laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Juhan Järver

Juhan Järver VR I/3 (19. mai 1886 Jõgeveste vald, Viljandimaa – 28. juuli 1941 Muravijevo küla, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). Juhan Järver viibis aastatel 1904–1914 Kaukaasia eesti asundustes. Aastatel 1914–1917 teenis Esimeses maailmasõjas Vene keisririigi armees. Aastatel 1918–1920 osales Vabadussõjas, 1919 aasta novembris teenis leitnandi auastmes 2. Jalaväepolgus. Ülendati 7. novembril 1919 kiiduväärt teenistuse eest alamkapteniks, vanusega 1. märtsist 1919. teenis ka 1. ja 2. diviisi staabi käsundusohvitserina. Aastatel 1920–1921 teenis Tallinnas sõjaväeringkonna staabiülemana, aastatel 1924–1929 Kindralstaabi Valitsuse ja Kaitsevägede Staabi V (mobilisatsiooni)osakonna ülem, 1929–1934 Kindralstaabi ülema abi, 1927. aastast Kõrgema Sõjakooli lektor. Harju Kaitseringkonna ülem 1934–1939 Harju sõjaväeringkonna ülem, 1939. aastal Sõjaministri käsundusohvitser, 1940. aasta Sõjavägede Staabi reservis. 1940. aastal ülendati koloneliks. 1941. aastast Nõukogude Punaarmees, hukkus õhurünnakul Verentjevi küla juures . Ohvitseride andmekogu Linna Teataja andmetel langes 28.07.1941 Staraja Russa all. Ohvitseride andmekogu Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Temast (fotoga), lk. 243-245. Rahvusarhiivi fotoinfosüsteem Rahvusarhiivi fotoinfosüsteem JERVEER / JÄRVER: Helme koguduse Personaalraamat IX. A - M; EAA.1296.1.424; 1891-1940 Tallinna Kaarli Koguduse II pihtkonna III personaalraamat. Aastatel ...; TLA.1359.2.64; 1915-1940 AADRESSBÜROO: JÄRVER Nõmme Rahu koguduse Personaalraamat; elk.147.0.10; 1922-1941 Fotod - Diplomaat-, ameti- ja ministeriaalpassi saanute ...; ERA.957.16.2a; 1920-1940 Mälestustahvlil Toris
Ferdinand Võsu

Ferdinand Võsu (1. detsember 1909 Peterburi – 6. jaanuar 1987 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (leitnant). Lõpetas 1940 Kõrgema Sõjakooli, teenis 3. Suurtükiväegrupis. Ohvitseride andmekogu
Ralf Tõnurist

Ralf Leonid Tõnurist (1938. aastani Ralf Leonid Tennorist; 18. oktoober 1899 Jõhvi vald, Virumaa – 1. november 1964 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (major). Ta oli Kindralstaabi II osakonna A-jaoskonna ülema kohustes aastatel 1926–1929, seejärel B-osakonna ülema kohustes ja 1930. aastast jaoskonna ülem. Eesti lendurvaatleja kutsemärk, 1922 Vabadussõja mälestusmärk, 1924 Polonia Restituta 5. klass Legion d´honneur chevalier ? klass Ohvitseride andmekogu
Årsteinen

Årsteinen on saar Norras Nordlandi maakonna Lofootide saarestiku Vågani vallas, Lofoote Hinnøyast eraldava Raftsundi väina sissepääsust idas. Saarekese keskusse Årsteini pääseb Hinnøya lõunatipu Digermuleni külast pinnaskattega teed mööda üle pisikese kanali. Merepinnast 530 meetri kõrguselt Stortindeni tipust avanevad vaated naabersaartele ja Vestfjordi taha mandrile meelitasid 19. sajandi lõpu suvedel Saksa keisrit Wilhelm II oma matkaseltskonnaga sinna ikka-jälle tagasi tulema. Neid käike on jäänud meenutama tagasihoidlik mälestuskivi ja rahvamatk . Årsteinen on umbes 4,5 km pikk ja 2,6 km lai, pindalaga 10,5 km². Nimi tähendab "kotkakaljut" ja pärineb muinaspõhja keelest: arn 'kotkas' + stein 'kivi'. Kaisermarsch 2009 findet am 19. Juli in Digermulen statt
Leo Poska

Leo Poska (12. detsember 1901 Väike-Lähtru küla, Martna vald, Läänemaa – 24. aprill 1945 NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (vanemleitnant). Hukati Nõukogude võimu poolt. Ohvitseride andmekogu
Rudolf Lints

Rudolf Johannes Lints VR I/3 (22. märts 1891 Tallinn – 24. aprill 1942 Sverdlovsk, hukati) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). Ta oli Kaitseliidu Saaremaa maleva ja Kaitseliidu Tallinna Maleva pealik. Rudolf Lints Ohvitseride andmekogus
Karl Soo

Karl Mihkel Soo VR I/3 (1. detsember 1895 Urvaste, Võrumaa – 2. veebruar 1941 Leningrad) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). Vabadussõja lõpus, 1920. aasta alguses teenis 6. Jalaväepolgus. Ülendati 12. veebruaril 1920 alamkaptenist kapteniks vanusega 16. oktoobrist 1919. 1925. aastast Kaitseliidu Petseri maleva pealik, 1927. aastast Petseri Kaitseväeringkonna ülem. 15. märtsil 1934 määrati Kaitseliidu Lääne maleva pealikuks, millisel ametikohal teenis kuni 1939. aasta lõpuni. Oma ametisoleku esimestel nädalatel-kuudel viis malevas läbi põhjalikud kaadrimuudatused ning suurpuhastuse liikmeskonnas (allikas: malevapealiku K. Soo käskkirjad märts-aprill 1934). Õppis Kõrgemas Sõjakoolis 1936 kuni 1938 juhtimise ja staabiteenistuse erialal. 24. veebruaril 1936 ülendati kolonelleitnandiks. 1939. aasta lõpus viidi ta üle Kaitseliidu Tartu maleva pealikuks. Represseeriti Nõukogude Liidu võimude poolt. Mõisteti surma ja lasti maha 2. veebruaril 1941 kinnipidamiskohas Leningradis (tänapäeval Peterburi). Vabadusristi I liigi 3. järk Kotkaristi III klassi teenetemärk (20. veebruar 1935) Kaitseliidu Valgeristi III klass Ohvitseride andmekogu, Karl Mihkel Soo, EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940
Erich Kõiv

Erich Kõiv (21. mai 1900 Rõuge vald, Võrumaa – 29. detsember 1984 Montréal) oli Eesti sõjaväelane (major). 1940 – Kotkaristi V klassi teenetemärk Kotkaristi V klassi teenetemärk; otsus 21.02, üle antud 22.02.1940. Eesti Sõjamuuseum kindral Laidoneri Muuseum, ohvitseride andmekogu
August Jakobson (sõjaväelane)

August Jakobson (24. detsember 1901 – 20. mai 1979 Borås, Rootsi) oli Eesti sõjaväelane (kapten). Teenis Kaitseliidu Harju Malevas.
Ants Rehtlane

Ants Rehtlane (kuni 1919 Hans Rehtlane; 24. november 1884 Vändra – 24. jaanuar 1942 Ussollag) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). Hariduse omandas Hans Rehtlane Eesti Aleksandrikoolis, mille lõpetas 1903. aastal. 1903–1904 õppis ta Tallinnas pedagoogilistel kursustel ja omandas algkooliõpetaja kutse. Töötas aastatel 1904–1905 õpetajana Kõpu kihelkonnakoolis ja 1. oktoobrist 1905 kuni 15. veebruarini 1916 Stavropoli kubermangus Allmäe eesti asunduses. Ta astus Vene sõjaväkke 20. aprillil 1916. 2. veebruaril 1917 lõpetas ta lipnikekooli ja ülendati lipnikuks. Võttis osa I maailmasõjast Riia väerindel 19. Siberi kütipolgu koosseisus 1917. aasta septembrist kuni detsembrini. 1919. aasta alguses oli ta 1. Diviisi tagavarapataljoni koosseisus. Sama aasta 2. novembril ülendati ta Tallinna tagavarapataljonis alamleitnandiks (väljateenitud aja eest vene sõjaväes). 1924. aasta veebruaris viidi ta leitnandina üle 10. Jalaväerügemendist SVÜÕA-sse, kust märtsis Sõjavägede Staapi. Sama aasta novembris ülendati ta kapteni auastmesse. 1927. aasta veebruaris sai ta majoriks. Alates 1929. aasta juulist oli ta Sõjavägede staabi IV osakonna ülem. 1935. aastal ülendati ta kolonelleitnandiks ning 1940. aastal sai ta koloneli auastme. 1. juulil 1941 arreteeriti ta NKVD poolt Tallinnas ning saadeti Solikamski vangilaagrisse, kus suri järgmise aasta 24. jaanuaril. 1936 Kotkaristi IV klassi teenetemärk
Eduard Lillak

Eduard Lillak (17. jaanuar 1891 Viljandi vald, Viljandimaa – 4. veebruar 1942 Irkutski vangla) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). 1936. aastal sai ta Kotkaristi III klassi teenetemärgi, olles Sõjaväe Varustusvalitsuse ehitus-korteriosakonna ülema kohusetäitja. 1940. aastal ülendati ta koloneliks. Ta arreteeriti NKVD poolt 29. juulil 1941 Tallinnas. Tema vend Arnold Lillak oli samuti sõjaväelane. Ohvitseride andmekogu
Aleksander Uuk

Aleksander Uuk VR II/3 (17. jaanuar 1897 Läänemaa – 29. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major, 1940). 1919 aasta novembris teenis lipniku auastmes 1. Jalaväepolgus. Ülendati 7. novembril 1919 kiiduväärt teenistuse eest alamleitnandiks, vanusega 21. aprill 1919. Hiljem teenis 1. Jalaväerügemendis, arreteeriti 21. septembril 1940, hukati.
Johannes Raudmäe

Johannes Raudmäe VR II/3 (kuni 1936. aastani Johannes Eisenberg, 22. aprill 1891 Tagatõnu talu, Kuimetsa vald (Juuru kihelkond), Harjumaa – 29. detsember 1973 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). Ta oli Vabadussõja alguses soomusrongide ülemjuhataja kapten Karl Partsi adjutant ja seejärel alates märtsist 1919 kuni Vabadussõja lõpuni Soomusrongide divisjoni tagavarapataljoni 1. roodu ülem. Peale Vabadussõda aastatel 1926-1928 Kaitseliidu Järvamaa maleva pealik ja aastatel 1928-1940 Kaitseliidu Sakalamaa maleva pealik. Teises maailmasõjas 1944. aasta veebruarist kuni septembrini 5. piirikaitserügemendi ülem. Ta oli Vabadussõja alguses detsembrist 1918 kuni veebruarini 1919 soomusrongide ülemjuhataja kapten Karl Partsi adjutant. Seejärel alates veebruarist 1919 Soomusrongide divisjoni staabi adjutant. Ja märtsist 1919 kuni Vabadussõja lõpuni Soomusrongide divisjoni tagavarapataljoni 1. roodu ülem. Osales lahingutegevuses Punaarmee vastu Viru rindel, Lõuna-Eestis ja Pihkva rindel. Oli 1928. aasta maist kuni 1940. aasta juunini Kaitseliidu Sakalamaa maleva pealik. 21. septembril 1933 valiti ta Allveelaevastiku Sihtkapitali Viljandi toimkonna esimeheks. Oli Teises maailmasõjas 1944. aasta veebruarist kuni Eesti vallutamiseni 5. piirikaitserügemendi ülem, kellena osales koos oma rügemendiga Peipsi ranna ja Emajõe põhjakalda kaitsmises. 26. oktoobril 1944 õnnestus tal viimase vabasse maailma jõudnud mootorpaadiga Juminda rannast Soome sõita ja sealt edasi Rootsi pääseda. Vabadusristi II liigi 3. järk, 1925 Kaitseliidu Valgeristi III klass, 1929 Kotkaristi V klassi teenetemärk, 1931 Kotkaristi III klassi teenetemärk, 1935 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk, 1940 Siseriigist. Vaba Maa, 24. september 1933, nr. 224, lk. 6. Mati Õun, Jaak Pihlak, "Eesti ohvitserid ja sõjandustegelased", 2. kogumik, Tallinn: Sentinel, 2002, lk 89–90. Jaak Pihlak, "Viljandi linn ja Vabaduse Risti vennad" Viljandi Muuseum, 2010, lk 137-139. "Ma pääsesin siiski: kolonelleitnant Johannes Raudmäe mälestusi." Koostaja Heino Tõnismägi. Tallinn: Hea Lugu, 2013. Ohvitseride andmekogu
Aleksander Kulgver

Aleksander Kulgver VR I/3 (kuni 1937. aastani Aleksander Kulbusch, 1. (vkj) / 13. september 1888 Uue-Vändra vald, Pärnumaa – 27. detsember 1941 Sevurallag) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1937). 1920 Vabadusristi I liigi 3. järk 1936 Kotkaristi IV klassi teenetemärk Tema poeg oli arhitekt Ülo Kulgver. Eesti ohvitserid 1918-1940 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Richard Aks

Richard Johannes Aks VR I/3 (20. november 1894 Tartu – 18. aprill 1942 Vjatlag, Kirovi vangla, Kirovi oblast; hukati) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). Sündis Tartu linnas Krüüdnerist pärit nahaparkali Mart Aksi pojana. Õppis Tartu linnakoolis aastail 1909–1913. Teenis Venemaa tsaariarmees aastail 1916–1917, lõpetas Pihkva lipnikekooli. Viimane Venemaa auaste alamleitnant (podporutšik) Eesti ohvitserina teenis aastail 1918–1940. Osales Vabadussõjas, sai raskelt haavata (VR I/3 kavaler). Läbis ohvitserikursused aastail 1922–1923 ning õppis Kõrgemas Sõjakoolis aastail 1936–1938. Teenis 3. jalaväepolgus ja 3. üksik jalaväepataljonis aastail 1920–1932, sh kompaniiülemana. Teenis Kaitseliidu Tartu maleva pealikuna (1938–1939). Sai kolonelleitnandi auastme 24. veebruaril 1939. Ta hukati Venemaal. Jaak Pihlau. Auraamat Eesti Vabariigi kaadriohvitseridele. Tallinn: Umara 2007, lk 46. Ohvitseride andmekogu
Peeter Kangro

Peeter Kangro (26. jaanuar 1901 – 6. mai 1990 Norrahammar, Rootsi) oli Eesti sõjaväelane (kapten). Teenis Sakala Üksikus Jalaväepataljonis ja Vabadussõja Ajaloo Komitee töökomisjonis. Kuidas teostati populaarteaduslik "Eesti Vabadussõda 1918–1920". Võitleja, september 1974 Mälestades kpt. Peeter Kangrot. Eesti Päevaleht, 23. mai 1990. Lk. 6 Peeter Kangro Eesti ohvitseride andmekogus
Evald Kangro

Evald Kangro (31. oktoober 1913 – 10. juuli 1941 Ostrovi lähistel) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant). Teenis 7. Jalaväerügemendis. Foto Kirje ohvitseride andmekogus
Voldemar Aasoja

Voldemar Aasoja (kuni 1936. aastani Voldemar Ambos, 27. aprill 1907 – 13. august 1943 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (leitnant). Teenis Auto-Tankirügemendis. 1. septembrist 1939 oli ta 1. Tankitõrjekompanii ülem. Alates detsembrist 1941 Saaremaa politseiprefekt. Mõrvati. Tema tütar oli luuletaja, tõlkija ja väliseesti tegelane Kanadas Urve Karuks. Uus politseijuht Saaremaal. Eesti Sõna nr 12, 16. detsember 1941. Lk 4 Eesti ohvitseride andmekogu
Oskar Pajusoo

Oskar Pajusoo VR II/3 (kuni 1936. aastani Oskar Pajusson; 4. oktoober 1895 Tallinn – 29. oktoober 1942 Norillag) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). Ta lõpetas 1915. aastal Tallinna Reaalkooli ja osales Vabadussõjas. 7. Jalaväerügemendi ja Lääne-Saare Sõjaväeringkonna ülem. Ohvitseride andmekogu
Voldemar Aaviste

Voldemar Otto Aaviste VR II/3 (kuni 16. märtsini 1936 Voldemar Avotin; 3. jaanuar 1893 Sece vald, Kuramaa – 14. detsember 1941 Kirov, Kirovi oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1939). Sündis 3. jaanuaril 1893 Lätis Kuramaal Jēkabpilsi rajoonis Sece vallas. Õppis Jakobstadti Kommertskoolis ning lõpetas 1916. aastal Telavi Lipnikekooli. Oli sünnipäraselt lätlane ning ta lapse- ja noorepõlvenimi oli tegelikult Voldemar-Attis Avots. Sai ohvitseriks Esimeses maailmasõjas, muutes ilmselt tollal oma perekonnanime venepäraselt Avotiniks. Teenis Läti kütivägedes ja Põhjakorpuses, sattus Vabadussõjas Eesti Rahvaväkke. Teenis alates 1919. aasta märtsist Laiarööpmelisel soomusrongil nr. 5 dessantroodu nooremohvitserina ja rooduülemana. Ülendati 22. detsembril 1919 leitnandiks ning autasustati 17. augustil 1920 Vabadusristi II liigi 3. järguga. Järgnenud rahuajal teenis mõned kuud soomusrongil Kapten Irv, alates 1920. aasta juulikuust aga laiarööpmelisel soomusrongil nr. 2. Sai juba 1923 rongiülema kohusetäitjaks ja järgmisel aastal täieõiguslikuks rongiülemaks. Ülendati "iseäralise kiiduväärt teenistuse eest" 22. veebruaril 1923 kapteniks ning 24. veebruaril 1930 majoriks. Määrati 1. detsembril 1934 vastloodud Soomusrongirügemendi II divisjoni ülemaks, kellena teenis 1939. aasta alguseni. Eestistas 1936 oma perekonnanime Aavisteks ja ülendati 24. veebruaril 1939 kolonelleitnandiks. Arreteeriti 27. juunil 1941 ja lasti maha juba sama aasta 14. detsembril Venemaal Kirovi oblastis Kirovi linna vanglas nr. 1. Abiellus 1917. aastal eestlanna Elisabeth Kambergiga, tütar Valda Raud (sündis 1920). 1916 – lipnik ? – alamleitnant 1919 – leitnant 1923 – kapten 1930 – major 1939 – kolonelleitnant Vabadusristi II liigi 3. järk (17. august 1920) Kotkaristi IV klassi teenetemärk (20. veebruar 1935) Õun, M; Noormets, T; Pihlak, J (2003). Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941. Tallinn: Sentinel, lk 23 "Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseum. Eesti ohvitserid 1918-1940".[alaline kõdulink] Kröönström, M (2008): Eesti sõjaväe juhtivkoosseis Vabadussõjas 1918–1920. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 236 Kröönström, M (2008): Eesti sõjaväe juhtivkoosseis Vabadussõjas 1918–1920. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 198 "Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseum. Eesti ohvitserid 1918-1940".[alaline kõdulink] "Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseum. Eesti ohvitserid 1918-1940".[alaline kõdulink] "Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseum. Eesti ohvitserid 1918-1940".[alaline kõdulink] "Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseum. Eesti ohvitserid 1918-1940".[alaline kõdulink] "Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseum. Eesti ohvitserid 1918-1940".[alaline kõdulink] Jõgi, A: Tõlkija kiidab kodust kaasa antud pauna. Sakala, 29. jaanuar 2005
Dietrich Buxhoeveden

Dietrich Friedrich Guido Reinhold Buxhoeveden (16. juuli 1883 Kargi mõis – 12. mail 1960) oli Eesti keemik, sõjaväelane, inseneriväe inspektor, Saaremaa rüütelkonna esimees 1948–1957. Kui Tallinn mürgises gaasis. Vaba Maa, 1. mai 1929, nr. 100, lk. 5. Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Ohvitseride andmekogu
Eduard Melts

Eduard Kristjan Melts VR I/3 (20. aprill 1893 Lasva vald – 22. juuli 1955 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1939). Üldhariduse omandas Võru linnakoolis ja Pihkva kubermangu Bõstretsovo põllutöökoolis, sõjalise hariduse Oranienbaumi lipnikekoolis, mille lõpetas 1916. aastal. Teenis ohvitserina 21. Siberi kütipolgus ja 4. Vidzeme Läti kütipolgus. Ülendati alamleitnandiks. Võttis osa Vabadussõjast (VR I/3). Teenis 1. Jalaväerügemendis, 2. Diviisis ja Sõjaministeeriumis. 1940. aasta septembrist oli Eduard Melts 22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpuse tagalaosakonna ülem. 1941.a. jaanuarist aga Sõjaväe Tehnikakooli ülema asetäitja majanduse alal. II maailmasõja ajal augustis 1941 evakueerus koos kooliga Nõukogude Liitu Tjumenisse. http://www.ra.ee/apps/georgi/html/eestlaste_elulood.html Eduard Kristjan Melts (varem Eduard-Christian) (1893 – 1955) sõjaväelane, VR I/3
Paul Hinno

Paul Hinno VR I/3 (23. märts 1893 Aleksandri vald, Põlva kihelkond, Võrumaa – 5. september 1981 Uppsala, Rootsi) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). Paul Hinno sündis 23. (vkj 11.) märtsil 1893 Võrumaa Põlva kihelkonna Aleksandri valla Tilsi mõisa talupidaja peres. P. Hinno töötas alates 1911. aasta aprillist Võrumaa politseivalitsuses. Esimese maailmasõja ajal aprillis 1916 astus ta sõjaväkke ja määrati 180. tagavarapolku. Mais 1917 suunati ta 1. Oranienbaumi lipnikekooli, pärast selle lõpetamist septembris 1917 ülendati lipnikuks. Teenis nooremohvitserina 213. tagavarapataljonis, kust vabastati haiguse tõttu jaanuaris 1918. Eesti Vabadussõja alguses 1918. aasta novembris asus lipnikuna 3. Jalaväepolku, kus teenis 4. roodu ülemana. 1919. aasta veebruaris määrati ta formeerima polgu 9. roodu, mille ülemaks samal kuul ka nimetati. Paul Hinno oli 1919. aasta septembris ja oktoobris polgu 3. pataljoni ajutine ülem, 1919. aasta detsembris ülendati ta alamleitnandiks ja 1920. aasta jaanuaris leitnandiks. P. Hinno võttis osa lahingutest Lõuna-Eestis ja Lätimaal Punaarmee ja Landeswehri vastu. Pärast Vabadussõja lõppu 1920. aasta aprillis määrati ta 3. jalaväepolgu 3. pataljoni ajutiseks ülemaks, siis 3. roodu ajutiseks ülemaks ja juulist tööroodu ülemaks. 1921. aasta juulist oli P. Hinno ümbernimetatud 6. Jalaväepolgu (mis novembrist 1922 nimetati jalaväerügemendiks) tööroodu ülem. Septembris 1923 läkitati ta alalisväe ohvitseride kursustele, mille lõpetas juulis 1924, sama aasta veebruaris ülendati ta kapteniks. 1924. aasta oktoobris määrati ta 6. jalaväerügemendi ajutiseks majandusülemaks. Mais 1925 viidi ta üle Viljandisse Sakala jalaväerügementi ja määrati Sakala jalaväerügemendi majandusülemaks. Aprillis 1929 viidi P. Hinno üle Ratsarügemendi majandusülemaks, 1931. aasta veebruaris ülendati ta majoriks. Aastatel 1934–1936 õppis ta Kõrgemas Sõjakoolis sõjamajanduse ala 1. lennu kursusel. Veebruaris 1937 viidi ta üle teenistust jätkama Sõjaministeeriumi Sõjavägede Varustusvalitsuse üldosakonna ülema kohusetäitjaks ja veebruaris 1938 ülendati kolonelleitnandiks. Aprillis 1938 määrati ta Sõjavägede Varustusvalitsuse ülema I abi alaliseks asetäitjaks ja detsembris 1938 Sõjavägede Varustusvalitsuse üldosakonna ülemaks. 1941. aastal pärast Teise maailmasõja lahingute algust Idarindel ja suvesõjas oli ta metsavend ning 1941. aasta augustist oktoobrini Võrumaa Omakaitse juht. Viidi seejärel 1941. aasta oktoobris üle Eesti Omavalitsuse Politsei ja Omakaitse Valitsuse II osakonna ülemaks. Teise maailmasõja lõpus põgenes Paul Hinnmo Rootsi, elas Uppsalas, kus oli EELK Uppsala koguduse juhatuse esimees, Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis ja korp! Ugala vilistlaskogu liige. Paul Hinno suri 5. septembril 1981 Uppsalas ja on maetud Stockholmi Metsakalmistule. P. Hinno vend Aleksander Hinno oli E.E.L.K. õpetaja USA-s. Jaak Pihlak, Viljandi linn ja Vabaduse Risti vennad, Viljandi muuseum, 2010. aasta aastaraamat, lk 95–96. Ohvitseride andmekogu
Ümaralehine huulhein

Ümaralehine huulhein (Drosera rotundifolia) on huulheinaliste sugukonda kuuluv putuktoiduline õistaim. Ümaralehisel huulheinal on palju rahvapäraseid nimetusi, mis viitavad taime kasutusviisile või kasvukohale: huulerohi, mokahein, ohatserohi, kõrvalusikas, silmarohi, päevalill, sooummur ja kärbsepüüdja. Ümaralehine huulhein on väike ja tähelepandamatu taim. Kasvab rabades ja siirdesoodes. Lehed on lamavad, ümmargused ja järsult rootsuks ahenevad. Lehe alakülg on hele ja läikivroheline. Ülemisel küljel paikneb umbes kakssada punakat nuiakujulist tentaaklit. Pikale õisikuraole kinnituvad õied on valged. Kroonlehed on piklikmunajad ja 4–6 mm pikad. Viljumisel pikenevad ja ümbritsevad kupart. Tolmukaid on 4–5, nad on õiekroonist lühemad. Õitseb juunis-augustis. Ümaralehine huulhein on levinud põhjapoolkeral subarktilises ja parasvöötmes. Eestis on tavaline kõigis sobivates kasvukohtades. Aher,S. (1984). Huulhein. Tallinn : Valgus, lk 48 Õied Leht Ümaralehine huulhein andmebaasis eElurikkus
Paul Triik

Paul Villiam Triik VR II/3 (11. jaanuar 1896 Tallinn – 27. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1930). Eesti Vabadussõja ajal teenis 3. jalaväepolgus alamkapteni ja kaptenina (09.12.1919). 7. jaanuarist 1920, aastal 8. jalaväepolgu ülemana. 1926. aastast 1. diviisi staabiülem ja 1934. aastast Narva kaitseringkonna ülem (koloneli auastmes), alates 1. juunist 1936 Võru-Petseri kaitseringkonna ülem. 9. jaanuaril 1940 määrati ta väeosaülemate aukohtu liikmeks. 1940. aasta augustist oli Punaarmee 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse 21. laskurpolgu[küsitav] komandör (polkovniku auastmes). Ta arreteeriti Nõukogude okupantide poolt Tapal 1. oktoobril 1940, mõisteti surma ja hukati. Ohvitseride andmekogu
Mati Karge

Mati Karge (kuni 1935. aastani Mathias Axel Egbert Grenzup (13. mai 1893 Tartu – 24. august 1972 Stuttgart) oli Eesti sõjaväelane (major). Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1913. aastal. Esimesest maailmasõjast võttis ta osa 12. tragunipolgu koosseisus. Teda austati 1916. aastal Georgi mõõgaga. Vene kodusõja ajal teenis ta Loodearmees ratsajäägripolgus eskadroni ülemana. Pärast selle likvideerimist astus Eesti kaitseväkke. 1924. aastal ülendati ta majoriks, 1924. aastast teenis 1. Diviisi Suurtükiväes, 1930. aastast 2. Suurtükiväegrupis, 1936. aastast 5. Suurtükiväegrupi ülema ajutine kt, 1940. aastani teenis tegevteenistusest vabastamiseni 1. Suurtükiväegrupis. Teisest maailmasõjast võttis ta osa Saksa armee koosseisus. Karge on maetud Leinfelden-Echterdingeni kalmistule. Ohvitseride andmekogu Eestlastest Georgi kavaleride elulood
Albert Pesur

Albert Pesur VR III/3 (Albert Pessor; 26. juuli 1903 Tallinn – 24. detsember 1966 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1935). Vabadusristi III liigi 3. järk, 4. veebruar 1924 Kotkaristi V klassi teenetemärk, 1938
Tentaakel

Tentaakel on tundlik liikumisvõimeline näärmekarv putuktoidulistel taimedel. Tavaliselt koosneb ümarast peast, piklikust jalast ja alt laienevast alusest.
Nocturnal Poisoning

"Nocturnal Poisoning" on Xasthuri 2002. aasta album. In the Hate of Battle 09:04 Soul Abduction Ceremony 07:44 A Gate Through Bloodstained Mirrors 08:05 Black Imperial Blood (Mütiilation cover) 05:50 Legion of Sin and Necromancy 11:40 A Walk Beyond Utter Blackness 06:27 Nocturnal Poisoning 15:20 Forgotten Depths of Nowhere 04:50
Rego Varsamaa

Rego Varsamaa (18. märts 1941 Tallinn – 16. oktoober 2007 Suure-Jaani vald) oli eesti poksija. Varsamaa poksis aastatel 1957–1963 Tallinna Dünamos, tema treener oli Nigul Maatsoo. Ta pidas 29 kohtumist ja võitis neist 24. Varsamaa oli raskekaalus (üle 81 kg) aastatel 1960–1962 kolmekordne Eesti NSV meister. Ta osales aastatel 1960–1962 kaks korda Eesti NSV - Soome sõpruskohtumistel. Ta võitis raskekaalus (üle 81 kg) oma kohtumise 1960. aastal ja 1961. aastal. Ta sai Dinamo üleliidulistel noorte meistrivõistlustel raskekaalus (üle 81 kg) 1958. aastal 2. koha ning 1960. aastal esikoha. Varsamaa töötas hiljem restauraatorina. "Rego Varsamaa sporditulemused". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. november 2016. Vaadatud 14. novembril 2016. Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001 Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 410 Biograafia ESBL-is "Poksija Rego Varsamaa Eesti NSV - Soome matškohtumisel poksis". Foto: Gunnar Vaidla, 25. november 1960. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiivi kogu
Dark Thrones and Black Flags

"Dark Thrones and Black Flags" on Norra black metal'i bändi Darkthrone'i kolmeteistkümnes album. Album anti välja 30. oktoobril 2009 ning see sarnaneb paljuski Darkthrone'i eelmise albumiga "F.O.A.D.". Laulusõnade ja muusika autorid on Nocturno Culto ja Fenriz. "The Winds They Called the Dungeon Shaker" – 3:52 "Oath Minus" – 4:16 "Hiking Metal Punks" – 3:21 "Blacksmith of the North" – 3:13 "Norway in September" – 5:46 "Grizzly Trade" – 4:16 "Hanging Out in Haiger" – 3:22 "Dark Thrones and Black Flags" – 2:24 "Launchpad to Nothingness" – 4:31 "Witch Ghetto" – 3:56 Nocturno Culto Fenriz