laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Aubri Trois-Fontainesist

Aubri Trois-Fontainesist (ka Aubry, Albéric, ladinapäraselt Albericus Trium Fontanum; suri umbes 1252) oli keskaja tsistertslasest kroonik, kes kirjutas ladina keeles. Ta oli Trois-Fontainesi kloostri munk Chalons-sur-Marne'i piiskopkonnast, suri peale 1252. aastat. Aastal 1232 alustas Aubri oma kroonikat "Chronica Albrici Monachi Trium Fontium", mis kirjeldab maailmasündmusi alates maailma loomisest kuni aastani 1241. Tema aines pärineb ka Froidmonti kloostri munga Hélinandi "Chroniconi" 45.–49. raamatust. Aubri kroonika avaldati 1874. aastal ka algallikate kogumikus Monumenta Germaniae Historica. Tähtis on tema teade, et Mõõgavendade ordu asutas Turaida Theoderich (hiljem Eestimaa piiskop). Henriku Liivimaa kroonika ‘Chronica Albrici Monachi Trium Fontium’, ed. Paulus Scheffer-Boichorst, in Monumenta Germaniae Historica: Scriptorum, vol. 23 (Hanover, 1874), pp. 631-950. Sulev Vahtre. "Muinasaja loojang Eestis: vabadusvõitlus 1208–1227". Tallinn: Olion, 1990. Lk 17 Reindel, K., 'Petrus Damiani bei Helinand von Froidmont und Alberich von Troisfontaines', Deutsches Archiv für Erforschung des Mittelalters 53,1 (1997), 205-224. Schmidt-Chazan, "Aubri de Trois-Fontaines, un historien entre la France et l'Empire", Annales de l'Est, t.36, 1984, p. 163-192 Tamm, M., "Ristisõja kommunikatsioon: Liivimaa misjon ja tsistertslaste võrgustik 13. sajandi esimesel poolel II", Tuna 1 (2001), 8–28. academia.edu, Tuna
Roquia Sakhawat Hussain

Begum Roquia Sakhawat Hussain (sünninimi Roquia Khatun) (9. detsember 1880 Rangpur – 9. detsember 1932 Kolkata) oli Bengali feministlik kirjanik ja ühiskonnategelane. Ta sündis haritud maaomaniku kuuelapselises peres Rangpuri lähedal tänapäeva Bangladeshis, toonases Briti Indias. Ta on tuntud kui soolise võrdõiguslikkuse eest seisja, kes rajas ka esimese eeskätt moslemi tütarlastele mõeldud kooli. Roquia Hussaini mõjutasid tema vend Ibrahim, kes õpetas talle inglise ning bengali keelt, ning tema abikaasa Khan Bahadur Sakhawat Hussain, kes ärgitas naist kirjutama. Samuti soovitas Roquia Hussaini abikaasa koguda raha tütarlastekooli loomiseks. Kool tegutseb tänini Kolkatas. Ta võttis sõna ja kirjutas naiste emantsipatsiooni hüvanguks. Naiste edenemine sai tema arvates toimuda siis, kui lõppeb soopõhine tööjaotus. Ta asutas ka Mosleminaiste Ühingu.
Karklėnai

Karklėnai on alev Leedus Kelmė rajoonis Kražiai vallas. Karklėnais on põhikool. Vaatamisväärsuseks on 1871. aastal püstitatud katoliku kirik. Kirikuaia väravad pärinevad aastast 1779. Karklėnais asus esimesel aastatuhandel kaks linnamäge. Asulat on esmamainitud XVI sajandil. Sealse mõisa kohta on teada, et 1499. aastal läks seni Žukidele kuulunud mõis Szemetite valdusse. 1767. aastal ehitati sinna esimene puidust kirik. XIX sajandi teisel poolel sai Karklėnaist alev. Pärast Teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Karklėnai kohaliku kolhoosi keskasula. Karklėnai on kohaliku kihelkonna keskus. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_06.htm?lang=lt#kelm_r  Karklėnai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt
Varangu vald

Varangu vald oli vald Viru maakonnas aastail 1917[viide?]–1939. Vallamaja asus Pehka külas. Varangu vald moodustati 1917. aastal varasema Maria valla aladest. Varangu valda kuulusid Aaviku, Andi, Andja, Andja-Paasküla, Eisma, Jõe, Kandle, Karepa, Karulõpe, Marinu, Matsu, Mõislõpe, Pehka, Raja, Rutja, Saariku, Tidriku, Toolse ja Varangu küla ning Selja asundus. 1939. aasta vallareformiga jagati Varangu valla maa-ala Haljala valla, Kunda valla ja Vihula valla vahel. Aaviku, Jõe, Karulõpe, Mõislõpe, Pehka, Raja, Saariku ja Varangu küla liideti Haljala vallaga. Eisma, Andi, Kiva, Matsu ja Kandle küla liideti Vihula vallaga. Andja, Andja-Paasküla, Marinu, Tidriku, Toolse, Karepa ja Rutja küla ning Selja asundus liideti Kunda vallaga. "Rahvusarhiiv. Haldusüksused. Varangu vald (1917-1938)". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 23. märtsil 2015. Maa-ameti kaardirakendused Eesti Kirjandusmuuseum. Haljala kihelkonna valdade arhiivid Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88., Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938
Afrotyphlops obtusus

Afrotyphlops obtusus on pimemadulaste sugukonda kuuluv maoliik. Afrotyphlops obtusus on levinud Malawi lõunaosas, Mosambiigi põhjaosas ja Zimbabwe idaosas. Sissekanne andmebaasis ADW Sissekanne kataloogis CoL Sissekanne andmebaasis ITIS Sissekanne andmebaasis NCBI Taxonomy Sissekanne roomajate andmebaasis
Pašilė

Pašilė on alev Leedus Kelmė rajoonis Kražiai vallas. Pašilės on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on aastal 1883 püstitatud katoliku kirik. Esimene kirik ehitati sinna aastal 1781, aastal 1785 sai asulast kohaliku kihelkonna keskus. Aastal 1863 avati seal kihelkonnakool. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_06.htm?lang=lt#kelm_r Alev portaalis vietoves.Lt
Šaukėnai

Šaukėnai on alev Leedus Kelmė rajoonis, Šaukėnai valla halduskeskus. Alev asub Šona järve kaldal. Šaukėnais on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Šaukėnai mõisakompleks koos selle juures asuva pargiga ja 1986. aastal püstitatud katoliku kirik. Kirikuaia barokkstiilis väravad pärinevad XVIII sajandist ja on muinsuskaitse all. Šaukėnai küla on esimest korda mainitud XV sajandil, toona asus seal suur turuplats. 1486. aastal rajasid sealsed mõisnikud Szemetid sinna esimese kiriku. 1499. aastal sai Šaukėnaist alev. Reformatsiooni ajal ehitati katoliku kiriku asemele protestantide palvemaja. Uus katoliku kirik valmis aastal 1632. XVIII sajandil püstitati selle juurde ka puidust kellatorn. Tol ajal läks alev Gorskite valdusse, kuuludes neile kuni aastani 1940. Nõukogude ajal oli Šaukėnai kohaliku sovhoosi keskasula. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_06.htm?lang=lt#kelm_r  Šaukėnai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alevi koduleht Alev portaalis vietoves.Lt
Tartu Saksa Kultuuri Instituut

Tartu Saksa Kultuuri Instituut (lühend SKI, saksa keeles Deutsches Kulturinstitut Tartu) on Tartus mittetulundusühinguna tegutsev organisatsioon, mille eesmärk on tutvustada Eestis saksa kultuuri, arendada kultuurisidemeid Eesti ja Saksamaa vahel, pakkuda saksa keele kursusi ning võimalust sooritada Goethe Instituudi eksameid. Saksa Kultuuri Instituut asub aadressil Kastani 1, endises korporatsiooni Neobaltia hoones. 1980. aastate lõpus ja 1990. aastate alguses tekkis Tartus mitu saksa kultuuri tutvustamisele pühendunud seltsi. Esimene oli 1988. aasta märtsis rajatud Eesti Goethe Selts, mis seadis eesmärgiks ajalooliste kultuurisidemete tutvustamise kaudu aidata Eestil uuesti leida koht Euroopa kultuuripildis. 1989. aasta jaanuaris asutati Akadeemiline Baltisaksa Kultuuri Selts, mille eesmärk oli baltisaksa kultuuripärandi tähtsuse teadvustamine. Sama aasta detsembris loodi Tartus Saksa Kultuuri Selts, mis ühendas Tartus ja selle ümbruses elanud sakslasi, kes olid enamuses volgasakslaste järeltulijad. 1990. aasta oktoobris rajati Eesti Wagneri Selts, mis propageeris Richard Wagneri muusikat. Samuti loodi sel ajal Tartus Eesti Saksa Keele Õpetajate Selts. Kuna seltside eesmärgid ja huvid osaliselt kattusid, hakati tegevuse laiendamiseks koos otsima ühist maja. Linnavalitsuse toel anti seltside käsutusse endine Neobaltia konvendihoone. 1992. aastal moodustati Saksa Kultuurikeskuse Nõukogu, mis pidi välja töötama loodava kultuurikeskuse kontseptsiooni ja arendama koostööd Saksamaa suursaatkonnaga. SKI asutati 26. novembril 1992.  Pikemalt artiklis Neobaltia hoone Hoone ehitati baltisaksa üliõpilaskorporatsiooni Neobaltia konvendihoonena aastatel 1902–1904. Tegu on juugendstiili ühe varaseima näitega Tartus. Hoone projekteeris Rudolf von Engelhardt. SKI pakub mitme taseme keelekursuseid ning seal on võimalik sooritada Goethe Instituudi eksameid. Samuti korraldab SKI saksa keele õpetajate täiendkoolitusi ning õpilastele saksa keele päevi ja keelekonkursse. SKI korraldab ka ajaloo- ja kirjandusseminare, filmi-, teatri- ja muusikaõhtuid, kontserte, näitusi ning lasteüritusi. Instituudis asub raamatukogu. Tartu Saksa Kultuuri Instituudi arengulugu SKI kodulehel Tartu Saksa Kultuuri Instituut kultuurimälestiste riiklikus registris
Lycodonomorphus rufulus

Lycodonomorphus rufulus on Lamprophiidae sugukonda kuuluv maoliik. Lycodonomorphus rufulus 'el klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid Lycodonomorphus rufulus mlanjensis Loveridge, 1953 Lycodonomorphus rufulus rufulus (Lichtenstein, 1823) See maoliik elab Lõuna-Aafrikas, Svaasimaal, Lesothos, Botswanas, Zimbabwes, Mosambiigis ja Malawis. Lycodonomorphus rufulus (Lichtenstein, 1823) Peter Uetz & Jakob Hallermann, Lycodonomorphus roomajate andmebaasi veebiversioon (vaadatud 23.03.2015) (inglise keeles) Sissekanne NCBI Taxonomy database'is Sissekanne Roomajate andmebaasis
Hessen-Homburgi maakrahvkond

Hessen-Homburg moodustati eraldi maakrahvkonnaks aastal 1622 Hessen-Darmstadti maakrahvi poolt. Seda hakkas valitsema tema poeg, kuigi see ei saanud Hessen-Darmstadtist sõltumatuks enne 1668. aastat. Lühikeseks ajaks jagati see Hessen-Homburgiks ja Hessen-Homburg-Bingenheimiks, kuid need osad taasühendati aastal 1681. Hessen-Homburgi maakrahvkond koosnes kahest osast, Homburgi ringkond Reini paremkaldal ja Meisenheimi ringkond, mis liideti aastal 1815, sama jõe vasakkaldal. Aastal 1866 päris Hessen-Homburgi Hessen-Darmstadti suurhertssog, kui Meisenheim läks Preisimaale. Hiljem samal aastal võeti need territooriumid Hessen-Darmstadtilt ära ja endine maakrahvkond kombineeriti koos Hesseni kuurvürstkonna, Nassau hertsogkonna ja vabalinna Frankfurdiga Preisimaa Hessen-Nassau provintsiks. Tänapäeval moodustab see osa Saksamaa Hesseni liidumaast. Hesseni valitsejate loend Hesseni maakrahvkond Hesseni kuurvürstkond Hesseni suurhertsogkond Hessen-Darmstadti maakrahvkond
Žalpiai

Žalpiai on alev Leedus Kelmė rajoonis Pakražantise vallas. Alev asub Žalpė jõe kaldal. Žalpiais on raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Žalpiai mõisakompleks (peahoone hävis Teises maailmasõjas) ja aastal 1928 püstitatud katoliku kirik. Küla kuulus aastail 1616–1621 Raseiniai protestantide kogudusele. Aastal 1714 püstitas toonane mõisnik Plusčiauskas külla puidust kabeli. Aastal 1923 rajati mõisa juurde ka kool, postkontor ja meierei. Kirik valmis aastal 1928. Žalpiai kirik Žalpiai Koduloomuuseum Endine koolimaja http://statistics.bookdesign.lt/table_125_06.htm?lang=lt#kelm_r  Žalpiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alevi koduleht Alev portaalis vietoves.Lt
Taormina

Taormina on linn ja vald Itaalias Sitsiilia maakonnas città metropolitana di Messina's. Taormina paikneb Sitsiilia saare idarannikul Joonia mere ääres umbes poolel teel Messina ja Catania linna vahel. 19. sajandil kujunes Taormina Euroopa aristokraatide hulgas populaarseks turismi sihtkohaks. Esimene hotell Taorminas avati 1874. aastal. Taorminas on käinud puhkamas Oscar Wilde, Goethe, Nietzsche, Richard Wagner ja paljud teised. Nietzsche kirjutas Taorminas teose "Nõnda kõneles Zarathustra". Linnast avaneb vaade Etna vulkaanile. Palazzo Corvaja Teatro Greco Duomo Badia Vecchia Piazza IX Aprile Taormina rannik 9. aprilli väljak (Piazza IX Aprile) Taorminas https://demo.istat.it/?l=it Reisigalerii. Sitsiilia. Taormina Lonely Planet. Taormina Taormina koduleht
Karepa pioneerilaager

Karepa pioneerilaager oli Rakvere rajooni Vihula külanõukogus Karepa külas tegutsenud pioneerilaager. Praeguse haldusjaotuse järgi jääb pioneerilaagri ala Lääne-Viru maakonna Haljala valda. Karepa pioneerilaager alustas tegevust 1948. aastal. Pioneerilaager kasutas Girard de Soucantoni aadlisuguvõsa poolt rajatud suvemõisa hooneid. Pioneerilaagri peahoone ja söökla asusid Villa Taorminas, majutuseks kasutati Villa Dombrovkat ja Roosa Villat. 1964. aastal kirjutas Aleksander Blumberg Karepa pioneerilaagri laulu, sõnade autor Siiri Kaasik. 1990. aastatest tegutseb endise pioneerilaagri alal ja hoonetes (välja arvatud Villa Dombrovka) Tallinna Huvikeskuse Kullo Karepa noortelaager. Kadi Karine, Liisi Taimre. Suvila "Villa Taormina". Eksperdihinnang mälestise tunnustele vastavuse kohta. Eesti XX sajandi (1870–1991) väärtusliku arhitektuuri kaardistamine ja analüüs. Tallinn 2012 Kadi Karine, Liisi Taimre. Suvila "Villa Dombrovka" dokumenteerimine. Eesti XX sajandi (1870–1991) väärtusliku arhitektuuri kaardistamine ja analüüs. Tallinn 2012 "Eesti rahvusbibliograafia. Blumberg, Aleksander". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 23. märtsil 2015. Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Karepa pioneerilaagri personal. Eesti Teadeteagentuuri foto, 1955 Karepa pioneerilaagri pioneerid jalutuskäigul. Eesti Teadeteagentuur, fotograaf Vladimir Gorbunov, 1963
Vladimir Bogatkin

Vladimir Bogatkin (5. oktoober 1922 Moskva – 13. aprill 1971) oli vene kunstnik. 1934. aastal alustas ta kunstiõpinguid graafik Aleksei Kravtšenko stuudios. 1936. aastast õppis Leningradis Ülevenemaalise Kunstiakadeemia kõrgemas kunstikoolis (praegu Peterburi I. E. Repini nimeline akadeemiline maali-, skulptuuri- ja arhitektuuriinstituut). Aastatel 1940–1942 töötas Moskvas Punaarmee Keskteatri lavakujundajana. 1942. aastal võeti ta Punaarmeesse, 1943. aastal liitus Mitrofan Grekovi sõjakunstnike stuudioga ja osales Teises maailmasõjas 2. Ukraina rinde koosseisus, kajastades lahingutegevust kunstnikuna. 1949. aastal abiellus eesti kunstniku Valli Lemberiga; nende pojad on filmioperaator Vladimir Bogatkin (1951–2021) ja keraamik Georg Bogatkin. Abielupaar elas vaheldumisi Tallinnas ja Moskvas. Illustreeris raamatuid ja ajakirju. Esines näitustega Ida-Saksamaal, Tšehhoslovakkias, Ungaris, Vene NFSV-s ja Tallinnas. 1960. aastal ehitasid Bogatkinid suvemaja Karepale. Mitmes teoses on ta kujutanud Karepa ümbruse maastikku ja kalurite elu. Vladimir Bogatkin suri 1971. aastal rongis teel Leningradist Tallinna. E-kunstisalong. Vladimir Bogatkin Rusartnet. Vladimir Bogatkin Krister Kivi. "Nahast kindad, barett ja punane sall". Eesti Ekspress, 19. juuli 2006 Nekroloog. Sirp ja Vasar nr 16, 16. aprill 1971. Lk 7 Krister Kivi. "Nahast kindad, barett ja punane sall". Eesti Ekspress, 19. juuli 2006
Linnapäev

Linnapäev (saksa keeles Städtetag) oli Vana-Liivimaa hansalinnade esindajate nõupidamine. Linnapäevi peeti alates 14. sajandi keskpaigast 16. sajandi keskpaigani, eriti Valgas, Valmieras, Pärnus ja Viljandis. 14. sajandil osalesid linnapäeval kõik Vana-Liivimaa hansalinnad, hiljem ainult Riia, Tallinn ja Tartu. Linnapäeval arutati peamiselt väliskaubandust. Maapäev Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 296.
Võrumaa metskond

Võrumaa metskond on Riigimetsa Majandamise Keskuse metskond Võru maakonnas. Metskonna pindala on 48 924 ha, millest metsamaa moodustab 88%. Metsatüüpidest on levinumad palumetsad (50%) ja laanemetsad (19%). Puuliikidest on levinuim mänd, järgnevad kuusk ja kask. Lääne-Virumaa metskonda kuulub 4 metsandikku: Antsla metsandik Misso metsandik Roosa metsandik Võru metsandik Metskonna keskus asub Võrus. RMK Võrumaa metskond RMK Võrumaa metskonna põhimäärus
Ida-Virumaa metskond

Ida-Virumaa metskond on Riigimetsa Majandamise Keskuse metskond Ida-Viru maakonnas. Metskonna pindala on 58 170 ha, millest metsamaa moodustab 80%. Metsatüüpidest on levinuimad kõdusoo metsad. Levinud on ka soovikumetsad ja palumetsad. Puuliikidest on levinuim mänd, järgnevad kask ja kuusk. Ida-Virumaa metskonda kuulub viis metsandikku: Jõhvi metsandik Kohtla metsandik Narva metsandik Sonda metsandik Vaivara metsandik Metskonna keskus asub Jõhvi vallas Kose külas. RMK Ida-Virumaa metskond RMK Ida-Virumaa metskonna põhimäärus
Hiiumaa metskond

Hiiumaa metskond on Riigimetsa Majandamise Keskuse metskond Hiiu maakonnas. Metskonna pindala on 26 861 ha, millest metsamaa moodustab 85%. Metsatüüpidest on levinumad palumetsad ja nõmmemetsad. Puuliikidest on levinuim mänd, järgnevad kask ja kuusk. Hiiumaa metskonda kuulub kaks metsandikku: Kärdla metsandik Putkaste metsandik Metskonna keskus asub Kärdlas. RMK Hiiumaa metskond RMK Hiiumaa metskonna põhimäärus
Valgamaa metskond

Valgamaa metskond on Riigimetsa Majandamise Keskuse metskond Valga maakonnas. Metskonna pindala on 53 010 ha, millest metsamaa moodustab 89%. Metsatüüpidest on levinumad salumetsad (46%) ja laanemetsad (20%). Puuliikidest on levinuim mänd, järgneb kuusk. Valgamaa metskonda kuulub 4 metsandikku: Aakre metsandik Koorküla metsandik Taheva metsandik Valga metsandik Metskonna keskus asub Valga vallas Raavitsa külas. RMK Valgamaa metskond RMK Valgamaa metskonna põhimäärus
Vändra metskond

Vändra metskond on Riigimetsa Majandamise Keskuse metskond Pärnu maakonnas. Metskonna pindala on 102 620 ha, millest metsamaa moodustab 56%. Metsatüüpidest on levinumad soovikumetsad (30%) ja palumetsad (23%). Puuliikidest on levinuim kask, järgnevad mänd ja kuusk. Vändra metskonda kuulub 5 metsandikku: Audru metsandik Kilingi metsandik Taali metsandik Varbla metsandik Vändra metsandik Metskonna keskus asub Tori vallas Randivälja külas. Vändra metskond loodi 1920. aastal Rõusa ja Vana-Vändra mõisa ning Vändra kirikumõisa aladel. Kantselei asus algselt Rõusa mõisas. Eduard Holz 1920–1932 Johannes Kuuse 1932–1934 Paul Kool 1934–1936 Mihkel Visnapuu 1936–1944 RMK Vändra metskond Heino Villem. Eesti Vabariigi metskonnad ja metsaülemad 1918-1944. Eesti Metsaselts, lk. 40. Jõgeva, 1998, ISBN 9985605144 RMK Vändra metskonna põhimäärus
Alutaguse metskond

Alutaguse metskond on Riigimetsa Majandamise Keskuse metskond Ida-Viru maakonnas. Metskonna pindala on 86 045 ha, millest metsamaa moodustab 63%. Metsatüüpidest on levinuimad palumetsad, soovikumetsad ja rabastuvad metsad. Puuliikidest on levinuim mänd, järgnevad kask ja kuusk. Alutaguse metskonda kuulub viis metsandikku: Avinurme metsandik Iisaku metsandik Mäetaguse metsandik Pagari metsandik Permisküla metsandik Metskonna keskus asub Iisakus. RMK Alutaguse metskond RMK Alutaguse metskonna põhimäärus
Kiidjärve metsandik

Kiidjärve metsandik on metsandik Põlvamaa metskonnas. Kiidjärve metsandik hõlmab osaliselt Kanepi ja Põlva valla riigimetsi. RMK. Põlvamaa metskond Kiidjärve metsandik
Linnareform

Linnareform oli Venemaa linnaomavalitsuste reform. See toimus sisekubermangudes 1870 ja Balti kubermangudes 1877. Linnareformiga kaotati senised seisuslikud linnaasutused ja asendati kõiki seisusi hõlmavate asutustega. Ent valitsev seisund linna asjades tagati kodanlusele. Balti kubermangudes kaotati rae ja bürgermeistri, mõnes väikelinnas seni püsinud foogtikohtu haldusvõim, kuid kohtuasutusena püsis raad kuni 1889. aasta kohtureformini. Formaalselt sai linnaelu puudutavate osuste vastuvõtmise õiguse linnavolikogu. Volikogu moodustas linnavalitsuse, mida juhtis linnapea. Volikogu valimise õigus oli üksnes neil, kellele kuulus kas kinnisvara või ettevõtteid. Valijad jagunesid oma linnamaksu suuruse järgi 3 kuuriasse, millest igaüks sai valida ühepalju linnavolinikke. Linnavalitsuste pädevus piirnes kohaliku majanduse ja heakorraga. Peale selle tohtis kuberner ükskõik millise linnavolikogu otsuse täitmise peatada. Linnareformiga tekitatud õiguskorda muudeti 1892. aasta linnaseadusega. Varandustsensust muudeti rangemaks, linnavolikogu liikmete arvu vähendati, linnavalitsuse õigusi kitsendati veelgi ja kuberneri järelevalveõigust laiendati. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 296-297.
Armeenia mütoloogia

Armeenia mütoloogia on armeenlaste muistne mütoloogia. See sai alguse Urartust ning hiljem mõjutasid seda Mesopotaamia usund, zoroastrism ja vanakreeka mütoloogia. Arvatakse, et armeenlased olid algul loodusekummardajad.[viide?] Armeenia jumalate (ditsov) panteon kujunes välja armeenia algkeelt kõnelevatel hõimudel, kes pärisid Armeenia mägismaal elavate algindoeurooplaste usundi põhijooned. Algselt austati Arat, kes oli Arevi (päikese) kehastus. Armeenlased nimetasid end päikese lasteks. Indoeuroopa pärandi seas oli ka kotkaste ja lõvide kultus ning taevakultus. Ajapikku ilmusid mitteindoeuroopa päritolu jumalused. Peajumal Vanatur asendati Aramazdiga, kelles zoroastristliku Ahura Mazda jooned segunesid kohaliku jumaluse joontega. Samamoodi asendati viljakusjumalanna Nar Anahitiga. Hellenismiajal samastati armeenia jumalused kreeka jumalustega: Aramazd Zeusiga, Anahit Artemisega, Vahagn Heraklesega, Astghik Aphroditega, Nane Athenaga, Mihr Hephaistosega ja Tir Apolloniga. Pärast kristluse vastuvõtmist teisenesid vanad müüdid ja uskumused uuteks mütoloogilisteks kujutlusteks ja lugudeks. Jumalate ja vaimude asemele astusid Piibli tegelased, näiteks võtsid Ristija Johannes ja peaingel Gabriel üle mõned Vahagni jooned. Allikad muistse armeenia usundi kohta on vanakreeka autorid Platon, Herodotos, Xenophon ja Strabon, Bütsantsi õpetlane Prokopios Kaisareast ning keskaja armeenia autorid Movses Horekatshi, Agathangeghos, Jeznik Koghbatshi, Sebevos ja Anania Širakatshi ning suuline rahvapärimus. Panteon oli algselt Urartu päritolu. Hiljem sai see semi, iraani ja kreeka mõjutusi. Ḫaldi, algne peajumal. Et tema nimest sai tiitel (nagu "Baal"; "linna Ḫaldi", "tormide Ḫaldi"), siis peajumal lõpuks sulandus või asendus Ahura Mazdaga, kellest sai Aramazd. Ḫaldi moodustas triaadi Ardinise ja Teišebaga. Ardinis, päikesejumal, Ḫaldi poeg, jumalate juhtkolmiku liige.. Saris, tõenäoliselt Ištari moonutus. Selardi, kuujumalanna. Teišeba, tormijumal, Ḫaldi poeg, jumalate juhtkolmiku liige. A. H. Sayce. Armenia (Vannic) (lk 793–794); M. H. Ananikian (lk 794–802). Armenia (Zoroastrian). – James Hastings (toim). Encyclopædia of Religion and Ethics, kd 1, 1908. James R. Russell. ARMENIA AND IRAN iii. Armenian Religion. – Encyclopædia Iranica.
Aleksander Blumberg

Aleksander Blumberg (5. aprill 1918 – 3. november 1973) oli eesti muusikategelane ja helilooja. Lastelaule: Krants ja kukk (helilooja ja sõnade autor) Halb unenägu (sõnad Lehte Hainsalu) Viimane koolikell, 1978 (sõnad A. Langus ja Heino Kaljuste) Pioneeri-, kooli- ja laagrilaule: Pioneeride laagrilaul, 1946 (helilooja ja sõnade autor) Timurlaste laul, 1946 (sõnad Vladimir Vinnikov) Teatejooks, 1951 (sõnad Ilmar Sikemäe) Pioneeride laul Leninist, 1954 (sõnad Lehte Hainsalu) Kääriku kokkutuleku laul, 1960 (sõnad Siiri Kaasik) Kohtla-Järve pioneeride laul, 1961 (sõnad L. Luukas) Pioneeride laagri valss, 1961 (sõnad Lehte Hainsalu) Kivilõppe kokkutuleku laul, 1963 (sõnad Siiri Kaasik) Elva pioneerilaagri laul, 1964 (sõnad Louis Pavel) Karepa pioneerilaagri laul, 1964 (sõnad Siiri Kaasik) Luunja pioneerilaagri laul, 1964 (sõnad Arvo Kannike ja Edgar Salin) Piirivalvurite noorte sõprade marss, 1965 (sõnad Leonard Kondrašenko) Kehtna kooli laul, 1966 (sõnad Karl Praakli) Kose-Lükati pioneerilaagri laul, 1967 (sõnad Juhan Saar ja E. Juss) Kuremaa pioneerilaagri laul, 1967 (sõnad Sirje Maidre) Viljandi pioneeride laul (sõnad Juta Käärik) Mu kodulinn Kunda (sõnad Ülle Kõverik) Koostanud koos Neeme Laanepõlluga pioneerilaulikuid: Noorte laulik. Tallinn: Ilukirjandus ja Kunst, 1948 Noorte laulud. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1951 Pioneeride laulik. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1961 Pioneeride laulik. Tallinn: Eesti Raamat, 1965 Noorte leninlaste laulik. Tallinn: Eesti Raamat, 1970 "Eesti rahvusbibliograafia. Blumberg, Aleksander, helilooja". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 24. märtsil 2015. E-kataloog ESTER. Blumberg Aleksander, Helilooja "Kehtna kooli ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 24. märtsil 2015. "Kehtna NST infoleht, juuli 1989" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. aprill 2015. Vaadatud 24. märtsil 2015. "Eesti rahvusbibliograafia. Ühe kooli lugu ... : vilistlaste almanahh. Kunda Ühisgümnaasium". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 24. märtsil 2015. Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Muusikaõpetaja Aleksander Blumberg ja grupp pioneere – laululapsi. Eesti Riigiarhiivi Filiaali (Parteiarhiivi) fotokogu, 1945–1946