Teine buuri sõda

Teine buuri sõda oli Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi koloniaalsõda buuride vabariikide Transvaali (Lõuna-Aafrika Vabariik) ja Oranje vastu 1899–1902. Oranje teemandi- ja Transvaalis 19. sajandi lõpus avastatud suurtesse kullaleiukohtadesse saabusid Euroopast seiklejad (kullakaevurid), kes otsisid kerget rikastumist. Tekkis uus suurlinn Johannesburg, mis hirmutas buure migrantide poolt kaasa toodud pahedega (joomingud, kaklused, tapmised, prostitutsioon). Inglise keelt kõnelevad sisserändajad nõudsid poliitilisi õigusi, mis oleks neile andnud õiguse osaleda riikliku poliitika määramisel, kuid ei tahtnud võtta endale kodanikukohustusi – eriti sõjaväeteenistuse kohustust. Sellega tahtsid nad olla buuridega võrreldes tegelikult privilegeeritud seisundis. 1899. aastal oli selliseid sisserändajaid juba umbes 200 000 (neist 159 000 inglast, 15 000 sakslast). Buure oli samal ajal umbes 270 000. Kui Transvaali president Paul Kruger keeldus sinna asunud rohkearvulistele inglise asunikele (uitlander`eile) kodanikuõigusi andmast, hakkas Suurbritannia toetama inglise päritolu sisserändajate poliitilisi nõudmisi ning surve avaldamiseks hakkas ka 1899. aasta sügisel Buuri vabariikide piirile väge koondama. Ettekäändeks toodi inglise sisserändajate õiguste kaitse vajadus. Nähes sõja paratamatust, võtsid buurid sama aasta sügisel ette ennetava rünnaku. Nii algas Inglise-Buuri sõda, mis köitis maailma avaliku arvamuse tähelepanu sellega, et väikesed buuri vabariigid suutsid pikka aega osutada vastupanu võimsale Briti impeeriumile. Buurid olid edukad kuni 1900. aasta veebruarini. Nad tungisid Briti kolooniate Kapimaa ja Natali alale, piirasid ümber Ladysmithi, Mafekingi ja Kimberley ning lõid Briti väge mitmes lahingus. Lätist, Soomest ja Poolast sõitis vabatahtlikke Lõuna-Aafrikasse, et toetada buure Suurbritannia vastu[viide?]. Siiski kaldus ülekaal üha rohkem võimsa koloniaalriigi poole. Kui inglastel oli sõja algul vägesid 23 500 meest, siis sõja lõpuks toodi kohale 400 000-meheline armee parimate väejuhtide juhtimisel. Buurid suutsid kõiki jõude mobiliseerides panna lõpuks välja kuni 45 000 meest. 27. veebruaril 1900 saavutasid inglased Paardebergi juures pöördelise võidu, hõivasid 13. märtsil 1900 Oranje pealinna Bloemfonteini ja 5. juunil 1900 Transvaali pealinna Pretoria. 1900. aasta märtsis oli buuridele selge, et ei ole võimalik kaitsta maad vallutajate sissetungi eest. Sõjanõukogu otsustas üle minna partisanisõjale. Buurid lootsid, et teised Euroopa riigid toetavad nende võitlust inglastega. Selles osales umbes 20 000 meest. Hästi maastikku tundvad buurid tegid inglastele hirmsat kahju, tunda andis aga laskemoona puudus. Inglased põletasid buuride farmid ja hävitasid karjad. Loodi koonduslaagrid, kuhu paigutati suurem osa tsiviilelanikkonnast. Üle 20 000 lapse suri seal nälga. Kõik meessoost buurid, kes sattusid inglaste kätte vangi, saadeti St. Helena või Tseiloni saarele. Mais 1902 olid buuride juhid sunnitud sõlmima rahulepingu, millega need vabariigid arvati Briti impeeriumi koosseisu. Buuride kaotusele aitas kaasa nende puudulik strateegia. Nad lasksid küll maha iga inglase, kes tuli nende lähedale, kuid nad ei osanud löödud vaenlast taga ajada ja talle kallale tungida. Ka ei olnud nende vägedel sõjalist distsipliini. Kui nõudsid seda kodused asjad, põllutöö või mõni muu asi, läksid nad omavoliliselt koju ja tulid siis jälle tagasi sõjaväkke, kui lubas aeg. Buuridele anti siiski õigus oma emakeele – afrikaani keele – kasutamiseks koolis ja kohtus. Mõjutatuna hirmust kohaliku elanikkonna ees, leidsid kolonisaatorid peatselt ühise keele. 1909. aastal toimus inglaste ja buuride ühiskonverents. 1910. aastal loodi Lõuna-Aafrika Liit, mis sai dominiooni õigused. Buuri sõda oli Inglismaale palju maksma läinud ja kahjustanud ta autoriteeti maailma avalikkuse silmis. Näiteks 1899. aastal Colenso juures toimunud lahingus lõid 3000 buuri 15 000-mehelist inglise väge. Buuride kaotused olid 8 meest tapetuna ja 30 haavatut, inglaste kaotused olid 143 tapetut, 755 haavatut, 240 teadmata kadunut ja 10 kahurit. Iga surmatud buuri peale kulus inglastel 5000 lasku, kuna buuridel kulus ühe inglase surmamiseks 600 lasku. Esimene buuri sõda Enamik vabatahtlikke tuli Madalmaadest, Saksamaalt ja Rootsi-Norrast. Väiksem hulk tuli Iirimaalt, Austraaliast, Itaaliast, Kongressi-Poolast, Prantsusmaalt, Belgiast, Taanist, Venemaalt ja Ameerika Ühendriikidest. [South African War (British-South African history) – Encyclopedia Britannica]. Britannica.com (1902-05-31). Kasutatud 23. juulil 2013. "Caring for the soldiers health". Nash's war manual]. Eveleigh Nash. 1914. lk. 309. "The Commissariat – The Red Cross – The Hague Court". Europe at war. Doubleday, Page & Company. 1914. lk. 183 (n198). "Case Name: Anglo-Boer: Britain's Vietnam (1899–1902)". American University of Washington D.C Trade Environment projects. Kasutatud 21. juulil 2016. Robert Grattan, "The Entente in World War I: a case study in strategy formulation in an alliance", Journal of Management History 15.2 2009 lk 147–158 AP Haydon, "South Australia's first war", Australian Historical Studies 11 42 (1964)