laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kilingi-Nõmme raudteepeatus

Kilingi-Nõmme raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Saarde vallas Kilingi-Nõmme linnas. Läbi Kilingi-Nõmme kulges kuni 2008. aastani laiarööpmeline Pärnu–Mõisaküla raudtee, millel lisaks kaubarongidele liiklesid ka reisirongid; peamiselt liinidel Tallinn–Pärnu–Riia (kuni 1992) ja Tallinn–Mõisaküla (kuni 1996). 1896. aastal valmis läbi Kilingi-Nõmme kulgenud kitsarööpmeline Valga–Ruhja–Pärnu raudtee. Kilingi-Nõmme pooljaam rajati 1917. aastal, enne seda oli alevikule lähim jaam Voltveti. Toona jäi jaam Saarde kihelkonda Kilingi mõisa maadele. Eesti territooriumile jäi sellest pärast Eesti ja Läti vahelise piiri paikapanemist Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudtee. Kitsarööpmeline raudtee suleti lõplikult 1975. aastal, mille tulemusel suleti ka Kilingi-Nõmme raudteejaam. 1975–1981 rajati kitsarööpmelise raudtee asemele laiarööpmeline raudtee. Endisest Kilingi-Nõmme raudteejaamast sai selle tulemusel raudteepeatus. Uus, ühe kõrvalteega raudteejaam rajati Kilingi-Nõmmest 2,6 km Pärnu suunas Marana küla lähedale. Viimane reisirong sõitis läbi Kilingi-Nõmme 31. jaanuaril 1996. Kaubarongid sõitsid Pärnu-Mõisaküla vahet veel kuni 2001. aastani. Kilingi-Nõmmele eelnes Pärnu poolt tulles Sigaste ja järgnes Tihemetsa raudteepeatus. Peatuses asus üks madal perroon ja jaamahoone, mis praeguseks on eraomanduses. 1937. aastal valmis Hendrik Otlooti projekti järgi ehitatud kahekorruseline funktsionalistlikus stiilis jaamahoone. Hoone oli tollal uudse ruumijaotusega, kus reisijate ooteruum, kaubaait, postkontor ja kolm jaamatöötajate elukorterit oli ehitatud ühtekokku. Kogu ehitus läks maksma 23 000 krooni. Jaamahoone on säilinud, kuid kasutuseta. Kilingi-Nõmme jaam, 1930. aastad Dresiin koos töörongiga Kilingi-Nõmmes (2007) Töörong Kilingi-Nõmme ülesõidul (2007) Kilingi-Nõmme jaamahoone (2013) Jaamahoone (2014) Pärnu–Mõisaküla raudteelõik Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudtee Eesti raudteetransport PÄRNU - MÕISAKÜLA; Eesti Raudteeajaloo Selts Kilingi-Nõmme; Eesti Entsüklopeedia "EVR Kaart # Kilingi-Nõmme, invent. aeg 7.6.2004". Originaali arhiivikoopia seisuga 25.02.2014. Vaadatud 4.08.2013. Kilingi-Nõmme uus jaamahoone awati; Uus Eesti, nr. 20, 20 jaanuar 1937 (DIGAR) Kilingi-Nõmme raudteejaam - XX sajandi arhitektuur; Kultuurimälestiste register FOTO: Mootorvedur M62 Kilingi-Nõmmel, aasta 1998; Baltic Trains Picture Gallery "Mõisaküla: viimane sõit raudteed pidi Pärnusse", EPL 16.07.2007 TKA-6 draisines passing Kilingi-Nõmme – YouTube 16.08.2007 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Kurese maastikukaitseala

Kurese maastikukaitseala on kaitseala Lääneranna vallas, mis loodi hoidmaks pärandmaastikke ning Kibura karstiala, kaitsealuseid liike ja kooslusi. Kaitseala hõlmab Kurese küla. Eesti Looduse Infosüsteem: Kurese Maastikukaitseala Eesti Loodus: Kurese Maastikukaitseala
Tihemetsa raudteepeatus

Tihemetsa raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Saarde vallas Leipste küla lähedal, umbes 2 km kaugusel Tihemetsast. Läbi Tihemetsa kulges kuni 2008. aastani laiarööpmeline Pärnu–Mõisaküla raudtee, mis omakorda oli osa Tallinna–Pärnu–Riia raudteest. Viimane reisirong sõitis läbi Tihemetsa 31. jaanuaril 1996. Kaubarongid sõitsid Pärnu–Mõisaküla vahet kuni 2000. aastani. Tihemetsale eelnes Pärnu poolt tulles Kilingi-Nõmme raudteejaam ja järgnes Mõisaküla raudteejaam. Raudteepeatuses asus üks madal perroon. Kitsarööpmelise raudtee ajastul asus hilisema Tihemetsa peatuse ja Kilingi-Nõmme vahel Voltveti raudteejaam (Quellenstein, Woltweti). Jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Papiniidu, Surju, Saku jm jaamahoonetega ning see valmis 1896. aastal. Toona jäi see Saarde kihelkonda Voltveti mõisa maadele. Aastatel 1926–1927 laiendati jaamahoonet. Jaamahoone varemed asusid aadressil Vanamõisa tee 17, Allikukivi. Voltveti mõis Pärnu–Mõisaküla raudteelõik Kitsarööpmeline raudtee Eestis PÄRNU - MÕISAKÜLA; Eesti Raudteeajaloo Selts FOTO: Diiselrong DR1A-232 Tihemetsa raudteepeatuses - Baltic Trains Picture Gallery Voltveti jaam | Histrodamus.ee
Yukie Nakama

Yukie Nakama (jaapani keeles 仲間 由紀恵 Nakama Yukie; sündinud 30. oktoobril 1979 Okinawa prefektuuris Urasoes) on jaapani filmi- ja seriaalinäitlejatar ning poplaulja. Ta sündis viielapselise kaluripere noorima lapsena. 1996. aastal ilmus tema debüütsingel "Moonlight to Daybreak". Filminäitlejana tegi ta läbimurde filmis "Ringu 0: Bāsudei" Sadako rollis. 2000. aastast mängis ta peaosa teleseriaalis "TRICK". Populaarse manga järgi tehtud teleseriaalis "Gokusen" (2002) mängides sai ta üheks Jaapani populaarsemaks ja paremini tasustatud naisnäitlejaks. Ta on esinenud reklaamides. Teda esindab Production Ogi.
Kirsti Timmer

Kirsti Timmer (sünninimi Kirsti Valdstein, kodanikunimi Kirsti Valdstein-Timmer; sündinud 12. detsembril 1971) on eesti ajakirjanik ja saatejuht. Ta on lõpetanud Tallinna 22. Keskkooli 1990. aastal. Ta on töötanud ETV-s, Sky Plusis, TV3-s ja Star FM-is. "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2017. Vaadatud 28. jaanuaril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Virumaa Teataja

Virumaa Teataja on Eesti kohalik ajaleht, mis ilmub Lääne-Virumaal. Ajalehe esimene number ilmus 1925. aastal. Ajalehe väljaandja on AS Postimees Grupp. Ajaleht Virumaa Teataja ilmub viis korda nädalas (teisipäevast laupäevani) ning kajastab põhiliselt Lääne-Virumaa uudiseid ja sündmusi, kuid ka Ida-Virumaa uudiseid ja mujal Eestis toimuvat. Ajalehe toimetus asub Rakvere linnas. Virumaa Teataja peatoimetaja oli kuni 2018. aasta augustini Aarne Mäe, pärast seda sai peatoimetajaks Eva Samolberg-Palmi. Ajalehe varasemad ja hilisemad nimed: Virumaa Teataja (1925–1940) Punane Virumaa (1940–1941) – EK(b)P Virumaa Komitee ja ametiühingute häälekandja, mida andis välja Eesti NSV Riikliku Kirjastuskeskuse Ajalehtede Kirjastus, vastutav toimetaja K. Vahtra Virumaa Teataja (1941–1944) Viru Sõna (1944–1950) Punane Täht (1950–1988)– EKP Rakvere Rajoonikomitee ja Rakvere Rajooni Rahvasaadikute Nõukogu häälekandja Viru Sõna (1988–1993) Virumaa Teataja (1993. aastast tänini) "Virumaa Teataja kontaktid". Virumaa Teataja koduleht
Inglased

Inglased (inglise keeles English või English people) on Euroopa rahvas, kes on traditsiooniliselt elanud Inglismaal ja emakeelena rääkinud inglise keelt või mõnda selle erikuju. Inglaste rahvuslik indentiteet pärineb varakeskajast. Nende nimetus tuleneb läänegermaani hõimu anglide nimetusest, kes rändasid Suurbritannia saarele 5. sajandil. Inglased pärinevad siiski mitme eri hõimu segunemisest.
Michal Franek

Michal Franek (sündinud 18. jaanuaril 1967 Žilinas (praegu Žilina maakond), Slovakkia)) on Slovakkia ja Tšehhoslovakkia endine poksija, rahvuselt slovakk. Franek osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 1988. aasta Seouli olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 3. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Roy Jonesile (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning II keskkaalus (kuni 75 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Seung-Bae Leele (Lõuna-Korea) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Franek osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 4. maailmameistrivõistlustel (Reno, 1986), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning II keskkaalus (kuni 75 kg) 5. maailmameistrivõistlustel (Moskva, 1989), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Sven Ottkele (Lääne-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Franek sai II keskkaalus (kuni 75 kg) hõbemedali 28. Euroopa meistrivõistlustel (Ateena, 1989), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Henry Maskele (Ida-Saksamaa) ning 29. Euroopa meistrivõistlustel (Göteborg, 1991), kaotades finaalis jälle kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Sven Ottkele (Saksamaa). Ta osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 27. Euroopa meistrivõistlustel (Torino, 1987), kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Esa Hukkasele (Soome) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Michal Franeki vanem vend Ján on samuti tuntud Slovakkia ja Tšehhoslovakkia poksija ning selle venna tütar Barbora on 2009. aasta Miss Slovakkia. 24. suveolümpiamängude poksivõistlus. Seoul 1988. Tulemused inglise keeles 25. suveolümpiamängude poksivõistlus. Barcelona 1992. Tulemused inglise keeles 4. maailmameistrivõistlused poksis. Reno 1986. Tulemused inglise keeles 5. maailmameistrivõistlused poksis. Moskva 1989. Tulemused inglise keeles 28. Euroopa meistrivõistlused poksis. Ateena 1989. Tulemused inglise keeles 29. Euroopa meistrivõistlused poksis. Göteborg 1991. Tulemused inglise keeles 27. Euroopa meistrivõistlused poksis. Torino 1987. Tulemused inglise keeles Michal Franek veebisaidil Olympedia (inglise)
Agu Põld

Agu Põld (14. juuli 1909 Tartu – 17. märts 1966 Kilingi-Nõmme) oli eesti vaimulik. Ta lõpetas aastal 1928 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1928–1938 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas (käies õpingute alguses sõjaväeteenistuses), mille ta lõpetas aastal 1938 mag phil astmega. Ta oli EÜS-i vilistlane. Ülikooli lõpetamise järel töötas ta ajalooõpetajana Tartu gümnaasiumides. Ordineeriti 25. märtsil 1945 (koos August Eero ja Hugo Valmaga) õpetajaks. Ta oli aastatel 1945–1946 Mõisaküla koguduse õpetaja, aastatel 1946–1953 oli ta Vigala Maarja koguduse õpetaja (hooldades aastatel 1948–1951 ka Mihkli Miikaeli kogudust; Vigalas olles on ta hooldanud ka Pärnu-Jakobi kogudust). Aastatel 1953–1966 oli ta Saarde Katariina koguduse õpetaja. Agu Põld suri aastal 1966 ja ta on maetud Tartusse Pauluse kalmistule oma isa jalutsisse. Tema isa Peeter Põld oli teoloogi haridusega pedagoogikateadlane, karskustegelane ja Eesti Vabariigi esimene haridusminister, onu Harald Põld oli eesti vaimulik, piiblitõlkija ja misjonitegelane. Vend Toomas Põld oli luterlik vaimulik Saksamaal (ja E.E.L.K. Saksamaa praostkonna praost), õemees Helmut Piir oli Vancouveri koguduse õpetaja, õepoeg Gustav Piir oli Toronto Peetri- ja Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja ning on praegu Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja. Onupoeg Hillar Põld oli kirikuõpetaja ja kirikuajaloo õppejõud, onupoeg Eerik Põld oli kunstiajaloolane, onupoeg Naan (Naatan) Põld oli Hamburgi muusikaülikooli lauluprofessor ning oratooriumide ja kantaatide solist. Tütar Rutt Hinrikus oli kirjandusteadlane ja -kriitik, tütrepoeg Taavet Hinrikus on firma TransferWise kaasasutaja ja üks omanikke. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 516 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Igal perekonnal on lugu, Eesti Kirik, 9. septembril 2009. a.
Rüütliromaan

Rüütliromaan on Euroopa keskaja ja uusaja kirjandusžanr. Rüütliromaane on kirjutatud nii proosas kui ka värssides. Rüütliromaanide tegelasteks on tihti kuningad (näiteks Karl Suur või kuningas Arthur) ja nende kaaskonda kuuluvad rüütlid. Tihti esineb rüütliromaanides üleloomulikke motiive, mis sarnanevad imemuinasjuttude motiividega. "Don Quijote" "Gallia Amadís" "Parzival" "Tristan ja Isolde" Rüütlikirjandus
Tallinna–Lelle rongiliin

Tallinna–Lelle rongiliin oli Edelaraudtee opereeritav rongiliin Eestis. Liin läbis Harju ja Rapla maakonda. Pärast 2014. aastat on Elron kasutanud Tallinna–Lelle liini ainult Lelle–Türi lõigu remondi tõttu. Iga päev liin kasutuses ei ole. Praegu võimaldavad Tallinna ja Lelle vahel liigelda Tallinna–Türi ja Tallinna–Viljandi liini reisirongid. Tallinn Tallinn-Väike Liiva Männiku Saku Kasemetsa Kiisa Roobuka Vilivere Kohila Lohu Hagudi Rapla Keava Lelle Ohekatku raudteepeatus YouTube-i video: Tallinn-Balti jaamast Lellesse; 20.06.2008
Merlin

Merlin on võlur, kes esineb kuningas Arthuriga seotud Euroopa keskaja ning uusaja kirjandusteoste ja rahvaluule tsüklites. Merlini kuju esineb Monmouthi Geoffrey ligikaudu aastal 1136 kirjutatud teoses "Historia Regum Britanniae" ("Britannia kuningate ajalugu"), kus tema tegelaskujuks on liidetud kokku varasemate ajalooliste ja legendaarsete tegelaste jooni. Püha Graal
Ümarlaua rüütlid

Ümarlaua rüütlid on kuningas Arthuri kaaskonda kuuluvad rüütlid, kes esinevad Euroopa keskaja ning uusaja kirjandusteoste ja rahvaluule tsüklites. Ümarlaua rüütlid esinevad teadaolevalt esimest korda normanni poeedi Wace'i teoses "Roman de Brut", mis põhineb Monmouthi Geoffrey ligikaudu aastal 1136 kirjutatud teosel "Historia Regum Britanniae" ("Britannia kuningate ajalugu"). Lancelot Percival Püha Graal Rüütliromaan
Reet Kasik

Reet Kasik (sündinud 5. mail 1946) on eesti keeleteadlane ja õppejõud. Kasik lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina ning eesti keele ja kirjanduse õpetajana 1969. aastal. 1973. aastal sai ta Tartu Ülikoolis filoloogiakandidaadi kraadi väitekirja "Verbide ja verbaalsubstantiivide tuletusvahekorrad tänapäeva eesti keeles" eest ning 1994. aastal kaitses ta sealsamas filoloogiadoktori kraadi tööga "Verbid ja verbaalsubstantiivid tänapäeva eesti keeles: tuletusprotsess ja tähendus." Ta oli Tartu Riikliku Ülikooli aspirant (1969–1972), vanemõpetaja (1972–1977) ja dotsent (1977–2008). See järel oli ta Tartu Ülikoolis vanemteadur (2007–), eesti keele professori kohusetäitja ja eesti keele õppetooli juhataja 1992–1995. 18. juunil 2010 nimetati Reet Kasik Tartu Ülikooli emeriitdotsendiks. Kasik on töötanud ka Soomes Oulu Ülikooli eesti keele lektorina (1974–1976), Turu Ülikooli eesti keele lektorina (1988–1992) ning Helsingi ülikooli eesti keele külalisprofessorina (1995–1999, 2007–2009). Mati Erelt, Reet Kasik, Helle Metslang jt., "Eesti keele grammatika 2. Süntaks". Tallinn: Eesti TA Keele ja Kirjanduse Instituut, 1993 Reet Kasik, "Hakkame rääkima! Viron kielen peruskurssi". Turku, (5. trükk 1994, 7. trükk 1997) Mati Erelt, Reet Kasik, Helle Metslang jt., "Eesti keele grammatika 1. Morfoloogia, sõnamoodustus". Tallinn: Eesti TA Keele ja Kirjanduse Instituut, 1995 Reet Kasik, "Johdatus viron kielen tutkimukseen" Helsinki : Suomalais-ugrilainen seura, Suomalais-ugrilainen laitos, 1999 Reet Kasik, "Eesti keele sõnatuletus". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1996 (2., täiendatud ja parandatud trükk 2004, 3. parandatud trükk 2009) Reet Kasik, "Sissejuhatus tekstiõpetusse". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2007 Reet Kasik, Mati Erelt, Tiiu Erelt, "Eesti keele väljendusõpetus kõrgkoolidele". Tallinn: M. Erelt, 2007 (2., täiendatud trükk Tallinn: Emakeele Selts, 2011) Reet Kasik, "Stahli mantlipärijad: eesti keele uurimise lugu." Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2011 Reet Kasik, "Sõnamoodustus" ("Eesti keele varamu", 1.) Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2015 1995 Eesti Vabariigi teaduspreemia 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2012 Tartu Ülikooli aumärk 2018 Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhind 2019 Eesti Keeletoimetajate Liidu auliige Emakeele Seltsi auliige Argus, Reili (15. veebruar 2011). "Intervjuu" (PDF). Oma Keel (number 23): 84–90. Vaadatud 12.05.2019. {{cite journal}}: välislink kohas |issue= (juhend) Reet Kasik Eesti Teadusinfosüsteemis Uued professorid ja emeriitdotsent[alaline kõdulink], Universitas Tartuensis 7, 2010. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. Reet Kasik Eesti Teadusinfosüsteemis Reet Kasik palub hoiduda ajalehes ropendamisest. Tartu Postimees, 29. august 2005 Reet Kasiku ettekanne "Võimu keel" 2013. aasta emakeelepäeval. Video. UTTV, 14. märts 2013
TEP70

TEP70 (ТЭП70) on diiselvedurite seeria, mida tootis aastatel 1973–2006 Kolomna veduritehas Venemaal. Veduriseeria konstrueeriti raskete reisi- ja kiirrongi koosseisude vedamiseks 1520 mm rööpmelaiusega raudteedel. TEP70 on kasutusel paljudes endistes NSV Liidu liiduvabariikides, nagu näiteks Venemaal, Ukrainas, Valgevenes, Lätis, Leedus ja ka Eestis, kus nendega teostab reisijate vedu GoRail Tallinna–Moskva liinil. TEP70 on veduriseeria TEP60 edasiarendus, ja seda on toodetud koos eri versioonidega nagu TEP70BS, 2TE70 ja TEP70U ligi 800 vedurit. Lisaks on tehtud TEP70 põhjal veduriseeriad TEP75 ja TEP80, kuid mõlemast seeriast ehitati valmis ainult kaks vedurit, mis praeguseks on leidnud koha vanarauas või muuseumis. TEP80-ga sooritati 1993. aasta oktoobris mitteametlik diiselvedurite kiirusrekord, kui vedur suutis Moskva ja Peterburi vahelisel raudteelõigul arendada kiirust 271 km/h. Pikkus – 21 700 mm Kiirus – 160 km/h Mass – 135 t Võimsus – 2942 kW / 4000 hj Mootori tüüp – 2А-5Д49 (16ЧН26/26) YouTube - TEP80 world speed record 271 km/h, 05.10.1993. Pilte
Onu Julius

Onu Julius (õieti Julius Jansson) on tegelane Astrid Lindgreni Karlssoni-lugude sarja viimases raamatus "Karlsson katuselt hiilib jälle". Onu Julius on perekond Svantessoni kauge sugulane, kes elab Västergötlandis. Kord aastas saabub ta Stockholmi, et käia arsti juures ja hingata pisut ka linnaõhku. Nii veedabki onu Julius paar nädalat oma sugulaste kostil. Onu Julius on vanapoiss. Ta on parasjagu pirtsakas, üsna upsakas ning majanduslikult hästi kindlustatud, ehkki kitsi nagu väidab Väikevend. Julius kurdab Svantessonide juures viibides ühtelugu, et voodi on liiga kõva, lapsed kasvatamatud jms. Nii ei naudi ükski pereliige Juliuse külaskäike. Samuti ei salli onu Julius vastuvaidlemist ning koeri. Onu Julius ilmub taas Stockholmi, kui Svantessonide korteris viibib teist korda Majasokk. Esialgu ei saa vanakesed omavahel kuigi hästi läbi, ent peagi leitakse ühine keel, armutakse ning Majasokk läheb onu Juliusele mehele. Kõiges selles on süüdi Karlsson, kes tembutab, tirriteerib ja figureerib onu Juliusega, ent viimane peab toimuvat ekslikult märguanneteks "muinasmaailmast", mis paneb teda elule hoopis uue pilguga vaatama.
Tobias Dantzig

Tobias Dantzig (19. veebruar 1884 Läti – 9. august 1956 Los Angeles) oli baltisaksa päritolu USA matemaatik ja teaduskirjanik. Ta kirjutas raamatud "Number: The Language of Science (A critical survey written for the cultured non-mathematician)" (1930) ja "Aspects of Science" (New York, Macmillan, 1937). Esimene raamat oli mittematemaatikute seas menukas, seda andi korduvalt välja ja tõlgiti; raamat pälvis Albert Einsteinilt kiidusõnu. Dantzig õppis Pariisis Sorbonne'i ülikoolis Henri Poincaré käe all matemaatikat. Ta abiellus kaasüliõpilase Anja Ourissoniga ja paar emigreerus 1910 USA-sse. Matemaatikud George Dantzig (sai nime George Bernard Shaw' järgi), lineaarse programmeerimise rajaja, ja Henry Dantzig (Henri Poincaré järgi) olid nende pojad. Dantzig töötas mõnda aega Oregonis puuraidurina, samuti teetöölisena ja maalrina, sest arvas, et tugeva vene aktsendi tõttu ta muud tööd ei saa. Aastal 1917 sai ta Indiana Ülikoolist Bloomingtonis doktorikraadi matemaatika alal tööga "Some Contributions to the Geometry of Plane Transformations". Ta õpetas USA Johns Hopkinsi Ülikoolis, Columbia Ülikoolis ja Marylandi Ülikoolis. "Number: The Language of Science" (1930) "Aspects of Science" (1937) "Henri Poincaré, Critic of Crisis: Reflections on His Universe of Discourse" (1954) "The Bequest of the Greeks" (1955) "Universumi harmoonia tunneb ainult ühte muusikalist vormi – legato't, kuna aga arvu sümfoonia tunneb ainult selle vastandit – stakaatot. Kõik katsed seda lahkheli lepitada põhinevad lootusel, et kiirendatud stakaato näib meie meeltele legato'na." "Kultuuriajaloos jääb nulli avastamine alatiseks püsima ühena inimsoo suurematest saavutustest." ("Number: The Language of Science", 1930) The Mathematics Genealogy Project - Tobias Dantzig Raamat "Henri Poincaré"
Hans Huber

Hans Huber (1. jaanuar 1934 Regensburg Baieri liidumaa – 12. jaanuar 2024) oli Lääne-Saksamaa maadleja ja poksija ning Saksamaa ühendvõistkonna poksija. Huber sai Lääne-Saksamaa meistrivõistlustel vabamaadluses 2. koha aastatel 1956 ja 1960. Et temast eespool oli suurepärases ja pikaajalises sportlikus vormis legendaarne Wilfried Dietrich, ei näinud Huber maadluses mingeid väljavaateid ning hakkas 1961. aastal tegelema poksiga. Ta oli Lääne-Saksamaa meister poksi raskekaalus (üle 81 kg) vähemalt 1963. aastal. Huber sai Saksamaa ühendvõistkonna eest võisteldes poksi raskekaalus (üle 81 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Joseph Frazierile (USA). Huber osales Lääne-Saksamaa eest võisteldes poksi raskekaalus (üle 81 kg) 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Andrei Abramovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Lääne-Saksamaa meistrivõistlused poksis 1949–1989. Tulemused inglise keeles 18. suveolümpiamängude poksivõistlus. Tōkyō 1964. Tulemused inglise keeles 15. Euroopa meistrivõistlused poksis. Moskva 1963. Tulemused inglise keeles Hans Huber veebisaidil Olympedia (inglise)
Islandlased

Islandlased on põhjagermaani rahvas Islandil. Kõnelevad islandi keelt. Islandlaste üldarv maailmas on ligikaudu 450 000. Neist elab Islandil 295 000, Kanadas 89 000 ja Ameerika Ühendriikides 42 700. Suurem osa islandlastest on luterlased. Islandlased on kujunenud 9.-10. sajandil Islandile asunud norralastest, kelle hulka hiljem sulandus Šotimaalt ja Iirimaalt saabunud kelte.
Žemaidi keel

Žemaidi keel (žemaitiu kalba) on leedu keele murre või eraldi seisev balti keelte idarühma kuuluv indoeuroopa keel. Käändeid on seitse: nominatiiv, genitiiv, daativ, akusatiiv, instrumentaal, lokatiiv ja vokatiiv.
Alasi

Alasi on peamiselt metallide sepistamisel kasutatav terasest alustööriist. Sõltuvalt kasutusviisist eristatakse käsi- ja masinsepistusalaseid. Otstarbe järgi eristatakse sepa-, plekksepa-, kullassepa-, kellassepa- jm alaseid. Alasit on kujutatud endise Eesti linna Mõisaküla ja endise Ameerika Ühendriikide presidendi Dwight Eisenhoweri vapil. Ääs EE 1. köide, 1985. Lk 127
TEP60

TEP60 (ТЭП60) on 1950. aastate lõpus konstrueeritud diiselveduriseeria, mida tootis Kolomna veduritehas Venemaal. TEP60 oli mõeldud raskete reisi- ja kiirrongi koosseisude vedamiseks Nõukogude Liidu sisestel raudteedel, rööpmelaiusele 1520 mm. Nõukogude mootorvedurite seeria nimetused tähistavad veduri tüüpi ja projekti numbrit. TEP60 puhul tähistab täht T mootorveduri üldtunnust, E - elektriülekannet ja P - reisirongi vedurit. Aastatel 1960–1987 ehitati 1472 TEP60 vedurit, lisaks 116 kaksikvedurit 2TEP60. Kokku toodeti 1704 vedurit. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist on TEP60 töötanud Venemaal, Ukrainas, Valgevenes, Lätis, Leedus ja Eestis. Eestis on TEP60 vedureid kasutatud alates 1961. aasta aprillist. Nendega veeti kuni 18-vagunilisi kiirronge kaaluga 1050 t, kuid vahel võis neid kohata ka kergete kohalike liinide (näiteks Tallinn–Viljandi) rongikoosseisude ees. Pärast Eesti taasiseseisvumist sai Eesti Raudtee seitsme TEP60-seeria veduri omanikuks 1992. aastal, kui Lätis asunud reisivedurite park jaotati kolme Balti riigi vahel. TEP60 vedurid sõitsid Eesti Raudteel kuni 1997. aastani. Ainuke Eestis säilinud TEP60 numbriga 0924 asub Haapsalu Raudteemuuseumis. TEP60 vahetasid välja uuemad ja võimsamad TEP70 seeria mootorvedurid. Pikkus – 19 250 mm Kiirus – 160 km/h Töökaal – 129 t Võimsus – 2205 kW (3000 hj), 750 p/min Mootor – kahetaktiline turbolaadimisega V16-diiselmootor, 11Д45А (16ДН23/30) 100 AASTAT EESTI RAUDTEED, Lk 284; Kirjastus "Eesti Raamat". Tallinn 1970 Mida ma nägin ja kuulsin Kolomnas; Eesti Raudteelane : Eesti Raudtee Valitsuse ja Ametiühingu Vabariikliku Komitee häälekandja, nr. 43, 11. aprill 1961 (DIGAR) TEP60; Rongimees Video: TEP60 veduri dokumentaal (inglise k subtiitritega) YouTube'is Pilte