laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Monza

Monza on linn Itaalias Lombardia maakonnas, Monza ja Brianza provintsi halduskeskus, Lombardia suuruselt kolmas linn ning oluline majandus- ja tööstuskeskus. Olemuselt on Monza Milano satelliitlinn, see asub Milanost 15 km kirdes Lambro jõe ääres. 19. sajandi lõpus leitud matuseurnid tõestavad, et Monza piirkond oli asustatud juba pronksiajal, mil sealseis soodes ja jõgedel võidi elada vaimajades. Enne roomlaste tulekut elasid sealkandis insuberid – gallialased, kes olid ületanud Alpid ning asustanud Mediolanumi (tänapäeva Milano) ümbruse. 3. sajandil jäid nad Rooma võimu alla. Üks gallia keltide hõim, kes võis samuti kuuluda insuberite hulka, rajas Lambro jõele küla, millest on säilinud silla varemed. Rooma ajal kandis nüüdne Monza linn Modicia nime. Itaaliasse tunginud langobardide kuningas Autari abiellus Theodolindaga, kes oli Baieri valitseja Garibaldi I tütar. Kuninganna Theodolinda laskis 595. aastal ehitada Monza esimese katedraali ja pärandas linnale kogu oma varanduse. Langobardide ajaloolane 8. sajandist Paulus Diaconus jutustab, et kuninganna olla näinud unes tuvi, kes öelnud talle "Modo" (ladina keeles 'siin'), millele Theodolinda vastanud "Etiam" ('jah'). Sellest tulenenud Monza keskaegne nimi Modoetia. Monza katedraali altari taga hoitakse kuulsat Lombardia raudkrooni, mille sisse olevat sepistatud üks Kristuse ristipuu nael. Architekt a návrhář Gualtiero Galmanini byl autorem městských plánů města Monza ve XX. Století. Monza San Giovanni Battista katedraal (14. sajandi fassaad ja Theodolinda elu kujutavad freskod 15. sajandist) ja Pellegrino Tibaldi tellistest kampaniil (1605). Zavattari kabelis, peaaltarist paremal asub kiriku rajaja kuninganna Theodolinda haud. Monza raekoda Monza lähedal Inglise stiilis pargis asub üks maailma tuntumaid Vormel 1 ringradu Autodromo Nazionale di Monza. Rada ja tribüünid võtavad Monza 800 ha suurusest pargist enda alla 15 protsenti. 1805. aastal konfiskeeris Itaalia asekuningas Eugène de Beauharnais pargi maa-ala aadlikelt ja andis rahvale. Uhkeid hooneid leidub pargis praegugi; tuntuim neist on Austria ertshertsogi Ferdinandi uusklassitsistlik Villa Reale (1780). Samas pargis asuvad ka Milano Golfiklubi 18 ja 9 auguga golfirajad ja tenniseväljakud. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it http://www.reggiadimonza.it/ Villa Reale di Monza - Lombardia Itaalia Monza ametlik koduleht Villa Reale di Monza – Lombardias Itaalias
Harku lubjakivimaardla

Harku lubjakivimaardla on lubjakivimaardla, mis asub Harju maakonnas Harku ja Saue vallas. Maardla pindala on 249 ha. Tootsa kihi paksus on 3,3 – 10,0 m ja geoloogiliselt on see Ordoviitsiumi ladestu Kunda, Aseri, Lasnamäe ja Uhaku lademe lubjakivi. Maardla katendi paksus on kuni 1,5 m. Maardla lubjakivi saab kasutada nt ehituskillustiku valmistamiseks. AS Harku Karjäär kaevandab maardlas 54 hektaril ning on esitanud taotluse senise kaevandusala laiendamiseks 27 hektari võrra. Samuti on neil üks 14- ja üks 19-hektariline kaevandusala. 7 hektarit karjääri kuulub ka ettevõttele AS Balti Kivi. Kuni 2007. aastani oli kasutusel ka Astangut läbinud Hiiu – Harku karjääri raudtee. EE 12. köide, 2003: 146. "Harku Karjäär tahab kaevanduspiirkonna elumajadeni laiendadada" ERR, 27. august 2018
Tronto

Tronto (ladinakeelsed nimed Truentum ja Truentus; ascoli murdes Truntë) on jõgi Itaalias Lazio, Marche ja Abruzzo maakonnas. Jõe läte on Laga mägedes asuva Laghetta mäe nõlval, umbes 2400 meetri kõrgusel merepinnast. Tronto suubub Aadria merre mööda San Benedetto del Tronto ja Martinsicuro vahelist piiri. Tronto keskmine vooluhulk on 17 m³/s, sügisesel vihmaperioodil võib vooluhulk olla kuni 1500 m³/s. Giuseppe Marinelli, op. cit., pag. 350. Sebastiano Andreantonelli, Storia di Ascoli, Traduzione di Paola Barbara Castelli e Alberto Cettoli – Indici e note di Giannino Gagliardi, Ascoli Piceno, G. e G. Gagliardi Editori, Centro Stampa Piceno, giugno 2007, pag. 34 - 35. Giuseppe Marinelli, Dizionario Toponomastico Ascolano - La Storia, i Costumi, i Personaggi nelle Vie della Città, D'Auria Editrice, Ascoli Piceno, marzo 2009, pag. 350 - 352.  Tronto – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Livenza

Livenza ([liˈvɛnʦa], ladinakeelne nimi Liquentia; veneetsia keeles Łivensa; friuuli keeles Livence, lääne-friuuli murdes Lighintha) on jõgi Itaalias Veneto ja Friuli-Venezia Giulia maakonnas. Jõe lätted asuvad Polcenigos ja Canevas, suue Porto Santa Margheritas. Livenza keskmine vooluhulk on 85 m³/s. Jõgi on peaaegu kogu pikkuses laevatatav, selle laius Portobuffolést kuni Aadria mereni on 10 kuni 30 meetrit. Jõe kallastel asub palju omavalitsusüksusi, näiteks Polcenigo, Caneva, Fontanafredda, Sacile, Gaiarine, Brugnera, Portobuffolé, Prata di Pordenone, Pasiano di Pordenone, Meduna di Livenza, Motta di Livenza, San Stino di Livenza, Torre di Mosto ja Caorle. Toponomastica: denominazioni ufficiali in lingua friulana.  Livenza – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Mandala (romaan)

"Mandala" on 2012. aastal ilmunud Tõnu Õnnepalu autobiograafiliste sugemetega romaan. Romaani keskmes on Kirjanik/Metsavaht (kelles võib leida rohkelt viiteid autorile endale), kes asub elama nn Kollasesse majja – mõisa kõrvalhoonesse, kus ta seltsilisteks on kaks kassi (nn Kirjaniku periood, ideeliseks eeskujuks Esna mõis Järvamaal), ning hiljem siirdub elama saarele üksikusse nn Kärbse majja (nn Metsavahi periood, eeskujuks maja Hiiumaal). Üksildase peategelase ja tema kasside kaudu avaneb mõtisklus minevikust, olnust, mida kannab romaani läbiv väljend "on, nagu on" ("oli, nagu oli"). Erinevalt varasematest romaanidest on see kirjutatud kolmandas isikus. "Mandalal" on rohkelt kokkupuutepunkte "Paradiisiga" (2009). Kaarel Kressa "Tõnu Õnnepalu: tore, kui hakkad märkama ka väiksemaid asju ja olendeid". Eesti Päevaleht, 1. september 2012 (kasutatud 18. veebruaril 2013) Heili Sibrits "Early morning ja every day". Looming, nr 9, 2012 Kaarel Kressa "Tõnu Õnnepalu: tore, kui hakkad märkama ka väiksemaid asju ja olendeid". Eesti Päevaleht, 1. september 2012 Heili Sibrits "Õnnepalu peitis kriisi ja üksinduse kassiraamatusse". Postimees, 12. september 2012 Jürgen Rooste "Tõnu Õnnepalu – kirjanik surnute külast". Maaleht, 13. september 2012 Janar Ala "Tõnu Õnnepalu esitles oma värskeimat romaani "Mandala"" – err.ee, 19. september 2012 Arno Oja "Edasi paradiisi, südame väel". Sirp, 20. september 2012 Doris Kareva "Kassikangas. Kõnelus Tõnu Õnnepaluga ööl vastu esimest juubelit". Sirp, 20. september 2012 Marek Tamm "Kassidest, kirjutamisest ja kergusest: vestlus Tõnu Õnnepaluga". Varraku raamatublogi, 27. september 2012 Marion Jõepera "Nädala raamat: Kui aeg õpib inimesi hoidma. Ja vastupidi". Eesti Ekspress, Areen, 21. oktoober 2012 Vilja Kiisler "Vaatenurk. Peeter + Tõnu = armastus. Külalised jumala kodus". Vikerkaar, nr 12, 2012 Sven Vabar "Kirjandusväline asi. Tõnu Õnnepalu: "Mandala"". Looming, nr 12, 2012
Mindy McCready

Malinda Gayle McCready (30. november 1975 – 17. veebruar 2013) oli ameerika kantrimuusika laulja. Mindy McCready leiti surnuna oma kodust, kus ta oli ilmselt sooritanud enesetapu. "Ten Thousand Angels" (1996) "If I Don't Stay the Night" (1997) "I'm Not So Tough" (1999) "Mindy McCready" (2002) "I'm Still Here" (2010) USA kantrilaulja leiti oma kodust surnuna, ERR, 18. veebruar 2013 Enesetapu teinud kantrilauljatar lasi enne suitsiidi oma koera maha
Artur Vahter

Artur Vahter (23. veebruar 1913 Kalvi vald, Virumaa – 12. august 2004 Tallinn) oli eesti muusikateadlane, dirigent ja muusikapedagoog. Artur Vahter õppis 1920. aastatel Koila koolis. 1932. aastal lõpetas ta Rakvere Õpetajate Seminari ja 1941. aastal Eesti NSV Tallinna Konservatooriumi koolimuusika erialal. Aastatel 1932–1940 töötas Artur Vahter õpetajana Narvas. 1941. aastal, mobiliseerituna Punaarmeesse, saadeti ta algul metsatöödele Venemaa põhjaossa Ivdelisse. Kui loodi Eesti rahvuskorpus, sai temast korpuse kapellmeister kuni demobiliseerimiseni 1946. aasta augustis. Aastatel 1946–1957 oli Artur Vahter Riikliku Akadeemilise Meeskoori (RAM) dirigent Gustav Ernesaksa kõrval. Aastatel 1959–1963 dirigeeris ta Eesti Raadio segakoori (peadirigent Jüri Variste). Samal ajal oli Vahter Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikaajaloo ning dirigeerimise õppejõud ja aastatel 1949–1966 muusikateaduse kateedri juhataja. 1966–1971 töötas ta muusikapedagoogika kateedri juhatajana Eduard Vilde nimelises Tallinna Pedagoogilises Instituudis. Kui kateeder viidi üle Tallinna Riiklikku Konservatooriumi, jätkas ta kateedrijuhatajana tööd kuni 1983. aastani. 1962. aastast oli ta dotsent ja 1968. aastast professor. Muusikateadlasena oli Vahter Eesti Heliloojate Liidu liige. Artur Vahter suri 12. augustil 2004 Tallinnas ja ta maeti 21. augustil 2004 Metsakalmistule. Aastast 1944 oli Artur Vahter abielus Salme Vahteriga (neiuna Maripuu, 1925–2010). Neil oli kaks poega: muusik Tauno Vahter (1946–2018) ja kunstnik Kuulo Vahter (sündinud 1954). Arturi vend oli õigusteadlane ja poliitik Leonhard Vahter (1896–1983). "Gustav Ernesaks", Tallinn 1959 "Gustav Ernesaks", Moskva 1961 "Aleksander Läte", Tallinn 1963 "Lauluga läbi aegade" (koos Arvo Ratassepaga), Tallinn 1965 "Eesti heliloojad ja muusikateadlased. Bibliograafiline leksikon". Koostaja ja kaasautor, Tallinn 1966 "Nõukogude Eesti muusikast" (koos Leo Normetiga eesti, vene ja inglise keeles), Tallinn 1965 "Aleksander Läte" (vene keeles), Leningrad 1968 "Eesti muusika I". Koostaja ja kaasautor, Tallinn 1968 "Eesti muusika II". Koostaja ja kaasautor, Tallinn 1975 "Miina Härma", Tallinn 1971 "Karl August Hermani päevik", Tallinn 1989 "Kapellmeistri päevik", Tallinn 1990 "Karl August Hermann. Lühimonograafia", Tallinn 1990 "Konstantin Türnpu. Monograafia", Tallinn 2003 "Eestikeelse muusikaterminoloogia kujunemine ja areng", Tallinn 2003 "Kui mina alles noor veel olin" (mälestuspilte karjapõlvest, koolitee algusest, õppimisest algkoolis, Rakvere Õpetajate Seminaris ja Tallinna Konservatooriumis, kohustuslikust sõjaväeteenistusest ning kutsetööst algkooliõpetajana), Tallinn 2003 "Heili Tarjan. Koila - iidne sumbküla, kuhu sajandeid tagasi plaaniti linn ehitada. Eesti Elu, 20. märts 2013". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. oktoober 2015. Vaadatud 14. augustil 2015. http://www.kalmistud.ee/haudi?action=hauaplats&filter_hauaplats_hauaplats=86562
Liivimaa kroonika

Liivimaa kroonika nime all on tuntud mitu erinevat kroonikat: Henriku Liivimaa kroonika (12. sajandi lõpp-1227) Liivimaa vanem riimkroonika (1143–1290) Bartholomäus Hoeneke Liivimaa noorem riimkroonika (1315–1348) Hermann von Wartberge Liivimaa kroonika Balthasar Russowi Liivimaa kroonika Franz Nyenstede Liivimaa kroonika Christian Kelchi Liivimaa kroonika Johann Gottfried Arndti Liivimaa kroonika Lisaks on Vana-Liivimaast kirjutatud järgmistes kroonikates: Marburgi Wigandi kroonika Hermann Heleweghi Riia peapiiskopkonna punane raamat, kroonika Liivimaa ajaloost Johann Renneri kroonika Liivimaa ajalugu 1556–1561 Salomon Henningi Liivi- ja Kuramaa kroonika Otto Fabian von Wrangelli Eesti- ja Liivimaa kroonika Matthäus Waisseli Preisi-, Kura- ja Liivimaa kroonika Friedrich Konrad Gadebuschi Liivimaa aastaraamatud Gustav von Bergmanni Liivimaa ajalugu Moritz Brandise Liivimaa ajalugu Dionysius Fabriciuse Liivimaa ajalugu Wilhelm Christian Friebe Liivimaa üldajalugu Thomas Hiärni Eesti-, Liivi- ja Lätimaa ajalugu August Ludwig Schlözeri Üleüldine Põhjamaade ajalugu Liivimaa Kroonika (ajaleht)
Võhmuta lubjakivimaardla

Võhmuta lubjakivimaardla on lubjakivi maardla, mis asub Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Maardla pindala on 49 ha. Tootsa kihi paksus on keskmiselt 4,6 m ja selles on siluri ladestu Tamsalu kihistu lubjakivi. Maardla katendi paksus on umbes 9 m. Maardla lubjakivi saab kasutada näiteks paberitööstuses ja lubja tootmiseks. EE 12. köide, 2003: 683. Eesti geoloogilise baaskaardi Tapa lehe seletuskiri. Eesti Geoloogiakeskus, 2011, lk 73.
Väo lubjakivimaardla

Väo lubjakivimaardla on lubjakivimaardla, mis asub Harju maakonnas Rae vallas. Maardla pindala on 487 ha. Tootsa kihi paksus on maksimaalselt 6,7 m ja geoloogiliselt on see Ordoviitsiumi ladestu Lasnamäe lademe lubjakivi. Maardla katendi paksus on kuni 4,5 m. Väo lubjakivikarjäär koosneb kahest lahustükist ja asub kinnistutel Peterburi tee 94, Peterburi tee 94h, Peterburi tee 94j, Paneeli tänav 1, Paneeli tn 9 ja Betooni tänav 51 ja Peterburi tee 94c. Maardla lubjakivi saab kasutada nt killustiku valmistamiseks. Maardlast on Eestis kaevandatud (nt 2002) Kaevandamisel tekkinud Väo karjäär on Väo kihistu stratotüübiks. Kuna karjääris kaevandatakse, on sealne läbilõige aktiivselt uuenev. EE 12. köide, 2003: 700. Eesti stratigraafia komisjon Eesti stratotüüpsed paljandid[alaline kõdulink]
Mullutu-Suurlahe meremudamaardla

Mullutu-Suurlahe meremudamaardla on meremudamaardla, mis asub Saare maakonnas Kaarma vallas paiknevas Mullutu-Suurlahes. Maardla pindala on 106 ha. Tootsa kihi paksus on keskmiselt 1,2 m ja geoloogiliselt on see kolotseeni ladestiku meremuda. Lasundi maksimumpaksus on üle 2 meetri. Mullutu Suurlaht on suurima meremuda ravimuda varuga (919 000 tonni) maardla. Maa-ameti Maardlate kaart EE 12. köide, 2003: 341. Mäemets, A. (1977). Eesti NSVjärvedja nende kaitse. Tallinn: Valgus.
Eesti põlevkivimaardla

Eesti põlevkivimaardla on põlevkivimaardla, mis asub Ida-Viru ja Lääne-Viru maakonnas. Maardla on jagatud 23 kaeve- ja uuringuväljaks. Maardla pindala on 1695 km2, koos juba kaevandatud ala ja prognoosalaga 3000 km2. Tootsa kihi paksus on 1,4–2,9 m ja geoloogiliselt on see ordoviitsiumi ladestu Kukruse lademe Kiviõli kihistiku 7 kukersiidikihti, mille vahel on 6 lubjakivikihti. Maardla katendi paksus on mõnest meetrist kuni üle saja meetrini. Maardla põlevkivi kasutatakse peaasjalikult soojusenergia tootmiseks (82%), vähem muuks otstarbeks, näiteks keemiatööstuse tarbeks. Maardlas alustati kaevandamist 1918. aastal ja 2002. aastaks oli kaevandatud kokku ligi 940 mln tonni põlevkivi. Praegu kaevandab maardlast Enefit Kaevandused. EE 12. köide, 2003: 86.
Eleriin Haas

Eleriin Haas (sündinud 4. juulil 1992) on Eesti kõrgushüppaja. Tema isiklik rekord välistingimustes on 1.94 (Zürichi EM 2014) ja siserekord 1.90. Eleriin Haas Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Mõkola Avilov

Mõkola Avilov (venepäraselt Nikolai Avilov; sündinud 6. augustil 1948 Odessas) on endine Nõukogude Liidu kergejõustiklane (kümnevõistleja). Olümpiavõitja (1972). 1968 4. koht (7909 punkti 1962. aasta punktitabeli järgi) 1972 olümpiavõitja (8454) 1976 pronksmedal (8369) Sulgudeta on toodud punktid 1962. aasta punktitabeli järgi ja sulgudes on punktid 1984. aasta punktitabeli järgi.
Heinrich Hertz (vaimulik)

Heinrich Hertz (ka Heinrich Härtz ja Heinrich Harz; 1678 Käkisalmi – 19. detsember/30. detsember 1732) oli Eesti vaimulik. Ta sündis Käkisalmis, kus tema isa Reinhold Hertz oli kooli rektoriks. Hiljem oli isa pastoriks Jaakkima koguduses (asub Laadoga ääres). Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 29. juunil 1698). Pärast ülikooli lõpetamist oli ta välivaimulikuks Liivimaal. Ta oli aastatel 1710–1732 Paistu Maarja koguduse õpetaja. Lisaks hooldas ta aastatel 1711–1714 Helme Maarja kogudust. Heinrich Hertz oli kaks korda abielus. Tema esimese abikaasa Maria isa Andreas Stålfot oli Rõngu, Puhja ja Tarvastu Peetri koguduse õpetaja. Tema teise abikaasa Agnetha Sophia isa Heinrich Arrhias Nicolai oli Halliste ja Karksi Peetri koguduse õpetaja. Tema väimees oli Otepää Maarja koguduse õpetaja Johann Christoph Clare. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Arumetsa savimaardla

Arumetsa savimaardla on savimaardla, mis asub Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas. Maardla pindala on 26 ha. Tootsa kihi paksus on üle 11,4 m ja geoloogiliselt on see Devoni ladestu Burtnieki lademe savi. Maardla katendi paksus on keskmiselt 1,0 m. Maardla savi saab kasutada näiteks ehituskeraamikatoodete valmistamiseks. Ehkki mäetehnilised olud on üsna keerulised, on sellest maardlast Eestis savi kaevandatud (nt 2002). EE 12. köide, 2003: 26.
Aseri savimaardla

Aseri savimaardla on savimaardla, mis asub Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Maardla pindala on 39 ha. Tootsa kihi paksus on üle 15 m ja geoloogiliselt on see Kambriumi ladestu Lontova ja Lükati kihistu savi. Maardla katendi paksus on keskmiselt 2 m. Maardla savi saab kasutada nt telliste tootmiseks. Maardlast on Eestis savi ka kaevandatud (nt 2002). EE 12. köide, 2003: 27.
Joosu savimaardla

Joosu savimaardla on savimaardla Põlva maakonnas Põlva vallas. Tootsa kihi paksus on 7–13 m ja geoloogiliselt on see Devoni ladestu Burtnieki lademe savi. Maardla pindala on 25 ha, maardla katendi paksus on maksimaalselt 9 m. Joosu maardla savi kuulub rasksulava savi kategooriasse, savi sulamistemperatuur on 1530–1750 kraadi.[viide?] Joosu maardla savi on kasutatud 1920. aastatest telliste, šamottkivide, keraamika ja portselani tootmiseks. Nõukogude perioodil kasutasid Joosu savi tellisetehas Võrukivi ja Tallinna Ehituskeraamika Tehas. Käesolevaks ajaks on maardla ammendatud. Karjäär on täitunud veega, tekkinud järve nimetatakse Savijärveks. Üleriigilise tähtsusega maardlad Vabariigi Valitsuse 9. juuni 2005. a määrus nr 131. Elektrooniline Riigi Teataja EE 12. köide, 2003: 167. Albert Ivask. Võru. Tallinn: Eesti Raamat, 1967, lk 51 "Eesti Geokogud. Joosu savikarjäär (ID: 13700)". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. detsember 2015. Vaadatud 13. detsembril 2015.
Kallavere savimaardla

Kallavere savimaardla (ka: Ülgase savimaardla) on savimaardla, mis asub Harju maakonnas Jõelähtme vallas. Maardla pindala on 36 ha. Tootsa kihi paksus on 15–25 m ja geoloogiliselt on see Kambriumi ladestu Lontova kihistu aleuriitsavi. Maardla katendi paksus on maksimaalselt 3 m. Maardla savi saab kasutada näiteks telliste valmistamiseks. Maardlast on savi kaevandatud (nt 2002). EE 12. köide, 2003: 194.
Kunda savimaardla

Kunda savimaardla on savimaardla, mis asub Lääne-Viru maakonnas Kunda linnas. Maardla pindala on 81 ha. Tootsa kihi paksus on keskmiselt 34,1 m ja geoloogiliselt on see Kambriumi ladestu Lontova kihistu savi. Maardla katendi paksus on maksimaalselt 3,7 m. Maardla savist on valmistatud portlandtsemendiklinkrit. Kunda vana savikarjäär EE 12. köide, 2003: 254.
Küllatova savimaardla

Joosu savimaardla on savimaardla, mis asub Võru maakonnas Setomaa vallas. Maardla pindala on 36 ha. Tootus kiht on geoloogiliselt Devoni ladestu Gauja lademe savi. Maardla savi saab kasutada nt telliste valmistamiseks. Ehkki maardla mäetehnilised olud on head, siis maardlast ei kaevandata EE 12. köide, 2003: 273.
Mäemari keel

Mäemari keel (varem ka läänemari keel; Мары йӹлмӹ) on soome-ugri keel, mida kõneldakse Venemaa Föderatsioonis, Marimaal Mäemari, Jurino ja Kilemarõ rajoonis. Selle lähim sugulane on niidumari keel, ehkki need kaks ei ole vastastikku mõistetavad. Mäemari kirjakeeles kasutatakse mäemari kirillitsat. Marimaal kuulub mäemari keel ametlike keelte hulka koos vene ja niidumari keelega. ISO standardis on mäemari keelekood mrj. 2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli mäemari keele kõnelejaid 36 822, neist Marimaal 18 056 (49%)[viide?]. 2010. aastal oli neid 23 062. Mäemari keeles ilmuvad ajalehed Жерӓ ja Йӓмдӹ ли! ning kirjandusajakiri У сем. Mäemari raadio edastab programmi kohaliku aja järgi 14.00-15.00 ja 18.00-19.00. "Население российской федерации по владению языками". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. oktoober 2021. Vaadatud 18. veebruaril 2013. Юадаров К. Г. Горномарийский язык: (учебное пособие для учителей родного языка, студентов). Йошкар-Ола, 1997 Саваткова А. А. Словарь горного наречия марийского языка. Йошкар-Ола, 1981 Шорин В. С., Маро-русский словарь горного наречия, Казань, 1920 Коведяева, Е. И. "Горномарийский вариант литературного марийского языка", Языки мира: Уральские языки. Moscow, 1993, lk 164-173 Pildid Mäemari rajoonist
Niidumari keel

Niidumari keel (varem ka idamari keel või tšeremissi keel; марий йылме) on soome-ugri keel, mida kõneldakse Venemaa Föderatsioonis Marimaal. Selle lähim sugulane on mäemari keel, ehkki need kaks ei ole vastastikku mõistetavad.[viide?] Niidumari kirjakeeles kasutatakse niidumari kirillitsat. Marimaal kuulub niidumari keel ametlike keelte hulka koos vene ja mäemari keelega. ISO standardis on niidumari keelekood mhr. 2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli niidumari keele kõnelejaid 460 000. Niidumari keel keel. Ethnologue.com, Kasutatud 24.07.2009 (inglise) Eesti-mari sõnaraamat Ethnologue.com niidumari keelest
Sile

Sile (veneetsia keeles Sil ['sil] või Siłe ['sie]) on jõgi Itaalias Veneto maakonnas. Jõe läte asub Treviso provintsis Casacorbas (Vedelago), umbes 15 km kaugusel Trevisost. Jõgi suubub Aadria mere Venezia lahte Veneta laguuni juures . Pikkus: 90,49 km; Suurim laius: 40 m; Vooluhulk (keskjooksul): vähim 33 m3/s, keskmine 55 m3/s, suurim 76 m3/s; Kiirus: 2 m/s; Veetemperatuur: talvel + 11/12 °C, suvel + 14/15 °C; Valgala: 628 km²; Parempoolsed lisajõed: Piovega, Dosson, Bigonzo, Serva; Vasakpoolsed lisajõed: Corbetta, Gronda kanal, Cerca, Botteniga, Limbraga, Storga, Melma, Nerbon, Musestre.  Sile – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ellamaa turbamaardla

Ellamaa turbamaardla on turbamaardla, mis asub Harju maakonnas Saue vallas. Maardla pindala on 913,12 ha. Tootsa kihi paksus on hästilagunenud turba puhul 1,9 m ja vähelagunenud turba puhul 1,1 m. Peale turba on maardlas ka 0,6 – 3,7 m paksuselt järvemuda. Maardla hästilagunenud turvast saab kasutada nt kütteks, vähelagunenud turvast nt aiandusturbaks. EE 12. köide, 2003: 112.
Endla turbamaardla

Endla turbamaardla on turbamaardla, mis jääb mitme maakonna territooriumile: Järva maakonnas (Järva vallas), Jõgeva maakonnas (Jõgeva ja Põltsamaa vallas) ja Lääne-Viru maakonnas (Väike-Maarja vallas). Maardla pindala on 18 075 ha. Tootsa kihi moodustab nii hästilagunenud kui ka vähelagunenud turbast. Maardla hästilagunenud turvast saab kasutada nt kütteks, vähelagunenud turvast nt aiandusturbaks. EE 12. köide, 2003: 118.
Epu-Kakerdi turbamaardla

Epu-Kakerdi turbamaardla on turbamaardla, mis jääb Harju, Järva ja Rapla maakonna territooriumile. Maardla pindala on umbes 25 000 ha. Maardla territooriumile jääb 9 sood. Epu-Kakerdi soostik EE 12. köide, 2003: 119.
Lavassaare turbamaardla

Lavassaare turbamaardla on turbamaardla, mis asub Pärnu maakonnas. Maardla pindala on 19 746 ha. Tootsa kihi paksus on hästilagunenud turba puhul keskmiselt 2,7 m ja vähelagunenud turba puhul 3,4 m. Maardla hästilagunenud turvast saab kasutada nt kütteks, vähelagunenud turvast nt aiandusturbaks. EE 12. köide, 2003: 285.
Puhatu turbamaardla

Puhatu turbamaardla on turbamaardla, mis asub Ida-Viru maakonnas Alutaguse, Narva-Jõesuu linna ja Toila vallas. Maardla pindala on 21 064 ha. Tootsa kihi paksus on hästilagunenud turba puhul keskmiselt 2,9 m ja vähelagunenud turba puhul 1,7 m. Maardla hästilagunenud turvast saab kasutada nt kütteks, vähelagunenud turvast nt aiandusturbaks. EE 12. köide, 2003: 422.