laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jean-Eugène Robert-Houdin

Jean-Eugène Robert-Houdin (sünninimi Jean-Eugène Robert; 7. detsember 1805 Blois, Loir-et-Cheri departemang – 13. juuni 1871 Saint-Gervais-la-Forêt, Loir-et-Cheri departemang) oli prantsuse mustkunstnik ja literaat. Robert-Houdin oli mustkunsti ajaloos üks eredamaid kujusid. Ta oli silmapaistav artist, uute trikkide leiutaja ja suur organisaator. Robert-Houdin sündis kellassepa perekonnas ning õppis ka ise kellassepaks. 1930. aastal abiellus Pariisi kellassepa tütre Josèphe Cecile Houdiniga ja asus äia juurde tööle. Töö võimaldas tal tegeleda lemmikaladega – mehaaniliste mänguasjade ja automaatide (automaton'ide) konstrueerimisega ja mustkunstiga. Sõbralt krahv Charles de l'Escalopier'lt saadud 15 000 frangi toel avas ta 1845. aastal Pariisis Rue de Valois'l 200 pealtvaatajat mahutava illusiooniteatri (Robert-Houdini teater), millest sai Pariisi kõrgkihi meelismeelelahutuskoht. 1998. aastal avati Blois's tema muuseum – Robert-Houdini illusioonimaja (Maison de la Magie Robert-Houdin). Confidences d'un prestidigitateur, une vie d'artiste, 2 vol., 1858 Les Tricheries des Grecs dévoilées ; l'art de gagner à tous les jeux, 1861 Le Prieuré, organisations mystérieuses pour le confort et l'agrément d'une demeure (1867) Note sur de nouveaux instruments propres à l'observation des divers organes de l'œil ainsi qu'à la manifestation des images entoptiques (1867) Confidences et révélations, 1868 Comment on devient sorcier : les secrets de la prestidigitation et de la magie, 1871 Magie et physique amusante, 1877 1896. aastal lõi Georges Méliès lühitummfilmi "Escamotage d'une dame au théâtre Robert-Houdin" ('daami haihtumine Robert-Houdini teatris'). Aleksandr Vadimov, Mark Trivas. "Muistsetest maagidest tänapäeva illusionistideni". Eesti Raamat: Tallinn, 1971. Lk 90.  Jean-Eugène Robert-Houdin – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Elgi Kose

Elgi Kose (neiupõlvenimi Elgi Piig; sündinud 26. augustil 1945) on Ugala teatri tehniline töötaja ja näitleja. 1962 Abja Keskkool 1964–1969 Ugala teatri inspitsient 1969–1971 Ugala teatri juuksur, grimeerija 1971–2005 Ugala teatri inspitsient Vizma (Priede "Öised mõtted", 1965) Osaline (Rainise "Puhu, tuul!", 1966) Marju (Rannamaa ja Satsi "Kasuema", 1966) Osaline (Tammsaare ja Särevi "Elu ja armastus", 1968) Proua Udras (Brigadere "Naiste sõda saatanaga", 1974) Osaline (Lācise ja V. Sauleskalnsi "Kaluri poeg", 1976) Adelaide (Dostojevski ja Pētersonsi "Idioot", 1976) Kassimamma (D. Normeti "Pahupidipolka", 1977) Proua Meeli (Tammsaare "Lunastus", 1977) Khetino (Tšhaidze "Otsustav hetk", 1979) 1985 Eesti NSV Teatriliidu tehnilise töötaja auhind 1999 Eesti Teatriliidu tehnilise töötaja auhind Ta on abielus Enn Kosega. Kristiina Vaarik (8. oktoober 2003). "Elgi Kose elu on möödunud teatriimede keskel". Sakala. "Elgi Kose". Eesti entsüklopeedia. Tallinnfilmi filminäitlejate õppestuudio. 2012. Lk 137.
Cromatico

"Cromatico" (itaalia keeles 'kromaatiline') on Tallinna lauluväljakul asuv püsiv monument. Seda tuntakse ka Chromaticu, Kõlakoja, Oreli ja Tuulekoja nimega. Lauluväljaku pargialal asuv heliskulptuur "Cromatico" on akustiline installatsioon. "Cromatico" ehitati 2011. aastal Euroopa kultuuripealinn Tallinna eriprojektina. Teostaja rahastaja oli Nordecon Betoon koostöös Euroopa kultuuripealinna "Tuned city Tallinn" projektiga. Monumendi arhitekt on uruguaylane Rosario Nuin ja autor saksa kunstnik Lukas Kühne. Autor peab oluliseks installatsiooni koha peale vaatama minemist, sest siis on sellel suurem mõju. Monument on Kühne arvates hea näide sellest, kuidas iga ruumi on võimalik kõlama panna. Autor on loonud sarnase monumendi, "Cromatico" väiksema õe "Tvisögur" ka Islandile. Lukas Kühne on saksa heliskulptor, keda tuntakse tänu tema loodud helile reageerivatele betoonkambritele. Kühne on loonud skulptuure ja monumente Eestis, Soomes, Islandil, Saksamaal ja Uruguays. Kõige kuulsamad tööd on 2011. aastal avatud "Cromatico" Tallinnas, 2012. aastal valminud "Tvisögur" Seyðisfjörðuris Islandis ja 2014. aastal loodud "Organum" Hailuotos Soomes. "Cromatico" koosneb 12 betoonkambrist, mis kõik koos kujutavad klaveri ühe oktavi ulatuses noote. Monument on ehitatud betoonist ning on 30 kuupmeetri suurune. Visuaalselt kujutab installatsioon klaveri musti ja valgeid klahve. Nagu ka klaveril, on monumendil igal klahvil ehk betoonkambril oma helikõrgus. Igale helile on kambri laes vastava noodi tähis vahemikus F–E. Kambri mõõtmed on võetud inimese proportsioonidest. Kõige madalam kamber on noodil E (164 Hz) – 2,21 meetrit ja kõrgeim noodil F (88 Hz) – 4,04 meetrit. "Cromatico" aitab tunnetada, kuidas ümbritsev keskkond vastu kajab, sõltuvalt helikõrgusest ja ruumi suurusest. Monument on sobiv atraktsiooni igas vanuses külastajale. Seal saab laulda, mängida ja kambrist kambrisse kõndida. 2011 – Eesti Betooniühingu aasta betoonehitise auhind "Cromatico". Tallinna Lauluväljak Heliskulptuur "Cromatico". Puhka Eestis Pildigalerii "Organum" Tvisöngur
Mandy Patinkin

Mandel Bruce Patinkin (sündinud 30. novembril 1952 Chicagos) on USA näitleja ja laulja.
Maury Sterling

Charles Maury Wallace Sterling (sündinud 1. septembril 1971) on Ameerika näitleja.
Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kaheksas parandus

Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kaheksas parandus on Ameerika Ühendriikide põhiseaduse täiendus, mis annab isikule Ameerika Ühendriikides õiguse olla kaitstud ülemäärase kautsjoni või meelevaldse karistuse eest. Parandus võeti vastu Kongressis 25. septembril 1789 ja ratifitseeriti osariikide tasemel 15. detsembril 1791. Bill of Rights (1791)
Beloussovo (Kaluga oblast)

Beloussovo on linn Venemaal Kaluga oblastis Žukovi rajoonis. Asub Protva jõe ääres, 70 km Kalugast kirdes ja 3 km kaugusel Obninskist. Beloussovo sai aleviks 1962. aastal ja linnaõigused detsembris 2004. 2010. aastal oli linnas 8400 elanikku. Q126683348 http://adm-belousovo.ru/
Steinfurti kreis

Steinfurti kreis on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa põhjaosas. Kreis asub Alam-Saksimaa piiri ääres, Münsterist põhja pool. Emsi jõgi voolab läbi kreisi lõunast põhja. Piirkonna kõrgeim punkt on Westerbecker Berg (234 m üle merepinna); madalaim punkt on Bentlage loss (32 m). Hiliskeskajal sai Steinfurtist iseseisev krahvkond. Algselt oli see Bentheimi krahvkonna osa, kuid 1454. aastal sai see iseseisvaks. 1804. aastal taasühendati Steinfurt Bentheimiga, 1815. aastal sai sellest Preisimaa Vestfaali provintsi osa. Uus valitsus asutas 1816. aastal Steinfurti ja Tecklenburgi kreisid. 1975. aastal ühendati vana Steinfurti kreis Tecklenburgi kreisiga ning koos Greveni ja Saerbeckiga endisest Münsteri kreisist moodustati praegune kreis. Linnad Emsdetten Greven Hörstel Horstmar Ibbenbüren Lengerich Ochtrup Rheine Steinfurt Tecklenburg Vallad Altenberge Hopsten Ladbergen Laer Lienen Lotte Metelen Mettingen Neuenkirchen Nordwalde Recke Saerbeck Westerkappeln Wettringen Ealing, Suurbritannia https://www.landesdatenbank.nrw.de/ldbnrw/online;jsessionid=FBC481AAC50656B8CA9E933111BC242A.ldb2?sequenz=tabelleErgebnis&selectionname=12411-31iz https://www.destatis.de/DE/Themen/Laender-Regionen/Regionales/Gemeindeverzeichnis/Administrativ/04-kreise.html
Friedrich Kõlli

Friedrich Kõlli (9. märts 1901 Orava vald, Võrumaa – 29. juuni 1978 Tallinn) oli eesti tõlkija, ajakirjanik ja kirjastustegelane. Friedrich Kõlli sündis Orava vallas Pääväkese külas. Õppis Petseri algkoolis, Pihkva maamõõtjate koolis ja Tallinna Kõrgemas Tehnikakoolis tehnilise keemia osakonnas, mis jäi lõpetamata . Tallinnas õppimise ajal (1919–1923) töötas põllutööministeeriumis joonestaja ja maamõõtjana, pärast seda kodutalus ning Orava raudteejaamas teemeistri ja raudteeametnikuna. 1940. aastal määrati Kõlli Orava vallavanemaks. Uuel ametikohal näis Orava Pearule, et mõned peremehed ei mõtlegi talivilja maha teha. Kiiresti moodustati raudteetöölistest agitbrigaad, mis käis talust talusse ja soovitas peremeestel külvama hakata. Vallavanema abi Nurme Kuka käis isiklikult talud läbi ja pani suurnikud tööle, teda nad kartsid. Isegi endine vallavanem Richard Järg ("ta oli kaval mees") tegi kontrollijate suureks imestuseks talivilja maha. Ainult nisuplaan jäi vallas täitmata. Kui taliviljad maas olid, edutati Kõlli Võru ajalehe Töörahva Elu vastutavaks toimetajaks, 1941. aastal läks ta hävituspataljoni koosseisus rindele. 1945. aastal astus kommunistlikku parteisse. Pärast sõda töötas kirjastuses Ilukirjandus ja Kunst, kirjastuste reorganiseerimise järel Eesti Riiklikus Kirjastuses ilukirjanduse toimetajana. Alates 1934. aastast avaldas Kõlli Postimehes vesteid Pearu Orava nime all. 1936. aastal ilmus Pearu Orava raamat «Humoreske ja lühijutte». Pärast sõda jätkas ta kirjutamist, tema lühiproosat ilmus ajakirjas Looming, eraldi raamatuna Priit Kajari pseudonüümi all pikem kolhoosiaineline jutustus "Uus Tee". Kõlli vesteloomingut, mälestusi ja lühiproosat koondab 1976. aastal ilmunud "Meenutused naeratusega". Valentin Katajev, "Polgu poeg" (1947) Mihhail Šolohhov, "Ülesküntud uudismaa" I (1947) Lev Tolstoi, "Kasakad" (1948), "Jutustused 1857-1863" (1956), "Holstomer: hobuse elulugu" (1978) Ivan Turgenev, "Aadlipesa"(1948) ja "Rudin" (1950) Nikolai Gogol, "Õhtud külas Dikanka lähedal" (1952, koos Paul Viidinguga) Leonid Andrejev, "Bargamot ja Garaska" (1959) Nikolai Leskov, "Ühe naise elukäik" (1965) Aleksei Pissemski "Õlekubu" (1974) Lisaks sellele tõlkis Kõlli vene keele kaudu teiste liiduvabariikide kirjanike loomingut ja vene nõukogude autoreid. Eerik Teder. Friedrich Kõlli mälestuseks. Keel ja Kirjandus nr 10 1978, lk 639-640 Kuidas ma vallavanemaks sain. Friedrich Kõlli. Mälestused naeratusega. Eesti Raamat, Tallinn. Lk. 149–154. Kuidas ma vallavanemaks sain. Friedrich Kõlli. Mälestused naeratusega. Eesti Raamat, Tallinn. Lk. 154. In memoriam Friedrich Kõlli. Sirp ja Vasar, 7. juuli 1978
Vyžuonos

Vyžuonos on alev Leedus Utena rajoonis, Vyžuonose valla halduskeskus. Alev asub Dusyna jõe ääres 143 ha suurusest Lydekise järvest loodes. Vyžuonoses on põhikool, postkontor ja kultuurimaja. Alevis asub metsatööstus. Vaatamisväärsusteks on vana juudi kalmistu, endise Vyžuonose mõisa hooned ja sealne aastal 1406 ehitatud katoliku kirik. Alevi juures asub Vyžuonose lohukivi. Alevile on kohaliku legendi järgi andnud nime paganlik nastikute jumal Vyžas. Sealse kiriku müürides on ka vana nastikute ja päikese kultuse tähis – kivi, millel on kujutatud Vyžase pea. Tõenäolisemalt on aga tegemist hüdronüümiga, sest alevi lähistel voolab Vyžuona jõgi. Vyžuonosest on esimesed teated XV sajandi algusest. Kirik ehitati sinna aastal 1406. Sealne alev kuulus Radziwillidele. XVI–XVII sajandil tülitsesid sealsed katoliiklased ja kalvinistid nelja aastakümne kestel õiguse pärast sealset kirikut kasutada. Põhjasõja ajal põletasid rootslased peaaegu kogu alevi maha. XVIII sajandil avati alevis kihelkonnakool. Vyžuonose elanikud osalesid novembriülestõusus. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Вижуны. 1. juunil 1919 toimus alevi juures lahing enamlaste ja Leedu vägede vahel. Nõukogude perioodil oli Vyžuonos kohaliku kolhoosi keskasulaks. Mykolas Masiulis – Knygnešystė tegelane Mykolas Januškevičius – leedu publitsist Vytautas Jurgis Dičius – leedu arhitekt Bronius Radzevičius – leedu kirjanik Mälestusmärk langenud metsavendadele Vyžuonos Mõisa häärber Vyžuonose kirik Kiriku interjöör Koolimaja 2011 m. surašymas Вижуны. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 1 (Аа — Гямъ-маликъ). СПб, 1862, 452 lk. "Vyžuonų". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. juuni 2022. Vaadatud 24. aprillil 2020. Poola Kuningriigi geograafiline leksikon Alev portaalis vietoves.Lt
Steven McCrory

Steven "Steve" D. McCrory (13. aprill 1964 Detroit, Michigan – 1. august 2000 Detroit, Michigan) oli USA poksija. Ta võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta poksis oktoobrist 1984 kuni novembrini 1991 elukutselisena. Ta pidas kokku 36 kohtumist, millest võitis 30 (neist 12 nokaudiga) ja kaotas 5 (neist 2 nokaudiga) kohtumist ning viigistas 1 kohtumise. 23. suveolümpiamängude poksivõistlus. Los Angeles 1984. Tulemused inglise keeles Steven McCrory veebisaidil Olympedia (inglise) Steven McCrory lehel BoxRec. Inglise keeles
Vincentas Korkutis

Vincentas Korkutis (sündinud 24. juulil 1931 Varėnas) on leedu geoloog. Ta lõpetas 1955. aastal Vilniuse Riikliku Ülikooli geoloogia erialal. 1967. aastal sai temast geoloogia ja mineraloogia kandidaat. Aastail 1960–1967 tegeles ta Žemaitijas nafta otsimisega. Aastail 1973–1994 oli ta Leedu Geoloogiainstituudi vanemteadur, tegeledes paleontoloogiaga, paleogeograafiaga, uue stratigraafilise süsteemi väljatöötamisega ja tektooniliste protsesside uurimisega. Korkutis keskendus Kambriumi, Siluri ja Ordoviitsiumi ajstutele. Pietų Pabaltijo kambro nuogulos (stratigrafija, fauna, paleogeografija), 1967 Pietų Pabaltijo apatinio paleozojaus naftingų nuogulų litologija ir facijos (koos Petras Lapinskase ja Jevlampijus Laškovasega), 1972 Mineralų pasaulyje, 1980 1980 Leedu NSV riiklik preemia. Vincentas Korkutis. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 621 lk.
Jevlampijus Laškovas

Jevlampijus Laškovas (sündinud 10. septembril 1932 Rokiškises) on leedu geoloog. Ta lõpetas 1956. aastal Vilniuse Riikliku Ülikooli geoloogia erialal. Aastal 1969 sai temast geoloogia ja mineraloogia kandidaat. Ta on abielus Lidija Laškovaga, kes on samuti geoloog. Ta on aastast 1956 tegelenud geoloogilise kaardistamisega. Laškovas on tegelenud ka kivimite klassifitseerimise ja ordoviitsiumi stratigraafiaga, metabentoniitide keemilise ja mineraloogilise koostisega. Jevlampijus Laškovas on konstateerinud setete tekete tsüklisisust ja selle sõltumist maailmamere taseme kõikumisega. Ta kasutas Baltikumi alade triivi uurimiseks lisaks fauna muutustele ka magnetismist tekkinud muudatusi. Jevlampijus Laškovas on määratlenud ligi 40 litostratigraafilist üksust (kihistut ja kihistikku). Ka on ta uurinud tänapäevaste merepõhjade morfotektoonikat, seda nii Botnia lahe lõunaosas kui ka Preisimaa aladel. Pietų Pabaltijo apatinio paleozojaus naftingų nuogulų litologija ir facijos (koos Petras Lapinskase ja Vincentas Korkutisega), 1972. Rytų Europos platformos pietvakarinio pakraščio ordoviko baseino sedimentacinės sąlygos ir nuosėdų lilogenezė, monografija, 2000. Lietuvos ir Pietryčių Baltijos naftos geologija, 2001. 1980 – Leedu NSV riiklik preemia. Algirdas Gaigalas. Jevlampijus Laškovas. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 556 lk.
Mikael Damberg

Lars Mikael Damberg (sündinud 13. oktoobril 1971 Solnas) on Rootsi poliitik, ta on Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei liige. Ta oli aastatel 2014–2019 Rootsi ettevõtluse ja innovatsiooni minister. 21. jaanuarist 2019 kuni 30. novembrini 2021 oli ta Rootsi siseminister. Ta lõpetas aastal 2000 Stockholmi Ülikooli avaliku halduse alal. Ta on aastast 2002 Riksdagi liige. 23. veebruarist 2012 kuni 3. oktoobrini 2014 oli ta sotsiaaldemokraatide liider Riksdagis. Ta oli 3. oktoobrist 2014 kuni 21. jaanuarini 2019 Rootsi ettevõtluse ja innovatsiooni minister. 21. jaanuarist 2019 kuni 30. novembrini 2021 oli ta Rootsi siseminister.
Petras Lapinskas

Petras Lapinskas (sündinud 24. aprillil 1936 Varėnas) on leedu geoloog. Ta lõpetas 1959. aastal Vilniuse Ülikooli geoloogia erialal. Aastal 1967 sai temast teaduste kandidaat geoloogia ja mineraloogia alal. Petras Lapinskas püstitas hüpoteesi, et Leedu alade siluri rifid võivad sisaldada naftat, juhatades seejärel Leedu aladel nafta otsimmist. Ta on tegelenud ka siluri ajastu stratigraafia, litoloogia ja paleontoloogiaga. Petras Lapinskas on üks Leedu alade siluri stratigraafia koostajatest. Pabaltijo geologinė sandara ir naftingumas, 1970. Pietų Pabaltijo apatinio paleozojaus naftingų nuogulų litologija ir facijos (koos Vincentas Korkutisse ja Jevlampijus Laškovasega), 1972. Centrinės Baltijos geologinė sandara ir naftingumo perspektyvos, 1976. Kolektorių regioninio ir lokalaus prognozavimo problemos, 1983. Rytų Europos platformos vakarinės dalies tektonika, facijos ir formacijos, 1987. Pabaltijo naftos telkiniai, 1987. Lietuvos silūro sandara ir naftingumas, 2000. Lietuvos ir pietryčių Baltijos naftos geologija, 2001. 1980 – Leedu NSV riiklik preemia. Algirdas Gaigalas. Petras Lapinskas. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 527 lk.
Termid

Thermae (kreeka k. θερμός thermos, "kuum") ja balneae (kreeka k. βαλανεῖον balaneion) olid kümblusasutused peamiselt Vana-Roomas. Thermae viitab tavaliselt suurtele keisririigi termidele, balneae´d olid väiksemad, avalikud või erasektoris olevad suplusasutused, mis eksisteerisid rohkearvuliselt üle kogu Rooma. Thermoid, balneae, balineae, balneum ja balineum võib tõlkida kui "vann" või "vannid", kuigi ladina allikad eristavad nendes terminites erinevusi. Avalikud termid koosnesid kolmest põhiruumist: caldarium (kuum vann), tepidarium (soe vann) ja frigidarium (külm vann). Mõnedes termides esinesid ka erinevad saunad: sudatorium - niiske aurusaun ja laconicum - kuuma õhu saun. Lisaks olid termide osaks veel palestra-sprodiväljak, apodyterium- rõivistu, natatio-ujumisbassein. Apodyterium Frigidarium Tepidarium Harry B. Evans (1997). Water Distribution in Ancient Rome: The Evidence of Frontinus. University of Michigan Press. Lk 9, 10. ISBN 0-472-08446-1. Originaali arhiivikoopia seisuga 7.05.2018. Antiigileksikon. Tallinn: Valgus. 1985. Lk 565.
Ismail Ould Bedda Ould Cheikh Sidiya

Ismail Ould Bedde Ould Cheikh Sidiya (sündinud 17. märtsil 1961) on Mauritaania poliitik, kes oli 5. augustist 2019 kuni 6. augustini 2020 Mauritaania peaminister. Ta oli aastatel 2009–2014 Mauritaania eluaseme-, linnaplaneerimis- ja regionaalminister. Ta on erakonna Vabariigi Liit asutajaliige. Ta on lõpetanud École Centrale Paris' ning täiendanud end Toulouse'is. "August 2019: Mauritania". Rulers. Vaadatud 15. augustil 2019. "Mohamed Ould Ghazouani appoints Ould Bedda Ould Sheikh Sidiya as new Prime Minister". AllAfrica (prantsuse). 5. august 2019. "Mauritanie: Ismael Cheikh Sidiya, un Premier ministre pas si nouveau". Afrique - RFI (prantsuse). 4. august 2019. Vaadatud 15. augustil 2019.
Mauritaania peaministrite loend

Siin loetletakse Mauritaania peaministreid alates riigi iseseisvumisest 1960. aastal kuni tänapäevani. Kokku on ametis olnud 15 peaministrit (ühte kohusetäitjat mitte arvesse võttes). Kolm peaministrit, Maaouya Ould Sid'Ahmed Taya, Sidi Mohamed Ould Boubacar ja Cheikh El Avia Ould Mohamed Khouna on ametis olnud kahel mittejärjestikusel ametiajal. Alates 2. augustist 2024 on Mauritaania peaminister Moctar Ould Diay. Parteid      Mauritaania Ümberkorraldamise Partei (PRM) / Mauritaania Rahvapartei (PPM)      Demokraatlik ja Sotsiaalne Vabariiklik Partei (PRDS)      Demokraatia ja Arengu Rahvuslik Pakt (ADIL)      Vabariigi Liit (UPR) Muud      Sõjaväelane      Parteitu      Peaministri kohusetäitja Mauritaania riigipeade loend Koloniaal-Mauritaania kuberneride loend Mauritaania poliitika World Statesmen – Mauritania
Prithvirajsing Roopun

Prithvirajsing Roopun (sündinud 24. mail 1959; tuntud ka kui Pradeep Roopun) on Mauritiuse advokaat ja poliitik, alates 2. detsembrist 2019 Mauritiuse president. Ta kuulus aastatel 2010–2019 parlamenti. Rahvasaadikuna oli ta ka kunsti- ja kultuuriminister ning sotsiaalse integratsiooni ja majandusminister. Pärast parlamendist tagasi astumist valis Rahvusassamblee ta 2. detsembril 2019 riigi seitsmendaks presidendiks. Ta nimetati samal päeval ametisse. Arora, Sumit. "Pritivirajsing Roopun elected as new President of Mauritius by parliament" (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 3. juuni 2021. Vaadatud 4. detsember 2019. "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 22.06.2020. Vaadatud 25.04.2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Ex-minister Roopun is Mauritian president". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. detsember 2019. Vaadatud 25. aprillil 2020. AFP (2. detsember 2019). "Mauritius installs ex-culture minister as president". Business Standard India. Vaadatud 4. detsember 2019.
David W. Panuelo

David W. Panuelo (sündinud 13. aprillil 1964) on Mikroneesia poliitik, alates 11. maist 2019 Mikroneesia Liiduriikide president. http://www.worldstatesmen.org/Micronesia.htm "Archived copy". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. mai 2019. Vaadatud 18. mai 2019.{{cite web}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Ermer Merivee

Ermer Merivee (5. jaanuar 1941 – 3. juuni 1972) oli eesti bioloog, entomoloog. Ta lõpetas 1960. aastal Tõrva Keskkooli ja 1965. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna. Seejärel töötas ta Zooloogia ja Botaanika Instituudis. Ta kaitses bioloogiakandidaadi väitekirja 1972. aastal. Merivee suri 1972. aasta 3. juunil äkksurma tõttu. Ermer Merivee avaldas trükis 18 teaduslikku ja populaarteaduslikku artiklit. Merivee, Ermer 1970. Putukate intelligentsusest. Looduse kalender 1970. Merivee, Ermer; Remm, Hans 1973. Mardikate määraja. Tallinn: Valgus. Sutt, Toomas 1972. Ermer Merivee. [Tartu Riiklik Ülikool (ajaleht)|Tartu Riiklik Ülikool] nr 20, 16. juuni, lk. 4. "Eesti Loodus ; 9 1972-09 | Digar". www.digar.ee (inglise). Vaadatud 6. juunil 2023.
Enno Merivee

Enno Merivee (sündinud 27. mail 1950) on eesti bioloog, entomoloog. Ta lõpetas aastal 1969 Tõrva Keskkooli aastal 1982 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina. Ta on töötanud Zooloogia ja Botaanika Instituudis ja Eesti Maaülikoolis. Ta kaitses doktoritöö aastal 1998 teemal "Typology and distribution of antennal sensilla in click beetles (Coleoptera, Elateridae)". Ta on eriteadlane putukate tajumehhanismide alal. Aasta teadusfotograaf 2023 CV ETISes. "Selgusid Vikipeedia teadusfoto ja teadusartikli võistluse võitjad" ERR Novaator, 29. jaanuar 2024 Enno Merivee Eesti Teadusinfosüsteemis
Pasažieru vilciens

Pasažieru vilciens on Läti ainus reisirongide operaatorfirma. Firma omanik on Läti riik ja riigi esindaja Läti transpordiministeerium. Raudteetransport Lätis Pasažieru vilciensi koduleht Ka Läti saab uued reisirongid; ERR-i uudised, 21.11.2018 Läti saab uued elektrirongid koroonakriisi tõttu kätte ligi aasta hiljem; ERR-i uudised, 10.05.2022 Läti transpordiministeerium: olime ammu Tartu-Riia rongiks valmis; Tartu Postimees, 10.11.2023 Uued elektrirongid hakkavad sõitma Läti liinidel juba alates reedest; ERR-i uudised, 12.12.2023
Meldrick Taylor

Meldrick Taylor (sündinud 19. oktoobril 1966 Philadelphias Pennsylvanias) on USA endine poksija. Ta võitis sulgkaalus (kuni 57 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta poksis novembrist 1984 kuni juulini 2002 elukutselisena. Ta pidas kokku 47 kohtumist, millest võitis 38 (neist 20 nokaudiga) ja kaotas 8 (neist 4 nokaudiga) kohtumist ning viigistas 1 kohtumise. 23. suveolümpiamängude poksivõistlus. Los Angeles 1984. Tulemused inglise keeles Meldrick Taylor veebisaidil Olympedia (inglise) Meldrick Taylor lehel BoxRec. Inglise keeles
Läti valitsus

Läti valitsus on Läti riigi täidesaatev võimuorgan. Läti valitsuse koduleht