laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Biff Byford

Biff Byford (kodanikunimi Peter Byford; sündinud 15. jaanuaril 1951) on inglise muusik ning heavy metal'i bändi Saxon laulja ja asutajaliige. 2007. aasta aprillis avaldas ta autobiograafia "Never Surrender".
289

289. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad - 280. aastad - 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad Aastad: 284 285 286 287 288 - 289 - 290 291 292 293 294 ... Fausta, Vana-Rooma keisrinna ...
290

290. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad - 290. aastad - 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad Aastad: 285 286 287 288 289 - 290 - 291 292 293 294 295 ... ... ...
291

291. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad - 290. aastad - 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad Aastad: 286 287 288 289 290 - 291 - 292 293 294 295 296 ... ... ...
292

292. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad - 290. aastad - 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad Aastad: 287 288 289 290 291 - 292 - 293 294 295 296 297 ... ... ...
Karl Talpak

Karl Eduard Talpak (28. veebruar 1905 Rakvere – 12. märts 1991 Södertälje, Rootsi) oli Eesti sõjaväelane (kolonel) (1944). Pärast õpinguid Viru Maakonna Reaalgümnaasiumis astus ta 1923. aastal Eesti Vabariigi Sõjakooli, mille lõpetas 1926. aastal nooremleitnandi auastmes. 1928. aastal oli ta Allohvitseride Koolis rühmaülem, kursuse ohvitseri kohusetäitja. 1928. aastal asus ta õppima kehalise kasvatuse eriala Tartu Ülikoolis, mille lõpetas 1931. aastal. Korp! Sakala vilistlane. Seejärel töötas Valgamaa spordinõunikuna. 1933. aastast 1941. aastani oli Talpak sõjalise kasvatuse instruktor Narva koolides. Oli alates 1934. aastast Noorte Kotkaste Narva maleva Põhjakotka rühma vanakotkas (rühmapealik). Nõukogude okupatsiooni ajal paigutati ta Otepääle, kus ta 1941. aastal organiseeris metsavendade salga, mis osales Tartu vabastamisel Punaarmee käest. Hiljem võitles Talpaku vabatahtlike kompanii ka teistes Suvesõja lahingutes, jõudes koos sakslastega ka Tallinna. Talpaku üksus alustas oma sõjateed Põhja-Eesti vabastamisel enamlastest Järvamaal, nii saadeti pärast Tartu lahinguid Otepää omakaitse kompanii koos 30-mehelise tartlaste rühmaga kapten Karl Talpaku juhtimisel Rakke piirkonda. Komapnii osales seal punaväe rühmituste likvideerimisel, kes olid Paide kandist tunginud läbi metsade ja soode Jõgeva suunas ja ohustasid saksa rindetagalat. Aastatel 1941–1943 oli Talpak Tartu Hugo Treffneri Gümnaasiumi võimlemisõpetaja ja inspektor. Talpak oli veendunud rahvuslane ning taotles ennekõike Eesti iseseisvuse taastamist. Seetõttu ei läinud ta koostööle sakslastega, vaid lahkus 1943. aasta aprillis Soome, kus osales soomepoiste üksuse loomises ja selle juhtimises. 1944. aasta 13. septembri öösel naasis Talpak Eestisse Eesti Vabariigi Rahvuskomitee sõjaliseks nõuandjaks ja püüdis selles ametis kaasa aidata Eesti iseseisvuse taastamisele. Ta sai aru, et selleks puuduvad küll reaalsed võimalused, kuid seadusliku valitsuse ametisseastumine on hädavajalik riigi juriidilise järjepidevuse kestmajäämise jaoks. Otto Tiefi valitsus andis Talpakule koloneli auastme, mida ta siiski ei kasutanud, nimetades end edasi kapteniks. 21. septembril määrati ta Tallinna komandandiks. Järgmisel päeval langes Tallinn Punaarmee kätte ja ta põgenes koos perega Rootsi, kus elas kuni oma surmani 12. märtsil 1991. 1. septembril 1991 maeti Karl Talpaku põrm ümber Tallinna Metsakalmistule. TLÜAR väliseesti isikud (vaadatud 30.06.2015) Talpak, Karl Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK. (vaadatud 30.06.2015) Herbert Lindmäe, Suvesõda Harjumaal 1941. Võitlused Harjumaa vabastamisel enamlastest, Kultuur ja Elu 1/2016 Ilo Käbin. Aus ja õiglane vabadusvõitleja. Mälestades kolonel Karl Talpakut. Teataja (Stockholm, Rootsi), 13. aprill 1991, nr 7, lk 4-5. Ain Kaalep. Ohvitser Karl Talpaku 100. sünniaastapäev Postimees, 28. veebruar 2005. Kirjutamata menuaare. Minu isa kolonel Karl Talpak. Eesti Raadio 1991. (Ingrid Meredith jutustab oma isast Karl Talpakust. Saatejuht Lembit Lauri, toimetaja Lembit Siimaste.)
293

293. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad - 290. aastad - 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad Aastad: 288 289 290 291 292 - 293 - 294 295 296 297 298 ... ... ...
294

294. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad - 290. aastad - 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad Aastad: 289 290 291 292 293 - 294 - 295 296 297 298 299 ... ... ...
Kesk-Mashonalandi provints

Kesk-Mashonalandi provints on Zimbabwe 1. järgu haldusüksus (provints).
295

295. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad - 290. aastad - 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad Aastad: 290 291 292 293 294 - 295 - 296 297 298 299 300 ... ... ...
296

296. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad - 290. aastad - 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad Aastad: 291 292 293 294 295 - 296 - 297 298 299 300 301 ... ... ...
297

297. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad - 290. aastad - 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad Aastad: 292 293 294 295 296 - 297 - 298 299 300 301 302 ... ... ...
298

298. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad - 290. aastad - 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad Aastad: 293 294 295 296 297 - 298 - 299 300 301 302 303 ... ... ...
299

299. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad - 290. aastad - 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad Aastad: 294 295 296 297 298 - 299 - 300 301 302 303 304 ... ... ...
Capel

Capel on mitme asula nimi: Capel, küla Inglismaal Kenti krahvkonnas Capel, küla Inglismaal Surrey krahvkonnas Capel, asula Austraalias Lääne-Austraalia osariigis
Lõuna-Matabelelandi provints

Lõuna-Matabelelandi provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Zimbabwes.
Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument

Eestis on mitu Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monumenti: Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument Tartus Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument Rakveres Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument Võrus Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument Tallinnas
Põhja-Matabelelandi provints

Põhja-Matabelelandi provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Zimbabwes.
Eldor Renter

Eldor Renter (13. mai 1925 Tallinn – 27. juuli 2007 Tallinn) oli eesti teatri- ja kostüümikunstnik, aastatel 1957–1963 ja 1980–1995 Estonia teatri peakunstnik. Eldor Renter sündis Tallinnas riigiteenistujate perekonnas. Ta lõpetas aastal 1944 Nõmme Gümnaasiumi. Kõrghariduse omandas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas 1951. aastal teatridekoratsiooni erialal Voldemar Haasi ja Natalie Mei õpilasena. Aastast 1951 oli ta Eesti NSV Kunstnike Liidu liige ja aastast 1957 ka Eesti NSV Teatriühingu (hilisema nimega Eesti Teatriliidu) liige. Samuti kuulus Eldor Renter Eesti Lavastuskunstnike Liitu. Lisaks Estonia teatrile tegi ta lavakujundusi ka Läti, Leedu, Saksamaa ja Soome teatrites. Peamiselt kujundas ta ballette, oopereid ja operette, kokku on teada umbes 150 tema tehtud lavakujundust. Oma viimase tööna kujundas ta lava ja kostüümid Tiit Härmi lavastatud balletile "Don Quijote", mis esietendus rahvusooperis Estonia 4. oktoobril 2007. Aastatel 1959–1968 töötas Eldor Renter ühtlasi Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi õppejõuna. 12. maist 3. juunini 2015 oli Eesti Rahvusraamatukogus avatud Eldor Renteri 90. sünniaastapäeva tähistav ülevaatenäitus, kus eksponeeriti tema elu viimase poolesaja aasta jooksul valminud dekoratsiooni- ja kostüümikavandeid Eesti Rahvusraamatukogust ning Teatri- ja Muusikamuuseumist, samuti tööjooniseid, maketiosi, kostüümikavandeid ja kostüüme rahvusooperi Estonia kogust. 13. mail 2015 toimus Särevi Teatritoas Tallinnas teatrikunstnik Eldor Renteri mälestusõhtu. Renterit meenutasid tema lähedased, sõbrad ja kolleegid, teiste hulgas Maarja Haamer-Renter, Ülle Ulla, Kustav-Agu Püüman, Enn Suve, Liidia Panova, Urve Tauts. Õhtut juhtis Arne Mikk. Särevi Teatritoas oli väljas ka teatrikunstnik Eldor Renteri töid tutvustav näitus. Näituse kujundas Jane Kaas. 1970 Eesti NSV teeneline kunstitegelane 1984 Eesti NSV rahvakunstnik 1995 Eesti Vabariigi kultuuripreemia 1996 Suure Vankri auhind 2003 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2005 Natalie Mei nimeline auhind Laulja Maarja Haamer oli tema abikaasa. Teatrikunstnik Eldor Renteri isikuarhiiv jõuab avalikkuse ette Rahvusooper Estonia uudised 12.05.2015 (vaadatud 13.09.2016) Pühendunud teatrikunstnik Eldor Renter Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum (vaadatud 13.09.2016) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Rahvakunstnikud: Eldor Renter ETV telesaade, 1985 (Eldor Renteri loometööd tutvustav saade. Saatejuht Moidela Tõnisson) Eldor Renter 13. V 1925 – 27. VII 2007 Sirp, 3. august 2007 Suri teatrikunstnik Eldor Renter Postimees, 2007
Fårö

Fårö on Rootsile kuuluv väike saar Ojamaast põhjas. Halduslikult kuulub saar Ojamaa lääni Ojamaa valda. Fårö pindala on 111,35 km², millest 9,7 km² on veealad ja saarekesed. Rannajoone pikkus on 97 km. Fårö saart eraldab Ojamaast Fårösundi väin. Saare nimi pärineb gutni keelest. 15. sajandist on teada nimekuju Faroyna. Rootsi keeles tähendab får 'lammas' ja ö 'saar', kuid nime esimese poole algne tähendus on teine, sest 'lammas' on gutni keeles lamm või lamb. Far- tähendab 'sõidu-'. Teise etümoloogia järgi on nime algusosa pärit inglise sõnast far 'kauge'. Fårö looduses on hulgaliselt omapäraseid moodustisi, mida nimetatakse rauk'ideks (rootsi keeles mitmuses raukar). Need on moodustunud jääajal erosiooni tulemusena. Peale Ojamaa ja Fårö neid mujal ei kohta. Nende kaitseks on loodud Digerhuvudi looduskaitseala. Fåröl elab vähem kui 600 inimest. Saarel ei ole panka, postkontorit, arsti ega politseid. Saarlased räägivad oma murret, mis on väidetavalt kõige arhailisem Rootsis. Saarega peavad ühendust kaks parvlaeva; ülevedu korraldab Rootsi Teedeamet ja sõit kestab pool tundi. Saare kirdetipus asub Fårö tuletorn. See on 30,3 m kõrge ja püstitatud aastail 1846–1847. Külma sõja ajal oli Fårö välismaalastele suletud. Saarele viiva tee ääres olid suured mitmekeelsed sildid, mis teatasid, et pääs saarele on rangelt keelatud. Saarel asus Rootsi rannikusuurtükiväe üksus. Pärast külma sõja lõppu 1990. aastatel viidi sõjaväeüksus saarelt ära ja saar avati turistidele. Jäänukiks saare militaarsest minevikust on 203 m kõrgune raadiomast. Iga aasta septembris korraldatakse turistide ligimeelitamiseks kultuuriüritus Fårönatta ('Fårö ööd'), mille ajal on kõik saare baarid ja muud toitlustuskohad avatud öö otsa ja kohalikus kirikus algab keskööl jumalateenistus. Saarel elas Ingmar Bergman, kes seal ka 30. juulil 2007 suri ja on maetud Fårö kirikaeda. Fåröl on filmitud paljud Bergmani filmid: "Nagu peeglis" (1961), "Persona" (1966), "Hunditund" (1968), "Häbi" (1968), "Kirg" (1969) ja "Stseenid ühest abielust" (1973). Tema mälestuseks korraldatakse Fåröl iga aasta juunis nädalapikkune Bergmani festival. Fåröl on filmitud ka Andrei Tarkovski viimane film "Ohverdus" (1986). The Enchanted Island That Bergman Called Home - New York Times "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 279  Fårö – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Visit Sweden. Fårö – Ingmar Bergman's favourite island (inglise keeles)
Ivo Varts

Ivo Varts (1. detsember 1961 Rakvere – 15. jaanuar 2013 Tallinn) oli eesti trummar. Ta on mänginud ansamblites Ruja, Kaseke, Haak, Propeller, Apelsin, In Spe, Mahavok, Compromise Blue. Ivo oli (aastast 2000) Rocca al Mare kooli kehalise kasvatuse õpetaja ja trummiringi eestvedaja. Tema isa Tiit Varts on džässmuusik, vend Ain Varts on kitarrist. Trummar Ivo Varts kukkus oma kodutrepil surnuks, Õhtuleht, 17. jaanuar 2013
Undel Kokk

Undel Kokk (sündinud 26. veebruaril 1947 Hanila vallas Läänemaal) on eesti koorijuht ja pedagoog. Undel Kokk kasvas üles Kinksi[viide?] külas, kus tema vanemad olid talupidajad. Ta lõpetas 1965. aastal Haapsalu 1. Keskkooli ja 1970. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi muusikaõpetajana. Tööd alustas ta Tallinna 47. Keskkooli muusikaõpetajana (1971–1973), pärast Tartusse kolimist jätkas Tartu Sanatoorse Keskkooli õppealajuhataja ja muusikaõpetajana. Aastatel 1977–2015 oli Kokk Tartu Karlova Gümnaasiumi (endise Tartu 7. Keskkooli) direktor. Ta on juurutanud koolis koorimuusika süvaõppe. Undel Kokk on olnud kolme esimese Tartu Linnavolikogu koosseisu liige ja Tartu Kultuurkapitali nõukogu liige selle asutamisest 1991. aastal kuni 2004. aastani. Ta oli ka Eesti Kongressi liige. Undel Kokast sai 1973. aastal Tartu Poistekoori dirigent (1992–2018 peadirigent). 1980. aastal rajas ta koos tollase direktori asetäitja Uno Uigaga koorimuusikaklassid. Edu on saatnud neidudekoori Kurekell[viide?], lastekoori Maarjalill[viide?], kolme mudilaskoori[viide?], puhkpilliorkestrit[viide?], ansambleid[viide?] jm. Undel Kokk on olnud poiste- ja meeskooride üleriigiliste laulupidude algataja[viide?] ja organiseerija; olnud üldlaulupidude ja maakondlike laulupidude dirigent. 2004 Heino Kaljuste nimeline stipendium silmapaistva töö eest Tartu poistekooriga 2011 Tartu Tähe kavaler 2019 Tartu teerajaja Undel Kokal on pojad Marten ja Marek Kokk ning tütar Silja Kokk. Undel Kokk Tartu Karlova Gümnaasiumi kodulehel Marju Himma "Direktorid jahivad tiitlit laulu ja spordiga - Undel Kokk" Postimees, 10. juuni 2009 Elina Randoja "Kooride kool võitleb elu eest" Postimees, 19. oktoober 2011
GSS

"GSS" võib tähendada: General Security Service Gudjonssoni sugereeritavuse skaala
451

◄ | 4. sajand | 5. sajand | 6. sajand | ► ◄ | 420. aastad | 430. aastad | 440. aastad | 450. aastad | 460. aastad | 470. aastad | 480. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 447 | 448 | 449 | 450 | 451 | 452 | 453 | 454 | 455 | ► | ►► 451. aasta 20. juunil peeti Katalaunia lahing Lääne-Rooma keisririigi ja hunnide vägede vahel. Toimus Kalchedoni kirikukogu ning Jeruusalemmast sai patriarhaat. ... Theodoric I, visigootide kuningas
Lääne-Mashonalandi provints

Lääne-Mashonalandi provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Zimbabwes.
Ursel Oja

Ursel Oja (sündinud 8. mail 1953 Tartus) on eesti muusik ja muusikaõpetaja. On õppinud Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis akordioni ja koorijuhtimise erialal. Lühikest aega õppis Tallinna Riikliku Konservatooriumis koorijuhtimise erialal. Ursel Oja on töötanud Luunjas muusikaõpetaja ja kultuurijuhina. 1994–1998 korraldas rahvusvahelisi akordionimuusika päevi ja seejärel mitu aastat kantrimuusikafestivali Luunja Suvekantri. Aastast 1999 on ta Ülenurme Muusikakooli laulustuudio juht ja vanemõpetaja. 20 a. korraldas ta Ülenurme Muusikakoolis noorte lauljate konkurssi "Jõulutäht". Samas töötab Ellerikoolis rütmimuusika lauluõpetajana. Ta on musitseerinud ansamblites Hanuri, Meidon 7, Synkop, Holarid, Repriis, Sept, Kaabu ja Minu Bänd. 2008. aastal ilmus kahasse Margus Vaheriga CD "Minu Eestimaa". Tema tuntumad õpilased on Kerli Kõiv, Laura Põldvere, Hannaliisa Uusma, Anna-Liisa Supp, Annika Leppik, Margus Vaher, Indrek Ventmann, Eliisa Kõiv, Anne Arrak, Katrin-Merili Poom, Mari Ronimois, Madara Vilson, Karmen Rõivassepp, Anett Kulbin, Susanna Aleksandra Veldi, Elina Hokkanen ja Andre Hein. 2004 – Tartumaa aasta õpetaja 2007 – Tartumaa kultuuripärl 2007 – Valgetähe V klassi teenetemärk 2011 – Tartu Kultuurkapitali aastapreemia 2014 – Tartumaa Kuldne Tammeoks 2019 – Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
August Traksmaa bareljeef

August Traksmaa bareljeef on kindralmajor August Traksmaale püstitatud mälestusmärk Tartus Barclay hotelli fuajees. August Traksmaa bareljeef avati 23. veebruaril 2004. Selle autor on Airike Taniloo. August Traksmaa bareljeefist Tartu linna kodulehel
Ülem-Austria

Ülem-Austria (hääldus saksa keeles: [ˈoːbɐˌʔøːstɐʁaɪç]) on üks üheksast Austria liidumaast (Länder). Selle pealinn on Linz. Ülem-Austria piirneb Saksamaa ja Tšehhiga, samuti teiste Austria liidumaadega: Alam-Austria, Steiermark ja Salzburg. Ülem-Austria on suuruselt neljas Austria liiduma pindalalt ja suuruselt kolmas rahvaarvult. Keskajal moodustas suur osa sellest, millest sai Ülem-Austria, Baieri hertsogkonna Traungau piirkonna. 13. sajandi keskpaigas hakati seda nimetama Ennsi jõe kohal asuvaks vürstiriigiks (Fürstentum ob der Enns), see nimi registreeriti esmakordselt 1264. aastal. (Tol ajal hõlmas mõiste "Ülem-Austria" ka Tirooli ja mitmesuguseid hajutatud Habsburgide valdusi Lõuna-Saksamaal.) 1490. aastal anti piirkonnale Saksa-Rooma riigis iseseisvus ja vürstiriigi staatus. 1550. aastaks oli seal protestantide enamus. 1564. aastal läksid Ülem-Austria, Alam-Austria ja Tšehhi alad Saksa-Rooma keisri Maximilian II alluvusse. 17. sajandi alguses algatasid keiser Rudolf II ja tema järglane Matthias vastureformatsiooni. Pärast sõjalist kampaaniat oli piirkond 17. sajandi alguses mõned aastad Baieri kontrolli all. Baieri kuurvürstkond loovutas Innvierteli 1779. aastal Tescheni rahuga Ülem-Austriale. Napoleoni sõdade ajal okupeeris Prantsuse armee Ülem-Austriat rohkem kui ühel korral. 1918. aastal pärast Austria-Ungari kokkuvarisemist kasutati uue Austria provintsi kirjeldamisel nime Oberösterreich. Pärast seda, kui natsidiktaator Adolf Hitler, kes oli sündinud Ülem-Austrias Braunau am Innis ja üles kasvanud Ülem-Austrias, annekteeris Austria, sai Ülem-Austriast Reichsgau Oberdonau, kuigi see hõlmas ka Tšehhoslovakkiast annekteeritud Sudeedimaa lõunaosa ja väikest osa Steiermargist. 1945. aastal jaotati Ülem-Austria Ameerika tsooni (lõunas) ja Nõukogude tsooni (põhjas) vahel. Tänapäeval on Ülem-Austria Austria juhtiv tööstuspiirkond. 2009. aasta seisuga andis see ligikaudu veerandi riigi ekspordist. Ausee Gosauseen Höllerersee Nussensee Oedter See Pichlinger See Puckinger See Liidumaa sisemajanduse kogutoodang (SKT) oli 2018. aastal 65,9 miljardit €, mis moodustas 17,1% Austria majandustoodangust. Ostujõuga korrigeeritud SKT elaniku kohta oli samal aastal 39 500 € ehk 131% Euroopa Liidu keskmisest. Halduslikult jaguneb liidumaa 15 ringkonnaks (Bezirke), kolmeks statuudiga linnaks (Statutarstädte) ja 440 vallaks. 1. Linz 2. Steyr 3. Wels (Sulgudes omavalitsuste arv) 4. Braunau am Inn (46) 5. Eferding (12) 6. Freistadt (27) 7. Gmunden (20) 8. Grieskirchen (34) 9. Kirchdorf an der Krems (23) 10. Linz-Land (22) 11. Perg (26) 12. Ried im Innkreis (36) 13. Rohrbach (40) 14. Schärding (30) 15. Steyr-Land (21) 16. Urfahr-Umgebung (27) 17. Vöcklabruck (52) 18. Wels-Land (24) Ajalooliselt jaguneb Ülem-Austria traditsiooniliselt neljaks piirkonnaks: Hausruckviertel, Innviertel, Mühlviertel ja Traunviertel. Baieri keel Statistics Austria, vaadatud 3.01.2021.
Ernst-Johannes Põdderi bareljeef

Ernst-Johannes Põdderi bareljeefiga mälestustahvel paigaldati kindral Ernst Põdderi mälestuseks tema 70. surma-aastapäeval 2002. aastal Barclay hotelli fuajeesse Tartus, aadressil Ülikooli tänav 8. Mälestustahvli autor on Airike Taniloo. Selles hoones asus aastatel 1920-1930 Eesti kaitsevägede 2. diviisi staap, mille ülemana Ernst Põdder teenis. Kindral Põdderi mälestustahvel Kindral Põdderi mälestustahvel
Ale

Ale (ka aletegemine, aletamine, aletegu, alepõllundus, saarte murdes ja mulgi murdes saat, põhja- ja lõunaeesti murretes ka sõõrd) on põllumaa saamine metsa maharaiumise, metsamaa põletamise ning selle tuhaga maa väetamise teel. Aleks võidakse nimetada ka sel teel saadud põllumaad või põldu (alepõld). Aleks võidakse nimetada ka aletegemiseks maharaiutavat või maharaiutud metsa. Aletegemine on ka üks maaharimis- ehk viljelusviis (aleviljelus). Aletegemine on maailma metsaaladel laialdselt tuntud. Põhja-Euroopa metsavööndis oli aleviljelus vanimaks maaharimise viisiks. I aastatuhande keskpaiku pKr. hakkas alet ja selle kõrval kasutatud söödiviljelust eesti aladel välja tõrjuma põlispõldudega kesaviljelus. Eestis kadus aletegu kõige varem Saaremaal. Ka Põhja-Eestis loobuti ebasobivate pinnaseolude tõttu aletamisest varakult, sest sealne õhuke mullakiht võis ale käigus isegi hävida. Aletegu oli oluline muudel Eesti aladel veel 16.- ja 17. sajandil ning säilis kõige kauem, kohati kuni 19. sajandi lõpuni, tüsedamate muldadega Lõuna-Eestis. Alet haris kogu küla ühiselt. Talvel (okaspuud) ja kevadel (lehtpuud) langetatud 10–20 aasta vanune noor mets kuivas sügiseni või järgmise kevadeni. Seejärel veeti suuremad puud ära, oksad ja peenem võsa laotati laiali või koguti kokku. Kui põletusmaterjali oli piisavalt, kaeti kogu ale pind ühtlaselt langetatud puiduga ning süüdati pealttuule servast ja põletati täielikult. Kui materjali oli vähe, seati puit vaaludesse ning süüdati vaaludest äärmine. See veeretati konks- või harkotstega teivastega (lõunaeesti murdes topits) aeglaselt järgmise vaaluni. Või põletati oksad ja võsa koos ning aeti ühtlaselt tuhk laiali. Terad külvati otse tuha sisse, alles seejärel künti ja äestati. Peamised taimed, mida alemaal kasvatati olid oder ja rukis, samuti naeris. Esimesel aastal andis alemaa harilikult saaki rohkesti, kuid seejärel viljakus vähenes tunduvalt. Alemaale külvati 3–4 aasta jooksul, seejärel jäeti kurnatud maa 10–20 aastaks sööti. Seda kasutati karjamaana kuni järgmise aleteoni. Mõnel juhul hakati maad sõnnikuga täiendavalt väetama. Alepõld Alepõletamine Kütis Võsamaa [1] Väike murdesõnastik Vaadatud 26.07.2020 . [2] Väike murdesõnastik Vaadatud 26.07.2020. "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" "Põllumajanduse areng" Vaadatud 26.07.2020. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 20 "Kui suur on olnud Eesti metsasus?" Maaleht 26. oktoober 2017. Eesti etnograafia sõnaraamat. Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 11 Alepõllundus. Eesti Loodus nr 4, 2007