laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Andres Põllusaar

Andres Põllusaar (aastani 1936 Andreas, 23. veebruar 1909 Tartu – 9. veebruar 2012 Long Beach, California, USA) oli eesti maastikuarhitekt, aiandusagronoom ja pedagoog. Andres Põllusaar oli kooliõpetaja poeg. Ta lõpetas 1927 Tartu Tehnikaühisgümnaasiumi, 1935 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna agronoomia erialal ja 1939 Berliini Friedrich Wilhelmi Põllumajandusülikooli aiakujunduse osakonna. Praktiseeris 1927–1934 Jõgeva Sordikasvanduses ja Rootsi karjamajandis, töötas 1935–1936 Tartus Willi aiaäris ja Tallinnas Kadrioru pargi aiandis. Oli 1939–1940 Loodushoiu ja Turismi Instituudi iluaiandusbüroo juhataja, 1940–1941 Kadrioru pargi juhataja ning 1940–1941 Jaan Koorti nimelise Riigi Rakenduskunsti Kooli aiandusarhitektuuri õppejõud. 1941 liitus major Hans Hirvelaane metsavendade pataljoniga. 1942–1944 oli Kehtna Aianduskooli abidirektor ja aianduse osakonna juhataja. Põgenes 1944 Saksamaale, töötas Ida-Sudeetides aianduse katsejaamas, oli 1945 (suvel) Pinnebergis Balti Ülikooli põllumajandusteaduskonna ehisaianduse ja maastikuarhitektuurii külalislektor. Läks 1950 USA-sse, töötas Californias puukoolis, 1956–1967 Los Angelese parkide valitsuses ja seejärel erafirmades aiandusarhitektina. Üliõpilasena uuris Eesti kultuurmaastikke ja nende kasutamist, hiljem tegeles peamiselt aiandusarhitektuuriga. Oli Eesti Agronoomide Koja liige. Avaldanud ajakirjades Aed ning Loodushoid ja Turism 20 artiklit; kirjutanud ka mälestusi. http://isik.tlulib.ee/index.php?id=1537 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Juhiseid kodukaunistamiseks (kaasautor). Tallinn, 1939 Mälestusi ÜS Liivika 90-ndal aastapäeval. // Liivika album 1999. Tallinn, 1999. AAUT II, 482 EABL, 107 Liivika album. Tallinn, 1999, 82–85 Balti Ülikool Saksamaal 1945–1949, 74, 191, 206, 219, 236, 240 Ehisaianduse külalislektorina Balti Ülikoolis. // Balti Ülikool Saksamaal, 219–220. Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Davith Abašidze

Davith Abašidze (gruusia დავით აბაშიძე; ka Dodo Abašidze, დოდო აბაშიძე; 1. mai 1924 – 26. jaanuar 1990) oli gruusia filminäitleja ja filmirežissöör. 1969 "Niko Pirosmani" 1973 "Siberi vanaisa" ("Tsimbireli papa") 1975 "Au-u!" 1984 "Surami kindluse legend" (koos Sergei Paradžanoviga) 1991 "Ašik-Kerib" (koos Sergei Paradžanoviga)
Enn-Tiit Päärt

Enn-Tiit Päärt (1. aprill 1930 Tallinn – 20. september 2012 Göteborg) oli eesti tehnikateadlane ja keemik. Enn-Tiit Päärt oli ajakirjaniku poeg. Õppis Nõmme Gümnaasiumis, põgenes 1944 (ema ja õega) Rootsi. Lõpetas 1948 Göteborgis reaalkooli ja 1951 gümnaasiumi (eksternina), 1967 Göteborgi Ülikooli pedagoogika haru, 1968 Chalmersi Tehnikaülikooli keemiainseneri erialal, sooritas tehnikalitsentsiaadi eksamid 1970 (samas), tehnikadoktor (1972, samas), väitekiri "Determination of alchitols and alchitol end groups in polysaccharides." Töötas 1948–1951 õlitööstuses, oli 1951–1967 keskkooli ja gümnaasiumi loodusteaduste ja tehniliste ainete õpetaja, 1968–1972 Chalmersi Tehnikaülikooli keemia instituudi assistent, 1972–86 tehnilise keemia lektor ning professor aset, 1986–1998 keemiaosakonna juhataja, aastast 1998 Keemiatööstuse Arendusülikooli rektor. Kuulus 1990–2000 Chalmersi Tehnikaülikooli juhatusse (1990–1993 Chalmers-Lindholmi juhatuse esimees). Ühtlasi oli 1986–1998 firma Bim Kemi AB arendusdir ja 1994–2003 Bim Kemi Eesti AS tegevdirektor. Aastast 1982 konsultatsioonifirma Chemproject (Rootsis) omanik, konsultatsioonifirma ATARAX OÜ (Eestis) asutaja ja omanik (1998). Ta oli Rootsi Tööstusühingu ja Rootsi Keemiainseneride Ühingu liige. Töid peamiselt tselluloosikeemia alalt; 4 patenti. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Determination and identification of aldehyde end-groups in cellulose (kaasautor O. Samuelson). // Carbohydrate Res. 15 (1970) Partition chromatography of mixtures containing anhydroalditols, alditols and sugars on ion-exchange resins (kaasautorid H. Matsui, O. Samuelson). // Chemica scripta (1971) 1 Formation of carbonyl end-groups during oxygenalcali treatment of cellulose (kaasautor O. Samuelson). // TAPPI (J. Tech. Assoc. Pulp and Paper Ind.) 57 (1974) 2 Enmansutredning om texie utbilding på högskolonivå i Sverige. Stockholm, 1984 Högskolan och de mindre kemiföretagen. Chalmers, 1987. ETVpK, 94. Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Acheuli kultuur

Acheuli kultuur oli paleoliitiline kultuur, mis järgnes Abbeville'i kultuurile. Kultuur on saanud nime leiukoha Saint-Acheuli (Põhja-Prantsusmaa, praegu Amiensi eeslinn) järgi. Acheuli kultuuri kandjad olid inimlased, kes kasutasid kivist tööriistu, sealhulgas pihukirvest. Acheuli kultuurile omane põhiline uuendus oli see, et pihukirveid hakati täksima mõlemast otsast, nii et saadi kahe teraga riistad. Acheuli kultuuri tööriistad olid palju kavalamad ja tõhusamad kui Olduvai kultuuri omad. Kasutusel olid mitmed uued materjalid ning tehnoloogiad, mis nõudsid ettemõtlemist. Kasutatav kivi oli hästi murtav, näiteks kaltsedon, jaspis, ränikivi, kvartsiit. Acheuli kultuuri tööriistad andsid tõhusalt võimaluse jahti pidada ja end kiskjate eest kaitsta. Nii sai inimene võrdväärseks suurimate kiskjatega. Arvatakse, et Acheuli kultuurile omasele tehnikale pani alguse Homo erectus varases paleoliitikumis või keskmise paleoliitikumi alguses, kuigi seda kasutasid ka kromanjoonlased ja neandertallased, kes kuulusid liiki Homo sapiens. Acheuli kultuur levis paleoliitikumi algupoolel üle Euroopa, Aafrika ja Aasia. Selle õitseaeg oli umbes 400 000 kuni 100 000 aastat tagasi Ida-Euroopas ja Põhja-Aasias. Acheuli kultuuri esindajad olid kütid-korilased, kes elasid ürgkogukondadena koobastes ja vabas õhus. Nad oskasid ehitada keerukaid ulualuseid. Paljude uurijate arvates võtsid nad kasutusele tule.
Kliima

Kliima ehk ilmastu on teatud piirkonnale omane pikaajaline keskmistatud ilmade režiim. Kliimat iseloomustatakse mitmesuguste pikaajaliselt instrumentaalselt mõõdetavate näitajatega: õhutemperatuuri, niiskuse, õhurõhu, tuule, sademete ja muude meteoroloogiliste elementidega. Kliima kirjeldab teatud piirkonnale tüüpilist ilma aastate lõikes. Kliimat iseloomustavad näitajad on ka ilmarekordid ja muud äärmused. Kliima uurimisega tegelevat teadusharu nimetatakse klimatoloogiaks. Konkreetse piirkonna kliimat mõjutavad selle geograafiline asukoht (laiuskraad), maapinna reljeef, kõrgus merepinnast, veekogude lähedus ja hoovused. Kliimatüüpe klassifitseeritakse enamasti temperatuuri ja/või sademete mõõdetud väärtuste keskmiste ning tüüpiliste vahemike põhjal. Kõige laiemalt kasutatav kliimaklassifikatsioon maailmas on Köppeni kliimaklassifikatsioon. Thornthwaite'i süsteemis, mis on kasutusel aastast 1948, võetakse temperatuuri ja sademete hulga kõrval arvesse ka aurumist ning seda kasutatakse loomade liigirikkuse ja kliimamuutuste mõju uurimiseks. Paleoklimatoloogia on teadusharu, mis uurib paleokliimat. Kuna kliimaelementide andmeread on olemas vaid alates 19. sajandist, siis tehakse paleoklimatoloogias järeldusi kaudsete elutu loodusega seotud muutujate järgi, näiteks järvede ja jäässe aastatuhandete jooksul külmunud setete ning elusloodusest saadavate andmete järgi puurõngastest ja korallidest. Kliimamudelid on mineviku, oleviku ja tuleviku matemaatilised mudelid. Kliimamuutused toimuvad erineva pikkusega ajaperioodide jooksul mitmesuguste tegurite tõttu. Kliimamuutus Alissovi kliimaklassifikatsioon Köppeni kliimaklassifikatsioon Paleokliima Ajalooline kliima Marsi kliima C. W. Thornthwaite (1948). "An Approach Toward a Rational Classification of Climate" (PDF). Geographical Review. 38 (1): 55–94. DOI:10.2307/210739. ISSN 0016-7428. JSTOR 210739. Teaduse helisõnastik: Kliima (Andres Tarand) – ERR Teadus, 18. märts 2010
Haugaslased

Haugaslased (Accipitridae) on päevase eluviisiga röövlindude sugukond pistrikuliste seltsist. Süsteemides, kus eristatakse haukaliste ja pistrikuliste selts, kuuluvad haugaslased haukaliste seltsi. Neile on iseloomulikud pikad jalad, ümarad tiivad ja sälkudeta nokk. Harksaba Milvus Haugas Accipiter Herilaseviu Pernis Kaeluskotkas Gyps Kotkas Aquila Loorkull Circus Madukotkas Circaetus Merikotkas Haliaeetus Viu Buteo Ahvikotkas Pithecophaga Buteogallus Chondrohierax Erythrotriorchis Habekotkas Gypaetus Hammashaugas Harpagus Harikotkas Lophaetus Harpüia Harpia Haugasviu Butastur Henicopernis Hieraaetus Hiidviu Harpyhaliaetus Hõbehaugas Elanus Jõgikotkas Ichthyophaga Jõgi-teohaugas Helicolestes Kalaviu Busarellus Kiilas-raisakotkas Sarcogyps Kirjukull Megatriorchis Klounkotkas Terathopius Kotkasviu Geranoaetus Krattkotkas Ictinaetus Kuningkotkas Polemaetus Käharkotkas Harpyopsis Laulukull Melierax Maduhaugas Spilornis Maskkull Polyboroides Munahaugas Lophoictinia Munk-raipekotkas Necrosyrtes Noolhaugas Ictinia Palmikotkas Gypohierax Pikksaba-kull Urotriorchis Pugal-raisakotkas Trigonoceps Purihaugas Haliastur Pääsuhaugas Elanoides Raipekotkas Neophron Raisakotkas Aegypius Rüütelviu Parabuteo Sarvikkotkas Morphnus Selvaviu Leucopternis Sirehaugas Chelictinia Sisalikukull Kaupifalco Stephanoaetus Suurhaugas Hamirostra Teohaugas Rostrhamus Tutthaugas Aviceda Tuttkotkas Spizaetus Valjashaugas Leptodon Videvikuhaugas Machaerhamphus Voltpea-raisakotkas Torgos Väänjalg-viu Geranospiza Vööthaugas Eutriorchis Eesti lindude süstemaatiline nimestik
Korvpall 1952. aasta suveolümpiamängudel

Korvpall 1952. aasta suveolümpiamängudel Helsingis 23 meeskonda 1. USA: Ronald Bontemps, Marcus Frieberger, Wayne Glasgow, Charles Hoag, William Hougland, John Keller, Dean Kelley, Robert Kenney, Robert Kurland, William Lienhard, Clyde Lovellette, Frank McCabe, Daniel Pippin, Howard Williams 2. NSV Liit: Stepas Butautas, Nodar Džordžikia, Anatoli Konev, Otar Korkia, Heino Kruus, Ilmar Kullam, Justinas Lagunavičius, Joann Lõssov, Aleksandr Moissejev, Juri Ozerov, Kazys Petkevičius, Stasys Stonkus, Maigonis Valdmanis, Viktor Vlassov 3. Uruguay: Martin Acosta y Lara, Enrique Baliño, Victorio Cieslinskas, Héctor Costa, Nelson Demarco, Héctor Garçia Otero, Tabaré Larre Borges, Adesio Lombardo, Roberto Lovera, Sergio Matto, Wilfredo Peláez, Carlos Roselló 4. Argentina: Leopoldo Contarbio, Oscar Furlong, Juan Cazso, Ricardo González, Rafael Iledo, Alberto López, Rubén Menini, Omar Monza, Rubén Pagliari, Raúl Pérez Varela, Ignacio Poletti, Juan Uder, Hugo del Vecchio, Roberto Viau 5. Tšiili: Pedro Araya Zabala, Rufino Bernedo Zorzano, Eduardo Cordero Fernández, Hugo Fernández Diez, Exequiel Figueroa Reyes, Juan Gallo Chinchilla, Eric Maehn Godoy, Victor Mahana Badrie, Juan Ostoic Ostoic, Hernán Ramos Muñoz, Alvaro Salvadores Salvi, Hernán Raffo Abarca, Orlando Silva Infante 6. Brasiilia: Zeny de Azevedo, Wilson Bombarda, Angelo Bonfietti, João Braz, Mayr Facci, Mário da Fonseca Hermes, Ruy de Freitas, Sebastião Giménez, Helio Marques Pereira, Thales Monteiro, Almir Nelson de Almeida, Alfredo Rodrigues da Motta, José Luiz Santos Azevedo 7. Bulgaaria 8. Prantsusmaa Poolfinaalid: NSV Liit – Uruguay 61:57 (31:28) USA-Argentina 85:76 (43:39) 5.–8. koha mängud Tšiili-Bulgaaria 60:53 (37:29) Brasiilia-Prantsusmaa 59:44 (31:26) Finaal: USA – NSV Liit 36:25 (17:15) Pronksimäng: Uruguay-Argentina 68:59 (31:24) 5. koha mäng: Tšiili-Brasiilia 58:49 (32:24) 7. koha mäng: Bulgaaria-Prantsusmaa 58:44 (22:22)
Compromise Blue

Compromise Blue on 1988. aastast tegutsev bluusi, funky't, souli ja rhytm and blues'i viljelev eesti ansambel. Ta on esinenud kontsertidega ka Soomes, Rootsis, Lätis, Leedus, Valgevenes, Venemaal, Saksamaal, Šveitsis, Prantsusmaal ja USAs. Emil Rutiku – laulja Raul Ukareda – kitarrist Ülo Krigul – klahvpillimängija Argo Toomel – basskitarrist Jaak Oserov – trompetist Margus Männa – saksofonist Siim Aimla – baritonsaksofonist Andres Kontus - tromboonimängija Peep Kallas - trummar Ain Kalme – basskitarrist Ivo Varts – trummar Hannes Pikkat – laulja Tanel Padar – külalislaulja Rob Hudgins – külalislaulja Harmo Kallaste – klahvpillimängija Avo Ulvik – klahvpillimängija Mart Mardisalu – klahvpillimängija Jaak Ahelik – trummar Peeter Jõgioja – trummar Meelis Saueauk – trummar Peep Lõhmus – trompetist Jaak Vasar – trompetist Andres Peetson – trompetist Olavi Kirsipuu – saksofonist Toomas Tamm – saksofonist Tiit Malleus – baritonsaksofonist Sulev Sommer – saksofonist Olavi Oismann – saksofonist Benno Aava – baritonsaksofonist Mart Sork – trombonist Tauno Valdna – flööt "Compromise Blue" (1992) "Born On The Wrong Side" (1994) "10 Years of Party" (1999) "Loomad on lahti" (2008) Vilipo, Jaanika (4. august 2018). "Eesti bluusilegend Compromise Blue tähistas 30. sünnipäeva". Õhtuleht.
Tarvo Rajasalu

Tarvo Rajasalu (27. mai 1969 Tartu – 4. november 2012) oli Eesti arstiteadlane ja endokrinoloog. Ta lõpetas aastal 1987. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1994. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. Meditsiinidoktor (2007, TÜ), väitekiri "Autoimmune diabetes: an immunological study of type 1 diabetes in humans and in a model of experimental diabetes (in RIP-B7.1 mice)." Oli 1994–1996 Tallinna Pelgulinna Haiglas intern, 1996–1997 samas üldarst, 1997–2001 endokrinoloogia resident TÜK Sisekliinikus, 2001–2007 samas doktorant, aastast 2006 vanemarst-õppejõud endokrinoloogia alal. Uurinud 1. tüüpi diabeedi immunoloogiat, geneetikat ja eksperimentaalseid mudeleid, samuti autoimmuunsuse muid aspekte. 10 teadustrükist. Tarvo Rajasalu oli Maido Rajasalu ja Inda Rajasalu poeg. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Demonstration of natural autoantibodies against the neurofilament protein Я-internexin in sera of patients with endocrine autoimmunity and healthy individuals (kaasautor). // Immunol Lett 94 (2004) 1Ё2 Experimental autoimmune diabetes (EAD): a new tool to study mechanisms and consequences of insulin-specific autoimmunity (kaasautor). // Ann NY Acad Sci 1037 (2004) Laste ja täiskasvanute 1. tüüpi diabeet Eestis: HLA-DQB1 alleelid ja haigusseoselised autoantikehad (kaasautor). // EA (2006) 7 Insulin VNTR I/III genotype is associated with autoantibodies against glutamic acid decarboxylase in newly diagnosed type 1 diabetes (kaasautor). // Diabetes Metab Res Rev 23 (2007) 7 The diabetogenic, insulin-specific CD8 T cell response primed in the experimental autoimmune diabetes model in RIP-B7.1 mice (kaasautor). // Eur. J. Immunol 37 (2007) 8. TÜA 1982–2007, 198 Meditsiinidoktor Tarvo Rajasalu. // EA (2008) 3. III, 225. Tarvo Rajasalu Eesti Teadusinfosüsteemis Raivo Uibo: Meditsiinidoktor Tarvo Rajasalu Eesti Arst, 2008 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Suur-Kaukasus

Suur-Kaukasus on mäestik Kaukaasias, osa Kaukasusest. Kulgeb loode-kagu suunas Musta ja Kaspia mere vahel. Koosneb mitmest ahelikust, sealhulgas Peaahelik, Kõrvalahelik, Andi ahelik, Bogossi ahelik ja Gimrõ ahelik. Kõrgus kuni 5642 meetrit (Elbrus). Suur-Kaukasuse põhjakülje madalamad alad on kaetud tamme-, vahtra-, saare- ja valgepöögimetsadega, kõrgemal kasvavad kask ja mänd. Mõned madalamad alad on kaetud steppide ja rohumaadega. Loodeküljel kasvab ka kuusk ja nulg. Umbes 2000 m kõrgusel merest algab mägimaastik. Igilumi ja liustikud algavad enamasti umbes 2800...3000 m kõrgusel. Kaguküljel kasvavad pöök, tamm, vaher, valgepöök ja saar. Pöögimetsad domineerivad enamasti kõrgematel aladel. Edelakülje madalamatel aladel on esindatud pukspuu, tamm, kask, valgepöök, kastan ja jalakas, kõrgematel aladel okaspuu- ja segametsad (kuusk, nulg ja pöök). Lõunakülje mägitsoon ulatub kuni 2800 m kõrgusele merepinnast, lumepiir ja liustikud algavad 3000...3500 meetrist.
Paan

Paan (kreeka Pan) oli vanakreeka mütoloogias kitsekarjuste ning lamburite jumal, lõbus ja lärmakas metsavaim. Tal oli palju kultuse- ja ohverdamiskohti, sealhulgas Paani koopad Ateena Akropoli mäekülje sees. Paani kultuse keskus oli Arkaadias. Paani kujutati üsna inetuna: tal olid kitsejalad ning sageli ka kitsepea ja -sarved. Ta uitas metsades ja mägedes ning mängis karjaseflööti süürinksit – pilliroost vilepilli. Paan oli alatasa armunud mõnesse nümfi, kuid ebameeldiva välimuse tõttu ta vastuarmastust ei leidnud. Oma äkiliste ja ootamatute ilmumiste ning mitmesuguste helide tekitamisega põhjustas ta segadust, mistõttu on tema järgi nime saanud paanika. Paani vaste rooma mütoloogias on Faunus. Selle artikli kirjutamisel on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Pan (god) seisuga 23.08.2011.
Sfinks

Sfinks on lõvi keha ja inimese peaga mütoloogiline olend. Kõige enam on tuntud Vana-Egiptuse ja Vana-Kreeka sfinksid, kuid samalaadseid olevusi esines ka mujal Vana-Lähis-Idas. Sõna 'sfinks' pärineb vanakreeka keelest (Σφίνξ) ja tähendab kägistajat. Egiptuses tähistasid sfinkside skulptuurid valitsejat või päikesejumalat, tavaliselt oli neil mehe pea. Kõik sfinkside kujud pärinevad Vana Riigi perioodist. Egiptlaste sõna sellise skulptuuri tähistamiseks ei ole teada. Tuntuim sfinksi kuju on Chephreni sfinks, mis asub Egiptuses Giza platool vaarao Chephreni püramiidi kõrval. Samuti on kuulus sfinkside allee, mis kulgeb Karnaki templist Luksori templini. Algselt koosnes see rohkem kui 900 sfinksist, tänaseks on säilinud 300. Karnaki templist Niiluse suunas kulgeb teine, oinapeadega sfinkside (criosfinkside) allee. Hiljem laenati sfinksitaoline olend tegelasena arhailise perioodi kreeka mütoloogiasse. Kreeklased nimetasid teda Sphinxiks, millest hiljem kujundati üldnimetaja nii mütoloogilisele olendile kui ka egiptlaste kujudele. Kreeka käsitluses muundus mehe pea naise omaks, lisandusid naiserind ja tiivad. Kõige tuntum vanakreeka tekst, milles Sphinx esineb, on Sophoklese "Kuningas Oidipus". Tänapäeval on sfinks üks tuntumaid mütoloogilisi olendeid, kes esineb sageli kunstis ja kirjanduses. Kõik muistsed inimpäised olendid ei ole sfinksid. Klassikalises Kreeka mütoloogias on kõik inimese ja looma tunnustega olendid inimlikud, kuid võivad käituda ka oma loomanatuurist lähtudes. Kreeka säärased olendid (kentaurid, Typhon, Medusa jt) on pärit Olümpose-eelsest religioonist. India mütoloogias on üks Višnu avataarasid Narasimha ehk Narasingh, mis tähistab mees-lõvi. Sellel avataaral oli inimese keha ja lõvi pea. Akkadi mütoloogias olid jumalused nimega šedu või lamassu, kes kaitsesid maju, losse ja linnu. Tavaliselt kujutati neid tiivuliste härgadena, harvemini tiivuliste lõvidena. Mõlemal juhul oli kujul inimese pea.
Styx

Styx ('vihkamise [jõgi]') oli vanakreeka mütoloogias peal- ja allmaailma (Hades) piiriks olev jõgi, samuti selle jõe personifikatsiooniks olev jumalanna. Styx teeb üheksa tiiru ümber Hadese. Allilma jõed Achilleuse kand
Star Trek (sari)

"Star Trek" (inglise keeles "Star Trek: Original Series") on kirjanik Gene Roddenberry ulmeloomingu põhjal 1960. aastatel tehtud telesari. See oli esimene Star Treki maailma kajastav sari.
Aruküla hiidrahn

Aruküla hiidrahn ehk Hellama kivi (ka Hellema kivi/rahn) on rabakivist hiidrahn Harju maakonnas Raasiku vallas Aruküla alevikus; üks Eesti suuremaid rändrahne. Mahult on see kuues maapealne hiidrahn Eestis (360 m³). Rändrahnu pikkus on 14,2 m, laius 8,4 m, kõrgus 6,2 m ja ümbermõõt 34,4 m. Rahn asub võsasel platsil aleviku lõunaosas, vähem kui 100 meetri kaugusel Tallinna maanteest ja Sügise tänavast. Rahvajutu järgi kavatsenud kunagi Aruküla mõisnik lasta kivi seest tühjaks teha, et sinna tuba teha, kuhu oleks mõnus sisse astuda. Et töö eest küsitud kõrget hinda (ühtedel andmetel 4000, teistel andmetel 10 000 rubla), loobunud mõisnik oma kavatsusest. Rahn on alates 1959. aastast üksikobjektina looduskaitse all. Eesti hiidrahnude loend Pirrus, Enn (2009). Eestimaa suured kivid. Tallinn: Teaduste Akadeemia kirjastus. "Aruküla hiidrahn". EELIS Infoleht. Vaadatud 26.12.2022. "Aruküla hiidrahn". Keskkonnaportaal. Vaadatud 28.12.2022. Aruküla hiidrahn ürglooduse objektina Eesti looduse infosüsteemis Aruküla hiidrahn keskkonnaportaalis
Perestroika

Perestroika (vene keeles перестройка 'ümberehitus', 'rekonstruktsioon', 'ümberhäälestamine', 'ümberrivistumine'; eesti kirjakeelne vaste on uutmine) oli NLKP KK peasekretäri Mihhail Gorbatšovi poolt juunis 1987 välja kuulutatud majandusreformide programm Nõukogude Liidus. Laiemas tähenduses mõeldakse perestroika all Gorbatšovi võimuletulekuga 1985. aastal alanud perioodi Nõukogude Liidu ajaloos. Nõukogude Liidu riigipea Mihhail Gorbatšov tegi algatust riigi reformimiseks 1980. aastate teisel poolel, mis viisid lõpuks NSV Liidu lagunemisele. 1980. aastate keskpaigaks ei suutnud NSV Liit enam olla maailma supervõim. Hädavajalikud olid reformid välis- ja sisepoliitikas, majanduses jm. Neid asus ellu viima 1985. aastal NSV Liidu juhiks saanud Mihhail Gorbatšov. Tema uuenduspoliitika põhines kahel algatusel: perestroikal ja glasnostil. Perestroika tähendas poliitilise ja majandussüsteemi reformimist. Teoks said mitme kandidaadiga valimised, mõnevõrra vähenes riigiaparaadi tsentraliseeritus ja rohkem otsustusõigust anti alumistele tasanditele (sh liiduvabariikidele). Ka majanduses vähendati tsentraliseeritud juhtimist, lubades mh kooperatiivide (väikeettevõtete) ja välisinvestoritega ühisettevõtete asutamist. Glasnost Loomeliitude ühispleenum Loomeliitude kultuurinõukogu IME Hirvepargi miiting Balti kett Mati Graf. Kalevipoja kojutulek. 1978. aasta poliitilisest pööripäevast 1988. aasta suveräänsusdeklaratsioonini. Tallinn: Argo, 2008. ISBN 978-9949-438-53-2 Vaapo Vaher. Legendid loomeliitude pleenumeist Luup nr 7 (64), 6. aprill 1998.
Pistrikulised

Pistrikulised (Falconiformes) on lindude selts. Süstemaatikas puudub üksmeel selles, millised sugukonnad sellesse seltsi kuuluvad. Laiemas mõttes (eesti keeles varem kullilised) haarab pistrikuliste selts haugaslased, pistriklased, kondorlased, kalakotkaslased ja kurgkotkaslased. Pistrikulised kitsamas tähenduses (Falconiformes) sisaldavad neist ainult pistriklaste sugukonda; süstemaatikates, mis eraldavad pistriklased omaette seltsi alla, arvatakse ülejäänud sugukonnad haukaliste seltsi.
Star Trek (animasari)

"Star Trek" (inglise keeles "Star Trek: The Animated Series", TAS) on Star Treki ulmemaailma teemaline joonissari, mis oli esmakordselt eetris 1973. aasta septembrist 1974. aasta oktoobrini. Joonissari jätkas samanimelise telesarja lugu. Kuna telesarja filmimise ajal puudus arvutianimatsiooni kaadrisse lisamise võimalus, siis kasutasid joonissarja tegijad neid käsikirju, mis olid esimese sarja tootmisest üle jäänud või oleksid nõudnud liiga kulukate või keeruliste eriefektide kasutamist. Joonissari valmis tollal väga tuntud stuudios Filmation ning seda tehti kokku 22 osa. Peategelastele andsid hääled originaalsarjas osalenud näitlejad. Enamikku tulnukate ja puuduvate originaalnäitlejate hääli (ka arvutihääli) tegi Majel Barret, kes oli Gene Roddenberry elukaaslane ja hilisem abikaasa. Samuti andis oma panuse James Doohan, kes mängis nii algses seriaalis, joonissarjas kui esimeses seitsmes täispikas mängufilmis laevamehaanikut. 1974. aastal sai joonissari parima lastesaate Emmy auhinna. William Shatner – James T. Kirk Leonard Nimoy – Spock DeForest Kelley – Leonard McCoy James Doohan – Montgomery Scott ja Arex George Takei – Hikaru Sulu Nichelle Nichols – Uhura Majel Barrett – Christine Chapel ja M'ress
Agali järv

Agali järv (ka: Mäksa Agali järv) on Mäksa küla külje all orus asuv 13 hektari suurune ja 19,5 meetri sügavune järv. Agali järves leidub särge, ahvenat, haugi, latikat, linaskit, kiiska, roosärge, lutsu, säinast ja angerjat. Eesti järvede loend "Agali järves elutseb kummaline vetikas", Delfi, 24. aprill 2009