laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Monteiro Lobato

José Bento Renato Monteiro Lobato (kirjanikunimega Monteiro Lobato; 18. aprill 1882 Taubaté – 4. juuli 1948 São Paulo) oli Brasiilia kirjanik, kes sai eriti tuntuks oma lasteraamatutega. Ta kirjutas ka täiskasvanuile ning tegutses tõlkija, ajakirjaniku ja kunstikriitikuna. Ta asutas ühe esimestest Brasiilia kirjastustest (Companhia Editora Nacional). "A menina do narizinho arrebitado" (1920) "O Saci" (1921) "Fábulas de Narizinho" (1921) "Fábulas" (1922) "A caçada da onça" (1924) "Jeca Tatuzinho" (1924) "As aventuras de Hans Staden" (1927) "Peter Pan" (1930) "Reinações de Narizinho" (1931) "Viagem ao céu" (1932) "Caçadas de Pedrinho" (1933) "História do mundo para as crianças" (1933) "Novas reinações de Narizinho" (1933) "Emília no país da gramática" (1934) "Aritmética da Emília" (1935) "Geografia de Dona Benta" (1935) "História das invenções" (1935) "Dom Quixote das crianças" (1936) "Memórias da Emília" (1936) "Serões de Dona Benta" (1937) "O poço do Visconde" (1937) "Histórias de Tia Nastácia" (1937) "O Picapau Amarelo" (1939) Eesti keeles on selle sarja raamatute põhjal ilmunud tema raamatud "Kollase Rähni Ordu" (vene keelest tõlkinud Hilja Välipõllu; Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1964) ja "Kollase Rähni vennaskond" (portugali keelest tõlkinud Janne Kukk; Tallinn: Hea Lugu, 2016) "O minotauro" (1939) "A reforma da natureza" (1941) "A chave do tamanho" (1942) "Os doze trabalhos de Hércules" (1944) "Histórias diversas" (1947) "O Saci Pererê: resultado de um inquérito" (1918) "Urupês" (1918) "Problema vital" (1918) "Cidades mortas" (1919) "Ideias de Jeca Tatu" (1919) "Negrinha" (1920) "A onda verde" (1921) "O macaco que se fez homem" (1923) "Mundo da lua" (1923) "Contos escolhidos" (1923) "O garimpeiro do Rio das Garças" (1924) "O Presidente Negro/O choque" (1926) "Mr. Slang e o Brasil" (1927) "Ferro" (1931) "América" (1932) "Na antevéspera" (1933) "Contos leves" (1935) "O escândalo do petróleo" (1936) "Contos pesados" (1940) "O espanto das gentes" (1941) "Urupês, outros contos e coisas" (1943) "A barca de Gleyre" (1944) "Zé Brasil" (1947) "Prefácios e entrevistas" (1947) "Literatura do minarete" (1948) "Conferências, artigos e crônicas" (1948) "Cartas escolhidas" (1948) "Críticas e outras notas" (1948) "Cartas de amor" (1948)
Kertu Jukkum

Kertu Jukkum (sündinud 27. novembril 1984 Narvas, hüüdnimi Gertruuda) on eesti raadio- ja telesaatejuht. Ta on lõpetanud Tallinna Ülikooli riigiteaduste erialal 2012. aastal. Jukkum sai 2022. aastal magistrikraadi Tartu ülikooli ajakirjanduse- ja kommunikatsiooni õppekaval. Aastatel 2007–2014 töötas ta raadiojaamas Sky Plus. Alates 2015. aasta septembrist oli ta telekanali TV3 avalike suhete juht. Mais 2017 asus ta juhtima Eesti Meedia veebiportaale Elu24 ja Limon. Elu24 peatoimetaja kohalt lahkus ta 2020. aasta veebruaris, tema asemele tuli Marko Püüa. 2024. aasta septembris lõpetas Kanal2 Jukkumiga koostöö, kuna koolialguse ja eestikeelse õppe teemalise saatelõigu reportaaž ei vastanud kanali hinnangul "ajakirjanduseetika põhimõtetele, sellega tekitati põhjendamatuid negatiivseid emotsioone nii loo osalistele kui ka vaatajaskonnale". Kertu on jooksnud maratone, läbinud poolpika triatloni ning vallutanud Kilimanjaro (2014), Kazbeki (2017) ja Aconcagua mäe (2019). Kertu ema tahtis talle alguses eesnimeks panna Rahel. Kertu vanaema vastuseisu tõttu valiti praegune eesnimi. Kertul on kaksikõde Kadi. http://www.skyplus.fm/?cmd=tegijad&article=459# Jukkum, Kertu (17. märts 2023). "Kertu Jukkum on Instagram". Instagram (inglise). Vaadatud 17. märtsil 2023. Leemet Prits.Kertu Jukkum lõpetas ülikooli. Õhtuleht, 1. juuni 2012 "MAGISTRIÕPINGUD LÄBI! Kertu Jukkum: ranitsat ma nurka ei viska!". www.ohtuleht.ee. Vaadatud 5. septembril 2024. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. mai 2014. Vaadatud 30. mail 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://elu24.postimees.ee/3296363/seitsmeste-uudiste-produtsendiks-saab-annely-adermann http://publik.delfi.ee/news/inimesed/kertu-jukkum-asub-komuportaali-elu24-ja-venekeelse-limoni-etteotsa-anu-kingadesse-ma-ei-astu?id=78004500 "Suur kaotuste jada! Postimehest lahkub ka Kertu Jukkum: meelelahutusportaal jätkab ilma minuta". Kroonika. 21. veebruar 2020. Vaadatud 04.03.2020. ERR (5. september 2024). "Kanal 2 lasi lahti koolilapsi ebaeetiliselt näidanud ajakirjaniku". ERR. Vaadatud 5. septembril 2024.
Varangu lade

Varangu lade (varem Ceratopyge lade) on ordoviitsiumi ladestu regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkasid esimesena eristama Ralf Männil, Kaarel Orviku, Karl Müürisepp ja Ago Aaloe aastal 1958. Lademe stratotüüp asub Selja jõe kaldal, lade on nime saanud Varangu küla järgi jõe ääres. Varangu lademe all lamab alamordoviitsiumi ladestiku Pakerordi lade ja sellel lasub Hunnebergi lade. Lademe vanus on 486,2...483,4 miljonit aastat. Koos Pakerordi lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Iru alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Tremadoci lade. Ladet leidub vähesel määral Põhja- ja Loode-Eestis. Esimene selle lademe kivimite esinemisala on poolkuu kujuline ala Paldiski ja Kunda vahel. Teine ja õhem selle lademe kivimite esinemisala asub Lihula ja Hiiumaa lõunaosa vahel. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda perekonna Obolus jäänuseid sisaldav konglomeraat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Türisalu kihistu Tabasalu kihistik ja Zebre kihistu Kumbri ning Lutriņi kihistik. Ka vastab sellele ligilähedaselt Varangu kihistu. Lademe maksimaalne paksus Eestis on 3,3 m (Toolse kandis). Lade paljandub näiteks Pakri neemel, Keila-Joal, Varangul, Aseris. Lademe kivimkoosseisus on peamiselt halli aleuriitsavi. Kohati esineb selles ka püriiti ja glaukoniiti. Lademe keskmised kihid moodustab suure püriidisisaldusega liiv. Varangu ja Hunnebergi lademete vaheline piir on globaalses stratigraafias piiriks Tremadoci ja Flo lademe vahel. EE 12. köide, 2003: 650. Varangu Selja jõe paljand. Eesti stratotüüpsed paljandid, vaadatud 17.11.2018. http://stratigraafia.info/glossary.php?keyword=Varangu+lade Suuroja, K. 1997. Eesti aluspõhja geoloogiline kaart mõõtkavas 1:400 000. Seletuskiri. Ordovician of the Siljan District, Sweden Jan Ove R. Ebbestad& Anette E.S. Högström "Ordoviitsiumi stratigraafia Rahvusvahelise stratigraafiakomisjoni Ordoviitsiumi alamkomisjoni lehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. august 2020. Vaadatud 15. detsembril 2018.
Hunnebergi lade

Hunnebergi lade on ordoviitsiumi ladestu regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes on lade olnud Latorpi lademe alamlade. Billingeni lademe all lamab alamordoviitsiumi ladestiku Varangu lade ja sellel lasub Billingeni lade. Lademe vanus on 483,4...476,4 miljonit aastat. Koos Billingeni, Hunnebergi ja Kunda lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Ontika alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele ülemises osas Flo lade, alumises osas aga Tremadoci lade. Seda hakkas esimesena eristama T. E. Tjernvik aastal 1956. Lade on saanud nimetuse Hunnebergi mäe järgi Rootsis. Lademe paksus Eestis on 1 (1,5) – 4 m (Loode-Eestis), Lääne-Eesti saarestikus lade valdavalt puudub. Billingeni lademe alampiiri ja Hunnebergi lademe vahelise piiri määratlemine on seal problemaatiline. Lademe kivimid puuduvad Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal, samuti ka Nõvalt üle Hiiumaa keskosa edelasse kulgevas vööndis. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda lubjakivi. Litostratigraafiliselt vastab sellele Leetse kihistu Joa kihistik. Lademe avamusala on Põhja-Eesti klindi allosas. Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Leetses, Keila-Joal ja Ontikal. Lademe kivimkoosseisus on palju rohelist glaukoniitliivakivi, kiltkivi ja liiva. Kagu-Eestis ka Zebre kihistusse kuuluvat glaukoniitlubjakivi. Varangu ja Hunnebergi lademete vaheline piir on globaalses stratigraafias piiriks Tremadoci ja Flo lademe vahel. EE 12. köide, 2003: 155. http://stratigraafia.info/materjalid/eesti_strat/Ordovician_2014.pdf Stratigraafia terminoloogia The Hunneberg Stage (Ordovician) in the area east of St. Petersburg, north-western Russia Tatiana Ju. Tolmacheva Tatiana N. Koren Lars E. Holmer Leonid E. Popov Elena Raevskaya Suuroja, K. 1997. Eesti aluspõhja geoloogiline kaart mõõtkavas 1:400 000. Seletuskiri. Ordovician of the Siljan District, Sweden Jan Ove R. Ebbestad& Anette E.S. Högström http://www.geoeducation.info/geoturism/ajaskaala.php (vaadatud 16.02.2013) http://geoportaal.maaamet.ee/docs/geoloogia/5422Seletuskiri.pdf "Ordoviitsiumi stratigraafia Rahvusvahelise stratigraafiakomisjoni Ordoviitsiumi alamkomisjoni lehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. august 2020. Vaadatud 15. detsembril 2018.
Billingeni lade

Billingeni lade on ordoviitsiumi ladestu regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes on lade olnud Latorpi lademe alamlade. Seda hakkas esimesena eristama T. E. Tjernvik aastal 1956. Lade on nimetuse saanud Billingeni mäe järgi Rootsis. Billingeni lademe all lamab keskordoviitsiumi ladestiku Hunnebergi lade ja sellel lasub Volhovi lade. Lademe vanus on 471,8...476,4 miljonit aastat. Koos Billingeni, Hunnebergi ja Kunda lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Ontika alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Flo lade. Litostratigraafiliselt vastab sellele Toila kihistu Päite kihistik. Lademe paksus Eestis on maksimaalselt 1 m, Lääne-Eesti saarestikus lade valdavalt puudub. Lademe kivimid puuduvad ka Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Osmussaarel ja selle ümbruskonnas on lademes, nagu ka Volhovi lademe kivimites ohtralt daike, mida täidavad Kunda lademe hilisema tekkega kivimid. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Tøyeni kihistu kiltkivi ja Latorpi kihistu hallikas või punakas lubjakivi. Leedus kuulub lademesse Armonysi kihistu. Lademe avamusala on Põhja-Eesti klindi allosas. Billingeni lademe alampiiri ja Hunnebergi lademe vahelise piiri määratlemine on seal problemaatiline. Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Leetses, Keila-Joal ja Ontikal. Lademe kivimkoosseisus on palju rohelist glaukoniitliivakivi, Kagu-Eestis ka punast savi ja glaukoniitlubjakivi. Lademe ülemises osas on ka dolomiiti, samuti domineerib lademes punakaspruun dolomiit Tartu ümbruskonnas. EE 12. köide, 2003: 38. Stratigraafia terminoloogia Suuroja, K. 1997. Eesti aluspõhja geoloogiline kaart mõõtkavas 1:400 000. Seletuskiri. Puura, V.; Tuuling, I. (1988). Geology of the Early Ordovician clastic dikes of Osmussaar. Proceedings of the Academy of Sciences of the Estonian SSR, 37 (1), 1−9. Ordovician of the Siljan District, Sweden Jan Ove R. Ebbestad& Anette E.S. Högström The Hunneberg Stage (Ordovician) in the area east of St. Petersburg, north-western Russia Tatiana Ju. Tolmacheva Tatiana N. Koren Lars E. Holmer Leonid E. Popov Elena Raevskaya http://www.geoeducation.info/geoturism/ajaskaala.php (vaadatud 16.02.2013) http://geoportaal.maaamet.ee/docs/geoloogia/5422Seletuskiri.pdf
Volhovi lade

Volhovi lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes on ladet nimetatud Toila lademeks ja siis on seda käsitletud alamordoviitsiumi ladestiku lademena. Seda hakkas esimesena eristama Percy E. Raymond aastal 1916. Lademe stratotüüp jäi määratlemata, nime on see saanud Volhovi jõe järgi. Hiljem on lademe stratotüübiks valitud Babino külas asuv kivimurd. Volhovi lademe all lamab alamordoviitsiumi ladestiku Billingeni lade ja sellel lasub Kunda lade. Lademe vanus on 467,5...471,8 miljonit aastat. Koos Billingeni, Hunnebergi ja Kunda lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Ontika alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Dapingi lade. Lademes eristatakse Langevoja alamladet, Vääna alamladet ja Saka alamladet. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Põhja- ja Kesk-Eestis Toila kihistu Kalvi, Künnapõhja, Lahepera, Tõlinõmme ja Saka kihistikud, ning Sillaoru kihistu Pada kihistik. Lõuna-Eestis vastab sellele aga Kriukai kihistu. Lade on esindatud üle kogu Eesti, selle kivimid puuduvad vaid Padiselt üle Hiiumaa keskosa edelasse suunduvas vööndis. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda punast värvi Lanna lubjakivi. Leedus eristatakse lademes peale Kriukai kihistu veel Spalviškiai kihistut, Gaidė kihistut, Mjadeli kihistut ja Medeikiai kihistut. Lademe paksus Eestis on 1–22 m. Lade on paksem Eesti idaosas ja õhem lääneosas. Lademe avamus on Põhja-Eesti klindi allosas. Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Leetses, Keila-Joal ja Osmussaarel. Osmussaarel ja selle ümbruskonnas on lademes, nagu ka Billingeni lademe kivimites ohtralt klastilisi daike, mida täidavad Kunda lademe hilisema tekkega kivimid. Lademe kivimkoosseisus on palju rohelist glaukoniitlubjakivi. Lademesse kuulub ka varem kõrge glaukoniidisisalduse tõttu glaukoniitlubjakiviks peetud lubjakivi, lademe keskosas on mergli kiht.. Läti aladel sisaldavad Volhovi lademe kivimid kohati ka naftat. EE 12. köide, 2003: 679. Stratigraafia terminoloogia Dmitrovskaya, Yu. E., The lower Paleozoic of the Moscow Syneclise, Moskva, 1991. Suuroja, K. 1997. Eesti aluspõhja geoloogiline kaart mõõtkavas 1:400 000. Seletuskiri. Ordovician of the Siljan District, Sweden Jan Ove R. Ebbestad& Anette E.S. Högström ENE 8. köide, 1976: 466. Puura, V.; Tuuling, I. (1988). Geology of the Early Ordovician clastic dikes of Osmussaar. Proceedings of the Academy of Sciences of the Estonian SSR, 37 (1), 1−9. http://www.geoeducation.info/geoturism/ajaskaala.php (vaadatud 16.02.2013) VALSTS ĢEOLOĢIJAS DIENESTS LATVIJAS ĢEOLOĢISKĀKARTE MĒROGS 1:500 000
Kunda lade

Kunda lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Percy E. Raymond aastal 1916. Lademe stratotüüp asub Kundas kinnikasvanud kraavis, lademe laiendatud stratotüübiks on aga Kunda-Aru karjääri aluspõhja paljand. Lade on nime saanud Kunda linna järgi. Kunda lademe all lamab Kesk-Ordoviitsiumi ladestiku Volhovi lade ja sellel lasub Aseri lade. Lademe vanus on 467,5...463,8 miljonit aastat. Koos Billingeni, Hunnebergi ja Volhovi lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Ontika alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Darriwili lade. Lademes eristas Karl Orviku aastal 1958 Valaste alamladet ja Aluoja alamladet, Vladimir Jaanusson aastal 1960 aga Hunderumi alamladet. Litostratigraafiliselt vastab sellele Loode-Eestis Pakri kihistu, milles on eristatud Kallaste, Jägala, Suurupi ja Osmussaare kihistikud. Põhja- ja Kesk-Eestis vastavad sellele Loobu kihistu, milles eristatakse Ubari, Udria, Nõmmeveski ja Valgejõe kihistikke, ning Sillaoru kihistu Voka kihistik. Lõuna-Eestis vastavad sellele aga Baldone kihistu ja Šakyna kihistu. Väljaspool Eestit eristatakse selles Tverečiuse kihistut, Pivorai kihistut, Juodupe kihistut, Kronauce kihistut, Obeliai kihistut, Gilija kihistut, Mikonysi kihistut, Gindviliai kihistut ja Bičinūai kihistut. Lisaks kihistutele eristatakse selles eraldi veel Ziemeli ja Šiupyliai kihistikke. Lademe paksus Eestis on 0,1–20 m. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda punane või hall Holeni lubjakivi. Lademe avamus on Põhja-Eesti klindil ja selle lähedastes jõeorgudes. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Eesti lääneosas on lade õhem, idaosas paksem. Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Osmussaarel, Toilas ja Ontikal. Lademe kivimkoosseisus on palju glaukoniit- ja ooidlubjakivi, Tallinnast läänes alumises osas ka liivakivi. Osmussaarel ja selle ümbruskonnas on lademe alumises osas, nagu ka Volhovi ja Billingeni lademe kivimites ohtralt daike, mida täidavad Kunda lademe hilisema tekkega kivimid. Kesk-Eestis on lade õhuke, selle moodustab põhiliselt mergel. EE 12. köide, 2003: 253. Stratigraafia terminoloogia Ordovician of the Siljan District, Sweden Jan Ove R. Ebbestad& Anette E.S. Högström Suuroja, K. 1997. Eesti aluspõhja geoloogiline kaart mõõtkavas 1:400 000. Seletuskiri. http://www.geoeducation.info/geoturism/ajaskaala.php (vaadatud 16.02.2013) Puura, V.; Tuuling, I. (1988). Geology of the Early Ordovician clastic dikes of Osmussaar. Proceedings of the Academy of Sciences of the Estonian SSR, 37 (1), 1−9.
Peter Sitt

Peter Sitt (sündinud 7. detsembril 1969) on endine saksa ujuja. Ta osales 1988. ja 1992. aasta suveolümpiamängudel. Ta osales ka 1991. aasta ujumise maailmameistrivõistlustel.
Conca jõgi

Conca (ladinakeelne nimi Crustumium) on jõgi Ida-Itaalia Marche ja Emilia Romagna maakonnas. Conca saab alguse Marche maakonnas Pesaro ja Urbino provintsis asuva Carpegna mäe nõlvalt, 1200 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Aadria merre Rimini provintsis Misano Adriaticost kagus, Cattolicast läänes. Richard J.A. Talbert, toim (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World: Map-By-Map Directory. Kd I. Princeton, NJ and Oxford, UK: Princeton University Press. Lk 279. ISBN 0691049459. The Times (2003), Comprehensive Atlas of the World Eleventh Edition, Times Books, Plate 76 (N8).
Loire-Atlantique'i departemang

Loire-Atlantique [lu'ar atlant'ik] on departemang Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas. Departemang on nime saanud Atlandi ookeani ja Loire'i jõe järgi. Eestikeelne mööndav nimevariant on Atlandi-Loire. Loire-Atlantique asub peaaegu tervenisti Bretagne'i ajaloolisel territooriumil. Departemang jaguneb halduslikult järgmiselt: Loire-Atlantique'i departemangu haldusüksuste loend Populations légales 2021
Landesi departemang

Landes [land] on departemang Prantsusmaal Nouvelle-Aquitaine'i piirkonnas. Departemangu nimi tuleneb soistest aladest selle territooriumil. Varem kuulus departemang Gascogne'i provintsi (Gaskoonia provints) koosseisu. Departemang on kaetud kuni 67% ulatuses metsadega. 24. jaanuaril 2009 rüüstas departemangu torm Klaus, mille tuulepuhangud ulatusid üle 170 km/h. Departemang jaguneb kaheks ringkonnaks: Landesi departemangu haldusüksuste loend Populations légales 2021
Gersi departemang

Gers on departemang Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas. See on nime saanud Gersi jõe järgi. Departemang moodustati 4. märtsil 1790. Varem kuulus see Gascogne'i provintsi koosseisu. 1808. aastal eraldati seoses Tarn-et-Garonne'i departemangu moodustamisega Gersi departemangust Lavit' kanton. 2015. aastani kuulus Gersi departemang Midi-Pyrénées' piirkonda. Departemang jaguneb halduslikult 31 kantoniks ja 463 vallaks. Gersi departemangu haldusüksuste loend Populations légales 2021
Gardi departemang

Gard [gar] on departemang Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas. Ta on nime saanud Gardi jõe järgi. Jõge kutsutakse ka nimega Gardon ('särg'), mida ei kasutata departemangu kohta. 2015. aastani kuulus departemang Languedoc-Roussilloni piirkonda. Departemang jaguneb halduslikult 23 kantoniks ja 351 vallaks. Gardi departemangu haldusüksuste loend Populations légales 2021
Marecchia

Marecchia (hääldus maˈɾekːi̯a; ladinakeelne nimi Ariminus; kreeka keeles Ariminos, Αριμινος) on jõgi Ida-Itaalias Toscana ja Emilia Romagna maakonnas. Marecchia saab alguse Toscana maakonnas Arezzo provintsist, Põhja-Apenniinide Alpe della Luna mägedes asuva Succa mäe nõlvalt, 1003 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Aadria merre Rimini loodeosas Ribavella linnaosas. Richard J.A. Talbert, toim (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World: Map-By-Map Directory. Kd I. Princeton, NJ and Oxford, UK: Princeton University Press. Lk 589. ISBN 0691049459.
Layar

Layar on Amsterdamis tegutsev Hollandi tarkvarafirma, mille asutasid 2009. aastal Raimo van der Klein, Claire Boonstra ja Maarten Lens-FitzGerald. Nad on loonud mobiilibrauseri Layar, mis võimaldab kasutajail leida mitmesuguseid objekte rikastatud reaalsuse abil. 1. septembril 2010 teatas Maailma Majandusfoorum (World Economic Forum), et Layar on foorumi tehnoloogiapioneeride programmis (Technology Pioneers Programme) 2011. aasta tehnoloogiapioneer. Brauser kasutab järgmisi vahendeid: aktseleromeeter (kiirendusemõõtur) telefonikaamera kompass GPS Nende abil määratakse kasutaja asukoht ja vaateväli. Geograafilise asukoha põhjal lisatakse kaamerapildile mitmesugused lisaandmed, lisades pildile veel ühe infokihi. Andmed tulevad brauserisse kihtidena. Kihid on REST-tehnoloogia põhised veebiteenused, mis annavad andmeid kasutaja lähedal asuvate huviväärsuste kohta. Kihtide arendamise ja haldusega tegelevad vaba rakendusliidese kaudu kolmandad osapooled, Layar kui firma vastutab nende kontrollimise eest enne avalikustamist. 2010. aasta juulis oli Layaris 1000 kihti. 2011. aasta septembris oli Layaris 2993 kihti. "Thirty-One Visionary Companies Selected as Technology Pioneers 2011". Weforum.org. "Layar Developer Wiki". Layar.pbworks.com. Vaadatud 6.09.2012. "Layar Company Blog: 1000th layer published". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. august 2010. Vaadatud 16. veebruaril 2013. Layari ametlik koduleht "Dutch Layar signs global augmented reality deals" Reuters, 18. juuni 2010 Camille Ricketts "Layar to bring its augmented reality to one-third of global smartphones" Venture Beat/Mobile, 18. juuni 2010
Aseri lade

Aseri lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Hendrik Bekker aastal 1922. Lademe stratotüüp asub Aseri paemurrus, lademe laiendatud stratotüüp on pärit Sirtsisoo puuraugust number 526. Lade on nime saanud Aseri alevikult. Aseri lademe all lamab keskordoviitsiumi ladestiku Kunda lade ja sellel lasub Lasnamäe lade. Lademe vanus on 463...463,8 miljonit aastat. Koos Kukruse, Uhaku ja Lasnamäe lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Purtse alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Darriwili lade. Lademe moodustumise ajal leidis aset Darriwili jäätumine. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Aseri kihistu, milles on eristatud Malla ja Ojaküla kihistikud, Lõuna-Eestis aga Segerstadi kihistu. Lademe paksus Eestis on 0,1–9 m. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Segerstadi kihistu, milles eristatakse nn. Vikarbyni ja Kårgärde lubjakivi. Leedus vastab lademele Vaidlėnai kihistu. Lademe avamusala on Põhja-Eesti klindi ülaosas. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Osmussaarel, Aseris ja Narvas. Eesti lääneosas on lade õhem, idaosas paksem; Osmussaare lähistel kiildub kihistu klindil avanduvate kivimite seast välja. Lademe kivimkoosseisus on palju glaukoniit- ja ooidlubjakivi. EE 12. köide, 2003: 26. Stratigraafia terminoloogia Enli Kiipus Mida on miele õpetanud kliimamuutused geoloogilises aja. Eesti Loodus. jaanuar 2018. Ordovician of the Siljan District, Sweden Jan Ove R. Ebbestad& Anette E.S. Högström Suuroja, K. 1997. Eesti aluspõhja geoloogiline kaart mõõtkavas 1:400 000. Seletuskiri. Kalle Suuroja Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol, Tallinn 2006, lk. 51 http://www.geoeducation.info/geoturism/ajaskaala.php (vaadatud 16.02.2013)