laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Walter von Wahl

Walter von Wahl (3. detsember 1895 Pakaste mõis, Tartumaa – 8. juuli 1972 Bad Sachsa) oli baltisaksa päritolu Eesti ja saksa vaimulik. Ta sündis Laiuse kihelkonnas Pakaste mõisas. Ta õppis Viljandi progümnaasiumis, Berzaune Maagümnaasiumis (Livländisches Landesgymnasium zu Birkenruh bei Wenden), Peterburi Katariina Koolis, Tartus Zeddelmanni erakoolis ja lõpetas aastal 1917 Tallinna toomkooli. Aastatel 1917–1918 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Aastatel 1918–1920 võttis osa Vabadussõjast Balti pataljoni koosseisus. Aastal 1920 õppis ta usuteadust Betheli Teoloogilises Koolis, aastal 1921 usuteadust Müncheni ja Greifswaldi ülikoolis. Aastatel 1921–1927 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (õppides aastal 1922 Halle ülikoolis). Ta oli korporatsiooni Livonia vilistlane. Prooviaastal oli ta Viljandis. Aastatel 1928–1934 töötas ta Tallinnas usuõpetajana. Ordineeriti 22. juulil 1934 Danzigis õpetajaks. Ta oli aastatel 1934–1936 Danzigi (praegu Gdansk) lähedal (Pomorze vojevoodkonnas) Stüblaus (praeguse nimega Suchy Dąb) ja Güttlandis (praegu Koźliny) abiõpetaja. Aastatel 1938–1940 oli ta abiõpetaja Etgerslebenis (Magdeburgi lähedal). Aastatel 1940–1941 ja 1942–1945 oli ta töödejuhataja Warthelandis, 1941–1942 ja 1945 oli ta Saksa armees. Aastatel 1945–1947 oli ta metsatööline Gifhornis (Alam-Saksi liidumaal). Aastatel 1947–1965 oli ta kirikuõpetaja Didderses (Gifhorni kreisis, Alam-Saksi liidumaal). Jäi aastal 1965 emerituuri, emerituuris olles elas Bad Sachsas (Alam-Saksi liidumaal), kus ta ka aastal 1972 suri. LEXIKON deutschbaltischen Theologen seit 1920; Bearbeitet von Wilhelm Neander Verlag Harro v. Hirschheydt Hannover-Döhren Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 188 [1]
Fede Galizia

Fede Galizia (1578 Milano – 1630 Milano), ka lihtsalt Galizia, oli Itaalia renessansi maalikunstnik, natüürmordi žanri teerajaja. Fede (sõna fede tähendab itaalia keeles usku) õppis maalimist oma kunstnikust isa Nunzio Galizia juhatusel. Naiskunstnikuna polnud ta omal ajal aga kuigi tuntud, sest tal polnud piisavat ühiskondlikku positsiooni ega suhteid õukonnas. Fede Galizia 63 kataloogi kantud teosest 44 on natüürmordid. Ühte tema 1602. aastal signeeritud teost peetakse esimeseks itaalia kunstniku maalitud natüürmordiks. Galizia ei abiellunud. 21. juunil 1630 tegi ta testamendi ja arvatakse, et varsti pärast seda suri ta katku. Orsola Caccia Fede Galizia teosed Artcyclopedias (inglise keeles) Fede Galizia lühielulugu ja teosed veebigaleriis (inglise keeles)
Peter Ackroyd

Peter Ackroyd (sündinud 5. oktoobril 1949 Suurbritannias Middlesexis East Actonis) on inglise romaanikirjanik, biograaf ja kirjanduskriitik. Suur osa tema teostest keskendub Londoni ajaloole ja kultuuriloole. 2003. aastal sai temast Briti impeeriumi ordu komandör (CBE). 1971 "Ouch!" (luule) 1973 "London Lickpenny" (luule) 1982 "The Great Fire of London" 1983 "The Last Testament of Oscar Wilde" (eesti keeles "Oscar Wilde'i viimane testament", tõlkinud Krista Kaer, Tallinn, Eesti Raamat, 1992) 1985 "Hawksmoor" (eesti keeles "Hawksmoor", tõlkinud Riina Jesmin, Tallinn, Varrak, 1998) 1987 "The Diversions of Purley and Other Poems" (luule) 1987 "Chatterton" 1989 "First Light" 1992 "English Music" 1993 "The House of Doctor Dee" 1994 "Dan Leno and the Limehouse Golem" (ilmunud ka pealkirjaga "The Trial of Elizabeth Cree") 1996 "Milton in America" 1999 "The Plato Papers" 2000 "The Mystery of Charles Dickens" 2003 "The Clerkenwell Tales" 2004 "The Lambs of London" 2006 "The Fall of Troy" 2008 "The Casebook of Victor Frankenstein" 2009 "The Canterbury Tales – A Retelling" 1976 "Notes for a New Culture: An Essay on Modernism" 1978 "Country Life" 1979 "Dressing Up: Transvestism and Drag, the History of an Obsession" 1980 "Ezra Pound and His World" 1984 "T. S. Eliot" 1987 "Dickens' London: An Imaginative Vision" 1989 "Ezra Pound and his World" 1990 "Dickens" 1991 "Introduction to Dickens" 1995 "Blake" (eesti keeles "Blake", tõlkinud Anne Lange, Tartu, Ilmamaa, 2014) 1998 "The Life of Thomas More" (eesti keeles "Thomas More'i elu", tõlkinud Kersti Unt, Tallinn, Varrak, 2004) 2000 "London: The Biography" (eesti keeles lühendatud versioon "London. Lühibiograafia", tõlkinud Kalev Lattik, Tallinn, Varrak, 2016) 2001 "The Collection: Journalism, Reviews, Essays, Short Stories, Lectures" 2002 "Dickens: Public Life and Private Passion" 2002 "Albion: The Origins of the English Imagination" 2003 "The Beginning" 2003 "Illustrated London" 2004 "Escape From Earth" 2004 "Ancient Egypt" 2004 "Chaucer" 2004 "Shakespeare: A Biography" 2005 "Ancient Greece" 2005 "Ancient Rome" 2005 "Turner" 2007 "Thames: Sacred River" 2008 "Coffee with Dickens" (koos Paul Schlickega) 2008 "Newton" 2008 "Poe: A Life Cut Short" 2009 "Venice: Pure City" 2010 "The English Ghost" 2011 "London Under" 2011 "A History of England, v.1 Foundation" Peter Ackroyd British Council
Jean-Louis Fournier

Jean-Louis Fournier [ža(n)l'ui furnj'ee] (sündinud 19. detsembril 1938 Calais's) on prantsuse kirjanik, humorist ja telerežissöör. Tema teos "Où on va, papa?" sai 2008. aastal kirjandusauhinna Prix Femina. Eesti keeles on teos ilmunud pealkirjaga "Issi, kus me lähme?" (tõlkinud Indrek Koff, Loomingu Raamatukogu 13–14, 2012).
W. H. Auden

Wystan Hugh Auden, kirjanikunimega W. H. Auden (21. veebruar 1907 Bootham, York, Inglismaa – 29. september 1973 Viin, Austria) oli inglise (hiljem USA) luuletaja ja esseist. Eesti keeles on ilmunud W. H. Audeni "39 luuletust ja 5 esseed" Märt Väljataga tõlkes (Loomingu Raamatukogu 3–6, 2012). 1948 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia tegevliikmeks 1966 – Austria riiklik Euroopa kirjanduse auhind
Irina Bržeska

Irina Bržeska (Bržesskaja) (5. oktoober 1909 Kiiev – 4. august 1990 Kuremäe) oli Tallinnas elanud maalikunstnik. Irina Bržeska omandas kunstihariduse Moskvas aastatel 1927–1930. Aastast 1933 oli ta Moskva Kunstnike Liidu ja aastast 1952 Eesti Kunstnike Liidu liige. Omal algatusel on ta loonud rohkesti portreid eesti loovintelligentsist, millest väike osa on Eesti Kirjandusmuuseumi valduses. Tema viimane isikunäitus toimus Kunstisalongis 1985. aastal. 1991. aastal toimus sealsamas Olav Marani eestvõtmisel Bržeska mälestusnäitus, mille järel viis kunstniku tütar enamuse tema loomingust endaga Moskvasse kaasa. Elu lõpu poole pühendas Irina Bržeska end Kuremäe kloostri tegemistele. Tema ligi 150 tööd on kloostri valduses, nendest on seni korda tehtud vaid mõnikümmend. Mai Metsjärv, Kunstisalongis. Hüvastijätt portretistiga - Postimees, 1991 Irina Bržeska EKM Digitaalkogus Irina Bržeska Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi maaligaleriis
Ageri

Ageri on küla Järva maakonnas Järva vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda. Seisuga 1. jaanuar 1998 oli elanikke 69, 1. jaanuaril 1999 oli elanike arv 67. 2000. aasta Eesti rahvaloenduse andmetel elas külas 52 inimest. Seisuga 19. august 2002 oli elanikke 58. Külas asub Preesi talu, kus 2004. aasta seisuga kasvatati teravilja ja Šoti mägiveiseid. Sama aasta seisuga oli talul 84 ha maad, sellest haritavat maad 77 ha ja metsa 7 ha. Ageris on ka Aedniku talu ja ka Tänava talu. Tänavad on valgustatud. Kauplust ei ole. Ageri külas on linnamägi, mida kutsutakse Suurmäeks. Selle juures on teada kaks ohvrikohta. Küla on esimest korda mainitud 1447 (Ackers). Küla on kuulunud Järva-Madise kihelkonda. Ageri perekonnanimed on olnud Baum (Paum), Ellmann (Elman), Issi (Isi), Kangur, Karro (Karu), Kask, Kaunisaar (Kaunissaar), Kirschbaum (Kirsbaum), Kotkas, Kuusk, Laast, Martens, Messilanne (Mesilane), Mets, Michelsen (Mihelsen), Nugga (Nuga), Ohhakas (Ohakas), Orrawas (Oravas), Otsa, Pilw (Pilv), Raudsep (Raudsepp), Rebbane (Rebane), Reino (Reinu), Schneider (Shneider), Seppik (Sepik), Sinnikas (Sinikas), Tommingas (Toomingas), Waht (Vaht), Waino (Vainu, Vaino), Weinberg (Veinberg), Wiol (Viol). Nõukogude ajal kuulus küla Kaardiväelase kolhoosi. Lisaks külale eristati Ageri asundust. Aastal 1967 elas mõlemas kokku 106 inimest. Ageri mõis Hageri Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 27.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Eesti parimad talud 2004. aastal. ETKL, arhiiviversioon seisuga 6.06.2007.
Me peame rääkima Kevinist

"Me peame rääkima Kevinist" (inglise keeles "We Need to Talk About Kevin") on ameerika naiskirjaniku Lionel Shriveri 2003. aastal ilmunud romaan. Teose avaldas kirjastus Serpent's Tail. Eesti keeles ilmus "Me peame rääkima Kevinist" 2008. aastal Triin Taela tõlkes. Raamatu andis välja kirjastus Varrak. Teos keskendub Eva Khatchadouriani ja tema poja Kevini suhetele Kevini toime pandud koolitulistamise valguses. Teos on kirjutatud esimeses isikus ja ehitatud üles kirjadena Evalt oma abikaasale. "Me peame rääkima Kevinist" on Shriveri seitsmes romaan. 2005. aastal võitis Shriver selle teosega auhinna Orange Prize, millega tunnustatakse inglise keeles kirjutavaid naiskirjanikke. 2011. aastal lavastas Lynne Ramsay romaani põhjal samanimelise filmi.
Me peame rääkima Kevinist (film)

"Me peame rääkima Kevinist" (inglise keeles "We Need to Talk About Kevin") on Briti režissööri Lynne Ramsay 2011. aastal lavastatud mängufilm, mis valmis Suurbritannia ja Ameerika Ühendriikide koostööna. Filmi põhitootjaks oli stuudio BBC Films. Film põhineb USA kirjaniku Lionel Shriveri samanimelisel romaanil. Tilda Swinton – Eva Khatchadourian John C. Reilly – Franklin Plaskett, Eva abikaasa Ezra Miller – Kevin Khatchadourian, nende poeg Jasper Newell – Kevin kuueaastaselt Rocky Duer – Kevin sülelapsena Ashley Gerasimovich – Celia Khatchadourian, nende tütar Siobhan Fallon Hogan – Wanda, Eva tööandja Alex Manette – Colin, Eva kolleeg "Me peame rääkima Kevinist (film)" andmebaasis Box Office Mojo (inglise) Davidjants, Kristiina. Uus film: emaks olemise raske koorem. Postimees, 16. aprill 2012. Tomberg, Donald. Sotsiopaat ja aeg. Sirp, 4. mai 2012, lk 27. Voog, Viljar. "Me peame rääkima Kevinist": mõjusam kui löök kubemesse! Õhtulehe filmiblogi, 17. aprill 2012.
Ieva Simonaitytė

Ieva Simonaitytė (ka Ewa Simoneit; 23. jaanuar 1897 Vanagai – 27. august 1978 Vilnius) oli leedu kirjanik. Ta sündis Vanagais (tollal Ida-Preisimaal, praegu Klaipeda rajoonis Klaipėda maakonnas Leedus). Viieaastaselt haigestus ta tuberkuloosi ja ei saanud seetõttu koolis õppida, kuid ta tegeles iseõppimisega. Aastatel 1912–1914 viibis ta Saksamaal (Ida-Preisimaal) Angerburgi (praegu Węgorzewo, asub Węgorzewo maakonnas, Warmia-Masuuria vojevoodkonnas) sanatooriumis. Eesti keeles on ilmunud tema romaan "Šimoniste saatus" ("Aukštujų Šimonių likimas", tõlkinud Mihkel Loodus, Tallinn: Eesti Raamat, 1977).
Frögärd i Ösby

Frögärd Ulvsdotter i Ösby (tegutses 1017. aasta paiku) oli Rootsi viikingiaja ruunimeister. Ta on ainuke ajalooliselt kinnitatud naissoost ruunimeister Rootsis. Ta oli Ulv Allessoni tütar, tema isapoolne vanaisa Nils Allesson oli viiking Knud Suure laevastiku teenistuses, kelle viikingid saadeti koju Skandinaaviasse 1017. aastal. Temale on omistatud üks kirje Väsby (Össeby-Garn) ruunikivil ning ühe Upplandsis Angarnsi kiriku kõrval asuva kivi kohta arvatakse, et see võib olla tema signeeritud. Åke Ohlmarks: FornNordiskt Lexikon, 1994 (Ancient Nordic dictionary, rootsi keeles) Erik Brate: Svenska runristare, 1926 (Rootsi ruunimeistrid, rootsi keeles)
Ageri mõis

Ageri mõis oli rüütlimõis Järva-Madise kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõis Järva maakonnas Järva vallas. Mõisat on esmamainitud 1553. aastal. Saksakeelne nimi oli algul Haggers, hiljem Aggers. Ageri Eesti mõisate loend
Pärlselja pioneerilaager

Pärlselja pioneerilaager oli Pärnumaal, praeguse Lääneranna valla territooriumil asunud mereäärne pioneerilaager. Hiljem nimetati pioneerilaager ümber suvelaagriks, veelgi hiljem on laagril skautlik suunitlus. Pärlselja pioneerilaager avati 1970. aastate algul ning kuulus EKE Tehnokeskusele. Laagris said suvitada EKE süsteemi (KEK-id jmt) töötajate 6–14-aastased lapsed. Eesti Vabariigi taasloomise järel läks laager piirivalve käsutusse (1991), ent hilisematel suvedel on seal taas suvelaagreid peetud ning korraldatud erisündmusi (suvepäevad jmt). Laagri viies majas (Pärlseljal "korpustes") oli algselt kohti 200 lapsele, hiljem lisandusid "korpus" 6, 7 ja 8 ning seeläbi 120 kohta. Igal rühmal oli kaks kasvatajat. Pioneerilaagri tööd juhtis laagriülem, igapäevaseid tegevusi koordineerisid vanempioneerijuht ja "instruktorid" (spordiinstruktor jne). 1970. aastate lõpust töötas laagris EÜE rühm. Pedagoogiline personal, ka laagriülem olid TPedI-st, köögipersonal TPI toiduainete tehnoloogia eriala üliõpilased. Laagris on klubihoone, söökla, saunahoone, lõkkeplats, staadion ja lipuväljak. Pärlselja rand on üldiselt liivane ning võrdlemisi järsult süveneva mereveega. Pioneeri-, hiljem suvelaagri traditsioonide hulka on kuulunud Pärlikese ja Pärli valimine (alias laagri "miss" ja "mister"), pahupidipäev, öödisko, olümpiamängud, mitmesugused moeüritused, spordivõistlused naabruses asunud Varemurru laagriga jne. 1982. aasta kolmandas vahetuses päev enne külastuspäeva süttis administratiivhoone, mis põles maani maha koos personali elukorpusega. Keegi viga ei saanud. Järgmiseks suveks olid uued hooned püsti. 1984. aasta suvel tabas teist vahetust raske düsenteeriaepideemia.
Pärja Nirk

Pärja Nirk (aastani 1971 Pärja Ojari; 18. juuli 1936 Tallinn – 30. juuni 1994 Tallinn) oli Eesti keemik. Pärja Nirk oli pangaametniku tütar, Tavi Nirgi abikaasa. 1955. aastal lõpetas Nirk Tallinna 1. Keskkooli ja 1960. aastal Tartu Riikliku Ülikooli üldise ja anorgaanilise keemia osakonna. Aastatel 1968–1971 õppis ta Keemia Instituudi sihtaspirantuuris Moskvas NSV Liidu TA N. S. Kurnakovi nimelises Keemia Instituudis, kus kaitses 1971. aastal ka keemiakandidaadi väitekirja. Ta oli aastatel 1971–1975 Keemia Instituudi nooremteadur, 1975–1992 Põllumajandusministeeriumi Aianduse Teadusliku Uurimise Kesklabori sektori juhataja, 1992–1994 Rahvusvahelise Taime- ja Saasteuuringute Labori teadur. Pärja Nirk uuris ioonide hüdratsiooni, heitvete settemudade kasutamise võimalusi, mikro- ja makroelementide määramist taimedes ja muldades, nitraatide määramist puu- ja köögiviljades. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Keemia Instituudi teaduskaader 1947–1972. Tallinn, 1972, lk 18 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tiit Nirk

Tiit Nirk (sündinud 21. detsembril 1943 Pärnus) on eesti keemik. Tiit Nirk on juristi poeg. 1963. aastal lõpetas Nirk C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1968 elektrotehnikainsenerina TPI, 1971 TPI aspirantuuri. 1973. aastal kaitses ta Eesti Teaduste Akadeemias keemiakandidaadi kraadi. Nirk oli 1968 Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi insener, 1972–74 Küberneetika Instituudi nooremteadur, 1974–78 TPI vanemõpetaja, 1978–91 füüsikalise keemia kateedri (aastast 1992 õppetooli) dotsent, 1991–96 keemiateaduskonna prodekaan, 1996–2000 õppe- ja teadusosakonna ning 2000–05 õppeosakonna juhataja asetäitja, 2005. aastast materjaliteaduse instituudi pooljuhtmaterjalide tehnoloogia õppetooli dotsent, ühtlasi keemia ja materjalitehnoloogia teaduskonna õppeprodekaan. Tiit Nirk on uurinud pooljuhtmaterjalide füüsikalist keemiat ja tehnoloogiat (A2B6-tüüpi pooljuhtühendite omaduste ja kristallvõre defektid) ning elektroluminofooride tehnoloogiat. Ta on Eesti Keemia Seltsi liige ja oli TTÜ osakonnanõukogu aseesimees (1980–91). Nirgilt on ilmunud üle 60 teadustrükise, tal on 1 autoritunnistus. Conductivity of CdSe and ZnSe in selenium atmosphere (kaasautor). // Phys. Status Solidi (A) 10 (1972) K27 High-temperature conductivity of undoped and copper-doped cadmium selenide (kaasautorid M. Nõges, J. Varvas). // Phys. Status Solidi (a) 33 (1976) High temperature conductivity in the phase transition region (kaasautor K. Lott). // J. Crystal Growth 197 (1999) 3 High temperature electrical conductivity in ZnS:Cu:Cl ceramics and in CdSexTe1-x polycristalline solid solutions (kaasautor). // Solid State Phenomena 67–68 (1999) Chemical self-diffusion in undoped ZnS and in undoped CdSe (kaasautor). Crystal Eng. 147 (2002) 5 High temperature electrical conductivity in ZnSe (kaasautor). // Phys. Status Solidi 244 (2007) 5 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, lk 419 Tiit Nirk Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Ildar Nisamedtinov

Mitte segi ajada ajakirjanik Ildar Nisametdinoviga Ildar Nisamedtinov (sündinud 7. oktoobril 1976 Tartus) on Eesti mikrobioloog. 1994. aastal lõpetas Ildar Nisamedtinov Tallinna Reaalkooli ja 1999 Tallinna Tehnikaülikooli bio- ja toiduainete tehnoloogia erialal. 2001. aastal kaitses ta TTÜ-s magistrikraadi ja 2006. aastal loodusteaduste doktorikraadi väitekirjaga "Application of 13C and fluorescent labeling in metabolic studies of S. cerevisia". Nisamedtinov praktiseeris 1999–2000 Kanadas Montrealis firma Lallemand, Inc. teadus-arenduslaboris, 2004. aastast on ta MTÜ Toidu- ja Fermentatsioonitehnoloogia Arenduskeskus teadus-arendustöö projektijuht, 2007. aastast ka TTÜ keemia ja materjalitehnoloogia teaduskonna dotsent. Ildar Nisamedtinovi uurimisvaldkonnad on mikroobide ainevahetus, postgenoomne protsessidisain ja bioaktiivsed peptiidid. Ta on Eesti Mikrobioloogide Seltsi liige. Continuous cultivation of insect and yeast cells at maximum specific growth rate (kaasautor). // Proceedings of the Estonian Academy of Sciences. Chemistry 47 (1998) Modification of A-stat for the characterization of microorganisms (kaasautor). // Journal of Microbiology Methods 55 (2003) 1 Application of 13C-[2]- and 13C[1,2] acetate in metabolic labelling studies of yeast and insect cells. // Antonie van Leeuwenhoek 89 (2006) 3–4 The study of the fermentative growth of Saccharomyces cerevisiae S288C using auxo-accelerostat technique (kaasautor). // Modern Multidisciplinary Applied Microbiology. Exploiting Microbes and Their Interactions. Wiley-VCH (2006) Growth characteristics of Saccharomyces cerevisiae S288C in changing environmental conditions: auxo-accelerostat study (kaasautor). // Antonie van Leeuwenhoek 92 (2007) 1 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Ildar Nisamedtinov Eesti Teadusinfosüsteemis Ildar Nisamedtinov: "Pärmi paljud paled" Horisont, 3/2012 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Katrin Nittim

Katrin Nittim (sündinud 3. novembril 1948 Tallinnas) on eesti majandusteadlane. Katrin Nittim on teenistuja tütar. 1967. aastal lõpetas Nittim Tallinna 7. Keskkooli, 1972 TPI majandusteaduskonna toiduainete tööstuse ökonoomika ja organiseerimise eriala. 1989. aastal kaitses ta Eesti NSV TA Majanduse Instituudis majanduskandidaadi kraadi väitekirjaga "ATK Piimatööstuskompleksi majandusliku efektiivsuse tõstmine tooraine ratsionaalse kasutamise teel (Eesti NSV näitel)". Nittim oli 1971–74 NSVL TA Majandusmatemaatika Keskinstituudi Eesti filiaali vaneminsener, 1974–80 nooremteadur, 1980–90 Eesti NSV TA Majanduse Instituudi nooremteadur, 1990–91 teadur, 1992. aastast Eesti Konjunktuuriinstituudi vanemteadur. Katrin Nittimi uurimisvaldkonnad on sotsiaal-majanduslik prognostika ja selle rakenduslikud probleemid, toidu- ja maitseainetööstuse perspektiivse arenemise majandusmatemaatilised prognoosimudelid, tendentsiuuringud (konjunktuuribaromeetria) ning turu-uuringud. Eesti NSV toiduainetetööstuse perspektiivse arengu prognoosimisest. // Teaduste Akadeemia Toimetised. Ühiskonnateadused (1980) 1 Eesti NSV piimatööstuskompleksi majandusmehhanismi täiustamisest. // Ühiskondliku tootmise intensiivistamise probleemid Eesti NSV-s. Tallinn, 1984 Puudu on stiimulitest ja võimsusest. // Sotsialistlik Põllumajandus 20 (1984) Piimatööstusele parem tooraine. // Tehnika ja Tootmine (1986) 11 Konjunktuuribaromeetrid (tööstusbaromeeter). // Konjunktuur (1993) 3 – (1997) 2 Maailmaturu konjunktuur. // Konjunktuur (1997) 1, (2002) Eesti teraviljaturg. // Konjunktuur (2002) 4, (2003) 4, (2004) 4; (2005) 4 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti Teaduste Akadeemia arhiiv, f 21, n 4, s 1041 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Pullevere

Pullevere on küla Järva maakonnas Järva vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda. Küla moodustati 1998. aasta asulareformi käigus ennistatud külana (kaotati 1977). See eraldati Järva-Madise küla koosseisust. Küla geograafilised koordinaadid on 59°6'59" N, 25°39'31" E (59,1164° N, 25,6586° E). Kõrgus merepinnast on 88 m. Elanike arv oli 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 34. Seisuga 19. august 2002 oli elanikke registreeritud 26. Pulleveres asub Ahula, Albu ja Seidla mõisa piirikivi. Ahula 2,4 km Albu 4,1 km Aravete 4,2 km Järva-Madise 2,5 km Kaalepi 3,9 km Kodru 3,4 km Lohala 3,6 km Mägise 2,9 km Neitla 2,8 km Seidla 2,9 km Sääsküla 4,1 km Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 7.03.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Jamaica

Jamaica (eesti keeles varem Jamaika) on riik ja saar Kariibi meres. See piirneb põhjas Kuubaga ja idas Haiti saarega, kus asuvad Haiti ja Dominikaani Vabariik. Riigi nimi pärineb aravakkidelt, kes asusid saarele elama umbes aastal 1000. Xamayca tähendas 'puu- ja veemaad'. Jamaica avastas eurooplaste jaoks Christoph Kolumbus 1494. aastal. Algul sai sellest Hispaania asumaa. Kolumbus kasutas saart oma perekonna eravaldusena. Aastal 1670 hõivasid saare inglased. Briti asumaaks oleku esimese 200 aasta järel sai Jamaicast maailma suurim suhkru eksportija. See sai võimalikuks tänu suure hulga orjatööjõu sissetoomisele Aafrikast. Aastal 1838 keelustati saarel ametlikult orjapidamine, sest mustanahaliste suhtarv oli muutunud suureks: iga valge inimese kohta saarel tuli ligi 20 mustanahalist. Mustanahalised tõstsid orjuse vastu mässu. Aastate pikku muutus Jamaica üha Suurbritanniast sõltumatumaks. 1958. aastal sai Jamaicast iseseisev provints Lääne-India Saarte Föderatsiooni koosseisus. Jamaica eraldus föderatsioonist 1962. aastal ja on nüüdseks täielikult iseseisev riik maailma rahvaste peres. Majanduse allakäik 1970. aastatel tekitas riigis vägivallalaineid, mis mõjusid ebasoodsalt Jamaica peamisele sissetulekuallikale turismile. Jamaica on konstitutsioonilise monarhiaga riik. Riigipea on Jamaica kuningas (praegu Charles III). Tema võim on põhiliselt sümboolne. Monarhi esindab saarel kindralkuberner, kellel on riigipea roll. Vabariigi pooldajate arv on Jamaical viimasel ajal kasvanud ja tundub, et lähitulevikus monarhiast loobutakse. Jamaica parlament on jagatud kaheks kojaks – esindajatekojaks ja senatiks. Esindajatekoja liikmed valitakse otse. Enamuse kohti saanud partei juht saab peaministriks. Senati koosseis nimetatakse peaministri ja opositsiooni liidri poolt. Jamaical on kaheparteisüsteem: kordamööda on võimul Riiklik Rahvapartei ja Jamaica Tööpartei. Jamaica on jagatud kolmeks maakonnaks ja need 14 vallaks: Cornwalli maakond Hanoveri vald Saint Elizabethi vald Saint Jamesi vald Trelawny vald Westmorelandi vald Middlesexi maakond Clarendoni vald Manchesteri vald Saint Anni vald Saint Catherine'i vald Saint Mary vald Surrey maakond Kingstoni vald Portlandi vald Saint Andrew' vald Saint Thomase vald Jamaica saare sisemaa on mägine. Mägesid ümbritseb kitsas rannikutasandik. Seetõttu asuvad kõik suuremad linnad rannikulal. Suuremad linnad on pealinn Kingston ja Montego Bay saare põhjaosas. Jamaica kliima on troopiline, kuum ja niiske. Sisemaa kliima on muutlikum. Jamaica kindralkuberneride loend Jamaica jalgpallikoondis Jamaica 2014. aasta taliolümpiamängudel Statistical Institute of Jamaica Maailmapanga andmebaas, vaadatud 21.10.2018. Maailmapanga andmebaas, vaadatud 27.05.2019. EE 15. kd, lk 268.  Jamaica – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Valitsuse veebisait Jamaica turistiinfo