laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Dote

Dote (surnud 1211) oli üks 13. sajandi alguse Tālava maakonna Beverini linnusepiirkonna latgalite vanematest. Dotet on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas, mille järgi läks ta pärast Beverini linnuse piiramist sakalaste ja ugalaste väe poolt koos teise Beverini üliku Paikega Riiga, et sakalaste vastu abi paluda. Riia piiskop Alberti venna Theoderici, liivi üliku Kaupo ja Võnnu ordumeistri Bertoldi juhtimisel koguti kokku suur vägi ristisõdijatest, orduvendadest, liivlastest ja latgalitest, mis suundus Metsepole ja Pärnu jõe kaudu Sakalasse. Ümbruskonna rüüstamise käigus sattusid Dote ja Paike kahekesi ühte külla, kus 9 eestlast neile kallale tungisid. Pärast päev läbi kestnud võitlust ja paljude vastaste haavamist ja tapmist olevat ka Dote ja Paike lõpuks langenud. Dote nimi võib olla vorm latgali nimedele iseloomulikust -dots lõpust. On oletatud, et ta nimi võis säilida 17. sajandi algul mainitud Stote küla nimes. Liivimaa ristisõda Talibald Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. HLK, XV 7, lk 125 Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. XV, kommentaar 28
Richard Kiel

Richard Dawson Kiel (13. september 1939 Detroit – 10. september 2014 Fresno) oli Ameerika Ühendriikide filminäitleja. Ta mängis James Bondi filmides "Spioon, kes armastas mind" ja "Kuurakett" terashammastega kurjategijat. Hiljem näitles ta sellistest teleseriaalides nagu "Metsik, metsik lääs", "Happy Gilmore" ja "Videviku tsoon". IMDb link puudub Richard Kiel andmekogus IMDb (inglise)
1397

1397. aasta Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand Aastakümned: 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad - 1390. aastad - 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad Aastad: 1392 1393 1394 1395 1396 - 1397 - 1398 1399 1400 1401 1402 24. juuni–15. juuli – toimus Danzigi kongress, mille raames anti välja ka Jungingeni armukiri. Kalmari uniooni moodustumine ... Danzigi kongressi raames anti välja Jungingeni armukiri, ... 5. august – Guillaume Dufay, flaami helilooja ja muusikateoreetik 16. august – Albrecht II, Saksa kuningas 15. november – Nicolaus V, paavst 2. september – Francesco Landini, itaalia helilooja Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 50
Mūrmuiža

Mūrmuiža (vanasti ka Kaugurieši) on küla (lielciems) Lätis Valmiera piirkonnas, Kauguri valla halduskeskus. Küla asub Miegupe jõe kaldal, merepinnast 60 meetri kõrgusel. Asulas oli Mūri mõisa (Muremoise) süda. Külas asuv Mūrmuiža vasallilinnus on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Asula on tekkinud Mūrmuiža mõisakompleksi juurde. Aastail 2009–2021 kuulus küla Beverīna piirkonda, olles selle halduskeskuseks. Külas on raamatukogu. Mūrmuižas asuvad Strautmaļi ja Mūrmuiža bussipeatus. Külas tegutseb Mūrmuiža rahvaülikool. Külast on pärit Riia Polütehnilise Instituudi direktor ja põllumajandusprofessor Johann Karl Woldemar von Knieriem. Mõisa pargis asub Zenta Mauriņa muuseum. 2015. aastal oli külas 490 elanikku, 2021. aastal 440. Vietvārdu datubāze Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija[alaline kõdulink] https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Autotransporta direcija Autotransporta direcija
Garkalne (Garkalne piirkond)

Garkalne on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonna Garkalne vallas. Küla asub Krievupe jõe kaldal, merepinnast 10 meetri kõrgusel, maantee A2 ja Valga–Riia rongiliini ääres. Garkalne jääb valla keskusest Berģist 12 ja Riia keskusest 21 kilomeetri kaugusele. Asula tekkis Ropaži raudteejaama juurde pärast jaama valmimist 1889. aastal. Asula hakkas kasvama 1920. aastatel, mil sinna tekkis suvituspiirkond, kuhu rajati ujumiskoht ja tenniseväljakud. Tänapäeval on külas raamatukogu ja keskkool. Külas asuvad Pagrieziens uz Garkalni, Stacijas iela, Garkalne, Garkalne-2 ja Skola bussipeatus. Küla jääb osaliselt Garkalne metsade hoiualale. 2015. aastal oli Garkalnes 1811 elanikku, 2020. aastal 2004. Vietvārdu datubāze https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
Jaunpiebalga

Jaunpiebalga (vanasti ka Kaugurieši) on asula Lätis Cēsise piirkonnas, Jaunpiebalga valla halduskeskus. Küla asub Koiva jõe kaldal, merepinnast 163 meetri kõrgusel. Asulas oli Jaunpiebalga mõisa (Neu-Pebalg) süda. Asula tekkis Gauja jõe vasakule kaldale Jaunpiebalga mõisakompleksi ja Piebalga raudteejaama juurde. Aastal 1950 sai Jaunpiebalgast alev, aastast 1990 on see jälle küla. Aastail 2009-20021 oli asula Jaunpiebalga piirkonna halduskeskuseks. Külas on raamatukogu, keskkool, kultuurimaja, seal asuvad piirkonna administratiivhooned. Jaunpiebalgas valmistatakse õlut ( "Piebalgas alus") ja mööblit ("Wenden Furniture"). Vaatamisväärsusteks on piirkonna muuseum ja luteri kirik. Bussipeatustest asuvad seal Piebalgas skola, Jaunpiebalgas sākumskola, Jaunpiebalgas vidusskola, Jaunpiebalgas mežniecība, Jaunpiebalga 2 ja Jaunpiebalga. Jaunpiebalga kõrtsihoone ning Jaunpiebalga muinaskalmed ehk Rootsi kalmistu on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all.. Jaunpiebalga luteri kirik (sealhulgas sealsed altar, kantsel ja orel), on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Külas asub teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu. Ka asub sealsel kalmistul hukkunud sõdurite ühishaual mälestusmärk. Aastal 2015 oli külas 1020 elanikku. Aastal 2018 oli elanikke 948, aastal 2022 aga 868. Jaunpiebalga luteri kirik https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Jaunpiebalgas kroga apbūve Jaunpiebalgas viduslaiku kapsēta ar bij.Zvanu priedi Cieres kalnā Jaunpiebalgas luterāņu baznīca Altāris Kancele Ērģeles "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. september 2022. Vaadatud 29. septembril 2022. Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики Vietvārdu datubāze
Ragana

Ragana on küla (lielciems) Lätis Sigulda piirkonnas, Krimulda valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 50 meetri kõrgusel ja jääb A3 maantee äärde. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Krimulda piirkonda, olles selle halduskeskuseks. Raganas asuvad lisaks valla administratsioonile veel kultuurimaja, Krimulda raamatukogu ja Krimulda keskkool. Sinna jäävad bussipeatused Krimuldas novada dome ja Ragana. Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu, mis on tähistatud mälestuskiviga. Asula lähedal paikneb Inčukalnsi gaasihoidla, mis on Baltimaade ainus gaasihoidla. Aastal 2006 oli külas 1168 elanikku. Aastal 2018 oli elanikke 1194, aastal 2022 aga 1179. https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Autotransporta direcija Autotransporta direcija Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики "ERR Inčukalnsis: Balticconnector muudab Läti gaasihoidla senisest veel tähtsamaks" ERR, 6. detsember 2018 Vietvārdu datubāze
1396

1396. aasta Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand Aastakümned: 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad - 1390. aastad - 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad Aastad: 1391 1392 1393 1394 1395 - 1396 - 1397 1398 1399 1400 1401 Nikopoli lahing ... Märtsis sõlmis Tartu piiskop Dietrich Damerow liidu Leedu suurvürsti Vitautasega. Suvel tulid Damerowi kutsumisel Tartusse 500 vitaalivenda, et sõdida ordu vastu. Juulis ründas ordumeister Wennemar von Brüggenei koos Preisi abiväega Tartut, ent hoolimata edust ei suutnud ta vallutada piiskopilinnust. ... 31. juuli – Philippe Hea, Burgundia hertsog ... Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 50
Rõngu mõisa kalmistu

Rõngu mõisa kalmistu on kalmistu Rõngu kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tilga külas Elva vallas Tartu maakonnas. Kalmistu jääb Rõngu mõisa südamest linnulennult umbes 1,1 km kaugusele idakagusse. Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Manteuffelid tõenäoliselt ajavahemikul 19. sajandi algusest kuni mõisa müügini 1875. aastal. Kalmistule maetute üldarv pole teada, praegu on see maha jäetud ja rüüstatud. Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002 Alo Särg. "Suure-Rõngu (Schloß Ringen)". - Tartumaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2018. Lk 102 Rõngu mõisa kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Rõngu mõisa kalmistu Veljo Ranniku kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu Pärandkultuuri objekt: "Von Mannteuffeli haud" (694:HAU:001) Eesti looduse infosüsteemis "Vana-Tartumaa baltisaksa mõisnike kalmistud". Tartu Postimees, 9. detsember 2008 Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
Stalbe

Stalbe (vanasti ka Stalbes muiža) on küla (vidējciems) Lätis Cēsise piirkonnas, Stalbe valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 70 meetri kõrgusel maantee A3 ääres. Stalbe jääb Riiast 77 kilomeetri kaugusele. Stalbet on esmamainitud 1425. aastal. Küla kujunes Stalbe mõisakompleksi asemele. 2021. aastani kuulus küla Pārgauja piirkonda, seal asus piirkonna administratiivkeskus. Lisaks valla haldushoonele asuvad Stalbes veel kultuurimaja, raamatukogu ja keskkool. Seal on Grantskalni, Baltiņi, Stalbe ja Stalbes centrsi bussipeatus. Küla jääb Gauja rahvusparki. Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistut, mis on tähistatud obeliskiga. 2015. aastal oli Stalbes 402 elanikku, 2016. aastal 365 ja 2021. aastal 356. Vietvārdu datubāze https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики
Kocēni

Kocēni on küla (lielciems) Lätis Valmiera piirkonnas, Kocēni valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 60 meetri kõrgusel. Asulas oli Kokmuiža mõisa (Kokenhof) süda. Asula on tekkinud Kokmuiža mõisakompleksi juurde. Kocēnis on lisaks administratiivhoonetele veel põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Külas on Silvēni, Kocēnu veikalsi, Kocēnu skola, Kocēnu pagrieziensi ja Kocēni bussipeatus. Küla lähedal asub hobusekasvatus "Kocēni". Vaatamisväärsusteks on Kokmuiža häärber ja Beste rändrahn. 2015. aastal oli külas 1034 elanikku. 2016. aastal oli elanikke 1025, 2021. aastal 949. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda, olles selle halduskeskuseks. Vietvārdu datubāze https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Kokmuiža häärber, praegune koolimaja
Tuglase Selts

Tuglase Selts on Soome mittetulundusühing, mis arendab eesti ja soome kultuurikoostööd. Seltsil on üheksa seltsi Oulu, Lappeenranta, Lahti, Kotka, Hämeenlinna, Pirkanmaa, Hyvinkää, Turu ja Kuopio piirkonnas. Seltsi eestvõttel ilmub soomekeelne ajakiri Elo. Selts korraldab Soomes mardilaatasid, kus tutvustatakse eesti kultuuri ja müüakse Eesti tooteid, sh käsitööd. https://web.archive.org/web/20140918085815/http://www.eestimaja.fi/ee/tuglase-selts.html (vaadatud 17.09.2014) Seltsi koduleht Seltsist Eesti Maja kodulehel
Priekuļi

Priekuļi (vanasti ka Priekuļu muiža) on küla (lielciems) Lätis Cēsise piirkonnas, Priekuļi valla halduskeskus. Kuni 2021. aastani oli Priekuļi Priekuļi piirkonna halduskeskus. Küla asub Cēsisest 7 km ida pool, merepinnast 117 meetri kõrgusel. Külas on Brūnīši, Dārza iela, Elites iela,, Garkalnes pagrieziensi, Lauksaimniecības centrsi, Priekuļi, Priekuļu skola, Priekuļu vidusskola, Selekcija, Selekcijas pagrieziensi ja Tehnikumsi bussipeatus. Asulas oli Priekuļi mõisa (Freudenberg) süda. Küla on tekkinud Priekuļi mõisakompleksi juurde. 1909. aastal ostis Riia Põllumeeste Keskühistu mõisalt 500 tiinu maad, sinna rajati põllumajanduskool. Kooli juurde rajati hiljem sordiaretusjaam ja meteoroloogiajaam. Külas on lisaks haldushoonetele keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Priekuļi selektsioonijaama hooned ja küünid on kultuurimälestistena riikliku kaitse all. Priekuļi allee ja Priekuļi park on looduskaitse all. Küla jääb Gauja rahvusparki. Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu, mis on tähistatud mälestusmärgiga. 2007. aastal oli külas 2532 elanikku, 2015. aastal 2307, 2017. aastal 2252 ja 2022. aastal 2136. Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/cesu-novada-priekulu-pagasta-biblioteka "Priekuļu lauksaimniecības izmēģinājumu un selekcijas stacijas ēka ar šķūni". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. oktoober 2022. Vaadatud 15. oktoobril 2022. Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики Vietvārdu datubāze
1395

1395. aasta Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand Aastakümned: 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad - 1390. aastad - 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad Aastad: 1390 1391 1392 1393 1394 - 1395 - 1396 1397 1398 1399 1400 ... ... ... ...
Priekulė

Priekulė (leedu) (saksa keeles Prökul, kura keeles Prekule) on linn Leedus Klaipėda rajoonis. Priekulė valla halduskeskus. Linn asub merepinnast 4 meetri kõrgusel Minija jõe kaldal. Linna läbib Klaipėda ja Pagėgiai vaheline raudtee, kuigi reisiliiklust seal praegusel ajal ei toimu. Linn asub 22 kilomeetri kaugusel Klaipedast ja 307 kilomeetri kaugusel Vilniusest. Priekulė kuulub Väike-Leedu etnograafilisse piirkonda. Linn aastast 1946. Vaatamisväärsusteks on luteri kirik aastast 1948 ja katoliku kirik (1938). Pargis kasvab Priekulė tamm (ümbermõõt 1,5 meetrit, kõrgus 25 meetrit). Priekulė Sild üle Minija jõe Priekulė katoliku kirik Priekulė luteri kirik Ieva Simonaitytė mälestusmärk Ieva Simonaitytė - Leedu kirjanik Friedrich Börschmann - Saksa arst Ernst Boerschmann - Saksa arhitekt ja sinoloog Heinz Janert - Saksa mullateadlane Egon Erzum - Saksa poliitik Herbert Böttcher - Saksa poliitik Konrad Loerke - Saksa mereväeohvitser Erich Hippke - Saksa meedik Resident population by city / town at the beginning of the year, vaadatud 12.02.2023.  Priekulė – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt Linna ajalugu (leedu keeles)
Dianivka

Dianivka (kuni 2016. aasta 4. veebruarini Kirovske) on küla Ukrainas Donetski oblastis Volnovahha rajoonis, 85,2 km kaugusel Donetski keskusest edelas. Dianivka kõrgus merepinnast on 178 meetrit. 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 1026 inimest. "Верховна Рада України ухвалила Постанову "Про перейменування окремих населених пунктів та районів"" (ukraina). Ukraina Ülemraada. 4. veebruar 2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 7. juuni 2016. Vaadatud 5. veebruaril 2016.
Kirovske

Kirovske on mitme asula nimi. Kirovske (praegu Hrestivka), linn Ukrainas Donetski oblastis Kirovske (praegu Dianivka), küla Ukrainas Donetski oblastis Volnovahha rajoonis
Maloorlivka

Maloorlivka on küla Ukrainas Donetski oblastis Šahtarski rajoonis. Maloorlivka kõrgus merepinnast on 271 meetrit. 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 1227 inimest.
Vysokaje

Vysokaje (transkribeerituna Võssokaje) on linn Valgevenes Bresti oblastis Kamienieci rajoonis. Poola keeles Wysokie. Linn asub Pulva jõe kaldal, 152 meetrit üle merepinna. Haridust annavad keskkool, kolledž ja sanatoorne kool. Vysokajes on ka kultuurimaja ja 2 raamatukogu. Linnas on toiduainetetööstus, seal valmistatakse ka ehitusmaterjale. Vaatamisväärsusteks on Potockite mõisakompleks, juudi kool (XVII sajand), aastal 1772 ehitatud katoliku kabel ja õigeusu kirik aastast 1869. Linna ääres asub klooster aastast 1785, seal asub ka park, mis on rajatud endise Sapiehade lossi asemele. Vysokajet mainitakse esimest korda XIV sajandil, seda külastas toona Gediminas. Leedu suurvürst Aleksander andis asulale aastal 1481 linnaõigused. XV sajandil lasi Vytautas sinna katoliku kiriku ehitada. Aastal 1511 andis Zygmunt I linna Chreptowiczite valdusse. Asula käis käest kätte, kuuludes sel sajandil veel Piatkiewiczitele, Jodkaviczitele ja Chliaviczitele. Tol ajal hakati seal tootma tikitud diivaneid ja tekke. Aastal 1618 kuulus asula Wojnadele, Andzej Wojna lasi sinna ehitada uue katoliku kiriku, mis on rekonstrueeritult ja ümberehitatult säilinud tänapäevani. Aastal 1647 said asula omanikeks Sapiehad. Linna juurde ehitati kindlus, mis sai algul uputuse ja seejärel Põhjasõja ajal kannatada. Aastal 1671 sai linn õiguse pidada laata, mille kestus oli neli päeva. Aastal 1748 põlesid kindlus ja selle juures asunud Sapiehade loss maha, neid enam ei taastatud. Sajandi teisel poolel rajasid Sapiehad linna juurde kloostri, mille juurde kuulus ka haigla. Samuti asus linnas tellisevabrik. Aastal 1795 läks asula kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Vysokaje hakkas kuuluma Hrodna kubermangu. Ühtlasi sai Vysokajest alev. Aastaks 1816 oli Vysokaje läinud Potockite valdusse, need rajasid sinna uue lossi. Ühtlasi laiendasid nad vana lossi juures olnud 30 hektari suurust parki vana lossi müüride vahele, nii et selle pindala kasvas enam kui 50 hektari suuruseks. Kastuś Kalinoŭski ülestõusu ajal (1863) hõivasid linna ülestõusnute väed. Aastal 1869 ehitasid Venemaa võimud asulasse õigeusu kiriku. Aastal 1886 oli linnas kaks turuplatsi, seal peeti 15 korda aastas laata. Aastast 1921 oli asula Poola koosseisus. Vysokajest sai taas linn. 1939. aastal liideti linn Valgevene NSV-ga. Aastast 1962 on linn Kamienieci rajooni koosseisus. Vanalinn Potockite loss Vysokaje kindlus tänapäeval Katoliku kirik Õigeusu kirik Aleksander Michał Sapieha – Rzeczpospolita riigitegelane Pavieł Łyžyn – Valgevene kuulitõukaja Trafim Lašuk – Argentina valgevenelaste organisaator https://www.pravo.by/upload/docs/op/D920b0103571_1596229200.pdf The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Vysokaje – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
1394

1394. aasta Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand Aastakümned: 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad - 1390. aastad - 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad Aastad: 1389 1390 1391 1392 1393 - 1394 - 1395 1396 1397 1398 1399 3. november – Prantsuse kuningas Charles VI käsikis juudid riigist välja saata. ... 22. märts – Ulugbek, usbeki astronoom ja timuriidide sultan ...
Eston Kohver

Eston Kohver (sündinud 1971 Jõhvis) on Eesti kaitsepolitseiametnik. Ida-Virumaalt pärit Eston Kohvri isa on eestlane, ema venelanna[viide?]. Kohver lõpetas 8. klassi Adolf Kesleri nimelises Kohtla-Järve 5. keskkoolis, seejärel õppis kutsekoolis. 1991. aastal lõpetas ta Nõmme miilitsakooli Tallinnas. 1992. aastal astus ta Eesti Riigikaitse Akadeemiasse, mille lõpetas 1996. aastal korrektsioonikolledži lipniku auastmes. 1994. aastal oli ta üks akadeemia üliõpilastest, kes valiti töötajate otsimise käigus kaitsepolitsei poolt välja praktika läbimiseks Kaitsepolitseiametis. Pärast Eesti Riigikaitse Akadeemia lõpetamist asus Kohver tööle Kaitsepolitseiametisse. 2011. aastal käis Eston Kohver koos välisminister Urmas Paeti ja teiste kaitsepolitseiametnikega Liibanonis röövitud Eesti Vabariigi kodanikke koju toomas. 5. septembril 2014 võtsid FSB töötajad Eston Kohvri Eesti ja Venemaa ajutise kontrolljoone lähedal kinni ning toimetasid Moskvasse, kus talle esitati süüdistus spionaažis. Venemaa väitel võeti Kohver kinni Venemaa territooriumil, Kaitsepolitseiameti väidetel võeti Kohver aga kinni Eesti territooriumil. 12. märtsil 2015 võttis Euroopa Parlament vastu resolutsiooni, milles nõuti Eston Kohvri viivitamatut vabastamist. 19. augustil 2015 mõistis Pihkva oblastikohus Eston Kohvri süüdi ning määras talle 15-aastase vangistuse. 26. septembril 2015 korraldasid Kaitsepolitseiamet ja FSB Eesti ja Venemaa vahelisel ajutisel kontrolljoonel üle Piusa jõe kulgeval sillal vahetuse, millega kaitsepolitsei loovutas FSB-le Aleksei Dresseni ja sai vastu Eston Kohvri. 2010 Kotkaristi V klassi teenetemärk Друзья рассказали, каким Эстон Кохвер был в детстве и юности ru.postimees.ee 10.09.2015 Tuttavad kiidavad kaitsepolitsei raudvara Postimees, 10.09.2015. DELFI FOTOD: röövitud kapo ametnik käis aastaid tagasi Liibanonis pantvangis olnud jalgrattureid koju toomas Delfi, 06.09.2014. Kapo ametnik Eston Kohver on olnud Vene vastuluurele pinnuks silmas, ERR, 5. september 2014. Euroopa Parlament nõudis oma resolutsioonis Eston Kohveri viivitamatut vabastamist ERR, 12. märts 2015. "Estonia border guard: Russia jails Eston Kohver". BBC News Online. 19.08.2015. Vaadatud 19.08.2015. Duell, Mark (20.08.2015). "Estonian police officer who claimed Russians abducted him at gunpoint in cross-border raid is sentenced to 15 years of hard labour". Daily Mail. Vaadatud 20.08.2015. Interfax: Eston Kohver vahetati riigireetur Dresseni vastu välja Presidendilt saab tänavu teenetemärgi taas 97 inimest ERR uudised, 03.02.2010. Andrew Higgins. Tensions Surge in Estonia Amid a Russian Replay of Cold War Tactics, The New York Times, 05.10.2014 (vaadatud 04.06.2015, inglise keeles) Why Eston Kohver Matters, Vabadusraadio, 3. juuni 2015 (vaadatud 04.06.2015, inglise keeles) Andrei Kuzitškin, Väidetavalt hoiatati Eston Kohvrit juba 2014. aasta mais, postimees.ee (vaadatud 10. augustil 2015) Eesti Siseministeerium. About Eston Kohver (inglise keeles, vaadatud 29.09.2015) Olev Remsu, Paar küsitavust Eston Kohvri asjus. Kogumik Aja Kirju, Petrone Print, 2016