laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Harilik orashein

Harilik orashein (Elymus repens) on kõrreliste sugukonda orasheina perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Harilik orashein kasvab pärismaisena Euroopas, Väike-Aasias ja Põhja-Aafrikas, võõrliigina ka Ameerikas ja Kaug-Idas. Ta on ka Eestis tavaline; kasvab teeservades, niitudel, jäätmaadel. Põldudel ja aedades on ta üks tülikamaid umbrohtusid. Taim kasvab 20–130 cm kõrguseks. Vars on püstine; lehed pikad, umbes 1 cm laiused. Õied moodustavad 3–7 kaupa pähiku. Orashein paljuneb risoomi abil, harvem ka seemnetega. Hariliku orasheina risoomid. EMÜ botaanikaosakonna katse. Orasheinataimed Uhti küla mahetootmisega põllul. Harilik orashein andmebaasis eElurikkus Liigikirjeldus
Ilja Siltšukov

Ilja Siltšukov (valgevene keeles Iлля Сiльчукоў; vene keeles Илья Сильчуков; sündinud 4. veebruaril 1982 Minskis) on Valgevene ooperilaulja, bariton. Ta pälvis 2007. aastal Pärnus toimunud Klaudia Taevi nimelisel Rahvusvahelisel Ooperilauljate Konkursil III preemia. On lõpetanud Valgevene Riikliku Muusikaakadeemia ja on samast aastast Valgevene Riikliku Ooperiteatri solist. Rolle koduteatris: Onegin (Jevgeni Onegin), Robert (Jolanta), Korolevitš (Surematu Kaštšei), Germont (Traviata), Amantio di Nicolao (Gianni Schicchi). Ooper Thaïs (2009) Pärnus ja Tallinnas PromFesti raames Puccini Gala (2008) Pärnus ja Tallinnas PromFesti raames.
MTÜ PromFest

MTÜ PromFest on Eesti mittetulundusühing, mis korraldab koostöös Endla teatriga Pärnu rahvusvahelist ooperimuusika festivali PromFest ja Klaudia Taevi nimelist noorte ooperilauljate konkurssi. Promfesti koduleht
Tõstmine 1952. aasta suveolümpiamängudel

Tõstmine 1952. aasta suveolümpiamängudel Helsingis Messuhallis. MR Mahmud Namdjou 315 19 võistlejat 22 võistlejat 24 võistlejat 21 võistlejat 22 võistlejat 20 võistlejat 13 võistlejat
Akmola oblast

Akmola oblast (kasahhi Ақмола облысы; omaladina Aqmola oblısı) on 1. järgu haldusüksus (oblast) Kasahstanis. Aastatel 1960–1992 kandis see Tselinogradi oblasti nime. Oblasti keskosas asub Kasahstani pealinn Astana (varem Akmola ja Nur-Sultan), mis ei kuulu oblasti koosseisu. Oblasti halduskeskus on Kökšetau. Oblastivalitsus
Emaputk

Emaputk (Angelica palustris) on sarikaliste sugukonda kuuluv õistaim. Emaputk andmebaasis eElurikkus
Keila–Paldiski raudteelõik

Keila–Paldiski raudteelõik on 20,8 kilomeetri pikkune üheteeline laiarööpmeline raudtee Harju maakonnas Keila ja Paldiski raudteejaama vahel. Elektrifitseeritud kogu trassi pikkuses. Kuulub Eesti Raudteele. Tänaseks Keila–Paldiski raudtee äärde rajatud 3 raudteejaama (Keila, Klooga ja Paldiski) ja 4 peatuspunkti (Niitvälja, Klooga-Aedlinn, Põllküla, Laoküla). Tulevikus kavandatakse Laoküla ja Paldiski vahele lisarongipeatust, mis jääks Paldiski Lõunasadama juurde. Reisijatevedu on raudteel jaotatud B- ja C-tsooni vahel. Kaks peatust (Keila ja Niitvälja) jäävad B- ja ülejäänud C-tsooni. Raudtee (osana Balti raudteest) Paldiski, kui olulise jäävaba Vene Keisririigi sadamalinna, ja Peterburi vahel ehitas Balti aadlikest moodustatud Balti Raudtee Selts aastatel 1868–1870. 1958. aastal alustati Keila-Klooga raudteelõigu elektrifitseerimist, millega jõuti lõpule sama aasta detsembriks. Kolm aastat hiljem avati pidulikult ka elektrifitseeritud Klooga Paldiski teelõik ning algas regulaarne elektrirongide liiklus. 1960. aasta suvel avati Klooga jaamast uue raudteena ehitatud ja elektrifitseeritud Klooga–Kloogaranna raudteelõik. Oktoobriks 1961 elektrifitseeriti Klooga-Paldiski 11,8 km teelõik. Liiklus Paldiskisse avati sama aasta 4.novembril. 2010. aastaks olid kõik reisiplatvormid (perroonid) ümberehitatud Euroopa kõrgusele (550 mm). Alates 2011. aastast on raudtee omanik Eesti Raudtee teostamas kontaktvõrgu väljavahetamist ning rööbastee kapitaalremonti, hoidmaks ja tõstmaks reisirongide kiiruse kuni 120 km/h, kaubarongidele kuni 80 km/h. Keila–Paldiski raudtee piires toimub reisijatevedu Tallinna–Paldiski (1961) ja Tallinna–Klooga-Ranna raudteeliinil (1960). Reisijatevedu liinidel teostab Elron elektrirongidega Stadler FLIRT. Keila jaamahoone on ehitatud 1870. aastal tüüpprojekti järgi ja analoogne Paldiski hoonega Niitvälja raudteepeatus Klooga-Aedlinna raudteepeatus Klooga raudteejaama hoone Paldiski jaamahoone Balti raudtee Elektriraudtee AS Eesti raudteetransport Tallinna–Keila raudtee Tallinna–Narva raudtee "Tehnilise Järelevalve Amet – Projektid – Raudteed". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. veebruar 2015. Vaadatud 21. veebruaril 2015. AS Eesti Raudtee raudteerajatistel teostatavad operatsioonid Hillar Palamets: Ajalootund R2-s: AJALOOTUND R2-S. 135 aastat Paldiski-Tallinn-Peterburg raudteest; ERR heliarhiiv "Ajalugu / Elron". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. aprill 2020. Vaadatud 7. aprillil 2020. KEILA - PALDISKI / KLOOGARAND, Eesti Raudteeajaloo Selts YouTube'i video: Tallinn-Paldiski liin
Aktöbe oblast

Aktöbe oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Kasahstanis. Piirneb põhjas Venemaaga ja lõunas Usbekistaniga. Oblasti keskosas asub Mugodžaaride mäestik. Nõukogude ajal kasutati oblasti venepärast nime Aktjubinski oblast. Oblasti ametlik koduleht
Ants Kull

Ants Kull (sündinud 1961) on eesti jurist. Ta on Eesti Riigikohtu tsiviilkolleegiumi kohtunik, endine vandeadvokaat. Ants Kull lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna aastal 1984. Ta valiti riigikohtunikuks 1996 ja selle tsiviilkolleegiumi esimeheks 2004. 2018 Valgetähe III klassi teenetemärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Atõrau oblast

Atõrau oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Kasahstanis. Nõukogude ajal kandis oblast nime Gurjevi oblast.
Jaak Luik

Jaak Luik (sündinud 14. märtsil 1953) on Eesti endine riigikohtunik, endine maakohtu kohtunik ja esimees. Ta nimetati riigikohtuniku ametisse 21. detsembril 1993. Ta esitas avalduse ametist vabastamiseks alates 1. detsembrist 2019 pensionile jäämisega seoses. Valgetähe III klassi teenetemärk (2006) https://www.riigiteataja.ee/akt/13105755 https://www.riigikogu.ee/pressiteated/muu-pressiteade-et/menetlusse-voeti-eelnou-riigikohtu-liikme-jaak-luige-kohtunikuametist-vabastamise-kohta/?utm_source=feedburner&utm_medium=feed&utm_campaign=Feed%3A+RiigikoguPressiteated+%28Riigikogu+pressiteated%29
Theodorus II

Theodorus II (ka Theodor II) oli paavst novembris või detsembris 897 või jaanuaris 898. Ta oli 115. paavst. Theodorus (Teodoro) oli sündinud Roomas ja ta oli Photiuse (Fozio) poeg. Paavst Formosus pühitses ta kardinaldiakoniks. Theodorus II valiti kirikuloolase J. N. D. Kelly järgi paavstiks novembris 897 Formosuse toetajate poolt. Salvador Miranda järgi sai ta paavstiks detsembris 897. Theodorus II asus Roomas taastama avalikku korda. Ta pidas sinodi, kus rehabiliteeriti laibasinodil hukka mõistetud Formosus ja tühistati laibasinodi otsused. Laibasinod oli nõudnud Formosuse poolt ordineeritud vaimulikelt loobumist oma ametitest, kuid Theodorus II sinod kohustas neil vaimulikel laibasinodi tõttu tehtud loobumisotsused põletada. Theodorus II lasi ka Formosuse surnukeha matta pidulikult tagasi Rooma Peetri kirikus asunud hauda. Kelly järgi suri Theodorus II novembris 897, Miranda järgi aga detsembris 897 või jaanuaris 898. Kelly järgi pole tema surma põhjus teada, Miranda oletab aga, et ta tapeti. Theodorus II maeti Rooma Peetri kirikusse. Theodorus II valitses 20 päeva. See oli lühim valitsemisaeg pärast Bonifatius VI-t. Hiljem on veel vähem valitsenud vaid Coelestinus IV. Kroonik Flodoard de Reims on Theodorus II-t tunnustanud. J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Liber Pontificalis. Artikkel Theodorus II kohta. (inglise keeles) Artikkel Theodorus II kohta. (inglise keeles) 9. sajandi kardinalid.
Johannes IX

Johannes IX (ladinapäraselt Ioannes IX) oli paavst 897 või 898–900. Ta oli 116. paavst. Johannes (Giovanni) oli sündinud Tivolis ja ta oli Rampoalduse (Rampoaldo) poeg. Johannes sai benediktiini mungaks. Paavst Formosus ordineeris ta kardinaldiakoniks, Salvador Miranda andmetel ka preestriks. Theodorus II surma järel valisid Stephanus VI toetajad Lateraani basiilikas detsembris 897 paavstiks Caere piiskopi Sergiuse. Formosuse toetajad valisid Johannes IX kirikuloolase J. N. D. Kelly järgi paavstiks jaanuaris 898, Salvador Miranda järgi aga detsembris 897. Johannest toetas ka Spoleto hertsog Lamberto. Johannes IX pidas aprillis 898 Roomas sinodi, kus tühistati laibasinodi otsused ja kohustati Formosuse poolt ordineeritud vaimulikel põletama laibasinodi tõttu tehtud otsused, mille alusel olid nad loobunud oma ametitest. Sinod tunnistas Formosuse ordinatsioonid ja muud otsused kehtivateks, erandiks oli vaid Arnulfi kroonimine Frangi keisriks, mida peeti "barbaarseks." Sinod keelas ka piiskoppide asumise teise piiskopkonna etteotsa. Sinodi otsuse alusel tühistati taasordineerimised ja keelati kohtupidamine surnud isiku üle. Sinodil kuulutati kanoonilisele õigusele mittevastavaks ka Bonifatius VI paavstiks saamine. Sinod otsustas, et paavst tuleb valida piiskoppide ja vaimulike poolt Rooma senati ning kodanike palvel, kuid ta tuleb pühitseda ametisse Frangi keisri saadikute juuresolekul. Sinodi otsuse alusel ekskommunitseeriti kuus laibasinodil osalenud Stephanus VI toetanud vaimulikku, sealhulgas ka Caere piiskop Sergius, kes pidid minema eksiili. Ülejäänud laibasinodil osalenud vaimulikud said patukahetsuse järel andestuse. Johannes IX pidas Rooma sinodi järel Ravennas sinodi, kus keiser Lamberto juuresolekul kinnitati Rooma sinodi otsused. Paavst kuulutas Lamberto Frangi keisriks. Ravenna sinodi otsuse alusel võis iga Rooma vaimulik ja kodanik apelleerida Frangi keisrile. Johannes IX tunnustas Konstantinoopoli patriarhi Antonios II Kauleast. Ta kinnitas patriarh Ignatios I-st toetanud metropoliit Stylianosele, et Rooma tunnustab patriarhidena Ignatios I, Photios I-st (tema teist ametiaega), Stephanos I-st ja Antonios II Kauleast. Johannes IX ennistas Langres' piiskopiks Stephanus VI poolt tagandatud Argrine'i. Johannes IX kinnitas märtsis 899 Monte Cassino kloostri privileegid. Johannes IX saatis Määrimaale peapiiskop Johannese ja kaks legaati, kuid Baieri piiskopid taunisid paavsti otsust. Johannes IX ajal oli 5 uut kardinali. Tema ajal said kardinalideks hilisem paavst Leo V ja vastupaavst Christophorus. Christophorus (Cristoforo) Guido Leo (Leone) Petrus (Pietro) Stephanus (Stefano) Johannes IX suri Roomas jaanuaris 900, Salvador Miranda järgi millalgi jaanuari ja mai vahelisel perioodil ning maeti Rooma Peetri kirikusse. "Liber Pontificalise" järgi valitses ta 3 aastat ja 15 päeva. Miranda oletab ajaloolane Wendy Reardonile toetudes, et paavst võidi mõrvata Teodora Teofilatti korraldusel. J. N. D. Kelly. The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Liber Pontificalis. Artikkel Johannes IX kohta. (inglise keeles) Artikkel Johannes IX kohta. (inglise keeles) Johannes IX dokumendid. 9. sajandi kardinalid.
Benedictus IV

Benedictus IV oli paavst 900–903. Ta oli 117. paavst. Benedictus (Benedetto) oli sündinud Roomas. Ta pärines aristokraatlikust suguvõsast ja oli Mammoluse (Mammalus) poeg. Paavst Formosus ordineeris Benedictuse preestriks. Benedictus IV valiti paavstiks mais või juunis 900 Formosuse toetajate poolt. Benedictus IV kroonis 22. veebruaril 901 Frangi keisriks Louis III Pimeda, kuid 902 võitis Itaalia kuningas Berengar Frioolist Louis'd ja sundis ta Itaaliast lahkuma. Benedictus IV saatis kirja Amasya piiskopile Malakenosele, kelle araablased olid Amasya piiskopkonnast minema kihutanud. Benedictus IV kinnitas 31. augustil 900 peetud Rooma sinodil Argrine'i Langres' piiskopi ametisse ja andis talle palliumi. Ta pani Reimsi peapiiskopi Foulques'i mõrvarid kirikuvande alla. Benedictus IV toetas Napoli piiskopi Athanasius II surma järel Sorrento piiskopi Stephanuse saamist Napoli piiskopiks (Stephanus III). Benedictus IV andis Fulda kloostrile ja teistele kloostritele privileege. Benedictus IV ajal sai kardinaliks diakon Christophorus (Christophoro). Kroonik Flodoard de Reims andis talle hüüdnime "Suur." Benedictus IV suri Roomas augustis 903 ja maeti Rooma Peetri kirikusse. Kirikuloolane J. N. D. Kelly oletab, et paavsti võisid mõrvata Berengari käsilased, kuid ajaloolised tõendid selle kohta puuduvad. J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Liber Pontificalis. Artikkel Benedictus IV kohta. (inglise keeles) Benedictus IV dokumendid. 10. sajandi kardinalid.
Internatsionalism

Internatsionalism on ideoloogia, mis peab tähtsaks rahvusvahelist (rahvastevahelist) tegevust. Internatsionaalid on reeglina vasakpoolsete erakondade ja organisatsioonide ühendused; nende vastukaaluks on moodustatud näiteks ka Antikommunistlik Internatsionaal. "Internatsionaal" kui laul sai sotsialistide, kommunistide ja anarhistide hümniks. Internatsionaalne on tänapäevases tähenduses 'rahvusvaheline', "ülemaailmne" või "paljusid riike ja rahvusi ühendav". Kosmopolitism Natsionalism Komintern
Aas-rebasesaba

Aas-rebasesaba (Alopecurus pratensis) on kõrreliste sugukonda rebasesaba perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Väikeste mätastena või lühikese risoomiga rohiroheline taim. Pööristähk on tihe, 6–10 mm läbimõõduga, 3–10 cm pikk, kahvaturoheline. Lehed on 3–10 mm laiad. Lehetuped ja kõrs siledad. Keeleke umbes sama lai kui pikk, kaarjas, kraekujuline. Pähikud on lapikud ja piklikovaalsed. Libled on teritunud, väljapoole kaardus tipuga, lühikarvased ja pikaripsmelise andruga. Ohe nõrgalt põlvjas, 2 korda pikem kui sõkal. Taim kasvab 50 kuni 100 cm kõrguseks. Taim kasvab toitainerohkel niisketel niitudel, puisniitudel, teeservadel, ka kultuuris. Aas-rebasesaba kasvab pärismaisena Euroopas ja Aasias. Eestis on tavaline. Aas-rebasesaba on hea söödataim. Aas-rebasesaba keeleke Aas-rebasesaba pööristähk Aas-rebasesaba pähikud on karvased Aas-rebasesaba Õitsev aas-rebasesaba Leht, M. (toim.). 2010. Eesti taimede määraja. EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu Aas-rebasesaba andmebaasis eElurikkus Liigikirjeldus Aas-rebasesaba e-taimemäärajas
Kiviaed

Kiviaed on kividest ehitatud aed. Vastavalt sellele, kas piirkonnas leidub rohkem paekivi või graniiti (maakivi), on Eestis kiviaedasid laotud erinevalt. Kive saadi varasemal ajal enamasti põldudelt, kus need takistasid kündmist ja tuli seetõttu mujale vedada. Kiviaed Vilsandil Kiviaia taastamise koolitus Kolu mõisas Kiviaed Soorinna külas Lelle kalmistu kiviaed
Hambuline mesikas

Hambuline mesikas (Melilotus dentatus) on liblikõieliste sugukonda mesika perekonda kuuluv rohttaim. Eestis on ta harv. Hambune mesikas andmebaasis eElurikkus
Alma Ast

Alma Ast (kuni 1912. aastani Alma Ani; 12. detsember 1884 Kaavere vald, Viljandimaa – 30. oktoober 1958 Tallinn) oli eesti arst. Ta lõpetas 1924 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna, oli Tallinnas ja Keilas naha-suguhaiguste arst ja uroloog. Aastail 1912–1932 oli ta abielus kirjaniku ja poliitiku Karl Astiga. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Ida-Kasahstani oblast

Ida-Kasahstani oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Kasahstanis. Piirneb põhjas Venemaaga ja lõunas Hiina Xinjiangiga. Nõukogude ajal oli ta Ust-Kamenogorski oblast. Oblastit läbib Irtõši jõgi. Oblasti rahvaarv oli 2009. aasta seisuga 1 417 600. 56,0% elanikest olid kasahhid ja 40,2% venelased. 2022. aastal eraldati Ida-Kasahstani oblastist Abaj oblast. "Kasahstani piirkonnad". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. märts 2014. Vaadatud 11. septembril 2011. Oblasti koduleht
Paul Pedusaar

Paul Pedusaar (27. aprill 1887 Peterburi – 27. mai 1964 Tallinn) oli eesti arst. Ta õppis 1906–1913 Tartu ülikooli arstiteaduskonnas, lõpetas 1913 arstina. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Ta oli alates 1918. aastast kohtuarst Tallinnas. Tema vend oli arst Konstantin Pedusaar ja õde oli koolijuht Aleksandrine Pedusaar. Tema tütar oli tõlkija Helga Viira. Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Konstantin Pedusaar

Konstantin Pedusaar (14. aprill 1883 Peterburi – 12. mai 1972 Tallinn) oli eesti arst. Ta õppis 1904–1912 Tartu ülikooli arstiteaduskonnas, lõpetas arstina. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Töötas Põltsamaal, Viljandis ja Tallinnas. Ta oli Tallinna Linna I Abihaigla peaarst. Ta oli Aleksandrine ja Paul Pedusaare vend ning Heino Pedusaare isa. Konstantin Pedusaar suri 12. mail 1972 Tallinnas ja ta maeti 17. mail 1972 Rahumäe kalmistule. kalmistud.ee[alaline kõdulink] Ohvitseride andmekogu
Abram Glikman

Abram Glikman (ka Abram Glückmann; 6. juuni 1897 Valmiera – 15. veebruar 1994 Tallinn) oli Eesti arst. Ta lõpetas 1917. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis 1917–1918 (õppimise katkestas Vabadussõda) ja 1920–1923 (lõpetas arsti astmega) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, aastal 1919 oli ta Riias ajalehtede Jidische Volkstimme ja Russkoje Slovo kaastööline. Aastal 1923 asus ta Nõmmel tööle sise- ja lastehaiguste eraarstina, olles ühtlasi Tallinna Ühise Haigekassa teenistuses. Aastatel 1941–1944 oli ta (koos perega) põgenenud Saksa vägede eest Nõukogude Liidu tagalasse. Lühikest aega töötas ta Usbeki NSV-s Andižanis nakkushaiguste osakonna arstina, siis kutsuti ta Moskvasse Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaadi käsutusse tervishoiupoliitikat välja töötama. Oktoobris 1944 mobiliseeriti Punaarmeesse, kuid vabastati ühe kuu pärast. 1944. aasta lõpus tuli ta tagasi Tallinna ja asus tööle Eesti NSV siseministeeriumi liinis usaldusarstina. Aastal 1950 määrati ta Tallinna Keskhaigla siseosakonna juhatajaks, hiljem peaarsti asetäitjaks tööekspertiisi alal, kus töötas aastani 1967, mil siirdus pensionile, kuid jäi töötama ordinaatorina. Tema abikaasa oli arst Rosa Glikman, nende poeg on vandeadvokaat Aleksander Glikman; advokaat on ka nende pojapoeg Leon Glikman. Õhtuleht 18. veebruar 1994 (surmakuulutused) Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk 163 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Haud Tallinna uuel juudi kalmistul
Karerohi

Karerohi (Asperugo procumbens) on kareleheliste sugukonda kuuluv rohttaim, karerohu perekonna ainuke liik. Karerohi kasvab pärismaisena Euroopas. Karerohi on üheaastane taim. Ta kasvab 10–40 cm kõrguseks. Karerohi andmebaasis eElurikkus
Eduard Pihlak

Eduard-Ferdinand Pihlak VR I/2 (29. september 1888 Viljandi vald – 12. aprill 1945 Rostock, Saksamaa) oli eesti arst ja sõjaväelane (kapten). Ta oli telliskivitöösturi poeg ning Artur Aleksander Pihlaku ja Viktor Pihlaku vend. Ta lõpetas Peterburi Sõjameditsiini Akadeemia cum laude, osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. Pidas Tallinnas laste- ja sisehaiguste arsti erapraksist. Esimesel iseseisvusajal ning Nõukogude okupatsiooni esimesel aastal juhtis ta tervishoiukorraldust Harjumaal. Aastail 1919–1920 oli ta Rapla jaoskonna tervishoiuarst, 1920.–1940 Harju maakonnaarst, aastail 1924–1927 ka Harju maavalitsuse tervishoiu- ja hoolekandeosakonna juhataja. 1935. aastast sai temast vabakutseliste haritlaste esindaja riigi majandusnõukogus. Oktoobris 1940 määrati ta Harjumaa tervishoiuosakonna ajutiseks juhatajaks. Saksa okupatsiooni ajal 1942. aastal määrati ta Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi Tervishoiu Valitsuse juhatajaks, ametialaselt kuulus ta ka järgmisel aastal loodud Eesti Tervishoiukoja nõukogusse. Septembris 1944 evakueerus Gotenhafeni (praegu Poola linn Gdynia) kaudu Saksamaale, kus sai külalislitsentsi alusel arstipraksist jätkata. Gotenhafenis peatus ta ja tegutses arstina kuni 1944. aasta lõpuni. Jaanuaris 1945 siirdus Güstrowisse, oli seal kiirabiarstina Güstrowi Kreisi Riikliku Tervishoiuameti teenistuses. Suri kevadel 1945 Rostocki Ülikooli haiglas vähki (bronhikartsinoom). Eduard Pihlak on üks neist ca 40-st Eesti arstist, kelle elulookokkuvõte on avaldatud biograafilises leksikonis "Arstid Kolmanda Reichi aegses Mecklenburgis" ("Ärzte in Mecklenburg im Dritten Reich"), mis ilmus augustis 2023 (esitlused septembris ja oktoobris). Nurmoja, Jaanus (24. juuli 2021). "Doktor Pihlaku senitundmatu teekond põgenikelaevalt Saksa arstide leksikoni". Peegeldaja (blogi).{{netiviide}}: CS1 hooldus: url-olek (link) "Dr. Eduard Pihlak 50-aastane". Päevaleht. 28. september 1938. "Riigivanem kinnitas riigi majandusnõukogu liikmed". Pealinna Teataja. 16. märts 1935. Pihlak, Jaak. "Viljandi kihelkond ja Vabaduse risti vennad" (PDF). Viljandi Muuseumi aastaraamat 2008. Lk 227. "Kutsuti ellu Eesti Tervishoiukoda". Eesti Sõna. 12. veebruar 1943. Buddrus, Michael; Lorenzen-Schmidt, Angrit (2023). Ärzte in Mecklenburg im Dritten Reich: biographisches Lexikon sowie Studien zu Gesundheitsverhältnissen und Medizinalpolitik 1929 bis 1945 (saksa). Kd 2. Bremen: Edition Temmen. Lk 504. ISBN 978-3-8378-4072-8. Nurmoja, Jaanus (7. september 2023). "Nelikümmend Eesti arsti Mecklenburgi leksikonis, mu vanaonu nende hulgas". Peegeldaja (blogi). "Lexikon: Ärzte im Dritten Reich". Politik MV (saksa). 3. september 2023. Vaadatud 13. septembril 2023. Laulmine tervislisest seisukohast Harjumaa koolide laulupäeva album-juht, 1929 (autor E.Pihlak, artikli juures fotol teine isik) Eduard Pihlak 135 - Sammuli külast Mecklenburgi arstide leksikoni Jaanus Nurmoja; Sakala, 30. september 2023
Karerohi (perekond)

Karerohi (Asperugo) on kareleheliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond. Selle perekonna ainuke liik on karerohi.
Karagandõ oblast

Karagandõ oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Kasahstanis. Oblast jaguneb seitsmeks rajooniks ja kuueks oblastilise alluvusega linnaks (Karagandõ, Balkaš, Priozersk, Saran, Temirtau ja Šahtinsk). 2010. aastal oli oblasti 1 352 000 elanikust 44,68% kasahhe, 39,17% venelasi ja 4,56% ukrainlasi. 1973. aastal eraldati oblastist Žezkazgani oblast, kuid 1997. aastal taasliideti ala Karagandõ oblastiga. 2022. aastal eraldati oblastist Ulõtau oblast.
Roman Luuk

Roman Theodor Luuk (8. detsember 1889 Järvamaa – 17. jaanuar 1956 New York) oli eesti arst. Ta lõpetas 1918 Tartu ülikooli arstiteaduskonna, Fraternitas Estica auvilistlane. Osales Vabadussõjas arstina. Tallinna Linna Naha- ja Suguhaiguste Haigla juhataja. 1944 põgenes Saksamaale.
Rebasesaba

Rebasesaba (Alopecurus) on kõrreliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond. Perekonda kuulub 25–35 liiki. Taimed on ühe- või mitmeaastased ning kasvavad põhjapoolkera parasvöötmes. Alopecurus aequalis – ruuge rebasesaba Alopecurus arundinaceus – mustjas rebasesaba Alopecurus geniculatus – põlvjas rebasesaba Alopecurus myosuroides – roti-rebasesaba Alopecurus pratensis – aas-rebasesaba
Mait Püümets

Mait Johannes Püümets (enne eestistamist Mait Johannes Püümann; 11. juuli 1882 Peningi vald, Harjumaa – 19. jaanuar 1965 Tallinn) oli eesti arst ja poliitik. Ta lõpetas Tartu ülikooli arstiteaduskonna 1913. Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, kus oli Tallinna kaitsepataljoni vanemarst. Sanitaarleitnant (1924). Ta oli Tartu rahuläbirääkimistel Eesti delegatsiooni liige ja kirjutas alla Tartu rahulepingule. Ta oli Asutava Kogu ja I Riigikogu liige. 1921 ja 1923. aasta Tallinna linnavolinike valimisel valiti ta Tallinna linnavolinikuks Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei nimekirjast. Tallinna Eesti Arstide Seltsi esimees. Tallinna sadama arst. Eesti Punase Risti teenetemärgi II järgi I aste (1932) Valgetähe III klassi teenetemärk (1940) Autasustatud Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjaga (10. august 1957).
Alma Hiie

Alma Hiie (kuni 1930 Alma Joa; 1930–1935 Alma Steinfeld; 12. juuli[viide?] 1902 Peterburi – 6. veebruar 1978 Tartu) oli eesti arst. Ta õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas 1922–1927 (lõpetas). Meditsiinikandidaat 1964 (Paranefraalne novokaiinblokaad kliinilise ja eksperimentaalse ureemilise kooma puhul). Ta oli alates 1930. aastast abielus professor Valter Hiiega. TÜ üliõpilased
Harilik käokannus

Harilik käokannus (Linaria vulgaris) on mailaseliste sugukonda käokannuse perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Harilik käokannus kasvab pärismaisena suures osas Euroopast ja Aasia põhjaosast. Taim kasvab 15–90 cm kõrguseks. Tal on pikad kitsad lehed. Silmapaistvad kollased õied on pika kannusega, mille alahuul on oranž. Käokannus on hea meetaim. Käokannus on isesteriilne. Risttolmlemise tulemusel annab üks taim mitukümmend tuhat väikest seemet, mille kilejas servis kannab neid kaugele. Eesti elusloodus : kodumaa looduse teejuht / [koostajad Rein Kuresoo, Hendrik Relve ja Indrek Rohtmets] Tallinn : Varrak, 2005  Harilik käokannus – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Harilik käokannus andmebaasis eElurikkus