laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Julius I

Julius I (ladinapäraselt Iulius I) oli paavst 337–352. Ta oli 35. paavst. Julius I oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Roomast. Ta oli Rusticuse poeg. Julius I sai paavstiks 6. veebruaril 337. Pärast Constantinus Suure surma tahtsid ariaanid Juliuselt toetust oma soosikule, kelle nad olid määranud Aleksandria patriarhiks. Senine patriarh Athanasios ja Marcellus põgenesid ariaanide eest Rooma, kus Julius I pakkus neile varjupaika. Juliuse juures saavutasid Athanasiose saadik ja kaks ariaanide saadikut kokkuleppe tüli lahendamiseks sinodil. Aastal 340 pidas Julius I Roomas sinodi. Paavst tunnustas mõlema piiskopi õigust nende senistele ametikohtadele. Samuti eiras ta Marcelluse vastu esitatud süüdistusi sabellianismis ja tunnistas tema osadust Rooma kogudusega. Paavst vahendas sinodi otsused idas asuvatele kogudustele, kuid ariaanid leidsid endiselt, et Athanasios oli süüdi dogmaatilistes eksimustes. Vaidluse lahendamiseks soovitas Julius I keisritel Constansil ja Constantius II kokku kutsuda kirikukogu Serdicasse (Sofia). Julius ei osalenud 342 või 343 toimunud kirikukogul, kuid saatis sinna oma saadikud preestrid Archidamuse ja Philoxenuse. Kirikukogul otsustati muuhulgas, et tagandatud piiskoppidel on õigus kaevata paavstile, samuti tagandati ametist ariaanid Ursacius ja Valens. Idakirikute delegatsioon soovis Athanasiose ärasaatmist kirikukogult. Kui seda soovi ei rahuldatud, boikoteerisid idakirikud kirikukogu, pidades Plovdivis oma kirikukogu, kus ekskommunitseeriti Julius. 346. aastal lubati Athanasiosel tagasi pöörduda Aleksandriasse, millega seoses saatis Julius Aleksandria kogudusele kirja. Julius vabastas 347 kirikuvandest ariaanid Ursaciuse ja Valensi. Kuna ariaanidega kestnud tüli jäi lahendamata, saatsid idakirikud 352 Juliusele uue kirja, et kokku kutsuda kirikukogu, kuid paavst suri. Julius I reorganiseeris paavsti kantselei. Ta määras "Liber Pontificalise" järgi ametisse primicerius notariorum '​i (sellest ametist kujunes hiljem riigisekretäri amet) ja sätestas, et notarid peavad koguma ning arhiveerima kogudustega seotud dokumente. Julius I sätestas kirjavahetuses Jeruusalemma Kyrillosega, et jõule tuleb pidada 25. detsembril. Julius I rajas Roomas viis kirikut, sealhulgas Juliuse basiilika (Santa Maria in Trastevere kirik). Teda on kujutatud samas kirikus oleval 12. sajandi mosaiigil. Julius I ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 18 preestrit, 4 diakonit ja 9 piiskoppi. "Liber Pontificalise" andmetel laskis Julius I rajada Rooma kolm kalmistut. Julius I suri "Liber Pontificalise" järgi 12. aprillil 352 ja maeti Calepodiuse katakombi. Tema säilmed viidi hiljem Santa Maria in Trastevere kirikusse. Juliust austatakse katoliku kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 12. aprill. J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Liber Pontificalis. Giovanni Nino Verrando: L'attività edilizia di Giulio I e la basilica al III miglio della via Aurelia ad Callistum. "Mélanges de l'École Française de Rome. Antiquité" 97, 1985: 1021–1061. Artikkel Julius I kohta. (inglise keeles) Julius I kirjad.
Oskar (laev)

Oskar oli puistlasti vedamiseks mõeldud mootorpurjekas, mis valmis 1937. aastal Saaremaal Papissaare sadamas. Laeva omanik oli Julius Teär, kellele kuulusid veel mootorpurjekad Jaen Teär ja Juuni. Oskar sai pommitabamuse Saksa lennukilt 15. septembril 1941 Saaremaal Jaagarahu sadama reidil. Laev sai pommitabamuse paremasse pardasse, mille tagajärjel süttis põlema. Plahvatuse tagajärjel sai surma ka üks meeskonnaliige. Laev leiti merepõhjast harrastussukelduja poolt 10. septembril 2007 ehk 66 aastat pärast uppumist. Praegu lebab laev kiilul 7,5 meetri sügavusel. Säilinud on vöörtääv, vasak parras ja ahtertääv koos sõukruvi ning roolilehega. Laeva keskel võib näha mootorit ja vööris peli. Tekiehitis ja parem parras hävinesid pommitabamuse ja põlengu tõttu. Laevast eemale jookseb vetikatega kaetud ankrukett, mille teises otsas lebab hästi vaadeldav ankur. Harrastussukelduja leidis sõja ajal uputatud laeva vraki, (Eesti Päevaleht, 30.10.2007)
Don Henrie

Don Henrie (ka Vampiir Don; sündinud 27. augustil 1975) on USA näitleja. Ta sai tuntuks tänu osalemisele tõsielusarjas "Mad Mad House" ehk "Hullumaja", kus tema ülesandeks oli esindada vampiiride elustiili. Tema kuulsus tegi temast avaliku gooti ja vampiiride elustiili ikooni. Peale sarja "Hullumaja" on Don teinud televisioonis palju ülesastumisi. Sinna hulka kuuluvad Discovery Channel, History Channel ja paljud teised. Teda on intervjueerinud paljud meediaväljaanded, sealhulgas Maxim, Dark Realms Magazine, Entertainment Weekly ja USA Today. Henrie oli külalisesineja muusikavideos "Shadow Dancer", mille esitaja oli gothic metal-bänd Urn.
Viva la Vida or Death and All His Friends

"Viva la Vida or Death and all his Friends" (tuntud ka lihtsalt kui "Viva la Vida") on briti alternatiivroki bändi Coldplay neljas album. Plaati salvestati 2007. aasta juunist 2008. aasta aprillini. See avaldati 12. juunil 2008 Suurbritannias ja 17. juunil Ameerika Ühendriikides. 36 riigis oli plaat müügiedetabelite esikohal. "Life in Technicolor" (Berryman/Buckland/Champion/Martin/Hopkins) – 2:29 "Cemeteries of London" – 3:21 "Lost!" – 3:55 "42" – 3:57 "Lovers in Japan/Reign of Love" – 3:57/2:56 "Yes" – 7:06 "Viva la Vida" – 4:01 "Violet Hill" – 3:42 "Strawberry Swing" – 4:09 "Death and All His Friends" – 6:18 ARIA Top 50 Albums Chart. Australian Recording Industry Association. Retrieved on June 22, 2008. Certifications Australia ARIA. Retrieved June 22, 2008. Certification award levels Retrieved June 22, 2008. Coldplay: Viva la Vida or Death and All His Friends Global Charts. Retrieved July 2, 2008. Austrian Platinum/Gold database IFPI. Retrieved July 3, 2008. Ultratop album Chart June 21, 2008 Ultratop. Retrieved June 22, 2008. Coldplay: Viva la Vida or Death and All His Friends ACharts. Retrieved July 2, 2008. Coldplay still reigns on charts Canoe. Retrieved July 24, 2008. European Album Top 100 week 25[viide?] Billboard. Retrieved June 25, 2008. Musik News: Coldplay bekommen Platin für Viva la Vida in nur 4 Wochen - poplexikon.com[alaline kõdulink]. Retrieved on July 17, 2008 "Classifica". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. mai 2008. Vaadatud 25. augustil 2008. Japanese Overall Chart+ Sales Oricon. Retrieved June 22, 2008. New Zealand Chart+Certifications RIANZ. Retrieved June 22, 2008. Spanish Album Chart week 25 + Certification Promusicæ. Retrieved June 25, 2008. [https://web.archive.org/web/20090126090143/http://www.atrl.net/forums/showthread.php?p=2163509#post2163509. Billboard 200 Retrieved August 20, 2008.
Vassili Netšajev

Vassili Mihhailovitš Netšajev (vene keeles Нечаев, Василий Михайлович; 20. jaanuar 1860 Moskva – 1935 Moskva, täpne surmaaeg teadmata) oli Eestis tegutsenud vene õigusteadlane ja tõlkija. Vassili Netšajev oli rahvuselt venelane ja preestri poeg. 1881 lõpetas ta Moskva Ülikooli õigusteaduskonna, jäi samasse valmistuma professorikutseks ning 1885 sooritas magistrieksamid. 1886–1887 täiendas end Berliini, Leipzigi, Strasbourgi, Müncheni ja Pariisi ülikoolis. 1888 töötas ta Jaroslavlis Demidovi juriidilises lütseumis dotsendina Rooma ja tsiviilõiguse alal ning 1889–1893 Odessas Novorossiiski Ülikoolis. 1893–1902 oli ta Tartu Ülikoolis Vene tsiviilõiguse ja kohtukorralduse professor, luges ka Baltimaade kohaliku õiguse kursust, aastast 1902 Peterburis kohtuministeeriumi juristkonsult, pidas ühtlasi dotsendina loenguid Peterburi Ülikoolis, hiljem oli Kõrgemate Naiskursuste professor. Netšajev tegutses ka advokaadina. Ta oli Venemaa tsiviilkoodeksi uue projekti erinõupidamise liige. Aastast 1922 oli ta Petrogradi Ülikooli tsiviilõiguse professor, hiljem teadur. Netšajev avaldas artikleid tavaõiguse ja Vene ning välisriikide õiguse ajaloost, tegi kaastööd entsüklopeediatele, sh F. A. Brockhausi – J. A. Jefroni "Entsüklopeedilisele sõnaraamatule", tõlkis vene keelde teiste maade õigusalaseid teoseid. Опыт исследования русского обычного права и его истории. // Юрид. вестник (1884) 4 «Опыты по истории русского обычного права и его истории» (Журнал «Юридический Вестник», 1884, № 8), Из французских исследований по истории права. // Юрид. вестник (1886) 3 Древнейшее германское и французское право в новейших исследованиях. // Юрид. вестник (1887) 3 Теория договора. // Юрид. вестник (1888) 10 Рефoрма юридического образования в Германии. // Юрид. вестник (1889) 1, 4 Вестник права и юриспруденции XIX столетия. // Ж Мин-ва юстиции 3 (1899) С. А. Муромцев, как ученый и профессор. — С.-Петербург: Тип. т-ва «Общественная польза», 1910. — 16 с. "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 Levitski, G. V. "Biografitšeskij slovarj professorov i prepodavatelei Imperatorskogo Jurjevskogo, bõvšego Derptskogo universiteta za sto let jego suštšestvovanii (1802–1902)" Jurjev, 1902–1903, kd I, lk 600-602 Энц. словарь, kd 20 (1897), lk 954 Новый энц. словарь, kd 28 (1916), lk 414-415 Гамбаров А. В спорах о Нечаеве: К вопросу об исторической реабилитации Нечаева. — М.; Л.: Московский рабочий, 1926. — 146 с. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Нечаев, Василий Михайлович // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона: В 86 томах (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907. Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Johann Heinrich Neukirch

Johann Heinrich Neukirch (7. veebruar 1803 Talsi, Kuramaa – 3. oktoober 1870 Kiiev) oli filoloog. Kellassepa poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1826–1830, tudeeris ka Berliini ja Leipzigi Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia eradotsendina 1835–1837. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Aleksandr Nevzorov (õigusteadlane)

Aleksandr Serafimovitš Nevzorov (10. august (teistel andmetel 12. august) 1861 (mõnedel andmetel 1862) Tšeljabinsk, Orenburgi kubermang – 9. detsember 1936 Voronež[viide?]) oli Eestis tegutsenud Vene õigusteadlane. Aleksandr Nevzorov oli vaimuliku poeg. Nevzorov õppis Tšeljabinski ja Ufa vaimulikes koolides ning 1880–1884 Jaroslavli juriidilises lütseumis, kus omandas õigusteaduse kandidaadi kraadi; väitekiri käsitles abielulahutust ning selle ajaloolist arengut. Ta jäeti lütseumi juurde valmistuma professori kutseks. 1889. aastal kaitses ta Moskva ülikoolis magistrikraadi õigusteaduses. Jaroslavlis oli Nevzorov 1888 raamatupidaja ja varahoidja, 1889 Vjatkas kooliõpetaja. 1890–1891 oli ta Novorossiiski ülikooli dotsent Odessas, 1891–1894 Tartu Ülikoolis kaubandusõiguse dotsent (teistel andmetel 1890. aastast), 1894–1917 erakorraline professor. Ta õpetas kaubandus-, veksli- ja merekaubandusõigust, börsiasjandust, Balti kubermangude kohalikku õigust jm. 1917. aasta novembrist oli Nevzorov taas Jaroslavlis, hiljem töötas Voroneži ülikoolis, kus talle anti teenelise professori aunimetus. Ta tegutses ka sealses kodu-uurimisühingus. Aleksandr Nevzorov uuris alaealiste hooldusõigust ja naiste õiguslikku seisundit Venemaal, Balti kubermangude kohalikku õigust, selle allikaid, kirjandust ja õpetamist, börsiasjandust, kaubandusõiguse küsimusi jm. 1913–1915 oli ta Tartu Ülikooli üliõpilaste juriidilise ringi ajakirja Юридические известия toimetaja. Nevzorov aitas kaasa vene avaliku raamatukogu laiendamisele Tartus. Tema algatusel asutati 1898 Tartu Ülikooli üliõpilastele esimene kodusöökla. "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 Опека над несовершеннолетними. Исторический очерк института и положение его в действующем русском законодательстве. Ревель, 1892 Русская женщина в действующем законодательстве и в действительной жизни. Ревель, 1892 Русское благотворительное общество в г. Юрьев. Юрьев, 1895 Русские биржи. I–IV. Юрьев, 1897–1901 Преподавание и литература местного права Прибалтийских губерний. Юрьев, 1901 Конспектное изложение истории источников местного права Прибалтийских губерний. Юрьев, 1903 Краткое изложение курса местного права Прибалтийских губерний. 1–2. Юрьев, 1910 Пособие к изучению торгового права. Юрьев, 1912 Левицкий, Григорий Васильевич (ред.), Биографический словарь профессоров и преподавателей Императорского Юрьевского, бывшего Дерптского, университета за сто лет его существования (1802–1902). Юрьев: Тип. К. Маттисена, 1902–1903, Том 1, 578–582 Научные работники СССР без Москвы и Ленинграда. Л., 1928, lk 274 Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, kd II, lk 334 Leesment, L. Ülevaade Tartu keiserliku ülikooli õigusteaduskonnast. // TÜ ajaloo küsimusi VII, lk 82 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Pavel Nikitin

Pavel Fjodorovitš Nikitin (4. september 1879 Belgorod – 1931) oli arhitektuuri aluste õppejõud Tartu Ülikoolis 1911–1918, Tartu ülikooli arhitekt 1910–1918. Nikitin koostas lõpliku projekti Tartu Maarjamõisa kliiniku hoonele (Puusepa 2), mille esialgne projekt pärines Rudolf von Engelhardtilt. Mälestised • 7125 Tartu Maarjamõisa kliiniku hoone Puusepa 2, 1914-1915.a.
Aleksandr Nikitski

Aleksandr Vassiljevitš Nikitski (vene keeles Александр Васильевич Никитский; 20. oktoober 1859 Marjino küla, Venemaa – 8. detsember 1921 Petrograd) oli klassikaline filoloog ja arheoloog. Vaimuliku poeg. Õppis Peterburis. Töötas Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia ja arheoloogia professorina 1896–1901, hiljem ka Moskvas. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Boriss Nikolski

Boriss Vladimirovitš Nikolski (vene keeles Борис Владимирович Никольский; 3. oktoober 1870 Peterburi – 11. juuni 1919 Petrograd) oli õigusteadlane ja filoloog Kirjandusloolase poeg. Õppis Peterburis. Töötas Tartu Ülikoolis rooma õiguse ja klassikalise filoloogia professori kohusetäitjana 1913–1917 ja eradotsendina 1917–1918. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
August Nöschel

August Jacob Alexander Nöschel (8. august 1809 Viljandi – 25. märts 1877 Thbilisi) oli füüsik. Õppis Tartu Ülikoolis 1828–1833. Luges Tartus füüsikat 1840–1841. Nöschel, August. Einge physikalische Kleinigkeiten. Über die Formen, welche plötzlich erkaltete Tropfen geschmolzener Substanzen unter gewissen Bedingungen anzunehmen pflegen. 1866 Korrespondenzbl. d. Naturf.-Ver. zu Riga Jg. 15, N. 6, S. 73-83 Nöschel, August. Einiges über das kaukasische Insectenpulver. 1855 Korrespondenzbl. d. Naturf.-Ver. zu Riga Jg. 8, N. 2, S. 17-23, N. 3, S. 25-30 Nöschel, August. Einiges über die Rheophoren als elektrische Spiralen. 1851 Korrespondenzbl. d. Naturf.-Ver. zu Riga Jg. 4, N. 3, S. 33-42 Nöschel, August. Noch einige Worte über das Trevelyan-Instrument, als Antwort auf die Bemerkungen im Correspondenzblatte. 1870 Korrespondenzbl. d. Naturf.-Ver. zu Riga Jg. 18, N. 9, S. 129-131 Nöschel, August. Über den Leidenfrostschen Versuch. 1851 Korrespondenzbl. d. Naturf.-Ver. zu Riga Jg. 4, N. 10, S. 145-155, N. 11, 161-175 Nöschel, August. Über ein eigenthümliches Vorkommen von Glaubersalz im Kaukasus. 1870 Korrespondenzbl. d. Naturf.-Ver. zu Riga Jg. 18, N. 1, S. 8-13 [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 [2] [3]
Pavel Obraztsov

Pavel Jefimovitš Obraztsov (8. detsember 1840 Novgorod – 23. november 1895 Tartu) oli usuteadlane. Vaimuliku poeg. Õppis Peterburis. Töötas Tartu Ülikoolis õigeusu teoloogia professorina 1885–1892. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Christian Friedrich Gottlieb Oesterlen

Christian Friedrich Gottlieb Oesterlen (22. märts 1812 Murrhardt – 19. märts 1877 Stuttgart) oli arstiteadlane. Arsti poeg. Õppis Tübingeni Ülikoolis 1830–1842, oli seal professor 1843–1846. Töötas Tartu Ülikoolis dieetika, "materia medica", meditsiini ajaloo ja kirja professorina 1846–1848. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Alexander von Oettingen

Alexander Konstantin von Oettingen (12. detsember 1827, Visusti mõis, Äksi kihelkond, Tartumaa – 8. august 1905, Tartu) oli baltisaksa usuteadlane. Alexander Konstantin von Oettingen sündis Liivimaa maamarssali Alexander von Oettingeni ja Dorothea Helene von Knorringi pojana. Õppis 1837–45 Võrus H. Krümmeri erakoolis, 1845–46 Tartu Ülikoolis filoloogiat ja seejärel 1846–49 teoloogiat. Täiendas end Erlangeni, Berliini, Bonni ja Rostocki ülikoolides filosoofia, teoloogia ning idakeelte alal. 1850 cand. theol., 1853 mag. theol., 1856 dr. theol. Töötas 1853-1856 Tartu Ülikoolis süstemaatilise usuteaduse eradotsendina ja 1856–1890 professorina. 1873–75 dekaan. Oli 1861–62 Meranos (Itaalia, Lõuna-Tiroolid) esimese evangeelse koguduse asutaja ja õpetaja. Emeriteerus 1890. Asutas 1888 hooldekodu töötute käsitööliste jaoks, oli 1889–1902 vaestelastekooli juhataja. Tõi käibesse sotsiaaleetika mõiste. Alexander Konstantin von Oettingen oli arstiteadlase ja ülikoolirektori Georg Philipp von Oettingeni, füüsikaprofessor Arthur Joachim von Oettingeni ning Liivimaa poliitilises elus aktiivsete ja mõjukate August von Oettingeni, Nicolai von Oettingeni ja Eduard von Oettingeni vend. Oettingeni maja [1] Ristimiskanne Palamuse koguduse meetrikaraamatus [2] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 Teoseid Moraalistatistika ja kristlik kõlblusõpetus. Sotsiaaleetika katse empiirilisel alusel. I. osa. Moraalistatistika, 1. väljaanne, 1868 Tartu Ülikool. Usuteaduskond. Suurmehi ajaloost Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Ene Puusemp, Toome taga seisab ajalooline kultuuri maja, Tartu Postimees, 20.10.2009
Aavo Aaviksaar

Aavo Aaviksaar (20. september 1941 Põikva, Kivistiku talu – 28. juuli 2004 Tallinn) oli eesti biokeemik ja keemik-orgaanik. Ta lõpetas 1956. aastal Laupa koolis 7. klassi (läbis 6 aastaga 7 klassi), seejärel õppis Türi Keskkoolis. Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli keemikuna 1965. aastal. Kaitses keemiadoktori väitekirja 1986. aastal Moskvas, professor 1987. aastast. Aaviksaar töötas aastatel 1973–1980 Küberneetika Instituudi biokeemiasektori juhatajana ja 1980–1991 Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi bioorgaanilise keemia laboratooriumi juhatajana. 1991. aastast oli ta EPMÜ Eksperimentaalbioloogia Instituudi direktor. Aavo Aaviksaar sai 19 autoritunnistust ja 1987. aastal Eesti NSV riikliku preemia.
Jēkabs Osis

Jēkabs Osis (Jakob Ohse) (9. juuli 1860 Kabile, Kuramaa – 24. märts 1919 Voronež) oli läti filosoof. Taluniku poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1877–1882 alul teoloogiat ning seejärel filosoofiat. Töötas Tartus filosoofia eradotsendina 1888–1889 ja professorina 1889–1918. Osis oli üks esimesi akadeemiliselt haritud läti filosoofe. Teda peetakse kriitilise personalismi loojaks. Osise tuntumate tööde seas on magistriväitekiri "Uurimusi substantsi mõistest Leibnizi filosoofias" ja doktoriväitekiri "Personalism ja projektivism Lotze filosoofias" (1896). Osis oli seotud ka Läti Kõrgema Kooli rajamisega ning tahtis seal tööle asuda, kuid evakueerus Esimese maailmasõja tõttu Venemaale ja suri seal tüüfusse. Jakob Ohse. Zu Platons Charmides: Untersuchung über die Kriterien der Echtheit der platonischen Dialoge im allgemeinen und des Charmides im besonderen. Fellin: Feldt, 1886 Jakob Ohse. Untersuchungen über den Substanzbegriff bei Leibniz. Dorpat: Laakman, 1888 Gustav Teichmüller. Neue Grundlegung der Psychologie und Logik. Herausgegeben von J. Ohse, Breslau: W. Koebner, 1889. Озе, Яков Фридрихович. Персонализм и проективизм в метафизике Лотце. Юрьев, 1896 Озе, Яков Фридрихович. К вопросу постановки преподавания философской пропедевтики в средней школе. Юрьев, 1911. TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Fjodor Openhovski

Fjodor Matšeslavovitš Openhovski (poola keeles Teodor Opęchowski; 29. mai 1854 – 1. jaanuar 1914, Berliin) oli Eestis tegutsenud poola arstiteadlane. Aadlik. Õppis Tartu Ülikoolis 1838–1844, tudeeris ka Varssavi ja Kiievi ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis eksperimentaalpatoloogia eradotsendina 1884–1889. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Aleksandr Orlov (teadlane)

Aleksandr Jakovlevitš Orlov (vene Александр Яковлевич Орлов, 25. märts 1880, Smolensk – 28. jaanuar 1954, Kiiev) oli vene geofüüsik ja astronoom. Õppis Peterburis, Sorbonne'is, Lundis ja Göttingenis. Töötas Tartu Ülikoolis (tähetornis) astronoom-vaatlejana 1905–1906 ja 1907–1912, ka Odessas.. Kaitses Peterburi ülikoolis magistri- (1910) ja doktoriväitekirja (1915). Asutas Poltaava gravimeetrijajaama (1926) ja Ukraina NSV TA astronoomiaobservatooriumi. NSVL TA k-liige (1927), Ukraina NSV TA tegevliige (1939). [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 Bibliograafia
Gottfried Wilhelm Osann

Gottfried Wilhelm Osann (26. oktoober 1797 Weimar – 9. september 1866 Würzburg) oli saksa keemik ja füüsik. Osann oli ametniku poeg. Tema isa oli Weimari valitsusnõukogu liige Friedrich-Heinrich Osann. Tema vennad olid balneoloog Emil Osann (1787–1842) ja filoloog Friedrich Gotthilf Osann (1794–1858). Pärast isa surma abiellus ema Amalie Caroline Frederika (1766–1843) 1815 teist korda ja teine abikaasa Christian Gottlob von Voigt (1743–1819) oli samuti Weimari minister. Gottfried Osann õppis Berliini, Jena, Erfurdi ja Erlangeni Ülikoolis. Neist viimase ta lõpetas, sai 1819 eradotsendiks ja töötas seal kuni 1821. aastani, seejärel töötas 2 aastat Jena Ülikoolis. Ta oli Tartu Ülikoolis keemia ja farmaatsia professor 1823–28. Sealtpeale töötas ta kuni surmani Würzburgi ülikoolis. Koostöö Jöns Jacob Berzeliusega viis ta peaaegu ruteeniumi avastamiseni 1828. Nad lahustasid Uuralist pärit plaatinamaaki kuningvees ja sõelusid seda, mis järele jäi. Kui Berzelius ei leidnud midagi, siis Osann arvas, et avastas kolm uut metalli, ning nimetas need pluraaniumiks, ruteeniumiks ja poliiniumiks. Pluraaniumi nimi tuli sõnadest "plaatina" ja "Uural". Ruteeniumi nimi tuli sõnast Ruteenia, mis oli ladina sõna Venemaa kohta. Poliiniumi nimi tuli kreeka sõnast polia, mis tähendab hallijuukselist, ja see oli viide sõelutud jäägi värvile. Seda ei tohi segi ajada polooniumiga, mis avastati 70 aastat hiljem. Kuid metallide kogus oli väga väike, Osann ei suutnud neid isoleerida ja lõpuks loobus väidetest, et on metalle avastanud. Venemaa keemik Carl Claus suutis 1844 mõõdetavas koguses ruteeniumi eraldada ja tavaliselt nimetatakse just Clausi ruteeniumi avastajaks. Suurem osa Osanni ülejäänud töödest kuuluvad küll füüsika alla, aga need käsitlevad galvanoplastikat ja elektrit ning on seetõttu tihedas seoses keemiaga. Keemiat ei puuduta vaid Osanni üksikud optika-alased tööd. TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918
Eduard August Osenbrüggen

Eduard August Osenbrüggen (24. detsember 1809 Uetersen – 9. juuni 1879 Zürich) oli saksa õigusteadlane. Osenbrüggen oli kantori poeg. Pärast Hildesheimi gümnaasiumi lõpetamist õppis ta aastatel 1830–1841 Leipzigi ja Kieli Ülikoolis klassikalist filoloogiat, ajalugu ja õigusteadust. 1835. aastal sai ta Kielis filosoofiadoktori kraadi ja 1841 samas õigusteaduse doktori kraadi. 1842–1843 oli ta Kieli Ülikoolis eradotsent, õpetades filosoofiat ja Rooma õigust. Aastatel 1843–1851 töötas ta Tartu Ülikoolis kriminaalõiguse professorina ning õpetas seal kohtupidamist kriminaalprotsessides, õiguse ajalugu ja kohtukõnet. Sooviga äratada üliõpilastes huvi teaduse vastu, avaldas ta 1849. aastal oma õpilaste parimatest teostest raamatu "Dorpater juristische studien". Osenbrüggen õpetas sageli kolme-nelja ainet korraga, lisaks tegutses ta kuue poolaasta jooksul kriminaalõiguse praktiliste uurimistöödega. Peale selle oli ta viis aastat õigusteaduskonna dekaan, ühe aasta apellatsiooni- ja revisjonikohtu lihtliige ja kaks aastat esimees. Sellegipoolest vallandati ta poliitilistel põhjustel 14. augustil 1851 ning kriminaalõiguse kateedri võttis temalt üle Franz Victor Ziegler. Seejärel suundus Osenbrüggen Zürichisse. Alates 1852. aastast oli ta Zürichi ülikooli professor ja kolmel ametiajal rektor. Zürichi ülikooli kriminaalõiguse kateedrit juhatas ta 27 aastat, kuni oma surmani. [1] Tartu Ülikooli õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918. Heinrihs Strods. Professor Eduard Osenbrüggen ja tema Liivimaa skitsid. Ajalooline Ajakiri, 1999: 2, lk 23–29 Teoseid
Orest Ostrogradski

Orest Ivanovitš Ostrogradski (5. detsember 1868, Brovarki – 26. juuli 1915, Tartu) oli õigusteadlane. Õppis Kiievi Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis finantsõiguse eradotsendina 1895-1913. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918