laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Balloon Tallinn

Balloon Tallinn (registreeringuga ES-HAL) on Tallinna sadama lähedal asuv heeliumiga täidetud õhupall, mida kasutatakse turismiatraktsioonina. Õhupalli haldab OÜ Lennulaev. Õhupall on kinnitatud maa külge. Õhupalli küljes on gondel, kuhu mahub kuni 30 inimest. Õhupall tõuseb kuni 120 m kõrgusele. https://web.archive.org/web/20171016210112/http://www.balloontallinn.ee/et/kontakt (vaadatud 17.10.2017) http://www.balloontallinn.ee/ (vaadatud 17.10.2017)
Jeanine Hennis-Plasschaert

Jeanine Antoinette Hennis-Plasschaert (sündinud 7. aprillil 1973 Heerlenis) on Hollandi poliitik, ta on erakonna Rahvapartei Vabaduse ja Demokraatia Eest liige. Ta oli aastatel 2004–2010 Euroopa Parlamendi liige. 5. novembrist 2012 kuni 4. oktoobrini 2017 Hollandi kaitseminister. Ta sündis aastal 1973 Heerlenis Limburgi provintsis Hollandis.
Estbel

Estbel on Eesti-Belgia folkansambel. Ansambel asutati 2016. Ansambli moodustavad kaks Eesti päritolu muusikut ja Belgia päritolu muusikust vennad Dhoored. Ansambli debüütalbum "Saar" ilmus 2017. Leana Vapper-Dhoore Sänni Noormets Hartwin Dhoore Ward Dhoore https://web.archive.org/web/20171016212145/http://www.estbel.be/et/band (vaadatud 17.10.2017) Ansambli koduleht
Eesti Lennupäevad

Eesti Lennupäevad on Tartu maakonnas Eesti Lennundusmuuseumi territooriumil igal aastal toimuv lennunduspidu ja -näitus. Nendel päevadel toimuv lennuetendus on selle ala Baltikumi suurim, mis toimub aastast 2006. Aastal 2016 oli lennupäevadel 13 000 pileti ostnud pealtvaataja ja 2017. aastal 15 000 pealtvaatajat. 2020. aasta suvel toimuma pidanud lennupäevad jäeti seoses koroonapandeemiaga ära. Eesti Lennundusmuuseum Aleksander Pihlak: "FOTOD: Lennupäevadel osales rekordarv külalisi" Delfi, 7. juuni 2016 "FOTOD: Eesti Lennunduspäevad tõid vigurlende ja militaartehnikat uudistama üle 15 000 inimese" Maaleht, 5. juuni 2017 Eesti Lennupäevad 2020 Eesti Lennundusmuuseum "Tartu lennundusmuuseum tähistab 17. lennupäevi" ERR, 11. juuni 2022
Aarne Ruus

Aarne Ruus (28. juuli 1909 – 7. detsember 1968) oli eesti näitleja. 1930. aastal lõpetas ta Tallinna Õpetajate Seminari ja töötas mitu aastat kooliõpetajana. Näitlemist alustas noorukina, tegi kaasa Tallinna Draamateatri ja Töölisteatri lavastustes. 1941. aastal lõpetas Tallinna Konservatooriumi Riikliku Lavakunstikooli. Aastatel 1941–1944 ja 1946–1951 oli Tallinna Riikliku Draamateatri näitleja, näitejuht ning vahepeal ka muusikaala juhataja, 1944–1946 Eesti Riikliku Noorsooteatri näitleja ja näitejuht. Näitlejatöö kõrvalt töötas Eesti Riiklikus Teatriinstituudis lavakõne õppejõuna. 1951. aastal töötas lühemat aega Lõuna-Eesti Teatri peanäitejuhina. Aastatel 1952–1968 töötas ta Eesti Raadio näitejuhina. Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule. 1967 Eesti NSV teeneline kunstitegelane Tema poeg oli Jaan Ruus. Aarne Ruus (nekroloog). Sirp ja Vasar, 13. detsember 1968 Kalmistute register HAUDI ERR arhiiv. Aarne Ruus 50-aastane
Harri Ilja

Harri Ilja (7. jaanuar 1928 Kadrina – 26. september 1990 Tallinn) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog. 1947. aastal lõpetas ta Rakvere Eesti Keskkooli. Õppis ka Rakvere lastemuusikakoolis, kus tema viiuliõpetaja oli Jaan Pakk. Aastatel 1947–1948 õppis koorijuhtimist Tallinna Muusikakoolis, 1954. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise erialal (Jüri Variste klassis). Aastatel 1953–1968 oli ta Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise eriala õpetaja, 1968–1990 Tallinna Riikliku Konservatooriumi kooridirigeerimise ja kooripartituuri mängu vanemõpetaja. Tema õpilasi on Tõnu Kaljuste, Merike Aarma, Ludmilla Toon, Riho Ridbeck, Ene Peiker, Tiiu Schüts ja Anne Voorand. 1950. aastast oli ta segakoori Sõlg dirigent, 1952. aastast ka Konstantin Türnpu nimelise meeskoori dirigent. Ta on maetud Pärnamäe kalmistule. 1980 – Eesti NSV teeneline kunstitegelane Tema poeg on pianist Ivari Ilja. "Rakvere Gümnaasiumi vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. oktoober 2017. Vaadatud 17. oktoobril 2017. Harri Ilja (nekroloog). Reede, 5. oktoober 1990 Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lõpetajad Kalmistute register HAUDI
Objektivism

Objektivism on filosoofias mitme seisukoha nimetus: objektivism epistemoloogias: maailma on võimalik tunnetada sellisena, nagu ta on objektivism eetikas: on olemas objektiivsed eetilised väärtused objektivism esteetikas: objektidel on esteetiline väärtus sõltumata sellest, kas keegi seda tunnistab või mitte Objektivism on ka USA kirjaniku Ayn Randi loodud filosoofiline süsteem, mis on lähedane libertaarlusele. Objektivism oli stalinistliku Nõukogude Liidu sisepropagandas vaatenurk, mida omistati teadlastele ja filosoofidele, kes väidetavalt lähtusid oma kirjutistes absolutiseeritud "objektiivsusest", samas kui riikliku ideoloogia seisukohalt tulnuks lähtuda parteilisusest. Objektivism oli ka Ezra Poundist mõjutatud suund luules. Subjektivism
Skandinaavia poolsaar

Skandinaavia poolsaar asub Põhja-Euroopas ning koosneb peamiselt Norra ja Rootsi maa-aladest, kuid Soome põhjaosa on samuti poolsaarel, just loodes. "Skandinaavia" nimi tuletub poolsaare lõunaosas paiknevast piirkonnast Skånest. Skandinaavia poolsaar piirneb Atlandi ookeani ääremeredega: idas ja kagus Läänemerega, lõunas ja edelas Põhjamerega, läänes ja loodes Norra merega ning põhjas Barentsi merega. Mööda poolsaare loodeserva kulgeb kuni 2469 meetri kõrgune Skandinaavia mäestik. Skandinaavia poolsaar on umbes 1850 kilomeetrit pikk ning 370...805 kilomeetrit lai. Selle pindala on umbes 777 000 ruutkilomeetrit. Skandinaavia poolsaar asub Fennoskandia kilbil. Jääajal oli Skandinaavia poolsaar täielikult igijääga kaetud. Alles 12 tuhat aastat tagasi tekkisid poolsaare lõunaossa, mis vabanes jääst varem, esimesed inimtegevuse jäljed. Kunagise jäätumise tulemusena kerkib poolsaar veel tänapäevalgi veest ja meri taganeb: lõuna pool vaevumärgatavalt, põhja pool mitu sentimeetrit aastas. Skandinaavia Põhjamaad Skandinaavia ja Baltimaad
Lībagi vald

Lībagi vald (läti keeles Lībagu pagasts) on vald Lätis Talsi piirkonnas. Vald piirneb Talsi ja Stende linnaga ning Abava, Lauciena, Laidze, Ģibuļi, Strazde ja Virbi vallaga, mis jäävad kõik Talsi piirkonda. Valla pindala on 144 km². 2016. aasta seisuga elas seal 2015 inimest. Valla keskus on Mundigciemsi küla, vallavanem on Lauma Jaunpujēna. Valla vana saksakeelne nimi on Lipsthusen. Aastal 1935 oli valla pindala 58,4 km². Aastal 1945 moodustati vallas Lībagi ja Aklaisciemsi külanõukogu. Aastal 1961 liideti Lībagi külanõukoguga osa Talsciemsi külanõukogust, aastal 1979 aga Stende linna maapiirkond. Aastal 1974 arvati osa külanõukogust Vandzene külanõukogu koosseisu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Talsi piirkonda. Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Stende mõisa hoonetekompleks (sealhulgas häärber, tallid, vana loss, tõllakuur ja park), Stende luteri kirik ja kabel, kiriku altar, orel, kantsel ja seinamaalingud, hiiepaik Andumi tamm, Kāravkalnsi linnamägi, hiiepaik Vanagkalns (Upurkalns) ja Stende mõisa rahula. Kohaliku kaitse all on Vecčumalase muinaskalmed, Lejaslāči muinaskalmed, Lejaslāči keskaegne kalmistu ehk Rootsi kalmed, Dziļlejase muinaskalmed, Zaļkalni muinaskalmed, Zviedri muinaskalmed, Ķīļi muinaskalmed ja Adamoviči koolimaja. Valda jäävad 5,7 ha suurune Mundigezers, 2,4 ha suurune Sirdsezers, 5,3 ha suurune Ābeļezers ja 5,3 ha suurune Čumalezers. Looduskaitse all on Kurzemnieki magus kirsipuu, Sproģi tamm, Tūjnieki tamm, Potase kuusk, Potase tammed, Dižstende-Bungi kalmistu kaseallee ja kümme nimetut põlispuud. Valla kirdeosa jääb Talsi küngastiku loodusparki. 2011. aastal elas vallas 1722 lätlast, 25 venelast, 33 valgevenelast, 9 ukrainlast, 14 poolakat ja 7 leedulast. Vallas on järgmised külad. Ülejäänud valla elanikud elasid küladesse mitte kuuluvates taludes. Dižstende-Bungi kalmistu kaseallee Vanagkalns Mundigezers Sirdsezers Andumi tamm Čumalezers Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Latvijas iedzīvotāju skaits pašvaldībās (pagastu dalījumā). Iedzīvotāju reģistra statistika uz 01.01.2016, Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde. Lībagu pagasts, vaadatud 17.10 2017 Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts "Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. jaanuar 2021. Vaadatud 27. detsembril 2018. Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Ethnic composition of Latvia 2011 Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.  Lībagi vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Mundigciems

Mundigciems on küla (lielciems) Lätis Talsi piirkonnas, Lībagi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 120 meetri kõrgusel Mundigezersi järve kaldal, piirkonna keskusest Talsist 4,5 ja Riiast 111 km kaugusel. Nõukogude ajal kandis küla nimesid Villas ja Ezerkalne. Küla tekkis Villase karjääri ja asfaltbetoonitehase juurde, sellest kujundati ka «Lībagi» kolhoosi keskasula. Külas on motospordirada. Seal asub ka raamatukogu. Aastal 2017 oli külas 464 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 465. http://vietvardi.lgia.gov.lv/vv/to_www_obj.objekts?p_id=19139 https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu
Roman (Lukin)

Roman (vene keeles Роман; kodanikunimega Aleksei Aleksandrovitš Lukin, vene keeles Алексей Александрович Лукин; sündinud 11. oktoobril 1968 Prohladnõis Kabardiini-Balkaari ANSV-s) on Vene Õigeusu Kiriku vaimulik (peapiiskop). Ta juhib alates 2011. aastast Jakutski piiskopkonda. Aleksei Lukin lõpetas 1987. aastal kutsekooli ja 1993. aastal Stavropoli Vaimuliku Seminari. Aastatel 1995–1999 õppis ta Moskva Õigeusu Vaimulikus Akadeemias. 1999. aastal kaitses samas usuteaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Аскетические воззрения архиепископа Феодора (Поздеевского)". 1999. aastal määrati munkpreester Roman Stavropoli Vaimuliku Seminari prorektoriks. 2004. aastal lõpetas ta Stavropolis asuva Kaukaasia Rahvaste Sõpruse Instituudi psühholoogiateaduskonna. 2005. aastal valiti ta Kaukaasia Rahvaste Sõpruse Instituudi usuteaduskonna dekaaniks. Aastatel 2008–2011 oli ta Moskva Patriarhaadi kõrgkooli – Kirikliku aspirantuuri ja doktorantuuri – kuulaja. Lukin astus kiriku teenistusse 1987. aastal. 1992. aasta märtsis pühitseti mungaks (munganimega Roman). 1992. aasta aprillis pühitseti ta munkdiakoniks ja sama aasta augustis munkpreestriks. 2002. aastal ülendati ta patriarh Aleksius II seadlusega iguumeniks ja 2006. aastal ülendas Aleksius II Romani arhimandriidiks.. 2008. aasta oktoobris valis Vene Õigeusu Kiriku Püha Sinod Romani juhtima Stavropoli piiskopkonna Mihhailovskoje vikariaati. 2009. aastal saatis Püha Sinod ta Gruusia Apostliku Autokefaalse Õigeusu Kirikuga kooskõlastatult Thbilisisse venekeelseid usklikke teenima. 2011. aasta mais valis Püha Sinod Romani Jakutski ja Lenski piiskopiks. 2011. aasta juunis pühitseti Roman Moskvas Lunastaja Kristuse katedraalis piiskopiks. Hirotoonia viis läbi Moskva ja kogu Venemaa patriarh Kirill. 1. veebruaril 2016 Lunastaja Kristuse katedraalis peetud liturgial ülendas patriarh Kirill piiskop Romani peapiiskopiks. Püha Sinodi otsusega määrati ta 15. oktoobril 2018 Jakuutia vaimuliku seminari rektoriks. 2013 – Kaukaasia Rahvaste Sõpruse Instituudi auprofessor Роман, архиепископ Якутский и Ленский (Лукин Алексей Александрович). patriarchia.ru Епископ Якутский Роман (Лукин). pravmir.ru
Hiiumaa Gümnaasium

Hiiumaa Gümnaasium on Hiiu maakonnas Kärdlas aadressil Uus tänav 4 asuv riigigümnaasium. Kool alustas õppetegevust 1. septembril 2016. Kooli direktor on Ivo Eesmaa. Kooli kõrval asub Kärdla Põhikool. Ajalugu. Meie koolist. Hiiumaa Gümnaasiumi veebisait. Juhtkond. Hiiumaa Gümnaasiumi veebisait. Kooli koduleht
Keila Kultuurikeskus

Keila Kultuurikeskus (varem Keila kultuurimaja) on Harju maakonnas Keilas asuv kultuurimaja. Keila Kultuurikeskus asub aadressil Keskväljak 12. 1909. aastal valmis Keila Vabatahtliku Tuletõrjeseltsi hoone ja seltside ringid. Kohta hakati kutsuma "pritsimajaks". 1929. aastal sai "pritsimaja" juurdeehituse, kolmanda korruse ringiruumide jaoks. Samuti avardati näitelava ja pikendati ka saali. 1935. aastal nimetati „pritsimaja" ümber Keila Rahvamajaks. 1941. aasta suvel hävis rahvamaja tules. Teise maailmasõja ajal tegutseti juhuslikult ja kasutati selleks Keila Algkooli ruume. 1945–1952 tegutses Keila Rahvamaja praeguse Rae apteegi ruumides ning 1952–1956 töötas Keila Rajooni Kultuurimaja endises Keila vallamajas Paldiski maanteel. 1954. aastal alustati uue kultuurimaja ehitamist Eesti Põllumajanduse Ühistute rahaga. Algselt projekteeriti hoone agro-zoo-propaganda-hooneks, mis oli tolleaegne tüüpprojekt nii õppekeskuste kui kultuurimajade tarbeks. Hoone rajati Arnold Matteuse 1950. aastatest pärineva tüüpprojekti järgi endise köstrimaja asemele. Kultuurimaja avaball toimus 30. detsembril 1956, kuid ametlikult anti maja käiku 1957. aastal. Samal aasta alguses kolisid hoonesse ka Keila raamatukogu ja lasteraamatu­kogu, kus asuti kuni 2012. aastani. Sama projekti järgi on ehitatud kultuurimajad ka Orissaares, Antslas, Jõhvis, Abjas ja mujal. Hoone on hea näide stalinistlikust arhitektuurist. Aastatel 1960–1962 oli Keila Kultuurimaja direktoriks Ilmar Moss. Keskuses tegutseb teiste seas AX-teater. Ajalooline foto, kus kaugemal paistab tulevane Keila Kultuurikeskuse asukoht – Köstri maja Ajalooline foto valminud Keila Kultuurimajast 1950. aastate lõpust Keila Kultuurikeskus puudega 2001. aastal Keila Kultuurikeskuse silt "Arhiivid minevikust: Keilasse kavandati Stalini ausammast". Harju Elu, nr. 38. 21. september 2018. Keila kesklinna miljööala analüüs - OÜ Sfäär Planeeringud - 28.08.2019. "Kultuurikeskuse maja sai 55". Maaleht. 6. jaanuar 2012.
Maljarka

Maljarka on Tartus tegutsev tantsuansambel, mis viljeleb vene mustlastantsu. See loodi 2006. aastal. Ansambli juhendaja on Svetlana Zaikova. Ansambel on osalenud paljudes meistriklassides, näiteks Lehti Kostabi, Ilze Zarina ja Irina Lisovskaja juures. Maljarkast on välja kasvanud Tartu mustlastantsutrupp Romaška, mida juhendab Pille Priks. Ansamblil on sidemed ka teiste riikide mustlastantsuansamblitega, nagu Ukrainas tegutsev Dance Hayat, kes on korduvalt Eestis koos Maljarkaga ühistel kontsertidel üles astunud. https://maljarka.wordpress.com/meist/ (vaadatud 17.10.2017) Aime Jõgi Vallikraav täitub mustlastantsijaist Postimees, 3. juuni 2016 (vaadatud 03.07.2018) Vallikraavis algab reede õhtul mustlastantsupidu Postimees, 28. juuni 2017 (vaadatud 03.07.2018) Ansambli koduleht Aime Jõgi. Mustlaskontsert lõi Hurda saali punni täis, paljud lahkusid Postimees, 2. juuli 2018 Aime Jõgi. Kirevais rõivais tantsijad püüavad tabada mustlastähte Postimees, 28. juuni 2018 Aime Jõgi. Vallikraavis algab reede õhtul mustlastantsupidu Postimees, 28. juuni 2017 Mustlasansambli MALJARKA kontsertetendus "Khelesa, romale!" Alle-Saija Teatritalus, YouTube, 27. juuni 2016 Aime Jõgi. Vallikraav täitub mustlastantsijaist Postimees, 3. juuni 2016 Maljarka - Mar Mar, YouTube, 27. jaanuar 2012 Maljarka @Romanofest 2016, YouTube, 3. mai 2016
Ostap Bender

Ostap Bender (vene keeles Остап Бендер) on Ilja Ilfi ja Jevgeni Petrovi romaanide "12 tooli" ja "Kuldvasikas" peategelane. 1928. aastal ilmunud "12 tooli" jutustab Ostap Benderi koomilistest seiklustest NEP-iaegsel Nõukogude Venemaal. Ülileidlik ja sõnaosav. Teda nimetatakse suureks kombinaatoriks. Ostap Bender teatab oma eluloos tavaliselt vaid seda, et ta isa oli Türgi alam, ise on pärit Odessast ning et ta täisnimi on Ostap-Sulayman-Berta-Maria-Bender-Bey (Остап-Сулейман-Берта-Мария-Бендер-Бей). Päritolult on ta juut. Ostap Bender unistab reisida Rio de Janeirosse, "oma unistuste linna". Ostap Benderi prototüüp Ostap (Ossip) Šor oli pärit Benjamin Haimovitš Šori ja Jekaterina Hertsevna Bergeri perekonnast; vene-juudi luuletaja Natan Šor oli tema vend. Paljud Ossip Šori räägitud juttudest olid Ostap Benderi seikluste aluseks. "Võib-olla anda sulle veel selle korteri võti, kus raha seisab?" "Lääs aitab meid, ära anna alla!" "Paraadi hakkan juhatama mina." "Jää hakkas liikuma, härrad vannutatud mehed!" Leitnant Schmidti pojad: petised, kes kerjasid ametiasutustelt raha, esinedes revolutsionäär Pjotr Schmidti (1867–1906) poegadena. Ka Bender nimetas end vahetevahel leitnant Schmidti pojaks. Sarved ja sõrad (täielikult "Sarvede ja Sõrgade Varumise Arbatovi Kontori Tšernomorski osakond"): Benderi asutatud fiktiivne ettevõte Mõõga ja Saha Liit: Benderi asutatud fiktiivne nõukogudevastane organisatsioon, mida ta kasutas selle liikmete šantažeerimiseks "Kaksteist tooli" ilmus 1928 jaanuaris. Tegevus toimub nepiaegsel Venemaal. Romaanis otsib Ostap Bender endise aadlipealiku Ippolit Matvejevitš Vorobjaninovi ämma teemante, mis on peidetud tooli sisse ja seejärel konfiskeeritud kommunistide poolt koos ülejäänud mööbligarnituuriga. Teemante otsib ka isa Fjodor, Vorobjaninovi ämma pihiisa. Romaani lõpus, olles tulutult kätte saanud ja lõhkunud kõik toolid peale viimase, tapab Vorobjaninov Benderi, kuna ta ei taha jagada varandust. Selgub, et teemandid on viimase tooli seest juba avastatud ja Vorobjaninov läheb hulluks. Romaanis Kuldvasikas šantažeerib ja jälitab Bender "põrandaalust miljonäri" Aleksandr Koreikot. Raamatu lõpus, olles saanud miljon rubla, avastab Bender, et Nõukogude Liidus pole rahaga midagi teha. Pärast ebaõnnestunud katset põgeneda Rumeeniasse (Rumeenia piirivalvurid röövivad Benderi paljaks ja saadavad ta Nõukogude Liitu tagasi) lubab Bender hakata majavalitsejaks. Katrin Kalamees Maritsa Lens (2002). XX sajandi vene kirjandus. Tallinn. Lk 43. Ilf ja Petrov. Kaksteist tooli. Lk 44.
Paljassaare hoiuala

Paljassaare hoiuala on Tallinnas Paljassaare poolsaarel asuv hoiuala. Hoiuala on üleeuroopalise tähtsusega linnuala, kus on registreeritud 229 liiki linde (oktoober 2012). Alal on kaks linnuvaatlustorni (Roostikutorn ja Valge Torn). Paljassaare hoiuala keskkonnaportaalis
Knieriem

Knieriem on Hessenist Eschwegest pärit baltisaksa kaupmehe- ja aadlisuguvõsa. Suguvõsa kohta on esimesi teateid 1469. aastast, mil mainitakse Eschwege bürgerit Hans Knyrimet. 1608. aastal valiti käsitööline Bernhard Knierim Eschwege raehärraks. 1657. aastal elas Miitavis Johann Knieriem, kes oli ilmselt suguvõsa Balti liini rajaja. Suguvõsaliin algab aga Johann Melchior Knieriemiga (u 1661−maeti 1701), kes oli Liibavi linnaarst. Tema järeltulijad asusid XVIII sajandil elama Riiga, kus nad tegutsesid kaupmeestena. Riia raehärra Johann Melchior Knieriem (1758−1817) sai oma teenete eest 1814. aastal Püha Vladimiri IV klassi ordeni kavaleriks, mille alusel ta tõsteti Venemaa pärusaadliku seisusse; aadlitiitlit kinnitati 1845. aastal. 11. juunil 1884. aastal võeti vennad Johann Konrad von Knieriem (1841−1924) ja Johann Hermann von Knieriem (1843−1889) Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 1911. aastal immatrikuleeriti kolmas vend Johann Karl Woldemar von Knieriem (1849−1935). Johann Melchior von Knieriem (1758−1817), Riia raehärra Anton Johann von Knieriem (1798−1836), Dikļi pastor Alexander Knieriem (1800−1861), kindralmajor, divisjonikomandör Johann August von Knieriem (1803−1874), postidirektor, põllumees Johann Wilhelm von Knieriem (1804−1869), Peterburi Jeesuse ja Pēterupe pastor Johann Friedrich von Knieriem (1810−1866), Dikļi ja Umurga pastor Alexander von Knieriem (1837−1904), tõeline salanõunik, senaator, Riiginõukogu liige Karl Nikolaus Knieriem (1842−1911), kindralmajor Johann Hermann von Knieriem (1843−1889), arst, põllumees Johann August von Knieriem (1845−1926), õigusteaduse doktor, Riia raehärra Johann Karl Woldemar von Knieriem (1849−1935), tegelik riiginõunik, Riia Polütehnikumi direktor, mõisaomanik Emil Fromhold von Knieriem (1849−1883), Härgmäe pastor Johann August von Knieriem (1887−1978), õigusteaduse doktor, I.G. Farbeni eestseisuse liige, NSDAP liige Liivimaa läti distrikt: Mūri (Muremoise) (1843−1920), Skangaļi (Skangal) (1843−1920) Knieriem, Michael. Stammfolge der baltischen Familie (von) Knieriem. – Baltische Ahnen- und Stammtafeln. 29. Jahrgang. Köln: 1987, lk 25. Knieriem, Michael. Stammfolge der baltischen Familie (von) Knieriem. – Baltische Ahnen- und Stammtafeln. 29. Jahrgang. Köln: 1987, lk 27. Knieriem, Michael. Stammfolge der baltischen Familie (von) Knieriem. – Baltische Ahnen- und Stammtafeln. 29. Jahrgang. Köln: 1987, lk 29, 26. Knieriem, Michael. Stammfolge der baltischen Familie (von) Knieriem. – Baltische Ahnen- und Stammtafeln. 29. Jahrgang. Köln: 1987, lk 26, 29, 32. Genealogisches Handbuch des Adels. Adelige Häuser B. Bd XX. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1993. Lk 157-163. Knieriem, Michael. Stammfolge der baltischen Familie (von) Knieriem. – Baltische Ahnen- und Stammtafeln. 29. Jahrgang. Köln: 1987. Lk 25-34. Knieriemi suguvõsa aadlivapp saidil gerbovnik.ru
Virbi vald

Virbi vald (läti keeles Virbu pagasts) on vald Lätis Talsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Stende linna, Lībagi, Abava ja Strazde vallaga ning Tukumsi piirkonna Kandava vallaga. Valla pindala on 39,5 km². 2016. aasta seisuga elas seal 887 inimest. Valla keskus on Jaunpagastsi küla, vallavanem on Egils Alsbergs. Ķeiri tamm, Auziņase tamm, Rogase tammed ja kolm Eņģeļciemsi tamme on looduskaitse all. Vald moodustati 1870. või 1880. aastatel, mil liideti Lielvirbi, Mazvirbi, Rinkule, Štempeļmuiža, Eņģeļmuiža ja Veģi mõisavallad. Valla algne saksakeelne nimi oli Neuwacken. 1925. aastani kandis see nime Jaunpagastsi vald. 1935. aastal oli Virbi valla pindala 96,5 km². 1945. aastal moodustati selle koosseisus Virbi ja Jaunpagastsi külanõukogu, vald ise likvideeriti aga 1949. aastal. 1956. aastal liideti Virbi külanõukogu Sabile linnaga ja moodustati Sabile linna maaterritoorium. 1974. aastal liideti Strazde külanõukogu Jaunpagastsi külanõukoguga, viimane nimetati aga ümber Virbi külanõukoguks. 1990. aastal sai Virbi külanõukogust Virbi vald. 1992. aastal eraldus Virbi vallast Strazde vald. 2009. aastast kuulub vald Talsi piirkonda. 2011. aastal elas vallas 653 lätlast, 146 venelast, 30 valgevenelast, 20 ukrainlast, 7 poolakat ja 13 leedulast. Vallas on järgmised külad. Ülejäänud valla elanikud elasid küladesse mittekuuluvates taludes. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Latvijas iedzīvotāju skaits pašvaldībās (pagastu dalījumā). Iedzīvotāju reģistra statistika uz 01.01.2016, Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde. Virbu pagasts, vaadatud 17.10 2017 Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0. Ethnic composition of Latvia 2011 Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.  Virbi vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Jaunpagasts

Jaunpagasts (ka Virbi, vanasti ka Neivakene) on küla (lielciems) Lätis Talsi piirkonnas, Virbi valla halduskeskus. Küla asub Virbupe jõe kaldal merepinnast 90 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Talsist 16 ja Riiast 105 kilomeetri kaugusel. Küla läbib Riia-Ventspilsi raudtee, seal asub Sabile raudteejaam. Küla mainitakse esimest korda aastal 1237ja algselt kandis see nime Neivakene. Sinna rajati ka Jaunpagastsi mõis (Neuwacken), millest on kujunenud tänapäeva Brūzise küla Virbupe teisel kaldal. Tänapäevane Jaunpagastsi küla kujunes mõisa maadele Sabile raudteejaama juurde. Aastail 1909-1911 asustati sinna Venemaalt ligi 120 peret. Teise maailmasõja järel kujunes Jaunpagasts kolhoosi «Virbi» keskasulaks. Külas on kultuurimaja ja raamatukogu, lisaks veel Virbi põhikool ja aastal 1928 valminud Neivakene vanausuliste kirik. Suurimaks tööandjaks on SIA «Jaunalko». Aastal 2017 oli külas 406 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 377. http://vietvardi.lgia.gov.lv/vv/to_www_obj.objekts?p_id=3135 Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0. https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Virbu pagasts