laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Harilik taralõng

Harilik taralõng (Lycium barbarum) on maavitsaliste sugukonda taralõnga perekonda kuuluv põõsas. Esimesena kirjeldas harilikku taralõnga teaduslikult šoti botaanik Philip Miller. Ta andis sellele ladinakeelse nime Lycium Lõuna-Anatoolias asuva Lüükia maakonna järgi. Harilik taralõng oli esimene oma perekonnast kirjeldatud liik. Taim kasvab 1–3 meetri kõrguseks. Harilikul taralõngal on süstjad või ovaalsed lehed, mis paiknevad võrsel vahelduvalt või kahe-kolmekaupa. Lehed on 7 cm pikad ja 3,5 cm laiad ning tömbi või ümmarguse tipuga. Õied on lillakad ja kasvavad ühe- kuni kolmekaupa. Tupplehed moodustavad kellukakujulise või toruja õietupe. Selle otsast paistavad 5 lühikese kolmnurkse hõlmaga õielehte. Õis on 9–14 mm lai. Tolmukatel on tolmukaniit pikem kui tolmukapea. Kui tolmukas saavad tolmuterad küpseks, siis avaneb tolmukapea pikisuunas ise. Harilik taralõng õitseb juunist septembrini ja vili valmib augustist oktoobrini, aga see oleneb kasvukoha pikkus- ja laiuskraadist ning kliimast. Vili on 1–2 cm läbimõõduga ere oranžikaspunane ümmargune mari. Seemnete arv marjas oleneb marja suurusest ja sordist, aga üldjuhul on marja sees 10–60 tibatillukest kollakaspunast seemet. Harilik taralõng pärineb arvatavasti Kagu-Euroopa ja Kagu-Aasia vaheliselt alalt ning on levinud paljudesse maailma piirkondadesse. Suurbritanniasse tõi esimesena hariliku taralõnga Argylli hertsog Archibald Campbell 1730. aastatel, kes hakkas seda Londonis kasvatama. Harilik taralõng kasvas hästi ja sai ruttu levinud hekitaimeks, kusjuures paljud linnud õppisid kiiresti selle silmatorkavaid marju sööma. Hariliku taralõnga lähedast sugulast hiina taralõnga (Lycium chinense) on Hiinas ammusest ajast kasutatud ravimtaimena. Hariliku taralõnga viljaliha sisaldab 31 massiprotsenti polüsahhariide. Beetakaroteeni sisaldub 100 g kuivatatud viljades 7 mg. Zeaksantiinisisalduse osas lähevad allikad väga lahku, andes 100 g kuivatatud viljade zeaksantiinisisalduseks 2,4–200 mg. Umbes kolmveerand taralõngamarjades olevatest karoteenidest moodustab zeaksantiin. 21. sajandi alguses sai harilik taralõng oma antioksüdantide sisalduse ja suure toiteväärtuse tõttu populaarseks tervisetoitude ja toidulisandite turul. Müüakse nii kuivatatud marju, mahla kui ka taimeekstrakte. Marju turustatakse muuhulgas goji marjade nime all. Hariliku taralõnga marju müüakse tavaliselt kuivatatuna väikestes pakkides ja lahtistes kastides. Traditsiooniliselt neid keedetakse enne söömist, kuid viimasel ajal on leiutatud palju retsepte, mida kasutades hariliku taralõnga marju toiduks valmistada: nii kana- kui sealihaga, nii juurviljade kui teiste taimedega, jookidest tee, õlle ja isegi veini koosseisus. Harilik taralõng andmebaasis eElurikkus
Mast

Mast on sõna, mis on kasutusel erinevatel elualadel erinevates tähenduses. Mast on side- ja elektriliinimast. Mast on laevamast. Mast on lipu kandmiseks ehitatud mast. Mast on side-, tele- ja raadioülekannete mastid. Mast on üks neljast mängukaartide mastist. A-mast on A-kujuline elektriliinimast. A-mast on A-kujuline laevamast.
A-mast (laevandus)

A-mast on üks esimesi algelisi laevamasti tüüpe, mida on kerge toestada, ning mis on võimelised kandma raskest materjalist purje. December 2002, Robert Carter, The Neolithic origins of seafaring in the Arabian Gulf
Lorenzo de' Medici (täpsustus)

Lorenzo de' Medici nime all on tuntud mitu isikut: Lorenzo Tore (1449–1492), Firenze tegelik valitseja aastatel 1469–1492 Lorenzo di Giovanni de' Medici (1395–1440), Cosimo de' Medici noorem vend Lorenzo di Pierfrancesco de' Medici ehk Lorenzo il Popolano (1463–1503), eelmise järeltulija Lorenzo di Piero de' Medici ehk Lorenzo II de' Medici (1492–1519), Lorenzo Toreda pojapoeg, Urbino hertsog ja Firenze tegelik valitseja Lorenzino (ka Lorenzaccio) de' Medici (1514–1548), Medicite perekonna liige, Alessandro de' Medici tapja Lorenzo di Ferdinando de' Medici, Toscana suurhertsogi Ferdinando I seitsmes poeg
Riho Sibul

Riho Sibul (26. juuni 1958 – 20. november 2022) oli eesti kitarrist, laulja ja helilooja. Muusikat õppis ta muusikaklassis ning aastail 1976–1977 Tallinna Pedagoogilises Instituudis.[viide?] Riho Sibul oli ka mitmekülgne helilooja, ta on loonud muusikat rock'n'roll'ist bluusini ja lüürilistest ballaadidest ("Kuulaps") filmimuusikani. Oma eeskujudena on ta nimetanud Jimi Hendrixit, Jeff Becki, Wayne Krantzi ja Bill Friselli. Kui varasematel aastatel piirdus ta vaid pillimänguga, siis Ultima Thules alustas ta ka oma lauljateed. Kuulus 1980. aastatel kirjandusrühmitusse Närbujad. Kooliaastatel laulis ta ansamblis Welled. Riho Sibula kui kutselise muusiku tegevus algas 1976. aastal Gunnar Grapsi Magnetic Bandis, sellele järgnesid ansambel Haak, Propeller (millele sai 1980. aastal saatuslikuks kurikuulus "jalgpalliskandaal" Kadrioru staadionil), In Spe, Kaseke ja E=mc². Ta andis oma panuse Eesti muusikalukku ka sellistes muusikakooslustes nagu Tõnis Mägi ja Music Seif, Jaak Joala ja Lainer, VSP Projekt ehk instrumentaalansambel Vaigla-Sibul-Põder, Kobrin Blues Band, ansambel Was ist das? Das ist V. A. S, MATS kvartett, ansambel Juhan. Tema kui silmapaistva muusiku karjääris oli eriline koht ansamblil Ultima Thule, mille esikitarrist oli Sibul kuni surmani. Aeg-ajalt astus Riho Sibul üles ka lauljana, näiteks koos Estonian Dream Big Bandiga. 2023. aastal loodi Sibula mälestuse hoidmiseks mittetulundusühing (MTÜ) Kuukitarr. 31. mail 2023 müüdi heategevusoksjonil Riho Sibula elektrikitarr Suhr P1988 Pro Series, mille alghind oli 6500 eurot, 20 100 euroga. Saadud raha kasutatakse Riho Sibula muuseumi rajamiseks, kuhu soovitakse koondada legendaarse muusiku vaimne pärand. 1981 – Tartu muusikapäevade peaauhind (ansambli Kaseke koosseisus) 1982 – Tartu muusikapäevade parim muusik (orgkomitee poolt ja aasta hiljem ka publiku poolt) 1982 – parima heliteose preemia instrumentaalpala «Näotused» eest 2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk 2002 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (loova muusikalise tegevuse eest "Eesti keeled", "Tuigutuled" ja kontserdid Estonian Dream Big Bandiga) 2006 – stipendium "Ela ja sära" 2010 – Eesti Muusikaauhind parima džässi-/bluusiartistina Sibula sooloplaatidele on iseloomulik põhjamaine kargus ja melanhoolia. 2000 "Poeet külmetab klaasmäel" 2003 "Jahe Sinine" 2004 "Must" 2007 "Lood" 2009 "Liblikas ja peegel" 2011 "Kahemehesaag" 2023 "Viimane" "Riho Sibula mälestuse hoidmiseks loodi mittetulundusühing Kuukitarr". "Heategevuslikul oksjonil leidis kopsaka summa eest uue omaniku Riho Sibula elektrikitarr". Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Riho Sibul andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles) Hannes Varblane, "Riho Sibul – räägib", EPL Laupäev 21. juuni 2008 Brigitta Davidjants, "Suuremeelselt rahvuslik Riho Sibul", Playboy 21. aprill 2008
Super Bowl

Super Bowl on Ameerika jalgpalli liiga NFLi finaalmäng. Super Bowli koduleht
Vjatšeslav Vedenin

Vjatšeslav Petrovitš Vedenin (Вячеслав Петрович Веденин; 1. oktoober 1941 Sloboda, Dubna rajoon, Tula oblast – 23. oktoober 2021) oli Nõukogude Liidu suusataja, kahekordne olümpiavõitja (1980) ja neljakordne maailmameister. 1968. aasta olümpiamängudel Grenoble'is sai Vedenin 50 km sõidus hõbemedali. 1970. aasta maailmameistrivõistlustel Tatrates tuli ta maailmameistriks 30 km distantsil ja NSV Liidu meeskonnas teatesõidus ning võitis hõbemedali 50 km distantsil. 1972. aasta OM-il Sapporos võitis Vedenin jälle 30 km ja teatesõidus kuldmedali. 30 kilomeetri võiduga OM-il oli Vedenin Nõukogude Liidu meessportlaste seas esimene olümpiavõitja individuaaldistantsil. 1968 Grenoble'is hõbemedal 50 km sõidus 1972 Sapporos olümpiavõitja 30 km sõidus olümpiavõitja 4×10 km teatesõidus pronksmedal 50 km sõidus 1968 Grenoble'is hõbemedal 50 km sõidus 1970 Kõrg-Tatras. maailmameister 30 km sõidus maailmameister 4×10 km teatesõidus hõbemedal 50 km sõidus 1972 Sapporos olümpiavõitja 30 km sõidus olümpiavõitja 4×10 km teatesõidus pronksmedal 50 km sõidus Vjatšeslav Vedenin FIS-i kodulehel (inglise)
Park City

Park City on linn Ameerika Ühendriikides Utah' osariigis, 48 km Salt Lake Cityst ida pool. Park City on Summiti maakonna suurim linn ning see kuulub Salt Lake City linnastusse. Park City asutati pärast rikkalike kulla, hõbeda ja plii leiukohtade avastamist 1870. aastal. See on üks väheseid linnu Utah's, mille rajajateks pole olnud mormoonid, mistõttu on selles linnas alati elu keenud ja lugematud kõrtsid on serveerinud alkohoolseid jooke. Kaevandusi tabasid aga nii üleujutused kui ka tulekahjud, ning 20. sajandi alguses linna elu soikus. 1950. aastatel hakkas Park City suusakuurordina kuulsust koguma ning alates 1970. aastatest on linna populaarsus plahvatuslikult kasvanud. Park City on oluline suusakuurort ja turismimagnet, linnas viibivate turistide arv ületab märgatavalt elanike arvu. Park City on üks USA rikkamaid linnu. Elanike hulgas on palju Euroopa immigrante. Linn asub 2134 meetri kõrgusel merepinnast. Park City oli üks Salt Lake City olümpiamängude korralduspaikadest. Linn on ka mäesuusatamise maailma karikasarja etappide võõrustaja. Park City on tuntud ka kui Sundance'i filmifestivali toimumiskoht ning Ameerika Ühendriikide suusakoondise resideerimispaik. Linnas asub muuhulgas suusatootja Rossignol peakontor. Park Citys on palju luksuspoode ning eksklusiivseid klubisid ja restorane. Linna läheduses paiknevad suusanõlvad, golfiväljakud ja matkarajad. 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022. Park City.org Park City koduleht
Nina Šatskaja

Nina Arkadjevna Šatskaja (Нина Аркадьевна Шацкая; sündinud 22. aprillil 1970 Rõbinskis) on vene romansi- ja džässilaulja. Ametlik koduleht
Nina Šatskaja (näitleja)

Nina Šatskaja (Нина Сергеевна Шацкая; 16. märts 1940 Moskva – 23. mai 2021 Moskva) oli vene näitleja. 1963. aastal lõpetas ta Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi. Ta töötas Taganka teatris ning mängis filmides. Ta oli kõigepealt abielus Valeri Zolotuhhiniga, kellega sündis poeg, ning siis Leonid Filatoviga viimase surmani 2003. aastal.
Sign Systems Studies

Sign Systems Studies (vene keeles Труды по знаковым системам Trudõ po znakovõm sistemam, eesti keeles 'Töid märgisüsteemide alalt', kreeka keeles Semeiotike) on Tartu Ülikooli Kirjastuse välja antav rahvusvaheline mitmekeelne semiootikaajakiri. Ajakiri asutati 1964. aastal Juri Lotmani algatusel. See on üks maailma vanemaid semiootikaajakirju. Kuni 1992. aastani oli see põhiliselt venekeelne, alates 1998. aastast on artiklite peamine keel inglise keel (ent on ka vene- ja prantsuskeelseid artikleid), artiklite lühikokkuvõtted on eesti-, vene- ja ingliskeelsed. Alates aastast 2022 on ajakirja ametlik keel inglise ja kokkuvõtete jaoks eesti, lisaks kokkuvõtted mistahes maailma keeles. Ajakirja toimetuskolleegiumi kuuluvad Myrdene Anderson (Purdue Ülikool, USA), Paul Cobley (London, Inglismaa), Marcel Danesi (Toronto Ülikool, Kanada), Gunther Kress (London, Inglismaa), Julia Kristeva (Pariis, Prantsusmaa), Roland Posner (Berliini Tehnikaülikool, Saksamaa), Frederik Stjernfelt (Aarhusi Ülikool, Taani), Eero Tarasti (Helsingi Ülikool, Soome), Winfried Nöth (Kasseli Ülikool, Saksamaa, ja Sao Paulo, Brasiilia), Boris Uspenskij (Napoli Ülikool, Itaalia) ja Jaan Valsiner (Aalborgi Ülikool, Taani). Kolleegiumi välisliikmed on olnud veel (aastast 1998 või hiljem) Thomas A. Sebeok, Bloomingtoni Ülikool, USA), Alexander Piatigorsky (London, Inglismaa), Thure von Uexküll (Freiburg, Saksamaa), Umberto Eco (Bologna Ülikool, Itaalia), John Deely (St. Thomase Ülikool, Houston, USA), Vyacheslav V. Ivanov (California Ülikool Los Angeleses, USA ja Moskva, Venemaa), Jesper Hoffmeyer (Kopenhaageni Ülikool, Taani). Ajakiri avaldab uurimusi ja ülevaateid semiootika teooriast ja rakenduste alalt, haarates kõiki semiootika harusid. Ilmumise esimestel aastakümnetel olid autoreiks peamiselt Tartu-Moskva semiootikakoolkonnaga seotud uurijad, alates 1998. aastast (26. köitest) on aga haaratud semiootikud sõltumata koolkondlikust kuuluvusest. Sestpeale on ajakirjas avaldanud oma artikleid enamik maailma parimaid semiootikuid. Ajakirja 50. köites on avaldatud kõigi aastail 1964–2022 ilmunud artiklite loend. Semiotica semiootika Tartu-Moskva semiootikakoolkond Kull, Kalevi; Puumeister, Ott 2022. Fifty volumes of Sign Systems Studies. Sign Systems Studies 50(4): 546–598. Ajakirja koduleht
Mükoloogia mõisteid

Siin on loetletud mükoloogia üldmõisteid. Seeni loetletakse seente loendis. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y eoskott hüüf kartulivähk kleistoteetsium lima mükobiont mükoriisa mürkseened mütseel pannal periteetsium seenejalg seenekübar seeneliha seenering seenestik söögiseen teisseened veeseened viljakeha
Luuavars

Luuavars on umbes 4...6 sentimeetri jämedune ja kuni pooleteise meetri pikkune ümar puulatt. Vars on luuapoolset otsast 20...30 sentimeetri ulatuses teravaks tahutud, et siseneks varrestamisel paremini luuakanda. Luuavarre tagumine ots on ümaraks vestetud, et oleks mugavam käes hoida.
Looduse ühetaolisus

Looduse ühetaolisus (inglise keeles uniformity of nature) on hüpoteetiline olukord, mis seisneb selles, et mis tahes sündmus mis tahes ajal toimub mõne universaalse, eranditeta loodusseaduse avaldusena. Bertrand Russell märgib oma raamatus "The problems of philosophy", et loodusteaduse ülesanne on niisuguseid eranditeta loodusseadusi leida ja ta ongi avastanud seadusi, mille puhul erandeid pole leitud, kuid küsimus on selles, kas meil on alust eeldada, et need ka tulevikus kehtivad. Hiljem selguski, et näiteks Isaac Newtoni gravitatsiooniseadus ei kehti (kehtib ainult teatavatel tingimustel teatavas lähenduses). Üldrelatiivsusteooria annab mõningate juhtude jaoks hoopis teistsugused ennustused kui Newtoni teooria, ja need on ka kinnitust leidnud. Näiteks selgus, et Merkuuri orbiidi kõrvalekalded ennustatust tulenevad suurelt jaolt Newtoni gravitatsiooniseaduse ebaadekvaatsusest. Russell on ühetaolisuse eeldamisel ettevaatlik: "Jämedavõitu ühetaolisusootused kalduvad olema eksitavad. Mees, kes on kanapoega kogu tema eluaja jooksul iga päev toitnud, keerab tal lõpuks kaela kahekorra, näidates, et kanapoja puhul oleksid olnud kasulikumad rafineeritumad arusaamad ühetaolisusest." Russell ei pea võimalikuks looduse ühetaolisuse kindlat teadmist, küll aga suure tõenäosusega teadmist. Sellise teadmise õigustamiseks kasutab ta induktsiooniprintsiipi. Ei ole ilmne, et loodusteadus saab toimida ainult juhul, kui loodus on kogu ulatuses ühetaoline. Karl Popperi järgi ei ole looduse ühetaolisust tarvis postuleerida, sest loodusseaduste formuleeringud on õigustamata oletused, mitte induktiivsete arutluste tulemused. Ühetaolisusprintsiip
Gradient

Gradient (ladina sõnast gradiens 'sammuv') on ruumilise muutumise kiirus, s.t see väljendab suuruse muutust pikkusühiku kohta. Vektorarvutuses tähistatakse suuruse f {\displaystyle {f}} gradienti grad f {\displaystyle {\mbox{grad}}\,f} või ∇ f {\displaystyle \nabla f} (kus ∇ {\displaystyle \nabla } on nabla-operaator). Skalaarvälja gradient on vektorväli, kus vektori pikkus on ruumilise muutumise kiirus ning vektori suunaks on maksimaalse kasvu suund. Gradiendi mõiste on laialdaselt kasutusel nii matemaatikas endas kui ka füüsikas, keemias jm. Näiteks elektrostaatilise välja E → {\displaystyle {\vec {E}}} gradient E → = − grad φ {\displaystyle {\vec {E}}=-{\text{grad}}\,\varphi } , kus φ {\displaystyle \varphi } on elektrivälja potentsiaal. Kolmemõõtmelistes eukleidilises ruumis ristkoordinaatides avaldub tema olemasolul gradient vastavalt: ∇ f = ∂ f ∂ x i → + ∂ f ∂ y j → + ∂ f ∂ z k → , {\displaystyle \nabla f={\frac {\partial f}{\partial x}}{\vec {i}}+{\frac {\partial f}{\partial y}}{\vec {j}}+{\frac {\partial f}{\partial z}}{\vec {k}},} kus i → , j → , k → {\displaystyle {\vec {i}},{\vec {j}},{\vec {k}}} on x , y , z {\displaystyle x,y,z} telgede suunalised ühikvektorid, ∂ f / ∂ x , ∂ f / ∂ y , ∂ f / ∂ z {\displaystyle \partial f/\partial x,\partial f/\partial y,\partial f/\partial z} on vastavalt funktsiooni f {\displaystyle f} osatuletised x , y , z {\displaystyle x,y,z} muutujate järgi. Näiteks funktsiooni f ( x , y , z ) = 2 x + 3 y 2 − sin ⁡ ( z ) {\displaystyle f(x,y,z)=2x+3y^{2}-\sin(z)} gradient on ∇ f = 2 i → + 6 y j → − cos ⁡ ( z ) k → . {\displaystyle \nabla f=2{\vec {i}}+6y{\vec {j}}-\cos(z){\vec {k}}.} Divergents Rootor ENE 3. köide, 1988
Sixten Jernberg

Edy Sixten Jernberg (6. veebruar 1929 Lima, Rootsi – 14. juuli 2012 Mora, Dalarna lään) oli Rootsi endine suusataja. Ta võitis olümpiamängudelt üheksa medalit. Jernberg spetsialiseerus põhiliselt pikkadele distantsidele, kus ta oli 50 km kahekordne maailmameister ja kahekordne olümpiavõitja. Suurima medalisaagi sai Jernberg 1956. aasta olümpiamängudelt Cortina d'Ampezzos, kus ta sai kuldmedali 50 km, hõbemedali 15 ja 30 km ning pronksmedali 4x10 km teatesõidus. 1956 Cortina d'Ampezzos olümpiavõitja 50 km hõbemedal 15 km hõbemedal 30 km pronksmedal 4x10 km teatesõidus 1960 Squaw Valleys olümpiavõitja 30 km hõbemedal 15 km 1964 Innsbruckis olümpiavõitja 50 km olümpiavõitja 4x10 km teatesõidus pronksmedal 15 km 1954 Falunis pronksmedal 4x10 km teatesõidus 1958 Lahtis maailmameister 50 km maailmameister 4x10 km teatesõidus pronksmedal 30 km 1962 Zakopanes maailmameister 50 km maailmameister 4x10 km teatesõidus Sixten Jernberg FIS-i kodulehel (inglise)
Kehakultuur

Kehakultuur ehk liikumiskultuur on kultuuri valdkond või tegevus, mis haarab inimese kehalise ehk füüsilise arendamisega seotut. Sellesse kuuluvad kehaline kasvatus (koolivõimlemine), hommikvõimlemine, töövõimlemine, ravikehakultuur, osalt tervisesport ja rahvasport, ka mõõdukas füüsiline töö jm. Kui "kehakultuur" vastandatakse "spordile", siis on eristuse aluseks võistluse tähtsustamine; võistlus on spordis oluline, kehakultuuris aga üldiselt mitte. Sport keskendub väliselt mõõdetavale ja võrreldavale saavutusele, kehakultuur aga tervisele ja heale enesetundele liikumisest. Noormets, Joe 2001. Sport, kehakultuur ja kehaline kasvatus. Õpetajate Leht (9), 2.märts. [vt]
Luuaraag

Luuaraag on kaseoks, mida on kasutatud luua valmistamisel ning mis koos teiste luuaraagudega punti kogutult on kokku surutud ja kinnitatud luuavõrudega. Luua kasutuselevõtul kinnitatakse võrudele lähemasse otsa (luuakanda) vajadusel luuavars.
Luuavõru

Luuavõru on kasevitsast või traadist võru, mida kasutatakse luua valmistamisel luuaokste kokku sidumiseks.
Induktsiooniprintsiip

Induktsiooniprintsiip (inglise principle of induction) on printsiip, millega induktsionistid õigustavad induktiivsete järelduste suurt tõenäosust. Printsiibi sõnastas Bertrand Russell raamatus "The problems of philosophy" järgmisel kujul: "a) Kui on leitud, et mingi asi teatavast liigist A on seotud mingi asjaga teatud teisest liigist B ning pole kunagi leitud, et ta oleks lahus liiki B kuuluvast asjast, siis mida suuremal arvul juhtudel on A ja B olnud seotud, siis seda suurem on tõenäosus, et nad on seotud uuel juhtumil, mille puhul nendest kahest ühe kohalolu on teada; b) Samadel asjaoludel muudab piisav hulk seotuse juhtumeid uue seotuse tõenäosuse peaaegu kindluseks ning paneb selle peaaegu piiramatult kindlusele lähenema." Klassikalises näites räägitakse sellest, kuidas paljude mustade ronkade vaatlusest järeldatakse, et kõik rongad on mustad. Ülaltoodud sõnastuses ütleb räägib induktsiooniprintsiip ainult seda, et iga tulevikus vaadeldav ronk osutub mustaks. Russell sõnastab siiski induktsiooniprintsiibi ka selle kohta, et kõik rongad on mustad. Ülaltoodud sõnastuse puhul tekib järgmine probleem. Kui A on 'ronk' ja B on must, siis tuleb formuleeringu a) järgi välja, et iga vastleitud must asi on väga tõenäoliselt ronk, mis ilmselt ei ole tõsi. Nähtavasti aitab see, kui sõnastada selle formuleeringu a) lõpp ümber nii: "et nad on seotud uuel juhtumil, mille puhul A kohalolu ei ole teada". Enamik induktsionismi pooldajad peavad seda printsiipi fundamentaalseks, hädavajalikuks ja ilmseks. Karl Popper on induktsiooniprintsiipi ägedalt rünnanud, väites, et selle õigustus viib kas vigase ringi või lõputu regressini või siis on aprioorne, taandudes pimedale usule. Russell möönis induktsiooniprintsiibi empiirilise õigustamise võimatust ning leidis, et see tuleb omaks võtta aprioorselt, sest muidu on teaduse tegemine võimatu ja igasugused ootused tuleviku suhtes õigustamatud: "Teaduse üldised printsiibid, nagu näiteks usk seaduste universaalsesse valitsemisse ning usk, et igal sündmusel peab olema põhjus, on sama täielikult sõltuvad induktsiooniprintsiibist nagu meie argielu uskumused." Eestis on induktsiooniprintsiipi uurinud Jüri Eintalu. Ronkade paradoks Matemaatilise induktsiooni printsiip Bertrand Russell. The Problems of Philosophy, Oxford University Press 2001.
Kask

Kask (ladina Betula, lõunaeesti murrakutes kõiv) kaseliste sugukonda kuuluv mitmeaastaste heitlehiste lehtpuude perekond. Kased on lehtpuud, neid on maailmas vähemalt 30 liiki. Kasemets on kaasik. Sõna "kask" esineb paljudes liitsõnades, näiteks seenenimetustes. Eestis kasvab neli pärismaist kaseliiki: arukask, sookask, madal kask, vaevakask. Arukase loodusliku vormina kasvab Eestis ka karjala kask. Saunas viheldakse kasevihaga. Betula albosinensis – punane kask Betula alleghaniensis – kollane kask Betula ×aurata – kuldkask Betula ×caerulea – sinine kask Betula chinensis – hiina kask Betula corylifolia – sarapuulehine kask Betula costata – roideline kask (kiitsiline kask) Betula davurica – dauuria kask Betula ermanii – kivikask Betula forrestii – Forresti kask Betula glandulosa – näärmeline kask Betula grossa – jalakalehine kask Betula humilis – madal kask Betula jacquemontii – Jacquemont'i kask Betula lenta – suhkrukask Betula litwinowii – Litvinovi kask Betula mandshurica – mandžuuria kask Betula maximowicziana – Maximowiczi kask Betula medwediewii – Medvedjevi kask Betula microphylla – väikeselehine kask Betula middendorffii – Middendorffi kask Betula myrsinoides – mürdilaadne kask Betula nana – vaevakask (rabakask) Betula nigra – must kask Betula occidentalis – läänekask Betula ovalifolia – munajalehine kask Betula pamirica – pamiiri kask Betula papyrifera – paberikask Betula pendula – arukask Betula pendula var. carelica – karjala kask (maarjakask) Betula pendula f. dalecarlica – dalekarlia kask Betula platyphylla – lamedalehine kask Betula populifolia – paplilehine kask Betula potaninii – Potanini kask Betula procurva – kõver kask Betula pubescens – sookask Betula pumila – kääbuskask Betula raddeana – Radde kask Betula rotundifolia – ümaralehine kask Betula schmidtii – raudkask Betula tianschanica – tjanšani kask Betula tortuosa – tundrakask Betula turkestanica – turkestani kask Betula utilis – himaalaja kask Eesti pärismaised puud Eesti pärismaised põõsad Kasetoht Väike murdesõnastik, Eesti Keele Instituut Valge kasetohu saladused, www.loodusajakiri.ee Kask Betula, herba.folklore.ee Kõiv , herba.folklore.ee