laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
John Hume

John Hume (18. jaanuar 1937 Derry – 3. august 2020) oli Põhja-Iirimaa poliitik. Pärast keskhariduse omandamist õppis ta Iirimaal katoliiklikes õppeasutustes preestriks, kuid ei lõpetanud õpinguid. Pärast õpinguid naasis ta kodulinna ja hakkas õpetajaks. Ta oli Derrys üks usaldusühingute liikumise algatajaid ja 1964–1968 Iiri Usaldusühingute Liidu läbi aegade noorim president. Hiljem ütles ta: "Kõigi asjade hulgas, mida ma olen teinud, olen ma just selle üle kõige uhkem, sest ükski teine liikumine ei ole iirimaalastele, olgu põhjas või lõunas, rohkem head teinud kui usaldusühingute liikumine." 1960. aastatel sai Hume'ist üks kodanikuõiguste liikumise juhtivaid tegelasi. Sel ajal võitles ta ebaõnnestunult Derrysse Põhja-Iirimaa teise ülikooli rajamise eest. Selle kampaania ajal oli ta Derry Kodanike Tegevuse Komitee üks juhte. Komitee erines näiteks Põhja-Iiri Kodanikuõiguste Assotsiatsioonist selle poolest, et tema eesmärgid olid eeskätt kohalikud ja rõhutatult rahumeelsed. Komiteel oli näiteks oma järelevaatajate assotsiatsioon, mis jälgis, et protestimarsid ja protestiistumised vägivallatult toimuksid. 1960. aastate algul astus Hume Natsionalistlikku Parteisse, kuid astus sellest välja 1964, kui see erakond ei ühinenud samal aastal loodud Rahvusliku Poliitilise Rindega. Aastal 1969 kandideeris ta sõltumatu rahvuslasena Põhja-Iirimaa parlamenti Foyle'i valimisringkonnas Eddie McAteeri vastu, kes oli juba 16 aastat olnud parlamendiliige. Ta kogus absoluutse enamuse (55,1% McAteeri 32,6% vastu) ja osutus valituks. Seal töötas ta 1972. aastani, mil Foyle'i valimisringkond likvideeriti. Aastal 1970 sai temast Sotsiaaldemokraatliku ja Tööpartei asutajaliige. 1973 valiti ta Põhja-Iirimaa Assambleesse ja 1974 töötas lühikest aega püsinud omavalitsuses kaubandusministrina. Aastal 1977 tühistati Hume'i algatusel 1922. aastast kehtinud seadus, mis lubas igal sõduril laiali ajada iga vähemalt kolmest inimesest koosneva rahvakogunemise. Aastal 1979 sai temast Sotsiaaldemokraatliku ja Tööpartei juht ning selleks jäi ta kuni 2001. aastani. Samal aastal valiti esimest korda Põhja-Iirimaa esindajaid Euroopa Parlamenti ja Hume osutus valituks. Ta töötas seal kuni 2004. aastani, mil ta enam tagasi ei kandideerinud. Ta oli kogu selle aja oma erakonna ainus esindaja europarlamendis ning pärast tema loobumist pole Sotsiaaldemokraatlik ja Tööpartei rohkem europarlamenti pääsenud. Ühtlasi valiti ta 1983 vastloodud Foyle'i valimisringkonnas Suurbritannia parlamenti, kuhu ta jäi kuni 2005. aastani, mil ta tagasi ei kandideerinud. Ta võitis kõik vahepealsed valimised suure ülekaaluga, saades vahel koguni absoluutse enamuse. Tema loobumise järel valiti tema järglane erakonnajuhi kohal Mark Durkan sama kindlalt parlamenti. Hume oli otseselt seotud Suurbritannia valitsuse ja Sinn Féini vaheliste läbirääkimistega, mis lõppesid Inglismaa-Iiri lepinguga 1985. See tekitas paksu pahameelt nii briti lojalistide kui iiri rahvuslaste seas – viimaste meelest polnud lepe piisavalt radikaalne. Kuid Hume'i enese populaarsust see ei kõigutanud ja rahuprotsess viis IRA relvarahuni 1994. aastal. Ta pälvis kahasse David Trimble'iga 1998. aastal Nobeli rahuauhinna.
Poola kuningas

Poola kuningas (poola król Polski) oli Poola kuningriigi (1569–1795 moodustas koos Leedu suurvürstiriigiga Poola-Leedu) valitseja tiitel 11. sajandist 1795. aastani, mil Poola kuningriik kaotati. 1815–1917 kandsid Poola kuninga tiitlit Venemaa keisrid. Esimene Poola kuningas oli Bolesław I Chrobry, kes sai kuningaks millalgi 11. sajandi alguses. 1573–1791 olid Poola kuningad valitavad. Kuninga valimisest võisid osa võtta kõik Poola aadlikud. 1025–1025 – Bolesław I Chrobry 1025–1031 – Mieszko II Lambert (kuni 1032. aastani vürst) 1040–1058 – Kazimierz I 1058 – – Bolesław II 1076–1079 – Bolesław II Szczodry 1085–1092 – Wratysław II (Przemyślid) 1295–1296 – Przemysł II 1300–1305 – Václav II – personaalunioon Tšehhi kuningriigiga 1305–1306 – Václav III (reaalne valitsusaeg) – personaalunioon Tšehhi kuningriigiga 1306 ja 1307–1310 – Henryk Karyncki (Wittelsbachi dünastiast), 1306–1307 – Rudolf III Habsburg (Habsburgide dünastiast), 1310–1335 – Jan (Luxembourgide dünastiast), 1320–1333 – Władysław I Łokietek 1333–1370 – Kazimierz III Suur 1370–1382 – Ludwik I – personaalunioon Ungari kuningriigiga 1384–1399 – Jadwiga 1386–1434 – Władysław II Jagiełło – personaalunioon Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriigiga 1434–1444 – Władysław III – personaalunioon Ungari kuningriigiga 1447–1492 – Kazimierz IV – personaalunioon Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriigiga 1492–1501 – Jan Olbracht 1501–1506 – Aleksander Jagiellończyk – personaalunioon Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriigiga 1506–1548 – Zygmunt I – personaalunioon Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriigiga 1530–1572 – Zygmunt II August – personaalunioon Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriigiga 1574–1575 – Henryk Walezy (Valois'd) 1575–1596 – Anna Jagiellonka 1576–1586 – Stefan Batory – personaalunioon Transilvaaniaga 1587–1632 – Zygmunt III Waza (Vasad) – personaalunioon Rootsi kuningriigiga 1632–1648 – Władysław IV Waza (Vasad) 1648–1668 – Jan II Kazimierz Waza (Vasad) 1669–1673 – Michał Korybut Wiśniowiecki 1674–1696 – Jan III Sobieski (Sobieski) 1697–1706 – August II Mocny (Wettini dünastia) – personaalunioon Saksimaa kuurvürstiriigiga 1704–1709 – Stanisław Leszczyński 1709–1733 – August II Mocny (Wettini dünastia) – personaalunioon Saksimaa kuurvürstiriigiga 1734–1763 – August III (Wettini dünastia) – – personaalunioon Saksimaa kuurvürstiriigiga 1764–1795 – Stanisław August Poniatowski Poola riigipeade loend Poola kuningriik Rzeczpospolita Poola ajalugu
Joseph Fourier

Jean Baptiste Joseph Fourier (21. märts 1768 Auxerre – 16. mai 1830 Pariis) oli prantsuse matemaatik ja füüsik, Prantsuse Teaduste Akadeemia liige (aastast 1817). Põhitöös Théorie analytique de la chaleur (1822) tuletas soojusjuhtivuse võrrandi, esitades meetodi selle lahendamiseks, ja lõi trigonomeetriliste ridade teooria (Fourier' rida). Arvutusmeetodit, mis võimaldab perioodiliselt funktsioonilt üle minna trigonomeetrilisele reale, nimetatakse Fourier' teisenduseks. See meetod koos edasiarendustega on osutunud väga viljakaks, leides kasutamist kvantmehaanikas ja eriti signaalitöötluses, kus peamised rakendused on seotud digitaalsete heli- ja pildiandmete töötlemise ja tihendamisega (pakkimisega), samuti mobiilside (3G, 4G) tehnikaga. 1824. aastal esitas ta pooltväiteid kasvuhooneefekti olemasolu kohta. Peeter ja Taisi Müürsepp, "Kuulsaid XVIII–XIX sajandi matemaatikuid. Etüüde prantsuse matemaatikute elust". Valgus, Tallinn 1978, lk 38–46 ENE 3. köide, 1988
Niidu-võiliblikas

Niidu-võiliblikas (Colias hyale L.) on põualibliklaste sugukonda võiliblika perekonda kuuluv liblikas. Niidu-võiliblikas elab kõikjal Euroopas, välja arvatud selle äärmine põhjaosa, lisaks Türgis, Kaukaasias, Kasahstanis, Kesk- ja Lõuna-Siberis kuni Jakutski ja Irkutskini, Mongoolias ja Loode-Hiinas. Niidu-võiliblikas on Eestisse sisserändav liik. Ta suudab Eestis talvituda, kasvatab kohapeal aastas kaks põlvkonda. Liblika esitiiva pikkus on 23–28 mm. Tiivad on ülaltpoolt kahvatud, kollakasrohelised, vahel algusest musta mustriga. Esitiiva ots on samuti musta mustriga. Igal tiival on täpp, esitiibadel must, tagatiibadel oranž. Emasliblikal on tiivaotstes olev must muster vähemärgatav ja mõnikord puudub täiesti. Emane on ka pisut heledam. Tundlad on otsast jämedamad kui algusest, aga see üleminek ei ole järsk. Tundel on ülalt tume ja alt roosa. Liblikas lendab levila põhjaosas, kus aastas on üks põlvkond, juulis-augustis, aga levila lõunaosas pool aastat aprillist oktoobrini ja seal läheb üks põlvkond teiseks üle nii, et vahet näha polegi. On täheldatud niidu-võiliblikate rännet. Colias hyale ♂ Colias hyale ♂△ Colias hyale ♀ Colias hyale ♀ △ Emased munevad munad ühe-kahekaupa toidutaime lehe alaküljele või varrele. Toidutaimedeks on liblikõielised, näiteks hiirehernes, lutsern, nõiahammas ja ristik. Röövikut on täheldatud ka teistel taimedel: võilillel, mailasel ja mesikal. Röövikud tulevad munast välja umbes nädala pärast. Röövik on roheline, 4 kollase pikitriibuga. Keha seljapoolel jookseb neil 2 rida musti täppe. Röövikuid kohtab juunist sügiseni. Röövik on aeglane ja veedab harilikult kogu oma röövikuea ühel taimel. Algul sööb röövik lehti enam-vähem tervenisti ja muudab need rootsudeks, pärastpoole näsib ta lehti ainult servast. Lõpuks nukkub ta sellesama taime varrel. Liblikas talvitub peamiselt röövikuna kõdus või pinnases, kevadel ronib välja ja lõpetab arengu. Vahel talvituvad nukud. "Eestisse rändavad liblikad", Loodusesõber 2/2007 Niidu-võiliblikas andmebaasis eElurikkus
Justin Gaston

Justin Michael Gaston (sündinud 12. augustil 1988 Pineville'is Louisianas) on USA modell, muusik ja seriaalinäitleja. Justin Gaston andmekogus IMDb (inglise)
Sozopol

Sozopol on linn Bulgaarias Burgasi piirkonnas, Sozopoli valla keskus. Asub Musta mere rannikul. Roomlased nimetasid linna Apollonia Ponticaks. Tuntud kuurortlinnana. https://www.grao.bg/tna/t41nm-15-03-2024_2.txt
Andrei Belõi preemia

Andrei Belõi preemia on sõltumatu kirjandusauhind Venemaal. Auhind asutati aastal 1978. Auhind on nimetatud vene kirjaniku Andrei Belõi auks. Auhinnaks on aineliselt õun, 1 rubla ja pudel viina. Auhinna on saanud teiste seas Mihhail Epstein (1991), Mihhail Gasparov (1999), Aleksandr Pjatigorski (2000), Eduard Limonov (2002), Vladimir Toporov (2004), Mihhail Jampolski (2004), Aleksandr Goldstein (2006), Irina Prohhorova (2006), Sergei Zavjalov (2015), Jaan Kaplinski (2018).
John Dillinger

John Herbert Dillinger (22. juuni 1903 Indianapolis – 22. juuli 1934 Chicago) oli pangaröövel, kes tegutses 1930. aastatel USA-s. Teda peeti väga ohtlikuks kurjategijaks, kuna ta oli seotud mitme politseiniku surmaga. Ta röövis umbes kaht tosinat panka ja nelja politseijaoskonda. Dillinger põgenes kaks korda vanglast ja teda peeti [viide?] tänapäeva Robin Hoodiks.
Margery Kempe

Margery Kempe (sündinud Margery Brunham; umbes 1373 Norfolkis; suri pärast 1438. aastat) oli inglise müstiline kirjanik.
Andrei Belõi

Andrei Belõi (kodanikunimega Boriss Nikolajevitš Bugajev, 26. oktoober (vkj 14. oktoober) 1880 Moskva – 8. jaanuar 1934 Moskva) oli vene kirjanik. Tema meistriteoseks peetakse sümbolistlikku romaani "Peterburg". Ta sündis matemaatik Nikolai Bugajevi (1837–1903) peres. Kuni 26. eluaastani elas Belõi Moskva kesklinnas Arbatil ja tema tollases kodus on tänapäeval tema mälestuskorter. Aastatel 1891–1899 õppis ta Polivanovi gümnaasiumis, kus viimastes klassides hakkas huvituma budismist, okultismist ja kirjandusest. Erilist mõju avaldasid talle Henrik Ibsen, Fjodor Dostojevski ja Friedrich Nietzsche. Noorpõlves püüdis ta kunstilis-müstilisi suundumusi ühendada positivismi ja täppisteadustega. Ta astus Moskva ülikooli matemaatikateaduskonda, aga õppis ka Darwini töid ja keemiat ning töötas selgrootute zooloogia alal. Belõi lõpetas 1903 ülikooli kiitusega. Aastal 1903 alustas Belõi kirjavahetust Aleksandr Blokiga. 1904 kohtusid nad ka isiklikult. Blok tutvustas talle ka oma abikaasat, Dmitri Mendelejevi tütart Ljubovi, keda Blok väga ei hinnanud, vaid eelistas aega veeta kergemeelsete naistega. Belõi lõi Blokilt naise üle, kuid jäi temaga endistviisi sõbraks. Aastal 1906 avaldas Belõi sellest armastuskolmnurgast poeemi, mis ehmatas Mendelejeva ära ja naine läks oma mehe juurde tagasi. Belõi oli naise kaotamisest masenduses, mõtles isegi enesetapust, aga sõitis siis kaheks aastaks välismaale, kus jätkas luuletamist. Pärast Venemaale naasmist abiellus Belõi Asja Turgenevaga ning 1911 käisid nad pulmareisil Sitsiilias, Tuneesias, Egiptuses ja Palestiinas. Aastal 1912 kohtus Belõi Berliinis Rudolf Steineriga ja hakkas tema õpilaseks. Sõja puhkedes 1914 kolis Steiner koos oma õpilastega Šveitsi, kus Steineri õpilased ja järgijad püstitasid oma kätega Goetheanumi. Aastal 1916 kutsuti Belõi Venemaale sõjaväe tervisekontrolli. Belõi sõitiski, jättes oma naise välismaale maha. Sõjaväkke siiski Belõid ei võetud. Ta kirjutas proosaraamatuid ja lävis tihedalt Proletkulti noorte proletaarsete kirjanikega (Proletkult moodustati alles järgmisel aastal). Aastal 1917 sõitis Belõi Šveitsi tagasi, kuid vahepeal oli ta Asjale võõraks jäänud. Naine pühendas ennast Steineri organisatsioonile ja teda nimetati antroposoofiliseks nunnaks. Asja oli väljapaistev kunstnik ja eriti graafik, kelle töödega olid illustreeritud paljud antroposoofilised väljaanded. Belõi naasis Venemaale ja tutvus seal Klavdijaga, kellest sai tema kolmas abikaasa. Klavdija oli abielus ja sai alles 1929 oma mehe juurest ära tulla. Mõni kuu hiljem abiellus ta Belõiga. Alates aastast 1978 antakse Venemaal välja autoriteetse kirjandusauhinnana Andrei Belõi preemiat.
Udo Umberg

Udo Umberg (27. mai 1921 Tallinn – 11. juuni 1982 Tallinn) oli eesti sisearhitekt ja mööblikunstnik. Lõpetas 1939. aastal Westholmi gümnaasiumi ning astus 1945. aastal Tallinna Riiklikku Tarbekunsti Instituuti, mille lõpetas 1952. Tegutses aastail 1953–1957 vabakutselisena, 1957–1969 oli kunstnik mööblivabrikus Standard ja 1972–1982 sisearhitekt Kaubandusministeeriumi alluvuses. Oli 1960. aastail sisekujunduse ja tööstusliku mööbli uuendajaid. Osales 1970. aastatel Tallinna raekoja interjööri kavandamises ning Tartu Ülikooli rektori kabineti kujutamises. Raadiolaud disainimuuseumis
Louis Renault

Louis Renault on olnud mitme tuntud isiku nimi: Louis Renault, prantsuse jurist ja haridustegelane, Nobeli rahuauhinna saaja 1907 Louis Renault, prantsuse tööstur, Renault' alusepanija tegelane filmis "Casablanca"
Otto Wilhelm von Königsmarck

Krahv Otto Wilhelm von Königsmarck (5. jaanuar 1639 Minden, Vestfaal – 15. september 1688 Modon, Morea, Veneetsia vabariik) oli saksa päritolu Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane. Otto Wilhelm von Königsmarck õppis kolm aastat Jena ülikoolis. Lühemat aega õppis ta Tübingenis, Strasbourgis, Baselis, Genfis, Blois's ja Angersis. Otto Wilhelm von Königsmarck oli Rootsi feldmarssal (1676), Pommeri, Rügeni ja Wismari kindralkuberner (1679–1685) ja riiginõunik. Ta juhatas vägesid Stralsundi lahingus 1678. 1655. aastast oli Otto Wilhelm von Königsmarck Haapsalu krahvkonna pandihärra, 1674. aastast krahv Anders Torstensonile kuuluva Raasiku mõisa pandihärra ja 1675. aastast Vormsi saare ja Vormsi Suuremõisa mõisaomanik. Otto Wilhelm von Königsmarcki vanemad olid 1630. aastast Rootsi kuningriigi teenistuses olnud sõjaväelane, hilisem Västerviki ja Stegeholmi krahv (1651) ning feldmarssal (1655) Hans Christoff von Königsmarck (1600–1663) ja Krantzlihnist pärit Maria Agathe von Leesten, kes oli Christopher von Leesteni tütar, Otto Wilhelm oli nende noorim poeg. Otto Wilhelm von Königsmarck abiellus 9. veebruaril 1682 Karlbergis Catharina Charlotta De la Gardiega (1655–1697), kes oli Magnus Gabriel De la Gardie (1622–1686) ja kuningas Karl X Gustavi õe Maria Eufrosyne (1625–1687) tütar. Otto Wilhelmi õde Beata Christina von Königsmarck (1637–1724) oli abielus krahv Jakob De la Gardie poja krahv Pontus Fredrik De la Gardiega (1630–1692); Otto Wilhelmi vend Kurt Christoph von Königsmarck (1634–1673) oli abielus Herman Wrangeli tütre ja Carl Gustaf Wrangeli poolõe, Maria Christine Wrangeliga (1637–1691): Otto Wilhelm von Königsmarck oli Poola kuninga August II armukese ja Vormsi Suuremõisa pärijanna Maria Aurora von Königsmarcki (1662–1728) isa. Ulla Ehrensvärd, TOPOGRAPHICA ESTONIÆ. Handritade kartor och ritningar över Estonia i svenska offentliga samlingar / Hand-drawn maps and drawings of Estonia in Swedish public collections., Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis aastaraamat = Annales Societatis Litterarum Estonicae in Svecia, nr. 12, jaanuar 2001 (rootsi keeles) Ajalooarhiivi kinnistute register: Raasiku mõis (Harju-Jaani khk) Ajalooarhiivi kinnistute register: Suuremõisa mõis (Vormsi khk) Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... 1754, lk. 13-14 ancestry.com: de la Gardie Leopold Zedlitz-Neukirch: Neues preussisches Adels-Lexicon., Bd.3, 1837, lk.141
Perroon

Perroon on ooteplatvorm raudtee ääres, mille abil saavad inimesed reisirongi minna ja sealt maha tulla. Suuremates raudteejaamades on mitu perrooni. Maailma pikim perroon on Indias Lääne-Bengalis Kharagpuris: 1072 meetrit. Euroopa pikim perroon on Suurbritannias Folkestone'is: 791 meetrit. Eesti raudteejaamades ja -peatustes on kasutusel perroonid kõrgusega 55 cm (Elron) ja 20 cm (GoRail) (rööpapeast kuni platvormini). Eesti kõige pikem perroon on 2-3 perroon Tallinnas, Balti Jaamas. Selle uus ja kasutuses olev osa on 404 meetrit pikk. Eestis on lühikesed perroonid 30–35 meetri pikkused ja nendes peatustes saab siseneda ja väljuda vaid C-vaguni kaudu. Lääne suunal (Tallinna–Keila–Klooga-Ranna/Paldiski/Riisipere liin) Tallinn–Keila Padula Keila–Riisipere Kulna Jaanika Keila–Paldiski Põllküla Laoküla Lõuna suunal (Tallinna–Rapla–Lelle–Pärnu/Viljandi liin) Ida suunal (Tallinna–Tapa–Narva/Tartu–Valga/Koidula liin) Jäneda Olustvere Tootsi Põlva Tapa jaama 400 m pikkune madal perroon Jaanika peatuskoha endine perroon
Raasiku raudteejaam

Raasiku raudteejaam on raudteejaam Harjumaal Raasiku vallas Raasiku alevikus. Raasiku jaam asub Tallinnast 29 km kaugusel. Rong sõidab Balti jaamast Raasikule umbes 28 minutit. Jaamas peatuvad kõik Elroni idasuunalised elektrirongid liinil Tallinn–Aegviidu, kokku olenevalt päevast 26–22 reisirongi. Piletihinnalt kuulub jaam III tsooni. Raudteejaamas on renoveeritud kõik rööbasteed ja ehitatud kaks uut täispikka raudteedevahelist perrooni. Jaamas asub kokku 4 rööpapaari ja 13 pööret, lisaks kulgeb jaamast harutee veoalajaama juurde. Raasiku jaamahoone ehitati aastal 1870 tüüpprojekti järgi sarnaselt Keila ja Paldiski jaamadele, Aegviidu, Kabala, Toila ja muude jaamahoonetega. Jaamahooneid iseloomustab madal viilkatus ning asümmeetriline pikifassaad, mille kõrgem viiluga keskosa jagab maja ühe- ja kahekorruseliseks tiivaks. Ajalooline hoone lammutati 1998. aasta mais. Säilinud on aga mitu abihoonet ja veetorn. Jaam rajati 1870. aastal Kambi mõisa maadele seoses Paldiski–Tallinna–Narva liini avamisega. Tegemist oli ühega kahest algsest Tallinna ja Tapa vahelisest jaamast. Raudteejaama ümber Kambi mõisa ja Harju-Jaani kihelkonna kiriku vahelisele alale tekkis hiljem Raasiku alevik. Aastal 1914 rajati Raasikult Jägala puupapivabriku juurde 12 kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee, mis jäi kasutuseta, kui vabrik aastal 1941 õhiti. Raudteeharu suleti aastal 1944. 1970. aastate alguses alustati idasuunalise raudtee elektrifitseerimist. Seoses sellega rajati Raasikule kontaktvõrk ja tänaseni kasutusel olev veoalajaam. 1974. aastal alustasid läbi Raasiku regulaarset reisiliiklust elektrirongid (esialgu liinil Tallinn-Kehra, hiljem Tallinn-Aegviidu). 1986. aasta mais avati rongiliiklus teisel peateel Lagedi ja Raasiku jaamavahel. Teise tee ehitus oli alanud aasta varem Ülemistelt. 1992. aasta alguseks jõudis teise peatee ehitus Tallinnast kuni Tapani. Jaama elamu Jaama elamu Veetorn Jaama endised (tänaseks lammutatud) ooteplatvormid Elroni Stadler FLIRT elektrirong saabumas Raasikule Küüditatute mälestusmärk Raasiku Raasiku hiidremmelgad http://elron.ee/wp-content/uploads/2016/01/elron_A2_hinnakiri_13012016.pdf Raasiku jaama tehnokorraldusakt[alaline kõdulink]; AS Eesti Raudtee Eesti kitsrööpmelised raudteed Mehis Helme, Eesti raudteede 100 aastat, lk. 199 Tallinn - Tapa; Eesti Raudteeajaloo Selts Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) FOTO: Raasiku jaamahoone aastal 1996; Baltic Trains Picture Gallery
Mihhail Gasparov

Mihhail Gasparov (Михаил Леонович Гаспаров, 13. aprill 1935 Moskva – 7. november 2005 Moskva) oli vene klassikaline filoloog, tõlkija, kirjandus- ja värsiteadlane. Gasparov lõpetas 1957. aastal Moskva Riikliku Ülikooli klassikalise filoloogina ning kaitses filoloogiadoktori väitekirja 1979. aastal. 1990. aastal sai ta Venemaa Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks, 1992. aastal akadeemikuks. Ta oli Tartu-Moskva semiootikakoolkonna liige. Eesti keeles on ilmunud tema teos "Kapitooliumi emahunt. Rooma enne keisreid" (Postimees 2021). Humanitaaruuringute Akadeemia (Moskva) liige 1995 Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia 1997 Venemaa väike Bookeri preemia "Kogutud artiklite" eest 1999 Andrei Belõi preemia raamatu "Записи и выписки" eest Mihhail Gasparovi kirjutised Internetis Peeter Torop, "Tõusu lootus mõõna märkides". Postimees, 16. detsember 2005
Mitt Romney

Willard Mitt Romney (sündinud 12. märtsil 1947 Detroitis) on Ameerika Ühendriikide ettevõtja ja endine Massachusettsi kuberner aastatel 2003–2007. Mitt Romney isa oli autotööstur George Romney, Michigani osariigi kuberner 1963–1969 ja USA elamumajandusminister 1969–1973. Isa kandideeris 1964 ja 1968 USA presidendiks, mõlemal korral ebaõnnestunult. Romneyde perekond on pärit Inglismaalt. 18. sajandi briti maalikunstnik George Romney on pärit nende perekonnast. Ameerikasse siirdus perekond 19. sajandil mormoonidena. [viide?] Perekond ja nende sugulased on mormooni kirikus juhtpositsioonil. Mitt Romney oli ise kiriku piiskop, tema isa George kiriku patriarh. Mittil on vanemad õed Margo ja Jane ning vanem vend Scott, kes on samuti jurist ja vabariiklik poliitik. Mitt Romney abiellus 1969 oma lapsepõlvekallima Ann Daviesiga. Neil on viis poega: Tag, Matt, Josh, Ben ja Craig. Ann on koduperenaine. Vietnami sõja ajal ei ühinenud Romney sõjavastaste protestidega, mis olid ülikoolis tollal üldlevinud. Ta ei astunud välja ka mormoonide kombe vastu mitte anda neegritele kõiki koguduseliikme õigusi. Romney tegutses pärast Harvardi ülikooli lõpetamist Bostoni firma Bain and Co juhina. Tema varandust hinnatakse 500 miljonile dollarile. 1994 kandideeris Mitt Romney USA Senatisse Massachusettsi osariigist, kuid kaotas napilt Edward Kennedyle. Mitt Romney oli 2002. aastal Salt Lake City olümpiamängude korralduskomitee esimees. Ta kandideeris 2008. aasta Ameerika Ühendriikide presidendivalimistel vabariiklaste kandidaadiks. Ta kogus eelvalimistel 148 häält ning kaotas John McCainile (1378 häält) ja Mike Huckabeele (240). Romney võitis 11 osariigis: Alaskal, Colorados, Maine'is, Massachusettsis, Michiganis, Minnesotas, Montanas, Nevadas, Põhja-Dakotas, Utah's ja Wyomingis. 2018. aastal valiti Romney USA senaatoriks Utah' osariigist Vabariikliku partei kandidaadina.
Aleksandr Goldstein

Aleksandr Goldstein (Александр Леонидович Гольдштейн; 15. detsember 1957 Tallinn – 16. juuli 2006 Tel Aviv) oli vene kirjanik ja esseist. Ta sündis Tallinnas, elas Bakuus ning alates 1990. aastast Tel Avivis. Ta on Andrei Belõi preemia laureaat (2006, postuumselt).
Aleksei Rõkov

Aleksei Rõkov (vene keeles Алексей Иванович Рыков; 25. veebruar (vkj 13. veebruar) 1881 Kukarka küla, Nolinski maakond, Vjatka kubermang, Venemaa keisririik /teistel andmetel Saratov/ – 15. märts 1938 Kommunarka, Moskva oblast) oli nõukogude riigitegelane, NSV Liidu valitsusjuht 1924–1930. 1917. aasta maist Moskva Nõukogu Presiidiumi liige 1917. aasta oktoobrist Petrogradi Nõukogu Presiidiumi liige 1917, 26. oktoober – 4. november, Vene SFNV Siseasjade Rahvakomissariaadi rahvakomissar 1918–1921 NSV Liidu Rahvamajanduse Kõrgema Nõukogu esimees 1921–1924 NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu esimehe ning NSV Liidu Töö- ja Kaitsenõukogu esimehe asetäitja 1922–1930 VK(b)P ja ÜK(b)P KK Poliitbüroo liige 1923–1924 NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu esimehe asetäitja 1924–1930 NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu esimees ja ühtlasi 1924–1929 Vene NFSV Rahvakomissaride Nõukogu esimees 1926–1930 NSV Liidu Töö- ja Kaitsenõukogu esimees 1931–1936 NSV Liidu Posti- ja telegraafi rahvakomissariadi rahvakomissar 27. veebruaril 1937 Aleksei Rõkov vahistati ja hukati 15. märtsil 1938 NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusega, ta rehabiliteeriti 4. veebruaril 1988. Aleksei Rõkov oli abielus dramaturg Mihhail Šatrovi tädi Nina Semjonovna Maršakiga (1884–1938). Enne Rõkovit oli Maršak abielus Kominterni tegelase Ossip Pjatnitskiga, kes samuti 1937 vahistati ja 1938 hukati. Maršak vahistati 1937, kaasaegsete tunnistuste järgi lasti maha 4. märtsil 1938, ametlikel andmetel suri koonduslaagris 1942. Nende tütar Natalja Perli-Rõkova (sündis 22. augustil 1916) vahistati 1938 ja kuni rehabiliteerimiseni 1956 viibis 18 aastat koonduslaagrites.