laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kahramanmaraşi provints

Kahramanmaraşi provints (armeenia keeles Մարաշի նահանգ, kurdi keeles Parêzgeha Mereşê) on 1. järgu haldusüksus (provints) Lõuna-Türgis. Provintsi keskus on Kahramanmaraş. Afşini ringkond (kurdi Avşîn) Andırıni ringkond (kurdi Dêrkolê) Çağlayanceriti ringkond (kurdi Cirîd) Ekinözü ringkond (kurdi Cela) Elbistani ringkond (kurdi ja armeenia Olbiston) Göksuni ringkond (kurdi Koksen) Kahramanmaraşi ringkond Nurhaki ringkond Pazarcıki ringkond (kurdi Bazarcix) Türkoğlu ringkond (kurdi Kirdoxlî) Turkish Statistical Institute Kahramanmaraşi provintsi koduleht (türgi keeles)
Şanlıurfa provints

Şanlıurfa provints (araabia keeles ‏الرها, Raha; kurdi keeles Riha, vanasüüria keeles ܘܪܗܝ Urhoy) on 1. järgu haldusüksus (provints) Kagu-Türgis. Provintsist lõunasse jääb Süüria. Provintsi keskus on Şanlıurfa. Akçakale ringkond (araabia ‏التل الأبيض, Tall Abyad) Bireciki ringkond (kurdi Bêrecûg) Bozova ringkond (kurdi Hewenc) Ceylanpınari ringkond (kurdi Serê Kaniyê) Halfeti ringkond (kurdi Xalûfat) Harrani ringkond (araabia حران, Harran) Hilvani ringkond (kurdi Curnê Res) Şanlıurfa ringkond Sivereki ringkond (zaza keeles Süreg) Suruçi ringkond Viranşehiri ringkond Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. Şanlıurfa provintsi koduleht (türgi keeles)
De motu corporum in gyrum

"De motu corporum in gyrum" ("Kehade liikumisest orbiidil") on käsikiri, mille Inglise füüsik Isaac Newton saatis 1684. aasta novembris astronoom Edmund Halleyle. Varem samal aastal oli Halley Newtonit külastanud ning küsitlenud teda probleemide asjus, mille üle tol ajal arutlesid Halley ja talle lähedased teadlased Londonis, sealhulgas Christopher Wren ja Robert Hooke. Teose pealkiri on oletuslik, kuna algne käsikiri on kaotsi läinud. Selle sisu on taastatud teiste dokumentide põhjal, milleks on kaks tollast koopiat ning üks visand. Ainult visandil on pealkiri, mõlemad koopiad on pealkirjata. Käsikiri (mida tavaliselt nimetatakse lühidalt "De Motu", kuid Newtonil on ka teisi samuti algavate pealkirjadega teoseid) sisaldas tähtsaid matemaatilisi kontseptsioone, mis põhinesid kolmel valemil, mida tänapäeval tuntakse Kepleri seadustena (enne Newtoni töid ei peetud neid üldiselt seadusteks). Halley teatas Newtoni saadetisest Kuninglikule Seltsile 10. detsembril 1684 (vkj). Pärast Halley edasist julgustust jätkas Newton tööd ning kirjutas samadel teemadel oma peateose "Philosophiae Naturalis Principia Mathematica", mille tuum sisaldub juba "De Motus" ning kordub "Principias".
Essee uuest nägemisteooriast

"Essee uuest nägemisteooriast" (inglise keeles "An Essay towards a New Theory of Vision") on angloiiri filosoofi George Berkeley esimene suurem teos. See ilmus 1709. aastal. Teoses käsitles Berkeley inimese nägemisvõime piire ning esitas teooria, mille kohaselt on nägemise objektid mitte materiaalsed asjad, vaid valgus ja värv. Samu ideid kordas Berkeley ka oma peateoses "Traktaat inimteadmise printsiipidest" (1710), mille kehva vastuvõtu järel ta kirjutas selle ümber dialoogivormis ning avaldas pealkirja "Kolm dialoogi Hylase ja Philonouse vahel" all (1713). Essees kritiseeris Berkeley tollaseid optikuid, kaasa arvatud William Molyneux'd, John Wallist, Nicolas Malebranche'i ja René Descartesi. Ta käsitles ruumi ja suuruse nägemise ning ruumilise sügavuse probleeme, mida hiljem oma teoses "Taju fenomenoloogia" vaatles ka Maurice Merleau-Ponty.
Aela mõis

Aela mõis (ka Aeli, Ahhila mõis; saksa keeles Aela) oli Vana-Harmi mõisa kõrvalmõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Kose valda. Aela mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 18.05.2015) Aela mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Aela mõis Eesti mõisaportaalis
Lilli-Anne mõis

Lilli-Anne mõis (varem Anne mõis; saksa keeles Annenhof; ka Lilli mõis[viide?]) oli Sõmerpalu mõisa kõrvalmõis Urvaste kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Võru valda. Mõisat nimetati küll pikka aega Anne mõisaks, ent kuna samas kihelkonnas oli ka Koigu mõisast eraldatud Anne mõis, siis hakati Sõmerpalu kõrvalmõisa nimetama Lilli-Anne mõisaks. Aastal 1912 jagas Sõmerpalu mõis oma kolme kõrvalmõisa (sh Lilli-Anne) alad taludeks ja taludesse kutsuti Volõõniast (tänapäeval Ukraina ala) 40 perekonda saksa soost talupoegi. Sakslased asustasid piirkonda kuni 1939. aastani. Lilli-Anne mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 18.05.2015) Lilli-Anne mõis Eesti mõisaportaalis
Aruvalla mõis

Aruvalla mõis (saksa keeles Arrowall) oli rüütlimõis Jüri kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Rae valda. Mõis rajati 17. sajandil Kose-Uuemõisa mõisast eraldatud osast. Mõisa esimesed omanikud olid Rechenbergid. 1678. aastal läks mõis Hans Heinrich von Tiesenhauseni kätte. Seejärel oli mõis umbes 150 aastat Kose-Uuemõisa mõisa omanike valduses. 1820. ja 1830. aastatel olid omanikud Engelhardtid ja Vietinghoffid. 1838. aastal läks mõis Pahlenite kätte. Seejärel olid omanikud Riesenkampffid, Rosenid, Ungern-Sternbergid ja viimasena (enne 1919. aasta ülemaalist võõrandamist) Dehne esindav Alexander Julius von Dehn. Aruvalla mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 18.05.2015) Aruvalla mõis Eesti mõisaportaalis
Judo 1976. aasta suveolümpiamängudel

Judo 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis 27.–31. juulil. 32 võistlejat. Olümpiavõitja 1972: T. Kawaguchi (Jaapan). 29 võistlejat. Olümpiavõitja 1972: T. Nomura (Jaapan). 31 võistlejat. Olümpiavõitja 1972: S. Sekine (Jaapan). 35 võistlejat. Olümpiavõitja 1972: Šota Tšotšišvili (NSV Liit). 20 võistlejat. Olümpiavõitja 1972: Wilhelm Ruska (Holland). 30 võistlejat. Olümpiavõitja 1972: Wilhelm Ruska (Holland).
Rudolf Carnap

Fail:Rudolf Carnap (1891 – 1970).jpg Rudolf Carnap (18. mai 1891 Ronsdorf, Preisimaa, Saksamaa keisririik – 14. september 1970, Santa Monica, California, USA) oli saksa filosoof, Viini ringi üks põhiliikmeid ning loogilise positivismi rajajaid. 1935. aastani tegutses ta Euroopas ning hiljem USA-s. Ta õppis Berliini ja Jena ülikoolis, kus tema õppejõudude seas olid Albert Einsteini ja Edmund Husserl. Tema 1922. aastal ilmunud väitekiri "Ruum" ("Der Raum") eristas formaalset, füüsikalist ja tajutavat ruumi. Ta pidas kirjavahetust Bertrand Russelliga, kes kopeeris talle käsitsi oma teost "Principia Mathematica", kuna Carnapi koduülikool ei jaksanud seda osta. 1923. aastal tutvus Carnap konverentsil Hans Reichenbachiga, kes tutvustas teda Viini ülikooli professori Moritz Schlickiga. 1926. aastal sai ka Carnap töökoha Viini ülikoolis. Seal kuulus ta Viini intellektuaalide rühma, mida hakati kutsuma Viini ringiks. Selles rühmituses töötati välja loogilise positivismi kontseptsioon. 1928. aastal avaldas Rudolf Carnap kaks tähtsat raamatut: "Maailma loogiline struktuur" ("Der logische Aufbau der Welt") ja "Pseudoprobleemid filosoofias". Esimeses neist arendas ta välja range formaalse empirismi, defineerides teaduse objekte fenomenalistlikult. Selles ilmneb tugev Russelli ja Alfred North Whiteheadi mõju. Hiljem taandas Carnap end sellest teosest ning ei autoriseerinud ingliskeelset tõlget kuni 1967. aastani. Teises raamatus väitis Carnap, et suur hulk traditsioonilisi filosoofilisi küsimusi on tähendusetud ning tulenevad keelevigadest. Sel viisil tahtis ta elimineerida metafüüsika. 1930. aastal tutvus Carnap Alfred Tarski semantikateooriaga ning 1931 sai saksa keele professoriks Praha ülikoolis. Seal kirjutas ta raamatu "Keele loogiline struktuur", mille kohaselt pole olemas "tõest" loogikat ega keelt. 1933. aastast pärines Carnapi sõprus W. V. Quine'iga. 1935. aastal emigreerus Carnap natsirežiimi eest USA-sse, kus sai 1941. aastal kodakondsuse ning oli filosoofiaprofessor Chicago ülikoolis. Seal kirjutas ta raamatuid semantikast, modaalsest loogikast ning tõenäosuse ja induktsiooni filosoofilistest alustest. 1954. aastal asus ta tööle Los Angelese California Ülikoolis, kus kirjutas teaduslikust teadmisest, analüütilise ja sünteetilise vastandusest ning verifikatsiooniprintsiibist. Tema kirjutised termodünaamikast ilmusid postuumselt. Rudolf Carnap oli aktiivne esperantist ning omandas esperanto omal käel juba 14-aastaselt. Reisides kasutas ta seda keelt sageli. Carnapi esimene abikaasa oli Elizabeth Schöndub. Neil sündis neli last. Abielu lahutati 1929. aastal. 1933. aastal abiellus ta Elizabeth Ina Stögneriga, kes tegi 1964. aastal enesetapu. Rudolf Carnap "Filosoofia internetientsüklopeedias" Carnapi modaalne loogika "Filosoofia internetientsüklopeedias"
Holstein-Beck

Holstein-Beck oli aadlisuguvõsa (krahvid). Suguvõsast on teateid 1088. aastast, kui mainitakse Oldenburgi krahvi Egilmari. 1759. aastal kanti Schleswig-Holstein-Sonderburg-Becki hertsog Peter August Friedrich Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Oldenburgi dünastia Damier, P. E. & Ando Pajus, 2007. Eestimaa rüütelkonna vapiraamat. Tänapäev, lk 24
Jonathan Swift

Jonathan Swift (30. november 1667 Dublin, Iirimaa – 19. oktoober 1745 Dublin) oli iiri ingliskeelne kirjanik, satiirik, esseist ja anglikaani kiriku vaimulik, kelle teostest on Eestis tuntuim "Gulliveri reisid". Algselt avaldas Swift kõik oma teosed pseudonüümide all (nt Lemuel Gulliver) või anonüümselt. Poliitikas toetas Swift algul viige, hiljem toore. Ta oli Dublini Püha Patricku katedraali diakon. Swift oli oma kaasajal inglise kirjanduse tuntuim satiirik ning tema teosed on avaldanud maailmakirjandusele tohutut mõju. "Gulliveri reisidest" on tehtud teatrilavastusi ja filme. Swifti nime kannab kraater Marsi kuul Deimosel, kuna Swift ennustas Marsi kuude avastamist. "Gulliveri reisid". Inglise keelest tõlkinud ja järelsõna: Leo Anvelt. Eesti Kirjanduse Selts, Tartu 1938, 440 lk; 2. trükk: Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1951, 332 lk; 3. trükk: eessõna Richard Sympson, Perioodika, Tallinn 1996, 296 lk; ISBN 579790585X; 4. trükk: Eesti Päevalehe romaaniklassika, 2007, 224 lk; ISBN 9788498198799 "Tagasihoidlik ettepanek" (pamflett aastast 1729, mis tõi autorile Dublini aukodaniku nimetuse), tõlkinud Märt Väljataga – raamatus "Valik III. Esseid maailmakirjandusest", koostanud Toomas Haug, kirjastus Perioodika, Tallinn, Loomingu Raamatukogu 1988, nr 51/52, lk 7–14 Mati Unt on „Gulliveri reiside” ainetel kirjutanud näidendi „Gulliver ja Gulliver. Nukunäidend täiskasvanuile Juhan Viidingu lauludega 2 osas” (Valitud teosed, 2. köide, Tallinn 1985, lk 144-172), lavastatud 1979 ja 1987 Andrus Kivirähk on Gulliveri ja liliputtide motiivi kasutanud novellis „Gulliver” (Looming 2012, nr 6, lk 792-802), see on loetav ka digitaalarhiivis DIGAR Franz Schiller, "Lääne-Euroopa uue aja kirjandusajalugu", RK Teaduslik Kirjandus, Tartu 1941, lk 59–64 "XVIII sajandi väliskirjandus" (kõrgkooliõpik), Valgus, Tallinn 1973, lk 71–79 Anatoli Lunatšarski, "Jonathan Swift ja tema "Vaadilugu"" – Lunatšarski raamatus "Väliskirjandusest", tõlkinud Aleksander Klejnot, Eesti Raamat, Tallinn 1977, lk 159–168 Vanessa (= Esther Vanhomrigh), Jonathan Swiftile – kogumikus "Armastuskirjad", Hotger, Tallinn 2001, lk 184–186 Jüri Talvet, Romaaniülikool: Jonathan Swift "Gulliveri reisid" – Eesti Päevaleht 27. juuli 2007, lk 24
Berends

Berends oli Liivimaa ja Eestimaa aadlisuguvõsa. Berendsi suguvõsa päritolu on jäänud ebaselgeks. 1675. aastal 28. oktoobril tõstis Rootsi kuningas Karl XI major Jakob Berendsi (suri pärast 1689) aadliseisusse, kuid Rootsi rüütelkonda teda ei introdutseeritud. Suguvõsa kustus ilmselt XX sajandil. 1794. aastal võeti suguvõsa Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse. Pärast asehalduskorra kaotamist võeti brigadir Johann Gustav von Berends (1736−1806) 1797. aasta 12. jaanuaril (vkj) Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Tema vennapoeg Karl Magnus Gustav von Berends (1783−1824) ja viimase õed immatrikuleeriti 30. aprillil (vkj) 1798. Eestimaal immatrikuleeriti suguvõsa 20. veebruaril (vkj) 1820. Jakob von Berends (suri pärast 1689), Rootsi sõjaväelane (ooberstleitnant), Volmari komandant, Drabeši mõisa pandivaldaja Karl Johann von Berends (suri 1719), Rootsi sõjaväelane (major) Michael von Berends (1669−1710), Daugavgrīva ja Aloja pastor Franz von Berends (1700–1766), Vecbilska rentnik Johann Gustav von Berends (1736−1806), Venemaa keisririigi sõjaväelane (brigadir), Ķēči pandivaldaja Christer Magnus von Berends 1740–1792), Venemaa keisririigi sõjaväelane (major), Vecbilska rentnik Karl Magnus Gustav von Berends (1783–1824), Venemaa keisririigi sõjaväelane (kapten), Ķēči mõisnik, Pagari ja Edise mõisa rentnik Alexander Ewald Heinrich von Berends (1812–1877), Nõmmküla mõisnik Eduard Ludwig Friedrich von Berends (1816−1867), Venemaa keisririigi kolleegiuminõunik, Vladimiri kubermangu postimeister, Kiikla mõisnik Karl Gustav Woldemar von Berends (1823–1876), Venemaa keisririigi sõjaväelane (alamporutšik), kubermangusekretär, Peterburi kubermangu mõisaomanik Arthur Ludwig Fromhold von Berends (1845–1888), meeskohtunik, Nõmmküla mõisnik Axel Ewald Julius von Berends (1846−1904), Venemaa keisririigi diplomaat Eduard Karl Fabian Jakob von Berends (1875−1934), Venemaa keisririigi mereväelane (1. järgu kapten) Eestimaa: Kiikla (Kieckel) (1847−1853), Nõmmküla (Nömküll) (1840−1842 pandi-, 1842−1903 pärusvaldus) Liivimaa läti distrikt: Drabeši (Drobbusch) (1676−1684, pandivaldus), Ķēči (Fossenberg) (1794−1832, pandi- ja pärusvaldus) Schlegel, Ernst Bernhard. Klingspor, Carl Arvid. Den med sköldebref förlänade men ej å riddarhuser introducerade Svenska adelns ättar-taflor. Stockholm: P. A. Norstedt & Söner, 1875, lk 19. Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980), lk 236. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Livland. Bd II. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1929, lk 966. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Livland. Bd II. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1929. Lk 964−971 [1]. Schlegel, Ernst Bernhard. Klingspor, Carl Arvid. Den med sköldebref förlänade men ej å riddarhuser introducerade Svenska adelns ättar-taflor. Stockholm: P. A. Norstedt & Söner, 1875. Lk 18 [2]. Berendsi suguvõsa aadlivapp
Minimalism

Minimalism on stiil, vool ja suund kunstis, kirjanduses, muusikas ja arhitektuuris, mille iseloomulikuks tunnuseks on võimalikult vähene kaunistuste, ilustuste ja detailide kasutamine ning keskendumine ainult hädavajalikule. Kuigi minimalismile ehk minimaalkunstile omaseid jooni – lihtsust, askeetlikkust, selgust – võib leida juba Vene konstruktivistide loomingus, loetakse traditsiooniliselt minimalismi alguseks 1964. aastat, mil esimest korda eksponeeriti Dan Flavini minimalistlikku installatsiooni "Monument V. Tatlinile", mis oli neoonvalgustitest loodud konstruktsioon, pühendatud vene konstruktivistlikku suunda esindavale kunstnikule. 1960. aastate kunstis vastandus minimalism populaarsele abstraktsele ekspressionismile, selle vaba eneseväljenduse ideele. Minimalistlik kunstiteos on teos iseeneses, sellel puudub tavaliselt sümboolne või narratiivne tähendus ja sisu. Sageli kasutati lihtsaid geomeetrilisi kujundeid, kompositsioonid on lihtsad, puhtad. Minimalismi võib lugeda üheks opkunsti eellaseks. Minimalismi kujutavas kunstis on Barbara Rose'i eeskujul nimetatud ka ABC-kunstiks. Arhitektuuris on kuulsaim minimalistliku idee kandja Mies van der Rohe, kes on tuntud minimalismi põhiidee "Less is more" ("Vähem on rohkem") populariseerijana. Minimalistlik sisekujundus on paljus inspireeritud Jaapani traditsioonilisest sisekujundusest. Kasutatakse lihtsaid (geomeetrilisi) vorme, avatud ruumi, tihti musta ja valget, dekoratsioone ja kaunistusi on minimaalselt. Viimase kümne aasta jooksul on minimalistlik sisekujundus taas olnud populaarne kogu maailmas.  Pikemalt artiklis Minimalism (muusika) Minimalism muusikas tekkis 1960. aastate alguses ja tähendab oma ehedas vormis üksikute muusikaliste ideede (järkjärgulist, astmelist) kordamist pika aja jooksul. Tuntuim minimalismi esindaja ja üks loojatest on Steve Reich. Ta kasutas esimesena eksperimentaalseid tehnilisi võtteid, kus lasi linditsüklitel omavahelisest faasist kergelt välja libiseda (It's Gonna Rain 1966). Kiiresti hakkasid minimalismist huvituma ka traditsioonilisse klassikalisse muusika ringkonda mittekuuluvad inimesed, mis omakorda nõudis heliloojatelt mahukamaid teoseid. Philip Glassi lavatriloogia (Einstein on the Beach, Satyagraha, Akhnaten) 1970. aastate lõpus ja järgmise kümnendi alguses liitis tema loodud muusikale avangardismi alged. 21. sajandil käsitletakse minimalismi, avangardismi ja elektronmuusikat üheskoos. "Minimalism T". Edw. Strickland. Tõlk. Virge Joamets. Teater. Muusika. Kino 2003/10-11. "Kõnelus Steve Reichi ja Philip Glassiga". Tim Page. Tõlk. Virge Joamets. Teater. Muusika. Kino 2003/10. "Vestlus John Cage’iga varajastest teostest raadiole ja lindile" Richard Kostelanetz. Tõlk. Elin Sütiste ja Anneli Remme. Teater. Muusika. Kino.
Bielsky

Bielsky oli Leedu päritolu aadlisuguvõsa. Suguvõsa esindaja Michael Bielsky sai 1703 Vene armee brigaadikindraliks. 1746 kanti ta Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Damier, P. E. & Ando Pajus, 2007. Eestimaa rüütelkonna vapiraamat. Tänapäev, lk 32
Bludov

Bludov (saksa keeles Bludow) oli Leedu päritolu Venemaa aadlisuguvõsa, mis kustus 1902. aastal. Perekonna legendi kohaselt oli suguvõsa rajajaks vojevood Iona Blud (suri 1018), kes hukkus poolakate vastu võideldes. Suguvõsaliin algab siiski XV sajandil elanud Leedust pärit Fjodor Bludoviga. XVI sajandil teenisid Bludovid vojevoodidena. Suguvõsa vanem liin kustus meesliinis XVII sajandi lõpuks. Nooremast liinist oli pärit tõeline salanõunik Dmitri Nikolajevitš Bludov (1785−1864), kes oli Venemaa keisririigi sise- ja justiitsminister ning Riiginõukogu ja Ministrite Komitee esimees. 1842. aasta 18. aprillil (vkj) andis keiser Nikolai I talle krahvitiitli. Suguvõsa kustus meesliinis tema noorema poja riiginõunik krahv Vadim Dmitrijevitš Bludovi (1819−1902) surmaga. Krahv Dmitri Nikolajevitš Bludov (1785−1864) võeti 1833. aasta 20. veebruaril (vkj) Eestimaa rüütelkonna matriklisse. Ignati Borissovitš Bludov (suri pärast 1580), Mtsenski ja Karatševi vojevood Mihhail Borissovitš Bludov (suri pärast 1569), Velikije Luki vojevood Semjon Fjodorovitš Bludov (suri pärast 1598), Alatõri vojevood Krahv Dmitri Nikolajevitš Bludov (1785−1864), tõeline salanõunik, Venemaa keisririigi sise- ja justiitsminister, Riiginõukogu liige ja esimees, Ministrite Komitee esimees, Peterburi TA president Krahvinna Antonina Dmitrijevna Bludova (1813−1891), keisrinna Maria Fjodorovna kammerpreili, kirjanik, memuarist Krahv Andrei Dmitrijevitš Bludov (1817−1886), salanõunik, kammerhärra, Venemaa suursaadik Kreekas, Saksimaal, Saksi-Altenburgis ja Belgias Krahvinna Antonina Dmitrijevna Bludova (1813−1891) Õed krahvinna Antonina Dmitrijevna Bludova (1813−1891) ja Lidia Dmitrijevna Ševitš (sündinud Bludova) (1815−1882) Vladimiri kubermang: Romanovo Долгоруков, Пётр Владимирович. Российская родословная книга. Часть вторая. Санктпетербургь: Печатано вь типо графии Эдуарда Веймара, 1856, lk 265. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd III. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930, lk 300. Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 35-36. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd III. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930. Lk 300-301 [1]. Долгоруков, Пётр Владимирович. Российская родословная книга. Часть вторая. Санктпетербургь: Печатано вь типо графии Эдуарда Веймара, 1856. Lk 265-268 [2]. Bludovi suguvõsa aadlivapp saidil gerbovnik.ru
Hippias

Hippias (5. sajandi lõpp eKr) oli vanakreeka sofist ja reetor Elise piirkonnast Peloponnesose poolsaarel. Kuigi Hippiase enda kirjatöödest pole vähese tsiteerimise tõttu peaaegu midagi säilinud, on allikates mainitud tema tegevust rohketes valdkondades luulest ja grammatikast matemaatikani ning ajaloost poliitikani. Selline mitmekülgsus annab Platonile võimaluse ja põhjuse süüdistada teda pinnapealsuses ja suurustamises. Platoni dialoog "Suurem Hippias" on ka allikas Hippiase tegevuse kohta sofistina – Hippias olevat rännanud linnast linna ning kogunud õpetamise ja kõnekunstiga tähelepanuväärse varanduse. Matemaatikas omistatakse Hippiasele kvadraatriksi leiutamine (seetõttu tuntud ka Hippiase kvadraatiksina, kuigi enamasti Deinostratose kvadraatriksina). Hippias on tegelane Platoni dialoogides Protagoras, Suurem Hippias ja Väiksem Hippias. Platon, "Suurem Hippias" 285d3–286b7; Platon, "Väiksem Hippias" 366c5–d3, 368b2–e1, Platon, "Suurem Hippias" 281a1–c3, 282d6–e8
Bruemmer

Bruemmer (ka Brümmer) (vene keeles Брюммер) on Alam-Saksimaalt pärit Eestimaa ja Liivimaa aadlisuguvõsa. Suguvõsast on teada 1529. aastast Wolmar Bruemmer, kes oli Virumaa orduvasall. Suguvõsa oli märksa rohkem esindatud Liivimaal kui Eestimaal. Suguvõsa kanti 1745. aastal Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Eestimaa: Illuka (Illuck) (enne 1678−pärast 1700, pandivaldus), Rohu (Rocht) (XVI sajandil), Tammiku (Tammik) (enne 1555−1726) Ingerimaa: Corpowa (XVII sajandil) Liivimaa eesti distrikt: Kassinurme (Cassinorm) (1680/1690−XVIII sajandi algus) Damier, P. E. & Ando Pajus, 2007. Eestimaa rüütelkonna vapiraamat. Tänapäev, lk 40 EAA, f. 1850, n. 1, s. 67 (Brümmeri suguvõsa). Brümmer, Heinrich von. Chronik des Geschlechtes derer "von Brümmer". 1907. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Neue Folge. Bd I. Hamburg: 2011. Lk 91-179. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd III. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930. Lk 361-362 [1]. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Livland. Bd. I. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1929. Lk 331-352 [2].
Dietz

Dietz oli aadlisuguvõsa. Suguvõsa sai 1629 Saksa-Rooma riigilt aadlitiitli. Suguvõsa esindaja Vene kindralleitnant Thomas Justus von Dietz immatrikuleeriti 1764 Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 1765 sai suguvõsa Vene keisririigilt parunitiitli. 1765. aastal immatrikuleeriti suguvõsa ka Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Damier, P. E. & Ando Pajus, 2007. Eestimaa rüütelkonna vapiraamat. Tänapäev, lk 51 Stackelberg, Otto Magnus von: Dietz, Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 3, Görlitz, 1930, seite 312
Emme

Emme (vene keeles Эмме), aadeltatuna Edle von Emme oli Mecklenburgist pärit Liivimaa ja Venemaa aadlisuguvõsa. XVIII sajandi alguses siirdus Mecklenburgis sündinud Friedrich Johann Emme (1699−1767) Venemaale ja astus riigiteenistusse. 1764. aastal omandas ta Püha Rooma keisrilt aadlitiitli (rüütel) ja sai perekonnanimeks Edler von Emme; varem oli ta saanud oma teenistuse kaudu Vene aadlikuks. 1759. aastal immatrikuleeriti ta Eestimaa ja 1761. aastal Liivimaa matriklisse. Tema järeltulijad tegid karjääri Venemaa sõjaväes. Friedrich Johann Edler von Emme (1699−1767), senaator, salanõunik, Liivi- ja Eestimaa asjade justiitskolleegiumi president Johann Georg Friedrich Edler von Emme (1762–1839), kindralleitnant, Riia ülemkomandant, mõisaomanik Aleksei Fjodorovitš Edler von Emme (1775–1849), kindralleitnant, Benderi kindluse komandant Alexander Johann Edler von Emme (1797–pärast 1844), kindralmajor, Volõõnia riigimõisate direktor Friedrich Edler von Emme (1803−1853), kindralmajor Liivimaa eesti distrikt: Vardja (Alexandershof) (1806−1834), Vastse-Koiola (Neu-Kirrumpäh-Koiküll) (1816−1834) Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 284. Müller, Martha. Mecklenburger in Osteuropa. – Wissenschaftliche Beiträge zur Geschichte und Landeskunde Ost-Mitteleuropas. Marburg/Lahn: 1972. Lk 372-375 [1]. Emme suguvõsa genealoogia