laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kunašir

Kunašir (vene keeles Кунашир, jaapani keeles 国後島 (Kunashiri-tō)) on Suur-Kuriilide Lõunarühma lõunapoolseim saar Venemaa idaosas. Kunaširi väin eraldab Kunaširi saart läänes Hokkaidō saare Shiretoko poolsaarest, Izmenõ väin edelas Hokkaidō saarest ja Lõuna-Kuriili väin kagus Väike-Kuriilidest. Jekaterinõ väin eraldab seda Iturupi saarest, mis paikneb 22 km kirde pool. Saar on kirde-edela suunas piklik. Selle pikkus on 123 km, laius 7–30 km. Saare pindala on 1490 km². Rahvaarv on umbes 8000 inimest (2007). Kunaširi saare põhjaosas asub Dokutšajevi ahelik. Saar on vulkaaniline, seal on 4 tegevvulkaani: Tjatja (1819 m, saare kõrgeim tipp, saare sümbol), Rurui (1485 m), Mendelejevi vulkaan (886 m) ja Golovnini vulkaan (541 m). Golovnini vulkaani kaldeeras paiknevad Kipjaštšeje ja Gorjatšeje järv. Kipjaštšeje järve rannikul ja otse järves on palju fumaroole. Saarel on palju vulkaanilise päritoluga kuumaveeallikaid, enamik nendest paikneb Mendelejevi vulkaani nõlvadel. Nende ümbruses asuvad kuurordid ja geotermaalelektrijaam. Kunaširi saarel valitseb mussoonparaskliima. Rannikupiirkonna kõnnumaadel kasvab tihti 0,5–1,5 kõrgune kuriili bambus (Sasa kurilensis). Saar on suures osas kaetud okaspuu-, sega- ja lehtmetsadega. Metsavöönd on levinud merepinnast kuni 500–600 m kõrgusele. Saare lehtmetsades esinevad tammed, vahtrad, kirsipuud, jalakad, ida-jugapuud (Taxus cuspidata), liaanid jt. Okaspuude osakaal kasvab kõrguse suurenedes ning nendest on levinumad ajaani kuusk ja sahhalini nulg, harvem kohtab Glehni kuuske. Mägedes kasvavad kivikask (Betula ermanii) ja kääbus-seedermänd (Pinus pumila). Kunašir kuulub Sahhalini oblastisse. Alates 1945. aastast on saar Venemaa valduses, kuid Jaapan peab seda endale kuuluvaks. 1789 toimus saarel põliselanike ainude ülestõus jaapani kaupmeeste ja kolonistide vastu, mille käigus hukkus üle 70 jaapanlase. Jaapani võimud hukkasid 37 ainut ja vahistasid palju teisi. 1811 püüdis Vene meresõitja Vassili Golovnin saart kaardistada ja uurida, aga Jaapani võimud vahistasid ta ja ta pidi kaks aastat vanglas karistust kandma. Pärast 1994. aasta Kuriilide maavärinat lahkus Kunaširi elanikest umbes kolmandik saarelt ega tulnud enam tagasi. Maavärina magnituud oli 8,2. Vähemalt 10 inimest sai ametlikel andmetel surma. Saare keskosas Lõuna-Kuriili väina rannikul asub Južno-Kurilski alev, mis on Južno-Kurilski linnaringkonna keskus. Teised asulad on Otrada, Lagunnoje, Gorjatši Pljaž, Mendelejevo, Dubovoje ja Golovnino. Endised asulad on Sergejevka, Urvitovo, Dokutšajevo ja Sernovodsk. Mendelejevo lennujaama kaudu on saarel lennuühendus, mere kaudu peavad ühendust laevad Marina Tsvetajeva ja Igor Farhutdinov. 10. veebruaril 1984 loodi riiklik Kurilski looduskaitseala, kus elutseb 84 kaitsealust loomaliiki. Suur maailma atlas, lk. 89 Serdjukov: väed Lõuna-Kuriilidel paigutatakse kahele saarele, 26.02.2011
Meinhard Laurmaa

Meinhard Laurmaa (7. september 1905 – 16. aprill 2008) oli eesti ajakirjanik ja pikaealine. Ta töötas aastatel 1927–1940 ajalehes Postimees. Meinhard Laurmaa suri 102-aastaselt. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. veebruar 2010. Vaadatud 16. septembril 2008.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Sajand vana reibas tartlane Meinhard Laurmaa hiilgab mälu ja jutukusega Meinhard Laurmaa saab 102-aastaseks
Ootamatu armastus

"Ootamatu armastus" on vähemalt kahe filmi eestikeelne pealkiri: "Ootamatu armastus (film 1970)" ("Netšajannaja ljubov"), Valgevene draamafilm aastast 1970, režissöör Jossif Šulman. "Ootamatu armastus (film 2003)" ("An Unexpected Love"), USA-Kanada draamafilm aastast 2003, režissöör Lee Rose.
Üllar Peterson

Üllar Peterson (sündinud 15. novembril 1973) on eesti ajaloolane, kes on keskendunud islamimaailma uurimisele. Tartu Ülikooli lõpetas ta ajaloo erialal 1998. aastal. Peterson kirjutas 2005. aastal magistritöö džihaadi kontseptsiooni kujunemisest koraanis. Ta on õppinud Kairos ja Teheranis. Peterson on ajakirjanduses avaldanud Lähis-Ida ja ka laiemat islamimaailma tutvustavaid artikleid. Ta on tõlkinud araabia keelest Usāma ibn Munqidhi teose "Õpetlike näidete raamat: Araabia rüütli mälestused" (Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus, 2015) ja pärsia keelest Iraani 20. sajandi klassikasse kuuluva Sadeq Hedayati romaani "Pime öökull". 2019 Tallinna Ülikooli kirjandusauhind (Khalil Gibrani araabiakeelse romaani "Murtud tiivad" ja Sadeq Hedayati pärsiakeelse romaani "Pime öökull" tõlke eest) Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 31. oktoobril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Magistritöö digiteeritud variant Eesti Ekspress: Rikas ja ilus! Petersoni koraani eestikeelset tõlget tutvustav artikkel Eesti Ekspress: Kas islamirevolutsioon Euroopas? Eesti Päevaleht: Islam ja sotsialism Postimees: Juut ja muslim: kohe näha, et vanad sõbrad Artikkel juutluse ja islami omavaheliste suhete ajaloost
Udo Sulp

Udo Sulp (sündinud 8. mail 1958) on eesti bowling'u-mängija. Ta on võitnud mitu medalit Eesti meistrivõistlustelt ning tulnud seenioride klassis kaks korda Euroopa meistriks (2008. aastal Prantsusmaal ja 2010. aastal Austrias). Ta lõpetas 1977. aastal Põlva Keskkooli ja 1986. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia. "Eesti esimene Euroopa meister bowlingus on tartlane", Tartu Postimees, 1. juuli 2008 Lühibiograafia, Tartu Postimees, 4. juuli 2008
Ründesuurtükk

Ründesuurtükk (saksa k Sturmgeschütz – StuG), enamasti ka rünnakkahur on rünnakuotstarbeline liikursuurtüki tüüp, tavaliselt soomuk. Ründesuurtükid olid projekteeritud jalaväe rünnaku toetamiseks otsesihitud suurtükitulega eelkõige vastaste jalaväe kindlustatud positsioonide vastu. Ründesuurtükke toodeti peamiselt Saksamaal ja NSV Liidus Teise maailmasõja eel ja ajal peamiselt tanki veermikule paigaldatud kahuri või haubitsa baasil. Rünnakkahur nägi välja ja töötas samadel põhimõtetel nagu tankihävitajagi, neid eristas ainult relvastus. Rünnakkahuritel olid suurekaliibrilised madala algkiirusega relvad, orienteeritud lõhkemürskudega suurte sihtmärkide hävitamiseks, tankihävitajatel väiksema kaliibriga kiire algkiirusega relvad orienteeritud soomusläbistatavusele. Wehrmachti ründesuurtükkide meeskonnad ei kuulunud soomusväe koosseisu ja neil oli eraldi vormiriietus. Sõja jooksul kujunesid ründesuurtükkidest enamasti hoopis liikuvad tankitõrjemasinad ehk tankitõrjetankid. Sturmgeschütz III Sturmgeschütz IV Sturmhaubitze 42 Liikursuurtükk Bull, Stephen (2004). Encyclopedia of Military Technology and Innovation (2004 ed.). Greenwood Publishing Group. Lk 229. ISBN 978-1573565578. Bradford, James. International Encyclopedia of Military History (2006 ed.). Routledge Books. Lk 123–124. ISBN 978-0415936613. Blennemann, Dirk (2003). Hitler's Army: The Evolution And Structure Of German Forces 1933-1945. Boston: Da Capo Press. Lk 66–63. ISBN 978-0306812606.
Dietrich Bock

Dietrich Bock (surnud 1532) oli Liivi ordu liige ja Tallinna komtuur aastatel 1525–1532. Bocki täpset päritolu pole teada, sest tema perekonnanimi oli Saksamaal liialt levinud. Temast pole enne Liivimaale asumist sisuliselt midagi teada. Seetõttu ei saa ka täpselt öelda, kust ta pärines, ehkki on oletatud, et ta tuli Alam-Saksimaalt. Samuti ei saa kindlaks teha tema võimalikku sugulust teise Bocki-nimeliste orduvenna, Erkenbertiga. 1520. aastal on Bocki mainitud Viljandi kumpanina, 1523. aastal sai temast aga Rakvere foogt. Pärast Paul von Steineni surma sai tast Tallinna komtuur, kelleks ta jäi kuni enda surmani 1532. aasta lõpus, tõenäoliselt detsembris. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 81 (lk 122–123).
Parila–Kiideva tee

Parila–Kiideva tee (registreerimisnumber 16111) on kõrvalmaantee Lääne maakonnas Haapsalu linnas. Maantee on ligikaudu 13,2 kilomeetrit pikk, esimesed 8 kilomeetrit sellest mustkattega, ülejäänud kruusakattega. Algab Haapsalu–Laiküla maantee 11. kilomeetril Parila lähedal Jõõdre ja Lannuste piiril, läheb läbi Lannuste, Käpla, Ammuta, Panga, Sinalepa, Allika, Tuuru, Põgari-Sassi, Koidu ja lõpeb Kiidevas. Tee 8. kilomeetripunkti juures algab Tuuru–Puise tee. Teele jääb 6 truupi, aga mitte ühtegi silda. Teel liigub Haapsalu–Kiideva–Puise liinibuss.
Johann von Witten

Johann von Witten oli Liivi ordu liige ja Tallinna komtuur aastal 1533. Witten pärines Vestfaalist Marki krahvkonnast ja sündis ilmselt Kringeldanzis. Tema suguvõsa kuulus alamaadli hulka. Witteni kohta pole palju teada peale fakti, et Gustav Vasa ühes dokumendis on teda 1533. aastal Tallinna komtuuriks nimetatud. Võimalik, et ta ei olnud mitte komtuur, vaid ainult kohusetäitja, sest juba järgmisel aastal astus ametisse uus komtuur ning varasem oli surnud 1532. aasta lõpus. Witteni varasemast ja hilisemast saatusest pole midagi teada. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 978 (lk 728–729).
Õunvili

Õunvili on rüüsvili, mis areneb alumise sigimikuga õitest. Õunvilja sisemuses on palju seemneid, mis on koondunud vilja keskel asuvatesse seemnekambritesse. Morfogeneetiliselt moodustub õunvili apokarpsest ehk lahkviljalisest emakkonnast, täpsemalt öeldes sigimiku alumisest osast. Õiepõhi kasvab kokku viljalehtedega ja katab need täielikult, harvem osaliselt, nii et viljalehed on suletud moodustuvasse viljalihasse. Nende kahe vaheline piir hägustub ja on paljudel õunviljadel märkamatu, mõnel siiski ka silmaga märgatav. Tavaliselt ümbritseb õunvilja veel väliskiht ehk koor, millel on vahel, näiteks õunal, näha tupplehtede ja tolmukate kokkukasvanud jäänuseid. Õunvilju esineb paljudel roosõielistel taimedel, näiteks astelpihlakal, harilikul küdoonial, pihlakal, tuhkpuul, valgel pihlakal ja viirpuul. Eestis kasvatatavatest liikidest on õunviljalised õunapuu, pirnipuu ja ebaküdoonia. lihakvili
Ludolf Lappe von der Ruhr

Ludolf Lappe von der Ruhr (surnud enne 1543) oli Liivi ordu liige ja Rakvere foogt aastatel 1527–1534. Ludolf sündis Marki krahvkonnas. Tema suguvõsa kuulus piirkonna mõjukamate hulka, sealt pärines veel mitu Liivi ordu rüütelvenda ning nende sugulane oli ema poolt ka Wolter von Plettenberg. 1526. aastal sai Ludolfist Vasknarva foogt ja järgmisel aastal valiti ta Rakvere foogtiks. 1534. aastal vabastati ta sellest ametist. Tema edasine saatus on ebaselge, kuid 1543. aastal on teda mainitud surnuna, seega on võimalik, et ta suri vahetult enne seda. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 535 (lk 408–409).
Mari

See artikkel räägib viljatüübist. Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Mari (täpsustus). Mari on lihakvili, mis sisaldab arvukalt seemneid. Tekkimise põhjal võib mari olla kas paljasvili või rüüsvili. Ülemise sigimikuga õiest moodustub paljasvili, näiteks hariliku kartuli mari või viinamari. Alumise sigimikuga õiest moodustub aga õiepõhja kaasabil rüüsvili, näiteks mustika mari või karusmari. Alumisest sigimikust moodustunud marjadel on otsas õiekatte kuivanud jäänused. Kui sigimik on paljupesaline, siis on marjaski palju seemneid. Näiteks kartulil on õis kahepesaline, sparglil kolmepesaline, ussilakal neljapesaline ja pohlal viiepesaline. Botaanilises mõttes on marjad mõnedki niisugused viljad, mida nende suuruse tõttu ei osata argikeeles marjadeks pidada, näiteks tomatid, kurgid, kõrvitsad, arbuusid, melonid, baklažaanid, banaanid ja kiivid. Muundunud marjad on tsitruselistel, näiteks apelsinil ja sidrunil. Neil on koor väga paks, aga sisemus eriti mahlane. Selliseid vilju nimetatakse pomerantsviljadeks. Kõik marjad ei ole lihakad. Niisugune on näiteks paprika. Enamik marju on söödavad, aga kõik mitte. Mõne taime, näiteks kartuli, ussilaka ja musta belladonna marjad on hoopis mürgised. Kuid see ei tähenda, et terve see taim peaks mürgine olema, näiteks kartulil süüakse mugulaid. Argikeeles tähistab sõna "mari" mitmesuguseid vilju, mis botaanilises mõttes ei ole marjad. Näiteks vaarika vilju kutsutakse marjadeks, tegelikult on need aga koguviljad. Maasikal on liitsed rüüsviljad, kirsipuul ja toomingal luuviljad, pihlakal õunviljad ja kadakal käbid. Fossiilid näitavad, et varajastel õistaimedel olid kuivviljad. Lihakad viljad, näiteks marjad ja luuviljad tekkisid keskaegkonna ja uusaegkonna piiri paiku. On arvatud, et lihakate viljade teket soodustas neist toituvate loomade, eriti imetajate ja lindude arvukuse suurenemine. Ent arvatud on ka, et põhjus ja tagajärg on vastupidised. Lihakate viljade tekke ajal oli maailmas palju niiskeid kohti tihedates metsades, kus viljade levimine tuule abil polnud tõhus. See soodustas sümbioosi käigus loomi ja linde üle minema lihakatest viljadest toitumisele ning vilju omakorda järjest lihakamateks ja kirevamateks muutuma. Marjakultuur Marjad
Marjad

Marjad on toiduaine, mis hõlmab enamiku botaanikas marjadeks nimetatavaid vilju, samuti nendega väliselt sarnased viljad, mis pole botaanilises mõttes marjad, näiteks kadaka, vaarika ja maasika viljad. Marjade kui toiduainete hulka ei arvata enamikust marjadest välimuselt väga erinevad marju, mis on botaanilises mõistes marjad, näiteks banaane. Marjakultuur Mari
Endemism

Endemism on liigi (või muu taksoni) esinemine üksnes teatud piiratud alal. Teatud piirkonnas esinev päriskodune looma- või taimeliik või -rühm on endeem ehk endeemne liik. Endeemse liigi levila ei pruugi olla väga väike. Näiteks Austraalia endeem võib levida kõikjal Austraalias, kuid mitte mujal. Neoendeem on noor takson, mis ei ole veel laialt levida jõudnud. Relikt on aga takson, mille levila oli kunagi märksa laialdasem – ta on praegu enamikus kohtades välja surnud, kuid esineb üksikuis paigus, mida nimetatakse pagulaks ehk refuugiumiks. Endeemse liigi vastand on kosmopoliit, mille levikul on globaalne ulatus. Kosmopoliitsed liigid on näiteks inimene ja pilliroog. Endeeme leidub suhteliselt rohkesti tugevate levikubarjääridega piiratud aladel, kus kliima pole väga pika aja jooksul palju muutunud – näiteks mandreist eemal asuvatel vanadel saartel. Endeemirohked on näiteks Uus-Meremaa, Madagaskar ja Hawaii saared. Endeemsed liigid on tundlikud võõrliikide sissetoomisele ning võivad kergesti ohtu sattuda. Liike, mille looduslik areaal piirduks Eestiga, on väga vähe. Selle peamiseks põhjuseks on evolutsioonilises mõttes väga lühike aeg, mis on möödunud viimasest jääajast, mil peaaegu kogu varasem elustik siit minema pühiti. Sellele järgnenud umbkaudu 13 000 aastaga pole saanud uusi liike kujuneda. Tuntuim erand on Eesti endeemne liik saaremaa robirohi. See on tüüpiline neoendeem – liigina välja kujunenud arvatavasti pärast jääaega. Euroopa naarits on relikt, kes kipub pealetungiva Ameerika naaritsa ehk mingi eest taanduma. Üks Euroopa naaritsa refuugiume on Hiiumaa. Teda võib pidada Eesti endeemiks alles siis, kui ta ei levi mujal kui Eestis. levila
Rolf von Bardewisch

Rolf von Bardewisch (surnud 10. mail 1531) oli Liivi ordu liige ja Bremeni komtuur umbes aastast 1524 kuni oma surmani. Rolfi isa oli Bories II von Bardewisch. Ta pärines Diepholzi krahvkonnast, ta sündis tõenäoliselt Lemfördes. Tema suguvõsa oli Oldenburgi päritolu. 1508. aastal oli Bardewisch kumpan Kuldīgas, 1514. aastal aga linnusekomtuuriks (Hauskomtur) Tallinnas, millalgi enne 1519. aastat täitis ta aga ka Vasknarva foogti kohuseid. 1520. aastal oli ta Pärnu komtuur. Umbes 1524. aastal sai temast Bremeni komtuur, seega naasis ta Liivimaalt Saksamaale. 1531. aastal tapeti ta aga Bremenis linnasiseste probleemide tõttu. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 49 (lk 100–101).
Taipalsaari

Taipalsaari on asula Soomes Lõuna-Karjala maakonnas Taipalsaari vallas. Mööda maanteid asub Taipalsaari Lappeenrantast 14 km kaugusel, Helsingist 236 km kaugusel ja Viiburist 70 km kaugusel.
Viktorija Mullova

Viktorija Mullova (vene Виктория Муллова; sündinud 27. novembril 1959) on vene viiuldaja. Viktorija Mullova sündis Moskva lähedal Zukovskis ja õppis Moskva muusikakoolis, seejärel Moskva Konservatooriumis Leonid Kogani käe all. Mullova võitis rahvusvahelise Sibeliuse-nimelise viiuldajate konkursi 1980. aastal ja rahvusvahelise Tšaikovski-nimelise konkursi 1982. aastal. Kontserdireisilt Soomes 1983. aastal otsustas Mullova Nõukogude Liitu mitte enam tagasi pöörduda. Koos oma klaverisaatja Vahtang Jordaniaga põgenes ta Yleisradio ajakirjaniku Jyrki Koulumiehe abiga Kuusamos hotellist, jättes maha Stradivari viiuli. Koulumies sõidutas põgenikud üle Rootsi piiri Haparandasse. Sealt sõitsid nad edasi Stockholmi; et oli nädalavahetus, pidid nad varjatult USA saatkonna avamist ootama. Paar päeva hiljem olid nad juba Washingtonis. Viktorija Mullova on esinenud nii solistina kui ka paljude orkestrite, näiteks Philharmonia, Viini, Montréali ja San Francisco sümfooniaorkestri ning Baieri Raadio Sümfooniaorkestri koosseisus. Mullova on tuntud ka oma uudsete džässiinterpretatsioonide poolest. Ta on esitanud muu hulgas Miles Davise, Duke Ellingtoni ja The Beatlesi lugusid. Ta on esinenud külalissolistina ka koos ERSO-ga. Praegu elab Viktorija Mullova Londonis. Vahtang Jordania jäi USA-sse ja suri 2005. aastal vähki. "JS Bach sonatas" (Onyx 4020). Ottavio Dantone; 2007 "Vivaldi 5 violin concertos" (Onyx 4001). Il Giardino Armonico; 2005 "Beethoven and Mendelssohn Violin Concertos" (Philips, 473 872-2). Orchestre Révolutionnaire et Romantique/John Eliot Gardiner; 2003 "Mozart: Violin Concertos Nos. 1, 3-4" (Philips, 470 292). Orchestra of the Age of Enlightenment; 2002 "Through the Looking Glass" (Philips, 464 184-2). Matthew Barley ja Between the Notes; 2000 "Bartók and Stravinsky Violin Concertos" (Philips, 456 542-2). Los Angelese Filharmoonikud/Esa-Pekka Salonen; 1997 "Brahms Violin Sonatas" (Philips, 446 709-2). Koos pianisti Piotr Anderszewskiga; 1997 Green, Andrew. "Footloose & fancy free: Viktoria Mullova", BBC Music Magazine, veebruar 2001, lk 24–27 Wigmore, Richard. "Playing beyond perfection", Gramophone, november 2002, lk 24–27 Ametlik koduleht. Põgenemisloo kajastus ajalehes Iltasanomat (soome keeles)
Ugala tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Ugala tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Hiiu ja Kivimäe asumis. Ugala tänav algab Vabaduse puiesteelt, suundub kagusse Pääsküla raba suunas ja lõpeb Ilmarise tänaval. Ugala tänav ristub Taara, Vanemuise ja Haldja tänavaga. Tänava alguse koordinaadid on 59° 22′ 28″ N, 24° 40′ 15″ E. Ugala tänava pikkus on umbes 500 meetrit. Aastatel 1960–1990 kandis tänav Hans Leberechti auks Leberechti tänava nime. Leberecht elas sellel tänaval. Nõmme linna ajal oli see Sakala tänav. Vaade Ugala tänavale Vabaduse puiesteelt http://www.eki.ee/knab/tallinn1.htm
Leo Semlek

Leo Semlek (19. august 1934 Tallinn – 17. veebruar 2010) oli eesti muusikateadlane, muusikapedagoog ja helilooja. Leo Semlek lõpetas 1957. aastal Tallinna Muusikakooli muusikateooria erialal ja 1962. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi. Ta töötas 25 aastat muusikateooria õpetajana Tallinna Muusikakoolis, 20 aastat Tallinna Muusikakeskkoolis ja üle 10 aasta Eesti Muusikaakadeemias. Ka kirjutas ta muusikateooria uurimusi ja õpikuid, tegi regulaarselt kaastööd Eesti Entsüklopeediakirjastusele ning uuendas muusikaterminoloogiat. Leo Semlek on loonud üle 400 vaimuliku laulu, millest enamik on ka kirjastatud. Eerik Semlek on Leo Semleki poeg. Sirp 5.märts 2010 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli vilistlased
Sassi poolsaar

Sassi poolsaar on poolsaar Lääne maakonnas Haapsalu linnas Põgari-Sassi küla ja Matsalu rahvuspargi territooriumil. Eendub Puise poolsaarest loodesse. Poolsaare lähedal asuvad Tauksi, Porgi ja teised väiksemad saared. Poolsaarest itta jääb Lõpe laht ning läände Siimurahu. Sassi poolsaart katab valdavalt rannaniit, Tuuru–Puise tee lähedal on ka männitukk ning Tauksi pool samuti 3 väikest metsatukka. Poolsaarel karjatatakse veiseid. Veel 20. sajandi esimesel poolel oli poolsaare asemel saar. Poolsaare keskosa koordinaadid on 58° 48′ 35″ N, 23° 29′ 10″ E.
Hasli org

Hasli org (saksa keeles Haslital; sarapuupõõsaste (Haselnussstrauch) järgi) on kõrgete mägede vaheline tasandik Šveitsis Berni kantonis Berner Oberlandis. Ta ulatub Brienzi järvest Meiringenini. Läbi Hasli oru voolab Aare jõgi. Maastik on mitmekesine: leidub peaaegu kõiki alpimaastiku vorme, sealhulgas liustikuorge, mägijärvi ja hiigelkaljusid. Iseloomulikud on mägiojad, joad ja liustikukuristikud. Hasli org oli kunagi liustikuorg. Orupõhi on tuhandeid aastaid tagasi olnud Brienzi järve all. Hasli oru keskus on Meiringen. Seal asuvad ka Brienz ja Innertkirchen. Hasli oru juurde arvatakse ka mäeseljal asuv Hasliberg. Hasli org on populaarne turistide sihtkoht ning suusa- ja mägimatkakeskus. Aastal 1433 paisutasid Interlakeni kloostri mungad Aare jõe, nii et tekkis Unterseenschwelle 'Unterseeni pais'. Vee-energiat kasutasid nad sae- ja viljaveski käitamiseks. samuti lootsid nad paisutamisest suuremat kalasaaki. Brienzi järve tase tõusis umbes kahe meetri võrra ning seetõttu tõusis ka põhjavee tase. Aare jõe langus vähenes ja äravool tõkestus. Jõgi vahetas mitu korda sängi ja ajas kõrgvee ajal üle kallaste, mistõttu Hasli orgu tabasid suured üleujutused. Orupõhi soostus. Elanikud haigestusid tüüfusesse ja malaariasse. Niigi viletsat olukorda raskendasid mäesööst Kienholzi lähedal Brienzi vallas 16. sajandi esimesel poolel ja hoolimatu metsaraie Bürgleni ja Mühletali rauakaevanduste tarbeks. Mäenõlvad jäid ilma metsadest, mis oleksid pakkunud kaitset laastavate mägiojade eest. Sajandite jooksul rajati kaitseks Aare üleujutuste eest arvukalt kulukaid tamme ja müüre. Nende kulutuste tõttu elanikud vaesusid ja paljud rändasid välja. 19. sajandi teisel poolel asendas Berni kantoni valitsus paisu lüüsiga. Aare sängi hakati õgvendama ning orupõhja dreneerima. See lahendas üleujutuste probleemi. Fotod
Aia Ilu

'Aia Ilu' on aed-õunapuu sort. Sordi aretas Polli katsebaasis Aleksander Siimon antoonovka vabal tolmlemisel saadud seemikust 1946. aastal. Puu on keskmist kasvu ja ümara võraga. Õied on suured ja valged, kroonlehed servast veidi roosad. Suhteliselt varane õitseja. 'Aia Ilu' on sügissort. Vili valmib septembris ja säilib paar kuud. Vili on väga suur (250...300 grammi), ümar kuni tömpkooniline, üle vilja ulatuvate vähemärgatavate kantidega. Koor on keskmise paksusega. Valminult on õun täiesti kollane, päikesepoolsel küljel võib olla ka õrnalt punakas. Viljaliha on kollakasvalge, keskmise tihedusega, mahlane, magushapu, nõrga aroomiga. Õun sisaldab rohkesti C-vitamiini ning sobib hästi kuivatamiseks ja kompotiks. 'Aia Ilu' hakkab noorelt vilja kandma ja kannab igal aastal. Sort on saagikas ja täiesti talvekindel. Sort on vähe vastuvõtlik haiguste suhtes. "Eesti Pomoloogia", Kirjastus Valgus, Tallinn 1970 Õun · Aia ilu EMÜ Eesti puuviljade ja marjakultuuride sordivaramu
Kittilä

Kittilä (inarisaami keeles Kittâl, põhjasaami keeles Gihttel) on küla Soomes Lapi maakonnas, Kittilä valla kirikuküla. Umbes 7 km kaugusel asulast loodes asub Kittilä lennujaam.
Muusikateadlane

Muusikateadlane ehk musikoloog on teadlane muusikateaduse valdkonnas. Muusikateadlaste loend