laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Isad ja pojad

"Isad ja pojad" (vene keeles "Отцы и дети") on vene kirjaniku Ivan Turgenevi romaan, mida on nimetatud ka esimeseks vene nüüdisromaaniks. Romaani kirjutas Turgenev aastatel 1860-61 ning see ilmus 1862. aastal. Romaani tegevus algab pool aastat enne seda, mil Londonis ilmus Charles Darwini evolutsiooniõpetuse teos “Liikide tekkimine”. Kaks aastat varem oli Aleksander II loonud töörühma, mis valmistas ette pärisorjuse kaotamist Venemaal. Romaani “Isad ja pojad” käsikiri valmis 1861. aasta kesksuvel, mil keisri manifesti teatavakstegemisest oli möödunud umbes neli kuud. Samal ajal kirjutas Turgenev oma sõbrale Pavel Annenkovile, kuidas talupojad saavad kogu asjast aru vaid niipalju, et ihunuhtlust enam pole. Romaani tegelaste, kahe eakaaslase murdeiga jääb 1848. aasta uue Kolmanda Prantsuse revolutsiooni aegadesse, nende ülikooliõpingud aga perioodi, mil Venemaa väljus Nikolai I süngest seitseaastakust (1848–1855). Romaani peategelased on meditsiinitudeng Jevgeni Bazarov oma sõbra, äsja Peterburi ülikooli lõpetanud Arkadi Kirsanoviga. Kirsanov usaldab Bazarovi arvamusi ning oma nägemust oludest otseselt ei avalda. Uuendusmeelsetele noortele ehk poegadele vastandub ortodoksne vanem põlvkond ehk isad, keda esindavad mõisnik Nikolai Kirsanov ja tema vend Pavel ning jumalale ja pojale pühendunud erruläinud sõjaväekirurg, orjapidajast mõisnik Vassili Bazarov. Jevgeni Bazarov kohtub kuberneri ballil Anna Odintsovaga, kellesse armub, aga ei leia neiu poolehoidu. Bazarov ja Kirsanov sõidavad poega igatsevate vanemate juurde Bazarovite mõisa, kuid ei suuda seal leppida nende iganenud ja vananenud mõtteviisidega. Noored kohtuvad seejärel Kirsanovite mõisas Arkadi vanematega ning Bazarov satub nendega konflikti. Jevgeni Bazarov kohtub Anna Odintsovaga ja vabandab oma varasema tunnete avaldamise pärast. Anna võtab vabandused vastu. Jevgeni lahkub lõplikult Arkadist ning jääb oma vanemate juurde. Ta aitab oma kirurgist isa haigete ravimisel, kuid nakatub tüüfusesse surnud isiku lahkamisel ning sureb veremürgistusse. Enne surma kutsub ta Anna enda juurde, kelles ärkab lõpuks inimsus ja julgus tunnistada oma tundeid, olgugi et liiga hilja. Kui romaan algab rõõmsa, kuid samas nukra ootusega, kus vanemad ootavad oma armastatud poega, siis lõpeb see südantlõhestava stseeniga, kus kaks vanainimest tulevad poja hauale. 1936, Tartu, kirjastus Loodus, tõlkinud Marta Sillaots 1949, Tallinn, kirjastus Ilukirjandus ja Kunst, tõlkinud Marta Sillaots 1991, Tallinn, kirjastus Eesti Raamat, tõlkinud Marta Sillaots ja Evi Puskar 2007, Madrid, sari Romaaniklassika, tõlkinud Marta Sillaots ja Evi Puskar 1985, Eesti Draamateater, lavastaja Raivo Trass 2002, Tallinna Linnateater, lavastaja Adolf Šapiro Romaaniülikool:Isad ja pojad
AbC-19 antikehade kiirtest

AbC-19 antikehade kiirtest on Suurbritannia kiirtestide konsortsiumis välja töötatud ja Abingdon Health'is toodetud immunoloogiline test COVID-19 haigust põhjustava SARS-CoV-2 viirusega kokkupuute tuvastamiseks. See kasutab külgvoolutesti, et teha kindlaks, kas inimesel on IgG antikehad SARS-CoV-2 viiruse vastu. Test kasutab ühte tilka verd, mis on saadud sõrmeotsaga ja annab tulemuse 20 minutiga. Koduleht AbC 19 Rapid Test Instructions
Liberty Tower

Liberty Tower, endine Sinclair Oil Building, on 33-korruseline elamu Financial Districti naabruskonnas New Yorgis. Kõrghoone asub aadressil 55 Liberty Street, asudes viimase ja Nassau Street ristmiku loodenurgal. Varajane pilvelõhkuja ehitati aastatel 1909–1910 ärihoonena. Selle projekteeris uusgooti stiilis arhitekt Henry Ives Cobb. 1982. aastal määras New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon ehitise kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark). 15. septembril 1983 kanti hoone Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikusse Registrisse (National Register of Historic Places). See kuulub samuti 2007. aastal loodud kaitsealusesse piirkonda (Wall Street Historic District).  Liberty Tower – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
COVAX

COVID-19 Vaccines Global Access, lühendatult COVAX, on ülemaailmne algatus, mille eesmärk on tagada võrdne juurdepääs koroonavaktsiinidele. Seda juhivad Gavi, Vaccine Alliance (endine Global Alliance for Vaccines and Immunization ehk GAVI), Coalition for Epidemic Preparedness Innovations (CEPI) ja Maailma Terviseorganisatsioon (WHO). See on üks kolmest sambast koroona vastu võitlemise vahenditele juurdepääsu kiirendis, mis on 2020. aasta aprillis WHO, Euroopa Komisjoni ja Prantsusmaa valitsuse poolt koroonapandeemiale reageerimiseks käivitatud algatus. COVAX koordineerib rahvusvahelisi ressursse, et võimaldada väikese ja keskmise sissetulekuga riikidele võrdset juurdepääsu koroonatestidele, ravimeetoditele ja vaktsiinidele. 2020. aasta 15. juuliks oli COVAXiga liitunud 165 riiki, mis esindavad 60% maailma rahvastikust. Kuid 11. aprilli 2021. aasta seisuga jäi COVAX oma eesmärgist maha, olles tarninud 38,5 miljonit doosi, hoolimata eesmärgist 100 miljonit märtsikuu lõpuks. 2021. aasta 9. mai seisuga on WHO heaks kiitnud Pfizer-BioNTechi, Moderna, Sinopharm BBIBP-CorV, Oxford-AstraZeneca ja Johnson & Johnsoni vaktsiinid erakorraliseks kasutamiseks. Neid vaktsiine saab levitada COVAXi raames. Paljudel riikidel, kes saavad COVAXist kasu, on "piiratud regulatiivne suutlikkus" ja nad sõltuvad WHO lubadest. 2021. aasta alguseks vaatas WHO läbi 11 võimalikku koroonavaktsiini erakorralise kasutamise loetellu (EUL). Esimene vaktsiin, millele WHO andis 31. detsembril 2020 EULi loa, oli Pfizer-BioNTechi koroonavaktsiin – RNA-vaktsiin, mille BioNTech töötas välja koostöös Ameerika ettevõttega Pfizer ja mida müüakse kaubamärgi Comirnaty all. WHO teatas 24. augusti 2020. aasta pressiteates, et COVAXil on üheksa CEPI toetatud vaktsiinikandidaati ja üheksa katsetamisel olevat kandidaati, mis annab koroonavaktsiinide suurima valiku maailmas. 2020. aasta detsembriks oli COVAX lõpetanud läbirääkimised teiste tootjatega, mis võimaldasid talle juurdepääsu kahele miljardile vaktsiinidoosile. List of participants in the COVAX Facility, Confirmations of intent to participate and AMC-Eligible economies WHO information page about COVAX GAVI page about COVAX
Maria Rain

Maria Rain (sloveeni: Žihpolje) on vald Austria Kärnteni liidumaa Klagenfurdi maaringkonnas. Seal asub barokne kihelkonna- ja palverännukirik (ümberehitatud 1700-1729). Maria Rain asub Rosentalis, 8 km Klagenfurdist lõunas Sattnitzi massiivi ja Drau vahel, mis on siin Ferlachi veehoidla moodustamiseks paisutatud. 2001. aasta rahvaloenduse järgi olid 3,9% rahvastikust kärnteni sloveenid. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Otto Johannes Kiisel

Otto Johannes Kiisel (kuni 1936. aastani Otto Johannes Kiesel; 20. oktoober 1886 Tallinn – 7. juuli 1967 Minnesota osariik Ameerika Ühendriigid) oli Eesti pedagoog ja koolidirektor. Otto Johannes Kiesel osales Eesti Vabadussõjas. Töötas aastatel 1919–1936 ja 1938–1944 (vaheajaga) Tallinna Linna Poeglaste Kaubanduskooli ja Tallinna Linna Poeglaste Kommertskooli direktorina. Aastatel 1936–1937 oli ta Haridusministeeriumi Koolivalitsuse juhatajana. Arendas kutse- ja vabaharidust, nõudis õpikute ühtlustamist ning käsitles ajakirjanduses kasvatusküsimusi. Ta oli aastatel 1920–1934 Tallinna Õpetajate Seltsi esimees. Teise maailmasõja ajal lahkus 1944. aastal Eestist. Oli 1950. aastatel USA-s Minneapolise eesti täienduskooli juhataja. Austati direktor O. Kiiselit, Postimees (1886-1944), nr. 285, 21. oktoober 1936. Kiisel, Otto, EE 14, 2000. Otto Johannes Kiiseli portreefoto, arhmus.tlu.ee
Raivo Peetsmann

Raivo Peetsmann (19. september 1991 Tartu – 29. juuni 2014 Chodzież, Suur-Poola vojevoodkond) oli eesti veemotosportlane. Ta alustas veemotoga tegelemist 2011. aastal, tema treener oli Üllar Põvvat. Ta sai 2012. aastal Eesti karikavõistlustel OSY-400 võistlusklassis hõbemedali. Ta hukkus 29. juunil 2014 Poola linnas Chodzieżis võistlusklass OSY-400 maailmameistrivõistluste võistlussõidul. Raivo Peetsmanni sporditulemused "Poolas hukkus Eesti veemotosportlane". ERR, 30. juuni 2014 Ats Kuldkepp. "Hukkunud noore veemotopiloodi sõber: elu on nii kuradima ebaõiglane…". Õhtuleht, 1. juuli 2014 Haud Tartu Maarja kalmistul
Krape vald

Krape vald (läti keeles Krapes pagasts) on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Madliena ja Lēdmane vallaga, Aizkraukle piirkonna Aizkraukle, Bebri, Skrīveri ja Koknese vallaga. Valla pindala on 72,5 km². 2011. aasta seisuga elas seal 695 inimest. Aastal 2022 oli elanikke 594. Valla keskuseks on Krape küla. Vallavanem on Inese Sandore. Vallas asub piirkonna suurim järv Lobe järv. 41% valla pindalast katab mets. Looduskaitse all on Vilciņi tamm, Stūrīši mänd, Krape tammed, Krape esimene kask, Kaļvi tammed, Piegāžese tamm, Stašase tamm ja veel kaksteist nimetut põlispuud. Valla põhjaosa jääb osaliselt Ogre oru loodusparki, osaliselt aga Vērene soode hoiualale. Praeguse valla aladel asusid varem Krape ja Viskāļi valla maad. Aastal 1935 oli Krape valla pindala 56,6 km² ja seal oli 989 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Krape külanõukogu, mis likvideeriti aastal 1947. Vald likvideeriti ja külanõukogu taastati aastal 1949. Aastal 1964 liideti Krape külanõukoguga Viskāļi külanõukogu Lenini kolhoosi maad. Aastal 1977 arvati külanõukogu koosseisu osa likvideeritavast Plātere külanõukogust. Aastal 1990 organiseeriti külanõukogu ümber vallaks. 2009. aastal liideti vald Ogre piirkonnaga. Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Aulaki muinaskalmed. Regionaalse kaitse all on Krape õigeusu kirik, Krape luteri kirik, Ādmiņi keskaegne kalmistu, Rogase keskaegne kalmistu ja Siliņi muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Krape mõisa hoonetekompleks (sealhulgas aedniku maja, teenijate maja ja park), Lejasoķēni muinaskalmed ja Šultese keskaegne kalmistu. 2011. aasta seisuga elas vallas 632 lätlast, 47 venelast, 4 valgevenelast, 6 ukrainlast ja 5 leedulast. Valla külad on: Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Ogres novads, vaadatud 23.05 2021 Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0. Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9 Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts Ethnic composition of Latvia 2011 Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.  Krape vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Krape

Krape (ka Veckrape) on küla (vidējciems) Lätis Ogre piirkonnas, Krape valla halduskeskus. Asula asub merepinnast 90 meetri kõrgusel Lobe jõe ääres ja jääb piirkonna keskusest Ogrest 44 ning Riiast 80 kilomeetri kaugusele. Külas on põhikool, rahvamaja, postkontor ja raamatukogu. Sinna jäävad Krape kalmistud. Külas on Krape bussipeatus. Nii Krape õigeusu kirik kui ka Krape luteri kirik on regionaalse kaitse all olevad muinsusmälestised. Looduskaitse all on pärn ümbermõõduga 3,79 meetrit. Asula rajati nõukogude perioodil Krape mõisa lähistele vallakooli ja kirikute juurde kui külanõukogu halduskeskus ja Lenini kolhoosi keskasula. Varem nimetati Krape külaks Lobe küla. Krape oli siis vastavalt Veckrape (Vana Krape). Aastal 2018 oli külas 177 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 172. Vietvārdu datubāze Autotransporta direcija Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
Lobe järv

Lobe järv (ka Viskāļi järv, läti keeles Lobes ezers) on järv Lätis Ogre piirkonna Krape vallas. Järv piirneb Aizkraukle piirkonna Bebri ja Koknese vallaga. Järv on eutrofeerunud ja peaaegu täielikult kinni kasvanud. Kolmandikku järvest katab kõrge veetaimestik: kaislad, pilliroog ja kõrkjad. Talvisel ajal põhjustab lagunev taimestik veekogu ummuksisse jäämist, mistõttu järv ei ole kaladele hea elupaik. Järve põhja katab mitme meetri paksune mudakiht, mille all lasub ligi 3,5 meetri paksuse kihina sapropeel. Kevadel tõuseb järve veetase kuni kahe meetri võrra. Järvest voolab välja Lobe jõgi, mille väljavoolu reguleeriti aastail 1926–1927 ja 1951–1953. Selle tagajärjel alanes järve veetase ja vähenes ka järve pindala. Kaldad on madalad ja paljudes kohtades soostunud. Vietvārdu datubāze www.ezeri.lv
Guido Cappellini

Guido Cappellini (sündinud 7. septembril 1959 Lombardia maakonna Como provintsi Mariano Comense vallas) on Itaalia auto- ja veemootorisportlane. Ta tegeles autospordiga, oli aastatel 1981–1982 kartautode võidusõidus mitme mootoriklassi Itaalia ja Euroopa meister. 1982. aastal hakkas ta sõitma Vormel 3 autoga. Küllaltki heast autosportlasekarjäärist hoolimata loobus ta võidusõiduautodest ning alustas 1983. aastal tegelemist veemotospordiga. Ta debüteeris 1986. aastal Vormel 1 võidusõidupaatide võistlustel. Ta tulnud Vormel 1 võidusõidupaadil kümme korda maailmameistriks (aastatel 1993–1996, 1999, 2001–2003, 2005 ja 2009) ning võitnud ka kaks hõbe- ja kaks pronksmedalit. Nende saavutustega on ta kõigi aegade edukaim Vormel 1 võidusõidupaatide maailmameistrivõistlustel osaleja. Pärast Vormel 1 võidusõidupaatide sarjast loobumist on ta võistelnud avamere mootorpaatide (off-shore) eri võistlusklassides. Koduleht
Türgi löök

Türgi löök on kombinatsiooniline idee kabemängus. 1. 26-21 17x46 2. 28x19 46x14 3. 29-23 14x29 (Türgi löök!) 4. 33x31+ 1.сd6!! (e7:f4) Türgi löök! 2. gh2 (f:d6), 3. h:a3+ Eesti keelde on löögi nimetus tulnud vene keele vahendusel, kus see kannab nime турецкий удар. Samas pole aga selge, kas sellel löögil on üldse mingit pistmist Türgiga, kuna türgi kabes seda lööki ei esinegi (mängureeglid ei võimalda). Prantsuskeelne nimetus coup Turk esines juba 1770. aastal välja antud Manoury raamatus ja sealt ei ole võimalik aru saada, kas see on Manoury enda väljamõeldud nimetus, mõeldes türklasi, või on Turk (Turc) hoopiski selle löögi autori nimi.
Vetterli M1870

Vetterli M1870 on Itaalia vintpüss, mis oli aastatel 1870–1887 Itaalia sõjaväe teenistusvintpüss. See asendati sama relva mudeliga Vetterli-Vitali M1870/87. M1870 on ühelasuline poltlukustusega vintpüss, mis kasutab 10,4 mm Vetterli kesktulepadruneid. Algul kasutati musta püssirohtu, hiljem suitsuta püssirohtu. Itaalia M1870 valmistati Šveitsi Vetterli kadetivintpüssi eeskujul. Šveitsi Vetterli kasutas kesktulepadrunite asemel ääretulepadruneid. Tääk ja tupp M.70 padrun M.90 padrun
Nathela Thurnava

Nathela Thurnava (gruusia keeles ნათელა თურნავა; sündinud 19. oktoobril 1968 Moskvas) on Gruusia majandusteadlane ja poliitik. Ta on alates 18. aprillist 2019 Gruusia majandus- ja säästva arengu minister. Ta sündis aastal 1968 Moskvas. Ta lõpetas aastal 1985 kuldmedaliga Thbilisi 56. Keskkooli. Aastal 1990 lõpetas ta Thbilisi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna. Ta on alates 18. aprillist 2019 Gruusia majandus- ja säästva arengu minister. Ta on abielus ja ühe lapse ema. Lisaks emakeelele gruusia keelele räägib ta inglise ja vene keelt.
Navahrudak

Navahrudak või Navahradak (varem Novogorodok, transkribeerituna Navagrudak), leedu keeles Naugardukas, poola keeles Nowogródek, jidiši keeles נאַוואַרעדאָק, on linn Valgevenes Hrodna oblastis, Navahrudaki rajooni halduskeskus. Ajaloolise Must-Vene keskus. Elanike arv on 29 336 (2009). Navahrudakis on kuus keskkooli ja kaks gümnaasiumi. Lisaks neile on linnas veel kaks kõrgharidust pakkuvat kolledžit. Linnas on kultuurimaja, 2 kino ja 4 raamatukogu. Navahrudakis antakse välja ajalehte «Новае жаццё». Tööstuse vallas on linnas metalli töötlemise ja masinaehituse ettevõtted, ehitusmaterjalide tootmine, kergetööstus ja toiduainete tööstus. Arheoloogide andmetel oli Navahrudaki kohal asula juba 10. sajandil. 12. sajandil oli seal linnus ühes selle juurde kuuluva asulaga. Linn kujunes samanimelise vürstiriigi keskuseks. 1252 mainiti Navahrudakki Leedu suurvürsti Mindaugase residentsina. Linna on korduvalt rünnanud leedu ja vene vürstid oma vägedega, mongolid (1255, 1274, 1278), ristirüütlid (1314, 1321, 1341, 1390, 1394) ning krimmitatarlased (16. sajandi alguses). Aastast 1394 on Navahrudak suurvürsti domeeni üks keskusi ja 1415. aastast Leedu suurvürstiriigi õigeusu metropoliidi residents, 1507–1795 samanimelise vojevoodkonna keskus. 1511. aastal sai Navahrudak Magdeburgi linnaõigused. 1569. aastal sai linn Poola osaks ja seda haldas isik, kes oli nii Poola kuningas kui ka Leedu suurvürst, kuid linn oli 1385. aastast personaalunioonis Poolaga. Alates kolmandast Poola jagamisest 1795. aastal Venemaa koosseisus. Sõdadevahelisel perioodil (1919–1939) kuulus Navahrudak taas Poolale, seda kinnitab 1921. aasta Riia rahu. 1938. aastal elas linnas umbes 50% juute, 30% poolakaid, 15% valgevenelasi ja 5% muust rahvusest inimesi (peamiselt venelasi). Alates 1939. aasta septembrist oli Navahrudok Nõukogude okupatsiooni all ja liideti Nõukogude Liiduga. Algas kohalike elanike, peamiselt poolakate massiline tagakiusamine. Aastatel 1941–1944 oli linn Saksa okupatsiooni all ja linna juudi kogukond hukkus sel ajal. 1945. aastal sai linn NSV Liidu osaks pärast Poola ja Nõukogude Liidu piiride muutmise lepingu allkirjastamist. Linna poola elanikkond küüditati uutele Poola aladele. Pärast NSV Liidu lagunemist 1991. aastal läks linn Valgevene koosseisu. Adam Mickiewiczi majamuuseum Mošee aastast 1855 Mindaugase mägi lossivaremetega Katoliku kirik XIV sajandist Õigeusu kirik XVI sajandist Navahrudaki kindluse varemed Adam Mickiewiczi majamuuseum http://govorim.by/grodnenskaya-oblast/novogrudok/novosti-novogrudka/119940-novogrudok-izmenit-territorialnye-granicy.html The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Navahrudaki mitteametlik koduleht (vene ja valgevene keeles) Navahrudakist portaalis Radzima.org (inglise, valgevene, vene ja poola keeles) Belarusguide: Navahrudak Linn valgevene fotoentsüklopeedias Navahrudak
Toyotomi Hideyoshi

Toyotomi Hideyoshi (17. märts 1537 – 18. september 1598) oli Jaapani samurai ja daimjo. Teda loetakse teiseks kolmest Jaapani "suurest ühendajast". Hideyoshi sündis 1537. aastal Owari provintsis Yaemoni-nimelise lihtsõduri pojana, aadlipäritolu tal puudus. Aastast 1568 teenis ta Oda Nobunaga vägedes, kes oli tema võimekust ning arukust märganud. Madalast päritolust hoolimata paistis Hideyoshi silma suurepärase strateegina – teda edutati mitu korda ning lõpuks oli ta üks Nobunaga tähtsaimatest väepealikest. Pärast viimase surma püüdis Hideyoshi oma isanda mõrva korraldaja Mitsuhide kinni ning alistas ta, seejärel aga sõlmis rahu Mori suguvõsaga, kellega Nobunaga sõdinud oli. Samuti sekkus ta Nobunaga kahe ellujäänud poja tegemistesse – keskmise poja Nobutaka tappis Hideyoshi 1583. aastal koos noorima poja Nobukatsuga, kes Oda suguvõsa juhiks pretendeeris; selle püüdluse Hideyoshi aga nurjas, lastes pärijana tunnustada hoopis Nobunaga esimese poja last Hidenobut, reaalsuses ise võimu teostades. Hideyoshi laskis endale muuhulgas omistada mitu legitimeerivat tiitlit, sealhulgas asevalitseja oma, kuigi šoguniks ei saanud ta kunagi. 1590. aastate alguseks oli Jaapani taasühendamine tänu Hideyoshile suures osas lõpule jõudnud, ning seejärel pööras ta oma tähelepanu riigi kindlustamisele. Muuhulgas algatas ta kristluse laialdase represseerimise ning keelas religiooni täielikult. Oma elu viimastel aastatel täheldati Hideyoshi juures julmust ning suurushullustust, millist varem oli täheldatud Nobunaga juures – ta lasi koos perega hukata õepoja, keda kahtlustas enda vastu vandenõu sepitsemises, sama saatus ootas halbu uudiseid teatavad sõnumitoojad. Hideyoshi unistas oma viimastel aastatel ka Hiina vallutamisest ning üleaasialise impeeriumi loomisest, mis pidi algama Korea invasiooniga – seda üritas ta läbi viia 1592. aastal, kuid Hiina-Korea ühisväed lõid sissetungi tagasi. 1597. aastal alustatud uus katse luhtus samuti: Hideyoshi suri 1598. aastal haigusesse ning tema sõjategevusest nördinud väed pöördusid Jaapanisse tagasi. Hideyoshi jätkas oma eellase Nobunaga algatatud maade ümberjagamise poliitikat – selle eesmärgiks oli ustavate vasallide paigutamine vähemustavate sekka ning viimased eraldada oma traditsioonilisest toetajaskonnast. Hideyoshi viis edasi ka relvade konfiskeerimist talupoegadelt, mis kulmineerus 1588. aasta niinimetatud "mõõgajahis". Relvade konfiskeerimise tagamõte oli vähendada nii talurahvaülestõusude võimalust kui ka talupoegade kasutamist vaenulike sõjapealike poolt sõjalise jõuna. Hideyoshi kinnitas ka talupoegade ja sõdalaste eristumise sotsiaalsete klassidena, andes välja "klasside püsivuse" määrused, kus keelati talupoegadel oma maalt lahkumine ning elukutse vahetamine ning samuraidel kohustati elada kindluslinnades. Kasutusele võeti ka kollektiivse vastutuse põhimõte, kus indiviidi kuritegude eest karistati tervet kogukonda. Hideyoshi viis edasi alustatud maaloendusi, ühikute standardiseerimise ning aastal 1590. viis läbi rahvaloenduse. K.G. Henshall (2004). Jaapani ajalugu.
Ari-Pekka Liukkonen

Ari-Pekka Liukkonen (sündinud 9. veebruaril 1989 Pieksämäel) on Soome ujuja ja Euroopa meister 50 m vabaujumises. Ta on sel distantsil Soome rekordiomanik ajaga 21,58. Tema nimel on ka 100 m vabaujumise Soome rekord ajaga 49,44. 2016. aasta olümpiamängudel osales ta 50 ja 100 m vabaujumises. 208 sentimeetri pikkune Liukkonen kuulub Espoost pärit Cetuse klubisse. Liukkonen oli 32-aastane, kui ta võitis oma esimese suurvõistluste kuldmedali. Budapestis tuli ta 2021. aastal 50 meetri vabaujumises Euroopa meistriks. 23. mail 2021 ujus ta finaalis aja 21,61. 2. veebruaril 2014 teatas Liukkonen Yle intervjuus, et ta on gei. Ta on esimene Soome tippsportlane, kes on oma homoseksuaalsuse ise avalikustanud. 2015. aasta novembris teatas Liukkonen oma ajaveebis, et talle tehti südameoperatsioon astmauuringutel leitud südame elektrolüüsihäire tõttu. Enne operatsiooni osales ta lühirajal Soome meistrivõistlustel, samuti lühiraja Euroopa meistrivõistlustel, mille käigus ta hospitaliseeriti arütmiate tõttu. "Suomalainen olympiauimari kaapista ulos - "Vihdoin voin olla oma itseni"". Vaadatud 23.05.2021. Ari-Pekka Liukkoneni ametlik veebileht
Ryanairi lend 4978

Ryanairi lend 4978 (FR4978) oli rahvusvaheline regulaarreisilend Ateenast Vilniusesse. Ryanairi lennuk Boeing 737-8AS startis pühapäeval 23. mail 2021 kell 10.29 Ateena lennujaamast Kreekas, et lennata Vilniuse lennujaama Leedus. Valgevene õhuruumist lahkumisel (83 km Vilniuse lennujaamani ja 170 km Minski lennujaamani) sunniti lennuk väidetava pommiähvarduse tõttu Valgevene võimude poolt maanduma Minski lennujaamas, kus peeti kinni kaks reisijat: opositsiooniline aktivist ja ajakirjanik Raman Pratasevitš ja tema elukaaslane Sofia Sapega. Lennukist lahkus ka kolm kaasa reisinud oletatavat Valgevene KGB töötajat. Lennuki läbiotsimisel pommi ei leitud. Brunner, Simone (24.05.2021). "Niemand soll sich sicher fühlen" (saksa). Die Zeit. Originaali arhiivikoopia seisuga 24.05.2021. Vaadatud 24.05.2021. Plikūnė, Dalia; Užusienytė, Jogintė (23.05.2021). "Be opozicionieriaus ir jo draugės į Lietuvą negrįžo ir dar keturi lėktuvo keleiviai: kas jie – kol kas mįslė" (leedu). Delfi. Vaadatud 24.05.2021.