laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Giovanni dalle Bande Nere

Ludovico de Medici (tuntud ka kui Giovanni dalle Bande Nere; 5. aprill 1498 Forlì – 30. november 1526 Mantua) oli Itaalia kondotjeer. Ludovico, hüüdnimega "Suur Saatan" (il «Gran Diavolo»), oli Itaalia viimane väljapaistev kondotjeer. Nimeosa Bande Nere tuleneb sellest, et patrooni ja sugulase, paavst Leo X surma (1. detsember 1521) märgiks värvis Giovanni oma väeosa valge–purpursed võitluslipud mustaks. Giovanni sündis Põhja Itaalia linnas Forlìs Giovanni de' Medici (tuntud ka kui Plebeilik, Rahvamees, itaalia keeles il Popolano) ja Caterina Sforza, Itaalia renessansi ühe tuntuima daami lapsena. Tema isapoolne esivanem (vanavanavanaisa) oli Medicite dünastia rajaja Giovanni de' Medici. Ludovico näitas huvi võitluskunstide vastu üles juba varases nooruses, sooritas esimese mõrva 12-aastaselt. Ludovico pojast Cosimost sai esimene Toscana suurhertsog. Giovannist sai kondotjeer paavst Leo X (Giovanni di Lorenzo de' Medici) teenistuses. 1516. aasta 5. märtsil juhtis ta sõjakäiku Urbino hertsogi Francesco Maria I della Rovere vastu, kelle alistas 22 päevaga. Leo X järel paavstiks valitud Clemens VII, 1509. aastal surnud Caterina Medici nõbu, tasus kõik Giovanni võlad ja palus tal vastutasuks asuda käimasolevas sõjas prantslaste poolele. Bande nere, "Mustad lipud" (standardid); itaaliakeelsel sõnal "banda" on veel ka tähendus jõuk, kamp, bande.
Kadett (vanuseklass)

Kadett on mõnel spordialal vanuseklass, kuhu kuuluvad harilikult 14–16-aastased sportlased. See on vanuseklass näiteks vehklemises, judos, maadluses, vibulaskmises, lauatennises.
Annone (elevant)

Annone (u 1510 – 8. juuni 1516) oli Portugali kuninga Manuel I poolt kroonimisel paavst Leo X-le kingitud valge India elevant, kes kandis Portugalis nime Hanno. Annone saabus Rooma 1514. aastal ning temast sai peagi paavsti lemmikloom. Annone suri kaks aastat hiljem tüsistustesse, mis tekkisid looma kõhukinnisuse ravil kullaga rikastatud lahtistiga.
Norwegian Star

Norwegian Star on ettevõttele Norwegian Star Limited kuuluv ristluslaev, mis on ehitatud 2001. aastal Meyer Werfti tehases Papenburgis Saksamaal. Norwegian Star on Dawn-klassi laev, ta sõsarlaevad on Norwegian Dawn, Norwegian Jewel, Pride of Hawaii, Norwegian Pearl ja Norwegian Gem. Laeva käitab laevakompanii Norwegian Cruise Line. Laev tehases pandud nimega SuperStar Libra ja numbriga 648 telliti Star Cruisese jaoks Saksamaalt Meyer Werfti laevatehaselt Papenburgis. Kiil pandi 23. juunil 2000, laev lasti vette 6. juulil 2001. 31. oktoobril 2001 anti valmis laev laevakompaniile üle. Laeva ehitamine maksis kolmveerand miljardit Saksa marka. Laev ristiti 17. novembril 2001 Miamiis, ristiema on Miss America 2001 Angela Baraquio. 19. novembril 2001 asus Norwegian Star oma esmareisile Miamist Los Angelesse. 2013. aasta seisuga sõitis Norwegian Star Euroopas ja reisid väljusid Kopenhaagenist. Laev sõidab Bahama lipu all. Kodusadam on Nassau. DNV Fakta om fartyg (rootsi keeles) Start of Construction of New Luxury Liner Meyer Werft, pressiteade, 23. juuni 2000 (inglise keeles). Die "Norwegian Star" geht auf Jungfernfahrt Die Welt, 9. november 2001 (saksa keeles). Norwegian Star Norwegian Cruise Line'i kodulehel (inglise keeles)
Polybios

Polybios (kreeka keeles Πολύβιος, Polýbios; umbes 201 eKr Megalopolis Peloponnesosel – umbes 120 eKr) oli Vana-Kreeka ajaloolane ja kirjanik. Ta oli pärit aristokraatlikust suguvõsast, oli juhtivaid tegelasi Ahhaia Liidus ning juhtis võitlust Rooma vastu. Ta vangistati roomlaste poolt 166. aastal eKr ning viidi Rooma, kus ta saatis mööda 16 aastat. Seal sõbrunes ta Scipio Nooremaga. Ta oli Kartaago hävitamise tunnistaja 3. Puunia sõjas ning viibis ka Korinthose hävitamise juures. Oma peateoses "Maailma ajalugu" (säilinud osaliselt) kujutas ta Rooma muutumist maailmariigiks. Ta arvas, et ühiskonna ajalugu kulgeb ringskeemis, kus vahelduvad monarhistliku, aristokraatliku ja demokraatliku korraga riigid. Ta pidas kõikidest riigivormidest õigeimaks Rooma riigikorda, sest selles olevat tasakaalustatud monarhistlikud (konsulid), aristokraatlikud (senat) ja demokraatlikud (rahvakoosolek) elemendid. John Ma. (2013). Statues and Cities: Honorific Portraits and Civic Identity in the Hellenistic World. Oxford: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-966891-5. lk 281-282.
Akademik Šokalski

Akademik Šokalski on väike ristluslaev, mis kuulub Venemaa riigile ja mida käitas Austraalia kruiisifirma Aurora Expeditions. Laev ehitati Soomes Turus Valmetin Oy Laivateollisuus Ab laevatehases kui Akademik Šuleikin-klassi uurimislaev 1982. aastal. Laevale tehasenumbriga 343 pandi kiil 2. novembril 1981 ja see võeti kasutusele 30. oktoobril 1982. Laev sai nime jälle Vene ja Nõukogude okeanograafi ja kartograafi Juli Šokalski auks. Esimest NSVL Teaduste Akadeemia uurimislaeva Akademik Šokalski oli Arktika vetes Novaja Zemlja kirderanniku ääres 27. juulil 1943 tulistanud ja selle uputanud Saksa allveelaev U 255. 2013. aasta detsembris Bluffist Antarktikasse teel olnud Akademik Šokalski jäi paar miili enne sihtpunkti ning umbes 100 meremiili Prantsuse baasist Dumont D'Urville'ist idas jäävangi. Laeva pardal oli 52 reisijat ja 22 venelasest meeskonnaliiget. Abiks kiirustas kolm laeva: Xuelong, Aurora Australis ja L'Astrolabe. Raskete jääolude tõttu jäi Xuelong ise jäävangi ristluslaevast Akademik Šokalski umbes 6 meremiili kaugusel. L'Astrolabe pööras tagasi. Aurora Australis jõudis uurimislaevast Akademik Šokalski kümne meremiili kaugusele, kuid pööras tagasi ja viibis lahtises vees Vene laevast 18 meremiili kaugusel. 2. jaanuaril 2014 Xuelong kasutas oma kopterit reisijate evakueerimiseks Akademik Šokalskilt Aurora Australisele. 8. jaanuaril 2014 jõudis Akademik Šokalski iseseisvalt jäävabasse piirkonda. "Kõik 52 Antarktikas laeval jäävangis olnud reisijat on evakueeritud". Postimees, 2. jaanuar 2014. Laeva andmed shipspottingi saidil (inglise keeles) Arktika ja Antarktika probleemid (vene keeles) Академик Шокальский" НЭС АНИИ, 1939–1943 (vene keeles) Antarctic expedition scientists trapped in ice (inglise keeles) MMSI: 273458210 "Antarktikas jäi jäävangi Vene laev teadlastega pardal". Postimees, 26. detsember 2013. "Akademik Šokalski jõudis Uus-Meremaale". Postimees, 14. jaanuar 2014. "Lumetorm peatas Antarktikas jäävangis oleva laeva päästetööd". Postimees, 30. detsember 2013. "Antarktikas venelastele appi kiirustanud laev jäi omakorda jäävangi". Postimees, 4. jaanuar 2014.
Lepapuravik

Lepapuravik (Gyrodon lividus) on vahelikuliste sugukonda lepapuraviku perekonda kuuluv söögiseen. Euroopas on see lepapuraviku perekonna ainuke liik. Lepapuravikku võib Eestis leida niisketes ja lodustuvates lepikutes, nii hall- kui ka sanglepikutes. Lepapuravik on väga sage ja kasvab suurte kogumikena augustist oktoobrini. Lepapuraviku kübara värv on hele-kollakaspruun kuni määrdunudkollane. Kübara servaosas on tihti seen peaaegu valge. Kübaraid esineb kumeratest lamedateni, need on kleepuvalt limased ning läbimõõduga kuni 15 cm. Lepapuraviku torukesed on noorelt helekollased, seejärel kuldkollased ning lõpuks pruunikad. Torukesed on pikalt seenejalale laskuvad ja 2–5 mm pikad. Kübaralihast on nad väga halvasti eraldatavad. Lepapuraviku jalg on kübara värvusega, nõrgalt sametjas või kiuline. Katsumisel muutub veidi sinakaks, kiudude kriimustamisel kohe pruuniks. Ta on 3–10 cm kõrge ja 0,5–2 cm paks. Kujult on jalg silinderjas või alusel ahenev, sageli kõverdunud. Seeneliha on õhuke ja kahvatukollase värvusega. Jalas ja torukeste all on seeneliha tumedam. Lepapuraviku eosed on laiellipsoidsed, 4–8 μm pikad ja 3–5 μm laiad. Eospulber ookerjas kuni ookerpruunikas. Lepapuravik on söögiseen, kuigi võrdlemisi madala kvaliteediga. Söödav noorelt ja värskelt, vanemad viljakehad on suure limasuse ja pehme ning õhukese seeneliha tõttu kõlbmatud. Lepapuravik andmebaasis eElurikkus """Lepaseen" ja leppade tegelikud kaaslased"". www.eestiloodus.ee. Vaadatud 25.12.2011. ""Meie puravikke 12"". www.eestiloodus.ee. Vaadatud 25.12.2011. Kalamees, K.; Lasting, V. Eesti puravikulised. Tallinn: Valgus. 1974, lk 20 Lepapuravik andmebaasis eElurikkus
Tartu Ülikooli sümfooniaorkester

Tartu Ülikooli sümfooniaorkester (TÜSO) on Tartu Ülikooli juures tegutsev harrastajate sümfooniaorkester. Selle liikmeteks on peamiselt Tartu Ülikooli üliõpilased. Orkester alustas tegevust enne teist maailmasõda, 1930. aastatel oli dirigendiks V. Vadi. Sõja ajal tegevus peatus ning taastati 1955. aastal Harald Kerese eestvedamisel. Sellal olid dirigendid Igor Graps, Ago Russak ja põhidirigent Aadu Regi; orkestrantide seas olid Alo Ritsing (tšello), Harald Keres (flööt) ja Kaljo Mitt (kontrabass). Esimene avalik esinemine toimus 26. mail 1956. Orkester esines ka 8. juulil 1956 esimesel Balti üliõpilaslaulupeol Gaudeamus Tartus Kassitoome orus, saates üht koori Evald Aava ooperist "Vikerlased". 1950. aastate lõpus tegevus siiski hääbus. Praeguse TÜSO eelkäijana on mainitud ka 1986–1991 tegutsenud Tartu Riikliku Ülikooli kammerorkestrit (dirigendid Toomas Kapten ja Andres Heinapuu, kontsertmeister Koidu Jürisoo). Kolm tollast orkestranti olid ka nüüdse sümfooniaorkestri loomise juures. Tartu Ülikooli sümfooniaorkester kutsuti taas ellu Tartu Üliõpilasmaja juhatuse esimehe Kulno Kungla algatusel 2009. aastal, avaesinemine toimus ülikooli aktusel 1. detsembril 2009. Sellest ajast on peadirigent Lauri Sirp. Orkestri kontsertmeister on Andri Annus. Ülikooli sümfooniaorkestri sõprusorkester on Tampere Ülikooli sümfooniaorkester. Tartu Ülikooli sümfooniaorkestri koduleht Raimu Hanson "Ülikooli orkester tegi debüüdi" Postimees, 02.12.2009 "Ülikool kutsub ellu sümfooniaorkestri"[alaline kõdulink] UT, 03.09.2009 "Sümfooniaorkester võttis pillid kotist"[alaline kõdulink] UT, 05.11.2009 Tartu Ülikooli sümfooniaorkestri koduleht "Ülikool kutsub ellu sümfooniaorkestri" Universitas Tartuensis, 3. september 2009 "Sümfooniaorkester võttis pillid kotist" Universitas Tartuensis, 5. november 2009 Raimu Hanson. "Ülikooli orkester tegi debüüdi" Postimees, 2. detsember 2009 "Ülikooli sümfooniaorkester tervitab kevadet filmimuusikaga" Postimees, 2. mai 2011 "Tartu Ülikooli Sümfooniaorkester esitamas Heino Elleri teost "Kodumaine viis""
Mr. Lawrence

Mr. Lawrence (algselt Merry Christmas Mr. Lawrence) on 1990. aastate alguses Mihkel Raua loodud ansambel, mis tegutses 2000. aastani. Kokku ilmus bändil 4 stuudioalbumit ja üks kogumik album. Neist esimene "Graffity Revolution" (1990) anti välja nime alt Merry Christmas Mr. Lawrence. Esimene Mr. Lawrence nime alt välja antud album ilmus 1993. aastal. Hilisemalt on bänd kokku tulnud üksikuteks esinemisteks, nagu näiteks 2007. aasta Rabarockil ja 2021. aasta Eesti Laulul, kus esineti vaheesinejana. Aastal 2021 ilmus ka uus versioon loost "Annabel". Mihkel Raud – vokaal, kitarr Urmas Kahk – kitarr Antti Kammiste – klahvpillid Toivo Nilson – bass Toomas Leemets – trummid Märten Kross – kitarr (1991–1992) Graffity Revolution (1990) Mr. Lawrence (1993) Swing (1995) Sitandspin (1999) 19 / 90-99 (2007) Call Your Name (1993) Every Day Is Like Sunday (1996) Annabel (1996) Peace, Love And Luxury (1997) Mr. Lawrence andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles)
Annone

Annone, pärisnimi, oli väga levinud nimi Kartaagos. Puunia sõdades osales mitmeid sellenimelisi inimesi. Annone Meresõitja (633 eKr – 530 eKr), Kartaago maadeavastaja; Annone I Suur (4. sajand eKr), Kartaago väejuht, kes võitles Sürakuusa vastu ja kellest sai Kartaago kuningas; Annone (väejuht) (3. sajand eKr), Kartaago väejuht, kes võitles Esimeses Puunia sõjas; Annone il Vecchio (Vana), Kartaago väejuht, kes alistas Hispaania 207 eKr; Annone II Suur (3. sajand eKr), Kartaago Roomameelne väejuht ja poliitik Teises Puunia sõjas; Annone, Bomilcare poeg (†2. sajand eKr) Kartaago väejuht, kes osales Teises Puunia sõjas; Annone (Cissa lahingu väejuht) Kartaago väejuht Hispaanias 218 eKr Annone III Suur (2. sajand eKr), Kartaago ultrakonservatiivne poliitik; Annone di Sangerhausen (†1274), Saksa ordu suurmeister. Annone järv, järv Itaalias Annone kraater, Kuu kraater Annone (elevant), Paavst Leo X lemmikloom.
Jaak Rosenbaum

Jaak Rosenbaum (1. november (ukj) 1871 Kõo vald, Viljandimaa, Liivimaa – 2. aprill 1925 Solovetsi Eriorstarbeline laager, Arhangelski oblast, NSV Liit) oli Venemaa Keisririigi ja Eesti ohvitser. Jaak Rosenbaum sündis 1871. aastal Viljandimaal Kõo vallas, lõpetas 1901. aastal Vilno sõjakooli ja teenis pärast seda 179. Ust-Dvinski polgus roodu- ja pataljonikomandörina ning polguülema abina. Kapten Jaak Rosenbaum osales Esimeses maailmasõjas ning teda autasustati 1914. aastal Georgi mõõgaga. „Lahingus 25.08.1914, kui rünnakgrupi ülem oli langenud, võttis kapten Rosenbaum grupi juhtimise üle. 150—200 meetri kaugusel vaenlase eesliinist tõusis Rosenbaum esimesena rünnakule, tõmmates endaga kaasa terve pataljoni. Rünnaku käigus vallutati vaenlase esimene kaevikuliin. Selle järel kogus Rosenbaum oma mehed kokku ning vallutas uue sööstuga veel mitu vastase kaevikut. Viimase rünnaku käigus sai 5. roodu eesotsas asunud kapten Rosenbaum jalast raskesti haavata. Kuigi kuul oli purustanud luu, ei lasknud ta ennast võitlusväljalt ära kanda, vaid jätkas lahingu juhtimist, kuni kaotas teadvuse. “ 1917. aasta suvel ülendati Jaak Rosenbaum polkovnikuks. 1917. aastal Eesti rahvusväeosade formeerimise ajal tuli Rosenbaum tagasi Eestisse ning määrati Eesti Tagavara Jalaväepataljoni ülemaks, kellena tegutses kuni 1918. aastani. 1918. aasta aprillis siirdus Rosenbaum Venemaale, kus võttis osa Venemaa kodusõja lahingutest. Osales sõjategevuses Volgamaal ja Siberis Valgekaartlike armeede koosseisus, Volga rahvaarmees, siis admiral Koltšaki vägedes ning lõpuks parun Roman Ungern von Sternbergi väesalgas, teenides muuhulgas 7. Hvalõnski kütipolgu ülemana. Kodusõja lõppedes Rosenbaum vangistati Nõukogude tšekaa poolt ning saadeti Solovetsi laagrisse Valge mere ääres, kus ta sunnitöölaagri haiglas 2. aprillil 1925 suri. "Näljas, alasti ja rahata: Kirjad Vene kodusõjast", Tallinn, Kirjastus Varrak, 1938 "Ohvitserina Vene armees", 2002, Kirjastus: EESTI AJALOOARHIIV, 286 lk ISBN 9985-858-31-x, ISSN 1406-3409 Eestlastest Georgi ordeni kavaleride elulood, Jaak Rosenbaum Eesti tagavarapataljoni juhtkond, pilt Estonica.ee-st
August Mälgu novellipreemia

August Mälgu novellipreemia oli Tallinna Haabersti linnaosa valitsuse antav auhind. August Mälgu järgi nime saanud novellivõistlust korraldati aastatel 1996–2000. I koht: Rein Põder (“Vihm Temucos“) II koht: Harri Tibar (“Monoloog isale”) I koht: Andres Vanapa (“Omaette“) I koht: Jüri Tuulik (“Nende aastate pilved“) I koht: Jüri Tuulik (“Siig möllab novembriöös“) I koht: Agu Tammeveski (“Sipelgate universum“) I koht (jäi välja andmata) II koht: Jüri Tuulik ("Inimeste vahel on räime ja angerjat“) III koht: Agu Tammeveski (“Igaviku maaletooja“)
Land Hannover

Land Hannover oli liidumaa Loode-Saksamaal. See eksisteeris endise Preisimaa liidumaa lõpetamise ja Alam-Saksi liidumaa asutamise vahel aastal 1946 ja pidas ennast aastal 1866 Preisimaa poolt annekteeritud Hannoveri kuningriigi järglaseks, nagu on näha ka riiklikest sümbolitest. Pärast Alam-Saksimaa allutamist Hannoverile mitme väiksema liidumaa liitmisega jätkas Alam-Saksimaa Hannoveri sümbolite kasutamist. Land Hannover kattis endise Hannoveri kuningriigi territooriumi ilma nende osadeta, mis jäid Nõukogude okupatsioonitsooni. Seega sisaldab see suurema osa tänapäevasest Alam-Saksimaast. Pärast Teist maailmasõda asutati Land Hannover Briti sõjaväelise valitsuse regulatsiooniga nr. 46 23. augustist 1946 "mis puudutab endise Preisimaa liidumaa provintside lõpetamist Briti okupatsioonitsoonis ja nende taasloomist sõltumatute liidumaadena". Selle esimene peaminister oli Hinrich Wilhelm Kopf. Kuid 23. novembril 1946 kiitis Briti sõjaväeline valitsus heaks uue Alam-Saksi liidumaa loomise, ühendades Saksa juhtide õhutusel Land Hannoveriga Braunschweigi, Oldenburgi ja Schaumburg-Lippe. Hinrich Wilhelm Kopf arutas ka teisi Alam-Saksi liidumaa territoriaalseid võimalusi, sealhulgas Bremen ja Ostwestfalen-Lippe. Välja arvati Braunschweigile kuulunud idaalad, sealhulgas Blankenburgi kreis ja Calvörde eksklaav, samuti Helmstedti kreis, mis jäid Nõukogude tsooni ja ühendati Saksi-Anhalti liidumaaga, ning Hannoveri Amt Neuhaus, mis samuti asus Nõukogude-okupeeritud territooriumil ja ühendati Alam-Saksimaaga aastal 1993.
The College Enquirer

The College Enquirer on Tallinna Inglise Kolledži ajaleht. Ajaleht ilmub alates 1996. aasta märtsist. Aastast 2021 on ajalehe peatoimetaja Karl Erich Sooaru. The College Enquirer : the independent Tallinn English College periodical herald Eesti rahvusbibliograafia (vaadatud 17. augustil 2014) Lehe kohta The College Enquirer (oktoober 2008) The College Enquirer (detsember 2008)
Metskalkun

Metskalkun (Meleagris gallopavo) on maailma suurim ja raskeim kanaline, kuuludes Põhja-Ameerika faunasse. Ta kuulub kodustatud kalkuniga samasse liiki. Metskalkunid on omnivoorid. Nende toiduks on puuvõrsed, putukad, marjad, seemned ja ka kahepaiksed. Kalkunipopulatsioonid võivad kasvada väga suureks ja tihedaks nende võime tõttu süüa eri päeva osadel erinevaid toite. Metskalkunid on polügaamsed, paaritudes võimalikult paljude emastega. Paaritumine kestab märtsist aprillini. See kõik toimub veel siis, kui linnud on parvena talvituspaikades. Kui paaritumine on läbi, otsivad emased endale sobiva pesakoha. Pesad on madalad lohud maapinnas, täidetud peenikeste puuokstega. Mune on harilikult 10–14, tavaliselt munetakse 1 päevas. Välja hautakse need vähemalt 28 päevaga. Pojad on algul kollakad, pruunide triipudega. Hiljem omandavad need kalkunitele omase läikivmusta tooni. Metskalkunite arvukus on alates 20. sajandist pidevalt kasvanud.
Roberto Balado

Roberto Balado Méndez (15. veebruar 1969 Jovellanos, Matanzase provints, Kuuba – 2. juuli 1994 Havanna) oli Kuuba poksija. Balado oli kokku neljakordne Kuuba meister üliraskekaalus (üle 91 kg) aastatel 1990, 1991, 1993 ja 1994. Balado võitis üliraskekaalus (üle 91 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika. Balado võitis üliraskekaalus (üle 91 kg) kuldmedali ja tuli maailmameistriks 5. maailmameistrivõistlustel (Moskva, 1989), 6. maailmameistrivõistlustel (Sydney, 1991) ning 7. maailmameistrivõistlustel (Tampere, 1993). Balado sai surma liiklusõnnetuses raudteeületuskohas Havannas. Ta oli parasjagu oma tippkarjääri alguses – ta oli alles 25-aastane, aga juba neljakordne Kuuba meister, olümpiavõitja ja kolmekordne maailmameister – temast oodati kuulsa Kuuba poksija Teófilo Stevensoni saavutuste kordamist või isegi ületamist. 25. suveolümpiamängude poksivõistlus. Barcelona 1992. Tulemused inglise keeles 5. maailmameistrivõistlused poksis. Moskva 1989. Tulemused inglise keeles 6. maailmameistrivõistlused poksis. Sydney 1991. Tulemused inglise keeles 7. maailmameistrivõistlused poksis. Tampere 1993. Tulemused inglise keeles Roberto Balado veebisaidil Olympedia (inglise)
Kalkunlased

Kalkunlased on sugukond kanaliste seltsis, kuhu kuulub vaid üks perekond (Meleagris) ja kaks liiki: metskalkun (Meleagris gallopavo) silmikkalkun (Meleagris ocellata) Sugukonna levila piirdub Põhja- ja Kesk-Ameerikaga. Pilte metskalkunist Metskalkuni ingliskeelne lühikirjeldus
Élysée leping

Élysée leping oli 22. jaanuaril 1963 Élysée palees Lääne-Saksamaa ja Prantsusmaa vahel sõlmitud koostöö ja sõpruse kokkulepe. Lepingu sõlmimisele eelnes konverents 21. ja 22. jaanuaril, mil kohtusid mõlema riikide esindajad. Kokkuleppega sooviti parandada koostööd välisasjade, riigikaitse ja haridusalastes küsimustes, niisamuti sooviti leppega tähistada Saksamaa ja Prantsusmaa leppimist peale sajanditepikkusi sõdu. Dokumendi allkirjastasid Lääne-Saksamaa liidukantsler Konrad Adenauer ja Prantsusmaa president Charles de Gaulle. Élysée lepingu täistekst (saksa keeles)
Neetute kuninganna

"Neetute kuninganna" ("Queen of the Damned") on 2002. aastal valminud Ameerika Ühendriikide vampiirifilm, mis põhineb Anne Rice'i romaanisarja "Vampiirikroonikad" teisel ning kolmandal osal. Filmi režissöör oli Michael Rymer. Filmis mängivad Stuart Townsend, Aaliyah (oma viimases filmirollis), Marguerite Moreau, Vincent Pérez ja Lena Olin. Neetute kuninganna andmekogus IMDb (inglise)
Patroklos

Patroklos (vanakreeka keeles Πάτροκλος, ladinapäraselt Patroclus) on vanakreeka mütoloogias Menoitiose poeg, Achilleuse sõber, kes võitles Trooja sõjas. "Iliases" kirjeldatakse seda, kuidas Achilleus, kellelt Agamemnon on ära võtnud saagiks saadud orjatar Briseisi, keeldub sõjas võitlemast. Ta nõustub siiski sellega, et Patroklos läheb tema turvistikku kandes lahingusse, näidates nii vaenlasele, et Achilleus on oma vihast loobunud ja uuesti sõdima asunud. Patroklos ei võta kuulda Achilleuse manitsust taanduda niipea, kui laevad on ohust päästetud, vaid tormab võitlusse Trooja müüride alla, langedes seal Trooja kangelase Hektori käe läbi. Oma surmahetkeks oli ta tapnud 53 vaenlase võitlejat. Patroklose surnukeha kaitsesid lahinguväljal Odysseus ja Aias. Achilleus leinas oma parimat sõpra, tõotas Hektorile kättemaksu ning naasis sõtta. Kahevõitluses Hektoriga tappis ta tolle ning rüvetas tema laipa vankri taga lohistades. Achilleus keeldus hulk aega Patroklost matmast, kuni talle ilmus tolle vaim, kes käskis vajalikud rituaalid sooritada, et ta pääseks Hadesesse. Patroklose matustel ohverdas Achilleus tuleriidal lisaks ohvriloomadele 12 noort troojalast. Patroklose auks korraldas Achilleus sportmängud, mida kirjeldab "Iliase" 23. laul. See on varasemaid viiteid spordile vanakreeka kirjanduses. Hyginus, Fabulae 114.
Giovanni Benvenuti

Giovanni Benvenuti (sündinud 26. aprillil 1938 Isola d'Istrias Itaalias (praegu Izola, Sloveenia)) on Itaalia endine poksija ja näitleja. Benvenuti oli kokku viiekordne Itaalia meister – II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1956. aastal ning I keskkaalus (kuni 71 kg) aastatel 1957–1960. Benvenuti võitis II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika. Benvenuti võitis I keskkaalus (kuni 71 kg) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957) ja 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959). Benvenuti poksis jaanuarist 1961 kuni maini 1971 elukutselisena. Ta osales kokku 90 kohtumisel ning võitis neist 82 (neist 35 nokaudiga), kaotas 7 (neist 3 nokaudiga) kohtumist ja viigistas 1 kohtumise. Ta on olnud elukutseliste erinevate kaalukategooriate Itaalia ning erinevate kaalukategooriate ja poksiorganisatsioonide maailmameister. Benvenuti tegutses hiljem munitsipaalpoliitikuna oma kodukohas Triestes, aga ka showmehe ja näitlejana. Ta teatas 1995. aastal, et loobub kõigest materiaalsest ja läheb vabatahtliku abilisena tööle ema Teresa varjupaika Kolkatasse. 17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rooma 1960. Tulemused inglise keeles 12. Euroopa meistrivõistlused poksis. Praha 1957. Tulemused inglise keeles 13. Euroopa meistrivõistlused poksis. Luzern 1959. Tulemused inglise keeles Giovanni Benvenuti veebisaidil Olympedia (inglise) Giovanni Benvenuti veebisaidil BoxRec (inglise) Giovanni (Nino) Benvenuti filmid lehel Internet Movie Database. Inglise keeles Giovanni (Nino) Benvenuti koduleht. Itaalia keeles
Lepapuravik (perekond)

Lepapuravik (Gyrodon) on puravikulaadsete seltsi vahelikuliste sugukonda kuuluv seeneperekond. Lepapuraviku perekonda kuulub 10 seeneliiki. Euroopas kasvab lepapuraviku perekonnast ainult lepapuravik. Esimest korda kirjeldas perekonda saksa botaanik Wilhelm Opatowski 1836. aastal. Gyrodon exiguus Gyrodon lividus – lepapuravik Gyrodon merulioides Gyrodon monticola """Lepaseen" ja leppade tegelikud kaaslased"". www.eestiloodus.ee. Vaadatud 25.12.2011.