laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mäesuusatamine 1992. aasta taliolümpiamängudel

Mäesuusatamine 1992. aasta taliolümpiamängudel Albertville'is toimus 9.–22. veebruaril. 22. veebruar 119 võistlejat 18. veebruar 131 võistlejat 16. veebruar 118 võistlejat 9. veebruar 55 võistlejat Teiste hulgas katkestasid Paul Accola (Šveits), Marc Girardelli (Luksemburg) ja Leonhard Stock. 10. ja 11. veebruar 66 võistlejat Teiste hulgas katkestasid austerlased Stefan Eberharter, Günther Mader ja Hubert Strolz (5 väravat enne lõppu) ning Marc Girardelli (Luksemburg). 20. veebruar 63 võistlejat 19. veebruar 69 võistlejat Petra Kronberger (Austria) kukkus ja katkestas. 18. veebruar 59 võistlejat 15. veebruar 30 võistlejat 12. ja 13. veebruar 40 võistlejat
J. J. Cale

Mitte segi ajada Walesi muusiku John Cale'iga ansamblist Velvet Underground J. J. Cale (ka JJ Cale, sünninimi John Weldon Cale; 5. detsember 1938 – 26. juuli 2013) oli Ameerika Ühendriikide muusik, laulja ja laulukirjutaja. Ta on tuntud selliste laulude nagu "Call Me the Breeze", "After Midnight", "Cocaine" ja "Same Old Blues" järgi. Suurem osa Cale'i loomingust on salvestatud soololugudena, kuid albumil "The Road to Escondido" esines ta koos Eric Claptoniga. Cale suri südamepuudulikkusse juulis 2013 San Diegos Californias 74-aastaselt. "Naturally" (1972) "Really" (1972) "Okie" (1974) "Troubadour" (1976) "5" (1979) "Shades" (1980) "Grasshopper" (1982) "8" (1983) "Travel-Log" (1989) "Number 10" (1992) "Closer to You" (1994) "Guitar Man" (1996) "To Tulsa and Back" (2004) "The Road to Escondido" (feat. Eric Clapton) (2006) "Roll On" (2009) Castillo, Mariano (27. juuli 2013). "Writer of hits JJ Cale dead at 74". CNN. Vaadatud 27. juuli 2013. J.J. Cale'i koduleht
Liigesevõie

Liigesevõie ehk sünoovia (ladina keeles synovia) on osade loomade sünoviaalliigeste liigeseõõntes paiknev bioloogiline kehavedelik, mida eritab sünoviaalkile. Liigesevõide maht ning biokeemiline ja histoloogiline koostis võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti. Liigesevõide funktsioonideks on liigesekõhre toitmine ja liigesepindade niisutamine ning liigese ainevahetuses osalemine. Liigesevõie sisaldab vett, valke, ensüüme, hüalüroonhappeid, mineraalaineid, suhkrut, mikroelemente (nagu näiteks alumiinium, nikkel, koobalt, kaadmium jt) ja rakke. Pole teada kas liigesevõide koostis on liigeseõõntes sama või on selle koostis õõntes varieeruv. Termini "sünoovia" võttis kasutusele šveitsi päritolu arst ja loodusteadlane Paracelsus 1520. aastal, kirjeldamaks kehavedelikke, mis meenutasid munavalget (läbipaistev, limane, veniv). Liigesevõie on kantud kehtivasse rahvusvahelisse inimese anatoomia standardisse Terminologia Anatomica. Liigeseõõntesse võib lisaks liigesevõidele koguneda ka verd ja mädanikku, kuid neid seostatakse patoloogiliste protsessidega.  Pikemalt artiklis Reumatoidartriit Reumoatoidartriiti põdevate patsientide sünoovias on tuvastatud reumatoidfaktorid ja ragotsüüte), T-rakke, B-rakke, makrofaage jt rakke. "Meditsiinisõnastik", 428:2004. Enn Ernits, Esta Nahkur,"Koduloomade anatoomia. Kõrgkooliõpik", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 58, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Definition of Synovia, veebiversioon (vaadatud 19.12.2014)(inglise keeles) Carol A Hitchon ja Hani S El-Gabalawy, The Synovium in Rheumatoid Arthritis, Open Rheumatol J. 2011; 5: 107–114., doi: 10.2174/1874312901105010107, veebiversioon (vaadatud 19.12.2014)(inglise keeles) Winifred Gray, Gabrijela Kocjan, Diagnostic Cytopathology, 3. trükk, 2010, lk 812, Churchill Livingstone Elsevier, veebiversioon (vaadatud 19.12.2014)(inglise keeles) Petersen J., B lymphocyte function in patients with rheumatoid arthritis: impact of regulatory T lymphocytes and macrophages--modulation by antirheumatic drugs. Lühikokkuvõte., Dan Med Bull. aprill 1988 ;35(2):140-57, veebiversioon (vaadatud 20.12.2014)(inglise keeles) William Nicholson, A Dictionary Of Practical And Theoretical Chemistry: With Its Application To The Arts And Manufactures, And To The Explanation Of The Phaenomena Of Nature... : With Plates And Tables, 1808, veebiversioon (vaadatud 19.12.2014)(inglise keeles) Sissekanne Terminologia Anatomicas A03.0.00.031: Synovia. Liigesevõie Aminohapped Trüptofaan: Bertazzo A, Punzi L, Bertazzolo N, Pianon M, Pozzuoli A, Costa CV, Allegri G., Tryptophan catabolism in synovial fluid of various arthropathies and its relationship with inflammatory cytokines. Lühikokkuvõte., Adv Exp Med Biol. 1999;467:565-70., veebiversioon (vaadatud 19.12.2014)(inglise keeles) Immunoglobuliinid JøRGEN PETERSEN, THORSTEN INGEMANN-HANSEN, ja JENS HALKJæR-KRISTENSEN, Spontaneous and induced immunoglobulin secretion by synovial fluid B lymphocytes in rheumatoid arthritis, Annals of the Rheumatic Diseases, 1984; 43, 140-145, veebiversioon (vaadatud 20.12.2014)(inglise keeles)
Ruskeala marmorikarjäär

Ruskeala marmorikarjäär on marmorikarjäär Venemaal Karjala Vabariigis Sortavala rajoonis. Kaevanduse rajamist alustati 1765. aastal. Ruskeala marmorit on kasutatud Iisaku ja Kaasani katedraali seintel, sellega on kaunistatud Ermitaaži aknaid, metroojaamu ja muid Peterburi ehitisi. Marmorit on kaevandatud mitmekihiliselt kuni 60 m sügavusest. Endise marmorikaevanduse ümber on kõrgele kaldapealsele, piiretega alale rajatud valgustatud teedega mägine park. Turistidele avatud mitmekümnemeetrises sügavikus asuva karjääri pikkus on kuni 450 m, laius 60–100 m ja sügavus 30–50 m. Karjäär on täitunud Tohmajoki jõeveega sestpeale, kui soomlased selle Talvesõja aegu õhkisid. Marmorikarjääri pole enam võimalik tühjaks pumbata. Maapealsest kaevandusest on näha üksikuid paljandeid ja lahtimurtud tükke. Ruskeala karjääridest on saanud 1998. aastast Venemaa looduskaitseala, mida saab aasta läbi külastada. Sügava veekihi all võivad sukeldujad leida soomlaste mahajäetud kraana ja veoauto. Ruskeala park asub Ruskeala külas Karjala Vabariigis, mis jääb Värtsilä piiripunktist 27 ja Sortavala linnast 1 km kaugusele. Ruskeala marmorkallastega järv Karjalas Marmorkallastega Ruskeala karjäär Marmorsein mahajäetud karjääris Kivine mäekülg. Ruskeala marmorikarjäär Mahajäetud marmorikaevandus Ruskeala karjääris Veega täitunud Ruskeala marmorikarjäär "Kasulik teave pro mountain park Рускеала". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuli 2015. Vaadatud 9. detsembril 2020. Рускеальский мраморный карьер (venekeelne matkakirjeldus ja ajalooline ülevaade)
Vene Entomoloogia Ühing

Vene Entomoloogia Ühing on entomoloogiateemaline erialaselts Venemaal. Ühing loodi 1859. aastal. Selle esimene president oli Karl Ernst von Baer. Asutajate hulgas oli ka Alexander von Middendorff. Eesti Looduseuurijate Seltsi entomoloogiasektsioon
Žodzina

Žodzina (poola keeles Żodzino) on linn Valgevenes Minski oblastis Smalavičy rajooni territooriumil. Linn asub Plisa jõe ääres, 42 kilomeetri kaugusel riigi pealinnast Minskist. Linna läbib Orša ja Minski vaheline raudtee. Asula asutas aastal 1643 Bogusław Radziwiłł, selle esimene nimi oli Багуслаў Поле. Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda kuuluv asula kandis aastaks 1688 nime Жодзіна Слабада. Poola teisel jagamisel 1793. aastal liideti Venemaaga. Aastal 1871 ehitati läbi Žodzina raudtee. 1919. aastal hakkas Žodzina kuuluma Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1958 ühendati Žodzina asula, lähedalasuvad Zarečča ja Krušynki küla ning soojuselektrijaama ja teehooldusmasinate tehase töölisasulad Žodzina aleviks. Samal ajal asutati sinna autotehas. Aastal 1963 sai Žodzinast linn. Žodzino linnas on 8 keskkooli ja 2 gümnaasiumit, muusikakool ja kunstikool. Lisaks on seal polütehnikum ja kutseharidust andev lütseum. Linnas on kaks Valgevene Teaduste Akadeemia õppekeskust, ühes tegeldakse loomakasvatuse, teises maaharimise ja sordiaretusega. Žodzina linnas on elektroenergeetika, metallitöötlemise, puidutöötlemise, ehitusmaterjalide valmistamisega tegelevad ettevõtted, lisaks veel kergetööstus ja toiduainete tööstus. Žodzinas on soojuselektrijaam. Antakse välja ajalehte Жодзінскія навіны. Suurimaks ettevõtteks on Valgevene autotehas BelAZ, kus valmistatakse veoautosid. Aleś Arkuš – Valgevene luuletaja Ihar Laščenia – Valgevene diplomaat The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Žodzina – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Žodzina Valgevene fotoentsüklopeedias Fotod linnast Linnavalitsuse koduleht (vene keeles) Žodina YouTube'is
Ieriķi raudteejaam

Ieriķi raudteejaam on raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil Cēsise piirkonnas Drabeši vallas Ieriķis. Jaamas asub lisaks peateele viis kõrvalteed, ooteplatvorme on seal kaks. Päevas peatub Ieriķis üheksa reisirongi. Jaam asub Riiast 73,8 km kaugusel. Jaama lähistel algas Valga–Riia raudteeliinist hargnenud Ieriķi–Gulbene–Abrene raudtee Ramotskoje–Schwanenburgi raudteelõik. Sel raudteel järgnes Melturile Amata raudteejaam. Aastatel 1889–1919 kandis jaam nime Ramocki. Raudtee valmimisajal jäi see Võnnu kreisi Āraiši kihelkonda Ieriķi mõisa maadele. DR1A-1871 Ieriķi raudteejaamas Jaamahoone küljelt Jaamahoone raudteepoolne külg T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 80. lk. Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil
Mirabeau

Mirabeau-nimelisi isikuid ja kohti on mitu: Honoré Gabriel Victor Riquetti de Mirabeau (krahv de Mirabeau) oli Prantsusmaa poliitik ja kõnemees André Boniface Louis Riquetti de Mirabeau (vikont de Mirabeau ehk Vaadi-Mirabeau) oli eelmise vend Victor Riquetti de Mirabeau (markii de Mirabeau) oli Prantsusmaa majandustegelane ja eelmiste isa Mirabeau on vald Prantsusmaal Alpes-de-Haute-Provence'i departemangus Mirabeau on vald Prantsusmaal Vaucluse'i departemangus Les Pennes-Mirabeau on vald Prantsusmaal Bouches-du-Rhône'i departemangus Cours Mirabeau on Aix-en-Provence'i tänav
Lotmani loengud

Juri Lotmani loengud on akadeemiline loengusari, mida korraldab Tartu Ülikooli semiootika osakond. Loengusari asutati aastal 2014. Sellega meenutatakse professor Juri Lotmani teaduslikku pärandit. Esimese loengu pidas ameerika keeleteadlane ja semiootik Edna Andrews, teise John Hartley. Edna Andrews – The importance of Lotmanian semiotics to sign theory and the cognitive neurosciences. 5. detsember 2014. John Hartley – Understanding social media: The turn to evolution, complexity and ´The three bigs`. 30. mai 2016. Gunther Kress – A social semiotic account of meaning and meaning-making: getting beyond the past and its frames. 14. november 2018. Kay O'Halloran – Cultural semiotics: Challenges and opportunities. 20. detsember 2023. Uexkülli loengud Juri Lotmani loengud Tartu Ülikooli kodulehel (arhiivikoopia 06.01.2022 seisuga)
Antonio Bonombra

Antonio Bonombra oli Itaalia vaimulik, Accia (Korsika saarel) piiskop aastatel 1467–1480, surnud 1480. Ta saatis paavst Sixtus IV esindajana teekonnal Moskvasse Zoe Palaiologinat, suurvürst Ivan III abikaasat. Sel 1472. aasta reisil külastas Antonio Bonombra ka Eestit. Oma diplomaatilise ülesande eest võlgnes piiskop tänu ilmselt asjaolule, et nii tema kui ka Sixtus IV olid ühekandimehed, pärit Liguuriast Savona linnast. Arturo Ferretto, "Per Antonio Bonombra vescovo di Accia (1467–1489)" – Giornale lingustico di archeologia, storia e letteratura 32 1897, nr. 1-2, lk. 168–171.
Istog

Istog on linn Kosovos. Asub riigi kirdeosas. Linna nimi tuleneb serbiakeelsest sõnast istok 'allikas'. Istogist oli pärit poliitik Ibrahim Rugova ning jalgpallurid Azdren Llullaku ja Fatmire Bajramaj. * definiitvorm, ** indefiniitvorm
Kirna matkarada

Kirna matkarada asub Alam-Pedja kaitsealal. Matkarada läbib Pedja jõe äärseid lamminiite ja lammimetsi. Raja kogupikkus on 7 km. Kirna matkaraja skeem
Joann Saarniit

Joann Saarniit (ka Joann Voldemar Saarniit, Johannes Woldemar Saarniit ja Voldemar-Johan Saarniit; 11. mai 1909 Luuga maakond, Venemaa – 19. august 1984 Toronto) oli väliseesti maalikunstnik ja graafik Kanadas. Joann Saarniit sündis Luuga lähedal vedurijuhi pojana. Ta õppis Tallinna 26. algkoolis ja aastast 1925 Riigi Kunsttööstuskoolis August Janseni ja Kristjan Raua õpilasena. Lõpetas kooli aastal 1932 dekoratiivmaali erialal aga täiendas end edasi ja 1939. aastal lõpetas ta diplomiga dekoratiivse kunsti alal. Enne teist maailmasõda töötas Toidukaubastus kunstnik-dekoraatorina. 27. juulil 1941 mobiliseeriti ta Punaarmeesse. Ta viibis Udmurdi ANSV-s Kambarka rajoonis Kambarkas, kus töötas 791. ehitus-töökolonni naftabaasis. Seejärel oli ta Eesti Laskurkorpuses, sealt tahtis üle minna sakslaste poolele, kuid langes vangi ja määrati karistusüksusesse. Kevadel 1943 jõudis ta uuesti pärisrindele, kust 1. mai öösel õnnestus nelja eestlasega sakslaste poolele üle joosta. Venelaste pealetungil sattusid mehed uuesti punaväe kätte ning mõisteti 15 aastaks sunnitööle. 1943. aastal õnnestus tal teel vangilaagrisse Smolenski lähedal põgeneda ning ligi aasta kestnud põgenemisteekonna lõpuks jõuda Rootsi, kus leidis eest omal käel sinna jõudnud abikaasa ja pisipoja. Rootsis elatus eesti raamatuid kujundades ning reklaamplakateid ja dekoratsioone joonistades. Üheks tööks oli Kopenhaageni baptistide maailmakongressil eesti näituse korraldamine. 1948. aastal emigreerus Saarniit Rootsist ühena 350 reisijast Walnuti põgenikelaeval Kanadasse Halifaxi. Ta töötas Torontos reklaamifirma osakonnajuhatajana ning pidas oma maali- ja rakenduskunstistuudiot. 1962. aastal toimus Torontos Punase Risti abiga esimese eestlasena tema isikunäitus ning järgmisel aastal andis kunsti- ja kirjanduskriitik ning kunstnik Harri Asi välja tema loomingut tutvustava lühimonograafia. Saarniit joonistas ka karikatuure, mida avaldati ajakirjas Vaba Eestlane. Elu hilisematel aegadel maalis ta vanast Sumerist, mille vastu tal oli suur huvi. Joann Saarniit kuulus korp! Revelia ridadesse. Ta korraldas esimese püsikunstikogu Toronto Eesti Majja. Saarniit oli tegev Toronto Eesti Maja kultuuritoimkonnas. Eesti Kunstide Koondis Torontos liige (1961–1984). First Society of Estonian Artists in Toronto Art Album Committee AVIVA Chapter Hadassah 3rd Place Award (1957) Hadassah 2nd Place Award (1960) Award of Merit in San Francisco (1975) Lisaks muid auhindu Tallinna Kunsttööstuskooli ja Riigi Kunsttööstuskooli lõpetanud "Eesti Kunstide Keskus - Joann Saarniit". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. aprill 2016. Vaadatud 9. märtsil 2017. Nädala jutuajamine. Kunstnik Joann Saarniit - Välis-Eesti, 5.10.1947, nr 40 M.J. Harri Asi. John Saarniit – Vaba Eesti Sõna, 4.04.1963 Eesti Kunstide Keskus – Joann Saarniit
Andreas Widhölzl

Andreas Widhölzl (sündinud 14. oktoobril 1976) on Austria suusahüppaja. Olümpiavõitja (2006) ja kahekordne maailmameister (2005). Nagano 1998 pronksmedal normaalmäe suusahüpetes pronksmedal meeskonnavõistluses suure mäe suusahüpetes Torino 2006 olümpiavõitja meeskonnavõistluses suure mäe suusahüpetes Harrachov 1993 hõbemedal normaalmäe suusahüpetes Ramsau 1999 pronksmedal meeskonnavõistluses suure mäe suusahüpetes Vikersund 2000 hõbemedal lennumäe suusahüpetes Planica 2004 pronksmedal meeskonnavõitluses lennumäe suusahüpetes Oberstdorf 2005 maailmameister meeskonnavõistluses suure mäe suusahüpetes maailmameister meeskonnavõistluses normaalmäe suusahüpetes Kulm 2006 hõbemedal lennumäe suusahüpetes Andreas Widhölzl on 180 cm pikk ja kaalub 64 kg. Koduleht
Boboli aed

Boboli aed on Firenze ajalooline park. Pitti palee juurde suurhertsogi aiana rajatud park on ühendatud suverääni ja tema perekonna kaitseks mõeldud sõjalise eelposti, Belvedere kindlustusega. Boboli künkal asuv aed, mida külastab aastas enam kui 700 000 inimest, on üheks olulisemaks itaalia aia näiteks maailmas. Boboli on tuntud oma arhitektuuriliste ja maastikuliste vormide ning skulptuurikogu poolest, milles on esindatud autorid antiikajast kuni 20. sajandini. Alul Medicite ning seejärel Lorraine'i ja Savoia dünastia residentsiks olnud Pitti palee taha jääv aed valmis ajavahemikus 15. kuni 19. sajand ning selle pindala on umbes 45 000 m². 2013. aastal oli muuseumikompleks, kuhu kuuluvad ka Hõbedamuuseum, Kostüümide galerii, Portselanimuuseum ja Bardini aed, Itaalias külastajate arvult kuuendal kohal. Ministero dei Beni e delle Attività Culturali, Visitatori e introiti dei musei Musei e gallerie di Firenze e del suo territorio, Apt, Firenze 1999. Giardini di Toscana, a cura della Regione Toscana, Edifir, Firenze 2001. Luciano Artusi, Tante le acque che scorrevano a Firenze, itinerario tra i giochi d'acqua delle decorative fontane fiorentine, Semper, Firenze 2005. Guida d'Italia, Firenze e provincia ("Guida Rossa"), Edizioni Touring Club Italiano, Milano 2007. Domenico Filardi (2007). L'orto de' Pitti. Centro Di. ISBN 978-88-7038-456-7. Polo Museale Fiorentino, Giardino di Boboli, Sito ufficiale Boboli su Giardinaggio.it Tour virtuale del Giardino di Boboli (in quicktime)
Harjashännalised

Harjashännalised (Thysanura ehk Zygentoma) on selts putukaid. Sellesse seltsi kuulub umbes 400 liiki. Eestis on leitud järgmisi harjashännalisi. Rohkem ei pruugigi olla. Lepisma saccharina – majasoomukas on tavaline sünantroopne liik majades. Thermobia domestica – kodusoomukas – Eestis kohatud ühel korral, 2005. aastal ühes Lõuna-Eesti majapidamises. Sattunud Eestisse arvatavasti sissetoodud riietega. Ctenolepisma longicaudatum – paberisoomukas – Eestis märgatud esmakordselt 2018. aastal Tartus, seejärel ka Tallinnas jm. Invasiivne liik. Lepismatidae – soomuklased perek. Allacrotelsa perek. Ctenolepisma perek. Lepisma perek. Neoasterolepisma perek. Thermobia perek. Tricholepisma Nicoletiidae perek. Atelura perek. Coletinia perek. Lepidospora perek. Proatelurina perek. Protrinemura Airika Harrik 2021. Eesti arhiive ähvardab paberimaias invasiivne soomukas. Novaator.
Männiritsikas

Männiritsikas (Barbitistes constrictus) on Euroopas elav ritsikaliste hulka kuuluv sihktiivaline. Männiritsika vastsed ronivad puude latvadesse ja jäävadki sinna. Vaid emased tulevad munemiseks uuest maapinnale. Männiritsika laulu kõrge heli on inimese kõrvale suuresti kuulmatu. Eestis on ta sagedasem Lõuna-Eestis. Tšehhis on männiritsikas kõige sagedasem kuusikuservades. Liik Barbitistes constrictus, Orthoptera liigid Runnel, Veljo 2017. Eesti sihktiivalised ja nende laulud. Eesti Loodus 8: 12–23. Occurrence and bionomy of Barbitistes constrictus(Orthoptera: Tettigoniidae) in the eastern part of the Czech Republic. J. Holuša, P. Heralt, K. Drapela Männiritsikas andmebaasis eElurikkus
Smalavičy

Smalavičy (valgevene-eesti transkriptsioonis Smaljavitšõ, poola keeles Smolewicze) on linn Valgevenes Minski oblastis, Smalavičy rajooni halduskeskus. Linn asub Plisa jõe ääres, 35 kilomeetri kaugusel riigi pealinnast Minskist. Linna läbib Orša ja Minski vaheline raudtee. Linna nimi tuleneb tõrvast (valgevene keeles смала). Linna elanike peamiseks tegevusalaks on paljude sajandite jooksul olnud tõrvaajamine. Haridust annavad kolm keskkooli, muusikakool ja spordikool. Smalavičys on kino, kultuurimaja ja kolm raamatukogu. Tööstusest on linnas masinaehituse, puidu töötlemise ja ehitusmaterjalide (raudbetoon) valmistamisega tegelevad ettevõtted, lisaks veel piimakombinaat. Vaatamisväärsusteks on vanalinn ja XIX sajandil ehitatud sünagoog. Smalavičyt mainitakse esmalt aastal 1448, toona kuulus see Kreva vürstidele. Aastal 1508 olevat asula Konstanty Ostrogskile kingitud, ent ajaloolane Viačasłaŭ Nasievič on tulnud järeldusele, et seda tõendav dokument on võltsitud. XVI sajandi teisel poolel läks Smalavičy Radziwillide valdusse. Aastal 1586 asutas Krzysztof Radziwiłł Smalavičy alevi. Mõnda aega eksisteeris edasi ka Smalavičy küla. Asulad kuulusid Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. Poola teisel jagamisel 1793. aastal liideti Smalavičy Venemaaga. Ühtlasi läks alev Sayn-Wittgensteinide valdusse, XIX sajandi alguses ehitasid Wittgensteinid sinna lossi, ent juba aastal 1819 põles see maha. 1871 ehitati läbi Smalavičy raudtee, asula juurde tekkis Wittgensteinovski jaam. Aastaks 1883 oli alev läinud Hohenlohede valdusse. Toona olid suurem osa alevi elanikest juudid. Raudtee tõi kaasa ka tööstusettevõtete tekke. Aastal 1890 rajati asulasse veski ja saekaater, aastal 1894 teine saekaater ja puidutööstus, aastal 1895 kolmas saekaater. Aastal 1909 hakati seal valmistama klaasi. 1919. aastal hakkas Smalavičy kuuluma Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1924 sai alevist rajoonikeskus. Linn aastast 1968. Administratiivhoone Õigeusu kirik Mälestusmärk juudi geto asukohas Smalavičy Piatro Kraŭčanka – Valgevene diplomaat Uładzimir Alejnik – Valgevene vettehüppaja Vasil Bandarčyk – Valgevene etnoloog ja ajaloolane Gavriil Tihov – Vene astronoom Nadzieja Trajan – Valgevene partisan The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Tom X: Rukszenice — Sochaczew. — Warszawa, 1889.  Smalavičy – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Smalavičy Valgevene fotoentsüklopeedias Smalavičy (inglise keeles) Smalavičy YouTube'is
Majasoomukas

Majasoomukas ehk harilik soomuklane (Lepisma saccharina ehk Lepisma saccharinum) on tihti majades elav tiibadeta putukas seltsist harjashännalised, perekonnast soomukas. Kasvavad tavaliselt 5–20 (30) millimeetri pikkuseks. Nende keha katvate soomuste värv on hõbedasinine, millest tuleneb tema ingliskeelne üldnimi: silverfish. Lisaks eristatavale värvile saab majasoomukat tuvastada ka nende pikkade kõverate tundlate ja tagumise otsa kolme harjase järgi. Võib elada kuni 5 aasta vanuseks. Ta eelistab temperatuuri 22–27 kraadi; jahedamas on areng aeglasem. Eelistab kõrget õhuniiskust. Ta suudab seedida tselluloosi, mistõttu võib toiduks kasutada muuhulgas paberit ja riiet. Tänapäeva levik on kosmopoliitne, kuid pärit on ta troopikast. kodusoomukas paberisoomukas Majasoomukas, harilik soomuklane andmebaasis eElurikkus Majasoomukad ja kuidas nendest vabanedaInsecto.ee
Menoikeus vanem

Menoikeus vanem oli vanakreeka mütoloogias Teeba ülik, kuningas Kadmose tütre Ino poja Pentheuse poeg. Tema esimesest pojast Kreonist sai samuti Teeba kuningas; tema tütrest Iokastest sai Teeba kuninganna. Kreoni pojad olid Menoikeus noorem ja Haimon.
Deontiline loogika

Deontiline loogika on modaalloogika haru, mis uurib niisuguste sõnade (ja mõistete) nagu "lubatav" ("lubatud"), "lubamatu" ("keelatud"), "kohustuslik" ("kohustus", "kohus", "nõutav", "mittekohustuslik", "fakultatiivne", "peaks", "peab", "ülemäärane", "tähtsusetu", "tähtis", "vähim, mida teha annab", "parem kui", "parim", "hea", halb", "nõue", "vabadus", "võim", "immuniteet" vahelisi loogilisi suhteid. Koos episteemilise loogika ja ratsionaalse valiku teooriaga on deontoloogiline loogika üks filosoofia valdkondi, mis uurib normatiivseid mõisteid ja normatiivseid väljendeid. Deontilise loogika alged tekkisid 14. sajandil, kui hakati tähele panema paralleele aleetiliste modaalsuste ja deontiliste mõistete vahel. (Knuuttila 1981) Katse deontilist loogikat (Mally deontoloogiline loogika) luua tegi 1926 ilmunud artikliga Ernst Mally, kes nimetas seda uurimisvaldkonda deontikaks (Deontik). Teda ei mõjutanud 20. sajandil aleetilise modaalloogika alal tehtu, kuid ta rajas esimesena deontilise loogika lauseloogika süntaksile ja kasutas esimesena deontilisi konstante. Tema süsteemis oli tõsiseid raskusi, näiteks ei suutnud ta eristada seda, mis peaks olema, sellest, mis on. Deontilisele loogikale kui sümbolloogika harule pani aluse Georg Henrik von Wright 1951. aastal ajakirjas Mind ilmunud artikliga "Deontic Logic". Termini pakkus välja C. D. Broad. Termin (nagu ka "deontika") on tuletatud vanakreeka sõnast δέον. Ernst Mally. Grundgesetze des Sollens. Elemente der Logik des Willens, Graz: Leuschner & Leubensky 1926. Ümbertrükk: Karl Wolf, Paul Weingartner (toim). Ernst Mally. Logische Schriften: Großes Logikfragment, Grundgesetze des Sollens, Dordrecht: D. Reidel, 1971, lk 227–324. Georg Henrik von Wright. Deontic Logic. – Mind, 1951, 60, lk 1–15. Georg Henrik von Wright. Norm and Action. A Logical Enquiry, New York: Humanities Press 1963. Risto Hilpinen (toim). New Studies in Deontic Logic, Dordrecht: D. Reidel 1981. Simo Knuuttila. The Emergence of Deontic Logic in the Fourteenth Century, lk 225–248. Paul McNamara. Deontic Logic. Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia, 2010. Challenges in Defining Deontic Logic Gert-Jan Lokhorst. Mally's Deontic Logic, Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia, 2013.