laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Niederorschel

Niederorschel on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis. Endised vallad Deuna, Gerterode, Hausen ja Kleinbartloff ühendati Niederorscheliks jaanuaris 2019. Veel kuuluvad sinna paikkonnad Niederorschel, Oberorschel ja Rüdigershagen. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023.
Sonnensteini vald

Sonnenstein on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis. See moodustati 1. detsembril 2011 varem omaette valdade Bockelnhageni, Holungeni, Jützenbachi, Silkerode, Steinrode, Stöckey, Weißenborn-Lüderode ja Zwinge ühendamise teel. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023.
Vladislav Zotin

Vladislav Zotin (Владислав Максимович Зотин, sündinud 22. mail 1942) on Mari Eli Vabariigi esimene president (1991–1997). Sündinud Mari ANSV-s Kilemarõ külas. Rahvuselt mäemari. Isa Maksim Petrovitš Zotin töötas Kilemarõ rajooni ajalehe toimetajana. Ema Zoja Ivanovna Zotina oli õpetaja. Tema esimene töökoht oli 1959. aastal Mari ANSV Jelasovski rajooni Gorki-nimelises kolhoosis. Pärast instituudi lõpetamist töötas aastatel 1965–1967 Mari ANSV Parangi rajooni põllumajandusosakonna peainsenerina. Ta on lõpetanud Moskva Põllumajandusinseneride Instituudi (1965) ja NLKP Keskkomitee Kõrgema Majanduskooli. Oli komsomoli rajoonikomitee esimene sekretär, rajooni täitevkomitee aseesimees ja esimees, komsomoli Mari oblastikomitee sekretär ja aseesimees. Juunist detsembrini 1991 Mari ANSV Ülemnõukogu esimees. 1991. aastast kuni 1997. aasta jaanuarini oli Mari Eli vabariigi president. Vladislav Zotini ametiajal Eesti vabariigi ja Mari Eli vabariigi vahel sõlmitud kokkuleppe alusel võeti Eesti kõrgkoolidesse mitmel aastal õppima kuni 20 mäe- ja niidumari rahvusest üliõpilast. Abielus, tal on kaks poega. Зотин Владислав Максимович. Выборы президента Республики Марий Эл. Зотин Владислав Максимович. "Eesti vabariigi kultuuri- ja haridusministeeriumi ja Mari El vabariigi valitsuse vaheline koostöökokkulepe" (PDF). 26. mai 1994. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 20. oktoober 2017.
Jim Peebles

Phillip James Edwin Peebles (sündinud 25. aprillil 1935 Winnipegis Manitoba provintsis Kanadas) on Kanada-USA astrofüüsik, astronoom ja kosmoloogiateoreetik, kes on emeriitprofessor Princetoni Ülikoolis. Teda on alates 1970. aastatest peetud maailma üheks juhtivaks kosmoloogiateoreetikuks. Füüsikalise kosmoloogia teoreetilise raamistiku arendamise eest sai ta ühe poole 2019. aasta Nobeli füüsikaauhinnast. Ta jagas auhinda Michel Mayori ja Didier Queloz'ga, kes leidsid tema teooriale tuginedes esimese eksoplaneedi. "Princeton University Physics Department". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. mai 2011. "Princeton University News". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. aprill 2016. "The Nobel Prize in Physics 2019". Nobel Media AB. Vaadatud 8. oktoober 2019. Chang, Kenneth; Specia, Megan (8. oktoober 2019). "Nobel Prize in Physics Awarded for Cosmic Discoveries - The cosmologist James Peebles split the prize with the astrophysicists Michel Mayor and Didier Queloz, for work the Nobel judges said "transformed our ideas about the cosmos."". The New York Times. Vaadatud 8. oktoober 2019.
Verwaltungsgemeinschaft Eichsfeld-Wipperaue

Eichsfeld-Wipperaue on Verwaltungsgemeinschaft ("vallaliit") Eichsfeldi kreisis Tüüringis Saksamaal. Vallaliidu keskus on Breitenworbis. Verwaltungsgemeinschaft Eichsfeld-Wipperaue koosneb järgmistest valdadest: Breitenworbis Buhla Gernrode Haynrode Kirchworbis
Untšo

Šorunža (vene keeles Шоруньжа, mari keeles Унчо) on küla Morki rajoonis Mari Eli vabariigis Venemaal. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 899 inimest. 2019. aastal oli Šorunža soome-ugri kultuuripealinn. "Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городов, районов, городских и сельских населённых пунктов". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. juuli 2013. "Šorunža – soome-ugri kultuuripealinn 2019 – korraldas Joškar-Olas pressikonverentsi". Fenno-Ugria Asutuse koduleht. 20. apr. 2018. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |aeg= (juhend)
Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee

Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee oli 1941. aastal, Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi, Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu ja EK(b)P Keskkomitee 11. juulil 1941 ühise otsusega loodud organ, mis kuulutati kogu võimu kandjaks Eesti NSV-s. Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee korraldas koos Punaarmee 8. armee juhtkonnaga hävituspataljonide tegevust, majanduse viimist vastavusse sõjaolukorraga, sõjaväe ja elanike varustamist, inimeste ja materiaalsete varade evakueerimist. 24. juunil 1941 oli Eestis moodustud EK(b)P KK otsusel partei-, nõukogude ja sõjaväeliste organisatsioonide töö koordineerimiseks sõjaolukorras vabariiklik operatiivstaap. Vabariiklik operatiivstaapi kuulusid EK(b)P KK I sekretär Karl Säre, Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimees Johannes Lauristin, Eesti NSV riikliku julgeoleku rahvakomissar Boris Kumm ning rahvakomissari asetäitjad Aleksei Škurin ja Venjamin Gulst, Eesti NSV siseasjade rahvakomissar Andrei Murro, NSV Liidu siseasjade rahvakomissariaadi NSV Liidu Piirivalve Eestis asunud Balti piirivalvevalitsuse ülem kindralmajor Konstantin Rakutin, Eesti NSV sõjakomissar polkovnik Pavel Ljusin ja Tallinna garnisoni komandant Konõšev. 30. juunil 1941 moodustati Moskvas NSV Liidu Riiklik Kaitsekomitee ja Eesti NSV-s, 11. juulil 1941 Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee. Vabariiklik operatiivstaap reorganiseeriti Eesti NSV Vabariiklikuks Kaitsekomiteeks, mille koosseisu kuulusid: EK(b)P KK I sekretär Karl Säre, ENSV RKN-i esimees Johannes Lauristin, EK(b)P KK II sekretär Nikolai Karotamm, ENSV riikliku julgeoleku rahvakomissar Boris Kumm, ÜK(b)P KK ja Nõukogude Liidu RKN-i volinik ENSV-s Vladimir Botškarjov jt Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee tegevus lõppes Eesti NSV juhtkonna evakueerumise järel Eestist 25. augustil 1941. ENSV Vabariiklik Kaitsekomitee (1941 - unknown), The National Archives of Estonia
Verwaltungsgemeinschaft Ershausen/Geismar

Ershausen/Geismar on Verwaltungsgemeinschaft ("vallaliit") Eichsfeldi kreisis Tüüringis Saksamaal. Vallaliidu keskus on Schimberg. Verwaltungsgemeinschaft Ershausen/Geismar koosneb järgmistest valdadest: Dieterode Geismar Kella Krombach Pfaffschwende Schimberg Schwobfeld Sickerode Volkerode Wiesenfeld
Verwaltungsgemeinschaft Hanstein-Rusteberg

Hanstein-Rusteberg on Verwaltungsgemeinschaft ("vallaliit") Eichsfeldi kreisis Tüüringis Saksamaal. Vallaliidu keskus on Hohengandern. Verwaltungsgemeinschaft Hanstein-Rusteberg koosneb järgmistest valdadest: Arenshausen Bornhagen Burgwalde Freienhagen Fretterode Gerbershausen Hohengandern Kirchgandern Lindewerra Marth Rohrberg Rustenfelde Schachtebich Wahlhausen
Pjotr Rjabov

Pjotr Rjabov (Пётр Владимирович Рябов), tuntud ka kui Kalaganon Kerjaz (Калаганонь Керяз, sündinud 6. septembril 1961 Podlesnaja Tavla külas Kotškurovo rajoonis Mordva ANSV-s) on Mordva skulptor-puunikerdaja . Sündis talupoja peres. Vene NFSV teenelise kultuuritegelase I. N. Mastini õpilane. Õppis N. P. Ogarjovi nimelises Mordva Riiklikus Ülikoolis filoloogiateaduskonnas, mille lõpetas 1989. Töötas Mordva ANSV kohaliku tööstuse ministeeriumi juures tegutsenud suveniiritöökojas ja juhtis Tavla suveniiride ühistut . Praegu elab Podlesnaja Tavla külas . Alates 1999. aastast juhib Rjabov Tavla meistrite liitu "Ermez", 2003. aastast Venemaa kunstnike liidu liige . Ta kuulub ersade ja mokšade piirkondliku liikumise nõukogusse. On osalenud paljudel puuskulptuurinäitustel. 2006. aastal asutati Pjotr Rjabovi algatusel Podlesnaja Tavla külas muuseum "Etno-kudo", mis kannab rahvamuusikakollektiivi "Toorama" looja, folklorist Vladimir Romaškini nime. Pjotr Rjabov töötab muuseumi direktorina selle avamisest alates. 6. septembril 2011 toimus Rjabovi eestvõttel III ersa iidse laulu festival “Toorama kutse”, mis oli pühendatud Vladimir Romaškini 60. sünniaastapäevale. . Тавлинский резчик Петр Рябов раскрыл саранским студентам секреты мастерства Mall:Ref-ru Калаганонь Керязне 45: Эрзянь меленть чувтосо сон невти /Эрзянское самосознание он показывает... Mall:Ref-ru Резчик из Подлесной Тавлы планирует украсить улицу Салехарда фигурой эрзянского шамана Mall:Ref-ru Мастер Калаганонь Керяз открыл душу эрзянского народа выставкой в Саранске (фото) Mall:Ref-ru Звёзды и знаменитости. Рябов Пётр Владимирович \ Калаганонь Керяз Mall:Ref-ru
Lehtmetsa (Anija)

Lehtmetsa on küla Harju maakonnas Anija vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 31.08.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Väinasališi keel

Väinasališi keel on sališi keelkonna rannikusališi keelte hulka kuuluv keel, mida kõneleb Kanadas Vancouveri saarel ja vähesel määral ka Ameerika Ühendriikides Washingtoni osariigis umbes 100 inimest. Väinasališi keel jaguneb kuueks murdeks (Lummi, Saanich, Samish, Semiahmoo, T'sou-ke, Songhees) millel ühine omanimetus puudub ja millest neli on juba hääbunud. https://www.ethnologue.com/18/language/str/ https://www.ethnologue.com/language/str https://glottolog.org/resource/languoid/id/stra1244
Paschal Donohoe

Paschal Donohoe (sündinud 19. septembril 1974 Dublinis) on Iirimaa poliitik, ta kuulub erakonda Fine Gael. Ta on 17. detsembrist 2022 Iirimaa riigi kulutuste ja reformiminister (oli samal kohal ka alates 6. maist 2016 27. juunini 2020). Lisaks oli ta 14. juunist 2017 17. detsembrini 2022 Iirimaa rahandusminister. 2020. aastast on ta Eurorühma president. Ta on õppinud Dublinis Trinity College'is politoloogiat ja majandusteadust. Ta oli 12. juulist 2013 kuni 11. juulini 2014 Iirimaa Euroopa asjade minister. 11. juulist 2014 kuni 6. maini 2016 oli ta Iirimaa transpordi, turismi ja spordi minister. Ta on aastast 2001 abielus ning on poja ja tütre isa. Paschal Donohoe koduleht (inglise keeles) Paschal Donohoe Fine Gaeli kodulehel
Kai Rimmel

Kai Rimmel (sündinud 23. novembril 1952 Viljandis) on Eesti poliitik, kes kuulub Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna ridadesse. Ta oli 25. aprillist 2019 kuni 26. jaanuarini 2021 Mart Helme asendusliikmena XIV Riigikogu liige. Kai Rimmel lõpetas 1971. aastal C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli ja 1977. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi toiduainete tehnoloogia erialal. Ta töötas Tallinna Näidislinnuvabrikus (hilisemas Talleggis) aastatel 1977–1986 insener-tehnoloogina, 1986–1994 osakonnajuhatajana ja aastatel 1994–2003 müügidirektorina. Ta kuulus 2006. aastast Eestimaa Rahvaliitu, seejärel sai temast Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 430 häält ning ei osutunud valituks. Ta on abielus, peres on tütar ja poeg. Tema hobideks on sport, käsitöö, kirjandus ja ristsõnad.
Grupidemokraatia

Grupi- või huvigrupi demokraatia (ingl. interest group democracy) on kõige vanem demokraatia vorm,[viide?] sest grupipõhist demokraatlikku otsustusprotsessi rakendasid juba iidsetest aegadest peale paljud hõimud ja sõdalaste üksused,[viide?] keskaja vabalinnades rakendasid seda meetodit käsitööliste organisatsioonid (tsunftid, gildid) oma mõjuvõimu suurendamiseks volikogus. Grupidemokraatias rakendatakse reegllina volitusdemokraatia (delegative democracy) põhimõtet. Tänapäeval ilmneb grupidemokraatia vabalt organiseerunud huvigruppides (valitsusvälised organisatsioonid, lühend: VVO, ing. Non-Governmental Organisation, – NGO), mis põhinevad maailmavaatel (ideoloogial) või lähtuvad majandushuvist. Viimasel puhul on ühendavaks teguriks reeglina ühine elukutse (arstid, õpetajad, riigiametnikud jms) või siis tegevusala (ettevõtlus, põllumajandus jms).   Internetipõhine suhtluskeskkond, arutelud foorumites ning isikutuvastust võimaldavad elektroonilised hääletussüsteemid pakuvad uusi ja ennenägematuid võimalusi grupipõhise volitusdemokraatia rakendamiseks ühiskonda ja avalikku ruumi kujundavate otsuste langetamiseks. Internetifoorumi põhise arutelu ja hääletamise viib täiesti uuele tasandile tehisintellekti (edaspidi TI) kaasamine arutelu ja hääletamise protsessi. TI rakendav programm suudab läbi lugeda nii miljoni kui ka miljardi arutelus osaleva inimese arvamused, need süstematiseerida, tuua välja neid ühendavad põhiseisukohad, hinnata arvamuste jagunemist ja esitada protsessis osalejatele hääletuse lõpptulemuse. Kui tulemus ei rahulda osalejaid, siis saab arutelu jätkata ja positsioone täpsustada seni, kuni protsessis osalejad tunnistavad, et nad on jõudnud ühisele arusaamale. Enamusdemokraatia Esindusdemokraatia Isiksus Juhitud demokraatia Kodanikuühiskond Konsensusdemokraatia Leppedemokraatia Otsedemokraatia Sotsiokraatia Totaalne demokraatia Valgdemokraatia Volitusdemokraatia Timo Honkela. Rahumasin, tehisintellekti uurija testament. Koolibri. 2019. lk 60–63
Abiy Ahmed

Abiy Ahmed Ali (amhara keeles አብይ አህመድ አሊ; sündinud 23. aprillil 1976) on Etioopia poliitik ja riigitegelane, Etioopia peaminister alates 2. aprillist 2018, Nobeli rahuauhinna laureaat (2019). 1995. aastal asus Abiy Ahmed Ali armeeteenistuses olles ÜRO rahuvalvejõudude koosseisus Rwandas ning aastatel 1998–2000 võttis osa Etioopia-Eritrea konfliktist. Ta omandas kõrghariduse programmeerijana ning aastal 2007 sai temast Etioopia infojulgeoleku agentuuri looja ning juht. 2010. aastal lahkus ta tegevteenistusest ning valiti Etioopia parlamendi alamkoja liikmeks. Selles ametis tegeles ta peamiselt kristlaste ja muslimite vaheliste religioossete konfliktide lahendamisega. 2014. aastal määrati Abiy Ahmed Ali Etioopia Teaduse ja Tehnoloogia infokeskuse direktoriks ja 2015 teaduse ja tehnoloogia ministriks. Pärast eelmise valitsuse tagasiastumist valiti ta 1. aprillil 2018 ülekaaluka häälteenamusega Etioopia peaministriks. 11. oktoobril 2019 avaldati Nobeli komitee otsus, millega Abiy Ahmed Alile määrati Nobeli rahuauhind jõupingutuste eest rahu ja rahvusvahelise koostöö saavutamiseks ning otsustava algatuse eest lahendada piirikonflikt naaberriigi Eritreaga. Oktoobris 2021 vannutati Abiy Ahmed ametlikult ametisse teiseks viieaastaseks ametiajaks. Nobeli rahupreemia pälvis Etioopia peaminister Abiy Ahmed Ali Gwladys Fouche; Terje Solsvik (11.10.2019). "Ethiopia's Abiy wins Nobel Peace Prize for ending Eritrea standoff" (inglise). Oslo: Reuters. Vaadatud 11.10.2019.
Viktar Kuprejčyk

Viktar Davydavič Kuprejčyk (valgevene keeles Віктар Давыдавіч Купрэйчык; 3. juuli 1949 Minsk – 22. mai 2017 Minsk) oli valgevene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1980). Kuprejčyk lõpetas Valgevene Riikliku Ülikooli. NSV Liidu üliõpilaste malekoondise koosseisus tuli ta kolmel korral üliõpilaste võistkondlikuks maailmameistriks (1968, 1969, 1974). 1977. aastal sai ta FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai Kuprejčyk 31-aastaselt 1980. aastal. Kuprejčyk on kahekordne Valgevene malemeister (1972, 2003). NSV Liidu meistrivõistlustel sai ta parima tulemuse 1977. aastal (5.–7. koht). Ta võitis 1980. aastal Islandil Reykjavíki rahvusvahelise turniiri ja aastavahetusel 1981/1982 Inglismaal Hastingsi rahvusvahelise turniiri. 2014. aastal tuli ta Katerínis peetud veteranide maailmameistrivõistlustel U65+ vanuseastmes kolmandaks. Kuprejčyk osales paljudel maleturniiridel, viimati Minskis kaks nädalat enne oma surma. Ta oli maletegelase Anastassija Sarokina onu.  Viktar Kuprejčyk – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Anastasija Sarokina

Anastasija Viktaraŭna Sarokina (valgevene keeles Анастасія Віктараўна Сарокіна; sündinud 26. jaanuaril 1980 Minskis) on valgevene malefunktsionäär, malekohtunik ja maletaja, naiste rahvusvaheline meister (2001). Sarokina on 2017. aastast Valgevene Maleföderatsiooni president ja 2018. aastast ühtlasi Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) viitsepresident. Aprillis 2019 oli ta Nur-Sultanis toimunud võistkondlike maailmameistrivõistluste peakohtunik. Maletama hakkas ta kuueaastaselt. Ta on seitsmekordne Valgevene noortemeister neidude mitmes vanuseastmes (1992–1998). 2000. aastal tuli Sarokina Valgevene naisjuunioride meistriks. Valgevene naiste meistrivõistlustel võitis ta 1998. aastal hõbemedali. Ta mängis kolmel naiste maleolümpial: 1996. aastal Jerevanis ja 1998. aastal Elistas esindas ta Valgevenet ning 2004. aastal Calviàs Austraaliat. Ta on lõpetanud Minskis Valgevene Riikliku Kehakultuuri Instituudi. 2003. aastal asus ta elama Austraaliasse, kus töötas maletreenerina Queenslandis ja Melbourne'is. Lõi oma malekooli. 2020. aastatel elab ta perega Valgevenes. Tema onu oli malesuurmeister Viktar Kuprejčyk. Sarokina sai FIDE-lt 2002. aastal rahvusvahelise arbiitri ja 2005. aastal FIDE treeneri nimetuse. Rahvusvaheliste malevõistluste korraldajana sai ta FIDE-lt 2018. aastal rahvusvahelise organisaatori nimetuse.  Anastasija Sarokina – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Anastassija Sarokina FIDE andmebaasis
Bachar Kouatly

Bachar Kouatly (araabia keeles بشار قوتلي; sündinud 3. märtsil 1958 Damaskuses) on Liibanoni päritolu Prantsusmaa maletaja ja malefunktsionäär, rahvusvaheline suurmeister (1989). Kouatly on 2016. aastast Prantsusmaa Maleföderatsiooni president ja ühtlasi 2018. aastast Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) asepresident. Ta kandideeris 1994. ja 1996. aastal FIDE presidendiks. Ta sai 1975. aastal FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 31-aastaselt 1989. aastal. Kouatly tuli 1979. aastal Courchevelis Prantsusmaa malemeistriks. Ta võitis 1981. aastal Liibanoni esindajana Kataris FIDE tsooniturniiri ja pääses 1982. aastal Tolucas peetud maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisele turniirile, kus jäi 14 osavõtja seas viimaseks. Kouatly mängis kuuel maleolümpial: Liibanoni (1980) ja Prantsusmaa (1982–1988, 1992) võistkonna koosseisus.  Bachar Kouatly – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Bachar Kouatly FIDE andmebaasis La double casquette du président de la Fédération française des échecs en question. lemonde.fr, 21. märts 2019
Martha Fierro

Martha Lorena Fierro Baquero (sündinud 6. septembril 1977 South Kingstownis Rhode Islandis) on Ecuadori maletaja, maletreener ja malefunktsionäär, naiste suurmeister (1997), rahvusvaheline organisaator (2015). Fierro on 2018. aastast Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) viitsepresident. Males on ta tulnud kahel korral Panameerika noortemeistriks neidude U18-vanuseastmes [1994, 1995) ja kolmel korral Panameerika naisjuunioride meistriks (1995, 1996, 1997). Ta on mitmekordne Ecuadori naiste malemeister. 2005. aastal tuli ta teiseks Ecuadori lahtistel meistrivõistlustel (võistles koos meestega). 2009. aastal võitis ta Calis Ameerika maailmajao naiste meistrivõistlused. Fierro pääses mängima FIDE naiste Grand Prix 2009–2011 sarja, kus sai 20 osavõtja seas 16. koha. Naiste maailmameistrivõistluste turniiril 2010. aastal Antakyas (64 osavõtjat) sai ta turniiritabelis 45. asetuse. Ta kaotas avaringis Zhao Xuele ja 32 parema hulka ei pääsenud. Ta on mänginud Ecuadori naiskonna koosseisus 12 naiste maleolümpial (1994–2012, 2016, 2018). 1998. aastal maleolümpial Elistas mängis ta Ecuadori võistkonna kolmandal laual. Fierro sai FIDE-lt 1997. aastal naiste suurmeistri ja 2005. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse. Rahvusvaheliste malevõistluste korraldajana sai ta FIDE-lt 2015. aastal rahvusvahelise organisaatori nimetuse.  Martha Fierro – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Martha Fierro FIDE andmebaasis
Olümpiaharta

Olümpiaharta on Rahvusvahelise Olümpiakomitee (ROK) poolt vastu võetud põhialuste, reeglite ja ametlike selgituste kogum. Olümpiaharta käsitleb olümpialiikumise organiseerimist js toimimist ning määrab kindlaks olümpiamängude pühitsemise tingimused. Olümpiaharta põhialused fikseeris Pierre de Coubertin ja kinnitas I olümpiakongress 1894. aastal Pariisis. Hiljem on hartat regulaarselt täiendatud. Nüüdisaegse olümpismi põhimõtted visandas Pierre de Coubertin, kelle algatusel peeti 1894. aasta juunis Pariisis rahvusvaheline atleetikakongress. Rahvusvaheline Olümpiakomitee (ROK, inglise keeles IOC) moodustati 23. juunil 1894. Olümpism on elufilosoofia, mis ülendab ja ühendab keha, tahte ja vaimu omadused harmooniliseks tervikuks. Seostades sporti kultuuri ja kasvatusega, püüdleb olümpism sellise elulaadi poole, mis rajaneb jõupingutustes leitud rõõmul, heade eeskujude kasvatuslikul väärtusel ja üleüldiste eetiliste põhimõtete austamisel. Olümpismi eesmärgiks on seada sport kõikjal inimese harmoonilise arengu teenistusse, et soodustada rahumeelse ühiskonna rajamist, mis kannaks hoolt inimväärikuse säilitamise eest. ROK-i poolt juhitav olümpialiikumine kasvab välja nüüdisaegsest olümpismist. ROK-i kõrgeima võimu all hõlmab olümpialiikumine organisatsioone, sportlasi ja teisi isikuid, kes on nõus juhinduma Olümpiahartast. Olümpialiikumisse kuulumise kriteeriumiks on ROK-i tunnustus. Olümpialiikumise eesmärgiks on anda panus rahumeelse ja parema maailma rajamisse, kasvatades noorsugu spordi kaudu, mida harrastatakse olümpialikus vaimus ja ilma igasuguse diskrimineerimiseta, mis eeldab vastastikust arusaamist sõpruse, solidaarsuse ja ausa mängu vaimus. Viie ühendatud rõngaga sümboliseeritud olümpialiikumine on pidev ja universaalne. Tema kõrgpunktiks on maailma sportlaste toomine suurele spordipeole – olümpiamängudele. Spordi praktiseerimine on inimõigus. Igal inimesel peab olema võimalus tegeleda spordiga vastavalt oma individuaalsetele vajadustele. Olümpiaharta eestikeelne tekst Eesti Olümpiakomitee kodulehel
Arco

Arco, linn Itaalias Trentinos Arco, linn USA-s Idaho osariigis Arco, linn USA-s Minnesota osariigis
HSBC Bank plc

HSBC Bank plc on üks suurimaid pangandus- ja finantsteenuste organisatsioone maailmas. HSBC rahvusvaheline võrk hõlmab umbes 7500 kontorit enam kui 80 riigis ja territooriumil Euroopas, Aasia-Vaikse ookeani piirkonnas, Ameerikas, Lähis-Idas ja Aafrikas. HSBC Bank plc on üks neljast suuremast kliirimispangast Ühendkuningriigis ja on täielikult HSBC Holdingsi tütarettevõte. Äri ulatub tavapärastest isikliku rahanduse ja kommertspanganduse tänavate rollidest kuni privaatpanganduse, tarbijafinantseerimise ning ettevõtete ja investeerimispanganduseni. Kõigil kaubamärkidel tegutseb pangal Suurbritannias umbes 1800 asukohta. Suurbritannia HSBC peakorter asub Birminghamis One Centenary Square'is. Ülemaailmne peakorter asub HSBC Toweris, Canada Square 8, Ida-Londoni Canary Wharfi piirkonnas. HSBC Bank plc on Suurbritannia viiest suurest pangast ainus, kellel on rohkem hoiuseid kui laene (laenu ja hoiuste suhe 90%). See on viinud selleni, et pangad on investorite ja klientide poolt vähem riskantseks pakkumiseks kui teised pangad, kuna pank suudab oma tegevust täielikult rahastada. Samuti on see erinevalt teistest turul tegutsevatest pankadest aidanud kaasa ettevõtte aktsiahinna säilitamisele kogu krediidikriisi ajal.
Börsiettevõte

Börsiettevõte või börsiühing on ettevõte, mille omandivorm on korraldatud aktsiate kaudu, millega kavatsetakse vabalt kaubelda börsil või börsivälistel turgudel. Börsiettevõtet võib noteerida börsil (noteeritud ettevõte), mis hõlbustab aktsiatega kauplemist, või mitte (noteerimata aktsiaselts). Mõnes jurisdiktsioonis tuleb börsil noteerida teatud suurusega aktsiaseltsid. Börsiettevõtteid moodustatakse konkreetsete riikide õigussüsteemides ja seetõttu on neil ühendused ja ametlikud määrangud, mis on selged ja eraldiseisvad selles piirkonnas, kus nad baseeruvad. Näiteks Ameerika Ühendriikides on börsiettevõte tavaliselt ettevõtte tüüp (kuigi korporatsioon ei pea olema aktsiaselts), Prantsusmaal on see tavaliselt "société anonyme" (SA), Suurbritannias public limited company (plc) ja Saksamaal Aktiengesellschaft (AG).