laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Merihärg

Merihärg (Myoxocephalus quadricornis) on võldaslaste sugukonda kuuluv kalaliik. Merihärga on mõnikord paigutatud ka teistesse perekondadesse, levinumad ladinakeelsed nimed on Triglopsis quadricornis ja Oncocottus quadricornis. Merihärga on leitud Kanadast, Soomest, Gröönimaalt, Norrast, Venemaalt ja Rootsist. Merihärga on leitud ka Eesti rannikuvetest, eriti Soela väinast. Merihärja välimuse üks iseloomulikumaid karakteristikuid on kahe luumügara paiknemise pea kesk- ja tagaosas. Kala pikkus on 35,5 cm. Eesti kalade süstemaatiline nimestik nolgus NatureServe 2013 (2012). Triglopsis quadricornis. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2013. Miller, P. J & Loates, M. J. 2006. Euroopa kalad (tõlkinud Tiit Raid). Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 166 Merihärg andmebaasis eElurikkus
Valamo

Valamo (vene keeles остров Валаам) on saar Laadoga järve põhjaosas. Koos ligi 50 ümbritseva väikesaarega moodustab Valamo saarestiku. Saarestiku pindala on 36 km², sealhulgas suurima saare pindala 25 km². Saared on kaljused ja künklikud skäärid, suurima kõrgusega 52 meetrit üle merepinna. Saari katab okasmets. Enne Teist maailmasõda kuulusid saared Soomele, praegu on need Venemaa Föderatsiooni Karjala Vabariigi koosseisus. 10. sajandil rajati saarestiku suurimale saarele õigeusu mungaklooster – Valamo Issanda Muutmise klooster, mis tegutses Talvesõjani. Siis asusid mungad ümber Heinävesile ja rajasid sinna uue kloostri, Uus-Valamo kloostri. Valamo saarel taastati klooster aga alles pärast Nõukogude Liidu lagunemist. Valamo saarestik on kultuuri-, ajaloo- ja looduslike huviväärsustega tõmbekeskus Põhja-Venemaal. Peale Valamo Issanda Muutmise peakloostri on saartel mitu väiksemat kloostrit, nn skeetat, kas üksnes majandushoone ja eluruumiga või koos kirikuga. Kõikide Pühakute skeeta (Valge skeeta) Valamo saarel Valge skeeta kirik Smolenski skeeta kirik Valamo saarel Laev liigub abajas Püha Nikolai Imetegija skeeta kiriku poole Nikolski saarele Püha Nikolai skeetasse viib jalakäijate sild Paadisadam Laadoga järvel, tagaplaanil Valamo peaklooster Valamo klooster Laadoga Valamo kloostri veebileht vene keeles Valamo kloostri veebileht soome keeles
Helikandja

Helikandja on andmekandja, millele on võimalik salvestada helisid, täpsemalt neile vastavaid signaale – audiosignaale. Peamiselt salvestatakse helikandjatele muusikat ja kõnet, kuid ka muid helisid (näiteks linnulaulu ja muid loodushelisid). Muusikaproduktsioonis kasutatakse helikandjaid muusikaliste fonogrammide tootmiseks. Helikandjad koos helisalvestusega tulid kasutusele 19. sajandi viimasel veerandil. Teadaolev esimene helikandja on olnud optilise salvestise kandja 19. sajandi keskpaigast. Esimeseks helikandjaks oli fonograafi vahatrummel. Seejärel võeti laialdaselt kasutusele grammofonid ja nende jaoks sai põhiliseks helikandjaks šellakplaat (Ø 10 tolli, 78 p/min), mis tuli müügile aastal 1904. Šellakplaadid jäid põhiliseks mehaanilise helisalvestuse helikandjaks rohkem kui pooleks sajandiks. Kauamängivad ehk mikrosalvestusega heliplaadid võeti laialdaselt kasutusele kohe pärast II maailmasõda (LP Long Play Ø 12 tolli, 33 1⁄3 p/min, 1948, EP Extended Play Ø 10 tolli, 33 1⁄3, p/min ja 45 rpm Single). Põhiliseks plaadi materjaliks sai polüvinüülkloriid, mistõttu selliseid plaate nimetatakse vinüülplaatideks. Stereofooniliste heliplaatidena 45/45-süsteemis on neid tehtud alates aastast 1953, masstoodanguna alates 1958. aastast. Peamiseks optiliseks helikandjaks sai helifilmi ajastul filmilint. Sellele lisati optiline helirada (või mitu rada). Kuni II maailmasõjani oli optiline helisalvestus ja helikandja kõige kõrgema kvaliteediga heli taasesitust andev lahendus. Magnetsalvestise kandjana võeti alguses (1898) kasutusele traat, kuid peatselt ka lint. Mittemetalsele alusele kantud magnetilise töökihiga magnetlint võeti kasutusele 1930ndatel (patent aastast 1928). Sellist linti kasutati magnetofonides lindiketaste kujul kerituna lahtistele või külgedega lindipoolidele umbes alates aastast 1935, seejärel aga püüti lindipoole paigutada kassettidesse (RCA Cartridge 1958, mitmesugused kinnise ringlindiga cartridge'id, Philipsi Compact Cassette 1963, Olympuse mikrokassett jt). Eriti laia leviku sai nendest kompaktkassett. Sellele analoogsignaali kandjate ajajärgule järgnenud digiajastul olid helisalvestise kandjateks esialgu arvuti kõvaketas ja arvutustehnikas laialdaselt kasutusel olnud magnetlint. Hiljem võeti kasutusele ka spetsiaalselt helisalvestuse jaoks kohandatud lahendused (DAT-magnetofoni kassetid). Seejärel tulid kasutusele optilised andmekandjad CD-plaat (1982), SACD ja DVD-Audio, samuti magnetoptiline ketas. Digitaalsetele kandjatele on helisignaal tavaliselt salvestatud kompresseerituna (näiteks MP3-vormingus). Tänapäeval kannab (heli)salvestist peamiselt välkmälukiip (mälupulgas, mälukaardis, SSD-kõvakettas). Glen Pilvre ja Daniel Leevik. "Kas vinüül on parim salvestatud helikandja? Lühike vastus ja pikk vastus" Geenius, 16. aprill 2016
Merinõel

Merinõel (Syngnathus typhle) on merinõellaste sugukonda kuuluv kalaliik. Merinõela on leitud paljudest Euroopa mereranniku aladest, elab ka Eesti rannikuvetes. Merinõelaga sarnaneb väliselt väga madunõel (Nerophis ophidion). Kõige lihtsam on neid eristada väikese sabalehviku järgi, mis madunõelal puudub. Merinõela kehavärvus varieerub helerohekaist toonidest rohekaspruunideni.  Merinõel – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Merinõel andmebaasis eElurikkus
Mila Kunis

Mila Kunis (õieti Milena Kunis, vene keeles Милена Маркοвна Кунис, ukraina keeles Мілена Марківна Куніс; sündinud 14. augustil 1983 Tšernivtsis) on juudi päritolu USA filminäitleja. Mila sündis Ukrainas. Tema isa Mark oli autobaasi juhataja ja ema Elvira oli apteegi juhataja. Milal on vanem vend Mihhail. 1991 kolis perekond Los Angelesse. 9-aastaselt hakkas Mila näitlemist õppima. Varsti hakkas ta saama tööd modellina trükireklaamides ja lasterõivaste kataloogides. Esimene telereklaam, kus ta esines, reklaamis Barbie-nukke. 1994 hakkas ta mängima filmides ja teleseriaalides, algul episoodilisi rolle. 1998–2006 mängis ta üht peaosa seriaalis "That '70s Show". Alates 2000. aastast loeb ta seriaalis "Perepea" Meg Griffini osa. Alates 1999 on Kunis välja andnud oma muuvisid, kokku on tal neid ilmunud 6, viimane 2008. aastal. Ta on andnud hääle ka kahele videomängule (sealhulgas "Family Guy Video Game"), mõlemad aastal 2006. Alates 2002. aastast on Kunis jõudnud paljude meesteajakirjade seksikate või muidu ihaldusväärsete naiste edetabelitesse. Kunis ise ei ole sellele erilist tähelepanu pööranud, öeldes, et see ei ole niisugune asi, millele oma karjääri rajada. Noore näitleja auhinna kandidaadiks nimetati Kunis kolm korda: 1999 ja 2000 parima näitlejaskonna kategoorias ning 2001 komöödiateleseriaali naispeaosatäitja kategoorias. Ta ei võitnud ühtegi neist auhindadest. Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks nimetati Kunis üheksa korda, neist kuus esimest seriaali "That '70s Show" eest: 2001 ja 2002 seriaali naisosatäitja kategoorias ja 2003–2006 komöödiaseriaali naisosatäitja kategoorias. 2008 kandideeris ta naisnäitleja läbimurderolli kategoorias filmi "Forgetting Sarah Marshall" eest ning 2009 ja 2010 seiklusfilminäitlejatari kategoorias, vastavalt filmide "Max Payne" ja "The Book of Eli" eest. Ta ei võitnud neist ühtegi. 2007. aastal nimetati ta rolli eest sarjas "Perepea" parimatele multifilmidele mõeldud Annie auhinna kandidaadiks parima dublaažinäitleja kategoorias, aga ei võitnud seda. 2010. aastal valminud film "Must luik" tõi kaasa hulga auhinnanominatsioone. Ta võitis Veneetsia filmifestivali parimale noorele naisnäitlejale mõeldud Marcello Mastroianni auhinna. Parima naiskõrvalosatäitja kategoorias kandideeris ta muu hulgas Kuldgloobusele ja parima ulmefilmi auhinnale Saturn, aga ei võitnud neid. MTV filmiauhinna kandidaadiks nimetati ta parima suudluse kategoorias (Natalie Portmaniga) ega võitnud ka seda. Aastatel 2002–2011 oli ta suhtes filmi "Üksinda kodus" staari Macaulay Culkiniga. Hoolimata kõlakatest paari abiellumise kohta nad selleni siiski ei jõudnud, kuid nad kinnitasid, et saavad ka pärast lahkuminekut väga hästi läbi. Vaid mõni kuu pärast lahkuminekut algasid jutud Mila suhtest filmi "Kuumad 70ndad" kaasstaari Ashton Kutcheriga. Paar tunnistas oma suhet alles märtsis 2013, kui suhe oli kestnud juba peaaegu aasta. Paar kuud pärast kihlumist 2014. aastal sündis neil tütar Wyatt Isabelle Kutcher. Aastal 2016 sündis neil poeg Dimitri Portwood Kutcher. Mila Kunis andmekogus IMDb (inglise)
Väike tobias

Väike tobias ehk nigli (ka väiketobias, Ammodytes tobianus) on tobiaslaste sugukonda tobia perekonda kuuluv kalaliik. Väike tobias elab Lääne-Euroopa rannikumeres ja rohkelt ka Eesti rannikuvetes. Väikese tobia keha on pikenenud ja ümara ristlõikega. Pea on samuti pikenenud ja otsast terav, terava väljaulatuva alalõuaga. Ülalõug on väljasopistuv ja võib koos alalõuaga moodustada toru. Lõua eesmises otsas pole hambaid. Silmatorkavalt pikk on seljauim, mis koosneb 49–58 hargnenud kiirest. Kala pikkus on 20 cm, eluiga küünib 7 aastani. Rinnauimed on väikesed ja paiknevad madalal, kõhuuimed puuduvad, sabauim on kahehõlmaline. Nahavärv on seljal rohekaskollane, külgede ülaosas kollane, alakülgedel ja kõhul hõbedane. Paljunemine sõltub sellest, missugusesse teisendisse kala kuulub. Sigimine toimub tavaliselt veebruarist aprillini, harvem septembrist novembrini. Kalad saavad suguküpseks 1–2-aastaselt, kui nad on 8 cm pikad. Tobiaslaste marjaterad on demersaalsed, veidi ellipsoidsed ja kleepuvad liivaterade külge. Vastsed on pelaagilised ja ilmuvad planktonisse massiliselt. Väiketobia peamiseks toiduks on planktilised vähid ja tõruvähkide vastsed. Tobiaslased ise on põhjaeluviisiga tursklaste lemmiktoit ja tobiaid kasutataksegi tursklaste õngejadadega püüdmisel elussöödana. Väikese tobia kõrval leidub Eesti rannikuvetes ka tobiaslaste suurtobia perekonda kuuluvat suurtobiat (Hyperoplus lanceolatus), kes sööb väiketobiat. "Loomade elu", 4. kd., lk 384 P. J. Miller, M. J. Loates. "Euroopa kalad", tõlkinud Tiit Raid. Eesti Entsüklopeediakirjastus 2006, lk 230 Väike tobias andmebaasis eElurikkus Pildid lehel www.asturnatura.com
Vaskpuhkpillide loend

Muusikainstrumentide alfabeetiline loend · Muusikainstrumentide süstemaatiline loend Keelpillid · Puhkpillid · Klahvpillid · Löökpillid Puhkpillide loend: Puupuhkpillid Vaskpuhkpillid Sellel leheküljel on loetletud vaskpuhkpille.
Étienne-Jules Marey

Étienne-Jules Marey (5. märts 1830 Beaune – 21. mai 1904 Pariis) oli prantsuse filmipioneer. Tema leiutatud on kronofotograafia.
Joseph Plateau

Joseph Antoine Ferdinand Plateau (14. oktoober 1801 Brüssel – 15. september 1883 Gent) oli Belgia füüsik. Ta lõpetas Liège'i ülikooli füüsika- ja matemaatikateaduste doktorina 1829. 1835 määrati ta Genti ülikooli eksperimentaalfüüsikaprofessoriks. Ta tegeles eelkõige kapillaarsuse ja pindpinevuse uurimisega. Ta sõnastas Plateau seadused, mis kirjeldavad vahtu moodustava seebikile struktuuri. Ta sõnastas probleemi, millele anti tema nimi: leida vähima pindalaga pind, mis on piiratud antud suletud kontuuriga ruumis. Ta soovitas ka selle probleemi lahendamiseks kasutada seebikilet. Plateau leiutas 1836. aastal algelise stroboskoobi, mida nimetas fenakistiskoobiks. See stroboskoop koosnes kahest võrdse läbimõõduga kettast, mis olid jagatud võrdseks arvuks sektoriteks. Ühe ketta sektoritel olid avad, teise ketta sektoritel pildid. Kui kettad kindla kiirusega pöörlema panna ja vaadata läbi ühes kettas olevate avade teisel kettal olevaid pilte, tekitas see animatsiooni efekti. Seda tüüpi katsetega tegelemine viis lõpuks kino leiutamiseni. Teda huvitas silma võrkkesta reageerimine valgusele ning ta tegi 1829 katseid enda peal, vaadates 25 sekundit järjest üksisilmi päikest. Selle tulemusel kaotas ta nägemise. Kui ta mitu päeva järjest pimedas toas veetis, tuli nägemine pikkamööda tagasi. Kuid 1842 jäi ta lõplikult pimedaks.
Mürk

See artikkel räägib ainest. Perekonnanime kohta vaata artiklit Mürk (perekonnanimi). Mürk (ka mürkaine) on aine, mis võib ainevahetuse kaudu põhjustada organismi tervisehäire või surma. Organismi kahjustavaid viirusi ja baktereid ning muid elusolendeid ei arvata mürkide hulka, vaid neid nimetatakse haigusetekitajateks. Samuti ei loeta mürkideks aineid ega esemeid, mis kahjustavad organismi mehaaniliselt või kiirituse kaudu. Paljud keemilised ühendid võivad organismis ülemäärases doosis olla mürgised. Ülisuurtes, inimese organismi jaoks ebaloomulikes kogustes tarbituna võivad mürgistusi põhjustada praktiliselt kõik tavatarbimisel mittemürgised ning isegi organismile hädavajalikud ained, näiteks vesi, kuid üldjuhul ei liigitata ka neid mürkainete hulka. Organismi eritatud mürki nimetatakse toksiiniks. mürgised imetajad mürgised kalad mürgised taimed mürgisus mürkmadu mürkseen toidumürgistus toksigeensus toksiin toksilisus vastumürk "Veejoomisse võib surra" Äripäev, 31. juuli 2007 Teaduse helisõnastik: Mürk (Anne Kahru) – ERR Teadus, 4. märts 2010
Raoul Grimoin-Sanson

Raoul Grimoin-Sanson (7. mai 1860 Elbeuf – 3. november 1941) oli prantsuse fotograaf, illusionist ja filmipioneer. Tutvustus lehel Who's Who of Victorian Cinema
Émile Reynaud

Charles-Émile Reynaud (8. detsember 1844 – 9. jaanuar 1918) oli prantsuse leidur ja filmipioneer. Charles-Émile Reynaud (inglise keeles)
Louis Le Prince

Louis Aimé Augustin Le Prince (28. august 1841 Metz – teadmata kadunud 16. septembril 1890) oli prantsuse leidur ja filminduspioneer.
Kähäri

Kähäri on Turu linnaosa. Linnaosa koosneb põhiliselt 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi alguses ehitatud puiteramajadest. 2007. aastal elas linnaosas 946 inimest, kellest emakeelena kõneles soome keelt 93,47%, rootsi keelt 4,93% ja muid keeli 1,61%.
Oriketo

Oriketo on Turu linnaosa.
Pitkämäki

Pitkämäki on Turu linnaosa.
Yli-Maaria

Yli-Maaria on Turu linnaosa linna põhjaosas.
Matinkylä

Matinkylä (rootsi keeles Mattby) on Espoo linnaosa. Matinkylä geograafilised koordinaadid on 60°10' N, 34°45' O. Ta asub Helsingi kesklinnast 14 kilomeetri kaugusel. Matinkyläna mõistetakse piirkonda, mis jääb Helsingi–Hanko kiirtee ja Soome lahe vahele. Matinkyläst põhja jääb Olari linnaosa, itta Haukilahti ja läände Kaitaa. Matinkyläs koos Olari ja Henttaaga, niinimetatud Suur-Matinkyläs elab 30 tuhat inimest. Matinkylä on Helsingi metroo läänesuunalise liini Länsimetro lõpp-peatus. Seda metrooliini plaanitakse pikendada Kivenlahtini. Seal asub kaubanduskeskus Iso Omena. Matinkylä läänepiiril asub märgala, endine merelaht, mille nimi on Suomenojan allas.
Olari

Olari on Espoo linnaosa.
Finnträsk

Finnträsk on järv Lõuna-Soomes Uusimaa maakonnas Kirkkonummi valla idaosas. Järv on kirde–edelasuunaline, 3 km pikkune ja kuni 600 m laiune. Edelatipus asub Träskmosseni soo, mille kaudu voolab järvest vett Soome lahte. Järve ümbruses pesitsevad mitmed haruldased linnud ja lendoravad.
Kulna–Vasalemma tee

Kulna–Vasalemma tee (registrinumbriga 11171) on 6,9 km pikkune kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas. Tee saab alguse Keila–Haapsalu maantee seitsmendal kilomeetril Lehola ja Kulna küla piiril. Tee kulgeb läbi Lehola ja Kulna ning lõpeb Ohtu külas. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 3 truupi. Bussipeatusi teele ei jää. Tee on mustkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus teel on 200-500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
727

727. aasta Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand Kümnendid: 670. aastad 680. aastad 690. aastad 700. aastad 710. aastad - 720. aastad - 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad Aastad: 722 723 724 725 726 - 727 - 728 729 730 731 732 Paavst Gregorius II mõistis ikonoklasmi hukka, see põhjustas Bütsantsi Itaalia-valduste eraldumise impeeriumist. Yang Yan, Hiia minister Hubertus, Maastrichti ja Liège'i piiskop. Yi Xing, Hiina astronoom
Vasalemma karjääri tee

Vasalemma karjääri tee (registrinumbriga 11172) on kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas Vasalemma alevikus. Tee pikkus on 1,4 km. Tee saab alguse Keila–Haapsalu maantee neljateistkümnendal kilomeetril Nahkjala küla ja Vasalemma aleviku piiril ning lõppeb raudteeülesõidu juures Vasalemma aleviku ja Lemmaru küla piiril. Tee ei ületa ühtegi silda ega ühtegi truupi. Teele jääb 2 bussipeatust, mida teenindab kohalik koolibussiliin Tee on mustkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus teel on 500-1000 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Vasalemma aleviku tiheasustusega alal (40 ja 50 km/h). Tee on ka osaliselt valgustatud.
726

726. aasta Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand Kümnendid: 670. aastad 680. aastad 690. aastad 700. aastad 710. aastad - 720. aastad - 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad Aastad: 721 722 723 724 725 - 726 - 727 728 729 730 731 Bütsantsi keiser Leo III algatas ikonoklastliku liikumise. Esimese sammuna käskis ta tõsta pühapildid kirikutes kõrgemale Hiina keiser Daizong David Vseviov (2004). Bütsantsi keisrid. Valitsejad purpuris. Tallinn: Kunst.
Vasalemma jaama tee

Vasalemma jaama tee (registrinumbriga 11173) on kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas Vasalemma alevikus. Tee pikkus on 1,4 km. Tee saab alguse Keila–Haapsalu maantee 14. kilomeetril ning lõpeb Vasalemma raudteejaama juures. Tee ei ületa ühtegi silda ega truupi, teele ei jää bussipeatusi. Tee on mustkattega, kuid klassita. Liiklussagedus teel on 500–1000 autot ööpäevas. Vasalemma aleviku tiheasustusega alal on kiiruspiirang 40 km/h. Samas on ka tee valgustatud.
725

◄ | 7. sajand | 8. sajand | 9. sajand | ► ◄ | 690. aastad | 700. aastad | 710. aastad | 720. aastad | 730. aastad | 740. aastad | 750. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 721 | 722 | 723 | 724 | 725 | 726 | 727 | 728 | 729 | ► | ►► 725. aasta (DCCXXV) oli 8. sajandi 25. aasta. Munk ja teadlane Beda Venerabilis avaldas kalendrialase traktaadi De temporum ratione, kus näitas ära nii selle, et Kristuse sünniaasta oli valesti välja arvutatud, kui ka selle, et juliuse kalender pole päikeseaasta suhtes täpne. Bulgaaria kuningaks sai Sevar ... Kenti kuningas Wihtred.
724

724. aasta Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand Kümnendid: 670. aastad 680. aastad 690. aastad 700. aastad 710. aastad - 720. aastad - 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad Aastad: 719 720 721 722 723 - 724 - 725 726 727 728 729 Jaapani keisriks sai Shōmu. Kaliifiks sai Hisham ibn Abd al-Malik. Araabia kaliif Yazid II.
Siig (perekond)

Siig (Coregonus) on lõhelaste sugukonda kuuluv perekond kalu. Perekonna tüüpliik on merisiig (C. lavaretus). Eestis kutsutakse sageli ka merisiiga lihtsalt siiaks. Üle maailma kuulub siia perekonda arvukalt liike, kuid nende klassifitseerimine, eriti liigisiseselt, on segane. Eestis elavatest kaladest kuuluvad siia perekonda Coregonus lavaretus – merisiig, Coregonus lavaretus maraenoides – peipsi siig (merisiia alamliik), Coregonus albula – rääbis. Siia perekonnast on anadroomsed kalad Coregonus autumnalis, Coregonus laurettae, Coregonus sardinella.
Läänemere tursk

Läänemere tursk (Gadus morhua callarias) on tursklaste sugukonda kuuluv kala, atlandi tursa alamliik. Läänemere tursa areaal on Läänemeri. Tursa arvukus on viimastel aastakümnetel tugevasti kõikunud, peaasjalikult sõltub see Läänemere soolsusest; üks kõrgperioode oli 1980ndad. Läänemere tursk võib olla kuni 1 meeter pikk ja kaaluda kuni 11 kg; nende eluiga võib küündida 10 aastani. Miller, P. J & Loates, M. J. 2006. Euroopa kalad (tõlkinud Tiit Raid). Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 164 Abakumov, V. A. jt. (1979). Loomade elu. 4. köide. Kalad (toim. Pihu, E.). Tallinn, Valgus. Lk 281–282
Politsei

Politsei on ühiskonna (tänapäeval riigi või linna) poolt ametisse pandud jõudu rakendav struktuur, mis on ette nähtud ühiskonnaliikmete vahelistes suhetes korra säilitamiseks (nn sisemisteks vajadusteks). Selle poolest erineb ta sõjaväest, mille eesmärk on kasutada jõudu välissuhetes (suheldes teiste kogukondadega). Politsei tagab avaliku korra, kaitseb inimeste ja organisatsioonide seaduslikke huvisid, tõkestab kuritegevust, teostab kuritegude kohtueelset uurimist, määrab ja viib täide karistusi oma pädevuse piires. Organiseeritud ühiskondades tavaliselt taunitakse jõu kasutamist ühe ühiskonna liikme poolt teise suhtes. Politseile tehakse selles suhtes erand eeldusel, et taunitavale jõu kasutamisele ei saa vastata muul moel kui jõudu kasutades. Politseid peavad ülal ühiskonnaliikmed (maksude maksmise kaudu). Ühiskond võib teatud juhtudel lubada ka enda või rahva turvalisuse tagamiseks sisemise relvastatud (ei pea olema külmrelv) struktuuride olemasolu (nt turvafirmad). Esialgne universaalne politsei jaguneb tänapäeval spetsiaalsete ülesannetega politseideks: liikluspolitsei korrakaitsepolitsei (patrullteenistus) kriminaalpolitsei (korra valvamise asemel võimalike süüdlas(t)e leidmine pärast korrarikkumist) narkopolitsei julgestuspolitsei kohtuekspertiisi ja kriminalistika keskus vee-, jõe-, mere- jne politseid märulipolitsei eriüksus sõjaväepolitsei kaitsepolitsei poliitiline politsei munitsipaalpolitsei religioonipolitsei Politsei teenistuses oleva ametniku nimetus eri maades: politseinik militsionäär, ka miilits (nii kasutusel Eestis) kordnik — kasutusel peamiselt Eestis esimese iseseisvusperioodi ajal sandarm šerif uräädnik (ka urjadnik) — ajalooline; kasutusel Eestis, kestis tsaariaja lõpuni; tuletus venekeelsest sõnast урядник Eesti politsei Eugène-François Vidocq Kuritegevus Kurjategija Mõisapolitsei Politseiauto Politseikoer Politsei- ja Piirivalveamet Politsei- ja Piirivalveameti piirivalveosakond Politsei- ja Piirivalveameti kriminaalpolitseiosakond Soome politsei
Tobias

Tobias (Ammodytes) on tobiaslaste sugukonda kuuluv kalade perekond. Tobiaslaste sugukonnas eristatakse 6 üksteisele võrdlemisi lähedast perekonda 14–15 liigiga, kes ühe erandiga elavad põhjapoolkeral. Neist kõige arvukam ja kõige laiema levilaga perekond ongi tobias, kuhu kuulub 5–6 liiki. Need elavad Atlandi ja Vaikse ookeani põhjaosas ning Põhja-Jäämeres. Tobia perekonnas on järgmised liigid: A. americanus Atlandi ookeani loodeosas A. dubius Atlandi ookeani loodeosas A. hexapterus ehk vaikse ookeani tobias Vaikse ookeani põhjaosas Koreast ja Californiast põhja poole, samuti Põhja-Jäämeres A. marinus ehk meritobias Lääne-Euroopas A. tobianus ehk väike tobias ehk nigli Euroopas, sealhulgas Eestis. Vaikse ookeani tobias jaguneb kaheks alamliigiks: ookeani lääne- ja põhjaosas A. hexapterus hexapterus ning idaosas A. hexapterus personatus. Neid on peetud ka eri liikideks. Tobiad on väikesed kalad pika ja peenikese kehaga, koonilise teritunud peaga, pika selja- ja pärakuuimega, sabauimega, millel on väljalõige, ning madalal paiknevate paarisuimedega. Keha on kaetud peenikeste kaarsoomustega. Keha külgedel on viltused ristikurrud. Kõhuuimed puuduvad. Nende selg on tavaliselt tume, sinakasroheline, küljed ja kõht on hõbedased. Nende pikkus on 12–20 cm. Tobiad elutsevad parvedena ranniku lähedal 5–40, harvem kuni 120 m sügavuses. Vähimagi ohu korral kaevuvad nad silmapilkselt liiva. Seda teevad nad ka mõõna ajal madalvette jäädes. Nende peamise toidu moodustavad planktilised vähid ja tõruvähkide vastsed. Nad ise on põhjaeluviisiga tursklaste lemmiktoit. Tobiate marjaterad on demersaalsed, veidi ellipsoidsed ja kleepuvad liivaterade külge. Nende vastsed on pelaagilised ja ilmuvad massiliselt planktonisse. Veel hiljaaegu seisnes tobiate peamine töönduslik tähtsus nende kasutamises oivalise elussöödana tursklaste püüdmisel õngejadadega. See tähtsus on tänapäeval kadunud, sest tursklasi püütakse tänapäeval traaliga ja elussööta enam ei vajata. Seevastu on väikeseid kalu üha rohkem hakatud kasutama toiduks ja kalajahu valmistamiseks. Seetõttu on tobiad kui massilised kalad omandanud ka iseseisva tööndusliku tähtsuse. Neid püütakse Euroopas, Koreas ja Jaapanis. "Loomade elu", 4. kd., lk. 384–385