laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tartu Ülikooli arstiteaduskond

Tartu Ülikooli arstiteaduskond kuulub Tartu Ülikooli koosseisu alates ülikooli asutamisest 1632. aastal. Arstiteaduskonda kuulub 8 prekliinilist instituuti, farmaatsia instituut ning 17 kliinikut. Lisaks neile on teaduskonna struktuuris õendusteaduse osakond, meditsiinitehnoloogia keskus, molekulaarse ja kliinilise meditsiini keskus ja vivaarium. Arstiteaduskond on töötajate arvult ülikooli suurim teaduskond: 2005. aasta lõpus oli arstiteaduskonnas 207 õppejõudu, kellest 30 olid professorid. Teadureid ja vanemteadureid oli teaduskonnas 92. Õppeaastal 2005/2006 õppis arstiteaduskonnas kokku 1923 õppurit: põhiõppes 1237, magistriõppes 96, doktoriõppes 118, residentuuris 472. 1991–2005 on arstiteaduskonnast doktorikraadi saanud 114 inimest. Teaduskonna dekaan oli aastatel 2009–2015 Joel Starkopf. Arstiteaduse eriala Hambaarstiteaduse eriala Proviisori eriala Biomeditsiin Rahvatervishoid Õendusteadus (osakoormusega) Neuroteadused Farmaatsia Arstiteadus anatoomia anestesioloogia ja intensiivravi biofüüsika biokeemia bioloogia biostatistika diagnostika epidemioloogia esmaabi erakorraline meditsiin farmakoloogia füsioloogia geneetika histoloogia ja embrüoloogia immunoloogia keskkonnatervishoid kirurgia kliiniline patoloogia kohtuarstiteadus kõrva-nina-kurguhaigused ladina keel lastehaigused meditsiiniajalugu meditsiiniteooria ja -eetika meditsiiniline biokeemia meditsiiniline keemia meditsiiniline mikrobioloogia naistehaigused nahahaigused neurokirurgia neuroloogia onkoloogia patoloogiline anatoomia patofüsioloogia perearstiteadus praktika psühhiaatria radioloogia silmahaigused sisehaigused suguhaigused suhtlemine sünnitusabi taastusravi teadustöö tervise edendamine tervishoiukorraldus toksikoloogia töötervishoid õendustoimingud Tartu Ülikooli biomeditsiini instituut Tartu Ülikooli psühhiaatria õppetool Tartu Ülikooli Arstiteaduskonna koduleht Biomeedikum EAÜS SA TÜK Kliinikum Õppevahendid arstiteaduskonna üliõpilastele Oivi Uibo, Heli Grünberg, Eha Kallas, Tiina Talvik, "LASTEHAIGUSTE PROPEDEUTIKA ALGTÕED. Õppevahend arstiteaduskonna üliõpilastele", Tartu Ülikooli Kirjastus, 2010
Nikolai Pirogov

Nikolai Pirogov (vene keeles Николай Иванович Пирогов); 25. november 1810 Moskva – 5. detsember 1881 Višnja (hiljem Pirogovo; praegu Vinnõtsja, Ukraina) oli vene kirurg, anatoom ja pedagoog. Pirogov lõpetas 1828. aastal Moskva ülikooli, õppis aastatel 1828–1832 Tartu ülikooli Professorite Instituudis, kaitses 1832. aastal doktoriväitekirja, oli aastatel 1836–1841 professor Tartus ja 1841–1857 Peterburis. 1847. aastal võeti ta Peterburi Teaduste Akadeemia liikmeks. Teda peetakse välikirurgia ja topograafilise anatoomia rajajaks. Ta oli üks esimesi arste Euroopas, kes kasutas narkoosiks eetrit, võttis kasutusele jäiga kipsmähise ja arendas jala amputeerimisel luuplastikat. 1855. aastal, Krimmi sõja ajal, oli Pirogov ümberpiiratud Sevastopoli peaarst. Seal hakkaski ta kasutama kipsmähiseid, mis vähendas vajadust amputeerimise järele. Samuti juhtis Pirogov meditsiiniõdede koolitust ja tööd – meditsiiniõed võeti tööle umbes kuu aega pärast seda, kui vastaspoolel alustas oma analoogilist tööd Florence Nightingale. Pirogov juurutas Krimmi sõja ajal uue haavatute eest hoolitsemise strateegia. Haavatud vaadati põhjalikult läbi juba esimeses sidumispunktis. Kergemate haavadega haavatud evakueeriti tagalasse, kus neid hakati ravima statsionaarsetes sõjaväehaiglates, aga raskemate haavadega haavatuid opereeriti kohapeal, välitingimustes. Seetõttu loetakse Pirogovi ka lahinguväljakirurgia rajajaks. 1859. aastal avaldas ta anatoomiaatlase, mille pildid olid tehtud inimese külmutatud lõikude järgi. Nikolai Pirogovi mälestuseks on talle Tartus tema järgi nimetatud Pirogovi platsile püstitatud monument, samuti on Gildi tänav Tartus vahepeal kandnud tema nime. Suure osa oma elust Ukrainas veetnud Pirogovi palsameeritud keha säilitatakse Vinnõtsjas spetsiaalselt tema mälestustele pühendatud kirikus. Sealsamas lähedal tema kunagises mõisas tegutseb tänapäeval tema majamuuseum. 1947. aastal valmis stuudios Lenfilm mängufilm "Pirogov" Mogilevski, Boris. "Nikolai Ivanovitš Pirogov 1810–1881: [elu ja tegevus]". Tallinn, 1954 Toomsalu, Maie. "Nikolai Pirogov" // "Tartu Ülikooli Vana Anatoomikumi professorid". Tartu, 2002, lk. 149–154 Афанасьев, В. А. "Из дерптской жизни Н. И. Пирогова" // "Труды и протоколы заседаний Медицинского общества имени Н. И. Пирогова при имп. Юрьевском университете". г. 3, 1910/1911. Юрьев, 1912 Igor Samohvalov jt. Sõjakirurg Nikolai Pirogov. Eesti Arst, 2011. Teoseid Eduard Hau litograafia Nikolai Pirogovist Nikolai Pirogovi rindportree ovaalis Väljavõte andmebaasist: Nimekad teadlased Tartu Ülikoolis Boris Veizenen, "Nikolai Pirogov (1810 – 1881)", EEVA: Eesti vanema kirjanduse digitaalne tekstikogu Історія створення музею
Hoovuste loend

Hoovuste loendis on loetletud hoovuseid. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Alaska hoovus Antarktika ringhoovus Antilli hoovus Benguela hoovus Brasiilia hoovus California hoovus Ekvatoriaalne vastuhoovus (India ookean) Ekvatoriaalne vastuhoovus (Vaikne ookean) Falklandi hoovus Florida hoovus Golfi hoovus Guajaana hoovus Ida-Aafrika hoovus Ida-Austraalia hoovus Ida-Grööni hoovus Irmingeri hoovus Kanaari hoovus Kariibi hoovus Kuriili hoovus (Oyashio hoovus) Kuroshio Labradori hoovus Leeuwini hoovus Lõunapassaathoovus (Atlandi ookean) Lõunapassaathoovus (India ookean) Lõunapassaathoovus (Vaikne ookean) Lääne-Austraalia hoovus Lääne-Grööni hoovus Läänetuulte hoovus ehk Antarktika ringhoovus Madagaskari hoovus Mosambiigi hoovus Nordkapi hoovus Norra hoovus Nõelaneeme hoovus Peruu hoovus ehk Humboldti hoovus Portugali hoovus Põhja-Atlandi hoovus Põhjapassaathoovus (Atlandi ookean) Põhjapassaathoovus (India ookean) Põhjapassaathoovus (Vaikne ookean) Somaali hoovus Vaikse ookeani Põhjahoovus
Saare oja

Saare oja on mitme Eesti vooluveekogu nimi: Uhmardu jõgi Jõgeva maakonnas Viru oja Viljandi maakonnas
Frederik II

Frederik II (1. juuli 1534 Haderslevhusis – 4. aprill 1588 Antvorskovi lossis) oli Taani kuningas ja Norra kuningas aastatel 1559–1588. Ta oli Christian III poeg. Frederiki katsed kuningavõimu tugevdada luhtusid feodaalaristokraatia ja eriti riiginõukogu vastuseisu tõttu. Et kindlustada Läänemerel Taani ülemvõimu, sekkus ta Liivi sõtta ja alustas Rootsi-vastast Põhjamaade seitsmeaastast sõda. 1559. aastal vallutas Frederik II Põhja-Saksamaal Dithmarscheni ja ostis Johann von Münchhausenilt Saare-Lääne piiskopkonna ning kinkis selle oma vennale hertsog Magnusele. Fredrik II on maetud Roskilde toomkirikusse.
Nanomeeter

Nanomeeter (tähis nm) on SI-süsteemi pikkusühik, mis võrdub miljardiku meetriga: 1 nm = 10–9 m = 0,000 000 001 m = 0,001 µm = 1000 pm. 1 ongström (Å) on 0,1 nanomeetrit. Meeter Ühikute detsimaaleesliited
Eha Raend

Eha Raend (29. veebruar 1932 Tallinn – 21. mai 2007 Tartu) oli eesti nahakunstnik. Sündinud Tallinnas kunstniku perekonnas, lõpetas ta 1951. aastal Tallinna 7. Keskkooli. Samal aastal alustas ta õpinguid Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas 1957. aastal nahakunsti erialal. Tema esimeseks töökohaks oli Tallinna kunstitoodete kombinaat, kus ta oli aastatel 1958–1961 mustritegija. Aastast 1961 oli tema elu seotud peamiselt Tartuga, kus ta töötas aastani 1988 kunstnikuna kunstikombinaadis Ars. Lisaks oli Eha Raend aastatel 1972–1976 Tartu Kunstikooli õpetaja. Aastatel 1990 ja 1991 juhendas ta sama kooli lõpetajate diplomitöid. 1967. aastast oli ta Eesti Kunstnike Liidu liige. Peamiselt valmistas Eha Raend vool- ja lõiketehnikas esemeid: märkmikke, karpe, kaasi, külalisraamatuid ja köiteid. Loomingu algaastatel iseloomustas tema teoseid ebasümmeetrilisus, oli märgata abstraktsionismi ja rahvakunsti mõjutusi. 1970. aastatest domineerisid Raendi loomingus rohkem loodusteemad. See tingis sümmeetrilisemate vormide ja maalilisema ornamendi kasutuselevõtu. Tema esimene isikunäitus toimus 1979. aastal Tartu Kunstnike Majas. Eha Raendi tuntumate teoste hulka kuuluvad: Antoine de Saint-Exupéry "Inimeste maa" nahkköide (1967) Astmelised karbid (1975) Johann Wolfgang von Goethe "Fausti" nahkköide (1983) Marie Underi luuletuste kogu nahkköide (1991)
Anzoátegui osariik

Anzoátegui osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Venezuela lõunaosas. Piirneb põhjas Kariibi merega. Osariik on loodud 1909. aastal. Halduslikult jaguneb osariik 21 omavalitsusüksuseks. Osariigi peamised majandusharud on naftatootmine, turism ja kalandus. Osariigi valitsuse koduleht (hispaania keeles)
Apure osariik

Apure osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Venezuela lõunaosas. Piirneb lõunaast Colombiaga. Osariik on moodustatud 1901. aastal ja sai nime Apure jõe järgi. Halduslikult jaguneb seitsmeks omavalitsusüksuseks. Osariigi valitsuse koduleht (hispaania keeles)
Apure jõgi

Apure on jõgi Lõuna-Ameerikas Venezuelas. Saab alguse Sarare ja Uribante jõe ühinemisel. Voolab peamiselt itta ja suubub vasakult Orinocosse. Pikkus 819 km, koos Uribantega 1038 km. Jões elavad teiste seas jõedelfiinid, kilpkonnad ja piraajad. Apure ääres asub San Fernando de Apure linn. Jõe järgi on saanud nime Apure osariik.
São Leopoldo

São Leopoldo on linn Brasiilias Rio Grande do Suli osariigis. Asub Porto Alegrest 30 km põhjas. Linn asutati 1824. aastal saksa immigrantide poolt ja seda loetakse saksa kultuuri hälliks Brasiilias. http://www.saoleopoldo.rs.gov.br/
Oskar Ruut

Oskar Ruut (sünninimega Oskar Rosenstock; 24. aprill 1916 Valga – 4. august 1944 Sinimäed, Eesti) oli Eesti (lipnik) ja Saksa sõjaväelane (Hauptsturmführer) ning jurist. Oskar Ruut õppis Valga Algkoolis ja aastatel 1932–1935 Valga Ühisgümnaasiumis. Pärast gümnaasiumi lõpetamist astus Ruut kohustusliku ajateenistuse läbimiseks sõjaväkke, kus teenis 3. Üksikus Jalaväepataljonis noorteaega. Pärast noorteaja läbimist ülendati ta kapraliks ja viidi üle 7. Jalaväerügementi. Ta lõpetas 1936. aastal sõjakooli aspirantide klassi. Ta õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas 1936-1943, kuid ei lõpetanud stuudiumi. Ta ülendati 24. veebruaril 1937 lipnikuks. Ta töötas Raudteevalitsuses. 1941. aastal organiseeris ta Tallinnas põrandaaluse relvastatud rühma võitluseks nõukogude võimu vastu ning osales oma rühmaga linna vabastamisel Punaarmeest. 1942. aasta algul astus ta politseipataljoni ning saadeti 3. märtsil 1942 Leningradi rinde tagalasse. Suvel 1942 autasustati teda vapruse eest Idarindel Idarahvaste medaliga. Eesti Leegioni moodustamisel astus leegionisse ning saadeti Bad Tölzi ohvitseride kooli. Ohvitseride kooli lõpetas ta väga heade eksamitulemustega ja ülendati kohe obersturmführeriks (leitnandiks) ning saadeti Eesti Vabatahtlike Soomusgrenaderide SS-pataljoni Narva (Estnisches SS-Freiwilligen Panzergrenadier Bataillon "Narva") 4. kompanii ülemaks Dnepri äärde. Ta tegi kaasa kõik pataljoni Narva lahingud Harkovi piirkonnas, mille eest teda 8. veebruaril 1944 autasustati II klassi Raudristiga ning jäi koos väeosaga Tšerkassõ kotti. Kotist väljamurdmisel näidatud vapruse eest autasustati Ruutu I klassi Raudristi ning jalaväerünnaku märgiga, samuti esitati ta Hauptsturmführeri auastme saamiseks, kuid auastme kinnitus saabus pärast tema surma. Oskar Ruut, olles pataljoniülema kohustes, tõi pataljoni Narva Ukrainast Tallinna paraadile ja viis sealt Kehrasse ümberformeerimisele. 1. augustil hävitas Ruut kaks vaenlase tanki saades seejuures kolm haava pähe ja paremasse õlga, kuid kahe päeva pärast oli ta jälle rivis. Oskar Ruut langes 3. augustil 1944 Sinimägede lahingus, olles hävitanud kolm vaenlase tanki, kui neljas T-34 sõitis talle peale. 1942 – Idarahvaste medal 1944 – Raudristi II klass (8. veebruar 1944) 1944 – Raudristi I klass 1944 – Jalaväe Rünnakumärk 1945. aasta 15. veebruar. Pärast langemist ülendati ta postuumselt SS-Hauptsturmführeriks 1945. aasta 15. veebruar Jalaväe Auplaat (ainsa eestlasena) Tema isa Krisch Rosenstock sündis Härgmäel 4. mail 1876 ja oli Valga jaamaülem, ema Grete Hendrik sündis 23. novembril 1880 Lukes (Lugaži). Oskar Ruut on maetud Toila Saksa sõdurite kalmistule. Nimi muudetud 27. veebruaril 1939. Ostuf. Oskar Ruut †, Rindeleht, 2 september 1944 Reino Hein. Hando Ruus: kunstnik ja legendaarse "Narva" pataljoni ohvitser. Tartu 2000. Lk 71 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Oskar Ruut Eesti ohvitseride andmekogus "Venelased Sinimägedest läbi ei murra!"
Néstor Kirchner

Néstor Carlos Kirchner Ostoić (25. veebruar 1950 Santa Cruzi provints, Río Gallegos – 27. oktoober 2010) oli Argentina poliitik, aastatel 2003–2007 Argentina president. Ta oli vasakpoolne peronist. Aastatel 1991–2003 oli ta Santa Cruzi provintsi kuberner. Aastal 2003 sai ta Argentina presidendiks, võites varasemat (1989–1999) presidenti Carlos Menemit. Kirchner põlvnes katoliku usku eurooplastest. Tema isa Néstor Carlos Kirchner, kes põlvnes sakslastest ja šveitslastest, töötas postiametnikuna. Ema María Ostoic oli pärit Tšiilist Punta Arenasest ja tema vanemad olid horvaadi immigrandid. Kirchnerid elasid Santa Cruzi provintsi pealinnas Río Gallegoses. Kirchner astus juba noorena peronistlikku noorsooliikumisse Juventud Peronista. Aastal 1976 lõpetas ta juristina La Plata ülikooli. Aastal 1987 valiti ta Santa Cruzi linnapeaks. Sellele ametikohale jäi ta 1991. aastani. Seejärel sai ta Santa Cruzi provintsi kuberneriks. Ta tõi provintsi heaolu ja majanduslikku stabiilsust. Ta valiti tagasi ning jäi selle provintsi kuberneriks 2003. aastani. Oma provintsis pani ta rõhku maavarade kaevandamisele. Seal on naftat ja maagaasi ning Argentina suurim kulla- ja hõbedakaevandus. 1996 asutas ta peronistide siseajalehe La Corriente Peronista, mis oli mõeldud vabaks aruteluks ja peronistide ühtsuse taastamiseks. Kuigi Menem võitis esimese hääletusvooru 27. aprillil 2003, sai ta ainult 24% kehtivatest häältest, ainult 2% rohkem kui Kirchner. See oli Pyrrhose võit, sest Menemil oli paljude argentiinlaste silmis väga negatiivne kuvand ja tal polnud peaaegu mingit võimalust lõppvoorus võita. Küsitlused ennustasid Kirchneri ülekaalukat võitu 30–40-protsendilise vahega. Menem otsustas kandideerimisest loobuda. Nii sai Kirchneri automaatselt Argentina presidendiks. Kirchner sai Eduardo Duhalde järel presidendiks 25. mail 2003. Kirchner oli esimene Patagooniast pärit president. Kirchner sundis ametist lahkuma kolm Ülemkohtu kohtunikku, süüdistades neid Carlos Menemi otsuste heakskiitmises. Üks endine kohtunik ütles, et Kirchner tahtis lihtsalt Ülemkohtu sõltumatust piirata. 28. oktoobril 2007 toimunud presidendivalimised võitis Néstor Kirchneri abikaasa Cristina Fernández de Kirchner. 4. mail 2010 valiti ta Lõuna-Ameerika Riikide Liidu peasekretäriks. Ta oli selles ametis kuni oma surmani sama aasta 27. oktoobril. Kirchner abiellus 9. märtsil 1975 Cristina Fernándezega. Neil on kaks last: Máximo (1977) ja Florencia (1990).
Rio de Janeiro osariik

Rio de Janeiro osariik on Brasiilia 1. järgu haldusüksus Kagupiirkonnas. Asub Atlandi ookeani rannikul. Osariik jaguneb 92 omavalitsuseks. Umbes 40% osariigi elanikest elab pealinnas Rio de Janeiros. Teised suuremad omavalitsused on Nova Iguaçu, Niterói, Duque de Caxias, São Gonçalo, São João de Meriti, Campos dos Goytacazes, Petrópolis ja Volta Redonda. Rio de Janeiro osariik on Brasiilia kõige tihedamini asustatud osariik. Selle pindala on veidi väiksem kui Eesti pindala, kuid rahvaarv on ligi 12 korda suurem. ftp://ftp.ibge.gov.br/Estimativas_de_Populacao/Estimativas_2015/estimativa_dou_2015.pdf Rio de Janeiro osariigi koduleht (portugali ja inglise keeles)
BMW 7. seeria

BMW 7. seeria on BMW AG toodetav Saksa luksusauto, mida on toodetud alates 1977. aastast. 2021. aasta seisuga on toodetud kuus põlvkonda BMW 7. seeria mudeleid, kusjuures 7. seeria on alati sedaankerega. 7. seeria suurimateks konkurentideks Euroopa autode hulgas on Audi A8 ja Mercedes-Benzi S-klass. BMW 7. seeriat on toodetud kuue põlvkonna vältel: E23 (1977–1984) E32 (1986–1994) E38 (1994–2002) E65 (2002–2008) F01 (2008–2015) G11 (2015–tänapäev) E23 E32 E38 E65 F01 G11 G11 mudeliuuendus "2021 Mercedes-Benz S-Class vs. Audi A8 and BMW 7 Series: Superlative sedans compared". 2. september 2020.
Kümnekroonine meenemünt (2006)

2006. aastal hõbedast vermitud 10-kroonine meenemünt on pühendatud XX taliolümpiamängudele Torinos. Tegemist on kollektsionääridele mõeldud meenemündiga mille maksimumtiraaž on 5000 tükki ning mis lasti käibele 6. veebruaril 2006. Münti müüdi Eesti Panga muuseumis, ühe mündi hind oli 500 krooni. Iga münt on plastkapslis, mis omakorda on spetsiaalses karbis, ning iga mündiga on kaasas sertifikaat, millel on mündi number. Mündi on verminud Soome Rahapaja (Mint of Finland Ltd) proof-kvaliteediga, ning see oli esimene Eesti münt, millel on kuldaplikatsioon. Mati Karmini kujundatud hõbedane münt kaalub 28,28 grammi, läbimõõt on 3,861 sentimeetrit ning selle serv on rihveldatud. Mündil on 19 × 18 mm pindalaga kuldaplikatsioon (kulla sisaldus 99,9%) mille paksus on 50 nm (0,05 μm). Mündi esiküljel on Eesti suur riigivapp, mille kohal on sõnad "EESTI VABARIIK" ja all vermimise aasta "2006". Mündi tagaküljel on kullakihiga kaetud suusataja kujutis, mille kohal on nimiväärtus "10 krooni" ning all on Eesti Olümpiakomitee logo ja Rooma number XX. Iga mündiga käib kaasas sertifikaat, mille ühel küljel on mündi spetsifikatsioon ja teisel küljel Eesti Panga presidendi Andres Lipstoki pühendus eesti ja inglise keeles. Pühenduse eestikeelne tekst on järgmine: Taliolümpiamängudele pühendatud meenemündiga jätkab Eesti Pank olümpiateemaliste müntide väljaandmist. Hõbemündil kujutatud suusataja nii sümboliseerib Eesti sportlaste edukat esinemist taliolümpiamängudel läbi aegade kui ka jäädvustab suusaspordi ning taliolümpia üha laienevat populaarsust maailmas. Esmakordselt osales Eesti taliolümpiamängudel 1928. aastal. Taasiseseisvunud riigina võtab Eesti taliolümpiamängudest osa alates 1992. aastast. Eesti Vabariigi meenemündid Olümpiamündid Eesti kroon RTL, 03.02.2006, 13, 216 Eesti Panga presidendi 30. jaanuari 2006. a määrus nr 2, "Meenemündi käibelelaskmine" (RTL, 03.02.2006, 13, 216)
Triin Loide

Triin Loide (sündinud 29. veebruaril 1988) on eesti kirjanik, ajakirjanik ja tõlkija. Trükis on temalt avaldatud üks romaan, kolm juttu ja raamatuarvustusi. Ta lõpetas 2008. aastal Tartu Descartes'i Lütseumi ja 2014. aastal Tallinna Ülikooli kultuuriteaduse eriala. Ta on alates 2018. aasta juulist ulmeajakirja "Reaktor" peatoimetaja. Alates 2019. aasta oktoobrist töötab ta ajalehe Sakala arvamustoimetajana. "Ja anna meile andeks meie võlad..." (2009) Viies ratsanik. – Värske Rõhk, 2006, nr 4, lk 52–57. 100 dollarit. – Värske Rõhk, 2007, nr 2, lk 42–45. "Hübriid laste- ja suurte raamatust, halvas mõttes" – Postimees, 13. september 2008 "Kas vähem on rohkem?" – Postimees, 11. oktoober 2008 "Hikikomori katkine aluspesu" – Postimees, 5. oktoober 2013 „Disco Elysium“: hümn saamatusele ja lunastusele – Vikerkaar, veebruar 2020 2010 Betti Alveri kirjandusauhind ("Ja anna meile andeks meie võlad...") "Reaktori" 2018. aasta juulinumber "Sakala arvamustoimetajaks sai Triin Loide". Sakala. 29. oktoober 2019. Vaadatud 16. augustil 2020.
Eesti pagulaskirjandus

Eesti pagulaskirjandus oli kirjandus, mis arenes väljaspool okupeeritud Eestit aastail 1944–1990[viide?]. Oma iseloomult on pagulaskirjandus 1940. aastani Eestis loodud ja välja antud kirjanduse jätk[viide?]. Pagulaskirjandus sai alguse Saksa põgenikelaagris[viide?]. Teise maailmasõja lõppedes sai keskuseks Rootsi[viide?]. 1960ndateni oli pagulaskirjandus elujõulisem Eesti NSV kirjandusest[viide?], säilitades sõnavabaduse eelise ka hiljem[viide?]. Aastatel 1944–1990 anti paguluses välja 267 romaani ja 181 luulekogu 75 autorilt[viide?], palju kirjutati ka memuaarkirjandust – 90 autorilt ilmus ligi 155 teost[viide?]. 1950. aastatel hakkas osa pagulaskirjanikest kirjutama teoseid asukohamaa keeles.[viide?] Tuntuimad pagulaskirjanikud on Gustav Suits, Marie Under, Bernard Kangro, Karl Ristikivi, August Gailit, August Mälk, Artur Adson, Henrik Visnapuu, Ivar Ivask, Ain Kalmus, Helga Nõu, Enn Nõu, Valev Uibopuu, Johannes Aavik, Arno Vihalemm, Kalju Lepik, Ivar Grünthal, Hellar Grabbi, Ilmar Laaban, Arved Viirlaid, Liidia Tuulse, Salme Ekbaum, Gert Helbemäe, Arvo Mägi, Harri Asi, Raimond Kolk ja Albert Kivikas. Enamik neist oli olnud juba 1940. aastal tuntud kirjanikud[viide?], kelle loomingu avaldamine ja isegi omamine oli Eesti NSV-s keelatud[viide?]. Eesti Kirjanike Kooperatiiv Eesti Kirjastus Orto "Eesti kirjandus paguluses XX sajandil". Toimetanud ja eessõna kirjutanud Piret Kruuspere. Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus, Tallinn 2008, 822 lk "Väliseesti kirjanduse konverents: Ettekanded 22. ja 23. oktoobril 1990". Toimetanud Õnne Kepp, Piret Kruuspere ja Piret Viires; 4. raamat sarjast Collegium Litterarum. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia, 1991 Karl Muru, Ülo Tonts, Piret Kangur "Väliseesti kirjandus". Tallinn: Eesti Raamat, 1991 Enn Nõu. Mis loom on väliseesti kirjanik? EPL, 5. veebruar 2000
Delta Amacuro osariik

Delta Amacuro osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Venezuela idaosas. Asub Kariibi mere ääres, piirneb kagus Guyanaga. Enamiku osariigi territooriumist hõlmab soostunud ja vihmaperioodil üleujutatud Orinoco delta. Osariigi staatuse sai 1991. aastal. Halduslikult jaguneb 4 omavalitsusüksuseks (municipio): Antonio Díazi vald Casacoima vald Pedernalesi vald Tucupita vald Osariigis asub Orinoco-Mariusa delta rahvuspark.
Ateena harta

Ateena harta (inglise keeles Athens Charter) on kolme olulise dokumendi nimi, mis on heaks kiidetud Ateenas. See on 1931. aastal ajalooliste ehitismälestiste arhitektide ja tehnikute esimese rahvusvahelise kongressi heaks kiidetud ürik. 1933. aasta Rahvusvahelise Kaasaegse Arhitektuuri kongressi CIAM-i (Congrès internationaux d'architecture moderne) seisukohti sõnastav harta alapealkirjaga "Funktsionaalne linn". 1998. aastal koostatud "Uus Ateena harta", mis sündis tänu CIAM-i IV kongressil (harta avaldati 12 aastat hiljem). Harta propageeris linnaplaanide funktsionaalset tsoneerimist. Veneetsia harta Firenze harta – Firenzes 21. mail 1981 kogunenud ICOMOS-IFLA Ajalooliste Parkide Rahvusvaheline Komitee otsustas koostada ajalooliste parkide kaitse harta. Barcelona harta Le Corbusier "The Athens Charter for the Restoration of Historic Monuments - 1931". ICOMOS international council of monuments and sites. Framton, Kenneth (1992). Modern Architecture. A critical History. London, 1992. London. "The New Charter of Athens 2003: The European Council of Town Planners' Vision for Cities in the 21st century". Eesti Planeerijate Ühing Eesti Arhitektide Liit Euroopa linnaplaneerijate nõukogu