laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Max Beerbohm

Sir Henry Maximilian Beerbohm (sündinud 24. august 1872 London – 20. mai 1956 Rapallo) oli inglise karikaturist, kirjanik ja satiirik, pseudonüümiga "Max". Beerbohm sündis Londonis. Ta oli Leedus sündinud teraviljakaupmehe Julius Ewald Edward Beerbohmi (1811–1892) üheksast lapsest noorim laps ning näitleja Herbert Beerbohm Tree noorem vend, kes oli juba siis kuulus, kui Henry sündis. Ta õppis Mertoni kolledžis Oxfordis. Juba koolis hakkas ta kirjutama ja tema artikkel "In Praise of Cosmetics" ("Kiitust kosmeetikale") ilmus väljaande The Yellow Book esimeses numbris. Noore mehena tegi Beerbohm oma venna pressiesindajana ringreise USA-s. Tema esimene raamat The Works of Max Beerbohm ("Max Beerbohmi teosed") ilmus aastal 1896. Temast sai laupäevase ülevaate draamakriitik pärast George Bernard Shawd, kelle töötajaks ta jäi kuni aastani 1910. Alates 1935. aastast oli ta aeg-ajalt populaarne raadioajakirjanik, kes rääkis autodest, vankritest ja muusikasaalidest BBC-le. Tema tuntumate teoste hulka kuuluvad A Christmas Garland, Charles Dickensi jõululaulu paroodia ja Seven Men, sealhulgas Enoch Soames, lugu luuletajast, kes sõlmib kuradiga kokkuleppe, et teada saada, kas järeltulijad teda ikka mäletavad. 1911. aastal kirjutas ta oma ainsa romaani Zuleika Dobson, see oli satiir üliõpilaste elust Oxfordis, kuigi see oli tema ainus romaan, oli see siiski väga edukas. Tema karikatuurid, mis olid tavaliselt joonistatud pliiatsi või koos summutatud akvarelltoonides pintsliga, leidub paljudes avalikes kogudes. Beerbohm abiellus 1910. aastal näitleja Florence Kahniga. George VI lõi ta rüütliks 1939. aastal. Ta suri 83 aasta vanusena Itaalias Rapallos 1956. aastal pärast abiellumist oma endise sekretäriga. The Works of Max Beerbohm (1896) More (1899) Yet Again (1909) Zuleika Dobson (1911) A Christmas Garland (1912) Seven Men (1919) Herbert Beerbohm Tree: Some Memories of Him and of His Art (1920) And Even Now (1920) A Peep into the Past (1923) Around Theatres (1924) A Variety of Things (1928) The Dreadful Dragon of Hay Hill (1928) Lytton Strachey (1943) Caricatures of Twenty-Five Gentlemen (1896) The Poets' Corner (1904) A Book of Caricatures (1907) Cartoons: The Second Childhood of John Bull (1911) Fifty Caricatures (1913) A Survey (1921) Rossetti and His Circle (1922) Things New and Old (1923) Observations (1925) Heroes and Heroines of Bitter Sweet (1931) Oscar Wilde Kipling and Britannia
Esteban Ocon

Esteban José Jean-Pierre Ocon-Khelfane (sündinud 17. septembril 1996 Évreuxs) on prantsuse vormelisõitja. Ocon on 2014. aasta FIA Euroopa Vormel 3 sarja meister. 2015. aastal tuli ta GP3 sarja meistriks. Ocon tegi Vormel 1 debüüdi 2016 hooajal Manor meeskonnas kus ta asendas poole hooaja pealt Rio Haryantot. 2017. hooajaks sõlmis Ocon lepingu Force India meeskonnaga kus ta jätkas ka 2018. aastal. 2019. hooaja jättis prantslane vahele ning 2020. hooajaks liitus prantslane Renault meeskonnaga, kus ta meeskonnakaaslaseks on Daniel Ricciardo.
Antonio Giovinazzi

Antonio Maria Giovinazzi (sündinud 14. detsembril 1993 Martina Francas) on itaalia vormelisõitja. Giovinazzi tegi Vormel 1 debüüdi 2017 hooajal Sauberi meeskonnas kus ta sõitis kaasa kaks hooaja avaetappi asendades vigastatud Pascal Wehrlein'i. 2018. aasta hooaeg jäi Giovinazzil vahele ning uuesti naasis ta Vormel 1 sarja 2019. hooajal Alfa Romeo meeskonna ridades, kus ta jätkas 2020. aastal Kimi Räikköneni kõrval.
Valgete genotsiidi vandenõuteooria

Valgete genotsiid on vandenõuteooria, mille järgi ohustab europiidset rassi võimalik väljasuremine. Valgete genotsiid on pseudoajalool põhinev pseudoteaduslik müüt. Müüdi kohaselt toimub Põhja-Ameerikas ja Euroopas valgenahaliste osakaalu kiire vähenemine ning europiidne rass võib lõplikult välja surra teiste rassidega segunedes või vägivalla tõttu nagu näiteks Lõuna-Aafrika Vabariigis. On esitatud väiteid[viide?], et valge rass jääb vähemuseks USA-s hinnanguliselt 2044. aastal, Rootsis 2055. aastal ja Prantsusmaal 2057. aastal. Valged natsionalistid levitavad arvamust, et valge rassi väljasuremine on tingitud sellest et kõrgetel positsioonidel olevad juudi rahvusest isikud töötavad valge rassi huvide vastu ja et juudi rahvusele on valgete väljasuremine kasulik, sest valge rassi keskmine IQ on kõrgem kui mustal rassil ja siis on juudi rahvusest isikutel lihtsam tõusta juhtivatele positsioonidele. Seda teooriat, et juudid soodustavad valge rassi väljasuremist, on põhjendatud väljaotsitud tsitaatidega. "Meie ajastu sotsiaalsete probleemide lahendamise võti on valge rassi kaotamine." – Noel Ignatiev, juudi rahvusest Harvardi ülikooli professor. "Valge rass on vähk inimkonna ajaloos" – Susan Sontag, juudi rahvusest kirjanik ja poliitaktivist. "See on juutide huvides, see on inimkonna huvides, et valged kogevad genotsiidid. Kuni valged lapsed pole põlenud elusalt, valged naised vägistatud, moonutatud ja tapetud ning valgeid mehi sunnitud seda pealt vaatama me ei saa rääkida võrdsusest." – rabi Ishmael Levits "Euroopa rahvaste homogeensus on totaalselt vastuolus juudi huvidega. Me oleme kriitilises pöördepunktis ajaloos. Lääs muutub aina rassilises mõttes aina mitmekesisemaks ja varsti on valge rass sunnitud alistuma ja kurjasid valgete ülemvõimu pooldajaid enam ei eksisteeri." – rabi Abarron Haviv Valgete genotsiidi teooria pooldajad väidavad et Anglea Merkel on juut kuna Angela Merkeli neiupõlvenimi oli Kasner, mis on saksastatud versioon nimest Kazmierczak, mida on kasutatud ametinimetusena sünagoogide eeslauljate kohta. Teooriat asus 1990. aastatel levitama paremäärmuslane David Lane. Valgete genotsiidi teooria alaliigiks on Suure Väljavahetamise teeoria, mille kohaselt Prantsuse valitsus soodustab etniliste prantslaste väljavahetamist moslemi rahvastikuga.
Mait Agu stipendium

Mait Agu stipendium on rahaline preemia, mis asutati Tallinna Ülikooli koreograafia osakonnas 1999. aastal eesmärgiga toetada andekaid üliõpilasi ja tantsuloojaid. Stipendium antakse välja kord aastas 1. oktoobril, Mait Agu sünniaastapäeval. Stipendium antakse üliõpilasele, vilistlasele või loomingulisele kollektiivile, kes on eelmise õppeaasta jooksul silma paistnud loomingulise või teoreetilise tööga, olnud edukas ja aktiivne õppetöös ning osalenud tantsualastes projektides. Esimestel aastatel kuulusid stipendiumi juurde ka mälestusesemed. Mait Agu stipendiumi väljaandmist toetab Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapital. 1999 Anu Mölder 2000 Janek Savolainen 2001 Anna-Liisa Lepasepp 2002 Karmen Ong 2003 Irina Stadnik 2004 Külli Roosna 2005 Tantsuteater Tee Kuubis 2006 Madli Teller ja Janari Kintsiraud 2007 Maarja Pärn 2008 Mari-Liis Pruul 2009 Helena Pihel 2010 Maria Uppin 2011 Svetlana Grigorjeva ja Hiiumaa TantsuFestival 2012 Saile-Johanna Langsepp 2013 Eliisa Sokk ja Ene Jakobson 2014 Kadi Voitka 2015 Jaan Ulst ja Tatjana Romanova 2016 Mari-Liis Velberg ja Ülle Toming 2017 Jaroslav Galitski ja Virve Kurbel 2018 Maarja Eliisabet Roosalu, Aneta Varts, Kerstin Vnukova, Liise-Marie Valgi ja Allar Valge 2019 Marta Jamsja ja Maido Saar 2020 Angela Arraste ja David Truusa Allan Keian (2. oktoober 2002). "Mait Agu stipendiumi pälvis Karmen Ong". Postimees. Vaadatud 29.09.2020. "Mait Agu stipendiumi saavad Eliisa Sokk ja Ene Jakobson". Õpetajate Leht. 1. oktoober 2013. Vaadatud 29.09.2020. Jaan Ulst (1. oktoober 2015). "Mait Agu nimeline preemia". Vaadatud 29.09.2020. "Selgusid Mait Agu tantsustipendiumi saajad". Pealinn. 1. oktoober 2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 12.04.2021. Vaadatud 29.09.2020. Kultuuritoimetus (3. oktoober 2017). "Selgusid Mait Agu tantsustipendiumide saajad". Postimees. Vaadatud 29.09.2020. Valner Valme (1. oktoober 2019). "Mait Agu stipendiumi saavad Marta Jamsja ja Maido Saar". ERR kultuuriportaal. Vaadatud 29.09.2020. KorFest Weekend I : MAIT AGU stipendiumi jagamine.
Hajastani Hanrajin Herustaõnkeruthjun

Armeenia Riiklik Televisioon (armeenia keeles Հայաստանի Հանրային Հեռուստաընկերություն Hajastani Hanrajin Herustaõnkeruthjun, 1TV/ARMTV/AMPTV/Armenia 1) on 1955. aastal asutatud Armeenia rahvuslik avalik-õiguslik televisioon. ARMTV liitus Euroopa Ringhäälingute Liiduga aastal 2005. 1997-2013 2013–2021 Hajastani Hanrajin Radio 1tv.am
Hajastani Hanrajin Radio

Armeenia Riiklik Raadio (armeenia keeles: Հայաստանի Հանրային Ռադիո / Hajastani Hanrajin Radio) on 1926. aastal asutatud Armeenia rahvuslik avalik-õiguslik raadioringhääling. Armeenia Riiklik Raadio liitus Euroopa Ringhäälingute Liiduga aastal 2005. Hajastani Hanrajin Herustaõnkeruthjun armradio.am
Nawāf al-Aḩmad al-Jābir aş-Şabāḩ

Šeik Nawāf al-Aḩmad al-Jābir aş-Şabāḩ (25. juuni 1937 – 16. detsember 2023) oli Kuveidi emiir alates 30. septembrist 2020 kuni surmani. Ta oli 29. septembril 2020 surnud Şabāḩ IV al-Aḩmad al-Jābir aş-Şabāḩi poolvend. Enne oma poolvenna surma oli ta kroonprints. "Kuwait's new emir is Crown Prince Sheikh Nawaf, says cabinet" (inglise). Reuters. 29.09.2020. Vaadatud 29.09.2020.[alaline kõdulink] "Kuwait's new emir Sheikh Nawaf to be sworn in on September 30: Parliament speaker" (inglise). Deccan Herald. 29.09.2020. Vaadatud 29.09.2020.
Joel Luhamets

Joel Luhamets (sündinud 19. märtsil 1952 Antslas) on eesti luterlik vaimulik, aastatel 2015–2024 EELK Lõuna piirkonna piiskop. Ta lõpetas aastal 1970 Antsla Keskkooli. Õppis 1970–1975 Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonnas ja 1977–1987 EELK Usuteaduse Instituudis. Töötas 1975–1977 Märjamaa sovhoosis peaenergeetikuna. Ordineeriti 6. septembril 1978 õpetajaks. Oli 1978–1989 Kuressaare ja Kaarma koguduse õpetaja, 1988–1989 Ruhnu koguduse õpetaja, 1989–1997 Põltsamaa koguduse õpetaja ja 2002–2003 Toronto Peetri koguduse abiõpetaja. Oli 1990–2015 EELK Konsistooriumi assessor, 1991–1997 Viljandi praostkonna praost, 1996–2015 Tartu praostkonna praost. On praostina teeninud lühemat aega Halliste, Tartu Jaani, Jõgeva, Palamuse, Torma, Tartu Maarja, Kambja, Avinurme ja Vara kogudust. Oli 1990–1992 ajalehe Eesti Kirik vastutav toimetaja. Oli Eesti Kongressi liige. Oli aastatel 1997–2017 Tartu Pauluse koguduse õpetaja. 2001 – Valgetähe IV klassi teenetemärk 2005 – EELK aukiri 2007 – EELK Teeneteristi II järk 2008 – EELK Kuldrist 2010 – EELK Aasta vaimulik 2015 – EELK Teeneteristi I järk 2015 asetati tema jalajäljed Tartu Teerajajate alleele 2016 – Tartumaa Kuldne Tammeoks 2018 – Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler Tema isa Aleksander Luhamets oli eesti vaimulik. Tema abikaasa Tiina Luhamets on viiuldaja haridusega organist, koorijuht ja muusikapedagoog. Tema poeg Kristjan Luhamets on eesti vaimulik. Tema onutütar Taimi Paal on eesti botaanik. Piiskopid, eelk.ee Õpetaja Joel Luhamets ja õpetaja Tiit Salumäe pühitseti piiskopiks EELK uudised, 23. aprillil 2015 http://www.antslakk.edu.ee/et/node/160 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Kahekõne", ETV, 29. oktoober 2009 (intervjuu Joel Luhametsaga) "Piiskopiks pühitsetud Joel Luhamets jääb Pauluse koguduse õpetajaks" Postimees, 23. aprill 2015 Raimu Hanson "Joel Luhamets: hea karjane seab karjaliikmete huvid enda omadest ettepoole" Postimees, 23. aprill 2015
The Yellow Book

The Yellow Book ('kollane raamat') oli Suurbritannia ajakiri, mis ilmus Londonis aastatel 1894–1897. The Yellow Book oli 1890. aastatel ilmunud juhtiv Briti ajakiri. Teatud määral esteetika ja dekadentsiga seotud ajakiri sisaldas laias valikus kirjandus- ja kunstiliike, luulet, novelle, esseid, raamatuillustratsioone, portreesid ja maalide reproduktsioone. The Yellow Book erines teistest Suurbritannia perioodilistest väljaannetest selle poolest, et see oli kõvas köites ega sisaldanud reklaame. Algul andsid ajakirja välja Elkin Mathews ja John Lane ning hiljem John Lane üksi. Toimetaja oli ameeriklane Henry Harland. Ajakirja trükiti kirjastuses The Bodley Head. Ajakirja kaanehind oli viis šillingit. Väljaande esimene kunstiline toimetaja oli Aubrey Beardsley, kes kujundas selle esimesed kaanepildid ja tegi väljaandesse mitmeid illustratsioone. DJVU-vormingus failid 13 ajakirjanumbrist:
Põhjala Vastupanuliikumine

Põhjala vastupanuliikumine on Rootsis, Norras, Taanis ja Islandil tegutsev natsionaalsotsialistlik liikumine. Soomes on nende tegevus ülemkohtu otsusega keelatud. Rootsis on Põhjala vastupanuliikumine määratletud parteina ja kandideeris 2018. aasta valimistel parlamenti. Liikumise juht on Simon Lindberg.
Boris Johnsoni teine valitsus

Boris Johnsoni teine valitsus oli ametis 16. detsembrist 2019 kuni 6. septembrini 2022. Boris Johnsoni esimene valitsus
Mait Maameele

Mait Maameele (1934. aastani Mart Eiert; 24. detsember 1910 Pada vald, Viru-Nigula kihelkond, Virumaa – 1. veebruar 1987 Tartu) oli eesti kunstnik-dekoraator ja karikaturist ning kujutava kunsti kaugõppekursuste ellukutsuja. Aastatel 1945–1950 oli talle tribunali otsusel mõistetud viieks aastaks vabadusekaotus, oli Sverdlovski oblastis BogoslovLagi vangilaagris Gulagis. Pärast vabanemist juhendas 1950.–1960. aastatel Tartus Ametiühingute kultuurimajas ja Tartu Linna Kaubandusvalitsuses kujutava kunsti ringkunstikursuseid ning populariseeris maalimisharrastust. Asutas 1953. aastal koos skulptor Endel Tanilooga isetegevusliku skulptuuristuudio. Ta oli Tartu ajalehe Edasi satiirisektsiooni karikaturist. Kujundas ka eksliibriseid. Mait Maameele on maetud Misso kalmistule Võru maakonnas. 1958 – Isetegevusliku vabariikliku kujutava kunsti ja tarbekunsti näituse preemia kujutava kunsti alal "okupatsioon.ee - M-MET". okupatsioon.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuli 2019. "Tartlaste omalooming". Sirp ja Vasar nr 26, 24. juuni 1960. Lk 6 "Preemiaid isetegevuslikele kunstnikele". Sirp ja Vasar nr 45, 7. november 1958. Lk 7 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Lääne-Harju politseijaoskond

Lääne-Harju politseijaoskond asub aadressil Rahumäe tee 6/1, Tallinn. Põhja prefektuuri Lääne-Harju politseijaoskonna tööpiirkonnad on Kristiine, Mustamäe, Haabersti ja Nõmme linnaosad ning 12 Harjumaa omavalitsust Keilast Paldiskini. Lääne-Harju politseijaoskond on üks kolmest Põhja prefektuuri territoriaalsest struktuuriüksusest. Teised kaks on Ida-Harju politseijaoskond ja Kesklinna politseijaoskond. Lääne-Harju politseijaoskonnas töötab ligikaudu 250 inimest, jaoskonna koosseisus on menetlustalitus, patrullitalitus ning teenindustalitus. Samuti kuuluvad jaoskonna koosseisu kolm piirkonnagruppi Mustamäe-Kristiine piirkonnagrupp, Nõmme-Haabersti piirkonnagrupp ja Lääne-Harju piirkonnagrupp, kuhu kuuluvad elanikkonda ja piirkonna asutusi vahetult teenindavad piirkonna- ja noorsoopolitseinikud. Lääne-Harju politseijaoskonna teenindustalituse koosseisu kuuluvad ka teenindussaalid, mis asuvad aadressidel Paul Pinna tänav 4 ning A. H. Tammsaare tee 47. Lääne-Harju politseijaoskond on esindatud ka Facebookis ning Instagramis.
Optibet

Optibet on spordiennustuse, internetikasiino ja muude osavusmängude teenust osutav ettevõte. Ettevõte asutati 1999. aastal Lätis, kuid nimi Optibet toodi turule alles 2008. aastal – pärast seda, kui 2007. aastal oli ettevõtte ostnud Redbet Holding AB. Optibet kuulub Enlabs AB gruppi. Optiwin OÜ sai litsentsi Eesti turul tegutsemiseks 2013. aastal. Optibeti bränd sisenes Eesti turule 2014. aastal Nordic Leisure AB tütarettevõttena. Optibet pakub selliseid tooteid ja teenuseid nagu spordiennustus, kasiino, pokker, live-kasiino, reaalajas ennustamine ja reaalajas mängude vaatamine. Pokkerit pakutakse Eestis ainsana PartyPoker pokkerivõrgustikus alates 2021. aastast. Redbet Ltd asutati Inglismaal 2002. aastal. 2006. aastal omandas Redbet Holding AB kõik Redbet Ltd aktsiad. 2007. aastal omandas Redbet Holding AB SIA Teletoto, mis hiljem nimetati ümber SIA Optibetiks. Lisaks omandati Pullman Gaming NV, millele kuulusid brändid Gold Club Casino, Gold Club Games ja TotalPoker. 2009. aastal saadi Malta litsents ning redbet.com ja whitebet.com viidi Inglismaalt üle Maltale. 2012. aastal muutis Redbet Holding AS ettevõtte nime Nordic Leisure AB-ks. 2013. aastal otsustas Nordic Leisure AB müüa Redbet Gaming Ltd ning kõik tegevused liideti tütarettevõttega Lifland Gaming AB, mis juhtis kahte kaubamärki – Optibet ja GoldClubCasino. Kontorid olid kolmes riigis: Eestis, Lätis ja Maltal. 2017. aastal osteti Leedu operaator Baltic Bet, sellega oli Nordic Leisure AB-l litsentseeritud operaatorid kõigis kolmes Balti riigis. 2018. aastal muutis Nordic Leisure AB oma nime Enlabs AB-ks. Optibeti bränd hakkas tegutsema ka Leedu turul. Optibet on sponsorina toetanud järgmisi Eesti spordiklubisid ja -ettevõtmisi: Nõmme Kalju jalgpalliklubi BC Kalev/Cramo HC Kehra Optibet Rahvaliiga Eesti võrkpallikoondis (mehed ja naised) 2019 – parim online kasiino Baltikumis (MBGS) 2020 – parim klienditugi Baltikumis (MGBS) "EMTA seaduslike hasartmängukorraldajate nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2020. "Inforegister Optiwin OÜ".[alaline kõdulink] "PartyPoker võrgustikuga liituti 2021. aastal". PokkeriProd.com. "Enlabs Our History". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. oktoober 2020. "Nõmme Kalju sõlmis Eesti klubijalgpalli ühe suurima lepingu". sport.delfi.ee. 14. veebruar 2014. "Suursponsorleping Optibetiga". 16. august 2014.[alaline kõdulink] "Harrastuskorvpalli uus tase – Optibeti Tallinna rahvaliiga". 6. september 2018. "The Baltic and Scandinavian Gaming Summit and Awards (MARE BALTICUM) sets a precedent in the region". marebalticumgaming.com. 27. mai 2019. "MARE BALTICUM Gaming Summit Tallinn (hybrid edition)". 13. august 2020. Optibeti koduleht
Šilling

Šilling on ajalooline münt ja rahaühik. Seda raha on varem kasutatud Austrias ja Suurbritannias, Austraalias, Uus-Meremaa ja teiste Briti Rahvaste Ühenduse riikides. Sõna šilling pärineb vanast inglise keelest "Scilling", mis tähendab "kahekümnendat naela" – üks šilling oli 1/20 naela, mis jagati omakorda 12 penniks (inglise keeles penny). Šillingeid vermiti Suurbritannias kuni 1970. aastani ja nad olid pärast kümnendsüsteemis rahale üleminekut käibel koos uute viiepenniste müntidega kuni 1990. aastani. Kuid praegu kasutatakse šillingit valuutana veel mõnes Ida-Aafrika riigis: Keenias, Tansaanias, Ugandas, Somaalias ja Somaalimaal. Lisaks kavatseb Ida-Aafrika Ühendus käibele võtta ka oma Ida-Aafrika šillingi. Gini
Fašing

Fašing (saksa Fasching) on vastlakarneval Saksamaal ja Austrias. Veebruari või märtsi jääv karnevaliaeg enne suurt paastu paljudes katoliiklikes maades jm, 7 nädalat enne ülestõusmispühi (viimane 1. täiskuu pühapäeval peale kevadist pööripäeva) - eesti vaste vastlad. Lõppeb tuhkapäevaga. Seostub kristuseelsete talve peletamise kommetega. Tehakse rongkäike, loobitakse konfetti, peetakse kõnesid, peetakse komödiantide võistlusi, Ning tehakse kõik muud, mida muul ajal ei ole eriti sünnis teha. Rongkäigus osalejate kohti (asetust) müüakse kalli raha eest (küla või linna siseselt), samuti müüakse rongkäigus osalejate mundreid (meenutavad ürgvanu soldatite mundreid koos kulla ja karraga). Naistel ja neidudel on eriliselt huvitavad(kaunid) mundrid.
2020. aasta Mägi-Karabahhi konflikt

2020. aasta Mägi-Karabahhi konflikt oli konflikt Aserbaidžaani ja Armeenia relvajõudude vahel Mägi-Karabahhis, osa pikaajalisest Mägi-Karabahhi konfliktist. Kokkupõrked algasid 27. septembri hommikul 2020 Mägi-Karabahhi kontaktipiiril. Mõlemad pooled on teatanud hukkunutest nii sõjaväelaste kui tsiviilisikute seas. Armeenia ja tunnustamata Mägi-Karabahhi vabariik kehtestasid kaitseseisukorra ja üldmobilisatsiooni, Aserbaidžaan kaitseseisukorra ja keelutunni. 28. septembril teatas Aserbaidžaan osalisest mobilisatsioonist. ÜRO mõistis konflikti tugevalt hukka ning kutsus mõlemaid osapooli üles pingeid maandama ja rahumeelseid kõnelusi alustama. 10. novembril 2020 jõustus relvarahulepe. Selleks ajaks oli sõjategevuse käigus hukkunud vähemalt 1300 inimest. Outbreak of fighting in Karabakh, updated. News and reports. Video/photo "Tərtərdə zədələnən döyüş helikopteri peşəkarlıqla öz ərazimizə endirilib". report.az (aserbaidžaani). Report Information Agency. 27. september 2020. Vaadatud 29. september 2020. "A total of 790 Azerbaijani servicemen eliminated". armenpress.am (inglise). Armenpress. 29. september 2020. Vaadatud 29. september 2020. Carley, Patricia (29. september 2020). "Turkey recruiting Syrians to guard troops and facilities in Azerbaijan". Middle East Eye. “These situations are dangerous and this is not our battle, the Shia have been our number one enemy supporting the Syrian regime for 10 years,” he said, adding that they will not just be used as guards and 30 Syrians have already been killed in fighting on the front. "Up to 2,300 enemy soldiers were killed". APA.az (inglise). 29. september 2020. Vaadatud 29. september 2020. "Armeenia ja Aserbaidžaan leppisid kokku Karabahhi sõja lõpetamises" ERR, 10. november 2020 Armenia-Azerbaijan conflict: Azerbaijan president vows to fight, BBC News, 30. september 2020 Nagorno-Karabakh: Armenia and Azerbaijan shaky ceasefire in force, BBC News, 10. oktoober 2020 Neil Hauer, Nagorno-Karabakh: Sirens, shelling and shelters in Stepanakert, Al-Jazīrah, 16. oktoober 2020 Sebastien Roblin, What Open Source Evidence Tells Us About The Nagorno-Karabakh War, Forbes, 23. oktoober 2020 Christopher Giles ja Upasana Bhat, Nagorno-Karabakh: The Armenian-Azeri 'information wars', BBC News, 26. oktoober 2020 "Geopoliitika ekspert: Karabahhi konflikti suurim kaotaja on Venemaa" ERR, 12. november 2020
Johannes Kangro

Johannes Kangro (10. oktoober 1921 Maidla vald, Aidu-Liiva küla – 12. november 1998) oli eesti kunstnik, karikaturist, ajakirjanik ja ühiskondliku elu tegelane. Johannes Kangro õppis aastatel 1929–1933 Aidu algkoolis, 1933–1935 Maidla algkoolis ja 1935–1936 Lüganuse täien­duskoolis. Tema loomupärane kunstnikuanne aval­dus juba 16-aastaselt, kui ilmusid tema esimesed šaržid avaliku elu tegelastest ajalehes Virumaa Teataja. 17-aastaselt sai ta I auhinna ajakirja Tõu­sev Noorus kirjatööde võistlusel. Edaspidi oli ta nende väljaannete aktiivne kaastööline, eriti satiiriliste pildiseeriate joonistajana. 1939. aastal valiti ta Savala noorteühin­gu juhatuse esimeheks, kuid maanoorte ringi töö katkestas 1940. aasta juunipööre. Sõja alguses oli ta metsa­vend, seejärel astus Omakaitsesse, teenis Piirivalves ja lõpuks teenis 20. eesti diviisis, kus osales sõjas alates Sinimägedest kuni Saksamaani ja sai ka rindel haavata. Sõja lõppedes koduteel sattus ta koos paljude teistega tšehhide kätte, kus huk­kus palju kaaslasi. Kangrol õnnestus küll sealt eluga pääseda, kuid edasi järgnesid vangilaagriaastad. Algul Saksamaal ning hiljem Venemaal Vorkuta koonduslaagri söekaevanduses, kust vabanes 1946. aastal. 1949. aastal sai temast Maidla kolhoosi raamatupidaja ja sporditöö organisaator. Temast kujunes Kiviõli ümbruse spordielu hing ja spordiühingu Jõud spordielu korraldaja. Ta oli ka spordiühingu Jõud auliige. Ta andis koos hilisema Tallinna linnapea Ivar Kallioniga välja satiirilehte Nõges, juhendas Kiviõli Pio­neeride Maja kunstiringi ja õpetas Maidla lastele joonistamist. Samuti oli ta suur eksliibristehuviline, tema alga­tusel asutati 1976. aastal Kohtla-Järve Eks­liibrise Klubi. Ajakirjanikuna kirjutas ta kohalikele ajalehtedele. Tema toimetada oli ka ajalehe Leninlik Lipp rubriik "Koduradadel", kus kirjutas peamiselt kohalikust kultuurielust, kodukandi ajaloost, muinsuskaitsest ja päevasündmus­test koos tema enda illustratsioonidega (linoollõiked, sulejoonistused jne). Tema karikatuure avaldati veel teisteski väljaannetes. 1987. aastal oli ta Eesti Muinsuskaitse Seltsi asutava kogu liige. Ta oli ka kauaaegne Põlevkivimuuseumi kodu-uurimisringi esimees ja kroonik. Johannes Kangro suri 12. novembril 1998 ja ta on maetud Lüganuse kalmistule. "VE: Kangro, Johannes – kodu-uurija". 21. juuli 2002. Originaali arhiivikoopia seisuga 16. jaanuar 2021. Pikker 1991 nr 1 - "Ajast aega - Huumor minu elus", Ivar Kallion, lk 14 Anne Nurgmaa (7. jaanuar 2012). "Ajalooradadelt: Johannes Kangro 90". Maaleht.