laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Réduit (Belgia)

Réduit (prantsuse keeles Réduit national) oli alates 1851. aastast rida Belgia kaitseplaane ja nende järgi tehtud kindlusehitisi. Need põhinesid eeldusel, et riigi agressiivsed naabrid (algul Prantsusmaa ja selle järglased, alates 1890. aastatest Saksamaa ja selle järglased) tungivad Belgiale kallale, Belgia sõjavägi ei ole suuteline kaitsma tervet riiki ning tuleb valida välja kindlustatud ala(d), kus osutatakse lõplikku vastupanu (vaata ka réduit laiemas mõistes). Réduit'i põhilised osad olid kolm suurt kindlust – Antwerpeni, Namuri ja Liège'i kindlus ning kindlustatud positsioonid nende ümbruses. Lisaks ehitati peamiselt 1930. aastatel kindlustatud liine nende kindluste vahele, mõne muu linna (Brüssel, Mechelen, Gent) kaitseks ning samuti Belgia ranniku kaitseks. Antwerpeni kindlustatud positsioon (prantsuse keeles Ligne de défense d'Anvers või Position fortifiée d’Anvers, PFA; hollandi keeles Stelling van Antwerpen). Kuna see oli Réduit' kõige olulisem osa, kannab tihti kogu Réduit nimetust 'Antwerpeni kindlustatud positsioon'. Schelde paremal kaldal 15 forti ja 13 reduuti Kempeni tankitõrjekanal, rajatud 1937–1939. Pikkus 33 km, Schelde paremal kalda ja Alberti kanali vahel üleujutatavad alad KW-liin Mecheleni tagalapositsioon Wavre'ist kagusse Gembloux' liin ja edelasse Wavre'i–Ninove liin (viis kindlustatud gruppi – Ninove, Kester, Hal, Braine-L’Alleud ja Waterloo ning 49 erinevat kindlustist nende vahel) nende liinidega kaitsti riigi pealinna Brüsselit Namuri kindlustatud positsioon (prantsuse keeles Position fortifiée de Namur, PFN) üheksa forti ümber Namuri, millest kaks põhjapoolset ei olnud 1940. aastaks veel relvastatud Meuse'i liin Namurist Prantsusmaa piirini (70 erinevat kindlustist) Liège'i kindlustatud positsioon (prantsuse keeles Position fortifiée de Liège, PFL) neli uut idapoolset forti (Eben-Emaeli, Aubin-Neufchâteau', Battice'i ja Tancrémont'i fort) Genti sillapea (kuus kindlustatud gruppi, kaponiiriliinid nende vahel ning üleujutatavad alad) rannikukindlustised: 13 tankitorniga kaponiiri (tornis 47 mm suurtükk ja kuulipilduja) kaks 170 mm suurtükipatareid (Knokke ja Bredene) kaks 120 mm suurtükipatareid (Oostende ja Zeebrugge) Réduit' otstarve ja edasine kasutamine on üldiselt kadunud alates 1950. aastatest, kuid mingid osad on senini Belgia sõjaväe valduses. Enamik on ehitisi on säilinud. Réduit Bernard Vanden Bloock. Belgian Fortifications, May 1940. Inglise keeles
Under der linden

Mitte segi ajada Berliini puiesteega Unter den Linden. "Under der linden" on 13. sajandi algul kirjutatud keskülemsaksakeelne laul, mille autor on minnesinger Walther von der Vogelweide. Selle teemaks on tüdruku armukogemus vabas looduses oletatavasti kõrgemast soost armastajaga. Laulul on neli salmi ja kõik neli on olemas vaid kahes käsikirjas: Weingarteni laulukäsikirjas ja Manesse käsikirjas. Kummaski pole tekstiga koos kirja pandud laulu meloodiat, aga selle viisiks arvatakse olevat varasem anonüümse autori vanaprantsuskeelne laul "En mai au douz tens novels", mille viis sobib luuletuse meetrumiga. "Under der linden" on Rein Sepa tõlkes (algussõnadega "Pärnapuu kõrval teisel pool nõmme") ilmunud "Keskaja ja vararenessansi kirjanduse antoloogias". Olev Sau seade laulust neljale häälele on ilmunud käsikirjalises kogumikus "Laulud keskajast", seal on tõlkijaks märgitud E. Sepp. Keskaja ja vararenessansi kirjanduse antoloogia. Tallinn, 1962. lk 226 Laulud keskajast. - Käsikirjade andmebaas. - Eesti Muusika Infokeskus "Under der linden" Manesse käsikirjas fo 130v (algusrida esimese veeru viimane rida) Under der linden. - LiederNet (laulu originaaltekst) Tekst ja viis andmebaasis Choral Public Domain Library Video: "Under der linden an der heide" Augsburg Early Music Ensemble esituses
Kesköine

"Kesköine" on ansambli DND kuues album ja kolmas eestikeelne plaat. Plaat on salvestatud Tartus Clockwork stuudios ja produtseeritud Silver Lepaste käe all. Albumi kujunduse tegi Maris Savik. Masterdas Lauri Liivak. Album ilmus 15.10.2020. Sel aastal jõudis sügis pisut vara 4:28 Tüdruk on ära 2:56 Helistasin jumalale 3:08 Lugu vinüülilt 3:56 Vahel kui sa kaotad kõik 3:20 Nende vahel on minu 4:17 Ainult üks minut 4:08 Sõnade taha 3:27 Taevas ja maa 3:17 Tund aega varem 3:38 "DND - Kesköine". Rahva Raamat. 14.10.2020. Vaadatud 11.10.2022.
Kõikide haiguste ravi

"Kõikide haiguste ravi" on DND viies album ja ilmus 15.09.2017. Album ilmus nii CD, kasseti kui ka limiteeritud kolme erivärvi vinüülplaadina. Ära suitseta voodis (4:03) Hoia mind mu enda eest (3:32) Kontserdilt koju (4:37) Kuidas kuivab värv (3:37) Öösiti uksele (2:31) Vahel ei tea (4:27) Rääkida rohkem (3:56) Ootame kevadet (3:34) Võtmata rohud (3:07) Kas see on elu (3:09) Koosseis: Andreas Sepp, Rainer Rob Sirel, Eddie Darko, Raido Kits "DND - Kõikide haiguste ravi". Rahva Raamat. 12.09.2017. Vaadatud 11.10.2022.
Tulede säras

"Tulede säras" on DND kolmas album ja esimene tervenisti eestikeelne plaat. Album pälvis kiidusõnu nii fännidelt kui kriitikutelt ja muutus kiiresti ka raadiojaamade lemmikuks. Album ilmus 2013. aasta kevadel Gramophone Tree Records alt. 2018. aasta jaanuaris remasterdas Lauri Liivak albumi ning "Tulede säras" jõudis ka digikeskkonda ja ilmus ka vinüülina. Viimaks nad kustuvad 2:52 Punane on päike 3:41 Rubiin 3:14 Sein oli vahel 3:07 Pealinna tüdruk 3:03 Lennutee 3:33 Kunagi järgmises elus 3:34 Rong 4:05 Tulede säras 2:55 Minule mälestus 2:31 Vaikne on tuba 2:51 Kui jõuan kord koju 3:14 Kas ma küsida tohin 4:37
Der Fluyten Lust-hof

"Der Fluyten Lust-hof" ('Flöödi rõõmuaed') on kaheosaline kogumik sooloplokkflöödile kirjutatud muusikast, mille autor on Utrechti helilooja ja kariljonist Jacob van Eyck (u 1590–1657). Tegemist on mahukaima muusikakogumikuga, mille üks autor on soolopuhkpilli jaoks kirjutanud ja avaldanud. Kogumik sisaldab peamiselt erineva keerukusastmega variatsioone tuntud viisidele – kokku 144 meloodiat sopranplokkflöödile, igaühele lisatud mitu erineva keerukusastmega variatsiooni – ning mõningaid vabasid kompositsioone nagu prelüüdid ja fantaasiad. Viiside hulgast võib leida kirikulaule ("Psalmen"), rahvaviise ja tantsumeloodiaid. "Der Fluyten Lust-hof" ilmus 1644. aastal ja hiljem kordustrükkidena 1646., 1649., 1654. ja 1656. aastal. Der Fluyten Lust-Hof andmebaasis International Music Score Library Project (IMSLP) Video: Van Eyck: Der Fluyten Lust Hof. . Brilliant Classics (65 teost plokkflöödil Erik Bosgraafi esituses)
Ángeles Mastretta

Ángeles Mastretta (sündinud 9. oktoobril 1949 Puebla linnas Mehhikos) on Mehhiko kirjanik ja ajakirjanik. Ta on oma loomingus tähelepanu pööranud mehhiklastest naiste sotsiaalsele olukorrale seistes nende õiguste eest. Kirjanik on eelkõige tuntud oma romaanide "Mal de amores" (1996; eesti keeles "Armuvalu", 2018) ja "Árrancame la vida" (1985) kaudu. Ta elas ja õppis Pueblas 1971. aastani, kuni kolis pärast isa Carlos Mastretta surma Méxicosse. Mastretta õppis Mehhiko Riiklikus Autonoomses Ülikoolis poliitika- ja sotsiaalteaduste teaduskonnas. Ta alustas oma ajakirjanduskarjääri õhtulehes Ovaciones. 1975. aastal andis Centro Mexicano de Escritores Mastrettale stipendiumi, mis andis talle võimaluse töötada kirjanikega nagu Juan Rulfo ja Salvador Elizondo. Aastatel 1975–1977 oli kirjanik Difusión Cultural de la ENEP-Acatláni ja 1978–1982 Chopo muuseumi direktor. 1988. aastal osales Mastretta koos Germán Dehesaga televisiooni intervjuu- ja jutusaates "La almohada". Ta on samuti toimetuskolleegiumi liige ajakirjas NEXOS, mille direktor oli aastatel 1983–1995 tema kirjanikust abikaasa Héctor Aguilar Camín. Lisaks on kirjanik aeg-ajalt teinud kaastööd ka ajalehtedele Die Welt ja El Páis. Mastretta loomingu keskmes on 1970.–1980. aastatel Mehhikos valitsenud feminism ja kirjanikku nimetatakse tihti feministiks. Oma loomingus rõhutab ta naise emantsipatsiooni; tema vabadust, võimekust ise oma saatust kujundada ning olla vaba igasugusest rõhumisest ja traditsioonist. Tema romaanid "Mal de amores" (1996; eesti keeles "Armuvalu", 2018) ja "Arráncame la vida" (1985) on saanud viimaste aastakümnete Ladina-Ameerika kirjandusklassikaks. "Arráncame la vida" ilmumine tõi kaasa pöördepunkti tema kirjanduskarjääris ja ta pälvis ühtlasi selle eest Mazatláni kirjanduspreemia. Teose on tõlkinud kaks Hispaania kirjastust, lisaks on see tõlgitud nii itaalia, inglise, saksa, prantsuse kui ka hollandi keelde. Romaani põhjal valmis 2008. aastal samanimeline film. 1997. aastal pälvis kirjanik teose "Mal de amores" (1996) eest Rómulo Gallegose kirjandushinna, mis on üks prestiižikamaid Ladina-Ameerika kirjandusauhindu. Tunnustus on märkimisväärne, sest see oli esimene kord selle kirjandusauhinna ajaloos, kui see anti naisele. "Mal de amores" on ilmunud ka eesti keeles Toledo kirjastuses pealkirjaga "Armuvalu" (2018, tõlkinud Maria Kall). "Ángeles Mastretta". Trabalibros. Vaadatud 11.10.2022. "Datos biográficos" (PDF). Vaadatud 11.10.2022. Laan, Mari. "Armuvalu". Toledo kirjastus. Vaadatud 12.10.2022. Paesalu, Maarja. "Ángeles Mastretta "Armuvalu" – milleks sulle rahu, kui sul on õnn?". Toledo kirjastus. Vaadatud 12.10.2022. "FCM Arráncame la Vida". Cinépolis. Originaali arhiivikoopia seisuga 25.01.2019. Vaadatud 12.10.2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: robot: algse URL-i olek teadmata (link)
Forsberg

Forsberg on rootsi perekonnanimi. Anton Forsberg (sündinud 1992), Rootsi jäähokimängija Emil Forsberg (sündinud 1991), Rootsi jalgpallur Filip Forsberg (sündinud 1994), Rootsi jäähokimängija Magdalena Forsberg (sündinud 1967), Rootsi endine murdmaa- ja laskesuusataja
Puunääts

Puunääts (Haploporus) on klassi Agaricomycetes torikulaadsete seltsi kuuluv seente perekond. Haploporus odorus — lõhnav puunääts Puunääts andmebaasis eElurikkus.
Pachykytospora

Pachykytospora on klassi Agaricomycetes torikulaadsete seltsi kuuluv seente perekond. Pachykytospora tuberculosa — roosakas tammenääts, roosakas puunääts Pachykytospora andmebaasis eElurikkus.
Lilla kübarnarmik

Lilla kübarnarmik (Hydnellum fuligineoviolaceum) on pilvikulaadsete seltsi sugukonda mütsnarmikulised kuuluv seente liik. See on kantud I kaitsekategooriasse (a 2012). Seene endine nimi oli lilla põdramokk (Sarcodon fuligineoviolaceum). Lilla kübarnarmik andmebaasis eElurikkus
Eduardo Sánchez González

Eduardo Sánchez González (sündinud 25. jaanuaril 1995 Havannas) on Kuuba arvutiteadlane ja keeletehnoloog. Lõpetas 2017. aastal Havanna Ülikoolis arvutiteaduse bakalaureuseõppe ja 2021. aastal Maastrichti Ülikoolis magistriõppe tehisintellekti erialal. 2022. aastal astus doktorantuuri University College Londonis. 2021–2022 töötas keeletehnoloogina Eesti Keele Instituudi keeletehnoloogia kompetentsikeskuses. Aastate jooksul on töötanud ka õppeassistendi, vabakutselise veebiarendajana ning viibinud erinevates ettevõtetes praktikal.[viide?] Veebruaris 2022 esines Tallinnas ettekandega "Neural machine translation for low-resource languages: Challenges and recent advances" Eesti Keele Instituudi ja ajakirja Keel ja Kirjandus korraldatud konverentsil "Väikekeelte võimalused kirjanduses, kultuuris ja ühiskonnas". 2021. aasta keeletegu – avaliku sektori valdkondlik masintõlketehnoloogia (meeskonnaliikmena). Ta emakeel on hispaania keel, suurest huvist keelte vastu räägib hästi ka inglise, saksa, prantsuse, jaapani, ladina ja katalaani keelt ning on õppinud või täiendamas teadmisi hollandi, esperanto, itaalia ja eesti keelest.[viide?] Näitlemine on juba väiksest saati olnud tema suur kirg. Noore poisina tegi ta kaasa 2005. aastal ilmunud Kuuba komöödia-draamafilmis "Viva Cuba". Eduardo Sánchez González. "LinkedIn". Keel ja Kirjandus 3/LXV/2022, lk. 287. https://keeljakirjandus.ee/ee/archives/30492 Keeleamet (17.03.2022). "Selgusid aasta keeleteod!". keeleamet.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 12.10.2022.
Gabriel Vilardi

Gabriel Vilardi (sündinud 16. augustil 1999 Kingstonis, Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Winnipeg Jets. Aastatel 2015–2017 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Windsor Spitfires, hooajal 2017/18 samasse liigasse kuuluvas Kingston Frontenacsis. 2017. aastal valis Los Angeles Kings ta NHL-i draft '​is 11. valikuna. 2018. aasta märtsis sõlmis ta Kingsiga kolmeaastase lepingu. Hooajal 2018/19 debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Kingsi tütarklubis Ontario Reign, kuid seljahädade tõttu jäi hooaeg tema jaoks suuresti vahele. Kingsi meeskonnas debüteeris ta NHL-is 20. veebruaril 2020 mängus Florida Panthersi vastu ja lõi selles mängus kohe ka värava. Vilardi lõi Panthersi vastu värava vaid kümme sekundit pärast mängu sekkumist, püstitades sellega NHL-i rekordi. Kingsi meeskonnas hakkas Vilardi enam mänguaega saama hooajal 2020/21, kui lõi 54 mänguga kümme väravat ja andis 13 väravasöötu. 2022. aasta juulis pikendas ta Kingsiga lepingut ühe aasta võrra. Hooajal 2022/23 lõi Vilardi NHL-is 23 väravat ja andis 18 väravasöötu. 2023. aasta juunis kaubeldi Vilardi koos Alex Iafallo, Rasmus Kupari ja 2024. aasta draft '​i teise ringi valikuga Pierre-Luc Dubois' vastu Kingist Winnipeg Jetsi. 2021. aastal tuli Vilardi Kanada jäähokikoondises maailmameistriks. Ta sündis Itaalia päritolu perekonnas. "Recap: In memorable night for Gabe Vilardi, Kings defeat Florida 5-4". jewelsfromthecrown.com. 21.2.2020. Vaadatud 12.10.2022 "Kings sign Vilardi & Anderson-Dolan to contract extensions". Los Angeles Kings. 23. juuli 2022. Vaadatud 23. juulil 2022. "Pierre-Luc Dubois traded from Jets to Kings, signs eight-year, $68M extension". Sportsnet. 27. juuni 2023. Vaadatud 27. juunil 2023. nurun.com. "Call it the Vilardi wall of fame". The Kingston Whig-Standard. Vaadatud 4. jaanuaril 2017. Gabriel Vilardi NHL.com lehel Gabriel Vilardi hockeydb.com lehel
Claudia Piñeiro

Claudia Piñeiro (sündinud 10. aprillil 1960 Burzacos Buenos Airese provintsis) on argentina kirjanik, ajakirjanik ja stsenarist. Piñeiro on Borgese ja Cortázari kõrval üks enim tõlgitud tänapäeva argentina kirjanikke. Üks tema tuntumaid romaane on "Las Viudas de los jueves", mille eest ta pälvis 2005. aastal Claríni romaani kirjanduspreemia. Kui keskkooli lõpetanud Piñeiro soovis 1978. aastal hakata Buenos Airese ülikoolis sotsioloogiat õppima, ei saanud ta riigis valitseva sõjalise diktatuuri tõttu seda teha. Hiljem õppis ta küll samas ülikoolis raamatupidamist, lõpetas ülikooli 1983. aastal ning töötas kuni 1992. aastani raamatupidajana. Töö kõrvalt osales ta kirjandus- ja õigekirjakursustel. Kirjanduskonkursist "La sonrisa vertical" osavõtuks võttis ta põhitöölt puhkuse. Nii sündis tema esimene romaan "El secreto de las rubias", mis küll ei võitnud võistlust, kuid oli üks paremate seast. See romaan ei ole trükis ilmunud. Seejärel pühendus Piñeiro loovkirjutamisele. 2000. aastal ilmus temalt lastejutt "Serafín". 2005. aastal ilmunud romaanist "Las viudas de los jueves" sai üks suurema läbimüügiga raamatuid Argentinas, see pälvis ka Claríni romaaniauhinna. Romaanis kujutatakse kõrgklassi linnastumist. Eesti keeles ilmus see teos pealkirjaga "Neljapäevased lesed" (Postimehe kirjastus, 2021, tõlkinud Eva-Stina Randoja). 2005. aastal ilmus Piñeirolt teinegi romaan – "Tuya". 2011. aastal ilmus kriminaalromaan "Betibú", mis keskendub kuriteo uurimisele, kuid paljastab ka Argentina tegelikkust. Teos on eesti keeles ilmunud pealkirjaga "Betty Boop" Maria Kalli tõlkes (Toledo kirjastus, 2016). Piñeiro on õppinud Argentina filmikunstikoolis näitekunsti ja stsenaristikat. Pärast õpinguid on ta kirjutanud näidendeid (nt "Cuanto vale una heladera" (2004), "Un mismo arból verde" (2006), "Antología de teatro de humor de Zapata Morite" (2008) ja "Tres viejas plumas"(2009) ning telesaadete stsenaariume. Piñeiro on võidelnud soolise diskrimineerimise vastu ja abordi legaliseerimise eest. Laan, Mari. "Betty Boop". Toledo kirjastus. Vaadatud 12.10.2022. "Biografía". El resumen. Vaadatud 12.10.2022. Laan, Mari. "Krimikirjanduse kuninganna idüllisises/ähvardas country's". Toledo kirjastus. Vaadatud 12.10.2022. "Piñeiro, Claudia". Vaadatud 12.10.202. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |vaadatud= (juhend) "La biografía de Claudia Piñeiro y libros de la autora". Vaadatud 12.10.2022. "Täielik kataloog". ESTER. Vaadatud 12.10.2022.
Eduardo Mendoza

] Eduardo Mendoza Garriga (sündinud 11. jaanuaril 1943 Barcelonas) on katalaani[viide?] romaanikirjanik, näitekirjanik, tõlkija ja advokaat, kes kirjutab põhiliselt hispaania keeles, mõnikord ka katalaani keeles. Tema romaane "La verdad sobre el caso Savolta" (1975) ja "La ciudad de los prodigios" (1986) peetakse Hispaania olulistemaks üleminekuaja kirjandusteosteks. Eduardo Mendoza on lõpetanud Barcelona autonoomses ülikoolis õigusteaduskonna 1965. aastal. Mendoza elas 1973-1982. aastatel New Yorgis, kus ta töötas ÜRO-s tõlkijana. Sel ajal ilmus tema kirjandusdebüüt "La verdad sobre el caso Savolta" (1975), mis on jõudnud ka kinoekraanile. Teoses kujutatakse 20. sajandi Barcelonat. Hiljem avaldas ta 1982. aastal "El labriento de las aceitunas", "Campo de la verdad" kui ka "Los soldados de plomo", millest José Sacristán on teinud samanimelise filmi. Mendoza naasis Hispaaniasse 1983. aastal ja jätkas tööd tõlkijana Barcelonas, aga ka teistes Euroopa linnades nagu Viin ja Genf. 1986. aastal avaldas Mendoza romaani "La ciudad de los prodigios", millest tegi Mario Camus ühtlasi filmiadaptsiooni. 1986. aastal tõlkis Mendoza koostöös Miguel Narrosega William Shakespeare'i "Suveöö unenäo" ("El sueño de una noche de verano"). 1989. aastal avaldas kirjanik "La isla inaudita" ja järgneval aastal esilinastus tema esimene teatriteos "Restaraució". 1991. aastal avaldas Mendoza romaani "Sin noticias de Gurb", mis avaldati osade kaupa ajakirjas El País. 2017. aastal ilmus teos ka eesti keeles pealkirjaga "Gurbilt teateid ei ole" (Toledo kirjastus, tõlkinud Maarja Paesalu). Teose tegevus toimub 1992. aastal Barcelona olümpiamängude eel. Samal aastal kirjutas ta koostöös teiste kirjanikega kollektiivse detektiiviromaani "El engima Icaria". 1993. aastal pälvis ta "El año del Diluvio" eest Elle kirjanduspreemia. Kolm aastat hiljem avaldas Mendoza "Una comedia ligera", mis valiti Prantsusmaal 1998. aastal parimaks välismaiseks kirjandusteoseks. 2002. aastal avaldas kirjanik "El último trayecto de Horacio Dos". Kaks aastat hiljem esilinastus näidend "Greus qüestions". 2006. aastal avaldas ta teise näidendi "Glória" ja romaani "Mauricio o las elleciones primarias". Sellele järgnevad aastad olid viljakad. Ilmusid teosed "¿Quién se acuerda de Armando Palacio Valdés?" (2007), "El asombroso viaje de Pomponio Flato" (2008) ja "Tres vidas de santos" (2009). 2016. aastal võitis kirjanik Cervantese kirjandusauhinna. Viimaste aastate jooksul on Mendoza avaldanud "Qué está pasando en Cataluña" (2017); lisaks triloogia "El rey recibe" (2018), "Baroja y yo: por qué nos quisimos tanto" (2019) ja "El negociado del yin y el yan" (2019). "Biografía. Eduardo Mendoza". Instituto Cervantes. Vaadatud 12.10.2022. "Gurbilt teateid ei ole". Toledo kirjastus. Vaadatud 12.10.2022. "Eduardo Mendoza". Vaadatud 12.10.2022. "Eduardo Mendoza: Biografía y mejores libros". Vaadatud 12.10.2022.
Kerri Kotta

Kerri Kotta (sündinud 29. oktoobril 1969 Tallinnas) on eesti muusikateoreetik ja helilooja. Ta lõpetas 1988. aastal Tallinna Muusikakeskkooli muusikateooria (õpetaja René Eespere) ja 1993 Tallinna Konservatooriumi kompositsiooni erialal (prof Jaan Räätsa klass). 1997. aastal sai Kerri Kotta Eesti Muusikaakadeemias magistri- ja 2004 doktorikraadi („Dmitri Šostakovitši tonaalstruktuurist”). Ta on täiendanud end kompositsiooni- ja muusikaanalüüsikursustel Schwazis, Stuttgardis ja Krakówis. Kerri Kotta on õpetanud muusikateoreetilisi aineid 1994–2008 Tallinna Ülikoolis ning aastast 1998 ühtlasi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias (aastast 2004 muusikaliste üldainete lektoraadi juhataja, aastast 2005 dotsent, aastast 2015 muusikateooria professor), ta on juhendanud viie magistrandi ja kuue doktorandi väitekirju. Ta on kuulunud aastast 2007 Eduard Tubina "Kogutud teoste" toimetuskolleegiumi ning on aastast 2015 väljaande peatoimetaja. Esinenud rahvusvahelistel teaduskonverentsidel ja kirjutanud arvukalt teadusartikleid. Muusikateadlasena on tema peamiseks uurimisteemaks muusikalise vormi, helikõrgusstruktuuri ja rütmi omavahelised suhted. Eesti heliloojatest on ta enam uurinud Erkki-Sven Tüüri loomingut. Kerri Kotta on avaldanud ka muusikaarvustusi ja publitsistikat ajakirjades Teater. Muusika. Kino ja Muusika ning kultuurilehes Sirp. Loonud peamiselt instrumentaalmuusikat, tema helitöid on ette kantud näiteks Eesti muusika päevadel ja festivalil NYYD, samuti Poola ja Austria festivalidel. Kerri Kotta on Eesti Heliloojate Liidu (2000), Eesti Muusikateaduse Seltsi (1999) ja Eesti Teatriliidu liige (2015), Eesti Arnold Schönbergi Ühingu esimees (2012) ning Rahvusvahelise Eduard Tubina Ühingu juhatuse liige (2013, aastast 2014 ühtlasi ühingu tegevdirektor ja 2015. aastast esimees). 2023 Reet Neimari nimeline kriitikaauhind (artiklid "Ühest õnnestunud klassikatõlgendusest: Ardo Ran Varrese „Põrgupõhja uus Vanapagan"" (Teater. Muusika. Kino 2022, nr 7-8), "Üks lõbus düstoopia" (Teater. Muusika. Kino 2022, nr 11) ning "Ääremaa tõmbetuules" (Muusika 2022, nr 11)) Tema isa Ilmar ja vend Jonne Kotta on merebioloogid, ema matemaatik. Tema vanaema oli Heljo Mänd ja vanaonu oli Felix Kotta. Abikaasa on graafiline disainer Maite-Margit Kotta (sündinud 19. detsembril 1966).
Apollonia

Apollonia võib olla: Apollonia (Illüüria), linn Illüürias (tänapäeva Albaanias) Sozopol (antiikajal Apollonia), linn Bulgaarias Apollonia (Kürenaika), linn Kürenaikas (tänapäeva Liibüas) püha Apollonia, katoliku pühak
Dreamkrusher

dreamkrusher! on Eesti ansambel, mis viljeleb alternatiivset, psühhedeelset, trip-hopi mõjutustega rokkmuusikat. Bänd kasvas välja eelnevast ansamblist Liblikas, mille laulja vahetusega kaasnes ka nimevahetus. 2020. aastal salvestasid nad esimese lühialbumi "EP!" mis hiljem avalikkuse ette jõudis digitaalselt ja helikasseti kujul. "EP!" (2020) Vokaal – Corey Tomlins Kitarr – Temo Saarna, Henrik Harak Basskitarr – Joosep Käsper Löökpillid, laul – Mihkel-Madis Rebane Facebook Instagram
Hergé muuseum

Hergé muuseum' (prantsuse keeles Musée Hergé) on muuseum Belgias, mis on pühendatud karikaturist Hergéle, keda tuntakse eelkõige Tintini tegelaskuju loojana. Muuseum asub Louvain-la-Neuve'is Valloonias. Muuseum avati 2. juunil 2009, selle direktor on Laurent de Froberville ja püsiväljapaneku kujundas Madalmaade kunstnik Joost Swarte. Muuseumi idee sündis juba Hergé eluajal. Kolm aastat pärast tema surma hakkas Hergé fond (praegu Studios Hergé) plaani edasi viima. Algul kavandati muuseumi asukohaka Brüssel, pärast aastaid kestnud arutelu valiti selleks aga Valloonia oluline ülikoolilinn Louvain-la-Neuve. Muuseumihoone projekteeris Pritzkeri auhinna laureaat Prantsuse arhitekt Christian de Portzamparc. Valge klaasist ja betoonist kaldseintega labürintjas valgusküllane hoone asub looduse keskel. Ukse juurde viib pikk puidust jalgsild. Hoone koosneb neljast plokist, mis on omavahel ühendatud sildade ja klaaskoridoridega. Kokku on näituseruume kaheksa, algus on kolmandal korrusel. Seal asub neli esimest näitusesaali ja teisel korrusel asuvad ülejäänud saalid. Näitusesaalide pindala on 2 000 m². Muuseumi koduleht Muuseumi virtuaaltuur