laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pammakaristose kirik

Pammakaristose kirik, ka Theotokos Pammakaristose kirik (kreeka keeles Θεοτόκος ἡ Παμμακάριστος 'kõigist õnnistatud Jumalaema'), praegu Fethiye mošee (türgi keeles Fethiye Camii) on İstanbulis asuv 11.-12. sajandil ehitatud Bütsantsi kirik, Oikumeenilise patriarhaadi viimane asukoht enne Osmanite riigi koosseisu minekut. 1591. aastal muudeti kirik mošeeks. Kiriku parekklesion '​is tegutseb muuseum. Ehitis on Konstantinoopoli Palaiologoste aegse arhitektuuri üks tähtsamaid näiteid ja Bütsantsi mosaiikide hulgalt kolmandal kohal Hagia Sophia ja Chora kiriku järel. Kiriku kõige silmapaistvam osa on lõunaküljes asuv parekklesion, väike ristkuppelkiriku taoline kabel, mis ehitati 1310. aasta paiku Michael Glabas Tarchaniotese haua jaoks. Kiriku ehitamise ajaks peetakse valdavalt 11.-12. sajandit. Ehituse algatajaks peetakse Michael VII Dukast (1071–1078) või paigutatakse selle algus Komnenoste valitsusaega. Parekklesion ehitati kiriku lõunakülge Palaiologoste ajal ja see pühitseti Kristusele-Sõnale (Christos ho Logos). Pärast 1310. aastat lasi Maria Glabas ehitada väikese pühakoja oma abikaasa, Andronikos II Palaiologose väejuhi protostrator Michael Doukas Glabas Tarchaneiote mälestuseks. Parekklesion '​i sise- ja välisseinas jookseb luuletaja Manuel Philese loodud elegantses sõnastuses pühendtekst Kristusele. Samal ajal uuendati ka peamist kirikut ennast. Konstantinoopoli langemise järel 1453. aastal viidi Kreeka Õigeusu patriarhaat Hagia Sophiast Apostlite kirikusse. 1456. aastal viidi see Pammakaristose kirikusse, kuhu see jäi 1587. aastani. Viis aastat hiljem muutis sultan Murad III kiriku mošeeks ning nimetas selle oma Gruusia ja Aserbaidžaani vallutuste auks Fethiye Camii ('vallutuse mošee'). Palvetajatele ruumi tegemiseks eemaldati enamik siseseinu. 1949. restaureeriti ehitis Ameerika Bütsantsi Instituudi ja Dumbarton Oaksi eestvõttel. Sellest ajast alates tegutseb parekklesionis muuseum. Hoonet restaureeriti uuesti 2021.-2022. aastal. Sisevaade Sisevaade Sisevaade Sisevaade Sisevaade Sisevaade Välisvaade kagust Vaade peakuplile parekklesioni tagant Vaade kiriku keskelt peakuplile Kristus Kõigevalitseja peakuplil Istanbul - Chiesa Pammacaristos (Fetiye camii) - Foto G. Dall'Orto 26-5-2006]] Mosaiik apsiidis Püha Antonius laemosaiigil Püha Antonius Püha Gregorios, Armeenia valgustaja Kapiteel R. G. Ousterhout. Late Byzantine church architecture. - Smarthistory Theotokos Pammakaristos. - The Byzantine Legacy
Lasn (perekonnanimi)

Lasn on eesti perekonnanimi. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lasn 124 inimesel: 61 mehel ja 63 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lasn meeste puhul 1613. kohal ja naiste puhul 1747. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lasn vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,36. Nimi oli kõige sagedasem Pärnu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 5,47 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Saaremaal Muhu kihelkonna Nurme mõisavallas ja Pärnumaal Pärnu–Elisabethi kihelkonna Sauga mõisvallas kahel korral nimeks Lasn. Nimede eestistamisel võeti Lasn 1936. aastal uueks perekonnanimeks isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Blumenfeldt ja Goldman. Eugen Lasn, eesti metsatööstur (1898–1958) Juhan Lasn, eesti ühiskonnategelane (1861–1931) Kalle Lasn, eesti ajakirjanik (1942–) Kristjan Lasn, eesti tennisist (1908–1984) Maaja Vadi (sünd. Lasn), eesti majandusteadlane ja psühholoog, Tartu Ülikooli professor (1955–) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 06.05.2023) Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Lasn. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Lasn. Lasn statistikaameti andmebaasis
Jumalaema rüü toomise püha

Jumalasünnitaja aulise rüü toomine Konstantinoopoli Blachernae kirikusse (kirikuslaavi keeles Положение честно́й Ризы Пресвятой Богородицы во Влахерне, Ризоположение) on Maarja püha, mida õigeusu kirikus tähistatakse 2. juulil (heinamaarjapäev). Õigeusu ja katoliku kirikus levinud pärimuse kohaselt jäid Maarjast pärast tema taevassevõtmist hauda tema rõivad. Nende leidmise kohta Bütsantsi keisri Leo Suure valitsemisajal kõneldakse, et vennad Kandidos ja Golbios, jäänud teel Palestiinasse Naatsareti lähedal ühe juudi naise juurde öömajale, said nad teada, et tema käes on hoiul põlvest põlve pärandatud Jumalaema rüü, mis teeb imesid. Keiser, kuulnud sellest vendade käest, käskis tuua rüü kõigi sellekohaste austusavalduste saatel Konstantinoopolisse. Jumalaema rüü viidi Blachernaesse, mere äärde, kuhu just selle jaoks oli ehitatud uus kirik. Jumalaema rüüna (maphorion) austatavate tekstiilreliikviate jaoks käskis keisrinna Aelia Pulcheria 452. aastast ehitada Blachernae palee juurde kabeli. Pärast kabeli valmimist toodi reliikviad pidulikult sellesse 2. juulil 458. aastal, päeval, mida tähistatakse Jumalasünnitaja aulise rüü toomise pühana. 473. aastal toodi pühamusse veel mõned Maarja reliikviad - omofor ja osa vööst - ning ehitati Blachernae Jumalaema kirik. Jumalaema aulise rüü toomise püha, nagu ka ristiülendamise püha rajaneb mitte evangeeliumil ega pärimusel Maarja elust, vaid reliikviate leidmise lool. Püha kuupäevaga seostub kaks hilisemat ajaloosündmust, mida seostatakse Jumalaema abi ja eestkostega. 2. juulil 860. aastal tõrjusid Konstantinoopoli väed edukalt russide rünnaku pealinnale. 2. juulil 1451. aastal taganes tatarlaste sõjavägi pärast rünnakut Moskvale üllatuslikult võitluseta. Selle sündmuse auks ehitati Moskva Kremlisse aastail 1484-1486 Jumalaema Aulise Rüü Toomise kirik. Jumalaema kaitsmise püha Pantokrator. EAÕK Pärnu ja Saare piiskopkonna leht. nr 25, juuli 2014
Krásno nad Kysucou

Krásno nad Kysucou (ungari keeles Karásznó) on linn Slovakkias Žilina maakonnas Čadca ringkonnas. Linn asub Bystrica jõe suubumiskohas Kysuca jõkke, Poola piirist natuke vähem kui 10 km ja Tšehhi piirist 12 km kaugusel, Čadcast ligi 6 km lõunakagus ja Žilinast umbes 21 km põhjakirdes. Küla on esmamaintud Krásna nime all 1325. aastal. Linnaõigused sai Krásno nad Kysucou 1. septembril 2001. Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Krásno nad Kysucou elanikest slovakke 97,29% ja tšehhe 0,51%. Rahvus oli teadmata 1,72%-l elanikest. Frenštát pod Radhoštěm, Tšehhi Metylovice, Tšehhi Milówka, Poola História Mesto Krásno nad Kysucou. Vaadatud 6. mail 2023 Historické Krásno nad Kysucou Moje Kusyce. Vaadatud 6. mail 2023 Number of population by ethnicity in the municipality Krásno nad Kysucou at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 6. mail 2023
Dmitri Markov (lennukikonstruktor)

Dmitri Sergejevitš Markov (vene keeles Дмитрий Сергеевич Марков; 20. september 1905 Peterburi – 4. jaanuar 1992 Moskva) oli vene lennukikonstruktor. Alates 1941. aastast töötas Dmitri Markov Andrei Tupolevi juhitud konstrueerimisbüroos OKB-156. 1947. aastal edutati ta juhtivkonstruktoriks, 1960. aastal peakonstruktoriks ja 1971. aastal generaalkonstruktori asetäitjaks (1971–1992). Pärast Tupolevi surma 1972. aastal ei saanud Markovist Tupolevi konstrueerimisbüroo generaalkonstruktor (генеральный конструктор) ainult seetõttu, et Andrei Tupolev tahtis, et tema mantlipärijaks saaks poeg Aleksei Tupolev. Markov oli tehnikadoktor. Selle teaduskraadi sai ta väitekirja kaitsmata. 1965. aastal alustati Markovi juhtimisel välja töötama ülehelikiirusega raketikandjat-pommituslennukit Tu-22M (esmalend 1969, relvastusse võeti 1976). Lisaks Tu-22-le konstrueeriti Markovi juhtimisel Тu-16, Тu-98, Тu-104, Тu-124, Тu-134 ja Тu-135. 1957 – sotsialistliku töö kangelane (12. juuli 1957) Марков Дмитрий Сергеевич. history.mai.ru Дмитрий Сергеевич Марков. tu22.ru
Hriňová

Hriňová (saksa keeles Hrinau, ungari keeles Herencsvölgy) on linn Slovakkias Banská Bystrica maakonnas Detva ringkonnas. Hriňová asub Slatina jõe ääres Slovaki keskmäestikusse kuuluva Poľana mäestiku nõlvadel, Detvast ligikaudu 8 km idas ja Banská Bystricast umbes 33 km kagus. Asulat on ürikutes esmamainitud 1393. aastal. Linnaõigsed sai Hriňová 1. jaanuaril 1989. Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hriňová elanikest slovakke 94,42% ja tšehhe 0,29%. Rahvus oli teadmata 5,07%-l elanikest. Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku História mesta Hriňová Mesto Hriňová. Vaadatud 6. mail 2023 Number of population by ethnicity in the municipality Hriňová at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 6. mail 2023
Artūrs Toms Plešs

Artūrs Toms Plešs (sündinud 4. jaanuaril 1992 Bauskas) on Läti insener, ärimees ja poliitik. Ta oli 17. detsembrist 2020 kuni 14. detsembrini 2022 Arturs Krišjānis Kariņši esimese valitsuse keskkonnakaitse- ja regionaalarenguminister, esindades erakondade ühendust Arengu eest/Poolt!. Ta sündis aastal 1992 Bauskas. Ta omandas keskhariduse Bauska 1. Keskkoolis. Pärast keskkooli lõpetamist astus ta Riia Tehnikaülikooli, kus lõpetas 2016. aastal bakalaureuseõppekava "Transpordiehitus". Bakalaureuseõppe ajal osales ta Taani Tehnikaülikooli programmis "Erasmus". 2019. aastal omandas ta Riia Tehnikaülikoolis magistrikraadi õppekaval "Linnade ja piirkondade inseneriökonoomika". 2018. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta Seimi liikmeks "Attīstībai/Par!" (Arengu eest/Poolt!) nimekirjast. Pärast Läti keskkonnakaitse- ja regionaalarenguministri Juris Pūce tagasiastumist 12. novembril 2020 sai tast 17. detsembril 2020 Läti keskkonnakaitse- ja regionaalarenguminister.
Dmitri Bruns

Dmitri Bruns (vene keeles Дмитрий Владимирович Брунс, läti keeles Dmitrijs Brūns; 11. jaanuar 1929 Riia – 21. märts 2020 Tallinn) oli vene päritolu Eesti arhitekt ja arhitektuuritegelane. Tema pere tuli 1942. aastal Tallinna. Ta lõpetas 1946. aastal Tallinna 6. Keskkooli ja 1953. aastal Leningradi Ehitusinseneride Instituudi arhitektina. Aastatel 1960–1980 oli ta Tallinna peaarhitekt. 1952 Pärnu oblasti NLKP komitee hoone. Kaasautorid Harald Arman, Grigori Šumovski, Olga Bruns ja Mart Port. Teostamata 1955–1959 Ehitajate klubi Endla 8, Tallinn. Kaasautor Ester Liiberg 1955 125-kohalise lasteaia tüüpprojekt. Kaasautorid Alar Kotli ja Mart Port "Tallinn täna ja homme". Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus 1962 Dmitri Bruns, Rasmus Kangropool. "Tallinn sajandeis". Eesti Raamat. 1972 "Homne Tallinn". Tallinn: Eesti Raamat 1973 "Tallinn valmistub olümpiaks". Tallinn 1979 "Tallinn. Linnaehituslik kujunemine". Tallinn: Valgus 1993. ISBN 5440013288 "Tallinn. Linnaehitus Eesti Vabariigi aastail 1918 – 1940". Tallinn: Valgus 1998. ISBN 9985680324 "Tallinna peaarhitekti mälestusi ja artikleid". Tallinn: Eesti Arhitektuurimuuseum 2007. ISBN 9789985982808 "Архитектурные и исторические шедевры Таллинна". Tallinn 2016. 544 lk. ISBN 9789985899816 Dmitri Bruns. "Linna kujunemislugu". Ööülikool 2007 Loengu helifail 1955 Eesti NSV Arhitektide Liit 1959 sekretär 1961–1979 vastutav sekretär 1973 – Eesti NSV teeneline arhitekt 2003 – Tallinna vapimärk Tema ema oli näitleja Maria Zahharova-Bruns. Tema abikaasa oli arhitekt Olga Bruns. Pärnu oblastikomitee hoone (korruste plaanid, lõiked, vaated). VPI Estonprojekt, arhitektid Harald Arman, Grigori Šumovski, Mart Port, Dmitri Bruns, Olga Bruns. Eesti Arhitektuurimuuseum, EAM 1681 Ar 3.3.3 Lasteaia tüüpprojekt 125 lapsele. VPI Estonprojekt, Alar Kotli, Mart Port, Dmitri Bruns. Eesti Arhitektuurimuuseum, EAM 11763 Ar 34.4.4 "Dmitri Bruns – mees, kes päästis vanalinna" EPL, 13. jaanuar 2009 Mart Kalm. "Bruns, Dmitri, arhitekt". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 50–51 Ants Juske. "Dmitri Bruns — terve peatükk Eesti arhitektuuriajaloos". Eesti Päevaleht, 19. jaanuar 2008 Ants Juske. "Dmitri Bruns – mees, kes päästis vanalinna". Eesti Päevaleht, 13. jaanuar 2009 Toomas Raag, Suri arhitekt Dmitri Bruns, www.pealinn.ee, 23. märts 2020
Námestovo

Námestovo (ungari keeles Námesztó, poola keeles Namiestów) on linn Slovakkias Žilina maakonnas, Námestovo ringkonna halduskeskus. Námestovo asub Orava veehoidla ääres, Poola piirist 9 km kaugusel, Žilinast ligikaudu 58 km idakirdes. Asulat on esmamainitud 1556. aastal. Linnaõigused sai Námestovo 1776. aastal. 19. sajandil kujunes linnast tekstiilitööstuse keskus. Teise maailmasõja ajal hävis 2. aprillil 1945 lahingutes suurem osa linnast, hukkus 64 linnaelanikku. Sõja järel ehitati linn uuesti üles. 1953. aastal ehitati Orava jõele tamm ja rajati veehoidla. Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Námestovo elanikest slovakke 94,04%, tšehhe 0,27% ja poolakaid 0,22%. Rahvus oli teadmata 4,96%-l elanikest. SK, Namestovo – A Town Connected to Water Infoglobe. Vaadatud 7. mail 2023 Number of population by ethnicity in the municipality Námestovo at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 7. mail 2023
Veľké Kapušany

Veľké Kapušany (ungari keeles Nagykapos) on linn Slovakkias Košice maakonnas Michalovce ringkonnas. Veľké Kapušany asub Ukraina piirist 6 km ja Ungari piirist 13 km kaugusel, Michalovcest 26 km lõunakagus ja Košicest 63 km idakagus. Linna on esmamainitud 1214. aastal (teistel andmetel 1211. aastal). Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Veľké Kapušany elanikest ungarlasi 52,98%, slovakke 32,9%, mustlasi 4,39%, ukrainlasi 0,7%, tšehhe 0,28%. Rahvus oli teadmata 8,49%-l elanikest. Vásárosnamény, Ungari Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku History of our city Veľké Kapušany Mesto Veľké Kapušany. Vaadatud 7. mail 2023 Number of population by ethnicity in the municipality Veľké Kapušany at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 7. mail 2023
Bregalnica

Bregalnica (makedoonia keeles Брегалница) on jõgi Põhja-Makedoonias, Vardari vasakpoolne lisajõgi. Jõe pikkus on 211,5 km ning ta on Vardari järel pikkuselt teine jõgi Põhja-Makedoonias. "Bregalnica River hydrology". Vaadatud 7. mail 2023.  Bregalnica – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tvrdošín

Tvrdošín (saksa keeles Turdoschin, Thurdossin, ungari keeles Turdossin, poola keeles Twardoszyn) on linn Slovakkias Žilina maakonnas Žilina ringkonnas. Tvrdošín asub Orava jõe ääres, Poola piirist 10 km kaugusel, Žilinast ligikaudu 60 km idas. Asulat on esmamainitud 1111. aastal. Vaba kuningalinna õigused sai Tvrdošín 1369. aastal. Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tvrdošíni elanikest slovakke 96,03%, tšehhe 0,44% ja poolakaid 0,26%. Rahvus oli teadmata 2,94%-l elanikest. Kościelisko vald, Poola Kobylnica vald, Poola Durbuy vald, Belgia Orimattila linn, Soome Östhammari vald, Rootsi Uusikaupunki linn, Soome Valga, Eesti Valka, Läti Weißenburg in Bayern, Saksamaa Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku História farnosti Mesto Tvrdošín. Vaadatud 7. mail 2023 História kráľovského mesta Mesto Tvrdošín. Vaadatud 7. mail 2023 Number of population by ethnicity in the municipality Tvrdošín at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 7. mail 2023
Väike trumm

Väike trumm on ebamäärase helikõrgusega löökpill. Euroopas kasutati väikest trummi algselt rahva- ja sõjaväemuusikas, 19. sajandil lülitati pill ka sümfooniaorkestri koosseisu. Nagu suurel trummil, katab ka väikese trummi kõlakorpuse mõlemat poolt nahk või sünteetiline materjal, mis on pinguldatud metallvõrudega. Alumise naha välispinnale tõmmatud peened metallspiraalid annavad pillile terava säriseva kõla. Väikest trummi mängitakse kahe tihkest puust pulgaga. Pulkade kujust ja pea suurusest sõltub tämbri varjund. Schroedl, Scott (2001). Play Drums Today!, p.11. Hal Leonard. ISBN 0-634-02185-0.
Stropkov

Stropkov (russiini keeles Стропков, ungari keeles Sztropkó) on linn Slovakkias Prešovi maakonnas, Stropkovi ringkonna halduskeskus. Stropkov asub Madal-Beskiidide nõlvadel, Poola piirist 19 km kaugusel, Prešovist ligikaudu 37 km kirdes. Stropkovit on ürikutes esmamainitud 1404. aastal. Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Stropkovi elanikest slovakke 84,84%, mustlasi 2,68%, russiine 2,21%, ukrainlasi 0,36% ja tšehhe 0,2%. Rahvus oli teadmata 9,11%-l elanikest. Biłgoraj, Poola Ropczyce, Poola Korczyna, Poola Bílina, Tšehhi Palamuse, Eesti Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku História mesta Mesto Stropkov. Vaadatud 7. mail 2023 Number of population by ethnicity in the municipality Stropkov at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 7. mail 2023
Aelia Pulcheria

Aelia Pulcheria (kreeka keeles Πουλχερία; sündinud 19. jaanuaril 398/399, surnud juulis 453) oli Ida-Rooma keisrinna, kes nõustas oma venna keiser Theodosius II valitsemist tema nooruses ja hiljem oli keiser Marcianuse abikaasa alates 450. aastast kuni oma surmani 453. aastal. Pulcheria oli Ida-Rooma keisri Arcadiuse ja keisrinna Aelia Eudoxia teine laps ja ellujäänud lastest vanim. 414. aastal sai 15-aastane Pulcheria oma noorema venna Theodosius II eestkostjaks ja sai augusta tiitli. Oma usulise pühendumise tõttu ja tegutsemise tõttu oma kaasaja kirikuelus oli Pulcherial oma venna valitsusajal märkimisväärne mõju ja poliitiline võim. Kui Theodosius II 26. juulil 450 suri, abiellus Pulcheria sama aasta novembris Marcianusega, pidades samal ajal oma antud neitsilikkusetõotust. Pulcheria osales Efesose kirikukogul ja juhatas Chalkedoni kirikukogu, kus kirik määras kristoloogilised tõekspidamised. Seetõttu peavad nii õigeusu kui ka katoliku kirik teda pühakuks. Rooma martüroloogiumi ja Kreeka menaioni järgi on tema tähtpäev 10. septembril; teised idakirikud tähistavad seda 7. augustil. https://www.newadvent.org/cathen/12561c.htm St. Pulcheria. - Catholic Encyclopedia
Kellamäng

Kellamäng on löökpill, idiofon. See arenes välja ksülofonist, erinevalt viimasest on aga kellamängu plaadikesed metallist, sellest ka kellukeste helinat meenutav kõla. Mängitakse kahe haamrikesega. Kellamängu heliulatus sõltub pilli suurusest. Metallofon
Parndorf

Parndorf on vald (Gemeinde) Austria Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas. Selle algne nimi Perun tuleneb slaavi jumaluse Peruni nimest.
Nepali haldusjaotus

Nepal on jaotatud seitsmeks provintsiks, mis omakorda jagunevad 77 ringkonnaks. Ringkond (जिल्ला jillā) on Nepali 2. järgu haldusüksus. Seoses provintside moodustamisega jagati Navalparāsī ringkond ja Rūkumi ringkond 2015. aastal vastavalt Navalpuri ja Parāsī ringkonnaks ning Ida-Rūkumi ja Lääne-Rūkumi ringkonnaks. 1. provints Bhojpuri ringkond Dhankuṭā ringkond Ilāmi ringkond Jhāpā ringkond Morańgi ringkond Okhalḍhuńgā ringkond Pām̐chthari ringkond Sańkhuvāsabhā ringkond Solukhumbu ringkond Sunsarī ringkond Tāplejuńgi ringkond Terhathumi ringkond Udayapuri ringkond 2. provints Bārā ringkond Dhanuṣhā ringkond Mahottarī ringkond Parsā ringkond Rautahaṭi ringkond Saptarī ringkond Sarlāhī ringkond Sirahā ringkond 3. provints Bhaktapuri ringkond Chitvāni ringkond Dhādińgi ringkond Dolkhā ringkond Kābhrepalāńchoki ringkond Katmandu ringkond Lalitpuri ringkond Makvānpuri ringkond Nuvākoṭi ringkond Rāmechhāpi ringkond Rasuvā ringkond Sińdhulī ringkond Sińdhupālchoki ringkond Gańḍakī provints Bāgluńgi ringkond Gorkhā ringkond Kāskī ringkond Lamjuńgi ringkond Manām̐gi ringkond Mustām̐gi ringkond Myāgdi ringkond Navalpuri ringkond Parbati ringkond Syāṅjā ringkond Tanhum̐i ringkond 5. provints Arghākhām̐chī ringkond Bām̐ke ringkond Bardiyā ringkond Dāṅdeukhurī ringkond Gulmī ringkond Ida-Rūkumi ringkond Kapilvastu ringkond Pālpā ringkond Pyūṭhāni ringkond Rolpā ringkond Parāsī ringkond Rūpandehī ringkond Karṇālī provints Dailekhi ringkond Dolpā ringkond Humlā ringkond Jājarkoṭi ringkond Jumlā ringkond Kālikoṭi ringkond Khoṭām̐gi ringkond Lääne-Rūkumi ringkond Mugū ringkond Salyāni ringkond Surkheti ringkond Kaug-Lääneprovints Achhāmi ringkond Baitaṙī ringkond Bajhām̐gi ringkond Bājurā ringkond Ḍam̐ḍeldhurā ringkond Dārchulā ringkond Ḍoṭī ringkond Kailālī ringkond Kańchanpuri ringkond 2015. aastani olid 14 piirkonda (अञ्चल ānchal) Nepali 1. järgu haldusüksused. Haldusüksuste üleselt olid piirkonnad jaotatud viie arenduspiirkonna (vikāskṣhetra) vahel: Idapiirkond Kaug-Läänepiirkond Kesk-Läänepiirkond Keskpiirkond Läänepiirkond
Eesti Arheoloogide Liit

Eesti Arheoloogide Liit (EArL) on erialaliit, mis loodi 3. juunil 2022. Liit ühendab arheolooge, arheoloogia üliõpilasi ja arheoloogiaga seotud erialade esindajaid. 2023. aasta mai seisuga oli Eesti Arheoloogide Liidul 67 liiget. EArL juhatusse kuulub viis liiget: Kristjan Sander, Heiki Valk, Arvi Haak, Monika Reppo ja juhatuse esimees Ulla Kadakas. EArL logo autor on Jaana Ratas. Logol on kujutatud näod Lihulast leitud keskaegselt kannult, Pada kalmistu rauaaegselt silmiksõlelt ning Tamula kiviaja asulakoha kujukeselt. EArL, Eesti Arheoloogide Liit EArL, Meist "Mure arheoloogiapärandi hoiu pärast ajendas teadlasi looma uut liitu". Tartu Postimees. 4.06.2022. Vaadatud 7.05.2023. Reppo, Monika (27.04.2023). "Eesti Arheoloogide Liidu esimene ringreis viis Hiiumaale". Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudi infokiri. Vaadatud 7.05.2023. EArL, Meie logo
Vibrafon

Vibrafon on löökpill. Esimene teadaolev vibrafon loodi Ameerika Ühendriikides 1921. aastal. Ehituselt meenutab see nii ksülofoni kui ka kellamängu. Vibrafoni metallplaatide alla on aga paigutatud torukujulised resonaatorid, milles õhu paneb võnkuma elektrimootor. Sellest ka omapärane vibreeriv heli.
Lattik

Lattik on eesti perekonnanimi. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lattik 124 inimesel: 61 mehel ja 63 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lattik meeste puhul 1613. kohal ja naiste puhul 1747. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lattik vanuserühmas 50–54, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,33. Nimi oli kõige sagedasem Põlva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 5,74 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Võrumaal Põlva kihelkonnas, Järvamaal Järva-Jaani kihelkonnas, Tartumaal Sangaste kihelkonnas ja Virumaal Viru-Jaagupi kihelkonnas viiel korral nimi Lattick (normaliseeritult Lattik). 1937. aastal loobuti Eestis nimest Lattik ühel korral ning uueks nimeks võeti Latik. Aare-Paul Lattik, eesti organist ja muusikapedagoog (1970–) Egge Kulbok-Lattik, eesti kultuuripoliitika uurija (1966–) Helbe Merila-Lattik, eesti arst ja arstkonna ajaloo uurija (1928–2018) Jaan Lattik, eesti kirjanik ning usu- ja poliitikategelane (1878–1967) Margus Lattik, eesti kirjanik ja kunstnik (1973–) Robert Lattik, eesti arst (1886–1950) Vello Lattik, eesti kirjanik (1935–2007) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 07.05.2023) Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Lattik. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Lattik. Lattik statistikaameti andmebaasis
American Institute of Aeronautics and Astronautics

American Institute of Aeronautics and Astronautics (inglise keelest 'Ameerika aeronautika ja astronautika instituut'; lühend AIAA) on kutseühing aerokosmose insenerinduse valdkonnas. Esindab Ameerika Ühendriike Rahvusvahelises Astronautika Föderatsioonis. AIAA asutati 1963.aastal kahe varem tegutsenud organisatsiooni liitmise tulemusena: American Rocket Society (asutatud 1930 kui American Interplanetary Society) Aerokosmoseteaduste Instituut (asutatud 1932 kui Institute of the Aeronautical Sciences) Liikmeid (mitte ainult USA-st) on üle 30 000 (2015). Alates 1933. aastast valitakse auliikmeid. Esimesena sai auliikmeks jaanuaris 1933 Orville Wright. 2023. aasta veebruari seisuga on auliikme nimetuse pälvinud kokku 238 inimest. Neil Armstrong (1971) Wernher von Braun (1970) Arthur C. Clarke (1976) Maxine Faget (1985) Robert Gilruth (1962) Theodore von Kármán (1936) Hermann Oberth (1969) Ludwig Prandtl (1933) Leonid Sedov (1964) Igor Sikorsky (1962) Andrei Tupolev (1971) Orville Wright (1933) AIAA annab välja mitu auhinda, sealhulgas: Goddardi Astronautika auhind Reed Aeronautics Award AIAA Honorary Fellows. aiaa.org Koduleht