Lockheed F-117 Nighthawk

Lockheed F-117 Nighthawk on Ameerika Ühendriikide üheistmeline kahe reaktiivmootoriga vargründelennuk, mille konstrueeris Lockheedi eriprojektidega tegelev osakond Skunk Works ja mida kasutas peamiselt Ameerika Ühendriikide õhuvägi. F-117 prototüübi esmalend toimus 1981. aastal, väeosade relvastusse arvati see oktoobris 1983. F-117 olemasolust teatati avalikkusele alles novembris 1988. F-117 oli silmapaistev saavutus oma peitetehnoloogiate efektiivsuse poolest, sellisena oli see lennuk teerajaja. F-117 on ka visuaalselt ainulaadne lennuk, mille tingis peitetehnoloogiline vajadus ehitada kogu lennuki välispind komposiitmaterjalist valmistatud kolmnurksetest osaliselt elektrit juhtivatest tasapindadest, mis moodustasid radarikiirgust eri suundadesse peegeldava lennuki välispinna. Komposiitpinnad olid omakorda täiendavalt kaetud kihiga (värviga), milles moodustusid sentimeeterdiaposooni raadiolaineid neelavad (80–90%) nö. dipoolid. Hilisemate arenduste – pommituslennuki B-2 ja hävituslennuki F-22 Raptor – ehituses kasutati ümaramaid vorme, mille aerodünaamiline kuju on arvutatud suure arvutusvõimsuse abil, mis polnud kättesaadav ajal, kui F-117 loodi. USA lennuvägi arvas F-117 relvastusest maha ja need lammutati viimse kui üheni 22. aprillil 2008, isegi muuseumitele ei antud ühtegi seda tüüpi lennukit. F-117 hävitamise peamine põhjus oli lennuki konstruktsioonis kasutatud tehnoloogia salastatus. Pealegi tulid kasutusele uudsemad ja universaalsemad lennukid F-22 Raptor ja F-35 Lightning II. F-117 valmistaja oli Lockheedi osakond, mida tuntakse peamiselt hüüdnime Skunk Works järgi. F-117 kasutas peamise peitetehnoloogiana Nõukogude Liidu matemaatiku Pjotr Ufimtsevi (kes tugines saksa füüsiku Arnold Sommerfeldi teooriale) tehtud avastust, mis võimaldas objekte radaritele vähenähtavaks muuta. Kuigi mitmeid peitetehnoloogiaid kasutati ka juba varem, näiteks SR-71 Blackbirdi puhul, oli Ufimtsevi töö tähelepanuväärne, kuna lubas nähtamatuse astet vähendada suurusjärgus kümneid komakohti. See teadustöö avaldati vene keeles 1962. aastal Moskvas avalikult raadioajakirjas, kuna Nõukogude Liidu sõjaväejuhtkond ei mõistnud selle avastuse potentsiaali ning pidas seda sõjaliselt kasutuks. 1971. aastal tõlgiti need artiklid Ameerika Ühendriikides inglise keelde. Avaldatud uurimuse tõlket lugenud Lockheedi insener matemaatik Denys Overholser märkas avastuse võimalusi ning sellest sai alguse ülisalajane projekt, mille jooksul ehitati alguses täismõõduline puidust makett, seejärel lendav prototüüp Have Blue ja lõpuks F-117. F-117 hoiti võimalikult kaua saladuses, kuna selline eriline lennuk andis riigi kaitsele suure strateegilise eelise. Võis arvata, et saladuse avalikuks tuleku järel hakatakse F-117 võimaliku rünnaku vastu otsima vahendeid ning aja jooksul need ka leitakse. Seetõttu ei kasutatud seda lennukit üheski sõjalises konfliktis enne 1991. aasta Lahesõda. Petrescu, Relly Victoria; Petrescu, Florian Ion Teberiu (2013). "Lockheed Martin Color". News in Aero-Space. Vaadatud 18.06.2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) "Method of Edge Waves in the Physical Theory of Diffraction", Wright-Patterson AFB, OH, 1971. Technical Report AD 733203, Defense Technical Information Center of USA, Cameron Station, Alexandria, VA, 22304-6145, USA. Skunk Works. Ben Rich. Leo Janos. ISBN 0316743003 F-117A Skunk Works, First Flight Chief Test Pilot, Hal Farley