laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Riia komtuur

Riia komtuur (saksa keeles Komtur von Riga) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Riia komtuurkonda. Esimene komtuur on teada 1253. aastast. Komtuuride ametiajad on väga suurte vahedega, sest ordu, Riia peapiiskopi ja Riia linna vahel toimunud vaenuste tõttu oli ordu mitu korda sunnitud Riiast lahkuma. Viimane Riia komtuur lahkus ametist 1484. aastal, 1491. aasta järel liideti komtuurkond otseselt ordumeistri valdustega ja edaspidi täitsid komtuuri kohta linnusekomtuurid (Hauskomturid). Riia komtuuri ametikoht oli strateegiliselt oluline, kuid ometi ei kuulunud ta tavaliselt ordut juhtinud siseringi. 1253 E. (G.?) 1254–1258 Ludwig 1272 Heinrich 1272 Johann von Magdeburg 1338 Heinrich von Hannöver 1343–1345 Dietrich von Rambow 1347 Herbert 1387 Albert von Brenken 1429–1431 Heinrich von der Vaerst 1432–1434 Sweder von Reve 1470–1471 Friedrich Waldhaus von Heerse (ka Wolthus von Herse) 1482–1483 Gerhard von Mallinckrodt 1483–1484 Friedrich von Mengede genannt Osthof
Georg Adelmann

Georg Franz Blasius von Adelmann (28. juuni 1811 Fulda – 16. juuni 1888 Berliin) oli saksa meditsiiniteadlane. Adelmann õppis Marburgis ja Würzburgis. Ta oli Tartu ülikooli professor aastatel 1841–1871. Erialaks kirurgia ja oftalmoloogia. Poeg Edgar Vinzenz Friedrich Georg Adelmann (15.12.1841 Tartu † 5.2.1927 Dresden). Abikaasa Johanna Marie Wilhelmina Wiesing. Isidor Brennsohn: Die Aerzte Estlands vom Beginn der historischen Zeit bis zur Gegenwart : ein biografisches Lexikon nebst einer historischen Einleitung über das Medizinalwesen Estlands, Hirschheydt, 1922, lk.119 Untersuchungen über krankhafte Zustände der Oberkieferhöhle 1844 Beiträge zur medicinischen und chirurgischen Heilkunde 1.Bd. 1840 Beiträge zur medicinischen und chirurgischen Heilkunde 2.Bd. 1845 Beiträge zur medicinischen und chirurgischen Heilkunde 3.Bd. 1852 Erfahrungen und Bemerkungen über Resection der Knochen 1858 Abschiedslied : Herrn Prof. D. Georg F. B. Adelmann bei seinem Scheiden aus Dorpat gewidmet 1871
Meguro

Meguro (jaapani 目黒) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Asub linna lõunaosas, piirneb Shibuya, Setagaya, Ōta ja Shinagawa ringkondadega. Meguro liideti Tōkyōga 1932. aastal. Praegune Meguro ringkond loodi 1947. aastal. Meguro on elamurajoon, kuid seal paiknevad paljude riikide saatkonnad. Meguros on 9. sajandist pärinevad pühamud Ōtori-jinja, Ryūsen-ji (Meguro-Fudōson) ja Hōganji. Ryūsen-jis asuva Fudō kuju mustad silmad (meguro) on andnud ringkonnale nime. Meguro jõgi Õitsvad kirsipuud https://www.gsi.go.jp/KOKUJYOHO/MENCHO/backnumber/GSI-menseki20210101.pdf 東京都の人口（推計）トップページ, vaadatud 29.03.2021. Meguro koduleht
Friedrich Wilhelm Karl von Aderkas

Friedrich Wilhelm Karl von Aderkas (30. juuni/11. juuli 1767 Breslau – 28. märts/9. aprill 1843 Herrnhut) oli Liivimaa aadlik, Preisi sõjaväelane (major), Tartu Ülikooli sõjanduse professor aastatel 1819–1830. Aderkas Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Isikuarhiivid. Kirjad Karl Morgensternile Gedichte 1786-1798
Hermann Ernst Adolphi

Hermann Ernst Adolphi (4. juuni 1863 Cēsis – 14. mai 1919 Königsberg) oli baltisaksa meditsiiniteadlane. Oli Tartu Ülikooli eradotsent aastatel 1908–1912 ning professor aastatel 1912–1918. Kitsam eriala anatoomia.
Sigulda komtuur

Sigulda komtuur (saksa keeles Komtur von Segewold) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Sigulda komtuurkonda. Esimene Sigulda komtuur on teada aastast 1231 ehk veel Mõõgavendade ordu ajast. 1430. aastatel liideti komtuurkond Liivi ordu maamarssali valdustega, kuid 1560. aastal taastati komtuuri ametikoht ajutiselt pärast viimase maamarssali Philipp Schall von Belli surma. Sigulda komtuuri ametikoht polnud kuigi oluline, sest jäi mõjukamate ordukeskuste Võnnu ja Volmari vahetusse lähedusse. See oli olulisem 13. sajandil, mil Sigulda lähistel kestis veel võitlus kohalike rahvaste alistamiseks. 1231–1232 Gerfried Wrideke 1234–1235 Albert 1237–1238 Gerfried Wrideke 1239 Gottfried 1252 Heinrich Block 1252–1262 Georg 1291 Wilkin 1305 Florian 1316 Johann Ungnade 1347–1349 Ernst von Ilsede 1361 Wilhelm von der Horst 1385 Burkhard 1429–1432 Goswin von Velmede 1560–1562 Georg von Brabeck
Vjatšeslav Afanasjev

Vjatšeslav Aleksejevitš Afanasjev (vene keeles Вячеслав Алексеевич Афанасьев; 27. jaanuar 1859 Livnõ – 12. juuni 1942) oli vene meditsiiniteadlane, riiginõunik. 1882 lõpetas ta Peterburi sõjameditsiiniakadeemia ja jäeti sinna teadustööle. Ta uuris patoloogilist anatoomiat ja bakterioloogiat. 1885 kaitses ta väitekirja "Anatoomilis-patoloogilised muutused kudedes mürgistuse korral Bertholet' soolaga" ja sai doktorikraadi. 1887–1890 teenis ta sõjaväearstina Kiievis ja töötas professor V. Podvõssotski laboris. 1890 komandeeriti ta aastaks välismaale end täiendama patoloogia ja bakterioloogia alal. Pärast tagasitulekut määrati ta prosektoriks algul Peterburis Nikolai sõjaväehaiglas ja pärast sõjameditsiiniakadeemias patoloogilise anatoomia kateedris. Samal aastal valiti ta sõjameditsiiniakadeemias eradotsendiks. 1894 valiti ta Tartu ülikooli üldpatoloogia ja patoloogilise anatoomia korraliseks professoriks. 1896 hakkas ta esimesena Tartu ülikoolis lugema süstemaatilist bakterioloogiakursust. 1908–1909 oli ta Venemaa Keisririigi riiginõukogu liige. 1911 sai ta arstiteaduskonna dekaaniks. 1918 evakueeriti Tartu ülikool koos õppejõududega Voroneži, kuhu loodi ülikool. Afanasjev töötas 1918–1930 Voroneži ülikooli meditsiiniteaduskonna patoloogilise anatoomia kateedri juhatajana. 7. juunil 1932 valiti ta Tartu ülikooli audoktoriks. Tartu Ülikooli Uues Anatoomikumis on talle paigaldatud mälestustahvel. Maie Toomsalu. Vyacheslav Afanasyev, honorary doctor of the University of Tartu // Papers on Anthropology, Tartu, 2003, 12 "Tartu Ülikooli audoktorid". Tartu Ülikool. Vaadatud 13. detsembril 2022. Biograafiline artikkel (vene keeles)
Walter Anderson

Walter Artur Aleksander Anderson (10. oktoober 1885 Minsk – 23. august 1962 Kiel) oli baltisaksa folklorist. Ta oli Tartu Ülikooli Eesti ja võrdleva rahvaluule õppetooli esimene professor, töötades sellel ametikohal aastatel 1920–1939. Alates 1920. aastast oli ta Õpetatud Eesti Seltsi liige ning aastail 1928-1929 ka selle president. 1925. aastal oli ta Akadeemilise Rahvaluule Seltsi asutajaliige. 1939. aastal emigreerus Anderson Umsiedlung-i käigus Saksamaale ja töötas aastatel 1940–1945 Königsbergi ülikoolis. Pärast Teist maailmasõda õpetas ta Kieli ülikoolis kuni pensionile jäämiseni 1953. aastal, kuid jäi ka hiljem emeriitprofessorina ülikooliga seotuks. 1930. aastal sai Andersonist ÕES-i auliige. 1938 Valgetähe III klassi teenetemärk Auliikmena kuulus ta ka Ameerika Folkloori Seltsi ja Kreeka Folkloori Seltsi. 1936. aastal võeti Anderson Preisi Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks. Samuti kuulus ta Kuninglikku Gustav Adolfi Akadeemiasse, Soome Kirjanduse Seltsi, Soome-Ugri Seltsi ja Varssavi Teadusseltsi. Tema isa Nikolai Anderson oli keeleteadlane, vend Wilhelm Anderson oli astrofüüsik ja vend Oskar Anderson oli matemaatik. Tema vanavanaisa Gustav Emmanuel Stockenberg oli eesti vaimulik. "766. Monatssitzung vom 3. November 1920", Sitzungsberichte der gelehrten estnischen Gesellschaft zu Dorpat 1912-1920, Tartu: Gelehrte Estnische Gesellschaft, 1921, lk 131, hdl:10062/20976 "Anderson, Walter Arthur Alexander", BBLD – Baltisches biografisches Lexikon digital, Göttingen: Baltische Historische Kommission, 2012 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. juuli 2022. Vaadatud 17. jaanuaril 2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Walter Anderson veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Eesti Vabariigi teenetemärgid: Valter-Artur-Aleksander Anderson Kurt Ranke (1962), "Walter Anderson (1885-1962)", Fabula, 5 BBAW Mitglieder der Vorgängerakademien (saksa keeles): Walter Anderson A. R. Cederberg, H. Koppel, J. Kõpp, A. Saareste, P. Treiberg, F. Tuglas. "Anderson, Walter Artur Aleksander". // Eesti biograafiline leksikon, 1926–1929, lk 25-26 [Eduard Laugaste]]. "Professor Walter Andersoni tööst Tartus". Keel ja Kirjandus 1985, nr 10, lk 605–613 Paul Ariste. "Mälestuskilde kahest suurmehest". Kleio, 1991, nr 4, lk 70 Elo Tuglas. Tartu päevik 1928–1941. Tallinn: Tänapäev, 1996. 2. tr 2008. Lk 100–102 toob mõned toredad lood W. Andersonist ja tema vennast, sealhulgas nende külaskäigust Konstantin Ramuli juurde Rutjal
Anastasius (Aleksandrov)

Anastasius (vene keeles Анастасий; kodanikunimega Aleksandr Ivanovitš Aleksandrov, vene keeles Александр Иванович Александров; 28. aprill (vkj 16. aprill) 1861 Baiterjakovo küla – 23. juuni 1918 Petrograd) oli vene keeleteadlane ning õigeusu kiriku piiskop. Aleksandrov lõpetas 1879. aastal Kaasanis gümnaasiumi. Ta õppis Kaasani Ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonnas ning kaitses 1883. aastal ajaloo-filoloogiateaduste kandidaadi väitekirja teemal "Детская речь". Ta jäeti ülikooli võrdleva keeleteaduse ja sanskriti keele kateedri juurde professoriametiks valmistuma. 1884. aastal sõitis ta pooleks aastaks Tartusse, et tegelda Tartu Ülikoolis sanskriti ja saksa keelega. 1886. aastal kaitses ta Tartus võrdleva keeleteaduse alal magistrikraadi Kristijonas Donelaitise keelekasutust käsitleva tööga "Sprachliches aus dem Nationaldichter Litauens Donalitius. Zur Semasiologie". Samal aastal sai ta Tartu Ülikooli eradotsendiks saksa keele ja võrdleva keeleteaduse alal. 1886–1888 oli ta Harkovi ülikooli võrdleva keeleteaduse ja sanskriti keele kateedri eradotsent. 1888. aastal kaitses Aleksandrov Tartus doktorikraadi slaavi filoloogia alal tööga "Litauische Studien. Nominalzusammensetzungen". 1888–1889 oli ta Kaasani Ülikooli võrdleva keeleteaduse ja sanskriti keele kateedri erakorraline professor, 1889–1896 sama ülikooli slaavi filoloogia kateedri erakorraline professor, 1896–1911 korraline professor. 1897–1905 oli ta Kaasani Ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonna sekretär, 1905–1911 dekaan. 7. juulil 1910 sai ta mungaks. 8. juulil pühitseti ta munkdiakoniks ja 10. juulil munkpreestriks. 6. augustil 1911 ülendati ta arhimandriidiks. Aastatel 1910–1911 oli ta ka Kaasani Vaimuliku Akadeemia slaavi ja Rumeenia kirikute ajaloo professor, 1911–1913 kirikuslaavi ja vene keele ning paleograafia õppetooli korraline professor. 15. veebruaril 1912 määrati ta Kaasani Vaimuliku Akadeemia rektoriks. Sama aasta 4. märtsil pühitseti ta piiskopiks ja määrati Kaasani piiskopkonna Tšistopoli vikaarpiiskopiks. 30. maist 1913 oli ta Peterburi (1914. aastast Petrogradi) piiskopkonna Jamburgi vikaarpiiskop, Peterburi (1914. aastast Petrogradi) vaimuliku akadeemia viimane rektor. Ta suri 23. juunil 1918 kopsupõletikku ja maeti Aleksander Nevski suurkloostri Nikolai kalmistule. Sprachliches aus dem Nationaldichter Litauens Donalitius. Zur Semasiologie dspace.ut.ee (vaadatud 11.08.2017) Александров Александр Иванович (elulugu Kaasani lingvistikakoolkonna lehel) Анастасий (Александров) (elulugu fondi "Русское Православие" lehel)
Sēlpilsi foogt

Sēlpilsi foogt (saksa keeles Vogt von Selburg) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Sēlpilsi foogtkonda. Esimene teadaolev foogt astus ametisse 1422. aastal, viimane loovutas 1559. aastal oma koha Poola kastellaanile. Sēlpilsi foogt polnud kuigi oluline käsknik ega kuulunud ordut juhtinud siseringi. 1422–1423 Eberhard von Altena 1433–1435 Johann Koning 1451 Heinrich von Velmede 1481–1482 ja 1490 Bernd von Hornhusen 1487 Eckbert von dem Berge 1496 Dietrich von Saldern 1514 Philipp von dem Bottlenberg genannt Schirp 1517–1527 Rutger von Schwansbell 1531–1547 Detlev Plate 1547–1559 Wilhelm Schilling Sēlpilsi foogtilinnus
Vissarion Aleksejev

Vissarion Grigorjevitš Aleksejev (vene keeles Виссарион Григорьевич Алексеев; 18. juuni 1866 Novotšerkassk – 1943 Poola) oli vene matemaatik. Ta oli Tartu ülikooli professor 1895–1918 ja eradotsent 1921–1940 puhta matemaatika alal ning prorektor 1908–1909 ja rektor 1909–1914 ja 1917–1918. Tema kasupoeg Viktor Aleksejev (30. aprill 1902 – 15. juuni 1945) oli kunstnik. Johannese ilmutamise raamat piltides. Rahvaleht, 22. märts 1940, nr 70, lk 4. Bibliograafia Плоды воспитательного обучения в духе Коменского, Песталоцци и Гербарта Vissarion Aleksejev Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Elmar Lipping

Elmar Lipping (7. märts 1906 Ropaži kihelkond, Riia maakond, Liivimaa kubermang – 5. jaanuar 1994 New York) oli eesti õpetaja, ajakirjanik, poliitik ja sõjaväelane (nooremleitnant) ning ka Saksamaa (Hauptsturmführer) ja Ameerika Ühendriikide sõjaväelane. Ta õppis aastatel 1914–1918 Valgjärve ministeeriumikoolis, aastatel 1918–1923 Otepää Reaalgümnaasiumis ning aastatel 1923–1926 Tartu Õpetajate Seminaris. Ta õppis aastatel 1926–1927 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ning aastatel 1930–1934 ja 1940 õigusteaduskonnas. Hiljem õppis USA-s Minnesota Ülikoolis ning lõpetas selle rahvusvaheliste suhete alal. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Tartuensise liige. Teise maailmasõja ajal võitles Elmar Lipping 38. Kaitsepataljonis ja 20. Eesti Relvagrenaderide SS-diviisis, kus kokku teenis välja hauptsturmführer'i auastme. Ta oli aastatel 1945–1947 Saksamaal Ameerika Ühendriikide sõjavangis, kuid teenis hiljem USA sõjaväeüksustes, sealhulgas ka 4221. Eesti Vahikompaniis ohvitserina. Märtsis 1957 kolis Lipping Ameerika Ühendriikidesse. Ta oli Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu liige. Ta oli Eesti Vabariigi välisminister eksiilis 3. juunist 1982 kuni 20. juunini 1990. 1938 – Kotkaristi teenetemärgi kuldrist (oli sellal Kaitseliidu Otepää malevkonna propagandapealik ja kompaniipealiku abi) Raudristi II ja I klass[viide?] Tema poeg on Ameerika Ühendriikide ajaloolane, ajakirjanik, sõjaväelane ja diplomaat Imre Lipping. "Vabariigi Valitsuse liikmete elulood 1970-1990". ERA.4969.1.9, leht 22–24 President Nasseri kiri kapten Lippingule. Võitleja nr 3, märts 1959. Lk 3 Värske eksiilkolonel "Spiegeli" vaidluses. Eesti Päevaleht (Stockholm) nr 2, 12. jaanuar 1977. Lk 8 [Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944] Eesti ohvitserid 1918-1940
Aleksandr Aleksejev

Aleksandr Aleksandrovitš Aleksejev (1876–pärast 1924. aastat) oli vene jurist. Lõpetas 1899 Harkovi ülikooli ja töötas samas. Eradotsent aastast 1903. Tartu Ülikooli professor aastatel 1914–1916 õiguse entsüklopeedia ja õiguse filosoofia ajaloo erialal. Siirdus seejärel Varssavisse ja sealt Põhja-Kaukaasiasse.
Johannes de Adricas

Johannes de Adricas oli Riia peapiiskopi vasall, kes esineb allikais 1277 ja 25. aprillil 1292, esimene teadaolev Aderkaside suguvõsa liige. Aderkas
Paula Abdul

Paula Julie Abdul (sündinud 19. juunil 1962) on Ameerika Ühendriikide laulja ja koreograaf.
Allen Ginsberg

Irwin Allen Ginsberg (3. juuni 1926 Newark – 5. aprill 1997 New York) oli Ameerika Ühendriikide luuletaja. 1973 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks "Ameerika". Valik luuletusi 1947–1996. Koostanud ja toimetanud Hasso Krull; inglise keelest tõlkinud: Contra, Lauri Kitsnik, Hasso Krull, Andres Langemets, Margit Langemets, Jürgen Rooste, Tõnu Õnnepalu. Loomingu Raamatukogu 2003, nr 3–6, 152 lk Ilmar Mikiver, "Puhka rahus, kontrakultuur!" – Luup 12. mai 1997, nr 10
Lihula komtuurkond

Lihula komtuurkond oli Liivi ordu valdus (saksa keeles Gebiet) Läänemaal 13.–15. sajandil. Komtuurkond loodi pärast Läänemaa vallutamist ja jagamist, tõenäoliselt kujunes ta eraldi haldusüksuseks kas 1230. või 1240. aastatel. Selle keskuseks oli Lihula linnus, mida ordu haldas kahe peale Saare-Lääne piiskopiga. Komtuurkonna alad olid kõikjalt ümbritsetud piiskopkonna valdustest. Kuigi ordul Saare-Lääne piiskopiga väga tihti erimeelsusi polnud, oli komtuuri positsioon siiski küllaltki ebakindel ja komtuurkond osutus hilisemal ajal ilmselt ka põhjendamatult väikeseks. 13. sajandil oli selle peamiseks eesmärgiks ilmselt Lihula sadamakoha valvamine, kuid järgnevate sajandite jooksul kadus Lihulal maakerke tõttu ühendus merega ning komtuurkond kaotas seega ka oma mõtte. 1470. aastatel ühendati see Pärnu komtuurkonnaga. Kiriklikult kuulus Lihula komtuurkond Saare-Lääne piiskopkonda. Ka pärast selle liitmist Pärnu komtuurkonnaga, mis kuulus Tartu piiskopkonda, jäi Lihula ümbrus Saare-Lääne piiskopi diötseesi. Lisaks komtuurile on Lihulast teada veel ainult üks ametnik: kassahoidja (Kämmerer) Johann aastast 1241. Lihula komtuur Lihula linnus
Minato

Minato (jaapani 港, 'sadam') on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Asub Tōkyō lahe ääres. Minato ringkond loodi 1947 Akasaka, Azabu ja Shiba ringkondade liitmise teel. Seal asuvad Tokyo Tower, Azabudai Hillsi pilvelõhkujad, Odaiba meelelahutuspiirkond ja Tokyo Midtown. Minatos asuvad ka 49 riigi saatkonnad ja mitmete suurfirmade peakontorid ning Keiō ülikool. Tokyo Tower Azabudai Hills 区の概要 > 港区の面積及び地理上の位置を教えてください。, vaadatud 15.04.2019. 平成30年全国都道府県市区町村別面積調 13 東京都, vaadatud 12.02.2019. https://www.gsi.go.jp/KOKUJYOHO/MENCHO/backnumber/GSI-menseki20210101.pdf Population by District, vaadatud 15.07.2022. Minato koduleht
Kanada kilp

Kanada kilp on ulatuslik kilp Kanadas. Ta ulatub Hudsoni lahest Suure järvistuni. Eelkambriumi kivimite peal on Kvaternaari jäätumiste kujundatud järverikas piirkond.
Adélaïde

Adélaïde on prantsuse naisenimi. Adélaïde on olnud mitme kuninganna, printsessi ja krahvinna nimi: Marie Adélaïde (Madame Adélaïde), Prantsusmaa printsess, Louis XV tütar (1732–1800) Louise Marie Adélaïde Eugénie (Madame Adélaïde), Orléansi printsess, Louis-Philippe'i õde (1777–1847) "Adélaïde" on Jean-Daniel Simoni film. Adelheid
Kōtō

Kōtō (jaapani 江東) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Asub Tōkyō lahe ääres Chūō ja Edogawa vahel. Kōtō ringkond loodi 1947 Fukagawa ja Jōtō ringkondade liitmise teel. Seal asub Tōkyō messikeskus (Tokyo Big Sight), Tōkyō Kaasaegse Kunsti Muuseum ja spordihall Ariake Coliseum. Suur Harumi sild Kōtōs Tōkyō messikeskus Tōkyō Kaasaegse Kunsti Muuseum Ariake Coliseum https://www.gsi.go.jp/KOKUJYOHO/MENCHO/backnumber/GSI-menseki20210101.pdf 東京都の人口(推計) > 過去の推計 Kōtō koduleht
Suginami

Suginami (jaapani 杉並) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. See piirneb Shibuya, Nakano, Nerima ja Setagaya ringkonna ning Mitaka ja Musashino linnaga. Läbi Suginami voolavad Kanda, Zenpukuji ja Myōseiji jõgi. Suginami liideti 1932. aastal Tōkyōga. Tänapäeval on see peamiselt elamurajoon. https://www.gsi.go.jp/KOKUJYOHO/MENCHO/backnumber/GSI-menseki20210101.pdf 東京都の人口（推計）トップページ, vaadatud 29.03.2021. Suginami koduleht
Nerima

Nerima (jaapani 練馬) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Asub linna loodeosas, piirneb Itabashi, Toshima, Suginami ja Nakano ringkonnaga. Nerima on valdavalt elamurajoon. Elamud Toshimaeni lõbustuspark Shakujii jõgi https://www.gsi.go.jp/KOKUJYOHO/MENCHO/backnumber/GSI-menseki20210101.pdf 東京都の人口（推計）トップページ, vaadatud 29.03.2021. Nerima koduleht
Toshima

Toshima (jaapani 豊島) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Toshima loodi 1932. aastal neljast linnast (Sugamochō, Nishi-sugamochō, Takadachō ja Nagasakichō), mis liideti Tōkyōga. Toshima on valdavalt elamurajoon. 6,16% elanikest on välismaalased, mis on linna üks kõrgemaid näitajaid. Suuremad vähemusrühmad on hiinlased, korealased ja filipiinlased. Tokyo Metropolitan Art Space Sunshine 60 https://www.gsi.go.jp/KOKUJYOHO/MENCHO/backnumber/GSI-menseki20210101.pdf 豊島区の概要 東京都の人口（推計）トップページ, vaadatud 29.03.2021. Toshima koduleht
Sumida

Sumida (jaapani 墨田) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Asub Sumida jõe vasakkaldal. Piirneb Adachi, Arakawa, Katsushika, Edogawa, Taitō, Chūō ja Kōtō ringkonnaga. Sumidas asub Ryōgoku Kokugikani sumo-areen. 2011. aastal valmis uus televisioonitorn Tokyo Skytree kõrgusega 634 meetrit. Asahi õlletehase (Asahi Bīru) peakorter asub Sumidas. Asahi õlletehase peakorter Sumidas Ryōgoku Kokugikani sumo-areen Tokyo Skytree https://www.gsi.go.jp/KOKUJYOHO/MENCHO/backnumber/GSI-menseki20210101.pdf 東京都の人口（推計）トップページ, vaadatud 29.03.2021. Sumida koduleht
Taitō

Taitō (jaapani 台東) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Ringkond loodi 1947. aastal Asakusa ja Shitaya ringkonna liitmise teel. Taitōs asuvad Ueno park, Ueno loomaaed, Ueno raudteejaam, Sensō-ji pühamu ja Tōkyō Rahvusmuuseum. Taitō Asakusa linnaosa oli pikka aega populaarne meelelahutuskeskus. Hoonestus Pagood Sensō-ji pühamus Lõbustuspark Ueno park https://www.gsi.go.jp/KOKUJYOHO/MENCHO/backnumber/GSI-menseki20210101.pdf 東京都の人口(推計) > 過去の推計 Taitō koduleht
Katsushika

Katsushika (jaapani 葛飾) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Ringkond loodi 1932. aastal 7 linna ja küla liitmise teel. Katsushika piirneb Adachi, Edogawa ja Sumida ringkondadega Tōkyō prefektuuris ning Matsudo, Misato ja Yashio linnadega. 区の概要｜葛飾区公式サイト https://www.gsi.go.jp/KOKUJYOHO/MENCHO/backnumber/GSI-menseki20210101.pdf 東京都の人口推計 > 過去 Katsushika koduleht
Kita (Tōkyō)

Kita (jaapani 北区 Kita-ku 'põhjaringkond') on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Ringkond loodi 1947. aastal Takinogawa ja Ōji ringkondade liitmise teel. Kita ringkond on valdavalt elamurajoon. Ringkonnas asub Asukayama park, mis on Tōkyō vanim park. Kitas on sündinud Kōbō Abe. Asukayama park Kita ringkonnas Nishigaoka rahvusstaadion Ōji pühamu https://www.gsi.go.jp/KOKUJYOHO/MENCHO/backnumber/GSI-menseki20210101.pdf 東京都の人口（推計）トップページ, vaadatud 29.03.2021. Kita koduleht
Nikolai Gumiljov

Nikolai Stepanovitš Gumiljov (vene keeles Николай Степанович Гумилёв; 3. aprill (vkj)/ 15. aprill 1886 Kroonlinn – 26. august 1921 Petrogradi lähistel, täpne asukoht on teadmata) oli vene luuletaja, akmeist, kirjanduskriitik ja tõlkija. 3. augustil 1920 vahistas Gumiljovi Petrogradi tšekaa. Teda süüdistati osavõtus endiste valgekaartlike ohvitseride organisatsioonist (Tagantsevi vandenõu) mitteteatamises. Ta hukati 1921. aastal Petrogradi lähedal ühe Irinovka–Schlüsselburgi kitsarööpmelise raudtee jaama juures. "Tähepuu varjus". Valikkogu, mis sisaldab Anna Ahmatova, Nikolai Gumiljovi ja Ossip Mandelštami loomingut; Gumiljovi luuletused on tõlkinud Kalju Kangur. Tallinn: Eesti Raamat, 1990. ISBN 5-450-01293-4 "Aafrika jaht: novellid, jutustused, olukirjeldused". Tõlkinud Kattri Ezzoubi. Tallinn: Eesti Raamat, 2011. ISBN 9789985658871 arvustus: Vaapo Vaher. "Kuidas lugeda Gumiljovi?". Vikerkaar 2011, nr 12, lk 116–120; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis. Ilmunud ka V. Vaheri raamatus "Vampiiride tants: esseed ja ütlemised". Tallinn 2012, lk 277–282 Nikolai Gumiljovi esimene abikaasa oli poetess Anna Ahmatova. Nende poeg oli ajaloolane-etnoloog Lev Gumiljov. "Петербургские историки установили дату гибели Николая Гумилева". Газета.ru, 27. oktoober 2014. Vene keeles Vladislav Hodassevitš. "Gumiljov ja Blok". // Mälestusteraamat "Nekropol", tõlkinud Maiga Varik. Loomingu Raamatukogu 2002, nr 39/40, lk 58–73 Mihhail Lotman. "Nikolai Gumiljov: konkistadoori katkenud tee". Looming 2010, nr 7, lk 974–977. Loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis; samas lk 970–93 valik Gumiljovi luuletusi, tõlkinud Maria-Kristiina Lotman
Aada

Aada on naisenimi. Piiblis on kaks Aada-nimelist tegelast: Aada, Lemeki esimene naine Aada, Eesavi esimene naine Hommikumaa Tähe Ordu järgi on Aada ka Jefta tütre nimi, kuigi Piibel seda ei maini.
Aada (Lemeki naine)

Aada (heebrea keeles עדה) oli 1. Moosese raamatu (4:19) järgi Lemeki esimene naine, kellel olid pojad Jaabal ja Juubal: "Ja Lemek võttis enesele kaks naist: ühe nimi oli Aada ja teise nimi oli Silla. Ja Aada tõi ilmale Jaabali, kes sai nende isaks, kes elasid telkides ja kasvatasid karja. Ja tema venna nimi oli Juubal, kes sai kõigi kandlelööjate ja vilepuhujate isaks." (4:19–21) Aada heebreakeelne nimi on seotud verbiga, mis tähendab 'ehtima'. Aadale ja Sillale on adresseeritud Lemeki laul. Aada (eesnimi)
ADA

ADA või Ada võib tähendada järgmist: Ada on naisenimi. Püha Ada oli katoliku pühak. Ada on programmeerimiskeel. Ada on aadakäpa perekonna ladinakeelne nimi. Ada, linn Serbias Vojvodinas Ada, linn Ghanas Ada on purjelaev. Aada