laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ilmatar (täpsustus)

Ilmatar on Soome rahvuseepose Kalevala tegelane, kelle järgi on saanud nime mitmed organisatsioonid, inimesed ja objektid. Eesti Naisüliõpilaste Selts Ilmatar oli 1920. aastal loodud üliõpilasorganisatsioon. Ilmatar oli aastal 1887 Suure-Jaanis asutatud laulu- ja mänguselts. Segakoor Ilmatar on Suure-Jaanis 1890 asutatud segakoor. MTÜ Suure-Jaani Ilmatari Selts loodi 2003. aastal. Ilmatar oli Antslas 1930. aastail ilmunud ajaleht. 385 Ilmatar on 1894. aastal avastatud asteroid. "Ilmatar" on folkansambli Värttinä kaheksas, 2000. aastal ilmunud plaat. Ilmatar Windpower on Soome tuuleenergiafirma. The Ilmatar Fund on Ida-Euroopa mitmestrateegialine riskifond. S/S Ilmatar oli 1929. aastal ehitatud Soome reisilaev, mis anti 1945. aastal sõjakahjude kompensatsioonina NSV Liidule. MS Ilmatar (hiljem Palm Beach Princess) oli 1964. aastal ehitatud ristluslaev, mis müüdi 2011. aastal vanarauaks. Ilmatar oli suurtükipaat. Ilmatar on soome naisenimi, 2008. aasta lõpus kandis seda Soomes 154 naist. Ilmatar Tammaru (1934-2011) oli eesti taimekaitseteadlane ja muusikaprodutsent. Eila Ilmatar Juutilainen on üks Jaapani segameediaprojekti (sh animesarja) "Strike Witches" peategelasi, Soome naislendur. Ilmater "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. juuli 2012. Vaadatud 7. veebruaril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.rahvakultuur.ee/?&v=182&o=9681 http://www.antslaksk.ee/ajalugu/ "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. september 2007. Vaadatud 7. veebruaril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.raamatukoi.ee/cgi-bin/isik?20626 http://www.aialeht.ee/news/taimehaigused/sipelgate-torjest-aias.d?id=25261295[alaline kõdulink] http://erb.nlib.ee/?otsi=Tammaru%2C+Ilmatar&exact=false&register=autorid[alaline kõdulink] http://arhiiv.err.ee/vaata/paevakaja-paevakaja-nr-17967-kl-18
Ilmatar

Ilmatar on Soome rahvuseeposes "Kalevalas" neitsilik õhuvaim, ilmatütar (luonnotar). Nimi Ilmatar tuleneb soomekeelsest sõnast ilma ('õhk') ja liitest -tar, mis (nagu eesti keeleski) tähendab naissoost olevust. "Kalevalas" nimetati teda vahel ka Luonnotar, mis tuleneb sõnast luonto ('loodus'). Ta jäi rasedaks merest ja tuulest ning tõi ilmale Väinämöise. Ilmatari teise nime järgi on nime saanud Soome helilooja Jean Sibeliuse teos "Luonnotar" (1913). Turm (19. juuli 2017). ""Kalevala" pärisnimede seletusi". Muinasaeg.ee. Vaadatud 10. märts 2018. Lönnrot, Elias (koostaja; 1959). Kalevala. Tõlkinud August Annist. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. lk 368–369. Lönnrot, Elias (koostaja; 1998). The Kalevala: Epic of the Finnish People. Translated by Eino Friberg. Otava Publishing Company Ltd., 4th ed. ISBN 951-1-10137-4 Lönnrot, Elias (koostaja; 1963) The Kalevala, or Poems of the Kaleva District: A Prose Translation with Foreword and Appendices. Translated with foreword and appendices by Francis Peabody Magoun, Jr. Cambridge, MA: Harvard University Press.
Interstanding

Interstanding oli Eesti Kunstiakadeemia E-Meedia Keskuse ja Kaasaegse Kunsti Eesti Keskuse korraldatud rahvusvaheline konverents. Konverentsid toimusid 4 korda: aastal 1995, 1997, 1999 ja 2001. Konverentside põhiteema oli digitaaltehnika ja uue meedia mõju kultuurile. http://www.artun.ee/index.php?main_id=282&lang=est (vaadatud 07.02.2013) EE 12. köide, 2003: 164.
Johannes Käisi Selts

Johannes Käisi Selts oli aastal 1990 Põlvas asutatud selts. Põhikirja järgi on seltsi eesmärgid järgmised: "koondada inimesi, esmajoones õpetajaid ja teisi haridustöötajaid, kes tahavad kaasa aidata Johannes Käisi pedagoogilise pärandi uurimisele ja propageerimisele, tema ideede ja meetodite rakendamisele nüüdiskoolis, üldse kooliuuendustööle Eestis". Eesmärkide saavutamiseks korraldab selts igal aastal muu hulgas suvekoole, konverentse. Selts toetab ka aastast 1985 antava Johannes Käisi preemia väljaandmist. Seltsil on 106 liiget (2002). Seltsi liikmeid: Jaan Eilart (alates 1991) Ferdinand Eisen (alates 1990) Aleksander Elango (alates 1991) Kalju Leht (alates 1989) Ruut Liiv (alates 1990) Voldemar Pinn (alates 1990) https://web.archive.org/web/20120616085555/http://www.htk.tlu.ee/kais/selts (vaadatud 07.02.2013) https://web.archive.org/web/20220125043058/http://www.htk.tlu.ee/kais/artiklid/mittetulundusuehingu-johannes-kaeisi-seltsi-pohikiri/ (vaadatud 07.02.2013) EE 12. köide, 2003: 268. Seltsist Johannes Käis'ile pühendatud veebilehel (vaadatud 07.02.2013)
Jaan Tamme nimeline puhkpillikvintett

Jaan Tamme nimeline puhkpillikvintett oli aastatel 1942–1992 tegutsenud Eesti puhkpilliansambel. Eesti esimese kutselise puhkpillimängija Jaan Tamme nime kandis ansambel aastast 1975. Ansambel asutati aastal 1942 Jaroslavlis ja algul kuulusid ansamblisse Rudolf Omel (flööt), Roland Kriit (klarnet), Voldemar Rohtla (oboe), Arnold Kiiver (metsasarv), Eugen Saanpere (fagott). Aastal 1953 liitus ansambliga Samuel Saulus, kes mängis ansamblis aastani 1990. Ansambli koosseisus toimus aastate jooksul mitmeid muudatusi. Ansambli repertuaari on kuulunud nii klassikalisi kui ka nüüdismuusika palasid. EE 12. köide, 2003: 569
Jazzkaar

Jazzkaar on aastast 1990 Tallinnas toimuv rahvusvaheline džässifestival, mis on Baltimaade samalaadsetest suurim. Festivali peakorraldaja on MTÜ Jazzkaare Sõprade Ühing. Festivali direktor ja kunstiline juht on Anne Erm. Festivalil on aastate jooksul üles astunud üle 40 riigi džässmuusiku ja -ansambli. Médéric Collignon Diane Schuur Joe Zawinul Syndicate New York Voices Courtney Pine Tallinna džässifestival http://www.jazzkaar.ee/old/aastad/ajalugu.htm[alaline kõdulink] (vaadatud 07.02.2013) EE 12. köide, 2003: 166. https://web.archive.org/web/20130411001442/http://www.jazzkaar.ee/et/menu-meist/kontakt.html (vaadatud 07.02.2013) Festivali koduleht (vaadatud 7.02.2013)
Lea Leppik

Lea Leppik (aastani 1986 Lea Mäeväli; sündinud 16. novembril 1965) on eesti orienteeruja, rogainija ja kabetaja. Lõpetas 1983. aastal Tallinna 46. Keskkooli ja 1988. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna teeninduse ökonoomika ja juhtimise eriala. Töötab AS Prike finantsjuhina. 1988. aastal tuli ta Eesti naiste meistriks 64-ruudulises kabes (vene kabes), lisaks võitis samas mänguliigis 1987. aasta Eesti meistrivõistlustel hõbeda ning 1984. ja 1985. aastal pronksi. 1985. aastal tuli ta Eesti naiste meistriks kirikabes. Vene kabes täitis ta meistrikandidaadi järgu. Orienteerumisjooksus on ta veteranide klassides tulnud Eesti meistriks öisel tavarajal aastatel 2002. ja 2003. (klassis N35) ning 2011. ja 2015. (klassis N45), 2007. aastal (klassis N40) pikal rajal, 2013. aastal (klassis N45-50) teatejooksus ja 2015. aastal sprindis (klassis N50). 2002. aastal juhtis ta orienteerumisjooksus N35 klassis EOL-i edetabelit. 2014. aasta rogaini EMil võitis naisveteranide klassis koos Airi Alnekiga hõbemedali (naiskondade arvestuses 5. koht). 2017. aasta rogaini maailmameistrivõistlustel võitis ta naisveteranide klassis koos Airi Alnekiga pronksmedali. Ta on abielus Lauri Leppikuga. Tallinna Tehnikaülikooli raamatukogu digikogu. TTÜ lõpetajad 1918-2006 Äripäev.ee 03.11.2004[alaline kõdulink] "Sporditulemused. Lea Leppik". Vaadatud 30. märtsil 2023. TAOK ajalugu Lea Leppiku sporditulemused
Paula Delacherie

Paula Delacherie (neiuna Paula Ilves; 7. aprill 1903 Kehtna – 2. september 2003 Pariis) oli eesti rahvusest Prantsuse arhitekt. Ta õppis Lenderi gümnaasiumis ja aastatel 1923–1929 Budapesti Tehnikaülikoolis, lõpetades selle esimese naisarhitektina. Seejärel stažeeris ta aasta Ungaris. Ta asus 1932. aasta lõpul elama Pariisi. Pariisis olles töötas ta sisearhitektina, 1930. aastatel oli menuarhitekt[viide?] Michel Roux-Spitzi büroos. 1948. aastal valiti ta Pariisis Prantsuse Eesti Seltsi esimeseks esimeheks. 1935. aastal võitis ta funktsionalistliku projektiga Kose-Lükati vabaõhukooli hoone võistluse. Ta projekteeris pangahooneid ja haiglaid; ta tegi projekti Pariisis villa ümberehituse Eesti saatkonnaks, kuid põhitöö oli tal ikkagi sisekujundus. 1997 Riigivapi V klassi teenetemärk Tema õde oli keemik ja õpetaja Marie Voore ning õepoeg oli soomepoiss ja Kanada arhitekt Kaljo Voore. Tema abikaasa oli 1933. aastast Prantsuse arhitekt Jacques Delacherie. Pärast abikaasa surma kasutas ta perekonnanime Ilves-Delacherie. Fanny de Sivers. "52 eluaaastat Pariisis. Esimene eesti naisarhitekt jutustab" Eesti Päevaleht = Estniska Dagbladet nr 47, 27. juuni 1984. Lk 8 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). TLÜAR väliseesti isikud Fanny de Sivers. "52 eluaaastat Pariisis. Esimene eesti naisarhitekt jutustab" Eesti Päevaleht = Estniska Dagbladet nr 47, 27. juuni 1984. Lk 8 Mart Kalm. "Delacherie (a-ni 1933 Ilves), Paula, arhitekt". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 58–59 Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood. Vello Lään. Olion 2011 TLÜAR väliseesti isikud
AS O-I Production Estonia

AS O-I Production Estonia (varasema nimega AS Järvakandi Klaas) on 1991. aastal asutatud klaasitootmisettevõte. Ettevõtte ajalugu ulatub aastasse 1936 Enne 1991. aastal ettevõtte asutatamist oli eelmine ettevõte kombinaadi Järvakandi Tehased tsehh. Aastast 2003 on ettevõte omanik USA kontserni Owens-Illinois Soomes asuv tütarettevõte OI Finnish Holdings Oy. Järvakandi Klaasimuuseum EE 12. köide. Tallinn 2003. Lk 179 https://web.archive.org/web/20160305154039/http://www.rek.ee/est/ettevote.php?id=17 (vaadatud 07.02.2013). Ettevõtte koduleht (vaadatud 07.02.2013)
Kaak (väljaanne)

Kaak oli 1906. aastal Eduard Vilde eestvõtmisel Helsingis ilmunud satiirileht. Toimetus asus Helsingis aadressil Sirkuskatu 1. Ajalehe vastutav toimetaja oli Otto Tiuppa ja tegevtoimetaja Eduard Vilde. Esimene ajalehenumber ilmus 1. juulil 1906, selle maht oli 16 lehekülge ja osaliselt oli number ka värvitrükis. Sisu kirjutas peamiselt Eduard Vilde, joonistuste autorid olid Nikolai Triik (pseudonüümiga Waikne), Konrad Mägi ja Karl Alfred Jentson (pseudonüümiga Pessimist). Eduard Vilde avaldas ajalehes artikli ja karikatuuri, mille esimeses osas vedeleb Konstantin Päts laeva kajutis sohval ja teatab: "Ei mõista, mida kapitalismile ette heita. Tema on saanud vaid head – esimese klassi söögid ja raha rahakotti ja selle eest ei ole vaja muud teha, kui kiita ajalehtedes Company maid". Pärast seda artiklit Pätsi ja Eduard Vilde (kes oli Pätsi Teataja omaaegne kaastööline) suhted jahenesid pikaks ajaks. Ajalehte anti välja Soome sotsiaaldemokraatide toel. Ajaleht oli nii riigi- ja ühiskonnakriitiline, et selle esimese kahe numbri levikut takistati ja alates kolmandast numbrist keelati ajalehe ilmumine ära.. Ajalehes naeruvääristati ka keisrivõimu. Ajalehte trükiti Soomes Helsingis Työväen kirjapaino trükikojas. 1965. aastal andis kirjastus Eesti Raamat Eduard Vilde 100. sünniaastapäevaks välja ajalehe faksiimileväljaande, mille kaanel (kujundaja Heino Kersna) oli kujutatud Ernst Kollomi puugravüür Eduard Vildest. Trükiti 1000 eksemplari ja iga raamat oli nummerdatud. Karl Alfred Jentson Konrad Vilhelm Mägi Nikolai Triik Eduard Vilde Linda Vilde EE 12. köide, 2003: 184. Endel Annus ja Tiina Loogväli (2002). Eestikeelne ajakirjandus 1766-1940 I A-N. Tallinn: Eesti Akadeemiline Raamatukogu. Lk 267. Jaak Uibu (18. märts 2017). "kui Päts soovitas Eesti maha jätta ehk Ligi sajandi vanused rändeprobleemid on taas aktuaalsed". Postimees. "ERB Kaak". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. märts 2017. Vaadatud 28. märtsil 2017. https://www.e-varamu.ee Vilde Eduard, toimetatud pilkeleht "Kaak", 1906, nr 3, Esikaas Eesti Kirjandusmuuseum - Kreutzwaldi sajand - Satiiriajakiri „Kaak” (1906)
Tiraa Arere

Tiraa Arere (sündinud 16. oktoobril 1984) on Cooki saarte kergejõustiklane. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel saavutas ta 100 meetri jooksus 81. koha tulemusega 11,55 sekundit. 2010. aasta sisemaailmameistrivõistlustel saavutas ta 60 meetri jooksus 49. koha uue isikliku rekordiga 7,64 sekundit. Tutvustus IAAFi lehel
Jussikese seitse sõpra

"Jussikese seitse sõpra" on eesti kirjaniku ja raamatukunstniku Silvi Väljali lasteraamat, mille esmatrükk avaldati 1966. aastal. Enamasti illustraatorina tegutsenud Väljal on selle raamatu puhul niihästi teksti kui ka piltide autor. Raamatus külastab Jussike järjest kõiki seitset nädalapäeva. Populaarsest raamatust on ilmunud arvukalt kordustrükke ja seda on tõlgitud araabia, bengali, fääri, hispaania, inglise, lao, leedu, marathi, saksa, singali, slovaki, soome, telugu, tšehhi, ukraina, ungari ja vene keelde. Lihtsa ja meeldejääva süžee tõttu on seda lavastatud korduvalt nii lasteasutustes kui ka kutselistes teatrites (sh 2002. aastal Nukuteatris, lavastaja Anne Türnpu ning Endla teatri ja Kuressaare Linnateatri koostöös). Muuhulgas on "Jussikese seitsme sõbra" lavastust tutvustatud mitmes välisriigis (sh Kasahstanis, Hiinas, Fääri saartel, Jaapanis ja Venemaal). 1967. aastal tehti raamatu ainetel Tallinnfilmis samanimeline multifilm (režissöör Heino Pars). "Sada kõige-kõigemat fakti meie maa ja rahva kohta: kes on Eesti kõige noorem ja kõige vanem õpetaja?" Postimees, 4. september 2017 "Lastehommik Tallinna Männikäbi Lasteaia etendusega "Jussikese 7 sõpra"" Mustamäe kultuurikeskuse Kaja kodulehel (vaadatud 8. veebruaril 2013) "Jussikese seitse sõpra" Nukuteatri kodulehel (vaadatud 8. veebruaril 2013) "Silvi Väljal, Kiti Kaur "Jussikese seitse sõpra": Endla Teatri koostööprojekt Kuressaare Linnateatriga" SA Eesti Teatri Festivali kodulehel (vaadatud 8. veebruaril 2013) "“Jussikese seitse sõpra” käis Kasahstanis!"[alaline kõdulink] Nukuteatri kodulehel (vaadatud 8. veebruaril 2013) "NUKU teatris näeb etendust "Jussikese seitse sõpra" hiina keeles" ERR, 28.09.2012 (vaadatud 8. veebruaril 2013) Viljar Voog "Jussikese seitse keelt: mitu kuud tuupimist kolme pooletunnise etenduse nimel" Õhtuleht, 1. oktoober 2012 (vaadatud 8. veebruaril 2013) "Jussikese seitse sõpra" portaalis IMDB (vaadatud 8. veebruaril 2013) "Jussikese seitse sõpra" portaalis IMDB Viljar Voog "Jussikese seitse keelt: mitu kuud tuupimist kolme pooletunnise etenduse nimel" Õhtuleht, 1. oktoober 2012
Baklažaan

Harilik baklažaan (Solanum melongena) ehk harilik pommu on maavitsaliste sugukonna maavitsa perekonda kuuluv üheaastane rohttaim. Baklažaan andmebaasis eElurikkus
Kaarli koguduse kontsertkoor

Kaarli koguduse kontsertkoor (ka Kaarli kiriku kontsertkoor, EELK Tallinna Toompea Kaarli Koguduse Kontsertkoor) on 1989. aastal asutatud Kaarli koguduse juures tegutsev segakoor. 2015. aastast on koori peadirigent Piret Aidulo ja dirigent Pärtel Toompere. Varem on koori peadirigendina juhatanud Marika Kahar (1989–1991), Ene Üleoja (1991–1998), Heli Jürgenson (1999–2003), Mikk Üleoja (2003–2011) ja Raul Talmar (2012–2015). Koor on võistelnud näiteks Barcelonas toimunud IX Rahvusvahelistel Rahvalaulude Koorikonkursil "Euroopa ja tema laulud", kus koor pälvis ühes kategoorias kuldmedali. Kuldmedal saadi ka Roomas toimunud V Rahvusvahelistel Orlandi di Lasso nimelisel Koorifestivalil. EE 12. köide, 2003: 184. https://web.archive.org/web/20130603075644/http://kontsertkoor.ee/ (vaadatud 07.02.2013) http://kaarlikogudus.eu/sisu.php?lehe_id=22&alamlehe_id=32&alamlehe2_id=19[alaline kõdulink] Koori koduleht (vaadatud 07.02.2013)
Kanepi Laulu ja Mängu Selts

Kanepi Laulu ja Mängu Selts oli aastal 1869 lauluseltsina asutatud selts. Aastal 1940 nõukogude võimu oludes lõpetas selts tegutsemise. Selts osales 1869. aastal I üldlaulupeol. Aastal 1887 valmis seltsi maja. Seltsil oli oma raamatukogu, kus oli umbes 1700 köidet. Aastatel 1917–1940 oli seltsi juht Olev Lepik. Kanepi Seltsimaja Harju Ülle. Võromaa kõgõ vanõmb selts 145, Uma Leht, lehekuu 14. päiv 2014. EE 12. köide, 2003: 197.
Kaseke

Kaseke oli Eesti progerokkansambel, mis tegutses aastatel 1980–1984. Ansambel tekkis, kui 1976. aastast tegutsenud ansambel Haak 1980. aasta lõpul nime Kasekeseks muutis, sest koosseis muutus osaliselt. Ivo Varts läks ära, juurde tulid Tõnu Naissoo ja Andrus Vaht. Kasekese lõid ansambli Propeller liikmed. 1981. aastal võitis ansambel Tartu muusikapäevade peaauhinna. Ansambel on teinud muusikat näiteks mängufilmile "Nukitsamees". 1983. aastal ilmus ansamblilt heliplaat "Põletus". Albumi salvestamisel osalesid muusikud Priit Kuulberg, Ain Varts, Riho Sibul, Mart Metsala, Peeter Malkov, Andrus Vaht, Tõnu Naissoo, Margus Kappel, Olav Ehala ja Erkki-Sven Tüür. EE 12. köide, 2003: 203.
Kastellaanimaja galerii

Kastellaanimaja galerii on aastal 1994 Tallinnas Eduard Vilde muuseumis avatud kunstigalerii. Galeriis eksponeeritakse Eesti ja välismaist nüüdiskunsti. EE 12. köide, 2003: 204. Galeriist Eduard Vilde muuseumi kodulehel (vaadatud 07.02.2013)
Kawe

Kawe (kaasaegne kirjutusviis antiikvas Kave) oli aastal 1921 Tallinnas tegevust alustanud šokolaadi- ja kommivabrik. Kondiitritööstus Kawe asus esialgu Tallinna vanalinnas aadressil Müürivahe 62 (Uus 13). Kawe nimi tulenes ettevõtte omanike nimede initsiaalidest, kelleks olid vennad Karl ja Kolla Wellner (eestistatult Vellner), mis väljaöelduna kõlasidki KAA-WEE. Selleks ajaks olid mõlemad juba kogemustega kommitöösturid – aastal 1913 rajasid Wellnerid Peterburis šokolaadivabriku Renommee, mis aga võeti pärast revolutsiooni neilt ära. Suure osa oma toodetest eksportis vabrik välismaale, näiteks Ameerikasse, Inglismaale, Tuneesiasse, Marokosse. Tootmishoone asus alguses Volta tehase ruumes ja seejärel Väike-Roosikrantsi tänav 8a ning Volta tänav 3. 1936. aastal avas vabrik esinduskaupluse Vabaduse platsil Tallinna Majaomanike Panga majas (Vabaduse väljak 10). Sisekujunduse kauplusele tegi kunstnik ja sisearhitekt Jaan Siirak. Aastal 1940 alanud ettevõtete riigistamisel liideti Kavega vabrikud Efekt, Eelis, Endla ja Soliid ning siirupitööstus Ermos. Aastal 1948 nimetati vabrik ümber Kaleviks. Aastal 1962 moodustasid vabrik Kalev ja Uus Kalev ühise AS Kalev. Kawe kelder Kawe Plaza Eesti Aadress-raamat 1938–1939, lk. 382 https://web.archive.org/web/20121231145900/http://www.kalev.eu/ettevote/kalevi-ajalugu (vaadatud 07.02.2013) "Vellner, Kolla - Eesti Entsüklopeedia". etbl.teatriliit.ee. Vaadatud 19. novembril 2023. "Karl ja Kolla – kommivabrikandid". Eesti Ekspress. Vaadatud 19. novembril 2023. 771. Natsionaliseerimisele kuuluvad tööstusettevõtted, Riigi Teataja, nr. 81, 26 juuli 1940 "Äri ja näitus korraga. „Kawe" awas Tallinnas moodsaima kaupluse". Postimees (1886-1944), nr. 336. 12. detsember 1936. Vaadatud 21.03.2019. 331. Kergetööstuse Rahvakomissari käskkiri nr. 102. ENSV TEATAJA 17. oktoobril Nr. 28 1940 II. Art 331
Eberhard von Mackensen

Friedrich August Eberhard von Mackensen (24. september 1889 – 19. mai 1969) oli Saksa sõjaväelane (kindral) Teise maailmasõja ajal ja üks 882-st Tammelehtedega Raudristi Rüütliristi kavalerist. Eberhard sündis Bromberg (Bydgoszcz) Poseni provintsis Saksa kindralfeldmarssal August von Mackenseni noorema pojana. Saksa armeesse astus ta 1908. aastal. Sõja puhkedes oli ta leitnandi aukraadis. Pärast haavatasaamist 1915 anti talle staabitöö. Sõja lõppedes astus ta Vabakorpusse ja võitles selle ridades Baltikumis. Pärast vaherahu astus ta uuesti Saksa armeesse 1934. aastal ja edutati oobersti auastmesse. 1935. aastal määrati ta X armeegrupi staabiülemaks ja 1937. aastal ratsaväebrigaadi juhatajaks. 1938. aastal edutati ta kindralmajori auastmesse. Mais 1939. aastal määrati ta Wilhelm Listi staabiülemaks. II maailmasõja algul septembris 1939, Poola invasiooni ajal, oli ta 14. armee staabiülem. Hiljem tehti temast 12. armee staabiülem, millega ta võitles Prantsusmaa lahingus. 1. jaanuaril 1940 edutati ta kindralleitnandiks ja kaheksa kuu pärast ratsaväekindraliks (General der Kavallerie). Jaanuaris 1940. aastal määrati ta III armeekorpuse (Lõuna armeegrupp) kindraljuhatajaks. Kui novembris 1942. aastal kindral Paul Ewald von Kleist saadeti armeegrupi A juhatajaks, sai Mackensen 1. tankiarmee juhatajaks, mida ta juhatas kolmandas Harkovi lahingus 1943. aasta märtsis. Edutatud 1943 kindralooberstiks, saadeti ta Itaaliasse 14. armee juhatajana, mida juhatas 1944. aasta juunini, mil ta saadeti pensionile. Teda autasustati Raudristi Rüütliristiga ja hiljem tammelehtedega sinna juurde. Pärast Saksamaa kapitulatsiooni 1945. aastal sattus ta sõjavangi. 1947. aastal ta arreteeriti, süüdistati sõjakuritegudes ja mõisteti surma. Kohtuotsus vähendati 21-aastaseks vanglakaristuseks, kuid ta vabastati juba 1952. aastal. Ta suri 1969. aastal Nortorfi lähedal. Ta vend Hans Georg von Mackensen (1883–1947) oli diplomaat ja Saksa suursaadik Itaalias. Raudrist (1914) 2. klass 1. klass Haavatumärk (1918) Aurist Medaille zur Erinnerung an den 13. März 1938 Wehrmacht-Dienstauszeichnung 4nw kuni 1. klass 1939 pannal Raudristile (Spange zum Eisernen Kreuz) 2. klass (17. september 1939) 1. klass (2. oktoober 1939) Michael Vapra orden 3. klass (15. jaanuar 1943) Raudristi Rüütlirist tammelehtedega Raudrist 27. juulil 1941 kui ratsaväekindralile ja III armeekorpuse juhile 95. tammeleht 26. mail 1942 kui ratsaväekindralile ja III armeekorpuse juhile Scherzer 2007, p. 522. Dr. Gerd F. Heuer – Die Generalobersten des Heeres, Inhaber höchster Kommandostellen 1933–45, ISBN 3-8118-1408-7 Scherzer, Veit (2007). Ritterkreuzträger 1939–1945 Die Inhaber des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939 von Heer, Luftwaffe, Kriegsmarine, Waffen-SS, Volkssturm sowie mit Deutschland verbündeter Streitkräfte nach den Unterlagen des Bundesarchives (in German). Jena, Germany: Scherzers Miltaer-Verlag. ISBN 978-3-938845-17-2.
Kapellmeister

Kapellmeister on kiriku või õukonna muusikadirektor. Kapellmeister võib olla ka kapelli juht, orkestri või koori dirigent. Arnold von Bruck Antonio Scandello Jacob Regnart Michael Praetorius Heinrich Schütz Samuel Scheidt Heinrich Ignaz Biber Georg Muffat Agostino Steffani Johann Caspar Ferdinand Fischer Johann Ludwig Bach Georg Philipp Telemann Johann David Heinichen Johann Sebastian Bach Georg Friedrich Händel Domenico Scarlatti Johann Friedrich Fasch Carlo Grua Carl Heinrich Graun Giuseppe Bonno Giacomo Matteo Ignazio Cirri Christoph Willibald Gluck Niccolò Jommelli Giovanni Battista Cirri Christian Cannabich Joseph Haydn Johann Georg Albrechtsberger Michael Haydn Carl Ditters von Dittersdorf Andrea Luchesi Antonio Salieri Joseph Martin Kraus Christian Kalkbrenner Carl Maria von Weber Richard Wagner
Põltsamaa kunstiselts

Põltsamaa Kunstiselts on 8. novembril 1996 asutatud mittetulundusühing Põltsamaal. Seltsi eesmärk on arendada Põltsamaa kunsti- ja kultuurielu; aidata kaasa inimeste loomingulisele ja vaimsele täiustamisele, korraldades muu hulgas loenguid, laagreid ja kunstiüritusi ning pakkudes tööruume ja koolitust. Seltsi koduleht
Runebergi auhind

Runebergi auhind (soome keeles Runeberg-palkinto) on soome kirjandusauhind. Auhind antakse Soome kirjanikule soome- või rootsikeelse teose eest. Runebergi auhinda annavad välja ajaleht Uusimaa, Porvoo linn, Soome kirjanike liit, Soome kriitikute liit ja Soomerootsi kirjanike liit. Auhinna suurus on 10 000 eurot. Runebergi auhinna saaja kuulutatakse välja Johan Ludvig Runebergi sünniaastapäeval 5. veebruaril. Auhinda jagatakse alates 1987. aastast. Kahdeksan kirjaa kilpailee Runeberg-palkinnosta, Helsingin Sanomat 8. detsember 2011 Runeberg-palkinto 26. aprill 2012 Runeberg-palkinto Katja Ketun Kätilö-romaanille Helsingin Sanomat 5. veebruar 2012 Kielivirheillä leikkivä runoilija sai Runeberg-palkinnon, YLE Uutiset, 5. veebruar 2013 Majander, Antti: Romaani lentokentästä toi Hannu Raittilalle Runeberg-palkinnon. HS.fi 5.2.2014 Runeberg-palkinto Skiftesvikin Valkoinen Toyota vei vaimoni-teokselle, Yle.fi Auhinnast Porvoo lehel