Harilik puju

Harilik puju (Artemisia vulgaris) on korvõieliste sugukonda puju perekonda kuuluv 30–190 cm kõrgune mitmeaastane poolpõõsas, levinud ravim- ja maitsetaim. Puju vars on jäik, kandiline ja sinakas-punaka värvusega. Puju õitseb juulis-augustis. Puju oli populaarne keskaegses Euroopa köögis. Tänapäeval kasutatakse teda Eestis harva, peamiselt lihatoitudes (need lisatakse 1–2 minutit enne toidu valmimist), sh vorstirohu (aedmajoraani või hariliku pune) analoogina. Pujul on söögiisu ja seedimist soodustav toime. Lisaks võib kasutada puju ka rahustava toime saavutamiseks. Soovitatav ka menstruatsiooni soodustamiseks. Ravimtaimena pole antud taim kuigi ohtlik, kuid harva on kokkupuutel värske taimega märgatud nahaärritust. Eeterliku õli kasutamisest on soovitatav hoiduda. Saksa keelest on otse tõlgitud taime nimetus "ema-rohi". Kuna varem raviti pujuga nahahaavu ning enamasti tegid seda teoorjad, kes olid saanud mõisas peksa, on tulnud nimetus "orjavits". Nimetused "roosirohi" ja "sala-koi-rohi" on tulnud sellest, et taimega raviti nahahaigust roos. Langetõverohu nimetus tuleneb aga tema kasutusalast. See on ka puju kõige levinum raviomadus. Harilik puju on looduslikult levinud parasvöötmelises Euroopas ja Aasias, kuid ka Põhja-Aafrikas ja Alaskal, samuti on see introdutseeritud Põhja-Ameerikasse, kus seda on peetud ka invasiivseks umbrohuks. Puju on levinud taim, teda võib kohata aedades, jäätmejaamades, prahistel teeäärtel ja põllumaadel . Droogina kasutatakse enamasti ürti, mida kogutakse taime puitumata ülaosast (15–20 cm pikkune) vahetult enne õisikute puhkemist. Ürte kuivatatakse pööningul või ruumis, kus käib õhk hästi läbi, laotades droogi laiali õhukese kihina, seda aeg-ajalt segades . Mõningail korral kasutatakse droogina ka juurt, kuid seda harvem. Juur kaevatakse välja kas sügisel või kevadel pärast leheroseti ilmumist. Juur pestakse külma veega ja tükeldatakse. Droogide kuivatamine toimub temperatuuril 30–40 °C. Eeterlik õli (0,1–0,61%) sisaldab kamprit (vahel peaaegu puudub, vahel on ülekaalus tujoon), borenooli, α- ja β-pineeni, kumariinid, mõruained, flavonoidsed aglükoonid ja glükosiidid, tanniinid, polüiinid, vitamiinid. Puju ürt sisaldab eeterlikku õli, vitamiine, karoteeni ja parkaineid. Lehtedes leidub karoteeni ja askorbiinhapet. Juurtes on eeterlikku õli (vähem, kuni 0,1%), lisaks on inuliini, lima, vaiku, rasvõli , parkained ja suhkrud. Pujul on verejooksu peatav, palavikku alandav, krambi- ja nugilistevastane, valu vaigistav, haavu parandav ja üldtugevdav toime. Pujupreparaate kasutatakse mürgistuse, kopsutuberkuloosi, gastriidi, soolepõletiku ja neerukivitõve korral, samuti isu äratamiseks ja pärast düsenteeriast paranemist. Neid võib tarvitada ka täiendava ravivahendina mao-, pärasoole- ja emakavähi ravimisel. Pujupreparaate kasutatakse ka surveloputuseks valgevooluse, valuliku menstruatsiooni ja emakakaela erosiooni korral. Nendega saab välja ajada solkmeid ja naaskelsabasid. Nahapealseks kasutuseks tarvitatakse neid haavandite, halvasti paranevate haavade ja mädaste nahahaiguste raviks. Peavalu leevendamiseks tehakse pujupreparaadist mähis. Õie tee kergendab valusat kuupuhastust ja langetõbe. Tinktuur (50–60 tilka päevas) aitab leevendada närvilisust ja hüsteeriat. Võtta 1 tl lehti ja õisi poole liitri vee kohta, lasta tõmmata 15–20 min, seejärel kurna. Juua teed veerandi tassitäie kaupa kolm korda päevas pool tundi enne sööki. Tõmmis võib olla väga mõru mekiga. Harilikku puju kasutatakse ka "mokša rulli" nimetust kandva pulgana. Kuivatatud ürdid pressitakse kokku, vormitakse sigarikujuliseks ja ümber pannakse paber. Pulga ots pannakse põlema ning hoitakse haige koha lähedal 10 minutit. Protseduuri võib läbi viia kaks korda päevas. Mokšat kasutatakse lisaks veel seljavalude korral ja ishiase leevendamiseks. Võimalusel võib mokšat kombineerida nõelraviga, et tulemus oleks efektiivsem. Taime ei soovitata kasutada: rasedatel, ülitundlikkuse korral. Harilik puju on ka maitsetaim. Lisaks kasutatakse taime parfüümide valmistamisel. Koirohi Ravimtaime atlas, lk 228, Tallinn: Tallinna Raamatutrükikoda, 1996. "Harilik Puju". Vaadatud 15:30 10.05.2017. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |Kasutatud= (juhend) Ain Raal. Maailma Taimede entsüklopeedia", lk 103, Tallinn: Eesti entsüklopeediakirjastus, 2010. USDA PLANTS Database, "Profile for Artemisia vulgaris," http://plants.usda.gov/java/profile?symbol=ARVU Käsikirjast tõlkinud Kaljo Itra. Ravimtaime atlas, lk 228, Tallinn: Tallinna Raamatutrükikoda, 1996. J.Lääts. Kodumaa ravimtaimed, Tallinn: OLION, 2003. Rein Sander. Kubja Ürditalu ravimtaimed, Tallinn: Varrak, 2009. Jade Britton. Ravimine taimedega, lk 143, Tallinn: Varrak, 2013. Harilik puju andmebaasis eElurikkus  Harilik puju – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis