laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eesti Üliõpilaste Seltsi lipp

Eesti Üliõpilaste Seltsi lipp on EÜSi tuntuim sümbol. Esimese sinimustvalge lipu valmistamise mõtte algataja ja peamine teostaja oli Karl August Hermanni abikaasa Paula Hermann. Väidetavalt õmbles esimese lipu kokku Põltsamaal koolmeister Gustav Beermanni tütar Emilie, kelle vend Christoph Wilhelm Beermann oli EÜSi vanamees. Esimese sinimustvalge lipu pühitses Rudolf Kallas 4. juunil 1884 Otepää pastoraadi saalis. Värvide tähendust on seletatud järgmiselt: ██ sinine – väljendas usku ja lootust eesti rahva tulevikku, samuti oli see ustavuse sümboliks; ██ must – pidi meenutama eesti rahva sünget ja piinavat minevikku, kodumaa musta mulda, luuletustes on musta peetud armastuse sümboliks; ██ valge – sümboliseerib eesti rahva püüdeid hariduse ja vaimuvalguse poole, samuti talvist valget lund, suviseid valgeid öid, Eesti kaskede valget koort. Aastatel 1940–1991 oli ajalooline lipp peidus Kõola külas Läänemardi talu ahjukorstnas. 2016. aasta septembri lõpuni oli Eesti Üliõpilaste Seltsi ajalooline lipp hoiul Eesti Rahva Muuseumi vanas peahoones, ning lippu näidati rahvale vaid väga oluliste tähtpäevade puhul. EÜS-i lipp viidi üle Eesti Rahva Muuseumi uude hoonesse, mis avati ametlikult 29. septembril 2016, ning on sestpeale nähtav kõigile külastajatele. Lipp asub spetsiaalses juhitava temperatuuri ja niiskusega vitriinis. Lipu laius koos narmastega on 174 cm ja pikkus 375 cm. Baltica-Borussia Danzig Eesti lipp http://www.poltsamaaturism.ee/index.php?mode=ajalugu "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. juuni 2013. Vaadatud 20. septembril 2008.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Heige Peets, Merike Neidorp ja Jüri Peets "Eesti ajaloolise lipu ja selle konserveerimise lugu", Loodus, inimene ja tehnoloogia 2. Muinasaja teadus 17, lk 19 Eesti Üliõpilaste Seltsi lipupühitsemise 50. aasta mälestuspäevad
Jean Absil

Jean Nicolas Joseph Absil (23. oktoober 1893 Bonsecours, Hennegau – 2. veebruar 1974 Ukkel) oli Belgia helilooja, organist ja muusikapedagoog. Jean Absili helitööd - The Belgian Centre for Music Documentation (CeBeDeM)
Jaroslav Vsevolodovitš

Jaroslav Vsevolodovitš ehk Jaroslav II (8. veebruar 1191 – 30. september 1246) oli Vladimiri suurvürst aastail 1238-1246. Jaroslav Vsevolodovitš oli Vladimiri suurvürsti Vsevolod Suurpesa ja Maria Švarnovna poeg. Jaroslav Vsevolodovitš oli Pereslavl-Zalesski ja seejärel aastatel 1215–1216, 1221–1223, 1224–1228 ning 1230–1236 Novgorodi vürstiriigi vürst. Aastatel 1243–1246 oli ta Vladimiri-Suzdali vürstiriigi suurvürst. Jaroslav Vsevolodovitš abielus Novgorodi vürstiriigi ja Galiitsia vürsti Mstislav Mstislavitši ehk Mstislav Udalõi tütre Rostislava-Feodossiaga, kellega Jaroslav Vsevolodovitšil järglased: Fjodor Jaroslavitš Aleksandr Jaroslavitš (1221–1263) ehk Aleksander Nevski, Novgorodi vürst (1236–1240, 1241–1252, 1257–1263) ja Kiievi suurvürst (1249–1263); Andrei Jaroslavitš (1222–1264), Vladimiri suurvürst Andrei II (1249–1252) Jaroslav Jaroslavitš (1230–1271) Tveri vürst (1247–1271), Vladimiri suurvürst Jaroslav III (1263–1271); ... Jaroslav Tark Mongolite invasioon Venemaale Slaavi vürstiriikide loend Novgorodi vürstiriik Novgorodi vürst
Fishscale

"Fishscale" on Wu-Tang Clan'i liikme Ghostface Killah' viies stuudioalbum. Albumi andis välja Def Jam Records 28. märtsil 2006. Läbivaks teemaks on narkootikumid, fishscale tähendab tänavaslängis töötlemata kokaiini. Singlid "Back Like That" ja "Be Easy" jõudsid USA R&B/hiphopi edetabelis vastavalt 14. ja 91. kohale. Esimese nädalaga müüdi "Fishscale'i" 110 000 eksemplari, aga album jäi suuresti samal nädalal ilmunud T.I. albumi "King" varju. Kriitikute hinnangud plaadile olid positiivsed. AV Club Pitchfork Media Rap Reviews Rolling Stone Stylus Magazine XXL Magazine
Haumea (kääbusplaneet)

Haumea (sümbol: ) on Päikesesüsteemi viies kääbusplaneet, mis avastati 2005. aastal 2003. aastal tehtud fotode analüüsi käigus ning oli seni tuntud vaid koodi 2003 EL61 järgi. Kääbusplaneet on saanud nime havai maa- ja viljakusjumalanna Haumea auks. Haumea on munakujuline taevakeha, mille mõõtmed on võrreldavad Pluuto omadega. Selle piklik kuju võib astronoomide arvates tulla kiirest pöörlemisest, mille on põhjustanud miljardite aastate tagune kokkupõrge mõne muu objektiga. Haumea tiirleb Päikese ümber Neptuunist natuke kaugemal ning tema ümber tiirleb kaks kuud: Hi'iaka ja Namaka. Pluuto Ceres Eris Makemake Uus kääbusplaneet sai nime Hawaii jumalannalt Postimees, 20. september 2008 JPL/NASA (22. aprill 2015). "What is a Dwarf Planet?". Jet Propulsion Laboratory. Vaadatud 19. jaanuaril 2022.
Simonides

Simonides (u 556 eKr – 468 eKr) oli Keose saarelt pärit poeet, piduliku lüürika tähtsaim esindaja. Teisalt peetake Simonidest ka epigrammižanri loojaks, samuti on ta kirjutanud nutulaule – treene ("Danae kaebus suletud kirstus"). Tuntud on Simonidese epigramm Termopüülide lahingus hukkunud spartalastele: "Rändaja, tõtta ja vii Lakedaimoni rahvale teade: täitsime tõotuse siin, langenud viimseni me." (Tõlkinud Johannes Semper)
Kaavi tuletorn

Kaavi tuletorn on tuletorn Saare maakonnas Sõrve poolsaarel Saaremaa vallas Kaavi külas. Tuletorni geograafilised koordinaadid on 57° 58′ 56″ N, 22° 11′ 43″ E. Punase-valgetriibulise neljatahulise betoontorni kõrgus jalamist on 15 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 20 meetrit. Tuletorn ehitati 1954. aastal. Kaavi tuletorn navigatsioonimärkide andmekogus
Carlos Montoya

Carlos Montoya (13. detsember 1903 Madrid, Hispaania – 3. märts 1993 New Yorgi osariik) oli silmapaistev flamenkokitarrist, populaarse tänapäevase flamenkostiili looja. Carlos Montoya sündis 13. detsembril 1903 Hispaanias Madridis mustlasperekonnas. Tunnustatud flamenkokitarristi Ramón Montoya sugulasena oli ta justkui sündinud flamenkokitarri mängima. Suurimaks takistuseks flamenkoõpingutel sai aga just tema kuulus onu, kes keeldus Carlosele oma nõkse õpetamast. Carlos hakkas kitarri õppima koos oma emaga ja juuksurist naabriga, kelleks oli Pepe el Barbero (tõlgituna Pepe Juuksur). 14-aastaselt saatis ta kitarril tantsijaid ja lauljaid Madridi kohvikutes. 1920.–1930. aastatel esines ta juba Euroopas, Põhja-Ameerikas ja Aasias. II maailmasõja puhkemine viis ta Ameerika Ühendriikidesse, kus said alguse tema edukaimad aastad muusikuna ning sagedased tuurid tantsijaga La Argentina. II maailmasõja ajal (u 1941. aastal) New Yorki sisseelanuna hakkas ta käima ringreisidel, tuues oma tulise stiili kontserdisaalidesse, ülikoolidesse ja orkestritesse. Montoya oli küll aasta läbi ringreisidel, kuid naasis alati jõuluks oma kodumaale Hispaaniasse, et veeta pühad koos perega. Montoya mängustiil oli isikupärane. Brook Zerni andmetel olevat ta kord öelnud: "Ma ei mängi nii, nagu ma mängin, et publikule meelejärele olla, kuigi see nii on, vähemalt siiani, viiel mandril, ja ükski teine flamenkokitrarrist ei täida kunagi Houston Astrodome'i nii, nagu mina seda olen teinud. Ei, ma mängin nii enda pärast, sest minu jaoks flamenkokitarr just täpselt nii peabki kõlama. Mulle tundub veider, et teadmatu publik sellega nõustub, kuid tõelised flamenko aficionado'd on selgelt vastu... aga nii see juba on." Tema stiil ei leidnud erilist tunnustust tõsistelt flamenkoõpilastelt, kes lugesid selle vähem hiilgavaks, kui paljud teised stiilid, kaasaarvatud Montoya onu Ramóni oma. Carlose enda lemmikflamenkokitarrist, toetudes Zernile, oli Currito de la Geroma. See, et ta oli aficionado'de seas ebapopulaarne kitarrist, võlgneb tõenäoliselt palju asjaolule, et Montoya õppis ebatraditsioonilisel viisil, mis hülgas compás'e, mis oli arenenud koos flamenkoga sadade aastate jooksul. Paljud tema tööd ei pea isegi kinni täiuslikust tempost, tõstes ja langetades seda peaaegu pentsikult. Teda imetleti tema kiirete picados'de tõttu ja kahtlemata tõi silmnähtavalt muljetavaldav tempo talle populaarsuse rahvusvahelisel laval, kuid aficionado'le pole kiirus midagi ilma compás'eta (võte kiirete ja ilusate falsetta'de mängimiseks, ilma rütmist või raamistikust välja minemata). See on tema unikaalne töö, mis eraldas flamenkokitarri ainult tantsijale saateks olemisest ja andis sellele ome elu ja žanri. Tänapäevase flamenko definitsioon on loodud toetudes Carlos Montoya töödele. Montoya suri flamenkolegendina 89-aastaselt südamerabandusse Long Islandil Wainscotti linnas.
1230

1230. aasta Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Aastakümned: 1180. aastad 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad - 1230. aastad - 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad Aastad: 1225 1226 1227 1228 1229 - 1230 - 1231 1232 1233 1234 1235 ... Suvel külastas Eestit paavsti esindaja Balduin, kes tahtis Baltikumis paavsti nimel saada võimu oma kätte, ent sattus vastuollu kohalike võimulolijatega Hilissuvel saabus Tallinna 200 kaupmeest Ojamaalt, kelle kutsus sinna Mõõgavendade ordu. Kaupmeestele võimaldati tollivaba kauplemist ja neile anti mitmeid läänisid Järvamaal. Need kaupmehed panid aluse Tallinna all-linna püsivale kodanikkonnale. Sel aastal koostati Taani hindamisraamatu Väike Eestimaa nimistu. ... ... ... Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 38
Maurren Higa Maggi

Maurren Higa Maggi (sündinud 25. juunil 1976 São Carloses) on Brasiilia kergejõustiklane, olümpiavõitja. Sportlaskarjääri alguses oli Maggi 100 meetri tõkkejooksja ja kaugushüppaja. Mõlemal alal on ta tänapäevani Lõuna-Ameerika rekordiomanik vastavalt 14,71 ja 7.26-ga. Kolmikut on ta hüpanud 14.53. 1997. aastal saavutas Maggi Lõuna-Ameerika meistrivõistlustel hõbemedali 100 m tõkkejooksus ja kuldmedali kaugushüppes. Mõlemal alal tuli ta 1999. aastal Lõuna-Ameerika meistriks. 1999. aasta universiaadil Palma de Mallorcal saavutas Maggi kolmikhüppes 6.58-ga pronksmedali. Võitis Olena Šehhovtsova (Ukraina), kes olümpiamängudel kaks korda lõppvõistlusele jõudnud. Samal aastal võitis Maggi Panameerika mängudel 6.59-ga kaugushüppe ja 100 m tõkkejooksus jäi 12,86-ga kolmandat korda Ameerika meistriks tulnud kuubalase Aliuszka Lópeze järel teiseks. 2001. aastal tuli Maggi nii tõkkejooksus kui ka kaugushüppes taas Lõuna-Ameerika meistriks. Mõlemal alal osales ta ka 2001. aasta universiaadil Pekingis, tulles tõkkejooksus 13,13-ga hõbemedalile mitmekordse Aasia meistri Su Yipingi järel ja võites kaugushüppe 6.83-ga kahekordse Aasia meistri Guan Yingnani ees. Alates 2002. aastast keskendus Maggi kaugushüppele. 2002 võitis ta sel alal Ladina-Ameerika meistrivõistlused. 2003. aasta sise-MM-il Birminghamis võitis Maggi Brasiilia ainsa medali, tulles Lõuna-Ameerika siserekordi 6.70-ga kaugushüppes pronksmedalile. Tatjana Kotova (Venemaa) võitis 6.84-ga ja alles viimase katsega tõusis teiseks Inessa Kravets (Ukraina, 6.72). Samal aastal osutus Maggi dopinguproov positiivseks: see sisaldas anaboolset steroidi klostebooli. Ta sai kaheks aastaks võistluskeelu. See jättis ta kõrvale sama aasta Panameerika mängudest ja 2004. aasta suveolümpiamängudelt. 2004. aastal sündis tema ja ta abikaasa, vormelisõitja Antônio Pizzonia tütar Sophia. 2007. aasta Panameerika mängudel Rio de Janeiros võitis Maggi kaugushüppe 6.84-ga oma kaasmaalase Keila Costa (6.73) ja kuubalase Yargelis Savigne (6.66) ees – sealjuures Savigne võitis Costa ees kolmikhüppe. 2008. aasta sise-MM-il Valencias hüppas Maggi 6.89 ja tuli 7.00 hüpanud Naide Gomesi (Portugal) järel ja Irina Simagina (Venemaa, 6.88) ees hõbemedalile. 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis oli Maggi üks kahest kvalifikatsiooninormi täitjast 6.79-ga (Brittney Reese USA-st hüppas 6.87). Kuid põhivõistluse avakatsel hüppas Maggi 7.04 ja see jäigi teistele kättesaamatuks. Ülejäänud katsed Maggil ebaõnnestusid peale viienda (6.73). Üsna samamoodi läks Tatjana Lebedeval (Venemaa), kes avakatse 6.97-ga oli kogu võistluse teine ja ülejäänud katsed tal ebaõnnestusid peale viimase, kus sai 7.03. Nii tuli Maggi olümpiavõitjaks. Maurren Higa Maggi Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Ankole

Ankole (ka Nkore) on endine kuningriik tänapäeva Uganda loodeosas Rutanzige järvest idas. 1896 muudeti Ankole Briti protektoraadiks. 25. oktoobril 1901 liideti Ankole Suurbritannia Uganda protektoraadiga. Uganda koosseisus oleva Ankole kuningriigi likvideeris president Milton Obote 1967. aastal. Ankole kuningriigi domineerivaks etniliseks rühmaks olid karjakasvatajatest himad, kes olid arvulises vähemuses. Suurim etniline rühm oli põlluharijatest irud. Kuninga tiitel oli mugabe ehk omugabe.
Loode tuletorn

Loode tuletorn on tuletorn Saare maakonnas Sõrve poolsaarel Saaremaa vallas Türju külas. Tuletorni geograafilised koordinaadid on 57° 58′ 22″ N, 21° 59′ 1″ E. Ülalt punase ja alt valge neljatahulise betoontorni kõrgus jalamist on 15 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 19 meetrit. Tuletorn ehitati 1955. aastal. Loode tuletorn navigatsioonimärkide andmekogus
São Carlos

São Carlos [sau k'arluš] on linn Brasiilia kaguosas São Paulo osariigis, 230 kilomeetrit São Paulost loodes. Seal elas 2010. aastal üle 222 000 elaniku. Linn on kohaliku põllumajanduse keskus. São Carloses on ka õlletehas ja tekstiilitööstus ning lennujaam. https://www.ibge.gov.br/estatisticas/sociais/populacao/9103-estimativas-de-populacao.html São Carlose koduleht
1231

1231. aasta Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Aastakümned: 1180. aastad 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad - 1230. aastad - 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad Aastad: 1226 1227 1228 1229 1230 - 1231 - 1232 1233 1234 1235 1236 ... Aasta lõpp. Eelmisel, 1230. aastal Baltikumi saadetud Balduin, kes tahtis seal saada oma kätte võimu, lahkus Liivimaalt edutult. ... ... ... Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 38
Anseküla kihelkond

Anseküla kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Anseküll) oli kirikukihelkond Saaremaal ja Liivimaa kubermangus Kuressaare kreisis. Kihelkond eraldus iseseisvaks kirikukihelkonnaks 16. sajandi alguses Kärla kihelkonnast. Anseküla kihelkonda ümbritsesid Kärla, Kaarma, Jämaja ja Kihelkonna kihelkond. Esimene kirik kihelkonna maadel – Anseküla Maarja kirik – oli ehitatud umbes 1300. aastal, uus kirik ehitati arvatavasti 14. sajandi lõpus. Kirik hävis teise maailmasõja ajal oktoobris 1944. Kirikus oli haruldane 14. sajandist Ojamaalt pärit ristimiskivi. Abruka mõis (Abro) – riigimõis – teateid 16. sajandi keskelt Anseküla mõis (Anseküll) – kirikumõis Tiinuse mõis (Ficht) – rüütlimõis – teateid 16. sajandi keskelt Lõmala mõis ka Lömala mõis (Lemmalsnäse) – Kuressaare linna linnamõis – rajatud 17. sajandi keskel Lõo mõis (Leo) – rüütlimõis – teateid 1473 Tiirimetsa mõis (Tirimetz) – riigimõis – rajatud 16. sajandi keskel Anseküla kihelkonnas 19. sajandi algul moodustatud mõisavallad. Vallad on moodustamise järjekorras. Sellesse valdade perioodi jääb perekonnanimede (perenimede) panemine. Anseküla kirikuvald (Gemeinde Anseküll) – muudeti 1866. aastal mõisavallast samanimeliseks vallaks – vallas said 12 peret perenime Abruka mõisavald (Gemeinde Abro) – muudeti 1866. aastal mõisavallast samanimeliseks vallaks – vallas said 36 peret perenime Tiirimetsa mõisavald (Gemeinde Tirimetz) – muudeti 1866. aastal mõisavallast samanimeliseks vallaks – vallas perenimesid ei pandud Lömala mõisavald (Gemeinde Lemmalsnäse) – muudeti 1866. aastal mõisavallast samanimeliseks vallaks – vallas said 25 peret perenime Tiinuse mõisavald (Gemeinde Ficht) – muudeti 1866. aastal mõisavallast samanimeliseks vallaks – vallas said 42 peret perenime Lõo mõisavald (Gemeinde Leo) – muudeti 1866. aastal mõisavallast samanimeliseks vallaks – vallas said 15 peret perenime Anseküla kihelkonna vallad alates 1866. aastast: Abruka vald (Abro) – 1930. aastatel nimetati vald Salme vallaks. 1939. vallareformi käigus liideti vallaga maid Torgu ja Kaarma-Suure vallast Anseküla vald (Anseküll) – liideti 1891. aastal Abruka vallaga Tiirimetsa vald (Tirimetz) – liideti 1891. aastal Abruka vallaga Lömala vald (Lemmalsnäse) – liideti 1891. aastal Abruka vallaga Tiinuse vald (Ficht) – liideti 1891. aastal Abruka vallaga Lõo vald (Leo) – liideti 1891. aastal Abruka vallaga Anseküla kihelkond hõlmas Saare maakonna endise Salme valla ala. Kihelkonna loodesopp ulatus kuni Suurlahe ja Nasva jõeni. Kihelkonda kuulus ka Abruka saar. Eesti kihelkondade loend Eesti kihelkondade loend maakonniti Kihelkond Eesti Entsüklopeedia. 1 kd, 437 veerg Hupel, August Wilhelm (1782). Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk 400–401. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 348–349. H. Sepp. Ajalooline traditsioon Ansekülast ja Jämaja kihelkonnast 1923. aastal. Eesti Kirjandusmuuseum. Folkloristika osakonna e-raamat. 2018. Eesti kihelkondade kaart EKI veebiportaalis
1232

1232. aasta Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Aastakümned: 1180. aastad 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad - 1230. aastad - 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad Aastad: 1227 1228 1229 1230 1231 - 1232 - 1233 1234 1235 1236 1237 ... ... ... ...
Kärla kihelkond

Kärla kihelkond (lühend Kär; saksa keeles Kirchspiel Kergel in Oesel) oli kirikukihelkond Saaremaal ja Liivimaa kubermangus Kuressaare kreisis. Piirkond kuulus algselt Kaarma kihelkonda. Eraldus pärast Kärla Maarja Magdaleena kiriku ehitamist (arvatavasti 14. sajandi alguses); ürikuis on kihelkonda esmamainitud 1438. aastal (Kergel). Nüüdne kirik on ehitatud 1843. aastal. Usuvahetusliikumise ajal, 1868. aastal ehitati Kärlale ka vene õigeusu Mõnnuste Jumala Ilmumise kirik (praegu varemeis). Kärla kihelkonnas paiknes 12 mõisat: 1 kirikumõis, 4 rüütlimõisast peamõisat koos 1 kõrvalmõisaga, 2 poolmõisat, 1 rüütelkonnamõis ja 3 riigimõisat. Kärla kirikumõis (Pastorat Kergel) Kandla mõis (Kandel) rüütlimõis Kaarmise mõis (Karmis) riigimõis Käesla mõis (Kaesel) rüütlimõis Kärla mõis (Kergelhof) riigimõis Kulli mõis (Kulli) poolmõis Mõnnuste mõis (Mönnust) riigimõis Mäe-Nõmpa mõis (Hoch-Nempa) poolmõis Oriküla mõis (Orriküll) rüütelkonnamõis Paadla mõis (Padel) rüütlimõis Tergemäe mõis (Terkimäggi) rüütlimõis Vennarti mõis (Fenieth) Paadla kõrvalmõis Järumetsa mõis (Jerwemetz), poolmõis. Kärla kihelkonna alad hõlmasid nüüdse Kärla valla ala. Kärla kihelkond Kirchspiel Kergel in Oesel, Eesti mõisaportaalis Märt Uustalu, Poolmõisatest ja nende omanikest Eesti- ja Liivimaal, Tallinna Ülikool Hupel, August Wilhelm (1782). Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk 394–398. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 345–347. Arnold Soom. Ajalooline traditsioon Kärla kihelkonnast 1930. aastal Eesti Kirjandusmuuseum. Folkloristika osakonna e-raamat. 2018. Eesti kihelkondade kaart EKI veebis
Mustjala kihelkond

Mustjala kihelkond (lühend Mus; saksa keeles Kirchspiel Mustel in Oesel) oli kihelkond Saaremaal, Liivimaa kubermangu Kuressaare kreisis. Muinasajal moodustas Kihelkonna muinaskihelkonna põhjaosa. Aastast 1254 Liivimaa ordu valduses. Aastast 1564 Taani valduses. Kihelkond moodustati aastal 1646, Kihelkonna kihelkonna kirdepoolsetest aladest. Mustjala luteri usu Anna kabel ehitati aastal 1605, Mustjala Magdaleena (Anna) kirik ehitati aastal 1863. Õigeusu Prohvet Eeliase kirik ehitati aastal 1875. Kihelkonnas paiknes 5 mõisa - 1 kirikumõis, 1 rüütlimõisast peamõis koos 1 kõrvalmõisaga ning 2 riigimõisa. Mustjala kirikumõis (saksa k. Pastorat Mustel) Küdema mõis (Kiddemetz), rüütlimõis Mustjala mõis (Mustelhof), riigimõis Ohtja mõis (Ochtjas), Küdema mõisa kõrvalmõis Paatsa mõis (Paatz), riigimõis. Küdema vald Mustjala vald (Mustjala kihelkond) Mustjala vald Võhma vald Küdema vald Mustjala kihelkonna alad asuvad tänapäeval Saaremaa valla aladel. Hupel, August Wilhelm (1782). Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk 397–398. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk lk. 345. H. Ottenson. Ajalooline traditsioon Mustjala kihelkonnast 1923. aastal Eesti Kirjandusmuuseum. Folkloristika osakonna e-raamat. 2018. Mustjala kihelkond, Eesti mõisaportaalis Eesti kihelkondade kaart EKI lehekülgedel
Kaarma kihelkond

Kaarma kihelkond (lühend Kaa; saksa keeles Kirchspiel Karmel, Kirchspiel Karmel in Oesel) oli kihelkond Saaremaal Liivimaal. Muinasajal hõlmas Kaarma muinaskihelkond ka hilisemate Kärla, Mustjala ja Püha kihelkonna osi. 14. sajandil ehitati Kuressaare piiskopilinnus, selle juurde tekkis samanimeline asula, mis aastal 1563 sai linnaõigused. Kaarma Peeter-Pauli kiriku ehitamist Kirikukülas alustati juba 13. sajandil, nüüdse ilme sai arvatavasti alles 15. sajandil. Kaarma kirikumõis (saksa keeles Pastorat Karmel) Eikla mõis (Euküll) rüütlimõis Elme mõis (Magnushof) rüütelkonnamõis Haamse mõis (Hanpus) riigimõis Kaarma mõis (Karmelhof) rüütlimõis Kaarma-Loona mõis (Klausholm) rüütlimõis Kaarma-Suuremõisa mõis (Karmel-Großenhof) rüütelkonnamõis Kaunivere mõis (Kaunifer), Kaarma-Loona mõis kõrvalmõis Kellamäe mõis (Kellamäggi) rüütlimõis Kudjape mõis (Kudjapäh) rüütlimõis Laadjala mõis (Ladjall) rüütelkonnamõis Meedla mõis (Medel) rüütlimõis Mullutu mõis (Mullut) rüütlimõis Muratsi mõis (Murratz) rüütlimõis Parila mõis (Pargel) Randvere kõrvalmõis Piila mõis (Pihla) riigimõis Praakli mõis (Brackelshof) riigimõis Pähkla mõis (Pechel) riigimõis Randvere mõis (Randefer) rüütlimõis Sikassaare mõis (Siksar) poolmõis Tahula mõis (Tahhul) riigimõis Tingiste mõis (Tingist) linnamõis Uue-Kaarma mõis (Neu-Karmel) rüütlimõis Vestli mõis (Wesseldorf) Meedla kõrvalmõis. 1891. aastal liideti Kaarma, Meedla, Piila, Elme Loona[küsitav] vald ja Haamse mõisa-[küsitav] ning Kaarma kirikuvalla külad uueks Loona vallaks. Teised külad jäid Kaarma-Suure valla koosseisu.. Kaarma kihelkond asub nüüdse Saare maakonna Kaarma valla alal. Eesti kihelkondade loend, Kihelkond Märt Uustalu, Poolmõisatest ja nende omanikest Eesti- ja Liivimaal, Tallinna Ülikool Juhan Vahe. "Laadjala küla kroonika". Laadjala Arenduse Selts, 2001. Hupel, August Wilhelm (1782). Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Elv. Kerem. Ajalooline traditsioon Kaarma kihelkonnast 1923. aastal Eesti Kirjandusmuuseum. Folkloristika osakonna e-raamat. 2018. Kaarma kihelkond Kirchspiel Karmel in Oesel, Eesti mõisaportaalis Eesti kihelkonnad Eesti kihelkondade kaart EKI veebiportaalis