laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
HAI-24

Harkiv HAI-24 oli Ukraina NSV-s Harkivi lennundusinstituudis 1960. aastatel konstrueeritud autožiiro. Õhusõiduki tõmbepropeller asus kahekohalise suletud kabiini kohal. Gürokopter valmistati osalemiseks Eesti NSV ministeeriumi poolt elektriliinide kontrollimiseks mõeldud kerge autožiiro leidmiseks korraldatud konkursil. Õhusõiduki töötavat mudelit eksponeeriti NSV Liidu rahvamajanduse saavutuste näitusel Moskvas 1966. aastal. Üldnäitajad Meeskond: 2 Pikkus: 7,8 m Suurim stardikaal: 800 kg Jõuallikas: 1 × Walter M332, neljasilindriline, õhkjahutusega, 86 kW (115 hj) Peatiivik: 3-labaline Peatiiviku läbimõõt: 9,96 m Propeller: 2-labaline Sooritus Suurim kiirus: 150 km/h Kiiruse alampiir (VMC): 40 km/h Praktiline lennulagi: 2200 m Gontšarov, Sergi (1. märts 2013). "Украинский вертолет: история длиной в столетие" (vene). ZN,UA. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. mai 2015. Vaadatud 25. mail 2015. Nemecek 1986, pp. 382-383 Nemecek 1986, pp. 438-439 Nemecek, Vaclav (1986). The History of Soviet Aircraft from 1918. London: Willow Books. ISBN 0-00-218033-2.
Dissoi logoi

"Dissoi logoi" (kreeka keeles δισσοὶ λόγοι, otsetõlkes "Vastanduvad kõned" või "Kahetised kõned") on tundmatult autorilt (või tundmatutelt autoritelt) pärinevad kõned, mis käsitlevad argumenteeritult vastandlikke teemasid (nt hea ja halb, kaunidus ja koledus, õiglus ja ebaõiglus, tõde ja eksitus). Kõned leiti Sextus Empiricuse tööde hulgast ja esimest korda avaldas need Henri Estienne 1570. aastal pealkirja "Dialexeis" (kreeka keeles διαλέξεις, otsetõlkes "Kõned") all. Uuemal ajal käibiv pealkiri "Dissoi logoi" tuleb mitme kõne esimestest sõnadest. Kõnedega on seotud mitmed küsitavused, peamiselt: 1) kõne loomisaeg, 2) kõne algupärane dialekt ning 3) kõnede loomise eesmärk. Paari tekstisisese viite tõttu (nt Sparta hiljutine võit Ateena üle) paigutatakse kõnede loomine 5. sajandisse eKr. Samas kuna tekst on leitud Sextus Empiricuse tööde hulgast, siis võib selle tegelik loomisaeg olla oluliselt hilisem. Teos on kirjutatud põhiliselt dooria dialektis, kuid see on osalt segunenud atika dialekti ning ka ioonia dialektiga. Seesuguse segunemise põhjused on allikate vähesuse tõttu ebaselged ning võivad olla seotud kõnede loomisega (nt Atika kõneleja Dooria publiku ees) või siis hilisema edasikandumisega (nt algupärane dooria tekst atika filosoofide ja ajaloolaste vahendatuna). Kuigi ilmselt on tegemist teatud kõneõpikuga, siis ei ole selge, kas kõned on mõeldud tõsiselt või on tegemist teatavate paroodiatega. Hüpoteetiliste dateeringute alusel, mis paigutavad teose 5. sajandisse eKr ning teatava ühisosa tõttu Protagorase filosoofiaga ("Antiloogiad", vastandlike argumentide toetamine), loetakse "Dissoi logoi" anonüümsusest hoolimata sageli sofistide teoste hulka. Bailey,T. D. J., "Excavating Dissoi Logoi 4" - "Oxford Studies of Ancient Philosophy", Vol. 35, toim. Brad Inwood, Oxford University Press, 2008, lk. 249-250 "Dissoi logoi" I kõne, lõik 8 Seneca, "Kirjad Luciliusele" 88. kiri, 43. lõik. Sprague, R. K., "Dissoi Logoi or Dialexeis" - Mind, New Series, Vol. 77, No. 306 (Apr., 1968), Oxford University Press, 1968, lk. 155-167 (teksti tõlge inglise keeles)
Kriibi tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kriibi tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Lepiku asumis. Kriibi tänav algab Lepiku teelt ja on umbes 140 meetrit pikk umbtänav. Kriibi tänav on saanud nime 11. septembril 2013 endise Kriibi (Abo) talu järgi, mille maadele tänav on rajatud. Tallinna Linnavalitsuse 11.09.2013 määrus nr 155 "Tänavanimede määramine Pirita linnaosas" "Seletuskiri Tallinna Linnavalitsuse määruse eelnõu "Tänavanimede määramine Pirita linnaosas" juurde". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 25. mail 2015. Kriibi tänav Lepiku asumi skeemil
Isparta provints

Isparta provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Edela-Türgis. Provintsi keskus on Isparta. Aksu ringkond Atabey ringkond Eğirdiri ringkond Gelendosti ringkond Göneni ringkond Isparta ringkond Keçiborlu ringkond Senirkenti ringkond Sütçüleri ringkond Şarkikaraağaçi ringkond Uluborlu ringkond Yalvaçi ringkond Yenişarbademli ringkond Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. Isparta provintsi koduleht (türgi keeles)
Poola muusika

Poola muusika on Poolast pärinev või poolakate loodud või esitatud muusika. Poola muusikatraditsiooni võib jälgida alates 13. sajandist, just sellest ajast pärinevad käsikirjad sisaldavad polüfoonilisi palu, mis on seotud Notre-Dame'i koolkonnaga. Umbes samast ajast pärineb ka poola vanim hümn "Bogurodzica". 16. sajandil toimus muusikauuendus peamiselt Krakówis. Itaalia päritolu helilooja ja lautomängija Diomedes Cato oli üks kuulsamaid muusikuid Zygmunt III õukonnas. Ta tõi Poolasse Lõuna-Euroopa muusikastiile ja segas neid kohaliku rahvamuusikaga. 16. ja 17. sajandil oli kuninga õukonnas veel teisigi külalismuusikuid Itaaliast. 16.–18. sajandi Poola heliloojad lõid peamiselt barokkstiilis vaimulikku muusikat, kontserte häältele, instrumentidele ja basso continuole. 1628. aastal etendus Varssavis esimene ooper. 18. sajandil toimus poola kunstmuusikas mõningane tagasilangus. Tähtsaim sel perioodil oli aga poloneesi väljaarendamine kunstmuusika rahvusliku žanrina. Poloneese klaverile on kirjutanud paljud poola heliloojad, kuulsaim neist on aga Frédéric Chopin. Chopin kirjutas ka teistes žanrides, näiteks masurkasid, nokturne, valsse, kasutades oma loomingus rahvamuusika elemente. Tähtis poola rahvamuusika koguja ja jäädvustaja oli poola rahvusliku ärkamise ajal etnograaf, folklorist ja helilooja Oskar Kolberg. Nõukogude ajal oli rahvamuusika maha surutud või lubatud vaid heakskiidetud ansamblite esituses. Chopini loomingu kaudu jõudsid poola rahvatantsud masurka ja polonees ka mujale Euroopasse. "Mazurek Dąbrowskiego", riigihümn Poola Eurovisiooni lauluvõistlusel
Ushuaia departemang

Ushuaia departemang on 2. järgu haldusüksus Argentinas Tulemaa provintsis, Tulemaa saare kaguosas. Departemangu halduskeskus on Ushuaia, mis on ühtlasi departemangu ainuke kohalik omavalitsus. Departemangu pindala on 9390 km². Departemangu elanike arv oli 2001. aasta rahvaloenduse andmetel 45 785. Rahvastiku tihedus selles departemangus on 4,9 in/km². Departemangus on Antarktisele kõige lähemal asuv süvaveesadam. Ushuaia departemangus asub ka Tulemaa rahvuspark.
Amanda Rebane

Amanda Karline Rebane (esinejanimi Liberte-Rebane; 7. aprill 1899 Valga – 1981 New York) oli eesti ooperilaulja Riias, metsosopran. Venemaalt õppimast naasnud Amanda Rebane soovis saada Estonia teatrisse ooperilauljaks, kuid Estonia teda tööle ei võtnud. Noor laulja läks Lätti, kus saavutas lühikese ajaga edu[viide?]. Ta oli aastatel 1925–1944 Läti Rahvusooperi solist. Esines korduvalt ka Eestis. 1944. aastal põgenes ta koos abikaasa ja tütrega Saksamaale, kust nad emigreerusid 1950. aastal New Yorki. Tema vennapoeg ja ristipoeg oli ohvitser Alfons Rebane. Tema abikaasa oli läti maalikunstnik Ludolfs Liberts. Ons see uudiseks, et... - Maa Hääl : maarahva ajaleht, nr. 145, 9. detsember 1934. Granddaughter donates Liberts paintings to university - http://latviansonline.com/granddaughter-donates-liberts-paintings-to-university/ vaadatud 20.10.2016.
Lundi peapiiskop

Lundi peapiiskop oli 1104-1536 Lundi peapiiskopkonna kõrgeim juht, kes allus otse paavstile. Eesti alal pärast Tallinna, Lihula (1211–1224/1235) ja Virumaa piiskopkonna asutamist allusid Põhja-Eesti alad ja piiskopkonnad kuni 1561. aastani Lundi peapiiskopkonnale ja Lundi peapiiskopile. Asger (1104–1137) Eskil (1137–1177) (taani keeles Ærkebiskop Eskil af Lund) Absalon (1178–1201) Anders Sunesen (1201–1223) 1224–1228 – Peder Saxesen 1228–1252 – Uffe Thrugotsen 1254–1274 – Jakob Erlandsen 1276–1280 – Trugot Torstensen 1280–1289 – Jens Dros 1289–1303 – Jens Grand (ühtlasi ka Bremeni piiskop) 1303–1310 – Isarnus von Fontiano, CanAug (ühtlasi ka Riia peapiiskop) 1310–1325 – Esger Juul 1325–1334 – Karl Eriksen 1334–1355 – Peder Jensen Galen 1355–1361 – Jacob Nielsen Kyrning 1361–1379 – Niels Jensen Bild 1379–1390 – Magnus Nielsen 1390–1391 – Peder Jensen 1392–1410 – Jacob Gertsen Ulfstand 1410–1418 – Peder Mickelsen Kruse 1418–1436 – Peder Lykke 1436–1443 – Hans Laxmand 1443–1472 – Tuve Nielsen 1472–1497 – Jens Brostrup 1497–1519 – Birger Gunnersen 1519–1523 – Aage Sparre 1520–1523 – Jørgen Skodborg 1521–1522 – Didrik Slagheck 1522–1532 – Johan Weze 1532–1536 – Torbern Bille Eskil, The Catholic Encyclopedia Absalon of Lund, The Catholic Encyclopedia
Bernhard Nikolaus Kaster

Bernhard Nikolaus Kaster (sündinud 1. novembril 1957 Trieris) on Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu (CDU) poliitik. Alates aastast 2005 on ta CDU/CSU Bundestagi fraktsiooni parlamentaarne tegevjuht ja Saksa-Vene saadikuterühma esimees. Pärast kooli lõpetamist 1975 alustas Kaster haridusteed Rheinland-Pfalzi liidumaa Trieri ringkonnavalitsuse haldusteenistuses. Mayeni Rakenduskõrgkooli lõpetas ta 1982 diplomeeritud haldusametnikuna. Pärast seda asus Kaster täitma kaitsejõudude rekvireerimisameti juhataja asetäitja kohustusi Trieri valitsusringkonnas.1992 asus ta tööle Rheinland-Pflazi liidumaa Sise- ja Spordiministeeriumisse. Aastatel 1994–1997 oli ta tervishoiuteenuse haldusjuht. 1976. aastal astus Kaster Kristlik-Demokraatlikku Liitu (CDU) ja temast sai Junge Unioni liige. Alates aastast 2000 oli Kaster Trier-Saarburgi CDU kohaliku omavalitsuspoliitika ühenduse esimees. Pärast seda, kui ta oli aastatel 1990–1997 olnud Trieri linna CDU maakonna organisatsiooni aseesimees, valiti ta 14. mail 2007 maakonna esimeheks. 28. novembril 2009 kinnitati ta sellesse ametisse. Aastatel 1997–2002 oli Kaster otse valitud linnapea Trieri – ümbruskonna ühendomavalitsuses. Aastatel 1989–1997 kuulus Kaster Trieri linnavolikogusse. 2002. aastast on ta Saksamaa Bundestagi liige. Aastatel 2002–2005 oli ta eelarvekomisjoni liige ja seal põhiraportöör Liitvabariigi kantsleri kantselei ning Saksamaa valitsuse Pressi- ja Informatsiooniameti juures (BPA). Alates 29. novembrist 2005 on ta CDU/CSU Bundestagi fraktsiooni tegevjuht ning Saksa-Vene saadikuterühma esimees. Kaster valiti 2002 Rheinland-Pfalzi liidumaa nimekirjas, 2005. aastal 43,1 protsendiga esmastest häältest, 2009. aastal 45,7 protsendiga ning 2013. aastal 48,8 protsendilise otsemandaadiga Trieri valimisringkonnas Bundestagi liikmeks. Kaster on Euroopa Liidu saadikuterühma liige. Bernhard Kaster on abielus ja tal on kaks tütart. 2012. aastal autasustati teda Malta ordu teenistusordeniga Pro Merito Melitensi.
Megara koolkond

Megara koolkond on vanakreeka filosoofiakoolkond, mille rajas Sokratese õpilane Eukleides Megarast ja mille põhiline tegevusaeg oli 4. sajandil eKr. Diogenes Laertiose järgi kutsusid Eukleidese esimesed järglased ennast megaralasteks, kuid hiljem on neid nimetatud eripärase argumenteerimisviisi tõttu ka eristikuteks (kreeka keeles ἐριστικοί) ja dialektikuteks (kreeka keeles διαλεκτικοί). Megara Eukleidese järglasteks koolkonna juhi positsioonil olid Ichthyas, Kleinomachos ja Stilpon Eukleidese õpilastest väärib mainimist veel Eubulides, kelle õpetustega on seotud Diodoros Kronose tegevus loogika valdkonnas. Vanematest Megara koolkonna esindajatest väärivad veel nimetamist Thrasymachos Korintosest, Nikarete, Pasikles ja Bryson Ahhaiast. Megara koolkonna esialgse õpetuse aluseks oli sokraatlise ühtse headuse ühendamine eleaatide püsiva ning muutumatu ühtsuse ideega, kuid hiljem muutus aina olulisemaks töö loogika valdkonnas. Seetõttu on küsitav, kas Megara koolkonna puhul on üleüldse võimalik kõneleda ühtsest koolkonnast või peaks dialektikuid teistest megaralastest eristama. Samas olid loogika ja tõestamisega seotud küsimused olulised koolkonna rajalalegi. Noorematest dialektilise koolkonna esindajatest väärivad nimetamist Apollonios Kronos, Euphantos, Dionysios Chalkedonist, Philon Dialektik, Alexinos ja Panthoides. Oma tööga loogika valdkonnas olid dialektikud stoikute eelkäijad ning väidetavasti oli Zenon Kitionist üks Stilponi õpilastest. Stilponi õpilastest Eretria Menedemosest ja Phleiusi Asklepiadesest said Elise-Eretria koolkonna olulised esindajad ning seetõttu on seda kooli tihedalt seotud ka Megara koolkonnaga. Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 47 Diogenes Laertios, idem II raamat, lõik 106 Diogenes Laertios, idem II raamat, lõik 111 Diogenes Laertios, idem II raamat, lõik 107 Diogenes Laertios, idem VII raamat, lõik 2 Diogenes Laertios, idem II raamat, lõik 126
Kohtla valla lipp

Kohtla valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Kohtla valla lipp. Lipp kinnitati 10. septembril 1997. Ristkujuline lipp on varda poolt lipu 1/3 pikkuse kohal püstiselt sirglőikega ning all servast lipu 2/7 laiuse kohal pőigiti lainelőikega jaotatud neljaks väljaks. Vardapoolne ülemine on valge ja alumine sinine ning väljad lipu lehvivas otsas on vastandvärvides. Ülemiste väljade, valge ja sinise piirile on paigutatud kollane kroon. Lipu kujunduse aluseks on Kohtla valla vapp, kuid pööratud kujul, kuna seda eeldab lipu olemus ja sümbolite paigutus. Kandelipu suurus on 105×165 cm ning Laiuse ja pikkuse suhe 7:11. Kroon viitab eeposele "Kalevipoeg", mille järgi saabus Kalev põhjakotka seljas ja maandus kõrgel Viru kaldal, milleks tõenäoliselt oli Ontika (56 m). Hõbedane piit on Ontika paekallas heraldilisel kujul. Vasakul asuv paekallas kujutab Kohtla valla paiknemist Toila vallast läänes. Toila vapil on paekallast kujutav piit paremal. Lainelõige ja jalus tähistavad vett ja veerikkust. Valla lipp heisatakse: Alaliselt volikogu ja valitsuse haldushoonel. Ajutiselt valla pidupäevadel, suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega, samuti muudel avalikel üritustel. Hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta lipuvardasse, vastavasse hoidjasse või lipumasti. Kui valla lipp heisatakse koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi, mõne teise Eesti maakonna, valla või linna lipuga, asub valla lipp lipurivi tagant vaadatuna vasakul teise riigi või Eesti riigilipust, kusjuures maakonnalipud asuvad linnade ja valdade lippudest lipurivi tagant vaadates paremal. Valla lipu heiskamise võib teha kohustuslikuks üksnes volikogu otsuse või valitsuse korraldusega vallale kuuluvatel hoonetel, rajatistel või maa-aladel. Teistele omanikele on niisugused otsused või korraldused üksnes soovitusliku iseloomuga. Kohtla valla vapp Kohtla valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Felix Kroos

Felix Kroos (sündinud 12. märtsil 1991 Greifswaldis) on saksa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Union Berlin Aastatel 2010–2016 mängis ta Bremeni Werderis. Tema vanem vend on Saksamaa jalgpallikoondise ja Madridi Reali poolkaitsja Toni Kroos.
Swissporarena

Swissporarena on mitmeotstarbeline staadion Šveitsis Luzernis. Staadion valmis 2011. aastal. Kõige enam mängitakse staadionil jalgpalli ja see on Šveitsi kõrgliiga meeskonna FC Luzerni kodustaadion. Staadionile mahub Šveitsi koduliiga mängudel kuni 17 000 pealtvaatajat ning rahvusvahelistel mängudel kuni 16 000 pealtvaatajat. Staadionil mängis 27. märtsil 2015 ka Eesti jalgpallikoondis, kui kaotas 2016. aasta Euroopa meistrivõistluste valiksarjas Šveitsi jalgpallikoondisele seisuga 0-3. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2015. Vaadatud 26. mail 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.jalgpall.ee/matches.php?all=1&nteam_id=1
Elisabeth Kurre

Elisabeth Kurre (aastani 1926 Elisabeth Kiiple; 7. märts 1903 Rasina – 31. märts 1981 Erastvere) oli eesti maalikunstnik. Elisabeth Kurre õppis aastatel 1916–1925 Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis ning 1933. aastast Pallases Nikolai Triigi, Kaarel Liimandi ja Aleksander Vardi juhendusel. Ta lõpetas 1943. aastal Kõrgemad Kujutava Kunsti Kursused. Aastatel 1947– 1951 töötas Tartu Kurttummade Koolis joonistusõpetajana. Ta oli 1945. aastast Kunstnike Liidu liige (aastatel 1950–1961 oli ta nimekirjast kustutatud). Elisabeth Kurre on loonud peamiselt lillemaale, natüürmorte ja portreid. Tema teoseid on eksponeeritud näitustel aastast 1941, isikunäitused toimusid 1969/1970 (Tartu Kunstnike Majas) ja 1980 (Tartu Kunstimuuseumis). "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. märts 2010. Vaadatud 26. mail 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn, 1996.
Artjoms Rudņevs

Artjoms Rudņevs (sündinud 13. jaanuaril 1988 Daugavpilses) on endine Läti jalgpallur, ründaja. Aastatel 2010–2012 mängis ta Poola kõrgliiga klubis Poznańi Lech. Hooajal 2011–12 lõi ta Poola kõrgliigas 22 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt. Pärast suurepärast hooaega Ekstraklasas sai temast 2012. aastal esimene läti jalgpallur, kes on mänginud Saksamaa Bundesligas, kui ta liitus Hamburger SV-ga. Saksamaale jäi ta kogu oma ülejäänud klubikarjääriks. Tema edukaimaks hooajaks Saksamaal oli tema debüüthooaeg 2012–13, kui ta lõi Hamburgeri meeskonnas Saksamaa kõrgliigas 12 väravat. Ta oli sel hooajal Son Heung-mini kõrval klubi suurim väravakütt. Hooaja 2013–14 teises pooles mängis ta laenul Saksamaa kõrgliiga klubis Hannover 96. 2016. aasta juunis siirdus ta Saksamaa kõrgliiga klubisse 1. FC Köln. Hooajal 2016–17 lõi ta Saksamaa kõrgliigas 18 mänguga kolm väravat. 2017. aastal otsustas klubi temaga lepingu lõpetada ja Rudņevs teatas seejärel karjääri lõpetamisest. Vaatamata üsna edukale klubikarjäärile ei löönud Rudņevs läbi Läti koondises. Ta lõi 38 koondisemänguga vaid kaks väravat. Lisaks põhjustas ta Lätis vastuolusid sellega, et ta lasi Poznańis mängides oma särgile kirjutada nime ilma "s"-ita, viidates sellega oma vene päritolule. Samuti pahandas Rudņevs koondise kapteni Kaspars Gorkšsi sellega, et väitis, et ei plaani kunagi läti keelt ära õppida. Läti jalgpallis on kõige tavalisem suhtluskeel vene keel. http://futbolgrad.com/russian-language-in-latvian-football-an-uneasy-reality/
Garibaldi Kivisalu

Garibaldi Kivisalu (kuni 25. maini 1938 Garibaldi Molokov 7. november 1924 Tallinn – 21. mai 2015) oli eesti tantsija. Ta õppis Tallinna Poeglaste Gümnaasiumis. Tantsimist õppis ta Alice Tšernova balletistuudios ja Helmi Tohvelmani juures Töölisteatri õpperühmas, aastal 1943 osales ta lavastuse "Hannibal" tantsurühmas, aastal 1946 täiendas ta ennast Moskva Suures Teatris. Ta alustas tantsijana aastal 1943 Narva Teatris, töötas aastatel 1943–1964 teatris Estonia. Pärast teatrikarjääri oli ta aastaid Tallinna Moemaja mannekeen. Aastal 2007 oli ta Georg Otsast kõneleva filmi "Georg" konsultandiks ja Renars Kaupersi mängitud Ceasari prototüübiks. 1963 Igor Morozov "Doktor Ai-ai-ai" (koos David Šuriga) 1950 Igor Morozov "Doktor Ai-ai-ai" (Röövel) 1951 Sergei Prokofjev "Romeo ja Julia" (Paris) 1951 Cesare Pugni/Reinhold Glier/Sergei Vassilenko "Esmeralda" (Phoebus) 1953 Eugen Kapp "Kalevipoeg" (Kuu) Garibaldi Kivisalu in memoriam Meie seast lahkus Georg Otsa parim sõber, teenekas Estonia tantsija Garibaldi Kivisalu "Eesti teatri biograafiline leksikon". Tallinn, 2000.
Poznańi Lech

Poznańi Lech on Poznańis tegutsev Poola elukutseliste jalgpalliklubi, mis teeb kaasa Poola kõrgliigas Ekstraklasas. Klubi on nimetatud poola rahva müütilise rajaja Lechi auks. Klubi asutati 1922. aastal ning aastatel 1933–1994 oli tihedalt seotud Poola raudteeühinguga, mistõttu kannab hüüdnime Kolejorz, mis tähendab kohalikus slängis raudteelast. Poola meistrivõistlused Võitja (7): 1983, 1984, 1990, 1992, 1993, 2010, 2015. Poola karikas Võitja (5): 1982, 1984, 1988, 2004, 2009. Poola superkarikas Võitja (5): 1990, 1992, 2004, 2009, 2015 Poznańi Linnastaadion (lechpoznan.pl) Klubi koduleht Poznańi Lech (90minut.pl)
Infradüünvastuvõtja

Infradüünvastuvõtja on superheterodüünvastuvõtja erilahendus, mis on kasutusel amplituudmoduleeritud (AM) raadiosignaalide vastuvõtjates. Infradüünvastuvõtja kõige olulisem iseärasus on sisendvõnkeringide puudumine. Antennist suunatakse kõik vastuvõetavad signaalid laiaribalisse raadiosagedusvõimendisse. Selle väljundis on madalpääsfilter, mis laseb läbi näiteks kõik AM-ringhäälingu lainealade sagedused, kuid tõkestab kõrgemate sageduste edasipääsu. Filtrile järgnevad sagedusmuundur ja esimene vahesagedusvõimendi. Et saavutada selektiivsust peegelkanali signaali suhtes, valitakse vahesagedus ostsillaatorisageduse võrra kõrgem vastuvõetava sageduspiirkonna kõrgeimast sagedusest. Infradüünvastuvõtjat iseloomustabki see, et kõik signaalisagedused on allpool ostsillaatorisagedust (ladina keeles infra ’allpool’). Näiteks kui võetakse vastu signaale sagedusega 0,15–12 MHz, võib vahesageduseks valida fvs = 25 MHz. Ostsillaatori sagedus fo = fv + fvs peab siis olema muudetav vahemikus 25,15–37 MHz ja peegelsagedused fp = fs + fo on 50,15–62 MHz. Nii kõrged peegelsagedused on väljafiltreeritavad madalpääs- või ribafiltritega. See asjaolu võimaldab kasutada ostsillaatorisignaalina ristkülikimpulsse ja rakendada täppishäälestuseks impulss-signaale genereerivat sagedussüntesaatorit. Esimesele vahesagedusvõimendile järgneb teine sagedusmuundur ja vahesagedusvõimendi. Need võivad olla samasugused kui tavalises superheterodüünvastuvõtjas (näiteks vahesagedusele 465 kHz). Laiaribalise eelselektsiooni põhimõte pole iseenesest uus, kuid see seab ranged nõuded ostsillaatorisageduse stabiilsusele, mille tagab vaid sagedussüntesaator. Kõrge vahesageduse tõttu on samuti vajalik, et vahesagedusfiltri suhteline pääsuriba oleks hästi kitsas, umbes 50 korda kitsam kui tavalise vahesageduse korral. Kuna seda ei ole lihtne saavutada, jäetakse lõpliku kitsaribalise filtreerimise ülesanne teise vahesagedusvõimendi peale. Vaadeldava vastuvõtja häirekindlus sõltub suuresti raadiosagedusvõimendi ja segusti ülekandekarakteristiku lineaarsusest. Kui vastuvõtjasse satub ülemäära tugevaid signaale, siis võimendi mittelineaarsuse tõttu tekivad parasiitsed kombinatsioonsagedused juba enne sagedusmuundurit. Selle ärahoimiseks võib kasutada automaatset võimendusreguleerimist häiresignaali järgi. Erinevalt tavalisest automaatsest võimenduse reguleerimise (AVR) süsteemist, mispuhul vastuvõtutrakti võimendus muutub sõltuvalt kasuliku signaali tasemest, toimub siin reguleerimine kõigi vastuvõtjasse saabuvate signaalide summa järgi. See kõrgsagedussignaalide summa võimendatakse, detekteeritakse ja saadud pingega tüüritakse raadiosagedusastme võimendust. Infradüünvastuvõtja leiutas E. M. Sargent ja selle skeem ilmus raadioajakirjas 1926. aasta augustis. Erinevalt superheterodüünvastuvõtjast võimendas see infradüünvastuvõtja vahesageduse asemel summasagedust, mis koosnes sisendsignaali ja ostsillaatori sageduse summast. Esimese E. M. Sargenti infradüünvastuvõtja vahesageduseks oli 3,2 MHz (tolleaegsete superheterodüüvastuvõtjate vahesagedus oli 50 kHz). Lembit Abo. "Raadiolülitused". Tallinn, Valgus, 1990. Infradyne[alaline kõdulink]
Steve Wozniak

Stephen Gary Wozniak (sündinud 11. augustil 1950 San Joses Californias) hüüdnimega Woz on USA infotehnoloog ja ettevõtja, üks ettevõtte Apple Inc. asutajaid. 1985 – National Medal of Technology and Innovation 2002 – valiti USA Inseneriakadeemia liikmeks