laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rähn (täpsustus)

Rähn on lindude perekond rähnlaste sugukonnas. Rähnideks nimetatakse ka enamikku rähnlasi. Rähn on perekonnanimi, mille kandjate seas on: Hele Rähn Taavi Rähn
Rähn

Rähn (Picus) on rähnlaste sugukonda kuuluv lindude perekond. Picus canus – hallpea-rähn Picus viridis – roherähn ehk meltsas Picus awokera (jaapani roherähn) Picus chlorolophus (punakulm-roherähn) Picus erythropygius (kuldpugu-roherähn) Picus flavinucha (hallkõht-roherähn) Picus mentalis (pagu-roherähn) Picus miniaceus (punarähn) Picus puniceus (võra-roherähn) Picus rabieri (punakael-roherähn) Picus sharpei Picus squamatus (mägi-roherähn) Picus vaillantii (aafrika roherähn) Picus viridanus (birma roherähn) Picus vittatus (palmi-roherähn) Picus xanthopygaeus (kirikõht-roherähn)
Ookeanipoolkera

Ookeanipoolkera ehk veepoolkera on Maa poolkera, mille keskme koordinaadid on (47° 13′ S, 178° 28′ E) on Uus-Meremaa juures. Sellest seisukohast on teine poolkera maismaapoolkera, mille kese asub Prantsusmaal Nantesis. Ookeanipoolkeral paikneb üks kaheksandik Maa maismaad. Maismaapoolkera
Vene Erakond Eestis

Vene Erakond Eestis oli Eesti partei, mis asutati 1. oktoobril 1994. Erakond pidas ennast 1920. aastal loodud Vene Rahvusliku Liidu õigusjärglaseks. Riigikogu 2011. aasta valimistel seadis erakond üles 16 kandidaati, kes said kokku 5027 häält ehk 0,9% häältest. Nimekirjas oli esikohal Dimitri Klenski, kes sai 1237 häält. Erakonna esimees oli Stanislav Tšerepanov. Erakonnal oli 30. detsembri 2011 seisuga 1207 liiget. 28. novembril 2011 alustasid Sotsiaaldemokraatliku Erakonna ja Vene Erakonna Eestis juhid koostööläbirääkimisi. 12. jaanuaril 2012 allkirjastas Vene Erakond Eestis ühinemislepingu Sotsiaaldemokraatliku Erakonnaga ning 29. jaanuaril toetas Vene Erakonna kongress liitumist. Vene Balti Erakond Eestis (VBEE) "Vene Erakond Eestis". Eesti Erakondade Ajalugu. Originaali arhiivikoopia seisuga 7.07.2014. Vaadatud 07.07.2014. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. jaanuar 2012. Vaadatud 30. detsembril 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. veebruar 2012. Vaadatud 30. detsembril 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Vene Erakonna Eestis kongress toetas ühinemist sotsidega
Anfield

Anfield on jalgpallistaadion Liverpoolis, Liverpooli kodustaadion. Aastatel 1884–1892 oli Anfield Evertoni kodustaadioniks. Anfieldi staadion avati 1884. Esialgu kuulus see FC Evertoni omaniku John Houldingi sõbrale John Orrellile. Everton oli varem mänginud Priory Roadil, aga pidi sealt lahkuma, sest pealtvaatajad tegid mängu ajal liiga suurt lärmi. Esialgu andis Orrell platsi klubile kasutada vastutasuks annetuse eest kohalikule haiglale, aga 1885 ostis Houlding platsi ära. Esimene kohtumine staadionil toimus 28. septembril 1884 ja Everton võitis selles 5:0 Earlestowni. Everton ehitas staadionile tribüünid rohkem kui 8000 pealtvaatajale, kuigi staadionile mahtus neid 20 000 ja vahel neid nõnda palju ka oli. Staadion vastas tollastele rahvusvaheliste kohtumiste standarditele ja neid Anfieldil ka peeti. Esimene rahvusvaheline kohtumine toimus 1889. aasta Suurbritannia meistrivõistlustel jalgpallis, kus Inglismaa jalgpallikoondis alistas Iirimaa jalgpallikoondise 6:1 ja tuli meistrivõistlustel teiseks. Uuel staadionil arenes Everton ka sportlikus mõttes ja tuli 1891 esimest korda Inglismaa meistriks. 1889–1890 lammutati laev SS Great Eastern, mis oli oma valmimise ajal maailma suurim laev ja sai kuulsaks Euroopa ja Põhja-Ameerika vahelise telegraafikaabli paigaldamisega 1866. Lammutustöökojast päästeti laeva lipumast ja see asub siiani Anfieldi staadionil. Varsti tekkisid tülid klubi juhtimise üle, samuti staadionialuse maa lõpliku väljaostmise üle John Orrellilt. Tülid lõppesid 1892 sellega, et Houlding lakkas olemast klubi juht. Uus juhtkond kolis klubi Goodison Parki ja Houldingile jäi staadion, mida keegi ei kasutanud. Seepeale otsustas Houlding uue klubi asutada. Esialgu oli selle nimeks Liverpool FC and Athletic Grounds. Tänapäeval kannab see klubi nime Liverpool FC. Uue klubi esimene kohtumine toimus 1. septembril 1892 Rotherham Towniga, mille õigusjärglane on Rotherham United, ja Liverpool võitis selle sõprusmängu 7:1. Sellest ajast on Anfield Liverpooli kodustaadion. Kohe esimesel hooajal (1892/93) võitis Liverpool Lancashire'i liiga ja tõusis Inglismaa tugevuselt teise liigasse Second Divisionisse. Ta võitis ka selle kohe esimesel katsel ja tõusis kõrgeimasse liigasse First Divisioni. Inglismaa meistriks tuli ta esimest korda 1900/01. Kokku on Liverpool tulnud Inglismaa meistriks 18 korda, viimati 1989/90. Ta on Inglismaa läbi aegade edukuselt teine klubi, kui lugeda Inglismaa meistritiitleid, ja kui vaadata aega enne Premier League'i moodustamist 1992, siis kõige edukam. 1895 valmis uus tribüün, seekord 3000 pealtvaatajale, kohale, kus praegu asub peatribüün. See oli iseloomuliku punavalge katuseviiluga. 1903 valmis piki Anfield Roadi järgmine tribüün, peamiselt puidust ja eterniidist. 1906 valmis tribüün piki Walton Breck Roadi. Viimane rekonstrueeriti 1928, et mahutada 30 000 pealtvaatajat.
Villa Park

Villa Park (algselt Aston Lower Grounds) on jalgpallistaadion Birminghamis. Villa Park kuulub klubile Aston Villa. Staadion mahutab 42 789 pealtvaatajat. Aston Parki maa-ala kuulus sajandeid varem Thomas Holtele (1571–1654), kes elas lähedalolevas Aston Hallis, ja Holte kasutas seda köögiviljaaiana. 19. sajandil rajati sinna avalik park koos akvaariumiga. Tiik likvideeriti 1889 ja selle asemele rajati spordiväljak, mille keskel oli kergejõustiku jaoks muru ja ääres jalgrattaspordi jaoks mõeldud trekk. Staadion sai kohe populaarseks ja juba selle avaüritusel 10. juunil 1889 oli 15 tuhat pealtvaatajat. 1897 ostis staadioni Aston Villa. Klubi polnud rahul oma eelmise staadioni Perry Barriga selle keerulise juurdepääsu ja kõrge üüri tõttu. Aston Villa esimene mäng Villa Parkil peeti 17. aprillil 1897 ja selleks oli sõprusmäng Blackburn Roversi vastu. Sellest ajast kuni tänapäevani on Villa Park olnud Aston Villa kodustaadion. Tänapäeval ümbritseb staadioni neli tribüüni: Trinity Road Stand, North Stand, Doug Ellis Stand ja Holte End. Viimane on nimetatud Thomas Holte järgi ja selle taga asub restaureeritud Aston Hall, kus tegutseb Holte Hotel. Jalgrattatrekk likvideeriti staadionilt juba 1914. Villa Parkil on toimunud mitmesuguseid spordi- ja kultuuriüritusi. Seal on peetud enne Esimest maailmasõda võistlusi kergejõustikus ja jalgrattasõidus, aga pärast seda poksis ja ragbis. Villa Parkil on kontserte andnud Bruce Spingsteen, Belinda Carlisle, Rod Stewart ja Robert Palmer ning seal on oma üritusi korraldanud evangelist Billy Graham ja peapiiskop Desmond Tutu. Kõige rahvarohkem staadionil korraldatud üritus oli 1946 peetud Inglismaa karikavõistluste 6. ringi kohtumine Derby Countyga, millel oli 76 588 pealtvaatajat. Pärast seda, kui 1990 kaotati staadionilt seisukohad, on kõige rohkem pealtvaatajaid olnud 29. detsembril 2009 Premier League'i kohtumises Liverpool FC vastu: 42 788, kusjuures staadioni mahutavus on tänapäeval 42 789 kohta.
White Hart Lane

White Hart Lane oli jalgpallistaadion Tottenhamis Põhja-Londonis. Staadion asus mõneminutilise jalutuskäigu kaugusel samanimelisest raudteejaamast. Käigutee kauguses raudteejaamast piki White Hart Lane'i tänavat asub veel ka kergejõustiku ja ragbistaadion White Hart Lane Community Sports Centre. Staadionile lähim metroojaam oli Seven Sisters. White Hart Lane kuulus klubile Tottenham Hotspur. Staadion mahutas 36 310 inimest. Staadionil oli 4 tribüüni, üks igas servas, ja tribüünid olid nimetatud ilmakaarte järgi. Staadion rajati tegevuse lõpetanud aiandi asemele. Staadion avati 4. septembril 1899 mänguga, kus Tottenham võitis 4:1 Notts Countyt. White Hart Lane'il peeti ka Inglismaa jalgpallikoondise mänge. Näiteks 15. augustil 2001 alistas Inglismaa seal 2:0 Hollandi jalgpallikoondise. Staadionil peeti ka poksimatše. Neist kõige tuntum peeti 21. septembril 1991, kui Michael Watson sai WBO tiitlimatši viimases, 12. raundis Chris Eubankiga poksides eluohtliku peavigastuse, mille tõttu ta oli 40 päeva koomas ja päris terveks ei saanudki. 1995/96 peeti väljakul ameerika jalgpalli klubi Londoni Monarchs kohtumisi, kuigi staadion polnud piisavalt suur ja klubi pidi liigalt NFL Europe saama eriloa nõutavast väiksemal väljakul mängimiseks. Aastal 2019 kolis Tottenham uuele staadionile, mis ehitati peaaegu täpselt samasse kohta, kus varem oli asunud White Hart Lane. Tottenhami suurim võit White Hart Lane'il oli 1960, kui Inglismaa karikavõistlustel võideti Crewe Alexandra 13:2. Klubi suurim kaotus staadionil oli 0:6. Tottenham Hotspur kaotas Lane'il selle seisuga kõrgliiga kohtumises Sunderlandile 19. detsembril 1914 ja Arsenalile 6. märtsil 1935.
City of Manchester Stadium

City of Manchester Stadium on jalgpallistaadion Manchesteris. City of Manchester Stadium kuulub klubile Manchester City. Staadion mahutab 55 097 inimest. Ida-Manchesteri staadioni rajamise plaanid hakkasid idanema 1990. aasta paiku, kui linn kandideeris 2000. aasta suveolümpiamängude korraldajaks. Manchester kaotas olümpiamängud 1993. aasta oktoobris toimunud valimistel Sydneyle. Järgmisena taotles Manchester 2002. aasta Rahvaste Ühenduse mängude korraldusõigust ja ka sai selle. Linnanõukogu kinnitas kergejõustikustaadioni projekti. 1996 kandideeris staadion rahvusstaadioniks, aga kaotas valimistel Wembley staadionile. Staadioni projekteeris rahvusvaheline arhitektuuri- ja konsultatsioonibüroo Arup, kelle peakorter asub Londonis. Arup tegutseb kõikjal maailmas ja oli projekteerinud ka näiteks Sydney ooperiteatri. Staadion kerkis Eastlandsiks nimetatavale jäätmaale. Staadionile pani nurgakivi Tony Blair 1999. aasta detsembris ja ehitustööd algasid järgmise aasta jaanuaris. Staadioni ehitamine maksis umbes 110 miljonit naelsterlingit, millest 77 miljonit andis spordi rahastamiseks mõeldud Suurbritannia avalik-õiguslik organisatsioon Sport England ja ülejäänu Manchesteri linn. Staadion avati 25. juulil 2002 Rahvaste Ühenduse mängude avatseremooniaga. Staadionil toimusid mängude kergejõustiku- ja ragbivõistlused. Pärast Rahvaste Ühenduse mänge ehitati staadion ümber jalgpallistaadioniks. Mitu tuntud kergejõustiklast, näiteks Sebastian Coe ja Jonathan Edwards, kritiseeris seda otsust, aga ümberehitamine võimaldas lisada istekohti ja selle abil suurendada staadioni jätkusuutlikkust. Ümbehitamise kulud olid 30 miljonit naela ja selle maksis jalgpalliklubi Manchester City FC. Esimene jalgpallimatš staadionil oli 10. augustil 2003 peetud sõprusmäng, milles Manchester City võitis 2:1 FC Barcelona. Esimese värava staadionil lõi Nicolas Anelka. Esimene võistlusmäng toimus 14. augustil 2003 ja see oli UEFA karikasarja kohtumine, milles Manchester City alistas Walesi klubi The New Saints 5:0. Alates 2015. aasta augustist, mil avati lõuna-tribüüni uus laiendus, mahutab City of Manchester Stadium 55 097 pealtvaajat.
Goodison Park

Goodison Park on jalgpallistaadion Liverpoolis. Goodison Park kuulub klubile Everton. Staadion mahutab 40 157 inimest. Enne staadioni rajamist mängis Everton Anfieldil, aga klubi juhtkonnal tekkisid vastuolud Anfieldi maaomaniku ja klubi esimehe John Houldingiga. Anfieldi staadion ei kuulunud klubile ja Houlding soovis staadioni kasutamise eest makstavat renti mitmekordistada. Houlding pakkus ka staadioni maad klubile müüa, kuid üksnes koos enesele kuuluva naabermaatükiga, mistõttu juhtkonnal tekkis mulje, et Houlding püüab kuidagi klubi arvel rikastuda. Raha oli klubil seevastu vähe. 15. märtsil 1892 otsustas klubi juhatus Anfieldilt lahkuda ja ehitada uue staadioni, mille maa kuuluks klubile. Ühtlasi valiti klubi selle asutamisest peale juhtinud Houldingi asemele George Mahon, kes korraldas klubile platsi, praeguse Goodison Parki. Ühtlasi otsustas juhatus, et Evertoni hakkab juhtima osaühing – jalgpallis oli klubi juhtimine osaühingu abil seni ebatavaline olnud. Liverpoolis tekitas Evertoni kolimine suurt tähelepanu ja seda kajastati ajakirjanduses põhjalikult. Konservatiivsed ajalehed toetasid Houldingit, kes oli Konservatiivse Partei parlamendisaadik. Liberaalsed ajalehed toetasid Mahonit, kes oli Liberaalse Partei esindajana varem parlamendivalimistel Houldingi vastu kandideerinud ja lüüa saanud. Staadion avati 24. augustil 1892. Avamisel osales 12 tuhat inimest. Jalgpalli ei mängitud, selle asemel toimus väike kergejõustikuvõistlus, millele järgnesid kontsert ja ilutulestik. Enne Goodison Parki polnud maailmas valminud ühtki puhtalt jalgpalli mängimiseks mõeldud staadioni. Samal päeval avati ka Glasgow's Celtic Park, mis tänapäevani kuulub Glasgow Celticule. Esimene mäng staadionil peeti 2. septembril ja see oli sõprusmäng Boltoni Wanderersi vastu, mille Everton 4:2 võitis. Esimene Inglismaa meistrivõistluste mäng toimus 3. septembril Nottinghami Foresti vastu ja see lõppes 2:2. Järgmine kodumäng tõi Evertoni esimese koduvõidu uuel staadionil – see oli 6:0 võit Newton Heathi, pärastise Manchesteri Unitedi üle. 22. märtsil 1895 otsustati lõpuks, et klubi ostab staadionialuse maa ära. Mahon rõhutas, et ostmiseks kulub 650 naelsterlingit vähem, kui Houlding oli pakkunud, ning ometi saab klubi selle eest rohkem maad ja tribüünid mahutavad rahvast veerandi võrra rohkem. Staadion sai nime selle järgi, et ta asub Goodisoni tee ääres. See tee omakorda sai nime ehitusinsener George Goodisoni järgi, kes 19. sajandi keskel tegeles sealkandis kanalisatsiooniga ja sai hiljem maaomanikuks.
St James' Park

St James' Park on Inglismaal Newcastle'is asuv jalgpallistaadion, mis kuulub klubile Newcastle United. 28. oktoobril 2009 teatas klubi, et staadioni nimetamise õigused on müüdud ettevõttele SportsDirect.com ja sellest ajast on staadioni ametlik nimi sportsdirect.com @ St James' Park. Kuid seda nime üldjuhul ei kasutata, isegi klubi ametlikes materjalides, näiteks mängupäeva kavades nimetatakse staadioni endiselt St James' Pargiks. Staadioni nimes on sõnas "James" üks s-täht ja ülakoma. Niisugune kirjaviis on sageli äratanud ajakirjanduse tähelepanu ja seda on kommenteerinud keeleteadlased, kes pole seda kirjapilti vigaseks pidanud. Siiski on levinum sõna "James's", näiteks Londonis on avalik park St. James's Park. Staadioni nimi erineb ka läheduses oleva tänava (St James street) ja metroopeatuse (St James Metro station) nimest, milles pole ülakoma. Klubi on seda seletanud asjaoluga, et tänav ja metroopeatus on nime saanud Jakoobuse järgi, aga staadion tänava järgi. Staadion mahutab 52 387 inimest. Ta on pealtvaatajate mahutavuselt Suurbritannia 8. staadion, Inglismaa 5. staadion ja Inglismaa 4. jalgpallistaadion. Kõige suurem külastajate arv staadionil oli kohtumises Chelsea FC vastu 1930. aastal. Pealtvaatajaid oli 68 386. See oli ajal, mil Inglismaa staadionidel olid veel lubatud seisukohad. St James Pargis on 2011. aasta seisuga toimunud 10 rahvusvahelist maavõistlust. Esimene neist toimus 18. märtsil 1901, kus Suurbritannia meistrivõistlustel alistas Inglismaa jalgpallikoondis Walesi jalgpallikoondise 6:0. Staadionil peeti 1996. aasta EM-i 3 alagrupimängu, millest üheski Inglismaa ei osalenud, ja seda kasutatakse 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril. Staadionil on korraldatud popmuusikakontserte. Seal on esinenud Rolling Stones, Bruce Springsteen, Queen, Bob Dylan, Bryan Adams ja Rod Stewart.
ARK-1 Rõss

1RL239 ARK-1 Rõss ('ilves') on Nõukogude Liidus valmistatud suurtükiväe radarisüsteem. On modifitseeritud versioonina (ARK-1M) kasutuses. Radar on mõeldud vastase suurtükiväe positsioonide avastamiseks ja oma suurtükiväetule korrigeerimiseks.
Matti Yrjänä Joensuu

Matti Yrjänä Joensuu (31. oktoober 1948 Helsingi – 4. detsember 2011 Valkeakoski) oli soome politseinik ja kriminaalromaanikirjanik. Teda on nimetatud soome kõigi aegade parimaks kriminaalromaanikirjanikuks. Tema teostes lahendab kuritegusid Helsingi kriminaalpolitsei mõrvarühma vanemuurija Timo Harjunpää. Harjunpää on meeldiv ja usaldusväärne mees, kes kohtleb kurjategijaid sama inimlikult kui oma peret, mis koosneb temast enesest, tema naisest Elisast ning kolmest tütrest (Valpuri, Pipsa ja Pauliina). Harjunpää on ilmselt kirjaniku alter ego, sest ka Joensuul enesel oli kolm tütart Anu, Taru ja Anni. 1969. aastal lõpetas ta kooli Helsingin uusi yhteiskoulu. 1973 lõpetas ta politseikooli. Seejärel töötas ta kuni pensionileminekuni 2006 politseis erinevatel ametikohtadel. Joensuu on kirjutanud 12 detektiivromaani, neist esimesed 9 aastatel 1976–1986 ja hiljem suurte vahedega veel 3. Tema teosed on saanud nii tavalugejate kui ka kriitikute sooja vastuvõtu osaliseks. Joensuu kujutas politseitööd asjatundlikult ja realistlikult. Kõigis romaanides on ta süüvinud kuriteo tagamaadesse ja ühiskonda. Harjunpää-sarjas on ta suutnud ühendada politseitöö kogemused inimeste siseelu kujutamisega. Joensuu loomingut on tõlgitud ligi 20 keelde. Tema teoste põhjal on valminud filme, telesarju, näidendeid ja kuuldemänge. "Väkivallan virkamies" (1976) "Possu ja paavin panttivangit" (1977) – ainus teos, kus ei esine Harjunpää. "Harjunpää ja pyromaani" (1978) "Harjunpää ja kapteeni Karhu" (1981) "Harjunpää ja ahdistelija" (1982) "Harjunpää ja politseiniku poeg" – Harjunpää ja poliisin poika, 1983; eesti keeles: Eesti Raamat 1986 sarjas "Mirabilia". "Harjunpää ja heimolaiset" (1984). 1985 võitis teos Soome kriminaalkirjanduse auhinna parima romaani kategoorias. "Harjunpää ja armastuse seadused" – Harjunpää ja rakkauden lait, 1985; eesti keeles: Kupar 1995 sarjas "Kupra kriminaalromaan". "Harjunpää ja kiusajad" – Harjunpää ja kiusantekijät, 1986; eesti keeles: Eesti Raamat 1998 sarjas "Mirabilia". 1987 võitis raamat Rootsi tõlkekirjanduspreemia Martin Becki auhinna. "Harjunpää ja armastuse nälg" – Harjunpää ja rakkauden nälkä, 1993; eesti keeles: Eesti Raamat 1995 sarjas "Mirabilia". 1994 võitis teos Soome kriminaalkirjanduse auhinna parima romaani kategoorias. "Harjunpää ja pahan pappi" (2003). 2004 võitis romaan Soome kriminaalkirjanduse auhinna parima romaani kategoorias. "Harjunpää ja rautahuone" (2010) Kotimaiset kirjailijat: Matti Yrjänä Joensuu Kirjastus Otava Teosten käännökset: Matti Yrjänä Joensuu Kirjastus Otava Elämä. Matti Yrjänä Joensuu DekkariNetti "Matti Yrjänä Joensuu 1948-2011 - kirjailija hyvän asialla" Suomen kuvalehti, 8. detsember 2011 (soome keeles) "Bloody Foreigner" Matti-Yrjänä Joensuu and his translator David Hackston in conversation with Bob Cornwell (inglise keeles) Matti Yrjänä Joensuu, kirjailija kirjaseuranta.fi (soome keeles)
Tempelhof-Schöneberg

Tempelhof-Schöneberg on Berliini linnarajoon, mis moodustati 2001. aasta haldusreformi käigus Tempelhofi ja Schönebergi rajooni liitmisel. Rajoonivalitsus tegutseb Schönebergi raekojas. Tempelhof-Schönebergi linnarajoon koosneb kuuest linnaosast: Schöneberg Friedenau Tempelhof Mariendorf Marienfelde Lichtenrade Tempelhof-Schöneberg asub Berliini lõunaosas, piirnedes põhjas Mitte ja Friedrichshain-Kreuzbergi linnarajooniga, läänes Charlottenburg-Wilmersdorfi ja Steglitz-Zehlendorfiga ning idas Neuköllniga. Asustustiheduse poolest on linnaosad väga erinevad. Kogu rajooni elanikest enam kui kolmandik elab Schönebergi linnaosas. Rajooni kõige väiksem ja kogu linna üks väiksemaid linnaosi Friedenau on Berliini kõige suurema asustustihedusega linnaosa. Tempelhof-Schönebergi linnarajoonis elab ligi 10% Berliini elanikkonnast. Rajooni elanikest umbes 15% on välismaalased. Tempelhofi park (varem Berliini Tempelhofi lennujaam) Schönebergi raekoda Bayerisches Viertel https://www.berlin.de/ba-tempelhof-schoeneberg/ueber-den-bezirk/zahlen-und-fakten/flaeche-345307.php
Soome Rahvusteater

Soome Rahvusteater (soome keeles Suomen Kansallisteatteri) on teater Helsingis, Soome vanim soomekeelne kutseline teater. Teater asub Helsingi kesklinnas Rautatientori kõrval aadressil Läntinen Teatterikuja 1. Soome Rahvusteatrile pandi algus 1872. aastal Poris, 1875. aastast asub teater Helsingis. Algul ehk aastail 1872–1902 kandis teater nime Suomalainen teatteri. Teatri praegune hoone valmis 1902. aastal Onni Tarjanne projekti järgi. 1939. aastast on teatri ees Aleksis Kivi mälestussammas (skulptor Wäinö Aaltonen). Teatril on neli saali: suur saal (885 kohta), väike saal (avatud 1954, 309 kohta), Willensauna (avatud 1976, 152 kohta) ja Omapohja (avatud 1987, 78 kohta). Omapohjas ei ole kohad nummerdatud. Teatris mänginud oluliste Soome näitlejate seas on Ida Aalberg, Arthur ja Selma Lundahl, Jalmari ja Joel Rinne, Uuno Laakso, Ella Eronen, Tarmo Manni, Tauno Palo, Pentti Siimes ja Esko Salminen. Kaarlo Bergbom 1872–1906 ja Emilie Bergbom 1872–1917 Jalmari Hahl 1905–1907 Adolf Lindfors 1907–1914 Jalmari Lahdensuo 1914–1917 Eino Kalima 1917–1950 Arvi Kivimaa 1950–1974 Kai Savola 1974–1991 Maria-Liisa Nevala 1992–2010 Mika Myllyaho 2010– Eesti entsüklopeedia 8. köide Soome Rahvusteatri koduleht soome ja inglise keeles
Viinapuuistandik

Viinapuuistandik ehk viinapuuistandus ehk viinamarjaistandik ehk viinamarjaistandus on koht, kus kasvatatakse viinapuid, et saada viinamarja värskelt tarvitamiseks või veini või rosinate valmistamiseks. Viinapuuistandikke nimetatakse ka viinamägedeks, kui nad asuvad mäenõlvadel, ja viinapuuaedadeks ehk viinamarjaaedadeks, kui nad asuvad tasasel maal. Mäenõlvu kasutatakse tihti sellepärast, et teisi kultuure ei saa seal kasvatada. Peale selle on lõunapoolsed mäenõlvad soodsad viinapuudele, mis vajavad palju päikesepaistet. Olenevalt maapinna kallakusest kasutatakse viinamägede juures tugevamaid või nõrgemaid kuivmüüre. Viinapuuistandikud paiknevad sageli sellisel mullal, mis teiste kultuuride jaoks hästi ei sobi. Mõned kõige paremad veinid saadakse viinapuudest, mis kasvavad väga kivises mullas päris järskudel nõlvadel, kus enamiku teiste kultuuride kasvatamine ei tasu ära. Põhjapoolkeral peetakse viinapuuistandiku ideaalseks asukohaks lõunasuunalisi mäekülgi (et viinamari võimalikult hästi küpseks) kuiva kliimaga paigas (et vähendada haiguste ohtu), kus pinnas on hästi dreenitud (et viinamari poleks vesine) ja väheviljakas (muidu kasvatab viinapuu rohkem lehti kui vilju). Prantsusmaal kohtab kliima tõttu müüriga ümbritsetud viinapuuistandikke peamiselt Burgundias ja Chablis's. Maailma kuulsaim müüriga ümbritsetud viinapuuistandik on Vougeot's asuv Clos de Vougeot, mis kuulub Côte de Nuits' veinipiirkonda. Viinapuuistandik võrkudega kaitseks lindude eest Viinapuuistandik linnuvõrkudega