laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nikolai Zahharov

Nikolai Zahharov (sündinud 24. detsembril 1941 Ašhabadis) on endine Eesti NSV parteitöötaja ja poliitik. Ta sündis sõjaväelase perekonnas. Aastal 1972 lõpetas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise erialal ja aastal 1980 Leningradi Kõrgema Parteikooli. Ta töötas aastatel 1966–1975 Tartu Kontrollaparaaditehases elektrilukksepana, meistrina, jaoskonna- ja bürooülemana. Aastast 1975 oli ta parteitööl: ta oli tehase parteikomitee sekretär, EKP Tartu Linnakomitee osakonnajuhataja ning EKP Keskkomitee instruktor ja inspektor. Aastatel 1987–1991 oli ta EKP Kohtla-Järve Linnakomitee I sekretär. Ta oli aastatel 1966–1991 NLKP liige. Ta oli aastatel 1985–1990 Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu saadik. Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige. Kuni augustiputšini kuulus ta saadikurühma "Kommunistlik fraktsioon" (pärast augustiputši otsustasid saadikurühmad "Virumaa", "Võrdsete õiguste eest", "Koostöö" ja "Kommunistlik fraktsioon" minna laiali). Samuti oli ta aastatel 1991–1992 Põhiseaduse Assamblee liige.
2010. aasta Euroopa karikavõistlused mitmevõistluses

Euroopa mitmevõistluse karikavõistlused 2010 peeti 26.–27. juunil järgmistes kohtades: superliiga – Tallinnas Eestis; esiliiga – Hengelos Hollandis; teine liiga – Tel Avivis Iisraelis.
Vorsti mõis

Vorsti mõis (saksa keeles Sternhof) oli Kiltsi mõisa kõrvalmõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal. Kahekorruselist puit-tiibhoonet kasutati elamuna. Kõrvalhoonetest olid mõisakompleksis L-tähe kujuline laut-tall, väike maakivihoone ja rõhtpalkidest karjaköök. Mõisa ümbritses park.
Tarmo Vaask

Tarmo Vaask (sündinud 20. aprillil 1967 Võrus) on eesti dirigent. 1992. aastal lõpetas Vaask Tallinna Konservatooriumi prof Olev Oja klassis koorijuhtimise erialal. Lisaks õppis ta orkestri-dirigeerimist. Konservatooriumi lõpetamise järel jätkas Vaask tööd külalisdirigendina Tallinna Barokkorkestriga ja kooriga “Eesti Projekt”, võttes endale ka rahvusvahelise festivali “Tartu 92” muusikadirektori kohustused ning modernse muusikafestivali “NYYD ’92” juhatamise. Aastatel 1994–1997 õppis ta Stuttgardi Muusikaakadeemias koorijuhtimist ning orkestridirigeerimist. Ta on töötanud külalisdirigendina Eesti Projekti kammerkooriga, Eesti Rahvusmeeskooriga, Kooriühingu Kammerkooriga ja Eesti Filharmoonia Kammerkooriga. Ta on töötanud dirigendi assistendina Rahvusooperis Estonia ja Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri juures. Saksamaal on Tarmo Vaask tegutsenud mitmete kooride ja orkestrite külalisdirigendina, valmistanud ette kontserdiprojekte ning töötanud mitme Lõuna-Saksamaa koori abidirigendina. Oli ESTO 2009 muusikajuht. Praegu töötab Vaask Nürnbergi Riigiooperis. Ta on eesti keelde tõlkinud Nikolaus Harnoncourti teose "Kõnelev muusika". Tarmo Vaask'ist (vaadatud 27.07.2012) Võrumaalane Tarmo Vaask juhib Heidelbergi Ooperis muusikaelu, LõunaLeht, 24. märts 2005 Priit Kuusk. Tarmo Vaask on Saksamaal menukas kooridirektor ERR, 15. oktoober 2008 Priit Kuusk. Tarmo Vaask juhatas Bremenis uusooperi maailmaesietendust ERR, 29. november 2008 Priit Kuusk. Euroopa auhinna saanud ooperit juhatab Eesti dirigent ERR, 28. jaanuar 2009
2009. aasta Euroopa karikavõistlused mitmevõistluses

Euroopa mitmevõistluse karikavõistlused 2009 peeti 27.–28. juunil järgmistes kohtades: superliiga – Szczecinis Poolas; esiliiga – Zaragozas Hispaanias; teine liiga – Mariboris Sloveenias.
Ferenc Münnich

Ferenc Münnich (18. november 1886 Seregélyes – 29. november 1967 Budapest) oli Ungari kommunistlik poliitik ja riigitegelane. Ta osales Esimeses maailmasõjas Austria-Ungari armees, langes 1915. aastal idarindel Vene vägede kätte sõjavangi. Viibis Tomskis sõjavangide laagris, kus astus 1917. aastal Venemaa Sotsiaaldemokraatlikku Tööliste (bolševike) Parteisse, kus ta organiseeris ungari grupi. Permis moodustas ta ungarlastest koosneva internatsionaalse rühma, sõdis Uuralis koos Punaarmeega valgete vastu. Novembris 1918 pöördus Münnich tagasi Ungarisse. Pärast Ungari Nõukogude Vabariigi loomist 1919. aasta märtsis osales ta Ungari Punaarmee ja punamiilitsa loomisel. Punavõimu kukutamise järel emigreerus Münnich Austriasse, seejärel viibis Tšehhoslovakkias ja Saksamaal. Aastatel 1922–1936 elas ta Nõukogude Liidus, kus oli juhtivatel töökohtadel majanduses. Aastatel 1936–1939 osales ta Hispaania kodusõjas, kus oli 13. internatsionaalse brigaadi Rákosi pataljoni komissar. Võitles Nõukogude Liidu ja Saksamaa vahelises sõjas Punaarmee koosseisus. Pöördus 1945. aastal Ungarisse tagasi, astus sama aasta oktoobris Ungari Kommunistlikku Parteisse. Oli Budapesti politseiülem. Aastatel 1949–1951 oli ta Ungari saadik Soomes, 1951–1954 Bulgaarias. Septembrist 1954 augustini 1956 oli ta saadik Nõukogude Liidus. 1956. aasta augustist oktoobrini oli ta saadik Jugoslaavias. 27.–31. oktoobril kuulus ta siseministrina Imre Nagy valitsusse. Põgenes 1. novembril koos János Kádáriga Nõukogude Liitu, kus veenis Nõukogude juhtkonda Ungari sündmustesse sõjaliselt sekkuma. Pärast Ungari ülestõusu mahasurumist pöördus ta 4. novembril Ungarisse tagasi ning ennistati siseministriks ning sai samuti ka kaitseministriks, olles mõlemal ametikohal kuni 1. märtsini 1957. Kaitseminister oli ta kuni 1958. aasta jaanuarini. Sel ajal tegeles ta ka Töölismiilitsa loomisega. 28. jaanuarist 1958 kuni 13. septembrini 1961 oli ta Ungari Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu esimees, 1961–1965 riigiminister. Ferenc Münnich ( 1886-1967) rev.hu Countries H. Hungary rulers.org Münnich Ferenc mek.oszk.hu
Gaasiväli

Gaasiväli on maagaasi majanduslikult kasutatav leiukoht maakoore poorsetes settekihtides.
Lowell (täpsustus)

Lowell võib tähendada mitut asja: Lowell, linn USA-s Massachusettsi osariigis Lowell, linn USA-s Arkansase osariigis Lowell, linn USA-s Indiana osariigis Lowell, linn USA-s Michigani osariigis Lowell, linn USA-s Põhja-Carolina osariigis
Toomas Vavilov

Toomas Vavilov (sündinud 15. juulil 1969) on eesti klarnetist ja dirigent. 2001 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (silmapaistev tegevus solistina) 2019 Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia (silmapaistev klarnetikunstnik) Toomas Vavilovist Eesti Interpreetide Liidu kodulehel Toomas Vavilovist Eesti Kontserdi kodulehel Postimees: Vavilov lahkub ametist
Augustine'i vulkaan

Augustine'i vulkaan on kihtvulkaan Põhja-Ameerika loodeosas USAs Alaska osariigis. Selle üldkõrgus on 1227 m. Viimati purskas ta 2006. aastal. Augustine'i vulkaani veebikaamera
Lauri Sirp

Lauri Sirp (sündinud 29. oktoobril 1969 Tallinnas) on eesti dirigent. Aastal 1993 lõpetas Lauri Sirp Eesti Muusikaakadeemia koorijuhtimise erialal ning 2002. aastal orkestridirigeerimise erialal. Alates 1993. aasta augustist töötab ta Vanemuise teatris. Samuti on ta teinud koostööd ERSO, Tallinna Kammerorkestri, Pärnu Linnaorkestri ja Mikkeli Linnaorkestriga. Alates 2003. aasta kevadest dirigeerib etendusi Rahvusooperis Estonia. 2007 Eesti Teatriliidu muusikaauhind
2008. aasta Euroopa karikavõistlused mitmevõistluses

2008. aasta Euroopa karikavõistlused mitmevõistluses peeti 28.–29. juunil 2008 järgmistes kohtades: superliiga – Hollandis Hengelos; esiliiga – Soomes Jyväskyläs; teine liiga – Sloveenias Mariboris.
Endel Nõgene

Endel Nõgene (sündinud 9. märtsil 1950 Tartus) on eesti dirigent ja muusikaõppejõud. Kooliaastad veetis Nõgene Laiusel, Jõgeval ja Tartus. Kõrgema muusikahariduse omandas Eesti Muusikaakadeemias, kus tema juhendaja oli Roman Matsov. Pärast akadeemia lõpetamist 1974. aastal õppis Endel Nõgene dirigeerimist Viktor Fedotovi juures Leningradi Konservatooriumis. Assistentuuri läbis ta Leedu Rahvusooperis professor J. Aleksa käe all. Ta on täiendanud end ooperidirigeerimise alal Potsdamis, Viinis, Berliinis, Bayreuthis, Münchenis ja Zürichis. 1974–1980 Vanemuise teatri dirigent 1977–1979 külalisdirigent Leedu rahvusooperis Vilniuses 1980–1981 Vanemuise teatri peadirigent 1979–1987 Estonia teatri dirigent 1987–1999 Vanemuise teatri muusikajuht ja peadirigent 1992–2001 Europäische Musiktheater-Akademie juhatuse liige 1999–2005 Rahvusooper Estonia dirigent Endel Nõgene on tuntud eelkõige ooperidirigendina, ta on juhatanud enam kui 60 ooperit ja balletti. Carlo Felice Cillario ja Alberto Zedda assistendina on ta toonud välja palju itaalia oopereid. Lisaks on ta dirigeerinud sümfooniakontserte Eestis, Soomes, Rootsis, Saksamaal, Armeenias, Venemaal, Lätis, Leedus, Rumeenias ja Tšehhis, muu hulgas ka Berliini Filharmoonikute kodusaalis, ning osalenud rahvusvahelistel festivalidel. 1992. aastast on Endel Nõgene Viinis tegutseva Europäische Musiktheater-Akademie liige ning kuulus aastaid ka selle organisatsiooni juhatusse. Ta on Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia ooperistuudio õppejõud. 2004. aastal lõid Nõgene ja Peeter Kaljumäe Ferenc Lehári orkestri, mille repertuaari kuuluvad Viini laulud ja operetimuusika. Endel Nõgene on ka Nordic Baltic Youth Philharmonia kunstiline juht ja peadirigent. 1993 Eesti Teatriliidu muusikaauhind 2010 Tartu medal Endel Nõgene on abielus muusikapedagoog Eve Nõgenega, nende poeg Paavo Nõgene on olnud Vanemuise teatri juht ja muusikaprodutsent, hiljem Kultuuriministeeriumi kantsler ja Tallinki juhatuse esimees. 23. aprillil 2004 tähistati Vanemuises ooperigalaga "Mustlaseks ma sündinud...". Endel Nõgene 30. lavasünnipäeva. 12. märtsil 2010 aga romantilise ooperigalaga sealsamas Vanemuises dirigendi 60. juubelisünnipäeva. Kontserdil astus teiste hulgas üles ka Viinis tegutsev metsosopran Annely Peebo. Alo Põldmäe. Romantiliselt, fookuses juubilar, Sirp, 19. märts 2010
2007. aasta Euroopa karikavõistlused mitmevõistluses

2007. aasta Euroopa karikavõistlused mitmevõistluses peeti 7.–8. juulil järgmistes kohtades: meeste superliiga – Eestis Tallinnas, esiliiga – Poolas Szczecinis, teine liiga – Sloveenias Mariboris; naiste superliiga – Poolas Szczecinis, esiliiga – Eestis Tallinnas, teine liiga – Sloveenias Mariboris.
Jüri Alperten

Jüri Alperten (16. juuni 1957 Tallinn – 26. august 2020) oli Eesti dirigent, pianist ja muusikapedagoog. Ta alustas 1964. aastal muusikaõpinguid Tallinna Muusikakeskkoolis klaveri erialal ja lõpetas kooli 1975. aastal. Klaveri kõrvalt õppis ta ka klarnetit. 1975. aastal astus Alperten Tallinna Riiklikku Konservatooriumisse ja lõpetas selle 1979. aastal cum laude klaveri erialal (Bruno Luki klassis), lisaks õppis ta Roman Matsovi juures dirigeerimist. 1985. aastal lõpetas ta Leningradi konservatooriumi (Ilja Mussini klassis) orkestridirigendina. Ta töötas 1985. aastast Estonia teatris dirigendina (aastatel 2002–2004 oli orkestri peadirigent). Lisaks oli ta aastast 1993 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia sümfooniaorkestri dirigeerimispedagoog (aastast 1995 dotsent). Aastatel 1998-2018 Pärnu linnaorkestri peadirigent. 1997 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (dirigenditöö 1997. aastal) 2001 Eesti Teatriliidu muusikaauhind 2002 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (tegevus dirigendina 2002. aastal) 2009 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2012 Harjumaa teatripreemia 2014 Johann Voldemar Jannseni nimeline auhind 2014 Eesti Teatriliidu aasta lavastuse auhind (lavastuse "Tannhäuser" lavastusmeeskonna liige) 2014 Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia 2020 Eesti Teatriliidu muusikaauhind 2020 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (tänupreemia, postuumselt, pikaajalise ja silmapaistva panuse eest Eesti muusikaellu) Tema isa oli viiuldaja Moissei Alperten, ema pianist ja muusikapedagoog Renate Goznaja, abikaasa Estonia metsosopran Karin Andrekson. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). http://entsyklopeedia.ee/artikkel/andrekson_karin1 Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide: A–M. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007, lk. 32-33.
László Rajk

László Rajk (8. märts 1908 Székelyudvarhely (tänapäeval Odorheiu Secuiesc, Transilvaania, Rumeenia) – 15. oktoober 1949 Budapest) oli Ungari kommunistlik poliitik ja riigitegelane. László Rajk oli kingapoe omaniku poeg. Ungari Kommunistlikku Parteisse astus ta 1931. aastal. Ta visati kommunistliku tegevuse eest Ungari Kuninglikust Péter Pázmány Ülikoolist välja. Seejärel töötas ta ehitustöölisena, kuni läks 1936. aastal Hispaania kodusõtta, kus sõdis internatsionaalsete brigaadide ungari pataljonis. Sõja lõpus põgenes Prantsusmaale, kus ta vangistati. 1941. aastal pöördus ta illegaalselt Ungarisse tagasi. Varsti ta vangistati ja vabanes vanglast alles 1944. aasta septembris. Sama aasta novembris arreteeriti Rajk uuesti ning viidi Saksamaale. Pärast vabanemist ja Ungarisse tagasipöördumist 1945. aastal juhtis Rajk Budapesti parteiorganisatsiooni, temast sai Ungari Kommunistliku Partei Keskkomitee ja Poliitbüroo liige. 1945. aasta lõpust kuni 1946. aasta septembrini oli ta Ungari Kommunistliku Partei Keskkomitee sekretär ja alates 1946. aasta oktoobrist UKP peasekretäri asetäitja. Alates 1946. aasta märtsist oli ta siseminister ja 1948. aasta augustist välisminister. Rajk kujunes võimuvõitluses Mátyás Rákosi rivaaliks. 30. mail 1949 László Rajk arreteeriti ja anti 1949. aasta septembris kohtu alla. Talle esitati süüdistus titoismis ja lääne imperialistide huvide teenimises. Ta tunnistati näidiskohtuprotsessil süüdi ja mõisteti 22. septembril 1949 surma. Kohtuotsus viidi täide. László Rajk rehabiliteeriti postuumselt 28. märtsil 1956. Tema säilmete ümbermatmisele 6. oktoobril 1956 kogunes 100 000 inimest. Laszlo Rajk Spartacus Educational László Rajk (1909-1949) rev.hu A Rajk-ügy története Történelem cikkek
2006. aasta Euroopa karikavõistlused mitmevõistluses

2006. aasta Euroopa karikavõistlused mitmevõistluses peeti 1.–2. juulil järgmistes kohtades: superliiga – Arles'is Prantsusmaal; esiliiga – Jaltas Ukrainas; teine liiga – Monzónis Hispaanias.
Aivo Välja

Aivo Välja (sündinud 15. märtsil 1968) on eesti dirigent. Välja lõpetas 1994. aastal Eesti Muusikaakadeemia koorijuhtimise erialal Olev Oja klassis ja 1998. aastal orkestridirigeerimise erialal Roman Matsovi ja Paul Mägi klassis. Ta täiendas end Hamburgis, Viinis, Helsingis ning Peterburi Riiklikus Konservatooriumis sümfooniaorkestri- ja ooperidirigeerimise erialal. Aastast 1994 on Välja seotud Rahvusooper Estoniaga ning aastatel 2001–2007 oli ta teatri koosseisuline dirigent, juhatades igal hooajal üle 70 ooperi- ja balletietenduse ning lisaks kontserte. Nende hulka kuulusid Mussorgski „Boriss Godunov“, Verdi „Aida“, „Otello“, „Don Carlo“ ja „La traviata“, Mozarti „Don Giovanni“, Bizet’ „Carmen“, Tšaikovski „Luikede järv“, „Uinuv kaunitar“ ja „Pähklipureja“, Prokofjevi „Romeo ja Julia“, „Petruška“ jpt. Välja käe all on esmaettekandeni jõudnud mitmed Eesti heliteosed. Ta on töötanud ka ERSO, EMA sümfooniaorkestri, Tallinna Kammerorkestri, Pärnu ja Narva Linnaorkestri, Vanemuise teatri orkestri, Maribori Ooperi orkestri, Malmö Ooperi orkestri, Tampere Filharmoonikute ja paljude teiste orkestritega. Hooajal 2009/10 oli Välja Schleswig-Holstein Landestheateri peadirigent, kus ta tõi välja Offenbachi ooperi „Orpheus allilmas“. Baieri Riigiballettis Münchenis jõudis lavale Neumeieri lavastatud ballett „Luikede järv“, mille eest pälvis Välja 2014. aastal Müncheni Tageszeitungi (tz) kriitikute nädala parima teatrisündmuse pressimedali „Tz Rose“. 2017. aastal dirigeeris ta samas Adami balletti „Giselle“. Aastal 1993 tuli Aivo Välja võitjaks orkestridirigeerimise võistlusel Eestis, aastal 1996 pälvis Välja Peterburis Prokofjevi nimelisel võistlusel diplomi ning 2003 Eesti Richard Wagneri Ühingu stipendiumi Bayereth Festivali külastamiseks Saksamaal. Aivo Väljast (vaadatud 27.07.2012)
Kaktusekakk

Kaktusekakk (Micrathene whitneyi) on kaklaste sugukonda kaktusekaku perekonda kuuluv linnuliik. Ta elab Põhja-Ameerikas Ameerika Ühendriikide edelaosas ja Mehhikos. Kaktusekakk on üks väiksemaid kakulisi. Ta kaalub keskmiselt 40 grammi ja on kõige kergem kakk. Linnu pikkus on 12,5–14,5 cm ja tiibade siruulatus umbes 27 cm. Kaktusekakk elab tavaliselt taime põhjaküljel asuvates mahajäetud rähnipesades. Tema elupaigaks on tihti saguaaro-karneegiakaktuse, plaatani või papli õõs. Kaktusekakk toitub peamiselt putukatest. BirdLife International (2012). Micrathene whitneyi. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 202012.2. Animal Fact Sheet: Elf Owl
Veteran

Veteran (ka sõjaveteran) on sõjaväeteenistuse lõpetanu või sõjas osalenu.  Pikemalt artiklis Veteran (Vana-Rooma) Mõiste pärineb Rooma riigist, kus veteranideks nimetati 20-aastase sõjaväeteenistuse läbinuid, kes jäeti mõneks ajaks oma väeosa juurde. Pidulikul errulaskmisel anti neile sõjaväediplom. Pärast seda hakkasid nad elama neile eraldatud maavaldustes ja kasutama maksusoodustusi. Veteranid olid keskkihti kuuluvate villaomanike ja orjapidajate peamine tugi ja reserv ning said seega vastujõuks II sajandist tugevnenud suurmaaomanikele, kes kasutasid tööjõuna koloone. Veteranide institutsioon kestis aastast 753 eKr kuni aastani 476. Tuntuimad juhid olid Gaius Marius, Gaius Julius Caesar ja Augustus. Eesti kaitseväe ja Kaitseliidu veteraniks loetakse inimest, kes: on kaitseväe koosseisus osalenud riigi sõjalisel kaitsmisel; on kaitseväe koosseisus ja rahvusvahelise sõjalise koostöö seaduse alusel osalenud kas rahvusvahelisel või kollektiivse enesekaitse operatsioonil; on kaitseväes teenistusülesannete täitmisel või Kaitseliidu tegevliikmena sõjaväelisel väljaõppel kaotanud püsivalt töövõime. Antiigileksikon. Tallinn: Valgus, 1985. Lk 613.
Bonito

Bonito on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (comune) Itaalias Campania maakonnas Avellino provintsis. Bonito sai linnaõigused 1933. aasta 1. jaanuari dekreediga. Bonito kõrgus merepinnast on 490 meetrit, asustustihedus keskmiselt 137 inimest ruutkilomeetri kohta. Bonito piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Apice (BN), Grottaminarda, Melito Irpino, Mirabella Eclano. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it Koduleht (itaalia keeles)
2005. aasta Euroopa karikavõistlused mitmevõistluses

2005. aasta Euroopa karikavõistlused mitmevõistluses peeti 2.–3. juulini järgmistes kohtades: superliiga Bydgoszczis Poolas; esiliiga Jyväskyläs Soomes; teine liiga Mariboris Sloveenias.
Rulon Wells

Rulon Seymour Wells III (30. aprill 1919 Salt Lake City – 3. mai 2008 Salt Lake City) oli ameerika keeleteadlane ja semiootik. Ta lõpetas 1939. aastal Utah' Ülikooli bakalaureusekraadiga. Ta töötas Yale'i Ülikooli professorina. Koos Thomas A. Sebeokiga on ta mõiste "zoosemiootika" autor. Makkai, Adam: Melby, Alan Kenneth (eds.) 1985. Linguistics and Philosophy: Essays in Honor of Rulon S. Wells. John Benjamins Publishing Company. Lühielulugu
Abuulia

Abuulia (ladina abulia, vanakreeka sõnast ἀβουλία (aboulia 'nõutus') on haiguslik tahtetus, tahtenõrkus ja otsustamatus. Haige küll tahaks teatud tegevust sooritada, kuid jätab selle tegemata. Abuulia põhjuste seas on otsaju orgaaniline haigus (ajukasvaja või trauma), depressioon, neuroos, toksikomaania ja psühhoos.
Lootusetu ravi

Lootusetu ravi on patsiendi elushoidmine, mille ainus eesmärk on füsioloogilise surma ärahoidmine ja edasilükkamine. Lootusetu ravi lõpetamine Eutanaasia Warren Thomas Reich (toim). Encyclopedia of Bioethics, 4 kd, 1978; 5 kd, 1995. Stanley Joel Reiser. Medicine and the Reign of Technology, 1978, 1981. Google'i raamat Patrick Verspieren. Face à celui qui meurt: euthanasie, acharnement thérapeutique, accompagnement, 1984 Hubert Doucet. Mourir: approches bioéthiques, 1988, 1994 Pauline Lesage-Jarjoura. La cessation de traitement: au carrefour du droit et de la médecine, 1990. David Wendell Moller. On death without dignity: the human impact of technological dying, 1990. Michèle-Hélène Salamagne, Emmanuel Hirsch. Accompagner jusqu'au bout de la vie: Manifeste pour les soins palliatifs, 1992.
Iiob

Iiob (ka Hiiob) on Piibli Vanas Testamendis sisalduva Iiobi raamatu keskne tegelane. Kolmes peamises monoteistlikus religioonis – judaismis, kristluses ja islamis – peetakse Iiobit traditsioonilise käsitluse kohaselt reaalselt eksisteerinud isikuks. Islamis kuulub ta ka prohvetite hulka. Iiobi raamatu kohaselt on ta õiglane mees, kelle Jumal annab Saatanale kiusata, kuid kes vaatamata kõigile kannatustele ja üleelamistele ei pöördu Jumala vastu ega hakka teda süüdistama. Suurem osa Iiobi loost on esitatud vestlusena Iiobi ja tema sõprade vahel. Lisaks Iiobi raamatule on Iiobit ja tema lugu mainitud ka teistes pühades tekstides – Vana Testamendi Hesekieli raamatus, Uue Testamendi Jakoobuse kirjas ja Koraanis.
Robert Ley

Robert Ley (15. veebruar 1890 – 25. oktoober 1945) oli Saksamaa poliitik ja riigitegelane. Aastatel 1933–1945 oli ta Saksa Töörinde juht. Ta sündis Reini provintsis Niederbreidenbachis (praegu Nümbrecht) 11-lapselises talupidajate perekonnas seitsmenda lapsena. Robert Ley õppis Jena, Bonni ja Münsteri Ülikoolis keemiat. Esimese maailmasõja algul astus ta vabatahtlikuna sõjaväkke. Esialgu oli ta suurtükiväelane, seejärel sõjalendur. 29. juulil 1917 tulistati ta Prantsusmaa kohal alla, Ley sattus sõjavangi. Lennukiga sooritatud hädamaandumise tagajärjel saadud jala- ja koljuvigastuste tõttu kannatas ta hiljem krooniliste valude käes. Valule pakkus leevendust alkohol, mille suhtes tal kujunes välja sõltuvus. 1920. aasta märtsis pöördus ta Prantsusmaalt sõjavangist Saksamaale tagasi ja lõpetas vahepeal pooleli jäänud ülikooliõpingud. Ta asus tööle Leverkusenis firmas IG Farben. Ruhri piirkonna okupeerimine Prantsusmaa ja Belgia poolt 1923. aastal vihastas Ley välja ja temast sai ultranatsionalist. 1924. aastal astus ta Natsionaalsotsialistlikkusse Saksa Töölisparteisse. 1925. aastal sai temast Lõuna-Reinimaa gauleiter. 1928. aastal sai ta Köln-Aacheni gau parteijuhiks ja ta valiti Preisi Maapäeva liikmeks. 8. detsembril 1932 nimetas Hitler ta Natsionaalsotsialistiku Saksa Töölispartei riigiorganisatsioonijuhiks. 1933. aasta mais sai Ley Saksa Töörinde juhiks. Tema juhtimisel kujunes Saksa Töörinne Kolmanda Riigi suurimaks massiorganisatsiooniks (1942. aasta detsembris 25 miljonit liiget). 16. mail 1945 langes Ley Baieris Austria piiri lähedal Schlechingis Ameerika sõjaväelaste kätte vangi. Ta anti Nürnbergi protsessil sõjakuritegudes ja inimsusvastastes kuritegudes süüdistatuna kohtu alla. Vangistuses olles lõpetas ta elu enesetapuga, puues ennast üles. Robert Ley oli kaks korda abielus. Tema teine abikaasa laulja ja lastekirjanik Inga Ley sooritas 29. detsembril 1942 enesetapu. Robert Ley (1890-1945), NS-Reichsführer der DAF Rheinische Geschichte Ein Zwiegesprach by Robert Ley, written August 14, 1945 mourningtheancient.com
Pretoorium

Pretoorium (ladina keeles praetōrium) oli algselt väejuhi (või ülemjuhataja) telk Rooma sõjaväelaagris (castrum). Pretoorium on tuletatud sõnast "preetor" (ladina keeles praetor, kõrgem riigiametnik Roomas, väejuht, provintsi asehaldur). Aja jooksul ja sõjaväe arenedes omandas pretoorium ka teisi tähendusi. Muu hulgas võidi pretooriumiks nimetada ülemjuhataja paleed kindlustatud püsilaagreis; keisririigi ajal nimetati pretooriumiks ka riigipea peakorterit, kus ta elas koos ihukaitseväega. Uues Testamendis on pretooriumiks nimetatud Juudamaa prefekti Pontius Pilatuse paleed, kus peeti kohut Jeesus Kristuse üle. Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Antiquities, 2 ed., s.v. "Praetorium." London: John Murray, 1872. Antiigileksikon. Tallinn: Valgus, 1985. Lk 448. Burrows, Millar. "The Fortress Antonia and the Praetorium." The Biblical Archaeologist 1.No. 3 (1938): 17-19. Print.
John Major

Sir John Major KG CH (sündinud 29. märtsil 1943) on Suurbritannia Konservatiivse partei poliitik. Aastatel 1990–1997 oli ta Ühendkuningriigi peaminister ja ka Konservatiivse partei esimees. Margaret Thatcheri kabinetis oli ta varakantsler ja välisminister. Pärast Margaret Thatcheri tagasiastumist 28. novembril 1990 sai Majorist peaminister. John Mayor sündis 29. märtsil 1943 Suttonis Surrey krahvkonnas.