laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tohuwabohu

Tohuwabohu oli huumoriajakiri, mis ilmus 1922. aasta novembris Tallinnas. Ajakirja asutasid Gori, Otto Krusten ja Harald Vellner. Ajakirja andis välja Otto Krusten, toimetaja oli Gori ja vastutav toimetaja G. Tõnisson. Ajakirja päismiku kujundas Otto Krusten. Trükiti Tallinnas trükikojas Waba Maa. Ajakiri maksis 20 marka ja seda ilmus vaid üks number. Esmaspäev: piltidega nädalleht, nr. 11, 6. november 1922 "ERB Tohuwabohu". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. august 2017. Vaadatud 6. augustil 2017.
Nurbanu Sultan

Afife Nurbanu Sultaana (osmantürgi keeles: نور بانно سلطان, umbes 1525 – 7. detsember 1583) oli Osmanite riigi sultani Selimi II peamine naine ja hiljem seaduslik abikaasa (1566–1574). Ajaloolased vaidlevad kas ta on Veneetsia, juudi või kreeka päritolu. Tema sünninimi võis olla Cecilia Venier-Baffo, Rachel või Kalē Kartanou. Nurbanu oli üks silmapaistvamaid naisi Osmanite ajastul. Türgi teleseriaalis "Sajandi armastus" mängib Nurbanu rolli Merve Boluğur. http://www.imdb.com/name/nm2339019/ vaadatud 03.04.2018
Aleksander Blaubrück

Aleksander Blaubrück (alates 1940 Hugo Aleksander Kajara) pseudonüümiga H. Sinisild (3. detsember 1895 Tartu – 13. oktoober 1971 Tartu), oli eesti kooliõpetaja, karikaturist, tarbekunstnik. Voorimehe poeg. Aastatel 1911–1914 õppis Treffneri gümnaasiumis, mida ei lõpetanud. Aastatel 1914–1918 õppis Petrogradi A. Stieglitzi kunstikooli rakenduskunsti, mida samuti ei lõpetanud. 1918–1919 oli kooliõpetaja Simbirski kubermangu eesti asunduses. 1919–1926 oli joonistamis- ja laulmisõpetaja Türil, Tallinnas, Paides ja Väike-Maarjas. Samal ajal (1925–1926) avaldati tema karikatuure ja illustratsioone pilkeajakirjas Sädemed. 1926 oli ERMi taluplaanide joonistaja ja vahepeal 1927 täiendas end Itaalias. Tagasi tulles oli kuni 1940 aastani ajakirja Taluperenaine toimetuse liige, kus joonistas lõike- ja mustrilehti ning kirjutas nõuandvaid artikleid kodukujunduse alal. Tegi ka kaastööd karskusliidu ajakirjale Külvaja ja (illustratsioone jm) ajakirjale Eesti Naine. 1927–1931 avaldas artikleid ja reisikirju Tartus kuukirjas Olion. Samal ajal kujundas raamatukaasi ja illustreeris raamatuid. Esimesel Nõukogude okupatsiooniaastal 1941 oli tõlkija kirjastuses Teaduslik Kirjandus ja joonestaja Tartu tööstuskombinaadis. Saksa okupatsiooni 1941–1944 ajal töötas puutöölisena firmas "Mäng ja kool". 1944–1945 oli H. Heidemanni nimelise trükikoja majandusjuhi kohatäitja ja laohoidja. 1945–1957 kunstiõpetaja Tartu kergetööstus- ja ehitustehnikumides ja 1957–1968 Eesti etnograafiamuuseumi kunstnik. Hugo Kajara suri 13. oktoobril 1971 Tartus ja maeti Raadi kalmistule. Eesti ajakirjanduse biograafiline leksikon 1689–1940 lk 53 Eesti Pedagoogika Arhiivmuuseum – Hugo Kajara portreepilt
Beckeri mõis

Beckeri mõis (läti keeles Beķera muiža või Beķermuiža) oli mõis Lätis Riia linnas Voleri asumis, mille peahoone asus Daugavgrīvas ielā ja Beķeri kraavi vahel. Saksa keeles Beckershof. Piirkonna esimene teadaolev omanik oli Gotthard Kettler. 1586. aastal müüs ta mõisa maad 3000 Riia marga eest Hermann Beckerile, kelle järgi on mõis ka nime saanud. Tema pärija oli Wilhelm Becker. Mõisa maad läksid Rootsi-Poola sõja käigus Rootsi riigile ja hakkasid kuuluma Daugavgrīva kihelkonda. Algselt asus mõisakompleks Daugava kaldal, hiljem aga jõe säng muutus. XIX sajandil kutsuti mõisa ka Pahleni või Purvāja mõisaks. Selle maad olid soised. Mõisale kuulus ka Daugavgrīvasse viiva tee ääres asuv kõrts. 1924. aastal arvati mõisa maad Riia linna koosseisu. Hiljem rajati mõisakompleksi asemele aianduskooperatiiv, mis kannab Beķermuiža nime. Heinrich Hagemeister. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Band 1. Riga, 1836 - Lk. 42 Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (läti keeles)
Ratasajamiga raudtee

Ratasajamiga raudtee on järsule kallakule rajatud rööbastee, mis on lisaks kandvatele/suunavatele rööbastele varustatud juhtrööbaste vahele paigaldatud hammaslatiga. Vedurile paigaldatud üks või mitu vedavat hammasratast haakuvad hammaslatiga, mis võimaldab rongil liikuda 7–10% kaldega nõlvadel. Suurem osa ratasajamiga raudteedest on kasutusel mägipiirkondades. Maailma esimene ratasajamiga raudtee, Middletoni raudtee võeti kasutusele 1812. aastal ja see ühendas Suurbritannias West Yorkshire'is asuvat Middletoni Leedsiga. Raudteel kasutusel olnud hammaslattülekandele võttis 1811. aastal patendi John Blenkinsop. Maailma esimene ratasajamiga mägiraudtee oli Washingtoni mäe ratasajamiga raudtee New Hampshire'is, mis teenindas esimesi piletiga sõitjaid 1868. aastal. Järgmisel aastal pikendati trassi mäe tipuni. Mandri-Euroopa esimene ratasajamiga raudtee avati Šveitsis 1871. aastal ja sõidutas reisijaid Rigi mäele. Mõlemad eelnimetatud raudteeliinid on endiselt kasutusel. Washingtoni mäe raudtee 2006. aastal Panama kanali muul Rong Stuttgardi teel Vedur ja vagun tasasel maal Hammaslattülekanne Jehan, David (2003). Rack Railways of Australia (2nd. ed.). Illawarra Light Railway Museum Society. ISBN 0-9750452-0-2. Heald, Bruce D. (2011). The Mount Washington Cog Railway: Climbing the White Mountains of New Hampshire. The History Press. Lk 8. ISBN 978-1-60949-196-3.  Ratasajamiga raudtee – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Nikolai Luginov

Nikolai Aleksejevitš Luginov (jakuudi keeles Николай Алексеевич Лугинов; sündinud 14. augustil 1948 Kobjai rajoonisis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi kirjanik (proosa- ja näitekirjanik) ning kultuuritegelane. Ta on Jakutskis asuva Oiunski kirjandusmuuseumi direktor ja Sahha vaimsuse akadeemia asepresident. Kirjanduslikku tegevust alustas ta 1974. aastal. 1979. aastal sai ta NSV Liidu Kirjanike Liidu liikmeks. 2001. aastal sai tema romaan "Чыҥыс Хаан ыйааҕынан" ('Tšingis-khaani käsu kohaselt') Venemaa suure kirjandusauhinna. 2009. aastal linastus selle teose ainetel loodud Venemaa, Mongoolia ja USA koostööna valminud mängufilm "Taina Tšingis Haana" ("Тайна Чингис Хаана"). Filmi lavastas jakuudi režissöör Andrei Borissov. 1998 – Sahha rahvakirjanik 2001 – Venemaa suur kirjandusauhind ("Чыҥыс Хаан ыйааҕынан") 2008 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi aukodanik 2013 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi Oiunski-nimeline riiklik preemia Ta on saanud ka Venemaa Föderatsiooni teenelise kultuuritöötaja aunimetuse. Лугинов, Николай Алексеевич. s-vfu.ru
Ammossovi-nimelise Kirde Föderaalülikooli auprofessor

Ammossovi-nimelise Kirde Föderaalülikooli auprofessor (kuni 2009 Ammossovi-nimelise Jakuudi Riikliku Ülikooli auprofessor; vene keeles Почетный профессор Северо-Восточного федерального университета имени М. К. Аммосова) on Ammossovi-nimelise Kirde Föderaalülikooli aunimetus. Ahmed Al-Fahad Al-Ahmed Al-Sabah, Kuveidi poliitik, Aasia Olümpianõukogu president Vitali Bassõgõssov (1999), Sahha riigitegelane Dmitri Danilov (2014), pedagoogikateadlane Kurt Ebert, Innsbrucki Ülikooli Rooma õiguse instituudi direktor Daisaku Ikeda (1999), Jaapani budistlik filosoof Kang Dok Su, Lõuna-Korea keele- ja kirjandusteadlane Katsuki Hideo, Jaapani filoloog Kim Hong Ki, Ülemaailmse korea juristide assotsiatsiooni president Aleksandr Kim-Kimen, Il Tumeni rahvasaadik Germogen Krõmski, Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemik Lars Kullerud, Arktika Ülikooli president Vladimir Larionov, Sahha teaduste akadeemia liige Mihhail Nikolajev (1995), Sahha riigitegelane Aleksandr Samarski, matemaatik Atsuko Sugimoto, Hokkaidō Ülikooli professor Vjatšeslav Štõrov, Sahha riigitegelane Почетные профессора. " s-vfu.ru
Teoreetiline mehaanika

Teoreetiline mehaanika ehk absoluutselt jäiga keha mehaanika on klassikalise mehaanika haru, mis uurib absoluutselt jäikade kehade liikumist ja paigalseisu neile rakendatud jõudude toimel. Laias laastus võib teoreetilise mehaanika jagada staatikaks ja dünaamikaks. Teise definitsiooni järgi on teoreetiline mehaanika aksiomatiseeritud õpetus nii kehade liikumisest ja jõududest kui ka liikumise põhjustest. See on osa teoreetilisest füüsikast, mis seab klassikalise mehaanika rangele matemaatilisele alusele. Erinevalt eksperimentaalfüüsikast, kus füüsikalisi nähtusi uuritakse vaatluse ja katse abil, uurib teoreetiline mehaanika mehaanilisi nähtusi matemaatiliste mudelite ja abstraktsioonide abil. Staatika (kehade tasakaalus püsimist neile rakendatud jõudude mõjul) Kinemaatika (kirjeldab kehade liikumist, arvestamata neile mõjuvaid jõude) Dünaamika (kirjeldab kehade liikumist neile mõjuvate jõudude mõjul) Analüütiline mehaanika (käsitleb teoreetilise mehaanika alternatiivseid formuleeringuid) Mehaanika Andrus Salupere (2006). "Staatika" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2018-11-26. Vaadatud 2018. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |Kasutatud= (juhend) Jaan Rohusaar. Tehniline mehaanika I. Teoreetiline mehaanika. Staatika. Tallinn: Tallinna Tehnikakõrgkool, 2001 [1] Ülo Lepik, Lembit Roots. Teoreetiline mehaanika. Tallinn: Valgus, 1971
Albert Saß

Parun Karl Albert Saß (4/16. veebruar 1860 Kuressaare – 26. veebruar 1931 Kuressaare) oli Kasti mõisnik, Saaremaa Üldkasuliku Ühingu president aastail 1926–1929. Tema vanemad olid maanõunik ja Sandla mõisnik Karl Saß (1817–1902) ja Alexandra Pilar von Pilchau (1823–1910). Ta õppis aastail 1881–1887 Tartu ülikooli arstiteaduskonnas, Dr. med. 1889. Ta töötas assistendina Tartu ülikooli kliinikus ja polikliinikus, alates 1890 arst Kuressaares. Saaremaa konvendideputaat. Ta abiellus 1891 Alice von Rehekampffiga (1871–1933). Nende poeg Friedrich Saß (1898–1931) osales Vabadussõjas Balti rügemendi koosseisus vabatahtlikuna. Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft Album academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat
Sahha akadeemiline teater

Oiunski-nimeline Sahha akadeemiline teater (jakuudi keeles П. А. Ойуунускай аатынан Саха академическай театра; vene keeles Саха академический театр имени П. А. Ойунского) on Sahha peamine teater Jakutskis, mis esitab draamaetendusi jakuudi keeles. 17. oktoobril 1925 esietendus Nikolai Neustrojevi näidend "Куһаҕан тыын" ('Kuri vaim'). Seda kuupäeva loetakse Jakuudi rahvusteatri sünniajaks. 1971. aastal reorganiseeriti Jakuudi Muusika- ja Draamateater kaheks iseseisvaks kollektiiviks: Jakuudi Draamateatriks ning Jakuudi Muusikateatriks. 1990. aastal nimetati teater Platon Oiunski auks ümber Oiunski-nimeliseks Sahha teatriks. 1995. aastal sai teater akadeemiliseks. Teatri esimene kutseline lavastaja oli aastatel 1933–1961 töötanud GITIS-e lõpetanud jakuudi lavastaja ja näitleja Spiridon Grigorjev. Aastatel 1983–1990 töötas teatri pealavastajana ning 1990–2010 kunstilise juhi ja juhtiva lavastajana Andrei Borissov. 1936. aastast hakkasid teatris tööle kutselised näitlejad – GITIS-e Jakuudi stuudio lõpetajad. Tuntumatest on teatris mänginud teiste seas Anna Kuzmina, Gerassim Vassiljev, Jefim Stepanov ja Stepanida Borissova. Lavastajana on Borissovi kõrval tegutsenud Ruslan Tarahhovski (pealavastaja 2010. aastast), Sergei Potapov ja Lena Ivanova-Grimm. 1998. aastast on teatri direktor Anatoli Nikolajev. 2002 – Kuldse Maski kriitikaauhind olongho-lavastuse "Кыыс Дэбилийэ" eest Неустроев Николай Денисович. olonkhotheatre.ru Режиссеры. sakhatheatre.ru Koduleht. sakhatheatre.ru
Mirjam Dede

Mirjam Dede (sündinud 10. jaanuaril 1986) on eesti laulja (sopran) ja muusikapedagoog. 2005. aastal lõpetas ta Türi Gümnaasiumi. Aastatel 1993–2001 õppis Türi Muusikakoolis klaveri eriala, 2004–2005 õppis samas kitarri. 2010. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia koolimuusika ja laulmise eriala Mare Väljataga õpilasena. Ta on laulnud Türi Noortekooris, neidudekooris Leelo ja Eesti Koolinoorte Segakooris. 2002. aastal võitis ta Raimond Valgre nimelisel võistlusel esikoha. Osales Eesti Televisiooni lauluvõistlustel "Laulukarussell" (2004 finalist) ja "Kaks takti ette" (2007 poolfinalist). Töötab laulustuudios Meero Muusik lauluõpetajana. Ta laulab vokaalansamblis Estonian Voices. Tema vend on laulja Mikk Dede. Mirjam ja Mikk Dede ühine lauluplaat "Kui kaunilt see kõlab..." ilmus 2000. aastal. "Meero Muusik õpetajad. Mirjam Dede". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. august 2017. Vaadatud 7. augustil 2017.
Hapaki mõis

Hapaki mõis (läti keeles Hapaka muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Voleri asumis, mille peahoone asus Voleri ja Spilve asumi piiri lähistel Hapakase kraavi kaldal, Daugavgrīvas ielā ja Zilā iela ristmiku kandis. Saksa keeles Happackshof, Hapackshof. Piirkonna esimeseks teadaolevaks omanikuks oli Gotthard Kettler. 17. sajandi alguses oli seal mõisavalitsejaks Johann Timoteus Hapach, kelle järgi mõis ka oma nime sai. Mõisa maad läksid Rootsi-Poola sõja käigus Rootsi riigile ning hakkasid kuuluma Daugavgrīva kihelkonda. 19. sajandil oli see üks suuremaid Pārdaugava ala mõisasid. Suurem osa selle maadest seisis kasutamata, hariti ligi 50 hektari suurust maalappi. Sisuliselt oli tegemist suvemõisaga. Selle viimaseks omanikuks oli Carlos Matthias Ludwig Konstantin Otto von Buxhoeveden. Aastal 1924 arvati mõisa maad Riia linna koosseisu. Mõisa hooned hävisid XX sajandi esimesel poolel. Carlos Matthias Ludwig Konstantin Otto von Buxhoeveden veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (läti keeles)
Hamanni mõis

Hamanni mõis (Hāmaņa muiža) on endine mõis Lätis Riia linnas Āgenskalnsi asumis; selle peahoone asub aadressil Slokas ielā 41. Mõisa peahoone on arhitektuurimälestisena kaitse all. Aastal 1874 omandas Zasa mõisale kuulunud paberivabriku hooned ja krundi traadivabrik (Westfälische Drahtindustrie, ka Rigaer Drahtindustrie). Seda asus juhtima Aachenist pärit Karl Hermann Rahlenbeck. Ta lasi vabriku juurde ehitada endale elumaja, mille juures asuvatest maadest kujunes Hamanni mõis. Mõisa häärber valmis aastal 1886. Mõis sai nime selles piirkonnas varem asunud Hamanni tänava järgi, mis omakorda sai nime filosoof Johann Hamannilt. XX sajandi alguses tegutses mõisa juures väike pliiatsivabrik, samuti asus seal pudupood. Esimese maailmasõja ajal, aastal 1917, tehti peahoonele juurdeehitis, kus avati 300 kohaga kino Komētas. Mõisal oli ka oma elektrigeneraator. Aastal 1922 ostis mõisa Riia börsi komitee liige Zāmuels Zakss. Pärast tema surma ehitati mõisa juurde poehoone, mis valmis aastal 1934. Teise maailmasõja järel asusid peahoones korterid. Häärberit ehtisid tornid, sambad ja veranda. Lisaks eelpool mainitud hoonetele asusid selle juures varem veel väike teenijatemaja ja tall-tõllakuur. Hoone kuulub Riia linnale. Aastal 1999 sõlmis linn kahekümne viieks aastaks rendilepingu alkoholi hulgimüügiga tegeleva firmaga SIA "Mono". Rendilepingus oli sees tingimus, et hoone tuleb rekonstrueerida. Aastal 2007 hoone põles ja tekkinud kahjustustega tegelemine osutus firmale üle jõu käivaks ülesandeks. Nii alustas linn aastal 2009 kohtuprotsessi rendilepingu lõpetamiseks. Linn võitis kohtuprotsessi aastal 2012. Līgas Landsbergas lapa manasvietas.blogspot.com CitaRiga Hāmaņa muiža beidzot nonākusi pašvaldības valdījumā lsm.lv 2012.09.18. Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Ilja Popovitš

Ilja Popovitš (18. oktoober 1952 Põltsamaa – 19. august 1981) oli eesti kunstnik ja karikaturist. Lõpetas 1978. aastal Tartu Kunstikooli. Tema esimene karikatuur ilmus 1977. aastal, hiljem on tema karikatuure avaldatud ajakirjas Pikker ja ajalehes Sirp ja Vasar. Toomas Kall - karikatuurikogumik "Kuueteistkümnemäng". Karikatuurid: Hugo Hiibus, Edgar Valter, Olimar Kallas, Elle Tikerpäe, Heinrich Valk, Kurti Vool, Jüri Kerem, Kaja Põder, Rein Lauks, Priit Pärn, Mati Kütt, Toomas Kall, Ülo Emmus, Ilja Popovitš, Hillar Mets, Andrus Peegel. Kunst. Tallinn 1982 "Cartoonia.ru - Ilya Popovits". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. september 2020. Vaadatud 7. augustil 2017. Cartoonia.ru - Ilya Popovits Haud Põltsamaa uuel kalmistul
Akromegaalia

Akromegaalia ehk liikmehiidsus ehk kehaväljehiidsus on haigus, mis esineb juhul, kui inimese ajuripats toodab täiskasvanueas liigselt kasvuhormooni, mil luud enam pikkuses ei kasva. Haiguse põhjuseks on ajuripatsi healoomuline kasvaja. Akromegaalia kliinik.ee
Willy Caballero

Wilfredo Daniel Caballero Lazcano (sündinud 28. septembril 1981 Santa Elenas) on Argentina jalgpallur, väravavaht. 2021. aastast mängib ta Inglismaa Premier League'i klubis Southampton. Suurema osa klubikarjääri esimesest poolest mängis ta Hispaania klubides Elche ja Malaga. Aastatel 2014–2017 mängis ta Inglismaa kõrgliiga klubis Manchester City ja 2017–2021 Chelseas. 2001. aasta tuli ta Argentina alla 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Ta kuulus Argentina olümpiameeskonda 2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas. Argentina meeskond tuli turniiril olümpiavõitjaks. Caballero valiti Argentina koondisse 2005. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiriks, kuid üheski mängus ta platsile ei pääsenud. Argentina sai turniiril teise koha. Argentina rahvuskoondises tegi Caballero debüüdi alles 36-aastaselt 23. märtsil 2018 sõprusmängus Itaalia vastu. Ta kuulus Argentina koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlusteks. Boca Juniors Primera División: Apertura 2003 Copa Libertadores: 2003 Intercontinental Cup: 2003 Manchester City Football League Cup: 2015–16 Chelsea FA Cup: 2017–18 UEFA Meistrite Liiga: 2020–21 UEFA Euroopa Liiga: 2018–19 "Con goles de Banega y Lanzini, y sin Messi, Argentina le ganó 2–0 a Italia". La Nación. 23.3.2018. Vaadatud 7.6.2018 "World Cup 2018: Messi and Aguero in Argentina squad but Icardi out". BBC Sport. 21.5.2018. Vaadatud 7.6.2018
Sergei Potapov

Sergei Stanislavovitš Potapov (vene keeles Сергей Станиславович Потапов; sündinud 22. juunil 1975 Suntari rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi teatrilavastaja ja filmirežissöör. Ta lõpetas 1996. aastal Kultuuri ja Kunsti Jakuudi Kolledži teatristuudio näitekunsti erialal. Aastatel 1996–1999 töötas ta Oiunski-nimelises Sahha teatris näitlejana. 2003. aastal lõpetas ta Moskvas GITIS-es lavastajana ja samast aastast töötab ta Sahha teatris lavastajana. Aastatel 2007–2010 oli ta Sahha akadeemilise teatri pealavastaja. Eestis on Potapov käinud lavastamas kahel korral: 2015. aasta suvel lavastas ta Märt Meose kutsel R.A.A.A.M. teatris August Kitzbergi "Libahundi" (Tiina rollis Kristiina-Hortensia Port) ja 2016. aasta suvel Tammsaare Põrgupõhja uue Vanapagana ümberkirjutatud versiooni (Vanapagana rollis Ivo Uukkivi). 2005 – Kuldse Maski žürii eripreemia draamalavastuse Eugène Ionesco "Macbetti" eest 2006 – Vabariikliku teatrifestivali "Želannõi bereg" ("Желанный берег") võitja (lavastus Eugène Ionesco "Macbett") 2006 – Vabariikliku teatrifestivali "Sata" ("Сата") võitja (lavastus N. Argunovi "Deti boga solntsa" ("Дети бога солнца") 2007 – Vabariikliku filmifestivali "Kinopoljus" ("Кинополюс") võitja (film "Dõši" ("Дыши") 2011 – Vabariikliku filmifestivali "Arktika film" võitja kategoorias "parim mängufilm ("Pokuda budet veter" ("Покуда будет ветер") Tema vanaisa oli šamaan. Jakuut elustas "Libahundi". pluss.postimees.ee Лауреаты 2005. goldenmask.ru Pежиссер Сергей Потапов. miraman.ru Jakuut Sergei Potapovi Eesti teine lend. teatritasku.ee Sergei Potapov andmekogus IMDb (inglise) Потапов Сергей Станиславович. sakhatheatre.ru Сергей Потапов. kinopoisk.ru Pealelend – Sergei Potapov, Jakuudi lavastaja. 17. juuli 2015. sirp.ee Jaak Allik. Jakuudi lavastaja leidis eestlaste valupunktid. 17. juuli 2015. sirp.ee Jakuut Sergei Potapovi Eesti teine lend. 4. august 2016. teatritasku.ee
Matthias Fekl

Matthias Fekl (sündinud 4. oktoobril 1977 Frankfurdis) on Prantsusmaa poliitik. Ta oli aastal 2017 Prantsusmaa siseminister. Ta sündis aastal 1977 Frankfurdis prantslannast ema ja sakslasest isa pojana. Ta kasvas üles Lääne-Berliinis, kus lõpetas prantsuse lütseumi. Seejärel asus ta Pariisi, kus ta lõpetas Henri-IV lütseumi. Seejärel õppis ta École normale supérieure'is, École normale supérieure'is ja Rahvusliku Juhtimiskooli (pr. École nationale d’Administration'i). Ta on aastast 2003 Sotsialistliku Partei liige. Ta oli 21. märtsist 2017 kuni 10. maini 2017 Prantsusmaa siseminister.
Mihhail Nikolajev

Mihhail Jefimovitš Nikolajev (jakuudi keeles Дьэкиим уола Ньукулаайап Мэхээлэ; vene keeles Михаил Ефимович Николаев; 13. november 1937 Ordžonikidze rajoon, Jakuudi ANSV – 4. august 2023 Moskva) oli Venemaa ja Sahha riigitegelane, Põhjatähe ordeni kavaler, Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli auprofessor. Ta oli aastatel 1991–2002 Sahha (Jakuutia) Vabariigi president ja 2002–2010 Venemaa Föderatsiooni Föderaalassamblee Föderatsiooninõukogu aseesimees. Mihhail Nikolajev oli pärit Kesk-Jakuutiast, tema isa Jefim Nikolajev oli jakuut, kes valdas hästi vene keelt; ema Marija Mihhailovna oli pärit põlisest vene talupojaperest Hangalassõst, kelle peres räägiti jakuudi keeles ka omavahel. Nikolajev lõpetas 1961. aastal Omski Põllumajandusinstituudi veterinaararstina. Aastatel 1969–1971 õppis ta NLKP Keskkomitee juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis. Ta oli aastatel 1975–1979 Jakuudi ANSV Ministrite Nõukogu aseesimees ja 1979–1985 vabariigi põllumajandusminister. 1989. aastal valiti ta Jakuudi ANSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimeheks, 1990. aasta aprillis valiti ta Jakuudi ANSV Ülemnõukogu esimeheks. 20. detsembril 1991 valiti ta Jakuutia esimeseks presidendiks (Jakuudi-Sahha NSV president) kogudes 77 % valijate häältest. 16. jaanuarist 1992 sai ta ühtlasi vabariigi valitsuse (1991. aasta detsembrist Sahha (Jakuutia) Vabariigi Valitsus) esimeheks. Sahha (Jakuutia) Vabariigi 1996. aasta presidendivalimistel kogus ta esimeses voorus 59 % valijate häältest ja jätkas presidendina. 2002. aastast töötas ta Moskvas Venemaa parlamendis. Aastatel 2002–2010 oli ta Föderatsiooninõukogu aseesimees ja 2011–2016 Riigiduuma saadik. Ta oli Ühtse Venemaa liige. 2016. aastast oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi riiginõunik. 1995 – Ammossovi-nimelise Jakuudi Riikliku Ülikooli auprofessor 1995 – Kyung Hee Ülikooli (Seoul) audoktor 1997 – Herzeni-nimelise Venemaa Riikliku Pedagoogikaülikooli audoktor (hariduse alal) 1998 – Sōka Ülikooli (Hachiōji) audoktor 1999 – Lesgafti-nimelise Peterburi Riikliku Kehakultuuriülikooli audoktor 2002 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi aukodanik 2007 – Põhjatähe orden 2012 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi Ammossovi-nimeline riiklik preemia Первый президент Якутии. hintfox.com Первый Президент Якутии Михаил Ефимович Николаев. yakutia.com Лауреат Государственной премии Республики Саха[alaline kõdulink]. sakha.gov.ru Николаев Михаил Ефимович. s-vfu.ru
Carl Godeffroy

Carl Godeffroy (14. juuni 1787 Hamburg – 27. august 1848 Berliin) oli Hansa diplomaat. Tema vanemad olid Hamburgi kaupmees Peter Godeffroy ja Catharina Thornton. Ta õppis Edinburghi ülikoolis. Tema sõber oli Arthur Schopenhauer. Aastail 1822–1832 oli ta Hamburgi, Lübecki ja Bremeni minister-resident Venemaal ja 1840–1848 (surmani) Preisimaal. Alates 1842. aastast oli ta Lehmkuhleni mõisa omanik. Talle anti Punase Kotka II klassi orden. Ta oli abielus Marianne Jenischiga, kes oli senaator Martin Johann Jenischi tütar. Neil oli kaks poega: Carl Peter ja Wilhelm Martin, kellest viimane aadeldati 1901. aastal Preisimaal.