laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Transdanubien

Transdanubien on saksa kõnekeelne sõna, mis viitab Austria pealinna Viini XXI (Floridsdorf) ja XXII (Donaustadt) ringkonnale. Need on ainukesed linnaosad, mis asuvad Doonau jõe vasakul kaldal linna idapoolses servas. Donau City Uus-Doonau Dunántúl ehk Transdanubia (ajalooline piirkond Ungaris)
Naljaleht (raamat)

Naljaleht oli huumori- ja satiiriraamat, mis ilmus 1924. aastal Tartus. Raamat trükiti J. Raudsepp'a trükikojas. Naljalehe sisuks oli tõlgitud Mark Twaini jutustusi "Linnukasvatusest", mis olid kirjutatud linnukasvatuse seltsile, ja "Mõnda toatüdrukust", lisaks naljad. "ERB Naljaleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. märts 2017. Vaadatud 28. märtsil 2017.
Matkasaabas

Matkasaabas on jalanõu, mis on mõeldud pakkuma kaitset ja mugavust jalale maastikul matkamisel. Matkasaabas toetab hüppeliigest ja on küllaltki jäik. Matkasaapad on matkavarustuse üks olulisemaid komponente, sest nende kvaliteet ja vastupidavus võimaldavad matkajal läbida pikki vahemaid vigastusi saamata. Matkasaapaid kasutatakse lisaks matkamisele ka mägironimsel ja jahipidamisel. 1. Pealis – saapa pealmine osa, mis on tavaliselt valmistatud veekindlast materjalist. 2. Tald – matkasaabastel on kummist sügava mustriga jäik tald, et tagada hea haakumine pinnasega. Tallad kaitsevad jalgu ka põrutuste eest. 3. Keel – asub paelte all ja takistab muda, vee ja prahi sattumist saapa sisse. 4. Vooder – pakub lisakaitset ja mugavust. Vooder võib muuta saapa veekindlamaks ja soojemaks. 5. Sisetald – toestab ja aitab kaitsta jalga põrutuste eest. Matkasaapaid tuleks valida eelkõige vastavalt kasutusotstarbele. Samuti tuleks arvestada keskkonnatingimuste ja ilmaoludega, kus hakatakse saapaid kasutama. Eelistada tasuks saapaid, mille pealisel on võimalikult vähe õmbluseid, sest need võivad rebeneda või vett läbi lasta. Saapa tald peaks olema piisavalt jäik, et ebatasasel pinnal liikudes vältida vigastuste teket. Talla muster võiks olla raskel maastikul liikumiseks mõeldud saabastel sügavam, et pakkuda maksimaalset haakumist pinnasega, ja kergemaks kasutamiseks mõeldud saabastel madalam, sest siledal teel liikudes väsitab sügav tallamuster jalga. Matkasaabas peab hästi jalga istuma ega tohi loksuda. Samas on oluline, et saabas ei sooniks ega pigistaks jalga. Enne pikemale matkale minemist tuleks matkasaapad kindlasti sisse kanda. https://www.rei.com/learn/expert-advice/hiking-boots.html Vaadatud 28.03.2017  Matkasaabas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Barry Parker

Barry Parker (sündinud 13. aprillil 1935 Pentictonis Briti Columbia provintsis Kanadas) on Kanada päritolu USA füüsik ja teaduskirjanik. Ta on Idaho Osariigi Ülikooli emeriitprofessor. Tema peamised uurimisvaldkonnad on üldrelatiivsusteooria, mustad augud ja kosmoloogia. Tal on uurimusi ka DNA füüsikast ja ta on ülikoolis õpetanud teiste ainete kõrval ka biofüüsikat. Ta on avaldanud 25 raamatut, neist enamik populaarteaduslikus žanris. Tema esimene teadusraamat oli 1986. aastal ilmunud "Einstein's Dream: The Search for a Unifed Theory of the Universe" ('Einsteini unistus. Otsimas Universumi ehituse ühendteooriat') Ta lõpetas Briti Columbia Ülikooli bakalaureusekraadiga füüsika erialal. Ta kaitses magistrikraadi Briti Columbia Ülikoolis tahkisefüüsika alal ja doktorikraadi Utah' Osariigi Ülikoolis osakestefüüsika alal. Ta töötas 30 aastat kuni emeriteerumiseni Idaho Osariigi Ülikoolis füüsika ja astronoomia professorina. Einstein's Dream: The Search for a Unifed Theory of the Universe. (1986) Cosmic Time Travel: A Scientific Odyssey Stairway to the Stars: The Story of the World's Largest Observatory Creation: The Story of the Origin and Evolution of the Universe Search for a Supertheory: From atoms to Superstrings Invisible Matter and the Fate of the Universe The Vindication of the Big Bang: Breakthroughs and Barriers Colliding Galaxies: The Universe in Turmoil Chaos in the Cosmos: the Stunning Complexity of the Universe Concepts of the Cosmos: An Introduction to Astronomy Einstein's Brainchild: Relativity Made Relatively Easy Prometheus Books. (2000) Quantum Legacy': The Discovery that Changed Our Universe. (2002) Einstein: The Passions of a Scientist. (2003) Albert Einstein's Vision: Remarkable Discoveries That Shaped Modern Science Young Einstein: A Novel of Einstein's Early Life Barry Parker. barryparkerbooks.com Biography. barryparkerbooks.com Barry Parker. Koduleht. barryparkerbooks.com
Ave Matsin

Ave Matsin (sünninimi Ave Reimann, sündinud 25. oktoobril 1973 Sürgaveres) on eesti tekstiilikunstnik. Ave Matsin õppis aastatel 1988–1993 Tartu Kunstikoolis kunstnik-dekoraatoriks. Aastal 1999 lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia tekstiili eriala bakalaureuseõppe, aastatel 1999–2000 õppis ta samas koolis kunsti ja kunstiajaloo õpetajaks. Aastal 2002 lõpetas Matsin Eesti Kunstiakadeemias tekstiili eriala magistriõppe ning asus seejärel samas ka doktorantuuri, mis jäi tal lõpetamata. Aastatel 1992–1995 töötas Matsin Sürgavere Põhikooli kunstiõpetuse õpetajana, 1994–1997 Pirita Majandusgümnaasiumi norra keele õpetajana. Seejärel oli ta Tallinna Vanalinna Hariduskolleegiumi tekstiiliateljee õpetaja ja kunstihuviõppe projektijuht aastatel 1998–2001 ning Eesti Kunstiakadeemia tunnitasuline siiditrüki ja kangakudumise õppejõud aastatel 2000–2001. 2001. aastal asus Ave Matsin tööle Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemiasse, kus on rahvusliku tekstiili lektor, rahvusliku käsitöö osakonna juhataja, projektijuht, pärandtehnoloogia õppekava programmijuht. 2010 Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia aastapreemia 2011 Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia aastapreemia 2011 Tartu Ülikooli aumärk 2014 Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia aastapreemia 2015 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (koos Tiina Jürgeniga; „Mulgi rahvarõivad“ koostamise eest) 2015 Eesti muuseumide aastaauhind parima teadustrükise kategoorias (koos Tiina Jürgeniga "Mulgi rahvarõivad" koostamise eest) 2015 stipendium "Ela ja sära" 2022 Valgetähe V klassi teenetemärk 2022 Pärandihoidja (Eesti Rahvakunsti ja Käsitöö Liidu ning Rahvakultuuri Keskuse poolt väljaantav aastaauhind esemelise rahvakunsti alalhoidmise ja edasiarendamise eest) 2022 Eesti Tekstiilikunstnike Liidu aastateo laureaat Ave Matsin kuulub Eesti Tekstiilikunstnike Liitu. Oli aastatel 1999-2015 abielus kirjanduskriitik ja kirjanik Paavo Matsiniga. Paaril on ühine tütar. Tekstiil 100 koduleht vaadatud 29.03.2017 TÜ Viljandi kultuuriakadeemia koduleht vaadatud 21.08.2017 TÜ Viljandi kultuuriakadeemia koduleht vaadatud 29.03.2017 "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. Sharks, Marketing. "Pärandihoidja - Eesti Rahvakunsti ja Käsitöö Liit". Eesti Rahvakunsti ja Käsitöö Liit. Vaadatud 21. detsembril 2023. Sigrid Huik, Maasike Maasik, Aet Ollisaar, Tiina Puhkan "Eesti tekstiilikunst 1915–2015“ Eesti Tekstiilikunstnike Liit, 2015. ISBN 9789949385751 Ave Matsin Eesti Teadusinfosüsteemis
Fortuna

Fortuna ([fortuuna]) on rooma mütoloogias õnne- ja saatusejumalanna. Talle vastab kreeka mütoloogias Tyche.
Dorothea Taanist

Dorothea Taanist (saksa keeles ka Dorothea von Preußen või Dorothea von Brandenburg-Ansbach; taani keeles Dorothea af Danmark; 1. august 1504 Gottorf – 11. aprill 1547 Königsberg) oli esimene Preisimaa hertsoginna. Dorothea oli Taani printsess, hilisema Taani kuninga Frederik I ja tema esimese abikaasa Brandenburgi Anna tütar. Dorothea sünni ajal oli tema isa Holsteini hertsog ning seetõttu elasid nad Schleswigi linna lähedal asuvas Gottorfi linnuses. 1523. aastal, pärast seda, kui Christian II kukutati ning tema isast sai Taani kuningas, plaaniti Dorothead naita Inglise troonipretendendi Richard de la Pole’iga. Ehkki seda plaani toetas ka Prantsusmaa kuningas François I, ei saanud see siiski teoks. 1525. aastal palus Dorothea kätt just Preisimaa hertsogiks saanud Albrecht von Hohenzollern. Pärast läbirääkimisi, mida korraldas Frederik I Saksa kantsler Wolfgang von Utenhof, abielluski Dorothea Albrechtiga. Abielu sai teoks järgmisel aastal ning 1526. aasta juunis saabus Dorothea Königsbergi. Dorothea ja Albrechti abielu oli harmooniline ning osaliselt tänu sellele olid Preisimaa hertsogil head ja tihedad suhted ka Taani kuningakojaga. Tema ja Dorothea toetasid Krahvivaenuse ajal Dorothea venda Christian III-t ning Albrecht osales ka viimase kuningaks kroonimisel 1537. aastal. Samuti olid Albrecht ja Dorothea aastail 1536–1542 kasuvanemateks viimase nooremale poolvennale Hansule. Dorothea paistis Preisimaa hertsoginnana silma heategevusega. Muu hulgas asutas ta Königsbergi ülikooli rajamisel (1544) oma kuludega 10 stipendiumikohta Põhjamaade üliõpilastele. Hertsoginna toetas aktiivselt ka luterlust ning oli lähedastes suhetes Preisimaa reformaatorite Paul Speratuse ning Johannes Polianderiga. Albrechtil ja Dorotheal oli kuus last, kuid ainult vanim neist elas täisealiseks: Anna Sophie (11. juuni 1527 – 6. veebruar 1591), abiellus 1555. aastal Mecklenburgi hertsogi Johann Albrecht I-ga Katharina (sündis surnult 24. veebruaril 1528) Friedrich Albrecht (5. detsember 1529 – 1. jaanuar 1530) Lucia Dorothea (8. aprill 1531 – 1. veebruar 1532) Lucia (veebruar 1537 – mai 1539) Albrecht (sündis surnult märtsis 1539) Dorothea suri 11. aprillil 1547 Königsbergis ning ta maeti Königsbergi toomkirikusse. Tema epitaaf oli kiriku koori põhjaküljes ega elanud üle Teist maailmasõda. Hertsoginna hauamonumendiks olnud büst on aga siiani alles ning asub Moskvas Puškini muuseumis. Iselin Gundermann, Herzogin Dorothea von Preussen (1504–1547) (Studien zur Geschichte Preussens, Band 9). Grote, Köln u.a. 1965. Iselin Gundermann, Untersuchungen zum Gebetbüchlein der Herzogin Dorothea von Preussen (Wissenschaftliche Abhandlungen der Arbeitsgemeinschaft für Forschung des Landes Nordrhein-Westfalen, Band 36). Westdeutscher Verlag, Köln u.a. 1966. Toni Saring: Dorothea. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 4, Duncker & Humblot, Berlin 1959, ISBN 3-428-00185-0, lk 83–84. (Internetiversioon: Dorothea).
Päris Meie Mats

Päris Meie Mats oli huumori ja satiirileht, mis ilmus 1907. aastal Tallinnas. Ilmus sagedusega kaks korda kuus. 1906. aastal, kui Jakob Jaason (pseud. Meie Mats) enam Jakob Ploompuuga enam koostööd ei teinud vaid jäi ainult Meie Matsi juurde, hakkas Jakob Ploompuu välja andma erinimelisi "Matse". Kui ajakirja müük ei läinud hästi, tuldi välja järjekordse "Matsiga" ja nende erinumbrite ja lisadega. Väljaandja ja vastutavad toimetajad olid Jakob Ploompuu (nr. 4-6) ja Johannes Normann (nr. 7-8) Ajalehte trükiti trükikodades: Tallinnas: Mihkel Schiffer (nr. 1, 6-8) Tartus: "Schnackenburg" (nr. 3) ja "Keiler ja Poeg" (nr. 2, 4-5) Kaastöölised: Mihkel Aitsam Gustav Adolf Jõelaid Juhan Kruustee Georg Johannes Paprikas Ajalehel ilmusid ka erinumbrid: 10.märtsil "Müra number" 24.märtsil "Nuhtluse number" 7.aprillil "Pühade nummer" 12.mail "Kevade nummer" 7.juunil "Nelipühi nummer" "Meie Mats" (1902) > "Nalja Madis" (1903) > "Nalja Liisa" (1904) > "Meie Matsi vastane" (1905) > "Uus Meie Mats" (1906) > "Meie Mats" > "Päris Meie Mats" (1907) > "Matside Mats" (1907) > "Sakste Mats" (1908) > "Matsi poeg Ats" (1908) > "Matsi poeg Mats" (1908) > "Meie Mats Ise" (1908) > "Vana Meie Mats" (1914) "Eesti biograafiline andmebaas". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. märts 2017. Vaadatud 28. märtsil 2017. Ester - Päris Meie Mats
Alföld

Alföld (ungari Alföld, Nagyalföld, Nagy Alföld või Nagy-Magyar-Alföld, slovaki Veľká dunajská kotlina, rumeenia Câmpia Tisei või Câmpia de Vest, horvaadi Panonska nizina, serbia Panonska nizija, ukraina Тисо-Дунайська низовина) ehk geograafiliselt Kesk-Doonau tasandik või ajalookultuuriliselt Pannoonia tasandik on rohtlatega stepp, mis hõlmab Ungari lõuna- ja idapoolset territooriumi. Sinna alla kuuluvad ka mõned Ida-Slovakkia alamiku (Východoslovenská nížina) ja Transkarpaatia alamiku (Zakarpats'ka nyzovyna), Edela-Ukraina, Lääne-Rumeenia, Põhja-Serbia ning Ida-Horvaatia (sh Slavoonia) alad. See piirneb Karpaatide mäestikuga põhjas ja idas, Transdanubia ja Horvaatia Dinaari mägedega edelas, ja enam-vähem kohakuti Sava jõega lõunas. See on Pannoonia tasandiku suurim osa. Lõuna-Alföld Põhja-Alföld Euraasia stepid Pannoonia tasandik Väike-Alföld Viini tasandik
Paralepa rand

Paralepa rand on rand Haapsalus Ranna tee 2, Haapsalu lahe lõunakaldal. See arendati 1928. aastal supelrannaks. Fra Mare Thalasso SPA "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. märts 2017. Vaadatud 29. juunil 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Haapsalu rannad on suvehooajaks valmis". Delfi.ee
Ameerika Ühendriikide maaväe staabiülem

Ameerika Ühendriikide maaväe staabiülem (inglise keeles The Chief of Staff of the US Army (CSA); eesti keeles ka Ameerika Ühendriikide maaväe ülemjuhataja) on USA maaväe ametikoht, mis tavaliselt antakse maaväe neljatärnikindralile. CSA on maaväe sekretäri (inglise keeles Secretary of the Army) asetäitja ja tema kõrgeim sõjaline nõuandja; samuti staabiülemate ühendkomitee liige ning Riikliku Julgeoleku Nõukogu, kaitseministri ja presidendi sõjaline nõuandja. CSA on tüüpiliselt kõrgeim maaväe tegevteenistuses olev ohvitser, välja arvatud juhul, kui staabiülemate ühendkomitee esimees või aseesimees on maaväe ohvitserid. Alates 9. augustist 2019 on sellel ametikohal kindral James C. McConville. Auastme all mõeldakse isiku auastet CSA-na ametis olles.
Őrbottyán

Őrbottyán on linn Pesti komitaadis Ungaris. See asub pealinna Budapesti lähistel põhjakirdes, 25 kilomeetri kaugusel kesklinnast, M0-metrooliinist 17 km ja M2-metrooliinist 15 km ning M3-kiirteest 10 km. Seda Budapesti eeslinna läbib Budapesti–Veresegyházi–Váci linnalähi-raudteeliin. Bottyán on vana ungari poisinimi, mis tähendab veel lisaks "oganuia". Eesliide Őr tähendab ungari keeles "valvurit" ja viitab lähedal asuvale Őrhegy künkale, kus asus keskajal kindlus. Őrbottyán moodustati 1970. aastal kahe väikeküla, Őrszentmiklósi ja Vácbottyáni liitmise teel. Őrszentmiklósit on esmamainitud 1344. aastal ladina keeles: villa Sancti Nicolai ('Püha Nikolause küla') ja ungari keeles 1390. aastal: Zenth Myklos ('Püha Nikolaus'). Vácbottyáni on esmamainitud 1332. aastal: Botuna (vanem nimeversioon Bottyánist) ja 1376. aastal: Bathyan. Vastavalt Ungari kuningliku varakambri märkmetele asustasid piirkonna etnilised ungarlased 1495. aastal. Piirkonda laastasid Osmanite riigi türklased 17. sajandil, kuid kristlased vabastasid ala 1680. aastal. Nad leidsid eest vaid paar peret Őrszentmiklósis, Vácbottyán oli inimtühi. Őrszentmiklós asustati uuesti kalvinistlike ja katoliiklike ungarlaste poolt, samas kui Vácbottyáni ehitasid 18. sajandil üles luterlikud slovakid ja katoliiklikud ungarlased. Hiljem võtsid slovakid üle ungari keele ja sulandusid ungari enamusse. Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024.
Laine Belovas

Laine Belovas (varasema nimega Laine Laev; sündinud 30. novembril 1954 Pärnus) on Noarootsi Gümnaasiumi asutaja ja direktor. Laine Belovas on lõpetanud 1973. aastal Pärnu 1. Keskkooli, 1977. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi pedagoogika ja algõpetuse metoodika erialal, 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia erialal ja 2006. aastal Tallinna Ülikooli Haapsalu kolledži pedagoogilise nõustamise erialal magistriõppes. Täiendkoolitused: ATK Juhtimise Kõrgem Kool, Professionaalse Psühholoogia Erakool, Käitumistreeningu Kool. 1977–1984 Pürksi 8-klassiline Kool, õpetaja 1984–1987 Noarootsi Lastepäevakodu, juhataja 1987–1990 Noarootsi 9-klassiline Kool, direktor 1990–... Noarootsi Gümnaasium, direktor Abielus Vladimir Belovasega ning neil on kaks tütart, Ulla (1978) ja Maria (1985). 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2017 Läänemaa teenetemärk 2020 Haridustöötajate elutööpreemia "EÜE Pöide rühm". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. august 2016. Vaadatud 29. märtsil 2017. Laine Belovas[alaline kõdulink] Inforegistris. "1973 a. lend". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. märts 2017. Vaadatud 29. märtsil 2017. Perekonnaõpetus gümnaasiumiastmes. Abimaterjal õpetajale Heidit Kaio. Vallajuhi erakonda astumine toob omavalitsusele raha ärileht.ee, 14. jaanuar 2003. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Ivar Soopan. Maavanemalt saavad teenetemärgi Lotman, Viitmaa, Belovas, Uus ja Danilov Läänlane, 17. veebruar 2017.
Noarootsi Kool

Noarootsi Kool on põhikool Lääne-Nigula vallas Pürksi külas. Kool avati 1. septembril 1987. aastal Noarootsi 9-klassilise Koolina. 1990. aastal avati Noarootsi Gümnaasium ja 1994. aastal Noarootsi Kool ja Noarootsi Gümnaasium lahutati. Noarootsi Kooli eelkäijaks peetakse Pürksi kooli, mis alustas tegevust 6. oktoobril 1930. Kooli ehitamise idee tekkis vallavolikogul 1925. aastal, sest Paslepa valla koolimajade olukord oli halb. Otsustati rajada 6-klassiline algkool. 1930. aastaks välja kujunenud Pürksi kool sai alguse mitmest väiksemast koolist. 1930–1932 juhtis seda kooli Aleksander Samberg. Uus koolihoone oli suur, mahutades lisaks viiele klassiruumile ka internaadi ja õpetajate korterid. 6. mail 1977 puhkes õpetaja hooletuse tõttu Pürksi koolimaja ja kuigi seitse tuletõrjeautot jõudsid kiiresti kohale, ei jõutud koolihoonet päästa. 11. mail jätkusid 1.–3. klassi tunnid Pürksi lasteaias ja 4.–8. klassi tunnid Sutlepa koolimajas. Pärast Pürksi koolimaja põlengut asusid tollane Pürksi kooli direktor Viktor Pöhl ja Pürksi külanõukogu esinaine Ivi Kivi võitlema uue koolimaja ehitamise eest, olles veendunud, et ilma koolita sureb küla välja. Kooli avamist toetas tolleaegse  V. I. Lenini nimelise kolhoosi esimees Vladimir Belovas. 1987. aastal valmis uus koolimaja, mis on kasutusel tänapäevani. Hoone avati 1. septembril 1987 ja kooli uueks nimeks sai Noarootsi 8-klassiline Kool, sest selles käisid kõik piirkonna lapsed. Direktorina asus tööle Laine Belovas. 1990. aastate alguses sai Soome rahvaülikoolides õppida rootsi keelt. Enamik Noarootsi õpetajaid kasutas seda võimalust. Rootsi keele ja kultuuri õppimine ja väärtustamine, asupaik endisel rannarootslaste alal ja sõprusmaakonna olemasolu Rootsis viisid loogilise jätkuna selleni, et tuli idee luua Noarootsi Gümnaasium, kus üheks õppesuunaks sai põhjamaade kultuur ja hakati õpetama rootsi keelt. 1990. aastal avatigi Noarootsi Gümnaasium avatigi. 1994. aastal lahutati põhikool ja gümnaasium. 2002. aastal loodi tollase Noarootsi Kooli direktori Hella Koorti eestvedamisel kooli juurde õpilaskodu. Tänapäeval moodustavad Noarootsi Kooli õpilaskonnast kolmandiku mujalt Eesti piirkondadest pärit õpilaskodus elavad õpilased. Noarootsi Koolis on umbes 90 õpilast. 2009. aastal liideti kooliga Noarootsi lasteaed. 1987–1994 Laine Belovas 1994–2001 Selma Holts 2001–2011 Hella Koort 2011–2015 Alar Uus 2016–2017 Veikko Kõrv 2017–2021 Mare Tereping 2021–... Signe Matteus 1987 – Noarootsi 9-klassiline Kool 1990 – Noarootsi Gümnaasium 1994 – Noarootsi Kool ja Noarootsi Gümnaasium https://web.archive.org/web/20170330022041/http://www.ng.edu.ee/~pkweb/index.php?id=15 29 Märts 2017 Monika Undo. "Noarootsi koolilood". Rebellis 2010, lk 64–65. Belovas, L. Koolijuhatajad-direktorid ja kooli nimed läbi aegade. Noarootsi kool läbi aegade. Haapsalu Trükikoda 1990, lk 90. Kooli koduleht
Amerika Teekäija

Amerika Teekäija oli 1918–1923 USA-s New Yorgis ilmunud ajakiri, mida andis välja Eesti Evangeeliumi Selts. 1921–1923 oli ajakirja tegevtoimetaja Andres Tetermann. 1924 ühines Amerika Teekäija ajakirjaga Teekäija. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 142
Varvara Guljajeva

Varvara Guljajeva (sündinud 10. augustil 1984) on eesti kunstnik. Varvara & Mar on kunstnikuduo, mille moodustasid Varvara Guljajeva ja Mar Canet Sola 2009. aastal. Sageli on duo looming inspireeritud digiajastust. Oma praktikas seisavad nad silmitsi sotsiaalsete muutuste ja tehnoloogilise ajastu mõjudega. Lisaks sellele võluvad Varvara & Mar tehisintellekt, kineetika, osalus ja digitaalne väljamõeldis, mis on nende töö lahutamatu osa. Varvara sai doktorikraadi 2018. aasta detsembris EKA -s (Eesti kunstiakadeemia) koos lõputöö pealkirjaga: “Interaktsioonist osalusjärgsuseni: aktiivse osaleja kaduv roll” Minna Varvara koduleht Varvara Guljajeva Eesti Kunstnike Liidu kodulehel
Asunik

Asunik (ka kolonist) on inimene, kes on majapidamise rajanud alale, mis varem oli ülesharimata. Asunikuks nimetati ka Eestis enne teist maailmasõda isikut, kes maareformiga (peamiselt 1919. aasta maareformiga) sai maad ja saadud maale rajas talu (asunikutalu).
Edu (täpsustus)

Edu on enda seatud eesmärkide saavutamine. Edu võib tähendada ka järgmist: Edu (Põltsamaa kino) Kolovere-Kalju haridusselts "Edu" Edu (koor), Tori valla segakoor "Edu" on Lion Feuchtwangeri romaan väljaanded Edu (ajakiri, 1905) Edu (ajaleht, 1906) Edu (ajakiri, 1923) Edu (ajakiri, 1924) Edu (ajakiri, 1926) Edu (ajakiri, 1932) Edu (ajakiri, 1935) EDU võib tähendada järgmist: European Democrat Union
Eesti Leht

Eesti Leht oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1997–2003 Soomes Tamperes. Seda andis välja Tampere Eesti Klubi. Ajalehe peatoimetaja oli 1997–1999? Pärt Peterson ja seejärel Rain Ots. Ajaleht jätkas ilmumist ajakirjana Binokkel (ilmus 2004–2005). Loov Eesti Leht Eesti Leht E-kataloogis ESTER (vaadatud 29.03.2017)
Estonia (ajakiri, 1957)

Estonia oli 1957 Argentinas Buenos Aireses ilmunud Argentina eestlaste häälekandja (ajakiri), mida andis välja Eesti Organisatsioonid Argentiinas. Ajakirja toimetas Woldemar Mettus. Ajakiri ilmus kord kuus ja kokku ilmus seda 5 numbrit. Ajakirja koostamisega oli seotud Argentina Eesti Selts Estonia. Estonia (ajakiri, 1957) E-kataloogis ESTER (vaadatud 29.03.2017)
Noarootsi kõrts

Noarootsi kõrts asub Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Pürksi külas. Noarootsi kõrts valmis 1972. aastal ning seda kasutati V. I. Lenini nimelise kolhoosi sööklana. Sööklas töötas 4-5 inimest, seal peeti ka sünnipäevi ja peiesid. Aastail 1990–1993 nimetati kolhoos Noarootsi kolhoosiks seoses Eesti NSV lagunemisega. Jaanuaris 1998 avati renoveeritud söökla Noarootsi kõrtsina. Kui kõrts lõpetas tegevuse kolhooside likvideerimise tõttu, seisis see tühjana. 1997. aastal alustati renoveerimist ja jaanuaris 1998 avati ametlikult Noarootsi kõrts. Esimesed omanikud olid pärit Tallinnast ja kõrts oli avatud aasta ringi iga päev. Kõrtsis on käinud esinemas Karl Madis, Vello Orumets, Mati Nuude, Üllar Jörberg ja Uno Loop. 2018. aastal müüdi kõrts uutele omanikele. Hoone on renoveeritud PRIA toel ja omanike rahastusel. Alates 2020. aasta sügisest tegutseb hoones Noarootsi Kõrts ja pood.
Enar Tarmo

Enar Tarmo (sündinud 3. märtsil 1968 Tallinnas) on eesti näitleja, kaskadöör ja teatritegelane. Ta lõpetas 1986. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1996. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli näitejuhtimise eriala kaugõppes. Ta töötas aastatel 1990–1992 trupis Ruto Killakund näitlejana. Alates 1992. aastast töötab ta Von Krahli Teatris. Ta oli aastatel 1992–2001 näitleja ja tehnik, aastatel 1992–1996 pürotehnik, alates 2001. aastast on ta tehnikadirektor. Ta on olnud teatrifestivali Baltoscandal tehniline juht ja töötanud kaskadöörina filmides. 2005 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (lavastuse "Eesti ballaadid" meeskond, koos Veljo Tormise, Tõnu Kaljuste, Peeter Jalaka, Aki Suzuki ja Reet Ausiga) 2007 Eesti Teatriliidu etendust teenindava töötaja auhind 2012 Eesti Teatriliidu aasta lavastuse auhind ("Gilgameš ehk Igaviku nupp" lavastusmeeskonna liige) Tema vanavanaisa oli näitleja ja lavastaja Ruut Tarmo ning tema vanaisa õde oli näitleja Lia Tarmo. Terje Metsavas, Madli Pesti. Von Krahl ON! – Intervjuu Von Krahli Teatri tehnilise meeskonnaga. // Muusa, kevad 2008 Enar Tarmo andmebaasis IMDb