laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Intentsionaalne objekt

Intentsionaalne objekt on see, mille kohta mingi intentsionaalne entiteet käib. Intentsionaalseteks objektideks peetakse nii partikulaare (näiteks füüsilisi esemeid) kui ka asjade seise. Näiteks nii Teine maailmasõda kui see, et Teine maailmasõda lõppes 1945. aastal, on ühe minu uskumuse (kui intentsionaalse vaimuseisundi) intentsionaalsed objektid. Franz Brentano postuleeris psüühilise nähtuse ja selle intentsionaalse objekti vahel, mille kohta ta käib, intentsionaalse suhte, kuid möönis, et intentsionaalset objekti ei pruugi olemas olla. Seetõttu on hakatud asetama intensionaalset entiteeti suhtesse representatsioonilise sisuga. Mõnikord loetakse intentsionaalseteks objektideks ainult partikulaare. Alex Byrne. Intentionality. – Jessica Pfeifer, Sahotra Sarkar. Philosophy of Science: An Encyclopedia, 2006. Veebiversioon
Luuletaja-konkretist

Luuletaja-konkretist ehk poeet-konkretist on kujutavas kunstis ja kirjanduses konkreetse luule viljeleja.
Andrian Nikolajev

Andrian Grigorjevitš Nikolajev (tšuvaši keeles Андриян Григорьевич Николаев; 5. september 1929 Šoršelõ küla, Mariinski Possadi rajoon, Tšuvaši ANSV, Vene NFSV, Nõukogude Liit – 3. juuli 2004 Tšeboksarõ, Venemaa Föderatsioon) oli Nõukogude Liidu kosmonaut, rahvuselt tšuvašš. Ta oli kolmas Nõukogude Liidust pärinev inimene kosmoses ja osales kahel kosmoselennul Vostok 3 (1962) ja Sojuz 9 (1970) pardal. Nikolajev oli esimene inimene, kes tegi televisioonisaate kosmosest 1962. aasta augustis. 1963. aastal abiellus ta Valentina Tereškovaga, abielu lahutati aastal 1982. Neil sündis üks tütar.
Petroskoi lennujaam

Petroskoi lennujaam, tuntud ka kui Petrozavodski lennujaam ja Bessovetsi lennujaam (Pesoutsa lennujaam), on lennujaam Venemaal Karjalas, 12 km kaugusel Petroskoist loodes. Petrozavodsk Airport airportsearch.info, vaadatud 2014-06-21.  Petroskoi lennujaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Veenipõimik

Veenipõimik (ladina ains plexus venosus) on paljudel suletud kardiovaskulaarsüsteemiga loomadel veenide hargnemisest ja põimumisest moodustuv võrgutaoline vaskulaarne struktuur. Veenipõimikute areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. eesnäärme-veenipõimik plexus venosus prostaticus emakaveenipõhimik plexus venosus uterinus keeleaulusenärvi-kanali veenipõimik plexus venosus canalis hypoglossi lülisambakanali seesmised-eesmised veenipõimikud plexii venosi vertebrales interni anteriores lülisambakanali seesmis-tagumised veenipõimikud plexii venosi vertebrales interni posteriores neelu-veenipõimik plexus pharyngeus nibuvälja-veenipõimik plexus venosus areolaris ovaalmulgu-veenipõimik plexus venosus foraminis ovalis paaritu kilpnäärme-veenipõimik plexus venosus thyroideus impar pärasoole-veenipõimik plexus venosus rectalis põieveenipõimik plexus venosus vesicalis ristluu-veenipõimik plexus venosus sacralis sisemise unearteri veenipõimik plexus venosus caroticus internus tiibjätke-veenipõimik plexus venosus pterygoideus tupe-veenipõimik plexus venosus vaginalis väänelpõimik plexus pampniformis välimis-eesmised lülisamba-veenipõhimikud plexii venosi vertebrales externi anteriores välimis-tagumised lülisamba-veenipõhimikud plexii venosi vertebrales externi posteriores. "Meditsiinisõnastik" 836:2004. Sissekanne Terminologia Anatomica-s A12.0.00.011: Plexus venosus. Veenipõimik
Jaavalased

Jaavalased on austroneesia rahvas, Indoneesia suurim rahvas. Kõnelevad jaava keelt ja indoneesia keelt. Jaavalaste üldarv on ligikaudu 100 miljonit. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Indoneesias 94 843 000 jaavalast (40,06% kogu elanikkonnast) Lisaks Jaava saarele elab jaavalasi ka mitmel pool mujal Indoneesias. Väljaspool Indoneesiat elab jaavalasi kõige rohkem Malaisias ja Hollandis. Enamus jaavalasi on islami usku, kuid nende kultuur on minevikus olnud väga suurel määral mõjutatud hinduismist ja budismist. Changing ethnic composition:Indonesia, 2000-2010
Valentina Tereškova

Valentina Tereškova (vene keeles Валентина Владимировна Терешкова; sündinud 6. märtsil 1937 Bolšoje Maslennikovos Tutajevi rajoonis Jaroslavli oblastis) on endine Nõukogude Liidu kosmonaut, maailma esimene naiskosmonaut. Ta lennutati kosmosesse Vostok 6 pardal 16.–19. juunil 1963. Tereškoval on lennuväe kindralmajori auaste. Tereškova sai 1963. aastal Nõukogude Liidu kangelase aunimetuse. Tema abikaasa (1963–1982, abielu lahutati) oli kosmonaut Andrian Nikolajev. Nende pulma aukülaline oli Nikita Hruštšov. Tallinnas oli kuni 1993. aastani Kosmonaut V. Tereškova nimeline Tallinna 59. Lastepäevakodu (praeguse nimega Männiku lasteaed). 1965. aastal laulis Poola neidude ansambel Filipinki menukalt laulu "Wala twist" ('Valja tvist'), mis aasta hiljem tõlgiti ka eesti keelde. Laul sai pealkirjaks "Valentina tvist" ja seda esitas Klara Kotter. Laulu refrääni algusrida kõlas: "Valentina, Valentina, oled taevalik tähemiss!" Ta oli Venemaa kuuenda Riigiduuma koosseisu liige, on ka seitsmenda koosseisu liige. Ta on partei Ühtne Venemaa kõrgema nõukogu liige. 2013 – valiti Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks 10. september 11:20, David Vseviov, Müstiline Venemaa, Valentina Tereškova, Müstiline Venemaa. Valentina Tereškova "Männiku lasteaia ajalugu". www.tallinn.ee. 16. august 2018. Vaadatud 17.02.2020.. Valentina, Valentina! Taevalik tähemiss! Õhtuleht, 10.04.2004 (vaadatud 18.02.2020). Filipinki "Wala twist" YouTube'is
Zsigmond Móricz

Zsigmond Móricz (hääldus: [ˈʒiɡmond ˈmoːrits]; 29. juuni 1879 Tiszacsécse – 5. september 1942 Budapest) oli 20. sajandi tuntuim ungari kriitilise realismi kirjanik, ajakirjanik, toimetaja, rahvaluule koguja. Ta sündis 1879. aastal Tiszacsécses talupoja perekonnas. Ema oli Erzsébet Pallagi, isa Bálint Móricz. Tal oli üheksa õde-venda, kellest kaks varakult surid. Noor Zsigmond käis koolis Istvándis, Prügyis, Debrecenis, Sárospatakis ja Kisújszállásis. 1900. aastal kolis ta Budapesti, kus õppis õigusteadust ja filosoofiat. Seal tutvus ta teiste tuntud kirjanikega nagu Mihály Babits, Dezső Kosztolányi, Gyula Juhász, Árpád Tóth, László Bánóczy, Gábor Oláh ja Marcell Benedek. Ülikooliõpinguid ta ei lõpetanud. Móricz töötas provintsis ajakirjanikuna ja Budapestis ametnikuna. Kogus rahvaluulet, millest sai inspiratsiooni oma teoste jaoks, mis räägivad põhiliselt vaesema rahva elust ja nende huvide vastuoludest valitsevate klasside huvidega. 1905. aastal abiellus ta kooliõpetaja Eugénia Holicsi ehk Jankaga. Nende kolm tütart (Virág, Gyöngyi, Lili) said täiskasvanuks, kaks poega surid lapsena. 1908. aastal ilmus tema novell „Seitse kreutserit”, mis oli menukas. Umbes sel ajal sõbrunes Móricz ka Endre Adyga. 1924. aastal tutvus ta näitleja Mária Simonyiga, aasta hiljem sooritas Janka enesetapu. 1926 abiellus Móricz Máriaga. 1937 lahutasid nad abielu ning Móricz tõmbus lõplikult tagasi Leányfalusse, kuhu oli ehitanud maja, mida siiani kasutas suvilana. Zsigmond Móricz suri Budapestis Józsefvárosis 5. septembril 1942. Móricz on üks viljakamaid ungari kirjanikke. Ungari marksistlik kirjandusteadlane József Révai on jaotanud Móriczi loomingu kolmeks olulisemaks perioodiks. Teise perioodi jäävad kriitilise realismi vaimus kirjutatud teosed, sealhulgas üks tema olulisemaid romaane „Sugulased” (Rokonok). 1908 "Hét krajcár" – "Seitse kroitserit" (ka eesti keeles ilmunud) 1911 "Sárarany" – "Mudakuld" (ka eesti keeles ilmunud) 1911 "Az Isten háta mögött" – "Jumala selja taga" 1917 "A fáklya" – "Tõrvik" 1920 "Légy jó mindhalálig" – "Ole alati tubli" (ole surmani hea) – "Jutt vagurast poisist" (ka eesti keeles ilmunud) 1924 "Pillangó" – "Liblikas" 1928 "Úri muri" – "Härras-mürgel" (ka eesti keeles ilmunud) 1932 "Rokonok" – "Sugulased" (ka eesti keeles ilmunud) 1935 "A boldog ember" – "Õnnelik inimene" 1935 "Erdély-trilógia" – "Transilvaania-triloogia" 1939 "Életem regénye" – "Minu elu romaan" 1941 "Árvácsk"a – "Kannike" (árva – 'orb', árvácska – 'orvukene') Zsigmond Móricz. Mudakuld. (Tõlkinud Ants Murakin.) (Looduse kroonine romaan.) Tartu: Loodus, 1929. Zsigmond Móricz. Jutt vagurast poisist. (Tõlkinud Ants Murakin.) (Looduse kuldraamat.) Tartu: Loodus, 1934. Zsigmond Móricz. Seitse kreutserit : [novellid]. (Tõlkinud Paula Palmeos.) Tallinn: Ajalehtede-Ajakirjade Kirjastus, 1958. Zsigmond Móricz. Sugulased. (Tõlkinud Edvin Hiedel.) (Suuri sõnameistreid.) Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1961. "Sugulased" (Rokonok) järelsõna
Brentano tees

Brentano tees on Franz Brentano raamatus "Psychologie vom empirischen Standpunkte" ("Psühholoogia empiirilisest vaatepunktist", 1874) esitatud tees: "...intentsionaalne ineksistents on omane eksklusiivselt psüühilistele nähtustele. Ükski füüsiline nähtus ei ilmuta midagi sarnast. Ja nõnda saame psüühilisi nähtusi defineerida, öeldes, et nad on niisugused nähtused, mis sisaldavad intentsionaalselt mingit eset." Psüühiliste nähtuste all mõistab vaimuseisundeid ja vaimusündmusi, füüsiliste nähtuste all ei mõtle ta mitte ajuprotsesse, vaid põhiliselt tajutavaid omadusi, näiteks värvus, heli ja soojus. Analüütilises filosoofias tõlgendatakse Brentano teesi kahe teesina: intentsionaalsuse füsikalistlik ega naturalistlik reduktsioon ei ole võimalik; vaimuseisundid ja vaimusündmused ning ainult need on intentsionaalsed. Tänapäeval enamasti ei peeta Brentano teesi paikapidavaks, sest intentsionaalsust võidakse omistada ka näiteks lausetele. Roderick Chisholmi mõjul on Brentano teesi all hakatud mõistma teesi, et intentsionaalsus ei ole redutseeritav füüsikalistele protsessidele (füsikalismi mõttes). Intentsionaalse kõnepruugi biheivioristlikus vaimus analüüsi vastustades püüdis Chisholm esitada "Brentano teesiga sarnase teesi" psühholoogia keeles ning sõnastas selle intentsionaalsete kontekstide (intensionaalsete lausete) kõrvaldamatusena teadusliku psühholoogia keelest: "...et mittepsühholoogilisi nähtusi kirjeldades ei ole tarvis kasutada intentsionaalset kõnepruuki; kõiki uskumusi selle kohta, mis on pelgalt "füüsiline", saab väljendada lausetega, mis ei ole intentsionaalsed. Aga (...) kui me soovime kirjeldada tajumist, eeldamist, uskumist, teadmist, soovimist, lootmist ja muid selliseid hoiakuid, siis kas a) peab kasutama kõnepruuki, mis on intentsionaalne, või b) peab kasutama termineid, mida pole tarvis kasutada mittepsühholoogilisi nähtusi kirjeldades."(Robert Chisholm Perceiving: A Philosophical Study, Ithaca: Cornell University Press, 1957, lk 172–173). Williard Van Orman Quine (1960) leidis, et reduktsiooni võimatus on vastuolus intentsionaalsete vaimuseisundite reaalse olemasoluga. Tema tõlgenduses "Brentano teesi võib aktsepteerida kas intentsionaalsete keelepruukide möödapääsmatust ja autonoomse intentsiooniteaduse tähtsust näitavana või intentsionaalsete keelepruukide alusetust (baselessness) ja intentsiooniteaduse tühjust näitavana. Minu hoiak on erinevalt Brentano omast viimane." Intentsionaalsust on siiski püütud kas füsikalistlikult või naturalistlikult redutseerida. Brentano 1874:116. Quine 1960:221. Franz Brentano. Psychologie vom empirischen Standpunkte, 1. kd, Verlag von Duncker & Humblot: Leipzig 1874. Eesti keeles: Psüühiliste ning füüsiliste nähtumuste eristusest (Von dem Unterschiede der psychischen und physischen Phänomene). – Franz Brentano. Akadeemia, 2006, nr 1, lk 58–77, tlk Bruno Mölder. Williard Van Orman Quine. Word and Object, Cambridge, MA: MIT Press 1960. Dermot Moran. Brentano's Thesis. – Proceedings of the Aristotelian Society, Supplementary Volume, 1996): 1-27. Alex Byrne. Intentionality. – Jessica Pfeifer, Sahotra Sarkar. Philosophy of Science: An Encyclopedia, 2006. Veebiversioon
Josef Terboven

Josef Antonius Heinrich Terboven (23. mai 1898 Essen – 8. mai 1945 Skaugum) oli saksa riigitegelane. Terboven oli pärit jõukast katoliiklikust maaomaniku perekonnast. 1915. aastal astus ta vabatahtlikuna sõjaväkke ja võttis osa Esimesest maailmasõjast. Teda autasustati esimese ja teise klassi Raudristiga. Sõja järel õppis ta aastatel 1919–1922 Münchenis ja Freiburgis riigiteadusi, kuid õpingud jäid lõpetamata. Aastatel 1923–1925 töötas ta pangaametnikuna. 1923. aastal astus Terboven Natsionaalsotsialistlikkusse Saksa Töölisparteisse ning võttis osa Õllekeldriputšist. 1925. aastal sai ta Esseni SA algorganisatsiooni juhiks. Alates 1928. aastast oli Terboven Esseni gauleiter. 1930. aasta septembris valiti ta Riigipäeva liikmeks. Natsinaalsotsialistide võimuhaaramise järel sai Terboven lisaks sellele ka Preisimaa riiginõunikuks. 5. veebruaril 1935 nimetati ta Reinimaa ülempresidendiks. 1936. aastal anti talle SA obergruppenführeri auaste. Saksamaa sissetungi järel Norrasse nimetati Terboven 24. aprillil 1940 Norra riigikomissariks. Terboven ei juhtinud Norrat otseselt, vaid talle allus Norra tsiviilvalitsus. Saksamaa kapituleerumise järel lõpetas Terboven elu enesetapuga, lastes oma punkri lõhkeainega õhku. http://www.rheinische-geschichte.lvr.de/persoenlichkeiten/T/Seiten/JosefTerboven.aspx http://www.axishistory.com/about-ahf/134-campaigns-a-operations/campaigns-a-operations/2094-15-nov-1942-gauleiters http://www.dhm.de/lemo/html/biografien/TerbovenJosef/ http://www.lwl.org/westfaelische-geschichte/portal/Internet/finde/langDatensatz.php?urlID=1399&url_tabelle=tab_biographie http://www.historisches-centrum.de/index.php?id=287
Mathieu Valbuena

Mathieu Valbuena (sündinud 28. septembril 1984 Bruges'is) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Kreeka kõrgliiga klubis Olympiakós. Klubikarjääri jooksul on ta mänginud muuhulgas veel Prantsusmaa kõrgliiga klubides Marseille ja Lyon, Venemaa kõrgliiga klubis Moskva Dinamo ning Türgi kõrgliiga klubis Fenerbahçe. Debüüdi Prantsusmaa rahvuskoondises tegi Valbuena 26. mail 2010 sõprusmängus Costa Rica vastu, tulles vahetusest sisse teisel poolajal. Mängus Costa Rica vastu lõi ta ka rahvuskoondises esimese värava. 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus 20. juunil lõi Valbuena Šveitsi vastu värava. Marseille Ligue 1: 2009–10 Coupe de la Ligue: 2009–10, 2010–11, 2011–12 Trophée des Champions: 2010, 2011 Olympiakós Super League: 2019–20  Mathieu Valbuena – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Moussa Sissoko

Moussa Sissoko (sündinud 16. augustil 1989 Le Blanc-Mesnilis) on Prantsusmaa jalgpallur, poolkaitsja. Alates 2016. aastast mängib ta Inglismaa kõrgliiga klubis Watford. Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa klubis Toulouse, debüteerides Prantsusmaa kõrgliigas hooajal 2007–08. Aastatel 2013–2016 mängis ta Inglismaa kõrgliigas Newcastle Unitedi ja 2016–2021 Tottenham Hotspuri ridades. 2021. aasta augustis sõlmis ta kaheaastase lepingu Watfordiga. Debüüdi Prantsusmaa rahvuskoondises tegi Sissoko 10. oktoobril 2009 2010. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste valikmängus Fääri saarte vastu. Esimesevärava rahvuskoondises lõi ta 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus 20. juunil Šveitsi vastu.  Moussa Sissoko – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Profiil Tottenham Hotspur FC kodulehel
Cerebrospinal Venous System

Cerebrospinal Venous System (lühend CSVS) on Tobinicki ja Vega pakutud termin, millega kirjeldatakse selgroogsetel loomadel veenisüsteemi seda osa, mis koosneb omavahel ühenduses olevast venoosurgete ja veenipõimikutega, kuid veeniklappideta peaaju veenisüsteemist (inglise keeles cerebral venous system) ja seljaaju veenisüsteemist (vertebral venous system, VVP). CSVS-i anatoomia ja ainulaadne loomus on kinnitust leidnud mitmete tänapäevaste süstetehnikate, röntgen- ja magnetresonantstomograafia piltidega. W. F. Herlihy (1947) meelest läheb CSVS-i tunnistamine vastuollu William Harvey tsirkulatsioonikontseptsiooniga. See süsteem koosneb koljusisestest veenidest, kõvakestaurgetest (sinus durae matris) (nt korgasurgetest sinus cavernosus) ja silmaveenidest. Süsteem koosneb lülisamba veenidest ja põimikutest. 1543. näitas Andreas Vesalius, et veenid väljuvad seljaajust. See leidis kinnitust hiljem 1555 ka Sylviuse poolt. Pea- ja seljaaju veenisüsteemide anatoomiliste ühenduste esmakirjeldajaks 1819. aastal peetakse Prantsuse arsti Gilbert Breschet'd, kes olevat seljaaju veenisüsteemist kuulnud oma õpetajate Chaussier' ja Dupuytreni käest. Selle veenikompleksi füsioloogilise tähtsuse ja osaluse metastaaside levikus (eesnäärmevähi metastaseerumine seljaajju) kirjeldajaks 1940. aastal peetakse anatoomiaprofessorit Oscar V. Batsonit. Tobinick E, Vega CP., The cerebrospinal venous system: anatomy, physiology, and clinical implications. Lühikokkuvõte, MedGenMed. 2006 Feb 22;8(1):53., veebiversioon (vaadatud 22.06.2014) (inglise keeles) Zippel KC, Lillywhite HB, Mladinich CR., New vascular system in reptiles: anatomy and postural hemodynamics of the vertebral venous plexus in snakes. Lühikokkuvõte, J Morphol. 2001 Nov;250(2):173-84., veebiversioon (vaadatud 22.06.2014) (inglise keeles) Narendra Nathoo, Elizabeth C. Caris, Judith A. Wiener, Ehud Mendel, History of the Vertebral Venous Plexus and the Significant Contributions of Breschet and Batson, 7. juuni 2011, Congress of Neurological Surgeons, veebiversioon (vaadatud 22.06.2014) (inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Cerebrospinal Venous System seisuga 22.06.2014.
Surnuaiapüha

Surnuaiapüha (ka kabelipüha või kalmistupüha) on tähtpäev, mil surnuaial mälestatakse surnuid. Sel puhul koristatakse sugulaste haudu, kiriklikel surnuaiapühadel peetakse kalmistul või lähedases kirikus jumalateenistus. Tava surnuaial süüa ja juua on pigem lõunaeestilik, ehkki surnutele toitu ohverdada on kombeks paljudes kultuurides. Teoloogiaprofessor Toomas Pauli teatel sai surnuaiapühade tähistamise komme alguse 19. sajandil Liivimaa luteri kogudustes, Kambjas olla peetud kalmistupüha juba 1830. aastal. Kui tava levis, võtsid selle üle ka teised usulahud (nt õigeusk). Kuna Nõukogude ideoloogias oli tähtsal kohal võitlus religiooniga ja ateismi levitamine, loodi kiriklike kalmistupühade kõrvale konkureeriv üritus. 1958. aastal hakati Eestis tähistama ilmalikke kalmistupühi nii eesti kui ka vene keeles, neid kuulutati ka ajalehes. Kiriklik kalmistupüha pidi Nõukogude ajal toimuma alles pärast ilmalikku ning seda avalikult ei reklaamitud. Ilmalike kalmistupühade populariseerimiseks oli mõnel pool kohal ka kauplusauto, kust müüdi alkohoolseid jooke ja defitsiitseid kaupu. Surnuaiapühi tähistavad mõnel pool ka väliseestlased. Teistelgi soome-ugri rahvastel on kombeks käia esivanemate matmispaikades paar korda aastas omakseid rituaalse mälestussööminguga austamas, ehkki kalmude korrashoid ei ole varem üldjuhul tavaks olnud. Marju Kõivupuu Surnuaiapüha Kirik & Teoloogia, 15. juuni 2012 (vaadatud 22. juunil 2014) Surnuaiapüha Jumalateenistused Torontos Estonian World Review, 15 Jun 2014 Marju Kõivupuu. Surnuaiapüha Kirik & Teoloogia, 15. juuni 2012
Peter Odemwingie

Peter Osaze Odemwingie (sündinud 15. juulil 1981 Taškendis Usbekistanis) on endine Nigeeria jalgpallur, ründaja. Debüüdi Nigeeria rahvuskoondises tegi Odemwingie 4. mail 2002 mängus Keenia vastu, minnes mängu vahetusest. 2008. aasta suveolümpiamängudel võitis ta Nigeeria meeskonnaga hõbemedali, kaotades finaalis Argentinale 1:0. 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus 21. juunil lõi Odemwingie Bosnia ja Hertsegoviina vastu värava.  Peter Odemwingie – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kangelase peegel

"Kangelase peegel" on 1987. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Kaks juhuslikku tuttavat, Sergei Pšenitšnõi ja Andrei Nemtšinov, sattuvad saladuslikel asjaoludel peaaegu 40 aasta tagusesse minevikku. See päev, 8. mai 1949, hakkab nende jaoks pidevalt korduma. Kummalegi peategelasele annab saatus oma šansi: Andrei saab ära hoida kaevandusõnnetuse, Sergei saab võimaluse uutmoodi vaadata oma vanemate elule ja mõista neid. Sergei Kotlakov – Sergei Pšenitšnõi Ivan Bortnik – Andrei Nemtšinov Boriss Galkin – Sergei isa Kirill Pšenitšnõi noorena Feliks Stepun – Sergei isa Kirill Pšenitšnõi vanana Natalja Akimova – Sergei ema Lida noorena Jelena Goljanova – Roza Jakov Stepanov – Jaška-tankist Viktor Smirnov – šahti direktor Tjukin Nikolai Stotski – Fjodor Petrenko, noor kaevur Sergei Paršin – kaevur-stahhaanovlane Puhharev Aleksandr Peskov – militsionäär Rjabenko
Kolmas planeet

"Kolmas planeet" on 1991. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Anton on meeleheitel. Tema viieteistaastane tütar Aljona on parandamatult haige. Ka ravi välismaises kliinikus ei aidanud. Viimase võimalusena otsustab Anton minna koos Aljonaga saladuslikku tsooni, kus on aastaid tagasi aset leidnud tuumakatastroof. Nüüd elavat seal mutantinimesed, kellel on üleloomulikud tervendajavõimed. Anton ja Aljona jõuavadki mõistatuslikku tsooni, kus inimesed elavad oma väärtuste järgi. Anna Matjuhhina – Aljona Boriss Sokolov – Anton, Aljona isa Svetlana Mihhaltšenko – naine radiatsioonitsoonist Konstantin Poljanski – episoodiline roll Goša Pankratov – poiss radiatsioonitsoonist Aleksei Polujan – informaator Viktor Bõtškov – mees ristiga Mihhail Kiriljuk – onu Miša
Aju kõvakest

Aju kõvakest ehk peaaju kõvakest ehk peaaju-kõvakest (dura mater encephali) on paljude kesknärvisüsteemiga selgroogsete peaaju ümbritsev ajukest, mis liibub vastu ajukolju sisepinda. Kõvakesta areng, anatoomia, füsioloogia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Kõvakest moodustab suuraju poolkerade (suurajusirp) ja väikeaju poolkerade (väikeajusirp) ning suuraju ja väikeaju (väikeajutelk) vahele toestavad vaheseinad. Koduloomadel eraldab peaaju-kõvakest osaliselt ajuripatsit peaajust. Kõvakestas paiknevad ajuveenid. Kõvakest on paiguti kahelestmeline, lestmete vahel kulgevad omavahel ühendatud kõvakestaurked. Peaaju kõvakesta ja ämblikuvõrkkesta vahel paikneb subduraalruum. Ämblikuvõrkkestast väljuvad peaaju kõvakesta kurrud – ämblikuvõrkkesta sõmervohandid (granulationes arachnoideae). Aju kõvakesta piiritlus pole seni selge. Laiemas tähenduses võidakse terminit vahel kasutada ka peaaju ja seljaajukõvakesta koondnimetusena. Sel juhul ümbritseb aju kõvakest nii peaaju kui ka seljaaju ja kõvakesta ülesandeks on tserebrospinaalvedeliku depoona toimimine ja ämblikuvõrkkesta katmine. Seljaaju kõvakest ei liibu lülisambakanali seinte pinnale, nende vahel paikneb epiduraalruum, milles on rasvkude ja veenipõimikud. Inimestel toimub aju kõvakesta verega varustamine mitmete piirkonnas paiknevate arterite kaudu. Peaajus ringlev venoosne veri voolab ajuveenide kaudu kõvakestaurgetesse ja edasi pea ning kaela veenidesse. Luu ja kõvakesta vahelist verevalumit nimetatakse verejooksuks epiduraalruumi. Ajukelmepõletik on meningiit, mida võivad tekitada viirused (sh HI-viirus, mumpsiviirus, tsütomegaloviirus, puukentsefaliit), bakterid (nt meningokokk, haemofilus influenzae), seened ja algloomad. "Meditsiinisõnastik" 388:2004. Enn Ernits, Esta Nahkur,"Koduloomade anatoomia. Kõrgkooliõpik", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 351, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Walter Nienstedt, Osmo Hänninen, Antti Arstila, Stig-Eyrik Björkqvist. "Inimese füsioloogia ja anatoomia", Werner Söderström Osakeyhtiö, Kirjastus Medicina, 6 trükk, lk 551, 2011, toimetaja Georg Loogna, tõlkija Heli Kõiv, keeletoimetaja Tiiu Sulsenberg, ISBN 9985-829-36-0. Sissekanne Terminologia Anatomicas A14.1.01.102: Dura mater cranialis. Peaaju-kõvakest
Koška Javr

Koška Javri lennuväebaas on sõjaväelennuväli Venemaal Murmanski oblastis, 25 km kaugusel Zapoljarnõist kagus, 83 kilomeetri kaugusel Murmanskist läänes. Arvatavasti ehitati lennuväli algselt nõukogude ründelennukite baasina võimaliku sõjalise tegevuse puhuks Koola poolsaarel.