laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
David Harbour

David Kenneth Harbour (sündinud 10. aprillil 1975 Pikeville'is Tennessee osariigis Ameerika Ühendriikides) on USA näitleja. Tema tuntuim roll on Ameerika ühendriikide ulme- ja õudussarjas "Veidrad asjad ("Stranger Things") (2016–). SARJAD "Stranger Things production". variety.com. Vaadatud 25.4.2020. "David Harbour". latestbollyholly.com. Vaadatud 25.4.2020.[alaline kõdulink] IMDb, David Harbour
Cantiga (ansambel)

Cantiga oli aastail 2003–2008 Tartus tegutsenud vanamuusikaansambel. Cantiga loodi 2003. aasta sügisel, asutajaks Diana Keskküla, kes laulis ja mängis rataslüürat. Veel mängisid ansamblis Kai Visnapuu (keskaja harf ja psalteerium), Helena Valpeteris (fiidel ja barokkviiul), Anneli Kuusk (plokkflöödid ja moldpill) ja Janno Mäe (löökriistad). Repertuaaris oli keskaegne vaimulik laul, nagu cantiga'd ja hümnid ning keskaegne instrumentaalmuusika. Cantiga on laulnud-mänginud mitmetel vanamuusikaüritustel ning esinenud eeskätt Tartu linnakirikutes, aga ka kaugemal. https://www.vooremaa.ee/nadal-maakonnas-263/ https://virumaateataja.postimees.ee/2290375/kadrinas-kolab-keskaegne-muusika-cantigalt
Võrkpall olümpiamängudel

Võrkpalli kui võimalikku olümpiaala tutvustas USA küll juba 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis, kui olümpiamängude kavva võeti see siiski alles pärast Teist maailmasõda. Selle aja jooksul tekkisid rahvusvaheline alaliit FIVB ja mõned mandrite alaliidud. 1957. aastal korraldasid võrkpallurid ROK-i 53. istungjärgu raames Sofias turniiri enda reklaamimiseks. Turniir oli edukas. 1964. aasta suveolümpiamängudel Tokyos oli võrkpall esimest korda olümpiaprogrammi osa. Rannavõrkpall on olümpiaala alates 1996. aastast Atlantas. 1964. ja 1968. aasta turniiridel mängisid kõik kvalifitseeritud meeskonnad formaadis "kõik kõigi vastu". Seda režiimi kasutatakse täna veel ka maailmameistrivõistlustel. Kuna sellisel turniiril võis medalistid kindlaks teha enne viimaseid mänge, tehti otsus neid muuta. Alates 1972. aastast on turniir jagatud eel- ja lõppvooruks. Seda režiimi nimetatakse ka „olümpiaformaadiks”. Osalevate võistkondade arv on pärast esmaosalust stabiilselt tõusnud. Alates 1996. aastast on kaksteist riiki võistelnud nii meeste kui ka naiste kuldmedalite pärast. Kõiki viit mandrit esindab olümpiamängudel vähemalt üks võistkond. Meeste olümpiavõrkpalli edukaimad riigid on olnud Nõukogude Liit, USA ja Brasiilia. Naiste olümpiaturniiride edukaimad riigid on Nõukogude Liit, Hiina ja Kuuba. Rannavõrkpallis on USA võitnud kaheteistkümnest võimalikust tiitlist nii meeste kui naiste arvestuses kokku kuus olümpiatiitlit. Olümpiamängude võitu peetakse kõrgeimaks autasuks rahvusvahelises rannavõrkpallis, millele järgnevad maailmameistrivõistlused ning Rahvusvahelise Võrkpalliföderatsiooni (FIVB) maailmaturnee meestele ja naistele. Viljar Loor oli eesti kõigi aegade edukaim võrkpallur, kes võitis NSV Liidu koondises olümpiakulla 1980. aasta suveolümpiamängudelt Moskvas. 1996. aasta suveolümpiamängudel Atlantas osalesid rannavõrkpallis Avo Keel ja Kaido Kreen. 24 paari seas oli neil 21 asetus. Esimeses voorus kohtusid nad Prantsusmaa paariga Jean-Philippe Jodard ja Christian Penigaud, kus neil tuli vastu võtta kaotus 15-8. Sellega sai nende olümpiadebüüt otsa. 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis esindasid Eestit rannavõrkpallis Kristjan Kais ja Rivo Vesik. Maailmaedetabeli alusel olid nad 24 osavõtja seas 14 asetusega. Oma alagrupis võitsid nad ühe kohtumise ja kaotasid kaks kohtumist.
Rhein-Sieg-Kreis

Rhein-Sieg-Kreis on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa lõunaosas. Liidulinn Bonn on peaaegu täielikult kreisist ümbritsetud. Tänane kreis loodi 1969. aastal, kui reorganiseeriti Nordrhein-Westfaleni kreise, ühendades Siegi kreis Bonni kreisiga (millest Bonn ise eraldati 1887. aastal, kui moodustati linnaringkond). Siegi kreis loodi 1825. aastal. Geograafiliselt katab Rhein-Sieg-Kreis Siegi jõe oru ja alates Bonni kreisi liitmisest ka Reini jõe oru Bonni ümber, samuti piirkonna Eifeli kõige idapoolseimas osas. Linnad Bad Honnef Bornheim Hennef Königswinter Lohmar Meckenheim Niederkassel Rheinbach Sankt Augustin Siegburg Troisdorf Vallad Alfter Eitorf Much Neunkirchen-Seelscheid Ruppichteroth Swisttal Wachtberg Windeck https://www.landesdatenbank.nrw.de/ldbnrw/online;jsessionid=FBC481AAC50656B8CA9E933111BC242A.ldb2?sequenz=tabelleErgebnis&selectionname=12411-31iz https://www.destatis.de/DE/Themen/Laender-Regionen/Regionales/Gemeindeverzeichnis/Administrativ/04-kreise.html
Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikiri

Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikiri on rahvusvaheline leping, millega loodi Ühinenud Rahvaste Organisatsioon. Leping kirjutati alla San Franciscos 26. juunil 1945 ja jõustus 24. oktoobril 1945. Hästi tuntud on lepingu preambul, mis algab sõnadega: "Meie, ühinenud rahvad, olles otsustanud..." Organisatsiooni kriitikud on märkinud, et see on ainus koht lepingus, kust kasutatakse väljendit "rahvad". Rosemary Righter. What Use the UN?[1] The Times Literary Supplement, 19.07.2006 ÜRO põhikiri (eestikeelne tõlge) History of the Charter of the United Nations
Aasta putukas

Aasta putukat valitakse mitmes riigis: Aasta putukas (Saksamaa, Austria ja Šveits) Aasta putukas (Läti) ...
Aprilliteesid

Aprilliteesid on Lenini tegevusplaan bolševikele pärast Veebruarirevolutsiooni. Lenin avaldas teesid 1917. aasta aprillis pärast tagasipöördumist eksiilist Šveitsis. Teesides kritiseeris ta Venemaa üleminekuvalitsust selle kapitalistlike suundumuste pärast ning nõudis maa ja tootmisvahendite riigistamist, nõukogudel põhineva vabariigi loomist ning rahulepingu sõlmimist Saksamaaga. Teesid avaldati pealkirja "Proletariaadi ülesannetest praeguses revolutsioonis" all 1917. aasta 20. aprilli (vkj 7. aprilli) Pravdas. ru.wikisource.org: О задачах пролетариата в данной революции
Valdur Peegel

Valdur Peegel (16. märts 1938 Aruküla – 22. aprill 2017 Soome) oli kohalik ühiskonnaelutegelane ja vabatahtlik korrakaitsja Harjumaal Raasiku vallas. Lõpetas Aruküla 7-klassilise kooli. Pärast kooli töötas Valdur Peegel lühikest aega transporditöölisena Aruküla tarbijate kooperatiivis, seejärel 13 aastat klaasilihvijana Tallinnas vineeri- ja mööblikombinaadis. Hiljem töötas ta Aruküla kolhoosi abiettevõtte Sõprus traaditsehhis ning teeninduskombinaadi Harju Aruküla tsehhis puituste ja -akende valmistajana. Enne pensionile jäämist oli ta turvatöötaja algul Ühispanga Aruküla kontoris, seejärel ASis Bodilsen Estonia. 1998 astus ta Kaitseliitu ning liitus kohaliku vabatahtlike korrakaitsjate ühingu MTÜ Raasiku Korrakaitse tegevustega. 1999–2012 oli Raasiku vallavolikogu liige.Alates aastast 2002 oli ta vallavolikogu korrakaitsekomisjoni esimees. 2006–2007 pani ta aluse Aruküla terviseraja vabatahtlike hooldustöödele. 2009 anti Valdur Peeglile Raasiku valla aukodaniku nimetus. 2018. aastal valiti Valdur Peegel aktsiooni "Sajandi 100 arukülalast" raames toimunud rahvaküsitluse tulemusel saja meeldejäävama arukülalase hulka. Reeder, Henri; Toomingas, Garina; Erbe, Mai (2018). Sajandi 100 arukülalast 1918-2018. Aruküla: MTÜ Aruküla Kultuuriselts. Lk 16.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Ets, Aare (16. märts 2014). "Nädal 11 kokkuvõte". Vaadatud 25.04.2020. Raasiku vallavalitsus (10.02.2009). "Valla aukodanikud". Raasiku valla koduleht. Vaadatud 25.04.2020. Koppelmaa, Külli (5. september 2018). "Aruküla Kultuuriseltsi EV100 kingitus – kogumik „Sajandi 100 arukülalast"". Sõnumitooja. Vaadatud 25.04.2020.
Užpaliai

Užpaliai on alev Leedus Utena rajoonis, Užpaliai valla halduskeskus. Alev asub Šventoji jõe ääres. Užpaliais on gümnaasium, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Viktorija Jovarienė mootorite ja hoburiistade muuseum, Krokulė allikas, vesiveski, endise Užpaliai mõisa hooned, aastal 1872 ehitatud õigeusu kirik ja aastal 1898 ehitatud katoliku kirik. Alevi juures asub Užpaliai lohukivi, sinna jäävad ka Užpaliai ja Šeimyniškise linnamäed. Alevile on nime andnud sealse ümbruskonna sood. Nimi tuleneb sõnadest už palių (tõlkes soo juures). Alevi juures asub Užpaliai linnamägi. Selle kõrgus on 15 m, pindala 76x22 meetrit. Linnamägi oli kasutusel esimese aastatuhande alguses, selle juures asub 1,5 ha suurune asulakoht. Aastal 1970 läbi viidud väljakaevamistel tuvastati kultuurikiht ka linnamäel. Kirjalikes allikates on Užpaliaid esmamainitud aastal 1261. Tõenäoliselt oli toona tegemist alevist kolme kilomeetri kaugusel asuva Šeimyniškise linnamäega, kus asus Užpaliai linnus. Aastal 1233 võitsid seal Rimgaudase juhitud Leedu väed ristisõdijaid. Ristisõdijatel seda linnust vallutada ei õnnestunudki, aga aastal 1433 põles see Žygimantas Kęstutaitise ja Švitrigaila vahelise võitluse käigus maha. Linnust ei taastatud ja asula hakkas kujunema selle tänapäevases asukohas. Užpaliai mõis oli riigimõis. Aastal 1522 on esimest korda mainitud Užpaliai kirikut. Aastast 1529 on teateid mõisa juures asunud alevist, mis oli Kristinas Astikase valduses. Aastal 1792 sai alev omavalitsuse, 25. veebruaril ka Magdeburgi õigused. Pärast Venemaaga ühendamist kaotas Užpaliai aga omavalitsusliku staatuse ja läks Sapiehade valdusse. Alev oli oluline linatöötlemise keskus. Tsaariajal oli Užpaliai venekeelne nimekuju Ушполь või Ушполе. Alevi elanikud osalesid novembriülestõusus, ent jaanuariülestõusu järel rüüstati alevit rängalt. Ülestõusu järel asustati sinna venelasi ja nende tarbeks püstitati sinna aastal 1872 ka õigeusu kirik. Aastal 1847 elas Užpaliais 515 juuti Aastal 1897 olid alevi 740 elanikust 691 juudid. Teise maailmasõja eel oli juute 350. Asula vallutanud Saksa väed laastasid selle ja süütasid põlema. Sealsed juudid viidi mitmesse eri kohta hukkamisele. Põhjalikumalt asuti Užpaliaid taastama aastal 1967, mil asfalteeriti ka sealsed tänavad. Kazys Pakštas – Leedu geograaf Balys Tarvydas – Leedu ajaloolane ja esperantist Povilas Vaitonis – Leedu maletaja Užpaliai linnamägi Užpaliai Mõisakompleks Užpaliai keskuse tänavavaade Katoliku kirik Õigeusu kirik 2011 m. surašymas Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 a. t. 2 lk. 172 (Nr. 768) Ушполь. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Kd. 35 (69) : Усинский пограничный округ — Фенол. С.-Петербургъ, 1902., 133 lk. Ушполе. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 5 (Таарджалъ — Яя). СПб, 1885, 413 lk. http://www.holocaustatlas.lt/EN/#a_atlas/search//page/1/item/196/ Holocaust Atlas of Lithuania "Užpalių seniūnija". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. jaanuar 2021. Vaadatud 25. aprillil 2020. Poola Kuningriigi geograafiline leksikon Alev portaalis vietoves.Lt
Carlos Agostinho do Rosário

Carlos Agostinho do Rosário de Campos (sündinud 26. oktoobril 1954) on Mosambiigi poliitik, kes oli 17. jaanuarist 2015 kuni 3. märtsini 2022 Mosambiigi peaminister. Ta kuulub FRELIMOsse ning oli ametis koos president Filipe Nyusiga. Ta on 1970. aastatest saadik olnud riigiametnik, aastatel 1987–1994 oli ta Zambezia provintsi kuberner. 1994. aastal kuulus ta lühikest aega parlamenti, pärast seda oli 1999. aastani põllumajandus- ja kalandusminister. Pärast sajandivahetust on ta olnud diplomaat mitmes Aasia riigis, viimati suursaadik Indoneesias. Rosário sündis 26. oktoobril 1954 Maxixes. Ta õppis Maputo Eduardo Mondlane ülikoolis majandust, hiljem Suurbritannias Wye kolledžis jätkusuutlikku põllumajandust ja maaeluarengu majandust. Wye kolledži lõpetas ta magistrikraadiga. Aastal 1977 asus ta tööle avalike tööde ministeeriumi majandus- ja rahandusosakonda, kus ta püsis 1983. aastani. Ta oli 1980–1982 õppejõud Maputo tööstusinstituudis. Aastal 1983 sai temast põllumajandusettevõtte Citrinos de Manica peaökonomist. Aastal 1987 nimetati ta Zambezia provintsi kuberneriks ja provintsikomitee peasekretäriks. Ta oli 1994. aastal lühikest aega parlamentlane, pärast seda kuni 1999. aastani põllumajandus- ja kalandusminister. Ta oli 2002–2008 Mosambiigi kõrge volinik Indias ja Sri Lankal. Aastal 2009 nimetati ta Mosambiigi suursaadikuks Indoneesias, Malaisias, Singapuris, Tais ja Ida-Timoris. Ta oli sellel ametikohal kuni 17. jaanuarini 2015, kui president Filipe Nyusi ta peaministriks nimetas. Opositsioonilise RENAMO liikmed on Rosário valitsusele ette heitnud kitsapõhjalisust, kõik 22 ministrit on FRELIMO liikmed. Rosário huvitub jalgpallist ning on mänginud Mosambiigi noortekoondistes. Indoneesias saadikuks olemise ajal asutas ta diplomaatide jalgpallivõistkonna. "Biografia do novo Primeiro-Ministro" (Portuguese). Idolo. 23. jaanuar 2015. Vaadatud 6. märts 2015.{{cite web}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Mozambique's new cabinet angers former rebels". ENCA. 18. jaanuar 2015. Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 6. märts 2015. Veeramalla Anjaiah (18. jaanuar 2015). "Mozambique ambassador to RI is new PM". The Jakarta Post. Vaadatud 6. märts 2015.
Nambarõn Enhbajar

Nambarõn Enhbajar (mongoli Намбарын Энхбаяр, sündinud 1. juunil 1958) on Mongoolia poliitik. Ta oli Mongoolia president 24. juunist 2005 kuni 18. juunini 2009 ja peaminister 26. juulist 2000 kuni 20. augustini 2004. Mongoolia presidendi koduleht
Imatu

Imatu on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Iisaku valda. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 2 inimest. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 22.02.2018. Statistikaameti andmebaas
Vice

Vice on Kanada ja USA ajakiri, mis keskendub elustiilile, kunstidele, kultuurile ja uudistele ning poliitikale. See asutati 1994. aastal Montréalis alternatiivse punkajakirjana. Ajakirja asutajad lõid hiljem meediaettevõtte Vice Media, mis koosneb divisjonidest, sealhulgas ajakirjast, aga ka veebiportaalist, uudisteüksusest, filmitootmisettevõttest, plaadifirmast ja kirjastusest. Alates 2018. aasta veebruarist on ajakirja peatoimetaja Ellis Jones. Ajakirja asutasid Suroosh Alvi, Gavin McInnes ja Shane Smith. Kui ajakiri 1994. aastal nime Voice of Montreal all tööd alustas, rahastas ajakirja väljaandmist valitsus. Asutajate eesmärk oli pakkuda ühiskonnale tööd ja kogukonnateenust. Kui toimetajad püüdsid hiljem oma algse kirjastaja Alix Laurentiga oma kohustused tühistada, ostsid nad ta välja ja nimetasid 1996. aastal ajakirja ümber, uueks nimeks sai Vice. Sterne, Peter (11. veebruar 2015). "Vice E.I.C. Rocco Castoro out at Vice". Capital New York. Originaali arhiivikoopia seisuga 12.02.2015. Vaadatud 12.02.2015. "Vice Media Settled With 4 Women Over Sexual Harassment, Defamation". The Hollywood Reporter (inglise). Vaadatud 24.06.2019. Robert Levine (19. november 2007). "A Guerrilla Video Site Meets MTV". The New York Times. Vaadatud 7.11.2014. "Vice on põhimõtteliselt surnud. Sadu töötajaid koondatakse ja tuhandeid artikleid võidakse kustutada" Delfi Forte, 25. veebruar 2024
Selby piiskop

Selby piiskop on üks kolmest Inglismaa kiriku Yorki peapiiskopi sufragaanpiiskopist. Selby piiskopid on olnud: 1939–1940 Harry Woollcombe (1869–1941), endine Whitby piiskop 1923–1939 1941–1962 Carey Knivett (1885–1967) 1962–1971 Douglas Sargent (1907–1979) 1972–1983 Morris Maddox (1928–2008) 1983–1991 Clifford Barker (1926–2017), endine Whitby piiskop 1976–1983 1991–2003 Humphrey Taylor (sündinud 1938) 2003–2013 Martin Wallace (sündinud 1948) 2014– John Thomson (sündinud 1959)
Mosambiigi peaministrite loend

Siin loetletakse Mosambiigi peaministreid alates 1974. aastast, kui ametisse asus Portugali Mosambiigi esimene peaminister. Mosambiik Mosambiigi presidentide loend Koloniaal-Mosambiigi kuberneride loend Mosambiigi rahvusliku vastupanuvalitsuse juhtide loend Riigipeade ja valitsusjuhtide koondtabel
Radu Berceanu

Radu Mircea Berceanu (sündinud 5. märtsil 1953 Râmnicu Vâlceas) on Rumeenia insener ja poliitik, ta on Demokraatliku Liberaalse Partei liige. Ta oli aastatel 2008–2010 Rumeenia transpordi- ja taristuminister. Ta on lõpetanud keskkooli ja 1978. aastal Bukaresti Polütehnilise Instituudi lennunduse ja kosmosetehnoloogia erialal. Ta on õppinud ka 1990. aastal Kanadas parlamentaarsuse kursusetel ja 1991. aastal Ameerika Ühendriikides demokraatlike institutsioonide kursustel. Pärast 1989. aasta Rumeenia revolutsiooni asus ta tegelema poliitikaga. Ta oli 17. aprillist 1998 kuni 28. novembrini 2000 Rumeenia tööstus- ja kaubandusminister. 22. augustist 2006 kuni 5. aprillini 2007 oli ta Rumeenia transpordiminister. 22. detsembrist 2008 kuni 3. septembrini 2010 oli ta Rumeenia transpordi- ja taristuminister. Ta oli aastatel 1990–2004 Rumeenia saadikutekoja (Rumeenia parlamendi alamkoja) liige. Aastatel 2004–2012 oli ta Rumeenia senati (Rumeenia parlamendi ülemkoja) liige. Radu Berceanu on abielus ja tal on kaks poega.
Win Myint

Win Myint (birma keeles ဝင်းမြင့်; sündinud 8. novembril 1951) on Myanmari poliitik ja endine poliitvang, kes oli 30. märtsist 2018 kuni 1. veebruarini 2021 Myanmari president. Ta oli aastatel 2016–2018 Myanmari esindajatekoja spiiker. Ta kuulus parlamenti alates 2012. aastast. Win Myinti nähti riiginõunik Aung San Suu Kyi olulise liitlasena, viimane oli teama ajal riigi valitsuse tegelik juht, kuid ei saanud põhiseaduse järgi president olla. Ta kukutati sõjaväelise riigipöördega 1. veebruaril 2021 ning mõisteti 6. detsembril 2021 neljaks aastaks vangi. "Names of Pyithu Hluttaw representatives announced". Myanmari valimiskomisjon. Myanmari valitsus. 2. aprill 2012. Originaali arhiivikoopia seisuga 9. mai 2012. Vaadatud 5. oktoober 2012. Khin Kyaw Han (1. veebruar 2003). "Brief Biographies of Elected MPs". 1990 Multi-party Democracy General Elections. Vaadatud 5. oktoober 2012.
Jõuga

Jõuga on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Iisaku valda. Jõuga järvestik Jõuga kääbaskalmistu Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 22.02.2018.
Sherwoodi piiskop

Sherwoodi piiskop on Inglismaa Kiriku Southwelli ja Nottinghami piiskopi sufragaanpiiskop. Piiskop on nimetatud Sherwoodi metsa järgi. Sherwoodi piiskopid on olnud: 1965–1975 Kenneth Thompson (surnud 1975) 1975–1988 Dick Darby (1919–1993) 1989–2004 Alan Morgan (1940–2011) 2006–2020 Tony Porter (sündinud 1952) 2020– Andy Emerton (sündinud 1972)
Win Myint (täpsustus)

Win Myint on mitme inimese nimi: Win Myint, praegune Myanmari president; Win Myint (poliitik, sündinud 1954), Myanmari ettevõtja ja endine minister; Win Pe Myint (sündinud 1948), Myanmari maalikunstnik; Win Win Myint, Myanmari luuletaja; May Win Myint, Myanmari poliitik, füüsik ja endine poliitvang.
Lionel Aingimea

Lionel Rouwen Aingimea (sündinud 1969) on Nauru advokaat ja poliitik, kes oli alates 27. augustist 2019 kuni 29. septembrini 2022 Nauru president. Aingimea õppis Austraalias õigusteadust ning töötas MTÜ-s Regional Rights Resource Team, hiljem Marshalli Saartel riigiadvokaadina. Ta on olnud Lõuna-Vaikse ookeani ülikoolis õigusteaduse õppejõud. Aingimea kandideeris 2013. aastal Menengi valimisringkonnas parlamenti, kuid ei osutnud valituks. Pärast ebaõnnestunud valimisi sai temast president Baron Waqa valitsuse justiitsminister. 2016. aasta valimistel läks Aingimeal paremini ning temast sai Menengi esindaja parlamendis ning justiits- ja piirivalve abiminister. Ta töötas justiitsminister David Adeangi alluvuses. Ta taasvaliti parlamenti 2019. aastal, president Waqa valituks ei osutunud. Uus parlamendikoosseis valis Lionel Aingimea riigi presidendiks, ta kogus 12 häält, konkurent David Adeang sai 6. Lionel Rouwen Aingimea elected President of Nauru Arhiiviversioon seisuga 28. august 2019 PMN News, 27 August 2019 Nauru Parliament picks lawyer Lionel Aingimea for president Deutsche Welle, 27 August 2019 Nauru's Parliament elects former human rights lawyer Lionel Aingimea as President ABC News, 27 August 2019
Nauru president

Nauru president on Nauru vabariigi valitsusjuht ja riigipea. Presidendi valib Nauru parlament oma liikmete seast. Nauru parlament on ühekojaline ning selles on 19 liiget, üks ametiaeg kestab kolm aastat. Erakonnad mängivad Nauru poliitikas teisejärgulist rolli, osaliselt sellest tulenevalt on nii presidendil kui valitsusel olnud ebastabiilseid ajajärke.
Arnold Arnold

Arnold Grigorjevitš Arnold (sünninimi Arnold Barski; vene keeles Арнольд Григорьевич Арнольд; 13. september 1897 Kiiev – 19. juuni 1969 Moskva) oli Nõukogude Liidu näitleja ning tsirkuse- ja estraadilavastaja. Arnold töötas 1921. aastast tsirkuse- ja estraadilavastajana. Aastatel 1943–1955 oli Moskva Riikliku Tsirkuse pealavastaja ja 1955–1960 Tsirkusekunsti Keskstuudio kunstiline juht. Olnud mustkunstnik Emil Kio repertuaari kuulunud mitme illusiooninumbri lavastaja. Ta esines mitmes mängufilmis episoodilistes rollides, sealhulgas kultusfilmis "Lõbusad semud" (1934). Arnold on maetud Novodevitšje kalmistule. 1963 – Vene NFSV teeneline kunstitegelane Арнольд Арнольд Григорьевич. magicpedia.ru
Kasevälja

Kasevälja on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Iisaku valda. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 22.02.2018.
Emil Kio

Emil Teodorovitš Renard-Kio (sünninimi Emil Teodorovitš Hirschfeld; vene keeles Эмиль Теодорович Ренард-Кио; 11. aprill (vkj 30. märts) 1894 Moskva – 19. detsember 1965 Kiiev) oli Nõukogude Liidu tsirkuseartist (mustkunstnik). Kio sündis saksa-juudi proovireisija perekonnas (ema oli pärit Kuldīgast). Mustkunstnikuna hakkas estraadil esinema 1921. aastal, alates 1932. aastast tsirkuseareenil. Aastatel 1961–1965 tegid assistentidena kaasa tema etteastetes Moskva tsirkuses Emil Renard-Kio ja Igor Kio, kes pärast isa surma jätkasid esinemist iseseisvate kavadega. Emil Kio suri detsembris 1965 olles Kiievis külalisetendustel. Ta on maetud Moskvas Novodevitšje kalmistule. 1958 – Vene NFSV rahvakunstnik  Emil Kio – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Кио (Гиршфельд-Ренард) Эмиль Теодорович. magicpedia.ru
Igor Kio

Igor Emiljevitš Renard-Kio (sünninimi Igor Emiljevitš Hirschfeld; vene keeles Игорь Эмильевич Кио; 13. märts 1944 Moskva – 30. august 2006 Moskva) oli Venemaa mustkunstnik. Igor Kio sündis mustkunstnik Emil Kio perekonnas. Esimest korda astus ta publiku ette soolonumbris 1959. aastal 15-aastaselt Moskva tsirkuse areenil (asendas haigestunud isa). Kuni isa surmani 1965. aastal esines koos vend Emiliga isa atraktsioonides assistentidena, seejärel iseseisvate kavadega tsirkuseareenil ja estraadilaval. Ta on maetud Novodevitšje kalmistule. 1980 – Vene NFSV teeneline kunstnik 2003 – Venemaa rahvakunstnik Igor Kio oli kolm korda abielus. Esimese abikaasa Galina Brežnevaga (1929–1998) oli Kio ametlikult abielus vaid kümme päeva. Кио Игорь Эмильевич. magicpedia.ru
Emil Renard-Kio

Emil Emiljevitš Renard-Kio (sünninimi Emil Emiljevitš Hirschfeld; vene keeles Эмиль Эмильевич Ренард-Кио; sündinud 12. juulil 1938 Ordžonikidzes) on Venemaa mustkunstnik. Emil Renard-Kio sündis mustkunstnik Emil Kio perekonnas. Pärast 1960. aastal Moskva Ehitusinstituudi lõpetamist töötas ühe aasta sillaehitustrustis meistrina. 1961. aastal hülgas õpitud eriala ja hakkas esinema koos vend Igoriga Moskva tsirkuses isa atraktsioonides assistendi rollis. Pärast isa surma 1965. aastal esines iseseisvate kavadega tsirkuseareenil ja estraadilaval. 1969 – Põhja-Osseedi ANSV teeneline kunstnik 1977 – Vene NFSV teeneline kunstnik 1990 – Vene NFSV rahvakunstnik Эмиль Эмильевич Кио. feeladelphia.narod.ru Кио Эмиль Эмильевич. magicpedia.ru