laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Adam Rose

Adam Karol Rose (10. august 1895 Nałęczów – 9. november 1951 Pariis) oli Poola majandusteadlane ja poliitik. 20. augustist 1936 kuni 30. septembrini 1939 oli ta Poola tööstuse ja majanduse ministri asetäitja. 1934. aastal autasustati teda Kotkaristi II klassi teenetemärgiga. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 07.08.2015)
Robert Frasure

Robert C. Frasure (20. aprill 1942 Morgantown, Lääne-Virginia – 19. august 1995 Igmani mägi, Bosnia ja Hertsegoviina) oli USA diplomaat. Alates 1991. aasta septembrist oli ta Ameerika Ühendriikide asjur Eestis. 1992. aasta märtsist kuni 1994. aasta juulini oli ta Ameerika Ühendriikide suursaadik Eestis. 1995. aastal anti talle Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk. Robert Frasure hukkus 1995. aasta augustis autoõnnetuses Sarajevo lähedal, olles USA esindajana läbirääkimismissioonil Bosnia konflikti lõpetamiseks. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 07.08.2015) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. veebruar 2013. Vaadatud 7. augustil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Algirdas Monkevičius

Algirdas Monkevičius (sündinud 29. märtsil 1956 Rietavases) on Leedu pedagoog ja endine poliitik. Ta oli aastatel 2004–2008 Leedu haridus- ja teadusminister. 2004. aastal anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 07.08.2015)
Eriolümpia maailmamängud

Eriolümpia maailmamängud (inglise keeles Special Olympics World Games) on rahvusvaheline spordivõistlus intellektipuudega sportlastele. Mänge korraldab rahvusvaheline eriolümpialiikumine. Eriolümpia maailmamängud toimuvad kord kahe aasta tagant vaheldumisi suve- ja talispordis, nii nagu ka olümpiamängud ja paraolümpiamängud. Mõnel aastal võib see olla maailma suurim spordivõistlus. Esimesed eriolümpia maailmamängud suvespordialadel peeti 1968. aastal USA-s Chicagos, esimesed talimängud 1977. aasta veebruaris USA-s Colorado osariigis Steamboat Springsis. 2011. aastal peeti suvine eriolümpia 25. juunist 4. juulini Kreekas Ateenas. Võistlusel osales üle 6000 intellektipuudega sportlase 170 riigist. Seni viimased talimängud toimusid Lõuna-Koreas Pyeongchangi maakonnas 29. jaanuarist 5. veebruarini 2013. Viimased suvemängud toimusid USAs Los Angeleses 25. juulist 2. augustini 2015. Mängudel osales 6500 sportlast 165 riigist, aupatroonideks olid Ameerika Ühendriikide president Barack Obama ja esileedi Michelle Obama. Järgmised talimängud toimuvad 2017. aastal Graz ja Schladmingis Austrias. Salzburgis ja Schladmingis toimusid ka viiendad eriolümpia talimängud 1993. aastal - esimesed eriolümpia maailmamängud väljaspool USA-d. Eriolümpia maailmamängude moto on: "Las ma võidan ja kui ma ka ei võida, olen ma andnud endast parima." Eestis tegeleb sportlaste ettevalmistusega eriolümpia maailmamängudeks Eriolümpia Eesti Ühendus. 2015. aastal osales mängudel Eestist kõigi aegade suurim, 30-liikmeline delegatsioon, kuhu kuulus 20 sportlast. Kokku võitsid Eesti sportlased Los Angelese eriolümpia maailmamängudel 14 medalit, neist kuus kulda, neli hõbedat ja neli pronksi. Eesti sportlased võistlesid ühendavas korvpallis, kergejõustikus, iluvõimlemises, bocce's ja bowling'us. "Special Olympics: World Games Overview". specialolympics.org. Originaali arhiivikoopia seisuga 8. september 2017. Vaadatud 7. augustil 2015. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. veebruar 2010. Vaadatud 7. augustil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Special Olympics: History of Special Olympics". specialolympics.org. "Welcome World Winter Games PyeongChang 2013". 2013sopoc.org. Vaadatud 16.08.2012. "Special Olympics World Summer Games – Los Angeles 2015". La2015.org. Vaadatud 16.08.2012. Austria to host 2017 Special Olympics World Winter Games. October 12, 2012. Special Olympics official website. Vaadatud 21.06.2014. Eriolümpia Eesti Ühendus Eesti võitis eriolümpialt 14 medalit ERR 3.08.2015 Eesti Eriolümpia delegatsioon suundub Los Angelese maailmamängudele, Eriolümpia Eesti Ühenduse koduleht, 13. juuli 2015 Eriolümpia koduleht Eriolümpia Eesti Ühenduse koduleht Eesti Eriolümpia Facebookis Eesti võitis eriolümpialt 14 medalit ERR 3.08.2015
Mikołaj Radziwiłł Rudy

Mikołaj Radziwiłł Rudy (leedu Mikalojus Radvila Rudasis; 1512–1584) oli Rzeczpospolita riigitegelane, Trakai vojevood aastast 1550 ja Vilniuse vojevood aastast 1566, Leedu suurhetman (1553–1566 ja 1576–1584), Leedu suurkantsler aastast 1566. 1561–1562 ja 1578–1583 oli Mikołaj Radziwiłł Punane Rzeczpospolita Liivimaa kuberner. Mikołaj Radziwiłł Must Radziwill
Hermann Struve

Karl Hermann (von) Struve (3. oktoober 1854 – 12. august 1920) oli baltisaksa päritolu Venemaa ja Saksamaa astronoom ja matemaatik. Ta lõpetas 1877. aastal Tartu ülikooli. Ta oli kuni 1895. aastani Pulkovo observatooriumi astronoom. Seejärel oli ta aastatel 1895–1904 Königsbergi observatooriumi direktor ja Königsbergi ülikooli astronoomiaprofessor. Alates 1904. aastast oli ta Berliini observatooriumi direktor. Kuningliku Astronoomiaseltsi kuldmedal (1903) valiti Keiserliku Preisi Teaduste Akadeemia liikmeks valiti Baieri Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks (1911) Tema isa oli astronoom Otto Wilhelm von Struve ja vend oli astronoom Ludwig Struve.
Erhard Schmidt

Erhard Scmidt (13. jaanuar (vkj. 1. jaanuar) 1876 Tartu – 6. detsember 1959 Berliin) oli saksa matemaatik. Eriti tuntud on tema funktsionaalanalüüsi tööd. Ta on lõpetanud Tartu ülikooli. Tema isa oli arstiteadlane ja füsioloog Alexander Schmidt.
Sestra jõgi

Sestra jõgi (soome keeles Rajajoki) on Karjala kannasel Leningradi oblastis asuv jõgi. Jõe pikkus on 74 km ja selle valgla on 393 km². Ajalooliselt on see olnud mitmete riikide piirijõeks, näiteks Rootsi kuningriigi ja Venemaa tsaaririigi vahel ja Soome ja Nõukogude Liidu vahel.
Fugger

Fugger on švaabi päritolu pankurite suguvõsa. Suguvõsa tähtsamad liinid olid Lilie liin (saksa keeles Fugger von der Lilie) ja Rehi liin (saksa keeles Fugger vom Reh). Fuggerid olid Vana-Liivimaal tuntud muu hulgas selle poolest, et maksid mitmete piiskoppide ametisse kinnitamise tasud (servitium communis). Wesler
Dietrich von Fahrensbach

Dietrich von Fahrensbach (ka Dirick Varensbeck, ? – pärast aastat 1576) oli Liivimaa ametnik. Ta oli muu hulgas Saare-Lääne piiskopi nõunik. 1570–1574 oli ta hertsog Magnuse nõunik ja kantsler. 1583.-1589. aasta lääni- ja adramaaregister; Saaga SRA Östersjöprovinsernas jordrevisionshandlingar, Saaga 55410/4:38
Matthias Budde

Mat(t)hias Budde (?–1591) oli Pommerist pärit aadlik, Taani diplomaat ja Liivimaa ametnik. Matthias Budde oli Taani saadik Inglismaal ja Poolas, 1584–1589 oli ta Taani valitsusaegse Saaremaa asehaldur ja Tõlluste mõisnik. Matthias Budde oli abielus Ursula von Behriga, kes oli Kuramaa Piltene stifti asehalduri (1583) Johann von Behri (1543–1613) tütar. Järglased: Friedrich Budde (mainitud allikates 1609, 1651), Tõlluste, Kõljala, Pihtla, Tahkuranna, Nolgimõisa, Mullutu, Randvere, Haeska ja Uppeli mõisnik, Saaremaa maanõunik, kes oli abielus Saaremaa asehalduri 1613−1622 Jacob Lavesen Becki (1570−1622) N.N. tütrega. Karin Budde, kes abiellus Wilhelm von Uexkülliga Pöide mõisast. Essen, Nicolai von: Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft, Reprint der Ausg. Tartu 1935, Hannover-Döhren, 1971, seite 469
Puttkamer

Puttkamer oli Saksamaa Hinterpommerni päritolu aadlisuguvõsa. Suguvõsa kohta on teateid 13. sajandist. 16. sajandist on teada Puttkamerite liin Liivimaal ja Liivimaalt jõudsid selle liini esindajad edasi Poolasse. Christoph Heinrich von Puttkamer (16.. – 1701), Kuramaa hertsogiriigi kantsler 1678–1701,
Idiomorfne mineraal

Idiomorfne mineraal on tardkivimi kivimit moodustav mineraal, mille kristallivorm võtab magma kristallisatsiooni käigus talle omased kristallograafilised piirjooned,; lihtsamalt öeldes – mineraal, mis on idiomorfne. Идиоморфный. Геологический толковый словарь. enc-dic.com
Peeneteraline struktuur

Peeneteraline struktuur (inglise fine-grained texture) on kivimi makrokristalliline struktuur, mis tähendab kivimi koosnemist kristalliteradest suurusega alla ühe millimeetri. Terade alampiiriks loetakse 0,5 millimeetrit. Kivimi peeneteraline struktuur on makroskoopiliselt eristatav ja liigituselt jääb ta keskmiseteralise (tera suurus 1–5 mm) ja afaniitse struktuuri (terad on näha ainult mikroskoobi kasutades) vahele. Peeneteralise struktuuriga võivad olla näiteks nii tardkivimid (vulkaanilised kivimid, soonkivimid) kui ka moondekivimid ja settekivimid. Мелкозернистая структура. geo.web.ru Структура и текстура магматических пород. geolib.net
Lõhekivimägi

Lõhekivimägi on eesti muinasaegse matmispaiga kivikalme Lääne maakonnas Haapsalu linnas Kaeveres. Muistis on kirjeldustele viidates dateeritud 2. aastatuhande esimesse poolde. Rombja kujuga kivikalme asetseb ümbruskonna kõrgemas kohas põllumaal, mille kõrgus maapinnast on ligi 1 m ning läbimõõt kirdest edelasse ja kagust loodesse 15 m. Kui kivikalme on paremini säilinud põhja- ja kirdeserval, siis keskkohast on 10 m pikkuselt ja 3 m laiuselt kruusavõtmisega lõhutud. Muistis on riikliku kaitse alla võetud 31. detsembril 1964. A. Karu: Ridala kihelkonna muinasjäänused. 1923, lk 7 Lõhekivimägi kultuurimälestiste riiklikus registris
Jõõdre kivikalme

Jõõdre kivikalme on muinasaegne kivikalme Lääne maakonnas Haapsalu linnas Jõõdres. Muistis on dateeritud I aastatuhande I poolde. Kivikalme asub Jõõdre küla territooriumil, Haapsalu–Laiküla maanteest 185 m idas, korterelamust lääne pool. Kõrgel rohumaal asetseva ovaalse põhiplaaniga muistise pikkus on 32 m, laius 14 m ja kõrgus 1,5 m. Lõuna suunas sopistub välja madalam, 0,5 m kõrgune osa. Nõukogude režiimi ajal rikuti kivikalmet siloaugu rajamise käigus, mis on tänaseks ajaks täielikult täis aetud. Muistise avastas Vello Lõugas 1972. aastal. Kivikalmest on leitud savinõukilde ja põlenud luid. Vello Lõugas 1972. a. Jõõdre kivikalme kultuurimälestiste riiklikus registris
Vahtramäe kivikalme

Vahtramäe kivikalme on eesti muinasaegne matusekoht Lääne maakonnas Haapsalu linnas Väike-Ahlis. Muistis on põletatud savinõukilde järgi dateeritud 5.–6. sajandisse. Kivikalme lõunaosast on rohkem kui pool maantee rajamiseks lõhutud. Kivikalme on paremini säilinud vaid põhjaservas, kus tõuseb ümbritsevast maapinnast järsult ligi 1 meetri võrra kõrgemale. Kalmeala kirdeosas on 5 m läbimõõduga ja 1,5 m kõrgune mulla- ja kivihunnik. Muistise 1923. aastal mõõdetud pikkus on 42 m ja laius põhja-lõuna suunas umbes 30–33 m. Kivikalmest on leitud luid ning mõõku ja teisi sõjariistu. A. Karu, Ridala kihelkonna muinasjäänused 1923, lk 30 Vahtramäe kivikalme kultuurimälestiste riiklikus registris
Krootuse mõis

Krootuse mõis (ka Kõlleste mõis; saksa keeles Köllitz, hiljem ka Alt-Köllist) oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Kanepi valda. Mõisa on esimest korda mainitud 1549. a. (Kollis), mil see kuulus Tartu stiftifoogt Elert Krusele. Seejärel läks valdus Delwigile, pärast Bergile. Rootsi ajal mõis riigistati ja anti 1625. aastal Rothkirchile, kes selle omakorda pantis Rothausenile. Rothauseni suguvõsa järgi sai mõis praeguse nime. 1734. aastal lunastasid Rothkirchid panditud mõisa välja ning see jaotati pärandusena vendade vahel kaheks - Vana-Kõlleste (Krootuse) ning Vastse-Kõlleste. 1742. aastal müüdi Krootuse mõis Friedrich von Stackelbergile (1687–1756), Stackelbergide käes püsis mõis 19. sajandi alguseni, mille järel vahetusid omanikud sageli. Viimane võõrandamiseelne omanik oli eestlane Johann Andreas Kurrikoff, kellele mõis pärast riigistamist rendile jäeti. Krootuse mõis oli üks esimesi, mille ostis eestlane Hans Leik. Pargi 3 Krootuse mõisa moonakatemaja Krootuse mõisa kelder Krootuse mõisa pargisild Krootuse mõisa pargitee Krootuse mõisa park Krootuse mõisa park Krootuse mõisa park Krootuse mõisa tall Krootuse mõisa peksuküün Krootuse mõisa suitsurehi Krootuse mõisa laut Hanitiik Viinavabriku tiik Vastse-Kõlleste mõis Mõisaportaal, mois.ee (vaadatud 08.08.2015)
Werner Lamberz

Werner Lamberz (14. aprill 1929 Mayen – 6. märts 1978 Wadi Suf al-Jin, Liibüa) oli Saksa DV riigitegelane. Werner Lamberz oli saksa kommunistliku poliitiku Peter Lamberzi poeg. 1939–1943 oli ta organisatsiooni Deutsches Jungvolk liige, kuni 1945. aastani kuulus ta Hitlerjugendisse. Aastatel 1941–1944 õppis Werner Lamberz Sonthofenis Adolf Hitleri Koolis. 1945–1948 õppis Werner Lamberz Mayenis ja Luckenwaldes küttesüsteemide ehitajaks ja montööriks. 1947. aastal astus ta Saksa Vaba Noorsoo Liitu (FDJ) ja Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse ning sai Luckenwalde ringkonnas nende organisatsioonide funktsionääriks. 1949–1952 oli ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu ja SSÜP funktsionäär Brandenburgis. 1950. aastal õppis ta parteikoolis Schmerwitzis ja 1952–1953 Moskvas Komsomoli Kõrgemas Koolis. 1953–1963 töötas ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogus, kus ta oli algul agitatsiooni- ja propagandasekretär, seejärel kultuuritöö sekretär. 1963. aastal sai Werner Lamberzist Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaat, ta töötas seal kuni 1966. aastani agitatsioonikomisjonis. 1967. aastal sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks, ta oli seal agitatsiooni- ja propagandasekretär. Samal aastal sai ta ka Rahvakoja (parlamendi) liikmeks. Alates 1969. aastast oli ta Saksa DV Rahvarinde Rahvusnõukogu Presiidiumi liige. 1970. aasta detsembris sai Werner Lamberz Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks, alates 1976. aasta maist oli ta Poliitbüroo liige. Kui Walter Ulbricht 1971. aastal võimult kõrvaldati, siis pidas Werner Lamberz Erich Honeckeri ülesandel sel teemal läbirääkimisi Nõukogude Liidu parteijuhtkonnaga. Intelligentset ja küllalt liberaalset Werner Lamberzit peeti Erich Honeckeri võimalikuks järglaseks Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee peasekretäri kohal. Werner Lamberz hukkus 1978. aasta märtsis Liibüas visiidil viibides helikopteriõnnetuses. Werner Lamberz (*14.4.1929, +6.3.1978) : Mitglied des Politbüro der SED ddr-wissen.de Werner-Lamberz-Straße luise-berlin.de SED-Führungsgremien : Übersicht über die Mitglieder und Kandidaten des Politbüros des ZK der SED (1949-1989) Bundesarchiv. SED- und FDGB-Archivgut 6. März 1978 - Tod des DDR-Politikers Werner Lamberz WDR Der Tag, an dem die Hoffnung der DDR starb. Der mysteriöse Tod von Honeckers Kronprinzen. Jetzt redet der Leibarzt Werner Lamberz[alaline kõdulink] Berliner Kurier, 7. märts 2008
Albert Norden

Albert Norden (4. detsember 1904 Myslowitz (tänapäeval Mysłowice, Poola) – 30. mai 1982 Ida-Berliin) oli juudi rahvusest Saksa ajakirjanik ja Saksa DV riigitegelane. Albert Norden oli rabi Joseph Nordeni (1870–1943) poeg. 1920. aastal jättis ta gümnaasiumi pooleli ja asus õppima tisleriks. Juba 1919. aastal sai ta organisatsiooni Vaba Sotsialistlik Noorus (Freie sozialistische Jugend) liikmeks. 1921. aastal astus Albert Norden Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Ta tegi kaastööd paljudele sotsialistlikele ja kommunistlikele ajalehtedele. Weimari vabariigi ajal vahistati teda korduvalt poliitilistel põhjustel. 1931–1933 oli ta ajalehe Die Rote Fahne toimetaja. Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel emigreerus Albert Norden 1933. aastal Tšehhoslovakkiasse. Hiljem asus ta elama Prantsusmaale ja 1941. aastal Ameerika Ühendriikidesse. New Yorgis elades töötas ta vabrikutööisena ja võttis osa pagulasorganisatsioonide tegevusest. 1946. aasta oktoobris pöördus ta Berliini tagasi, kus ta tegutses ajalehtede toimetajana. 1949–1952 oli ta Saksa DV Informatsiooniameti pressiosakonna juhataja. 1953–1955 oli Norden Berliini Humboldti Ülikooli uuema ajaloo professor. 1954. aastal sai ta Saksa DV Rahvarinde Rahvusnõukogu presiidiumi liikmeks. 1954–1955 oli ta Saksa Ühtsuse Komitee (Ausschuss für Deutsche Einheit) riigisekretär. 1955. aasta märtsis sai Albert Norden Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks ja sekretäriks. 1955–1967 oli ta Keskkomitee Poliitbüroo agitatsioonikomisjoni juhataja. Alates 1958. aasta juulist oli Albert Norden Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liige. Poliitbüroo liikmena oli ta vastutav agitatsiooni eest. Alates 1976. aastast oli Albert Norden Saksa DV Riiginõukogu liige. 1960–1979 oli ta Saksa DV Riikliku Kaitsenõukogu liige. 1981. aastal astus Albert Norden tervislikel põhjustel kõigist ametitest tagasi. Eesti keeles on 1974. aastal ilmunud Albert Nordeni raamat "Nii sepitsetakse sõdu". http://www.ddr-wissen.de/wiki/ddr.pl?Albert_Norden http://www.bundesstiftung-aufarbeitung.de/wer-war-wer-in-der-ddr-%2363%3B-1424.html?ID=2533 http://www.whoswho.de/bio/albert-norden.html https://www.raamatukoi.ee/cgi-bin/isik?45856
Louis II (Monaco)

Louis II (Louis Honoré Charles Antoine Grimaldi; 12. juuli 1870 Baden-Baden, Saksamaa – 9. mai 1949 Monaco) oli Monaco vürst aastatel 1922–1949. Louis teenis Prantsuse armees kümme aastat juba enne Esimest maailmasõda ja pälvis Auleegioni ordeni. Sõja puhkedes astus ta taas Prantsuse armeesse, kus teenis brigaadikindrali auastmeni. Tema abikaasa oli prantsuse näitleja Ghislaine Dommanget (1900–1991), kellega tal oli tütar Charlotte, Valentinois' hertsoginna. Louis' surma järel loobus ta tütar Charlotte troonist oma poja Rainier III kasuks. Rootsi Põhjatähe komandöri suuristi klassi orden (1906) Prantsusmaa Croix de guerre 1914–1918 Prantsusmaa Auleegioni suurristi klassi orden Sõjakirve orden (Vichy valitsuse kõrgeim teenetemärk)
Albert I (Monaco)

Albert I (Albert Honoré Charles Grimaldi; 13. november 1848, Baden-Baden, Saksamaa – 26. juuni 1922, Monaco) oli Monaco vürst aastatel 1889–1922. Suure osa oma elust pühendas ta okeanograafiale. Tema naine oli New Orleansi ehitustöösturi tütar, saksa-juudi päritolu Mary Hamilton Alice Heine (1858–1925). Nende poeg oli järgmine Monaco vürst Louis II. Alice Heine edendas nii Monaco tööstust kui ka kultuuri, kutsudes ooperi- ja balletiteatrit edendama Prantsusmaal tegutseva vene impressaario Sergei Djagilevi. 1910. aasta märtsis puhkesid Monacos massimeeleavaldused Albert I valitsuse vastu. Monacolased nõudsid põhiseadust ja parlamenti, mis piiraksid absoluutset monarhiat, samuti Prantsuse mõju vähendamist riigi majanduses ja poliitikas. Riigis oli suur tööpuudus, kuna kasiinodes ei jätkunud töökohti, samas puudusid tööstus ja põllumajandus. 5. jaanuaril 1911 kehtestaski Albert I põhiseaduse, kuid selle mõju tema autokraatiale polnud kuigi suur ja esimese maailmasõja ajal põhiseaduse kehtivus peatati. 1911. aastal korraldas Albert I ka esimese Monte Carlo ralli. Vaatamata läbitud sõjaväeteenistusele kujunes vürstist patsifist. Ta asutas Monacos Rahvusvahelise Rahuinstituudi, et pakkuda konfliktidele lahendust rahumeelse vahekohtu teel. Esimese maailmasõja eelsete pingete ajal püüdis Albert korduvalt veenda Saksa keisrit Wilhelm II sõjast loobuma. Sõja ajal jätkas vürst Albert oma rahupüüdlusi. Ühel juhul kirjutas ta isegi keiser Wilhelmile, et too leevendaks kindral Karl von Bülowi viha. Alberti sekkumiseta oleks hävitatud Prantsuse külad Sissonne ja Marchais. Monaco jäi sõjas küll formaalselt neutraalseks, kuid tegelikult pakkus liitlastele tuge haiglate ja sõduritega, kelle seas oli ka Monaco troonipärija, hilisem vürst Louis II. Albert pani aluse margikogule, mida hiljem jätkas Louis II ning mille põhjal Rainier III asutas 1950. aastal muuseumi.
Werner Felfe

Werner Felfe (4. jaanuar 1928 Großröhrsdorf – 7. september 1988 Ida-Berliin) oli Saksa DV riigitegelane. Põhikooli lõpetamise järel õppis Werner Felfe kaubandust. 1945. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse ja 1946. aastal Vaba Saksa Noorsoo Liitu (FDJ). Kuni 1953. aastal oli ta parteitööl Saksimaal. 1953. aastal lõpetas ta parteikooli ja oli kuni 1957. aastani Vaba Saksa Noorsoo Liidu Kesknõukogu teine sekretär. 1954–1958 oli ta Rahvakoja (parlamendi) noorsookomisjoni esimees. 1954–1963 oli ta Saksamaa Sotsialiku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaat ja seejärel liige. 1957–1960 töötas Felfe Zschopau piirkonna Ringkonnanõukogu aseesimehe ja esimehena. Kuni 1963. aastani oli ta Karl-Marx-Stadti ringkonna Ringkonnanõukogu esimees. 1963–1965 õppis ta Dresdeni Tehnikaülikoolis. 1965. aastast alates oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee osakonnajuhataja asetäitja ja alates 1966. aastast agitatsiooni- ja propagandasekretär. 1968. aastal sai ta Halle ringkonna Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei parteiorganisatsiooni teiseks sekretäriks ja 1971. aastal esimeseks sekretäriks. Alates 1973. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat ja 1976. aastast liige. Keskkomitee sekretärina oli ta vastutav põllumajanduse eest. Alates 1976. aastast oli ta ka Saksa DV Riikliku Kaitsenõukogu liige. 8. augustil 1988 ilmus Lääne-Saksa ajakirjas Spiegel artikkel, milles kirjutati, et Werner Felfest võib saada Saksa DV parteijuhi Erich Honeckeri võimalik ametijärglane. 9. septembril 1988 suri Werner Felfe ootamatult südamepuudulikkuse tagajärjel., http://www.munzinger.de/search/go/document.jsp?id=00000013011 http://www.spiegel.de/spiegel/print/d-13529324.html http://www.spiegel.de/spiegel/print/d-13529488.html http://www.spiegel.de/spiegel/print/d-13499706.html
Anrijs Matīss

Anrijs Matīss (sündinud 13. septembril 1973 Riias) on Läti poliitik. Ta oli 1. märtsist 2013 kuni 5. novembrini 2015 Läti transpordiminister. Ta lõpetas 1991. aastal Riia 1. Gümnaasiumi ja 1996. aastal Riia Tehnikaülikooli. Aastatel 1993–2009 töötas ta mitmel ametikohtadel Läti majandusministeeriumis. Ta oli Rēzekne erimajandustsooni juhatuse liige, Läti Investeeringute ja Arengu Agentuuri direktor. Aastatel 2008–2009 oli ta Läti majandusministeeriumis riigisekretäri asetäitja siseturu, tööstuse ja ettevõtluse küsimustes; aastatel 2009–2013 oli ta Läti transpordiministeeriumi riigisekretär. 1. märtsist 2013 oli ta Läti transpordiminister. 5. novembril 2015 vabastas peaminister Matīssi ametist usalduse kaotamise tõttu. Ta kuulub veebruarist 2014 erakonda Ühtsus. 2009 Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk Ta on abielus ning kahe poja ja ühe tütre isa. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Elulugu Läti valitsuse kodulehel (inglise keeles)
Margarete Müller

Margarete Müller (sündinud 18. veebruaril 1931 Neustadtis Ülem-Sileesias (tänapäeval Prudnik, Poola)) on endine Saksa DV riigitegelane. Margarete Müller lõpetas rahvakooli 1945. aastal. 1946–1948 töötas ta aednikuna, seejärel kuni 1950. aastani masina-traktorijaamas traktoristina. 1950. aastal alustas ta õpinguid Gustavshofi õppe- ja katsemajandis ning Demmini kutsekoolis. 1951. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1953–1958 õppis ta Puškinis Leningradi Põllumajandusinstituudis. Instituudi lõpetamise järel töötas ta agronoomina ja masinatraktorijaama juhatajana. Samal ajal kuulus ta ja Neubrandenburgi ringkonna parteiorganisatsiooni juhatusse. 1963–1989 oli Margarete Müller Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige ja Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat. 1963. aastast oli ta ka Rahvakoja (parlamendi) liige ja 1971–1989 Saksa DV Riiginõukogu liige. 1973–1976 oli ta põllumajanduskooperatiivi juhataja Kotelowis, hiljem majandijuht Friedlandis. 1989. aasta lõpus astus ta oma ametitest tagasi ja 1990. aasta jaanuaris arvati ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei koosseisust välja. Margarete Müller: Landwirtschaftsexpertin und Parteifunktionärin; SED Munzinger