laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mihkel Jõeveer

Mihkel Jõeveer (3. august 1937 Tori vald, Pärnumaa – 6. juuni 2006 Tõravere) oli eesti astronoom. Mihkel Jõeveer sündis taluniku peres. Ta lõpetas 1955 Vändra Keskkooli ja 1960 Tartu Riikliku Ülikooli, kus oli matemaatikaosakonnas õppinud astronoomiat. Tema ainuke töökoht oli Tartu Observatoorium Tõraveres, kus töötas alates 1960. aastast algul nooremteadurina, siis vanemteaduri, juhtivteaduri ja laborijuhatajana. Ta täiendas end 1987–1988 Leideni Ülikoolis ja 1989–1990 Cambridge'i Ülikoolis. Jõeveer suri 2006. aastal Tõraveres ja on maetud Nõo kalmistule. Jõeveer kaitses 1984 Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudis kandidaadiväitekirja astrofüüsikas "Galaktika struktuur Päikese ümbruses ja varjatud massi probleem". Tema juhendaja oli Jaan Einasto. Jõeveer uuris galaktikate ja galaktikasüsteemide ehitust ja dünaamikat, tumeda aine hulka ja jaotust galaktikates ning teaduse ajalugu. Ta kuulus akadeemik Jaan Einasto galaktikauurijate koolkonda. Jõeveer avastas galaktikate suuremõõtmelises jaotuses lineaarsed ja lapikud struktuurid ning supernoovade anomaalse punanemise nähtuse. Jõeveer oli 1976–2006 "Tartu Tähetorni Kalendri" peatoimetaja. Ta avaldas üle 70 teadustrükise ja umbes 70 aimeartiklit. 1978 Jõeveer, M.; Einasto, J.; Tago, E. Spatial distribution of galaxies and of clusters of galaxies in the southern galactic hemisphere. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 185, 357–370 1980 Einasto, J., Jõeveer, M., Saar. E. Structure of superclusters and supercluster formation. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 193, 353–376 2007 Einasto, J.; Einasto, M.; Tago, E.; Saar, E.; Hütsi, G.; Jõeveer, M.; Liivamägi, L.J.; Suhhonenko, I.; Jaaniste, J.; Heinämaki, P.; Müller, V.; Knebe, A.; Tucker, D. Superclusters of galaxies in the 2dF redshift survey. I. The catalogue. Astronomy & Astrophysics, 462(2), 811–825; II. Astronomy & Astrophysics, 462(2), 397–410; III. Astronomy & Astrophysics, 464, 815–826 2006 Tago, E.; Einasto, J.; Saar, E.; Einasto, M.; Suhhonenko, I.; Jõeveer, M.; Vennik, J.; Heinämäki, P.; Tucker, D. L. Clusters and groups of galaxies in the 2dF galaxy redshift survey: A new catalogue. Astronomische Nachrichten, 327(4), 365–378 1980 Einasto, J., Jõeveer, M., Saar. E. Superclusters and galaxy formation. Nature, 283, 47–51 1982 Eesti NSV riiklik preemia (kollektiivis) 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk Eesti teaduse biograafiline leksikon, 1. köide Mihkel Jõeveer Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Arturo Kinch

Arturo Kinch (sündinud 15. aprillil 1956) on Costa Rica suusataja. Ta osales 1980. aasta taliolümpiamängudel, 1984. aasta taliolümpiamängudel ja 1988. aasta taliolümpiamängudel mäesuusatamises ning 2002. aasta taliolümpiamängudel murdmaasuusatamises. 2006. aasta taliolümpiamängudel osales ta 15 km klassikalises stiilis ja oli 97 lõpetanust 96. (aeg 1:06.50,3) ning sprindis, kus oli 71 lõpetanust 69. (aeg 4.22,72). Asutas 1983. aastal Costa Rica Suusaliidu. Ta on harrastanud ka korvpalli ja jalgpalli. Arturo Kinch on lõpetanud Colorado Kristliku Ülikooli ja elab Ameerika Ühendriikides Denveris. Arturo Kinch veebisaidil Olympedia (inglise)
Malālah Yūsafzay

Malala Yousafzai (Malālah Yūsafzay, puštu keeles ملاله یوسفزۍ‎; sündinud 12. juulil 1997) on Pakistani aktivist ja noorim Nobeli auhinna saaja. Ta võitleb naiste õiguse eest haridusele. 2009. aastal, kui ta oli 11–12-aastane, kirjutas ta varjunime all BBC-le blogi, mis kirjeldas elu Khyber Pakhtunkhwa provintsis Talibani võimu all ja püüdlusi tagada seal haridusvõimalusi naistele. Järgmisel aastal tehti temast dokumentaalfilm ning Malala hakkas andma intervjuusid trüki- ja teleajakirjandusele. 9. oktoobril 2012 tulistati teda koolibussis pähe. Ta oli mitu päeva väga kriitilises seisus, kuid hiljem paranes aeglaselt. Ajakirja Time 29. aprilli 2013. aasta numbri kaanel oli tema pilt ja ta oli ajakirja Time koostatud 100 maailma mõjukaima inimese nimekirjas. 2017–2020 õppis ta Oxfordi Ülikooli Lady Margaret Halli kolledžis filosoofiat, poliitikat ja majandust. 2013 – Sahharovi auhind 2014 – Nobeli rahuahind 2014 – Malala Yousafzai ja Christina Lamb, "I am Malala". Malala memuaarid said kiiresti rahvusvaheliseks menukiks. Tõlge eesti keelde: "Ma olen Malala. Tüdruk, kes tahtis haridust, kuid sai Talibanilt kuuli pähe". Tõlkinud Karin Suursalu. Sinisukk, 2015. ISBN 978-9949-34-296-9 2015. aastal valmis režissöör Davis Guggenheimi dokumentaalfilm "He Named Me Malala", mille üks stsenariste on Malala Yousafzai, samuti esineb ta filmis peategelase ehk iseendana. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 31. oktoobril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Ületammi kalju

Ületammi kalju on liivakivipaljand (ehk pae) Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal Otteni vesiveski sillast umbes 100 meetrit ida pool, endisaegse Valgesoo–Himmaste veskitee ääres. Ületammi kalju on Burtnieki lademe Härma kihistiku liivakivi paljand, mis asub jõeoru paremkalda veerul metsatee mõlemal pervel, moodustades väikese kanjoni. Paljand on kõrgem metsatee lõunapoolsel küljel, kus ta on umbes 50 meetrit pikk ja kuni 7 meetrit kõrge. Metsatee põhjaküljel on paar kuni 2 meetrit kõrgust ja 10 meetrit pikka paljandit. Ületammi kalju on tuntud mängufilmi "Viimne reliikvia" võttepaigana. See on koht, kus tõllaga Agnese juurde sõitev Hans von Risbieter küsib maskeerunud Ivo Schenkenbergilt: "Kas me oleme ikka õigel teel?" Ivo vastab: "Te oletegi kohal," haarab Hansu käest reliikvia, tõukab Hansu tõllast välja ja tulistab. Hans langeb surnult tee äärde maha. Selle järgi on paljandit hakatud nimetama ka Risbieteri kaljuks. Ürglooduse objekt: Ületammi kalju Eesti looduse infosüsteemis "Viimne reliikvia, Arvo Valtoni käsikiri Eduard Bornhöhe ainetel, Tallinnfilm 1969". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. märts 2015. Vaadatud 7. veebruaril 2015. Taevaskoja-Otteni matkarada. "Viimse Reliikvia radadel" Keskkonnaamet. Ahja jõe ürgoru maastikukaitseala, Eoste hoiuala ja osaliselt Ahja jõe hoiuala kaitsekorralduskava aastateks 2015–2024, lk 137, tabel 2. Pärandkultuuriobjektide nimekiri Risbieteri kalju Eesti looduse infosüsteemis
Joha Heiman

Joha Heiman (28. juuni 1911 Eesti – 11. detsember 1999) oli prantsuse laulja ja poeedi Georges Brassensi (1921–1981) eestlannast elukaaslane ja muusa, kellele on pühendatud mitu Prantsuse kultuuripärandiks saanud laulu. 19-aastane Joha Heiman saabus Prantsusmaale 1930. aastal. Ta elas Pariisis oma tädi juures, seejärel tütarlaste pansionis. Ta töötas õmblejana ja õpetas saksa keelt. 1934. aastal tutvus Joha Jean-Paul Ruskoné'ga ja abiellus. Sündis poeg Yvon. Abielu ei olnud õnnelik ja see lahutati. Georges Brassensiga tutvus Joha Heiman Pariisis 1947. aastal, ligi kümme aastat enne muusiku tähelendu. Armastuslugu kestis üle 30 aasta. Brassensi inspireeris eestlanna sedavõrd, et ta pühendas oma kõige kaunimad laulud ("Je me suis fait tout petit", "Saturne", "J'ai rendez-vous avec vous") Johale. Georges ja Joha armastasid teineteist, kuid eelistasid elada eraldi ega abiellunud kunagi. "Mul on au mitte paluda Sinu kätt," kirjutab Georges Brassens laulus "La non-demande en mariage" (1966), austusavalduses Joha Heimanile, keda tuhanded Brassensi austajad tundsid nimega Püpchen (saksa keelest Püppchen – nukuke). Pärast Georgesi surma 1981. aastal jäi Joha aastateks üksi. Püpchen suri 1999. aastal ja on maetud Georgesi kõrvale Sète'i linna Py kalmistule. Georges Brassensist ja Joha Heimanist on valminud Eesti Pariisi Suursaatkonna korraldatud fotonäitus "Daam tema mõtteis ... Kaaslased elus: Georges Brassens ja tema eestlannast muusa Joha Heiman". Näitusel esitatud fotod pärinevad Josée Stroobantsi, laulja sõbra ja fotograafi kogust, Georges Brassensi muuseumi arhiivist ning Joha Heimani lähedaste erakogudest. Fotokogu võimaldab elada kaasa erakordsele sõprusele ja armastusloole, mis ühendas Georges Brassensi Joha Heimaniga, kes mõjutas märkimisväärselt Prantsuse kultuuripärandiks saanud teoseid. Georges Brassensi auks, kelle muusa eestlanna oli, korraldas Prantsuse Suursaatkond Eestis 2011. aastal Tallinnas näituse ja kontserdiõhtu. 20. sajandi tuntud prantsuse poeedi Georges Brassensi muusa oli eestlanna Joha Heiman. "Pealtnägija". ETV. 28.11.2012. "Pariisis avati fotonäitus legendaarsest lauljast ja muusikust George Brassensist ja tema eestlannast muusast Joha Heimanist. Mai 2014. Eesti Suursaatkond Pariisis". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. veebruar 2015. Vaadatud 7. veebruaril 2015. "Eesti Kontsert – Inauguration de l'exposition dédiée à Georges Brassens. 29.11.2011. Ambassade de France en Estonie". Originaali arhiivikoopia seisuga 7.02.2015. Vaadatud 7.02.2015.
Johannes Markus (Pauluse õpilane)

Johannes Markus (Markus 14:51.52; Ap. 12:12.13) pärines tõenäoliselt rikkast juudi perest, Jeruusalemmas. Maarja Magdaleena poeg (Apostlite teod 12:12) ja Alg-Johannese evangeeliumi koostaja[viide?]. Esimest korda on temast otseselt juttu algkristlikus koguduses. Oli arvatavasti aasta 44.[viide?] Peetrus oli ime läbi vabanenud Herodes Agrippa I vanglast ja läks ”majja, kus elas Maarja, kes oli Johannese, lisanimega Markuse ema, ning kuhu üsna paljud olid kokku tulnud” (Apostlite teod 12:12). Markuse sugulane Barnabas oli algkoguduse liige. UT-is on mainitud üks tema tolleaegne heldekäeline tegu uute õpilaste heaks. Jeesus ilmselt tundis nii Barnabast kui ka tema tädi Maarjat ja tolle poega Markust (Apostlite teod 4:36.37; Koloslastele 4:10).[viide?] Johannes Markuse pidamine Maarja Magdaleena pojaks tugineb veel ka Lk 24:10, kus lauses: Aga need olid Maarja Magdaleena ja Johanna ja Maarja, Jaakobuse ema, ja muud naised, asemel on osades käsikirjades tõlkevõmalus: Aga need olid Maarja Magdaleena, Johannese ema ja Maarja, Jaakobuse ema, ja muud naised.[viide?] See korrastab ka lause mõtte - emad ja naised, mis muidu on arusaamatu.
Sea Cadet Corps

Sea Cadet Corps (lühendatult SCC) ehk Merekadetikorpus on Suurbritannias kaitseministeeriumi toetusel tegutsev merendus- ja mereväe kallakuga vabatahtlik noorteorganisatsioon. Merekadetikorpusse kuulub ligikaudu 13 600 liiget vanuses 10–18 aastat ning ligikaudu 5900 täiskasvanud instruktorit ja juhti. 10–12-aastastele on moodustatud eraldi noorte merekadettide (Junior Sea Cadets) sektsioon. Eraldi sektsioonis on ka kuningliku merejalaväe kadetid. Õpitakse näiteks rivi, meditsiini, laskmist, sukeldumist, navigatsiooni, meteoroloogiat, muusikat, meresidet, laevatehnikat, purjetamist ja muud mereasjandust. Tehakse ka füüsilisi treeninguid ja seiklustreeninguid. Kasutatakse Briti mereväe vormiriietust ja nimetusi koos oma iseärasustega. Organisatsioonil on viis õppelaeva, millest suurim on brikk HMS Royalist. SCC on üks vanemaid ja järjepidevamaid Suurbritannia noorteorganisatsioone. See on asutatud 1854. aastal. Algatajateks olid Krimmi sõjast naasnud meremehed, kes hakkasid moodustama vastavaid noorte gruppe. 1963. aastal ühendati kadetid sarnase temaatikaga tütarlaste organisatsiooniga. Army Cadet Force Sea Cadets Is A Different Kind of Adventure
André Brink

André Philippus Brink (29. mai 1935 Vrede, Free State – 6. veebruar 2015) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi kirjanik ja Kaplinna ülikooli inglise kirjanduse professor. André Brink kirjutas nii afrikaani kui ka inglise keeles. Ta sündis Vredes (Free State'i provintsis Lõuna-Aafrika Vabariigis). Ta lõpetas 1952. aastal Lydenburgis (asub Mpumalanga provintsis) keskkooli. Aastatel 1953–1959 õppis ta Limpopo ülikoolis. Aastatel 1959–1961 ja 1967–1968 viibis ta Pariisis, ta promoveeriti aastal 1961 Sorbonne'is doktoriks. Tema loomingust on eesti keeles ilmunud aastal 1988 romaan "Kuivvalge aeg" (inglise keelest tõlkinud Krista Kaer väljaandest "A Dry White Season"), romaan ilmus sarjas "Nüüdisromaan". André Brink suri Amsterdami–Kaplinna lennureisil 6. veebruaril 2015 tromboosi tagajärjel; pärast seda, kui ta sai Belgias Université catholique de Louvain'ist audoktori tiitli. The Ambassador Looking on Darkness An Instant in the Wind (1975) Rumours of Rain (1978) A Dry White Season (1979) A Chain of Voices The Wall of the Plague States of Emergency [An Act of Terror The First Life of Adamastor (1993) On the Contrary Imaginings of Sand Devil's Valley The Rights of Desire Anderkant die Stilte (The Other Side of Silence) (2002) Before I Forget (2004) The Other Side of Silence (2004) Praying Mantis (2005) The Blue Door (2006) Other Lives (2008) Philida (2012) A Fork in the Road (2009) 1980 Prix Médicis étranger Ta on olnud viis korda abielus, tema poeg Anton Brink on kunstnik.
Vigala valla volikogu

Vigala valla volikogu koosseis aastatel 1990–2016 oli järgmine: kuni 29.11.02 alates 01.11.2006 alates 23.05.1998 kuni 01.11.2006 kuni 28.04.1998/VV
Raudonė

Raudonė (saksa keeles vanasti ka Raudonn) on alev Leedus Jurbarkase rajoonis, Raudonė valla halduskeskus. Raudonė asub Nemunase jõe põhjakaldal Panemunė regionaalpargi territooriumil. Alevis on põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Raudonė loss ja selle juures asuv park, lisaks veel aastal 1932 valminud katoliku kirik. Raudonė tähendab leedu keeles pruuni. Kuigi asula väljapaistvaim ja vanim ehitis on pruunidest tellistest loss, tuleneb asula nimi siiski seal voolavast Raudonė ojast. Esimese kindluse ehitasid ristisõdijad alevi territooriumile juba aastal 1300. Praegune loss püstitati XVI sajandil, selle juurde tekkis ka asula. Aastal 1636 ehitati sinna kabel, aastal 1932 rajati selle asemele kirik. Nõukogude ajal asus seal kohaliku kolhoosi keskus. Alev sai Raudonėst aastal 1972. Raudonė kirik Raudonė tammik Raudonė  Raudonė – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt
Raudonė loss

Raudonė loss (Raudonės pilis) on loss Leedus Jurbarkase rajoonis Raudonė vallas Raudonė alevis. Algselt asus lossi kohal Saksa ordu Bayersburgi linnus, mis valmis pärast seda, kui leedulased olid hävitanud algse Bayersburgi praeguses Veliuona alevis. Linnus on Ida-Preisimaa legendi "Bayersburgi lossi neitsi" toimumispaik. Pärast Tannenbergi lahingut oli ordu sunnitud kindlusest loobuma. Algselt oli linnus kohaliku riigimõisa keskuseks, kuid XVI sajandil andis Zygmunt II August selle Preisi kaupmehe Hieronymus Krispin-Kirschensteini valdusse. Tema poeg hakkas vana kindluse asemele uut lossi ehitama. Kindlustatud loss valmis aastaks 1610. Arvatakse, et renessansiajastule tüüpilise kindlustatud elamu arhitekt oli hollandlane Peter Nonhardt. Ehitise väljapaistvaim osa oli 33,5 meetrit kõrge torn. XVIII sajandil läks loss Olędzkite suguvõsa valdusse. Nemad võtsid käsile hoone renoveerimise, projekti tegi arhitekt Laurynas Gucevičius. Hoone sai klassitsistliku ilme. Aastal 1811 läks hoone Platon Zubovi valdusse. Ta lasi samuti hoone rekonstrueerida, palgates selleks arhitekt Cesare Anighini. Kompleksis jätkusid ehitustööd ka järgmise omaniku, Platon Zubovi vennatütre Sophia von Pirch-Kaisarova ajal. Hoone kujundati ümber uusgooti stiilis, samuti ehitati selle juurde aastal 1877 valminud kõrvalhoone, mida kasutati algul lao ja teenijate elupaigana, hiljem ehitati see ümber veskiks. Aastast 1898 olid omanikud Sophia von Pirch-Kaisarova tütretütar Sophia Waxell ja tema abikaasa José Carlos de Faria e Castro, pärast Sophia surma aga nende poeg Joseph Carlo de Faria e Castro, tema abikaasa Olga Kordaševskaja ja nende lapsed. Aastal 1937 loss võõrandati ja see anti üle Leedu Pangale. Teise maailmasõja ajal sai loss kannatada. Aastal 1965 loss rekonstrueeriti arhitektide S. Čerškutė ja V. Jurkštase projekti järgi. Loss anti Raudonė põhikooli kasutusse. Aastal 1968 taastati ka lossi peatorn, mis avati külastajatele. Lossi juures asub 26,8 hektari suurune park, mida hakati rajama XVI sajandi alguses. Pargis asub aastal 1977 valminud kõrvalhoone, mis tegutseb aastast 1923 veskina. Platon Zubov rajas parki ka paisjärve. Pargis asub mälestusmärk langenud Punaarmee sõduritele. Pargis domineerivad kohalikud liigid: harilik vaher, harilik pärn, harilik saar, harilik tamm, harilik kuusk, harilik haab sookask ja arukask. pihlakad ja pajud. Sophia von Pirch-Kaisarova ajal lisati ka võõrliike, näiteks Euroopa lehiseid ja pähklipuid. Samuti kasvab seal harilik hobukastan. Vanim puu on harilik tamm, mille legendi kohaselt istutas Gediminas. Raudonė lossi torn Lossihoov Raudonė loss Loss YouTube'is
Neli monoloogi Püha Jüri asjus

"Neli monoloogi Püha Jüri asjus" on Jaan Krossi 1970. aastal ilmunud novell. Raamat ilmus Loomingu Raamatukogu sarjas. Raamatu kirjastas Perioodika. Raamatus on 54 lehekülge. Raamatu peategelane on Madalmaades õppinud ja töötanud Tallinna maalikunstnik Michel Sittow.
Penn

Penn on mitme riigi või territooriumi endisaegne raha(ühik). Penn Suurbritannia 1797, George III Penn Suurbritannia 1797, kuninganna Victoria 5 penni Soome, 1915 Penn Transvaal, 1898 1/2 penn, Kanada, 1852 Soome penn Eesti penn (paberraha 1918-1928) Suurbritannia penn ...
Eesti penn

Eesti penn oli 1918—1927 Eestis kasutusel olnud peenrahaühik. 1 penn oli võrdne 1/100 Eesti margaga. Alates 6. maist 1919 anti välja väikeses formaadis 5-, 10-, 20- ja 50-pennised kassatähed, samuti jäid pärast 2. maid 1919 kuni 31. jaanuarini 1920 käibele 1 margast ja 1 rublast väiksemad välismaa rahad. Kiire inflatsiooni tõttu kaotas penn oma väärtuse, mistõttu alates 1922. aastast vermitud Eesti müntide väikseimaks nimiväärtuseks sai 1 mark. Pennivääringus kassatähed kaotasid oma kehtivuse enne krooni kehtestamist, 1. augustil 1927. Eesti krooni kehtestamisega 1. jaanuaril 1928 kaotati marga (mis muutus sendi nimetuse all uueks peenrahaühikuks) jagunemine pennidesse.
Ruudi Toomsalu

Ruudi Toomsalu (aastani 1935 Rudolf Tomson; 2. aprill 1913 Tallinn – 3. august 2002 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane ja spordipedagoog. Ta osales 1936. aasta suveolümpiamängudel Berliinis. 100 m jooksus jäi ta oma poolfinaalis ajaga 11,0 kolmandaks ja veerandfinaali ei pääsenud. Kaugushüppes sai ta tulemuseks 7,00 meetrit, mis teda finaali ei viinud. 1937. aastal võitis ta üliõpilaste maailmameistrivõistlustel kaugushüppes 7,29-ga hõbemedali. 1938. aasta Euroopa meistrivõistlustel Pariisis saavutas ta kaugushüppes 7,24 meetriga viienda koha. 200 meetri jooksus ta aga katkestas. 1965 – Eesti NSV teeneline sporditegelane 1998 – Valgetähe V klassi teenetemärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Biograafia ESBL-is Ruudi Toomsalu veebisaidil Olympedia (inglise)
Simeon

Simeon oli Klopase poeg, ehk Jeesuse onupoeg. Jeruusalemma 2. piiskop. Eusebiose arvates tapeti keiser Hadrianuse ajal, aga see võis olla juba mõni järgmine samanimeline (Jeesuse sugulane), sest pole usutav, et ta 120 aastat elas.[viide?]
Toivo Averin

Toivo Averin (sündinud 27. detsembril 1951 Pärnu-Jaagupis) on Vigala valla volikogu liige ja endine vallavanem, Kivi-Vigala põhikooli majandusjuhataja ja tehnoloogiaõpetaja, Vigala Maarja koguduse juhatuse liige. Ta lõpetas aastal 1970 Pärnu-Jaagupi Keskkooli ja aastal 1975 Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsandusteaduskonna. Kivi-Vigala PK töötajad 2014/2015 õa "inforegister.ee". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. veebruar 2015. Vaadatud 8. veebruaril 2015. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. veebruar 2015. Vaadatud 27. veebruaril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.vvk.ee/varasemad/k02/kandidaadid/4778.html
Enn Roosi

Enn Roosi (sündinud 6. novembril 1958) on Vigala valla volikogu liige ja Vana-Vigala Tehnika- ja Teeninduskooli direktor. Ta lõpetas aastal 1977 Pärnu-Jaagupi Keskkooli ja aastal 1982 Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajandustehnika insenerina. 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk "Juhtkond (TTK kodulehel)". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. veebruar 2015. Vaadatud 12. veebruaril 2015. https://www.pjkool.ee/vilistlased.php[alaline kõdulink] http://www.vvk.ee/varasemad/k05/kandidaadid/10488.html http://www.president.ee/et/vabariik/teenetemargid/kavaler/5062/enn-roosi
Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum

Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum (lühend ETDM) on muuseum, mis on keskendunud eeskätt tarbekunsti ja disaini ajaloo tutvustamisele Eestis. Asutusele pandi alus 24. novembril 1971 ja muuseum avati 18. juulil 1980 Eesti Riikliku Kunstimuuseumi filiaalina, toonase nimega Tarbekunstimuuseum. Tarbekunsti- ja disainimuuseum sai iseseisvaks muuseumiks ja praeguse nime 2004. aastal. ETDM asub Tallinna vanalinnas 17. sajandi lõpul valminud barokses aidas, mis rajati 1683. 2013. aastat on muuseumi juhiks Kai Lobjakas. Alates 1. juunist 2024 tegutseb muuseum sihtasutusena. Muuseumi kogule pandi alus 1919. aastal koos Eesti Kunstimuuseumi rajamisega.Eesti kaasaegse tarbekunsti kõrval on esindatud ka tootekujunduse ja unikaaldisaini näiteid. Muuseumil on tekstiili-, keraamika-, portselani-, naha-, klaasi-, ehte-, metalli-, mööbli- ja disainikollektsioon, kokku üle 13 000 museaali, lisaks mahukas foto-, negatiivi- ja slaidikogu, erialane raamatukogu ning arhiiv. See on kõige ülevaatlikum eesti professionaalse tarbekunsti ja disaini kogu. "Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi juhina jätkab Kai Lobjakas". Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum. Vaadatud 12. märtsil 2024. Muuseumi koduleht
Meelis Välis

Meelis Välis (sündinud 9. märtsil 1964 Jaamakülas) on koolijuht ja omavalitsustegelane. Meelis Välis lõpetas 1982. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna keemik-pedagoogi kvalifikatsiooniga. 2007. aastal kaitses ta Tallinna Ülikooli Haapsalu Kolledžis pedagoogilise nõustamise erialal magistritöö "Õpimotivatsiooni languse põhjused ja toetamise võimalused Kullamaa Keskkooli II kooliastmes" ja sai haridusteaduste magistri kraadi. 2016. aastal lõpetas Tallinna Ülikooli matemaatikaõpetajana. 1989. aastal alustas Meelis Välis tööd õpetajana Mihkel Aitsami nimelises Kutsekeskkoolis. Aastatel 1991–1998 oli sama kooli direktor. Oli aasta aega paralleelselt õpetaja ka Kivi-Vigala Põhikoolis ja Vana-Vigala Põhikoolis. Aastatel 1998–1999 oli ta Pärnu-Jaagupi Keskkooli direktor, kuid jätkas samal ajal tööd ka kutsekooli õpetajana. 1999. aastal valiti ta Vigala vallavanemaks, kuid jätkas ka uut ametit pidades tööd õpetajana. Aastatel 2003–2020 oli ta Kullamaa Keskkooli direktor. Ta oli alates 1993. aastast Vigala valla volikogu liige. Aastatel 1999–2002 oli ta Vigala vallavanem. 2020. aasta kevadest on ta Märjamaa vallavanem. Ta kuulub Reformierakonda (10. septembrist 2003). Ta on abielus ja tal on viis last. Ta laulab Vigala meeskvintetis. Ta on harrastusnäitleja Vigala Õpetajate Showtrupis. http://vvk.ee/varasemad/k02/kandidaadid/4817.html "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. veebruar 2015. Vaadatud 10. veebruaril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.vvk.ee/?id=12449&code=0070&scode=0884&cid=4024 "Tallinna Ülikooli Haapsalu Kolledži 2007. a kaitstud tööd". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. veebruar 2015. Vaadatud 10. veebruaril 2015. Andok, Stina. Meelis Välis: minu eesmärk on pakkuda rahu. Raplamaa Sõnumid, 2. juuni 2020. Ajaloost. Pärnu-Jaagupi Põhikooli veebisait. "Kullamaa keskkooli direktorid". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. juuni 2017. Vaadatud 10. veebruaril 2015. Raigla, Malle-Liisa. Kullamaa koolidirektorist saab Märjamaa vallavanem (täiendatud). Lääne Elu, 19. veebruar 2020. Reinsalu, Katri. Märjamaa uus vallavanem on Meelis Välis.[alaline kõdulink] Raplamaa Sõnumid, 19. veebruar 2020. "Reformierakonna liikmed". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. veebruar 2015. Vaadatud 10. veebruaril 2015. "Äriregistri päring". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2013. Vaadatud 10. veebruaril 2015. "Vigala Meeskvintett". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. veebruar 2015. Vaadatud 10. veebruaril 2015.