laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Põhiseaduse juriidilise ekspertiisi komisjon

Põhiseaduse juriidilise ekspertiisi komisjon oli Eesti valitsuse riigiõiguse ekspertidest moodustatud komisjon, eesmärgiks analüüsida 1992. aasta Eesti põhiseadust. 1995. aasta märtsis valitud Riigikogu põhiseaduskomisjon pöördus Vabariigi Valitsuse poole ettepanekuga korraldada põhiseaduse terviklik analüüs. Eesmärgiks seati välja selgitada võimalikud vastuolud ja lüngad põhiseaduses, vastamaks küsimusele, kas ja millises ulatuses on vaja põhiseadust muuta. Ekspertiisi tulemuste ja ettepanekute Vabariigi Valitsusele esitamise tähtajaks määras Vabariigi Valitsus 1. detsembri 1997. Komisjon esitas Vabariigi Valitsusele oma tegevuse vahearuande 2. detsembril. Vabariigi Valitsus kuulas ära komisjoni tegevuse vahearuande 23. detsembril ning otsustas määrata komisjoni tegevuse lõpparuande Vabariigi Valitsusele esitamise tähtajaks 16. märtsi 1998. Kaks nädalat hiljem, 31. märtsil 1998 otsustas Vabariigi Valitsus võtta justiitsministri poolt 16. märtsil esitatud aruande teadmiseks, lugeda komisjoni ülesanne täidetuks ning tegi justiitsministeeriumile ülesandeks esitada Riigikantseleile valitsuse istungil tehtud märkuste alusel lõplikult vormistatud komisjoni aruanne edastamiseks Riigikogu põhiseaduskomisjonile. Uno Lõhmus, vandeadvokaat ja Euroopa Inimõiguste Kohtu liige, Prof. Kalle Merusk, Tartu Ülikooli riigi- ja haldusõiguse korraline professor ning Riigikohtu halduskolleegiumi konsultant Prof. Heiki Pisuke, justiitsministri nõunik, Õigusinstituudi professor ja Tartu Ülikooli külalisprofessor, Jüri Raidla, vandeadvokaat ja Põhiseaduse Assamblee ekspert Märt Rask, vandeadvokaat ja Põhiseaduse Assamblee ekspert, Dr. Heinrich Schneider, Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi nõunik ja Põhiseaduse Assamblee ekspert, Prof. Eerik-Juhan Truuväli, õiguskantsler, Eesti Riigikaitse Akadeemia professor ja Õigusinstituudi külalisprofessor ning Põhiseaduse Assamblee ekspert Prof. dr. Henn-Jüri Uibopuu, Salzburgi ülikooli professor. põhiseaduse asjatundjate kogu Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Valitsuse 14.05.1996 korraldus nr 459 "Valitsuskomisjoni moodustamine". Avaldamismärge: RT I 1996, 35, 725. Põhiseaduse juriidilise ekspertiisi komisjoni lõpparuanne Paul Varul, "Põhiseaduse juriidiline ekspertiis: eesmärgid, töökorraldus ja tulemused" Riigikogu Toimetised, nr 1, 15. juuni 2000
Kai Härmand

Kai Härmand (sündinud 5. jaanuaril 1972) on Eesti jurist ja kohtunik. Aastatel 1990–1995 õppis Härmand Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas bakalaureuseõppes ja 2000–2006 magistriõppes. Aastatel 1995–1999 oli ta Tallinna linnakohtus konsultant ja kohtunikuameti ettevalmistusteenistuses. 14. detsembril 1999 nimetas president Lennart Meri Riigikohtu üldkogu ettepanekul Härmandi kohtunikuks Tallinna linnakohtusse. 2012. aasta 15. oktoobrist töötas Härmand justiitsministeeriumis õiguspoliitika asekantslerina. Tema viimane tööpäev sel ametikohal oli 15. oktoober 2020. Kuni 8. novembrini 2020 oli ta ministeeriumi nõunik, pärast seda on töötanud taas kohtunikuna Harju Maakohtus. Ta on Eesti Kohtunike Ühingu liige. Kai Härmand Eesti Teadusinfosüsteemis Justiitsministeeriumi dokumendiregister. Justiitsministri 14.10.2020 käskkiri nr 138-k "Kai Härmandi üleviimine ja ametikohalt vabastamine". Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Presidendi 14.12.1999 otsus nr 686 "Kohtunike nimetamine". Avaldamismärge: RTL 1999, 168, 2464. Justiitsministeeriumi dokumendiregister. Justiitsministri 27.09.2012 käskkiri nr 316-k "Kohtunik Kai Härmandi üleviimine".[alaline kõdulink] Eesti Kohtunike Ühingu veebilehekülg. "Liikmed".
Jüri Liventaal

Jüri Liventaal (sündinud 13. detsembril 1950) on endine Eesti riigiametnik ja teadur. 1999. aastal ilmust temalt "Riik ja õigus: põhimõistete õpetus" (179 lk). 01.01.1991–31.12.1992 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu esimehe kantselei, vanemekspert 01.01.1991–31.12.1998 Eesti Haldusjuhtimise Instituut (EHI), külalislektor 1992–1993 Sisekaitseakadeemia, administratiivtöötaja 1993–1999 Sisekaitseakadeemia, lektor 19.07.1993–10.01.2006 Õiguskantsleri Kantselei, vanemnõunik 01.01.1994–31.12.2002 Sihtasutus Õigusinstituut, lektor 01.01.2002–31.12.2005 Tartu Ülikooli õigusinstituut, õppeülesande täitja 01.12.2005–31.08.2006 Tartu Ülikool, Õigusteaduskond, Tartu Ülikooli Õigusinstituut, võrdleva õiguse erakorraline lektor 01.09.2006–30.11.2008 Tartu Ülikool, Õigusteaduskond, Avaliku õiguse instituut, võrdleva õiguse erakorraline lektor 01.12.2008–31.08.2009 Tartu Ülikool, Õigusteaduskond, Avaliku õiguse instituut, võrdleva õigusteaduse lektor 2002 Valgetähe V klassi teenetemärk Jüri Liventaal Eesti Teadusinfosüsteemis Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Heinrich Schneider

Heinrich Schneider (11. juuni 1925 Vandu küla, Undla vald, Virumaa – 4. juuni 2013) oli eesti õigusteadlane. 22. novembril 1943 astus Soome sõjaväkke. Sai väljaõppe algul Porokyläs, hiljem Taavetti allohvitserikoolis. 9. veebruaril 1944 moodustati eesti vabatahtlikest, nn soomepoistest 200. jalaväerügement. Schneider arvati selle 6. kompaniisse. Osales tõrjelahinguis Viiburi lahel ja Vuoksel. Naasis Eestisse 19. augustil 1944 ning sai väljaõppe Kehra õppelaagris. Pärast sõda varjas end metsas. 1946. aastal lõpetas Rakvere keskkooli ja 1951. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Töötas ajalehe Edasi toimetuses, õppis aspirantuuris. 1956. aastast teaduste kandidaat, 1990. aastast õigusteaduste doktor. Osales Põhiseaduse Assamblee töös. 1993. aastast sai temast nõunik Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumis. Schneider oli ka Eesti Agraarökonoomika Instituudi juhtteadur. Ta oli ka Eesti valitsuse moodustatud põhiseaduse juriidilise ekspertiisi komisjoni liige 1996–1998. Elas Tartus. Heinrich Schneider on maetud Tallinnas Metsakalmistule soomepoiste matmispaika. 1999 Riigivapi III klassi teenetemärk 2006 Valgetähe II klassi teenetemärk Saaga: digiteeritud arhiiviallikad. EELK Kadrina kogudus. Personaalraamat V (Arbavere, Neeruti, Vohnja, ...; EAA.1227.1.129; 1898-1925, lk 117, kaader 129/569. Saaga: digiteeritud arhiiviallikad. EELK Kadrina kogudus. Sündinute ja ristitute nimekiri; EAA.1227.1.121; 1925-24.09.1926, lk nummerdamata, kaader 17/65 ja 68. sissekanne. "Hirmust sai soomepoiss vabaks alles vanuigi" Tartu Postimees, 6. detsember 2012 Haudi. Kalmistute register. Tallinna Metsakalmistu, V, SP, 5/8, 1-kohaline kirstuplats. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Presidendi 02.02.1999 otsus nr 495 "Riiklike autasude andmine". Avaldamismärge: RT I 1999, 16, 266. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Presidendi 06.02.2006 otsus nr 977 "Riiklike autasude andmine". Avaldamismärge: RTL 2006, 17, 315.
Alo Heinsalu

Alo Heinsalu (sündinud 27. juulil 1958) on Eesti riigiametnik. 1965–1976 Rapla Keskkool 1976–1981 Tartu Riiklik Ülikool, geograafia 1989 Valgevene Teaduste Akadeemia mullateaduse ja agrokeemia teadusliku uurimise instituut, teaduste kandidaadi kraad 11/1981–11/1992 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse TUI, teadur 11/1992–11/1993 Riigikantselei, kohaliku omavalitsuse ja regionaalarengu osakonna konsultant 11/1993–12/1993 Riigi Kohaliku Omavalitsuse ja Regionaalse Arengu Amet, konsultant 01/1994–05/1995 Riigikogu Kantselei, valimiste osakonna nõunik 05/1995–04/2000 Riigikogu Kantselei, valimiste osakonna juhataja (ühtlasi Vabariigi Valimiskomisjoni sekretariaadi juhataja) 05/2000–04/2003 Riigikogu Kantselei, asedirektor, haldusdirektor 04/2003–04/2005 Riigikantselei, peaministri nõunik, peaministri büroo juhataja 05/2005–04/2015 Õiguskantsleri Kantselei, direktor 04/2015–10/2016 Vabariigi Presidendi Kantselei, direktor 2008 Valgetähe IV klassi teenetemärk Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Presidendi 13.03.2015 käskkiri nr 85 "A. Heinsalu ametisse nimetamine". Avaldamismärge: RT III, 17.03.2015, 7. Elektrooniline Riigi Teataja. Vabariigi Presidendi 11.10.2016 otsus nr 1 "A. Heinsalu ametist vabastamine". Avaldamismärge: RT III, 14.10.2016, 1. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Viitamistõrge: <references>-siltide vahel olevat <ref>-silti nimega "2riregister" ei kasutata eelnevas tekstis. Ühinemise tegevjuhist sai kõrgeima palgaga ametnik. Saarte Hääl, 9. märts 2017
Ameerika Ühendriikide põhiseaduse neljateistkümnes parandus

Ameerika Ühendriikide põhiseaduse neljateistkümnes parandus on Ameerika Ühendriikide põhiseaduse täiendus. 14. parandus laiendab õiguste deklaratsiooni föderaalvalitsuselt kõigile osariikidele, annab õiguse korraldusele ja menetlusele, laiendab õigust kodakondsusele ka tumedanahalistele ja Ameerikas sündinud välisriikide kodanikele, täpsustab esindajate jaotamise protseduuri riiklikel valimistel, ning viimaks keelab Kongressi loata asuda tööle riigiteenistuses isikutel, kes võtsid mässulistena osa Ameerika kodusõjast või muust ülestõusust või on osutanud abi Ameerika vaenlastele. Parandus võeti vastu kongressis 13. juunil 1866. 2. märtsil 1867 võttis kongress vastu seaduse, mis nõudis endistelt konföderatsiooni osariikidelt paranduse ratifitseerimist selleks, et välja teenida esindatus kongressis. 28 osariiki oli paranduse ratifitseerinud 9. juuliks 1868. "U.S. Constitution - Fourteenth Amendment". USA Kongress. Vaadatud 26. detsembril 2023. "TO CONCUR IN A SENATE AMENDMENT TO H. J. RES. … -- House Vote #259 -- Jun 13, 1866". GovTrack.us (inglise). Vaadatud 26. detsembril 2023. An Act to provide for the more efficient Government of the Rebel States, enacted March 2, 1867, 14 Stat. 14 428, 429 "Amendment XIV". US Government Printing Office. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2014. Vaadatud 23. juunil 2013.
Cisownica

Cisownica (tšehhi keeles Tisovnice, saksa keeles Koniakau) on küla Poolas Sileesia vojevoodkonnas Cieszyni maakonnas Goleszówi vallas. Cisownica asub Tšehhi piirist natuke rohkem kui 4 km kaugusel. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/012414403072-0052132?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 6.10.2022.
Andor (sari)

"Andor" on telesari, mis on loodud George Lucase "Star Warsi" ulmemaailma põhjal. Sarja tegevus toimub natuke aega enne "Rogue One'i" sündmusi. Sarja peategelane on noor mässaja Cassian Andor. Sari on tellitud Tony Gilroylt Disney+-ile.
Mārciena raudteepeatus

Mārciena raudteepeatus on raudteepeatus Pļaviņase–Gulbene raudteel Madona piirkonna Mārciena vallas Mārcienas. Peatus asub Pļaviņase raudteejaamast 32 ja Riia jaamast 144 km kaugusel. Mārciena raudteepeatus avati raudteejaamana koos raudteega aastal 1903, samal aastal valmis ka puidust jaamahoone, mis küll hiljem on saanud tellistest ümbrise. Toona jäi see Bērzaune kihelkonda Mārciena mõisa maadele. Aastal 1957 rajati jaamast kolme kilomeetri pikkune harutee, mis viis Nõukogude armee sõjaväebaasi, mida kasutati piloodita lennumasinate juhtimiskeskusena. Aastal 1994 sõjavägi lahkus ja baasi viiv tee demonteeriti, ühtlasi demonteeriti ka teised jaamas olnud teed, nii et jaamast sai raudteepeatus. Aastal 2009 ehitati SIA CEMEX betoonitööstuse tarbeks uued kõrvalteed. Kuigi Mārciena jäi peatuseks edasi, võib kaubavedude tarbeks rajatud teid kaupade peale- ja mahalaadimiseks kasutada. Kokku on kaubalaadimiseks mõeldud teid kolm. Ametlikult on seal üks kahest Lätis asuvast kaubapunktist ehk kaubajaama funktsioone täitvast jaama staatuseta kohast (teine asub Valkas. Peatuses peatuvad Riiast Madonasse sõitvad rongid (mõlemas suunas kaks korda nädalas). Lisaks peatuvad seal Gulbenesse sõitvad rongid. 2019. aastal peatusid need rongid seal 18. mail, 27. juulil ja 7. septembril. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 110. lk. ISBN 978-9984-38-698-0 Publiskās lietošanas dzelzceļa infrastruktūras pārskats 2012; VAS Latvijas dzelzceļš SABIEDRISKĀ TRANSPORTA PADOME Rīgā, Vaļņu ielā 30. Sabiedriskā transporta padomes. Lēmums Nr.1 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Peatus vanal kaardil
Catedral Metropolitana de la Asunción de María

Metropolitani Püha Neitsi Maarja Taevasse võtmise katedraal México taevasse on peapiiskopkonna Primada de México peakorter ja asub Plaza de la Constitucióni põhjaküljel Mehhiko pealinna México ajaloolises keskuses. See kuulub maailmapärandi nimistusse alates 1987. aastast. Templi mõõtmed on ligikaudu 59 x 128 meetrit, kõrgus 67 meetrit. See on üks hispaania Ameerika arhitektuuri silmapaistvamaid teoseid. See ehitati Hispaania katedraalidest inspireeritud Hispaania arhitekti Claudio de Arciniega plaanide kohaselt ümber kiriku, mis püstitati pärast Hispaania Tenochtitláni vallutamist. Tööd algasid 1573. aastal. Sisetööd lõpetati 1667. aastal, välistööd kestsid kuni 1813. aastani.
Dan Burn

Daniel Johnson Burn (sündinud 9. mail 1992 Blythis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Newcastle United. Ta alustas klubikarjääri Darlingtonis, mille koosseisus debüteeris ta Inglismaa tugevuselt neljandas liigas 2009. aastal. 2011. aastal liitus Burn Inglismaa kõrgliiga klubiga Fulham. Hooajal 2012–13 mängis ta Fulhamist laenul Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Yeovil Town ja hooaja 2013–14 esimeses pooles Inglismaa esiliiga klubis Birmingham City. Fulhami meeskonnas debüteeris Burn 4. jaanuaril 2014 karikamängus Norwich City vastu. Inglismaa kõrgliigas debüteeris ta sama aasta 18. jaanuaril mängus Arsenali vastu. Alates järgmisest hooajast mängis Burn Fulhamiga Inglismaa esiliigas. Hooaja 2015–2016 lõpus Burn lepingu äsja Inglismaa esiliigasse tõusnud Wigan Athleticuga. 2017. aastal valiti ta Wigani hooaja parimaks mängijaks. Hooajal 2017–2018 mängis ta klubiga Inglismaa tugevuselt kolmandas liigas. Burn lõi sel hooajal liigas viis väravat ja valiti liiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2018. aasta augustis sõlmis Burn nelja-aastase lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Brighton & Hove Albion, kuid ta jäi hooaja 2018–19 esimeseks pooleks laenule Wigan Athleticu. 2022. aasta jaanuaris sõlmis ta kahe ja poole aasta pikkuse lepingu Newcastle Unitediga. "Burn signed from Wigan". Brighton & Hove Albion F.C. 9.8.2018. Vaadatud 13.12.2020 "Newcastle United complete signing Of Dan Burn". Newcastle United F.C. 31.1.2022. Vaadatud 19.2.2022  Dan Burn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Profiil Brighton & Hove Albion FC kodulehel
Steyr AUG

Steyr AUG (saksa keeles Armee-Universal-Gewehr – 'sõjaväe üldrelv') on 1960. aastatel Steyr-Daimler-Puchi disainitud automaatrelv, mida alates 1978. aastast toodab Austria relvatootja Steyr Mannlicher. Relv võeti samal aastal Austria sõjaväes Bundesheer kasutusele nime StG 77 all, kus see vahetades välja senise StG 58, mis oli Steyr-Daimler-Puchi litsentsi alusel toodetud FN FAL. AUG on bullpup-tüüpi modulaarne relv, mida saab lihtsalt rauavahetusega kohandada ümber nii karabiiniks, snaiperrelvaks, püstolkuulipildujaka ja kergekuulipildujaks. AUGi standardne raud on 20-tolline (508 mm), lisaks on saadaval 16-tolline (407 mm) karabiiniraud, 14-tolline (350 mm) ja ka 24-tolline (621 mm) raske raud (HBAR, Heavy Barreled Automatic Rifle ehk raske rauaga automaatrelv), millel on ka kaksjalg. Püstolkuulipilduja variant kasutab 16,5-tollist (420 mm) rauda. AUGil on standardis pooleteistkordse suurendusega Swarovski Optiku teleskoopsihik (HBARil 4-kordne). AUG kasutab 30-padrunilist (5,56x45 mm NATO) läbipaistvast polümeerist salve, kergekuulipilduja variandil 42-padrunilist. Relva pära on tehtud klaaskiu-polüamiidist. Püstolkuulipildujavariant AUG Para tulistab 9x19 mm padrunitega, kasutab tavalisest automaatpüssist erinevat rauda ja polti, ning Steyr MPi 69/81 püstolkuulipildujate 25- või 32-padrunilist salve. AUG püss on lihtsalt muudetav püstolkuulipildujaks ja vastupidi – vaja on välja vahetada vaid raud ja riiv ning lisada salveadapter. AUG kasutab Wimmersperg Spz tüüpi kaheastmelist päästikumehhanismi – päästikut pooleldi alla vajutades tulistab relv ühe padruni kaupa, lõpuni alla vajutades täisautomaatselt. AUG on üks maailma edukamaid bullpup-tüüpi relvi – lisaks Austriale on see kasutusele võetud ka Austraalia (toodetud litsentsi alusel kui F88 Austeyr), Argentina, Uus-Meremaa ja Luksemburgi sõjaväes.
Alireza Jahanbakhsh

Alireza Jahanbakhsh Jirandeh (pärsia keeles علیرضا جهانبخش جیرنده‎; sündinud 11. augustil 1993 Jirandehis) on Iraani jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsja või ründava poolkaitsjana Hollandi kõrgliigaklubis Feyenoord ja Iraani jalgpallikoondises. Iraani kõrgliigas debüteeris ta 2011. aastal Damash Gilani meeskonnas. 2013. aasta juulis liitus ta Hollandi kõrgliiga klubiga N.E.C.. Hooajal 2014–15 mängis ta klubiga Hollandi esiliigas, kus ta lõi 12 väravat. 2015. aasta augustis sõlmis Jahanbakhsh viieaastase lepingu Hollandi kõrgliigaklubiga AZ Alkmaar. Hooajal 2016–17 lõi ta Hollandi kõrgliigas kümme väravat. Järgmisel hooajal lõi ta liigas 21 väravat ja oli sellega Hollandi kõrgliiga hooaja suurim väravakütt. Samal hooajal saavutas AZ-ga Hollandi kõrgliigas kolmanda koha. 2018. aasta juulis siirdus ta Inglismaa Premier League'i klubisse Brighton & Hove Albion. Esimesel hooajal segas ta Inglismaal vigastus ja teise hooaja alguses jättis klubi uus peatreener Graham Potter ta sageli koosseisust välja. Esimese värava õnnestus Jahanbakhsh Inglismaa kõrgliigas lüüa 28. detsembril 2019 mängus Bournemouthi vastu. 1. jaanuaril 2020 lõi ta värava Chelsea vastu ja see värav valiti Inglismaa kõrgliiga kuu parimaks väravaks. 2021. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Feyenoordiga. Iraani jalgpallikoondises tegi Jahanbakhsh debüüdi 2013. aasta oktoobris mängus Tai vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 15. novembril, kui kohtuti taas Taiga. Ta on kuulunud Iraani koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel, 2015. aasta Aasia meistrivõistlustel, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Aasia meistrivõistlustel. "Feyenoord legt Jahanbakhsh voor drie seizoenen vast". feyenoord.nl. 17.7.2021. Vaadatud 13.6.2022  Alireza Jahanbakhsh – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Strahlkogel

Strahlkogel kõrgusel 3288 m üle merepinna on kõrgeim tipp Larstigi mägedes (Larstiger Berge) Stubai Alpides Austrias Tirooli liidumaal. Strahlkogel on ka kõrgeim mägi Umhauseni vallas. Selle nimi tuleneb tema suurepärastest valgetest, valgust peegeldavatest kvartskihtidest, mis väidetavalt põhjustavad mäe "kiirgamist" (strahlen). Sellel on hästi proportsionaalse, järsu ja terava püramiidi kuju. Strahlkogelile tõusmine on raske ja seetõttu käiakse tipus seda harva, erinevalt naabruses asuvast 3287 m kõrgusest Breiter Grieskogelist. Esimene mäkketõusja oli 1833. aastal Peter Carl Thurwieser, kuid tema marsruut ja tõusu täpsed asjaolud pole teada. 28. augustil 1887 ronisid mäele Ludwig Purtscheller ja Fritz Drasch Salzburgist. Nende marsruut viis piki lääneharja. Tänapäeval on see tavaline marsruut ja kergeim tee tippu jõudmiseks. Strahlkogel asub linnulennult Längenfeldist (Ötztali orus) 5 km kirdes ja Lisentali orus asuvast Lüsensist 7 km lääne-edelas. Mäge ümbritsevad idast ja läänest liustikud. Järsk ja tugevalt lõhestatud Larstigferner idas ulatub kuni 3200 m kõrguseni ning lõunas asub lamedam, kuid laiem Grasstallferner, mis ulatub 3100 m kõrguseni. Selle naabertipud on 3287 m kõrgune Breiter Grießkogel Grasstallferneri ja Grießferneri liustike vahel, Grasstaller Grießkogel (3160 m) silmapaistval Strahlkogeli lääneharjal ja Larstigspitze (3173 m) idas, eraldatud Larstigscharte sälguga (3032 m). Praegune tavaline marsruut Strahlkogelile kulgeb piki lääneharja. Alguspunkt tõusuks on Niederthai küla Ötztali orus 1538 m kõrgusel üle merepinna. Siit kulgeb marsruut lõunasse Grasstallsee järveni, siis mägituurina Grasstallferneri liustikul itta (proovida saab ainult õige varustuse ja kogemustega) ja piki lääneharja, mis nõuab tippu ronimiseks lõiguti UIAA järke II–III. Kirjanduse andmetel võtab tõus aega umbes viis tundi. Strahlkogelile võib siiski tõusta ka väga raskete ronimisteede kaudu mööda lõunakülge ja mööda kagupiirkonda. Selle lähenemise alguspunktiks on Winnebachsee hütt (2362 m) Gries im Sulztal kohal.
Gustavo Adolfo Bécquer

Gustavo Adolfo Dominguez Bastida Claudio (17. veebruar 1836 Sevilla – 22. detsember 1870 Madrid), rohkem tuntud kui Gustavo Adolfo Becquer, oli hispaania romantistlik luuletaja ja proosakirjanik. Olles hiline romantik, on teda seostatud ka postromantilise liikumisega. Kuigi oma eluajal saavutas ta juba teatava kuulsuse, saavutas ta tänapäevase prestiiži alles pärast surma ja kõigi oma kirjutiste avaldamist.
Nikolai Kuznetsov (admiral)

Nikolai Kuznetsov (vene keeles Николай Герасимович Кузнецов; 11. juuli/24. juuli 1904 Medvedki – 6. detsember 1974 Moskva) oli Nõukogude Liidu mereväeohvitser, Nõukogude Liidu laevastikuadmiral. Ta sündis aastal 1904 Medvedkis Veliki Ustjugi maakonnas Vologda kubermangus (praeguse haldusjaotuse järele Kotlase rajoonis Arhangelski oblastis). Punatähe orden (1935) Lenini orden (1937, veebruar 1945, 14. september 1945 ja 1952) Punalipu orden (1937, 1944 ja 1950) Ušakovi ordeni I klass (22. juuli 1944 ja 1945) Poola Taassünni orden (1945) Poola Grünwaldi Risti ordeni I klass (1946) Jugoslaavia Rahvavabastusorden (1946) Jugoslaavia Partisani Tähe ordeni I klass (1946)
Fiidel

Fiidel (vanaülemsaksa keeles fidula, keskülemsaksa keeles fidel, fyddel, videl; inglise keeles vielle; prantsuse keeles viele, vielle; ladina keeles viela, viella) oli keskajal Euroopas laialdaselt levinud poogenkeelpill. Fiidel sarnanes tänapäevase viiuliga, kuid oli mõnevõrra pikema ja sügavama kerega. Sellel oli tavaliselt kvint- ja kvarthäälestuses viis kuni seitse soolest valmistatud keelt, frontaalsed häälestusnupud ning ovaalne või number 8 kujuline kõlakast, millel olid C-kujulised resonantsavad. Moraavia Hieronymus kirjeldab 13. sajandil fiidli kõige sagedamini kasutatavaid häälestusi (alustades burdoonkeelest, mis antud sulgudes): (d-)G-g-d'-d' (d-)G-g-d'-g' (G-)G-d-c'-c' Fiidel oli trubaduuride ja menestrelide kõige olulisem muusikariist. Tänapäeval kuuleb fiidlimängu varajase muusika ansamblite esituses. Fiidlimängu põhipilliõppena saab kõrgkooli tasemel õppida ainult Schola Cantorum Basiliensises Baselis. Keskajal oli fiidel rebeki kõrval tähtsaim poogenkeelpill ja juba keskajal oli fiidel lameda põhjaga ja esiküljel asetsevate häälestusnuppudega, erinedes seega ümarapõhjalisest ja külgmiste häälestusnuppudega rebekist. Poognad olid neil sarnased, painutatud kepist, mida mõlemast otsast kinnitatud hobusejõhvide kimp pinges hoidis. Fiidel on kirjalikes ja pildilistes allikates leitav alates 11. sajandist. 12. sajandil on fiidleid kujutatud sageli kirikute portaalidel Johannese ilmutuse raamatu 24 vanema muusikariistadena. 15. sajandil arenes fiidlist lira da braccio, millel olid lisaks viiele viisikeelele sõrmlaua kõrval kaks burdoonkeelt. Selle häälestus oli d-d′-g-g′-d′-a′-e″. Fiidlist arenenud 15. sajandi viola da braccio sarnanes juba väga tänapäevase viiuliga, mis laseb fiidlit vaadelda viiuli ühe eelkäijana. Ida-Euroopa rahvamuusikas on fiidli üheks järglaseks husle ja 19. sajandi Poola rahvapill suka, mida on alates 1990. aastatest Poolas uuesti tootma hakatud. 24 vanemat poogenpillidega. Detail Beatuse apokalüpsise käsikirjast, u 900–950 Saint-Denis' basiilika peaportaali apokalüpsise skulptuur, u 1200 Veesüliti Troyes' Saint-Urbaini basiilikal, u 1262–1286 Cantigas de Santa Maria illustratsioon, u 1300 Manesse käsikiri 312r, Reinmar der Fiedler 'Reinmar fiidlimängija', 1305–1315 Inglid fiidli ja lautoga. Ülem-Reinimaa, u 1490