laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Siniõlg-kuukabarra

Siniõlg-kuukabarra ehk siniõlg-safiirlind (Dacelo leachii) on jäälindlaste sugukonda kuukabarra perekonda kuuluv lind. Linnu pea on määrdunudvalge, selg pruun, alakülg valge ruugete täppidega, tiibade hoosuled türkiissinist värvi. Isaslinnu saba on tumesinine, emaslinnul ruuge, mustade ristitriipudega. Noorlindude sulestikul on rohkem pruune triipe ja märke, mis jätavad räpase mulje, ja nende silmad on kahel esimesel eluaastal pruunid. Kehapikkus on kuni 40 cm, kaal kuni 310 g. Ta on pisut väiksem kui mõnevõrra rohkem tuntud naeru-safiirlind. Tal pole musta maski näol, tema tiibadel on rohkem sinist ja tema nokk on raskem kui ta suuremal sugulasel. Kutsehüüuks on pöörane kaagutamine või haukumine. Siniõlg-kuukabarra on levinud Uus-Guinea saarel ning Austraalias Põhjaterritooriumi põhjaosas ja Queenslandis. Ta kuulub soodsas seisundis liikide hulka. Sigimine toimub hiliskevadel (septembrist detsembrini). Pesaks on õõnsus kõrgel, sageli 25 meetri kõrgusel puu otsas, mõnikord ka termiidipesas. Kurnas on tavaliselt 3-4 valget kergelt läikivat muna, mida mõlemad vanemad hauvad 26 päeva. Munad on 44×35 mm suurused, vahel pisut suuremad. Perekonna moodustavad harilikult kolm täiskasvanud lindu: isane, emane ja veel üks lind, kes aitab poegi kasvatada. Tibud sünnivad roosade, pimedate ja paljastena. Nad murravad munast välja noka otsa kasvava munahamba abil. Suled ilmuvad 7. päeva paiku ja silmad avanevad 10. päeva paiku. Tibud on agressiivsed ja sageli tapavad kõige noorema endi hulgast ära. Pojad on pesas 36 päeva ja pärast seda õpetavad vanemad neid veel 8–10 nädalat toitu hankima, enne kui nad iseseisvuvad. Lind toitub suurest hulgast loomadest, kes elavad maapinnal või selle lähedal. Märjal aastaajal, suvel söövad nad rohkem putukaid, kahepaikseid ja sisalikke, kui nad saavad kätte selliseid lülijalgseid nagu vähid, skorpionid ja ämblikud. Kuival aastaajal, talvel söövad nad rohkem kalu, madusid, usse ning väikeseid linde ja imetajaid. Esimene eurooplane, kes siniõlg-kuukabarrat nägi ja ühe isendi oma kollektsiooni võttis, oli Joseph Banks 1770. Esialgu ei osatud seda eraldi liigiks pidada, vaid aeti segi naeru-safiirlinnuga. Alles 1824 kirjeldasid Nicholas Aylward Vigors ja Thomas Horsfield seda eraldi liigina. Ladinakeelse nime sai lind briti zooloogi William Elford Leachi järgi. Siniõlg-kuukabarra on üks neljast kuukabarraliigist. Alamliikide arv ei ole selge. Enamik õpetlasi tunnistab nelja alamliiki, kuid üksikud leiavad, et kolm Austraalia alamliiki lähevad järk-järgult üksteiseks üle ning sellepärast tuleb neid ühe alamliigina käsitleda.  Siniõlg-kuukabarra – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
F-Secure

F-Secure on arvutikaitseteenuseid osutav ettevõte, mille peakorter asub Helsingis Soomes. F-Secure on üks vanemaid küberturvalisusega tegelevaid ettevõtteid maailmas, asutatud 1988. aastal. Eestis pakub Telia F-Secure'i tarkvaral põhinevat tasulist arvutikaitseteenust kodukasutajatele. Ettevõtetele pakub tarkvara F-Secure Tugikeskus Eestis (Baltic Computer Systems AS), kes on ka F-Secure'i lahenduste maaletoojaks. F-Secure'i tarkvara pakub Eestis rohkem kui sada IT-ettevõtet.[viide?] Ettevõtte F-Secure koduleht
Arvutikaitse

Arvutikaitse all mõeldakse peamiselt tegevusi, mille eesmärgiks on arvuti omaniku tahte vastase tegevuse kõrvaldamine: arvutiviiruste vastaste arvutiprogrammide rakendamine; nuhkvaravastaste arvutiprogrammide rakendamine; tulemüüri kujundavate arvutiprogrammide rakendamine. Miks on oluline kaitsta oma arvutit ja kõike, mis selles leidub?
Kabala raudteejaam

Kabala raudteejaam on raudteejaam Lääne-Virumaal Vinni vallas Viru-Kabalas. Läbi Kabala kulgeb laiarööpmeline Tallinna–Narva raudtee. Raudteejaam asub Tallinnast 121,9 km, Tapast 44,3 km ja Narvast 87,7 km kaugusel. Jaamas peatuvad Elroni idasuunalised reisirongid liinil Tallinn–Narva. Mõlemal suunal peatub Kabalas päevas kaks reisirongi. Jaamas asub üks lühike perroon, mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult läbi C-ala. Kabala jaamahoone valmis koos raudteega 1870. aastal ja on silmapaistvalt autentsena (märksa paremini kui näiteks Aegviidu) säilinud tänaseni. Kahekorruseline kroonuhistoritsistlik puithoone ehitati III-IV klassi jaama tüüpprojekti järgi sarnaselt Tapa, Paldiski, Keila, Püssi, Raasiku jmt jaamahoonetega. Jaamahooneid iseloomustab madal viilkatus ja asümmeetriline pikifassaad, mille kõrgem viiluga keskosa jagab maja ühe- ja kahekorruseliseks tiivaks. 1990. aastatest alates seisab jaamahoone kasutuseta ja on halvas seisukorras. Kuigi hoone on autentselt säilinud ja sel on selgelt põhjust väärtustamiseks, on selle kasutusperspektiiv ja elujõulisus küsitavad. 2019. aastal avaldatud nimekirja kohaselt kuulub Kabala jaamahoone ehitiste hulka, millest Eesti Raudtee soovib vabaneda. Leele Välja: 20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring, lk 9-11 Tallinn 2012 Selgusid jaamahooned, millest Eesti Raudtee soovib vabaneda ERR uudised, 01.07.2019 Kabala raudteejaam on õnnetus seisus - Virumaa Teataja, nr. 220, 13 november 2014; DIGAR Suurõnnetuse ärahoidja pälvis Punase Risti ordeni; Postimees, 24. veebruar 2003 Kabala raudteejaama peahoone - Fotokogu - Kultuurimälestiste register FOTO: Kabala jaamahoone aastal 1999; Baltic Trains Picture Gallery Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Kiviõli raudteejaam

Kiviõli raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Kiviõlis. Läbi Kiviõli kulgeb laiarööpmeline Tallinna–Narva raudtee, mis avati 1870. aastal. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Kiviõli raudteejaamas asus kuni 2014. aasta alguseni üks madal rööbasteedevaheline perroon pikkusega 410 m. 2014. aastal valmis raudteejaamast paarsada meetrit Narva pool uus täispikk 550 mm kõrgune ooteplatvorm. Kiviõli raudteejaam rajati raudteepeatusena 1920. aastatel. Raudteejaam kujunes sellest esimeste aastakümnete jooksul seoses tööstuse arenemisega. Raudteejaama areng oli seotud eeskätt õlitehase ja kaevanduse vajadustega, millele vastavalt muutus ajaga ka jaama konfiguratsioon. 20. sajandi esimesel poolel asus Kiviõli ja sellele järgneva Püssi jaama vahel veel ka Küttejõu raudteejaam. 1980. aastatel rakendati jaamas elektritsentralisatsioon ning rajati silikaattellistest elektritsentralisatsioonipost. Raudteejaamast hargneb ka harutee, mis siirdub ümberkaudsetesse tööstusettevõtetesse (näiteks Kiviõli Keemiatööstusesse). Esimene, krohvitud seintega puidust jaamahoone valmis koos raudteepeatusega. 1939. aastal hoone lammutati. 1937. aasta lõpul hakati ehitama uut jaamahoonet, mis paiknes senisest umbes üks kilomeeter Rakvere poole. Silikaattellistest kahekorruseline ja 54 m pikkune hoone valmis 1938. aastal Hendrik Otlooti projekti järgi ning avati sama aasta 23. detsembril. Hoone ehitati kokku kaubaaidaga. Hoones oli kokku 8 korterit ja postkontor telefonikeskjaamaga. Koos uue jaamahoone ehitusega alustati ka jaama raudteede laiendamist, ehitati viis uut haruteed. Piletimüük Kiviõlist lõpetati 1998. aasta sügisel. Jaamahoone suleti 1990. aastate lõpus ja lammutati 2001. aastal. Kiviõlis peatuvad Elroni reisirongid Stadler FLIRT liinil Tallinn-Narva. Tallinna–Narva raudtee Eesti raudteetransport FOTO: Kiviõli raudteejaam aastal 1997 AS Eesti Raudtee raudteerajatistel teostatavad operatsioonid KIVIÕLI | Eesti Raudteeajaloo Selts Kiviõli raudteejaam 1933.a; Raudteed Eestis Arved Duvin. Lugusid raudteedest Eestimaal. Lk 91 Argo Soolep. "Eesti Raudtee lõpetab Rakveres ja Kiviõlis rongipiletite müügi"; Põhjarannik, 02.07.1998 Külli Kriis. "Rongiootajad lageda taeva all"; Põhjarannik, 25.10.2002 FOTO: Kiviõli jaamahoone aastal 2001; Baltic Trains Picture Gallery Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Kohtla raudteejaam

Kohtla raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Toila vallas Kohtla-Nõmmel, laiarööpmelise Tallinna–Narva raudtee ääres. Reisirongid Kohtlas ei peatu. Jaamas võib toimuda kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Kohtla jaamas asub kokku 10 rööpapaari ja 30 pööret, lisaks suundub jaama kummastki otsast kaks tööstusraudteed Kohtla-Järve suunal, millest üks kuulub AS Viru Keemia Grupile ja teine AS Nitrofertile. Kohtla naaberjaam Tallinna suunal on Püssi ja Narva suunal Jõhvi raudteejaam. Kohtla raudteejaamas asub üks madal perroon pikkusega 330 m, mida enam ei kasutata. Kuni 2014. aasta lõpuni oli avatud lühike, 550 mm kõrgune ja 35 m pikkune ajutine puidust ooteplatvorm. Kohtla raudteejaam rajati aastal 1876. Lisaks Tallinna–Narva raudteele kulgeb Kohtla jaamast kaks haruraudteed Kohtla-Järvele ning ümberkaudsetesse tööstuspiirkondadesse, mida kasutatakse suurel määral põlevkivi saaduste veoks. Esimene jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi analoogselt Kehra, Lehtse ja Auvere jaamahoonetega. Teises maailmasõjas hoone hävis ja selle asemele ehitati 1948. aastal uus stalinistlikus stiilis kivist jaamahoone (analoogne Viljandi jaamahoonega), mis lammutati 2005. aastal. Kohtla raudteejaamas peatusid Elroni reisirongid liinil Tallinn–Narva. Alates 16. detsembrist 2014 peatuvad reisirongid Kohtla asemel 1,5 km läänes Kohtla-Nõmme raudteepeatuses. Kohtla-Nõmme raudteepeatus Balti raudtee Kohtla jaama tehnokorraldusakt; AS Eesti Raudtee Ohutud liikumisteed Narva-Kadrina[alaline kõdulink] TAPA - NARVA; Eesti Raudteeajaloo Selts AS Eesti Raudtee raudteerajatistel teostatavad operatsioonid Eesrindlikus raudteejaamas; Kaevur : Eestimaa Kommunistliku Partei Kohtla-Järve Linnakomitee ja Kohtla-Järve Linna TSN häälekandja, nr. 91, 31. juuli 1954 Mehis Helme "Eesti Raudteejaamad" (Tänapäev 2003) Kohtla saab jaamahoone; Eesti Raudteelane : Eesti Raudtee Valitsuse ja Ametiühingu Vabariikliku Komitee häälekandja, nr. 54, 3. juuli 1948 (DIGAR) Põhjaranniku arhiiv - "Kohtla jaam vabaneb varemetest" 08.03.2005 Foto jaamahoonest; Baltic Trains Picture Gallery "16.detsembrist muutuvad Oru ja Kohtla-Nõmme peatuste asukohad!". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. aprill 2015. Vaadatud 3. aprillil 2015. Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Oru raudteejaam

Oru raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Kohtla-Järve Oru linnaosas. Oru raudteejaamas asus kaks madalat perrooni pikkusega 110 m ja 220 m. 2014. aasta detsembris avati uus 550 mm kõrgune lühike (35 m) raudteedevaheline ooteplatvorm, mis erinevalt varasematest asub umbes 300 m Tallinna pool. Peatuses saab siseneda ja väljuda ainult läbi rongi C-ala. Raudteejaam rajati 1870. aastatel. 1960. aastal ehitatud jaamahoone on arhitektuuriliselt omanäoline, kuna ehitises leiab erinevate stiili elementide ühitamist. Kuni 2010. aastani oli Oru–Vaivara raudteelõik kaheteeline. Orus peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn–Narva. AS Eesti Raudtee raudteerajatistel teostatavad operatsioonid "16.detsembrist muutuvad Oru ja Kohtla-Nõmme peatuste asukohad!". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. aprill 2015. Vaadatud 4. aprillil 2015. Oru jaama tehnokorraldusakt; AS Eesti Raudtee Seitsmepenikoormalised sammud; Eesti Raudteelane : Eesti Raudtee Valitsuse ja Ametiühingu Vabariikliku Komitee häälekandja, nr. 68, 11. juuni 1960 (DIGAR) Välja, Leele (2012). 20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring (PDF). Tallinn: Kultuurimälestiste riiklik register. Lk 132. Vaadatud 21.06.2022. Kaks rongipeatust nihkuvad Tallinnale lähemale; Tarbija, 12.12.2014 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Vaivara raudteejaam

Vaivara raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Narva-Jõesuu linnas Vaivaras. Jaamas peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn–Narva. Vaivara raudteejaamas asusid varem kaks madalat perrooni pikkusega 350 m ja 400 m. Nende asemel avati 2014. aastal uus lühike teedevaheline (35 m) ooteplatvorm, mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult läbi C-ala. Raudteejaam rajati aastal 1870. seoses laiarööpmelise Tallinna–Narva raudteega. Raudtee tulek tõi olulisi muudatusi Vaivara majandus- ja kultuuriellu. Peterburist algas puhkajate massiline vool Vaivarasse suvitama ning asula elanikkond kasvas. Jaama lääneküljel asuvad tänini 1960. aastal rajatud Sillamäe−Vaivara−Viivikonna maantee viadukti jäänused, mis suleti 1985. aastal seoses kokkupõrkega viadukti alt läbisõitnud raudteekraanaga. Viadukti asemele rajati järgmisel aastal möödasõiduteena raudteega samatasapinnaline raudteeülesõit, kuid 2024. aastaks on kavas viadukt taastada. Vaivara jaamast hargneb praeguseks kaks olulist tööstusraudtee haru, millest põhjasuunas kulgev raudtee suundub Sillamäele (vt Sillamäe kaubajaam) ja lõunasuunaline Eesti soojuselektrijaama (vt Enefit Kaevandused), Viivikonda ning teistesse Ida-Virumaa tööstuspiirkondadesse, mida kasutatakse valdavalt põlevkivi ja põlevkivi saaduste veoks. Vaivara naaberjaam Tallinna suunal on Oru ja Narva suunal Auvere raudteejaam. Kuni 2010. aastani oli Oru–Vaivara raudteelõik kahe peateega. Vaivara jaamas asub 6 rööpapaari ja 17 pööret, samuti võib jaamas toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Vaivara esimene jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Paldiski, Keila, Aegviidu jt jaamahoonetega. Hooneid iseloomustas madal viilkatus ning asümmeetriline pikifassaad, mille kõrgem viiluga keskosa jagas maja ühe- ja kahekorruseliseks tiivaks. Teises maailmasõjas hoone hävis ning selle asemele ehitati 1952. aastal uus stalinistlik kivist jaamahoone (analoogne Sonda jaamahoonega). Jaamahoone keskteljel domineerib keskne klaasitud kaarava, mida raamib profileeritud sillus lukukiviga. Samuti on tolle ajastu uusklassitsistlikele jaamahoonetele iseloomulik sümmeetriline külgfassaad ja kõrgendatud keskviil, mis paikneb kohakuti endise ootesaaliga. Hoone tiibades paiknesid erinevad ametiruumid jaamatöötajatele. Hoone arhitektuurile lisab veel kummalise arhailise noodi poolkelpkatus. Hoone kuulub AS Eesti Raudteele ja on praegu kasutuseta. Vaivaras peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn-Narva. Kuni 27. maini 2012 peatusid reisirongid Vaivara ja Narva vahel ka Auvere ja Soldina raudteejaamas. AS Eesti Raudtee raudteerajatistel teostatavad operatsioonid Vaivara vald - ajaloost "34 aastat tagasi lõhutud Vaivara viadukt taastatakse nelja aasta pärast" - Põhjarannik, nr. 29, 12 märts 2020; DIGAR I tee Vaivara ja Oru vahel; YouTube-i video Vaivara jaama tehnokorraldusakt; AS Eesti Raudtee Ehitustööd Vaivara jaamas; Eesti Raudteelane : Eesti Raudtee Valitsuse ja Ametiühingu Vabariikliku Komitee häälekandja, nr. 89, 1. august 1952 (DIGAR) Mehis Helme "Eesti Raudteejaamad" (Tänapäev 2003) YouTube-i video: Rongiliiklus Vaivaras Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Soldina raudteejaam

Soldina raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Narva-Jõesuu linnas Soldinas. Reisirongid Soldinas ei peatu. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ja neilt maha laadimine. Soldina raudteejaamas asus üks madal perroon (pikkusega 300 m), mis on tänaseks lammutatud. Raudteejaam rajati 1870. aastatel Balti Raudtee Seltsi (hilisema Balti raudtee) Tallinna–Narva raudteel. 1939. aastal taotles Auvere-Joala vallavalitsus Soldino küla ja raudteejaama ümbernimetamist Alutaguseks. Raudteejaamast hargneb lisaks Soldina õlibaasi kulgevale haruteele ka umbes 5 km pikkune tööstusraudtee Balti soojuselektrijaama. Soldina algne jaamahoone on hävinud. Praegune jaamahoone ehitati 1950. aastate alguses tüüpprojekti järgi sarnaselt näiteks Abja, Keeni, Orava jmt jaamahoonetega. Stalinistlikus stiilis Soldina jaamahoone on selle tüübi lihtsustatud variant, kus madalam katusekalle ja silmatorkavast ootesaali paraadaknast loobumine annavad tulemuseks hoopis vernakulaarsema ning Eesti kontekstis omanäolise variandi. Jaamahoone on renoveeritud ja kasutusel tänini. Soldinas peatusid Edelaraudtee reisirongid liinil Tallinn–Narva ja Narva–Musta, viimasel liinil asus Soldina ja Narva raudteejaama vahel veel Energia raudteepeatus. Alates 27. maist 2012 reisirongid enam Soldinas ei peatu. AS Eesti Raudtee raudteerajatistel teostatavad operatsioonid Soldinole uueks nimeks Alutaguse. Rahvaleht, 14. jaanuar 1939, nr. 12, lk. 6. Leele Välja. 20. sajandi Eesti raudteejaamad. lk. 111; Tallinn 2012 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) YouTube-i video: Rongid Soldinal
Morbihani laht

Morbihani laht on laht Bretagne'i poolsaare lõunakaldal. Lahe pindala on 120 ruutkilomeetrit. Kitsa väina kaudu on ta ühenduses Biskaia lahega. Laht on madal, mõõna ajal umbes 5 m. Lahes on palju saari.
Pingejagur

Pingejagur on passiivne lineaarne elektriahel, mille sisendpinge jaotub ahela komponentide vahel, ning seetõttu on väljundpinge murdosa sisendpingest. Lihtne pingejaguri näites on kasutatud kahte jadaühenduses takistit, kus sisendpinge on rakendatud takistipaarile ning väljundpinge võetud takistite ühenduskohast. Pingejagureid kasutatakse tihti võrdluspinge tekitamiseks, kõrgema pingetaseme muundamiseks mõõteseadmele sobivasse vahemikku või atenuaatoritena madalatel sagedustel. Üldisel juhul väljundpinge leidmiseks saab kasutada Ohmi seadust: U v a ¨ l j u n d = Z 2 Z 1 + Z 2 ⋅ U s i s e n d {\displaystyle U_{\mathrm {v{\ddot {a}}ljund} }={\frac {Z_{2}}{Z_{1}+Z_{2}}}\cdot U_{\mathrm {sisend} }} Pingejaguri pingetegurit, mida nimetatakse ka ülekandefunktsiooniks, arvutatakse järgmise valemiga: H = U v a ¨ l j u n d U s i s e n d = Z 2 Z 1 + Z 2 {\displaystyle H={\frac {U_{\mathrm {v{\ddot {a}}ljund} }}{U_{\mathrm {sisend} }}}={\frac {Z_{2}}{Z_{1}+Z_{2}}}}
Küprose jalgpallikoondis

Küprose jalgpallikoondis on Küprose jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Küprost rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel. Üks Küprose silmapaistvamaid jalgpallureid on olnud Sotíris Kaïáfas. Küprose jalgpallikoondis ei ole kordagi maailmameistrivõistlustele ega Euroopa meistrivõistlustele kvalifitseerinud. Küprose jalgpallikoondis UEFA Rahvuste Liiga mänguks Eesti vastu 24. märtsil 2022: Väravavahid: Neofytos Michael, Ioakeim Toumbas, Andreas Christodoulou Kaitsjad: Dimitris Christofi, Nicholas Ioannou, Constantinos Soteriou, Stelios Andreou, Nikolaos Panagiotou, Dimitris Theodorou, Evangelos Kyriacou Poolkaitsjad: Kostakis Artymatas, Andreas Avraam, Charalampos Kyriakou, Grigoris Kastanos, Fotios Papoulis, Ioannis Pittas, Marinos Tzionis, Minas Antoniou, Alexander Gogic, Charalampos Charalampus, Danilo Spoljaric Ründajad: Andronikos Kakoullis, Pieros Sotiriou "Selgusid Eesti ja Küprose tänaõhtused koosseisud: Häberli loobus naturaalsest paremkaitsjast (Sappinenil uus särginumber!". soccernet.ee. 24.3.2022. Vaadatud 24.3.2022 https://www.cfa.com.cy/
Liechtensteini jalgpallikoondis

Liechtensteini jalgpallikoondis on Liechtensteini jalgpalliliidu esindusmeeskond, kes esindab Liechtensteini rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel. Koduleht
Schwarz-Gelbe Allianz

Schwarz-Gelbe Allianz ('Must-Kollane Allianss') on 2004 asutatud Austria monarhistlik organisatsioon, mis taotleb Habsburgide-Lotringite naasmist Austria troonile. Schwarz-Gelbe Allianz
Luksemburgi jalgpallikoondis

Luksemburgi jalgpallikoondis on Luksemburgi jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Luksemburgi rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel. Koduleht
Põhja-Makedoonia jalgpallikoondis

Põhja-Makedoonia jalgpallikoondis on Makedoonia jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Põhja-Makedooniat rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel. 2020. aasta Euroopa meistrivõistlused on esimene suurturniir, kuhu Põhja-Makedoonia koondis kvalifitseerus. Põhja-Makedoonia koondis 2020. aasta Euroopa meistrivõistlused. Koduleht
Montenegro jalgpallikoondis

Montenegro jalgpallikoondis on Montenegro jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Montenegrot rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel. Koduleht
Norra jalgpallikoondis

Norra jalgpallikoondis on Norra jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Norrat rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel. Meeskonna koduväljak on Oslos asuv Ullevaal Stadion. Norra jalgpallikoondise peatreener on Ståle Solbakken. Willibald Hahn 1953–1955 Ron Lewin 1956–1957 Edmund Majowsky 1958 Ragnar Larsen 1958 Kristian Henriksen 1959 Wilhelm Kment 1960–1962 Ragnar Larsen 1962–1966 Wilhelm Kment 1967–1969 Øivind Johannessen 1970–1971 George Curtis 1972–1974 Kjell Schou-Andreassen ja Nils Arne Eggen 1975–1977 Tor Røste Fossen 1978–1987 Tord Grip 1987–1988 Ingvar Stadheim 1988–1990 Egil Olsen 1990–1998 Nils Johan Semb 1998–2003 Åge Hareide 2003–2008 Egil Olsen 2009–2013 Koduleht
Sufosioon

Sufosioon on geoloogiline protsess, mille käigus toimub põhjavee liikumise tõttu maakoores setendeis olevate kivimiosakeste ja mitmesuguste lahustunud ainete väljauhtumine. Sufosiooni tagajärjel võivad pinnasesse tekkida tühemikud, mis omakorda põhjustavad maapinna langatusi.
Loomik

Loomik ehk zooid on üksikisend kinnitunud või aeglaselt kulgevate loomade koloonias (kännises) või seltsingus. Loomikuid esineb sammalloomadel, ainuõõssetel jt loomarühmadel.
Voldemar Tuberik

Voldemar Tuberik (vene keeles Туберик Вольдемар Хансович (poliitilises illegaalses tegevuses pseudonüüm Robert Hansu p. Nadson Надсон Роберт Хансович) [15(27. aprill 1897-1942(?), oli Eestimaa Kommunistliku Partei partei ning komsomolitegelane. Voldemar Tuberik sündis Tallinnas maalri peres. Pärast Eesti Vabadussõda astus Eestimaa Kommunistliku Parteisse. Voldemar Tuberik oli 1920. aastal üks Eestimaa Noorte Proletaarlaste Liidu organiseerijaid ning juhatuse liige. Alates 1922 Eestimaa Kommunistliku Noorsooühingu Keskkomitee liige, Kommunistliku Noorsooühingu Täitevkomitee liige. Aastatel 1923-24 Töötas NSV Liidus NSV Liidu Välisasjade rahvakomissariaadis. Alates 1925. aastast illegaalne Eestimaa Kommunistliku Noorsooühing Keskkomitee sekretär Eestis. Aastail 1926-30 NSV Liidus, Leningradis asuva Julian Marchlewski nimeline Lääne Rahvusvähemuste Kommunistliku Ülikooli jaoskonna sekretär. Aastail 1931-34 töötas Voldemar Tuberik Kominterni Täitevkomitees. Alates 1934 oli ta Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee vastutav organisaator illegaalselt Eestis asudes; vahistati 1935. aasta 27.juulil ja mõisteti 15 aastaks sunnitööle; vabastati 1938 amnestia alusel augustis. Arreteeriti 14.08.1938 Moskvas NSVLi riigipiiri ebaseadusliku ületamise eest, saadeti Erinõupidamise otsusega 10.11.1939 vastavalt KrK paragrahvidele 58-6 ja 84 viieks aastaks Sevurallagi, sealt 1.06.1942 Vosturallagi, kust vabastati 14.08.1943 tähtaja saabumisel. Leningradi linnakohtu otsusega 21.09.1956 lõpetati asi kuriteokoosseisu puudumise tõttu. 26.12.1957 saadeti materjalid arhiivi. Voldemar Tuberik hukkus Teise maailmasõja ajal. Туберик Вольдемар Хансович
Johannes Kant

Johannes Kant (20. november 1904 Narva – 28. august 1984 Stockholm) oli Eesti ohvitser, laskesportlane, eestluse edendaja Rootsis. Lõpetas 29. augustil 1927 Sõjakooli ning määrati teenima 2. Soomusrongi Rügementi. 1. oktoobrist 1928 viidi üle Lennuväerügementi ning asus õppima Lennukoolis. Lõpetas Lennukooli 1930. aastal ning kinnitati sõjaväelenduri kutses. Määrati teenima Üksikusse Lennuväedivisjoni nr 3. 1933 oli leitnant Kant Üksiku Lennuväedivisjoni nr. 3 adjutant, 1934. aastast sama divisjoni salga nr 1 ülem. 1. aprillil 1938 viidi kapten Johannes Kant ÜLD nr 3 I salga ülema kohalt Lennukooli adjutandiks. Eesmärgiks seati ka tema ettevalmistamine (tagavara)lennuinstruktoriks. 1938. aastal lõpetas pimelennu kursused. Tegeles Tallinna Lennuväeohvitseride Laskespordiklubis laskespordiga. 1937. aasta laskespordi maailmameistrivõistlustel Helsingis võitis ta kuld- ja pronksmedali. Eesti meistrivõistlustel võitis ta individuaalarvestuses kulla ja meeskondlikus arvestuses hõbeda. Eesti lennuväe likvideerimisel määrati Johannes Kant teenima 22. territoriaalkorpuse eskadrilli. Sõja puhkedes otsustas koos teiste eskadrilli lenduritega mitte lasta end Venemaale evakueerida, oli 27. juunil 1941 Jägala laagrist jalgsi lahkunud lendurite grupis. Osales koos metsavendadega Eesti vabastamises punavägedest (oli 1. kompaniiülemaks major Hans Hirvelaane pataljonis). Ta oli Rapla omakaitse ülem kuni lahkumiseni Eestist 1944. aastal, mil läks Saksamaale ja sealt 1947 Rootsi, kus taasühines oma perekonnaga. Kuni surmani 1984. aastal oli Kant aktiivne eestluse hoidja ja kultuurielu edendaja Rootsis. Tema hüüdnimi oli Laulev Lendur. Nooremleitnant - 1927 Leitnant - 1930 Kapten - 1936 Sissekanne Väliseesti isikuloolises andmebaasis (VEPER) Sissekanne Ohvitseride andmekogus Foto: Sõjakooli portupeekadett Johannes Kant http://photos.geni.com/p13/aa/c0/3d/13/5344483c7d7cb133/jed57jeh_original.jpg