laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rudolf Johannes Paris

Rudolf Johannes Paris (12. september (vkj) / 24. september 1896 Pangodi vald, Tartumaa – 21. november 1973 Freudenstadt (Schwarzwald), Lääne-Saksamaa) oli Eesti kunstiajaloolane, -kriitik ja graafik. Rudolf Johannes Paris oli talupidaja poeg. Ta lõpetas 1918. aastal Tartu Kommertskooli ning õppis aastatel 1916–1919 Tartus Konrad Mäe ateljees maalimist, 1919–1922 Kõrgemas Kunstikoolis Pallas maalimist ja graafikat. 1922–1925 jätkas õpinguid välismaal, peamiselt Weimaris Bauhausis, kus lõpetas seinamaali osakonna. Omandas hariduse kunstiajaloo alal, õppides 1919–1921, 1927–1931 Tartu Ülikoolis ja 1931 ka Helsingi Ülikoolis. Kuulus 1919 Lõuna-Eesti kunstikaitsetoimkonda. Oli 1920–1922 Postimehe kunsti- ja karikatuuriosakonna juhataja, 1925–1929 Pallase maali- ja analüütilise joonistamise õppejõud, 1932–1934 "Eesti entsüklopeedia" kunstiosakonna toimetaja ja kaasautor, 1935–1940 Riikliku Propaganda Talituse nõunik, ühtlasi 1938–1939 ajakirja Varamu kunstiosakonna toimetaja. Läks 1941. aastal järelümberasumise käigus Saksamaale. Elas Freudenstadtis, kus tegutses kunstniku (loonud joonistusi, akvarelle, karikatuure, raamatuillustratsioone) ja kunstikriitikuna. Pidas sidet eesti kunstnikega Rootsis, tegi kaastööd ajakirjadele Tulimuld ja Mana. Uurinud baltisaksa ja eesti kunsti ajalugu 19.–20. sajandil, avaldanud monograafilisi käsitlusi eesti kunstnikest, ülevaateid rahvusliku kunsti arengust ja ainestikust, loonud kunstiterminoloogia leksikoni. Umbes 20 teaduspublikatsiooni. Konrad Mägi. Tartu 1932 Talumööbel. Tartu 1933 Rahvuslik ainestik eesti 19. sajandi maalikunstis. // EÜS-i album X. Tartu 1934 Kunstiühing "Pallas" (kaasautor). Tartu 1934 Uuem eesti kunst. Äärjooni eesti maali- ja raidkunsti arengust XIX ja XX sajandil. Tartu 1935 täiendatud prantsuskeelne väljaanne: "L'art estonien: peinture, sculpture, arts appliqués". Tartu 1935 Voldemar Mellik. // Varamu (1938) 2 Ado Vabbe. // Varamu (1939) 6 Eduard Viiralt 1898–1954. Stockholm 1964 Kunsti leksikon. Stockholm 1986 (trükki toim. Eevi End) Tema vennad olid keemiaprofessor August Paris, rohuteadlane ja Tartu Ülikooli apteegi juhataja Hermann Paris ja õigusteadlane Eduard Paris. Õde Julie töötas hambaarstina. Vend Augusti tütar oli kunstiajaloolane Olga Berendsen. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Maa Hääl, nr 79, 9. juuli 1934. Paris, R. Mana kunstiankeet. // Mana (1960) 2/3 Välis-Eesti kunstnikke. Rooma-Toronto, 1980, 137–138 Tartu Ülikooli ajalugu III, 100 ETVpK, 88 AAUT II, 7 Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn, 1996, 371–372 EE 14, 358–359 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 440–441 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Eesti biograafiline andmebaas ISIK TLÜAR väliseesti isikud Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tiidu Peter Park

Tiidu Peter Park (aastani 1956 Tiit Priks; sündinud 20. veebruaril 1941 Tallinnas) on eesti ajaloolane ja raamatukoguhoidja. Tiidu Peter Park on agronoomi poeg. Põgenes 1944 koos perega Rootsi, aastast 1948 USA-s. Lõpetas 1959 New Yorgis keskkooli, 1963 Adelphi College'i (Garden City, New York), 1970 Virginia Ülikooli (Charlottesville, Virginia) ajaloomagistri kraadiga (Euroopa modernne kultuuriajalugu), Ph.D. (ajalugu, 1970, samas), väitekiri "The European Reaction to the Execution of Francisco Ferrer"; raamatukoguteaduse magister (1972, Marylandi Ülikool). Oli 1972–73 Marymount Manhattan College'i (New York) instruktor, 1973 Georg Mercer Memorial School of Theology (Garden City, New York), 1974 Valley Stream Public Library (Valley Stream, New York), 1994–97 Lynbrook Public Library (Lynbrook, New York) raamatukoguhoidja, aastast 1997 pensionil. Ühtlasi oli 1991–2003 New Yorgi Eesti Abi (Estonian Aid, Inc.) asepresident. Asutas, katalogiseeris ja klassifitseeris New Yorgi Eesti Maja eesti-ainelise raamatukogu. Asutas 1999 ja peab internetis mütoloogia- ja folkloorialast diskussiooniklubi Moderning Mythology and Folklore (Mythfolk). Uurimisvaldkond: Euroopa kultuuriajalugu (alates 19. saj algusest), eriti filosoofia ja sotsiaalteooriate valdkond, massiliikumised, psühholoogia ja psühhiaatria ajalugu, sotsioloogia, antropoloogia, religioon, lingvistika, astronoomia, tundmatu iseloomu või päritoluga atmosfäärinähtused. American Historical Associationi, American Library Associationi, Nassau County Library Associationi, Mensa Internationali jmt teadusorganisatsioonide liige. Auhindu: Phi Alpha Theta (1963), Delphian Publication Award (1963). Üle 30 teaduspublikatsiooni (osa digitaalses vormis). Interstellar Distances in the Solar Neighborhood. New York, 1975 Thomas Carlyle and the Jews. // J. Eur. Studies XX (1990) John Stuart Mill, Thomas Carlyle and the U.S. Civil War. // The Historian 54 (1991) 1 Too many Anomalies, Not Enough Time. // The Anomalist (1997) 5 Kuidas Ameerika Ühendriigid tunnustasid Balti riike. // Akadeemia (2001) 8 Thomas Carlyle. // Carlyle Encyclopedia. Farleigh Dickinson University Press, Madison, New Jersey, 2004 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide. ETVpK, 88 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Johannes Parksepp

Johannes Parksepp (5. september 1925 Räpina vald, Võrumaa – 30. mai 1988 Polli vald, Viljandimaa) oli eesti puuviljandusteadlane ja sordiaretaja. Johannes Parksepp oli talupidaja poeg. Lõpetas 1945 Räpina Aiandustehnikumi, 1961 Eesti Põllumajandusakadeemia, põllumajanduskandidaat (1968, EPA), väitekiri "Aedvaarika introduktsiooni ja sordiuurimise tulemusi Eesti NSV-s". Oli 1945–1948 Räpina Aiandustehnikumi mesinik ja õpetaja, 1948–1950 õppemajandi juhataja, 1950–1951 Eesti NSV TA Põllumajanduse Instituudi mullalabori vanemlaborant, 1951–1952 EMMI Polli katsebaasi vanemagronoom, 1952–1970 noorem- ja 1970–1985 vanemteadur, 1985–1988 Karksi kolhoosi aiandusagronoom. Uurinud peamiselt marjakultuure, aretanud 9 mustasõstra-, maasika-, karusmarja- ja vaarikasorti ('Edu', 'Polli esmik', 'Albos', 'Moka', 'Mulgi Must', 'Espe', 'Helkal' jt), aretusfondis oli üle 100 000 seemiku (nendest 80% musta sõstra seemikud). Töötas välja puuviljade ja marjade saagikuse hindamise skaalad, avaldas andmed 1100 Eestis katsetatud marjasordi kohta. Koostas ka haljastusplaane. Eesti NSV riiklik preemia (1967, kollektiivis). Umbes 75 teadustrükist. Aianduse käsiraamat (kaasautor). Tallinn, 1955, 2. trükk 1956 Puuvilja- ja marjaaia agrotehnika (kaasautor). Tallinn, 1961 Karusmarjad. Tallinn, 1961, 2. trükk 1976 Aedvaarikas. Tallinn, 1965 Eesti pomoloogia (kaasautor). Tallinn, 1970 Sõstrad (kaasautor L. Ilus). Tallinn, 1971 Karusmarjad. Tallinn, 1976 Vaarikad. Tallinn, 1977 Marjasordid Eestis. Tallinn, 1985 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti entsüklopeedia 14, 359 Eesti aianduse biograafiline leksikon. Tallinn, 1998, 100 Eesti puuvilja- ja marjasortide aretajad. // K. Kask. Eesti puuvilja ja marjasordid. Tallinn, 1984 Aiandus. Mesindus (1990), 2, 24, 25 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Ants Parktal

Ants Parktal (sündinud [18. juuli 1950, Tallinn) on eesti psühholoog ja psühhoanalüütik. Ants Parktal on teenistuja poeg. Lõpetas 1968 Keila 1. Keskkooli ja 1973 Tallinna Polütehnilise Instituudi soojusenergeetika erialal. 1982 lõpetas (kaugõppes) Tartu Riikliku Ülikooli sotsiaalpsühholoogia erialal, oli 1991–93 magistrikursustel San Franciscos Professionaalse Psühholoogia Koolis, psühholoogiamagister samas 1993, 1993 samas doktorant. Oli 1986–91 TPedI suhtlemispsühholoogia uurimisgrupi nooremteadur, teadur ja vanemteadur, 1993– TPÜ sotsiaal- ja keskkonnapsühholoogia õppetooli lektor. Pidanud loenguid suhtlemispsühholoogiast (koos videotreeningutega), psühhoanalüütiliselt orienteeritud psühhoteraapia teooriatest ja tehnikatest. 1989 sai Eesti Psühholoogide Liidult suhtlemistreeneri litsentsi. Uurimisvaldkond psühholoogia: suhtlemispsühholoogia, psühhoteraapia kaasaegsed teooriad, kultuurinähtuste ja inimpsüühika seosed, seksuaalkasvatus ja -käitumine. Osales suhtlemistreeningu teoreetiliste aluste väljatöötamises, kultuurierinevuste uurimises ametialases suhtlemises, koolinõustajate väljaõppe teoreetiliste aluste ja õppeprogrammi koostamises ja väljaõppe korraldamises. Eesti Psühhoanalüütilise Seltsi liige (1995-2013), Eesti Psühholoogide Liidu liige (1996-2015). Rahvusvahelise Psühhoanalüütilise Assotsiatsiooni liige (2007). Eesti-Läti Psühhoanalüütilise Ühingu liige (2010).Üle 10 teadustrükise. Õpilaste kõlbeline ja esteetiline kasvatus koolis. // Nõukogude Kool (1987), 8 Suhtlemistreening koolis. // Nõukogude Kool (1989), 1 Использование социально-психологического тренинга в учебно-воспитательной работе со старшеклассниками. Kaasautor M. Grigorjeva. // Вопр. психол. (1988) 5 Seksuaalkasvatusest koolis. // Haridus (1993), 2 Postdramaatilise stressihäire etioloogia. // Eesti Arst (1996), 6 Agressiivsus ühiskondlike muudatuste ajal. // Akadeemia (2004), 11 Sütt, M, Parktal, A. (2015) Psühhoanalüüsi eestistamine. Akadeemia, 7, 1236-1255 Sütt, M, Parktal, A. (2017) Eestistades Bioni. Wilfred R. Bioni metapsühholoogiline käsitus mõtlemisest. Akadeemia, 2:281-300; 3:524-549 Miks lähimineviku traumade haavad eesti inimesele endiselt haiget teevad. Looming (2018), 11, 1618-1625 Parktal, A, Meimer-Parktal J. (2018) Psühhoanalüüs Eestis. Akadeemia, 8, 1376-1401 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Rein Virkus. "Tallinna Pedagoogikaülikool läbi aegade". Tallinn 1998, 123, 166 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 "ANTS PARKTAL: Ainult sõltlane ise saab ennast aidata" Eesti Päevaleht, 12. veebruar 2007 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Ella Elisabeth Parmakson

Ella Elisabeth Parmakson (perekonnanimi 1936. aastani Ohtla; 30. oktoober 1898 Viljandi – 14. oktoober 1947 Tartu) oli eesti keemik. Ella Elisabeth Parmakson oli töölise tütar ja Paul Parmaksoni abikaasa. Ta lõpetas 1916. aastal Viljandi Tütarlastegümnaasiumi, 1928. aastal Tartu Ülikooli anorgaanilise keemia erialal, keemiamagister (1931, TÜ), väitekiri "Uurimusi lämmastikhappe toimest põlevkivi orgaanilisele ainele", keemiakandidaat (ümber arvestatud 1946). Oli Viljandi Ühisgümnaasiumi õpetaja. Aastatel 1946–1947 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli anorgaanilise keemia kateedri õpetaja, 1947 vanemõpetaja. Õpetas anorgaanilise keemia kursust. Uurinud keemiliste reaktiivide toimet põlevkivi orgaanilisele ainele. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994 II, 196 Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 299 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Priit Parmakson

Priit Parmakson (sündinud 12. juulil 1961 Tallinnas) on eesti majandusinformaatik. Lõpetas 1979 Tallinna 1. Keskkooli, 1984 TPI majandusteaduskonna majandusinfo mehhaniseeritud töötlemise erialal, tehnikamagister (1993, TTÜ), väitekiri "Projekti riskijuhtimisteadmiste esitamine". Oli 1984–93 TPI/TTÜ infotöötluse kateedri assistent ja vanemõpetaja, 1993–95 TTÜ inform instituudi teadur ning lektor, 1995–2003 Concordia/Audentese Ülikooli lektor, ühtlasi aastast 1993 Parmakson Research OÜ infosüsteemide arendaja ja IT-koolitaja ning aastast 2001 ka TLÜ ja EMTA mittekoosseisuline lektor. Uurimisvaldkond: informaatika, infosüsteemid, infotöötlus. Koostanud metoodilisi juhendeid teaduslikele alamprogrammidele, infosüsteemide struktuurseks analüüsiks jm. Üle 20 teadustrükise. Fortran 77. Tallinn, 1987 Projekti juhtimine. Põhimõisted ja tarkvara. Tallinn, 1992 Infosüsteemide struktuurne analüüs. Tallinn, 1992 Expert system quality evaluation (kaasautor J. Tepandi). // Information Systems Architecture and Technology (ISAT) ‘92 Data processing. Problems of programming (kaasautor). Tallinn, 1993 Comparing software quality and service quality. // 7th Int. Conf. on Advanced Information Systems Eng. Springer-Verlag, 1995 Can effective visual representations be produced systematically? // Graphic and Viasual Representations of Evidence and Inference in Legal Settings. New York, 2007 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Heino Parmas

Heino Parmas (22. märts 1930 Tallinn – 16. märts 2021 Tallinn) oli eesti arhitekt ja arhitektuuriteadlane. Heino Parmas oli teenistuja poeg. Ta lõpetas 1948 Tallinna 2. Keskkooli ja 1954 TPI, 1957 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudis aspirantuuri, arhitektuurikandidaat (1959, Leningradi Maali, Skulptuuri ja Arhitektuuri Instituut), väitekiri "Унификация 1-5-этажного сборного жилищного строительства из кукермитовых и силикальцитных элементов в условиях Эстонской ССР". Ta oli 1958–1963 Ehituse TUI noorem- ja vanemteadur, 1963–1968 Silikaatbetooni TUI laborijuhataja ja Tallinna Polütehnilise Instituudi vanemõpetaja, aastast 1968 Tallinna Kunstiinstituudi (EKÜ) dotsent, 1970–1987 ka arhitektuuriteaduskonna dekaan. Uurimisvaldkond: ehituse unifitseerimine ja tüpoloogia, arhitektuuriliste konstruktsioonide industriaalne viimistlus. Ajakirja Ehitus ja Arhitektuur ning Kunstiülikooli toimetiste toimetaja. EEI-s projekteeris eksperimentaalelamuid, pereelamuid ja suvilaid. Üle 30 teadustrükise. Erineva otstarbega hoonete vastastikusest unifitseerimisest. // Ehitus ja Arhitektuur (1962) 2 Mullbetoonpaneelide viimistlemine. // Ehitus ja Arhitektuur (1967) 1 Poorbetoonist paneelide välispinna reljeefsest töötlemisest. // Ehitus ja Arhitektuur (1970) 2 Ühe realiseerimata projekti jälgedes. // Ehitus ja Arhitektuur (1977) 1 Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnast. // Ehitus ja Arhitektuur (1984) 1 Tüpoloogia 1. Elamud. // EKA Toimetised 1 (1992) Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn, 1996, 372–373 Ehitusinsenerid TPI-st. Tallinn, 1986, 221 О деятельности НИИС, 97, 138 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Foto Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Helmut Parmas

Helmut Parmas (aastani 1935 Helmut Petrisen; ka Peterson ja Helmuth; 28. märts 1907 Lehtse vald, Järvamaa – 26. jaanuar 1995 Tartu) oli eesti metsateadlane. Helmut Parmas oli talupidaja poeg. Lõpetas 1926 Ambla Ühispõllumajandusgümnaasiumi, 1943 Tartu Ülikooli metsaosakonna teoreetilise kursuse, kaitses 1949 diplomitöö. Oli 1932–1933 Kohtla metskonna metsnik, 1933–1934 Sonda abimetsaülem, 1934–1940 Kohtla metsaülem, 1940–1941 Kursi revidentmetsaülem, 1941–1942 Tartu koonduslaagri vang, 1942–1945 Sõmerpalu metsaülem, 1945–1946 Võrumaal metsatööstuskeskuse tehniline juhataja, 1946–1947 Tartu Metsatööstuskeskuse peainsener, 1947–1948 Tartu Metsamajandi metsakasutuse insener, 1948–1960 Tartus insener-metsapatoloog, 1960–1963 Tartu Metsamajandi õppe-katsepuukooli juhataja, 1963–1970 Metsanduse Teadusliku Uurimise Labori puukooli direktor, 1970–1989 Eesti Metsainstituudi puukool-katsemajandi aednik-brigadir. Uurimisvaldkond: metsakaitse ja -taimekasvatus. Korraldanud arvukalt vastavaid katseid ja vaatlusi. Eesti metsakaitse aluste ja organisatsiooni väljatöötajaid. Üle 20 teadustrükise. Sekundaarsete metsakahjurite tõrje. Tallinn, 1955 Metsakaitse (käsiraamatu kaasautor). Tallinn, 1961 Taimlakülvide kordamineku olenevus külviajast ja katmisviisist. // Metsamajandus. Tallinn, 1964 Istutusmaterjali kasvatamise kogemusi Metsanduse Teadusliku Uurimise Laboratooriumi puukoolis. // Metsamajandus. Tallinn, 1968 Metsakaitsest Kagu-Eestis metsamajandite algupäevil. // Metsamajndus. Tallinn, 1973 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994 II, 453 TÜ põllumajandusteaduskonna metsaosakond. Tartu, 2000, 45 Margus, M. Helmut Parmas 28. märts 1907 – 26. jaanuar 1995. // Eesti Mets (1995) 5, 23 Margus, M. Eesti metsaülemate saatusest. Tallinn-Tartu, 1995, 47. Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Ilmi Parmasto

Ilmi Parmasto (aastani 1968 Ilmi Maasik; sündinud 19. veebruaril 1935 Valgas) on eesti mükoloog. Ta lõpetas 1953. aastal Valga 1. Keskkooli, 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna, bioloogiakandidaat tööhügieeni ja kutsehaiguste erialal (1972, TÜ), väitekiri "Изомеры диметилфенола – особенности их биологического действия и уровень безвредности при поступлении в водоемы". Oli 1958–1960 Taheva 7-klassilise Kooli õpetaja, 1961–67 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi nooremteadur, 1968–69 Zooloogia ja Botaanika Instituudi laborant, 1969–72 vaneminsener, 1972–86 nooremteadur, 1986–92 teadur, 1992– seente herbaariumi kuraator. Uurimisvaldkond: põlevkivitööstuses tekkivate fenoolsete ühendite mõju elusorganismidele, puitu lagundavate seente süstemaatika ja varieeruvus, eoste biomeetria. Ekspeditsioonid: Venemaa Kaug-Ida, Kesk-Aasia (sh Pamiir), Kaukaasia, Siber, Uraal, Balti riigid, Soome, Norra, Lapimaa. 59 teadustrükist. Изомеры диметилфенола (ксиленола) и нормирование их содержания в водоемов. // Гигиена и санитария (1968) 9 Variation in basidiospores in the Hymenomycetes and its significance to their taxonomy (kaasautor E. Parmasto). // Bibliotheca Mycologica 115 (1987) Lignicolous Aphyllophorales of old and primeval forests in Estonia. I. The forests of northern Central Estonia. With a preliminary list of indicator species (kaasautor E. Parmasto). // Folia Cryptogamica Estonica 31 (1997) Phellinus baumii and related species of the Ph. linteus group (Hymenochaetaceae, Hymenomycetes) (kaasautor E. Parmasto). // Folia Cryptogamica Estonica 38 (2001) Järvselja kaitsealuse põlismetsa seenestik (kaasautor). // Järvselja põlismets. Tartu, 2004 Fungi of Ruhnu Island (Estonia) (kaasautor). // Estonia Maritima 7 (2005) Ilmi Parmasto abikaasa oli Erast Parmasto. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti entsüklopeedia 14, 359–360 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi teaduskaader 1947–1987. Tallinn, 1987, 31 Zooloogia ja Botaanika Instituut 1947–1997. Trt, 1997, 64–65 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Ilmi Parmasto Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tõnu Parming

Tõnu Parming (28. juuni 1941 Pärnu – 30. oktoober 1998 Toronto) oli eesti sotsioloog, ajaloolane, poliitik ja ajakirjandustegelane. Pere põgenes 1944. aastal Nõukogude okupatsiooni eest Saksamaale. Perekond siirdus sealt 1949. aastal Ameerika Ühendriikidesse. Lõpetas New Jerseys 1960. aastal keskkooli, õppis aastatel 1960–1962 Princetoni Ülikooli tehnikakoolis. Akadeemiliselt on ta aastast 1960 EÜS-i liige ja oli hiljem EÜS-i ülemaailmse vanematekogu esimees. Teenis aastatel 1962–1967 ohvitserina USA sõjaväes, võttis 1965–1966 USA maaväe eriotstarbeliste vägede (US Army Special Forces) allüksuse ülemana osa sõjategevusest Vietnamis. Lõpetas 1969. aastal Princetoni Ülikooli sotsioloogia erialal. Sai aastatel 1969–1970 Fulbrighti-Hayesi uurimisgrandi Helsingisse perekonna struktuuri sotsioloogia alal. Filosoofiadoktor (1976, Yale'i Ülikool) väitekirjaga "The Nature of Ethnic Identity", milles käsitles rahvusliku ühtsuse probleeme. Oli aastatel 1974–1976 Marylandi Ülikooli lektor, 1976–1981 abiprofessor, 1981–1988 dotsent, ühtlasi 1984–1986 USA Riigidepartemangu NSV Liidu ja Ida-Euroopa rahvusvaheliste suhete instituudi osakonnajuhataja. Aastatel 1986–1987 ja 1988–1989 oli ta Toronto Ülikooli eesti õppetooli professor. Eesti Komitee liige (1990–1992). 1990–1998 oli ta Eesti Kirjastuse Kanadas juhatuse esimees ja ajalehe Meie Elu toimetaja. Uurimisvaldkond: etniline identiteet ja natsionalism, Nõukogude Eesti sotsioloogia, Eesti poliitiline ajalugu ja taasiseseisvumise küsimused. Collapse of Liberal Democracy and the Rise of Authoritarianism in Estonia. London 1975 Developments in Nationalism in Soviet Estonia since 1964 (kaasautor). // G. Simmonds: Nationalism in the USSR and Eastern Europe in the Era of Brezhnev and Kosygin. Detroit 1977 A Case Study of a Soviet Republic: The Estonian SSR (kaasautor Elmar Järvesoo). Boulder. 1978 Population Processes and Nationalism in the Soviet Baltic. // Soviet Studies 32 (1980) The Holocaust. Toronto 1998 Oli Rahvusvahelise Sotsioloogia Assotsiatsiooni, Ameerika Sotsioloogia Assotsiatsiooni, AABS-i ning veel paljude teadus- ja kultuuriorganisatsioonide liige. 1997 Valgetähe II klassi teenetemärk Tema ema oli iluvõimleja ja treener ning eesti aktivist USA-s Salme Parming, vend on Priit Parming. Ta oli kaks korda abielus: tema esimene abikaasa oli aastast 1969 raamatukogutöötaja ja infospetsialist Marju Rink-Abel; tema teine abikaasa oli Asta Lokk, neil on poeg Veiko ja tütar Talvi. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm 1984. Lk 89 Ps (1998) 3, XII Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 360. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 TÖNU PARMING — 28.06.1941-30.10.1998. Eesti Elu, 24. juuni 2011 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Reeta Parmo

Reeta Parmo (sündinud 29. septembril 1950 Kiidjärve vallas Tartumaal) on eesti majandusteadlane. Reeta Parmo on kolhoosniku tütar. Ta on lõpetanud 1968. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli majandusküberneetika erialal. Oli aastatel 1993–1997 EPMÜ magistrant, majandusmagister põllumajandusökonoomika ja ettevõtluse erialal (1997, EPMÜ), väitekiri "Kvaliteetse piima tootmise tasuvusest Eesti Vabariigis". Täiendas end 1990. aastal Läti Põllumajanduse Akadeemias maamajanduse alal. Ta töötas aastatel 1975–1979 Eesti Tarbijate Kooperatiivide Vabariiklikus Liidus, 1979–1980 oli Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi vanemökonomist, 1980–1993 nooremteadur, teadur ja vanemteadur, 1994 Eesti Põllumajandusülikooli loomakasvatusinstituudi nooremteadur, seejärel äriühingute konsultant. Uurimisvaldkond: lüpsikarjafarmid ja nende tasuvus. Ta osales aastatel 1995–1996 Helsingi Ülikooli ja Valio kontserni uurimisprojektis, millega uuriti Eesti piimatootjaid. Üle 20 teaduspublikatsiooni. "Lüpsikarja suurfarmid". Tallinn 1987 "Lüpsikarja suurfarmide töö ökonoomilisi aspekte". // Põllumajanduse päevaprobleeme. Tallinn 1987 "Tööajakulu erineva suurusega lüpsifarmides". Maakodu, 3/1994 "Loomakasvatustalud turumajanduses". // ELVI teaduslike tööde kogumik 64 (1994) "Piimatootmise majanduslikud tingimused Eestis". // EPMÜ teaduslike tööde kogumik 180 (1995) "Kvaliteetse piima tootmise tasuvusest". // ELVI teaduslike tööde kogumik 188 (1996) "Eesti piimatootjad ja otseste toetuste riiklik süsteem". // EPMÜ teaduslike tööde kogumik 190 (1997) 1993 Eesti Agraarökonomistide Assotsiatsioon 1997 põllumajandusministeeriumi noorte agraarökonomistide konkursi preemia (uurimistöö piimatootmise tasuvusest Eesti taludes eest) "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide Liia Veskimäe. "Põllumajandusega on võimalik tulu saada". Õhtuleht, 15. märts 1997 "Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990". Tallinn 1992. Lk 62 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Liia Veskimäe. "Põllumajandusega on võimalik tulu saada". Õhtuleht, 15. märts 1997 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.