laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pärnu lade

Pärnu lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Pärnu lademe all lamab Rēzekne lade ja temal lasub Narva lade. Ladet hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1930. Üleilmses standardis vastab sellele Eiffeli lade, litostratigraafiliselt vastab sellele umbkaudu Pärnu kihistu, milles eristatakse veel Tamme ja Tori kihistikke. Lademe vanus on 391...387,5 miljonit aastat. Lademe paksus Eestis on 15–47 m. Lätis on lademe paksus 20-25 meetrit, Gulbene ümbruskonnas aga kuni 55 meetrit. Lademe avamusala ja ühtlasi ka paljandumisala on Pärnu ja Navesti jõe org. Põhja-Euroopas see lade mujal kui Eestis ei paljandu. Selle paljandeist on üks tähelepanuväärsemaid Oore meierei paljand, kus paljanduvad nii Pärnu lade kui ka Narva lade. Lademe kivimid esinevad Eestis Pärnu-Võhma-Mustvee joonest lõunasse jäävatel aladel. Lademe kivimkoosseisus on Eestis palju liivakivi. Lätis lisanduvad liivakivile veel aleuroliit ja savi, ka on sealsed liivakivid sageli tsementeerunud. Läti lõuna- ja idaosas lisanduvad neile dolomiit ja kips. Lademe liivakivis sisaldub naatriumirikast mineraalvett, mida ammutatakse nii Valmieras, Siguldas, Piltenes kui ka Mangaļis. Lademe vana nimetus oli Tori lade. EE 12. köide, 2003: 443. Stratigraafia terminoloogia Suuroja, K. 1997. Eesti aluspõhja geoloogiline kaart mõõtkavas 1:400 000. Seletuskiri. http://www.geoeducation.info/geoturism/ajaskaala.php (vaadatud 16.02.2013) Latvijas ģeoloģiskā karte M 1:500 000 - Latvijas Universitāte Narvajõe lademe geoloogiast Eesti NSV-s. Kaarel Orviku. 1948
Aruküla lade

Aruküla lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Aruküla lademe all lamab Narva lade ja temal lasub Burtnieki lade. Lademe vanus on 384...380,5 miljonit aastat. Ladet hakkas esimesena eristama Walther Gross aastal 1940. Lademe stratotüübiks on Kalmistu paljand Tartus. Üleilmses standardis vastab sellele Givet' lade, litostratigraafiliselt vastab sellele umbkaudu Aruküla kihistu, milles eristatakse omakorda Viljandi, Kureküla ja Tarvastu kihistikke. Lademe paksus Eestis on 66–97 m, Lätis aga 60-80 meetrit. Lademe avamus kulgeb Eestis vööndina Ruhnust Peipsi läänerannikuni. Lade paljandub näiteks Kallaste ja Tamme pangal. Lätis avaneb see mõningate Vidzeme põhjaosa ürgorgude põhjas, samuti ka Kuramaa põhjaosas, kus see kohati ka paljandub. Lademe kivimkoosseisus on palju liivakivi, kohati esineb selles ka domeriiti ja savi. Lade on rikas fossiilide poolest. Lademe vana nimetus oli Tartu lade. Aruküla koopad EE 12. köide, 2003: 25. Stratigraafia terminoloogia Latvijas ģeoloģiskā karte M 1:500 000 - Latvijas Universitāte http://www.geoeducation.info/geoturism/ajaskaala.php (vaadatud 16.02.2013) Aruküla Stage A. Kleesment & E. Mark-Kurik (Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. 436 lk. ISBN 9985-50-185-3) Narvajõe lademe geoloogiast Eesti NSV-s. Kaarel Orviku, 1948.
Burtnieki lade

Burtnieki lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Lademes eristuvad Salaca alamlade ja Abava alamlade. Burtnieki lademe all lamab Aruküla lade ja temal lasub Gauja lade. Lademe absoluutne vanus on 380,5–377 miljonit aastat. Seda hakkas esimesena eristama Walther Gross aastal 1940. Lademe stratotüübiks on liivakivipaljand Salatsi jõe kaldal Burtnieki järvest 12 kilomeetrit loodes. Rahvusvahelise kronostratigraafia järgi kuulub Burtnieki lade paleosoikumi aegkonna keskdevoni ajastiku Givet' lademesse. Burtnieki lademesse kuulub Burtnieki kihistu, mis jaguneb kolmeks kihistikuks: Härma kihistik Koorküla kihistik Abava kihistik Lademe paksus Eestis on 60–95 m,Läti aladel on see 40-60 m paks. Lademe avamusala kulgeb Eestis vööndina Iklast Mehikoorma–Karisilla jooneni. Vööndi laius on 25–30 km. Lätis avaneb lade Kuramaal Roja jõe ümbruskonnas, valdavalt aga Vidzeme põhjaosas, lasudes Eesti piirist Salacani, samuti ka Koiva ülemjooksul kuni Valmiera linnani. Lade paljandub näiteks Ahja ja Võhandu jõe kallastel. Lademe kivimkoosseisus on palju liivakivi, lademe ülemises osas esineb Lätis ka savikat aleuroliiti. EE 12. köide, 2003: 39. "Eesti geokogud. Burtnieki lade". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. veebruar 2015. Vaadatud 16. veebruaril 2015. Burtnieki Stage A. Kleesment & E. Mark-Kurik (Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. 436 lk. ISBN 9985-50-185-3) Eesti Stratigraafia Komisjon. Globaalne geoloogiline ajaskaala Eesti Stratigraafia Komisjon. Burtnieki lade Latvijas ģeoloģiskā karte M 1:500 000 - Latvijas Universitāte http://www.geoeducation.info/geoturism/ajaskaala.php (vaadatud 16.02.2013) Eesti geokogud. Burtnieki lade Anne Põldvere. Eesti Devoni stratigraafia, 2014
Aino Tamm

Aino Tamm (sünninimi Anu; 23. detsember 1864 Kuressaare küla, Tarvastu vald, Viljandimaa – 7. detsember 1945 Tallinn) oli eesti laulja (sopran) ja laulupedagoog. Seitsmeaastaselt läks vallakooli, hiljem Tarvastu kihelkonnakooli. Peale kihelkonnakooli lõpetamist tuli tal kodutalus vanema peretütrena teha rasket talutööd, lisaks tuli ka enda veimevaka tarvis kududa, kedrata, õmmelda ja tikkida. Tal oli suur anne käsitööks, ta õpetas ja andis nõu ka teistele. Kui tema käsitöid nägi Lilli Suburg, soovitas ta neid näitusele panna. Aastal 1886 asus ta õppima Viljandisse Lilli Suburgi erakooli. Seal õppis ta ka laulmist. Aastatel 1886–1897 õppis ta (Miina Härma tiivustusel) Peterburis laulmist. Täiendas end Berliinis, Milanos ja Pariisis. Kontserdilauljana (alustas 1891) tõi kontserdilavale eesti rahvalaulu ja tutvustas seda rohkeil välisesinemistel. Oli 1923–1935 Tallinna Konservatooriumi lauluõppejõud, hiljem eraõpetaja. Langes 7. detsembril 1945 röövmõrva ohvriks. 81-aastase Aino Tamme tapsid röövimise eesmärgil tema korteris peene nööriga kägistades "Punase Tähe" tööline, Eesti NSV SARKi tuletõrjevalitsuse inspektor, üks Eesti korpusest demobiliseeritu ning veel keegi neljas mees. Tema õde Mari Raamot oli seltskonnategelane ja kodundusõpetaja, Naiskodukaitse ja Kodutütarde liikumise üks asutajaid; vend Jaan Tamm oli metsasarvemängija ja muusikategelane, Tallinna Konservatooriumi direktor. DOKUMENTE METSAVENDLUSEST JA VASTUPANULIIKUMISEST EESTIS. Akadeemia nr 3 1992, lk 617 "Aino Tamm – laulmisse armunud" Muusika
Udriku raudteejaam

Udriku raudteejaam oli raudteejaam Lääne-Virumaal Kadrina vallas Mäol, Tallinna–Narva raudteel. Udriku naaberjaam Tallinna suunal oli Tapa ja Narva suunal Kadrina raudteejaam. Raudteejaam rajati 1980. aastate esimesel poolel varasemate Udrikul asunud Udriku peatuse ja jaama kohal asunud Neeruti raudteepeatuse asemele. Udriku peatus oli sealjuures kaardile kantud juba 1938. aastal. Udriku oli Tapa eeljaam, mis pidi tagama raudtee suurema läbilaskevõime ja mahutama rongikoosseise Tapa jaama täisolekul. Udriku jaamas plaaniti Balti raudtee ainulaadse projektina hakata tegema käigult rongivahetusi, mille tarbeks rajati ligi kahe kilomeetri pikkune kõrvaltee, tsentralisatsioonipost ja signaalid. Tegelikult aga uut raudteejaama terviklikult tööle ei pandudki ja see suleti 1988. aasta juulis. Pikka aega meenutasid jaama asukohta sissesõidufoorid, mis töötasid läbisõidufooridena. Raudteejaama silikaattellistest ET-post on mahajäetult säilinud tänini raudtee 190,75. kilomeetril. 1943. aasta sügisel juhtus Udriku jaama lähistel raske raudteeõnnetus, kui Kadrina poolt liikunud sõjaväerong põrkas öisel ajal kokku Udrikust väljunud üksikveduriga. Õnnetuse käigus hukkus mitu raudteetöötajat ja sõjaväelast. Leo Narbekov. Kui raudtee Eestimaale kord tuli..., lk 45. 2006. Sõlmjaam; Ühistöö : Rapla maakonna ajaleht, nr. 92, 6 august 1988 (DIGAR) Maa-ameti aerofoto – lennuaeg 06.05.2018. AS Eesti Raudtee mitteavalikud andmed. Reisirong läks Kundasse teisipäeval, laupäeval ja “tarwidust mööda” - Virumaa Teataja, nr. 242, 12 detsember 2018 (DIGAR) Kodulugu: Teenekas raudteelane meenutab Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Terence McKenna

Terence Kemp McKenna (16. november 1946 Paonia, Colorado – 3. aprill 2000 San Rafael, California) oli ameerika etnobotaanik, filosoof, psühhonaut ja kirjanik, kes kõneles ja kirjutas paljudel teemadel, näiteks inimese teadvus, keel, psühhedeelikumid, taimsed enteogeenid, tsivilisatsioonide areng, universumi päritolu ja lõpp, alkeemia ja maavälised olendid. Teda on nimetatud 1990. aastate Timothy Learyks, üheks juhtivaks autoriteediks šamanismi ontoloogiliste aluste alal, ja reivikultuuri intellektuaalseks hääleks. Ta esitas ka aja loomuse käsituse (uudsusteooria), mis põhineb fraktalimustritel, mille ta enda sõnul avastas "Yijingist" ning ennustas nende põhjal aja lõppu 2012. aastal. Tema esitatud uudsusteooriat ja selle seost maiade kalendriga peetakse üheks 2012. aasta maailmalõpuennustuste allikaks. Sõltumatud hindajad on nimetanud uudsusteooriat pseudoteaduseks. Terence McKenna sündis ja kasvas üles Colorado osariigis Paonias. McKenna isa oli iiri ja ema kõmri päritolu. Andrei A. Znamenski. 'The Beauty of the Primitive: Shamanism and Western Imagination, Oxford University Press: 2007, ISBN 9780198038498,lk 138 John Horgan. Rational Mysticism: Spirituality Meets Science in the Search for Enlightenment, Houghton Mifflin Harcourt: 2004, ISBN 9780547347806, lk 177 Brown, David Jay; Novick, Rebecca McClen, toim-d (1993). "Mushrooms, Elves And Magic". Mavericks of the Mind: Conversations for the New Millennium. Freedom, CA: Crossing Press. Lk 9–24. ISBN 9780895946010. Christopher Partridge. Reenchantment of West, ptk 3: Cleansing the Doors of Perception: The Contemporary Sacralization of Psychedelics (Alternative Spiritualities, Sacralization, Popular Culture, and Occulture, kd 2), Continuum International Publishing Group: 2006, ISBN 9780567552716, lk 113 Jacobson, Mark (juuni 1992). "Terence McKenna the brave prophet of The next psychedelic revolution, or is his cosmic egg just a little bit cracked?". Esquire. Lk 107–38. ESQ199206. Ed Krupp. The great 2012 scare (pdf). – Sky & Telescope, november 2009, lk 22–26 (25). Alexandra Bruce. 2012: Science Or Superstition (The Definitive Guide to the Doomsday Phenomenon) (Disinformation Movie & Book Guides), Red Wheel Weiser: 2009, ISBN 9781934708514, lk 261 Johan Normark. 2012: Prophet of nonsense #8: Terence McKenna – Novelty theory and timewave zero, Archaeological Haecceities, 16. juuni 2009 Daniel Pinchbeck. Breaking Open the Head|Breaking Open the Head: A Psychedelic Journey into the Heart of Contemporary Shamanism, Broadway Books 2003, ISBN 0767907434, lk 231–238 James Kent. Terence McKenna Interview, Part 1, Tripzine.com, 2. detsember 2003, vaadatud 8. veebruaril 2014.
Hain

Kohanimi Haini vald, vald Greizi kreisis Saksamaal Hain, koht Oybini vallas Saksamaal Haini jõgi, jõgi Belgias Hain (perekonnanimi) Jüri Hain (sündinud 1941), Eesti kunstiajaloolane Ludwig Hain (1781–1836) , Saksa bibliograaf Mathias Hain (sündinud 1972), Saksa jalgpallur Peter Hain (sündinud 1950), Briti poliitik Hain (eesnimi) Hain Helde (sündinud 1972), Eesti aerutaja Hain Rebas (sündinud 1943), Eesti ajaloolane Hain Hõlpus (sündinud 1972), Eesti pianist
Chienti

Chienti (ladinakeelsed nimed Flusor, Cluentus, Clentis) on jõgi Itaalias Marche maakonnas Macerata ja Fermo provintsis. Chienti läte on Umbria-Marche Apenniinides Macerata provintsis Serravalle di Chientis. Jõe peaharu, Chienti di Gelagna, saab alguse Macchia ja Civitella mägede vahelt, 860 meetri kõrgusel merepinnast. Muccias, Maddalena juures, liitub jõega teine haru, Chienti di Pieve Torina (läte on Fema mäel Pieve Torinas). Suurimad lisajõed on Fiastrone, Fiastra ja Ete Morto. Jõgi suubub Aadria merre Civitanova Marche juures. Chienti kallastel asuvad järgmised omavalitsusüksused: Macerata provints: Serravalle di Chienti, Pieve Torina, Muccia, Camerino, Pievebovigliana, Fiastra, Caldarola, Serrapetrona, Belforte del Chienti, Tolentino, Pollenza, Macerata, Corridonia, Morrovalle, Monte San Giusto, Montecosaro ja Civitanova Marche; Fermo provints: Montegranaro, Sant'Elpidio a Mare ja Porto Sant'Elpidio. Jõele on rajatud mitmeid hüdroelektrijaamu. Suurima veehoidla, Lago di Fiastra, mahutavus on 21 000 000 m³. Tolentino juures.
Narva lade

Narva lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Narva lademe all lamab Pärnu lade ja temal lasub Aruküla lade. Ladet hakkas esimesena eristama D. Obrutšev aastal 1933. Üleilmses standardis vastab sellele Eiffeli lade, lademes eristatakse Kernavė, Leivu ja Vadja alamlademeid. Lademe vanus on 384...387,5 miljonit aastat. Lademe paksus Eestis on 30–109 m. Läti aladel on lademe paksus 70–170 meetrit, põhjast lõuna suunas liikudes lademe paksus kasvab. Lademe avamusala kulgeb vööndina Ruhnu saarel ja Mandri-Eestis Häädemeeste ja Mustvee joonel, üksikult esineb ladet Narva jõe keskjooksul. Lätis avaneb lade Kuramaa põhjaosas Slītere rahvuspargi aladel. Selle paljandeist on tähelepanuväärseim Oore meierei paljand, kus paljanduvad nii Pärnu lade kui ka Narva lade. Lademe kivimid esinevad kogu avamusalast lõunasse jääval alal. Litostratigraafiliselt vastavad sellele kolm kihistut: Kernavė ehk Gorodenka, Leivu ja Vadja kihistu. Lade jaguneb kolmeks alamlademeks: Kernavė alamlade, Leivu alamlade ja Vadja alamlade. Lademe kivimkoosseisus on palju dolokivi, domeriiti ja aleuroliiti. Läti aladel moodustab lademe ülemise osa punane liivakivi, samuti sisaldab see Lätis kipsi. Lademe vana nimetus oli Narvajõe lade. EE 12. köide, 2003: 361. Stratigraafia terminoloogia Suuroja, K. 1997. Eesti aluspõhja geoloogiline kaart mõõtkavas 1:400 000. Seletuskiri. http://www.geoeducation.info/geoturism/ajaskaala.php (vaadatud 16.02.2013) Latvijas ģeoloģiskā karte M 1:500 000 - Latvijas Universitāte Narvajõe lademe geoloogiast Eesti NSV-s. Kaarel Orviku, 1948.
Gauja lade

Gauja lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Gauja lademe all lamab Burtnieki lade ja temal lasub Amata lade. Ladet hakkas esimesena eristama P. Liepiņš aastal 1951. Üleilmses standardis vastab sellele Givet' lade, litostratigraafiliselt vastab sellele umbkaudu Gauja kihistu, milles eristatakse veel Sietini ja Lode kihistikke. Lademe vanus on 377...373,5 miljonit aastat. Lademe paksus Eestis on 78–80 m. Läti aladel on lademe paksus 59-119 meetrit. Lademe avamusala kulgeb Eestis vööndina Valga ja Karisilla joonel. Vööndi laius on 14–30 km. Lätis on Gauja lade kõige suurema pindalaga avamusalaga lademeks. Lade paljandub näiteks Hinni kanjonis ja Piusa karjääris. Arvukamalt on selle lademe paljandeid Lätis, kus see paljandub Gauja rahvuspargis, aga ka Kuramaal Venta kallastel ja Abava ürgoru nõlvadel allpool Rendat, samuti ka Latgales Adamova ja Krāslava ümbruskonnas. Lademe kivimkoosseisus on palju liivakivi. Lademe ülemises osas on ka aleuroliiti ja savi (see on kõige suurema kaoliniidi sisaldusega kivimikiht Eestis). Liivakivi koostises esinevad peale kvartsi veel ka ohtramalt ilmeniit, magnetiit, granaadid, apatiit, turmaliin ja tsirkoon. EE 12. köide, 2003: 128. Stratigraafia terminoloogia Latvijas ģeoloģiskā karte M 1:500 000 - Latvijas Universitāte http://www.geoeducation.info/geoturism/ajaskaala.php (vaadatud 17.02.2013) Gauja Stage A. Kleesment & E. Mark-Kurik (Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. 436 lk. ISBN 9985-50-185-3)
Amata lade

Amata lade on Kesk-Devoni ladestiku regionaalne lade. Amata lademe all lamab Gauja lade ja temal lasub Pļaviņase lade. Ladet hakkas esimesena eristama P. Liepiņš aastal 1951. Üleilmses standardis vastab sellele Givet' lade, litostratigraafiliselt vastab sellele umbkaudu Amata kihistu. Lademe vanus on 370...373,5 miljonit aastat. Lademe paksus Eestis on 12–21 m, Läti aladel aga 20–30 meetrit. Lademe avamusala kulgeb vööndina Mõnistest Petserini. Vööndi laius on 5–10 km. Lade paljandub näiteks Piusa jõel. Piusa jõe ürgoru üks paljand Vana-Vastseliinas on võetud Amata lademe tüüpläbilõikeks, seal on lademe paksus Eesti aladele erandlikult 30 meetrit.. Lätis paljandub see Gauja vasakpoolsete lisajõgede Amata ja Rauna ürgorgudes, samuti ka Kuramaal Kuldīga ümbruskonnas ning Abava ürgorus Sabile ja Renda vahel. Amata ürgoru Ainava kallas on lademe stratotüübiks. Lademe kivimkoosseisus on palju kilta, ent paljandites domineerib liivakivi. Lademe alumised kivimid on Devoni kivimitele ebatüüpilise kaldega, laskudes põhja pool sügavamale. EE 12. köide, 2003: 20. Stratigraafia terminoloogia Amata tüüpläbilõige Vahtseliinas Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 18.04.2013) Latvijas ģeoloģiskā karte M 1:500 000 - Latvijas Universitāte Amatas krastu skaistie ieži un ainavas. Guntis Eniņš http://www.geoeducation.info/geoturism/ajaskaala.php (vaadatud 17.02.2013) Devonskoe terrigennoe osadkonakoplenie na glavnom devonskom pole V Kuršs; Riga : Zinatne, 1992.
Raudteeveerem

Raudteeveerem on raudteel kasutatavate liiklusvahendite kogum. Raudtee liiklusvahenditeks on tavaliselt vedurid, mootorvagunid, reisivagunid ja kaubavagunid. Raudteeveoks kasutatakse jõuallikaga veeremit – vedureid (auru-, diisel- ja elektrivedurid), elektrironge ja diiselronge ning jõuallikata veeremit – vaguneid (reisi- ja kaubavagunid). Eriveeremi alla kuuluvad dresiinid, lumesahad, lumekoristus- ja teeremondimasinad, raudteekraanad jms. Vedu võib toimuda üksikute vagunite või nendest koostatud rongidega. Raudteeseadus. Vastu võetud 19.11.2003. a., jõustunud 31.03.2004. – Elektrooniline Riigi Teataja
Ospo

Ospo (sloveeni keeles Osapska reka), ka "rio Ospo", on jõgi Sloveenias ja Itaalias. Ospo läte on Sloveenias Koperi omavalitsusüksuse territooriumil asuva Ospi asula juures. Allikas voolab välja kaljuseinas asuvast "Ospi koopast" (Izvirna Jama Grad või Osapska jama), umbes 5 kilomeetri kaugusel Itaalia piirist. Jõgi siseneb Itaaliasse Friuli-Venezia Giulia maakonnas Trieste provintsis San Dorligo della Valle juures. Ospo suubub Aadria merre läbi Muggia oru. Jõgi tähistab Istria põhjapoolset geograafilist piiri. Aastatel 1420–1797 tähistas lühike jõelõik Veneetsia ja Habsburgide valduste vahelist piiri. Torrente di S.t Servolo e Torrente di Prebenich con Ospo in: Mappa della Comune di Ospo, Circolo d'Istria Distretto di Capodistria, 1818, foglio 3 di 10 – Archivio di Stato di Trieste
Lugedes looduse raamatut

"Lugedes looduse raamatut" oli Eesti Televisiooni looduseteemaline saatesari aastatel 1965–1986. Saatesarja esimene osa oli eetris 16. märtsil 1965. Saadet juhtis peamiselt Tiit Randla, sagedamini esinesid Einar Klaamann, Fred Jüssi, Anto Raukas, Liidia Stepanova ja Enn Kreem. loodusajakirjandus http://etv.err.ee/index.php?0536382[alaline kõdulink]
Tenna

Itaalia valla kohta vaata artiklit Tenna (Trento). Tenna (ladinakeelne nimi Tinna) on jõgi Itaalias Marche maakonnas Fermo ja Macerata provintsis. Jõe läte on Montefortinos Kesk-Apenniinides asuvate Sibillini mägede kõrguselt kolmanda tipu, Priora mäe nõlval, 1178 meetri kõrgusel merepinnast. Tenna suubub Aadria merre Porto Sant'Elpidio kagupiiril. Jõe ääres asuvad järgmised omavalitsusüksused: Fermo provintsis: Montefortino, Amandola, Smerillo, Santa Vittoria in Matenano, Servigliano, Falerone, Belmonte Piceno, Montegiorgio, Grottazzolina, Magliano di Tenna, Rapagnano, Fermo, Monte Urano, Sant'Elpidio a Mare ja Porto Sant'Elpidio; Macerata provintsis: Monte San Martino ja Penna San Giovanni.
2013. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlused

2013. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlused toimusid 10.–17. märtsini 2013 Kanadas Ontario provintsis Londonis. Eestit esindas naiste üksiksõidus Jelena Glebova, meeste üksiksõidus Viktor Romanenkov ning jäätantsus Irina Štork ja Taavi Rand. Valitseva maailmameistrina läksid võistlema Patrick Chan meesüksiksõidus, Carolina Kostner naisüksiksõidus, Olena Savtšenko ja Robin Szolkowy paarissõidus ning Tessa Virtue ja Scott Moir jäätantsus. Maailmameistriks suutis uuesti tulla Patrick Chan. Itaallanna Carolina Kostner võitis naiste üksiksõidus hõbemedali ja maailmameistriks tuli Kim Yu-Na. Paarissõidus sai Saksamaa paar Olena Savtšenko ja Robin Szolkowy samuti hõbemedali, maailmameistriks tuli Venemaa paar Tatjana Volosožar ja Maksim Trankov. Jäätantsus tulid maailmameistriks Meryl Davis ja Charlie White. Eelmise aasta maailmameistrid Tessa Virtue ja Scott Moir võitsid seekord hõbemedalid. Eesti sportlastest sai Jelena Glebova 16. koha ja Viktor Romanenkov 22. koha. Mõlemad tagasid Eestile olümpiapääsmed Sotši olümpiamängudele. Jäätantsijad Irina Štork ja Taavi Rand said lühikava eest 45,29 punkti ja vabakava esitama ei pääsenud. Nad jäid 25. kohale. "Andmed ISU lehel". www.isuresults.com. Vaadatud 16.03.2013. "Andmed ISU lehel". www.isuresults.com. Vaadatud 16.03.2013. "Andmed ISU lehel". www.isuresults.com. Vaadatud 16.03.2013. "Andmed ISU lehel". www.isuresults.com. Vaadatud 17.03.2013. "Andmed ISU lehel". www.isuresults.com. Vaadatud 17.03.2013. "Andmed ISU lehel". www.isuresults.com. Vaadatud 17.03.2013. "Andmed ISU lehel". www.isuresults.com. Vaadatud 16.03.2013. "Andmed ISU lehel". www.isuresults.com. Vaadatud 16.03.2013. "Andmed ISU lehel". www.isuresults.com. Vaadatud 16.03.2013. "Andmed ISU lehel". www.isuresults.com. Vaadatud 17.03.2013. "Andmed ISU lehel". www.isuresults.com. Vaadatud 17.03.2013. "Andmed ISU lehel". www.isuresults.com. Vaadatud 17.03.2013.
Maailma Capoeira Föderatsioon

Maailma Capoeira Föderatsioon (WCF) on registreeritud 4. novembril 2011 Eesti Vabariigis (registreerimisnumber: 8033439). Capoeira on Brasiiliast pärit tantsuline võitluskunst. Ajaloo vältel see on esimene rahvusvaheline capoeira organisatsioon, mis on registreeritud Euroopa Liidus. 18. juunil 2011 toimus Bakuus Kolmas Rahvusvaheline Capoeira Foorum, milles osalesid organisatsioonid kaheksalt maalt. Pärast pikki läbirääkimisi ja diskussioone tulid foorumi osalejad järeldusele, et uue capoeira maailma loomine kujunenud olukorras on heaks eelduseks ühendada kõiki capoeira gruppe. Foorumis võeti otsus vastu WCF loomiseks. Tänapäeval WCF on üks võimsamatest maailma capoeira organisatsioonidest. Ta hõlmab erinevate rahvusvaheliste gruppide rahvuslikke föderatsioone nagu "Capoeira Brazil", "MUZENZA", "AXE Capoeira","Capoeira Berimba" jm. Föderatsiooni ülesanded seisnevad selles, et edendada capoeirat kui maailma sporti, luua sõbralikke suhteid riiklike föderatsioonide ja koolide vahel, ühendades neid. Samuti üheks WCF prioriteediks on capoeira liitmine olümpiaalade hulka. Maailma Capoeira Föderatsioon tunnustab capoeirat kui Brasiilia kultuuri pärand ning peab selle ajaloolisi juuri lugu. Kuid samas WCF peab prioriteediks capoeira arendamist kui spordiala. Maailma Capoeira Föderatsioon korraldab meistrivõistlusi erineval ulatusel, samuti seminare ja maailma võistlusi, millest saavad osa võtta kõik capoeira rühmad, seal hulgas ka need, kes ei ole Föderatsiooni liikmed. 31. maist 1. juunini 2013 korraldas WCF maailma capoeira võistlused, mis toimuvad Bakuus. See on esimene suurejooniline kõrge taseme sündmus capoeira arenemise ajaloos, mis hõlmab capoeira gruppe, koole ja organisatsioone erinevatest maailma nurkadest. Kutsutute seas on gruppe rohkem kui 80 maalt ja umbes 20 maailmataseme capoeira gruppi. http://world-capoeira.com/ http://mundialcapoeira.com/
Lea Rand

Lea Rand (sündinud Lea Rohlin; 30. detsembril 1963 Tallinnas) on eesti endine iluuisutaja ja praegune treener. Aastal 1982 lõpetas ta Tallinna 2. Keskkooli ja 1990 Leningradi Kehakultuuri Instituudi iluuisutamise eriala. Aastail 1978–1982 võitis ta Eesti NSV meistrivõistlustel jäätantsus neli hõbemedalit. Ta töötab 1981. aastast Tallinna iluuisutamiskoolis treenerina ning omab 7. kategooria kutsetaset. Ta juhendab peamiselt jäätantsijaid ning tema õpilased on teiste seas poeg Taavi Rand, Irina Štork ja Geido Kapp. Varem on treeninud ka poegasid Kristjan Randa ja Taavi Randa, Grethe Grünbergi, Aleksei Trohlevit jpt. Biograafia ESBL-is
Koonga dolokivimaardla

Koonga dolokivimaardla on dolokivimaardla, mis asub Pärnu maakonnas Lääneranna vallas. Maardla pindala on 580 ha. Tootsa kihi paksus on 9,8 m ja geoloogiliselt pärineb dolokivi Siluri ladestu Jaagarahu lademest. Maardla katendi paksus on kuni 5 m. Maardlat kaevandamiseks pole kasutatud. EE 12. köide, 2003: 242.