laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Garkalne raudteejaam

Garkalne raudteejaam on raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil Ropaži piirkonnas Garkalnes. Iga päev peatub seal 15 reisirongi, tööpäeviti 16. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Jaam asub Riiast 23 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub jaam B-tsooni. Jaam rajati aastal 1889 ja algul kandis see nime Rodenpois. Avamisajal jäi see Riia kreisi Ādaži kihelkonda Bukulti mõisa maadele, asudes Ropaži kihelkonna piiril. Esimese maailmasõja ajal viisid sealt kitsarööpmelise raudtee harud Zaķumuižasse, Allažmuižasse ja Ādažisse. Nende veeremi teenindamiseks rajati sinna ka depoo. Aastal 1919 nimetati jaam Ropaži raudteejaamaks. Nõukogude perioodi lõppaastatel kavandati Siguldani viiva raudtee elektrifitseerimist. Kontaktvõrk rajati kuni Ropaži jaamani, aga peale Läti taasiseseisvumist see demonteeriti. 29. mail 2011 nimetati jaam ümber Garkalne jaamaks. Aastani 2019 eelnes sellele Baltezersi raudteepeatus. http://www.pv.lv/lv/zonas/ ""Līnijai Rīga-Valka 120 gadi"". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. september 2018. Vaadatud 28. detsembril 2015. [1] Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil Läti valitsus plaanib anda USA sõjaväe kasutusse Garkalne raudteejaama, ERR, 30. august 2016
Baltezersi raudteepeatus

Baltezersi raudteepeatus on endine raudteepeatus Valga–Riia raudteeliinil Ropaži piirkonna Garkalne vallas. Peatus asus Riiast 17,1 km kaugusel. Piletihinnalt kuulus peatus B-tsooni. Peatus avati aastal 1904 raudteejaamana. Avamisajal jäi see Riia kreisi Ādaži kihelkonda Remberģi mõisa maadele. Algaastatel jõudis see kanda nimesid Weissensee, Eisenburg ja Neuermühlen. Tänapäevase nime sai ajaam aastal 1919. Läti NSV ajal muudeti jaam peatuseks. Peatus suleti detsembris 2019, kuna seda kasutas alla 2,6 reisija rongi kohta. http://www.pv.lv/lv/zonas/ ""Līnijai Rīga-Valka 120 gadi"". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. september 2018. Vaadatud 28. detsembril 2015. https://www.tvnet.lv/6794138/no-decembra-vilcieni-vairs-neapstasies-astonas-stacijas Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil
Jugla raudteejaam

Jugla raudteejaam on raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil Riia linna Jugla asumis. Jaamas on kolm kõrvalteed ja kolm ooteplatvormi. Iga päev peatub seal 17 reisirongi, tööpäeviti 18. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Jaam asub Riia raudteejaamast 10,6 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub jaam A-tsooni. Jaam rajati aastal 1900 peatusena ja algul kandis see nime Jegel. Avamisajal jäi see Riia kreisi Biķernieki kihelkonda. Aastal 1919 sai peatusest Jugla raudteejaam. Nõukogude perioodi lõppaastatel kavandati Siguldani viiva raudtee elektrifitseerimist. Kontaktvõrk rajati kuni Ropaži jaamani, aga peale Läti taasiseseisvumist see demonteeriti; praegu lõpeb see Jugla jaamas. Aastani 2019 järgnes sellele Baltezersi raudteepeatus. http://www.pv.lv/lv/zonas/ ""Līnijai Rīga-Valka 120 gadi"". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. september 2018. Vaadatud 28. detsembril 2015. Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil
Ieva Ilves

Ieva Ilves (lätipäraselt Ieva Ilvesa, 2016. aastani Ieva Kupce; sündinud 13. septembril 1977 Riias,) oli endise Eesti presidendi Toomas Hendrik Ilvese abikaasa ja on Läti kaitseministeeriumi küberjulgeolekupoliitika koordineerimissektsiooni juht. Ta sündis Riias, kuid lapsepõlve veetis Salatsis. Ta lõpetas Limbažis keskkooli. Ta on lõpetanud Läti Ülikooli, 2001. aastal sai ta magistrikraadi politoloogias. 2012. aastal sai ta teise magistrikraadi rahvusvahelise avaliku poliitika alal Johns Hopkinsi ülikoolis USAs Washingtonis. Kupce on osalenud 2006. aasta NATO tippkohtumise korraldamisel Riias, töötanud Läti NATO esinduses ning Euroopa Liidu eriesindaja nõunikuna Bakuus. 2022. aasta oktoobris kandideeris ta Läti seimi valimistel parteiühenduse Attīstībai/Par! (Arengule/Poolt!) nimekirjas. Ta sai 23 225 häält. 2023. aasta kevadest osaleb Euroopa Liidu tsiviilmissioonil Ukrainas. Ieva Kupcel ja diplomaat Ivars Pundursil[viide?] (sündinud 1966) on poeg Ralfs Jānis. Samuti on tal tütar Isabella. Tema ema Velta Kupce töötab Limbaži kunstikoolis õpetajana. Novembris 2015 kihlus Ieva Kupce Eesti presidendi Toomas Hendrik Ilvesega. 2. jaanuaril 2016 abiellusid Kupce ja Ilves Halliste kirikus. 28. novembril teatati, et paaril sündis poeg Hans Hendrik Ilves.[viide?] Detsembris 2023 teatati abielu lahutamisest. Soome Valge Roosi Ordeni suurrist (2016) Elulugu vabariigi presidendi kodulehel "Fotod: tulevane presidendiproua Ieva Kupce osales 90ndatel missivõistlusel", elu24.ee, 28. detsember 2015. Maran, Kaur (2.1.2024). "Ieva Ilvese eneseotsimise aeg: „On olnud väga raske aasta"". Eesti Ekspress. Vaadatud 2. jaanuaril 2024. "Ilves ja Kupce abielluvad jaanuari alguses", Postimees, 27. detsember 2015. Ingus Bērziņš, Mani dzīvē mazāk interesē forma, vairāk saturs. Ieva Kupce intervijā 'Delfi', 11. detsember 2015 President Toomas Hendrik Ilves ja Ieva Kupce abiellusid, ERR, 2. jaanuar 2016 Toomas Hendrik Ilves ja Ieva Kupce abiellusid, Lääne Elu, 02.01.2016 http://elu24.postimees.ee/3432087/ieva-kupce-ema-tutre-kihlusest-ilvesega-loodan-et-neil-saab-olema-tore-pere "Halliste kirikus algas president Toomas Hendrik Ilvese ja Ieva Kupce laulatus". Postimees. 2. jaanuar 2016. Vaadatud 2. jaanuaril 2016. "Ieva ja Toomas Hendrik Ilves lahutasid abielu" ERR, 21. detsember 2023 Ieva Ilves vabariigi presidendi kodulehel Ieva Ilves: naer ühendab meid, Piret Kooli intervjuu, Postimees ARTER, 27. veebruar 2016 "Kahekõne", ETV telesaade, 14. jaanuar 2016
Toivo Erilt

Toivo Erilt (sündinud 7. aprillil 1942) on eesti teatritegelane ja ehitusinsener. Ta on lõpetanud 1965. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna tööstus- ja tsiviilehituse erialal. Aastatel 1996–2009 töötas ta rahvusooperi Estonia haldusdirektorina. Aastatel 2002–2005 juhtis ta Estonia teatrihoone renoveerimistöid. Tegeleb ehitismälestiste restaureerimisega. Ta on Liivimaa Lossid OÜ juhatuse liige. 2006 Kaarel Saha preemia TTÜ lõpetajad 1918–2006 "Toivo Erilt, Uudistaja, 5. detsember 2003". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. juuni 2007. Vaadatud 29. detsember 2015. Teatrielu 2009. Teatrite koosseisud. Estonia Inforegister.ee Toivo Erilt[alaline kõdulink] "Eesti Teatriagentuur. Saha preemia said Vanemuise ja Estonia haldusjuhid". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. oktoober 2020. Vaadatud 30. juunil 2022. Heili Vaus. Estonia hoone üllatab ehitajaid. Eesti Päevaleht, 31. juuli 1997
Telefonitootjate loend

See on loend telefonitootjatest riikide järgi. Thuraya Kogan Walton Gradiente Positivo Cherry Mobile MyPhone Starmobile Solid Group Inc. Cloudfone Alcatel Amoi BBK Coolpad Gfive Gionee Haier Hisense Huawei Konka Lenovo Meizu OnePlus Oppo Sagetel, varasem Ningbo Bird TCL Corporation Technology Happy Life Vivo Electronics Vsun Xiaomi Tech Zopo Mobile ZTE ZUK Mobile (Lenovo tütarettevõte) Wiko (Tinno tütarettevõte) Acer Aoc Asus BenQ DBTel Dopod E-TEN (lõpetanud) Gigabyte Technology HTC Bq GeeksPhone Vitelcom (lõpetanud) Fairphone John's Phone Philips NUU mobile - (Sun Cupid Technology (HK) Ltd tütarettevõte. Kontorid Hongkongis, toodetud Shenzhenis, Hiinas) Celkon Micromax Informatics Videocon YU Televentures Intex Technologies Karbonn Mobiles Lava International IBall Xolo Nexian Evercoss MITO Polytron Advan Brondi NGM Olivetti Onda Mobile Communication Telit (lõpetatud) Fujitsu Kyocera Communications Mitsubishi Electric (lõpetatud) NEC NEC Casio Mobile Communications Panasonic Sanyo Sansui Sharp Corporation Sony Mobile Communications Toshiba - lõpetanud telefonide tootmise BlackBerry KT Tech LG Pantech Samsung VK Mobile (lõpetanud) Just5 M Dot Ninetology Kyoto Electronics Lanix Zonda QMobile Voice Mobile Kruger&Matz Manta Multimedia myPhone Archos Bull MobiWire (varasem Sagem Wireless) Thomson Koryolink Doro Ericsson (lõpetanud) Handheld Group Allview AEG Grundig Mobile Medion (Lenovo) Siemens (lõpetanud) Telefunken Tiptel Jolla (loodud Soomes) Microsoft Mobile (varasem Nokia) Binatone Bullitt Group INQ (lõpetanud) Sendo (lõpetanud) Vertu Wileyfox Lumigon (omanik on Hiina firma BYD Electronic) Jablotron Verzo AIS DTAC True Wellcom I-Mobile EvertekTunisie Alcatel-Lucent Amazon Apple AT&T BLU Products Caterpillar Dell Energizer Firefly Garmin Google Nexus HP InFocus InfoSonics Microsoft Mobile Motorola Mobility (peakontor on USA-s, Hiina Lenovo tütarettevõte) Obi Worldphone Explay Gresso Highscreen RoverPC teXet Sitronics Yotaphone F-mobile (FPT Group)
Ŗ

Ŗ (ŗ) on liivi tähestiku ja endine läti tähestiku täht. See on moodustatud r-tähele sedii lisamisega. Ŗ märgib nii läti kui ka liivi keeles palataliseeritud r-häälikut. Läti tähestikku lisati Ŗ 1936. aastal ning eemaldati 1946. aastal. Ŗ-tähe kasutamist jätkati paguluses elavate lätlaste väljaannetes. See esineb läti keeles vaid võõrsõnades ja murdesõnades. Unicode'is on tähe koodid U+0156 (suurtäht) ja U+0157 (väiketäht). Iluta Dalbiņa un Inese Lāčauniece (2001). Latviešu valoda vidusskolām. Lk. 110. Rīga: RaKa. ISBN 978-9984-46-130-4. http://www.eki.ee/letter/chardata.cgi?search=r+with+cedilla
Valdo Rüütelmaa

Valdo Rüütelmaa (sündinud 23. mail 1967 Tallinnas) on eesti puhkpilliorkestrite dirigent ja metsasarvemängija. Valdo Rüütelmaa on olnud 2009. aasta üldlaulupeo ja 2011. aasta noorte laulupeo puhkpilliorkestrite üldjuht. Ta õppis aastatel 1974–1982 Tallinna 1. Keskkoolis ja aastatel 1982–1986 Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis metsasarve erialal Robert Kasemäe metsasarveklassis. Aastatel 1993–1997 õppis ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis puhkpilliorkestri dirigeerimist (prof. Andres Avarand) ja aastatel 2002–2004 Eesti Muusikaakadeemia magistriõppes orkestridirigeerimist (dots. Jüri Alperten ja dots. Aavo Ots). 2004. aastal osales Valdo Rüütelmaa Eri Klasi meistrikursustel. 2008. aastal täiendas end Neeme Järvi ja Paavo Järvi meistrikursustel ja 2011. aastal Johnatan Bretti (Ühendkuningriik) meistrikursustel. 1984–1986 – Orkester Tallinn, orkestrant 1986–1990 – Orissaare Kultuurimaja, direktor 1989–2009 – Orissaare Muusikakool, puhkpilliõpetaja, puhkpilliorkestri Orissaare Brass dirigent 1996–1999 – Tallinna EELK Jaani kogudus, puhkpilliorkestri dirigent 1996–2010 – Eesti Politseiorkester, orkestrant alates 1998 – Tabasalu Muusikakool, õpetaja, puhkpilliorkestri dirigent 2001–2005 – Audentese Erakool, puhkpilliõpetaja alates 2001 – Keila Kultuurikeskus, Keila Linnaorkestri dirigent alates 2004 – Eesti Noorte Brass, dirigent alates 2004 – Eesti Puhkpillimuusika Ühing, vastutav sekretär 2005–2007 – Eesti Noorte Puhkpilliorkester, direktor 2005–2017 – Vabariiklik Orkestrijuhtide Puhkpilliorkester, direktor 2005–2007 – Harjumaa Noorte Keelpilliorkester, dirigent 2005–2011 – Harjumaa Noorte Puhkpilliorkester, dirigent alates 2006 – Eesti Kooriühing, puhkpillimuusika mentor 2008–2013 – Eesti Noorte Puhkpilliorkester (ENPO), dirigent 2010–2012 – Tallinna Muusikakool, direktor 2013–2017 – Vabariiklik Orkestrijuhtide Puhkpilliorkester, dirigent 2014–2018 – Tallinna Ülikool, pilliõpetuse ja orkestrimuusika lektor alates 2015 – Tallinna Huvikeskus Kullo puhkpilliorkester, dirigent ja õpetaja alates 2019 – Eesti Dirigentide Akadeemia Puhkpilliorkestri tegevuse koordinaator ja dirigent 2020–2021 – Vasalemma Kunstide Kool, direktori kt alates 2021 – Lääne-Harju Muusika- ja Kunstide Kool, õpetaja, orkestrijuht 2005 – Harjumaa Kultuurkapitali aastapreemia 2007 – Eesti Kooriühingu aasta orkestridirigendi preemia 2010 – Harku valla TUI nimeline kultuuripreemia 2011 – Eesti Kooriühingu aasta orkestridirigendi preemia 2012 – Keila kultuuripreemia (Keila puhkpillimuusika traditsioonide taastamise ja kõrgel tasemel hoidmise eest) 2014 – Harjumaa Kultuurkapitali aastapreemia 2014 – Harku valla teenetemärk 2015 – Harjumaa kultuuristipendium 2015 – Eesti Muusikakoolide Liidu preemia 2017 – Keila linna teenetemärk 2021 – Kultuuriministri tänukiri 2022 – Lääne-Harju valla Bengt Gottfried Forseliuse hariduspreemia 2022 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali pedagoogi tunnustuspreemia 2022 - Kultuuriministri tänukiri 2024 - Eesti Puhkpillimuusika Ühingu teenetemärk
Kei Nishikori

Kei Nishikori (jaapani keeles 錦織 圭 Nishikori Kei; sündinud 29. detsembril 1989 Matsues) on Jaapani tennisist. Esimest korda jõudis ta ATP põhiturniirile 2007. aastal Los Angeles Openil, mil oli 17-aastane. 2008. aastal valiti ta ATP aasta uustulnukaks. Nishikori on üksikmängus võitnud kümme turniiri. 2014. aasta USA lahtistel meistrivõistlustel jõudis ta üksikmängus finaali, kus kaotas kahes setis horvaat Marin Čilićile. 2015. aasta detsembri seisuga on ta ATP edetabelis kaheksandal kohal. Tema parimaks kohaks on neljas, millel ta paiknes 2015. aasta märtsis. Ta on ainus Jaapani tennisist, kes on jõudnud ATP edetabelis esikümnesse. Samuti on ta esimene Aasia meestennisist, kes on jõudnud suure slämmi turniiril üksikmängus finaali ja ATP finaalturniirile. Kei Nishikori ATP kodulehel. Vaadatud 29. detsember 2015 Ametlik koduleht
Maurus

Maurus on tegelane Eesti kirjandusklassiku A. H. Tammsaare romaanisarja "Tõde ja õigus" teisest osast – Tartu koolidirektor, kelle prototüüp oli Treffneri kooli rajaja Hugo Hermann Fürchtegott Treffner. Romaanisarja teises köites suundub Andrese ja Mari poeg Indrek Paas Mauruse kooli õppima. Maurus on vastuoluline rahvuslane, kelle sõnul on inimese keel ja kodumaa tema kõige olulisem varandus ning inimene peab kõige pealt armastama ennast, enne kui ta saab armastada teisi. Mauruse jutt on mõistukõneline ja temas kehastub tammsaareliku poeetika keelekesksus. Indrek ei oska Mauruse mänguga kaasa minna ja võtab kõike liiga tõsiselt. Indreku ja Mauruse vahekord on justkui Andrese ja Pearu vahekord, kus ühel osapoolel on ettekujutus maailma toimimisest ja teine osapool seab selle kõik kahtluse alla. Maurusel on ka tütar Ramilda, kes aga hiljem tiisikusse sureb. Tüdruk on salapärane ning Tammsaare on rõhutanud tema identiteedi määratlematust. Maurus esineb tegelasena ka Tammsaare teose ainetel valminud filmides ja teatrilavastustes. Näiteks 1975. aasta filmis "Indrek" kehastas teda Ants Eskola. Tema järgi on nime saanud Tallinna Keskraamatukogu majas 2001. aastast tegutsev Hr. Mauruse Pubi. Samuti kandis Mauruse nime Tallinnas Sõpruse puiestee ja A. H. Tammsaare tee nurgal asunud, kuid 2009. aastal suletud raamatupood. ' Treier, Elem. "Tammsaare ja tema "Tõde ja õigus". Tallinn, 2000. Vaino, M.Irratsionaalsuse poeetika A. H. Tammsaare loomingus, 2011. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. jaanuar 2016. Vaadatud 29. detsembril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://iltaka.blogspot.com.ee/2008/09/mauruse-raamatupoe-lahkumine.html Viitamistõrge: Rühma "" <references>-siltide vahel oleval <ref>-sildil nimega "Vaino, M, 2011" puudub sisu.
Hiina kalender

Hiina kalender on hiinlaste traditsiooniline kalender, mida kasutatakse ametliku Gregoriuse kalendri kõrval. Hiina kalendril on hulk erinevaid versioone. Aastate arvestamisel peab hiina kalender esimeseks aastaks enamasti aastat 2698 e.m.a., mis oli müütilise keisri Huangdi ehk Kollase keisri valitsemisaja algusaasta. Hiina uusaasta ajaarvamine Hiina astroloogia
Fumio Kishida

Fumio Kishida (jaapani keeles 岸田 文雄 Kishida Fumio; sündinud 27. juulil 1957 Hiroshimas) on Jaapani poliitik (Liberaaldemokraatlik Partei), kes oli 4. oktoobrist 2021 1. oktoobrini 2024 Jaapani peaminister, 64. isik sel ametikohal, 100. ja 101. valitsuse juht. Ta oli 26. detsembrist 2012 kuni 3. augustini 2017 Jaapani välisminister ning 28. juulist 2017 kuni 3. augustini 2017 Jaapani kaitseminister. Ta sündis 1957. aastal Hiroshimas. Ta õppis Waseda ülikoolis õigusteadust ja lõpetas ülikooli 1982. aastal. Ta oli aastatel 2007–2008 (Yasuo Fukuda valitsuses) Põhjaterritooriumide ja Okinawa asjade riigiministriks. 26. detsembrist 2012 kuni 3. augustini 2017 oli ta Jaapani välisminister (Shinzō Abe valitsuses). 28. juulist 2017 kuni 3. augustini 2017 oli ta lisaks Jaapani kaitseminister. Jesse Johnson. Kishida meets Zelenskyy for talks in surprise visit to Ukraine. [Kishida kohtub Ukrainas üllatusvisiidil Zelenskiga läbirääkimisteks]. The Japan Times, 22. märts 2023
Čiekurkalnsi raudteejaam

Čiekurkalnsi raudteejaam on raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil Riia linna Čiekurkalnsi asumis. Iga päev peatub seal 15 reisirongi, tööpäeviti 17. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ja neilt mahalaadimine. Jaam asub Riia raudteejaamast 6,3 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub jaam A-tsooni. Jaam rajati 1889. aastal peatusena ja algul kandis see nime Сортировочная (Sortirovotšnaja). Toona koostati selles jaamas Pihkva suunas sõitvate rongide koosseis. Reisirongid selles jaamas algselt ei peatunud. Avamisajal jäi see Riia kreisi Biķernieki kihelkonda. XX sajandi alguses võeti jaam kasutusele ka reisijaamana ja see hakkas kandma nime Рига-Балтийская (Riga-Baltiiskaja). 1911. aastal sai jaama nimeks Царский лес (Tsarski Les), 1918. aastal Kaiserwald. 1919 sai jaamast Krūzes muiža raudteejaam. Tänapäevast nime kannab jaam 1929. aastast. Algselt asus jaama juures ka väike depoo, mis oli mõeldud vedurite remondiks. 1930. aastatel see aga lammutati. Uus hoone püstitati Teise maailmasõja järel, mis oli depoona kasutusel 1956. aastani. Seejärel hakati hoonet kasutama raudtee remonditarvete hoidlana. Nõukogude perioodi lõpuaastatel kavandati Siguldani viiva raudtee elektrifitseerimist. Kontaktvõrk rajati kuni Ropaži jaamani; praegu lõpeb see Jugla jaamas. Vaatamata sellele, et raudtee Čiekurkalnsi raudteejaama juures on elektrifitseeritud, ei ole see elektriraudteena kasutusel. Raudteejaama hoonest on tänapäeval saanud elumaja. Čiekurkalnsi raudteejaamast viib 1907. aastal rajatud tee ka Brasa raudteepeatusse ja sealt Rīga Krasta raudteejaama. http://www.pv.lv/lv/zonas/ ""Līnijai Rīga-Valka 120 gadi"". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. september 2018. Vaadatud 29. detsembril 2015. Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil
Zemitāni raudteejaam

Zemitāni raudteejaam on raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil ja Riia–Skulte raudteeliinil Riia linna Purvciemsi asumis. Jaamas on viisteist teed ja kolm ooteplatvormi. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Jaam asub Riia keskraudteejaamast 4,2 km kaugusel. Jaama läbiv raudtee on elektriraudtee. Piletihinnalt kuulub jaam A-tsooni. Zemitānist Jāņavārti raudteepeatuseni viib Zemitāni—Šķirotava raudtee. Jaam rajati aastal 1877 ja algul kandis see nime Aleksandra Vārti (vene Александровские ворота; Aleksandrovskije vorota /Aleksandri värav/). Aleksandri värav (või ka Aleksandri triumfikaar) on seal lähedal asunud 1812. aasta Vene-Prantsuse sõja võidu tähistamiseks ja Vene tsaari Aleksander I auks 1815. aastal püstitatud triumfikaar. 1918 sai jaam praeguse nime Läti vabadusvõtleja, Karutapja ordeni ja Eesti Vabadusristi kavaleri Jorģis Zemitānsi järgi. Teise maailmasõja ajal kandis jaam nime Rīga-Gaisa tilts või Riga-Hohe Brücke. Aastal 1948 hakkas jaam Otomārs Oškalnsi järgi kandma nime Oškalni raudteejaam. Tänapäevase nime sai jaam tagasi aastal 1995. http://www.pv.lv/lv/zonas/ T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 76. lk Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil
Kruhłaje

Kruhłaje (poola keeles Kruhłe, valgevene-eesti transkriptsioonis Kruglaje) on linn Valgevenes Mahiloŭ oblastis, Kruhłaje rajooni halduskeskus. Linn asub Drući jõe kaldal Mahiloŭ linnast 52 kilomeetri kaugusel, merepinnast 175 meetri kõrgusel. Haridust annavad keskkool ja internaatkool. Linnas on kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Antakse välja rajoonilehte Сельскае жыцьцё. Kruhłajes on toiduainetetööstus (seal asuvad piimakombinaat ja õlivabrik), linnas töödeldakse lina ja valmistatakse ehitusmaterjale. Linnas on koduloomuuseum. Kruhłajet mainitakse esimest korda aastal 1520. Administratiivselt kuulus see Viciebski vojevoodkonda ja Orša maakonda. Toona oli asula Połubińskite valduses. Hiljem kuulus küla Naruszewiczitele, Dembińskitele, Raczyńskitele ja Lomskitele. Aastal 1621 läks küla Lew Sapieha valdusse. Aastal 1667 läks küla Sapiehadelt tagasi Połubińskitele. Aastal 1669 mainiti Kruhłajet esimest korda kui alevit. Aastal 1679 said alevi omanikeks taas Naruszewiczid, aga XVIII sajandi alguses läks see Ogińskite valdusse. Poola jagamisel läks Kruhłaje aastal 1772 Venemaa koosseisu. Seal kuulus alev algselt Valgevene ja hiljem Mogiljovi kubermangu. Alevi omanikuks sai Jekaterina Daškova. Tema rajas alevisse pruulikoja ja telgivabriku. Aastal 1785 oli alevis kaks õigeusu kirikut, seal tegutsesid kaks veskit ja asulas oli ka kivist laohoone. 1812. aasta sõja ajal oli alev mõnda aega Kutuzovi peakorter. Aastal 1880 tegutses alevis kolm veskit. Aastaks 1913 läbis alevit Talačyni ja Mahiloŭ linna vaheline postimaantee, alevis asus kümne hobusega postijaam. Aastal 1924 hakkas Kruhłaje kuuluma Valgevene NSV koosseisu. kus sellest sai rajoonikeskus. Aastal 1925 sai alevist küla. Teise maailmasõja ajal hukkus külas ja selle ümbruses ligi 3000 kohalikku elanikku. Asula sai uuesti aleviks 11. märtsil 1967. 26. veebruaril 2016 sai Kruhłajest linn. Alena Kobiec-Filimonava – Valgevene tõlk ja kirjanik Dzianis Dudkoŭ – Valgevene ajaloolane The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements Грынявецкі В. Круглае // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 1: Абаленскі — Кадэнцыя. — Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. Lk. 147. Городские поселки Белыничи и Круглое приобрели статус города | MogilevNews.by | Новости Могилева и Могилевской области Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
Mati Kärmas

Mati Kärmas (9. september 1941 – 19. detsember 2015) oli eesti viiuldaja. Mati Kärmas õppis viiulit Tallinna Muusikakoolis (lõpetas 1961) ning Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Harald Aasa ja Herbert Laane juhendamisel. Tema enam kui veerand sajandit kestnud töö ERSO-s algas juba konservatooriumi üliõpilasena 1964. aastal; aastail 1975–1991 oli Mati Kärmas ERSO kontsertmeister. 1991. aastal kolis ta Soome, kus töötas pensionipõlveni ja Eestisse naasmiseni Kuopio Linnaorkestris. Korduvalt esines ta ERSO ees ka solistina, tema soleerimisel on kõlanud Stravinski, Mendelssohni, Mozarti I ja Gennadi Tanieli viiulikontserdi ettekanded Vallo Järvi, Neeme Järvi, Ilmar Tõnissoni ja Arvo Volmeri juhatusel, samuti Taavo Virkhausi I viiulikontserdi esiettekanne Eestis autori juhatusel. Pikka aega oli ta ERSO keelpillikvarteti eestvedaja. Mati Kärmas tegi kaasa mitmesugustes kammerkoosseisudes, sh Camerata Tallinn, Tallinn Barocco, trio koos Arbo Valdma ja Toomas Velmetiga, duo pianist Lilian Semperiga. Tema esituses kõlas mitme Eesti helilooja uudisteoseid. Tema (kaas)esitatud muusikat leidub salvestistel Eesti Rahvusringhäälingu arhiivis. 1986 – Eesti NSV teeneline kunstnik 1991 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia (ansambli Camerata Tallinn koosseisus) http://www.otsakool.edu.ee/index.php?option=com_content&view=article&id=89&Itemid=467
Eesti Laul 2016

Eesti Laul 2016 oli kaheksas Eesti Laulu võistlus ja 23. Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoor. Toimus kaks poolfinaali – 13. ja 20. veebruaril ja finaal 5. märtsil 2016. Võistluse võitja Jüri Pootsmann lauluga "Play" esindas Eestit 61. Eurovisiooni lauluvõistlusel Rootsi pealinnas Stockholmis. Toimus 13. veebruaril 2016 ETV stuudiotes Saatejuhid Henry Kõrvits ja Maris Kõrvits Toimus 20. veebruaril 2016 ETV stuudiotes Saatejuhid Henry Kõrvits ja Maris Kõrvits Toimus 5. märtsil 2016 Saku Suurhallis Saatejuhid Märt Avandi ja Ott Sepp Teises voorus osalesid I voorus kolm enim punkte kogunud laulu. Võitja kuulutati välja telefonihääletuse tulemuse põhjal. Lauluvõistluse lehekülg Eesti Rahvusringhäälingu veebis
Kōichirō Genba

Kōichirō Genba (jaapani keeles 玄葉 光一郎 Genba Kōichirō; sündinud 20. mail 1964 Tamuras) on Jaapani poliitik (Jaapani Demokraatlik Partei). Ta oli 2. septembrist 2011 kuni 26. detsembrini 2012 Jaapani välisminister. Ta sündis aastal 1964 Tamuras (asub Fukushima prefektuuris). Ta on lõpetanud jesuiitliku Sophia ülikooli õigusteaduskonna. Hiljem lõpetas ta (Panasonicu asutaja Konosuke Matsushita loodud) Matsushita juhtimise ja valitsemise instituudi. Ta oli 2. septembrist 2011 kuni 26. detsembrini 2012 Jaapani välisminister (Yoshihiko Noda valitsuses).