laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ThinkPad

ThinkPad on äriklassi sülearvutite sari, mida müüs algselt IBM, kuid nüüd toodab Lenovo. Selle sarja arvutid on tuntud musta minimalistliku korpuse disaini poolest, mille eeskujuks oli traditsiooniline Jaapani einekarp. Alates 2005. aastast toodab ja turustab Thinkpadi sülearvuteid Lenovo. ThinkPadi arvuteid on kasutatud ka kosmoses ja ThinkPad on ühtlasi ainus sertifitseeritud sülearvuti Rahvusvahelises Kosmosejaamas kasutamiseks.[viide?] IBM tutvustas ThinkPadi sülearvutit uue tootena 1992. aastal. 2005. aastal ostis Lenovo IBMi personaalarvutiäri ja koos sellega ka ThinkPadi brändi. ThinkPad on toode, millel on oluline osa IBMi ajaloos ja kultuuris. Esimesena kasutas motot "THINK!" IBMi loosungina Thomas J. Watson 1920. aastal. Nimi "ThinkPad" tuleneb ingliskeelsest sõnast "notepad", mis tähendab märkmikku. Aastaid andis IBM nii töötajatele kui ka külalistele märkmikud, mille pruunidele nahkkaanetele oli kirjutatud ettevõte hüüdlause "THINK" ehk "mõtle". Nime "ThinkPad" soovitas IBMi töötaja Denny Wainwright. Uus nimi ei saanud kuigi head vastuvõttu, kuna IBMil oli kombeks oma tooteid tähistada numbritega. Enne 1992. aastat kandsid kõik IBMi tooted vaid numbreid ning traditsioonidest polnud arvatavasti lihtne loobuda. Lõpuks jäädi siiski ThinkPadi juurde ning toode osutus väga populaarseks. Ilmselt tekitas inimestes suuremat huvi meeldejääv nimi kui mittemidagiütlev numbrikombinatsioon. Kolme esimest sülearvuti ThinkPad mudelit 700, 700C ja 700T esitleti 1992. aasta oktoobris. 700C-l oli 25 MHz 486SLC protsessor, 120 MB kõvaketas, 10,4" värviline TFT-ekraan, mudeli mõõtmed olid 56×300×210 mm ja kaal 2,9 kg. Helepunane juhtkuul klaviatuuril võimaldas sülearvutit kasutada ka lennuki klapplaual ilma hiireta. ThinkPad 235 ThinkPad 240 ThinkPad 300 seeria ThinkPad 500 seeria ThinkPad 600 seeria ThinkPad 700 seeria ThinkPad 800 seeria ThinkPad TransNote ThinkPad A seeria ThinkPad G seeria ThinkPad i seeria ThinkPad R40 seeria ThinkPad R50 seeria ThinkPad S30 ja S31 ThinkPad Z60 seeria T-seeria: T20, T30, T40, T50, T60, T400 (T400s, T410, T420) ja T500 (T510, T520) SL-seeria L-seeria W-seeria X-seeria: X100e, X120e, X20, X30, X40, X60, X300/X301, X200/X200s, X1 Edge'i seeria ThinkPadi tahvelarvutid 23. augustil 2011 andis Lenovo välja oma esimese X201 tahvelarvuti. Lenovo IdeaPad Lenovo UltraBay ThinkCentre ThinkVantage Äriklassi sülearvutid vs. kodukasutaja sülearvutid[alaline kõdulink] "Kuidas rüperaal Thinkpad endale nime sai". www.e24.ee. Vaadatud 26.11.2011. "Lenovo ThinkPad Tablet". lenovothinkpadtablet.com (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 24.11.2011. Vaadatud 27.11.2011. 14. juuni 2011, Thinkpad T420: töö- ja puhkeaeg ühe akuga õhtusse, Arvutimaailm ThinkPad Models Lenovo ThinkPad X201 Tablet Lenovo Reaches Major Milestone – 60 Million ThinkPad Laptops Sold
Dark Skies

"Dark Skies" on aastatel 1996–1997 eetris olnud USA telesari, mis on saanud Emmy auhinna. Filmi järgi läbis 1940. aastal päikesesüsteemi gravitatsioonianomaalia, mille tagajärjel tekkis planeedil Maa gravitatsioonilõkse, -auke ja muid ohte, kuid need jäid inimestele esialgu märkamatuks. Paar aastat hiljem saabus Maale tulnukate uurimislaev, mis sattus ühte sellisesse lõksu ja kukkus alla, kuid enne hävimist suutis saata hädasignaali. Paar aastat hiljem saabus veel paar laeva, mis jäid samasugusesse gravitatsioonipöörisesse kinni ja kukkusid alla Roswellis 1947. aastal. Sellest avariist õnnestus pääseda ühel tulnukal, kes jäi salapärase ja varjatud riigiasutuse Majestic12 kontrolli alla. Majestic12 oli algselt loodud hoopis teistel eesmärkidel, kuid kuna selle eelmiste ülesannete profiiliga sobis kokku ka see ülesanne, jäidki MJ-12 (nagu Majestic12 lühidalt kutsuti) ülesannete hulka ka kontaktid tulnukatega ja nendelt USA sõjalis-tööstusliku kompleksi jaoks uute ideede ja tehnoloogiate väljauurimine. Olendit kutsuti EBE ehk inglise keeles Extraterrestrial Biological Entity (maaväline bioloogiline olend). Aastal 1950 saabusid Maale EBE kaasvõitlejad, kes ei olnud rahul sellega, kuidas teda koheldi. Kuigi MJ-12 suutis esialgu ära hoida avaliku konflikti, juhtus siiski nii, et 1952 juhtus Area 51 õnnetus, mille käigus objekti valvav turvatöötaja haavas paanikahoos ühte EBE-dest. Vastukaaluks tapsid EBE-d mitu turvameest ja tegid Washingtoni kohal jõudemonstratsiooni, mida tuntakse Washington 1952 juhtumina. Pärast seda algas filmi sündmustik. John Loengard (näitleja Eric Close), kes oli töötanud nii Area51-s kui ka muudel salajastel objektidel, sai tulevahetuses EBE-dega haavata ning sai teada telepaatilisest kontaktist ühe EBE-ga, et nendel on plaanis üle võtta Maa valitsemine sümbiootiliste kloonide abiga, kes näevad välja nagu reaalselt eksisteerivad inimesed, kuid kelle mõistus on võetud surnud EBE-lt. Edasine filmi tegevustik arenebki 1950. aastate keskpaigas ning on tehtud nagu retrospektiivis John Loengardi päeviku ekraniseeringuna. Filmis on palju seiklusi, tagajamisi, võitlusi valitsuse ja tulnukate agentide vahel ning Johni püüdeid avalikustada nende mustad teod. Visuaalselt meenutas film "Knight Riderit" ja "The X-Filesi". Filmi tehti 20 osa. Selle lõppedes jäid otsad lahti ning anti mõista, et ka järg pole kaugel. "Dark Skies" andmekogus IMDb (inglise)
Catullus

Gaius Valerius Catullus (arvatavasti 86 või 84 eKr Verona – arvatavasti 54 eKr) oli Rooma luuletaja. Catullus sündis Põhja-Itaalias Veronas jõukas ratsanikuperes. Ta läks varakult Rooma õppima ning elas kogu edasise elu seal. Poliitiliselt oli ta Caesari vastane ning ründas oma epigrammides nii teda kui tema pooldajaid (nt Mamurrat). Kui Caesari võim suurenes, otsis Catullus temaga siiski lepitust, ning Catulluse vabanduste peale olevat Caesar ta samal päeval enda juurde õhtusöögile kutsunud. Catullus kuulus nn neoteerikute (kr νεώτεροι 'uuemad', lad poetae novi 'uued luuletajad') luuletajateringi, kelle eeskujuks oli Aleksandria hellenistlike poeetide õpetatud luule. Catulluse loomingust on meieni säilinud 116 luuletust. Nende hulgas on erinevais meetrumeis lühemaid lüürilisi luuletusi (1–60), pikemaid poeeme (61–68) ning eleegilistes distihhonides lühemaid luuletusi, peamiselt epigramme (69–116). Esimesest osast on eriti tuntud luuletused, mille teema on armastus kauni Lesbia-nimelise naise vastu, armukadedus, lahkhelid, leppimine ja suhte lõppemine. Lesbiat samastatakse harilikult kõnemehe ja rahvatribuuni Publius Clodius Pulcheri õe ning 60. a. konsuli Quintus Caecilius Metellus Celeri naise Clodiaga (alates a-st 59 lesk), kes oli tuntud nii andekuse kui vabade elukommete poolest (temasse olevat olnud armunud ka Cicero). Pikemad luuletused on kirjutatud peamiselt hellenistliku kirjanduse eeskujul (sh epüllion "Peleuse ja Thetise pulm" ja Kallimachose luuletuse "Berenike juuksekihar" tõlge). Catullus on saanud mõjutusi ka kreeka arhailisest lüürikast, eelkõige Sappholt (näiteks Catulluse 51. luuletus on osalt ühe Sappho luuletuse tõlge). Kolmas osa sisaldab muu hulgas invektiive ja ründavad pilkeluuletusi, milles Catullus õiendab arveid talle ebasümpaatsete isikutega. Carl Orff on kirjutanud Catulluse tekstidele heliteose "Catulli Carmina" ("Catulluse laulud"). Suetonius, Julius 73. Catulluse teosed ladina keeles Valik Catulluse luuletusi eesti keeles
Josef Allen Hynek

Josef Allen Hynek (1. mai 1910 Chicago – 27. aprill 1986) on USA teadlane, astronoom ja ufoloog. Josef Allen Hynek sündis Tšehhoslovakkia immigrantide peres. Ta õppis ja töötas (sai professoriks) Chicago ülikoolis ja Ohio osariigi ülikoolis. Teise maailmasõja ajal töötas ta salajases laboris, mis töötas välja raadio teel aktiveeritavaid meremiinide sütikuid. Selline sütik saadab välja raadiosignaale ja kui laev tuleb piisavalt lähedale, toimub plahvatus. 1952–1969 töötas ta teadusliku nõuandjana projekti "Blue Book" juures, mis registreeris USA õhujõudude rahastamisel ja otsesel ülesandel USAs toimuvaid ufojuhtumeid. http://www.absoluteastronomy.com/encyclopedia/j/j/j._allen_hynek.htm [kõdulink]
Viktor Kargaja

Viktor Kargaja (6. oktoober 1886 Karula vald – 7. november 1968 New York) oli eesti jurist. Ta õppis aastatel 1906–1909 Tartu Ülikoolis, aastatel 1909–1912 Moskva Ülikoolis õigusteadust. Aastatel 1912–1913 oli ta Tallinnas vandeadvokaat Jaan Poska abi. 1914–1918 Tallinna Vastastikuse Krediitühisuse prokurist, EELK Konsistooriumi ilmalik assessor, 1919–1932 Krediit Panga juhatuse liige, 1933–1940 Pikalaenu Panga direktor. 1944 põgenes Saksamaale, siirdus sealt 1949 USAsse. Ta oli 1948–1949 Eesti Üliõpilaste Seltsi Augsburgi koonduse esimees, 1950–1959 EÜSi Ameerika Ühendriikide koonduse esimees, 1961–1965 EÜSi vanematekogu eestseisuse liige. 1955 valiti ta EÜSi auvilistlaseks. Auvilistlased EÜS V. Kargaja 50-aastane., Üleriiklise Kaupmeeste Seltside Keskliidu Teated, nr. 19, 10 oktoober 1936 Kirik ia kool (10 ) Luteri kirik Eesti Vabariigis, Eesti Päevaleht = Estniska Dagbladet, 28 jaanuar 1981
Veiste-südamerohi

Veiste-südamerohi (Leonurus cardiaca subsp. villosus) on huulõieliste sugukonda südamerohu perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Taim kasvab kuni 120 cm kõrguseks. Tugevad varred on kandilised ning kaetud pikkade valgete karvadega, mis annab taimele valge üldmulje. Lehed pikkade rootsudega, ümarmunajad, kolme kuni viie hõlmaga. Kahvaturoosad õied puhkevad lehtede kaenlasse koondunud õisikutes. Õitseb juulist septembrini. Kasvab elamute ümbruses, teeservades, parkides ja jäätmaal. Ravim- ja meetaim. Lääne-südamerohi andmebaasis eElurikkus
Anton Schulzenberg

Anton Schulzenberg (25. juuli 1867 Kavastu vald – 5. oktoober 1942 Tartu) oli eesti arst. Ta õppis aastatel 1887–1895 Tartu Ülikoolis arstiteadust. Sügisel 1887 astus ta ka Eesti Üliõpilaste Seltsi. Aastatel 1896–1899 töötas arstina Valdais Novgorodi kubermangus. Aastast 1900 oli eraarst Tartus, 1901–1909 töötas ka Tartu ülikooli polikliinikus, 1915–1918 oli Tartu ülikooli sisehaiguste kliiniku assistent. 1919–1920 arstiteaduskonna ajutine dekaan, 1920–1929 sisehaiguste polikliiniku assistent. 1937. aastal valiti ta Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlaseks. Auvilistlased EÜS
Mstislav Rostropovitš (jõelaev)

Mstislav Rostropovitš (vene keeles Мстислав Ростропович; endine nimi Mihhail Kalinin) on nelja tekiga Valerian Kuibõšev-klassi Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud laevatehases Národný Podnik Škoda Komárno (slovaki keeles Slovenské Lodenice n.p. Komárno) Komárnos Tšehhoslovakkias 1981. aastal. Laev sai nime maailmakuulsa vene helilooja, tšellisti ja Nõukogude-aegse vabadusvõitleja Mstislav Rostropovitši auks. Kiil pandi laevale tehasenumbriga 2006 Národný Podnik Škoda Komárno laevatehases Komárnos ning laev anti Nižni Novgorodis asuvale Volga Laevakompaniile (VORP) üle 1981. aastal. Volga Laevakompanii ja hiljem selle tütarettevõte Vodohod (vene keeles ВодоходЪ) on kasutanud Mihhail Kalininit alates 1982. aastast 3.–4. novembrini 2007, kuni laeva mahapõlemiseni öösel Nižni Novgorodi oblastis. Aastail 2009–2011 moderniseeriti laeva tublisti ja 2011. aastal vedas Mstislav Rostropovitš 700 välismaalasest turisti. Kapten (seisuga 2011) on Sergei Koškin. Jõereisilaevade loend Водоизмещение и осадка (displacement) (vene keeles) Vodohodi laevad (vene keeles) Мстислав Ростропович (Михаил Калинин → 2011) (vene keeles) Mihhail Kalinini ajalugu[alaline kõdulink] (vene keeles) Modeerniseeritud jõereisilaev «Мстислав Ростропович» vedas tänavu Moskva ja Peterburi vahel üle 700 välismaalasest turisti (vene keeles) Mstislav Rostropovitš Vodohod kodulehel (vene keeles) Laev Vodohodi kodulehel (vene keeles)
Lia Nappa

Lia Nappa (24. juuni 1928 Tallinn – 2. märts 2004 Tallinn) oli eesti keemik, tennisist ja tennisekohtunik. Lia Nappa oli metsapraakeri tütar. 1945. aastal lõpetas Nappa Tallinna 8. Keskkooli, 1951 TPI keemia-mäe-teaduskonna ja 1959 Keemia Instituudi aspirantuuri. 1964. aastal kaitses ta Keemia Instituudis kandidaadikraadi keemias väitekirjaga "Diktüoneema kiltkivi kerogeeni lämmastiku keemiline loomus" Nappa oli 1959–1965 Keemia Instituudi nooremteadur ja 1965–1989 vanemteadur. Lia Nappa uuris eri leiukohtadest (Bulgaaria, Venemaa, Valgevene, Usbekistan jt) pärit põlevkivi orgaanilise aine keemilist loomust ja geneesi. Ta avaldas üle 70 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Investigation of the structure of Estonia oil shale by conversion in aqueous suspension (kaasautor). // Fuel 59 (1980) Liquid fuel from oil shales by hydrogenation and aqueous conversion (kaasautor). // Proceedings of International Conference on Oil Shale and Shale Oil, May 16–19, 1988. Chemical Industry Press. Beijng, China. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Heino Riomar

Heino Riomar (21. august 1907 Laiuse vald – 12. märts 2002 Mölndal, Rootsi) oli eesti advokaat ja Rootsi pangandustegelane. Ta õppis algul Peterburi Jaani koguduse algkoolis ja seejärel Hugo Treffneri Gümnaasiumis. Aastatel 1925–1934 õppis Riomar Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Aastatel 1934–1935 oli ta kohtuameti kandidaat Tartu-Võru Rahukogu juures. 1935–1938 vandeadvokaadi abi, 1938–1940 ja 1941–1944 vandeadvokaat Tartus. Aastal 1944 põgenes Rootsi. Aastatel 1946–1972 töötas Skandinaviska Enskilda Banken’is Göteborgis, 1960–1972 välisosakonna pearaamatupidaja ja välisosakonna juhataja. Aastal 1972 jäi ta pensionile, oli seejärel õigusbüroo omanik. Alates 1926. aasta kevadsemestrist kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi. Aastatel 1971–1975 oli ta EÜSi vanematekogu esimees. 1980 valiti ta EÜSi auvilistlaseks. Ta on maetud Göteborgi Kvibergi kalmistule. Auvilistlased Eesti Üliõpilaste Selts
Henno Lender

Henno Lender (8. jaanuar 1905 Tallinn – 20. august 1991 Stockholm) oli eesti arst ja sõjaväelane (sanitaarkapten). Ta õppis Tallinna Nikolai Gümnaasiumis ja lõpetas 1923. aastal Tallinna Reaalkooli. Aastatel 1923–1929 õppis ta Tartu Ülikoolis arstiteadust. Ta oli aastatel 1930–1933 Tallinna garnisoni nooremarst ja 1933–1940 Sõjaväe Keskhaigla arst. 1941. aastal viidi ta Punaarmee koosseisus Venemaale, 1942. aastal pääses ta Eestisse tagasi. Aastatel 1942–1944 oli ta Tallinna Prefektuuri arst, 1944. aastal sõjaväearst Haapsalus ja Pärnus, evakueeriti Saksamaale, 1946. aastast Rootsi. Ta oli aastatel 1949–1952 Rootsis Tidaholmi, 1952–1957 Hallsbergi ja 1958–1970 Alunda jaoskonnaarst. 1923. aasta sügissemestril astus Eesti Üliõpilaste Seltsi. 1982. aastal valiti ta EÜSi auvilistlaseks. Maetud Tallinna Metsakalmistule. "EÜS avalikus valguses, arvamusi ajavahemikul 1882–1914" "Eesti Üliõpilaste Selts. Biograafilisi andmeid". I (1870–1905), II (1906–1918), III (1919–1940) Tema isa Voldemar Lender oli insener ja aastatel 1906–1913 Tallinna linnapea, ema Elfriede Lender oli koolijuht, vend Uno Lender oli diplomaat, advokaat ja Tartu ülikooli rahvusvahelise õiguse dotsent ning õde Juta (1910–1979) oli õpetaja. Auvilistlased Eesti Üliõpilaste Selts. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk 274. https://web.archive.org/web/20131229031148/http://haridus.opleht.ee/Arhiiv/7_82007/42-43.pdf. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944 Henno Lender Eesti ohvitseride andmekogus
Südamerohi

Südamerohi (Leonurus) on huulõieliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Leonhard Urm

Leonhard Urm (21. jaanuar 1908 Hellenurme vald – 6. märts 1995 Paide) oli eesti ettevõtja ja väliseesti ühiskonnategelane. Urm õppis Hellenurme vallakoolis, Otepää progümnaasiumis ja Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumis. Aastatel 1927–1929 õppis ta Tartu ülikooli filosoofia- ning 1929–1934 ja 1940–1942 õigusteaduskonnas. 1931–1933 OÜ Estonia Eksporttapamajad ametnik, 1933–1940 lihaäri ja vorstitööstuse kaasomanik Tallinnas. 1941–1944 Eesti Aedvilja Keskühisuse juhataja. 1944 põgenes Saksamaale, 1947 Rootsi. Töötas Stockholmi Metsandusülikoolis ja ettevõttes Svenska Tsellulosa, 1956–1974 Forskningsstiftelsen Skogsarbeteni osakonnajuhataja. Alates 1927. aasta sügissemestrist oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. 1955 oli ta EÜSi Stockholmi koonduse esimees, 1971–1975 EÜSi vanematekogu kirjanduskomisjoni esimees. Ta oli koguteose "Eesti Üliõpilaste Selts paguluses" tegevtoimetaja. 1982 valiti ta EÜSi auvilistlaseks. 1993 tuli Eestisse tagasi. Maetud Rõngu kalmistule. Auvilistlased Eesti Üliõpilaste Selts
August Pakosta

August Pakosta (6. oktoober 1897 Haljava vald – 29. oktoober 1991 Tartu) oli eesti pangandus- ja ühiskonnategelane. Aastatel 1918–1920 võitles ta Vabadussõjas. Aastatel 1921–1931 õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubanduse (1926. aastast majanduse) osakonnas. 1923. aastal astus Eesti Üliõpilaste Seltsi. Oli 1920–1921 Rahaministeeriumi Riigikassa Peavalitsuse, 1921–1922 Tartu maksuameti ametnik. 1922–1927 oli Eesti Panga Tartu osakonna ametnik ja jaoskonnajuhataja, 1927–1944 Tartu Linnapanga juhataja. 1944–1946 oli Tartu Keskhoiukassa juhataja, hiljem raamatupidaja Tartu Piimakombinaadis, Apteekide Peavalitsuses ja Tartu Pimedate Ühingus. 1975–1985 töötas valvurina Tartus. Maetud Raadi (Maarja) kalmistule Tartus. 1990 – Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlane Auvilistlased Eesti Üliõpilaste Selts. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Eduard Leetmaa

Eduard Leetmaa (14. veebruar 1913 Disna maakond, Vilniuse kubermang – 30. mai 1999 Toronto) oli väliseesti ühiskonnategelane, Vabariigi Valitsuse eksiilis liige. Lõpetas 1931. aastal Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi. Pärast seda läbis ajateenistuse. Aastatel 1932–1934 õppis Tartu ülikoolis arsti- ja 1935–1940 õigusteadust. 1932. aasta sügisel astus Eesti Üliõpilaste Seltsi (EÜS). 1940. aastani oli raamatupidaja Tartus, aastatel 1940–1941 Riikliku Plaanikomisjoni ametnik, 1942–1944 Võhma tapamaja abijuhataja. 1944 võeti Saksa sõjaväkke, oli 1944–1945 20. eesti SS-diviisi suurtükirügemendi käsundusohvitser. 1945 läks Rootsi, 1945–1950 elas Venezuelas. Hiljem oli Rootsi kontserni ASEA Kanada osakonna majandusjuhataja. 1999. aastal valiti ta EÜSi auvilistlaseks. Tema vend Kaarel Leetmaa oli jurist. Auvilistlased Eesti Üliõpilaste Selts.
Ilo Aasa

Ilo Aasa (2. detsember 1912 Tallinn – 24. aprill 2004 Tallinn) oli eesti ökonomist ja seltsitegelane. Lõpetas Tallinna Reaalkooli 1930. aastal ja õppis 1931–1936 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. 1936. aastast oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi Tallinna koonduse vanamees ja üks koonduse ülesehitajatest, 1990. aastatel Tallinna koonduse järjepidevuse kandja. 1936–1940 teenis kohtuministeeriumi vangimajade valitsuses, viimati vanglaülema asetäitja. 1941 võeti Punaarmeesse, oli Eesti Laskurkorpuses, 1946 demobiliseeriti. Seejärel töötas ta ökonomistina, 1961–1965 Eesti NSV haridusministeeriumi plaani- ja rahandusosakonna juhataja asetäitja, 1965–1973 Tallinna Piimakombinaadi plaani-tootmisosakonna juhataja. 1999 – EÜS-i auvilistlane Auvilistlased Eesti Üliõpilaste Selts Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Ilo Aasa Eesti ohvitseride andmekogus
Heinrich Toots

Heinrich August Toots (2. jaanuar 1929 Pärnu – 23. juuli 2021 New York) oli eestlasest Ameerika Ühendriikide geoloog ja paleontoloog. 1941. aastal põgenes koos vanematega järelümberasujana Saksamaale, kus lõpetas Lübecki eesti gümnaasiumi. 1946–1949 õppis Balti Ülikoolis Hamburg-Pinnebergis loodusteadusi ja Hamburgi ülikoolis geoloogiat. 1949. aastal siirdus Ameerika Ühendriikidesse, aastatel 1951–1953 õppis New Yorgi Columbia ülikoolis ja Wyomingi ülikoolis, 1965. aastal promoveeriti filosoofiadoktoriks. 1966–1991 oli ta Long Islandi Ülikooli (Brookville’is) geoloogiaõppejõud, professor. Ta on uurinud keskaegkonna sammalloomade ja molluskite paleontoloogiat, organismide elutegevuse jälgi ja elementide sisaldust. Toots astus 1953. aasta kevadsemestril Eesti Üliõpilaste Seltsi. Aastatel 1958–1959 oli ta EÜSi Ameerika Ühendriikide koonduse esimees, 1971–1975 vanematekogu liige, üks pagulas-EÜSi visionääre. 2004 valiti ta EÜSi auvilistlaseks. Kuulus Eesti Teaduslikku Ühingusse Ameerikas ja New Yorgi Eesti Haridusseltsi. Oli Eesti Geoloogia Seltsi välisliige. 2001 Valgetähe medaliklassi teenetemärk, eestluse säilitaja Ameerika Ühendriikides Auvilistlased Eesti Üliõpilaste Selts. Välisliikmed Eesti Geoloogia Selts (vaadatud 17. aprillil 2020) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee)..
Hugo Narusberg

Hugo Ferdinand Narusberg (21. oktoober 1919 Koiola vald, Põlva kihelkond, Võrumaal – 26. november 2009) oli eesti põllumajandusteadlane. Hugo Narusberg oli kooliõpetaja poeg. 1948. aastal lõpetas ta Väimela Põllundustehnikumi, õppis 1948–1951 Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonnas ja lõpetas 1953. aastal Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomiateaduskonna. 1965. aastal kaitses ta Eesti Teaduste Akadeemias majanduskandidaadi kraadi väitekirjaga "Tööviljakuse tõstmine noorkarja kasvatamisel Eesti NSV tingimustes". Ta oli 1953–1958 Rannu masina-traktorijaama ja 1958–1961 Elva rajooni täitevkomitee põllumajanduse inspektsiooni peaagronoom, 1961–1979 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi vanemteadur. Ta uuris tööviljakuse tõstmist noorkarjakasvatuses (noorveiste pidamine, laudatöö mehhaniseerimine, lautade ehitamine ja rekonstrueerimine). Uue tehnoloogiaga noorkarjalautades tõusis tööviljakus kuni 2 korda, saadi juurde kuni 40% odavaid loomakohti. Elvas töötades ratsionaliseeris ta põllumajandustehnikat, sh rühvelkultuuride muttkultivaatori, mille töökindlus tõusis tunduvalt. Ta avaldas perioodikas arvukalt aimetrükiseid. Üle 90 teadustrükise, sh 2 raamatut ja 5 brošüüri. Ta on 16 raamatu kaasautor ja 8 ratsionaliseerimisettepaneku autor. Tööviljakuse ja laudaehituse küsimusi noorkarjakasvatuses. Tallinn 1967 Eesti punase karja aretajate nõupidamise materjalid: 2.–3. augustil 1968 (kaasautor). Tartu 1968 Töökulu vähendamine noorkarjakasvatuses. Tallinn 1969, 2. trükk 1979 Loomakasvatus: töötehnoloogia noorkarja suurfarmis. Tallinn 1971 Suurfarmidest: kogemusi, uurimistulemusi, tulevikukavu (kaasautor). Tallinn 1973 Vasikate jootmine suurfarmides. // Sotsialistlik Põllumajandus (1975) 1 Otstarbekas nuumpullilaut Võhandu kolhoosis. // Sotsialistlik Põllumajandus (1982) 10 1972 Nõukogude Eesti preemia (kollektiivis) Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Sotsialistlik Põllumajandus (1966) 3. Lk 136 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn 1992. Lk 41 Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn 2000. Lk 318–319 "Hugo Narusberg 75". Agraarteadus (1994) 4 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Haud Põlva kalmistul Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Laam

Laam on litosfääri hiigelplokk, mis piirneb seismiliselt aktiivsete vöönditega. Litosfäär on Maa kõva ja tahke kivist koorik. See koorik ei ole ühtne, vaid on Maa siseenergia ja sellest tuleneva vahevöö ainese aeglase liikumise tõttu pragunenud mitmekümneks tükiks, mis üksteise suhtes liikudes põhjustavad näiteks maavärinaid ja vulkaanipurskeid. Need litosfääri tükid ongi laamad. Laamad koosnevad ookeanilisest ja mandrilisest maakoorest. Mõned laamad koosnevad mõlemast maakooretüübist, tavaliselt mandrist ja seda ümbritsevatest merealadest, näiteks Aafrika laam, Antarktika laam ja Austraalia laam, mõned aga ainult ühest, sel juhul tavaliselt üksnes ookeanilisest maakoorest, näiteks Filipiini laam, Nazca laam ja Vaikse ookeani laam. Laamadevahelised seismiliselt aktiivsed vööndid jaotatakse kolmeks: divergentsi vöönd, konvergentsi vöönd ja transformne murrang. Laamad liiguvad aeglaselt, tüüpiliselt mõne sentimeetri võrra aastas. Kuid arvestades Maa geoloogilist ajalugu, mis on väga pikk, võivad laamad nihkuda suuri vahemaid, 100 miljoni aastaga tuhandeid kilomeetreid. Liikumise käigus muutuvad lisaks laamade asukohale nende kuju ja suurus. Kahe laama kokkupõrkel võib üks neist sukelduda teise alla ja saada taas osaks vahevööst. Niimoodi võivad laamad tervenisti kaduda. Olemasoleva laama pragunedes võivad omakorda tekkida uued laamad. Laamade liikumist uuriva teadusharu nimi on geotektoonika. Teooria, mis selgitab laamade olemust ja nende liikumist, on laamtektoonika. Maa on Päikesesüsteemi ainus liikuvate laamadega planeet. Eesti asub laamapiiridest kaugel, mistõttu ei esine siin tugevaid maavärinaid ega vulkaanipurskeid. Eestikeelse termini "laam" pakkus välja Herbert Viiding.