laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Paul Puustusmaa

Paul Puustusmaa (sündinud 5. septembril 1964 Kuressaares) on eesti jurist ja poliitik, aastast 2024 erakonna Eesti Rahvuslased ja Konservatiivid (ERK) aseesimees, aastatel 2019–2023 XIV Riigikogu liige. Ta lõpetas 1982. aastal Põlva Keskkooli ja 1992. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Ta oli aastatel 2012–2024 Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige, sealhulgas 2013–2014 oli ta erakonna juhatuse liige, seejärel volikogu liige. 2015. aastal valiti ta erakonna volikogu esimeheks. 2017. aastal valiti tagasi volikogu esimeheks. Aastatel 2019–2023 oli ta Riigikogu XIV koosseisu liige, sh 2019–2021 Riigikogu põhiseaduskomisjoni esimees. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 211 häält ning ei osutunud valituks. 15. juunil 2024 astus ta EKRE-st välja. Seejärel osales Puustusmaa erakonna Eesti Rahvuslased ja Konservatiivid (ERK) loomisel ning ta valiti asutamiskoosolekul 29. juunil 2024 loodava erakonna aseesimeheks. 18. augustist 2024 valiti uus esimees ja uued aseesimehed. EKRE volikogu esimeheks valiti Paul Puustusmaa Postimees, 14. juuni 2015 EKRE volikogu esimeheks valiti tagasi jurist Paul Puustusmaa, EKRE, 21. mai 2017.
Kõrvi järv

Kõrvi järv on looduslik järv Sakala kõrgustiku edelaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Raamatu külas. Järve pindala on 2,2 ha, pikkus 240 m, laius 130 m ja kõrgus merepinnast 71,5 m. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu. Kõrvi järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.10.2016) Kõrvi järv keskkonnaportaalis (vaadatud 04.10.2016) Kõrvi järv Eesti looduse infosüsteemis Kõrvi järv keskkonnaportaalis
Konnaveski järv

Konnaveski järv on paisjärv Sakala kõrgustiku lõunaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Põlde külas. Järve pindala on 0,5 ha, kõrgus merepinnast 47,5m, kaldajoone pikkus 413 m ja see on paisutatud Kuustle ojale. Järves asub üks saar pindalaga 0,06 ha. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu. Järves leidub ahvenat ja hauge. Veekogu kasutatakse tuletõrje veevõtukohana. Konnaveski paisjärv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.10.2016) Konnaveski paisjärv keskkonnaportaalis (vaadatud 04.10.2016) Konnaveski paisjärv Eesti looduse infosüsteemis Konnaveski paisjärv keskkonnaportaalis
Tiru järv

Tiru järv (ka Tiru paisjärv) on paisjärv Sakala kõrgustiku edelaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Kamara ja Veelikse küla piiril. Järve pindala on 4 ha, keskmine sügavus 1,6 m, suurim sügavus 3,5 m, valgla suurus 7 km², kõrgus merepinnast 63,5 m, vee maht 58 000 m³ ja see on paisutatud Tiru ojale. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu. Tiru järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.10.2016) Tiru järv keskkonnaportaalis (vaadatud 04.10.2016) Tiru järv Eesti looduse infosüsteemis Tiru järv keskkonnaportaalis
Kille paisjärv

Kille paisjärv on paisjärv Sakala kõrgustiku edelaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Veskimäe külas. Järve pindala on 2,9 ha, valgla suurus 31,46 km², kõrgus merepinnast 57 m ja see on paisutatud Lüütre ojale. Järves asub kaks saart pindalaga 0,14 ha. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu. Kille paisjärv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.10.2016) Kille paisjärv keskkonnaportaalis (vaadatud 04.10.2016) Kille paisjärv Eesti looduse infosüsteemis Kille paisjärv keskkonnaportaalis
Novovoroneži tuumajaam

Novovoroneži tuumajaam on tuumaelektrijaam, mis asub Novovoroneži linna lähedal Voroneži oblastis, Venemaal. Tuumajaama ehitust alustati 1957. aastal. Selles on viis tuumareaktorit, ehitamisel on kaks uut. Jaam asub Doni jõe vasakul kaldal, 45 km Voroneži linnast lõuna pool.
Räägu kraav

Räägu kraav on kraav Võrtsjärve madalikul, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Tänassilma külas, Tänassilma jõe parempoolne lisajõgi. Kraav saab alguse Tänassilma külas ning suubub samas külas paremalt poolt Tänassilma jõkke. Kraav kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Tänassilma jõgi Räägu kraav Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 05.10.2016) Räägu kraav keskkonnaportaalis (vaadatud 05.10.2016) Räägu kraav Eesti looduse infosüsteemis Räägu kraav keskkonnaportaalis
Vaimuobjekt

Vaimuobjekt (inglise keeles object of the mind) on entiteet, mis eksisteerib ainult ettekujutuses, kuid mida reaalsuses on võimalik kirjeldada ja modelleerida. Vaimuobjektide hulka kuuluvad näiteks abstraktsed objektid, mõisted ja väljamõeldud entiteedid. Vaimuobjektidega võivad olla seotud ka intentsionaalsed objektid.
Henry Loubscher

Henry James Loubscher (sündinud 8. augustil 1936 Buenos Aires) on Lõuna-Aafrika endine poksija. Ta sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Vladimir Jengibarjanile (NSV Liit). Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale pronksmedalivõitjale Leszek Drogoszile (Poola) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles 17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rooma 1960. Tulemused inglise keeles Henry Loubscher veebisaidil Olympedia (inglise)
Ernst Tamberg

Ernst Tamberg (7. aprill 1902 Tallinn – 6. detsember 1925 Tallinn) oli eesti poksija ja kaitsepolitseinik. Ta võttis vabatahtlikuna osa Vabadussõjast. Ta alustas poksimist pärast Vabadussõda 1921. aastal Arkadi Harlampijevi juures Tallinna Kalevis. Ta osales kaitsepolitseinikuna 1. detsembri mässu mahasurumises. Ta sai 5. detsembril 1924 Iru vallas Suur-Tupsa talu juures toimunud tulevahetuses mässajatega vasakust käest haavata, kuid paranes ja tuli poksiringi tagasi. Tamberg oli kokku kolmekordne Eesti meister poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1923–1925. Ta osales ühe korra Eesti ja Läti maavõistlusel poksis. Et 1924. aasta maavõistlus toimus turniirisüsteemis ja mõlemal riigil oli eri kaalukategooriates mitu esindajat, sattusid võistluse absoluutkaalu kohtumises vastamisi Tamberg ja Erwin Klausner. Tamberg võitis selle kohtumise nokaudiga. Ernst Tamberg hukkus õnnetuse läbi 6. detsembril 1925 ja maeti 10. detsembril Tallinna Rahumäe kalmistule. Harald Tammer. "Ernst Tamberg". // Nekroloog. Eesti Spordileht nr 47, 17. detsember 1925. Lk 9 Eesti kalmistute register Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009
Kontingentsus

Kontingentsus (vanakreeka keeles τὰ ἐνδεχόμενα [endechómena] „miski, mis on võimalik“; keskaja ladina keeles contingentia, „võimalikkus, juhus“) ehk sattumuslikkus on omadus mitte olla paratamatu ega võimatu. Modaalloogikas võidakse kontingentsuse operaator defineerida nii: A on kontingentne (kont), kui võimalik on nii A kui ka mitte-A: kont A := ◊ A ∧ ◊ ¬ A {\displaystyle {\textbf {kont}}A:=\Diamond A\wedge \Diamond \neg A} Kontingentsus on nõrgem tingimus kui võimalikkus. kontingentne propositsioon modaalsus
Toomas Roosileht

Toomas Roosileht (27. detsember 1948 Pärnu – 12. jaanuar 2016 Tallinn) oli eesti ajakirjanik. Aastatel 1983–1992 töötas Toomas Roosileht ajalehes Rahva Hääl. Ta oli Tšornobõli tuumaelektrijaama avarii tagajärgedega tegeleva valitsuskomisjoni liige, viibis 22. juulist kuni 1. novembrini 1986 avarii tagajärgede likvideerimisel. 15. juunist 1992 kuni 1. veebruarini 1999 oli ta ajalehe Pärnu Postimees peatoimetaja. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. oktoober 2016. Vaadatud 7. oktoobril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Arnold Vihvelin

Arnold Vihvelin (täisnimega Arnold Peeter Vihvelin, ka Vichvelin ja Wihwelin) 10. aprill 1892 Mustvee vald, Rääbise, Tartumaa – 20. aprill 1962 Viljandi) oli eesti graafik ja maalikunstnik. Arnold Vihvelin sündis Rääbise mõisa metsavahi pojana. Tema isa Hans Vihvelin kogus rahvalaule ning saatis neid Kreutzwaldile. Perel oli oma raamatukogu. Poeg hakkas maalimisega tegelema juba kuueaastaselt portreemaalijast onupoja eeskujul. Vihvelin töötas 1905. aastal Laiuse apteegis õpilasena, samal ajal lõpetas Torma kihelkonna algkooli. Aastatel 1906–1909 Tartus joonestajana leiba teenides õppis õhtuti Rudolf Julius von zur Mühleni juures joonistamist ja maalimist, külastas ka Kristjan Raua stuudiot. Arnold Vihvelin võttis osa Karlsruhes korraldatud graafikavõistlusest ning sai teise koha. 1910. aastal astus ta Tartu reaalkooli inspektor Peter Barthi soovitustega Peterburi Kunstide Edendamise Seltsi kooli ja pääses eksamiga kohe kolmandasse klassi. 1911. aastal valis ta erialaks Ivan Bilibini graafikaklassi, ühtlasi töötades Nikolai Samokiši ja Dmohowski sulejoonistusklassis. Temaga koos õppisid samas koolis Peet Aren, August Roosileht, Jaan Vahtra, Konrad Mägi jt. Peterburis õppis ta aastatel 1910–1914. Aastail 1914–1920 õppis Peterburi Kunstiakadeemia kõrgemas kunstikoolis professor V. Maté juures (1914–1916). Mõned tema selleaegsed teosed avaldati eesti kunstiõpilaste ajakirjas Ronk, mida ilmus üldse kaheksa numbrit, sisuks luule, proosa ja kunstiõpilaste reproduktsioonid. 1916. aastal Maté suri ning akadeemia ei leidnud kohe uut graafikaõppejõudu. Vihvelin jätkas õppimist maastikuateljees A. Rõlovi õpilasena. Vihvelin lõpetas akadeemia 1918. aastal. Osales 1918 Petrogradi kunstiseltsi Lennok asutamises. 1920 asus ta Rakveres ametisse joonistusõpetajana. Seejärel täiendas ta ennast 1928. aastal välismaal, viibides Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse stipendiaadina pikemat aega Viinis. 1930. aastast elas Piira mõisas Timoleon von Neffi ateljees. Kuulus 1930–1931 Rakvere muuseumi juhatusse. Arnold Peeter Vihvelini loomingus on maastikumaale ja salongilikke portreid. Joonistas ka illustratsioone, mis ilmusid ajakirjas Tuuslar (1922), ja karikatuure, mida avaldati satiiriajakirjas Sädemed (1926). Ta on Tartu Peetri kiriku altarimaali tiibkaunistuste kompositsioonide "Ketsemani aed" ja "Kolgata" (1925) autor. Vabariigi ajal oli ta tuntud peamiselt Vabadussõja-aineliste kompositsioonide autorina, ehkki viljeles ka muid žanre. Sõjajärgsel perioodil tõmbus ta kunstielust täiesti tagasi, ilmselt kartes repressioone oma iseseisvusaegse loomingu pärast, ning töötas n-ö sahtlisse. Arno Wihwelin - Eesti Kunst, Eesti iseseisvate kunstnike ühingu väljaanne 1935 Ons see uudiseks, et... - Maa Hääl : maarahva ajaleht, nr. 145, 9 detsember 1934 Eesti Kunsti ja Arhitektuuri Bibliograafiline leksikon - Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 1996 "ERB - Tuuslar". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. mai 2018. Raimu Hanson, Altari ette kerkivad tellingud - Postimees, 12.01.2015
Killaste järv

Killaste järv (ka Kassepa järv) on paisjärv Sakala kõrgustiku lõunaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Metsaküla ja Univere külades. Järve pindala on 11 ha, keskmine sügavus 2,3 m, suurim sügavus 4,5 m, valgla suurus 17 km², kõrgus merepinnast 79 m ja see on paisutatud Pöögle ojale. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu. Killaste järveks võidakse kutsuda ka Pöögle ojal ülesvoolu asuvaid ja üksteisest teetammidega eraldatud Nuuda järve ja Kopli järve. Mõlemad järve veetase on reguleeritud Killaste järve paisuga. Killaste järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.10.2016) Killaste järv keskkonnaportaalis (vaadatud 04.10.2016) Killaste järv Eesti looduse infosüsteemis Killaste järv keskkonnaportaalis
Kopli järv

Kopli järv (ka Killaste järv) on paisjärv Sakala kõrgustiku lõunaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Univere külas. Järve pindala on 1,3 ha, kõrgus merepinnast 79 m, kaldajoone pikkus 1,174 km ja see on paisutatud Pöögle ojale. Järves asub üks saar pindalaga 0,4 ha. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu. Kopli järve võidakse kutsuda ka Killaste järveks, kuna järve veetase on reguleeritud Pöögle ojal allavoolu asuva Killaste järve paisuga. Järved on üksteisest eraldatud teetammidega ja tammide vahel asuva Nuuda järvega. Kopli järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.10.2016) Kopli järv keskkonnaportaalis (vaadatud 04.10.2016) Kopli järv Eesti looduse infosüsteemis Kopli järv keskkonnaportaalis
Nuuda järv

Nuuda järv (ka Killaste järv) on paisjärv Sakala kõrgustiku lõunaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Univere külas. Järve pindala on 1,6 ha, kõrgus merepinnast 79 m ja see on paisutatud Pöögle ojale. Järve suubub ka Remsi oja. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu. Nuuda järve võidakse kutsuda ka Killaste järveks, kuna järve veetase on reguleeritud vahetult Pöögle ojal allavoolu asuva Killaste järve paisuga. Järved on üksteisest eraldatud teetammiga. Nuuda järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.10.2016) Nuuda järv keskkonnaportaalis (vaadatud 04.10.2016) Nuuda järv Eesti looduse infosüsteemis Nuuda järv keskkonnaportaalis
Haapaniemi linnus

Haapaniemi linnus oli keskaegne linnus Soomes Inkoo ja Salo linna ühendava 186. maantee ääres, Kisko kirikukülast umbes 1 km edelas, Kiskojärvi järve idakaldal Lääne-Uusimaa läänis, endises Raasepori Läänepoolses Kihelkonnas (Raseborg Wästra Härad). 1799 – Haapaniemi 1300, esimesed kindlakstehtud asustusjäljed piirkonnas. 1410 oli Turu ja Pori (Åbo och Björneborg) lääni Haliko kihelkonnas kohtunikuks taanlane Håkan Frille, kelle poeg Krister Frille oli aastal 1463 teadaolevalt esimene Haapaniemi talu omanik. 1469 on Haapaniemit kirjalikult esmamainitud. 1450–1525 on uurijate oletatud linnuse ehitusperiood. 1500. aasta paiku arvatakse olevat valminud kivilinnuse ülemine elukorpus. 1540. aastatel kuulus linnus Henrik Klausson Hornile, kelle ajal oli Haapaniemi tema peamõis. Valduse omandas Horn XVI sajandi alguses abielu kaudu. 1600. aasta paiku ehitati Kisko kirikukalmistule Hornide hallist kivist hauakamber. 1556–1563 ehitati seda rajatist Turu linnuse eeskujul renessanss-stiilis ümber. Turu linnuses resideeris tollal hertsog Johannes. 1600 läks omandiõigus Flemingite suguvõsale. Sajandi alguses oli linnus ilmselt veel asustatud, seal elanud talupere ehitas linnuse ühe külje vastu puithoone. 1700. aastatel, Põhjasõja (isoviha) ajal linnus lagunes ja selle seisukord muutus niivõrd halvaks, et kaheldi, kas ehitises üldse kunagi elati. XVIII sajandi algul ehitati linnuse kõrvale puidust mansardkatusega mõisahoone. 1737 läks maavaldus Fiskarsi külale ja kanti aastal 1883 üle firma Fiskars OY omandusse. 1910 tehti linnusevaremetes teaduslikke proovikaevamisi, mida juhtis Juhani Rinne. 1950 oli Soome Muuseumiamet huvitatud rajatise kaitse alla võtmisest ja aastal 1952 alustati arheoloogiliste kaevamistööde ja maapealsete müüride konserveerimistöödega, parandati keldrivõlve. Tööd kestsid 1958. aastani. 2004 viidi linnusevaremetes läbi objekti inventariseerimine. Arhitektuuriliselt on tegemist majalinnusega. Väikelinnuselaadsest kaitseiseloomust annavad tunnistust kitsad laskeavatüüpi aknapilud ja paksud müürid. Hoone on ristkülikukujuline, küljepikkustega 13 x 18 meetrit. Vastu pikemat lõunapoolset külge asetseb trepitorn mõõtmetega 5,3 x 4,3 meetrit. Keldrikorruse tünnvõlvid on laotud püstiasendis kiltkivist, mis uuringute järgi on toodud lähedalasuvalt Hyypiänvuore mäelt. Keldrikorrus jaotub viieks ruumiks: hoone keskel pikisuunas on paks vahesein, ühel küljel kolm, teisel kaks ruumi. Neid ühendav ukseava on vaheseina lõunapoolses otsas. Keldri peal asetseval esimesel korrusel on veel samuti aimatav ruumide jaotus. Linnus on ehitatud maakivist (graniit), vähesel määral on kasutatud punast tellist uksepiitade juures jm. Arvatakse ka, et linnust ei kasutatud pidevalt aastaringi, vaid seda kasutati rohkem varude ladustamiseks ja vähemalt talvel elati linnusega külgnevates puithoonetes, mis moodustasid sinna kõrvale suletud siseõue. Näha on esimese, keldrikorruse vundamendid, mõned akna- ja uksevõlvid ja keldritrepid. Keldrites on näha fragmente algsest põrandasillutisest. Linnusevaremed on muinsuskaitse all.
Via Estonia

Via Estonia on mitme tänava nimi Itaalias: Via Estonia Firenzes Via Estonia Fondis Latina provintsis Via Estonia Grossetos Grosseto provintsis Via Estonia Ispras Varese provintsis Via Estonia Olbias Olbia-Tempio provintsis Via Estonia Paternòs Catania provintsis Via Estonia Riminis Rimini provintsis Via Estonia Roomas Rooma provintsis Via Estonia Siracusas Siracusa provintsis
Mati Mark

Mati Mark (9. märts 1941 Pärnu – 21. september 2008 Tallinn) oli tunnustatud laskesportlane, Eesti meister, vanemtreener ning Eesti laskurliidu president. Ta lõpetas aastal 1960 Tallinna Ehitustehnikumi ja aastal 1978 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehalise kasvatuse eriala. Mati Mark oli aastatel 1963 ja 1964 väikepüssiharjutuses 60 lasku lamades Eesti meister. Aastatel 1975–1980 kuulus ta Tallinna olümpiapurjeregati organiseerimiskomiteesse, 1984–1996 Eesti NSV Kehakultuuri- ja Spordikomitee esimees ning Eesti Spordiameti peadirektor, 1996–1998 Kultuuriministeeriumi spordiosakonna juhataja. Ligi kakskümmend aastat oli ta tegev Euroopa Laskespordi Konföderatsiooni juhatuse liikme ja asepresidendina, rahvusvahelise kategooria kohtunikuna, tippvõistluste žürii liikmena.  Tema eestvedamisel korraldati tema elu viimase kümne aasta jooksul Eestis kolmed Euroopa meistrivõistlused laskmises. Teenete eest spordi ja laskespordi arendamisel on Mati Marki autasustatud Eesti Kaitseväe Eriteenete Risti ja Kaitseliidu Eriklassi Teenetemedaliga.  Ta oli Eesti NSV teeneline treener aastast 1973 ning tema käe all treenides tuli jahilaskmises maailmameistriks Andrei Inešin, keda Mati Mark treenis oma elu viimaste nädalateni. 4. detsembril 2009 korraldati Männiku lasketiirus tema esimene mälestusvõistlus, mida on sellest peale korraldatud igal aastal. Mati Markil on kolm poega ja tütar. "Suri kauaaegne spordijuht Mati Mark". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2016. Vaadatud 7. oktoobril 2016. Gunnar Press: "Kümme juttu spordijuht Mati Margi kirevast elust" Õhtuleht, 18. detsember 2006 http://www.esbl.ee/biograafia/Mati_Mark http://entsyklopeedia.ee/artikkel/mark_mati Ardo Kaljuvee: IN MEMORIAM: MATI MARK 9 III 1941 – 21. IX 2008. Eesti Päevaleht, 23. september 2008 Biograafia ESBL-is
Mai kultuurikeskus

Mai kultuurikeskus oli 1986. aastal projekteeritud hoone Pärnus, Papiniidu 50. Hoone projekteeris arhitekt Tõnis Palm. Keskus kuulus Pärnu linnale kuni 2021. aastani, kui selle ostis ära OÜ Capital Mill. Hiljem sai hoone ainuomanikuks OÜ Papiniidu Arendus. Algselt oli hoone mõeldud kinoks, kultuurikeskuseks ja pommivarjendiks linnajuhtidele ning ühiskonna koorekihile. 1986. aastal avati hoones Mai kino. Kino suleti 2014. aastal, sest olemasolev kinotehnika oli vananenud ning selle uuendamiseks nappis raha. 2011. aastal algatati kultuurikeskuse hoone ala detailplaneering, mille järgi keskuse hoone lammutatakse ja alale ehitatakse sarnase otstarbega hoonestu. 2019. aastal otsustas linn omanikuna kultuurikeskuse hoone maha müüa. Enne lammutamist tegutsesid hoones raamatukogu, CCCP põgenemistoad, mööbli- ja riidepood, kirbuturg, surfiklubi ladu, Starman ning squash'i-klubi. 3. oktoobril 2022 teavitas Pärnu linnavalitsus, et kinnitatud on detailplaneering, mis näeb ette endise Mai kino hoone lammutamise ning selle asemele äri- ja eluhoonestuse rajamise. Detailplaneering on kavas realiseerida kahes etapis, esmalt ehitatakse kauplus koos avatud parklaga. Linnavalitsuse andmetel soovitakse Papiniidu 50 avada Prisma supermarket. 2023. aasta detsembris alustati hoone lammutustöödega, mis on planeeritud lõpuni viia 31. märtsiks 2024. 23. veebruaril oli alles viimased müürijupid, mis langesid 27. veebruariks. Esimesena langes kellatorn Mai keskuse uus omanik asus üürilepinguid lõpetama ja peab lammutamisplaane Pärnu Postimees, 26. oktoober 2023 "Kultuurikeskus MAI" Matused Fienta.com, 2021 Anu Villmann (14. märts 2014). "Mai kino paneb märtsi lõpus uksed kinni". Pärnu Postimees. Vaadatud 23. mail 2019. Anu Villmann (12. märts 2014). "Mai kultuurikeskus omandab paari aasta pärast uue näo". Pärnu Postimees. Vaadatud 23. mail 2019. Sirle Matt (18. mai 2019). "Mai kultuurikeskus läheb lõpuks müüki". Pärnu Postimees. Vaadatud 23. mail 2019. "Pärnusse ehitatakse kolm uut toidukauplust". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. märts 2023. Vaadatud 2. märtsil 2023. Galerii ⟩ Mai keskus tervitas hoonet lammutama asunud töömehi pooliku õllekastiga Pärnu Postimees, 20. detsember 2023 PILDID ⟩ Mai keskuse lammutusplatsil langevad viimased müürijupid Pärnu Postimees, 23. veebruar 2024
Ronald Koeman

Ronald Koeman (sündinud 21. märtsil 1963 Zaandamis) on Hollandi jalgpallitreener ja endine jalgpallur, Hollandi jalgpallikoondise peatreener. Ta mängis peamiselt kaitsjana, kuid võis täita ka poolkaitsja rolli. Koeman oli tihti tuntud oma täpsete karistuslöökide poolest. Ta on 253 löödud väravaga siiani ajaloo resultatiivseim kaitsemängija. 1992. aasta Euroopa karika finaalis tõi ta lisaajal löödud karistuslöögiga Barcelonale võidu Sampdoria üle. 1993–94 Meistrite Liiga hooajal oli Koeman turniiri suurim väravakütt. 1988. aastal aitas Koeman Hollandi jalgpallikoondisel võita Euroopa meistrivõistlused. 2020. aasta augustis määrati ta pärast Quique Setiéni vallandamist Hispaania kõrgliiga klubi FC Barcelona peatreeneriks. Ta sõlmis klubiga kaheaastase lepingu. Peatreenerina on ta juhendanud veel selliseid klubisid nagu Vitesse, Ajax, Benfica, PSV, Valencia, AZ, Feyenoord, Southampton ja Everton. Aastatel 2018–2020 oli ta ja on taas alates 2023. aastast Hollandi jalgpallikoondise peatreener. Ajax Eredivisie: 1984–85 KNVB beker: 1985–86 PSV Eredivisie: 1986–87, 1987–88, 1988–89 KNVB beker: 1987–88, 1988–89 Euroopa karikas: 1987–88 Barcelona La Liga: 1990–91, 1991–92, 1992–93, 1993–94 Copa del Rey: 1989–90 Supercopa de España: 1991, 1992, 1994 Euroopa karikas: 1991–92 Euroopa superkarikas: 1992 Holland Euroopa meistrivõistlused: 1988 Ajax Eredivisie: 2001–02, 2003–04 KNVB beker: 2001–02 Johan Cruijff Schaal: 2002 Benfica Portugali superkarikas: 2005 PSV Eredivisie: 2006–07 Valencia Copa del Rey: 2007–08 AZ Johan Cruijff Schaal: 2009 "Boys from the back: 10 best goalscoring defenders". Squawka. 3. juuni 2015. Vaadatud 18. oktoober 2016. "Ronald Koeman is the new FC Barcelona coach". fcbarcelona.com. 19.8.2020. Vaadatud 19.8.2020
Juliano Belletti

Juliano Belletti (sündinud 20. juunil 1976 Cascavelis) on Brasiilia endine jalgpallur, kes mängis parema äärekaitsjana. 2006. aasta Meistrite Liiga finaalis lõi ta Barcelona võiduvärava, kui võideti 2:1 Inglismaa klubi Arsenal. Belletti alustas oma klubikarjääri 1994. aastal Brasiilia jalgpalliklubis Cruzeiro. 2002. aastal siirdus ta Euroopasse, kui ta liitus Hispaania kõrgliiga klubiga Villarreal. Pärast kahte edukat hooaega Villarrealis osteti ta 2004. aastal Barcelonasse. Barcelonaga tuli ta kahel aastal järjest Hispaania meistriks ning võitis 2005–06 hooajal ka Meistrite Liiga. 2006. aasta Meeistrite Liiga finaalis lõi Belletti Barcelona 2:1 võiduvärava. 2007. aastal liitus ta Chelseaga, kus ta võitis 2009–10 hooajal Premier League'i ja FA Cup'i. Belletti lõpetas oma mängija- ja klubikarjääri 2011. aastal Fluminensega. Belletti kuulus Brasiilia koondisse, mis võitis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused. Ta esindas Brasiiliat koondises veel 2001. aasta Copa Américal ja 2003. aasta konföderatsioonide karikavõistlustel. Aastatel 2001–2005 mängis ta koondises 21 korda ja lõi ühe värava. Barcelona La Liga: 2004–05, 2005–06 UEFA Meistrite Liiga: 2005–06 Hispaania superkarikas: 2005, 2006 Chelsea Premier League: 2009–10 FA Cup: 2008–09, 2009–10 FA Community Shield: 2009 Fluminense Campeonato Brasileiro Série A: 2010 Brasiilia Jalgpalli maailmameistrivõistlused: 2002 "Juliano Belletti". Transfermarkt. Vaadatud 4. oktoober 2017.
Ville Itälä

Ville Heimo Antero Itälä (sündinud 10. mail 1959 Luumäkis) on Soome poliitik, ta kuulub Rahvuslikku Koonderakonda. Ta oli aastatel 2000–2003 Soome siseminister (Paavo Lipponeni teises valitsuses). Aastatel 2004–2012 oli ta Euroopa Parlamendi liige. Aastatel 2012–2018 oli ta Euroopa Kontrollikoja liige. Soome liberaalne poliitik Jaakko Itälä on tema onu.