laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Joel Remmel

Joel-Rasmus Remmel (sündinud 11. detsembril 1989) on eesti muusik. 2009. aastal lõpetas Remmel Jakob Westholmi Gümnaasiumi. 2011.–2012. aastal õppis ta Göteborgi ülikooli muusika- ja draamaakadeemias, 2014. aastal lõpetas Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia jazzosakonna klaveri eriala magistriõppe. Joel Remmel musitseerib koos Heikko Remmeli ja Ramuel Tafenauga kollektiivis Joel Remmel Trio. Ta on pianistina koostööd teinud paljude Eesti muusikute ja kollektiividega, teiste hulgas Anna Kaneelina, Raivo Tafenau kvartett ja Liisi Koikson. Viimasega ilmutasid nad 2023. aastal ühise albumi "Põimumised". Lisaks on ta kaastööd teinud näiteks Liina Saare, Tiit Kalluste ja Marianne Leiburi albumitel. Remmel osaleb Draamateatri lavastuses "Lehman brothers" ning on lavastuse muusika üks autoreid. Sooloalbumid: "Live at Taff Club" (2020) "Vaimustav looja" (2023) Joel Remmel Trio albumid: “Lumekristall” (2012) “More Than Fishermen” (2014) “Some Things Never Change” (2016) “Sharp” (2019) Joel Remmel Trio & Aleksander Paal – “Sügis” EP (2020) Joel Remmel Trio & Jukka Eskola – “Puhkus” EP (2020) Joel Remmel Trio feat Liisi Koikson, Jukka Eskola & Aleksander Paal – “Kevad” (2021) Aasta jazzmuusik (Jazzkaare ja Eesti Jazziliidu auhind, 2020) Aasta jazzansambel (Jazzkaare ja Eesti Jazziliidu auhind, 2021), Joel Remmel Trio koosseisus Aasta jazzalbum (Eesti Muusikaauhinnad, 2022), Joel Remmel Trio koosseisus Remmel töötab Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias lektorina ning Tallinna Muusika- ja Balletikooli rütmimuusika osakonnas klaveripedagoogina. Ta on amatöörjalgpallur Tallinna FC Reaal ridades ning ERR-i jalgpalliülekannete kaaskommentaator. Joel-Rasmus Remmeli vanemad on muusikud Taavo Remmel ja Varje Remmel, tema vend on jazzmuusik Heikko-Joseph Remmel. Aastail 2013–2016 oli ta abielus laulja Laura Põldverega. 2021. aastal abiellus näitleja Liis Remmeliga. https://jalgpall.ee/voistlused/player/7283/team/145 https://westholm.ee/wp-content/uploads/2022/09/1.-105.-lend.pdf https://www.joelremmel.com/ https://www.facebook.com/joelremmeltrio/ "Liisi Koikson ja Joel Remmel andsid välja duoalbumi "Põimumised"". ERR. 17. aprill 2023. Vaadatud 25. aprillil 2023. "Joel Remmel avaldas teise sooloalbumi "Vaimustav looja"". ERR. 13. veebruar 2023. Vaadatud 25. aprill 2023. https://arhiiv.err.ee/audio/vaata/dunastia-perekond-remmel "Tagasi Põldvereks! Laura Remmel lahutab abielu: tundsin juba pikka aega, et hakkan kaotama iseennast..." Kroonika. 15. aprill 2016. Vaadatud 25. aprillil 2023. "Pulmad peetud: Liis Lass ja Joel Remmel sõudsid salaja abieluranda". Kroonika. 23. mai 2021. Vaadatud 25. aprillil 2023.
Ülikerglennuk

Ülikerglennuk on väike, hästi kerge, fikseeritud tiivaga/tiibadega, ühe või kahe istekohaga lennuk. (Riigiti on määrangud erinevad) Ülikerglennuki maksimaalne stardimass (MTOM): 1) 300 kg üheistmelise lennuki puhul; 2) 450 kg kaheistmelise lennuki puhul; 3) 330 kg üheistmelise amfiib-, või vesilennuki puhul; 4) 495 kg kaheistmelise amfiib-, või vesilennuki puhul. 1) A klassi ülikerglennukid, mida juhitakse kas osaliselt või täielikult lennuki raskuskeskme asendi muutmise (balanseerimise) teel kandepinna suhtes; 2) B klassi ülikerglennukid, mille kandepind on lennuki kerega ühendatud jäigalt ja mida juhitakse aerodünaamiliselt (juhtpindade abil).     Üheks ülikerglennuki revolutsiooni algatajaks oli John Moody, insener Ohio osariigist, kes paigaldass 1976. aastal Icarus II deltaplaanile kahetaktilise sisepõlemismootori. Sel ajal muutus tavapäraste väikelennukitega lendamine harrastajaile üha kallimaks. Paljudel soovijatel ei jätkunud raha, et osaleda lennukursustel, rentida või osta väikelennuk. Innukad lennuharrastajad, nagu Moody, kes soovisid lennata odavamalt, alustasid lendamist deltaplaanidega. 1970. aastatel oli deltaplaaniga lendamine pop. Nendega lennati kõrgemate rannikualade kohal, mille muutlik reljeef seda võimaldas. Kui harrastus laiemalt levis, hakkati deltaplaanidele paigaldama mootoreid. Ülikerglennunduse levikut võimaldasid kerged kompaktsed kahetaktilised sisepõlemismootorid. 1. maist 2004 väljastatakse ülikerglennukitele lennundustegevuse tehnilise teostamise lubasid, mis ei anna õigust lennuki kasutamiseks ärilistel eesmärkidel. Lennukõlblikussertifikaate väljastatakse üksnes õhusõidukitele, millel on tüübisertifikaat. Kuna ülikerglennukite ehitus ei vasta Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni nõuetele, siis ei anta neile ka tüübisertifikaati. Oma väikeste mõõtmete ja massi tõttu on ülikerglennukid ilmastikust suuresti mõjutatud ning seetõttu äritegevuseks vähe sobivad. Vajalike regulatsioonide puudulikkusele viitasid Euroopa Liidu ühinenud lennuametite ametnikud. Ärilistel eesmärkidel on ülikerglennukeid kasutatud näiteks põllumajanduses ja huvilendude korraldamisel. "Ülikergõhusõiduki käitamise eeskiri". Riigi Teataja. Vaadatud 18. aprill 2023. Wright, Tim (detsember 2014). "The Pioneering Age of Ultralights". Smithsonian magazine. "Ülikerglennukite kasutamine ärieesmärkidel keelatud". Eesti Rahvusringhääling. 26. mai 2004. Vaadatud 6. aprill 2023.
Mark Giordano

Mark Giordano (sündinud 3. oktoobril 1983 Torontos) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Toronto Maple Leafs. Aastatel 2002–2004 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Owen Sound Attack. 2004. aasta suvel osales Giordano NHL-i klubi Calgary Flamesi treeninglaagris ja sõlmis seejärel klubiga lepingu. Aastatel 2004–2006 mängis ta American Hockey League'is (AHL) Flamesi tütarklubides Lowell Lock Monsters ja Omaha Ak-Sar-Ben Knights. Hooajal 2005/06 paistis ta AHL-is silma suure resultatiivsuse poolest (16+42). NHL-is debüteeris ta Flamesi meeskonnas 30. detsembril 2006 mängus St. Louis Bluesi vastu. Hooajal 2005/06 sai ta Flamesi meeskonnas kirja kokku seitse mängu. Järgmisel hooajal mängis ta juba põhiliselt Flamesis. 14. oktoobril 2006 lõi ta mängus Toronto Maple Leafsi vastu oma kaks esimest väravat NHL-is. Hooajal 2007/08 mängis Giordano Venemaa kõrgliigaklubis Moskva Dinamo. 48 mänguga sai ta seal kirja seitse väravat ja kaheksa väravasöötu. Hooaja 2008/09 eel naasis Giordano Calgary Flamesi. Seejärel mängis ta Flamesi põhimeeskonnas kokku kolmteist hooaega. Aastatel 2013–2021 oli ta Flamesi kapten. Oma resultatiivseima hooaja tegi ta 35-aastaselt 2018/19, kui lõi liigas 17 väravat ja andis 57 väravasöötu. Hooaja lõpus pälvis ta liiga parimale kaitsemängijale antava James Norris Memorial Trophy ning valiti liiga sümboolsesse koosseisu (NHL All-Star team). Aastatel 2015, 2016 ja 2020 osales Giordano NHL-i tähtede mängul. 2020. aastal pälvis ta Mark Messier Leadership Award'i. 2021. aasta juulis valis NHL-is esimest hooaega alustav klubi Seattle Kraken Giordano Expansion Draft '​is. Hooaja eel valiti Giordano Krakeni kapteniks. Ta asus hooaja alguses ühes kaitsepaaris mängima koos Jamie Oleksiakiga. 2022. aasta märtsis kaubeldi Giordano koos Colin Blackwelliga Toronto Maple Leafsi. 2022. aasta mais pikendas ta Maple Leafsiga lepingut kahe aasta võrra. 2023. aasta veebruaris sai Giordano NHL-is enim lööke blokeerinud mängijaks (2045) ning möödus selles arvestuses Kris Russellist. Kanada jäähokikoondise koosseisus osales Giordano 2010. aasta maailmameistrivõistlustel. Kimberley, Todd (1. jaanuar 2010). "Giordano a gem on the blueline". Calgary Flames Hockey Club. Vaadatud 7. septembril 2010. Myers, Tracey (11. oktoober 2021). "Giordano named first captain of Kraken". National Hockey League. Vaadatud 26. jaanuaril 2022. "Maple Leafs acquire veteran D Giordano from Kraken". TSN. 20. märts 2022. Vaadatud 20. märtsil 2022. Cuthbert, Justin (22. mai 2022). "Mark Giordano signs team-friendly two-year extension with Maple Leafs". Yahoo! Sports. Yahoo. Vaadatud 23. mail 2022. DiManno, Rossie (22. mai 2022). "Mark Giordano returns to the Leafs defence at a hometown discount, after dropping a few hints". Toronto Star. TorStar. Vaadatud 23. mail 2022. "Maple Leafs defenceman Mark Giordano becomes NHL's all-time blocked shots leader". Sportsnet. 26. veebruar 2023. Vaadatud 1. märtsil 2023. Mark Giordano NHL.com lehel Mark Giordano hockeydb.com lehel
Superkart

Superkart on kartauto tüüp, millega sõidetakse pikematel ringradadel. Superkardid on üldiselt suuremad, kiiremad ja võimsamad kui tavalised kartautod. Superkarte iseloomustab: suur tippkiirus (kuni 250 km/h) kiirendus 0–100 km/h 3 sekundit lühike pidurdusteekond (160–0 km/h u 2 sekundit) hea kurvi läbimise võime pikem teljevahe aerodünaamiline kere arenenud vedrustussüsteem spetsiaalselt konstrueeritud mootorid Superkardid saavutavad enamasti paremaid ringiaegu kui palju kallimad ja tehniliselt arenenumad võidusõidumasinad. Suure kiiruse ja tundlikkuse tõttu on nad väljakutset pakkuvad, ent nõuavad juhilt kõrget oskuste taset ja kogemusi. Superkartidega sõidetakse kogu maailmas. Euroopas korraldab CIK-FIA Euroopa superkartide meistrivõistlusi (250-kuubikulistele superkartidele). Varem on korraldatud ka maailmameistrivõistlusi, viimati 1995. aastal. Eestis superkartidele võistlusi ei korraldata. Teadaolevalt on Eestis ehitatud ja hetkel toimiv üks supertkart (valminud 2022, omanik Ranno Kallas). Superkarti tutvustati huvilistele Eesti Kardispordi 60. juubeli puhul toimunud võistlusel Põltsamaal Kuningamäe kardirajal, kuid halva ilma tõttu see rajale tol päeval ei jõudnud. Superkart läbis esimesed katsetused mõni aeg hiljem Pärnumaal Porche ringil saavutades mitteametlikuks ajaks 1:15.99. "Superkart at Magny-Cours – 2007". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. aprill 2009. Vaadatud 7. märtsil 2008. Performance ; 250cc International – Queensland Superkart Club
Neusiedl am See

Neusiedl am See [ˈnɔɪ̯ˌziːdl̩ am ˈzeː] on linn (Stadtgemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal, Neusiedl am See ringkonna halduskeskus. Neusiedl am See asub Neusiedli järve põhjakaldal. "Sumbotheili" on esmamainitud (viidates selle õigusele korraldada laupäeviti turge) 1209. aastal. 13. sajandi keskpaigas hävitasid linna mongolid ja 1282. aastaks asustati linn "Niusideli" nime all ümber. 1517. aastal sai Neusiedl turuõiguse. 1683. aastal oli Neusiedl Türgi teises piiramisrõngas ja 1708. aastal laastasid linna kurutsid. Neusiedl am See sai 1926. aastal linnaharta, mida uuriti juba 1824. aastal. Koos ülejäänud Burgenlandiga oli see 1920/1921. aastani Ungari kuningriigi osa. Pärast Esimese maailmasõja lõppu anti see Saint-Germaini ja Trianoni rahulepingutega Austriale. 1921. aastast kuulub see Burgenlandi liidumaa koosseisu. Linnas on sündinud eksperimentaalne kitarrist ja helilooja Christian Fennesz, kes on tuntud oma keerlevate, ruumiliste teoste ja koostöö poolest jaapani pianisti Ryūichi Sakamotoga. 1713.–1714. aastal Elias Hügeli poolt loodud Püha Kolmainsuse sammas Tabori varemed, vahitorn arvatavasti 16. sajandist Tabori varemed Kirik Ost Autobahn Mosoni maakond Lendav hollandlane (jahiklass) Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Martin Wühner

Martin Wühner (7. november 1845 – 22. juuli 1923) oli apteeker ja eesti rahvusliku liikumise tegelane. Õppis 1869–1873 Tartu ülikoolis rohuteadust. 1873–1887 apteeker Daugavpilsis, Pihkvas, Haapsalus, Pärnus, Tallinnas ja Laiusel. 1887–1909 apteeker Muhu-Liival ja apteegirentnik Pöides. 1909 ostis Pöide apteegi ja viis selle Orissaarde. Tema vend Hans Wühneri oli aktiivne rahvusliku liikumise tegelane. Martin Wühner tegutses pea kõigis tema venna juhitud ettevõtmistes: aitas rajada Eesti Aleksandrikooli liikumist, tegutses Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsis ja Vanemuise Seltsis. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi asutajaliige ning külastas sageli rahvuslikke koosviibimisi Johann Voldemar Jannseni ja Lydia Koidula pool. 1920. aastal valiti ta EÜSi auvilistlaseks.
Helve Kotli

Helve Kotli (sündinud Helve Labi, hiljem Helve Ohak; 27. juuni 1934 – 1. aprill 2023) oli eesti sünoptik ja hüdroloog. Sündis Pärnus ja õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis geograafiat, kus tema diplomitöö (1958) käsitles Pärnu lahe hüdroloogilist seisundit. Esimene töökoht oli Narva-Jõesuu ilmajaamas. Seejärel töötas sünoptikuna Eesti Meteoroloogia ja Hüdroloogia Instituudis (EMHI). Ilmaprognooside ja -kommentaaridega esines ta sageli ka televisioonis ja raadios. https://arhiiv.err.ee/audio/vaata/keskkond-ja-mina-keskkond-ja-mina-raadiomang-54151 Helve lõpetas 1958. aastal TRÜ geograafiaosakonna okeanograafina. Vanadest ajalehtedest võib leida tema erinevaid ametinimetusi: Tallinna ilmajaama insener-sünoptik (1967), vanemsünoptik (1976), sünoptik-okeanoloog (1978), Tallinna Ilmajaama ülem (1983), Eesti Hüdro-Meteoroloogiakeskuse peasünoptik (1984), vabariikliku hüdrometeoroloogiliste prognooside osakonna juhataja (1988), Meteoroloogiakeskuse direktor (1994), Eesti Meteoroloogia- ja Hüdroloogiainstituudi meteoroloogiakeskuse direktor (1999). Aastatel 2002–2010 oli Helve Kotli Eesti Geograafia Seltsi teadussekretär. 1980. aastail võttis ta sünoptikuna osa purjelaeva Krusenstern Atlandi-reisist ja purjeregatist.[viide?] Helve Kotli sulest on ilmunud kümneid populaarteaduslikke artikleid ja raamat "Vaata ilma".[viide?] Ülikoolipäevil tantsis ta rahvatantsu ja laulis kooris. 2019. aastal osales ta VENÜ naiskooris Vanaemad lauljana laulupeol "Minu arm". Ta harrastas koorilaulu kõrge eani, kokku ligikaudu 80 aastat.[viide?] 21. sajandi algul alustati EMHI-s automatiseerimist ning 2001. aastal koondati ka Helve Kotli. Kuid Eesti Mereakadeemias pidas ta loenguid nii enne kui ka pärast seda. Tema abikaasa oli Aalar Kotli (sündinud 1934).[viide?] Villu Astok MERETEADLANE JA RAADIOHÄÄL 21. III 1935 – 19. V 2016 Eesti Geograafia Seltsi aastaraamat = Yearbook of the Estonian Geographical Society, nr 42, aprill 2017. Lk 244 "Täna jäetakse hüvasti pikalt ilma teinud Helve Kotliga" Maaleht, 13. aprill 2023. "Tipptehnoloogia jätab ilmaennustajad tööta" Postimees, 29. november 2001 Helve Kotli. Vaata ilma. Maalehe Raamat 1997, 72 lk.
Tōkyō maraton

Tokyo maraton (jaapani keeles 東京マラソン, Tōkyō Marason) on iga-aastane maratonivõistlus Jaapani pealinnas Tokyos. See on World Athletics Platinum Labeli maraton ja üks kuuest World Marathon Majorsist. 2023. aastal toimus see võistlus näiteks 5. märtsil. Seda sponsoreerib Tokyo metroo. Esimene Tokyo maraton peeti 18. veebruaril 2007. Kuid ammu enne seda koosnes Tokyo maraton kahest maratonist: Tokyo rahvusvahelisest maratonist, mis toimus paarisaastatel, ja Tokyo – New Yorgi sõpruse rahvusvahelisest maratonist, mis toimus paaritutel aastatel. Ava-aastal, 1981, toimusid mõlemad maratonid. Kuna aga samas linnas ei olnud võimalik toetada kahte kuuajase vahega maratoni, hakkas alates 1982. aastast kehtima vahelduv formaat. 2007. aasta maraton oli ühtlasi 2007. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistluste esinduslik valikvõistlus Osakas. Osalejate koguarvuks määrati 30 000 inimest. Sellest 25 000 inimest registreerus maratonile ja 5000 inimest 10 km jooksule. Masakazu Fujiwara tuli neljandal võistlusel esimeseks jaapanlasest võitjaks. 2014. aasta veebruaris võitis Dickson Chumba rekordilise ajaga 2:05.42. See oli vaid teine ​​kord, kui jooksja jooksis Jaapanis alla 2 tunni ja 6 minuti pärast Tsegaye Kebedet Fukuoka maratonil (6. detsember 2009). Teiseks tulnud Tadese Tola jooksis samuti alla 2:06, ajaga 2:05.57. 2020. aasta jaanuaris avaldas rokkmuusik Hyde üritusest inspireeritud singlina loo "Believing in Myself". Koroonapandeemia tõttu kutsuti 2020. aasta Tokyo maratonile ainult eliitjooksjad. Kõigile teistele osalejatele anti võimalus osalemiseks 2021. aastani. 2021. aasta Tokyo maraton lükati pandeemia tõttu edasi 17. oktoobrile 2021. Seejärel lükati see uuesti 6. märtsile 2022 ja võistlust nimetati endiselt 2021. aasta Tokyo maratoniks. 2022. aasta Tokyo maratoni ei toimunud. Lisaks keelati kõigil ülemere jooksjatel võistlemine ja nende võistlused kanti automaatselt üle 2023. aastasse.
Kurm

Kurm on eesti perekonnanimi. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kurm 830 inimesel: 174 mehel ja 161 naisel. Perekonnanimede levikult on Kurm meeste puhul 372. kohal ja naiste puhul 471. kohal. Perekonnanime Kurm kandja oli keskmiselt 43 aasta vanune (mediaanvanus oli 42). Nimi on levinuim Pärnu maakonnas, kus seda on maakonna 10 000 elaniku kohta 14,69 inimesel. Helga Kurm, eesti pedagoogikateadlane (1920–2011) Margus Kurm, eesti jurist (1976–) ... https://www.stat.ee/nimed/pere/Kurm (vaadatud 24.04.2023)
Naast (botaanika)

Naast ehk naastuke on õie kroonlehe ülemine osa, mis on reeglina laiem kroonlehe alumisest osast ehk pinnust. Kokkukasvanud kroonlehtedest õiekrooni kroonlehtedel kasvavad harilikult kokku pinnukеsed ning moodustavad krooniputke; kroonlehtede naastud jäävad kokku kasvamata ja ümbritsevad krooniputke suuet ehk neelu. Mõnikord moodustavad kroonlehe pinnu ja naastu piiril arenevad püstised väljakasved lisakrooni. Taimede määramistunnused. - morfoloogia.weebly.com Õis. Eesti Entsüklopeedia
Ojala

Ojala on perekonnanimi. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Ojala 489 inimesel: 231 mehel ja 258 naisel. Perekonnanimede levikult oli Ojala meeste puhul 233. kohal ja naiste puhul 228. kohal. Perekonnanimi Ojala oli kõige sagedasem Lääne maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 12 inimest. Grete Ojala, eesti jalgpallur (1994–) Outi Ojala, Soome poliitik (1946–2017) Tõnu Ojala, eesti ajakirjanik (1969–) Statistikaamet. Rahvastikuregister (vaadatud 25.04.2023) Ojala statistikaameti andmebaasis
Ola Solbakken

Ola Selvaag Solbakken (sündinud 7. septembril 1998 Melhusis) on Norra jalgpallur, kes mängib Jaapani kõrgliigaklubis Urawa Red Diamonds ja Norra jalgpallikoondises. Ta alustas jalgpalli mängimist kohalikus klubis Melhus IL. Aastatel 2013–2017 kuulus ta Rosenborgi noorteakadeemiasse. Norra kõrgliigas debüteeris ta 2018. aastal Ranheimi meeskonnas. 2020. aasta jaanuaris liitus ta Norra kõrgliigaklubiga Bodø/Glimt. Aastatel 2020 ja 2021 tuli ta klubiga Norra meistriks. 2023. aasta jaanuaris liitus ta AS Romaga, kellega oli eelmise aasta lõpus sõlminud lepingu, mis kehtib kuni 2027. aasta juunini. Itaalia kõrgliigas lõi ta esimese värava 19. veebruaril 2023 mängus Verona Hellase vastu. 2023. aasta septembris läks ta Romast laenule Kreeka kõrgliigaklubisse Olympiakós. 2024. aasta jaanuaris siirdus ta laenule Urawa Red Diamondsi. Norra jalgpallikoondises debüteeris Solbakken 13. novembril 2021 MM-i valikmängus Läti vastu. Bodø/Glimt Eliteserien: 2020, 2021 "SOLBAKKEN AGREES TO JOIN ROMA IN JANUARY". A.S. Roma. 23. november 2022. Vaadatud 23. novembril 2022. https://int.soccerway.com/players/ola-solbakken/401130/ (vaadatud 25.4.2023)
Naast

Naast on plaadikest või liistakut tähistav sõna, mille täpne tähendus võib olla üks järgnevast: Riietuses on naast metallist või muust materjalist ehisplaadike. Botaanikas on naast kroonlehe laiem osa. Zooloogias ja meditsiinis on naast mingi muust pinnast veidi eenduv kühmuke, mõhn või kilbike. Ka on Naast linn Belgias.
Albert Sambi Lokonga

Albert-Mboyo Sambi Lokonga (sündinud 22. oktoobril 1999 Verviers's) on Belgia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Sevilla. Ta alustas klubikarjääri Belgia klubis Anderlecht, mille noortesüsteemiga liitus ta 2010. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Belgia kõrgliigas 2017. aasta detsembris. Anderlechti põhikoosseisu kindlustas ta koha hooajal 2019/20. 2021. aasta juulis sõlmis ta pikaajalise lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Arsenal. 2023. aasta jaanuaris läks ta kuni hooaja lõpuni laenule Crystal Palace'i. Sama aasta juunis läks ta üheks hooajaks laenule Luton Towni. 11. mail 2024 lõi ta hooaja eelviimases mängus West Ham Unitedi vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas. Kuigi Luton Town langes Inglismaa kõrgliigast välja, paistis Sambi Lokonga hooaja jooksul positiivselt silma. 2024. aasta juulis läks ta Arsenalist üheks hooajaks laenule Sevillasse. Aastatel 2016–2020 mängis Sambi Lokonga Belgia noortekoondistes. Esimest korda kutsuti ta Belgia jalgpallikoondise juurde 2021. aasta märtsis. Koondisedebüüdi tegi ta 2. septembril 2021 MM-i valikmängus Eesti vastu. Ta sekkus mängu 74. minutil Eden Hazardi asemele. Ta on Kongo päritolu. Tema vanem vend Paul-José M'Poku on samuti jalgpallur ning on kuulunud Kongo DV jalgpallikoondisse. Smith, George (24. juuli 2021). "Albert Sambi Lokonga described as a 'quality baller' following Arsenal move". Football.London (inglise). Vaadatud 23. oktoobril 2021. "Welcome Sambi! | Lokonga joins Arsenal". arsenal.com (inglise). 19. juuli 2021. Vaadatud 16. juulil 2021.{{cite web}}: CS1 hooldus: url-olek (link) "Arsenal sign Lokonga from Anderlecht". BBC Sport (Briti inglise). Vaadatud 21. märtsil 2022. "Albert Sambi Lokonga joins Palace on loan". Crystal Palace FC. 31. jaanuar 2023. Vaadatud 31. jaanuaril 2023. Collings, Simon (3. aprill 2024). "Bright future awaits Arsenal outcast Albert Sambi Lokonga as relegation battle gamble pays off". Evening Standard. Vaadatud 2. juunil 2024. "Sambi Lokonga joins Sevilla on season-long loan". Sambi Lokonga joins Sevilla on season-long loan (inglise). 25. juuli 2024. Vaadatud 15. juulil 2024. "Estonia v Belgium game report". FIFA. 2. september 2021. "Mpoku suit l'évolution de son petit frère: "Je lui souhaite de percer à Anderlecht"" (prantsuse). 27. november 2017.
Brooke Andersen

Brooke Andersen (sündinud 23. augustil 1995 Vistas Californias) on Ameerika Ühendriikide vasaraheitja, maailmameister. Ta võitis 2019. aasta Panameerika mängudel Limas kaasmaalase Gwen Berry järel hõbemedali. Maailmameistrivõistlustel Dohas sai ta kvalifikatsioonis 20. koha ja finaali ei pääsenud. 2021. aastal toimunud Tokyo olümpiamängudel heitis ta finaalis 72.16 ja oli kümnes. 2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is tuli ta tulemusega 78.96 maailmameistriks. Price'i isiklik rekord on 2023. aastal heidetud 79.80, millega ta on kõigi aegade edetabelis kolmas. Andersen on õppiniud Põhja-Arizona Ülikoolis keskkonnateadust. "Brooke Andersen". www.eurosport.com. Vaadatud 25. aprillil 2022. Brooke Andersen Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
NSV Liidu Teede Rahvakomissariaat

NSV Liidu Teede Rahvakomissariaat (vene keeles Народный комиссариат путей сообщения СССР) oli aastatel 1923–1946 eksisteerinud riigiorgan Nõukogude Liidus; kuulus rahvakomissariaadina NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu koosseisu. Tegeles raudteede ja teiste transpordiliikide korraldamisega. Pärast Nõukogude Liidu moodustamist (detsembris 1922) kujundati juulis 1923 Vene SFNV Teedeministeerium ümber NSV Liidu Teede Rahvakomissariaadiks. Feliks Dzeržinski (1923–1924) Jan Rudzutak (1924–1930) Moissei Ruhhimovitš (1930–1931) Andrei Andrejev (1931–1935) Lazar Kaganovitš (1935–1937) Aleksei Bakulin (1937–1938) Lazar Kaganovitš (1938–1942) Andrei Hruljov (1942–1943) Lazar Kaganovitš (1943–1944) Ivan Kovaljov (1944–1946) Teede rahvakomissariaadi hoone. Valmis 1933. Arhitekt Ivan Fomin. Tänapäeval Venemaa kultuuripärandi objekt Raudteetranspordi personali vorm ja eraldusmärgid aastatel 1943–1954 Märtsis 1946 kujundati teede rahvakomissariaat ümber NSV Liidu Teedeministeeriumiks.
Ildikó Pécsi

Ildikó Pécsi (21. mai 1940 Polgár – 5. detsember 2020 Gödöllő) oli ungari näitleja. Alates 1961. aastast on ta osalenud enam kui sajas filmis. "150 milliós hitelt fizetett ki Pécsi Ildikó és fia | BorsOnline - Sztárhírek - Pletyka - Krimi - Politika - Sport". borsonline.hu. Vaadatud 8. detsembril 2016. Ildikó Pécsi andmekogus IMDb (inglise)
Igor Cobileanski

Igor Cobileanski (sündinud 24. veebruaril 1974 Comratis) Moldova filmilavastaja. Când se stinge lumina (2005) Sasa, Grisa ja Ion (2006) Plictis și inspiratie (2007) Tache (film) (2008) Colecția de arome (2013) Päästmata (2013, režissöör) Umbre (8 osa, 2014–2015) Afacerea Est (2016) Practica (2017) Hackerville (2018) "Web-enciclopedia filmului moldovenesc / Home / Personalitati / Regizori". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. mai 2021. Vaadatud 26. aprillil 2023. Igor Cobileanski andmekogus IMDb (inglise) ´