laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sigtuna väravad

"Sigtuna väravad" on Karl Ristikivi novellikogu, mis kuulub Ristikivi ajaloolisse sarja, paigutudes vahemänguna elulugude triloogia ja kahel ajapinnal romaanide triloogia vahele. "Sigtuna väravate" novellid on enamasti kirjutatud hüljatud romaanikavade põhjal. Raamat ilmus Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel aastal 1968. Kogumikus on 12 novelli, millest kolm on liigitatud kokku "Fulko juttudeks", et raamat kümneks osaks jaguneks. "Filosoof, kes ei õppinud vaikima" "Oma õnne sepp" "Talupoja au" "Ilus sõnn" "Don Juan ja Neitsi Johanna" Fulko jutud "Ilusast neitsist Sorindast ja Mustast Rüütlist ehk Kuuvalge lossi võtmed" "Karjapoiss kuningaks" "Rikas vend ja vaene vend" "Sigtuna väravad" "Koivuneeme sõda" "Truu sulane" "Luigelaul"
Kassetipõlvkond

Kassetipõlvkonnaks nimetatakse 1960. aastatel debüteerinud Eesti luuletajaid, kelle teosed ilmusid sarjas "Noored autorid" nn luulekassettidena - mitme autori õhukesed luulevihikud ühes pappkarbis koos. Kassetid koostas Oskar Kruus. Põlvkonnaks võib kassettides esindatud autoreid nimetada üksnes tinglikult, kuna nende sünniaastad jäid vahemikku 1927 (Aleksander Suuman) kuni 1947 (Leelo Tungal), samuti puudus neil läbiv ühine ideoloogia. Kassetipõlvkonna vaimseks eelkäijaks peetakse Artur Alliksaart ning tema piirelõhkuvaid mänge keeleliste võimalustega luules. 1960ndad olidki Eesti luules suure vormiuuenduse ajastuks. Ühiskondliku taustana kaasnes sellega inimeste suur huvi luule vastu ning kirjandusele avaldatava ideoloogilise surve mõningane lõdvenemine seoses Hruštšovi "sulaga". "Noorte autorite" sarja kassette imiteerisid hilisemad debüütkogumikud "Kassett '88" ja "Kassett '90". Esimene kassett ilmus 1962. aastal ja luulekogumikku kuulusid järgmised raamatud: Paul-Eerik Rummo – "Ankruhiivaja" Linda Ruud – "Mu südames on pühapäev" Arvi Siig – "Trompetisoolo" Mats Traat – "Kandilised laulud" Enn Vetemaa – "Häälemurre" Teine kassett ilmus 1963. aastal ja luulekogumikku kuulusid järgmised raamatud: Helgi Muller – "Tähesärk" (Luuletusi 1962–1963) Rudolf Rimmel – "Hommik" (Luuletusi 1958–1963) Aleksander Suuman – "Oh seda inimest" (Luuletusi 1957–1963) Kolmas kassett ilmus 1965. aastal ja luulekogumikku kuulusid järgmised raamatud: Jaan Kaplinski – "Jäljed allikal" Viivi Luik – "Pilvede püha" (Luuletusi 1961–1963) Lehti Metsaalt – "Tähtede langemise ööd" (Novellette ja miniatuure 1961–1963) Hando Runnel – "Maa lapsed" (Luuletusi 1960–1964) Ly Seppel – "Igal hommikul avan peo" (Luuletusi 1960–1964) Neljas kassett ilmus 1966. aastal ja luulekogumikku kuulusid järgmised raamatud: Jüri Tuulik – "Tund enne väljasõitu" (Jutte ja laaste 1962–1964) Leelo Tungal – "Kummalised kiivitajad kurtsid" (Luuletusi 1962–1965) Ingvar Luhaäär – "Toominga atmosfäär" Viies kassett ilmus 1968. aastal ja luulekogumikku kuulusid järgmised raamatud: Andres Ehin – "Hunditamm" (Luuletusi 1959–1966) Albert Koeney – "Vihmade vaikus" (Luuletusi 1965–1966) Nikolai Baturin – "Maa-alused järved" (Luuletusi 1963–1967) NOORED AUTORID 1962 - Rummo, Ruud, Siig, Traat, Vetemaa - ERK 1962.[alaline kõdulink] leo.ee NOORED AUTORID 1963 - Muller, Rimmel, Suuman - ERK 1963.[alaline kõdulink] leo.ee NOORED AUTORID 1964 - Kaplinski, Luik, Metsaalt, Runnel, Seppel - Eesti Raamat 1965.[alaline kõdulink] leo.ee NOORED AUTORID 1965 - Luhaäär, Leelo Tungal, Jüri Tuulik - Eesti Raamat 1966. leo.ee NOORED AUTORID 1967 - Ehin, Baturin, Koeney - Eesti Raamat 1967.[alaline kõdulink] leo.ee Toomas Liivi artikkel ajalehes Sirp 60ndad eesti kirjanduses.
Mintimer Şäymiev

Mintimer Şärip ulı Şäymiev [mintim'err šäim'iiev] (tatari keeles Минтимер Шәрип улы Шәймиев, Mintimer Şərip ulı Şəymiev; vene keeles Минтимер Шарипович Шаймиев (Mintimer Šaripovitš Šaimijev); sündinud 20. jaanuaril 1937 Anjakovos Aktanõši rajoonis Tatari ANSVs) oli Tatarstani Vabariigi president aastatel 1991–2010. Koduleht (vene, tatari ja inglise keeles) Foto, biograafia
Plessetski kosmodroom

Plessetski kosmodroom on kosmodroom Venemaal Arhangelski oblastis Plessetski alevis. Koha geograafilised koordinaadid on 62° 55′ 0″ N, 40° 31′ 0″ E. Plessetski kosmodroom ehitati mandritevaheliste ballistiliste rakettide stardipaigana, sest üle Põhja-Jäämere oli lühim tee Ameerika Ühendriikidesse. See valmis 1959. aastal, samal aastal paigaldati sinna esimene stardivalmis tuumalõhkepeaga R-7 rakett. Kosmodroom on tuntud koodnimede GIK-1 ja GNIIP all. Tänapäeval asub seal üheksa stardiseadeldist, kust võivad startida kanderaketid Rokot, Zenit, Sojuz, Molnija, Tsiklon ja Angara. Plessetskis on toimunud üle 1500 raketistardi, kosmosesse on toimetatud üle 2000 satelliidi ja kosmoselaeva. Kosmodroomi teenindav personal elab Mirnõi linnas. 26. juunil 1973 hukkus stardivalmis Kosmos-3M raketi plahvatusel üheksa inimest. 18. märtsil 1980 hukkus Vostok-2M raketi plahvatamisel 48 inimest. 15. oktoobril 2002 plahvatas rakett Sojuz-U mõni sekund pärast starti, lööklaine tõttu sai lähedalasuvas hoones surma üks sõdur. 2007. aasta augustis vallandus skandaal, kui tuli avalikuks, et mitmed kosmodroomil teeninud ohvitserid osalesid reamees Sergei Sinkoneni surnukspeksmisel. 29. augustil teatati kosmodroomi staabiülema, kindralmajor Konstantin Tšmarovi vallandamisest. Начальник космодрома "Плесецк" отстранен от должности Lenta.ru, 29.08.2007
Arbavere

Arbavere on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. Arbaveres oli 2000. aastal 42 elanikku. Arbavere asub Loobu–Tapa maantee ääres. Lähimad külad on kirdes Viitna, põhjas Loobu, loodes Läsna ja edelas Mõndavere. Väiksematest kohtadest jääb läände Sikassaare ja lõunasse Soomukse. Küla esmamainiti 1454 kujul Arpener, kui see läls Undla mõisale. Nähtavasti on tegu kirjaveaga ja õige olnuks Arpeuer. 1542 nimetati küla Arpever ning mainiti talupoegi ja veskit. Küla kuulus Undla mõisale kuni 1668. aastani, mil panditi Aaspere mõisnikule. 1871. aastast pärineb nimekuju Arbafer. Küla kuulus Kadrina kihelkonda. Arbaveres asus Arbavere mõis. Enn Tarveli hinnangul rajati mõis ajavahemikus 1689–1700. Pärast mõisa likvideerimist sai Arbavere 1920. aastail asunduseks, hiljem külaks. 1977 liideti Arbaverega osa Soomukse külast. Arbaveres asub Arbavere maapõue uuringukeskus. Lauri Kettunen oletas, et nimi tuleb sõnast arp : arbu tähendusega 'loos, võluvahend'. Ta võrdles ka sõnadega arbutama ~ arvutama ~ arutama 'nõiduma, võluma'. Lääne pool tähendab sõna arb : arva perele määratud osa külakogukonna ühismaast, põllusiilu. Need kaks sõna on lähtunud samast tähendusväljast, sest kunagi määrati neid põllulappe loosi teel. Enn Tarvel oletab, et külanimi lähtus muistsest isikunimest. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Eesti entsüklopeedia, 12. kd., lk. 188 Suur maailma atlas, lk. 186 Eesti kohanimeraamat, kaart 4 Eesti kohanimeraamat, lkö. 48
Härjadi

Härjadi on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Jõepere

Jõepere on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. Küla läbib Loobu jõgi. 1977. aastal liideti Jõepere külaga Jõepere-Raja. Jõepere allikad Jõepere veskiallikate kaitseala Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Jõepere" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.
Jõetaguse (Kadrina)

Jõetaguse on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. 1977. aastal liideti Jõetaguse külaga Lustimäe. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Jõetaguse2" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.
Jõetaguse

Jõetaguse on mitme koha nimi: Jõetaguse, küla Kadrina vallas Lääne-Viru maakonnas Jõetaguse, küla Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas Jõetaguse mõis (Jöhntack), mõis Kadrina kihelkonnas Jõetaguse mõis (Jöhntack), mõis Jõhvi kihelkonnas Jõetaguse oja, Löve jõe lisajõgi Jõetaguse vald, mõisavald Kadrina kihelkonnas Jogentagan
Laevandus

Laevandus on merenduse oluline valdkond, mis hõlmab laevade ja teiste sarnaste veesõidukite kasutamist veekogudel ja nende kasutamise toetamisega seotud tegevusi. Euroopa Komisjoni tõlgenduses ja õigustõlkes mõistetakse laevanduse all peamiselt meremajandust, kuid eesti tavapärases levinud keelekasutuses võib terminil olla laiem tähendus. Laevanduse all mõistetakse peamiselt veesõidukite kasutamist majandustegevuseks (inimeste ja lasti vedu, kalapüük), riigihaldusülesannete täitmiseks (veeteede korrashoid, riigikaitse), eriotstarbeks (näiteks teadusuuringud), koolituseks (laevapereliikmete koolitus), rekreatsiooniks (väikelaevandus). Samuti on laevandusega seotud laevaehitus. Veesõidukeid kasutatakse sisevetel ja merel, millest tulenevalt eristatakse sisevee- ja merelaevandust. Meresõit jaguneb ranna- (kabotaaž), lähi- ja kaugsõiduks. Kaubavedu merel hõlmab eri vorme, nt liinilaevandust ja tramplaevandust. Laevanduse mõisteid Eesti laevandus Eesti pagulaslaevandus Merendus Laev Sadam eRT: Meresõiduohutuse seadus eRT: Kaubandusliku meresõidu koodeks eRT: RAHVUSVAHELINE LAEVAKOKKUPÕRGETE VÄLTIMISE EESKIRI, 1972 (COLREG) eRT: Jäätmete ja muude ainete kaadamisest põhjustatud merereostuse vältimise konventsioon (MARPOL) UN: Oceans and Law of the Sea
Kadapiku (Kadrina)

Kadapiku on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. See külgneb Kadrina alevikuga. Külas asub Hulja kalmistu. Küla läänepiir jookseb mööda Loobu jõge. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Kadapiku

Kadapiku on mitme koha nimi: Kadapiku, küla Kadrina vallas Lääne-Viru maakonnas Kadapiku, küla Tapa vallas Lääne-Viru maakonnas
Kallukse

Kallukse on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. Kallukse küla asub Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas. 2000. aasta rahvaloenduse andmeil elab külas 10 elanikku. Kallukse ja Kolu mõisa (Heinrichshof) vahel kasvab tee ääres looduskaitsealune hiiemänd – Kallukse mänd, mille kohta teatakse mitmeid muistendeid. Külas asub looduskaitsealune Linda-Neitsi kivi. Kadrinast põhja poole jäävad maastikuliselt ilusad Kallukse mäed, mille kühmad, künnised ja seljakud kerkivad 113 m üle merepinna – nende kaitseks on loodud Kallukse maastikukaitseala. Need on osalt põllustatud, osalt metsade all. Eriti huvitavad on mäed Kallukse küla kohal. Kallukse külas on sündinud Jaan Pakk. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Eesti 2011. aasta rahvaloendus, vaadatud 14.07.2014. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Kihlevere

Kihlevere on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. Kihleveres asuvad Mõisa tee, Külavahe tee ja Aia tänav. Kihlevere mõis Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Kõrveküla (Kadrina)

Kõrveküla on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. Külas asuvad Väike- ja Suurjärv. Esimest korda märgitakse Kõrveküla 1241. aastal "Taani hindamisraamatus" kui 20 adramaa suurust asulat. Külas asuvad Kõrveküla kurisud. Kuni 4 m kõrguse aluspõhjaastangu jalamil on 2 km pikkune kurisute ahel. Suuremaid kurisuid (läbimõõt 30–100 m ja sügavus 2–4 m) on 10, arvukalt on väikeseid karstilohke ja -lehtreid. Astangul paljanduvad Rakvere ja Nabala lademe lubjakivid. Karst on seotud tektoonilise rikkevööndiga. Neeldunud vesi voolab Vohnja ja Kolu allikatiikidesse. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. H.Kink (2007). Loodusmälestised. Lääne-Virumaa. Tapa ja Kadrina vald. Teaduste Akadeemia Kirjastus. Lk 16.
Tallima Paap

Tallima Paap (umbes 1707 Haanja mõis (Rõuge kihelkond) – märts 1768 Haanja mõis) oli eesti hernhuutlaste juhte 18. sajandil. Paap sündis ja suri Rõuge kihelkonnas Tallima külas. Tallima küla kuulus Haanja mõisa valdusse, jääb praeguse Rõuge valla piiresse. Paap oli keskmisest talupojast enam haritud ja usuasjadega kursis. Umbes 1730–1742 oli ta kubjas mitmes Virumaa ja Järvamaa mõisas, kus tutvus ka hernhuutliku õpetusega. 1742. aastal naasis ta kodukanti, kus hakkas oma radikaalseid usuvaateid propageerima. Tema arvates pidid kõik inimesed loobuma täielikult kõigist maistest pahedest, mille hulka luges ta ka abielusisese seksuaalvahekorra, ning elama niivõrd askeetlikult kui vähegi võimalik. Ta korraldas enda ja jüngrite piitsutamisi ning hakkas peagi jutlustama mõisnikest kui saatanatest, kellelt tuleks mõisad ära võta ning nende varad hernhuutlaste vahel vennalikult jagada. Esialgu elasid tema jüngrid aga Paabu venna talus, mille ressursside ammendumise järel plaaniti kolida järgmise jüngri tallu ning kui kõik taludes leiduv oleks otsa saanud, siis võtta käsile mõisad. Nii kaugele asi siiski ei läinud, sest 1742. aasta septembris aeti Rõuge vennastekogudus laiali, ka Paap sattus Tartu maakohtu alla. Seal tunnustati aga tema arukust ja kindlaid põhimõtteid ning ta jäi karistuseta. Ta loobus ekstremistlikest vaadetest ning elas oma kodukohas tavalise hernhuutlasena kuni oma surmani. Tallima Paabu ainetel on ilmunud romaan "Õige vaim", autor Johannes Hiiemets, K.K.-Ü."Postimees"; Tartu, 1939. 378 lk. https://eelk.ee/elulood/hiiemets_johannes.html Olaf Sild. Tallima Paap. – Usuteadusline Ajakiri, nr 3–4, 1928/29, lk 97–129. Ülo Valk. Tallima Paap as a popular prophet of the eighteenth century. Looking beyond his teachings. – Confessional Sanctity (c. 1550 – c. 1800), toim. Jürgen Beyer et al. [Veröffentlichungen des Instituts für Europäische Geschichte Mainz. Beiheft 51]. Mainz 2003, lk. 357–371. Video: Tallima Paabu noorus Video: Tallima Paabu sattumine kohtualuseks
Lante

Lante on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Leikude

Leikude on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 1.03.2019.
Loobu

Loobu on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. Seal on Lääne-Virumaa metskonna keskus. 2000. aastal oli Loobus 51 elanikku. Küla nimi esineb esimest korda 1241. aastal kujul Lopœ. Hiljem on kasutatud nimekujusid Loep (1442), Lope (1547), Loop (1586), Lopo (1615), Lop (1671), Loopo (1716) ja Lopo (1726) ning kohalikus pruugis ka Luobu. Lauri Kettuse arvates tuleb külanimi muistsest isikunimest ja selle algne kuju oli Luupää või Loopää. Ta juhtis tähelepanu soome perekonnanimele Loponen ja kohanimele Lopala ning vanasaksa nimedele Loppo, Loppa ja Loba. Loobu küla asub kohas, kus Tallinna–Narva maanteelt keerab maantee lõunasse Tapa poole (Tapa–Loobu maantee). Küla läbib Loobu jõgi. Loobust läände jääb Läsna, kagusse Arbavere, itta Viitna ja kirdesse Sakussaare. Varem piirnes küla läänes Pikassaare ja Rehemäega, mis liideti 1977. aastal Läsnaga. Küla järgi on nime saanud Loobu kihistu. Küla asus 15. sajandini Rakvere kihelkonnas, hiljem Haljala kihelkonnas. Paul Johansen oletas, et Loobu mõis tekkis 17. sajandi lõpul Loobu jõe äärde vesiveski kõrvale. Loobu mõisa maa-ala kuulus algul Rakvere mõisale ja eraldus sellest 1739. Sajandi keskpaigaks mõisa kõrval olnud Loobu küla hääbus ja selle järelejäänud talud arvati Läsna küla alla, mis jäi Loobu mõisa ainsaks külaks. Loobu küla rajati uuesti 1922 pärast mõisa likvideerimist. 28. juulil 1941 toimus Loobu lahing, milles metsavennad võitsid Punaarmeed. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Rahva ja eluruumide loendus 2000. Statistikaamet, vaadatud 25.11.2021. Eesti kohanimeraamat, lk 334. Loobu kihistu Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 07.04.2018)
Läsna

Läsna on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. Läsna sõsarküla on Loobu. Läsna sild Läsna mõhnastik (Harju maakonnas Kuusalu vallas) Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Mõndavere

Mõndavere (19. sajandil ka Möndafer) on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. Küla läbib Läsna jõgi. Mõndavere piirneb läänes Kaitseväe keskpolügooniga ja idas Tuksmanni sooga. Tõdva-Kõnnu mõis (Köndes). Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Mäo (Kadrina)

Mäo on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Neeruti (Kadrina)

Neeruti on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas. Neeruti Sadulamägi Neeruti Ukukivi Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Neeruti selts
Anagama ahi

Anagama ahi ehk Korea ahi on ühe kambriga nõlvakahi. Anagama ahi kujunes välja nõlvakahjust aga see ei ole mäenõlva sisse uuristatud vaid asub mäekallakul. Noborigama ahi
Neeruti

Neeruti on mitme koha nimi: Neeruti, küla Kadrina vallas Lääne-Viru maakonnas Neeruti, küla Otepää vallas Valga maakonnas Neeruti järv Valgamaal Neeruti Vahejärv Neeruti järved Lääne-Virumaal Neeruti Eesjärv Neeruti Orajärv Neeruti Sinijärv Neeruti Tagajärv Neeruti mõis (Buxhöwden) Kadrina kihelkonnas Neeruti mõis (Megel, Metztaken, Nierothshof) Otepää kihelkonnas Neeruti soo Lääne-Virumaal Neeruti maastikukaitseala
Noborigama ahi

Noborigama ahi on mitme kambriga nõlvakahi. Nõlva kalle on tavaliselt umbes 20°. Vanadel ahjudel võis olla 12 või enam ahjukambrit. Uuematel ahjudel piirdutakse 3-5 kambriga. Ahju köetakse nii ahju suudmes olevast kui ka külgedel asuvatest kolletest. Kütmist alustatakse kõige alumisest kambrist. Soovitud temperatuuri saavutamisel suletakse ahjusuu ja jätkatakse kütmist järgmise kambri külgmistest kolletest. Anagama ahi Keraamikapõletusahi Nõlvakahi
Nõlvakahi

Nõlvakahi on ahjutüüp, mis kujunes välja Kaug-Idas. Nõlvakahi kujunes välja savisesse jõekaldasse uuristatud pikast, keskosast laienevast ahjust. Nõlvakahi algab ahjusuudmega ja lõppeb kitseneva avaga, kust väljuvad põlemisel tekkinud gaasid. Põletatavad esemed asetatakse ahju keskele. Nõlvakahju põhimõttel töötavad kaks ahjutüüpi – anagama ahi ja noborigama ahi. Keraamika Keraamikapõletusahi
Käpylä

Käpylä (rootsi keeles Kottby) on linnaosa Helsingis. Käpylä liideti Helsingiga 1906. aastal. Käpyläs asub nr 1 trammiliini lõpp-peatus, linnaosas on ka lähiliinirongi peatus. Helsingi suveolümpiamängude ajal asus Käpyläs olümpiaküla. Käpylä raudteepeatus http://www.aluesarjat.fi/
Malmi

Malmi (rootsi keeles Malm) on linnaosa Helsingi põhjaosas. Linnaosa koosneb järgmistest piirkondadest: Ala-Malmi, Ylä-Malmi, Malmi lennuväli, Tapanila, Tapaninvainio ja Tattariharju. Läbi Malmi läheb Helsingist algav raudtee, mis jagab linnaosa kaheks. Malmis on Malmi raudteepeatus. Linnaosa keskväljak on Malmi turg. Soome evangeelse luterliku kiriku Malmi kogudus on üle 60 000 liikmega Soome suurim kogudus. Malmis asub Malmi kalmistu. Malmi liideti Helsingiga 1946. aastal.
Päärdu kool

Päärdu kool oli üldhariduskool Rääskis ja Päärdus aastail 1846–1972. Päärdu vallakool (Rääski külas) asutati 1846. Juba 20. sajandi esimesel kümnendil arutati kooli võimalikku kolimist Päärdu mõisahäärberisse. Selle tõttu jäi Päärdu mõis 1905. aasta mässu ajal rüüstamata. Kooli käsutusse anti häärber alles 1924. aastal. 1930 sai koolist kuueklassiline algkool. 1944 muudeti kool seitsmeklassiliseks (mittetäielikuks keskkooliks). 1960. aastal kaheksaklassiliseks ja 1971 taas algkooliks. 1972 liideti kool Kivi-Vigala kaheksaklassilise kooliga.
Jonah F. Mitchell

Jonah F. Mitchell (sündinud 1972) on saksa päritolu Ameerika kirjandusteadlane ja publitsist, kelle artikleid on avaldatud ka eesti keeles (veebiajakirjas Kriteerium). Mitchell on õppinud germaani filoloogiat ja kirjandust Wyomingi Ülikoolis ning Berliini Humboldti Ülikoolis, kus kaitses 2003. aastal doktorikraadi teemal "Ekspressionism Lääne modernismi ja teutooni Sonderwegi vahel" ("Expressionism between Western modernism and Teutonic Sonderweg"), mis käsitles saksa ekspressionistliku kirjanduse probleeme ja võimalusi. Praegu elab ja töötab USA Wyomingi osariigi Casperi linnas, osaledes oma artiklitega ka Euroopa kultuurielus. "Ootamatud sarnasused"[kõdulink] – Kriteerium, 16.04.2008 "Werner Riegel. Poeet, keda ei loeta"[kõdulink] – Kriteerium, 31.07.2007 "Alternatiivid."[kõdulink] – Kriteerium, 2.05.2007; Tegelikkuse Keskus, nr 6, 2007 "Mina mitte!"[kõdulink] Kriteerium, 1.04.2007 "Reaalsuse võluvits"[kõdulink] – Kriteerium, 30.01.2007
Ibadan

Ibadan on linn Nigeerias, Oyo osariigi keskus ja suurim linn. Nigeeria linnadest on Ibadan Lagose ja Kano järel elanike arvult kolmas linn. Jorubad asutasid linna 1750 ja sellest sai nende sõjaline tugipunkt. 1893. aastal läks linn briti vägede valdusse. Ibadan oli 20. sajandil kaua Lääne-Aafrika suurim linn. Ibadani ülikool on Nigeeria vanim ülikool. See asutati 1948 osana Londoni ülikoolist.
Narjan-Mar

Narjan-Mar (neenetsi Няръянa мар" 'punane linn') on linn Venemaal, Neenetsi autonoomse ringkonna keskus. Linn asub Petšora jõe ääres suudme lähedal 110 km kaugusel Barentsi merest. Linn on asutatud 1929. aastal, linnaõigused sai 1935. 2005. aastal eraldati linnast Iskatelei alev. Narjan-Mar on tähtis sadamalinn, seal on ka väike lennuväli.
Olevi Kull

Olevi Kull (22. juuni 1955 – 31. jaanuar 2007) oli eesti ökoloog. Ta õppis Tartu 10. koolis ja Tartu 1. Keskkoolis. Õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis füüsikat (1973–1975) ja seejärel (kaugõppes) metsamajanduse erialal Eesti Põllumajanduse Akadeemias, mille lõpetas 1981. aastal. Ta oli Tartu Ülikooli rakendusökoloogia professor, Botaanika ja ökoloogia instituudi juhataja. Ta rajas Tartus alus- ja rakendusökoloogia tippkeskuse ning oli selle juht. Juhatas ka Ökoloogia Instituudi Tartu osakonda. Ta oli metsaökosüsteemide ökofüsioloogia parimaid tundjaid maailmas. 1990 Wilhelm Leopold Pfeili auhinna stipendium 1995 Eesti Vabariigi Riiklik teaduspreemia (Ökoloogia Instituudi kollektiivi liikmena) töö eest "Kirde-Eesti maastike areng ja nende antropogeenne transformatsioon" 2000 Eesti Vabariigi teaduspreemia bio-geoteaduste erialal uurimistööde tsükli eest "Fotosünteesi kohastumine lehestikus" (koos Ülo Niinemetsaga) 2005 Tartu Ülikooli aumärk Tartu Ülikooli Sihtasutuse juures on loodud professor Olevi Kulli mälestusfond, mis annab välja temanimelist stipendiumi. Ta on maetud Vana-Jaani kalmistule. Hauakivi autor on Rein Karus. Tema isa oli matemaatik Lembit Kull, ema oli matemaatikaõpetaja Hilja Kull ja vanem vend on biosemiootik Kalevi Kull. metsaökosüsteemi õhuniiskusega manipuleerimise eksperiment Kalevi Kull 2007. Olevi Kull – elu ökoloogias. Rmt.: Punning, Jaan-Mati (toim.), Keskkonnauuringute nüüdisprobleeme. Tallinn: Ökoloogia Instituut, Tallinna Ülikool, 9-23. [Sisaldab O. Kulli täieliku avaldatud tööde nimestiku.] Oren, Ram; Kull, Kalevi; Noormets, Asko 2008. Olevi Kull’s lifetime contribution to ecology. Tree Physiology 28(4): 483–490. Noormets, Asko 2009. Olevi Kull, metsapuude ökoloogia parim teadja. In: Rohtmets, Indrek; Kukk, Toomas, Lehed ja tähed 5: Vaim ja aeg. Tallinn: MTÜ Loodusajakiri, 222–229. ISBN 978-9985-9151-5-8 Juhani Püttsepp (toim.) 2015. Ökoloog Olevi Kull: Et headel inimestel hästi läheks.... Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus Elulugu ja kirjutised Nekroloog Eesti Looduses Professor Olevi Kulli mälestusfond "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022.
Potikeder

Potikeder on keraamiliste esemete käsitsi treimiseks kasutatav tööpink. Esimene primitiivne potikeder võeti kasutusele Mesopotaamias Uruki perioodil umbes 3500 aastat eKr. Algselt valmistati potikeder puidust. Mesopotaamia aladel, kus puit oli väga kallis ja raskesti hangitav, hakati 3000 aastat eKr treikettaid valmistama bituumenikihiga kaetud savist. Hiljem levisid ka kivist valmistatud treikettad. Mesopotaamias kasutatud potiketra aeti ringi käsitsi. Jalaga ringiaetav potikeder leiutati Egiptuses 2000 aastat eKr. Kreeta-Mükeene keraamikud võtsid potikedra kasutusele umbes 15. sajandil eKr. Tänapäeval töötavad paljud potikedrad elektriga, aga endiselt on laialt levinud ka jalaga ringiaetavad potikedrad. Keraamika Kedrakeraamika