laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Speedcore

Speedcore on 1990. aastate lõpus, arvatavasti Hollandis loodud muusikastiil. Välja on see arenenud hardcore techno'st, minnes iga sammuga aina tempokamaks. Speedcore'i üks tunnus on tempo (löökide arv minutis). Teisalt tunneb speedcore'i ära väga agressiivsete helide ja muusikakujunduse järgi. Lood jäävad vahemikku 350 kuni 1000 lööki minutis; sellest kiiremat, müraga segunenud muusikat nimetatakse extratone''iks ja seda peetakse kas speedcore'i alaliigiks või iseseisvaks muusikastiiliks. Kuulajate sõnul ületab see speedcore'i intensiivsuse. Erinevalt teistest agressiivsetest stiilidest nagu rave ja gabber on speedcore oma ülikõrge tempo tõttu väga raskesti tantsitav muusikastiil, siiski on selle liigi kuulajad võimelised selle järgi hüppama, kargama ja kiiresti pead raputama. Tüüpiline speedcore-lugu on pigem antimuusika ning selle kuulajaskond on tihti poliitiliste ja ühiskondlike normide vastu. Speedcore on vihane, agressiivne ning üritab luua kuulajatele vaenulikku atmosfääri. Speedcore-DJ-d kasutavad oma muusikas ründavaid ja äkilisi teemasid, loomaks speedcore'ile iseloomulikku ekstreemsust. Sageli lisatakse lugudesse sämpleid inimkarjetest ja karjutavaid sõnu või fraase. Kasutatakse ka sämpleid vägivaldsetest filmidest, mis tekitavad lugudesse õudust ja vägivaldsust. Lisaks eelmainitud komponentidele kasutatakse speedcore-muusikas tihti sämpleid kitarripininatest, analoogsüntesaatoritest, trummidest (näiteks Roland TR909, vanamoodne trummimasin aastast 1984), müra ja hulgaliselt teisi elektroonilisi helisid. Kõik need helid on küll enamasti moonutatud, kasutades erinevaid filtreid, loomaks üleüldist karmi muljet. Kui see kõik liita ülikiire tempoga, on tulemuseks sihipäratu karmus, mis annab samalaadse efekti müramuusikaga (noise music). Paljud speedcore-artistid leiavad rahulolu, luues muusikat, mis on vastuolus tavapäraste muusikastandarditega. Taoline ekstreemsus on siiski loonud ka DJ'sid, kes seda parodeerivad, kasutades seejuures muusika loomiseks koomilisi, natuke kergemaid, kuid ikkagi maniakaalseid sämpleid (nt helid Futuramast). Ishkuri elektroonilise muusika tutvustus Hollandi Wikipedia extratonei-tutvustus Rahvusvaheline speedcore-foorum
Wakayama

Wakayama (jaapani 和歌山) on linn Jaapanis, Wakayama prefektuuri keskus. Asub Kii poolsaarel Kii väina kaldal Kino jõe suudmealal. Linn tekkis 1585. aastal rajatud Wakayama lossi ümber. Elanike arv on 375 200 (2006). Wakayamas olid suured terasetootmisvabrikud, kuid tootmine viidi üle Hiinasse ja lõpetati 2004. aastal. 全国都道府県市区町村別面積調 30 和歌山県 和歌山県推計人口について | 和歌山県, vaadatud 24.03.2021. Wakayama koduleht Wakayama City Tourist Association (inglise keeles) Waiker's Guide Map to Wakayama (inglise keeles)
Kinokawa

Kinokawa (jaapani 紀の川, haldusüksusena 紀の川市 -shi) on linn Jaapanis Wakayama prefektuuris. Asub Kii poolsaarel Kino jõe ääres Wakayamast idas. Linn loodi 2005. aasta 11. novembril Uchita, Kokawa, Naga, Momoyama ja Kishigawa linnade liitmisel. Elanike arv on 70 100 (2005). Kinokawa koduleht
Fukui prefektuur

Fukui prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas Jaapani mere kaldal. Fukui prefektuuri tunnuslind on ruskerästas (Turdus naumanni), tunnuspuu on mänd (Pinus) ja tunnuslill nartsiss (Narcissus tazetta). Fukui prefektuur on jaotatud 17 omavalitsusüksuseks, millest 9 on linnad (市 shi). Awara Echizen Fukui Katsuyama Obama Ōno Sabae Sakai Tsuruga 福井県の人口と世帯（推計）月報 Fukui prefektuuri koduleht
Ōta

Ōta (jaapani 太田) on linn Jaapanis Gumma prefektuuris. Ōta moodustati 31. mail 1948. 2005. aastal liideti Ōtaga Nitta, Ojima ja Yabuzukahoni linn. Elanike arv on 218 200 (2006) ja pindala 176,5 km². Linnas on ettevõtte Fuji Heavy Industries peakorter ja see on tuntud ka kui Subaru kodulinn. 太田市｜太田市のあらまし https://www.gsi.go.jp/KOKUJYOHO/MENCHO/backnumber/GSI-menseki20210101.pdf 群馬県統計情報提供システム > 移動人口調査 > 月報 Ōta koduleht
Valter Heuer

Valter Heuer [h'oier][küsitav] (14. juuli 1928 Elva – 2. märts 2006 Jämejala) oli eesti maletaja, maleajakirjanik ja maleajaloolane ning sporditegelane. Ta lõpetas 1946. aastal Tartu 1. Keskkooli. Eesti NSV meister 1976, hõbe 1962, pronks 1961. Heuer oli malekirjanik, maleajakirjanik, spordiajakirjanik ja spordikirjanik laiemalt, maletegelane, spordifilmide stsenarist. Ajakirjanikuna tegi ta kaastööd ajalehtedele Edasi, Noorte Hääl, Sirp ja Vasar, Spordileht, Õhtuleht, ajakirjale Kehakultuur ning paljudele teistele Eesti ja muu maailma väljaannetele. 1966 olümpiaraamat "Tokio 1964" 1977 monograafia "Meie Keres. Kujunemisaastad" (Eesti Raamat, Tallinn 1977). Autor pälvis 1977. aastal selle eest Juhan Smuuli kirjanduspreemia 2008 "Male lugu" (Kirjastus Argo, 552 lk), mis käsitleb malemängu ajalugu selle sünnist kuni 1920. aastateni 2011 "Meie Kerese" täiendatud kordustrükk Ülo Tuuliku ja Genna Sosonko eessõnadega; mõned partiid on ära toodud koos Garri Kasparovi kommentaaridega (kirjastus Argo, 656 lk) 1978 Juhan Smuuli kirjanduspreemia (monograafia "Meie Keres" eest) 2001 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk "Valter Heuer 14. VII 1928 – 2. III 2006". Eesti Kirjanike Liidu ja Eesti Maleliidu nekroloog – Sirp 10. märts 2006 Tõnis Poom, "Tsensorile sobilik «Meie Keres»" – Postimees 16. jaanuar 2011
Ravenna

Ravenna on linn Itaalias Emilia Romagna maakonnas, Ravenna provintsi halduskeskus. Minevikus oli ta sadamalinn; tänapäeval on ta Aadria merega ühendatud Corsini kanali kaudu. Ravenna on tuntud 5.–7. sajandi ehitiste ja neid kaunistavate Bütsantsi mosaiikide poolest. Ravenna kohal asus algul etruskide, siis umbrialaste asula. Esialgu oli see rajatud soise ranniku kuivematele kohtadele, umbes nagu Veneetsia tuhatkond aastat hiljem. Alates 2. sajandist eKr oli seal Rooma koloonia ja tähtis sõjasadam. Traianus laskis Ravennasse ehitada 70 km pikkuse akvedukti. Honorius tõi aastal 402 Ravennasse Lääne-Rooma keisririigi pealinna, sest linn oli ümbritsetud soode ja rabadega ning oli seetõttu lihtsamini kaitstav. Ravenna sai ühenduslüliks Rooma ja Bütsantsi kultuuri vahel. Pärast impeeriumi lagunemist oli Ravenna idagootide pealinn ning 553–751 Bütsantsi võimu keskus Itaalias (Ravenna eksarhaadi keskus). Keskajal suhted idaga katkesid ja linnal oli langusperiood. Sel ajal ummistus ka sadam. Ravenna hakkas taas arenema 15. sajandil Veneetsia võimu alla mineku tõttu. 16. sajandil liideti Ravenna kolmeks sajandiks Kirikuriigiga. Ravenna keskväljak on Piazza del Popolo, mis kavandati 15. sajandil veneetslaste poolt. Ravenna toomkirik (Duomo); ehitatud 5. sajandil varakristlikus stiilis piiskop Orso ajal. Dante haud: väike varaklassitsistlik ehitis 18. sajandist; alates 1780. aastast puhkab seal Dante põrm. Arcivescovado muuseum San Apollinare Nuovo kirik Theoderichi mausoleum Linna tähelepanuväärseim mälestis on San Vitale kompleks, kuhu kuulub San Vitale basiilika, San Vitale benediktiinide klooster 10. sajandist, Galla Placidia mausoleum ja Rahvusmuuseum (Muzeo Nazionale), kus eksponeeritud on ikoone, maale ja arheoloogilisi eksponaate Rooma ja varakristlikust perioodist. 526–547 ehitatud San Vitale kirik on üks väärtuslikumaid varakristliku kunsti mälestisi maailmas. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it Ravenna valla koduleht (itaalia keeles) Ravenna turismilehed (itaalia keeles) Ravenna mosaiigid 6. ja 7. sajandist (inglise keeles)
Thomas Hammarberg

Thomas Viktor Asmund Hammarberg (sündinud 2. jaanuaril 1942 Örnsköldsvikis) on Rootsi diplomaat ja inimõiguste kaitse aktivist. Ta oli Amnesty Internationali peasekretär aastatel 1980–1986 ja on hiljem töötanud Olof Palme Keskuse peasekretärina. Ta on avaldanud üle kümne raamatu. Ta valiti 5. oktoobril 2005 Euroopa Nõukogu inimõiguste volinikuks ning asus ametisse aprillis 2006, vahetades välja Alvaro Gil Roblesi. Ta oli selles ametis 31. märtsini 2012, andes ameti üle Nils Muižnieksile. 2007. aasta sügisel külastas ta ametlikult Eestit ning esitas oma ettepanekud Eesti kodakondsus- ja keelepoliitika muutmise kohta . Ta soovitas anda Eesti mittekodanike vastsündinud lastele automaatselt Eesti kodakondsus ja võtta Eesti kodanikeks ka need eakad inimesed, kes selleks soovi avaldavad, kuigi ei oska eesti keelt. Hammarbergi memorandum Eesti valitsusele keskendub olukorrale Eesti vanglates. "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 16 Euroopa nõukogu volinik välistab vene keele riigikeelena err.ee, 2. oktoober 2007
Environment

Environment (inglise 'keskkond') on ruumikunsti liik, milles kunstnik loob mingi tervikruumi, millesse sattujad või viibijad saavad ruumist tervikuna kunstilise elamuse. Tihti kasutatakse erinevaid tajumodaalsusi, st keskkonda saab tajuda nii nägemise, kuulmise kui ka haistmise või kompimise abil. Environment võib olla interaktiivne, st keskkond muutub sõltuvalt vaataja reaktsioonidele, sisendile. Erinevalt tegevuskunstidest, kus samuti on tihti olulisel kohal toimumise keskkond, pole environment'i korral tavaliselt oluline kunstniku (või tema assistentide) kohalolu. installatsioon performants häppening
Tochigi prefektuur

Tochigi prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas. Asub sisemaal. Prefektuuri halduskeskus on Utsunomiya. Prefektuur asub Honshū sisemaal Kantō regioonis. Tochigi prefektuuri tunnuslind on siniselg-kärbsenäpp (Cyanoptila cyanomelana), tunnuspuu on jaapani hobukastan (Aesculus turbinata) ja tunnuslill Albrechti rododendron (Rhododendron albrechtii). Tochigi prefektuur on jaotatud 31 omavalitsusüksuseks, millest 14 on linnad (市 shi). Ashikaga Kanuma Mooka Nasukarasuyama Nasushiobara Nikkō Otawara Oyama Sakura Sano Shimotsuke Tochigi Utsunomiya Yaita Nikkō templid ja pühamud 栃木県 > 栃木県毎月人口推計月報 Tochigi prefektuuri koduleht
Awaji

Awaji (jaapani 淡路) on linn Jaapanis Awaji saarel, kuulub Hyōgo prefektuuri. Elanike arv on 49 812 (2008). 全国都道府県市区町村別面積調 28 兵庫県 兵庫県／推計人口　兵庫県, vaadatud 31.03.2021. Awaji koduleht
Riigireform

Riigireform on riigi valitsemismudeli struktuurne muutmine. Reformi eesmärgiks oli Eesti Vabariigi ümberkujundamine riigiks, mida juhib rahva valitav riigipea tema poolt ametisse kutsutava valitsuse ning kahekojalise rahvaesinduse tasakaalustatud koostööl: põhimõtted, millele on rajatud Eesti Vabariigi 1938. aasta põhiseadus. Rahvaesindust täiendati teise kojaga, kus olid kutsekodade kaudu kutsealade esindajad. Parteisid sel ajal ei tegutsenud, vältimaks Eesti muutumist välismaiste erakondade võitlusväljaks. Tulevikus oli valitsusel plaanis asutada paar-kolm parteid, mis oleksid välja kasvanud Eesti oludest ja Eesti kutsealade vajadustest. Riigireformi peaideoloog oli Kaarel Eenpalu. Ideoloogiat iseloomustasid rahvusliku uhkuse arendamine (nimede eestistamine, Eesti lipu ja rahvariiete propageerimine) ning Eesti rahvaarvu suurendamine eestlaste iibe tõstmise propaganda ja eugeenika abil. Võimaldamaks eri kutsealadele osavõttu riigi valitsemisest, asutati uusi kutsekodasid. Majandust arendas riik, laiendades kutseharidust ja asutades kutseõppeasutusi. Märksõnad olid riiklik reguleerimine ja kontroll, ratsionaliseerimine ja standardiseerimine. 1940 alanud Nõukogude okupatsiooni tõttu jäi riigireform lõpetamata. 2017. aasta kevadel kiitis Vabariigi Valitsus heaks riigireformi kava, mille prioriteet on viia läbi kohalike omavalitsuste olukorda parandav haldusreform, kaotada maavalitsused, viia pealinnast välja sobilikud töökohad ja luua riigimajad maakonnakeskustesse. Riigireformi vajadust on rõhutanud mitmed ühiskondlikud organisatsioonid, muuhulgas on eraisikutena kutsunud riigireformiks üles mõttearendajad Ott Pärna ja Tanel Talve, Eesti Tööandjate Keskliit ja mõttekoda Praxis algatanud riigireformi radari. 18. mail 2018 asutasid 28 ettevõtjat Riigireformi Sihtasutuse, mis andis 21. novembril 2018 parlamendierakondade juhtidele üle riigireformi kontseptsiooni, mille elluviimiseks kulub eelduslikult 10 aastat. Agronoomide Koda Arstide Koda Põllutöökoda Rahvuskogu Vaikiv ajastu Vabariigi Valitsus. "Riigireform". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. juuni 2018. Ott Pärna ja Tanel Talve. "Riigireform". Praxis. "Riigireformi radar". "Riigireformi SA". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. juuni 2018. Vaadatud 15. juunil 2018. Jüri Raidla: "Milleks riigireform?" Äripäev, 22. november 2018
Louis X

Louis X Tülitseja (4. oktoober 1289 – 5. juuni 1316) oli Prantsusmaa kuningas aastail 1314–1316 ja Navarra kuningas aastail 1314–1316.
Subjekt (filosoofia)

Subjektiks (vanakreeka keeles hypokeimenon 'all-lebav, all-asuv'; ladina keeles subiectum 'alla-heidetu') nimetatakse filosoofias tavaliselt seda, mis on millelegi aluseks. Tänapäeval peetakse filosoofias subjekti all silmas eelkõige inimest, kes on teadvustavana ja tõlgendavana asetatud vastu maailmale kui objektile. Subjekti all tuleb seega pidada silmas vaimset või mõistuslikku alust, mis peab määrama enda jaoks reeglid, mis lubavad sellel maailma kui objektiga kooskõlaliselt suhestuda. Ajalooliselt seostatakse subjekti sellise tähenduse esilekerkimist uusaja filosoofiaga, eelkõige René Descartesi mõtlemisega, mis põhjendab uusaegse subjektifilosoofia lähtuvalt endamõtlemise teadukindlusest: "Mõtlen, järelikult olen." Kui ainuke asi, mis Descartesi jaoks on kindel, on mõtleva ego olemasolu, siis tuletab ta ülejäänud maailma, seega objektiivse maailma sellest enda-teadukindluse printsiibist ja uusaegse metafüüsika üldtunnustatud aluseks saabki subjekt. Varem tähendas subjekt pigem mitte-hingelist alust maailmas (tänapäevases tähenduses võiks sellele vastata hoopis ja just objekt), substantsi (vt hypokeimenon), seda, mis on aluseks nii inimestele kui ka ulatuvuslikule maailmale, nt Aristotelese puhul võiks subjektideks ehk alusteks pidada olemusi. Vastavalt sellele oli maailma käsitlemise aluseks subjektidest lähtuv uurimine, seega teadmine alustest ehk printsiipidest. Uusajaga kaasneb esmase aluse kitsendamine ühele aluse liigile, filosoofia subjektiks saab inimene; seda võib pidada ka humanismi ja valgustuse tunnusmärgiks või alguseks. Kuigi uusajaga kaasneb muutus subjekti aluseksoleva-tähenduses, siis jääb samaks subjekti teine tähendus: lause alus. Kuna lausumine (vt väitlause, otsustus, propositsioon) on üks inimese vaimse endakehtestamise põhivahendeid objektiivse maailmaga suhestumisel, siis on subjekti tähendus lause alusena teatud määral seotud põhitähendusega aluseks oleva teadvusena ja on sellises tähenduses olemas juba Aristotelesel, kes väidab, et lausumine ja otsustamine lause tõesuse ja vääruse üle toimub inimese hinges. Sellele vastavalt võiks siis ütelda, et subjekti kui lause aluse kehtestab subjekt kui inimlik teadvus, mis on metafüüsilises mõttes viimseks otsustajaks igasuguse lausumise üle. Eksistents Subjektifilosoofia Uusaja filosoofia
Charles IV

Charles IV (u. 1294 – 1. veebruar 1328) oli Prantsusmaa kuningas aastail 1322–1328 ja Navarra kuningas Charles I 1322–1328. Charles oli Prantsusmaa kuninga 1285–1314 Philippe IV ning Jeanne I-ga poeg ning tema vennad olid: Louis X (1289–1316), Prantsusmaa kuningas 1314–1316, Philippe V (1292/93–1322), Prantsusmaa kuningas, 1316–1322, ja õde Prantsuse Isabelle (1295–1358), kes abiellus Inglismaa kuninga Edward III-ga. Kuningas Charles IV suri 1328. aastal ilma meessoost pärijetata. Peamisteks troonipretendentideks said senise kuninga lellepoeg ja kuningas Philippe IV venna, Valois' krahvi Charlese poeg Philippe ning Inglise kuningast õepoeg Edward III. Prantsuse kõrgaadlike toel nimetati regendiks Valois' dünastiast Philippe. Charles IV lesk Jeanne d'Évreux oli enne kuninga surma siiski temast rasedaks jäänud. Kuna sündis siiski tütar ning Saali tavaõiguse kohaselt naissoost isikutel polnud võimalust troonile asuda, krooniti Philippe VI 29. mail 1328. aastal Reimsi katedraalis Prantsusmaa kuningaks ning algas Kapetingide kõrvalharu Valois'de dünastia valitsusaeg. Charles IV surmaga lõppes Kapetingide dünastia pealiin, mis andis Inglismaale ettekäände alustada Saja-aastast sõda, kuna Edward III ema, Prantsusmaa kuninga Philippe IV tütre Isabelle kolm venda (Louis X, Philippe V ja Charles IV) Kapetingide dünastiast olid Prantsuse kuningad, kes kõik meesjärglasteta surid. Seetõttu arvas Edward III, et Prantsuse troon peaks kuuluma temale, mitte aga Prantsusmaa kuninga 1285–1314 Philippe IV venna, Valois' dünastia Valois' krahvi Charlese poeg Philippele. Saja-aastane sõda Kapetingid Valois'd
Installatsioonikunst

Installatsioonikunst (inglise keele sõnast install, 'paigutama, asetama') on kunsti liik, milles tavaliselt esitatakse vaatajale mingit valmispaigaldatud ruumilist kompositsiooni. Lisaks sellele on levinud heliinstallatsioonid ja videoinstallatsioonid, milles esitatakse vastavalt helisid või videomaterjali. Tihti on installatsiooni raske eristada (tänapäevasest) skulptuurist. Klassikalises mõttes valmistatakse skulptuure kas modelleerides (savi), valades (pronks) või välja puhastades (marmor), installatsioon võib aga koosneda lihtsalt ruumis asuvatest omavahel kombineeritud esemetest. Tänapäevase skulptuuri puhul on vahetegemine keerulisem, see sõltub pigem autori või vaataja otsustusest (vt ka institutsionaalne kunstiteooria). Mõne traditsiooni kohaselt loetakse installatsioon ruumiga seotuks, samas kui skulptuuri võib põhimõtteliselt eksponeerida suvalises ruumis. Ka see eristus on paljudel juhtudel vaieldav. Installatsioonil võib puududa objekt kui selline, nn videoinstallatsiooni korral esitatakse vaatajale videokujutisi. Erinevalt videokunstist moodustub installatsioon ruumis koosmõjus ruumi, teiste videote või mingite objektidega, videokunstis on teos video ise. Heliinstallatsioon erineb muusikateosest tavaliselt selle poolest, et oluline ei ole mitte helidest tekkiv meloodia või rütm, vaid moodus, kuidas helid üksikult ja koos kõlavad, kuidas toimub nende omavaheline interaktsioon. Environment hõlmab erinevalt installatsioonist kogu ruumi või ruumiosa. Tihti sisaldavad environment'id ka installatiivseid elemente. skulptuur valgusinstallatsioon videokunst
Christopher Paolini

Christopher James Paolini (sündinud 17. novembril 1983 Los Angeleses) on USA kirjanik. Ta on kirjutanud lastele mõeldud fantaasiaromaanisarja "Pärand", mida on kõrvutatud J. R. R. Tolkieni triloogiaga "Sõrmuste isand". Sarja esimese raamatu "Eragon" kirjutas ta 15-aastaselt. Raamat ilmus algul tema vanemate kirjastatuna 2002. aastal. 2003. aastal ilmus suurkirjastuse Alfred A. Knopf poolt välja antuna raamatu uus trükk; toimetamise käigus vähenes selle maht ligi saja lehekülje võrra. Raamatule telliti ka uus kujundus lasteraamatute illustraator Jude Palencarilt, kelle järgi on raamatus nime saanud Palancari org. "Eragon" on tõlgitud mitmekümnesse keelde, sealhulgas eesti keelde. Raamatu järgi on valminud ka samanimeline film, mis linastus 2006. aasta detsembris. "Pärand" (Inheritance Cycle) "Eragon" (2002, eesti keeles 2005) "Vanem" (originaalpealkiri "Eldest", 2005, eesti keeles 2006) "Brisingr" (2008) "Pärand" (originaalpealkiri "Inheritance", 2011)
Angela Davis

Angela Yvonne Davis (sündinud 26. jaanuar 1944 Alabamas Birminghamis) on ameerika radikaalne kommunist ja rassiõiguste eest võitlev aktivist, keda on seostatud ka Mustade Pantritega. Ta töötas rasside ja sugude võrdõiguslikkuse ning vanglate kaotamise nimel. Praegu on ta California Ülikooli ajalooprofessor Santa Cruzis ja kirjanik. Angela Davise isa oli keskkooli ajalooõpetaja, kes loobus sellest väikese palga pärast ja avas remonditöökoja. Ta ema oli ajalooõpetaja põhikoolis. USA rakendas mustade ja valgete inimeste üksteisest eraldamise poliitikat. Angela õppis hästi ja 14-aastaselt sai ta osaleda programmis, mis integreeris mustanahalisi lõunast põhjas asuvatesse koolidesse. Nii sattus ta New Yorgi väikesesse erakooli. Seal õppis Angela sotsialismi ja kommunismi ning astus kommunistlikku noorsooühingusse, kus tutvus oma tulevase eluaegse sõbra Bettina Apthekeriga. Pärast selle kooli lõpetamist sai ta täisstipendiumi Brandeisi ülikoolis Massachusettsis, kus ta oli üks kolmest mustanahalisest esimesel kursusel. Ülikooli lõpetas ta 1965 edukalt. Pärast seda suundus ta Pariisi Sorbonne'i ülikooli õppima filosoofiat ning prantsuse kirjandust. Kahtlustati, et ta organiseeris 7. augustil 1970 George Jacksoni põgenemise Californias kohtusaalist. Ta oli mõnda aega FBI otsitumate kriminaalide nimekirjas. Mehel, kes sisenes kohtusaali, oli Davise nimele registreeritud relv. Surma said kohtu eesistuja ja kolm ründajat, kolm inimest sai haavata. Davis istus vangis 16 kuud ja vabanes rahvusvahelise kampaania tulemusel süüdistustest. Vanglas kirjutas ta oma esimese raamatu "If They Come in the Morning: Voices of Resistance". Pärast õigeksmõistmist tõotas kuberner Ronald Reagan, et Davis ei saa iialgi Californias õpetada, kuid San Francisco ülikool palkas ta ja Davis oli seal 12 aastat õppejõud. Davis oli USA Kommunistliku Partei asepresidendikandidaat 1980. ja 1984. aasta presidendivalimistel. Kui Nõukogude Liit hakkas lagunema, loobus Davis kommunistlikest vaadetest. Davis on pidanud vanglate reformi küsimuses loenguid üle terve USA. Ta on USA sotsialistide ühendusi ühendava organisatsiooni kaasasutaja. 1971 "If They Come in the Morning: Voices of Resistance" 1972 "Frame Up: The Opening Defense Statement Made" 1974 "Angela Davis: An Autobiography" 1981 "Women, Race and Class" 1985 "Violence Against Women and the Ongoing Challenge to Racism" 1989 "Women, Culture and Politics" 1999 "Blues Legacies and Black Feminism: Gertrude "Ma" Rainey, Bessie Smith, and Billie Holiday" 1999 "The Angela Y. Davis Reader" 2003 "Are Prisons Obsolete?"
Lehtse valla lipp

Lehtse valla lipp oli endise Järva maakonnas asunud Eesti haldusüksuse Lehtse valla lipp kuni ühinemiseni koos Tapa linna ja Saksi vallaga Lääne-Viru maakonnas asuvaks Tapa vallaks 2005. aasta oktoobris. Lipp oli kasutusel 28. detsembrist 1995 kuni 2005. aasta oktoobrini. Lehtse valla lipuks oli ristkülikukujuline vapilipp. Kangas oli jaotatud valge sakilise kaldjoonega kaheks, vardapoolne ülemine väli oli punane ning sellel olid kolm valget rõngast. Vardapoolne alumine väli oli aga must. Kolm valget rõngast oli üks muudetud element Lehtse (Lechts) mõisast pärineva F.A.G.v. Hoyningen-Huene (1843-1921) suguvõsa vapilt. Nimetatu oli rahvusvaheliselt tuntud Eesti-, Liivi- ja Kuramaa looduse uurija (peamiselt lepidopteroloog). Lehtse mõisa (valge sakiline joon) mailt on pärit ka teine nimekas teadlane (geograaf) ja koolikirjanik Jakob Kents (1883-1947). Lipu värvid sümboliseerivad turvast ja turbatööstust, mis on andnud tööd ja ülalpidamist paljudele ümbruskonna inimestele ning olnud Lehtse alevi arengu peamisi põhjustajaid. Lipu normaalmõõtmed olid 100x150 cm ning laiuse ja pikkuse vahekord 6:9 ühikut. Lehtse valla vapp Tapa lipp Saksi valla lipp Lehtse valla sümboolika
Kõue valla lipp

Kõue valla lipp on Harju maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kõue valla lipp. Kõue valla lipu kinnitas 18. detsembril 1995 Eesti Muinsuskaitse Seltsi heraldikakolleegium ning see oli kasutusel 20. oktoobrini 2013, kui Kõue vald ühines Kose vallaga. Uue valla nimeks sai Kose vald ning kasutusele võeti uus lipp. Lipuks on ruudukujuline vapilipp. Sinisel kangal horisontaalne ülalt okaspuuoksalõikeline, alt saehambuline valge laid. Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm. Lipu sinine värvus märgib Paunküla veehoidlat ja järvi. Valge on maakonna vapitunnuse – Harjumaa risti värvus. Okaspuuoksalõige tähistab vallas rikkalikult kasvavat metsa, saehambuline lõige viitab puidu töötlemisele. Kõue valla vapp Kose valla lipp Harju maakond Kõue valla sümboolika valla kodulehel Kaarma valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Kabala valla lipp

Kabala valla lipp oli Eesti haldusüksuse Kabala valla lipp. Lipp oli kasutusele 8. aprillist 1997 kuni 2005. aastani, mil vald ühines Türi linna ja valla ning Oisu vallaga ühtseks Türi vallaks. Rohelist kangast läbisid kaks 0,9 ühiku laiust kollast horisontaalset laidu. Rohelised laiud olid vastavalt 3; 2 ja 3 ühikut laiad. Lipu pikkuse ja laiuse suhe oli 11:7 ning normaalsuurus on 154x98 cm. Kabala valla vapp Türi valla lipp Türi linna lipp Oisu valla lipp Järva maakond Kabala valla sümboolika