laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Oviedo

Oviedo (astuuria keeles Uviéu) on linn Hispaanias, Astuuria autonoomse piirkonna keskus. Asub Põhja-Hispaanias. Legendi järgi asutati linn 761. aastal, kuid arheoloogia andmeil on linna kohal olnud roomlaste asula juba 1. sajandil. Alfonso II ajast oli linn Astuuria kuningriigi pealinn. 1936. aastal, Hispaania kodusõja ajal kestis 3 kuud Oviedo piiramine. Linnas asub 13. sajandil ehitatud San Salvadori katedraal. Mitmed linna hooned kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimistusse. 1574. aastal rajati Oviedo Ülikool. Oviedo Teatro Campoamoris antakse Hispaania troonipärija eesistumisel pidulikul tseremoonial igal aastal välja rahvusvahelist Astuuria printsessi auhinda. Municipal Register of Spain of 2023 http://www.oviedo.es/
Õmblus

Õmblus on õmblemisel tekkinud üks või mitu pisterida.
Sigaste raudteepeatus

Sigaste raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Saarde vallas Sigaste külas. Läbi Sigaste kulges kuni 2008. aastani Pärnu–Mõisaküla raudtee, mis omakorda oli osa Tallinna–Pärnu–Riia raudteest. Sigastele eelnes Pärnu poolt tulles Surju raudteejaam ja järgnes Kilingi-Nõmme raudteejaam. Kitsarööpmelise raudtee ajastul asus Surju ja Sigaste vahel veel Riisselja raudteejaam. Raudteepeatuses asus üks madal perroon. Sigaste pooljaam rajati 1896. aastal koos Valga–Ruhja–Pärnu raudteega. Toona jäi see Saarde kihelkonda Kärsu mõisa maadele. Aastatel 1975–1981 rajati kitsarööpmelise raudtee asemele laiarööpmeline Tallinna–Pärnu–Riia raudtee, mille tulemusel sai Sigastest peatuskoht. Viimane reisirong sõitis läbi Sigaste 31. jaanuaril 1996. Kaubarongid sõitsid Pärnu–Mõisaküla vahet veel kuni 2000. aastate alguseni. Sigaste jaamahoone lammutati 1980. aastatel. Jaamakompleks koos abihoonetega asus raudtee edelaküljel. PÄRNU - MÕISAKÜLA; Eesti Raudteeajaloo Selts Sigaste jaam; raudtee.eu Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Nukleool

Nukleool (inglise nucleolus) ehk tuumake on ülekaalukalt interfaasi (vahefaasi) rakutuumades leiduv tihke moodustis, mille sees komplekteeritakse rRNA-d ja mis vastutab ribosoomide biogeneesi (sünteesi) eest. Biomakromolekulidest sisaldab nukleool nii DNA-d, RNA-d kui valke. Nukleoole võib tuumas olla üks, kaks või enam. Nukleool koosneb 5 positiivsest kromosoomipaarist (13, 14, 15, 21 ja 22), mis sisaldavad inimese rakkude puhul 200-600 ribosomaalse DNA (rDNA) geeni koopiat. rDNA pealt transkribeeritakse rRNA-d. Levinuimaks valguks ribosoomides on nukleoliin, mis on ühtlasi ka tuntud ribosoomide markeriks - st see on valk, mille asukoha järgi (nt immuunvärvingu abil) saab teada, kus paiknevad rakutuumas nukleoolid. Hiljuti on avastatud nukleoolide olulisust ka rakkude vastuses stressile (erinevatest keskkonateguritest tingitud stressi puhul käivitatakse nukleoolidest valkude vabastamine, mis stabiliseerivad genoomi kaitsvat valku p53). rRNA Rakutuum Tuumapoor Dubois, Marie-Line; Boisvert, François-Michel (2016), Bazett-Jones, David P.; Dellaire, Graham (toim-d), "The Nucleolus: Structure and Function", The Functional Nucleus (inglise), Cham: Springer International Publishing, lk 29–49, DOI:10.1007/978-3-319-38882-3_2, ISBN 978-3-319-38882-3, PMC 7123373, vaadatud 2. veebruaril 2024{{viide}}: CS1 hooldus: PMC vormistus (link) 2004. Meditsiinisõnastik. Tallinn, Medicina Smirnov, Evgeny; Chmúrčiaková, Nikola; Liška, František; Bažantová, Pavla; Cmarko, Dušan (20. jaanuar 2021). "Variability of Human rDNA". Cells. 10 (2): 196. DOI:10.3390/cells10020196. ISSN 2073-4409. PMC 7909238. PMID 33498263. Pfister, Astrid S. (2019). "Emerging Role of the Nucleolar Stress Response in Autophagy". Frontiers in Cellular Neuroscience. 13: 156. DOI:10.3389/fncel.2019.00156. ISSN 1662-5102. PMC 6503120. PMID 31114481.
Kätlin Piirimäe

Kätlin Piirimäe (sündinud 8. novembril 1995) on Eesti kuulitõukaja. Ta tuli 16-aastaselt 2012. aastal Eesti täiskasvanute meistriks. Kätlin Piirimäe elab Järvamaal Koigi külas. Tema treener on ema Külli Tambre. 2013. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel võitis Piirimäe tulemusega 16.80 pronksmedali. 2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel saavutas ta 15. koha tulemusega 15.66 m. Seisuga 3. september 2014 Kuulitõuge 3 kg kuuliga – 17.70 Kuulitõuge 4 kg kuuliga – 16.80 Kettaheide 1 kg kettaga – 45.15 Vasaraheide 3kg vasaraga – 50.45 Kolmekilose kuuliga 10.08 (2009) 12.95 (2010) 15.60 (2011) 17.70 (2012) Neljakilose kuuliga 10.67 (2010) 13.23 (2011) 15.22 (2012) 16.80 (2013) Eesti noored nopivad medaleid: kuulitõukaja Kätlin Piirimäe sai EM-il pronksi![alaline kõdulink] Delfi Sport, 20. juuli 2013 Kuulitõuke tulevikulootus, kes astub seitsmepenikoormasaabastega Rio olümpia poole. Õhtuleht 12. november 2012. Vaadatud 12.11.2012
Nukleus

Nukleus (inglise nucleus) nii aatomituum, kui ka päristuumsete (eukarüootsete) rakkude pärilikkustegureid (ka kromosoome) sisaldav rakuosa. . Desoksüribonukleiinhape Mitokondriaalne DNA Nukleool Rakuosa Tsütoplasma Tuumake Tuumapoor 1996. Meditsiinisõnastik. Tallinn, Medicina
Kaljaan

Kaljaan on Jõgeva maakonna Põltsamaa valla segarahvatantsurühm. Rahvatantsurühm Kaljaan asutati 1939. aastal. Rühma esimene juhendaja oli Hilda Ott. Toomas Reinpõld. "Kaljaan tähistas juubelit". Vooremaa, 17. oktoober 2009. Vaadatud 05.11.2016
Tuumapoor

Tuumapoor (inglise nuclear pore) avaus(ed) tuumaümbrises, kus liituvad tuuma sise-ja välisümbris. . Tuumapoori avauste kaudu transporditakse näiteks RNA-molekulid tuumast tsütoplasmasse ja proteiinid tüstoplasmast tuuma. Desoksüribonukleiinhape Mitokondriaalne DNA Nukleool Rakuosa Tsütoplasma Tuumake 1996. Meditsiinisõnastik. Tallinn, Medicina
Lustilised

"Lustilised" on Jõgeva maakonna Põltsamaa valla Lustivere küla segarahvatantsurühm. Lustivere kultuurimajas tegutsev rühm on asutatud 1974 aastal. Rühmas tantsib 8 paari. "Lustiliste" motoks on pakkuda üksteisele koosolemisrõõmu, propageerida ja hoida rahvatantsutraditsiooni Lustiveres. Rühma juhendab Ülar Martjan "Lustilised". Europeade koduleht. Vaadatud 12.11.2012
Proto-onkogeen

Protoonkogeenid ehk proto-onkogeenid ehk normaalsed rakulised onkogeenid (inglise proto-oncogene) on normaalsete elusate rakkude sees ringlevate onkogeenide vorm (sh kasvuregulaatorid, retseptorid, transkriptsioonifaktorid jpt), mis raku ehitusliku või funktsionaalse tsükli muutuse läbiteinuna võivad osa võtta raku arenemisest vähirakuks. Proto-onkogeenid on harilikult normaalsed geenid genoomis. Enamiku kasvajate korral ei ole rakkude kontrollimatu vohamine põhjustatud ainult üksikust proto-onkogeeni kontrollimatust aktivatsioonist (punktmutatsioonid) või tuumori supressorgeeni inaktivatsioonist. Antionkogeen Vähk "Meditsiinisõnastik", 617:2004. Ain Heinaru, "Geneetika" õpik kõrgkoolile, Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 757, 2012, ISBN 978-9949-32-171-1
Luige karjäär

Luige karjäär on Jõgevamaal Selli külas paiknev paekarjäär. Karjäärist väljapumbatav vesi puhastatakse settetiikides ning juhitakse Rutikvere peakraavi kaudu Põltsamaa jõkke. Jõgeva valla üldplaneeringu kehtestamine, Jõgeva Vallavolikogu määrus, Vastu võetud 22.01.2004 nr 1, Riigi Teataja KO 2004, 75, 673 Sopimetsa maardlasse plaanitakse veel üht karjääri, Toomas Reinpõld, Vooremaa 28.04.2009
Giovanni Bellini

Giovanni Bellini ehk Giambellino (u 1430 Veneetsia – 29. november 1516 Veneetsia) oli itaalia maalikunstnik, Veneetsia kõrgrenessansi maalikoolkonna rajaja. Oli Veneetsia Bellinide kunstnikeperekonna kuulsaim liige (tuntud maalikunstnikud olid ka tema isa Jacopo Bellini ja vend Gentile Bellini). Tema kujunemist kunstnikuks mõjutas tugevalt ka õemees Andrea Mantegna. Sündinud Veneetsias ja õppinud seal oma isa kõrval, jäi Giovanni Bellini sünnilinna kogu eluks. Pärast isa juurest lahkumist asutas ta sinna oma ateljee. 1479. aastal võttis ta üle venna Gentile töö Veneetsia Doodžide palees. 1483. aastal nimetati Bellini Veneetsia linna ametlikuks maalikunstnikuks. Giovanni Bellini loomingu olulisemateks mõjutajateks olid Mantegna tööd ning Antonella da Messina poolt Veneetsia maalikunsti kohandatud Madalmaade kunsti elemendid. Neile tuginedes lõi Bellini oma isikupärase stiili, milles mängib olulist osa soe ja helendav valgus ning loomulik rahulik atmosfäär. Giovanni Bellini "lemmikteema" oli madonna Jeesuslapsega. Ta oli tuntuim Veneetsia Madonnieri (madonnamaalijate) kunstnikegrupist. Viljeles veneetsiapärast kompositsiooni "Santa Conversazionet" (nn püha keskustelu), millel istuvat madonnat ümbritsevad pühakud; maalide taustaks oli tavaliselt lüüriline maastik. Vähemal määral lõi ka portree- ja olustikumaale. Tema kuulsamad õpilased olid Giorgione, Tizian ja Lorenzo Lotto. "Jörg Fuggeri portree" (1460, Firenze, Palazzo Pitti) "Pietà" (u 1465–1470, Milano, Pinacoteca di Brera) "Transfiguratsioon" (1478/79, Napoli, Museo Nazionale di Capodimonte) Triptühhon Frari kirikus (1488) "Doodž Leonardo Loredano portree" (u 1503, London, Rahvusgalerii) Altarimaal "Madonna nelja pühakuga" (1505, Veneetsia, San Zaccharia kirik) Giovanni Bellini veebigalerii
Anatoli Kaigorodov

Anatoli Kaigorodov (ka Kaigorodoff, Kaigarodow 2. november 1878 Peterburi – 18. juuli 1945 Mondsee, Austria) oli vene päritolu Eesti maalikunstnik. Anatoli Kaigorodov sündis Peterburis vene meteoroloogi professor Dmitri Kaigorodovi ja tema friislannast abikaasa pojana. Ta lõpetas 1903. aastal Peterburi Ülikooli õigusteaduskonna ning õppis vabakuulajana A. Stieglitzi Kunsttööstuskoolis ja Peterburi kunstiakadeemias professorite Vassili Mathé ja Arhip Kuindži juures. Seejärel täiendas ta end Münchenis ja Pariisis Académie Julian'is ja paljude eestlaste seas kõige enam hinnatud Filippo Colarossi vabaakadeemias. 1918. aastal tuli ta Eestisse revolutsiooni eest pakku ning jäigi. Anatoli Kaigorodov oli kahe maailmasõja vahelisel ajal hinnatud kunstnik, esinedes paljudel näitustel, sealhulgas ka Eesti kunsti näitustel välismaal (Helsingis, Lübeckis, Kielis, Kölnis, Kopenhaagenis, Riias, Kaunases, Roomas ja Budapestis). Ta töötas Prantsuse Lütseumis joonistusõpetajana. Alates 1920. aastast juhatas ta omanimelist maalistuudiot. Kaigorodovi kunstistuudio Tallinnas oli iseäranis populaarne baltisakslaste seas. Kuigi sünnilt venelane, lahkus Anatoli Kaigorodov 1939. aastal Saksa riigi kutsel Eestist, sest tema abikaasa oli sakslanna sünninimega Rotermann. Nad seadsid end esialgu sisse Gdanskis (Danzigis) ja hiljem Poznanis. 1939. aastal toimusid Danzigis ning 1942. ja 1944. aastal Poznanis Kaigarodovi isikunäitused, põhiliselt kaasavõetud töödest. Sõja lõpus asus ta elama Austriasse, kus suri Salzburgi lähistel Mondsees. Anatoli Kaigorodov on maalinud väga erinevates tehnikates (õli-, tempera-, pastell- ja akvarelltehnikas) maastikke. Tema loomingu hulka kuulub ka figuraalkompositsioone, loomamaale, portreid ja lillepilte. Tema isikupärane stiil oli ekspressiivne ning värvikirev. Anatoli Kaigorodov esines esimest korda näitusel juba Peterburi kunstiakadeemias õppides 1900. aastal. Esines näitustel Riias (1934), Helsingis (1928), Prahas (1914), Londonis (1910), Haagis (1936), Kopenhaagenis (1930, 1933), Berliinis (1933), Dresdenis (1909), Münchenis (1905, 1906, 1912), Karlsruhes (1932) ja Peterburis (1900–1918).1935. aastal toimus Tallinna Kunstihoones suurejooneline kunstnike Kaigorodovi ja K. Visotski näitus, kus oli välja pandud 80 Kaigorodovi teost, viimase 35 aasta loomingust. Anatoli Kaigorodov oli Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühing liige. Mai Levin, Vene kunstnikud Eestis[alaline kõdulink] – Sirp, 16.12.2005 Lahkuvaid kunstnikke - Uudisleht, 6.11.1939 Anatoli Kaigorodov[alaline kõdulink] Kunstnik A. Kaigorodoff 50-aastane, Päevaleht, 3.11.1928 Wene kunstnikkude näitus – Vaba Maa, 28.03.1935 EKABL lk 151
Hillar Kalda

Hillar Kalda (sündinud 6. märtsil 1932 Mallika külas Rõuge vallas) on eesti arst ja poliitik. Ta lõpetas 1950. aastal Võru 1, Keskkooli ja 1956. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Ta töötas aastatel 1956–1959 Rõuge jaoskonnahaigla juhatajana ja 1959–1986 Võru Rajooni Keskhaigla peaarstina ja röntgenoloogina. Ta oli aastatel 1961–1986 Võru Rajooni RSN-i liige, Võrumaa Rahvarinde organisaatoreid ja eestseisuse liige. Ta valiti veebruaris 1990 Eesti Kongressi saadikuks ja märtsis 1990 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liikmeks. Ülemnõukogus olles osales ta sotsiaalkomisjoni ja rahvussuhete komisjoni töös. 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt. Ta osales Eesti Punase Risti organisatsiooni taastamisel ja oli selle president aastatel 1991–2007. 1973 Eesti NSV teeneline arst 1979 Tööpunalipu orden 2002 Riigivapi V klassi teenetemärk 2006 Riigivapi III klassi teenetemärk 2012 Võrumaa vapimärk "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. juuni 2014. Vaadatud 12. novembril 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Kes on kes Eesti poliitikas 1988–1992. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1992
RNA kapillaarülekanne

RNA kapillaarülekanne (inglise northern blot) on meetod RNA osade identifitseerimiseks vastavates proovides, kus agaroosgeelis lahku viidud RNA lõigud viiakse üle nt nitrotselluloospaberile ja üleviimise tulemusel saab RNA lõike uurida nt radioaktiivselt markeeritud geeniproovi kaudu. Southerni kapillaarülekanne Immunoloogiline kapillaarülekanne 1996. Meditsiinisõnastik. Tallinn, Medicina.
Southerni kapillaarülekanne

Southerni kapillaarülekanne ehk DNA kapillaarne ülekanne (inglise Southern blot) analüüsimeetod DNA-järjestuste identifitseerimiseks vastavatest proovidest. Meetodi kasutamisel kantakse agaroosgeelis lahku viidud DNA-osad üle nitrotselluloosmembraanile, kus neid uuritakse edasi näiteks radioaktiivselt markeeritud sondiga nukleiinhappehübridisatsiooni kaudu. Meetod on nime saanud inglise bioloogi Edwin Southerni järgi. RNA kapillaarülekanne Immunoloogiline kapillaarülekanne 1996. Meditsiinisõnastik. Tallinn, Medicina.
Andrea Mantegna

Andrea Mantegna (1431 – 13. september 1506) oli itaalia vararenessansi maalikunstnik ja graafik. Mantegna õppis Padovas; käis läbi Padova ülikooli teadlastega, mis on arvatavasti mõjutanud tema huvi maalikunsti matemaatilis-perspektiivsete probleemide vastu. Alates 1460 oli Mantegna Mantovas Ludovico II Gonzaga õukonnakunstnik. Mantova hertsogipalees Castello di Cortes lõi ta oma kuulsad freskod. Mantegna maalis monumentaalseid antiikmütoloogia- ja piibliteemalisi seina- ja tahvelmaale. Teda iseloomustas oskuslik rakursi- ja ruumikäsitlus ning plastiline vorm. Ta andis diferentseeritult edasi antiikaja arhitektuuri ja ornamentikat ning rakendas realismi, mis tollal oli uudne. Nagu teisedki oma aja kunstnikud, katsetas Mantegnagi perspektiiviga, näiteks viis silmapiiri madalale, et suurendada monumentaalsust. Tema maastikud seevastu tunduvad olevat nagu kivist ja metallist tehtud ning inimesedki näivad skulptuuridena. Inimese käitumises ja meelelaadis rõhutas Mantegna kangelaslikkust. Ta kujutas nii kristlikke kangelasi püha Sebastiani ja püha Jüri kui antiikaja heeroseid Scipiot ja Caesarit. Caesari võitu on ta kujutanud 9 pildil. Usutavasti samastas ta maalitud kangelasi oma kaasaegsetega, näiteks Gonzaga ja Mezzarotaga. See tõrjus maali loomise ajendi tagaplaanile ja püstitas selle asemel maali loomise tõelise eesmärgina inimkuju. Mantegnal on oluline roll vaselõike väljaarendamises. Tema töökoda oli 15. sajandi lõpul Veneetsia juhtiv trükikoda. Mantegna stiil mõjutas Põhja-Itaalia maalikunsti kuni 1490. aastateni, mil suuremat tähtsust hakkas omandama Giovanni Bellini eeskuju. Mantegna on maalinud bakhanaali, Fortunat, muusasid ja Parnassost. Tahvelmaalid Verona San Zeno kiriku altaril (1456–59), millest osa on esialgses asupaigas, predellapildid aga Toursi ja Louvre'i muuseumis. Mantova lossi Camera degli Sposi ehk Abikaasade toa freskod (1474) Kartongid Caesari triumfi kujutisega (1484–1494) Antiigileksikon, 1. kd., lk. 336 Antiigileksikon, 1. kd., lk. 158 Antiigileksikon, 2. kd., lk. 17 Inger Christensen "Maalitud tuba: Romaan Mantovast ja Mantegnast", Kunst, ISBN 5-89920-130-4 Andrea Mantegna veebigalerii
George Lawrence Price

George Lawrence Price (15. detsember 1892 – 11. november 1918) oli Kanada sõdur (reamees). Teda peetakse traditsiooniliselt viimaseks Briti impeeriumi sõduriks, kes hukkus Esimeses maailmasõjas. George Lawrence Price sündis Falmouthis Nova Scotias Kanadas ja kasvas üles Church Streetil, mis asub tänapäeval Port Williamsis Nova Scotias. Kui ta 15. oktoobril 1917 värvati, elas ta Moose Jaw's Saskatchewani provintsis. Ta teenis Kanada Ekspeditsioonivägede 28. pataljonis A-kompaniis. Reamees Price osales 11. novembril pealetungioperatsioonis, mille eesmärk oli hõivata väike Havré'i küla. Üksus ületas Saksa kuulipildujatule all Canal du Centre'i kanali ja sisenes Ville-sur-Haine'i külla. Patrull, kuhu Price kuulus, liikus läheduses olevate majade poole, et otsida kuulipildurit, kes neid kanali ületamisel tule all hoidis. Nad sisenesid majja, kus arvasid kuulipildureid olevat, kuid leidsid eest ainult elanikud – sakslased olid tagaukse kaudu lahkunud. Nad liikusid järgmisesse majja, kuid sakslasi polnud ka seal. Saksa snaiper tabas George Price'i surmavalt südame piirkonda, kui viimane astus majast välja tänavale, kuigi maja elanikud olid soovitanud tal mitte väljuda. Price suri 11. novembril 1918 kell 10.58, kõigest kaks minutit enne vaherahu jõustumist. Price maeti Havré'i vanale surnuaiale, mis muutus osaks St. Symphorieni sõjaväekalmistust ja paikneb Monsist veidi kagu pool. Juhuslikult on sinna maetud ka John Parr ja George Edwin Ellison, esimene ja viimane inglise sõdur, kes hukkusid Esimeses maailmasõjas. Tema surma 50. aastapäeval 1968. aastal reisisid tema veel elus olevad kompaniikaaslased Ville-sur-Haine'i ja avasid tema hukkumispaiga lähedal asunud majal inglis- ja prantsuskeelse tekstiga mälestustahvli. Praeguseks on see maja lammutatud, kuid mälestustahvel on paigutatud hukkumispaiga lähedal asuvale tellistest alusele. Ville-sur-Haine rajas 1991. aastal jalgsilla üle Canal du Centre'i. Vastavalt rahvahääletuse tulemusele nimetati sild sama aasta 11. novembril George Price'i jalgsillaks (prantsuse keeles Passerelle George Price). Augustin Trébuchon, viimane Esimeses maailmasõjas hukkunud Prantsuse sõdur, kes suri 11. novembril 1918 kell 10.45. "George Price" (Inglise keel). Web matters. Vaadatud 12. november 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Geoff Bridger (2009). The Great War Handbook. Barnsley: Pen & Sword. p. 182. ISBN 978-1-84415-936-9. Robert Lindsay. "The Last Hours" (Inglise keel). 28th (North-west) Battalion Headquarters. Originaali arhiivikoopia seisuga 9. august 2011. Vaadatud 12. november 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) PRICE, GEORGE LAWRENCE Commonwealth War Graves Commission Kasutatud 12. november 2012 "Two soldiers linked in death by a bizarre coincidence". Belfast Telegraph (Inglise keel). 8. november 2008. Vaadatud 12. november 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "LE ROEULX: le village de Ville-sur-Haine" (Prantsuse keel). LE ROEULX: visite touristique. "Souvenirs de George Barkhouse en voyage en Belgique, 1991. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 12. november 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Siarhiej Liachovič

Siarhiej Piatrovič Liachovič (valgevene keeles Сяргей Пятровіч Ляховіч; algne perekonnanimi oli Duchovič; sündinud 29. mail 1976 Viciebskis) on Valgevene poksija. Liachovič osales üliraskekaalus (üle 91 kg) 1996. aasta Atlanta olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Paea Wolfgrammile (Tonga) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Liachovič sai üliraskekaalus (üle 91 kg) pronksmedali 9. maailmameistrivõistlustel (Budapest, 1997), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Georgi Kandelakile (Gruusia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Liachovič osales üliraskekaalus (üle 91 kg) 31. Euroopa meistrivõistlustel (Vejle, 1996) ja 32. Euroopa meistrivõistlustel (Minsk, 1998), kuid kaotas mõlemal korral veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Aleksei Lezinile (Venemaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Liachovič jätkas detsembris 1998 poksimist elukutselisena. Ta on seni (seisuga 9. august 2013) pidanud 31 kohtumist ning on neist võitnud 25 (neist 16 nokaudiga) ja kaotanud 6 kohtumist (neist 5 nokaudiga). 26. suveolümpiamängude poksivõistlus. Atlanta 1996. Tulemused inglise keeles 9. maailmameistrivõistlused poksis. Budapest 1997. Tulemused inglise keeles 31. Euroopa meistrivõistlused poksis. Vejle 1996. Tulemused inglise keeles 32. Euroopa meistrivõistlused poksis. Minsk 1998. Tulemused inglise keeles Siarhiej Liachovič veebisaidil Olympedia (inglise) Siarhiej Liachovič veebisaidil BoxRec (inglise)
Ernst Hubel

Ernst Hubel (8. detsember 1894 Tallinn – 1. september 1966 Borgholm, Öland, Rootsi) oli eesti arst. Ta lõpetas 1913. aastal Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi. Aastatel 1913–1921 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, võttes vahepeal osa Vabadussõjast. Ta kuulus 1913. aastast korporatsiooni Fraternitas Estica ja oli valitud auvilistlaseks. Ta töötas Tartu Ülikooli närvikliinikus ja Tallinna Keskhaiglas. Ta asutas koos kolleegidega Tallinna Erahaigla, kus töötas aastatel 1939–1944 osakonnajuhatajana. Ta oli Eesti Arstide Liidu aseesimees. Põgenes sõja ajal 1944. aastal Rootsi, kus töötas günekoloogia abiülemarstina Borgholmi linnas Ölandi saarel. Ta suri 1. septembril 1966 Borgholmis Rootsis. 1957 Fraternitas Estica auvilistlane Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood. Vello Lään. Olion 2011 Isik: Hubel, Ernst Korp! Fraternitas Estica, coetus 1913/1914
Fresko

Fresko (itaalia keeles a fresco, al fresco, affresco sõnast fresco 'värske') on seinamaaliliik ja -tehnika. Tegu on arhitektuuriga seotud monumentaalmaaliga. Seinale laotatakse mitme kihina lubjast ja liivast tehtud krunt. Fresko maalitakse märjale krohvile lubjakindla värviga. Vabaneva süsihappegaasi toimel kalgastub krohvipind klaasjaks. Tekib kõva, vees lahustamatu kaltsiumkarbonaadikiht. Värvaine reageerib krohvis oleva lubjaga ning tekivad tugevad rikkalikud värvitoonid. Freskomaali ei ole võimalik korrigeerida. Fresko on paindlik, väga püsiv ja suhteliselt odav tehnika. Freskot iseloomustab peen läige.  Pikemalt artiklis Secco Lisaks tuntakse ka "kuiva freskot", mille puhul töö võib lõpetada kuival pinnal, näiteks temperavärvidega peale maalides. Kuivale lubjapinnale tehtud maali nimetatakse secco. Fresco secco't on tihti kasutatud detailide lisamisel või paranduste tegemisel valmis freskodele. Kahe tehnika suurim erinevus seisneb selles, et tõeline fresko on kestev, kuiv fresko aga kipub aja jooksul maha kuluma. Freskosid maaliti juba antiikajal, kuid Pompei ja teiste Rooma linnade väljakaevamistel leitud freskode puhul ei ole teada, kas sel ajal kasutati ülalkirjeldatud freskotehnikat ehk nn Itaalia meetodit, mida Cennino Cennini kirjeldab 15. sajandi alguses "tõelise freskona" (buon fresco). Rohkelt freskosid on maalitud keskajal Bütsantsis, Gruusias ja Serbias; eriti aga 14.–16. sajandil Itaalias (Giotto di Bondone, Mantegna, Michelangelo, Raffael jt) ja Vana-Venes Theophanes Kreeklane, Andrei Rubljov jt).