laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Highpoint I

Highpoint I on 65-korteriga elumaja Inglismaal Londonis, üks kahest arhitekt Berthold Lubetkini projekteeritud elumajast Londoni Highgate'is. Hoone on internatsionaalse stiili parimaid näiteid selle stiili varasemast perioodist Suurbritannias. Hoone konstruktsioonide projekti koostas Ove Arup. Monoliitsest raudbetoonist hoone ehitas 1935. aastal ehitusfirma JL Kier & Co Ltd. Hoone säilinud algsed interjöörid sisaldavad eritellimusel valmistatud sisustust, sealhulgas ka sanitaartehnikat. Alumisel korrusel on ühisruumid, maja taga on aed. Lubetkini teine kortermaja samas stiilis Highgate'is sai tuntuks Highpoint II nime all ja valmis 1938. aastal. Mõlemad kortermajad – Highpoint I ja Highpoint II – kuuluvad Inglismaa arhitektuurimälestiste nimistusse. Image of England English Heritage (inglise) 1001 ehitist, mida elu jooksul peab nägema. Tallinn: Kirjastus Varrak, 2009, lk 442
Ciutat de les Arts i les Ciències

Ciutat de les Arts i les Ciències (katalaani keelest 'kunstide ja teaduste linn') on mitmeotstarbeline keskus Hispaanias Valencias. Kunsti- ja teaduslinnaku arhitekt on Santiago Calatrava. Okeanaariumi ehitiste arhitekt on Félix Candela. Linnakus on mitmeid arhitektuurselt pilkupüüdvaid ehitisi: L'Hemisfèric – kino Imax, laserlavastuste teater, planetaarium (1998). Hoone meenutab välisilmelt silma. El Museu de les Ciències Príncipe Felipe – interaktiivne teadusmuuseum (2001). Hoone meenutab välisilmelt vaala skeletti. L'Umbracle – galerii, aed L'Oceanogràfic – okeanograafiapark (2002) El Palau de les Arts Reina Sofía – ooperiteater, teatrilava (2005) El Pont de l'Assut de l'Or – vantsild 125-meetri kõrguse pülooniga. L'Àgora – spordi- ja kontserdisaal. Valencia kõrghooned – plaanitud kõrgusega 308, 266 ja 220 meetrit. L'Hemisfèric El Museu de les Ciències Príncipe Felipe L'Umbracle L'Oceanogràfic El Palau de les Arts Reina Sofía El Pont de l'Assut de l'Or L'Àgora Ciutat de les Arts i les Ciènciesi ametlik koduleht (inglise)
L'Oceanogràfic

L'Oceanogràfic (katalaani keeles 'okeanograafiline') on Hispaanias Valencias asuv okeanograafiapark ehk okeanaarium, mis hõlmab 110 000-ruutmeetrise ala. Kõigi akvaariumite (kokku on neid 9) koguveemaht moodustab 42 miljonit liitrit. L'Oceanogràfic kuulub Kunsti- ja teaduslinnaku koosseisu. L'Oceanogràfic on Euroopa suurim okeanaarium. Seal on umbes 45 000 isendit 500 liigist. Lisaks kaladele on esindatud ka imetajad, linnud, roomajad ja selgrootud. See paikneb geograafilistel koordinaatidel 39° 27′ 10″ N, 0° 20′ 53″ W. Kompleksi, mis avati külastajaile aastal 2002, projekteerisid arhitekt Félix Candela ja insenerid Alberto Domingo ja Carlos Lázaro. L'Oceanogràfic Kunsti- ja teaduslinnaku ametlikul kodulehel (inglise)
Ilona Aasvere

Ilona Aasvere (sündinud 4. veebruaril 1961) on eesti laulja. Ta on tegutsenud ansamblites Beergrass, Folkmill, Vahemaandumine. Ta on lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli muusikapedagoogina ning tegutseb muusikaõpetaja ja koorijuhina. 2014. aastal nimetati ta Haapsalu aasta õpetajaks. "Haapsalu linnavalitsus tänas kultuuri- ja noorsootöötajaid" Lääne elu, 14. veebruar 2014 "Folkmilli laulja Ilona Aasvere: meeste maailm mulle meeldib! Õhtuleht, 19. juuni 2009
Suur-Kloostri tänav

Suur-Kloostri tänav on tänav Tallinna vanalinnas Vanalinna asumis. Suur-Kloostri tänav algab Laialt tänavalt, suundub läände, läbib Kloostrivärava ja suubub Toompargi juures Nunne tänavale. Tänaval asuvad: Hoone Lai 13 // Suur-Kloostri 1 Hoone, Suur-Kloostri tänav 5a Gustav Adolfi Gümnaasiumi spordihoone, Suur-Kloostri tänav 7 Rootsiaegne viljaait, Aida 3 // 5 // Suur-Kloostri 8. Kultuurimälestis nr 3016. Gustav Adolfi Gümnaasiumi algklasside hoone, Suur-Kloostri tänav 10. Suur-Kloostri 10/12 asus (1928) Saku Õlletehase ladu, Suur Kloostri 12 Saku Õlletehase kontor. Suur-Kloostri 11, kus asuvad Eesti Kunstiakadeemia Kunstikultuuri teaduskonna kunstipedagoogika, muinsuskaitse ja restaureerimise, rahvakunsti ja kultuuriantropoloogia õppetoolid ning Kunstiteaduste Instituut. Tallinna Issanda Muutmise peakirik, Suur-Kloostri 14 (endine tsistertslaste ordu Tallinna Mihkli kloostri ja rootsi garnisoni- ja kogudusekirik) Gustav Adolfi Gümnaasium, Suur-Kloostri 16 2-korruseline korterelamu, Suur-Kloostri 18, kus asub ka OldHouse külaliskorter. Suur-Kloostri 18 asus (1928) A Le Coqi õlletehase ladu Nunnatorn, Väike-Kloostri 1 Suur-Kloostri 20[küsitav] asus 1899–1980 Viktor Austeri Tallinna "kunstlikkude mineraalvete, nende seas seltersi, soodavee ja limonaadi tehas" ning selle järglasorganisatsioonid ("Tallinna karastusjookide osaühisus", Tallinna Limonaaditehas ja Tallinna Karastusjookide Katsetehas) Tallinna Kesklinna linnaosavalitsus, Suur-Kloostri 22 ja Nunne tänav 18 Gustav Adolfi Gümnaasiumi peahoone Nunnatorn Rootsiaegne viljaait Linnamüüri 19. sajandil raiutud läbipääs 19. sajandi lõpul oli tänava nimetus vene keeles Болшая Соборная улица (Bolšaja Sobornaja ulitsa). Suur-Kloostri 18 asus eesti tööstur Viktor Austeri 1896. aastal rajatud „Kunstlikkude mineraalvete ning nende seas seltersi, soodavee ja limonaadi tehas“, mis 1899 asus tegutsema linnamüüri taga Kuldjala torni kõrval. 1950. aastast kuni 2. juulini 1987 oli tänava nimi Nooruse tänav. 3016 Ait Aida t.3, 1692.a., 1823.a., 1974-1980.a. kultuurimälestiste riiklikus registris Mihkel Karu, Mihkel Karu uurimas uusgootika uutmises[alaline kõdulink], Eesti Ekspress, 14. detsember 2007 "OldHouse külaliskorter Suur-Kloostri 18". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. august 2011. Vaadatud 18. augustil 2011. AS Tallinna Karastusjoogid ajaloost, www.karastusjoogid.ee (vaadatud 19. augustil 2011) Muudatused Tallinna tänavanimistus 1987-2011, KNAB  Suur-Kloostri tänav – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Nooruse tänav

Nooruse tänav on paljudes Eesti asulates. Nooruse tänav Ahja alevikus Nooruse tänav Aseri alevikus Nooruse tänav Elva linnas Nooruse tänav Jõhvi linnas Nooruse tänav Kadrina alevikus Nooruse tänav Kehtna alevikus Nooruse tänav Kohtla-Järve linnas Nooruse tänav Kuressaare linnas Nooruse tänav Käsmu külas (Vihula vald) Nooruse tänav Loksa linnas Nooruse tänav Paide linnas Nooruse tänav Puhja alevikus Nooruse tänav Puka alevikus Nooruse tänav Roosna-Alliku alevikus Nooruse tänav Rõngu alevikus Nooruse tänav Räpina linnas Nooruse tänav Sangaste alevikus Nooruse tänav Sargvere külas (Paide vald) Nooruse tänav Tabasalu alevikus Nooruse tänav Tapa linnas Nooruse tänav Tartu linnas Nooruse tänav Tsirguliina alevikus Nooruse tänav Tõrva linnas Nooruse tänav Tõstamaa alevikus Nooruse tänav Türi linnas Nooruse tänav Viiratsi alevikus Nooruse tänav oli Suur-Kloostri tänava nimi aastatel 1950–1987. Nooruse tee
Martin Gottfried Roth

Martin Gottfried Roth (2. juuni/13. juuni 1718 Vigala – 1770) oli Eesti vaimulik. Roth õppis usuteadust (immatrikuleeriti 2. oktoobril 1738) Jena ülikoolis. Ordineeriti 28. veebruaril / 11. märtsil 1751 õpetajaks. Ta oli aastatel 1751–1770 Räpina Miikaeli koguduse õpetaja. Tema isa Martin Johann Roth oli algul Märjamaa ja Vigala Maarja koguduse, hiljem Puhja ja Rannu Püha Martini koguduse õpetaja, vanaisa Johannes Roth oli Pärnu linnakooli rektor ja aastal 1692 Pärnu Nikolai koguduse (saksa koguduse) abiõpetaja, õemees Tobias Plaschnig oli Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Kahekordne hüvitis

"Kahekordne hüvitis" (ka "Kahekordne kahjutasu"; inglise "Double Indemnity") on 1944. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide film noir, mille lavastas Billy Wilder. Film põhineb James M. Caini samanimelisel romaanil, mille põhjal kirjutasid stsenaariumi Wilder ja Raymond Chandler. Aastal 1992 tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ja võeti USA Kongressi raamatukogu National Film Registrysse. Fred MacMurray – Walter Neff Barbara Stanwyck – Phyllis Dietrichson Edward G. Robinson – Barton Keyes Porter Hall – hr Jackson Jean Heather – Lola Dietrichson Tom Powers – hr Dietrichson Byron Barr – Nino Zachetti Richard Gaines – Edward S. Norton, Jr. Fortunio Bonanova – Sam Garlopis John Philliber – Joe Peters Raymond Chandler – raamatut lugev mees 1001 filmi mida elu jooksul peab nägema. Varrak 2004, lk 204-205. Kahekordne kahjutasu/Double Indemnity (1944). Filmiveeb Titles.[alaline kõdulink] U.S. National Film Registry Films Selected to The National Film Registry, Library of Congress 1989-2008. National Film Preservation Board. Library of Congress 25 American films are added to the National Film Registry. The Prescott Courier, 7. september 1992 Kahekordne hüvitis andmebaasis TCM Movie Database (inglise keeles) "Kahekordne hüvitis" andmebaasis Box Office Mojo (inglise) Double Indemnity (1944) AllRovi Double Indemnity film script at the Internet Movie Script Database Double Indemnity literature Double Indemnity: The Complete File story analysis
Żagań

Żagań (prantsuse ja saksa keeles Sagan) on linn Lääne-Poolas Lubuszi vojevoodkonnas Bóbri jõe ääres. 2010. aastal oli Żagańis 26 253 elanikku. Ajalooliselt on linn Żagańi hertsogite residents ja Żagańi maakonna keskus. Varem kuulus Żagań Zielona Góra vojevoodkonda (1975–1998), ent 1999. aastast paikneb Żagań Lubuszi vojevoodkonnas. Żagańit on esmamainitud ürikus 1202. aastal, mil see kuulus Alam-Sileesia hertsogkonda, mida valitses tollal Piastide dünastiast Henryk I Habemik. 1549. aastal loovutas Saksimaa kuurvürst Moritz Żagańi Böömi ja Ungari kuningale Ferdinand I-le. Keiser Ferdinand II läänistas Żagańi 1627. aastal Albrecht von Wallensteinile, kes oli tema vägede ülemjuhataja Kolmekümneaastases sõjas. Pärast Poolasse tungimist 1939. aastal rajas Saksamaa Żagańisse kurikuulsad sõjavangilaagrid. Kokku viibis laagris nimega Mannschafts-Stammlager Stalag VIIIC ja selle allasutustes üle 300 000 vangi umbes 30 riigist. Umbes 120 000 neist surid nälja, haiguste ja halva kohtlemise kätte. 1942. aasta märtsis rajati täiendav laager liitlasriikide pilootidele, nimega Stalag Luft III. Stalag Luft III-s toimus üks julgemaid põgenemisi Saksamaa vangilaagritest, mis viis 50 vangi tapmiseni. Selle juhtumi põhjal on valminud kaks maailmakuulsat filmi: "Suur põgenemine" (peaosas Steve McQueen) ja "Suur põgenemine II" (peaosas Christopher Reeve). Põgeneda üritas 200 vangi, kellest 80 suutsid laagrist välja saada; 73 neist saadi kätte ja 50 hukati Adolf Hitleri käsul. Vaid kolm jõudsid Suurbritanniasse. Pärast Teist maailmasõda anti Żagań 1945. aastal Saksamaalt tagasi Poolale koos ülejäänud Sileesiaga. Sakslased kas põgenesid Punaarmee tuleku eel või saadeti välja. Linn taasasustati poolakatega, kellest paljud olid omakorda aetud minema aladelt, mis said osaks Nõukogude Liidust. Johannes Kepler (1571–1630), Saksa astronoom, matemaatik ja astroloog, elas Żagańis aastail 1628–1630. Albrecht von Wallenstein (1583–1634), keisri väejuht, oli 1627–1634 Żagańi hertsog. Peter von Biron (1724–1800), viimane Kuramaa hertsog, oli Żagańi hertsog 1786–1800 Dorothea de Talleyrand-Périgord (1793–1862), Kuramaa printsess, oli 1844–1862 Żagańi hertsoginna. Adolf Engler (1844–1930), Saksa botaanik, sündis Żagańis. Reinhold Röhricht (1842–1905), Saksa ajaloolane, õppis 1852–1862 Żagańi gümnaasiumis. Bronisława Wajs (1908–1987), Poola mustlaspoeet, elas Żagańis 1950. aastail. Mariusz Jurasik (sündinud 1976), Poola käsipallur, alustas oma karjääri klubis WKS Sobieski Żagań. Żagańi kesklinn, august 2006. Żagańi loss Sõjavangilaagri Stalag Luft III makett. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/020811410021-0988661?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 4.10.2022.
Mulla klassifikatsioon

Mulla klassifikatsioon on muldade süstemaatiline rühmitamine taksonoomilisteks üksusteks nende tekke, geneesi (arengu), protsesside, profiili ja selle diferentseerumise, diagnostiliste horisontide ja omaduste järgi. Mõnevõrra sarnaselt biosüstemaatika kategooriatega eristatakse mullateaduses (kahanevas järjekorras) seltse (order), alamseltse (suborder), klasse, tüüpe, alltüüpe, liike ja erimeid. Neid nimetatakse muldade taksonoomilisteks üksusteks, millesse kuuluvate muldade kogum on takson. Enamiku klassifikatsioonide põhiühikuks on mullatüüp. Mulla klassifikatsioone on nii globaalseid, millega klassifitseeritakse kõiki muldi Maal, kui ka riiklikke ja kohalikke, mis käsitlevad muldi kindla riigi või selle mingi osa piires. Välja on töötatud ka spetsiifilisi, puhtrakenduslikke mulla klassifikatsioone, mis lähtuvad maakasutuse või majandusharu huvidest, näiteks metsamuldade, melioreeritavate ja muude muldade klassifikatsioonid. Globaalsetest mullaklassifikatsioonidest on tuntuimad FAO mulla klassifikatsioon (WRB, World Reference Base) 30 suure taksoniga (Great Soil Groups) ja nende alljaotustega, ning USA Põllumajanduseosakonnas välja antud USDA mulla klassifikatsioon (USDA Soil Taxonomy). Ehkki neid kahte klassifikatsiooni kasutatakse kõikides riikides, on paljudel riikidel nendega kõrvuti kasutusel ka oma rahvuslikud mulla klassifikatsioonid. Praegu püütakse rahvuslikke mulla klassifikatsioone ühtlustada USDA ja FAO mulla klassifikatsioonidega.  Pikemalt artiklis Eesti mullastik Eesti muldade nimestiku koostas 1988. aastal Rein Kask eelmiste uurimuste põhjal. Selle klassifikatsiooni järgi liigitatakse kõik mullad 14 tüübiks. Venemaal oli 2004. aastaks ette valmistatud Dokutšajevi-nimelise Mullainstituudi erikomisjoni poolt Venemaa muldade klassifikatsioon, mis oli 1997. aastal loodud klassifikatsiooni järgmine variant. Aga Venemaa mullateadlased kasutavad siiani peamiselt 1977. aasta NSV Liidu muldade klassifikatsiooni. Eesti mullastik Mulla tüpoloogia Reintam, L. Märksõnu mullateadusest ja ökoloogiast [1] (vaadatud 18.08.2011) Kask, R. (1988). Eesti NSV muldade süstemaatiline nimestik ja lühidiagnostika. Tallinn. Lk 53–55 "Küsitlus Moskva ülikooli mullateaduse osakonna kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. detsember 2008. Vaadatud 18. augustil 2011. Reintam, L. Märksõnu mullateadusest ja ökoloogiast [2]
Ljantor

Ljantor on linn Venemaal Handi-Mansi autonoomses ringkonnas Surguti rajoonis. Asub Pimi jõe kaldal Surguti raudteejaamast 95 km loodes ja Tjumenist 625 km kirdes. Ljantor tekkis Pimi aleviku kohal, kui 1966. aastal avastati Ljantori nafta ja maagaasi leiukoht. 1980. aastal sai aleviks ja 1992. aastal sai linnaks. "Venemaa Statistikaamet". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. august 2012. Vaadatud 22. augustil 2012. Ljantori koduleht
Zagan

Zagan võib tähendada mitut asja: Zagan on asula Loode-Gruusias. Zagan on deemon. Żagań, linn Lääne-Poolas
Riigipüha

Riigipüha (ka riiklik püha) on seadusega kehtestatud üleriigiline püha, mis kordub igal aastal, on tavaliselt tööst vaba ning mil on kombeks (või kohustuslik) heisata majadele riigilipud. Prantsusmaa Journée de solidarité envers les personnes âgées (Solidaarsuspäev eakatega) on üks väheseid erandeid. See riigipüha on tööpäev, ehkki Prantsuse Riiginõukogu on kinnitanud, et päev on sellegipoolest püha. Sõltumatud riigid ja autonoomsed territooriumid tähistavad riigipühasid seoses nende ajalooga. Nii tähistatakse Austraalias näiteks Austraalia päeva. Riigipühade arv sõltub riigist. Kõige rohkem on aastas riigipühi Hiina Rahvavavabariigis, Hongkongis ja Egiptuses. Üldiselt tähistatakse riigipühasid pidustustega ning need on tähtsate ajaloosündmuste aastapäevad või usupühad nagu jõulud. Riigipühad võivad olla seotud kindla kuupäevaga, kindla kuu kindla nädalapäevaga või teiste kalendrisüsteemidega nagu kuukalender. Eesti riigipühad Rahvuspüha Top 10 Countries Having Highest Number of Public Holidays
Rahvuspüha

Rahvuspüha on tähtpäev, mil tähistatakse pidustustega rahva olemasolu. Seda võib sümboliseerida iseseisvuspäev, mõne kaitsepühaku või valitseja oluline päev (sünnipäev, trooniletõus, kukutamine) vms. Sageli nimetataksegi rahvuspüha "rahvuspüha". Enamasti on rahvuspüha ka riigipüha. Mõnel maal on rohkem kui üks rahvuspüha, näiteks Pakistanis on neid kolm. Iseseisvuspäev
Medal Vladimir Iljitš Lenini 100. sünniaastapäeva tähistamiseks

Medal Vladimir Iljitš Lenini 100. sünniaastapäeva tähistamiseks oli Nõukogude Liidus välja antud juubelimedal, millega autasustati silmapaistvaid töölisi, teenistujaid, teadlasi ja sõjaväelasi Lenini 100. sünniaastapäeva puhul aprillis 1970. Medalil oli kolm varianti: sõjaväeline variant, tsiviilvariant ja välismaalaste variant. Kogutiraaž oli umbes 11 miljonit.
Aino Talvi

Aino Talvi (õieti Aino Pindam, aastani 1928 Aino Müller, aastatel 1928–1938 Aino Oja; 6. veebruar 1909 Tartu – 12. märts 1992 Tallinn) oli eesti näitleja. Aino Talvi alustas kooliteed Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tartu Tütarlaste Gümnaasiumis. Aastal 1921 kolis perekond Mustveesse, kus ta õppis reaalkoolis. Aastal 1922 suri ta ema kopsupõletikku, isa abiellus uuesti ja pöördus Tartusse tagasi. Aino Talvi jätkas õpinguid gümnaasiumis. 1952 – Eesti NSV teeneline kunstnik 1956 – Eesti NSV rahvakunstnik 1966 – NSV Liidu rahvakunstnik 1980–1984 – Liina Reimani mälestussõrmuse hoidja Rahvakunstnikud: Aino Talvi. ERRi arhiiv. Rändesemed. Eesti Teatriliit.
Rain Simmul

Rain Simmul (sündinud 18. augustil 1965 Tartus) on eesti teatri- ja filminäitleja. Aastatel 1984–1988 õppis ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis Kalju Komissarovi juhendamisel (13.lend). Pärast kooli lõpetamist töötas ta Vanemuise teatris. 1999. aastast töötab Tallinna Linnateatris näitlejana. 1989. aastal kehastas Rain Simmul Ago-Endrik Kerge lavastuses "In corpore..." peategelast Hein Ahast. 2007. aastal kehastas Indrek Hirve mononäidendis "Pauluse kiriku kellad" helilooja Heino Ellerit. Mephistopheles "Faust" Gabriel "Ainsal ööl" Scipio "Caligula" Almberg "Emajõe ööbik" Kiusaja "Mõrv katedraalis" Lord Goring "Ideaalne abikaasa" Don José (Mérimée) "Carmen" Ole "Kommuun" 1992 – peaosa filmis "Need vanad armastuskirjad" 2001 – Niika ja Nganassaan filmis "Karu süda" 2005 – osa filmis "August 1991" 2006 – peaosa filmis "Meeletu" 2011 – osa filmis "Surnuaiavahi tütar" 2011 – helilooja Elvis filmis "Kirjad Inglile" 2015 – osa filmis "1944" 2016 – Martin filmis "Räägitakse, et tomatid armastavad rokkmuusikat" 2018 – kirikuõpetaja filmis "Tuliliilia" 1994 – Ants Lauteri nimeline auhind 1997 – Lensi Römmer-Kuusi stipendium 2006 – Eesti Teatriliidu meeskõrvalosatäitja auhind 2009 – Eesti Teatriliidu meeskõrvalosatäitja auhind 2019 – Valgetähe V klassi teenetemärk Rain Simmul on abielus. Peres on kaks poega ja kaks tütart. "Rain Simmul Tallinna Linnateatri kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. august 2011. Vaadatud 18. augustil 2011. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Shenzhen

Shenzhen (hiina keeles 深圳市 (toonimärkidega Shēnzhèn Shì)) on allprovintsilinn (2. järgu haldusüksus) Hiinas Guangdongi provintsis. Asub Zhu Jiangi deltas Hongkongist vahetult põhjas. 1979. aastal elas tänapäeva linna alal umbes 30 000 inimest. 1980 muudeti linn Hiina poliitiku Deng Xiaopingi eestvõtmisel erimajandustsooniks. Sellest kujunes seejärel üks Hiina tehnoloogiatööstuse keskusi ning see oli 1990. ja 2000. aastatel maailma kõige kiiremini kasvavate linnade seas. 40 aastaga jõudis linna elanike arv üle 12 miljoni. Linnas asuvad paljude suurettevõtete (ZTE, Huawei, Tencent, Vanke, Hytera, OnePlus, DJI, BYD Company, China International Marine Containers, SF Express, Shenzhen Airlines, China Nepstar, Hasee, Ping An Bank, China Merchants Bank jt) peakontorid. Shenzeni börs on Shanghai börsi järel Hiina RV teine väärtpaberibörs. Shenzheni sadam on maailmas suuruselt kolmas konteinersadam. Linna teenindab Shenzhen Bao'ani rahvusvaheline lennujaam. Linna kõrgeim hoone on 384 m kõrgune Shun Hing Square. Shenzhen on allprovintsilinn. Halduslikult jaguneb 8 linnarajooniks. ■ Futian (福田区), 78,04 km², 1 206 100 elanikku (2009) ■ Luohu (罗湖区), 78,36 km², 938 200 elanikku (2009) ■ Nanshan (南山区), 182,12 km², 943 200 elanikku (2007) ■ Bao'an (宝安区), 697,34 km², 3 593 300 elanikku (2009) ■ Longgang (龙岗区), 844,07 km², 378 000 elanikku (2009) ■ Yantian (盐田区), 72,63 km², 225 200 elanikku (2008) ■ Guangming Xin (光明新区), 156,1 km², 800 000 elanikku (2007) ■ Pingshan Xin (坪山新区), 168 km², 600 000 elanikku (2009) Olev Remsu (12. juuli 2017). "Maailma suurim linnastu". Eesti Ekspress. Ekspress Meedia AS. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuli 2017. "Futiani omavalitsus". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. aprill 2010. Vaadatud 18. augustil 2011. "Luohu omavalitsus". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. juuli 2010. Vaadatud 18. augustil 2011. Nanshani omavalitsus "Bao'ani omavalitsus". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. mai 2010. Vaadatud 18. augustil 2011. "Longgangi omavalitsus". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuli 2011. Vaadatud 18. augustil 2011. "Yantiani omavalitsus". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. september 2006. Vaadatud 18. augustil 2011. "Guangming Xini omavalitsus". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. mai 2010. Vaadatud 18. augustil 2011. "Pingshan Xini omavalitsus". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. aprill 2010. Vaadatud 18. augustil 2011. Shenzheni koduleht
Highpoint II

Highpoint II on 12 korteriga kuuekorruseline elumaja Inglismaal Londonis, üks kahest arhitekt Berthold Lubetkini projekteeritud elumajast Londoni Highgate'is. Hoone on internatsionaalse stiili näiteid selle stiili varasemast perioodist Suurbritannias. Hoone konstruktsioonide projekti koostas Ove Arup. Monoliitsest raudbetoonist hoone ehitas aastail 1936–1938 ehitusfirma JL Kier & Co Ltd. Highpoint II on arvatud Inglismaa arhitektuurimälestiste nimistusse. Highpoint I Highpoint II English Heritage (inglise)
Six Feet Under

Six Feet Under võib olla "Mulla all" (originaalpealkiri "Six Feet Under"), musta huumoriga USA telesari. Six Feet Under, USA black-metal'it esitav ansambel
Mazurek Dąbrowskiego

"Mazurek Dąbrowskiego" ("Dąbrowski masurka") on Poola riigihümn. Laulu tuntakse ka selle algse pealkirja "Pieśń Legionów Polskich we Włoszech" ("Itaalia Poola Leegionide laul") järgi. Sõnad kirjutas jurist, luuletaja, poliit- ja militaaraktivist Józef Wybicki Põhja-Itaalias Reggio Emilias 16.–19. juulil 1797. Tema algne kavatsus oli lauluga tõsta moraali Poola Leegionide sõduritel, kes Jan Henryk Dąbrowski juhtimisel võitlesid Napoleoni toetades Esimese koalitsiooni sõjas. Laulusõnade mõte oli, et kuigi kaks aastat tagasi oli toimunud kolmas Poola jagamine, Rzeczpospolita oli lakanud eksisteerimast ning Poola ei olnud enam iseseisev, polnud poola rahvas kuhugi kadunud ning niikaua kui nad Poola nimel võitlesid, püsis ka Poola. Laulu muusikaks on masurka, mille autor pole teada. Tõenäoliselt seadis Wybicki ise selle kokku rahvaviiside ainetel, sest selline rahvamuusika kunstilisse vormi panek oli tol ajal kõrgklassi seas moes. Laulust sai kiiresti Poola üks kõige populaarsemaid patriootlikke laule. Sõnu on aja jooksul mitmel korral muudetud. Ametlikult kinnitati see Poola hümniks 1926. aastal. "Brief history of the Polish national anthem" Europeana sounds (vaadatud 5. juunil 2016) J.S. Kopczewski,O naszym hymnie narodowym, NK, Warszawa 1988
Orta

Orta on mitme koha nimi: Orta järv Itaalias Orta jõgi Itaalias Orta di Atella Orta San Giulio