Retoromaani keeled

Retoromaani keeled või reetia keeled on romaani keelte alamperekond, mida kõneldakse Kagu-Šveitsis ja Kirde-Itaalias. Nimetus "retoromaani" viitab endisele Rooma Reetia provintsile. Küsimust, kas need keeled moodustavad tegelikult alamperekonna, nimetatakse Questione Ladina'ks. Itaalia keeleteadlane Graziadio Isaia Ascoli, kes kirjutas 1873. aastal, leidis, et neil on mitmeid keerukusi, ja arvas, et nad moodustavad keelerühma. Retoromaani keeli eristab itaalia keelest nende foneemiline vokaali pikkus (pikad rõhulised vokaalid), konsonantide moodustamine ja keskne ümardatud vokaalide jada. Kui alamperekond on ehtne, kuuluks sellesse kolm keelt: romanši Šveitsis ning ladiini ja friuuli Itaalias. Kõnelejate koguarv on umbes 660 000; suurem enamus neist (u 500 000) kõneleb friuuli keelt. Enne roomlaste vallutust olid Alpid põhja pool keldi- ja lõuna pool reedikeelsed. Ala liidendati Rooma riiki Augustuse valitsemisajal. Retoromaani keeled tekkisid Alpide keskosa provintsiladina keele murdena. Rooma riigi lõpuks oli siin katkematu omanäolise romaani kõne piirkond, mis killustati saksa keele murrete põhja poolt ja galloitaalia keelte lõuna poolt pealetungi tõttu järk-järgult kõrgetes orgudes eraldatud aladeks. Karl Suure valitsemisajal räägiti retoromaani keelt palju laiemal alal, ulatudes põhjas tänapäeva Glaruse ja Sankt Galleni kantonitesse, loodes Walenseeni ning kirdes Rüthi ja Alpireini orgu. Idas oli osa tänapäeva Vorarlbergist romaanikeelne, nagu ka osa Austria Tiroolist. Praeguse Šveitsi põhjapoolsed alad ("Alam-Reetia") muutusid 12. sajandiks saksakeelseteks; ning 15. sajandiks olid Sankt Galleni Reini org ja Walensee ümbruse alad täielikult saksakeelsed. See keelevahetus oli pikk ja veniv protsess, kus suuremad kesksemad linnad võtsid kõigepealt saksa keele kasutusele, samas kui ääremaisemad alad nende ümber jäid kauemaks romanšikeelseks. Ülemineku saksa keelele põhjustas eelkõige kohaliku saksakeelse eliidi mõju ja saksa keelt kõnelevad sisserändajad põhjast, kusjuures alam- ja maaklassid säilitasid romanši keelt kauem. Keeleperekond on kõige tihedamalt seotud lähimate naabritega: prantsuse, frankoprovansaali, oksitaani, galloitaalia (piemonte, liguuri, lombardi, emilia, romanjooli), veneetsia ja istrioti keeltega. Mitmed leksikaalsed üksused on jagatud iberoromaani keeltega, kuna mõlema piirkonna latinaliseerimise aeg on sarnane, kuigi seda saab seletada ka Bartoli areaalse lingvistika teooria abil, kuna iberoromaani on külgnev ala, nagu ka balkaniromaani, lõunaitaalia ja retoromaani, samas kui galloromaani ja italoromaani on keskne ala. Retoromaani keeled olid seotud teiste romaani keeltega, mis eksisteerisid piirialadel, kuid on hiljem kadunud, nagu moseliromaani ja austriaromaani keeled.  Pikemalt artiklis Questione Ladina Kui praegu friuuli keelt kõnelevates piirkondades elasid algselt veneedi (tõenäoliselt itali) ja keldi keelte kõnelejad, siis Kirde-Itaalia piirkondades, kus praegu räägitakse ladiini keelt, räägiti algselt mitteindoeuroopa reedi keelt. Ladiini ja romanši keeled pärinevad vulgaarladina keelest, mida rääkisid Rooma sõdurid Reetia vallutamise ajal. 9. sajandi keskpaigaks räägiti romanši keelt palju laiemal alal. Paljude Saksa eliidist maaomanike rändega hajus romanši keel aga üle Põhja-Itaalia. Vanim romanšikeelne kirjandustekst on "Chianzun dalla guerra dagl Chiaste da Müs", kus on kirjeldatud Musso sõda. 1803. aastal sai Graubündeni kantonist Šveitsi osa, pool selle elanikkonnast kõneles romanši keelt. Graubündeni keskvalitsuse tugevus hakkas romanšikeelsetele inimestele peale suruma, kuna ametlik keel oli saksa keel, mille tulemusena võtsid paljud romanši keele kõnelejad omaks saksa keele. 20. sajandiga tõusis turism, mis viis fookuse piirkonna põllumajanduselt eemale ja saksa keel muutus õppimiseks praktilisemaks. Paljud intellektuaalide klassi esindajad leidsid, et see on kohalikule elanikkonnale kasulik, kuna romanši keel näis takistavat nende intellektuaalset arengut, nagu märkis 1897. aastal tähelepanuväärne preester Heinrich Bansi: "Suurim takistus nende piirkondade moraalsel ja majanduslikul paranemisel on inimeste keel". Sellele vaatepunktile vastanduti usus, et romanši keel oli itaalia ja saksa keele hübriid, mis võimaldas romanši keele kõnelejatel mõõdukalt mõista kahte teist laiemalt kasutatavat keelt. 19. sajandi keskpaigaks tekkis romanši keelt kõneleva elanikkonna kahanemise keskel omamoodi renessanss. See kulmineerus 1885. aastal kõigi romanši piirkondade ühenduse Società Retorumantscha loomisega. Hiljem, 1919. aastal loodi Lia Rumantscha, et hõlmata kõiki piirkondlikke romanšikeelsed ühendusi. Lisaks hakkas 19. sajandi keskpaigas rohkem koole romanši keelt õpetama ja 1860. aastaks sai romanši keelest õppeaine õpetajate kolledžis ja 1880. aastaks ametlikult tunnustatud keel. Vaatamata nendele jõupingutustele, kus üha suurem osa ümbruskonnast rääkis saksa keelt, asutas Lia Rumantscha 1940. aastatel romanši keelt kõnelevad päevakoolid. See pingutus ei andnud tulemusi ja viimane kool suleti 1979. aastaks. Friuuli keele juured ulatuvad ladinakeelsesse Aquileiasse. Enne Rooma kokkupuudet 181. aastal eKr oli Kirde-Itaalia piirkond reedi, itali ja keldi päritolu ning kasutas kas reedi, veneedi või keldi keelte vorme. Üleminek vulgaarladina keelelt friuuli keelele toimus 6. sajandil. Friuuli keele esimest ametlikku kasutust saab jälgida 13. sajandil ja 15. sajandiks kõneles suurem osa elanikkonnast seda keelt, samas kui aadel jätkas ladina või saksa keele kasutamist. 1420. aastal läks Friuli piirkond üle Veneetsia võimu alla ja veneetsia murre muutus domineerivaks keeleks. Aastate jooksul, kui veneetsia ja itaalia keele mõju suurenes, jäi friuuli keel soiku. 20. sajandi keskpaigas tabas maavärin, mis laastas kohalikku piirkonda ja paljud leidsid lohutust kohaliku friuuli keele jagamisest. Kuigi friuuli keele õpetamine kõrghariduses väheneb kiiresti, on sellel endiselt oma jälg kohalikus geograafias, kuna paljudele kohalikele linnadele ja geograafilistele maamärkidele (mäed, metsad, loomad, taimed) on pandud keldi nimed, mis on säilinud tänapäevani. Ladiini keel oli algselt vulgaarladina keel Põhja-Itaalia Alpidest. Alates 6. sajandist hakkas ladiini keel baieri ja galloitaalia keelte pealetungi tõttu kahanema, säilides vaid üksikutes mägipiirkondades. Keskaja alguses läks ladiini piirkond Habsburgide ja Veneetsia vabariigi võimu alla. Nende kahe mõju tõttu läbis ladiini piirkond saksastumise protsessi. Esimese maailmasõja lõpuks oli Itaalia annekteerinud piirkonna, mis hõlmas ladiini keelt. Koos 20. sajandi rahvuslusega pidasid paljud itaallased ladiini keelt itaalia keele murdeks. Benito Mussolini kasvatas hiljem veelgi piirkonna italianiseerumist, mis kahandas veelgi ladiini keele kasutajaskonda. Vaatamata vähesele ladiini keele kõnelejate arvule andis Itaalia valitsus 1972. aastaks ladiini keelele teisejärgulise keele staatuse. Šveitsi Graubündeni kantonis räägib 60 561 inimest – 0,83% Šveitsi rahvastikust – kuid see arv väheneb kiiresti. Itaalias, eelkõige Udine ja Pordenone provintsis, kõneleb u 600 000 inimest. Kirde-Itaalias Trentino-Alto Adiges ja Veneto maakonna Belluno provintsis kõneleb u 41 000 inimest. Esimeses Šveitsi 1848. aasta põhiseaduses koos selle 1872. aasta parandusega jäeti romanši keel mainimata; see aga tõlgiti pärast esimest parandust kahte romanši keele murdesse. 1938. aastal sai romanši keel riigikeeleks, kuigi "riiklike" ja "ametlike" keelte vahele tehti piirid. Riigikeeled olid suures osas sümboolsed, samas kui ametlikke keeli (prantsuse, saksa ja itaalia) kasutas valitsus ametlikult. Riigikeele, mitte ametliku keele üks märkimisväärne puudus oli see, et vanemad pidid oma laste nimed registreerima mõne ametliku keele all. 1996. aastal tunnistati romanši keel ametlikuks keeleks prantsuse, saksa ja itaalia keele kõrval ning retoromaani keel on nüüd ametlik kirjavahetuse keel, mida kasutatakse romanši inimestega suhtlemisel. Praegu on Graubündeni kanton ainus koht, kus romanši keel on ametlik keel. See võimaldab igal kodanikul nõuda kohalikult omavalitsuselt ametlikke dokumente romanši keeles. Friuli autonoomse piirkonna ametlik keel, millel on kaitstud staatus ja seda kasutatakse kõigis piirkonna hariduse vormides. Kasutatakse endiselt populaarsetel tasemetel igapäevaste vestluste jaoks. Ladiini keelt tunnustavad Itaalias nii provintsi- kui ka riiklikud seadused. 1990. aastate alguses kirjutas Itaalia alla Euroopa regionaal- ja vähemuskeelte hartale, mille eesmärk on kaitsta ja edendada vähemuskeeli nagu ladiini. sursilvani puteri valladeri surmirani sutsilvani  Pikemalt artiklis Friuuli keel keskfriuuli, kõneldakse Udine provintsis põhjafriuuli, kõneldakse Carnias kagufriuuli, kõneldakse piirkondades piki Isonzo jõge läänefriuuli, kõneldakse Pordenone provintsis sella ateesia rühm, kõneldakse Lõuna-Tiroolis sella trentino rühm, kõneldakse Val di Fassas sella agordino rühm, kõneldakse kõige silmatorkavamalt Livinallongo del Col di Lanas ja Colle Santa Lucias ampetso rühm, kõneldakse Cortina d'Ampezzos kadorino rühm, kõneldakse Cadores ja Comelicos noni ja solando rühm, kõneldakse Lääne-Trentinos, Val di Nonis, Val di Soles, Val di Peios, Val di Rabbis ja Val Rendenas Piirkond, kus keskajal retoromaani keeli (nimetatakse ka ladiini keelteks laiemas tähenduses, mitte segi ajada ladiino keelega) kõneldi, ulatus Šveitsist Julia Alpideni (tänapäeva Lääne-Sloveenia). Retoromaani keeli saab eristada järgmisteks teisenditeks: romanši: Šveits. Šveitsis on romanši keel üks riigi neljast riigikeelest; selle kasutamine piirdub aga pigem Graubündeni kantoniga (romanši: Grischun). See koosneb järgmistest murretest: puteri (Engadini org) valladeri (Engadini org) surmirani sursilvani sutsilvani Rumantsch Grischun, standardiseeritud kirjakeel, mille koostas Šveitsi keeleteadlane Heinrich Schmid 1982. aastal. ladiini: dolomiidiladiini Itaalias (Trentino, Lõuna Tirool ja Belluno provints) friuuli: Friuli piirkond, Itaalia Põhileksikoni kasutav fülogeneetiline klassifikatsioon tuvastab esmase lõhenemise romanši keeles Šveitsis ja ladiini keeles Itaalias. Üks teisene lõhe eristab engadiini teistest romanši teisenditest Šveitsis. Itaalias on teise teisese lõhenemise põhjuseks ilmselt Dolomiitide mäeahelik, mis jagab ladiini keele põhja- ja lõunapoolseks allharuks, kusjuures friuuli keel on rühmitatud lõunaharule kõige lähemale. Selles uuringus on retoromaani keelte lahknevus nende rekonstrueeritud leksikaalsest esivanemast keskmiselt umbes 7%. See vastaks umbes 500-aastasele ajalisele sügavusele, kui romaanika glotokronoloogiline asendusmäär 14% aastatuhande kohta oleks usaldusväärne. However, Varaseim saadaolev romaani tekst Alpide alalt on aga mõnevõrra vanem ja pärineb 1200. aastast. Reedi keel Lääneromaani keeled Retoromaanid