laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Czarna Hańcza

Czarna Hańcza on jõgi Poolas ja Valgevenes, Nemunase vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Чорная Ганча (Čornaja Hanča, transkribeerituna Tšornaja Gantša), leedu keeles aga Juodoji Ančia. Jõe nimetus pärineb ilmselt jatvingi keelest. Jõe pikkus on 145 km ja valgla on 1916 km². Jõe langus on 174 m ja lang on 1,2 m/km. Czarna Hańcza jõgi algab Poolast Balti moreenikõrgustike vööndist, läbides ülemjooksul Hańcza ja Wigry järve. Seejärel läbib jõgi Augustowi ürgmetsa. Keskjooksul ja alamjooksul on Czarna Hańcza sängi kasutatud Augustowi kanali rajamisel. Poola territooriumil on jõe pikkus 110 kilomeetrit, Valgevene territooriumil 35 kilomeetrit, aga suuremad lisajõed suubuvad Czarna Hańcza jõkke just seal. Valgevene territooriumil läbib Czarna Hańcza jõgi Hrodna oblasti Hrodna rajooni, suubudes Nemunase jõkke Leedu piiri ääres. Suuremaks asulaks jõe kaldal on Suwałki linn jõe ülemjooksul.
Barsbütteli vald

Barsbütteli vald on vald Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Stormarni kreisis Hamburgist idas. Valda kuuluvad järgmised asulad: Barsbüttel, Willinghusen, Stemwarde ja Stellau. Esmamainitud 1228. aastal. Keila, Eesti Graal-Müritz, Saksamaa Guipavas, Prantsusmaa Callington, Suurbritannia Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Koduleht
Philippe Étancelin

Philippe Étancelin (28. detsember 1896 Rouenis, Prantsusmaa – 13. oktoober 1981 Neully sur Seine, Prantsusmaa) oli Prantsusmaa võidusõitja. Vormel 1-s sõitis aastail 1950–1952. Le Mansi 24-tunni sõidu võitja 1934 (koos Luigi Chinettiga), Auleegioni ordeni kavaler 1953.
Saunalaht

Saunalaht on laht Pärispea poolsaare põhjaosa juures Pärispea küla lähedal.
Katson sineen taivaan

"Katson sineen taivaan" on Katri Helena esitatud laul. See on ka tema samanimelisel albumil. Muusika autor on Matti Siitonen ja sõnad on kirjutanud Vexi Salmi. See laul esindas Soomet 1979. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel ja sai seal 14. koha, saades kokku 38 punkti. Tolle aja Soome ajakirjanduses võrreldi seda lugu paar aastat varem Eurovisiooni lauluvõistluse võitnud looga "L'oiseau et l'enfant", mille Katri Helena oli plaadistanud soome keeles täpse tõlkenimega "Lintu ja lapsi" ("Lind ja laps"). Teisest küljest kuuldus selles "tavalist soomepärast sentimentaalsust" ja "soomemeelset lõpupaisutust". Religioossusele ja hümnilikkusele viidati ka laulu palvetamist meenutavates sõnades. Kristliku sümboolika kõrval on laulus ka isamaalikke assotsiatsioone siniste värvidega.
Elektroülitundlikkus

Elektritundlikkuseks ehk elektriallergiaks ehk elektromagnetiliseks ülitundlikkuseks (inglise k electromagnetic hypersensitivity; lüh EHS) nimetatakse osadel inimestel esinevat kompleksset sündroomi, mida põhjustavad kokkupuuted ja viibimine elektromagnetilist kiirgust kiirgavate seadmete (allikad) lähedal. Tänapäeval ei ole see laialt tunnustatud ega aktsepteeritud sündroom ega meditsiiniline diagnoos. Paljud arstid ei pruugi osata kirjeldatud sündroomiga inimesi diagnoosida ja ravida, mõni arst võib nende sümptomite põhjal hüpohondriat kahtlustada. Elektritundlikkuse mehhanisme ei osata tänapäeval kirjeldada, kuna sündroomi arvatakse esinevat väiksel osal (kuni 5%) inimestel. Ei osata püstitada ka õigeid uuringukriteeriume, kuna osadel patsientidel esinevad sümptomid just tugevama elektriväljaga alast eemaldunult. Lisaks vajaksid uurimist ka EMF-sündroomi põhjustada võivad allikad: patsientidel seostatakse elektriülitundlikkust nii videomaki, arvuti, mobiiltelefoni, elektriäratuskella, raadio, mikrolaineahju, teleri, aga ka mobiilsidemastide ja kõrgepingeliinide läheduses jpm viibimisega. Austrias (Ärztekammer) anti värsketele uuringutele tuginevalt 3. märtsist 2012 välja juhised Austria arstidele EMF-sündroomi diagnoosiks ja teraapiaks. Nendes juhistes soovitatakse sündroomi rahvusvahelise haiguste klassifikatsiooni 10. versioonis kodeerida koodiga "Z58.4. Kiirguse toime". Elektriülitundlikkuse sümptomid võivad olla dermatoloogilised (punetav, surisev ja põletav tunne nahal), aga ka närvinõrkusega seotud (väsimus, keskendumisraskused, peapööritus, peavalud, iiveldus, südame pekslemine, seedehäired, kumin kõrvades ja raskused magamajäämisel). Pole selge, kas sündroomiga seostatakse ka immunoloogilist tundlikkust. Leitlinie der zur Abklärung und Therapie EMF-bezogener Beschwerden und Krankheiten (EMF-Syndrom), Konsensus-Papier der AG-EMF, veebiversioon (vaadatud 2.08.2014) (saksa keeles) Maarja Kruus, Elektriallergia – tõsine tõbi või moodne hüsteeria, Eesti Päevaleht, 12. juuli 2003, veebiversioon (vaadatud 2.08.2014) WHO, Electromagnetic fields and public health, Electromagnetic hypersensitivity, Backgrounder, detsember 2005, veebiversioon (vaadatud 2.08.2014) (inglise keeles) Michael Landgrebe, Ulrich Frick, Simone Hauser, Goeran Hajak, Berthold Langguth, Association of Tinnitus and Electromagnetic Hypersensitivity: Hints for a Shared Pathophysiology?, 27. märts, 2009, veebiversioon (vaadatud 2.08.2014) (inglise keeles) Christos Baliatsas, Irene Van Kamp, Erik Lebret ja G James Rubin, Idiopathic environmental intolerance attributed to electromagnetic fields (IEI-EMF): A systematic review of identifying criteria, BMC Public Health 2012, 12:643 doi:10.1186/1471-2458-12-643, veebiversioon (vaadatud 2.08.2014) (inglise keeles) Lääkärikirja Duodecim, ihotautien erikoislääkäri Matti Hannuksela, Sähköyliherkkyys,, 12.10.2012, veebiversioon (vaadatud 2.08.2014) (soome keeles) Nicholas Blincoe, Electrosensitivity: is technology killing us?, The Guardian, Friday 29. märts 2013, veebiversioon (vaadatud 2.08.2014) (inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Elektrosensibilität seisuga 2.08.2014.
Pahkla raketibaas

Pahkla raketibaas oli Eesti NSV territooriumil paiknenud NSV Liidu õhukaitseväegede 6. üksiku punalipulise õhukaitsearmee 14. õhukaitsediviisi 94. õhutõrjebrigaadi õhutõrje raketibaas, Kohila vallas Pahkla küla lähedal. Raketibaas rajati Pahklasse 1973. aastal ning asus umbes 195 hektari suurusel alal. Baasis oli 2. divisjonigrupi juhtkond (s/o 56178), neli juhtimiskeskust, igaühe ümber kolm stardiseadeldist nelja S–200 tüüpi seniitraketikompleksi stardipaigaga ja kahe radarijaamaga (1 ja 5. seniitraketidivisjonid (s/o 56178-I ja s/o 56178-N[küsitav])). Pahklas oli baasi tehniline rühm ja raketihoidla, tehniline divisjon asus Raudalus. Territooriumil asusid betoonangaarid rakettide peitmiseks, komandopunkt varjenditega, kasarmud sõduritele ja viiekorruseline elumaja ohvitseridele ja nende naistele. Tänapäeval kuulub territoorium Kaitseliidu Rapla malevale. Rohu raketibaas Tere tulemast meie toredasse raketibaasi!, Postimees, 4. juuli 2003 Nõukogude sõjaväe Pahkla raketibaas peidab Eesti suurimaid kivihiiglaseid, http://forte.delfi.ee/, 25. oktoober 2011 Raketibaasid meie seenemetsades, Tehnikamaailm, 14. veebruar 2006 Raketibaasi kaart, http://wikimapia.org/
Antanas Barčas

Antanas Barčas (13. juuni 1928 Paskynai, Jurbarkase vald, tänapäeval Jurbarkase rajoon – 15. september 1990 Kaunas) oli leedu näitleja. Antanas Barčas saadeti 1951. aastal nõukogudevastases tegevuses süüdistatuna Siberisse vangilaagrisse. Vabanes ja pöördus Leedusse tagasi 1956. aastal. 1957. aastal lõpetas ta Kaunase Juozas Gruodise nimelise Konservatooriumi. Aastatel 1957–1959 oli ta Kaunase Muusikateatri näitleja, aastast 1959 Kaunase Draamateatri näitleja. Kinos debüteeris Antanas Barčas 1965. aastal. Ühtekokku mängis ta ligi kolmekümnes filmis. Tallinnfilmi filmides mängis Antanas Barčas "Tuulises rannas" Matis Tihu rolli, "Verekivis" Johann von Uexkülli rolli ja "Ukuarus" Keldriaugu peremehe Karla rolli. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. märts 2016. Vaadatud 27. veebruaril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Antanas Barčas kino-teatr.ru lehel Antanas Barčas Eesti Filmi Andmebaasis
Alfred Keerd

Alfred Keerd (aastani 1935 Alfred Kerdt; 29. märts 1915 Tallinn – 29. juuli 2014) oli eesti tennisist ja treener. Ta oli arst Alfred Keerdi poeg. Ta lõpetas 1933. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1934–1940 õppis ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas (ei lõpetanud). Akadeemiliselt kuulus ta EÜS Põhjalasse. Spordialadest harrastas ta algul suusatamist sellisel tasemel, et võitis üliõpilaste meistrivõistlused. Tema tennisistikarjäär algas 1930. aastatel, kestis aastani 1941 ja jätkus alles veteranina. Aastatel 1937–1941 oli tema treener Kristjan Lasn. Ta tuli aastatel 1930 ja 1940 (mõlemal korral paaris Kristjan Lasnaga) meespaarismängus Eesti meistriks ning 1940. aastal sai üksikmängus hõbemedali. Eesti II mängudel (1939. aastal) kuulus ta võidukasse Tallinna võistkonda. Aastatel 1941–1945 võttis ta Saksa sõjaväkke mobiliseerituna osa Teisest maailmasõjast ja varjas end aastatel 1945–1956 metsavennana Eestis. Aastatel 1957–2000 töötas ta Tallinna Mererajooni Laste ja Noorte Spordikoolis tennisetreenerina. Lisaks tuli ta alates 1961. aastast palju kordi Eesti NSV veteranide tennisemeistriks. 1988 Eesti Tenniseliidu auliige 1998 Kotkaristi IV klassi teenetemärk Ta oli 1958. aastast abielus lauatennisemängija ja sporditegelase Tamara Keerdiga. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III kd, lk 193 Biograafia ESBL-is
Zelvianka

Zelvianka või Zelvjanka on jõgi Valgevenes Hrodna ja Bresti oblastis, Nemunase vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Зэльвянка, vene keeles samuti Зельвянка. Jõe pikkus on 170 km ja valgla on 1940 km². Jõe lang on 0,4 m/km. Zelvjanka jõgi algab Valgevenest Svisłači rajoonist, selle territooriumil on jõe sängi 16 kilomeetri ulatuses maaparandustöödega õgvendatud. Algul voolab jõgi ida suunas, voolates läbi Vaŭkavyski rajooni ja Bresti oblasti Pružany rajooni. Viimase territooriumil on jõel Papiernia veehoidla ja hüdroelektrijaam. Pärast seda, kui Zelviankasse suubub jõe suurim lisajõgi Ružanka, pöörab Zelvianka põhja suunas, voolates Słonimi rajooni läänepiiril ja läbides Zelva rajooni. Zelva rajoonis Zelvaalevi juures on jõel Zelva paisjärv koos väikese hüdroelektrijaamaga. Zelvast allavoolu on jõesäng 28,2 kilomeetri ulatuses maaparandustöödega õgvendatud. Edasi läbib jõgi Masty rajooni, voolates selle territooriumil loodesse. Jõgi suubub Nemunase jõkke Masty linna territooriumil. Suuremad asulad jõe kaldal on Zelva alev jõe keskjooksul ja Masty linn jõe suudmes.
Strača

Strača ehk Stratša on jõgi Valgevenes, Nerise parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles ja vene keeles on jõe nimi Страча. Jõe pikkus on 59 km ja valgla suurus on 1140 km². Jõe langus on 55 m ja lang on ligikaudu 1 m/km. Strača jõgi algab Valgevene Pastavy rajooni Małyja Švakšty järvest ning läbib seejärel Miadziełi rajooni. Astravieci ja Miadziełi rajooni vahel läbib jõgi Bałduki järvistu. Jõgi suubub Nerisesse Astravieci rajooni territooriumil. Valgevene territooriumil läbib Strača Viciebski, Minski ja Hrodna oblastit. Suuremad asulad jõe kaldal on Svisłači linn jõe ülemjooksul ja Svisłači asula jõe suudmes. 2. veebruaril 1944 toimus jõe kallastel Strača lahing Armia Krajowa ja Nõukogude Liidu eest võidelnud partisanide vahel.  Strača – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Johannes Kappeli tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Johannes Kappeli tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Torupilli asumis. Johannes Kappeli tänav algab Tartu maanteelt ja lõpeb Jüri Vilmsi tänaval. Tänav on edela-kirdesuunaline ja ligikaudu 235 meetri pikkune. Varem moodustas praegune Johannes Kappeli tänav osa 1883. aastal rajatud Riesenkampfi tänavast (Narva maanteest kuni Tartu maanteeni), mis 17. jaanuaril 1923 sai nimeks Jüri Vilmsi tänav. Omaette tänavaks (Juhan Kunderi tänava ristmikust Tartu maanteeni) sai Johannes Kappeli tänav 22. jaanuaril 1936. Tänavale pandi nimi helilooja Johannes Kappeli mälestuseks. Tallinna tänavanimed. KNAB. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 47
Łoša jõgi

Łoša või Loša on jõgi Valgevenes, Ašmianka jõe vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Лоша. Jõe pikkus on 55 km ja valgla on 455 km². Jõe lang on 1,34 m/km. Łoša jõgi algab Valgevenest Hrodna oblastist Astravieci rajoonist, voolates üksnes selle rajooni territooriumil. Suurim asula selle jõe kaldal on Astravieci linn, teine tähtsam asula jõe kaldal on Hierviaty.
Ašmianka

Ašmianka (ka Ašmjanka) on jõgi Valgevenes, Nerise vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Ашмянка, vene keeles Ошмянка (Ošmjanka). Jõe pikkus on 105 km ja valgla on 1490 km². Jõe lang on 0,8 m/km. Ašmianka jõgi algab Valgevenest Ašmiany rajoonist Ašmiany kõrgustikult. Ülemjooksul on jõesäng 6.3 kilomeetri ulatuses maaparandustöödega kraavitatud. Ašmiany linnas voolab Ašmiankasse suurim parempoolne lisajõgi Haružanka. Edasi pöörab jõgi põhja poole ja läbib Smarhońi rajooni. Alamjooksul voolab jõgi Astravieci rajooni territooriumil, seal voolab temasse ka suurim vasakpoolne lisajõgi Łoša. Valgevene territooriumil läbib Ašmianka Hrodna oblastit. Suurim asula jõe kaldal on Ašmiany linn.
Öölase tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Öölase tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Lepiku asumis. Öölase tänav on Sompa teelt algav umbes 140 meetrit pikk lääneloode-idakirde suunaline umbtänav. Öölase tänav sai nime 28. novembril 1997. Tänava nimi kuulub Lepiku asumi liblikateemaliste tänavanimede sarja. Tänav on saanud nime liblikaliste sugukonna öölaste järgi. Öölase tänav on rajatud endise Lepiku küla Andrekse ja Kase talu maadele. Tallinna Linnavalitsuse 28.11.1997 määrus nr 89 "Tänavanimede määramine Pirita linnaosas" Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 305 Öölase tänav Lepiku asumi skeemil
Eesti muuseumide loend 1938

Tallinna Eesti Kunstimuuseum Eestimaa Kirjanduse Ühingu Muuseum Sõjamuuseum Tallinna Linna Pedagoogiline Muuseum Eesti Muusikamuuseum Meremuuseum Postimuuseum Kodutööstuse Muuseum Peeter I maja Haapsalu Muuseum Saaremaa Muuseum Narva Linna Muuseum Peeter I Muuseum Järvamaa Muuseum Petseri kloostri varakamber Pärnu Linna Pedagoogiline Muuseum Pärnu Muinasuurijate Seltsi Muuseum Rakvere Muuseum Eesti Rahvamuuseum Eesti Tervishoiumuuseum Tartu Ülikooli Botaanikamuuseum Tartu Ülikooli Zooloogiamuuseum Tartu Ülikooli Geoloogiamuuseum Tartu Ülikooli Klassilise Muinasteaduse Instituudi Muuseum Viljandi Muuseum Pakri Vabaõhumuuseum Tori Kihelkonna muuseum
Madis Ojamaa

Madis Ojamaa (30. märts 1937 Tallinn – 19. august 1987 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja. Madis Ojamaa lõpetas Tallinna Kultuurhariduskooli ja 1961. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (1.lend). 1968. aastal lõpetas ta Moskvas A. V. Lunatšarski nimelise Riikliku Teatrikunsti Instituudi (GITIS) lavastajana. Aastatel 1961–1963 töötas ta inspitsiendina Tallinna Riiklikus Akadeemilises Draamateatris. 1969–1970 ja 1974–1975 oli ta Lydia Koidula nimelise Pärnu Draamateatri lavastaja. 1971–1973 töötas Madis Ojamaa Tallinnfilmi ja 1976. aastast Eesti Reklaamfilmi režissöörina. Madis Ojamaa oli filmi "Verekivi" (1972) režissöör, see oli tema ainus mängufilm. Ta oli ka kontsertfilmi "Uksed" režissöör. Ta mõtles välja tegelaskuju Elisabeth Jõhvi ja koostas tolle tekstid. Näitleja, teatritegelane, näidendite kirjastaja ja raamatukaupmees Taavet Mutsu oli Madis Ojamaa emapoolne vanaisa. Eesti Reklaamfilmi rajaja Peedu Ojamaa oli Madis Ojamaa vend. Madis Ojamaa Eesti Filmi Andmebaasis
Lebiada

Lebiada on jõgi Valgevenes, Nemunase parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Лебяда, ka Лябёдка. Jõe pikkus on 67 km ja valgla on 791 km². Jõe lang on 0.7 m/km. Lebiada algab Valgevenest Ščučyni rajoonist. Ülemjooksul on jõesängi mitmes kohas maaparandustööde käigus õgvendatud, kokku on seda tehtud 20.4 kilomeetri ulatuses. Ščučyni rajoonis voolab jõkke ka suurim lisajõgi Žałudzianka. Alamjooksul läbib Lebiada Masty rajooni, jäädes kõikjal Hrodna oblasti piiridesse.  Lebiada – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Koknese muinaslinnus

Koknese muinaslinnus oli kuni 13. sajandini tänapäeva Läti Koknese asula territooriumil asunud linnus. Ta paiknes künkal Daugava paremal kaldal Pērse jõe suubumiskohal. 1961.–1966. aastal linnamäel läbi viidud arheoloogilistel väljakaevamistel tuvastati, et see oli asustatud alates esimese aastatuhande algusest. 11.–13. sajandil asus seal pinnasest ja puidust ehitatud tugevate kaitseseintega linnus (pealinnus 0,2 ha, eeslinnus 0,4 ha) koos paljude elu- ja majapidamishoonetega. Kõrvale tekkis samal ajal 3,6 ha suurune asula. 13. sajandi alguses oli linnus Koknese vürstiriigi keskuseks. Seoses Riia piiskopiga tekkinud konfliktiga otsustas vürst Vjatško 1208. aastal linnuse maha põletada ja Venemaale põgeneda. 1209. aastal alustati selle asemele piiskopilinnuse rajamist. Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. Peatükk IX, kommentaar 27. Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XI (8–9), lk 81–85. Linnamägi Läti linnamäeportaalis
Kollane tänav

Kollane tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Raua asumis. Kollane tänav algab Rudolf Tobiase tänavalt ja lõpeb Jaan Poska tänaval. Kollane tänav on lääneloode-idakagusuunaline ja 249 meetri pikkune. Tänav kandis algul Vanausuliste Kalmistule viiva tee nime. Selle kalmistu jaoks eraldas linn suurema maa-ala, mis aga hiljem kohtu teel tagasi võeti, sest see jäi elamurajoonide keskele ja oli suures osas kalmistuna kasutamata. Kalmistuna kasutatud osa koos ümbritseva maa-alaga (Laulupeo tänav 26) jäeti Vene Kaupmeeste Seltsi kätte. Praeguse nime sai Kollane tänav (saksa keeles Gelbe Strasse, vene keeles Желтая улица) 1882. aastal. Tänava nimi tulenes selle ääres asunud kollaseks värvitud puitkasarmust (Gelbe Kaserne), mis hävis tules 1870. aastal. Tallinna tänavanimed. KNAB. "Tallinna kohalike teede nimekiri". 6. oktoober 2016. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 53
Moŭčadź

Moŭčadź või Movtšadz on jõgi Valgevenes Hrodna ja Bresti oblastis, Nemunase vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Моўчадзь, ka Моўчадка või Маўчадка (Moŭčadka või Maŭčadka, transkribeerituna Movtšadka või Mavtšadka), vene keeles aga Молчадь (Moltšad). Jõe pikkus on 98 km ja valgla on 1140 km². Jõe langus on 56 meetrit ja lang on 0,9 m/km. Moŭčadźi jõgi algab Valgevene Bresti oblasti Baranavičy rajoonist. Seejärel läbib jõgi Hrodna oblasti Dziatłava rajooni ning Lida rajooni. Dziatłava rajoonis on jõel Hiezhały veehoidla ja hüdroelektrijaam ning Navasiolki hüdroelektrijaam. Ka kõik suuremad lisajõed suubuvad Moŭčadźi jõkke just Dziatłava rajoonis. Suurimaks asulaks jõe kaldal on Navajelnia alev jõe keskjooksul, mille juures asub sanatooriumitega kuurortpiirkond.  Moŭčadź – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Arukaskede puiestee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Arukaskede puiestee on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Laagri asumis. Arukaskede puiestee algab Kaskede puiesteelt ja lõpeb Paplite puiesteel. Arukaskede puiestee on enam-vähem edela-kirdesuunaline ja ligikaudu 125 meetri pikkune. Arukaskede puiestee sai nime 4. septembril 1970. Tallinna tänavanimed. KNAB. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 265
Sookaskede puiestee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Sookaskede puiestee on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Laagri asumis. Sookaskede puiestee algab Kaskede puiesteelt ja lõpeb Paplite puiesteel. Sookaskede puiestee on edela-kirdesuunaline ja ligikaudu 125 meetri pikkune. Sookaskede puiestee sai nime 4. septembril 1970. Tallinna tänavanimed. KNAB. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 294
PubMed Central

PubMed Central (lüh PMC) on 2000. aasta veebruaris loodud veebipõhine vaba juurdepääsuga andmebaas, kuhu postitatakse ja kus arhiveeritakse bioteaduste ja biomeditsiini valdkonna ajakirjades avaldatud artikleid. PubMed Centrali arendajaks ja haldajaks on National Center for Biotechnology Information. PubMed Central on Riikliku Meditsiiniraamatukogu (United States National Library of Medicine) (NLM) osa, mis on Riikliku Tervishoiu Instituudi (National Institutes of Health) allorganisatsioon. PubMed Centrali ülesanneteks on lisaks avaldatud info kogumisele ja kättesaadavaks muutmisele ka info säilitamine. PMC-s on arhiveeritud üle 3,1 miljoni artikli. PubMed Central kasutab artiklite jaoks kolme liiki viitenumbreid: PMCID, NIHMSID ja PMID. PMCID on artikli unikaalne viitenumber ehk tunnusnumber, mis antakse igale PMC-sse lisatud artiklile. PMCID sisestatakse ka (pärast artikli töötlemist PMC-s) PubMedi; NIHMSID on artikli eeltunnusnumber; PMID aga on unikaalne tunnusnumber PubMedi viidete tarvis. PMC Overview, veebiversioon (vaadatud 03.08.2014) (inglise keeles) Andmebaasi PubMed Central koduleht Mary Yonkovit, PMCID MANUAL POSTING ARTICLES TO PUBMED CENTRAL PURSUANT TO THE NIH PUBLIC ACCESS POLICY, University of Michigan Autism and Communication Disorders Center, veebruar 2011, veebiversioon (vaadatud 03.08.2014) (inglise keeles) PMC ajakirjad Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:PubMed Central seisuga 03.08.2014.
Alesti järv

Alesti järv (kõnekeeles ka Pahkla karjäär) asub Raplamaal Kohila vallas Angerja külas. Järv on seotud Angerja ojaga. Järve põhjakaldal on liivarand ning lõunakaldal puhkebaas. Alesti järv keskkonnaportaalis
Alfred Keerd (arst)

Alfred Keerd (1935. aastani Alfred Kerdt; 25. juuni 1885 Tartu - 19. märts 1959 Hannover, Saksamaa) oli eesti arst. Isa kaupmees August K., ema Emilie, neiuna Bach. Stud. jur. 06-II, hiljem stud. med. Lõpetas ülikooli 13-I. Korp! Fraternitas Estica asutamisel registreerimisdokumentide üks allakirjutanutest, kuid ei jäänud liikmeks. Oli Tartus Sisekliiniku assistendiks 1913-14, alates 1914. a. vaeste ja vabrikute arst Tallinnas. Vabadussõja aegu oli arstiks Tallinna sõjaväe haiglas kuni 1921. a. Abikaasad: Margareta Kolk, lahutatud 1918. a.; Marta Ziehr Tennisist ja treener Alfred Keerd oli tema poeg.
Kiritse

Kiritse (ka Korista, Kiritze, Кирице ja Kervit) on tänapäevase Lääne-Nigula valla territooriumil asunud küla. Küla alad kuuluvad koos mitme ümbritseva endise asula aladega Vanaküla küla koosseisu. Ajalooliselt kuulus küla Nõva mõisale ning asus 1920.-1930. aastatel Nõva vallas. Ühtlasi asus küla ka tollase Läänemaa ja Harjumaa piiril. 1959. aastal elas külas kaks elanikku ning 1970. aastal vaid üks. Neil aastatel kuulus küla Tuksi külanõukogu koosseisu. Vanaküla. Vaadatud 04.08.2014. EKI KNAB: Eesti. Vaadatud 04.08.2014. Baltisches historisches Ortslexikon. Teil I. Estland (Einschliesslich Nordlivland). Begonnen von Hans Feldmann, herausgegeben von Heinz von zur Mühlen, bearbeitet von Gertrud Westermann. Böhlau Verlag Köln - Wien, 1985. Lk 229. "Rahvastiku ühtlusarvutatud sündmus- ja loendusstatistika". Hiiumaa, Läänemaa 1965-1990. Vaadatud 23.05.2014.
Vööla

Vööla (rootsi ja saksa keeles Bysholm) on Läänemaal Noarootsi poolsaarel asunud küla. Ligikaudu 670 aastat tagasi asus Vööla küla koos Hara külaga eraldi saarel. Saar kuulus kaua tagamaana eri mõisatele, kuni sellele 1775 ehitati oma häärber. Kui Hara küla asustasid eestlased, siis Vööla külas elasid eestirootslased. Noarootsi kihelkonnas asus 1783. aastal Uugla mõisast eraldatud Vööla mõis. Küla kohta kasutati aastal 1922 nime Võõla, rootsi keeles aga Lill-Harga. Eestikeelse nime päritolu on teadmata, Carl Russwurm esitab aastal 1855 nimekujud Wöle, Wöla, Wola ja vasteks sõna voolas : voola, mis tähendasid veekeerist, voolu. Nimi võib olla olnud ka kaheosaline, kus liigisõna laid on lühenenud la-ks. Rootsikeelne nimi Bysholm tähendab külasaart. Küla ja mõis on saanud nime asukohaks oleva laiu järgi, mis XIX sajandi II pooleks kasvas Noarootsiga kokku. Veel Russwurmi ajal eraldasid kitsad väinad saart Paslepast, Kudanist ja Harast. 1959. aastal elas tollasesse Pürksi külanõukogusse kuulunud külas 24 elanikku ning 1970. aastal 16 elanikku. 1970. aastatel liideti Vööla küla Hara külaga. Vööla meri Külad - Noarootsi Vallvalitsus. Vaadatud 04.08.2014. Eesti ala mõisate register. Vaadatud 04.08.2014. Eesti kohanimede leksikon "Rahvastiku ühtlusarvutatud sündmus- ja loendusstatistika". Hiiumaa, Läänemaa 1965-1990. Vaadatud 23.05.2014.