laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kerstin Ekman

Kerstin Lillemor Ekman (sündinud 27. augustil 1933 Finspångi vallas Risingenis) on rootsi kirjanik, Rootsi Akadeemia liige (1978–1989/2018). Kerstin Ekman lõpetas 1957. aastal Uppsala Ülikooli, kus õppis kirjandust, Põhjamaade keeli ja saksa keelt. Esikromaan "Trettio meter mord" ilmus 1959. aastal. Ta alustas oma loomingulist teed kriminaalromaanidega, uuemad teosed aga käsitlevad peamiselt sotsiaalseid ja psühholoogilisi probleeme. Ekman valiti Rootsi Akadeemia liikmeks 1978, kuid lahkus sealt 1989 koos Lars Gyllensteni ja Werner Aspenströmiga vaidluste tõttu, mis puhkesid seoses Salman Rushdiele tehtud tapmisähvardustega. 2018. aastal võttis Akadeemia tema lahkumisavalduse lõpuks arvesse, kuna tühistati senine reegel, mis ei võimaldanud vabatahtlikku lahkumist. "30 meter mord" (1959) "Han rör på sig" (1960) "Kalla famnen" (1960) "De tre små mästarna" (1961) "Den brinnande ugnen" (1962) "Hingekell" – "Dödsklockan" (1963; eesti keelde tõlkinud Arnold Ravel, Eesti Raamat, 1974 sarjas "Mirabilia"; 1999 tehti selle põhjal film) "Pukehornet" (1967) "Menedarna" (1970) "Häxringarna" (tetraloogia "Kvinnorna och staden", 1974) "Springkällan" (tetraloogia "Kvinnorna och staden", 1976) "Änglahuset" (tetraloogia "Kvinnorna och staden", 1979) "En stad av ljus" (tetraloogia "Kvinnorna och staden", 1983) "Koer" – "Hunden" (1986; eesti keelde tõlkinud Irja Kiisküla, Loomingu raamatukogu nr 25/26, Perioodika, 1996; 2002 tehti selle põhjal film) "Rövarna i Skuleskogen" (1988) Händelser vid vatten (1993) "Tee mind jälle elavaks" – "Gör mig levande igen" (1996; eesti keeles: Tormikiri 1999) "Guds barmhärtighet" (Vargskinneti triloogia, 1999) "Urminnes tecken" (2000) "Sista rompan" (Vargskinneti triloogia, 2002) "Skraplotter" (Vargskinneti triloogia, 2003) "I Herrarna i skogen" (2007) "Mordets praktik" (2009) 1989 Selma Lagerlöfi auhind Kriminaalromaan "Händelser vid vatten" (1993) on saanud järgmised preemiad: 1993 Rootsi kriminaalkirjanduse auhind parima romaani kategoorias 1994 Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhind 1995 tõlkekirjanduse preemia (Soome kriminaalkirjanduse auhind) 1998 medal Litteris et Artibus Kerstin Ekman. Albert Bonniers Förlag Kerstin Ekman. Svenska Akademien Biografie der Autorin Kerstin Ekman. Krimikultur Skandinavien Andersson, Elisabet. "Fyra personer får lämna Akademien" [Four persons have been granted permission to leave the Academy]. Svenska Dagbladet. Svenska Dagbladet. Vaadatud 7.05.2018. Kerstin Ekman. Scandinavian Crime Fiction. Kerstin Ekman. Krimi-Couch.de
Victoria ajastu

Victoria ajastu (inglise keeles Victorian era) Suurbritannia ajaloos oli ‎Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi kuninganna ja 1876. aastast Briti India keisrinna Victoria valitsusaeg, mis kestis 20. juunist 1837 kuni tema surmani 22. jaanuaril 1901. Victoria valitsusaeg oli Briti rahva jaoks pikk õitsenguaeg, seda nii Briti impeeriumist laekuva tulu kui ka kodumaiste tööstuslike uuenduste tagajärjel. Mõned ajaloolased peavad ajastu alguseks, mis seostub mitmesuguste ühiskondlike seisukohtade ja poliitiliste mängudega, reformiseaduse (Reform Act) vastuvõtmist 1832. See juhtus viis aastat enne Victoria aujärge. Ajastule eelnes kuningas William IV ja järgnes kuningas Edward VII valitsusaeg. Viktoriaanliku ajastu teine pool kattus Mandri-Euroopa kunstilise õitsengu ajastu (belle époque'i) algusega ning kullatud ajastuga (Gilded Age) Ameerika Ühendriikides. Sageli iseloomustatakse seda ajastut kui pikka rahuaega, mida tuntakse ka Pax Britannica nime all, ehkki iga aasta vältel sellest pikast perioodist oli Suurbritannia tegelikult sõjas. Suurbritanniat valitsesid aristokraatide oligarhia ning mõisnikest perekonnad. Riigi stabiilsus olenes õiguskorra ja kiriku ühisvõimu toimimisest, kahe parlamendikoja tööst, armee ja laevastiku tõhususest ning tasakaalustatud kaubandusest. Samas toimus selle aja vältel majanduslik, koloniaalne ja tööstuslik konsolideerumine. Sellest hoolimata iseloomustas Inglismaad suur sotsiaalne õiglusetus, lokkav vaesus, kitsarinnalisus ja haigustest kubisevad ülerahvastatud tööstuslinnad. 19. sajandi lõpupoole viis uusimperialistlik poliitika koloniaalkonfliktide kasvuni, millest lõpuks said alguse Inglise-Sansibari sõda ning Buuri sõda. Kodumaal oli riigi poliitika üha liberaalsem, liikudes järkjärgulise poliitilise reformi ning hääleõiguse laiendamise poole. Inglismaa elanikkond kasvas valitsusaja lõpuks pea kaks korda: 16,8 miljonilt (1851) kuni 30,5 miljonini. Ka Šotimaa rahvastik kasvas järsult: 2,8 miljonilt (1851) kuni 4,4 miljonini. Iirimaa rahvaarv seevastu langes ligi kaks korda: 8,2 miljonilt (1841) kuni 4,5 miljonini. Samal ajal lahkus Ühendkuningriigist umbkaudu 15 miljonit emigranti, asudes peamiselt USA-sse, Kanadasse ja Austraaliasse. Victoria valitses 63 aastat ja 216 päeva, mis oli Suurbritannia ja Inglismaa ajaloo pikim valitsusaeg kuni 9. septembrini 2015. aastal, mil kuninganna Elizabeth II selle rekordi ületas. Victoria oli pea kõigi tänaste Euroopa monarhlike suguliinide ühine esiema, sellepärast nimetati teda vahel "Euroopa Emaks". Victoria Historitsism Õitsengu ajastu (La Belle Époque) Mandri-Euroopas Kullatud ajastu (The Gilded Age) Põhja-Ameerikas Andrew Norman Wilson, "Kuninganna Victoria", Kirjastus: Varrak, ISBN 9789985337196, Lohkva : Greif 2016, 480 lk
Leppävaara

Leppävaara (soome keeles Leppävaara, rootsi keeles Alberga, soome kõnekeeles ka Lepuski) on linnaosa Espoo idaosas Suur-Leppävaara piirkonnas. Asub Helsingi piiri lähedal. Leppävaarast põhja jäävad Karakallio ja Lintuvaara linnaosa, itta Kilo ja lõunasse Laajalahti. Tänav Leppävaara lõunaosas Turu tee Leppävaara raudteepeatus Sello kaubanduskeskus Galleria kaubanduskeskus Panorama Tower – 17-korruseline hoone Leppävaara kirik Leppävaara veebiportaal Espoo linna kodulehel
Dmitri Mamin-Sibirjak

Dmitri Mamin-Sibirjak (kodanikunimi Dmitri Mamin, vene keeles Мамин-Сибиряк, Дмитрий Наркисович; 6. november 1852 Visimo, Permi kubermang – 15. november 1912 Peterburi) oli vene kirjanik. Dmitri Mamin sündis tehasevaimuliku pojana Visimos, Permi kubermangus (praeguse haldusjaotuse järgi Sverdlovski oblastis. Algõppe sai kodus, hiljem õppis Visimo töölislaste koolis, aastatel 1866–1868 õppis Jekaterinburgi vaimulikus koolis, seejärel aastani 1872 Permi vaimulikus seminaris (mida ei lõpetanud). Aastal 1872 astus ta Peterburi Meditsiini-Kirurgia Akadeemia (praegu Kirovi nimeline Sõjameditsiini Akadeemia) veterinaariateaduskonda. Aastal 1876 läks ta üle Peterburi ülikooli õigusteaduskonda, mille ta oli sunnitud aasta pärast majanduslikel ja tervislikel põhjustel (ta oli haigestunud tuberkuloosi) pooleli jätma. Aastal 1877 naasis ta vanematekoju Uuralitesse. Aastal 1878 suri isa ja pere eest hoolitsemine langes Dmitri õlgadele. Selleks, et anda haridust vendadele ja õele, koliti suurde kultuurikeskusse Jekaterinburgi. Seal tutvus ta ka oma esimese abikaasa Mariaga, kes ei olnud talle mitte ainult naiseks ja sõbraks, vaid ka heaks nõuandjaks kirjanduslikes küsimustes. Neil aastatel sooritas ta palju reise mööda Uuraleid, tutvus ajalooalase kirjandusega, õppis majandust, Uuralite etnograafiat, tutvus rahva eluga. Muinasjutt vaprast jänesest
Põhjamaade Nõukogu loodus- ja keskkonnaauhind

Põhjamaade Nõukogu loodus- ja keskkonnaauhind (inglise keeles Nordic Council Environment Prize; ka Nordic Council Nature and Environment Prize) on Põhjamaade Nõukogu iga-aastane auhind, mille eesmärk on suurendada loodus- ja keskkonnakaitsetöö tuntust Põhjamaades. See lisandus teistele Põhjamaade Nõukogu auhindadele 1995. aastal. Loodus- ja keskkonnaauhinda antakse Põhjamaade ettevõttele, organisatsioonile, väljaandele või isikule, kes on teinud midagi silmapaistvat looduse ja ümbritseva keskkonna hüvanguks. Preemia suurus on 350 000 Taani krooni ehk 47 000 eurot. Auhinna saaja selgitatakse kahes voorus, millest esimeses kutsutakse Põhjamaade organisatsioone ja isikuid esitama kandidaate, kes vastavad antud aastaks seatud teema kriteeriumitele. Teemaks võib olla näiteks energia säästmine, jätkusuutlik ühiskond või kultuurmaastiku kaitse. Seejärel valib iga riigi komisjon ja iga autonoomne territoorium kandidaadi, kes läheb järgmisse vooru. Riik võib esitada kõige rohkem kaks kandidaati ja autonoomne territoorium ühe kandidaadi. Finalistid ja võitja valib 13 inimesest koosnev komisjon (Nordic Adjudication Committee). 1995 – Torleif Ingelög (Rootsi) 1996 – Inuit Circumpolar Council (Gröönimaa) 1997 – Taani tehnikaülikooli tootearendusinstituut (Institute of Product Development, Taani) 1998 – "Jarðvegsverndi" projekt (Island) 2000 – Bellona (Norra) 2001 – Mats Segnestam (Rootsi) 2002 – Arne Næss (Norra) 2003 – Luonto-Liitto ry (Soome) 2004 – Puhta Läänemere Ühendus (Coalition Clean Baltics) 2005 – Ann-Cecile Norderhaug (Norra) 2006 – Bogi Hansen (Fääri saared) 2007 – Albertslund (Taani) 2008 – Marorka (Island) 2009 – "I Ur och Skur" (Rain or Shine) 2010 – Merkur Andelskasse, Ekobanken ja Cultura Bank (Taani, Norra, Rootsi) 2011 – Scandic Hotels (Norra) 2012 – Olli Manninen (Soome) 2013 – Selina Juul (Taani) 2014 – Reykjavíki vald, Island 2015 – SEV, Fääri saared Põhjamaade Nõukogu bioenergiaauhind Põhjamaade Nõukogu filmiauhind Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhind Põhjamaade Nõukogu muusikaauhind "Põhjamaade keskkonnapreemia sai Soome lasteorganisatsioon" Õpetajate leht, 7. november 2003 "About the Nature and Environment Prize"[alaline kõdulink]
Alexandre Guilmant

Félix-Alexandre Guilmant (12. märts 1837 Boulogne-sur-Mer – 29. märts 1911) oli prantsuse organist ja helilooja. Alexandre Guilmant õppis lapsepõlves muusikat oma isa juures ja hiljem Belgia organisti Jaques-Nicolas-Lemmensi käe all. Alexandre Guilmanti esimeseks organistikohaks oli oma kodulinna Boulogne-sur-Meri kirikus. 1871. aastal sai Alexandre Guilmant organisti koha la Trinitè kirikus Pariisis, kus ta töötas 30 aastat. Alexandre Guilmant oli tuntud kui orelivirtuoos. Esines USA-s, Kanadas, Inglismaal. USA-s oli ta tol ajal esimene prantsuse organist, kes andis orelikontserte. 1884. aastal esines Alexandre Guilmant Riia Toomkirikus uuel suurel Walckeri orelil. Selle oreli oli ehitanud firma E.F. Walcker & Sons ja see pühitseti 31. jaanuaril 1884. 1894. aastal asutas Guilmant Schola Cantorumi. Alates 1896. aastast oli Alexandre Guilmant Pariisi Konservatooriumi oreliõppejõud pärast Charles-Marie Widori. Alexandre Guilmant elas omas majas Meudonis Pariisi lähedal kuni oma surmani 1911. aastal. Alexandre Guilmant andis välja kogumiku "l'Ecole classique de l'Orgue" ("Klassikaline orelikool"). Tema palad orelile on väga lühikesed, kuid suurvormid nagu orelisümfooniad ja orelisonaadid on väga pikad ja ulatuslikud. Tuntud on orelile:"Pieces dans differents styles", 18 raamatut; "L'organiste pratique", 12 raamatud; "L'organiste liturgie", 10 raamatut. "Pieces Nouvelles", 18 pala. 8 orelisonaati, mis olid kirjutatud Aristide Cavaillé-Colli orelile la Trinité kirikus. Need orelisonaadid on sümfoonilises vormis. Felix-Alexandre Guilmant (1837-1911) Alexandre Guilmant (oreli taga) ja Clarence Eddy. Steinway Hall Chicago. Foto 1898a. Alexandre Guilmant'ile pühendatud koduleht internetis, samuti kõik tema teosed.
Torleif Ingelög

Torleif Ingelög (sündinud 1946. aastal Gävles) on rootsi bioloog, kes töötab Uppsalas Rootsi Põllumajandusülikoolis. 1995. aastal sai ta Põhjamaade Nõukogu loodus- ja keskkonnaauhinna.
Lootsi tänav

Lootsi tänav on tänav mitmes Eesti linnas: Lootsi tänav Kuressaares Lootsi tänav Pärnus Lootsi tänav Tallinnas Lootsi tänav Tartus Lootsi põik Lootsi tee
Helsingi leping

Helsingi leping on Taani, Soome, Islandi, Norra ja Rootsi vaheline leping, mis määrab kindlaks Põhjamaade ametliku koostöö raamid Põhjamaade Nõukogus ja Põhjamaade Ministrite Nõukogus. Leping jõustus 1. juulil 1962. Seda on mitu korda muudetud, viimati 1995. Lepingu preambulis öeldakse muu hulgas, et Põhjamaad: hakkavad edendama Põhjamaade rahvaste olemasolevat ühtsust kultuuris ning õiguse- ja ühiskonnakäsituses; püüavad Põhjamaades kasutusele võtta ühtsed õigusreeglid nii paljudes valdkondades kui võimalik; soovivad uuendada ja arendada Põhjamaade koostööd Põhjamaade Euroopa koostöös laienenud osalemise valguses. Ingliskeelne tekst Rootsikeelne tekst Soomekeelne tekst Artiklis on kasutatud taanikeelse Vikipeedia artiklit seisuga 24.3.2011.
Baiyin

Baiyin (hiina 白银市; Báiyín Shi) on 2. järgu haldusüksus (ringkonna õigustega linn) Hiinas Gansu provintsis. Baiyini linnarajoon (白银区) Pingchuani linnarajoon (平川区) Jingyuani maakond (靖远县) Huiningi maakond (会宁县) Jingtai maakond (景泰县) http://www.baiyin.cn/
Austria keiser

Austria keisri tiitli võttis viimane Saksa-Rooma keiser Franz II endale 1804. aastal, kui Napoleon I ähvardas Saksa-Rooma riiki hävitada. See tiitel loodi peamiselt selleks, et Habsburgide valdustel oleks mingi formaalnegi ühtsus ning neid ei saaks niivõrd kergelt laiali jagada. Nii sai Austria ja teiste Habsburgide alade valitsejast nüüd keiser ja senine valitsejat tähistanud ertshertsogi tiitel märkis nüüd valitseja lähisugulast. Austria, Ungari, Böömimaa ja teised Habsburgide võimualused maad said endale aga nüüd ka de iure ühtse valitseja, kuna senini oli nende maade ühtsus põhinenud vaid personaalunioonidel ning oleksid võinud seetõttu võinud suhteliselt kergesti pärast kaotust Napoleonile kaotsi minna. Saksa-Rooma riik kaotatigi 1806, kuid Austria keisri tiitel säilis kuni 1918. aastani. 1867. aastast alates liideti Austria keisri tiitliga võrdsel alusel ka Ungari kuninga oma (seetõttu hakati riigipead kutsuma ka Austria-Ungari keisriks). Austria keiser, Ungari apostellik kuningas, Böömimaa, Dalmaatsia, Horvaatia, Slavoonia, Galiitsia, Lodomeeria, Illüüria, Jeruusalemma ja teiste alade kuningas, Austria ertshertsog, Toscana ja Krakówi (Krakau) suurhertsog, Lotringi, Salzburgi, Steiermargi, Kärnteni, Kraini ja Bukoviina hertsog, Transilvaania suurvürst, Määrimaa (Moraavia) markkrahv, Ülem-Sileesia, Alam-Sileesia, Modena, Parma, Piacenza ja Guastalla, Auschwitzi ja Zatori, Tescheni, Friuli, Ragusa ja Zara hertsog, Habsburgi ja Tirooli, Kyburgi, Goritzi ja Grandisca vürstlik krahv, Trento (Trienti) ja Brixeni vürst, Ülem- ja Alam-Lusaatia markkrahv ja markkrahv Istrias, Hohenemsi, Feldkirchi, Bregenzi, Sonnenbergi ja teiste valduste krahv, Trieste, Cattaro ja Wendisch Marki isand, Serbia Vojevoodkonna ja teiste valduste suurvojevood, Kuldvillaku ordu suverään. 1804–1835 Franz I (1768–1835), oli 1792–1806 Franz II-na viimane Saksa-Rooma keiser 1835–1848 Ferdinand I (1793–1875), eelmise poeg, loobus troonist 1848–1916 Franz Joseph I (1830–1916), eelmise vennapoeg, alates 1867 Austria-Ungari keiser (Austria keiser ja Ungari kuningas) 1916–1918 Karl I (1887–1922), eelmise vennapojapoeg, 1918 monarhia kaotati
Anatol Siŭko

Anatol Siŭko (valgevene keeles Анатоль Сіўко; sündinud 1987 Maladzetšnas) on Valgevene ooperilaulja, bass-bariton. Pärast Valgevene Riikliku Muusikaakadeemia lõpetamist 2013. aastal töötab ta ooperisolistina Valgevene Suures Teatris. Ta on 2009. aastal Pärnus toimunud Klaudia Taevi nimelise noorte ooperilauljate konkursi võitja. Aastatel 2004–2008 õppis ta Maladzetšna Muusikakoolis. Aastatel 2008–2013 õppis Valgevene Riiklikus Muusikaakadeemias. On täiendanud end professor Jevgeni Nesterenko juhendamisel (2009) ning professor Teresa Żylis-Gara meistrikursustel festivali PromFest raames (2009). Enne Pärnus toimuva rahvusvahelise Klaudia Taevi nimelise konkursi võitu pälvis Siŭko 2008. aastal peaauhinna ka rahvusvahelisel romansikonkursil Kohtla-Järvel, Eestis ja O. Petrussenko nimelisel rahvusvahelisel solistide konkursil Ukrainas. 2009. aastal pärjati Siŭko esimese preemiaga A. Ivanovi nimelisel konkursil Tveris. Aastal 2009 pälvis ta Valgevene Vabariigi presidendi andekate noorte toetusfondi preemia. 2010. aastal astus ta muu hulgas üles kontsertidel Berliini Kontserdimajas ning Amsterdami Concertgebouw’s. Samal aastal kehastas Carontet Claudio Monteverdi ooperis "Orfeo" Hollandi Ooperistuudios. 2011. kehastas Anatol Siŭko Pärnus festivali PromFest raames nimitegelast Giuseppe Verdi ooperis "Attila", mis oli tema preemia Klaudia Taevi nim. konkursi võidu eest aastal 2009. Анатолий Сивко. bolshoibelarus.by Анатолий Сивко. afisha.tut Klaudia Taevi konkursil 2009. aastal Anatol Siŭko esitamas Aleko aariat Sergei Rahmaninovi ooperist "Aleko". youtube.com, 5. detsember 2010
Radikaalreaktsioon

Radikaalreaktsioon (ehk vaba radikaal reaktsioon) on keemiline reaktsioon, mille käigus osalevad väga reaktsioonivõimelised vabad radikaalid kui intermediaadid. Radikaalreaktsioonid initsieeritakse tihti valguse või soojuse toimel. Vabad radikaalid moodustuvad paljudes põlemis-, polümerisatsiooni-, pürolüüsi, biokeemilistes jt reaktsioonides. Orgaanilises sünteesis genereeritakse radikaalid tavaliselt kergesti radikaale moodustavatest initsiaatoritest nagu peroksiidid või asoühendid. Enamik radikaalreaktsioone on ahelreaktsiooni tüüpi, mille käigus esinevad ahela initsieerimise, ahela leviku ja ahela lõpetamise etapid. Radikaalreaktsioonide kiirust vähendavad inhibiitorid, mis kergesti seovad radikaale. Vaba radikaal Initsieerimisreaktsioon
Austria keiser ja Ungari kuningas

Austria-Ungari keiser on tinglik nimetus Habsburgist Austria keisri ja Ungari kuninga kohta ühes isikus aastatel 1867–1918. Neid oli kaks: 1867–1916 Franz Joseph I (ungari keeles I. Ferenc József; 1830–1916), Austria keiser alates 1848; 1916–1918 Karl I (ungari keeles IV. Károly; 1887–1922). Austria keiser oli juba alates 1804. aastast ühtlasi ka Ungari kuningas, kuid kuni 1867. aastani polnud viimasel tiitlil eraldiseisvat tähtsust, sest keiser oli ka Böömimaa, Dalmaatsia, Horvaatia, Slavoonia, Galiitsia, Lodomeeria, Illüüria ja Jeruusalemma kuningas, kuid pärast Preisi-Austria sõda tehtud otsust tõsta Ungari riigisiseselt Austriaga võrdsesse staatusse muudeti Austria keisririik Austria-Ungari kaksikmonarhiaks. Riigipea ametlikuks nimetuseks Austria-Ungari keiser küll polnud, kuid et ta kõrgeim tiitel oli keiser ja ta valitses Austria-Ungari riiki, on teda selleks nimetatud. Aastal 1918 Austria-Ungaris monarhia kaotati, kui riik Esimeses maailmasõjas lüüa sai ja lagunes. Karl I. Kaiser von Österreich-Ungarn Bahn frei für die Heiligsprechung?. Viimases artiklis on ka öeldud, et sellist tiitlit nagu Austria-Ungari keiser reaalselt ei eksisteerinud. Õigem oleks aga Austria-Ungari valitsejat nimetada kas Austria-Ungari monarhiks või Austria keisriks (ja Ungari kuningaks).
Airi Tooming

Airi Tooming (varem Airi Neve; sündinud 7. jaanuaril 1979) on Naiskodukaitse esinaine alates 2006. aastast. Ta õppis aastatel 1986–1994 Antsla Keskkoolis ja 1994–1997 Hugo Treffneri Gümnaasiumis. Aastatel 1997–1998 õppis ta Tartu Ülikoolis matemaatikat; aastatel 1998–2007 õppis ta Tartu Ülikoolis semiootika ja kulturoloogia erialal, lõpetades ülikooli baccalaureus artiumi kraadiga. Aastal 2010 lõpetas ta Tallinna Ülikooli organisatsioonikäitumise erialal magistrikraadiga. 2022 Valgetähe IV klassi teenetemärk Airi Tooming – Naiskodukaitse esinaine
Tiina Mölder (jurist)

Tiina Mölder (sündinud 24. jaanuaril 1969) on Eesti jurist ja kohalik poliitik. Tiina Mölder on Reformierakonna volikogu ja Torma vallavolikogu liige. Kuulub Reformierakonda 1. aprillist 2008. Ta töötab õigusbüroos.
Kaja Sepp

See artikkel räägib poliitikust. Kirjaniku kohta vaata artiklit Kaja Sepp (kirjanik). Kaja Sepp (sündinud 30. oktoobril 1974) on Eesti poliitik. Ta lõpetas aastal 1992 Paide 3. Keskkooli. Ta on tegutsenud ettevõtjana. Kandideeris aastal 2005 kohalikel valimistel ja valiti Väätsa valla volikokku Eestimaa Rahvaliidu nimekirjas. Aastal 2009 kandideeris kohalikel valimistel (ja valiti) Väätsa valla volikokku valimisliidu Koduvald nimekirjas. Kaja Sepp on olnud Väätsa vallavanem. Kuulub Reformierakonna volikogusse. On olnud Eestimaa Rahvaliidu Järva maakonnaühenduse juht. Kuulub Eesti Reformierakonda 16. märtsist 2010. Oli Eestimaa Rahvaliidu liige 1. novembrist 2005 kuni 16. märtsini 2010. http://www.vvk.ee/varasemad/k05/kandidaadid/8190.html http://www.vvk.ee/varasemad/kov09/detailed_0937.html Endine Rahvaliidu Järvamaa juht läks Reformierakonda üle. Järva Teataja, 12. märts 2010.
Seanina tulepaak

Seanina tulepaak on tulepaak, mis asub Muhu saarel Seanina neeme lähedal. Tulepaak ehitati 1953–1954. Selle kõrgus maast on 16 ning merepinnast 20 meetrit. Tipus olev valgusallikas töötab aasta läbi ning tule sektor ei ole piiratud (360°). Valge tuli vilgub pimedal ajal iga 5 sekundi järel ning paistab hea nähtavuse korral vähemalt 8 meremiili (14,8 kilomeetri) kaugusele. Päevase navigeerimise parandamiseks on märgi puitsõrestiku ülemine osa mustaks ning alumine osa valgeks värvitud. Lähimad kasutusel olevad teised tulepaagid on 9 kilomeetrit kagus asuvad Raugi alumine tulepaak ja Raugi ülemine tulepaak ning 10 kilomeetrit edelas asuv Kõinastu tulepaak. Seanina tulepaak navigatsioonimärkide andmekogus
Tapke Carter

"Tapke Carter" ("Get Carter"), 1971. aasta kriminaalfilm Michael Caine'iga nimiosas "Tapke Carter" ("Get Carter"), uustöötlus aastast 2000, nimiosas Sylvester Stallone. Ka selles filmis teeb kaasa Michael Caine, aga seekord kõrvalosas Filmid tuginevad Briti kirjaniku Ted Lewise 1970. aastal ilmunud romaanile "Jack's Return Home", mis avaldati hiljem (2000. aastal) samuti pealkirja "Get Carter" all.
Veigo Gutmann

Veigo Gutmann (sündinud 5. detsembril 1968 Jõhvis) on Eesti poliitik. Veigo Gutmann oli aastatel 2010–2012 Rae vallavanem. 19. juunil 2012 astus ta seoses tema 2007. aastal toimunud äritehingute suhtes algatatud uurimisega ametist vabatahtlikult tagasi. Ta on lõpetanud 2005. aastal Euroülikooli keskkonnakaitse spetsialistina. Ta on alates 17. veebruarist 2000 Eesti Reformierakonna liige ja Eesti erakonna volikogusse. Rae vallavanem Veigo Gutmann esitas tagasiastumise palve Delfi, 20. juuni 2012. http://www.vvk.ee/?id=12449&code=0037&scode=0653&cid=15850 Äriregistri päring. (Kasutatud 24. märtsil 2011.)
Andres Ots (ettevõtja)

Andres Ots (sündinud 11. novembril 1984 Vinnis) on Eesti ettevõtja. On juhtinud alates 2007. aastast Rakvere kesklinnas hotelli Wesenbergh. Ta lõpetas aastal 2007 Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna bakalaureusena. Kuulus Eesti Reformierakonda alates 8. juunist 2005 kuni 6. novembrini 2018. Kandideeris nii aastal 2005 kui aastal 2009 kohalikel valimistel Vinni valla volikogu liikmeks Eesti Reformierakonna ridades; mõlemal korral osutus ta valituks. Kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel Lääne-Virumaal. Andres Ots. Eesti Reformierakonna koduleht. (Kasutatud 24. märtsil 2011.) http://www.vvk.ee/?id=12449&code=0059&scode=0900&cid=8898 http://www.vvk.ee/riigikogu-valimised-2011/kandidaadid2011?id=12655&pid=6758&cid=16399 Äriregistri päring. (Kasutatud 8. juunil 2022.) http://www.vvk.ee/varasemad/k05/tulemus/713000000.html http://www.vvk.ee/varasemad/kov09/detailed_0900.html
Punkaharju peaministrite kohtumine

Punkaharju peaministrite kohtumine oli Põhjamaade peaministrite kohtumine Punkaharjus Soomes 18.–19. juunil 2007. Kohtumisest võtsid osa Soome peaminister Matti Vanhanen, Rootsi peaminister Fredrik Reinfeldt, Norra peaminister Jens Stoltenberg, Taani peaminister Anders Fogh Rasmussen ja Islandi peaminister Geir Haarde. Nordic premiers meet at Punkaharju / revised version[alaline kõdulink] Nordic premiers meet at Punkaharju to promote a more skilled, visible and thriving Nordic region