laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Renata Dancewicz

Renata Dancewicz (sündinud 7. veebruaril 1969 Lesznos) on Poola näitleja. Renata Dancewicz õppis kaks aastat Łódzis Leon Schilleri nimelises Riiklikus Filmi, Televisiooni ja Teatri Kõrgkoolis (Państwowa Wyższa Szkoła Filmowa, Telewizyjna i Teatralna im. Leona Schillera). Seejärel õppis ta ühe aasta Varssavi ülikoolis õigusteadust. 1991–1993 oli ta Wałbrzychi Draamateatri näitleja, 1999. aastast töötab Varssavi teatris Kwadrat. Alates 1993. aastast on ta mänginud ligi 40 filmis. Renata Dancewicz on ateist ja feminist. Monika Zaganiaczyk:"Na Wspólnej". Renata Dancewicz przed laty uchodziła za seksbombę. Dziś deklaruje, że jest feministką i ateistką Telemagazyn, 7. veebruar 2022. Vaadatud 7. juulil 2023 Renata Dancewicz andmekogus IMDb (inglise)
Agnieszka Suchora

Agnieszka Antonina Suchora (sündinud 10. jaanuaril 1968 Lublinis) on Poola näitleja. Agnieszka Suchora lõpetas 1990. aastal Varssavi Aleksandr Zelwerowiczi nimelise Teatriakadeemia. Samast aastast on ta Varssavi Kaasaegse Teatri näitleja. Alates 1987. aastast on ta mänginud nii filmides, telelavastustes kui ka teleseriaalides. Agnieszka Suchora isa oli näitleja Piotr Suchora. Ta on abielus näitleja Krzysztof Kowalewskiga, neil on tütar. Agnieszka Suchora andmebaasis FilmPolski.pl Agnieszka Suchora andmekogus IMDb (inglise)
Valentin Rasputin

Valentin Rasputin (vene keeles Валентин Григорьевич Распутин; 15. märts 1937 Atalanka küla, Ust-Udinski rajoon, Irkutski oblast – 14. märts 2015 Moskva) oli vene kirjanik. Ta lõpetas Irkutski Riikliku Ülikooli 1959. aastal. Ülikooli lõpetamise järel töötas Rasputin Irkutskis ja Krasnojarskis ajalehtede toimetuses. Alates 1966. aastast oli ta kutseline kirjanik. Nõukogude Liidu Kirjanike Liitu võeti ta vastu 1967. aastal. Rasputini esikraamat ilmus 1966. aastal. Temast kujunes nn vene külaproosa silmapaistvamaid esindajaid. Valentin Rasputin elas ja töötas Irkutskis ja Moskvas. Alates perestroika ajast oli Rasputin ühiskondlikult aktiivne ning väljendas antiliberaalseid ja natsionalistlikke seisukohti. Vene kirjandusklassikutest pidas ta oma õpetajateks Fjodor Dostojevskit ja Ivan Buninit. Kirjutas 1991 alla pöördumisele "Slovo k narodu" (Sõna rahvale). Aastal 2010 esitas Vene Kirjanike Liit Rasputini Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks, mida ta siiski ei saanud. 1989–1990 oli ta NSV Liidu rahvasaadik. 1989. aasta suvel esines ta NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressil ettepanekuga Venemaa väljaastumiseks NSV Liidust. 1990–1991 oli ta NSV Liidu Presidendinõukogu liige. 2007. aastal astus ta välja tollase presidendikandidaadi Gennadi Zjuganovi toetuseks. Alates 2010. aastast oli ta Vene Õigeusu Kiriku patriarhinõukogu liige. Sotsialistliku töö kangelane (1987) Orden "Teenete eest Isamaa ees" 3. järk (2007) Orden "Teenete eest Isamaa ees" 4. järk (2002) Aleksander Nevski orden (2011) Lenini orden (1984 ja 1987) Tööpunalipu orden (1981) Orden "Austuse märk" (1971) Vene Föderatsiooni riiklik preemia (2013) NSV Liidu riiklik preemia (1977 ja 1987) Lev Tolstoi preemia (1992) Aleksander Solženitsõni preemia (2000) Fjodor Dostojevski preemia (2001) Aleksander Nevski preemia (2004) Irkutski linna aukodanik (1986) Rahvusvaheline auhind "Usk ja ustavus" (1994) Viimne tärmin. Tallinn, 1972 Ela ja mäleta : [jutustus]. Tallinn, 1977 Lahkumine Matjorast : [romaan]. Tallinn, 1980 Raha Mariale ; Tulekahi : [jutustused]. Tallinn, 1987 Aeg elada, aeg armastada ja teised jutustused. Tallinn, 2006
Grobiņa kihelkond

Grobiņa kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Grobin) oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Grobiņa kreisis. (saksa Altowit, läti Altovītes muiža), (Bebben, Jaunbebes muiža, Vecbebes muiža), (Bukamesch, Batpurvi), (Elkeseem, Elkuzemes muiža), (Fischröden, Dižizriedes muiža), (Gawesen, Gaviezes muiža), (Illien, Iļģu muiža), (Kapsehden, Kapsēdes muiža), (Medsen, Medzes muiža), (Ordangen, Ordangas muiža), (Paplacken, Paplakas muiža), (Perkohn, Perkoni), (Polangen, Palanga), (Preekuln, Priekules muiža), (Preekuln-Assieten, Priekules Asītes muiža), (Preekuln-Elkeseem, Elkuzemes muiža), (Roloff, Rolavas muiža), (Sarraicken, Saraiķu muiža), (Sofienhof, Sophienhof, Jaujenieku muiža), (Susten, Sustas muiža), (Telsen, Tāšu muiža), (Usseeken, Usaiķu muiža), (Birginahlen, Virginahlen, Vērgaļu muiža), (Wirgen, Virgas muiža). Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 457–460. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 457–460. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1918), seite 573–600
Henry Miller

Henry Valentine Miller (26. detsember 1891 – 7. juuni 1980) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik. Vähem tuntud on ta maalikunstnikuna. Tema romaanid on segu autobiograafiast, sotsiaalsest kriitikast, filosoofiast, sürrealistlikest assotsiatsioonidest ja müstitsismist. Ta kirjutas ka reisijutte ja kirjanduskriitikat. 1990. aastal tehti temast film "Henry & June", kus Millerit mängis Fred Ward. "Vähi pöörijoon" ("Tropic of Cancer") on Henry Milleri esikteos, mis kirjutati Pariisis 1930–1931 ja ilmus Pariisi kirjastuses Obelisk[küsitav] 1934. See romaan sai (nagu Milleri järgmisedki teosed) Inglismaal ja Ameerika Ühendriikides moraalitsensuurilistel põhjustel ilmuda alles 1960. aastatel. 1957 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks "Naeratus redeli jalamil". Jutustus, inglise keelest tõlkinud (ja järelsõna) Anne Allpere, autori illustratsioonid. Tallinn: Perioodika, Loomingu Raamatukogu, 1995, 10 "Vähi pöörijoon". Romaan, inglise keelest tõlkinud ja järelsõna E. Sivonen, A. Tali. Tallinn: Eesti Raamat, 1992 ISBN 5-450-01837-1; Tänapäev, 2006 ISBN 978-9985-62-417-3
Durbe kihelkond

Durbe kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Durben) oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Grobiņa kreisis. (Aistern, Aizteres muiža), (Altenburg, Vecpils muiža), (Gross-Duppeln, Diždupeles muiža), (Funkenhof, Funkes muiža, Bunkas muiža), (Gross-Ilmajen, Dižilmājā), (Klein-Ilmajen, Mazilmaja), (Krohten, Krotes muiža), (Gross-Lahnen, Dižlāņu muiža), (Klein-Lahnen, Mazlāņu muiža), (Leegen, Lieģu muiža), (Lexten, Lekšu muiža), (Ligutten, Ligutes muiža), (Padohnen, Padones muiža), (Strocken, Dižstroķu muiža), (Warwen, Vārves muiža) Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 457–460. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 457–460. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1918), seite 573–600
Otto Reinhold Taube

Otto Reinhold Taube (27. november 1627 – 17. mai 1689 Riia) oli Liivimaa aadlik ja sõjaväelane Rootsi teenistuses, Karlö vabahärra. Taubede suguvõsast Otto Reinhold Taube sündis Maidla mõisniku Bernt von Taube (1652. aastal sai Karlö vabahärra tiitli) ja tema abikaasa Sophia (sünd. Uexküll) kuuenda pojana. 1648. aastal oli teenis ta lipnikuna ihukaardiväes. 1655. aastaks oli ta ülendatud kapteniks. Novembris 1664 oli ta Upplandi rügemendi ülem ja veebruaris 1665 Viiburi lääni rügemendi ülem. 1666. aastal oli ta Tartu komandant ja maapealik. Talle kuulus Luunja mõis Tartumaal, mille ta ostis 1674. aastal 8000 taalri eest Adam Bernhard Schrapferilt. Suure reduktsiooni ajal oli Otto Reinhold Taube Liivimaa reduktsioonikomisjoni pearevisjonikomissar. Otto Reinhold Taube maeti Tallinna Toomkirikusse, kus on säilinud tema esinduslik hauamonument, mille tõenäoliselt valmistas kiviraidur Johann Gustav Stockenberg. Kirikus paikneb ka tema vappepitaaf. Matusekoha nr. 48 oli ta omandanud 1673. aastal. Vabahärra Otto Reinhold Taube abiellus 15. märtsil 1654 Margareta Oxega, kes oli maapealik Erik Oxe ja tema abikaasa Margareta (sünd. Lillie) tütar. Abielust sündisid: Eufrosyne Sofia (1655–1704), abiellus 28. märtsil 1674 ooberstleitnandi ja maanõuniku Hermann von Bellingshauseniga (1636–1704) Hedvig Margareta (1659–1686), abiellus 22. märtsil 1683 Liivimaa mõisniku Otto von Mengdeniga Christina Elisabet, abiellus asehaldur Gustaf Adolf Strömfeltiga (1640–1717) Catharina Ebba, abiellus 6. septembril 1685 ooberst vabahärra Hans Heinrich von Rehbinderiga (1645–1700) Helena Renata (1665–1746), abiellus 3. septembril 1690 kindralmajor vabahärra Karl Friedrich von Mengdeniga (1666–1734) 3 poega, kes surid noorelt O.R.Taube (srn. 1689) vapp-epitaaf kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 12.12.2023) Heinrich von Hagemeister, "Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands...". Eduard Frantzen's Buchhandlung, Riia 1836, lk 8 Katalog der Familienkundlichen Ausstellung zu Reval 1933. − Beiträge zur Kunde Estlands. Hrsg. O. Greiffenhagen. Band XVIII. Heft 4/5. Reval: Franz Kluge, 1932/34. Lk 193−268. Siin: lk 221 [1]. Taubede Karlö-haru genealoogiline ülevaade Otto Reinhold Taube hauamonument Tallinna Toomkirikus Otto Reinhold Taube vappepitaaf Tallinna Toomkirikus
Aizpute kihelkond

Aizpute kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Ordens-Hasenpot) oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Aizpute kreisis. Aizpute ordulinnus (Aizpute loss) (Lipen) (Ewaden), poolmõisadega: Aschwerden ja Behrshöfschen, Behrshöfchen ehk Piersdorf (Klein-Dsehrwen, Ozolu muiža) Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 445. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 445. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1918). Kreis Hasenpoth, seite 534-573
Otto Reinhold von Taube

Otto Reinhold von Taube on olnud mitme ajaloolise isiku nimi: Otto Reinhold von Taube (surnud 1682), Ohukotsu mõisnik Karlö vabahärra Otto Reinhold Taube (1627–1689), Rootsi ooberst ja Tartu komandant ning maapealik, Luunja mõisnik Otto Reinhold von Taube (1726–1798), Järvakandi mõisnik
Marko Tiitus

Marko Tiitus (sündinud 6. septembril 1971 Tallinnas) on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) vaimulik, aastast 2024 Lõuna-Eesti piiskop ja Evangeelsete Kirikute Osaduse Euroopas (EKOE) president. Alates 5. maist 2020 kuni 11. jaanuarini 2022 oli Marko Tiitus Usuteaduse Instituudi rektori kohusetäitja. Alates 1. septembrist 2020 juhib ta ka usuteaduse instituudi juu­res tegutsevat pastoraal­seminari. Tiitus on lõpetanud Georg Otsa nimelise Muusikakooli, kus omandas muusikaõpetaja, orkestriartisti ja harrastuskollektiivi dirigendi kutse. Teoloogilise kõrghariduse omandas Tiitus 1992–1997 EELK Usuteaduse Instituudis ja magistrikraadi Norras. Alates 2005. aastast on ta Tartu Ülikooli doktorant. Ordineeriti 2. juulil 1999 õpetajaks. Töötas 2000–2005 Juuru Mihkli koguduse õpetajana ning on alates 2005. aastast Viljandi Jaani koguduse õpetaja. Aastatel 2010–2023 teenis ta hooldajaõpetajana Halliste kogudust. Alates 2007. aastast kuni 2024. aasta aprillini oli Tiitus Viljandi praostkonna praost ning alates 2015. aastast kuni 2024. aasta aprillini EELK assessor. 15. novembril 2023 teatas peapiiskop Urmas Viilma, et esitab 29. novembril kogunevale EELK Kirikukogule Marko Tiituse kandidatuuri EELK piiskopi ametikohale. Kirikukogu valiski Tiituse piiskopiks ja tema ametiaeg piiskopina algas 19. märtsil 2024 pärast piiskop Joel Luhametsa emeriteerumist. 31. augustil 2024 valiti Marko Tiitus Evangeelsete Kirikute Osaduse Euroopas (EKOE) presidendiks. Tiitus on õpetanud koolis akordionimängu, usuõpetust, ladina keelt, kultuurilugu ja psühholoogiat. Alates 2001. aastast on ta EELK Usuteaduse Instituudi tegeliku usuteaduse lektor.. 2013 – EELK Teeneteristi III järgu teenetemärk 2015 – EELK aasta vaimulik 2020 – EELK Teeneteristi II järgu teenetemärk 2024 – EELK Viljandi praostkonna Aasta töötegija Ta on abielus Mirjam Tiitusega (neiuna Mänd). Marko Tiitusel on viis tütart: Mirjam (1994), Elsbet Helena (2004), Ingel Madleen (2006), Maarja Eliise (2010) ja Iris Emilia (2015). Tema abikaasa ema Mai Mänd on Hageri Lambertuse koguduse organist; tema kälimees on Jüri koguduse õpetaja Tanel Ots. Abikaasa onud on astrofüüsik Laurits Leedjärv ja emeriitvaimulik Ants Leedjärv, abikaasa onupoeg on Viimsi Püha Jaakobi koguduse õpetaja Mikk Leedjärv.[viide?] "EELK peapiiskopi valimised. Marko Tiitus". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuli 2014. Vaadatud 26. juulil 2014. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. mai 2020. Vaadatud 17. mail 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Piltene-Aizpute kihelkond

Piltene-Aizpute kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Piltens-Hasenpot) oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Aizpute kreisis. (Gut Kloster-Hasenpot) Aizpute kirikumõis (Dubenalken, Dunalkas muiža) Sallenen, Saliena muiža, poolmõisad: Swirten, Swarten, Zvārtes privātmuiža Cīrava mõis (Zirau, Zierau, Cīrava), poolmõisad: Mittelhof, Akmen, Rawen Dsehrwen, Dzērves muiža, poolmõisad: Pundiken, Pundiķu muiža; Gailhof, Gaiļu privātmuiža, Dsintern, Dzintari Bojen, Bojas muiža, poolmõisad: Klein-Bojen, Bojendorf, Mazbojas Langsehden, Langsēžu muiža Klein-Laschen, Mazlaža Alt-Laschen, Veclaža Neu-Lassen, Jaunlaši Korallen, Kureles muiža Stackeldanden, Stakeldangas muiža Amalienburg Rokaischen, Rokaižu muiža, poolmõis Turken Sillenecken, Silenieki Cīrava kirikumõis (Zierau; Pastorats-Widme, Cīravas mācītājmuižas vidme) Plettenbergsche Gründe Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 445–447. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 445–447. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1918). Kreis Hasenpoth, lk 534–573
Helme

Helme on alevik Lõuna-Eestis Valga maakonnas Tõrva vallas. 2000. aastal elas Helmes 419 inimest, 2006. aastal 230. Alevikus asuvad Orjakivi, Pärliallik ja Arstiallik. Aastatel 1992–2017 oli alevik Helme valla halduskeskus, pärast Eesti omavalitsuste haldusreformi jääb alevik Tõrva valla territooriumile. Helmet kui kohanime on esmamainitud 1210. aastal. Helme koopad Helme ordulinnus, Helme mõis, Helme mõisa sepikoda Helme II maailmasõjas hukkunute ühishaud Helme raamatukogu Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 13.07.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Helme mõisa sepikoda kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 08.10.2020) II maailmasõjas hukkunute ühishaud kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 08.10.2020) Marju Kõivupuu. 101 Eesti pühapaika. Tallinn: Varrak 2011, lk 14–15. Helme Eesti entsüklopeedia
Donald Rayfield

Patrick Donald Rayfield (sündinud 12. veebruaril 1942 Oxfordis) on Suurbritannia kirjandusteadlane ja ajaloolane. Donald Rayfield on Londoni Ülikooli vene ja gruusia kirjanduse professor. Ta on kirjutanud raamatuid vene ja gruusia kirjandusest, aga ka Stalinist ja tema repressiivaparaadist. Anton Chekhov : a life. London, 1997 Chekhov's Uncle Vanya and the The wood demon. [Bristol],1995 Chekhov : the evolution of his art. London,1975 The cherry orchard : catastrophe and comedy. New York ; Oxford, 1994 The dream of Lhasa : the life of Nikolay Przhevalsky (1839-88) : explorer of Central Asia. London, 1976 Edge of empires : a history of Georgia. London, 2012 The literature of Georgia : a history. Oxford, 1994 Stalin and his hangmen : an authoritative portrait of a tyrant and those who served him. London, 2004 Understanding Chekhov : a critical study of Chekhov's prose and drama. London, 1999
Alsunga kihelkond

Alsunga kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Alschwangen) oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Aizpute kreisis. Alsunga mõis (Alschwangen), poolmõisaga Balanden, Ballanden, Balande ja Eckhof Ekhofas muiža Adsen, Adzu muiža Bassen, Basu muiža Guddeneeken, Guddenecken, Gudenieku muiža Blinten, Blintenes muiža Grawern, Grāveres muiža Felixberg, Pilsbergas muiža Balanden, Ballanden, Balande Eckhof, Ekhofas muiža Neuhof, Jaunā muiža Alsunga katoliku kiriku kirikumõis, millel ka abikirik Felixbergis Stirnhof Birsen, Biržu muiža, poolmõis: Erkuln, Erkuli Todaischen, Tadaišu muiža Allmalen Reggen, Regi, Reģes muiža, poolmõis: Windau Pewikken Adsen, Adzu muiža Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 447–448. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 447–448. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1918). Kreis Hasenpoth, seite 534-573
Leena Hietanen

Leena Hietanen (sündinud 30. detsembril 1956 Kuusamos) on soome ajakirjanik ja publitsist, kes on paistnud silma Eesti-vaenulike ja Venemaa sõjalist sekkumist toetavate seisukohavõttudega. Leena Hietanen on lõpetanud 1985. aastal Oulu ülikooli loodusteaduste erialal. Aastatel 1985–1990 õppis ta Helsingi ülikoolis teatriteadust ja üldist kirjandusteadust. Ta on olnud ajalehtede Kauppalehti, Turun Sanomat ja Helsingin Sanomat korrespondent ning on teinud ajakirjanikutööd ka mittekoosseisulise kaastöölisena. 2008. aastal ilmus Leena Hietaneni pamflett "Viron kylmä sota" ("Eesti külm sõda"), milles ta eitas Eesti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt 1940. aastal ja kritiseeris vene vähemuse kohtlemist Eestis. 26. märtsil 2009 ütles Leena Hietanen Yle TV1 saates "A-talk", et Putinil on õigus saata tankid Eesti tänavatele. Leena Hietanen oli koos Johan Bäckmaniga üks Soome Antifašistliku Komitee asutajatest. 2010. aastal ilmus Hietaneni raamat "Antifasistin päiväkirja" ("Antifašisti päevik"). Pärast Venemaa täiemahulise sissetungi algust Ukrainasse on Leena Hietanen asunud toetama Venemaa agressiooni. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. august 2014. Vaadatud 26. juulil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. august 2014. Vaadatud 26. juulil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.tiede.fi/keskustelu/40732/ketju/leena_hietanen_on_suomen_vaarallisin_toimittaja Leena Hietanen Vatnik Soup. Vaadatud 8. aprillil 2024
Valtaiķi kihelkond

Valtaiķi kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Neuhausen) oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Aizpute kreisis. Valtaiķi mõis (Gut Neuhausen) (Neuhausensche Unterforstei) Kazdanga mõis (Katzdangen, Kassdangen, Kazdangas muiža), kõrvalmõisad: Semsen, Blendinen Blendenes muiža Zilden, Cildu muiža Laidi mõis Laiden, Laidu muiža, kõrvalmõisad: Adsern, Ārzes muiža ja Mittelhof, Vidus muiža Ehnau, Ēnavas muiža Wangen, Vangas muiža Sergemiten, Sermites muiža, kõrvalmõis Klein-Sergemiten, Mazsermite Alt-Sexaten, Vecsieksate Nau-Sexaten, Jaunsieksate Kalnamuiža mõis Berghof, Kalna muiža Appusen, Apūzes muiža Rudden, Rudes muiža ja kõrvalmõis Punen, Puhnen, Pūņu muiža Oldenburg, Vecpils muiža Alt-Pelzen, Vecpelču muiža Neu-Pelzen, Jaunpelse muiža Paddern, Padures muiža, kõrvalmõis: Klein-Paddern, Mazpadure Bojendorf, Perbonen, Perbohnen, Pērbones muiža Kalwen, Kalviene, Kalvene, kõrvalmõis: Aispurn, Aizpures muiža ja Remessen, Remesi muiža Rudbārži mõis Rudbaren, Rudbahren, Rudbāržu muiža, kõrvalmõis: Feldhof, Marienhof Marijas muiža Kandeln, Kandeli Kalweni mõis 1796. aastal. Johann Christoph Brotze kogust Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 448–449. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 448–449. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1918). Kreis Hasenpoth, lk 534–573
Ole von Uexküll

Jens Ole von Uexküll (sündinud 24. veebruaril 1978) on rootslasest taastuvenergia asjatundja ning alates 2005. aastast Õige Elamisviisi Auhinna tegevdirektor. Tema ema vend on Jakob von Uexküll.
Uimastitarvitamise vähendamise poliitika valge raamat

Uimastitarvitamise vähendamise poliitika valge raamat valmis uimastiennetuse valitsuskomisjoni tellimusel 2014. aasta alguses. See dokument on aluseks tegevussuundadele uimastite kättesaadavuse piiramisel, tarvitamise vältimisel ja sõltlaste ravimisel. Dokument paneb paika Eesti uimastipoliitika kolm peamist suunda: kättesaadavuse vähendamine, tarvitamise alustamise ennetamine ning sõltlaste abistamine. Uimastite pakkumise vähendamise all mõistab valge raamat uimastituru tõkestamist ja organiseeritud kuritegevuse vähendamist. Uimastite kättesaadavust piiratakse õigusaktidega, keelates või reglementeerides psühhotroopsete ainete kasutamist ja käitlemist, ning tugeva järelevalve kaudu, mis peab piirama narkootiliste ja psühhotroopsete ainete illegaalset ringlemist mustal turul. Valge raamat rõhutab ka vajadust kiiremini seadusandlikult reageerida uutele uimastitele, mida viimastel aastatel on pidevalt turule tulnud, ning vajadust paremini kontrollida sõltuvusohtlike ravimite sattumist mustale turule. Ennetamismeetmed on peamiselt suunatud noortele eesmärgiga ära hoida varajast tarvitama asumist. Rõhk on suunatud teavitamisele, märkamisele, sekkumisele ning ametkondade, asutuste ja lapsevanemate koostööle. Kahjude vähendamise süsteemi peamiseks eesmärgiks nimetab "Valge raamat" nakkushaiguste leviku piiramist süstivate sõltlaste hulgas ning surmaga lõppevate üledooside vähendamist. Eraldi rõhutab dokument vajadust opioidide vastumürgi naloksooni kättesaadavaks tegemise järele. Lisaks süstaldele ja nõeltele nähakse vajadust ka muude süstimistarvikute (vatt, filter, vedelik, kuumutusnõu) paremaks kättesaadavuseks ja nende steriilsuse tagamiseks. Sõltuvusravi osas on võetud suund vabatahtlikule ja tõenduspõhisele abistamisele, mille eesmärgiks on uimastivaba elu ning isiku integreerimine töövõimelisena ühiskonda. Siiski on eraldi välja toodud sõltuvusravi kui alternatiivkaristus: "Tuleb tagada toimiv sõltuvusravi ja taastusabi süsteem süüdimõistetud uimastiprobleemidega isikutele, kelle vangistus on asendatud ravi või rehabilitatsiooniga. Alternatiivkaristuse võimaldamine ja soodustamine on oluline meede kinnipeetavate arvu vähendamiseks." Teistes riikides sarnase meetme rakendamine on oluliselt moonutanud sõltuvusstatistikat, kuna inimesed kalduvad vanglakaristusele eelistama sõltuvusravi ka juhul, kui neil tegelikult haiguslikku uimastisõltuvust pole, mis jätab statistikas eksliku mulje, nagu põhjustaksid mõned ained tegelikult oluliselt suuremat ja ohtlikumat sõltuvust. Sotsialiseerimisteenuste süsteemi raames soovitab valge raamat haridusvõimaluste, majutusvõimaluste ning tööturule sisenemise võimaluste pakkumist. "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 28. aprill 2014. Vaadatud 26. juulil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.drugwardistortions.org/distortion14.htm