laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Alexander Stubbi valitsus

Alexander Stubbi valitsus oli Soome 73. valitsus, mis oli ametis ajavahemikul 24. juunis 2014 kuni 29. maini 2015. Alexander Stubb sai peaministriks pärast seda, kui eelmine valitsusjuht Jyrki Katainen võimaliku kandideerimise tõttu Euroopa Komisjoni voliniku ametikohale peaministri ametist loobus. 23. juunil 2014 kinnitas Eduskund häältega 98:76 Alexander Stubbi peaministriks ja president Sauli Niinistö nimetas tema valitsuse päev hiljem ametisse. 18. septembril 2014 teatas Roheline Liit, et lahkub valitsusest Fennovoimale uue tuumajaama ehitusloa andmise tõttu. 26. septembril astusid ametisse uus arengukoostöö minister Sirpa Paatero ja keskkonnaminister Sanni Grahn-Laasonen. 29. mail 2015 astus ametisse Juha Sipilä valitsus.
Relvarahu

Relvarahu on sõjategevuse ajutine katkestamine, mille puhul võitluse osapooled lepivad üksteisega kokku ründetegevuse peatamises. Relvarahu võidakse kuulutada välja ühepoolselt või sõlmida mitmepoolselt, relvarahu võib olla kuulutatud välja ametliku lepingu osana, kuid seda võidakse kuulutada välja ka vastasjõudude vahel saavutatud mitteametliku kokkuleppena. Vaherahu on ametlik kokkulepe võitluse lõpetamiseks. Näiteks I maailmasõja ajal oli mitteametlik relvarahu Läänerindel 1914. aasta 24. detsembril, kui prantslased, sakslased ja inglased tähistasid jõule. Vaherahu Rahuleping Rahulepingute otsing ÜRO rahulepingute andmebaasist (inglise keeles)
Punetab lodjapuu

"Punetab lodjapuu" on 1973. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Varas-retsidivist Jegor Prokudin vabaneb vanglast. Ta otsustab minna külasse, kus elab Ljuba, kellega ta oli kirjavahetust pidanud. Elu külas muudab aga kõik Prokudini plaanid ja ta otsustab igaveseks kuritegelikust elust lahti ütelda. Nüüd on Jegoril Ljuba, sõbrad ja töö. Kuid kamraadid Jegori kriminaalsest minevikust ei kavatse sellega leppida ja otsivad ta üles ning film lõpeb traagiliselt. Vassili Šukšin – Jegor Prokudin Lidia Fedossejeva-Šukšina – Ljuba Baikalova Ivan Rõžov – Fjodr Baikalov, Ljuba isa Maria Skvortsova – Ljuba ema Aleksei Vanin – Pjotr, Ljuba vend Maria Vinogradova – Zoja, Pjotri naine Jefimia Bõstrova – Kudelihha, Jegor Prokudini ema Žanna Prohhorenko – uurija Lev Durov – Sergei Mihhailovitš, kelner Aleksandr Gorbenko – Kolja, Ljuba endine mees Nikolai Grabbe – koloonia ülem Nikolai Pogodin – sovhoosi direktor Georgi Burkov – "Guba", varas Tatjana Gavrilova – "Ljusen", vargabande liige Artur Makarov – "Buldja", vargabande liige Oleg Kortšikov – Šura, vargabande liige Natalja Gvozdikova – telefonist Tatjana Uhharova – Ljuba sõbranna Ia Arepina – Jegor Prokudini õde Vadin Kondratjev – Kolja sõber Vladimir Laptev – Kolja sõber Aleksandr Sarantsev – Saša, Baikalovite külaline Aleksei Konjašin – koosoleku juhataja 1974. aastal käis Nõukogude Liidu kinodes filmi vaatamas 62,5 miljonit inimest. http://www.kino-teatr.ru/kino/movie/sov/2877/annot/
Seesamune

"Seesamune" on 1972. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Kaugest Altai külast sõidavad abikaasad Ivan ja Njura Rastorgujevid ametiühingult saadud tuusikuga Musta mere äärde kuurorti. Reisil satuvad nad igasugustesse sekeldustesse ja kummalistesse olukordadesse. Rongis saavad nad tuttavaks elukutselise varga Viktoriga, Moskvas aga keeleteadlase Sergei Stepanoviga, kelle juures nad pealinnas viibides peatuvad. Lõpuks jõuavadki Rastorgujevid Musta mere äärde. Vassili Šukšin – Ivan Rastorgujev Lidia Fedossejeva-Šukšina – Njura Rastorgujeva Vsevolod Sanajev – Sergei Stepanov, keeleteadlane, professor Georgi Burkov – Viktor Aleksandrovitš, varas hüüdnimega Konstruktor Zinovi Gerdt – professor Stepanovi sõber Ivan Rõžov – vagunisaatja Stanislav Ljubšin – professor Stepanovi poeg Vadim Zahhartšenko – kupeekaaslane Jelizaveta Uvarova – professor Stepanovi naine Ljubov Mõševa – Ljuda, professor Stepanovi minia Ljubov Solokova – vagunisaatja Viktor Filippov – miilitsaseersant Aleksei Loktev – uurija Juri Filimonov – sanatooriumi peaarst Valentina Kutsenko – Irina, sanatooriumi patsient Leonid Jengibarov – kloun, professori külaline Vadim Spirodonov – Vaska Tšulkov, Rastorgujevite tuttav kodukülas Ljudmila Zaitseva – Ljudmilla, Ivan Rastorgujevi õde Svetlana Skripkina – Njura ema Ksenja Minina – Ksenja, Rastorgujevite tuttav kodukülas
Tapper (raudteesuurtükk)

Tapper oli Eesti sõjaväe Soomusrongirügemendi 2. divisjoni Raskekauglaskepatarei koosseisus olev raudteesuurtükivagun. Alusvagun oli neljateljeline lahtine platvormvagun, mille otstes olid madalad kergelt soomustatud laskemoonakambrid. Relv oli 102 mm laevasuurtükk (kahur), mille kohta pole praegu teada, milliselt laevalt või rannikupatareist oli see pärit. Suurtükivagun nr 307 ehk "Tapper" (nimede ja numbri omavaheline seos ja ametlikkus pole üheselt selge) valmis 1936. aastal. See laevade jaoks mõeldud 102 mm suurtükk suutis lasta oluliselt kaugemale (16,5 km; eriliste otsikutega isegi kuni 19,4 km) kui harilike soomusrongide suurtükid (6–10 km), mistõttu oli see mõeldud kaugvõitluseks. Soomusrongirügemendi 2. divisjoni koosseisus moodustati 1936. aastal Raskekauglaskepatarei, millesse kuulus ka äsjavalminud "Tapper". Õun, M; Noormets, T; Pihlak, J (2003). Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941. Tallinn: Sentinel, lk 129 Mati Õun. Raudteepatarei. – Eesti merekindlused ja nende suurtükid. Tammiskilp. Tallinn 2001 Mati Õun, Tiit Noormets, Jaak Pihlak. Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941. Sentinel. Tallinn 2003
Rahvusvaheline julgeolek

Rahvusvaheline julgeolek koosneb riikide valitsuste ja rahvusvaheliste organisatsioonide, nagu Ühinenud Rahvaste Organisatsioon, poolt võetavatest meetmetest ühise ellujäämise ja julgeoleku tagamiseks. Kõnealused meetmed hõlmavad sõjalist tegevust ja diplomaatiliste kokkulepete, nagu rahvusvahelised lepingud ja konventsioonid, sõlmimist. Rahvusvaheline ja riiklik julgeolek on alati omavahel seotud. Rahvusvaheline julgeolek on rahvusliku või riikliku julgeoleku ülemaailmseks väljenduseks. Rahvusvahelisele julgeolekule keskenduvad uuringud kerkisid eraldi uurimisalana esile Teise maailmasõja lõpul, hiljem muutusid need aga rahvusvaheliste suhete alaste uuringute alamdistsipliiniks. Alates 1950. aastatest on rahvusliku julgeoleku alased uuringud on olnud rahvuslike suhete alaste uuringute keskmeks. See hõlmab sellised uuringuid, mida tähistatakse kui "julgeoleku-uuringud", "strateegilised uuringud", "rahu-uuringud" jne. Riiklik julgeolek Buzan, B. and L. Hansen (2009). The Evolution of International Security Studies. Cambridge, Cambridge University Press. Sheehan, M. (2005). International Security: An Analytical Survey. London, Lynne Rienner Publishers. The European Union Institute for Security Studies Evolution in international security through the United Nations: The presentation of the Eurocorps-Foreign Legion concept at the [[European Parliament in June 2003] Center on Conflict, Development and Peacebuilding, Graduate Institute of International and Development Studies Center for International Security Studies Centre for International Studies (Security|IR)
Teid ootab kodanik Nikanorova

"Teid ootab kodanik Nikanorova" on 1978. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Külaneiu Katja Nikanorova unistab oma "printsi" leidmisest. Seetõttu peavad külaelanikud teda natuke imelikuks ja lihtsameelseks. Kuna tema ootused elukaaslase suhtes on väga kõrged, siis jooksevad kõik ta suhted ummikusse. Kuid ühel päeval paigutatakse Katja majja ajutiselt elama veterinaar Pavel Djožkin. Natalja Gundareva – Katja Nikanorova Borislav Brondukov – Pavel Djožkin Jevgeni Kindinov – Ženja Ivan Rõžov – kolhoosiesimees Leopold Vassiljevitš Mihhail Vaskov – Saša, kolhoosiesimehe autojuht Gennadi Frolov – Stjopa Lev Borissov – "ühiskondlik jõud" Natalja Guštšina – Liza, Katja sõbranna Vera Novikova – Tamara Valentina Berezutskaja – tädi Ljuba, naabrinaine Vladimir Akimov – kolhoosnik Aleksandr Lukjanov – kolhoosnik Ljudmila Poljakova – Verka Viktor Šulgin – militsionäär Jevgenia Lõžina – naabrinaine Vladimir Prihhodko – Kljujev Vassili Fuštšitš – kombainer Svetlana Haritonova – naabrinaine Ljuba Aleksandra Haritonova – naabrinaine Filmi käis Nõukogude Liidu kinodes vaatamas 22,5 miljonit inimest. http://www.kinopoisk.ru/film/45668/
Ivan Orlov

Ivan Jefimovitš Orlov (1886 – hiljemalt 1936) oli vene filosoof, loogik ja tööstuskeemik. Orlov õppis Moskva Ülikooli loodusteaduskonnas. Ta avaldas mitu artiklit induktiivse arutluse ja tõestuse kohta 1916. aastal, kuid mitte järgnenud poliitilise segaduse aastatel. 1923. aastast oli ta taas teaduslikult viljakas ning osales ideoloogiliste väljaannete filosoofilistes diskussioonides. Ta käsitles peamiselt matemaatika ja loogika filosoofiat, eriti marksistlikku dialektilist loogikat, kuid ka tõenäosusteooriat, psühholoogiat, muusikateooriat ja tööstuskeemiat. 1928. aastal avaldas ta ühes matemaatikaajakirjas oma algupärase loogikakontseptsiooni artiklis "Propositsioonide ühilduvuse loogika". Ta uskus ka loodusseaduste mehhanitsistlikku redutseeritavust. Pikka aega ei tuntud Ivan Orlovi teoseid väljaspool Nõukogude Liitu, need avastati Läänes alles substrukturaalse loogika esiletõusuga pärast Teist maailmasõda. 1928. aasta paiku loobus Orlov loogika- ja filosoofiateemaliste kirjutiste avaldamisest ning tegeles tööstuskeemiaga, eriti broomi ja joodi tootmisega. Samuti tõlkis ta keemiateoseid saksa keelest vene keelde. Orlov, I. E., 1925. Loodusteaduste loogika. Moskva-Leningrad. (vene keeles). Orlov, I. E., 1928, "Propositsioonide ühilduvuse loogika". Matematitšeski Sbornik 35 (3-4): 263-86 (vene keeles). Bazhanov, V. A., 2003, "The Scholar and the 'Wolfhound Era': The Fate of Ivan E. Orlov's Ideas in Logic, Philosophy, and Science," Science in Context 16 (4): 535-50. Došen, K., 1992, "The First Axiomatization of Relevant Logic," Journal of Philosophical Logic 21: 339-56. Došen, K., 1993, "A Historical Introduction to Substructural Logics" in Substructural Logics, eds. Schroeder-Heister P., and Došen K. Oxford Univ. Press: 1-36. Restall, Greg, 2000. Substructural Logics. Routledge. Stelzner, Werner, 2002. Compatibility and relevance: Bolzano and Orlov, Logic and Logical Philosophy 10: 137-171.
Monza ja Brianza provints

Monza ja Brianza provints on provints Itaalias Lombardia maakonnas. Provintsi keskus on Monza linn. Monza ja Brianza provints on pindalalt üks Itaalia väiksemaid, sellest väiksemad on vaid Trieste ja Prato provints. Provintsi moodustamise seadus võeti vastu 2004. aastal. Seadus jõustus pärast valimisi, mis toimusid 6. ja 7. juunil 2009. Monza ja Brianza provints piirneb põhjas Lecco ja Como provints provints]]iga, läänes Varese provintsiga, idas Bergamo provintsiga ning idas ja lõunas Milano provintsiga. Monza ja Brianza provints jaguneb 55 omavalitsusüksuseks (comune). Agrate Brianza Aicurzio Albiate Arcore Barlassina Bellusco Bernareggio Besana in Brianza Biassono Bovisio-Masciago Briosco Brugherio Burago di Molgora Busnago Camparada Caponago Carate Brianza Carnate Cavenago di Brianza Ceriano Laghetto Cesano Maderno Cogliate Concorezzo Cornate d'Adda Correzzana Desio Giussano Lazzate Lentate sul Seveso Lesmo Limbiate Lissone Macherio Meda Mezzago Misinto Monza Muggiò Nova Milanese Ornago Renate (Renate) Roncello Ronco Briantino Seregno Seveso Sovico Sulbiate Triuggio Usmate Velate Varedo Vedano al Lambro Veduggio con Colzano Verano Brianza Villasanta Vimercate Suurima elanike arvuga asulad on järgmised. Itaalia Vabariigi seadus nr 146/2004, mille senat kiitis heaks 12. mail 2004 ja mille president allkirjastas 11. juunil 2004.  Monza ja Brianza provints – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Monza e Brianza provintsi koduleht (itaalia keeles)
Sinialliku raudteejaam

Sinialliku raudteejaam oli raudteejaam Sinialliku külas Mõisaküla–Viljandi raudteelõigul. Pooljaam avati 1897. aastal. Avamise ajal jäi see Viljandi kihelkonda Viljandi mõisa maadele. Jaam suleti 1973. aastal seoses kitsarööpmelise raudtee sulgemisega. Jaam asus Tallinn-Sadama raudteejaamast 156,5 kilomeetri kaugusel. Sinialliku naaberjaam Viljandi suunal oli Viljandi raudteejaam ja Mõisaküla suunal Loodi raudteejaam (pooljaam). Lisaks suundus jaamast raudteeharu liivakarjääri. Sinialliku puidust jaamahoone ehitati eriprojekti järgi ja on ühes ootepaviljoniga säilinud. Hoone on korduvalt ümber ehitatud ning tänaseks eraomanduses. Eesti kitsarööpmelised raudteed MULGI RAUDTEE - EHITUS "Rännak rohtunud raudtee radadel", tarbija24 28.09.2007 "Kadunud raudtee jälgi otsimas", Äripäev 15.03.2011 Aiaraudtee pildigalerii Viljandi-Mõisaküla
Halliste raudteejaam

Halliste raudteejaam oli raudteejaam Viljandimaal Hallistel Mõisaküla–Viljandi raudteelõigul. Jaam avati 1897. aastal. Avamisel jäi see Halliste kihelkonda Pornuse mõisa maadele. Jaam suleti 1973. aastal seoses kitsarööpmelise raudtee sulgemisega. Halliste naaberjaam Viljandi suunal oli Kaarli raudteejaam ja Mõisaküla suunal Abja raudteejaam. Jaam asus Tallinn-Sadama raudteejaamast 176 kilomeetri kaugusel. Halliste raudteejaama juurde kujunes Risti alevik, mis hiljem sai Halliste aleviku osaks. Halliste jaamahoone valmis 1897. aastal. Jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Lelle, Surju, Olustvere ja muude jaamahoonetega. Hiljem jaamahoonet laiendati. Hoone koos veetorniga hävitasid taganevad sakslased 19. septembril 1944. Hiljem täitis jaamahoone funktsiooni askeetlik ühekorruseline puitehitis. Eesti kitsarööpmelised raudteed Eestigiid.ee Halliste alevik Halliste jaam Histrodamus.ee
Suomi (püstolkuulipilduja)

Suomi M-31on Soome püstolkuulipilduja, mille Aimo Lahti konstrueeris 1922. aastal, püstolkuulipilduja Bergmann MP18 põhjal. Aastatel 1931–1953 toodeti kokku umbes 80 000 relva, litsentsi alusel ka Rootsis, Šveitsis ja Taanis. Seda kasutati laialdaselt mitmes sõjas Euroopas ja Aasias, muuhulgas ka trofeerelvana. Soomes olid need veel kuni 2007. aastani sõjaväeladudes tagavararelvadena. Eestisse osteti 1937. aastal kokku 457 Suomi püstolkuulipildujat, muuhulgas pidid need asendama Eesti püstolkuulipildujat A. T.. Sellest relvast on pärit ka püstolkuulipilduja kui relvaliigi (soome keeles konepistooli) eesti kõnekeelne vaste 'kone'. 9 mm KP/-31 (I) Salveta relva mass : 4,6 kg Kogupikkus: 870 mm Raua pikkus: 314 mm Kuuli algkiirus: 380–400 m/s Tuletihedus: 750–900 lasku/min "Eesti keele seletav sõnaraamat"
Loodi raudteejaam

Loodi raudteejaam oli raudteejaam Loodi küla lähedal Mõisaküla–Viljandi raudteelõigul. Algselt oli jaama nimi Kersel. Pooljaam avati 1897. aastal. Avamisel jäi see Paistu kihelkonda Loodi mõisa maadele. Jaam suleti 1973. aastal seoses kitsarööpmelise raudtee sulgemisega. Jaam asus Tallinn-Sadama raudteejaamast 161,4 kilomeetri kaugusel. Loodi naaberjaam Viljandi suunal oli Sinialliku raudteejaam (pooljaam) ja Mõisaküla suunal Õisu raudteepeatus. Puidust jaamahoone koos kõrvalhoonetega valmis 1898. aastal ja on säilinud algupärasena. Tänaseks on hoone renoveeritud ning eraomanduses. Jaama veetorn hävis teises maailmasõjas. Eesti kitsarööpmelised raudteed "Kadunud raudtee jälgi otsimas"; Äripäev, 15.03.2011 FOTO: Loodi jaam aastal 1969; Baltic Trains Picture Gallery
Hannes Hanso

Hannes Hanso (sündinud 6. oktoobril 1971 Tartus) on Eesti poliitik ja diplomaat, 1. juunist 2022 Eesti suursaadik Hiina Rahvavabariigis. Ta on olnud kaitseminister Taavi Rõivase teises valitsuses ja 2019. aastal Euroopa Parlamendi liige. Aastatel 1992–1994 õppis ta Tartu Ülikoolis õigusteadust ja aastatel 1996–1998 Sichuani Ülikoolis hiina keelt. 2004. aastal omandas ta Londoni Ülikoolis bakalaureusekraadi politoloogia erialal ja 2005. aastal magistrikraadi Aasia poliitika alal. Hanso on korp! Sakala liige. Ta kuulus 2009–2019 Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. Aastatel 2013–2015 oli ta Kuressaare linnapea. Ta on töötanud Kaitseministeeriumis ja Rahandusministeeriumis ning Euroopa Liidu diplomaatilises teenistuses Pekingis, Rahvusvahelises Kaitseuuringute Keskuses. Ta on tõlkinud rootsi keelest eesti keelde. Ta on juhtinud Kuku raadios saadet "Välismääraja". Hanso kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa valimisringkonnas nr 5, sai 2038 häält ning osutus valituks XIII Riigikogu liikmeks ringkonnamandaadiga. XIII Riigikogus valiti ta väliskomisjoni esimeheks. Alates 14. septembrist 2015 kuni 22. novembrini 2016 oli Hanso kaitseminister Taavi Rõivase teises valitsuses. 2016. aasta detsembris sai Hansost Riigikogu riigikaitsekomisjoni esimees. 17. septembril 2018 teatas Hanso, et lahkub poliitikast ja 2019. aasta valimistel Riigikokku ei kandideeri. Hanso on abielus, tal on kaheksa last. Ta on teletoimetaja Heidi Hanso, arboristi Heiki Hanso, Hendrik, Halliki ja Hille Hanso vend. http://www.riigikogu.ee/rito/index.php?id=14420 Sissekanne Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse veebis Hannes Hanso elu nagu seiklusfilmis, Postimees, 29. detsember 2013 http://rk2015.vvk.ee/detailed-5.html http://rk2015.vvk.ee/acquired-mandates.html Ivika Laanet, Hille Hanso üllitab raamatu Istanbulist, Saarte Hääl, 26. veebruar 2014 Hannes Hanso Euroopa Parlamendi lehel
Kaarli raudteejaam

Kaarli raudteejaam oli raudteejaam Kaarlis Mõisaküla–Viljandi raudteelõigul. Jaam avati 1897 ja suleti 1973 seoses raudteelõigu sulgemisega. Kaarli naaberjaam Viljandi suunal oli Õisu raudteepeatus ja Mõisaküla suunal Halliste raudteejaam. Jaam asus Tallinn-Sadama raudteejaamast 171,7 kilomeetri kaugusel. Alates raudtee avamisest, kuni 1934. aastani asus Kaarli jaama kohapeal Õisu pooljaam, kuid seoses samanimelise peatuse avamisega Õisu asula lähedal nimetati jaam 1. aprillil 1932 ringi Kaarliks. Avamisel asus jaam Halliste kihelkonnas Kaarli mõisa maadel. 1934. aastal valmis Hendrik Otlooti projekti järgi kahekorruseline funktsionalistlikus stiilis silikaattellistest jaamahoone, mis on säilinud tänaseni ja kasutusel elamuna. Hoone on analoogne Vajangu raudteejaama peahoonega. Eesti kitsarööpmelised raudteed "Eesti ajakirjanduse analüütiline bibliograafia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. märts 2016. Vaadatud 24. juunil 2014. Kaarli raudteejaam • XX sajandi arhitektuur • Kultuurimälestiste riiklik register
Raketiheitja

Raketiheitja on laskeseade, mis lennutab välja edasiliikumiseks jõuallikana reaktiivmootorit (rakettmootorit) kasutavaid rakette või reaktiivmürske. Raketiheitjad on osa raketisüsteemidest, tänapäevaste raketisüsteemide kaliiber on enamasti vahemikus 68-122 mm. Tavaliselt paigutatakse raketisüsteemid kassettidesse (raketikassetid), suuremaid rakette lastakse ka üksikult. Raketikonteineritesse on võimalik paigutada ka eri tüüpi rakette. Raketid võivad olla juhitavad, isesihituvad või juhitamatud, need võivad olla maa-õhk, õhk-maa, maa-maa või õhk-õhk tüüpi raketid. Mittejuhitavad raketisüsteemid on alamõjutusega relvasüsteemid ning raketi lennutrajektoor sõltub laskeseadme suunast lasu hetkel ning mittejuhitav rakett ei ole lennu ajal enam korrigeeritav. Mittejuhitavatel raketisüsteemidel on lai valik eri tüüpi lõhkepäid: soomustläbivad, kildfugassid, valgustus- ja suitsulaengutega, ka REL-segajatega jt. Mittejuhitav rakett on suure tulejõuga ja odav, kuid puudusteks on mitte väga suur tabamistäpsus ja lühike ebaefektiivne laskekaugus. Näiteks Hydra 70, 80 mm rakett S-8, 122 mm S-13. Juhitavad raketisüsteemid jagunevad juhitavuse järgi: Infrapunakiirgusele isesihituvateks, radarikiirgusele isesihituvateks, kaabeljuhitavateks, TV-juhitavateks, laserjuhitavateks, radarjuhitavateks juhitavateks rakettideks. Otstarbe järgi jagunevad juhitavad raketisüsteemid: õhk-õhk tüüpi, õhk-maa tüüpi, maa-õhk tüüpi, tankitõrje-, laevade-, radarivastasteks raketisüsteemideks, tiibrakettideks. Sageli mõeldakse raketiheitja all neid kaasaskantavaid raketilaskeseadeldisi, mille kasutamisega tuleb toime üksainus inimene. Raketiheitjaid kasutatakse tavaliselt peamiselt vaenlase soomustehnika ja lennuväe hävitamiseks. 9K38 Igla-S laskeseadeldised koos raketiga Ameerika Ühendriikide sõjaväe mitmelasuline raketiheitja Raketiheitja MATADOR Kahe raketigondliga (mahutavad 32 mittejuhitavat raketti kumbki) ründelennuk Suhhoi Su-20 # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y 56-G-660 RPG-2 6G12 RPG-18 Muha 6G18 RPG-22 Neto 6G20 RPG-29 Vampir 6G30 RPG-32 Barkas 6G9 RPG-16 Udar/Grom 7P27 RPG-26 Aglen 7P30 RPG-27 Tavolga 7P46 RMG Zanos 7P53 RPG-30 Krjuk AT-4 Alcotán-100 APILAS Armbrust B-8V20 80 mm FHJ84 FT5 LAW-80 LRAC M141 M20 Super Bazooka M202 Flash M72 LAW M9 Bazooka (M1, M1A1, M9, M9A1) Matador Miniman NLAW RBR M80 Zolja RBR M90 Stršljen RPG-75 RŠG-1 Tavolga-1 RŠG-2 SARPAC Mitmelasuline raketiheitja: Ameerika Ühendriigid - M142 HIMARS, M270 MLRS; Ukraina - Burevi; Venemaa - BM-21 Grad, BM-27 Uragan,BM-30 Smertš, 9A52-4 Tornado, TOS-1 Buratino granaadiheitja
Naděžda Slabihoudová

Naděžda Slabihoudová (1. mai 1922 Klecany – 8. juuni 2014 Praha) oli tšehhi tõlkija. Ta sündis aastal 1922 Klecanys (praeguse haldusjaotuse järgi Ida-Praha ringkonnas Kesk-Tšehhi maakonnas). Ta lõpetas Prahas gümnaasiumi ja aastal 1949 Karli ülikooli filosoofiateaduskonna. Ta on tõlkinud tšehhi keelde vene, eesti ja saksa keelest. Slabihoudová on tšehhi keelde tõlkinud A. H. Tammsaare "Tõe ja õiguse" III, IV ja V osa, "Elu ja armastuse", "Kõrboja peremehe" ja "Põrgupõhja uue Vanapagana". Lisaks on ta tõlkinud tšehhi keelde August Gailiti "Karge mere", Mats Traadi "Ingeri", Teet Kallase "Corrida" ja Kreutzwaldi "Eesti rahva ennemuistsed jutud". Tema viimaseks tõlkeks eesti kirjandusest jäi Andrus Kivirähki "Mees, kes teadis ussisõnu" (2011). 2004 – Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk http://www.estlit.ee/elis/?cmd=translator&id=47638&grp=x2 http://www.databaze-prekladu.cz/prekladatel/Nad%C4%9B%C5%BEda%20Slabihoudov%C3%A1
Kukk (perekonnanimi)

Kukk on eesti perekonnanimi. 2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kukk 1291 mehel ja 1316 naisel. Perekonnanimede levikult on Kukk 8. kohal. Nimi on levinuim Viljandi maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 40,10. Aino Kukk (1930–2006) oli eesti maletaja; Airi Kukk (sündinud 1970) on eesti kasvatusteadlane ja Tallinna Ülikooli õppejõud Aleksander Kukk (1886–1932) oli eesti päritolu Venemaa sõjaväelane Artur Kukk (1889–1958), eesti kiiruisutaja, maadleja, poksija ja sporditegelane August Kukk (1908–1988), eesti maadleja Erich Kukk (1928–2017), eesti algoloog ja looduskaitsja Henn Kukk (sündinud 1942) on eesti merebioloog Ille Kukk (1957–), Eesti kergejõustiklane Jaak Kukk (1904–2001), Eesti sõjaväelane Jaana Kukk (sündinud 1975) on eesti näitleja ja grimeerija Jakob Kukk (1870–1933) oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku esimene piiskop Juhan Kukk oli Eesti poliitik ja ettevõtja Jüri Kukk (1940–1981) oli eesti keemik ja vabadusvõitleja Kalev Kukk (1951–), Eesti poliitik Karli Kukk (1921–2015), Eesti kaitseliitlane ja Saksamaa sõjaväelane Margus Kukk (sündinud 1959), Eesti ujuja ja purjetamistreener Margus Kukk (sündinud 1972), Eesti kardisportlane Martin Kukk (sündinud 1987), Eesti poliitik Melanie Kukk (1903–2000), eesti kunstnik Mihkel Kukk (sündinud 1983), eesti odaviskaja Peeter-Enn Kukk (1934–2003), eesti füüsikateadlane Sigvard Kukk (sündinud 1972), eesti jalgrattasportlane Toomas Kukk (sündinud 1971), eesti botaanik Urmas Kukk (sündinud 1965), eesti advokaat Vladimir Kukk (1911–1990), Eesti laskesportlane Ülle Kukk (sündinud 1937), eesti botaanika ja looduskaitsja ... "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. mai 2019. Vaadatud 29. augustil 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Flight of the Conchords

Flight of the Conchords on Uus-Meremaa koomiline muusikuteduo, mis koosneb Bret McKenziest ja Jemaine Clementist. McKenzie ja Clement õppisid Wellingtoni ülikoolis filmi- ja teatrikunsti. Ansambli moodustasid nad 1998. aastal. Ansamblist on tehtud nii samanimeline raadio- kui ka telesari. Nende album "The Distant Future" sai 2008. aastal Grammy auhinna.