laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
RPM

RPM või Rpm või rpm on lühend, mis võib tähendada: Raveni progresseeruvad maatriksid, John Carlyle Raveni poolt väljatöötatud intelligentsustest RPM Package Manager (algselt RedHat Package Manager) on Linuxi pakihaldur, mis algselt oli mõeldud Red Hat-ile, kuid nüüd kasutusel ka teistes distributsioonides. Revolutions per minute (inglise keeles "pöördeid minutis") RPM on 1998. aastal esilinastunud film Rpm (ka Revolution per minute) on Eesti ansambel ...
Oulu linn

Oulu on Soome rahvaarvult viies linn, Põhja-Pohjanmaa maakonna keskus. Linn asub Oulu jõe suudmes. Seal asub Soome vanim ja väikseim teaduskeskus Tietomaa. Oulu linna asutas 8. aprillil 1605 Rootsi kuningas Karl IX veidi varem rajatud Oulu kindluse juurde. 18.-19. sajandil oli Oulu tuntud tõrvatootmiskeskus. Oulu sai linnaõigused 1765. aastal. 18. sajandi lõpus oli Oulu Turu järel suuruselt teine linn Soomes. 1822 hävitas tulekahju Oulu kesklinna. 1958 asutati Oulu ülikool, mis andis tugeva tõuke linna arengule. 1990. aastal ületas Oulu elanike arv 100 000 inimest. 1982 asutatud tehnoloogiaküla Technopolis oli Põhjamaades esimene omataoline. Tänapäeval on Oulu kiiresti kasvav tehnoloogiakeskus. 1. jaanuaril 2009 liideti Ouluga Ylikiiminki vald, millega Oulu pindala kasvas ligi 4 korda, kuid rahvaarv kasvas vaid 2,5%. Enne seda oli linna pindala 449,53 km², millest maad oli 369,2 km², siseveekogud 10,96 km² ja meri 69,37 km². 1. jaanuaril 2013 liideti Ouluga Haukipudase, Kiiminki, Oulunsalo ja Yli-Ii vald. Jäähokiklubi Oulun Kärpät on tulnud kordvalt Soome meistriks. Area of Finland's municipalities 2023-01-01 Finland's preliminary population figure was 5,608,218 at the end of February 2024 Oulu linna veebileht
Oulu jõgi

Oulu jõgi (soome Oulujoki, saami Oulujohka, rootsi Ule älv) asub Soomes. Jõgi saab alguse Oulu järvest ja suubub Põhjalahte Oulu linna juures. Jõe pikkus on 107 km.
Motivatsioon

Motivatsioon on üldisem asjaolude kogum, mis on käitumise tõukejõuks. Neid asjaolusid nimetatakse motiivideks. Motiive tekitavad vajadused – organismi toimimise seisukohalt olulise ressursi puudujääk. Motivatsioon on vajaduse rahuldamisele suunatud funktsionaalsete süsteemide eesmärgipärane aktiivsus. Peaaju koores ja koorealustes ajustruktuurides formeerub vajaduse rahuldamise programm, mis tingib ajju saabuva info sihipärase filtreerimise või kindlakujulise struktureerimise. Vajaduse rahuldamisega võib kaduda motivatsiooniline stiimul. Motiive liigitatakse üldjuhul kolmeks: bioloogilised motiivid: füsioloogilised motiivid tulenevad organismi vajadustest, ilma neid rahuldamata võib organism hukkuda; psühholoogilised motiivid tulenevad psüühilise heaolu tagamise vajadustest – tunnustus- ja suhtlemisvajadus, uudishimu; sotsiaalsed motiivid tulenevad ümbritsevast kultuurilisest keskkonnast. Nende vajaduste rahuldamise kaudu teostab indiviid ennast selles kultuurilises keskkonnas. Enamasti mõjutab indiviidi käitumist mitu asjaolu korraga ja peamist liikumapanevat jõudu on sageli üpris raske kindlaks teha. Moraalne motivatsioon Motivatsiooniteooriad
Jiří Poděbradyst

Jiří Poděbradyst ehk Jiří Kunštátist ja Poděbradyst (ka: Poděbrady või Podiebrad või: Georg Podiebrad; tšehhi Jiří z Poděbrad ehk Jiří z Kunštátu a Poděbrad, saksapäraselt Georg von Podiebrad; 23. aprill 1420 – 22. märts 1471) oli Böömimaa kuningas 1458–1471. Ta oli tšehhi aadliku (Viktor Poděbradyst) poeg ning kuulus algselt taboriitide ridadesse. Kui Böömimaa oli taas keiser Sigismundi käes, kuulus ta rahulolematute aadlike hulka, kes reaalselt järgnevatelgi aastatel kuningate võimu vaidlustasid. Aastal 1451 oli lapskuningas Ladislaus Postumuse eest regendina valitsev keiser Friedrich III sunnitud määrama riigiregendiks Jiří, sest keisri enda positsioonid olid Austriaski nõrgad, Böömimaast rääkimata. Nii sai Jiříst Böömimaa tegelik valitseja. Aastal 1457 suri Ladislaus ootamatult ning aadlikud valisid 1458 uueks kuningaks Jiří Poděbradyst. Teda süüdistati eelmise kuninga mürgitamises, kuid tänapäeval usutakse, et Ladislaus suri leukeemia tagajärjel. Et aga Jiří jätkas hussiitide soosimist ega kartnud ka paavstiga vastuollu minna, tekitas ta välismaal suurt vastumeelsust. Seetõttu on teda nimetatud ka ketserkuningaks. Aastal 1466 heitis paavst Jiří kirikust välja ning keelas igasugused liidud temaga. Selle kasutas ära Böömimaa endine liitlane Ungari kuningas Mátyás Corvin, kes vallutas suure osa Määrimaast (Moravast) ning laskis end Böömimaa kuningaks kroonida. Selle tiitli säilitas ta kuni surmani. Jiří Poděbradyst suri aga 1471. aastal ning seejärel läks tema troon Jagelloonidele. Claus Bernet. Georg von Podiebrad. – Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon, 21, 2003, 1183–1203.
Karl VII

Karl VII nime all on tuntud mitu valitsejat: Karl VII oli Saksa-Rooma keiser. Karl VII ehk Karl Sverkersson oli Rootsi kuningas. Karl I Karl II Karl III Karl IV (täpsustus) Karl V (täpsustus) Karl VI (täpsustus)
Karl IV (täpsustus)

Karl IV nime on kandnud mitu valitsejat: Karl IV oli Saksa-Rooma keiser Karl IV Philipp Theodor oli kuurvürst ja Reini pfaltskrahv Karl IV oli Rootsi kuningas Karl XV Norra kuningana Ungari kuningas Károly IV oli Austria-Ungari keiser Karl I Charles IV (täpsustus) Karl I Karl II Karl III Karl V (täpsustus) Karl VI (täpsustus) Karl VII
Austraallased

Austraallased on Austraalia põhirahvas, kes on põhiliselt kujunenud 19.–20. sajandil saabunud inglise, iiri ja šoti ümberasujatest. Kõnelevad inglise keele Austraalia varianti. 2006. aasta rahvaloenduse andmetel oli erinevate konfessioonide kristlasi austraallaste hulgas 63.9%, 18,7% ei järginud ühtegi usku ja 11,2% usk oli teadmata. Tänapäeval loetakse austraallasteks kõiki Austraalia kodanikke sõltumata nende etnilisest päritolust või isegi kõiki Austraalia elanikke. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Austraalias 22 906 400 inimest. Lisaks sellele elab välisriikides ligikaudu 1 miljon austraallast. Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 35 austraallast, neist Tallinnas 21. Austraalia kodakondsus eksisteerib alates 26. jaanuarist 1949, enne seda olid Austraalias sündinud inimesed Suurbritannia kodanikud. Kylie Minogue Chris Hemsworth Miranda Kerr Hugh Jackman Keith Urban Jessica Mauboy Rarriwuy Hick http://www.abs.gov.au/Ausstats/abs@.nsf/7d12b0f6763c78caca257061001cc588/6ef598989db79931ca257306000d52b4!OpenDocument http://www.abs.gov.au/ausstats/abs@.nsf/mf/3101.0 Päring Statistikaameti andmebaasist http://www.immi.gov.au/media/letters/letters10/le100601.htm
Bosnia ja Hertsegoviina lipp

Bosnia ja Hertsegoviina lipp praegusel kujul võeti kasutusele 1998. aastal. Lipul on sinisel taustal kollane kolmnurk, mis sümboliseerib riigi kolme põhirahvust (bosnialasi, serblasi ja horvaate), ning üheksa viieharulist tähte, mis sümboliseerivad Euroopat. Samad kujundid on ka riigi vapil. Lipu kujundas ÜRO pärast Bosnia sõda ning see on mõeldud neutraalse sümbolina, millel varasemast lipust erinevalt puuduvad ajaloolised ja rahvuslikud tunnused. Varasem lipp võeti kasutusele pärast iseseisvumist 1992. See arvati esindavat ainult ühte rahvust, bosnialasi (moslemeid), mistõttu see 1998 asendati. Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsiooni lipp Serblaste Vabariigi lipp
Anguillara Sabazia

Anguillara Sabazia on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (comune) Itaalias Lazio maakonnas Rooma provintsis. Anguillara Sabazia sai linnaõigused vabariigi presidendi 2001. aasta 28. detsembri dekreediga. Anguillara Sabazia kõrgus merepinnast on 195 meetrit, asustustihedus keskmiselt 248 inimest ruutkilomeetri kohta. Anguillara Sabazia piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bracciano, Campagnano di Roma, Cerveteri, Fiumicino, Rooma, Trevignano Romano. Anguillara Sabazia halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Fonte Claudia, Stazione, Ponton dell'Elce. Anguillara asub 32,7 km Roomast loodes, Sabatini mägedes, Bracciano järve kallastel. Omavalitsusüksuse territooriumil on ka osa Martignano järvest. Anguillarat läbib Rooma-Capranica-Viterbo raudteeliin. Bracciano kaldapealne Anguillara Terra purskkaev Collegiata kirik Vaade Kellavärav "DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. oktoober 2018. Vaadatud 6. juuli 2013. https://demo.istat.it/?l=it  Anguillara Sabazia – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (itaalia keeles)
Egon

Egon (Mount Egon, Gunung Egon, mõnikord nimetatakse ka Gunung Namang) on kihtvulkaan Indoneesias Florese saare kaguosas Maumere lahes. 29. jaanuaril 2004 toimunud purske tõttu tekkinud maalihe sundis evakueerima 6000 inimest. 15. aprillil 2008 evakueeriti tuhandeid inimesi vulkaani aktiivsuse tõttu.
Jõelähtme valla lipp

Jõelähtme valla lipp on Eesti haldusüksuse Jõelähtme valla lipp. Lipu kinnitas riigiminister Uno Veering 5. mail 1992. Lipu autor on Priit Herodes. Valla lipuks on täisnurkne riidekangas, mis on jaotatud vertikaalselt lainelõikeliselt valgeks ja punaseks väljaks. Vardapoolne valge väli moodustab lipu pikkusest 3,5 ühikut. Kanga punasel osal on valge liilia, mille kõrgus on 4/5 lipu laiusest. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ja normaalsuurus 105×165 cm. Värvid viitavad Harjumaale, lainelõikeline piit valla seotusele veega (meri, jõgi, kosk). Liilia neitsi Maarja sümbolina sümboliseerib Jõelähtme 14. sajandil neitsi Maarjale pühitsetud kirikult. Valla lipp heisatakse: vallavalitsuse hoonel ja ametiruumides; valla ja riiklikel tähtpäevadel, vallas toimuvatel pidulikel üritustel; teistel vallavalitsuse poolt lubatud juhtudel ja kohtades. Valla lippu kasutatakse valla esindamisel väljaspool selle piire ning valla korraldatavatel avalikel üritustel. Jõelähtme valla vapp Jõelähtme valla sümboolika valla kodulehel Jõelähtme valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Castello Sforzesco

Castello Sforzesco (varem nimetatud Porta Giovia) on kastell Milanos. Selle rajamist alustasid 14. sajandil Viscontid ja mida Sforzade dünastia hiljem laiendas. Õigupoolest lammutati Viscontide kastell pärast nende valitsusaja lõppu pea täielikult ja ehitati Sforzade poolt taas üles. Oma lõpliku kuju sai võimas tellistest kindlus 15. sajandil Francesco Sforza valitsusajal. Lossi renessanss-stiilis peatorn on nime saanud firenzelasest arhitekt Antonio Filarete järgi. Pärast Itaalia ühendamist läks ehitis, mis seni oli sõjaväe valduses olnud, üle Milano linna käsutusse. Linn alustas kohe kastelli rekonstrueerimist. Restaureerimistöid juhatas Luca Beltrami. Keskne Filarete torn peasissekäigu kohal ehitati uuesti aastail 1900–1905 kuninga Umberto I monumendina. Teise maailmasõja ajal sai kastell tugevasti kannatada 1943, sest liitlased pommitasid seda. Kastellis asuvad muuseumid ja kunstigaleriid. Kunstimuuseum Pinacoteca del Castello Sforzesco asutati seal 1950. aastal. Kuulsaim sealne taies on Michelangelo lõpetamata skulptuur "Rondanini Pietà". Veel on lossis antiikkunstimuuseum, mööblimuuseum, muusikainstrumendimuuseum, tarbekunstimuuseum ja arheoloogiamuuseum. Suures siseõues (Piazza delle Armi) on eksponeeritud mitmetest Milano ajaloolistest ehitistest säilinud hoonefragmente. Lisaks sellele on lossis palju väiksemaid õuesid, millest kauneim on Bramante ja Filarete kujundatud sammaskäikudega ääristatud Cortile della Rochetta. Kindluse taga asub üks Milano suurimaid parke Parco Sempione. Castello Sforzesco koduleht (inglise, itaalia ja hiina keeles)
La Scala

La Scala (ametlikult Teatro alla Scala) on maailma üks kuulsamaid ooperiteatreid. Teater asub Milanos Piazza della Scalal. Teater avati 3. augustil 1778 Antonio Salieri ooperiga "Europa riconosciuta". Praegune ehitis rajati 25. veebruaril 1776 tulekahjus hävinud Teatro Ducale asemele. Enne seda aga oli seal Santa Maria alla Scala kirik. Selle kiriku järgi on saanud nime ka teater. Arhitekt Giuseppe Piermarini esimese projekti lükkas tollal Austria võimu all olnud Milano hertsogiriigi kuberner tagasi, ent teise kiitis Austria keisrinna Maria Theresia isiklikult heaks. Teatri uusklassitsistlik fassaad on tagasihoidlik, interjöör aga suurejooneline. Rohkem kui 2000 istekohaga on La Scala Euroopa suurim teater.[viide?] Harukordseks peetakse teatri akustikat. Saal on 26 meetrit lai ja 27 meetrit kõrge. Publik istub hobuserauakujuliselt: istekohad on paigutatud 678 looži kuuel korrusel, mille kohal on loggione kaks galeriid. Pärast ooperit "Giovanna d'Arco" (esietendus 1845) ei lubanud Giuseppe Verdi pikki aastaid oma oopereid La Scalas mängida, sest teater oli tema muusikat muutnud (Verdi sõnul rikkunud). Järgmine Verdi ooper La Scalas oli 1887 aastal esietendunud "Otello". Ka Verdi viimane ooper "Falstaff" esietendus just seal. La Scala ooperihooaeg avatakse Milano kaitsepühaku Ambrosiuse päeval 7. detsembril. Kõik etendused peavad lõppema enne keskööd. Pärast etenduse algust ei lubata enam kedagi saali ja selles osas ei tehta erandeid. Teatro alla Scala koduleht
Hendrik Vestmann

Hendrik Vestmann (sündinud 30. aprillil 1974 Tartus) on eesti muusik ja dirigent. Ta on lõpetanud Tallinna Muusikakeskkooli klaveri erialal ning Eesti Muusikaakadeemia koorijuhtimise ja orkestridirigeerimise erialal. Magistrikraadi dirigeerimise alal sai ta 2002. aastal Karlsruhe Kõrgemas Muusikakoolis, kus tema juhendajaks oli Wolf-Dieter Hauschild. Alates 2001. aastast on ta juhatanud paljusid orkestreid, sh MDR Sümfooniaorkester, NDR Raadio Filharmoonia Orkester, Hamburgi, Düsseldorfi, Bochumi, Wuppertali ja Nürnbergi sümfooniaorkester, Lääne-Austraalia Sümfooniaorkester, Tampere Filharmoonia Orkester ja Grazi Filharmoonia Orkester. Hendrik Vestmanni dirigendikarjäär algas Heidelbergi Ooperiteatris, kus ta dirigeeris Rossini ooperit "La Cenerentola". Aastatel 2004-2006 töötas ta Vanemuise teatri peadirigendina, seejärel Münsteri Ooperiteatris esimese dirigendi ja muusikajuhi kohusetäitjana. 2013-2016 oli ta Bonni Ooperiteatri muusikajuht. Alates 2016. aastast töötab Hendrik Vestmann Oldenburgi Linnateatris muusikajuhina. Hendrik Vestmann on külalisdirigendina üles astunud Šveitsis Sankt Gallenis, Saksamaal Mannheimis, Karlsruhes, Hannoveris, Austrias Grazis. Ta esineb regulaarselt ka Berliini Koomilise Ooperiga. 2006 Hermann Abendrothi preemia 2006 Saksamaa dirigendi auhind Tema ema Silvia Vestmann ja isa Henn Pai on olnud Vanemuise ooperilauljad. Hendrik Vestmanni veebisait.
GIGN

GIGN (prantsuse k: Groupe d'Intervention de la Gendarmerie Nationale) on Prantsuse sandarmeeria eriüksus. Üksus loodi 1973. aastal ja sinna kuulub umbes 120 võitlejat. Üksus on oma tegevusaja jooksul kinni pidanud üle 1000 kurjategija, tapnud 14 kahtlusalust ja kaotanud hukkunutena kaks liiget. Suuremate operatsioonide ajal kipub GIGN rivaalitsema Prantsuse riigipolitsei eriüksuse RAIDiga.
Anu Tali

Anu Tali (sündinud 18. juunil 1972 Tallinnas) on eesti dirigent. Anu Tali õppis aastatel 1979–1987 Tallinna 3. Keskkoolis ja 1987–1991 Tallinna Muusikakeskkoolis. Aastatel 1991–1996 õppis ta Eesti Muusikaakadeemias ning täiendas end samal ajal Sibeliuse Akadeemia dirigeerimisprofessori Jorma Panula käe all. Aastatel 1998–2000 stažeeris ta Peterburi konservatooriumis professor Ilja Mussini ja Leonid Kortšmari juhendamisel. Ta on Eesti-Soome Sümfooniaorkestri asutaja ja dirigent. See orkester, mis esineb 1997. aastast, on Anu Tali juhatusel esinenud kontserdisarjadega "Maailma muusikalised pealinnad", "Inimene", "Sümfoonia", "Musica Grande", "Kirg või Kannatus" ja "Á la Russe". Anu Tali on töötanud Vanemuise teatri dirigendina. Ta on juhatanud ka teisi Eesti orkestreid ning Tōkyō Filharmoonikuid, Frankfurdi Raadio Sümfooniaorkestrit, Lahti Sümfoonikuid, Bratislava Soliste ning mitmeid teisi orkestreid Soomes, Rootsis, Lätis, Venemaal, Brüsselis ja Viinis. Augustis 2002 lindistas Anu Tali eesti muusikat Frankfurdi Raadio Sümfooniaorkestriga. Koos ESSO-ga nägi ilmavalgust debüütplaat "Luigelend" (Warner Music/Finlandia Records), mis tõi Anu Talile maineka auhinna "Echo Classic Award 2003" ja aasta parima noore muusiku nimetuse. 2005. aastal avaldati heliplaat "Action. Passion. Illusion" ning Anu Tali käis kontsertidega Jaapanis, Rootsis, Austrias, Prantsusmaal ja Ameerika Ühendriikides. Anu Tali abiellus 2014. aastal Hendrik Aguriga. 29. aprillil 2015 sündis neil poeg. Juulis 2016 sai teatavaks, et nende kooselu on lõppenud. Tema kaksikõde Kadri Tali on muusikamänedžer, olnud Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri direktor. Nende ema Anne Tali on Tallinna Ülikooli matemaatika emeriitprofessor. 2003 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (Eesti-Soome Sümfooniaorkestri CD-album "Luigelend" ja kontserttegevus) 2004 – Vabariigi Presidendi noore kultuuritegelase preemia 2010 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (Tõnu Kõrvitsa autorikontserdi ja tegevuse eest sümfoonilise muusika  tutvustajana) 2020 – stipendium "Ela ja sära" http://publik.delfi.ee/news/inimesed/palju-onne-anu-tali-ja-hendrik-agur-soudsid-abieluranda?id=69672125 Palju õnne! Anu Tali ja Hendrik Agur said lapse, elu24.postimees.ee, 8. mai 2015. Raimu Hanson. Dirigent igatseb koju nagu laps Postimees, 13. veebruar 2009
Botswana lipp

Botswana lipp on Botswana Vabariigi ametlik lipp. Praegune riigi- ja rahvuslipp võeti kasutusele 30. septembril 1966, selle kohta ütles riigi esimene juht Khama :"Vihm on meid elus hoidev veri, mida iseloomustab sõna pula, sadagu! See väljendab meie lootusi ja usku, et ükskord me võidame ja õnn on meiega". Põhivärvilt on lipp helesinine mille keskel on kolm horisontaalset laidu, valge-must-valge. Sinised laiud moodustavad lipu kõrgusest 9/24, valged 1/24 ja must 4/24. Mustvalged triibud kujutavad sebra mustrit ja sümboliseerivad eri rasside võrdsust ja ühtsust. Helesinine lipu põhi aga kujutab nii taevast kui ka vett, mis koos sümboliseerivad vihma. Vihmavaesel kiltmaal asuv Botswana rõhutab oma lipul sademete erilist tähendust eluks vajalike tingimuste tekkimisel. Presidendi lipp on põhivärvilt helesinine, lipuvälja keskele on paigutatud valge sõõr musta äärisega, valge sõõri sees on aga Botswana vapp. Valge sõõri diameeter koos musta äärisega hõlmab lipu kõrgusest 1:4, aga ilma musta äärisetta 5:12. Värvid pärinevad rahvuslipult ja proportsioonid on 5:8. Botswana vapp Botswana lipp andmebaasis Flags of the World (inglise keeles)
Erich Kõlar

Erich Kõlar (aastani 1936 Erich Köhler; 18. mai 1924 Tallinn – 23. detsember 2022) oli eesti dirigent. Ta lõpetas 1951 Tallinna Riikliku Konservatooriumi Roman Matsovi dirigeerimisklassi. Ta mängis ERSOs löökpille, oli muusikaõpetaja Tallinnas ja Tartus. Ta oli aastatel 1951–1957 asumisel Kirovi oblastis. 1957. aastast oli ta Vanemuise teatri dirigent, sealhulgas 1958–1980 ja 1981–1984 peadirigent. Esimene ooper, mida Erich Kõlar juhatas, oli Carl Maria von Weberi "Nõidkütt". Kokku juhatas üle 70 lavastuse, nii oopereid, operette, muusikale kui ka ballette. Ta on teinud ka draamalavastustele muusikalisi kujundusi ning tõlkinud laulutekste. Kõlar taastas 1950. aastate lõpul Vanemuise sümfooniakontsertide traditsiooni. 1968 Eesti NSV teeneline kunstitegelane 2002 Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind 2007 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler 2009 Valgetähe IV klassi teenetemärk Erich Kõlar oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli Leelo Kõlar ja nende lapsed on/olid Ele Kõlar, Kaja Kõlar ja Paap Kõlar. Teine abikaasa oli Elena Poznjak-Kõlar ja nende poeg on Margo Kõlar. Andrus Esko. "Erich Kõlar: Küüditatute südamerahu jäi Eestisse". Õhtuleht, 26. mai 2001 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Erich Kõlar riimib sõnad muusikaga. Postimees, 24. mai 1999 Andrus Esko: Erich Kõlar: Küüditatute südamerahu jäi Eestisse. Õhtuleht, 26. mai 2001 Dünastia. Perekond Kõlar, 1. Klassikaraadio, 7. mai 2017 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Raimund Kull

Raimund Kull (3. oktoober 1882 Narva – 10. oktoober 1942 Tallinn) oli eesti dirigent ja helilooja. Raimund Kull lõpetas 1906. aastal Peterburi konservatooriumi trombooni erialal. Seejärel töötas ta orkestrandi ja dirigendina Peterburis, Kaasanis, Rostovis ja mujal. Aastatel 1912–1920 oli ta Estonia peadirigent, aastast 1920 dirigent ja aastast 1930 muusikajuht. Aastatel 1918–1927 juhatas ta Eesti mereväeorkestrit ja 1934–1939 Riigi Ringhäälingu sümfooniaorkestrit. Raimund Kull oli Tallinna Konservatooriumi asutajaid ja aastast 1929 trombooniõppejõud (alates 1937 professor). Samuti oli ta IX, X ja XI üldlaulupeo puhkpilliorkestrite üldjuht. Raimund Kulli tuntuim teos on marss "Kodumaa". Raimund Kull oli abielus näitleja Liina Reimaniga. 1932 – Kotkaristi III klassi teenetemärk 1937 – Valgetähe III klassi teenetemärk Raimund Kull Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Ohvitseride andmekogu
Harry Potter ja saladuste kamber

"Harry Potter ja saladuste kamber" (ingl Harry Potter and the Chamber of Secrets) on briti kirjaniku J. K. Rowlingu "Harry Potteri" sarja teine romaan, olles teose "Harry Potter ja tarkade kivi" järg. Teos räägib Harry Potteri teisest õppeaastast Sigatüüka koolis. Keegi avab saladuste kambri, mida tehti ka 50 aastat varem ja selle käigus suri tüdruk, kellest sai kummitus Mäuguv Myrtle. Teos toob raamatusarja mitu uut tegelaskuju, sealhulgas tegelased Mäuguv Myrtle, Gilderoy Lockhart, Colin Creevey, Ginny Weasley ja Dobby.
Zürich

Zürich (prantsuse Zurich, itaalia Zurigo, romanši Turitg) on Šveitsi suurim linn (Zürichi linnastus on üle 1 miljoni elaniku), Zürichi kantoni pealinn. Linn asub Limmati jõe ääres ja Zürichi järve loodeserval. Linnast paistavad Alpid ja Juura mäed. Linn tekkis 9. sajandil rajatud Fraumünsteri kloostri ümber. Linna nimi pärineb rooma tollipunkti nimest Turicum. 1262. aastal sai Zürichist Saksa-Rooma keisririigi riigilinn. 1351 liitus Zürich kantonite liiduga ja mängis tähtsat rolli Šveitsi ajaloos. 1519. aastast sai Zürich Ulrich Zwingli juhtimisel reformatsiooni keskuseks. Zürich on rahvusvahelise tähtsusega finantskeskus. Lisaks kahele suurpangale, (Credit Suisse ja UBS) on seal peakorterid veel paljudel finantsasutustel. Linn on ka Šveitsi tööstuskeskus. Tööstusettevõtteid on linnas vähemaks jäänud, kuid tehased on seal muuhulgas ABB-l ja Siemensil. Zürichis on tihe bussi-, trammi- ja trollibussiliinide võrk. Linna läbib raudtee. Zürichi lennuväli Kloten asub kesklinnast 10 km kaugusel ja on Euroopa suurimaid. Zürichis on palju kõrgkoole. Neist suuremad on 19. sajandil asutatud Zürichi Ülikool ja Zürichi Polütehniline Kõrgkool. Paradeplatz Grossmünster Fraumünster Püha Peetruse kirik (St. Peter-Kirche) Zürichi loomaaed Ulrich Zwingli (1484–1531) Gottfried Keller (1819–1890) sündis ja suri Zürichis James Joyce (1882–1941) suri Zürichis (maetud Flunterni kalmistule Zürichis) Elias Canetti (1905–1994) suri Zürichis Tristan Tzara (1915–1919) Richard Wagner (1849–1861) Albert Einstein (1896–1900, 1909–1911, 1912–1914) Vladimir Lenin (1917) Thomas Mann (1933–1942) Kurt Tucholsky (1932–1933) Tina Turner Elisabeth Schwarzkopf Zürichi lennujaam Opernhaus Zürich https://data.stadt-zuerich.ch/dataset/b90c0f3b-b400-4563-8ae1-5d06e4e98880/resource/19dd9141-1770-4fac-829f-4afe04d74d60/download/bev322od3222.csv Zürichi linna koduleht (saksa keeles)