laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Giovanni Bottesini

Giovanni Bottesini [džov'anni botes'iini]] (22. detsember 1821 Lombardia Crema – 7. juuli 1889 Parma) oli itaalia kontrabassimängija, dirigent ja helilooja. Bottesini sai muusikalise alghariduse oma isalt, kes oli silmapaistev klarnetimängija ja väikestviisi helilooja. Juba enne 11-aastaseks saamist mängis Giovanni kohalikus teatris timpaneid. Ta õppis korralikult viiulit mängima ja soovis astuda Milano konservatooriumi, kuid tema isal ei olnud selleks raha ja vaja oli saada stipendiumi. Stipendiumi oli aga üksnes kahele kohale: kontrabassi- ja fagotimängijale. Ta õppis kõigest mõne nädala jooksul kontrabassi piisavalt selgeks, et konservatooriumi pääseda. Kompositsiooni õpetasid talle seal Francesco Basili ja Nicola Vaccai. 4 aasta pärast, 1839 lõpetas ta konservatooriumi, saades soolokarjääri alustamiseks 300 frangi suuruse auhinna, mille eest ostis Carlo Antonio Testore (1687–1765) valmistatud kontrabassi. Kõigepealt sõitis Bottesini Ameerikasse ja sai Havannas algul Itaalia ooperi peamiseks kontrabassimängijaks ja hiljem direktoriks. Havannas kirjutas ta oma esimese ooperi "Christoph Kolumbus", mis on tuntud ka nime all "Kolumbus Kuubal". See ei ole säilinud, aga on teada, et esietendus toimus 31. jaanuaril 1848. Bottesini kuulsus levis laialt ja tema virtuoossust võrreldi Niccolo Paganini omaga viiulil. Johannes Matthias Spergeri (1750–1812) ja Domenico Dragonetti (1763–1846) kõrval oli Bottesini üks neist, kelle mõjul hakati kontrabassi pidama väljendusrikkaks ja mitmeotstarbeliseks muusikariistaks. Koos temaga esinesid Henri Vieuxtemps, Henryk Wieniawski, Camillo Sivori jt. Peale selle oli Bottesini kuulus ka dirigendina. Sellena töötas ta 1855–57 Pariisis Itaalia teatris. 1861–1862 oli ta dirigent Palermos ja 1863 Barcelonas. Dirigendina rändas ta ka kontserditurneedel Euroopas. Giuseppe Verdi valis ta dirigendiks oma ooperi "Aida" esietendusele, mis toimus 27. detsembril 1871 Kairos. Lühikest aega enne oma surma, 1888 määrati ta Verdi soovitusel Parma konservatooriumi direktoriks. Alates 20. juunist 1849 oli Bottesini vabamüürlane. Ooperid "Christoph Kolumbus" 1848 (hävinud), "Firenze piiramine" 1856, "Öökurat" 1858, "Eros ja Leandros" 1879, oratoorium "Oliiviaed" 1887, palu kontrabassile, sh "Veneetsia karneval", Tarantella ja kontsertduetid viiuliga.
Nadia Boulanger

(Juliette) Nadia Boulanger [žüli'ett nadj'a bulanž'ee] (prantsuse [ʒy.ljɛt na.dja bu.lɑ̃.ʒe]; 16. september 1887 Pariis – 22. oktoober 1979 Pariis) oli prantsuse organist, pedagoog ja helilooja. Lisaks pereliikmetelt (muusikud olid ka tema vanaisa, isa ja noorem õde Lili) saadud õpetusele õppis ta Gabriel Fauré, Paul Vidali ja A. Gilmani juures ja lõpetas konservatooriumi 1904. aastal. Aastail 1909–1924 oli Pariisi konservatooriumi harmooniapedagoog, alates 1935 kompositsiooniprofessor, alates 1921 ka Fontainebleau nn Ameerika konservatooriumis (alates 1950 direktor), aastail 1940–1944 elas USAs. Ta oli legendaarne kompositsiooniõpetaja. Tal oli väga palju tuntud õpilasi, nende hulgas Igor Markevitš, Virgil Thomson, Aaron Copland, Roy Ellsworth Harris, Walter Piston, Marc Blitzstein, İdil Biret, Dinu Lipatti, Ástor Piazzolla jt. Ise lõpetas ta komponeerimise varakult. Koostöös Raoul Pugnoga ooper "Surnud linn" Gabriele d'Annunzio järgi 1911 kantaat "Sireenid" 1908 (II Rooma preemia).
Loys Bourgeois

Loys Bourgeois (u 1510 Pariis – pärast 1561 Pariis) oli prantsuse helilooja ja kantor. Ta oli Calvini kaastööline Genfis ning viisistas kalvinistide tellimusel psalme. Ta "Concerto grossos vaskpillidele" on esinejate võimeteproov sambarütmis.
Havergal Brian

Havergal Brian (sünninimi William Brian; 29. jaanuar 1876 Dresden, Staffordshire – 28. november 1972 Shoreham-by-Sea, Sussex) oli inglise helilooja. Ta kirjutas palju muusikat, kuid seda esitati harva. Vähemalt 32 monumentaalset sümfooniat sealhulgas näiteks nn "Gooti sümfoonia", mis mahub vähestele lavadele (Londoni Albert Hallis on kohti 6500) Tema looming muutus populaarsemaks tänu vabaõhufestivalidele.
Frank Bridge

Frank Bridge (26. veebruar 1879 Brighton, Ida-Sussex, Suurbritannia – 10. jaanuar 1941 Eastbourne, Ida-Sussex, Suurbritannia) oli inglise vioolamängija, dirigent ja helilooja. Ta õppis viiulit Londoni Kuninglikus Muusikaakadeemias ja kompositsiooni aastatel 1899–1903 Charles Villiers Stanfordi juures. 1906. aastal liitus Bridge Joachimi keelpillikvartetiga vioolamängijana, seejärel tegutses kuni 1915. aastani oma nn Inglise kvartetis. Alates 1910. aastast dirigeeris sümfooniaid ja oopereid ning USA promenaadikontserte (1923, 1934, 1938). Heliloojana alustas Johannes Brahmsi mõjudega, kuid alates 4. kvartetist on tema teostes leida ka atonaalsust, väärt on ta polüfoonia. Muu hulgas oli ta Benjamin Britteni õpetaja. orkestrisüit "Meri" 1911 sümfooniline poeem "Isabella" 1907 tantsurapsoodia 1908 kammeransamblid, sh keelpillisekstett, klaverikvintett, 4 keelpillikvartetti, klaveritrio palu klaverile, viiulile, tšellole, orelile koore
Antoine Brumel

Antoine Brumel (u 1460 – u 1512) oli prantsuse helilooja. Ta oli Josquin des Prezi kaasaegne. Teda loetakse esimeseks prantsuse renessanss-heliloojaks. Ta lõi vaimulikku muusikat, näiteks missa 12 häälele.
Gaetano Brunetti

Gaetano Brunetti (1744 Fano – 16. detsember 1798 Colmenar de Oreja Madridi lähedal) oli itaalia helilooja. Tema õpetajate hulka kuulus Pietro Nardini. Arvatavasti 1762. aastal suundus ta Hispaaniasse. Alates 1767. aastast kuni elu lõpuni oli viiulimängija kuninglikus kapellis. Brunetti oli viljakas, ent tänapäeval vähetuntud sümfoonik ja kammermuusika helilooja. Orkestriteoste hulka kuuluvad 6 avamängu, 18 menuetti, 32 sümfooniat jm. Kammermuusikast lõi 50 kvartetti, 12 sekstetti, 67 sonaati viiulile, 30 triot jm.
John Bull (inglise helilooja)

John Bull (1562 või 1563 – 15. märts 1628 Antwerpen) oli inglise klavessiinimängija, organist, pedagoog ja helilooja. Ta õppis orelit W. Whitemani juures Londoni kuninglikus kapellis. Alates 1582 oli organist Herefordis, alates 1591 Londoni õukonna organist, alates 1596 Gremeschi (?) kolledži oreliprofessor, alates 1601 tegi turnee Madalmaad–Prantsusmaa–Saksamaa, alates 1614 Belgias Brüsseli organist, alates 1616 Antwerpenis. Fantaasiad pavaanad gagliardad ja muud polüfoonilised ja virtuoossed tantsud virginaalile.
Ferruccio Busoni

Ferruccio (Dante Michelangelo Benvenuto) Busoni (1. aprill 1866 Empol – 27. juuli 1924 Berliin) oli saksa-itaalia pianist, pedagoog, dirigent, helilooja ja muusikakirjanik. 15-aastaselt (1881) sai ta Bologna Filharmoonia Akadeemia liikmeks; esines pianistina alates 8. eluaastast, võitis 1890 Peterburis Anton Rubinsteini nimelise rahvusvahelise pianistide konkursi. 1919 sai Zürichi ülikooli audoktoriks. Ta õppis kompositsiooni W. Mayeri[küsitav] juures, klaverit harjutas ise, 1888–1890 oli Helsingi Muusikainstituudi klaveriõpetaja, 1890–1891 Moskva konservatooriumi klaveriprofessor, 1891–1892 Uus-Inglismaa konservatooriumi professor Bostonis. Alates 1894 tegutses Berliinis, kus 1902–1909 organiseeris "Busoni orkestriõhtuid" harvaesitatavate teostega, 1901–1902 kõrgema kunstimeisterlikkuse kursused Weimaris, 1907–1908 Viini Muusikaakadeemia, 1910–1913 Basel, 1913–1914 Bologna, 1915–1920 Zürich, alates 1920 Berliini Kunstide Akadeemia kompositsiooni-pedagoog. Reisis Venemaale 1912 jm. 1913 sai alguse nn busonistide-hofmanistide sõda. Ta on kirjutanud ka raamatuid. Ooperid, sealhulgas koomiline "Pruudivalik" Hoffmani järgi (oma libretole) lavastatud 1912 Hamburgis "Sigune" 1889 "Turandot" 1917 "Arlekiin" 1917 "Doktor Faust" (lõpetas F. Jarnach 1925) Koomiline avamäng 1897, 1904 Indiaani fantaasia 1913 Viiulikontsert 1897 Klaverikontsert 1904 (koorifinaaliga) jm kammermuusikat sealhulgas 4 etüüdist koosnev "Indiaani päevik" klaverile 1915 4 palast "Noortele" 1908 1918–22 loodud "Klavierübung" sisaldab 10 vihikut klaverimuusikat Kahele klaverile on "Improvisatsioonid Bachi teemadel" 1916 "Kontrapunktiline fantaasia" 1921 2 keelpillikvartetti 1881, 1889.
Avo Talpase mälestusvõistlus

Avo Talpase mälestusvõistlus on rahvusvaheline maadlusturniir, mida korraldatakse alates 1981. aastast Kohtla-Järvel. Avo Talpase mälestusvõistlust korraldatakse seitsmekordse Eesti NSV meistri ja NSV Liidu meistri Avo Talpase mälestuseks Kreeka-Rooma maadluses.
Puder

Puder on pehme toit, mis on tavaliselt valmistatud jahu, kruupe, tangu või helbeid vees, piimas või mõlema segus keetes. Puder võib olla ka muudest toiduainetest pehmeks ühtlaseks massiks keedetud ja tambitud toit, näiteks kartulipuder. Kõige tavalisemad ja populaarsemad pudrud on kaera- ja mannapuder. Putru valmistatakse ka teistest teraviljadest ja isegi kaunviljadest, näiteks läätsedest. Ajalooliselt valmistati putru suures katlas tulistel sütel. Tänapäeval valmistatakse putru potiga pliidil või mikrolaineahjus. Kauplustes müüakse selliseidki putrusid, millele on vaja üksnes lisada kuuma piima või vett ja võib-olla natuke oodata. Putru võidakse maitsestada soola, suhkru või kaneeliga (näiteks mannapuder). Pudru maitse sõltub suuresti lisanditest, millega seda süüakse. Lisandite kasutamine sõltub pudruliigist, näiteks mannaputru süüakse sageli moosiga ja peaaegu mitte kunagi kastmega, seevastu kartuliputru süüakse sageli kastme ja peaaegu mitte kunagi moosiga. Levinuimad lisandid on piimatooted, ennekõike sobib putrudele või. Liha, kala ja herneid kasutatakse sagedamini vedelamates putrudes, muna ja seeni aga sõmeramates. Sibul sobib paljude putrudega. Hirsipudru sisse sobib segada kõrvitsapüreed ning odrapudrusse mooniseemneid. Magusat maitset annavad peale suhkru moos, mesi, rosinad, kuivatatud puuviljad, pähklid, šokolaad jne, nimetatud sobivad eelkõige "valgetele" putrudele – manna- ja riisipudrule aga ka näiteks helbeputrudele. Puder serveeritakse kuumalt kausis või taldrikul. Kaerapuder on traditsiooniline ja levinud Põhja-Euroopas ja ingliskeelsetes maades. Kaeraputru on leitud 5000 aasta vanuste Skandinaavia ja Kesk-Euroopa rabalaipade maost. kaeratangupuder kaerahelbepuder Maisipuder polenta Mannapuder Riisipuder risoto riisijahupuder Tatrapuder Hirsipuder Rukkipuder Tangupuder Mulgipuder Jahupuder Puder on Põhja-Euroopa ja Venemaa traditsiooniline roog. See on paljudes maailma kultuurides levinud hommikusöök. Putru antakse sageli süüa haigetele inimestele, sest see on toitev ja seda on lihtne süüa. Putru on odav ja lihtne valmistada. Sellepärast antakse seda sageli vanglas ja sõjaväes. Eesti rahvusköögis on tuntud toit kartuli-tangupuder ehk mulgi puder.
Avaaz

Avaaz on 2007. aasta jaanuaris määratletud ülemaailmne kodanikuühendus, mille huviorbiidis on kliimamuutused, inimõigused, võitlus korruptsiooni vastu, vaesus ja üleilmsed konfliktid. Organisatsiooni deklareeritud missioon on "sulgeda lünk selle maailma vahel, mis meil on, selle maailmaga, mida soovib enamik maailma rahvaist". Valitsusvälise organisatsiooni töökeelteks on 15 keelt, ning 3. detsembri 2018 seisuga väidab organisatsioon end olevat ühendajaks enam kui 49 miljonile liikmele kogu maailmast. Organisatsiooni töökeskus asub New Yorgis. Nimi Avaaz (pärsia: آواز, devanaagari आवाज़) on tuletatud pärsiakeelsest sõnast, mille tähendus on 'hääl' (ka 'heli' või 'laul'), mis on laensõnana olemas ka hindi, urdu, punjabi, marathi ja türgi keeltes. Mitmes riigis, sh Iraanis ja Hiinas, on organisatsiooni tegevus keelatud. Avaazi asutajaliikmete hulgas on Ricken Patel, Tom Pravda, endine kongressiliige Virginia osariigist Tom Perriello, MoveOni tegevjuht Eli Pariser, Austraalia edumeelne ettevõtja David Madden, Jeremy Heimans (Purpose'i kaasasutajad) ja Andrea Woodhouse. Juhatus: Ricken Patel (juhataja), Tom Pravda (sekretär), Eli Pariser (juhatuse eesistuja) ja Ben Brandzel (laekur). "About Us | Avaaz mission statement" (inglise). Vaadatud 3.12.2018. Ingliskeelne esilehekülg Organisatsiooni koduleht TechWeekEurope. Human Rights Body Avaaz Under ‘Massive Cyber Attack’ vaadatud 2012-05-03
William Byrd

William Byrd (1540 või 1539. aasta lõpp London – 4. juuli 1623 Stondon-Massey, Essex) oli inglise organist, helilooja ja noodikirjastaja. Byrdi sünniaeg on teadmata. 15. novembril 1622 koostas ta oma testamendi, milles ütles enese kohta "oma 80. eluaastal", mis annaks tema sünniaastaks 1542 või 1543. Ent 2. oktoobril 1598 oli ta koostanud omakäelise dokumendi, kus nimetas end 58-aastaseks – see teeks tema sünniaastaks 1539 või 1540. Tänapäeval peetakse varasemat sünniaega tõenäolisemaks. Tema vanematest ei ole teada midagi peale nimede (Thomas ja Margery). Tal olid vennad Symond ja John, kes mõlemad said kaupmeesteks, ning neli õde: Alice, Barbara, Mary ja Martha. 14. septembril 1568 abiellus Byrd Julian Birleyga. Neil sündis vähemalt 7 last. Ta õppis Thomas Tallise juures. 1563 määrati ta Lincolni katedraali organistiks ja koorijuhiks ning sellel kohal töötas ta 1572. aastani. Lincolnis kujunes ta heliloojaks. Lincolnis olid mõjukad puritaanid, kes soovisid niisugusi laule, millel oleksid selged sõnad ja lihtne viis, ning selliseid Byrd siis tegi. Pärast seda, kui ta Lincolnist lahkus, jätkas kohalik kirik talle vähendatud palga maksmist, et ta sinna edaspidigi oma helitöid saadaks. Byrd oli alates 1570 kuningliku kapelli liige, alates 1572 õukonna organist. Koos Tallisega sai ta 1575 litsentsi levitada oma teoseid Londonis. Samal aastal ilmus kogu "34 püha laulu", milles oli 18 Byrdi 5–6-häälset motetti. 1591 ilmus "My Lady Nevelles'i kogu", kus on 40 pala virginaalile (tantsud, fantaasiad, variatsioonid), häbenemata viise, "mida ümisevad voorimehed". 1585 sai ta pärast Tallise surma kirjastuse ainuomanikuks. Alates 1593 elas Byrd Londonis, seejärel Stondon-Masseys. Bird on kirjutanud 3 missat, kogud motette 1589/91, 2 kogu graduaale 1605/07, mitmesuguse koosseisusuga kammeransambleid, sh 15 fantaasiat, pavaane, galjarde, umbes 140 pala virginaalile, palu lautole, umbes 70 3–6-häälset madrigali, umbes 30 instrumentaalsaatega 1-3-häälset laulu, kogud psalme, sonette ja kurbuslaule 1588/1611.
Jaan Konsin

Jaan Konsin (3. august 1890 Võõpste, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 11. juuni 1975) oli eesti vaimulik. Ta õppis Võnnu kihelkonnakoolis, Saadjärve pedagoogikaklassis ja Tartu Õpetajate Seminaris. Töötas aastatel 1914–1919 rahvakooliõpetajana. 1915–1917 võttis ta osa Esimesest maailmasõjast. Ta lõpetas 1923 aastal eksternina Tallinna Linna 1. Reaalkooli ning õppis aastatel 1930–1936 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (lõpetas) ja 1932–1938 õigusteaduskonnas. Akadeemiliselt oli ta korporatsioon Fraternitas Liviensise liige. Prooviaastal oli ta Tartu Peetri koguduses Gustav Rutopõllu juures. 26. detsembril 1928 ordineeriti ta õpetajaks. Aastatel 1929–1948 oli ta Äksi Andrease koguduse õpetaja ja 1947–1948 Tartu praost. Seejärel varjas ta ennast NSVL okupatsioonivõimude eest. Aastatel 1954–1961 oli ta Karksi Peetri koguduse õpetaja. Postimees, 4. august 1930 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II köide. Tartu 1994. Lk 307 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Haud Helme kalmistul
Karask

Karask (keskmurdes kohmakas) on keefiri, hapu‑ või petipiima, kohupiima või ka jogurtiga tehtud odra‑ või jämeda nisujahu tainast küpsetis. Karaski kergitusainena kasutatakse valdavalt söögisoodat, lisaainetena soola ja/või ürte, ka liha. Karaskit nimetati vanasti ka kiirleivaks. Karaskit võib küpsetada nii lamedana ahjuplaadil, otse kuumade süte peal kui ka madalamas või kõrgemas ahjuvormis. Karask on Eesti, Iiri, Šotimaa ja paljude muude maade rahvustoit[viide?]. James Martin, Irish soda bread, BBC Food Recipes Nigella, Soda Bread Kaja Roomets, Karask: maitsev ja tervislik, Õhtuleht, 11. detsember 2010
Hapupiim

Hapupiim on hapendatud ehk piimhappebakterite tekitatud käärimise tagajärjel kalgendunud piim. Lisades hapupiimale atsidofiilkepikeste juuretist, saadakse atsidofiilhapupiim.
Hernesupp

Hernesupp on kuivatatud hernestest keedetud supp. Herned pannakse enne supikeetmist vette likku, seda isegi juba eelmisel õhtul. Tavaliselt lisatakse hernesupile suitsutatud sealiha, porgandit, odrakruupe ja maitseaineid. Hernesupp on olenevalt hernesordist tavaliselt roheka või kollaka värvusega. Hernesuppi on tehtud ja söödud antiikajast alates. Hernesuppi on mainitud Aristophanese "Lindudes" ja sel ajal müüdi Ateenas hernesuppi tänavail. Eesti kultuuris on hernesupp koos seajalgadega traditsiooniline vastlatoit. Kunagise Rootsi impeeriumi aladel, sealhulgas Soomes, on tavaks süüa hernesuppi neljapäeviti. See komme pärineb reformatsioonieelsest ajast, kui reede oli paastupäev. Hernesuppi serveeritakse seal sealiha ja sinepiga. Retsept sisaldab sageli sibulat ja selliseid rohttaimi nagu tüümian ja majoraan. Kõrvale võidakse süüa näkileiba. Hernesupi järel süüakse tavaliselt pannkooke moosiga, mida võetakse pigem supi osana kui iseseisva magustoiduna. Neljapäeviti pakutakse hernesuppi nii Rootsi kui ka Soome armees. See komme pärineb Teise maailmasõja ajast. Venemaal lisatakse hernesupile kartuleid, mida mujal ei tehta. Kõrvale võidakse pakkuda röstitud leiba. Hernesupp on üks esimesi toite, mida hakati tootma lahustuval kujul. Johann Heinrich Grüneberg leiutas 1867 lahustuva hernesupi, mis koosnes peamiselt peenestatud hernestest ja liharasvast. Grüneberg müüs selle retsepti Preisi riigile. Peatselt puhkes Prantsusmaa-Preisi sõda ning Preisimaa valitsus ehitas suure supivabriku, mis tootis igal aastal 4000–5000 tonni lahustuvat suppi. Pakendi sarnasuse tõttu hakati seda toitu nimetama hernevorstiks (Erbswurst). 1889 ostis valitsuselt supi tootmise litsentsi lahustuvate toiduainete tootja Knorr, kes toodab lahustuvat hernesuppi tänapäevani. Hernesuppi võidakse pakkuda suurtel rahvakogunemistel. Nimelt on hernesupp odav, seda on lihtne suures koguses valmistada ja enamik inimesi armastab seda mingil määral. Rahvajutu järgi mürgitati kukutatud Rootsi kuningas Erik XIV hernesupiga. 20. sajandil tehtud uuringud näitasid, et kuninga surnukehas oli tõepoolest palju arseeni, mistõttu mürgitamine oli tõenäoline, ja on ajaloolisi tõendeid selle kohta, et tema vend Johan III soovis teda mürgitada.
Supp

Supp on üldiselt soe soolane vedel toit. Seda valmistatakse tavaliselt koostisosi (liha, köögiviljad vm) vedelikus keetes. Leidub ka külmi ja magusaid suppe. 5. aprillil tähistatakse rahvusvahelist supipäeva[viide?]. Borš Frikadellisupp Guljašš Hapukapsasupp Hartšoo Hernesupp Härjasabasupp Kalasupp Kanasupp Kapsasupp Klimbisupp Köögiviljasupp Lõhesupp Läätsesupp Misosupp Oasupp Okroška Pelmeenisupp Piimasupp Püreesupp Raamen Rassolnik Seenesupp Seljanka Sibulasupp Suvesupp Talupojasupp Tomatisupp Uhhaa Õllesupp Leivasupp Lumepallisupp Mustikasupp
Kustav Viise

Kustav Viise (ka Gustav Wiese; 18. september 1898 Kõnnu vald – 22. september 1978 Tartu) oli eesti vaimulik. Viise võttis aastatel 1916–1918 osa Esimesest maailmasõjast ja aastatel 1919–1920 osa Vabadussõjast. Aastast 1920 teenis ta üleajateenijana-orkestrandina Ratsarügemendis. Aastal 1930 lõpetas ta Tartu Õhtuühisgümnaasiumi. Aastatel 1930–1936 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 20. oktoobril 1937 õpetajaks. Ta oli aastatel 1938–1955 Tudulinna Rahu koguduse õpetaja, lisaks oli ta veel aastatel 1941–1955 Avinurme koguduse õpetaja ja aastatel 1944–1946 Lohusuu koguduse õpetaja. Aastatel 1955–1956 oli ta Kadrina ja Ilumäe koguduse õpetaja, aastatel 1956–1963 oli ta Vändra ja Tori koguduse õpetaja. Aastatel 1963–1975 oli ta Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Tema poeg on kolonel Michael Viise (sündinud 23. novembril 1926) kes oli aastatel 1990–1995 EELK Baltimore ja Washingtoni koguduse õpetaja ning aastatel 1995–1998 Eesti kaitseväe peakaplan. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 55
Kaarel Paas

Kaarel Paas (kuni 1938 Carl Eduard Pauk; 9. oktoober (vkj)/ 22. oktoober 1903 Peetri vald, Vaivara kihelkond, Virumaa – 29. august 1971 Tallinn) oli Eesti NSV jurist, Eesti NSV peaprokurör ja Eesti NSV kohtuminister. Oli 1922. aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige. Mõisteti 149 protsessil 1924. aastal eluks ajaks sunnitööle, vabanes amnestiaga 7. mail 1938. Kaarel Paas aastatel 1940–1941 ja 1944–1959 Eesti NSV Prokuratuuri peaprokurör. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu II, III, IV ja V koosseisu saadik. Oli aastatel 1941–1960 EKP Keskkomitee liige. Oli Eesti NSV kohtuminister 14. september 1959 – 25. mai 1960. ning hiljem Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuva Juriidilise Komisjoni esimees. Suri 1971. aastal Tallinnas ja on maetud Tallinna Metsakalmistule. 1970 Eesti NSV teeneline jurist Tema lellepoeg oli juunivalitsuseaegne EK(b)P Keskkomitee sekretär kaadrite alal Adolf Pauk (1902–1941). Personaalraamat. Sisserännanud 1885-1906; EAA.1230.1.80; 1885-1913, 1940 "Virumaa tähtpäevi oktoobris". Portaal virumaa.ee ENE 5. kd. Tallinn 1973. Lk 545 Paas, Kaarel. Rahvusarhiivi fotode andmebaas, ERAF.2.1.9509, foto nr 1 Haud Tallinna Metsakalmistul
Gustav Friedrich Cappel

Gustav Friedrich Cappel (ka Gustav Friedrich Kappel; 5. august / 16. august 1728 Auciems – 30. november / 10. detsember 1784) oli Eesti vaimulik. Cappel sündis Auciemsis Straupe kihelkonnas (praeguse haldusjaotuse järgi Raiskuma vallas Pārgauja piirkonnas. Ta õppis Tallinna Gümnaasiumis, Tartu linnakoolis ja Riia Lütseumis. Aastatel 1750–1754 õppis ta Halle ülikoolis (immatrikuleeriti 14. oktoobril 1750). Ordineeriti 5. detsembril / 16. detsembril 1756 õpetajaks. Ta oli aastatel 1756–1760 Tori koguduse õpetaja. Aastatel 1760–1784 oli ta (introdutseeriti 9. juulil / 20. juulil 1760) Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Tema emapoolne vanaisa Antonius Güldenstädt oli Salasmuiža, Katlakalnsi ja Olaine ning Riia Jaani koguduse õpetaja. Tema abikaasa Anna Charlotte isa Christian Gottfried Helwig oli Helme Maarja koguduse õpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Pasteet

Pasteet on keedetud, hautatud või küpsetatud ja läbi hakkmasina lastud maksast, lihast või kalast tehtud toit. Kõige tavalisem on maksapasteet. Pasteet on sageli pastalaadne, seda saab hästi laiali määrida, näiteks leiva- või saiaviilu peale. Üldiselt süüakse seda külmalt. Lisaks lihale pannakse pasteedi sisse hakitud köögivilju, võid, ürte ja vürtse. Võidakse lisada ka veini või konjakit.
Éric Boullier

Éric Boullier (sündinud 9. novembril 1973) on prantsuse motosporditegelane. Praegu on ta direktor McLaren Vormel 1 meeskond ja asepresident Formula One Teams Association (FOTA). Éric Boullier on lõpetanud Institut polytechnique des sciences avancées. Boullier, le titre d'ici trois ans "Eric Boullier devient vice-président de la FOTA à la place de Stefano Domenicali". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. juuni 2012. Vaadatud 4. juunil 2012. Eric Boullier
August Kippasto

August Kippasto (28. august 1887 Tartu – 24. september 1973 Sydney) oli Eesti maadleja. Kippasto hakkas raskejõustikuga tegelema 12-aastaselt Karskuse spordiseltsis. Kippasto osales 1912. aasta suveolümpiamängudel Stockholmis, sõites sinna oma kulu ja kirjadega. Ta osales kergekaalus koos teiste eestlaste Georg Baumanni ja Oskar Kapluriga ning saavutas 29.–46. koha. Ta pidas kaks kohtumist ja kaotas mõlemad seljaga: Böömimaa sportlasele Karel Halíkile 2 minutiga ja Ungari sportlasele Ödön Radványle 4 minutiga. Radvány saavutas lõpuks 4. koha. Pärast olümpiamänge hakkas Kippasto elukutseliseks. Ta läks Peterburi ja liitus Georg Lurichi maadlustrupiga. Hiljem organiseeris ta Lõuna-Venemaal oma maadlustrupi, mis esines ja võistles ka Iraanis ja Türgis. Pärast Esimest maailmasõda naasis ta Soome kaudu Eestisse. 1929 emigreerus Kippasto Austraaliasse, kus töötas Melbourne'is klaverihäälestajana. Ta püüdis hakata elukutseliseks maadlejaks, esinedes vene vägilase Ragozini ja Razgoni nime all, aga pidi sellest loobuma, sest ei saavutanud edu. Kuni 1941 elas ta Mount Isas. 1973 avaldas ta Sydneys luulekogu "Mõtteid kodust". Maadlus 1912. aasta suveolümpiamängudel Spordiinfo August Kippasto Vaadatud 23. märtsil 2013 Lembit Koik. "100 aastat Eesti raskejõustikku (1888–1988)". Tallinn, Eesti Entsüklopeediakirjastus 1996, lk. 85 www.sports-reference.com August Kippasto Vaadatud 23. märtsil 2013 Biograafia ESBL-is August Kippasto veebisaidil Olympedia (inglise)