja kanslerit "Professori Eino Kuusen luennot. Tampereen yliopiston kirjasto. Käsikirjoitusarkisto" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 23. veebruar 2015. Vaadatud 5. jaanuaril 2015. Jüri Kõre. Alkoholiprobleem ei ole vaid majandusküsimus. Tartu Postimees. 21.09.2007
Olga Knjazeva

Olga Knjazeva (9. august 1954 Kaasan – 3. jaanuar 2015) oli Nõukogude Liidu vehkleja. Olga Knjazeva tuli naiskondlikus floretis olümpiavõitjaks 1976. aastal ja maailmameistriks aastatel 1974, 1975, 1977 ja 1978. Individuaalarvestuses võitis ta 1975. aasta maailmameistrivõistlustel hõbemedali. ""Ушла из жизни лучшая рапиристка мира-1975 Ольга Князева"". tatar-inform.ru (vene). 3. jaanuar 2015. Vaadatud 5. jaanuar 2013. Olga Knjazeva veebisaidil Olympedia (inglise)
Ülo Stöör

Ülo Stöör (sündinud 1. märtsil 1939 Pärnus[viide?]) on eesti arhitekt. Ta õppis aastatel 1946–1951 ja 1953–1955 Tallinna 10. Keskkoolis, aastatel 1951–1952 Tallinna 36. Mittetäielikus Keskkoolis ning aastatel 1952–1953 Tallinna 29. 8-klassilises Kool, kuid lõpetas aastal 1957 Tallinna 5. Töölisnoorte Keskkooli hõbemedaliga (töölisnoorte koolis õppimise ajal töötas ta puusepana). Aastatel 1957–1959 õppis ta TPI energeetikateaduskonnas ja ta lõpetas aastal 1965 ERKI arhitektuuri õhtuse osakonna. Aastal 1969 täiendas ta ennast linnaehituse alal Moskva Arhitektuuriinstituudis. Ta on töötanud Aleksander Leineri nimelises puidutööstuses ja autotranspordibaasis puusepana, aastal 1958 Tallinnfilmis administraatorina, aastatel 1960–1961 Kohaliku Tööstuse Ministeeriumi KTB-s tehnikuna, aastatel 1961–1966 Eesti Projektis tehniku ja arhitektina. Ülo Stöör on teist korda abielus. Tema esimene naine Virve Stöör (neiuna Aring) on sisearhitekt, abielust sündisid poeg Mart ja tütar Mari-Anne. Tema teine naine Ilme Stöör (neiuna Tiit) on muusikapedagoog, abielust sündisid pojad Lembit-Kaur, Lauri ja Ülo-Tarmo. Ülo-Tarmo ja Lembit-Kaur on arhitektid. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. august 2021. Vaadatud 27. augustil 2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Plungė mõis

Plungė mõis (leedu keeles Plungės dvaras) on endine mõis Leedus Plungė rajoonis Plungės. Peahoone aadress on Parko g.1. Plungė mõisa on esimest korda mainitud 1565. aastal. Algselt oli tegemist riigimõisaga. Eraomandisse läks see aastal 1779, mil selle omanikeks said kompensatsiooniks riigi valdusse läinud Lachavičy piirkonna maade eest Massalskid. Aastal 1806 sai mõisa omanikuks Platon Zubov. Zubovitelt läks mõis aastal 1874 Ogińskite valdusse. Mõisakompleksi ehitasid välja just Ogińskid. Peahoone lasi rajada Michał Mikołaj Ogiński. Hoone on uusgooti stiilis, ülejäänud kompleksi juures on aga kasutatud ohtralt renessansiajastu elemente. Loss valmis aastal 1879. Arhitektideks olid Karol Lorenz ja Friedrich August Stüler. Peahoone ümber paikneb 58,3 hektari suurune park. Arvatakse, et seda hakati kujundama juba XVIII sajandil. Park asub Babrungase jõe kaldal. Üks vanemaid puid pargis kannab nime Perkūno ąžuolas (tõlkes Piksetamm). Peahoone juures asub pargis purskkaevuga tiik. Mõisakompleksist on säilinud 9 hoonet. Peahoone juures asuvad kontorid ja tall, ülejäänud hooned asuvad pargi servas. Endine advokaadi maja asub Babrungase jõe teisel kaldal. Aastail 1873–1902 tegutses mõisa juures muusikakool, kus õppis ka Mikalojus Konstantinas Čiurlionis. Mõis võõrandati aastal 1921. Algul paiknes seal põllumajanduskool, seejärel kasutas seda Leedu sõjavägi. Pärast Teist maailmasõda asus peahoones tehnikum, tänapäeval asub seal Žemaitija kunstimuuseum. Lossi interjöör ei ole säilinud. Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (leedu keeles) Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; asendiplaan (leedu keeles) Žemaitija kunstimuuseumi koduleht
Soome jäähokimeeskond 2006. aasta taliolümpiamängudel

Soome jäähokimeeskond 2006. aasta taliolümpiamängudel oli jäähokimeeskond, kes esindas Soomet 2006. aasta taliolümpiamängudel. Jäähoki 2006. aasta taliolümpiamängudel
Plungė rajoon

Plungė rajoon on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Telšiai maakonna aladel. Rajooni pindala on 1105 km². 2014. aasta seisuga elas seal 36 524 inimest. Rajoon moodustati 1950. aastal. Tänapäevastes piirides aastast 1999. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Alsėdžiai, Babrungase, Kuliai, Nausodise, Paukštakiai, Plateliai, Stalgėnai, Šateikiai, Žemaičių Kalvarija ja Žlibinai vald. Eraldi haldusüksuse moodustab Plungė linn. Halduskeskus on Plungė linn. Teised tähtsamad asulad on Plateliai, Kuliai, Alsėdžiai ja Žemaičių Kalvarija alev. 2011. aasta seisuga olid elanikest 98,54% leedulased, 0,51% venelased, 0,11% ukrainlased, 0,07% valgevenelased, 0,05% poolakad ja 0,72% oli teistest rahvustest. Rajoon asub suuremalt osalt Žemaidi kõrgustikul. Suurimad jõed on Minija oma lisajõe Babrungasega ja rajooni põhjaosa läbiv Varduva, rajooni lõunaosast algab ka Jūra. Suurim järv on Plateliai järv. Plungė rajooni territoorium jääb osaliselt Žemaitija rahvuspargi, osalt aga Salantai regionaalpargi territooriumile. Šateikiai kirik Stalgėnai Šarnelė linnamägi Plokštinė raketibaas Bukantase mõis Nuolatinių gyventojų skaičius metų pradžioje, vaadatud 12.02.2023. Rajooni koduleht (leedu keeles)
Saku Koivu

Saku Antero Koivu [Sagu Andero Koivu] (sündinud 23. novembril 1974 Turus) on Soome endine jäähokimängija. Turun Palloseura (TPS) kasvandikul Koivul oli suur osa Soome jäähokimeeskonna maailmameistriks saamisel 1995. aastal Stockholmis. Aastatel 1992–1993 Soome Meistriliigas mänginud Koivu siirdus 1995. aastal NHL-i Montreal Canadiensi meeskonda. 1999. aastal valiti ta meeskonna kapteniks. Olümpiamängudelt on Koivu võitnud kolm pronksmedalit (1994, 1998, 2010) ja hõbemedali (2006). Ta osales ka 2004. aastal jäähoki maailma karika (World Cup) võistlustel hõbemedali võitnud meeskonna koondises. Ta on korduvalt olnud Soome jäähokikoondise kapten. 1993. aastal Soome Meistriliigas mängides tunnistati ta aasta mängijaks. 2001. aasta sügisel avastati tal vähkkasvaja, kuid hämmastavalt kiiresti pärast ravi pöördus ta tagasi sporti. Juba 2002. aasta kevadel naasis ta hokiväljakule. NHL-i tööseisaku ajal 2004–2005 mängis Koivu oma endises koduklubis TPS. Ka Saku noorem vend Mikko Koivu on hokimängija ja on NHL-is Minnesota Wildi meeskonna kapten. Aastal 2008 osales ta Simple Plani laulu "Save You" muusikavideos, mis oli algselt kirjutatud põhilaulja vennale. Videos osaleb ka palju teisi vähktõvest paranenud inimesi. Saku Koivu abiellus 2002. aasta suvel Hanna Norioniga ja 2004. aasta lõpus sündis neil tütar. Saku Koivu valiti Torino olümpiamängude ajal Rahvusvahelise Olümpiakomitee (ROK) sportlaskomisjoni. Koivu sai hääletusel 412 häält. Hääletada said kõik olümpiamängudel osalenud sportlased ja seda võimalust kasutas 2003 osalejat. Tema osalemine selles komisjonis kestab kaheksa aastat (alates 26. veebruarist 2006) ja ta on komisjonis ainuke jäähokimängija. NHL-i mängija Saku Koivu nhlfinns.com – Saku Koivu
Talvi Märja

Talvi Märja (kuni 1956. aastani Talvi Väli; sündinud 8. septembril 1935 Tallinnas) on eesti tennisist, treener, sporditegelane, psühholoog, andragoog, poliitik. Ta lõpetas 1954. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1960. aastal Tartu Riikliku Ülikooli spordipedagoogika ja 1973. aastal psühholoogia erialal. 1983. aastal kaitses ta psühholoogiakandidaadi kraadi. Sportima hakkas ta koolipäevil Nõmmel, tennisetreeninguid alustas 1947 Dünamos Evald Kree juhendamisel. Aastatel 1951–1957 võistles ta 43 korda Eesti NSV koondises. 1952 NSV Liidu noorte meister paarismängus 1953 NSV Liidu noorte meister paarismängus 1953 NSV Liidu noorte meister üksikmängus 1954 NSV Liidu võistkondlikel meistrivõistlustel Dünamo koondises kuld 1955 NSV Liidu võistkondlikel meistrivõistlustel Eesti koondises pronks 1956 NSV Liidu võistkondlikel meistrivõistlustel Eesti koondises pronks 1956 Nõukogude Liidu rahvaste spartakiaadi pronks paarismängus 1956. ja 1957. aastal kuulus ta Nõukogude Liidu edetabeli esikümnesse. Aastatel 1951–1959 võitis ta üksikmängus 2 kulda, 2 hõbedat ja 2 pronksi ning paarismängudes 3 kulda, 8 hõbedat ja 1 pronksi. Aastatel 1954–1974 oli ta Dünamo tennisetreener, tema parim õpilane oli Mare Kalberg. Ta on tegutsenud ka tennisekohtunikuna ja kuulunud aastatel 1962–1978 Tenniseföderatsiooni presiidiumi. 1970. aastate teisel poolel alustas ta täiskasvanute koolitamisega. Juhtimis- ja organisatsioonipsühholoogiale spetsialiseerununa töötas 10 aastat kergetööstuse süsteemis (ENSV Kergetööstuse Ministeeriumi Juhtimissüsteemide Projekteerimise ja Konstrueerimise Büroos, Mainoris). Aastatel 1986–1998 oli ta Tallinna Pedagoogikaülikooli andragoogika ja juhtimistöö õppetooli juhataja, aastast 1989 dotsent, aastast 1993 andragoogika professor, aastast 1998 emeriitprofessor. Ta on osalenud täiskasvanuhariduse valdkonna teadus- ja arendustegevuses ning täiskasvanuhariduse poliitika kujundamises. Osaleb Eesti Täiskasvanute Koolitajate Assotsiatsiooni Andras tegevuses alates selle asutamisest 1991. aastal (kuni aastani 2003 oli juhatuse esimees). Ta on avaldanud spordipsühholoogiaartikleid, andragoogikaalaseid artikleid ja raamatuid. Aastatel 1995–1999 oli Märja Riigikogu liige, alates 19. novembrist 1996 juhtis Riigikogu kultuurikomisjoni. 1956 NSV Liidu meistersportlane 2003 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2020 haridustöötaja elutööpreemia 2021 Tallinna Ülikooli teenetemärk Tema abikaasa oli võrkpallur Olaf-Karl Märja. Märja, Talvi Eesti Spordi Biograafiline Leksikon (vaadatud 5. jaanuaril 2015) Talvi Märja Andras (vaadatud 5. jaanuaril 2015) "VIII Riigikogu alatised komisjonid". Riigikogu. 20. mai 2015. Vaadatud 20. novembril 2023.
Edu (Põltsamaa kino)

Edu on kino Põltsamaal aadressil Kuperjanovi 2. Uus kinohoone kavandati Põltsamaa uude keskusse, mis pidi ehitatama 1970. aastatel valminud planeeringu järgi. Kino ja uus kultuurikeskus pidid olema uue keskuse kaks kõige olulisemat ehitist. Kinohoone projekteeriti aastatel 1972–1974 Eesti Maaehitusprojektis, arhitekt oli Ago Pähn ja sisearhitekt Tiiu Pai. Hoonet hakati ehitama mitu aastat hiljem, see avati 5. novembril 1983. Kino oli kavandatud polüfunktsionaalsena, avar fuajee pidi toimima ka näitusesaalina, keldris olev kohvik ka klubiruumina. Saalis oli 253 istekohta. Kinohoone oli projekteerimise ajal Eestis uudse neofunktsionalistliku välislahendusega, kuid valmimise ajal oli selline vormilahendus Eestis juba tavalisem. 1990. aastatel tegutsesid hoones lisaks kinole mitmed ärid, nagu videolaenutus, baar, juuksur, autoremondi- ja õmblustöökoda. Kinosaali algsed kõvad lakitud vineerist istmed asendati pehmete dermatiinkattega istmetega, mis olid pärit Tallinna kinost Kosmos. Alates 21. sajandi algusest äritegevus hoones järk-järgult vähenes. Viimane kinoseanss toimus 19. septembril 2008, kui näidati filmi "WALL·E". Pärast seda kasutati kinosaali ja fuajeed mõne aasta jooksul aeg-ajalt kaubanduspinnana (riiete jms müük). Alates 2013. aastast seisab kinohoone kasutuseta, kinoaparatuur on eemaldatud. Hoonet on üritatud ümber projekteerida ka muudeks otstarveteks. Kino kunagine oluline tunnusmärk – fassaadil asunud, arhitekti vabakäeliselt kujundatud kino nimesilt "Edu" – on eemaldatud. Kinohoone on Eestis küllaltki ainulaadne, sest üldiselt väikelinnades ei ehitatud ainuprojekti järgi nii suuri kinohooneid. Hoone võeti 2005. aastal ajutise riikliku kaitse alla ja see on 2006. aastast riiklik ehitismälestis. Ain Padrik. "Põltsamaa kino "Edu"". - Ehituskunst 4. Tallinn 1988. Lk 23 Kultuurimälestis nr 27437 "Põltsamaa kino, 1983" Leonhard Lapin. "Põltsamaa uus kinomaja". – Teater. Muusika. Kino. 8/ 1986 Ain Padrik. "Põltsamaa kino "Edu"". – Ehituskunst 4. Tallinn 1988. Lk 23 Oleg Kotšenovski. "Põltsamaa kino Kuperjanovi t. 2" // Eesti arhitektuur 4 (Tartumaa, Jõgevamaa, Valgamaa, Võrumaa, Põlvamaa). Valgus. Tallinn 1999. Lk 108 Epp Lankots. "Põltsamaa kino Edu". – Muinsuskaitse aastaraamat 2006. Tallinn 2007. Lk 114 Karen Jagodin. Kino "Edu". – Lähme kinno! Kuurist kobarkinoni - sajand Eesti kinoarhitektuuri. Eesti Arhitektuurimuuseum. Tallinn 2013. Lk 128–129 Edu kultuurimälestiste riiklikus registris Põltsamaa kino Edu välisvaade 1986. aastal. Eesti Filmiarhiiv "Omanik taotles kinomaja kustutamist ehitismälestiste registrist". Põltsamaa.Info, 4. september 2014 "Soodne või mitte? Põltsamaa ainulaadne kinohoone on müügis 1 euroga". eestielu.ee, 3. november 2014
Orienteerumistähis

Orienteerumistähis ehk kontrollpunkti tähis ehk KP tähis (ingl k control flag) on orienteerumis- või muudel sarnastel võistlustel kasutatav kontrollpunkti asukoha märgistus. Vastavalt Rahvusvahelise Orienteerumisföderatsiooni (IOF) ja Eesti Orienteerumisliidu (EOL) võistlusreeglitele on orienteerumistähis avatud põhjadega korrapärane kolmnurkne püstprisma, mille külgtahkudeks on 30 cm küljepikkusega ruudud, mis on jagatud diagonaalselt kaheks, nii et üks osa on valge ja teine oranž (värvi kood PMS 165). Nõuded orienteerumistähise kujule ja välimusele on ühesugused kõigil IOF-i koordineeritavatel orienteerumisaladel (orienteerumisjooks, rattaorienteerumine, suusaorienteerumine, täpsusorienteerumine). Vastavalt IOF-i võistlusreeglitele peab orienteerumistähis olema orienteerumisraja alguses (nn K-punktis) ja igas kontrollpunktis. Tähis paigutatakse maastikule vastavalt orienteerumiskaardil näidatud kontrollpunkti (KP) objekti ja KP legendi kirjeldusele. Tähis peab olema võistlejale otsimata nähtav hetkel, kui ta jõuab kaardil näidatud kohta ja näeb KP legendis kirjeldatud objekti. Orienteerumisvõistlustel ei tohi tähis olla peidetud. Samas ei tohiks tähis olla paigutatud nii, et võistleja näeb tähist enne kui KP objekti. Vastavalt EOL võistlusreeglitele peab öisel orienteerumisvõistlusel tähisel olema ka igast suunast nähtav helkur. Suusaorienteerumise võistlustel peab tähis olema suusaraja kohal või vahetult raja ääres nii, et see ei segaks suusatamist. Rahvusvahelist orienteerumistähist kasutatakse ka rogaini- ja seiklusspordivõistlustel. Rogainis on siiski lubatud ka mõnevõrra teistsuguse kuju ja välimusega tähised. Vastavalt Rahvusvahelise Rogainiföderatsiooni (IRF) võistlusreeglitele peab rogainivõistluste kontrollpunkti tähis olema: kolmemõõtmeline, vähemalt kolme püsttahuga (seega on lubatud ka näiteks nelinurkne püstprisma); iga püsttahu pindala vähemalt 800 cm²; heledate värvidega, eelistatavalt oranž ja valge; olema avatud maastikul päevavalguses nähtav vähemalt 50 meetri kauguselt. Sarnaselt IOF-i reeglitega peab ka IRF-i reeglite kohaselt olema tähis paigutatud kontrollpunkti objektile võimalikult lähedale ja nii, et kontrollpunkti asukohta saabunud võistleja ei peaks tähist otsima. Rogainivõistlustel tuleb tähis paigutada maapinnast 0,5–2 meetri kõrgusele (soovitatavalt enam-vähem silmade kõrgusele), nii et tähis oleks enamikust suundadest vähemalt 25 meetri kauguselt nähtav. "Competition rules for International Orienteering Federation (IOF) foot orienteering events" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 12. veebruar 2015. Vaadatud 5. jaanuaril 2015. "EOL võistlusreeglid". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. jaanuar 2015. Vaadatud 5. jaanuaril 2015. International Rogaining Federation Rules of Rogaining
Ivan Silajev

Ivan Stepanovitš Silajev (vene keeles Иван Степанович Силаев, 21. oktoober 1930 – 8. veebruar 2023 Nižni Novgorod) oli vene riigitegelane ja diplomaat, Vene NFSV peaminister ja NSV Liidu viimane valitsusjuht. 15. juunist 1990 kuni 26. septembrini 1991 oli ta Vene NFSV Ministrite Nõukogu esimees ja 24. augustist kuni 26. detsembrini 1991 NSV Liidu Rahvamajanduse Operatiivse Juhtimise Komitee (faktiliselt valitsuse) esimees. Silajev sündis Gorki oblastis talupoja perekonnas. 1954. aastal lõpetas ta Kaasani lennuinstituudi ja suunati tööle Gorki lennukitehasesse, kus ta 20 aasta jooksul läbis tee meistrist kuni tehase direktorini. Muuhulgas osales ta hävitajate MiG-15, MiG-17, MiG-19, MiG-21, MiG-25 ja MiG-31 loomises. 1974. aastal suunati ta tööle NSV Liidu lennutööstuse ministeeriumisse ministri asetäitjaks, 1981. aastal sai temast NSV Liidu lennutööstuse minister. Tema otsesel juhtimisel töötati välja, katsetati ja lasti seeriatootmisse lennukid MiG-29, Su-27, MiG-31, Tu-160, An-124 (Ruslan), Il-86, helikopterid Ka-26, Mi-24 ja kosmoselaev Buran. 1985. aastal nimetati Silajev NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimehe asetäitjaks masinatööstuse alal. 1986. aastal juhtis ta Tšornobõli avarii tagajärgede likvideerimise valitsuskomisjoni. 1990. aastal valis Vene NFSV Ülemnõukogu president Boriss Jeltsini ettepanekul Ivan Silajevi VNFSV Ministrite Nõukogu esimeheks. Pärast NSV Liidu lagunemist oli ta 1991–1994 Venemaa alaline esindaja Euroopa Ühenduse juures Brüsselis. 1994. aasta lõpul asutas ta Rahvusvahelise Masinaehitajate Liidu ja valiti selle presidendiks. Aastatel 2002–2007 oli Silajev Venemaa Masinaehitajate Liidu esimees. Sotsialistliku töö kangelane (1975) 2 Lenini ordenit (1971, 1975) Oktoobrirevolutsiooni orden (1981) Lenini preemia laureaat (1972) Sõpruse orden (Tšehhoslovakkia, 1984)
Heitunu

Heitunu ehk heitunud isik on tööealine mittetöötav isik, kes põhimõtteliselt sooviks töötada, kuid kes ei otsi aktiivselt tööd, sest on kaotanud lootuse seda leida. Tööotsingust loobumise põhjuseks võib olla sobiva töö puudumine lähipiirkonnas, vanus (enda pidamine töö leidmiseks liiga vanaks) või muud. Heitunud isiku täpsemad definitsioonid OECD riikides siiski mõnevõrra varieeruvad. Näiteks Jaapanis loetakse isik heitunuks kui ta ei otsi aktiivselt tööd, sest usub, et sobivat tööd pole erinevatel põhjustel saada, kuid kes soovib töötada, on valmis tööle asuma ja on varem vähemalt ühe aasta tööd otsinud. Tööturustatistikas liigitatakse heitunud isikud majanduslikult mitteaktiivse rahvastiku hulka ja seega jäävad tööjõust välja. Statistikaameti andmetel oli Eestis 2013. aastal 15–74-aastaste vanuserühmas 6100 heitunud isikut. 20th CEIES seminar “Labour statistics — towards enlargement” Budapest, 14 and 15 November 2002. European Communities, 2003, p.181 "Statistikaamet. Statistika andmebaas. Sotsiaalelu. Tööturg. Mõisted". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. jaanuar 2015. Vaadatud 5. jaanuaril 2015. Eesti tööjõu-uuring. Metoodika. Tallinn: Statistikaamet, 2012 "OECD. Glossary of statistical terms. Discouraged workers". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. november 2013. Vaadatud 5. jaanuaril 2015. OECD StatExtracts. Discouraged workers Maiu Laas. Kes on töötu ja kes on heitunu?