laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Élie Ducommun

Élie Ducommun (19. veebruar 1833 Genf – 7. detsember 1906 Bern) oli Šveitsi rahuaktivist. Koos Charles Albert Gobat'ga pälvis ta 1902. aastal Nobeli rahuauhinna. Ducommun sündis kellassepa peres kolmest lapsest noorimana. Vaatamata kõrghariduse puudumisele töötas ta juba 17-aastaselt koduõpetajana, 20-aastaselt keeleõpetajana, siis ajakirjanikuna, 22-aastaselt ajakirja Revue de Genève toimetajana, 1857 Genfi kantoni asekantslerina ja 1862 Genfi kantoni kantslerina. 1865. aastal kolis Ducammon Berni, kus asutas ajakirja Progress. Ta töötas Šveitsi föderaalkantselei tõlgina (1869–1873) ja Jura-Simploni Terasekompanii sekretärina 1873–1891. Tema juhtimisel rajati 1875. aastal Jura–Berni–Luzerni raudtee, mille peasekretär oli Ducommun kuni 1903. aastani, mil Šveitsi valitsus raudtee ära ostis. Just sellel ametikohal töötades teenis Ducommun kapitali, millest hakkas rahastama oma rahualast tegevust. 1867. aastal aitas ta asutada Rahu ja Vabaduse Liigat (Ligue de la paix et de la liberté). Organisatsiooni keskus asus Bernis. 1868 avaldas Liiga bülletääni "Euroopa Ühendriigid" (Les États-Unis d’Europe). Ducommun keeldus oma ametikoha eest palka vastu võtmast, teatades, et soovib sellel kohal töötada ainuüksi idealismist. Tema organisatsioonilised võimed aitasid tal edu saavutada ja ta jäi organisatsiooni direktoriks kuni surmani. 1891 asutas ta koos Charles Albert Gobat'ga Rahvusvahelise Rahubüroo (Bureau international de la paix), esimese valitsusvälise rahvusvahelise rahuorganisatsiooni, mis koordineeris Euroopa patsifistlike organisatsioonide tegevust. Ta valiti selle organisatsiooni juhiks. Tegevuse eest selles organisatsioonis pälviski ta Nobeli rahuauhinna. 1886 avaldas Ducommun luuleraamatu "Viimased naeratused" (Derniers Sourires).
Zouérat

Zouérat on linn Mauritaanias, Tiris Zemmouri provintsi keskus. Asub riigi põhjaosas. Linnas on Nouadhibousse viiva raudtee idapoolne ots. Zouérat on rauamaagi hematiidikaevanduste keskus. Linnalähedaste maardlate varuks hinnatakse 200 miljonit tonni hematiiti.
Katsuya Okada

Katsuya Okada (岡田 克也 Okada Katsuya; sündinud 14. juulil 1953 Yokkaichis) on Jaapani poliitik. Ta oli 16. septembrist 2009 kuni 17. septembrini 2010 Jaapani välisminister. 13. jaanuarist 26. detsembrini 2012 oli ta Jaapani asepeaminister. Ta on pärit ühe Jaapani suurema jaeketi AEON Group asutaja Takuya Okada perest ning on hariduselt jurist. Tema vanem vend Motoya Okada on AEON Groupi president ja ühtlasi tegevdirektor. Tal on ka noorem vend ja poolõde. Katsuya Okada on õppinud Harvardi ülikoolis. Ta lõpetas Tokio ülikooli kraadiga õigusteaduse alal ning asus tööle Jaapani väliskaubandus- ja tööstusministeeriumis. Ta on alates 1988 Jaapani parlamendi alamkoja liige. Ta valiti sinna Liberaaldemokraatliku Partei esindajana. Seal hakkas ta tööle Takeshita fraktsioonis. Koos fraktsiooni juhtide Tsutomu Hata ja Ichirō Ozawaga astus ta 1993 Jaapani Uuenemise Parteisse. Sellele järgnes hulk eraldumisi ja liitumisi, Okada sai Shinshinto, Päikesepartei ja Minseito liikmeks, kuni 1998. aastal ühines Minseito lõpuks Jaapani Demokraatliku Parteiga. 18. mail 2004 valiti Okada Jaapani Demokraatliku Partei esimeheks. Tema ajal toimusid parlamendi ülemkoja valimised 11. juulil 2004, kus Demokraatlik Partei sai juurde 12 kohta, kuid kaotas selgelt Liberaaldemokraatlikule Parteile. Järgnesid üldvalimised 11. septembril 2005, kus Demokraatlik Partei kaotas 480-kohalises alamkojas 64 kohta ja tema esindus vähenes 177 kohalt 113-le. Demokraatlik Partei jäi parlamendis suuruselt teiseks erakonnaks, kuid Okada astus valimiskaotuse tõttu erakonna juhi kohalt tagasi. 30. augustil 2009 toimusid Jaapanis järgmised üldvalimised, kus Demokraatlikku Parteid saatis tohutu edu. Tema esindus alamkojas suurenes 193 koha võrra 308-le. Partei liider Yukio Hatoyama sai uueks peaministriks ja Okada on seejärel olnud välisminister.
Hõbejodiid

Hõbejodiid on sool, mille valem on AgI. Hõbejodiid on kollase värvusega fototundlik vees väga raskelt lahustuv kristalliline tahkis. Hõbejodiidi sulamistemperatuur on 558 °C, keemistemperatuur 1506 °C ning tihedus 5675 kg/m³. Hõbejodiidi lahustuvus vees 20 °C juures on 3*10−6 g/l. Hõbejodiidi ei peeta ohtlikuks aineks. Hõbejodiidi kasutatakse muu hulgas fotograafias, meditsiinis antiseptikuna ning kunstlike sademete tekitamiseks. Hõbejodiidil ja jääl on sarnane kristalli kuju. Kui hõbejodiidi pilvedesse pihustada, siis moodustavad tema kristallid kondensatsioonituumad, mille ümber veeaur kondenseerub, ning neist tekivad vihmapiisad või lumekristallid.
Léon Bourgeois

Léon Victor Auguste Bourgeois (21. mai 1851 Pariis – 29. september 1925) oli Prantsusmaa riigimees.
Yukio Hatoyama

Yukio Hatoyama (鳩山由紀夫 Hatoyama Yukio, sündinud 11. veebruaril 1947) on Jaapani poliitik. Ta kuulub Jaapani Demokraatlikku Parteisse. Hatoyama sündis tuntud poliitikute peres. Tema vanavanaisa Kazuo Hatoyama oli Jaapani Esindajatekoja spiiker, vanaisa Ichirō Hatoyama oli peaminister, kelle ajal taastati Jaapani diplomaatilised suhted NSV Liiduga, mis võimaldas Jaapanil astuda ÜRO liikmeks. Isa Iichirō Hatoyama oli välisminister. Ema Yasuko Hatoyama oli Bridgestone Corporationi asutaja Shojiro Ishibashi tütar ning sai oma isalt suure päranduse. Ema oli samuti poliitikas mõjukas, sest ta rahastas poliitilisi organisatsioone, sealhulgas oma poegade erakonda. Yukiol on noorem vend Kunio Hatoyama, kes töötas Tarō Asō valitsuses sise- ja sideministrina. Kunio abikaasa Emily Hatoyama on sündinud ja kasvanud Austraalias, aga on rahvuselt samuti jaapanlane ja töötab Jaapanis televisioonis. Yukio Hatoyama lõpetas Tokio Ülikooli 1969 ja Stanfordi ülikooli tööstusinsenerina 1976. Ta töötas 1976–1981 Tokio Tehnoloogiainstituudis assistendi ja 1981–1986 Senshu ülikoolis abiprofessorina. Miyuki Hatoyamaga tutvus Yukio Stanfordis, kus Miyuki töötas Jaapani restoranis. Nad abiellusid 1975 pärast seda, kui Miyuki oli oma eelmise abielu lahutanud. Neil on poeg Kiichirō, kes töötab Moskva Ülikoolis. Ta oli Jaapani peaminister 16. septembrist 2009 kuni 4. juunini 2010. Kuigi ta oli peaminister vähem kui aasta aega, jõudis ta palju korda saata. Ta kehtestas lastetoetuse ja taastas toetuse üksikemadele. Haridussüsteemi eelarvet suurendas ta 8,2%, sealhulgas keelustas ta õppemaksu riiklikes keskkoolides ja laiendas üliõpilaste stipendiumisüsteemi. Lisaks kehtestas ta toetused riisikasvatusega tegelevatele talupoegadele, laiendas töötuskindlustust kõigile töötajatele, kuid vähendas meditsiinilisi kulutusi tööta inimestele. 2. juunil 2010 teatas ta, et astub peaministriametist tagasi. Tema populaarsust oli kahandanud rahastamisskandaal. Nimelt oli ta saanud 4 miljoni USA dollari väärtuses annetusi, mis ei olnud kohaselt deklareeritud. Enamik sellest rahast pärines tema emalt, aga annetajateks oli märgitud ka surnud inimesi. Skandaal tõstatas tema usaldusväärsuse küsimuse. Prokuratuur otsustas tema vastu süüdistust mitte esitada, kuigi tema sekretär sai tingimisi vanglakaristuse ja Jaapani Ringhäälinguorganisatsiooni NHK väitel on raske uskuda Hatoyama kinnitust, et ta ei olnud võltsimisest teadlik.
Charles Albert Gobat

Charles Albert Gobat (21. mai 1843 Berni kanton Tramelan – 16. märts 1914 Bern) oli Šveitsi jurist ja poliitik. Ta sündis protestandist pastori pojana. Tema onu Samuel Gobat (1799–1869) oli misjonär ja alates 1846. aastast Jeruusalemma piiskop. Charles Albert Gobat õppis Baseli, Heidelbergi, Berni ja Pariisi Ülikoolis. 1867 lõpetas ta Heidelbergi ülikooli õigusteaduse doktori kraadiga summa cum laude. Pärast doktorikraadi saamist hakkas Gobat Bernis juristina praktiseerima, lisaks pidas Berni ülikoolis tsiviilõiguse loenguid. Ta avas Berni kantonis Delémontis õigusbüroo, mis sai varsti piirkonna juhtivaks õigusbürooks. Pärast seda, kui ta oli 15 aastat juristina tegutsenud, hakkas ta tegutsema poliitika ja hariduse alal. 1882 määrati ta Berni kantoni superintendendiks (haridusinspektoriks). Selles ametis püsis ta 30 aastat ja korraldas palju tähtsaid reforme haridussüsteemis, lähtudes eesrindlikust haridusfilosoofiast. Ta reformis algharidussüsteemi, saavutas suurema hariduseelarve, millega suurendas õpetajate arvu ühe õpilase kohta, toetas elavate keelte õpetamist surnud keelte arvel ja andis õpilastele alternatiivi traditsioonilisele kitsale klassikalisele haridusele. Poliitikas valiti ta mitmele tähtsale ametikohale. 1882 valiti ta Berni ülemnõukogusse. 1884–1890 oli ta Šveitsi kantonite nõukogu liige ja alates 1890 kuni surmani oli ta Riiginõukogu, Šveitsi peamise seadusandliku kogu teise koja liige. Nii poliitikas kui hariduses oli ta liberaalne reformaator. 1902 toetas ta mitut seadusemuudatust, mis rakendasid majanduslepingute vahekohtu põhimõtet. Gobat töötas Parlamentidevahelises Liidus, mille asutas 1903. aasta Nobeli rahuauhinna laureaat William Randal Cremer 1889. 1892 sai ta liidu Bernis toimunud IV konverentsi juhatajaks. Sellel konverentsil asutati Parlamentidevaheline Büroo, mille peasekretäriks Gobat sai. See büroo oli teabekeskus, mis tegeles rahuliikumiste, rahvusvahelise lepitamise ja riikide parlamentide vahelise suhtlusega. Ta pälvis 1902. aastal koos Élie Ducommuniga Alalise Rahvusvahelise Rahubüroo juhtimise eest Nobeli rahuauhinna. See büroo asutati 1891 Parlamentidevahelise Liidu III konverentsil Roomas. Pärast Ducommuni surma 1906. aastal võttis Cobat rahubüroo juhatamise üle. 1910. aastal sai ka Rahvusvaheline Rahubüroo Nobeli rahuauhinna ja sel ajal oli Gobat selle direktor. Kui ta 1914. aastal rahukonverentsil Bernis tõusis kõnet pidama, varises ta kokku ja suri tund aega hiljem.
Psühholingvistika

Psühholingvistika on keeleteaduse ja psühholoogia piiriteadus, mis tegeleb keele omandamise, mõistmise ja kasutamise psühholoogiliste protsesside uurimisega.
Antoine Claire Thibaudeau

Krahv Antoine Claire Thibaudeau (23. märts 1765 – 8. märts 1854) oli Prantsusmaa poliitik. Ta oli Rahvuskonvendi liige ja hääletas Louis XVI surmamõistmise poolt. Napoleon I ajal oli ta Gironde'i prefekt ja Napoleoni koodeksit väljatöötanud komisjoni liige. Kuningatapjana välja saadetud, pöördus ta tagasi Prantsusmaale 1830. aastal. Napoleon III ajal oli ta senaator ja viimane elusolev Rahvuskonvendi liige.
William Randal Cremer

William Randal Cremer (18. märts 1828 Fareham Portsmouthi lähedal – 22. juuli 1908 London) oli Inglise parlamendi liige ja patsifist. Ta pälvis 1903. aastal Nobeli rahuauhinna. Cremer sündis töölisperes. Tal oli kaks õde. Tema isa George oli maaler, kes oma pere maha jättis, nii et ema pidi üksinda oma peret ülal pidama. Lapsena töötas Cremer dokis 12 tundi päevas. 15-aastaselt hakkas ta oma onu kõrval puusepana tööle. 1852 lahkus ta Londonisse ja ühines seal ametiühinguliikumisega. 1858 hakkas ta võitlema 9-tunnise tööpäeva eest. 1859 asutas ta puuseppade ja tislerite ühendatud ametiühingu. 1863 organiseeris ta protestiliikumise Suurbritannia valitsuse vastu, kes USA kodusõjas kaldus pigem lõunaosariike pooldama. Koos Karl Marxiga asutas Cremer 1864 Rahvusvaheliste Töömeeste Assotsiatsiooni ja valiti 1865 selle peasekretäriks, kuid 1867 astus ta tagasi, sest pooldas töörahva olukorra parandamist üksnes läbirääkimiste, mitte streikide abil, rääkimata revolutsioonist. 1870 Saksa–Prantsuse sõja ajal asutas Cremer Töömeeste Rahuassotsiatsiooni, millest hiljem kasvas välja Rahvusvaheline Vahekohtuliiga. Alates 1903 oli ta liiga peasekretär. 1889 asutas ta koos prantsuse patsifisti Frédéric Passyga Pariisis Parlamentidevahelise Liidu ning sai selle asepresidendiks ja Briti fraktsiooni juhiks. Esimest korda kandideeris ta Suurbritannia alamkotta 1868. Ta oli 1885–1895 ja alates 1900 kuni surmani Suurbritannia parlamendi liige. Ta valiti parlamenti 5 korral, alati Londoni linnaosast Hackneyst Liberaalse Partei kandidaadina. Teise Buuri sõja ajal oli Cremer selle kõige mõjukam kriitik Suurbritannias. Ta nägi selles sõjas rünnakut vabaduse ja inimsuse vastu. 1903 pälvis ta Nobeli rahuauhinna, olles esimene, kes selle üksinda sai. Selle auhinnaga tunnustati tema tööd rahvusvahelise vahekohtu osas, eriti 1897 Briti–USA vahekohtulepingu sõlmimisel. Ta pälvis ka Prantsusmaa Auleegioni ordeni ja Norra Püha Olavi ordeni ning tõsteti 1907 rüütliseisusse. Cremer oli kaks korda abielus. Tema esimene naine suri 1876 ja teine 1884. Kummastki abielust lapsi ei sündinud. Tema järgi on nimetatud Hackney linnaosas Haggerstonis asuv Randal Cremeri algkool.
Johannes Toming

Johannes Toming (23. veebruar 1896 Laiuse – 9. aprill 1949 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1940). 7. Jalaväerügemendi pataljoniülem ja 2. soomusrongi rügemendi laiarööpmelise soomusrongi tüüp „B" ülem. Soomusrongi-rügemendi katteüksuse B tüübilisel rongil oli suurtükipatarei, üks kaherühmaline kuulipildurkompanii ja üks kaherühmaline dessantkompanii. 1926. aastal abiellus ta Valgas Emilie Olga Elbrechtiga. Ohvitseride andmekogu
Motiiv (täpsustus)

Motiiv võib tähendada mitut asja. Filosoofias, psühholoogias ja õigusteaduses on motiiv teo sooritamise otsene ajend. Muusikas on motiiv väikseim muusikalist sisu kandev struktuuriüksus. Kirjandusteaduses ja kunstis on motiiv teose ainestiku või vormistruktuuri koostisosa; teoses kujutatud nähtus või situatsioon.
Aleksander Luik

Aleksander Luik (2. august 1890 Paide – 7. september 1963 Traralgon, Austraalia) oli Eesti sõjaväelane (major). Teenis 1. Jalaväerügemendis.
Scheel

Scheel oli saksa päritolu Eestimaa suguvõsa. Mitmed suguvõsa liikmed olid silmapaistvad pangandus- ja majandustegelased. Scheelide suguvõsa esimene esindaja Eestimaal oli Georg Johannes Heinrich Scheel, kes kolis Saksamaalt Tallinna 1862. aastal. Georg Johannes Heinrich Scheel (1840–1897), Eestimaa mõisnike krediitkassa raamatupidaja 1866–1882 ja Tallinna Börsikomitee poolt ülalpeetavate kaubandusklasside õpetaja. 1882. aastal asutatud Tallinna Linnapanga direktor. Asutas 1. jaanuaril 1884. G. Scheeli panga, mida juhatas oma surmani. Georg Scheel (1865–1919), G. Scheel & Co juhataja 1897–1919 Paul Heinrich Scheel (1866–1940), G. Scheel & Co panga juhataja 1919–1920 Klaus Scheel (1890–1961), G. Scheel & Co juhataja 1920–1939, kes muutis senise väikese erapanga Eesti suurimaks. Scheelide suguvõsa kokkupuuted pangandusega
Ogane astelsõnajalg

Ogane astelsõnajalg (Polystichum aculeatum) on sõnajalaliste sugukonda astelsõnajala perekonda kuuluv sõnajalgtaim. Ta on Eestis väga haruldane. Ogane astelsõnajalg andmebaasis eElurikkus
Põhja-raunjalg

Põhja-raunjalg (Asplenium septentrionale) on raunjalaliste sugukonda raunjala perekonda kuuluv sõnajalgtaim.  Põhja-raunjalg – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Põhja-raunjalg andmebaasis eElurikkus
Ida-kiviürt

Ida-kiviürt (Woodsia ilvensis) on kiviürdi perekonda kuuluv sõnajalgtaim. Ida-kiviürt kasvab õhukestel kuivadel happelistel muldadel, tavaliselt päikesepoolsel kivisel või kaljusel pinnasel. Ta on Eestis väga haruldane. Levinud on ta Briti saartel, Alpides, Skandinaavias, Altais, Uuralites, Jaapanis, Alaskal, USA ida- ja põhjaosas ning Gröönimaa rannikul. Esimest korda määratles ida-kiviürdi omaette liigina James Bolton 1785. Ta kirjeldas liigid Acrostichum ilvense ja Acrostichum alpina, mida tänapäeval tuntakse liikidena Woodsia ilvensis ja Woodsia alpina. Perekonna Woodsia määratles Robert Brown 1810, nimetades selle inglise botaaniku Joseph Woodsi järgi. Liiginimi ilvensis tähendab ladina keeles Elba saart. Ida-kiviürdi lehed on tavaliselt 15 cm pikad ja 2,5 cm laiad, jäiga ülespoole suunatud otsaga, jagunevad 12 vastamisi paiknevaks hõlmaks. Lehe alakülg on kaetud valge vilja kiuga, mis muutub hiljem roostepruuniks. Šotimaa ida-kiviürte kahjustas tugevalt 19. sajandil Briti saartel levinud sõnajalgade kasvatamise moehullus. Suured sõnajalakolooniad sattusid selle tulemusena väljasuremiseohtu ja mitmes piirkonnas Šotimaal surigi ida-kiviürt välja. Ida-kiviürt andmebaasis eElurikkus
Imants Lancmanis

Imants Lancmanis (sündinud 29. juulil 1941) on läti kunstiajaloolane, restaureerimise spetsialist, maalikunstnik ja mitme raamatu autor. Tema peamised uurimissuunad on Läti kunst 18. ja 19. sajandil, Läti mõisad ja lossid, nende arhitektuur ja ajalugu, ning heraldika. Ta on 1975. aastast Rundāle lossi muuseumidirektor ning ka Läti Panga mündidisainikomisjoni liige. "Studien zur Kunstgeschichte in Estland und Lettland". Martin-Carl-Adolf-Böckler-Stiftung 1995 (kogumiku kaasautor) 1992 – Läti Teaduste Akadeemia auliige 1994 – Kolme Tähe ordeni 4. järk 2002 – Pro Europa auhind 2002 – Europa Nostra preemia 2007 – Georg Dehio kultuuripreemia (Georg Dehio-Kulturpreis 2007) "Läti Teaduste Akadeemia: Imants Lancmanis". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 2. novembril 2009.
Eino-Endel Laas

Eino-Endel Laas (sündinud 7. aprillil 1942) on eesti metsateadlane. Laas lõpetas 1960. aastal Tartu 1. Keskkooli ning 1965. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajanduse eriala (cum laude). Ta täiendas end 1982. aastal Moskva Metsatehnilises Instituudis ja 2000. aastal Evo Kõrgemas Metsanduskoolis. Eino-Endel Laas on töötanud pikka aega Eesti Põllumajandusülikooli (varem Eesti Põllumajanduse Akadeemia) metsakasvatuse instituudis: 1965–1989 vaneminseneri, aspirandi ja assistendina, 1989–1992 vanemõpetajana, 1992–2001 dotsendi ja 1994–2004 juhatajana. 2001. aastast on ta Eesti Maaülikooli metsandus- ja maaehitusinstituudi metsakasvatuse osakonna lektor. 1991–2004 oli Laas Tartu linnavalitsuses linnadendroloog. Dendroloogia ja pargindus. Eino Laas, Atlex 2019, ISBN 978-9949-492-83-1. Õpik-käsiraamat. Metsamajanduse alused (õpik kõrgkoolidele). Eino Laas, Veiko Uri ja Mati Valgepea. TÜ Kirjastus 2012. Okaspuud. Eino Laas, Atlex 2004. Metsauuendamine ja metsastamine. Eino Laas, Atlex 2001. Okas- ja lehtpuud talvel. Eino Laas, Eesti Põllumajanduse Akadeemia 1988. 2016 Valgetähe V klassi teenetemärk Eino-Endel Laasi isa oli Endel Laas, kes oli samuti metsateadlane ja Maaülikooli õppejõud. Eino-Endel Laas Maamajanduse võtmeisikud Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Aimur Joandi, Tammed igavikuks, Eesti Loodus, 2011 Järvseljal tähistati professor Endel Laasi 100. sünniaastapäeva SA Järvselja Õppe- ja Katsemetskond 26. sept 2015 Lahkus Tähtvere dendropargi rajaja, Postimees, 02.11.2009 Eino-Endel Laas Eesti Teadusinfosüsteemis
Hädasignaal

Hädasignaal on rahvusvaheliselt mõistetav vahend abi kutsumiseks. Hädasignaale edastatakse tavaliselt raadio teel, visuaalselt vaadeldavate esemete või valguse või kuuldavate helisignaalide abil. Hädasignaal annab märku, et inimene või inimrühm, laev, lennuk või mõni muu sõiduk on tõsises ohus ja vajab viivitamatult abi. Hädasignaali kasutamine muudes olukordades võib olla kohalike seaduste või rahvusvaheliste lepete vastane. CQD Mayday NC SOS GMDSS
Rawaki

Rawaki on asustamata korallsaar (kerkinud atoll) Vaikse ookeani keskosas Mikroneesias, üks Fööniksisaartest.
Aldo Kudevita

Aldo Kudevita (kuni 1940. aastani Aleksander Kudevita; 22. september 1900 Pärnu – 19. juuli 1947 Norillag, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (major). Teenis 1. Diviisi staabis Narvas. Arreteeriti NKVD poolt 28. juunil 1941. Ohvitseride andmekogu
Rudolf Mägi

Rudolf Mägi (24. juuli 1905 – 13. oktoober 1972 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1940). Teenis Sõjaväe Varustusvalitsuses. Ta on koostanud ja toimetanud artiklite kogumiku "Meie eesrindlik teadus ja tehnika" (1953). Foto
Aleksander Ilves

Aleksander Ilvese nime on kandnud kaks Eesti sõjaväelast, mõlemad majori auastmes: Aleksander Ilves (1896–1943) Aleksander Ilves (1900–1987)
Aleksander Ilves (1900–1987)

Aleksander Ilves (23. detsember 1900 Orava vald – 23. november 1987 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (major). Teenis Sõjavägede Staabis. Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis esimees (1974).
Aleksander Ilves (1896–1943)

Aleksander Ilves (16. oktoober 1896 Narva – 24. detsember 1943 Taišet) oli Eesti sõjaväelane (major). Teenis 1. Suurtükiväegrupis.
Omolon

Omolon on jõgi Aasias, Kolõma jõe pikim ja parempoolne lisajõgi. Jõe pikkus on 1150 km, valgla suurus 118 600 km². Vooluhulk suudmes on 700 m³/s. Omolon algab Kolõma mägismaalt vähem kui 100 km kaugusel Ohhoota merest. Ta voolab ülemjooksul kirdesse, seejärel valdavalt põhja. Temasse suubuvad parempoolsed lisajõed Kegali ja Molongda. Molongda suudmes asub Omoloni asula ja sellest kohast allavoolu keskjooksul voolab Omolon tükk aega Tšuktšimaa piirijõena. Vasakult suubub temasse Kedon. Alamjooksul voolab Omolon Tšuktšimaal. Paremalt ulatub jõeni Oloi ahelik ja pisut enne seda suubub Omoloni paremalt Oloi jõgi. Vasakule kaldale jääb Jukagiiri kiltmaa. Pisut enne Kolõmasse suubumist ületab Omolon Jakuutia piiri. Omoloni suue asub 125 km kaugusel Põhja-Jäämerest. Omolon on lume- ja vihmatoiteline, laevatatav 600 km kaugusele suudmest. Ta jäätub oktoobris ja vabaneb jääkattest mai lõpus – juuni alguses. Ülemjooksul voolab Omolon mägitundras, keskjooksul taigas ja alamjooksul tundras. Alamjooksul on pinnases igikelts, mis ei võimalda puude kasvamist. Seal kasvavad samblikud, sammaltaimed, sõnajalgtaimed ja põõsad. Suur maailma atlas, lk. 85
Erromango

Erromango on Vanuatule kuuluv saar Melaneesias, üks Vanuatu saartest. See on Vanuatu lõunapoolseima provintsi Tafea suurim saar. Saare geograafilised koordinaadid on 18° 48′ S, 169° 4′ E. Saare pindala on 888 km². Saar on mägine, kõrgus kuni 886 m (Santopi mägi). Kõige nooremad vulkaanid saarel on kolm kihtvulkaani, mis moodustavad Reeturi Pea poolsaare Erromango idakaldal Cooki lahest põhjas. Veealune lõõr poolsaare ja läheduses oleva Kitsesaare vahel purskas 1881. Ajalooliselt räägiti Erromangol vähemalt nelja keelt: sie keelt, sorungi keelt, ura keelt ja utaha keelt. Need kuulusid kõik Kesk-Ida-Okeaania keelkonna lõuna-vanuatu rühma erromanga keelte hulka. Tänapäevaks on sorungi ja utaha keel välja surnud ning ura keele rääkijaid on alles väga vähe. 19. sajandil oli Erromango presbüteri misjonäride seas tuntud märtrite saarena, sest misjonäritegevus Erromangol oli ohtlik. Tuntuimad märtrid olid John Williams ja tema abiline James Harris, kelle pärismaalased evangeeliumi jutlustamise eest tapsid ja ära sõid. 19. sajandil oli Erromango tuntud sandlipuu, kauripuu ja tamanupuu kasvukohana. Minevikus raiuti neid puid laialdaselt ja sandalipuu sai saarel peaaegu otsa. Tänapäeval on enamik puude kunagisest levilast taastunud ja tehakse pingutusi selle nimel, et saare puidutööstus oleks jätkusuutlik. Euroopa Liidu abiga rajati saarele kaitseala Happy Lands Kauri Reservaat. 19. sajandil ületas saareelanike arv 10 000. See vähenes nii eurooplaste toodud haiguste tõttu kui ka sellepärast, et meremehed käisid Erromangol meeskondadele täiendust hankimas. Seda tehti nii inimeste petmise kui ka röövimise teel. Tänapäeval elab Erromangol umbes 1500 inimest. Saare suurimad külad on Potnarvin ja Upongkor (ingliskeelses kirjanduses Port Narvin ja Dillons Bay). Minevikus oli tähtsaim küla Ipota.
Motiiv (muusika)

Motiiv (ladina keeles motus, 'liikumine') on muusikas väikseim tähendust kandev muusikavorm. Motiiv moodustab tavaliselt teatud rütmilise ja meloodilise terviku. Motiivist suuremad muusikavormid on näiteks fraas, lause ja periood.
20th Flight Rockers

20th Flight Rockers on Soome rockabilly-ansambel. Ana (vokaal) Gona (kitarr) Pekka (kontrabass) Toni (trummid) Pete (klahvpillid) "On the Go" (2009) 20thflightrockers.fi – ametlik koduleht
Rockin' Lady & her Rivertown Boys

Rockin' Lady & her Rivertown Boys (endise nimega The Rumble Beat) on 2008. aastal loodud Eesti rockabilly-ansambel. Jaanika Telvar (vokaal) Karl-Robert Kurm (kitarr) Remo Telvar (kontrabass) Reeno Sopp (trummid) Karel (kitarr) Andres (trummid) "Black Cadillac" (2010) "Hit the Rock'n'Roll Trail" (2011) Ametlik koduleht Ansambel MySpace'is Muusikavideo "Black Cadillac"