laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Diego Ribas da Cunha

Diego Ribas da Cunha (tuntud kui Diego või Diego Ribas; sündinud 28. veebruaril 1985 Ribeirão Pretos) on Brasiilia endine jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängis Brasiilia, Portugali, Saksamaa, Itaalia, Hispaania ja Türgi liigades ning Brasiilia jalgpallikoondises. 2014. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Madridi Atléticoga, et mängida seal kuni hooaja 2013–2014 lõpuni. Madridi Atléticos tegi ta debüüdi 2. veebruaril 4:0 võidumängus Real Sociedadi vastu, lüües mängu viimase värava. 1. aprillil lõi ta UEFA Meistrite Liiga veerandfinaalis värava Barcelona vastu, aidates sellega Madridi Atlético Euroopa karikasarja poolfinaali esimest korda pärast 1974. aastal. Madridi Atlético jõudis lõpuks finaali, kus kaotati linnarivaalile Real Madridile. Sellest hoolimata õnnestus tal Madridi Atléticoga tulla Hispaania meistriks (enne seda oli see klubil õnnestunud 18 aastat varem). 2016. aasta juulis suundus ta Brasiiliasse, liitudes Flamengoga. Ta sai kiiresti Flamengo üheks kõige olulisemaks liikmeks. Flamengos tegi ta debüüdi 21. augustil 2016 kõrgliiga mängus Grêmioga, lüües mängu võiduvärava. Kuigi ta sai Flamengo meeskonnas platsile hooaja jooksul vähem kui pooltes mängudes, valiti ta kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Ta tuli 2019. aastal Flamengoga Brasiilia meistriks ja võitis lisaks Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused. Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi ta 30. aprillil 2003 mängus Mehhiko vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondise särgis 2003. aasta CONCACAF Gold Cupi alagrupimängus 14. juulil Hondurase vastu. Ta on kuulunud Brasiilia koondisse ka 2004. ja 2007. aasta Copa Américal. Mõlemal korral tuldi turniiri võitjaks. 2008. aasta suveolümpiamängudel kuulus ta Brasiilia meeskonda. Ta lõi turniiril kaks väravat ja võitis meeskonnaga pronksmedali. Santos Campeonato Brasileiro Série A: 2002, 2004 Porto Intercontinental Cup: 2004 Primeira Liga: 2005–06 Supertaça de Portugal: 2004 Bremeni Werder DFB-Ligapokal: 2006 DFB-Pokal: 2008–09 Madridi Atlético UEFA Euroopa Liiga: 2011–12 La Liga: 2013–14 Flamengo Campeonato Brasileiro Série A: 2019, 2020 Supercopa do Brasil: 2020, 2021 Copa Libertadores: 2019 Recopa Sudamericana: 2020 Campeonato Carioca: 2017, 2019, 2020, 2021 "Atletico Madrid snap up Diego". ESPNFC. 31.1.2014. Vaadatud 1.6.2018 "Diego e Damião marcam, Flamengo bate o Grêmio por 2 a 1 e volta ao G-4". globoesporte.com. 21.8.2016. Vaadatud 1.6.2018
Hele-Mai Mängel

Hele-Mai Mängel (sündinud 13. oktoobril 1998) on eesti laulja. Ta osales seitsmendal hooajal saates "Eesti otsib superstaari", kus jäi kümnendaks.
Anette Maria Rennit

Anette Maria Rennit (sündinud 4. novembril 1998) on eesti laulja. Ta osales seitsmendal hooajal (2018) saates "Eesti otsib superstaari", kus jäi kaheksandaks.
Aleksei Jermolov (1777−1861)

Aleksei Petrovitš Jermolov (vene: Алексей Петрович Ермолов, 4, juuni [v.k 24 .mai] 1777 – 23. aprill [v.k 11. april] 1861) oli Vene Impeeriumi kindral, kes juhatas Vene vägesid Kaukaasia sõjas. Ta võttis osa kõigist Vene armee kampaaniatest prantslaste vastu, v.a Aleksander Suvorovi 1799 aasta kampaania põhjapoolses Itaalias ja Šveitsis. Sel ajal oli ta süüdistatav vandenõus keiser Paul I vastu ja saadetud asumisele. Kahe aasta pärast talle andestati ja ta asus Aleksander I teenistusse. Ta tõusis esile Napoleoni sõdade aegsetes lahingutes: Austerlitzi lahingus, Eilau lahingus, Borodino lahingus, Kulmi lahingus ja Pariisi lahingus. Hiljem juhatas ta Venemaa vallutussõda Kaukaasias, kus ta sai tuntuks oma brutaalsete võtete poolest (m.h põletatud maa taktikat kasutades). Oma kirjas keiser Aleksander I-le teatas ta muuhulgas: "Ma soovin, et hirm minu nime ees hoiaks meie piire tugevamalt kui ketid või kindlused." Kaukaasia ekspert Charles King on tema tegevust Kaukaasia sõja ajal nimetanud "riiklikult toetatud terroriks". Aleksei Jermolovi loetakse Groznõi linna asutajaks ja Tšerkessi genotsiidi üheks peamiseks korraldajaks. Lesley Blanch The Sabres of Paradis; lk. 24 King, Charles. The Ghost of Freedom: A History of the Caucasus. lk 45
Ljudmila Nikolajeva

Ljudmila Valerjevna Nikolajeva (vene keeles Людмила Валерьевна Николаева; sündinud 1969. aastal Megino-Kangalassõ rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi pangajuht. Ta on 2014. aastast Jakuutias suurima kommertspanga aktsiaseltsi AKB Almazergienbank juhatuse esimees. 2015. aastal valiti ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Iluvõimlemise Föderatsiooni presidendiks. Nikolajeva lõpetas 1993. aastal Peterburi Majanduse ja Rahanduse Ülikooli rahanduse ja krediidi erialal ökonomisti kvalifikatsiooniga. Tema abikaasa on Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea Aissen Nikolajev. Peres kasvab kolm last. Николаева Людмила Валерьевна. albank.ru Глава «Алмазэргиэнбанка» избрана руководителем федерации художественной гимнастики. 1sn.ru
Sünkrotron

Sünkrotronid on elektronide kiirendid, mida kasutatakse sünkrotronkiirguse loomiseks. Sünkrotronides saadakse kiirgust (valgust) valguse kiirusel liikuvate elektronide aeglustamisel magnetväljas. Elektronide aeglustumine toimub sünkrotroni võngutis (ingl undulator), loksutis (ingl wiggler) või pöördemagnetis (seadmed, kus sünnivad footonid). Tekkinud kiirgus läbib kiirekanali eelosa (ingl front end), mis eemaldab liigse soojuse ja kaitseb kasutajaid soovimatu kiirguse eest. Seejärel jõuab valgus kiirekanali põhiossa, mille kaudu juhitakse iga teadlase jaoks sobivate omadustega kiirgus (valgus) eksperimendiseadmeni. www.finestbeams.eu/wordpress/wp-content/uploads/2014/05/2Synkrotronkiirgusest.png (01.06.2018)
Aissen Nikolajev

Aissen Sergejevitš Nikolajev (jakuudi keeles Сэргэй уола Ньукулаайап Айыы Сиэн; vene keeles Айсен Сергеевич Николаев; sündinud 22. jaanuaril 1972 Leningradis Vene NFSV-s) on jakuudi rahvusest Venemaa riigitegelane, Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea. Ta oli aastatel 2004–2007 Sahha (Jakuutia) Vabariigi rahandusminister ja 2011–2012 Sahha (Jakuutia) Vabariigi Valitsuse esimehe esimene asetäitja. 2012. aastal sai ta Jakutski meeriks. 28. mail 2018 määras Venemaa president Vladimir Putin Nikolajevi Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea kohusetäitjaks ning alates 27. septembrist 2018 on ta Vabariigi juht. Nikolajev on Ühtse Venemaa liige. Ta lõpetas 16-aastaselt kuldmedaliga füüsika-matemaatika kallakuga Verhneviljuiski keskkooli Jakuutias ja 1994. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna. Samal aastal lõpetas ta ka Venemaa Föderatsiooni Valitsuse juures asuva Rahvamajanduse Akadeemia rahandusjuhi kvalifikatsiooniga. Aastatel 1995–1998 oli Nikolajev Jakuutias tegutseva kommertspanga aktsiaseltsi AKB Almazergienbank juhatuse liige ja 1998–2003 juhatuse esimees. 1997. aastal valiti ta 25-aastaselt Sahha parlamendi Il Tümene rahvasaadikuks. Parlamendi liikmeks jäi ta 2004. aastani. Ta oli aastatel 2004–2007 Sahha (Jakuutia) Vabariigi rahandusminister, 2007–2011 Sahha (Jakuutia) Vabariigi presidendi ja valitsuse administratsiooni juht, 2011–2012 Sahha (Jakuutia) Vabariigi valitsuse esimehe esimene asetäitja ning 2012–2018 munitsipaalmoodustise linnaringkond "Jakutski linn" administratsiooni pea. Nikolajev oli aastatel 1998–2017 Sahha (Jakuutia) Vabariigi Ratsaspordi Föderatsiooni president. Presidendiamet tuli maha panna seoses muudatusega seadusandluses, mille järgi omavalitsusjuht ei tohi osaleda tulundus- ega mittetulundusühingu juhtimises. 2008 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi teeneline rahvamajanduse töötaja 2022 – Püha suurvürst Aleksander Nevski orden (Vene Õigeusu Kirik) 2022 – Sõpruse orden (Venemaa) Aissen Nikolajev on pärit õpetajate perekonnast. Tema abikaasa Ljudmila Nikolajeva on pangajuht. Peres kasvab kolm last. Временно исполняющим обязанности руководителя Якутии назначен Айсен Николаев. yk24.ru, 28. mai 2018 Николаев Айсен Сергеевич. yakut.er.ru Назначен новый президент Федерации конного спорта Якутии. ysia.ru, 18. oktoober 2017 Aissen Nikolajevi koduleht. aisennikolaev.ru Aissen Nikolajev Twitteris. twitter.com
Katriņa kihelkond

Katriņa kihelkond (saksa keeles Kirchspiel St. Katharinen, läti keeles Katriņas draudzes novads) oli haldusüksus Liivimaal Volmari kreisis. Katriņa kihelkond tekkis 19. sajandil eraldumisel Lemsalu kihelkonnast. Kihelkond iseseisvus juba aastal 1669, ent liideti aastal 1709 tsaarivõimude poolt taas Lemsaluga. Patronaadiõigus kuulus varem Riia linna raele, XIX sajandi lõpust alates aga Riia linnamõisate valitsusele. Dreiliņi (Badenhof) rüütlimõis Pāle (Sepkull) rüütlimõis Rūstuži (Rüssel) rüütlimõis Suceni (Sutzendorf, ka Suzzen) rüütlimõis, fideikomiss Šķirstiņi (Napkull) rüütlimõis, fideikomiss Viļķene (Wilkenhof) Riia linnamõis http://www.vilkene.lv/par/religija/ Richter, Adolf. Baltische Verkehrs- und Adressbücher. Bd I. Livland. Riga, 1909.
Sünkrotronkiirgus

Sünkrotronkiirgus on elektromagnetkiirgus, mida kiirgavad radiaalselt valguse kiirusel liikuvad laetud osakesed, mis kaotavad energiat magnetväljas. Selline olukord tekib näiteks, kui sünkrotronides suunatakse laetud osakeste liikumist kasutades magneteid, võnguteid (ingl undulator) või loksuteid (ingl wiggler). Sünkrotronkiirgus tekitatakse tehislikult sünkrotron kiirendites või seda tekib looduslikult kui kiired elektronid liiguvad läbi magnetväljade. Kui osakse on relativistlik, on tegu sünkrotronkiirgusega. Sünkrotronkiirgusel on iseloomulik polarisatsioon ning sünkrotronkiirgusega on võimalik tekitada sagedusi kogu elektromagnetlaine spektri vahemikus. Kui osake aga pole relativistlik, on kiirguseks tsüklotronkiirgus, mis on kontsentreerunud suhteliselt kitsasse lainepikkuste vahemikku. Sünkrotronkiirgus võib tekkida osakeste kiirendites nii nuhtlusena, põhjustades soovimatut energia kadu osakeste füüsika kontekstis, kui ka eesmärgipäraselt mitmete laboratoorsete rakenduste tarvis. Elektronid kiirendatakse suurtele kiirustele mitmes järgus, et saavutada lõplik energia, mis on tavaliselt GeV vahemikus. Suures Hardonite Põrgutis prootonid toodavad kiirgust suureneva amplituudi ja sagedusega kiirenedes läbi vaakumi, tekitades fotoelektrone, mis omakorda muutuvad sekundaarelektronideks torude seintes suureneva sagedusega ja tihedusega. Iga prooton võib kaotada 6,7 keV igal tiirul selle nähtuse tõttu. Sünkrotronkiirgust esineb ka looduslikult, astronoomiliste objektide tekitatuna. Tavaliselt relativistlikud liiguvad elektronid spiraalselt (ja seega muudavad kiirust) läbi magnetvälja. https://en.wikipedia.org/wiki/Synchrotron_radiation (06.06.18) http://vana.loodusajakiri.ee/horisont/artikkel500_486.html (06.06.18)
Lepna surnumaja

Lepna surnumaja ehk Lepna Katkuauk on Saaremaal Saaremaa vallas Tuulingumäe tarandkalmest u 1,9 km kaugusel Põllukülas asuv 5.–6. sajandist pärinev (ehk umbes 1500 aasta vanune) 7 × 4 m mõõtmetega ristkülikukujuline kamberhaud, mis oli maasse süvendatud 80 cm sügavuselt. Seda ümbritseb madal paeplaatidest sein. Matusekambris oli hästisäilinud paeplaatidest põrand, ühes nurgas tulease. Lepna matusekambrist leiti Eesti kohta ebatavaliselt palju hõbeesemete katkeid. Marika Mägi, Mortuary houses in Iron Age Estonia. Surnumajad rauaaegses Eestis, Estonian Journal of Archaeology, 2005, nr 9/2 Lepna elaniku Elvi Sirkeli mälestused Katkuaugust (lehe lõpus) "Saare võsaalune peitis haruldast matmispaika" Eesti Päevaleht, 20. juuli 2002 "Arheoloogid leidsid Saaremaa pealiku hauakambri" Eesti Päevaleht Online, 19. juuli 2003 "Valjala rahvasuu mäletas pealiku hauda" Estonian World Review 24. juuli 2003
Pāle mõis

Pāle mõis (saksa keeles Sepkull, läti keeles Pāles muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Limbaži piirkonnas Pāle vallas Pāles. Esimesed teated sellest mõisast pärinevad 1489. aastast, mil seda mainiti päranduse jagamisel, kui Michael Hildebrand mõistis õigust Gottschalk von der Paaleni ja Hellmoldt Schmöllingi lese Anna vahel. 1510. aastal müüs Jacob Aderkas Reinold von Pahlenile 4000 marga eest pool sellest mõisast. Teise poole müüs Nicolaus Aderkas 1533. aastal 1000 marga eest Meinhard von Schierstädtile. 1554. aastal ostis mõisa 800 marga eest Riia peapiiskop Wilhelm von Hohenzollern. Aastal 1589 andis Zygmunt III Waza mõisa Alexander Rogosinskyle eluaegseks kasutamiseks. See müüs mõisa 1000 taalri eest George von der Pahlenile ja nii läks mõis taas Pahlenite suguvõsa valdusse. Aastal 1726 läks mõis Bergide suguvõsa valdusse, aastal 1780 said mõisa omanikuks aga Fersenid. Aastal 1834 pani Anna von Medem (sündinud Fersen) mõisa panti ja aastani 1839 olid selle omanikuks õed Lindwartid, seejärel Armin Samson von Himmelstjerna. Aastal 1843 sai ta ka mõisa ametlikuks omanikuks. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/8 adramaad, sellele allus 182 mees- ja 224 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus 6 ja 1/2 adramaad. 1688. aastal oli mõisa suurus 7 ja 3/8 adramaad, 1734. aastal oli adramaid kaks, 1757. aastal aga 4 ja 1/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 9/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 5 ja 19/20, aastal 1881 aga 9 ja 14/80, lisaks 6 ja 29/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Sakke. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 159 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 154. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 157 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 152.
Suceni mõis

Suceni mõis (saksa keeles Sutzendorf, ka Suzzen, läti keeles Sucenu muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Limbaži piirkonnas Pāle vallas Būdele külas. Mõisa ajalugu on kogu aeg olnud seotud Šķirstiņi mõisaga. Aastal 1492 ostis Jürgen Weipte Claus Salze tarbeks Šķirstiņi mõisa Jürgen Koskullilt ära. aastal 1492 loovutas Claus selle oma vennale Heinrichile. Aastal 1512 ostis selle mõisa Jacob Aderkas. Tema abikaasa abiellus hiljem Wolff von Schierstädtiga. Nende tütar Agneta abiellus Magnus Brümmeriga, nende tütar omakorda Johann von Tiesenhauseniga. Aastal 1723 ostis mõisa Albert Cadaeus, kelle poeg kindral Karl Gustav von Cahdeus selle 1751. aastal 8584 taalri eest õuekohtu sekretär ja assessor von Fischerile müüs. Aastal 1780 ostis mõisa ooberst Zimmermann, selle tehingu juures on eraldi esmamainitud ka Suceni mõisa. 1834. aastal müüs tema poeg selle koos Šķirstiņi mõisaga 92 500 rubla eest ooberst Carl von Sommerile. Carli surma järel pärisid mõisad tema lesk Anna ja nende lapsed. Aastal 1868 ostis Carli poeg ülejäänud pärijatelt nende pärandiosad 120 000 rubla eest välja ja sai Suceni ning Šķirstiņi ainsaks omanikuks. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Šķirstiņi mõisaga 4 ja 3/4 adramaad, neile allus 106 mees- ning 121 naishinge. Aastal 1641 oli nende mõisade suurus 3 ja 1/4 adramaad. 1688 oli mõisade suurus 5 ja 1/8 adramaad, aastal 1734 oli adramaid üks, aastal 1757 aga 4 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisade suurus 5 ja 9/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisadel adramaid 6 ja 8/20, aastal 1881 aga 4 ja 68/80, lisaks seitse adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Fideikomiss Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 160 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 154. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 157 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 151.
Sipa Patukahetsuse tamm

Sipa Patukahetsuse tamm (ka (Sipa) Patukahjatsuse tamm) on tamm Rapla maakonnas Märjamaa vallas Sipa külas Angasilla mäel. Tamm on madal kõveratüveline, maapinna lähedal hargneb tüvi kaheks. Kes hargnenud tüvest suudab läbi pugeda, selle patud pidavat kustutatama. Sellest ka puu nimi. Hendrik Relve. Põlispuud. Tallinn: Koolibri, 2003. Lk 162
Viļķene mõis

Viļķene mõis (saksa keeles Wilkenhof, läti keeles Viļķenes muiža) oli Riia linnamõis Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Limbaži piirkonnas Viļķene vallas Viļķenes. 19. novembril 1621 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf Lemsalu piiskopilinnuse koos kõige sinnakuuluvaga Riia linnale. Kingitu hulgas oli ka Viļķene vakus (Wilcken), millest kujunes hiljem Riia linnale alluv Viļķene mõis. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal üksteist adramaad, sellele allus 342 mees- ning 413 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus koos Lemsalu ja Lāde mõisaga kuuskümmend viis adramaad. 1688 oli mõisa suurus 14 ja 3/4 adramaad, aastal 1734 oli adramaid kümme, aastal 1757 aga üksteist. Aastal 1823 oli mõisa suurus 14 ja 13/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 14 ja 12/20, aastal 1881 aga 4 ja 27/80, lisaks 15 ja 2/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Mõisale kuulus Indriķi karjamõis, kus aastal 1835 sündis Läti hümni autor Kārlis Baumanis. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 157 Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 151.
Šķirstiņi mõis

Šķirstiņi mõis (saksa keeles Napkull, läti keeles Šķirstiņu muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Limbaži piirkonnas Viļķene vallas Šķirstiņis. 1860. aastatel kuulusid mõisakompleksi häärber, kõrts ja veski. Veski tarbeks rajati mõisa juurde paisjärv, veski ise tegutses Teise maailmasõjani. Mõisa häärber rajati XIX sajandil. Tegemist oli puidust hoonega, mida kattis tellistest vooderdis. Pärast võõrandamist asusid seal vaestemaja ja rahvamaja, hiljem kujunes see Raudupese talu elumajaks. Nõukogude perioodil asusid seal kohaliku kolhoosi kontor, klubi ja pood. 1999. aasta detsembris hävis hoone tules. Aastal 1492 ostis Jürgen Weipte Claus Salze tarbeks selle mõisa Jürgen Koskullilt ära. aastal 1492 loovutas Claus selle oma vennale Heinrichile. Aastal 1512 ostis selle mõisa Jacob Aderkas. Tema abikaasa abiellus hiljem Wolff von Schierstädtiga. Nende tütar Agneta abiellus Magnus Brümmeriga, nende tütar omakorda Johann von Tiesenhauseniga. Aastal 1723 ostis mõisa Albert Cadaeus, kelle poeg, kindral Karl Gustav von Cahdeus, selle 1751. aastal 8584 taalri eest õuekohtu sekretärile ja assessorile von Fischerile müüs. Aastal 1780 ostis mõisa ooberst Zimmermann. Aastal 1834 müüs tema poeg selle koos Suceni mõisaga 92 500 rubla eest ooberst Carl von Sommerile. Carli surma järel pärisid mõisad tema lesk Anna ja nende lapsed. Aastal 1868 ostis Carli poeg ülejäänud pärijatelt nende pärandiosad 120 000 rubla eest välja ning sai Suceni ja Šķirstiņi ainsaks omanikuks. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Suceni mõisaga 4 ja 3/4 adramaad, neile allus 106 mees- ja 121 naishinge. Aastal 1641 oli nende mõisate suurus 3 ja 1/4 adramaad. 1688 oli mõisate suurus 5 ja 1/8 adramaad, aastal 1734 oli adramaid üks, aastal 1757 aga 4 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisate suurus 5 ja 9/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisatel adramaid 6 ja 8/20, aastal 1881 aga 4 ja 68/80, lisaks seitse adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: Knippe ja Buddel. Fideikomiss Viļķenes pagasts Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 160 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 154. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 157 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 151.
Dreiliņi mõis (Katriņa kihelkond)

Dreiliņi mõis (saksa keeles Badenhof, läti keeles Dreiliņu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Limbaži piirkonda ja Pāle valda Drieliņi küla aladele. Mõisa uksed on muinsusmälestisena riikliku kaitse all. Esimesed teated mõisast pärinevad 1518. aastast, mil Diedrich Uexküll müüs selle hilisemale Läänemaa stiftifoogtile ja oma õe abikaasale Klaus Hastferile. Johann Hastfer pani mõisa aastal 1796 Reinhold Friedrich von der Ostenile panti ja viimane omandas aastal 1821 mõisa pärusvaldusena. Aastal 1845 ostis Georg Friedrich von der Osten-Sacken Dreiliņi ja Āstere mõisa teistelt pärijatelt välja, ent kaks aastat hiljem müüs ta need Vegesackidele. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 1/8 adramaad, sellele allus 51 mees- ja 56 naishinge. Aastal 1725 kuulus mõisale 3/4 adramaad maad, aastal 1734 oli adramaid üks. Aastal 1738 oli adramaid 1 ja 1/9, aastal 1744 aga 1 ja 1/2. Aastal 1757 oli mõisa valduses 2 ja 1/2 adramaad maad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 16/20, aastal 1881 aga 2 ja 17/80, lisaks 2 ja 53/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. veebruar 2022. Vaadatud 11. veebruaril 2022. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 158-159. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 152.
Ahunapalu kadakad

Ahunapalu kadakad on kaks kadakat (üks hävinud) Tartu maakonnas Kastre vallas Ahunapalu külas Ahunapalu kalmistul. Säilinud kadakas on Eesti kõige kõrgem kadakas. Säilinud kadaka rinnasümbermõõt on 102 cm ja kõrgus 13,5 m. Hendrik Relve. Põlispuud. Tallinn: Koolibri, 2003. Lk 199