laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tiiu Jaago

Tiiu Jaago (sündinud 16. märtsil 1960) on Eesti rahvaluuleteadlane ja õppejõud. Ta on uurinud regilaule ja tegelenud pärimusliku ajalooga. Ta on õppinud aastatel 1978–1983 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust ning lõpetanud 1990. aastal aspirantuuri rahvaluuleteaduse erialal. 1991. aastal kaitses Jaago Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudi juures doktoriväitekirja "Epiteet eesti regivärsilises regilaulus" (juhendaja Eduard Laugaste). Aastatel 1983–1984 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli Teadusraamatukogu vanembibliotekaarina, 1984–1991 oli TRÜ/TÜ eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedri vanemlaborant ja 1991–1992 sama kateedri vanemõpetaja. 1992. aasta jaanuaris asus ta TÜ eesti ja võrdleva rahvaluule õppetooli professori kohusetäitjaks. 1995. aastast 2001. aasta lõpuni oli ta sama õppetooli juures dotsent ning alates 2001. aasta 1. veebruarist kuni 2020. aasta lõpuni eesti rahvaluule (alates 2016. aastast eesti ja võrdleva rahvaluule) dotsent TÜ kultuuriteaduste instituudis. Alates 2021. aastast on ta eesti ja võrdleva rahvaluule kaasprofessor. 1990.–2000. aastatel korraldas Jaago pärimusliku ajaloo alast uurimistööd Järve külas (nüüdseks Kohtla-Järve linn) ja pidas kirjavahetust kohalike kaastöölistega, kogudes elulugusid, kirju ja fotosid, mille tulemusena koostas piirkonna elu 20. sajandil käsitleva kollektsiooni. Alates 1991. aastast kuulub ta Õpetatud Eesti Seltsi ja Eesti Teaduste Akadeemia Emakeele Seltsi. 2005. aastast on Jaago Rahvusvahelise rahvajutu-uurijate seltsi liige, alates 2010. aastast Rahvusvahelise Etnoloogia ja Folkloristika Seltsi liige. Vahemikus 2009–2015 oli ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna nõukogu ning 2015–2021 Eesti Kirjandusmuuseumi teadus- ja haldusnõukogu liige. Alates 2020. aastast kuulub ta TÜ humanitaarvaldkonna õppejõudude ja teadustöötajate atesteerimiskomisjoni. 2010. aastal anti talle Tartu Ülikooli aumärk ning 26. mail 2011 esmakordselt välja antud Eesti folkloristika aastapreemia. 2020. aastal pälvis ta Rahvaluule kogumispreemia ning 2021. aastal Tartu Ülikooli medali. Tema abikaasa on ajaloolane Kalev Jaago. "CV: Tiiu Jaago". Eesit Teadusinfosüsteem. Vaadatud 4. august 2022. Aime Jõgi (26. veebruar 2020). "Rahvaluule kogumispreemia laureaadid on Tiiu Jaago, Ellen Muru ja Lembitu Twerdjanski". Tartu Postimees. Vaadatud 10. aprill 2021. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. Risto Mets (26. mai 2011). "Eesti folkloristika aastapreemia saab Tiiu Jaago". Tartu Postimees. Vaadatud 10. aprill 2021. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 6.12.2022. Tiiu Jaago Eesti Teadusinfosüsteemis
Atharvaveeda

"Atharvaveeda" (Atharvaveda,  '​atharvan-preestrite veeda') on üks veedadest. "Atharvaveedas" on 731 hümni. Seal on jumalahümne, põhiliselt aga loitse ja manamisi haiguste ja õnnetuste tõrjumiseks.
Braahmanad

Braahmanad (brāhmaṇa) on veedadega seotud tekstid rituaalide kohta. Laiemas mõttes hõlmavad braahmanad ka aranjakad ja upanišadid. Braahmanad kitsamas mõttes on preestritele mõeldud käsiraamatud veedade usundi keeruliste ohverdamisrituaalide korrektseks läbiviimiseks. Peale selle selgitavad ja tõlgendavad need nende pühade talituste sümboolset tähendust.
Aranjakad

Aranjakad (āraṇyaka 'metsaraamatud') on veedade kirjandusse kuuluvad teosed. Need tekkisid Indias umbes 8. sajandil eKr. Need tekitavad veedade usundi rituaalide sümboolseid ja müstilisi rituaale. Seal on ka filosoofilisi lõike, mis on otsekui üleminek upanišadide juurde. Nende nimetus tuleb sellest, et esoteerilise sisu tõttu tuleb neid lugeda metsas, eemal asjassepühendamatutest.
Rudolfov

Rudolfov (saksa keeles Rudolfstadt) on linn Tšehhi Lõuna-Tšehhi maakonnas České Budějovice ringkonnas. Rudolfov asub České Budějovice kesklinnast umbes 5 km idakirdes. Asulat on esmamainitud 1385. aastal. Hõbeda kaevandamist alustati Rudolfovis 16. sajandi teisel poolel. Linnaõigused sai Rudolfov 1585. aastal. Pärast 1610. aastat hakkas hõbeda kaevandamine maagivarude ammendumise tõttu vähenema. Rudolfov sai Kolmekümneaastases sõja ajal rängal kannatada ega saavutanud enam kunagi endist tähtsust. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Historie Oficiální stránky města Rudolfov Rudolfov Místopisný průvodce
Andris Biedriņš

Andris Biedriņš (sündinud 2. aprillil 1986 Riias) on Läti endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 10 hooaega, neist enamiku Golden State Warriorsis. Biedriņš alustas klubikarjääri 2002. aastal, kui liitus 16-aastaselt kodulinnaklubiga Riia Skonto, kelle kasuks tõi hooajal 2003/04 Läti meistriliigas keskmiselt 18 punkti, 8,9 lauapalli ja 1,9 viskeblokeeringut mängus. Biedriņš värvati 2004. aasta NBA draft'i 11. valikuga Golden State Warriorsi, kelle eest tõi ta oma esimesel, 2004/05. hooajal keskmiselt 3,6 punkti ja 3,9 lauapalli mängus. Warriorsis kokku üheksa hooaega mänginud Biedriņš kogus oma parimal, 2008/09. hooajal keskmiselt 11,9 punkti, 11,2 lauapalli, 2 resultatiivset söötu, 1 vaheltlõike ja 1,5 viskeblokeeringut mängus. 2013. aasta juulis vahetati Biedriņš Utah Jazzi, kelle eest osales ta vaid kuues mängus, kus tõi keskmiselt 0,5 punkti ja 2,8 lauapalli mängus. Jazz lõpetas temaga lepingu 5. aprillil 2014. Biedriņš osales 10-aastase NBA karjääri jooksul 516 mängus, kus kogus keskmistelt 6,3 punkti, 7 lauapalli ja 1,1 viskeblokeeringut. Biedriņš tõi Läti koondise kasuks 2007. aasta Euroopa meistrivõistlustel keskmiselt 15 punkti ja 10 lauapalli ning 2009. aasta Euroopa meistrivõistlustel keskmiselt 7,3 punkti ja 11,7 lauapalli mängus. Andris Biedriņš – NBA.com Andris Biedriņš – Basketball-Reference.com
Hulja raamatukogu

Hulja raamatukogu on Kadrina valla raamatukogu filiaal, mis tegutseb Hulja alevikus Lääne-Viru maakonnas. Esimesed teated Huljal tegutsenud raamatukogust on pärit 1837. aastal asutatud Hulja koolist. Hulja valla kassaraamatu järgi on teada, et 1892. aastal on Hulja vald maksnud kooli raamatute köitmise eest. 1926. aastal ehitati koolile vanast orelikerest uus raamatukapp. 1936. aastal kinkis Haridusministeerium koolile raamatuaasta puhul suure Eesti Entsüklopeedia. 1963. aastal ulatus laste raamatukogu 468 raamatuni ja õpetajate raamatukogu umbes 150 raamatuni (andmed Richard Tammiku raamatust “Sinust, mu Hulja“). 1981. a 28. detsembril avati Hulja mõisahoone kahes väikeses toas (kokku 22m2) praegune raamatukogu, tööle asus Ester Urbas. Teeninduspiirkonda kuulusid Hulja alevik (u 500 elanikku) ning Tirbiku ja Vandu küla (kummaski u 50 elanikku). Ajavahemikul 1986–1993 kolis raamatukogu mitu korda: 1986. a kortermaja (Keskuse 1-6) 3-toalisse korterisse, 1989 varem lasteaed-algkoolile kuulunud ruumidesse ja 1993 oma praegusesse asukohta lasteaed-algkooli majas. Raamatukoguhoidjana töötas 1986. a Iiris Jaago, aastast 1987 Kaidi Kalle. 2002. a alguses sai Hulja raamatukogust Kadrina valla raamatukogu Hulja filiaal. 2003. a ühineti raamatukoguprogrammiga URRAM, aastaks 2010 olid kõik raamatud kantud elektroonilisse kataloogi. 2015. a suvel töötas raamatukogus paar kuud Enely Pilt, 12. oktoobrist asus tööle Gerda Ansi. 2017. a laienes Huljale Kadrina kinoklubi ja raamatukogus hakati näitama filme. 2018. a tunnistas Eesti Raamatukoguhoidjate Ühing Gerda Ansi 2017. aasta parimaks nooreks raamatukoguhoidjaks. Alates aastast 2019 töötab raamatukogus Inge Jalakas.
Viitna raamatukogu

Viitna raamatukogu avati 1. aprillil 2006. aastal Kadrina valla raamatukogu neljanda filiaalina. Raamatukogu asub korterelamus Puraviku 1-5, endises Lahemaa rahvuspargi kontoris, mis pärast põhjalikku remonti sisustati spetsiaalselt raamatukogule tellitud mööbliga. Raamatukogus on arvutid, printer, koopiamasin ja skanner, toimib Wifi tasuta leviala. Esimese aasta lõpuks registreeriti 56 kasutajat, neist 7 last, külastusi oli 2229, laenutusi 481. Järk-järgult on piirkonna elanike arv vähenenud. 2020. aastal oli filiaali teeninduspiirkonnas 240 elanikku ja 79 registreeritud lugejat, sh 25 last. Raamatukoguhoidjana töötab Aino Kaljo.
Kelč

Kelč (saksa keeles Keltsch) on linn Tšehhis Zlíni maakonnas Vsetíni ringkonnas. Kelč asub Vsetínist umbes 20 km põhjaloodes ja Zlínist ligikaudu 31 km põhjaloodes. Kelči on esmamainitud 1131. aastal. 15. sajandi algul sai Kelč hussiidi sõdade ajal rängalt kannatada. Kelči majanduslik seisund hakkas paranema 16. sajandil, kuid linna õitseaeg lõppes Kolmekümneaastase sõja ajal. 1954. aastal võeti Kelčilt linnaõigused. Kelč sai linnaõigused tagasi 1994. aastal. Kelčis on sündinud tšehhi filmilavastaja ja stsenarist Vojtěch Jasný (1925–2019). Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Kelč Místopisný průvodce Vojtěch Jasný ml. Osobnosti Valašska
Väike-Neeva

Väike-Neeva (vene keeles Малая Нева) on Neeva jõe delta teine (põhjapoolsem) haru, mis suubub Dekabristide saare ja Petrovski saare vahel Neeva lahte. See algab Peterburi kesklinnas Vassili saare idapoolseima tipu lähedalt. See on 4,25 kilomeetrit pikk, 200–375 meetrit lai ja 3–7 meetrit sügav. Sellel on kaks lisajõge Smolenka (vasakpoolne) ja Ždanovka (parempoolne). Väikest-Neevat ületab kolm silda: Börsisild, Tuškovi sild ja Betankura sild. Suur-Neeva https://www.st-petersburg-essentialguide.com/rivers-and-canals.html  Väike-Neeva – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Peterburi vana börs

Peterburi vana börs on uusklassitsistlik hoone Peterburi kesklinnas Vassili saare idaservas. Börsihoone projekteeris prantsuse arhitekt Thomas de Tomon ja see ehitati aastatel 1805–1810. Pärast revolutsiooni muutus börs tarbetuks ja hoone kohandati mereväe muuseumiks. http://www.saint-petersburg.com/virtual-tour/stock.asp  Peterburi vana börs – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Jevíčko

Jevíčko (saksa keeles Gewitsch) on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Svitavy ringkonnas. Jevíčko asub Svitavyst ligikaudu 22 km kagus ja Brnost umbes 50 km põhjas. Jevíčkot on esmamainitud 1200. aastal. Jevíčko sai Magdeburgi linnaõigused 1258. aastal. Jevíčko vanalinn on alates 1. novembrist 1990 ajalooline linnakaitseala. Jevíčkos on sündinud juudi päritolu Austria helilooja Richard Fall (1882–1943). Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Jevíčko Místopisný průvodce Základní info o městě Město Jevíčko Jevíčko - památková zóna Národní památkový ústav. Vaadatud 22. juunil 2024 Fall, Richard AEIOU : das Kulturinformationssystem
Tšivruai kuru intsident

Tšivruai kuru intsidendiks (vene keeles Чивруайская трагедия) nimetatakse kümne suusamatkaja (vanuses 17–26 eluaastat) hukkumist alajahtumise tõttu Koola poolsaarel 27.–28. jaanuaril 1973. https://vk.com/public176868934
AS Val

AS Val (vene keeles АС «Вал», Автома́т Специа́льный 'eriautomaat'; koodnimega Вал ('võll'); GRAU koodiga 6P30) on Nõukogude Liidu sisseehitatud summutiga vintpüss. Val arendati välja paralleelselt VSS Vintoreziga, et asendada erioperatsioonide relvastusse kuuluvaid relvi AKS-74UB, BS-1, APB ja PB. Vali arendamine algas pärast VSS Vintorezi 1983. aastal, TsNIITotšMaš võttis aluseks 1981. aastal valminud prototüübi RG-036. Tootmine algas Tula relvatehases 1987. aastal, kui Nõukogude armee ja KGB olid selleks loa andnud.  Gruusia: kasutusel nii sõjaväe kui politsei eriüksustes, mõnele on paigaldatud ka Aimpointi ja Kobra punatäppsihikud.  Venemaa AMB-17 OTs-14 Groza SR-3 Vihr VSK-94 VSS Vintorez Kaasaegsete Venemaa käsi- ja kergerelvade loend Venemaa maaväe varustuse loend "Armament of the Georgian Army". geo-army.ge. Originaali arhiivikoopia seisuga 9. märts 2012. "AS Val (Avtomat Special'nyj) Silenced Assault Rifle". www.militaryfactory.com (inglise). "საქართველოს თავდაცვის სამინისტრო / Ministry of Defence of Georgia". www.facebook.com (inglise). https://armstrade.org/includes/periodics/news/2020/1216/101560904/detail.shtml "Modern Firearms - AS Val". world.guns.ru. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. oktoober 2006. Vaadatud 28. september 2006. "AS 'Val'". EnemyForces.net. "TsNIITochMash Val/Vintorez Specifications". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. oktoober 2009.
Stevens Model 77E

Stevens Model 77E on Ameerika Ühendriikide pump-haavlipüss, mida tootis relvatehas Stevens Arms. Selle sõjaväeversioon oli Vietnami sõja enimkasutatud haavlipüss. See on 12-kaliibrine lühikese toruga ning tüübi poolest lahing-haavlipüss või märuli-haavlipüss. Sõjaväe versioonil on muudest, Ithaca Gun Company, Remington Armsi ja Winchester Repeating Arms Company USA sõjaväe haavlipüssidest märgatavalt lühem kaba. Lühikesed kabad olid mõeldud Lõuna-Vietnami sõduritele, 77E oli esimene USA lahing-haavlipüss, millel oli kummist tagasilöögipadi. Mõni prototüüp oli ka täägikinnitiga, kuid neid teadaolevalt teenistusse ei võetud. Vietnami sõjas kasutati ka mõnda Stevens Model 69R haavlipüssi. Model 77E oli teenistuses rahuldav, kuid vähem vastupidav kui Ithaca 37. Kõige tüüpilisem oli purunemine lae kinnitamisel raami külge. Kuigi Model 77E on tuntuim Vietnai sõja aegse lühikese toruga variandi pärast, on selle pikema toruga variandid endiselt levinud.  Ameerika Ühendriigid  Hongkong  Iisrael  India  Jaapan  Katar  Kuuba  Lõuna-Aafrika Vabariik  Lõuna-Korea Lõuna-Vietnam  Myanmar  Nepal  Prantsusmaa Põhja-Vietnam  Rwanda  Somaalia  Tai Canfield, Bruce N. (märts 2002). "Combat Shotguns of the Vietnam War". American Rifleman: 44-47&92-95. DK Publishing (Dorling Kindersley) Gun Penguin (2012), ISBN 146540354X, lk 253
Tüüp 63 (rünnakpüss)

Tüüp 63 (hiina keeles 63式7.62mm自动步枪; vahel Lääne allikates vääralt Tüüp 68) on Hiina vintpüss, mis sarnaneb Nõukogude Liidu SKS-ile. Sellel on Tüüp 56-lt pärit täisautomaatne pöörlev relvalukk, mitte SKS-i kaldus lukuga süsteem. Relv on kokku pandud Tüüp 56 karabiini (Hiina SKS-i) ja Tüüp 56 rünnakpüssi eeskujul.  Afganistan: kasutusel mudžahiidide seas.  Albaania: teadmata kasutus.  Kambodža: teadmata kasutus.  Hiina: 2020. aasta seisuga kasutatakse Tüüp 63-e tseremoniaalüritustel ja auvalves.  Guyana: teadmata kasutus. Kosovo Vabastusarmee[viide?]  Mali: Azawadi Vabastamise Rahvaliikumine  Põhja-Korea: Korea Rahvaarmee (KRA) on kasutanud Hiinalt saadud Tüüp 63-esid, kuid tänapäeval peamiselt tseremoniaalüritustel ja paraadidel. Tüüp 63 on kasutusel Töölis-talupoegade Punakaardis, mis on omakaitseorganisatsioon, mis kasutab KRA teenistusest eemaldatud relvi. Põhja-Korea toodab ka enda versiooni SKS-ist, mille nimi on samuti Tüüp 63. Põhja-Korea Tüüp 63 on originaalsele SKS-ile sarnasem ning selle raamil on Põhja-Korea täht.  Vietnam: nime all K63. Seda kasutati vähesel määral Põhja-Vietnamis ning eemaldati teenistusest pärast Vietnami sõda. "A member of the Kosovo Liberation Army (KLA) armed with a variant of the Zastava M70 [[:Mall:Sic]]". {{cite web}}: erinev URL ja vikilink (juhend) Popenker, Maxim. "Type 63 rifle". Modern Firearms. Originaali arhiivikoopia seisuga 9. november 2008. Vaadatud 18. oktoober 2018. Bonn International Center for Conversion; Bundeswehr Verification Center. "Norinco Type 63". SALW Guide: Global distribution and visual identification. Vaadatud 31. august 2018. Small Arms Survey (2005). "Sourcing the Tools of War: Small Arms Supplies to Conflict Zones". Small Arms Survey 2005: Weapons at War. Oxford University Press. Lk 166. ISBN 978-0-19-928085-8. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. august 2018. Vaadatud 10. aprillil 2021. https://old.weaponsystems.net/weaponsystem/AA04%20-%20SKS.html ""Sao vuông" Việt Bắc". ct.qdnd.vn (vietnami). Vaadatud 14. aprill 2018.
FARA 83

FARA 83 (hispaania keeles Fusil Automático República Argentina, 'Argentina Vabariigi automaatpüss') või FAA 81 (hispaania keeles Fusil Automático Argentino, 'Argentina automaatpüss') on Argentina automaatvintpüss, mis töötati välja 1980. aastatel kasutuseks Argentina armees. See oli üks esimesi Lõuna-Ameerika rünnakupüsse. Gander, Terry J.; Hogg, Ian V. Jane's Infantry Weapons 1995/1996. Jane's Information Group; 21 edition (May 1995). ISBN 978-0-7106-1241-0. "Argentina's Indigenous Rifle Attempts". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. aprill 2021. Vaadatud 11. aprillil 2021. FARA 83 Modern Firearms
Arnold Vaide

Arnold Vaide (kuni 4. jaanuar 1940 Weidebach; 17. aprill 1926 Salla vald, Simuna kihelkond, Virumaa – 5. juuni 2011 Halmstad, Rootsi) oli Rootsi kergejõustiklane (pikamaajooksja). Ta lõpetas Salla algkooli ja õppis tööstuskoolis. Hakkas Salla koolis Elmar Liivi õhutusel harrastama suusatamist. Põgenes 1944. aastal Eestist. Süstemaatiliselt hakkas ta sportima 1953. aastal Rootsis. Tuli maratonijooksus 1958. ja 1960. aastal Rootsi meistriks, võitis Rootsi meistrivõistlustel medaleid ka muudel pikamaajooksu muudel ja murdmaajooksus. Ületas maratonijooksus eestlastest esimesena Jüri Lossmanni tippaja. Suusatajana osales ta alates 1949. aastast 19 korda Vasaloppetil, parim saavutus oli 1956. aastal 27. koht. Ta sai maratonijooksus 16. suveolümpiamängude kergejõustikuvõistlusel (Melbourne, 1956) 11. koha, 17. suveolümpiamängude kergejõustikuvõistlusel (Rooma, 1960) 21. koha ja 6. Euroopa meistrivõistlustel (Stockholm, 1958) 7. koha. Töötas 36 aastat Halmstadis spordirajatiste meistrina ja spordikeskuse juhatajana. Tegutses ka jalgpallitreenerina. Ta on maetud Halmstadi Söndrumi kalmistule. Tema vend oli Eesti spordipedagoog Karl Vaide. Biograafia ESBL-is Olympedia. Inglise keeles Arnold Vaide Rootsi Olümpiakomitee lehel. Rootsi keeles
Järuska sild

Järuska sild on Eesti esimene katusega puitsild. Sild asub Ida-Virumaal Lemmaku külas Rannapungerja jõel, ühendades Rakvere-Rannapungerja maanteed ja Lemmaku metsateed. Sild on 26,4 meetrit pikk, 4,7 meetrit lai, 6,7 meetrit kõrge. Suurem osa (umbes 80%) sillast koosneb liimpuidust, ühenduskohad valdavalt raudpoltidega kinnitatud, katusekonstruktsioon tappühendustega. Jõe kallastele valatud betoontugede peal seisval Järuska sillal ei ole talasid, selle asemel on võreseinad. Sild peab arvestuste kohaselt vastu vähemalt 35 meetrit sekundis puhuvale tormile. Ehitise projekteeris Illimar Kalk, valmis MTÜ Vanaajamaja ja OÜ Hobbitoni koostöös 2013. aastal ning puitosa püstitamisel osales 20 vabatahtlikku üle maailma: USA-st, Suurbritanniast, Prantsusmaalt ja Eestist. Järuska sillalt mahuvad üle ka autod. Rannapungerja jõele 1930. aastal ehitatud 71-meetrine puitsild hävis Teises maailmasõjas ning kui Nõukogude võimud otsustasid ehitada Järuskast allavoolu kulgevale Mustvee-Jõhvi maanteele uue silla, siis otsustati selleks muuta jõesängi. Uus sild tehti esmalt veidi põhja poole kuivale maale, siis suleti jõevool iidses sängis, lammutati vana sild ja jõgi juhiti uue silla alla kaevatud kraavi. Uus jõesäng muutis nii üleujutuste ilmet kui ka jõe laevatatavust. Kui varem sõideti Rannapungerja jõe sadamasse ka suuremat sorti reisilaevadega Tartust, siis pärast jõe ümbersuunamist ei pääse enam laevad enam jõe suudmest sisse, sest see on setteid täis. Ka uus sild kannatas tulvavete tõttu – autoga ei saanud sillast üle 2004. aastast ning 2010. aastal viis suurvesi vana silla ära, mistõttu sai üle jõe vaid parvega või ringiga läbi Rannapungerja. 2010. aastal võeti plaani ka uue silla ehitamine. Ehituse tingis eelkõige kogukonna reaalne vajadus tagada ühendus valla keskuse Tudulinnaga. Silla paigaldus korraldati MTÜ Vanaajamaja poolt rahvusvahelise seminarina, milles lõid kaasa silla peaehitaja, osaühing Hobbiton ja puusepatöö kogemusega vabatahtlikud USA-st, Suurbritanniast, Prantsusmaalt ja Eestist. Seminari juhendas pruss-sõrestikehituse meister USA-st. Laastukatuse löömisel osales kokku viiskümmend üliõpilast, põranda ehitusel, tellingute mahavõtmisel, harjalaudade ja otsalaudise löömisel aga veel paarkümmend vabatahtlikku. Puidust ja katusega silda ehitama inspireerisid mitmed positiivsed näited Ameerikast ja Šveitsist, kus katusega puitsillad on teeninud juba sajandeid. Sild 2010. aasta suvel Silla otsvaade 2020. aasta sügisel Sild 2021. aasta 11. aprillil (video) Puitsild Katustatud sild Puitarhitektuur Vahvärk Katuselaast "Esimene katusega sild terves Eestis". Delfi. 21.07.2018. "Järuska sild". MTÜ Vanaajamaja. Vaadatud 11.04.2021. Saarmann, Kaisa (08.07.2013). "Ida-Virumaa värskeim vaatamisväärsus – ainulaadne katusega puitsild". Maaleht. Vaadatud 11.04.2021. Bollverk, Anu (01.09.2018). "Unenägu oma puhkemajast sai teoks". Maale!. Lk 22–28.
Seniava

Seniava on küla Leedus Kaunase rajooni Garliava maavallas. Küla asub Kaunase piiril Fredast lõunas. Külast põhjas asub Kaunase piiridesse jääv Seniava kalmistu. Seniavas asub Kaunase kindluse III fort. 2011 m. surašymas Küla portaalis vietoves.Lt
Christine Böhm

Christine Böhm (19. veebruar 1954 Viin – 5. august 1979) oli Austria teatri- ja filminäitleja. Christine Böhm sündis Viinis tuntud kabareeartisti Maxi Böhmi peres. Näitekunsti õppis Max Reinhardti Seminaris. 1971. aastast töötas ta näitlejana Josefstadti teatris. Esimese filmirolli tegi aga juba 1970. aastal Otto Schenki filmis "Liliom", aastatel 1970–1974 mängis telesarjas "Arsène Lupin". Christine Böhm hukkus 25-aastaselt autoõnnetuses. Christine Böhm andmekogus IMDb (inglise)
Georgia Ülikool

Georgia Ülikool (inglise keeles University of Georgia) on avalik teadusülikool Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis. See on Georgia Ülikooli süsteemi lipuülikool. Georgia Ülikooli põhilinnak asub Atlanta kesklinnast 110 kilomeetrit kirdes Athensi linnas. See asutati 1785. aastal ja on üks vanimaid avalikke ülikoole riigis. Georgia Ülikool oli esimene riigi asutatud ülikool Ameerika Ühendriikides.[viide?] Esimesed õpilased lõpetasid kooli alles 1804. aastal, 19 aastat pärast selle asutamist. Ülikooli spordimeeskonnad kannavad nimetust Georgia Bulldogs (naiste spordivõistkondi nimetatakse Lady Bulldogs). Georgia Ülikool on USA üliõpilasspordi organisatsiooni NCAA konverentsi Southeastern Conference'i liige. Ametlik maskott on inglise buldog nimega Uga (tuletatud Georgia Ülikooli ingliskeelsest lühendist). Georgia Ülikoolis õppimise ajal on tulnud kümnevõistluses USA üliõpilasmeistriks ka kolm eestlast: Maicel Uibo 2014. ja 2015. aastal, Johannes Erm 2019. aastal ning Karel Tilga 2021. aastal. Vana ülikoolilinnaku võlv Terry majanduskool Buckheadis, Atlanta Psühholoogia auditoorium Stanfordi jalgpallistaadion Russelli raamatukogu Märt Roosna. Karel Tilga krooniti kolmanda eestlasena kümnevõistluses USA üliõpilasmeistriks. "See oli õpetlik võistlus." Delfi Sport, 11.06.2021. Georgia Ülikooli koduleht
Kaunase kindluse III fort

Kaunase kindluse III fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunase piirile Garliava maavalda Seniava külla, asudes aadressil Titnago Rato g. 43A. Fort valmis aastail 1883–1889. Seda rekonstrueeriti aastail 1892–1893, 1900–1901 ja 1908. Fort on üldjoones kuusnurkse põhiplaaniga, mille keskmeks on vall. Forti iseloomustavad rinnatised, millel on suurtükkide positsioonid ja jalaväe positsioonid, millel asusid ka kergemad suurtükid. Fordi ees on glassii ja vallikraav, selle ees omakorda esplanaad. Vallikraavi julgestamiseks rajati selle külgedele kaponiirid. Struktuuri kuuluvad ka punastest tellistest kasematid, punastest tellistest on ka fordi kontreskarpne tugimüür. Säilinud on ka kasarmud ja osad laohooned, mis on samuti punastest tellistest. Fordi moderniseerimisel rajati uued struktuurid betoonist. Fordi tehismaastik on üldjoontes hästi säilinud, kuigi võsastub. Asustus selle ümbruskonnas pole kuigi tihe, linnastunum on selle läänekülg ja põhjakülg. Esimese maailmasõja ajal jäi III fort Saksa vägede intensiivse suurtükitule alla, mis eelnes Kaunase kindlusele toimunud tormijooksule. Sellele järgnes jalaväerünnak, millele fort pidas vastu 10 päeva. Fordi kaitsjad olid ühed viimased kindlusest taganenud Vene väeosad. Fort sai lahingutegevuses kannatada. Lahingutegevusest on jäänud fordi aladele mürsulehtrid ja põlenud hoonete asukohti tähistavad lohud. Pärast sõda rajati forti odavad üürikorterid. Saksa väed rajasid sinna toidumoonalaod, Nõukogude sõjavägi kasutas forti 1985. aastani laskemoonalaona. Fordi aladel elavate nahkhiirte kaitseks on loodi 1991. aastal Naujoji Freda terioloogiline kaitseala (pindala 6 ha). Fort on 2002. aastast kultuurimälestisena kaitse all. III fordi uuendamisel rajatud betoontorn Fort on kohati ümberehitustega rikutud "Kauno tvirtovės 3-asis fortas". Vaadatud 11. aprillil 2021. "Kauno tvirtovės parkas". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. aprill 2021. Vaadatud 11. aprillil 2021. www.saugoma.lt