laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sindi linnavolinike loend

15. ja 16. oktoobril valiti ja Pärnu maavanema poolt 21. oktoobril 1939 valiti Sindi linnavolinikeks (RTL 1939, 101): Jakob Ollep Ado Mardiat, lahkus omal soovil, tema asemele kutsutud Andrei Viljamaa (RTL 1940, 20) August Kask Ernst Metsaots Kaarel Viirelaid Jakob Kuller Jaan Vilter Mihkel Loo Mihkel Somson Nikolai Lett Ernst Silla Jaan Kammer 12. detsembril 1939 valis linnavolikogu linnavanemaks senise linnavanema Jakob Ollepi (11 häält poolt, 1 erapooletu) ja tema abiks Jakob Kulleri (kuna Kuller ja vastaskandidaat Nikolai Lett said mõlemad 6 häält, otsustati küsimus liisuga) ning määras linnavanema palgaks 120 krooni ja linnavanema abi palgaks 20 krooni kuus. Uusi linnavanemaid. Rahvaleht, 13. detsember 1939, nr. 293, lk. 5.
Eerik Hiisjärv

Eerik Hiisjärv (varem Erich Hindrikson; 30. aprill 1913 Tartu – 20. mai 1995 Tallinn) oli eesti vaimulik. Ta lõpetas aastal 1931 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Teenis seejärel Kaitseväes. Aastatel 1933–1937 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Torma ja Tartu Peetri koguduses. Ordineeriti 26. detsembril 1938 õpetajaks. Ta oli aastatel 1939–1949 Kodavere Mihkli koguduse õpetaja. Aastatel 1949–1975 oli ta Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja, olles aastatel 1968–1975 Lääne praostkonna praost; lisaks hooldas ta aastatel 1949–1956 Ridala Püha Maarja Magdaleena kogudust, aastatel 1968–1975 Martna Püha Martini kogudust ja aastatel 1972–1975 Noarootsi Püha Katariina kogudust; veel oli ta aastatel 1966–1990 konsistooriumi assessor. Aastatel 1975–1990 oli ta Tallinna Piiskopliku Toomkoguduse õpetaja ja aastatel 1976–1986 Tallinna praostkonna praost. Aastatel 1986–1987 oli ta peapiiskopi kohusetäitja. Jäi aastal 1990 emerituuri. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 139 https://eelk.ee/elulood/hiisjarv_erik.html
Suure-Jaani linnavolinike loend

15. ja 16. oktoobril 1939 valiti ja Viljandi maavanema poolt 30. oktoobril 1939 kinnitati Suure-Jaani linnavolinikeks (RTL 1939, 101): August-Martin Nurk Valter Allert Jaan Kuresson Georg Põdra August Pakassaar Jaan Kuldkepp Theodor Kaasik Jaan Tiks, lahkus omal soovil, tema asemele kutsutud Georgi Liidemann (30. märts 1940, RTL 1940, 31) Ants Nilson Andres Vanaus Martin Vain Jaan Laan
Keila linnavolinike loend

15. ja 16. oktoobril valiti ja Harju maavanema poolt kinnitati Keila linnavolinikeks (RTL 1939, 101): Johann-Nikolai-Voldemar Tähe Anton Tuberg Madis Povel Jakob Rank Aleksander Nahk Gustav Kulp Aleksander Saar Eduard Magnus, suri, tema asemele kutsutud Adolf Sarmo (RTL 1940, 56) Arnold Väli Bernhard Regastik Oskar Liblik
Narõm

Narõm on küla Parabelski rajoonis Tomski oblastis. 2008. aasta seisuga elas külas 995 inimest. 1941. aasta küüditamiste käigus saadeti mitmed väljasaatmisele määratud perekonnad Narõmi piirkonda. 1912. aastal oli Vene Keisririik samasse piirkonda asumisele saatnud Jossif Stalini, Narõmi on nimekatest NSV Liidu riigitegelastest asumisele määratud ka näiteks Jakov Sverdlov.
Põhja-Korea haldusüksused

Põhja-Korea on jaotatud üheksaks provintsiks ja neljaks keskalluvusega linnaks. Pyongyang (pealinn) Rasŏn (varem Najin (Najin Sŏnbong-si)) Kaesŏng Namp'o Chagangi provints (Chagang-do) Põhja-P'yŏngani provints (P'yongan-bukto) Lõuna-P'yŏngani provints (P'yongan-namdo) Lõuna-Hwanghae provints (Hwanghae-namdo) Põhja-Hwanghae provints (Hwanghae-bukto) Kangwŏni provints (Kangwŏn-do) Lõuna-Hamgyŏngi provints (Hamgyong-namdo) Põhja-Hamgyŏngi provints (Hamgyong-bukto) Yanggangi provints (Yanggang-do)
Ääremeri

Ääremeri on ookeanilisel maakoorel asuv maailmamere osa, mis on avaookeanist eraldatud saarkaarega; teise tähenduse kohaselt on tegemist maailmamere osaga, mis külgneb mandriga. Esimeses tähenduses kasutatakse terminit "ääremeri" geoloogias, teises tähenduses aga geograafias. Geoloogilises tähenduses on ääremered näiteks Jaapani meri, Beringi meri, Kariibi meri jms. Mitte ükski nn värvimeri (Punane, Kollane, Must ja Valge meri) ei ole ääremeri. Ääremered ei ole ka Pärsia laht, Araabia meri, Hudsoni laht, Vahemeri jne. Ääremerest erineb šelfimeri, mis tähendab merd, mis asub šelfil ehk mandrilaval, mis omakorda on osa mandrilisest maakoorest ja on seetõttu ääremerest palju madalam. Geograafias on ääremere mõiste vabamalt defineeritud. Šelfimerd ei eristata ääremerest, näiteks Kollane meri on nii šelfimeri kui ka ääremeri. Enamasti eristatakse ääremerest sisemeresid (näiteks Läänemeri). Samuti ei peeta ääremeredeks merena tuntud järvi (Kaspia meri, Surnumeri). Sisemeri Saartevaheline meri Šelfimeri
Jõhvi linnavolinike loend

1. maist 1938 sai Jõhvist kolmanda astme linn. 15. ja 16. oktoobril 1939 valiti ja Viru maavanema poolt 28. oktoobril 1939 kinnitati Jõhvi linnavolinikeks (RTL 1939, 101): Voldemar Härma Harald Rooks Aleksander Danilevsky Aleksander Abelov Mart Tarum Aleksander Käbin Aleksander Keskküla Elmar Schmidt Johannes Pertens Johannes Sepp Vilhelmine Treilman Ruben Piirits Jõhvi alevivolinike loend
Kallaste linnavolinike loend

Siin on loetletud Kallaste linnavolikogu volinikke. 3. oktoobril tunnustati valituks teiste kandidaatide puudumisel ja kinnitati 30. oktoobril 1939 Tartu maavanema poolt Kallaste linnavolinikeks (RTL 1939, 101): Leonti Anušov Grigori Feklistov Jakov Gorjuškin Johannes Hallik August Kivila Peeter Kromonov Ivan Pavlov Eduard-Paulus Piiri Ivan Podgornõi Andrei Skorohodov Timon Skorohodov Afanassi Tsakuhin 10. veebruaril 1940 esitasid seitse linnavolikogu liiget 12-st lahkumisteadaanded. 1940. aastal valiti Kallaste linnavolikogu kuna senise volikogu koosseisust lahkus seitse volinikku. 828 hääleõiguslikust kodanikust käis valimas 749 (90,4%). 12 kohale seati üles 21 kandidaati, omavahel võistlesid linnavanem Ivan Pavlovi ja endise linnavanema Pavel Skorohodovi pooldajad. 31. märtsil ja 1. aprillil 1940 valiti Kallaste innavolikogusse järgmised volinikud: Leonti Anusov Grigori Feklistov Jakob Gorjushkin Mihail Koshelev Josif Leonov Vilumen Pavlov Ivan Pavlov (linnavanem) Ivan Podgornõi (abilinnavanem) Vassili Zaharov Feodor Varunin Peeter Gromonov Uue volikogu koosseisu valiti ainult venelased, kuna varem kuulus sinna ka kolm eestlast. Kallaste alevivolinike loend Kallastel linnavolikogu kriis. Rahvaleht, 12. veebruar 1940, nr. 36, lk. 1. Kummalised valimised Kallastel. Rahvaleht, 30. märts 1940, nr 75, lk 6. Kallaste sai uue linnavolikogu. Uus Eesti, 3. aprill 1940, nr 88, lk 8.
Narva-Jõesuu linnaosa volinike loend

Narva linna Narva-Jõesuu komitee poolt tunnustati 29. septembril 1939 teiste kandidaatide puudumisel valituks ja kinnitati 3. novembril 1939 Siseministri poolt Narva-Jõesuu linnaosa volinikeks (RTL 1939, 101): Herman Kalmo Paul Kilter Julius Kirk Voldemar Krabo Voldemar Krabo Mihkel Kuiva Artur Neumann Ferdinand Peiker Voldemar Perkmann Aleksander Põder Voldemar Rändur Johannes Unsaar
Parvīz Zeydvand

Parvīz Zeydvand (sündinud 16. augustil 1980 Khorramshahris) on Iraani Kreeka-Rooma maadleja. Ta hakkas maadlemist treenima 1990. aastal. Ta on kahekordne Aasia meister Kreeka-Rooma maadluses. Ta saavutas 2000. aastal olümpiamängudel 16. koha, 2004. aasta olümpiamängudel (pärast kahte eelringides saadud matšivõitu) ta diskvalifitseeriti. 1996. aastal saavutas ta kadettide Kreeka-Rooma maadluse maailmameistrivõistlustel esikoha. Eesti maadlejatest on temaga maadelnud Kristjan Press, kes kaotas 2004. aasta olümpiamängude Kreeka-Rooma maadluse valikturniiril punktidega 4-6. Parvīz Zeydvand veebisaidil Olympedia (inglise)
Johann Christoph Bach (1671–1721)

Johann Christoph Bach (16. juuni 1671 – 22. veebruar 1721) oli Saksa muusik ja helilooja. Ta oli veel kuulsama muusiku ja helilooja Johann Sebastian Bachi vanim vend. Johann Christoph õppis Erfurdis Johann Pachelbeli juures. Tema raamatukogus oli Pachelbeli, Johann Jakob Frobergeri ja Johann Kaspar Kerlli klahvpillimuusikat. 1690. aastal sai temast Ohrdrufis Michaeliskirche organist, 1694. aastal abiellus ta seal. Lorenz Christoph Mizleri kirjutatud Johann Sebastian Bachi nekroloogi järgi omandas Sebastian klahvpillitehnika põhialused Christophi käe all. Sagedamini meenutatakse siiski, kuidas Christoph keelas nooremale vennale oma muusikapalade kogumikku: Malcolm Boyd: Bach, pp. 7-8 ISBN 0-19-514222-5 Malcolm Boyd: Bach, p. 8 ISBN 0-19-514222-5
Bernhard Ingel

Bernhard Eduard Ingel (23. veebruar 1901 Kudina vald, Tartumaa – 7. aprill 1983) oli eesti ajakirjanik. Ta õppis aastail 1923–1934 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Bernhard Ingel osales Vabadussõjas, töötas Postimehe toimetuses, hiljem oli Võru Teataja toimetaja. Alates 1935. aastast oli ta vandeadvokaat Jaan Tõnissoni abi Tallinnas. 1944. aastal põgenes ta Rootsi, oli seal kuni 1953. aastani Teataja esimene toimetaja, hiljem kullassepp. TÜ üliõpilased
Haaslava vald

Haaslava vald oli vald Tartu maakonna lõunaosas. 2016. aastal sõlmisid Haaslava, Mäksa ja Võnnu vald ühinemislepingu. 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustus nende kolme valla ning Meeksi valla Järvselja ja Rõka küla ühinemisel uus omavalitsusüksus – Kastre vald. Haaslava vald piirnes põhjas Luunja, kirdes Mäksa, idas Võnnu, kagus Põlva ja Vastse-Kuuste, lõunas ja edelas Kambja ning läänes Ülenurme vallaga. Kaitstavatest piirkondadest asusid vallas Kalevipoja künnivagu (kaitsealune sälkorg) ja Age oru hoiuala. Samuti jäi valla alale väike osa Ropka-Ihaste looduskaitsealast. Haaslava valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991. Haaslava vallavanemad olid: Margus Pleksner 1991–1999 Koit Prants 1999–2003 Jüri Raudseping 2003–2009 Priit Lomp 2009–2017 Roiu Aadami – Aardla – Aardlapalu – Alaküla – Haaslava – Igevere – Ignase – Kitseküla – Koke – Kriimani – Kurepalu – Kõivuküla – Lange – Metsanurga – Mõra – Paluküla – Päkste – Tõõraste – Uniküla Lange külas on Eesti Lennundusmuuseum. Tuigo metsakalmistu Maakatastri statistika, vaadatud 26.03.2020. Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Haaslava, Mäksa Ja Võnnu valla ühinemisleping www.riigiteataja.ee/ Harju maakonna Rae ja Ida-Viru maakonna Lüganuse valla, Lääne-Viru maakonna Tapa linna, Saare maakonna Orissaare valla, Tartu maakonna Haaslava, Laeva, Nõo, Rannu, Rõngu ja Vara valla ning Kallaste linna, Valga maakonna Helme, Põdrala ja Tõlliste valla, Viljandi maakonna Halliste valla ja Karksi-Nuia alevi ning Võru maakonna Urvaste valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta (vastu võetud 11.07.1991) Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014
Alfred Tammiko

Alfred Tammiko (aastani 1931 Alfred Prunn; 11. juuni 1903 Peterburi – 25. detsember 1981) oli eesti vaimulik. Aastal 1920 mängis ta ühe mängu Eesti jalgpallikoondises. Ta lõpetas aastal 1927 Tallinna Õhtugümnaasiumi. Aastatel 1931, 1934–1940 ja 1942–1943 õppis ta Tartu Ülikoolis majandust. Ta oli EÜS Põhjala vilistlane. Ordineeriti 16. detsembril 1945 õpetajaks. Ta oli aastatel 1945–1946 Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja, aastatel 1945–1949 Kaarma ja Kuressaare Laurentiuse koguduse õpetaja. Aastatel 1946–1950 hooldas ta Muhu Katariina kogudust, aastatel 1946–1954 oli ta Mustjala, Valjala ja Püha Jakobi koguduse õpetaja. Aastatel 1954–1961 oli ta Rõuge Maarja koguduse õpetaja, aastatel 1961–1974 Nissi Maarja koguduse õpetaja. Alfred Tammiko suri 25. detsembril 1981 ja ta maeti 30. detsembril 1981 Liiva kalmistule. Kuigi ta mängis ajaloolise esimese mängu Eesti koondises, oli tema kohta vähe teada. Aastaid tunti teda ekslikult kui Artur Prunn, ning kuna ta muutis aastal 1931 oma perekonnanimeks Tammiko, siis on selge miks oli tema kohta raske midagi leida – inimesed otsisid Artur Prunni kuid tema nimi oli Alfred Tammiko. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 59 http://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=Alfred&filter_maetud_perenimi=Tammiko&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=[alaline kõdulink] Luik, Margus, toim (2009). Estonian Football 100 years / Eesti Jalgpalliliit (31 cm) (inglise). Tallinn: ML Agency. Lk 217. ISBN 978-9949-18-257-2. {{cite book}}: |format= nõuab parameetrit |url= (juhend); |pages= ja |page= dubleerivad üksteist (juhend)
Hüdrostaatiline nivelleerimine

Hüdrostaatiline nivelleerimine on meetod, millega määratakse näiteks kahe reeperi vaheline kõrgusvahe, kasutades ühendatud anumate põhimõttel töötavat voolikloodi. Hüdrostaatilist nivelleerimist kasutatakse eelkõige suurrajatiste (nt hüdroelektrijaamade paisude) juures. Eestis on Eesti NSV ajal meetodit edukalt viljelenud Tartu Astrofüüsika Observatooriumi juures tegutsenud Lembit Tamme töörühm. EE 12. köide, 2003. EE 12. köide, 2003.
Veejoon

Veejooneks võidakse nimetada: veeliini; ka seda tähistavat joont, või veepiiri Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [1]
Konguta vald

Konguta vald oli vald Tartu maakonnas. Vald liideti Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus 2017. aastal naabervaldadega Elva vallaks. Konguta vallavanem oli Aivar Õun. Konguta vald moodustati 1991. aasta 16. mail. Annikoru – Kapsta – Karijärve – Kobilu – Konguta – Kurelaane – Külaaseme – Lembevere – Majala – Metsalaane – Mäeotsa – Mälgi – Poole – Pööritsa – Vahessaare – Vellavere Maakatastri statistika, vaadatud 27.03.2020. Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014 Tartu maakonna Elva linna ning Alatskivi, Kambja, Konguta, Luunja, Mäksa, Puhja, Tartu, Tähtvere ja Võnnu valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta
Arnold-Ferdinand Tammik

Arnold-Ferdinand Tammik (31. jaanuar 1893 Ämbra – 5. november 1970) oli eesti vaimulik. Ta lõpetas aastal 1913 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1914–1916 ja 1920–1924 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastatel 1916–1918 võttis ta osa Esimesest maailmasõjast, aastatel 1918–1920 Vabadussõjast. Ta töötas aastatel 1920–1924 Tartu maavalitsuse haridusosakonna sekretärina ja aastatel 1922–1923 Hugo Treffneri Gümnaasiumis õpetajana. Prooviaastal oli ta Tartu Peetri koguduses. Ordineeriti 28. detsembril 1924 õpetajaks. Ta oli aastatel 1924–1945 Valga Peetri koguduse ja Valga Luke koguduse õpetaja, aastatel 1941–1945 ka Valga Jaani koguduse õpetaja. Samuti oli ta Valga gümnaasiumide usuõpetaja ja aastast 1935 Valga garnisoni pastor. Aastal 1945 ta arreteeriti NKVD poolt, aastal 1950 oli ta Eestis tagasi. Aastatel 1950–1962 töötas ta raamatupidajana. Aastatel 1960–1964 oli ta Torma Maarja koguduse õpetaja, hooldades aastatel 1960–1963 Mustvee kogudust. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 108
Paul Männik

Paul Männik (3. september 1901 Kabala vald, Viljandimaa – 25. jaanuar 1987 Mercer Island, King, Washingtoni osariik, USA) oli Eesti omavalitsustegelane. Ta õppis 1923–1929 ja 1935–1936 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Sakala vilistlane. Paul Männik osales Vabadussõjas vabatahtlikuna Viljandi kooliõpilaste pataljoni koosseisus. Paul Männik oli aastail 1924–1930 Harjumaa Põllumeeste Esituse sekretär, 1930–1936 Harju maavalitsuse esimees (astus tagasi liiklusõnnetuse tõttu). Vahepeal, 1936–1940 oli Paul Männik Eesti Maaomavalitsuste Liidu peasekretär. 1940. aastal (määratud 12. juunil 1940, astus ametisse 20. juunil, vabastatud 8. juulil) Harju maavanem. Pärast ametist vabastamist elas Paul Männik Peningi vallas oma talus, mis liideti jaanuaris 1941 Peningi sovhoosiga, NKVD arreteerimisest pääses end varjates. 30. augustil 1941 nimetas Ortskommandant ta uuesti Harju maavanemaks, millisel kohal oli kuni 1944. aastani. 1944. aastal põgenes ta Saksamaale, 1984. aastal elas USA-s. Eesti Põllumeeste Kogude Esinduse Paguluses abiesimees. 1936 – Kotkaristi V klassi teenetemärk P. Männik Harju maavanemaks Päewaleht, 13. juuni 1940. 1940. aasta maavanemate saatus Kommunistlike režiimide kuritegudest, lk 118. https://dea.digar.ee/article/AKriigiteataja/1940/06/18/21 Heiki Raudla. Pilistvere kihelkond - Eestimaa Taani. Viljandi muuseum 2012 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Karl Kiisk

Karl Kiisk (25. märts 1909 Tartu – 19. oktoober 1974 Lakewood) oli eesti vaimulik. Ta lõpetas 1928. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1928–1933 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ja kuulus korporatsiooni Sakala. Prooviaastal oli ta Pärnu Eliisabeti koguduses ja 2. septembril 1934 ordineeriti ta õpetajaks. Aastatel oli ta 1934–1944 Karula koguduse õpetaja. 1944. aastal põgenes Kiisk Saksamaale, kus oli aastatel 1944–1951 vaimulik DP-laagrites. 1952. aastast elas ta Ameerika Ühendriikides, kus oli aastatel 1953–1960 Portlandi ja Seattle'i koguduse õpetaja ning 1960–1966 Chicago ja Seabrooki koguduse õpetaja. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 518
Johann Christoph Bach

Johann Christoph Bach (6. detsember 1642 Arnstadt – 31. märts 1703 Eisenach) oli Saksa barokiajastu muusik ja helilooja. Ta sündis Arnstadtis ja tema isa oli Heinrich Bach, Johann Sebastian Bachi vanaonu. Johann Christoph Bach oli ka J. S. Bachi esimese naise Maria Barbara Bachi onu. Johann Christoph Bachi kuulsuse heliloojana ületas tema perekonnas ta eluajal vaid Johann Sebastian. Ta töötas Eisenachis organistina, hiljem samas õukonna kammerorkestri muusikuna. Tema vend Johann Michael Bach (Johann Sebastian Bachi äi ja Maria Barbara isa) oli samuti helilooja. Mõned ta töödest omistati hiljem Johann Sebastianile, kuid hiljuti tuvastati Johann Christophi autorsus. Üks ta tuntumaist teostest on kantaat "Meine Freundin, du bist schön", mis põhineb "Saalomoni ülemlaulul". Ka ta vanim poeg Johann Nicolaus Bach oli helilooja. Vaatamata edule muusikuna kannatas Johann Christoph Bach rahapuuduse käes. See võis olla põhjus, miks teda ei valitud Johann Sebastiani eestkostjaks, kui tolle vanemad surid. Kui Johann Christoph Bach Eisenachis suri, oli ta ränkades võlgades. Bachide suguvõsa Johann Christoph Bachi teoste noodid Werner Icking Music Archive'is (WIMA) Johann Christoph Bachi teoste noodid International Music Score Library Projectis Johann Christoph Bachi teoste noodid Choral Public Domain Librarys ehk ChoralWikis
Johann Christoph Bach (täpsustus)

Johann Christoph Bachi nime on kandnud mitu Bachide suguvõsa muusikut ja heliloojat: Johann Christoph Bach (1642–1703), helilooja, Johann Sebastian Bachi vanaonu poeg Johann Christoph Bach (1645–93), helilooja, J. S. Bachi onu Johann Christoph Bach (1671–1721), J. S. Bachi vanim vend Johann Christoph Friedrich Bach (1732–1795), helilooja, J. S. Bachi poeg
Laeva vald

Laeva vald oli vald Tartu maakonnas. Laeva vallavanem oli aastatel 2009–2012 Maris Aleksašin, 2012–2013 Aare Olgo, 2013–2016 Koit Prants ja 2016–2017 taas Aare Olgo. Laeva valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991. 2017. aastal moodustati Laeva valla, Piirissaare valla ja Tartu valla ühinemise teel uus haldusüksus, mille nimeks sai Tartu vald. Vallas oli kuus küla: Kämara, Kärevere, Laeva, Siniküla, Valmaotsa ja Väänikvere. Laeva soo Selli-Sillaotsa õpperaja ääres Kärevere Kangelaskalmistu Rehessaare metsavahitalu Maakatastri statistika, vaadatud 26.03.2020. Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Kohler, Vilja. Laevas vahetus ootamatult vallavanem. Tartu Postimees, 5. oktoober 2016. Harju maakonna Rae ja Ida-Viru maakonna Lüganuse valla, Lääne-Viru maakonna Tapa linna, Saare maakonna Orissaare valla, Tartu maakonna Haaslava, Laeva, Nõo, Rannu, Rõngu ja Vara valla ning Kallaste linna, Valga maakonna Helme, Põdrala ja Tõlliste valla, Viljandi maakonna Halliste valla ja Karksi-Nuia alevi ning Võru maakonna Urvaste valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta (vastu võetud 11.07.1991) Laeva valla, Piirissaare valla ja Tartu valla osas haldusterritoriaalse korralduse ja Vabariigi Valitsuse 3. aprilli 1995. a määruse nr 159 "Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu kinnitamine" muutmine (vastu võetud 06.01.2017 nr 4) Laeva valla koduleht
Udo Jürgens

Udo Jürgens (sünninimi Udo Jürgen Bockelmann; sündinud 30. september 1934 Klagenfurt Austria – 21. detsember 2014 Münsterlingen, Thurgau kanton, Šveits) oli austria helilooja ja laulja. Oma rohkem kui 50 aasta pikkuse karjääri jooksul on ta kirjutanud üle 800 laulu ja tema albumeid on müüdud rohkem kui sada miljonit eksemplari. 1964. aastal esindas ta oma lauluga "Warum nur warum?" Austriat Eurovisiooni lauluvõistlusel ning saavutas kuuenda koha. Järgmise aasta võistlusel jõudis ta lauluga "Sag ihr, ich lass sie grüßen" neljandale kohale ning 1966. aasta võistluse võitis ta lauluga "Merci, Chérie". Jan Meyer-Veden: Philosophische Hilfestellungen (159. Folge). Diesmal für: Udo Jürgens, Selbstdarsteller Zeit Online, 29. juuli 2004
France Gall

France Gall (sünninimi Isabelle Geneviève Marie Anne Gall; 9. oktoober 1947 Pariis – 7. jaanuar 2018 Neuilly-sur-Seine) oli prantsuse laulja. Ta esindas Luksemburgi 1965. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel ning võitis selle lauluga "Poupée de cire, poupée de son". Laulu viisi ja sõnad kirjutas Serge Gainsbourg (Eestis sai see tuntuks kui "Laulev vahanukk" Heldur Karmo loodud sõnadega ja Tiiu Variku esituses). Tema tuntumaid laule on "Ella, elle l'a", mille kirjutas ta abikaasa Michel Berger ja mis on pühendatud Ella Fitzgeraldile. Heldur Karmo: Laulutekstid heldurkarmo.net.ee (vaadatud 29.12.2016)
Vulkaaniline kaar

Vulkaaniline kaar on subduktsiooniga seotud vulkaanide ahelik. Vulkaaniline kaar, nagu nimigi ütleb, on enamasti kaarja kujuga. Vulkaanilist kaart, mis on moodustunud ühe ookeanilise laama sukeldudes teise ookeanilise laama alla, nimetatakse saarkaareks, sest tulemuseks on kaarja kujuga saarteaheliku teke. Kui vulkaanilist kaart eristatakse saarkaarest, siis tuleb seda mõista nii, et vulkaanilise kaare all peetakse silmas vaid sellist vulkaaniahelikku, mis on tekkinud mandrilise maakoore kohale. Vulkaanilise kaare alla sukeldunud ehk subdutseerunud laam asub umbes 100...150 km sügavuses. See on piirkond, kus sukeldunud laama kohal olev vahevöö kiil hakkab osaliselt sulama ja fluidirikas magma tõuseb ülespoole, moodustades intrusioone, mis maapinnani jõudes moodustavad vulkaani. Ookeaniline laam sukeldub siis, kui ta jahtudes ja tihenedes kaotab allpool lasuva astenosfääri suhtes ujuvuse. See võib juhtuda mandrilise ja ookeanilise laama piiril (näiteks Lõuna-Ameerika läänerannik), aga ka keset ookeani (näiteks Aleuudid). Esimesel juhul sukeldub ookeaniline maakoor mandrilise maakoore alla, teisel juhul aga teise ookeanilise maakooreploki alla. Sõltuvalt sukeldumisnurgast on vulkaanilise kaare kaugus tema ette tekkinud süvikust erinev. Sukeldumisnurk võib olla praktiliselt 90° (otse alla) või ka peaaegu 0°. Sukeldunud laam hakkab sulama, sest kõrgenenud rõhu ja temperatuuri tingimustesse sattununa hakkavad teda moodustavad kivimid moonduma. Moonde käigus surutakse kivimite kristallstruktuurist välja vesi (näiteks savist saab kilt). Vesi ja süsinikdioksiid on peamised fluidid ehk kuumad ja voolavad gaaside ja vedelike segud, mis kivimite pooriruumis liikudes alandavad nende sulamistemperatuuri. Kui fluidide kontsentratsioon on tõusnud piisavalt kõrgele, hakkavad kivimid sulama, moodustades magma. Magma on väiksema tihedusega ja hakkab seetõttu väikeste tilkadena ujuvalt ja väga aeglaselt ülespoole liikuma. Tilkade liitudes tekivad suuremad magmakehad, mis maapinna lähedusse jõudes moodustavad magmakambri, mis toidab tema kohal olevat vulkaani. Vulkaanilise kaare vulkanism on reeglina plahvatuslik. See tuleneb magma suhteliselt suurest ränisisaldusest, mille tõttu on magma polümeriseeritum. Siinjuures on jällegi oluline, kas sukeldunud laam sukeldub mandrilise või ookeanilise maakoore alla. Esimesel juhul on magma rikastunud ränirikka, peamiselt granodioriidist ja mitmesugustest moondekivimeist koosneva ülessulanud mandrilise maakoorega. Seetõttu on ookeanilise saarkaare vulkanism reeglina ränivaesema koostisega kui mandrilise vulkaanilise kaare vulkanism. Küsimusele, miks vulkaanilised kaared on kaarjad, ei ole ühest vastust. Tihti illustreeritakse seda nii, et kui vajutada lauatennisepall lohku, siis tekkinud lohu piirid on ka kaarjad. Maa ei ole antud näitele tuginedes midagi muud kui suur lauatennisepall.