laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Bioküberneetika

Bioküberneetika on teine nimetusskeem (mõiste "küberneetika" ise on pärit bioloogiliste süsteemide toimimise kajastamisena), mida kasutatakse küberneetikas kui tehnoloogiliselt mõistetud bioloogilise teaduse kirjeldust, mis hõlmab bioloogilisi distsipliine, mis saavad kasu küberneetika rakendamisest, sealhulgas neuroloogia ja hulkraksed süsteemid. Bioküberneetika mängib olulist rolli süsteemibioloogias, püüdes integreerida erinevaid teabetasandeid, et mõista, kuidas bioloogilised süsteemid toimivad. Bioküberneetika on abstraktne teadus ja on teoreetilise bioloogia põhiline osa, mis põhineb süsteemitehnika põhimõtetel. Bioküberneetika on liitsõna, mis tuleneb sõnadest bio (kreeka keeles βίο / elu) ja küberneetika (kreeka keeles κυβερνητική / kontrolliv-juhtiv). Kuigi sõna laiendatud vorm on bioloogiline küberneetika, nimetatakse seda valdkonda teadusartiklites kõige sagedamini bioküberneetikaks. Bioinformaatikat võib korrektselt nimetada ka bioinformaatikaks. Bioküberneetika varajaste pooldajate hulka kuuluvad muu hulgas Ross Ashby, Hans Drischel ja Norbert Wiener. Allpool on loetletud nende teadlase avaldatud populaarsed tööd. Ross Ashby, "Introduction to Cybernetics", 1956 Hans Drischel, "Einführung in die Biokybernetik." 1972 Norbert Wiener, "Cybernetics or Control and Communication in the Animal and the Machine", 1948 Bioküberneetikaga seotud teemadesse süvenevaid artikleid ja uurimusi võib leida paljude sarnaste nimetuste all, sealhulgas molekulaarküberneetika, neuroküberneetika ja rakuküberneetika. Sellised valdkonnad hõlmavad teadusharusid, mis täpsustavad elusorganismi uurimise teatud aspekte (näiteks neuroküberneetika keskendub organismide neuroloogiliste mudelite uurimisele). Bioküberneetika – kogu elusorganismi uurimine. Neuroküberneetika – küberneetika, mis tegeleb neuroloogiliste mudelitega. (Psühhoküberneetika oli ühe eneseabiraamatu pealkiri ja ei ole teaduslik distsipliin). Molekulaarküberneetika – molekulaarsete süsteemidega tegelev küberneetika (nt molekulaarbioloogia küberneetika) Rakuküberneetika – rakusüsteemidega tegelev küberneetika (nt infotehnoloogia/rakutelefonid või bioloogilised rakud). Evolutsiooniline küberneetika – infosüsteemide evolutsiooni uurimine (vt ka evolutsiooniline programmeerimine, evolutsiooniline algoritm). W. Ross Ashby, Introduction to Cybernetics. Methuen, London, UK, 1956. PDF text. Hans Drischel, Einführung in die Biokybernetik. Berlin 1972 Norbert Wiener, Cybernetics or Control and Communication in the Animal and the Machine, (Hermann & Cie Editeurs, Paris, The Technology Press, Cambridge, Massachusetts, John Wiley & Sons Inc., New York, 1948). Max Planck Institute for Biological Cybernetics Journal "Biological Cybernetics" Scientific portal on biological cybernetics UCLA Biocybernetics Laboratory
Robinson Crusoe

Robinson Crusoe on Daniel Defoe romaani "Robinson Crusoe" peategelane. Robinson Crusoe prototüübiks arvatakse olevat olnud šoti meremees Alexander Selkirk. Romaani esimene väljaanne esitas reisikirja autorina Crusoe enda, mis lõi mulje romaani sündmuste tõsielulisusest.
Andra

Andra on eesnimi, mida kasutatakse peamiselt naisenimena. Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Andra 1165 inimesel. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Andra alla viiel mehel ja 695 naisel. Andra on levikult 242. naisenimi. Kõige populaarsem oli eesnimi Andra vanuserühmas 20–24, kus neid on 10 000 elaniku kohta 13,89, ning Lääne-Viru maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 12,1. Andra oli keskmiselt 29 aasta vanune (mediaanvanus oli 28). Andra Teede Andra Siibak Andra Veidemann Personvārdu datu bāze Eesnime Andra statistika. Statistikaamet
Käärimine (kangas)

Käärimine on lõnga korrutamine lõimeks. Käsitsi kangakudumisel nimetatakse käärimist ka kanga loomiseks. Kanga käärimine eelneb kudumisele. Kanga lõimelõngad veetakse korrapäraselt valmis ja vahelik jaotatakse vajalikus pikkuses ja laiuses. Kudumi laiusest ja tihedusest lähtudes keritakse vastav arv lõimelõngu kudumi pikkuselt spiraalina ümber käärpuude. Nii saadud lõngapalmik keritakse kangaspuude lõimepoomile. Kanga käärimisel on tähtis, et lõimelõngad jookseksid käärpuudele ühtlase pingusega. Seetõttu tegeleb selle tööga algusest lõpuni üks inimene. Enne käärimisest veetakse nii pikk pael ümber käärpuude, kui pikka kangast soovitakse käärida. Käärpuudel jäävad vedukordade vahed hästi näha ning on võimalik määrata, mitme käärimisringiga peab jõudma ülemiste vahelikupulkadeni. Kui lõng on sile, kääritakse 4–12 lõngaga. Takuse, sõlmelise või villase lõimematerjali korral kääritakse ühe, kahe või nelja lõngaga. Kääritavate lõimelõngade otsad sõlmitakse lihtsa hobusesabasõlmega kokku. Kangaspuud Käärkast Käärlaud Käärpuud Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 87 [1] Kanga käärimine. Eevi Astel. Kangakäärimine Eestis. Etnograafiamuuseumi aastaraamat, 1971. Kanga käärimine (loomine) käärpuudel Eesti Ajaloomuuseum Käärpuud, Mõniste Talurahvamuuseum
Andrea

Andrea on eesnimi, mida kasutatakse nii mehe- kui naisenimena (tavaliselt naisenimena, kuid näiteks Itaalias praktiliselt ainult mehenimena). 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Andrea 92 mehel ja 164 naisel. Andrea oli levikult 688. mehenimi ja 593. naisenimi. Kõige populaarsem oli eesnimi Andrea vanuserühmas 20–24, kus neid on 10 000 elaniku kohta 7,51, ning Võru maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,26. Andrea oli keskmiselt 27 aasta vanune (mediaanvanus oli 25). Andrea Bocelli Andrea Dworkin Andrea Henkel Andrea Pozzo Eesnime Andrea statistika. Statistikaamet
Sooriisikas

Sooriisikas (Lactarius helvus) on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik. Kübar on viltjassoomuseline, kuiv ja lehterjas, läbimõõduga kuni 16 cm. Sooriisika piimmahl on värvusetu ja seda eritub vähe. Eestis esineb väga sageli, kohati massiliselt, juulist oktoobrini. Sooriisikas on kergelt mürgine ka pärast kupatamist. Tema söömisel võib tekkida mao- ja soolenähtudega mürgistus. Sooriisikas andmebaasis eElurikkus "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. september 2021. Vaadatud 5. septembril 2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Metsamasin

Metsamasin on metsas töötamiseks mõeldud masin, mille peamiseks eesmärgiks on kas puidu töötlemine või puidu koondamine laoplatsile. Toom, Reio. "Metsamasinate ja -tehnika tootjad Eestis ja nende toodang". Bakalaureusetöö (2019)
Žacléř

Žacléř (saksa keeles Schatzlar, varem Bornflos või Bernstadt) on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Trutnovi ringkonnas. Žacléř asub Poola piiri ääres, Trutnovist ligi 11 km ja Hradec Královést umbes 40 km põhjas. Žacléř asub merepinnast umbes 612 meetri kõrgusel. Žacléři on esmamainitud 1334. aastal. Žacléři vanalinn on alates 1. septembrist 2003 ajalooline linnakaitseala. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Žacléř Místopisný průvodce po České Republice Historie města Město Žacléř Žacléř : právní ochrana Národní památkový ústav
Kronprinz Wilhelm

Kronprinz Wilhelm oli Norddeutscher Lloydile ehitatud ookeaniliinilaev, mille eesmärk oli Atlandi ookeani ületus. 202,17 m pikkuse aurulaeva, mis lasti vette 1901. aasta märtsi lõpus, ehitas AG Vulcan Stettin. See sai nime Saksa Keisririigi kroonprintsi Wilhelmi järgi. Laev, mis pälvis aasta pärast valmimist Sinise Lindi, müüdi vanarauaks 1923. aastal. Kaiser Wilhelm der Große Kaiser Wilhelm II Kronprinzessin Cecilie  Kronprinz Wilhelm – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kronprinzessin Cecilie

Kronprinzessin Cecilie oli Norddeutscher Lloydile ehitatud ookeaniliinilaev, mille eesmärk oli Atlandi ookeani ületus. 215,29 m pikkuse aurulaeva, mis lasti vette 1906. aasta detsembri alguses, ehitas AG Vulcan Stettin. See sai nime Saksa Keisririigi kroonprintsessi Cecilie järgi. Laev lammutati vanarauaks 1940. aastal. Kaiser Wilhelm der Große Kaiser Wilhelm II Kronprinz Wilhelm  Kronprinzessin Cecilie – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Alaline nõukogu

Alaline nõukogu (vene keeles Непременный совет) oli aastatel 1801−1810 Venemaa keisririigi kõrgeim nõuandev kogu. Selle õigusjärglane oli Riiginõukogu. Alalise nõukogu eelkäijaks oli Kõigekõrgema õukonna juures asuv nõukogu (Совет при высочайшем дворе) ehk Kõigekõrgem nõukogu, mille asutas 1769. aastal keisrinna Katariina II. Keiser Aleksander I kaotas selle 1801. aastal ja asutas selle asemele sama aasta 30. märtsil (vkj) Alalise nõukogu. See kaotati 1810. aastal ja seda asendas omakorda Riiginõukogu. Nõukogul oli õigus esitada keisri tegevusele ja ukaasidele vastuväiteid. Tegevuse algusperioodil tegeles see erinevate oluliste küsimuste käsitlemises ja valmistas ette mitmeid reforme (nt talurahvaasjad). Pärast Ministrite Komitee loomist 1802. aastal menetles nõukogu vähemtähtsamaid ja keerulisemaid kaasusi.  Pikemalt artiklis Alalise nõukogu liikmete loend Nõukogu rajamisel nimetas keiser liikmeteks 12 isikut. Aja jooksul lisandus liikmeid veelgi. Aastatel 1801−1810 kuulus nõukokku 32 liiget. Pärast Riiginõukogu rajamist said Alalise nõukogu liikmed selle liikmeteks. Nõukogu koosnes kantseleist ja ekspeditsioonidest. Kantselei eesotsas oli direktor, kelleks oli Johann Weidemeyer. Ekspeditsioone oli neli (neid juhtisid ekspediitorid): Välisasjade ja kaubanduse ekspeditsioon (ekspediitor riigisekretär Theodor Engel) Maa- ja mereväe asjade ekspeditsioon (lühikest aega vürst Pavle Tsitsishvili) Tsiviil- ja vaimulike asjade ekspeditsioon (lühikest aega Pavel Ivanovitš Averin, seejärel riigisekretär Mihhail Mihhailovitš Speranski) Riigimajanduse ekspeditsioon (riigisekretär Aleksei Nikolajevitš Olenin) Alalise nõukogu liikmete loend Riiginõukogu (Venemaa keisririik) Amburger, Erik. Geschichte der Behördenorganisation Russlands von Peter dem Grossen bis 1917. − Studien zur Geschichte Osteuropas. Bd X. Leiden: E. J. Brill, 1966, lk 65. Amburger, Erik. Geschichte der Behördenorganisation Russlands von Peter dem Grossen bis 1917. − Studien zur Geschichte Osteuropas. Bd X. Leiden: E. J. Brill, 1966. Lk 65-66 [1].
Privolnoje

Privolnoje (vene keeles Привольное) on küla Venemaal Stavropoli krais Krasnogvardeiskoje rajoonis. Privolnoje on asutatud 1848. aastal Sorokini talu kohale. Privolnojes on sündinud Nõukogude Liidu ja Venemaa poliitik ja ühiskonnategelane Mihhail Gorbatšov. Привольное Культурно-историческое наследие села Биография Михаила Горбачева РИА Новости
Maggy Rouff

Maggy Rouff (neiupõlvenimi Marguerite de Wagner; 1896 – 7. august 1971) oli Belgia päritolu prantsuse moekunstnik. Maggy Rouff sündis 1896. aastal Belgia peres (kuid tema ema oli pärit hoopis Saksamaalt). 1902. aastal avasid tema vanemad Pariisis Drécolli moemaja. Tegelikult oli see 1896 Christoff von Drécolli Viinis asutatud moemaja üks harusid ja Wagnerid maksid õiguse eest kasutada Drécolli nime. 1917. aasta oktoobris abiellus Marguerite (Maggy) de Wagner Pierre Besançoniga ja mõlema perekonnanimeks sai Besançon de Wagner. 1929. aastal avas Marguerite Besançon de Wagner oma moemaja aadressil Champs Elysees 136 ja võttis kunstnikunimeks Maggy Rouff. Rouff jäi 1948. aastal pensionile ja andis äri üle oma tütrele Anne-Marie Besançonile. 1960. aastatel reorganiseeriti moemaja: seal hakati müüma valmisrõivaid ning kollektsioonidega püüti orienteeruda noorematele klientidele, kuid see ja paralleelselt uute moesuundade järgimine ei õnnestunud. 1965. aastal moemaja suleti. Rouff oli tuntud spordiriietuse ja pesu disaini poolest oma loomingu varasemal perioodil (see külg tema loomingust on sageli alahinnatud), hiljem iseloomustasid tema naisterõivaste kujundusi naiselikud detailid nagu volangid, krooked ja hästi langeva diagonaallõike kasutamine. Loojana tähtsustas ta elegantsi, harmooniat ja iga detaili läbimõeldust riietuses. 1937. aastal avas Londonis Park Lane'il oma moemaja filiaali, kusjuures vanaaegse hoone välisilme kujundas Rouff isiklikult. Maggy Rouff kujundas kostüümid või osales ühe kostüümide loojana 12 mängufilmile aastail 1938–1961. In 1938. aastal kingiti riigivisiidil Suurbritannia printsess Elizabethile ja printsess Margaretile kaks Maggy Rouffi kujundatud kleiti ja taskurätikud. Tuntud isikutest olid Maggy Rouffi kliendid veel näiteks Grace Kelly ja Clarissa Churchill Eden. 1930. aastatel oli Rouff PAIS (Association pour la Protection des Arts Plastiques et Appliques 'Visuaal- ja Tarbekunsti Kaitse Ühing') juht. 1922. aastal Madeleine Vionnet' asutatud organisatsioon oli omas ajas üks mõjukamaid loomevarguse ja võltsingute vastu võitleja. Maggy Rouff - Fashion Designer Encyclopedia Maggy Rouff. - IMDB Ascot gown c. 1938. - Royal Collection Trust Handkerchiefs c. 1938. - Royal Collection Trust V. Pouillard. In the Shadow of Paris? French Haute Couture and Belgian Fashion Between the Wars. - Producing Fashion: Commerce, Culture, and Consumers. Pennsylvania Press, 2011 Maggy Rouff - Fashion Designer Encyclopedia Maggy Rouff ~ 1896-1971. - Head to Toe Fashion Art. French Fine Art Fashion Prints Collection Maggy Rouffi kujundatud õhtukleit 1935. aastast, Metropolitani Kunstimuuseum Maggy Rouffi kujundatud mantel 1938. aastast, Metropolitani Kunstimuuseum
Hüperinflatsioon Zimbabwes

Hüperinflatsioon Zimbabwes oli valuuta ebastabiilsuse periood Zimbabwe Vabariigis, mis Cagani hüperinflatsiooni definitsiooni järgi algas veebruaris 2007. Inflatsiooni haripunktis aastatel 2008–2009 oli riigi hüperinflatsiooni keeruline määrata, kuna valitsus lõpetas andmete avalikustamise. Zimbabwe suurim kuine inflatsioonimäär oli hinnanguliselt 79,6 miljardit protsenti, suurim aastane inflatsioonimäär 89,7 sekstiljonit protsenti. Aprillis 2009 lõpetas Zimbabwe enda rahatähtede printimise ning hakkas kasutama teiste riikide valuutasid. Valitsus teatas 2015. aasta keskel, et plaanib sama aasta lõpuks minna üle USA dollarile. Juunis 2019 teatas Zimbabwe valitsus, et riik hakkab uuesti kasutama Zimbabwe dollarit, ametliku nimega Real Time Gross Settlement dollar (RTGS-dollar). Välisriikide valuutad kaotasid ametliku maksevahendi staatuse. Juuli keskpaigaks oli riigi inflatsioonimäär kasvanud 175%-ni ning kardeti uut hüperinflatsioonilainet. Märtsis 2020 oli Zimbabwe inflatsioonimäär üle 500% ning olukorra lahendamiseks loodi uus töörühm. Juulis 2020 oli riigi aastane inflatsioonimäär 737%. "Hanke S., & Kwok, A. (2009) "On the Measurement of Zimbabwe's Hyperinflation", Cato Journal, 29 (2)" (PDF). Originaali arhiivikoopia (PDF) seisuga 7. september 2019. Vaadatud 11. juuli 2015. "Zimbabwe Abandons Its Currency". BBC. 29. jaanuar 2009. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. september 2011. Vaadatud 22. aprill 2011. McGee, Patrick (12. juuni 2015). "Zimbabwe ditches its all but worthless currency". FT. Originaali arhiivikoopia seisuga 11. juuli 2015. Vaadatud 2. veebruar 2016. Sguazzin, Anthony. "Zim's dollar returns, a decade after it became worthless". Fin24. Originaali arhiivikoopia seisuga 24. juuni 2019. Vaadatud 25. juuni 2019. Samaita, Kevin (15. juuli 2019). "Zimbabwe's inflation doubles up to 175%". BusinessLIVE (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 16. juuli 2019. Vaadatud 16. juuli 2019. Muronzi, Chris (16. juuli 2019). "Could new figures forecast hyperinflation for Zimbabwe?". www.aljazeera.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 16. juuli 2019. Vaadatud 16. juuli 2019. Ndlovu, Ray; Goko, Colleen (11. märts 2020). "Zimbabwe Turns to 'Task Force' in Bid to End Currency Rout". Bloomberg News. Originaali arhiivikoopia seisuga 19. märts 2020. Vaadatud 19. märts 2020. "Government sets up currency stabilisation task force". The Herald. Harare, Zimbabwe. 11. märts 2020. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. märts 2020. Ndlovu, Ray (14. juuli 2020). "Zimbabwe Steps Closer to Hyperinflation With 737.3% Annual Rate". www.bloomberg.com. Vaadatud 30. juuli 2020. Allen, Larry (2009). The Encyclopedia of Money (2nd ed.). Santa Barbara, CA: ABC-CLIO. Lk 228–229. ISBN 978-1598842517. The Hyperinflation in Zimbabwe, Mises Institute (inglise keeles) The Return of Hyperinflation in Zimbabwe, Mises Institute (inglise keeles)
Alalise nõukogu liikmete loend

Sellel loendis on loetletud Alalise nõukogu liikmed aastatel 1801−1810. Pärast Riiginõukogu rajamist said endised Alalise nõukogu liikmed uue nõukogu liikmeteks. Alaline nõukogu Riiginõukogu (Venemaa keisririik) Venemaa keisririigi Riiginõukogu liikmete loend Шилов, Д. Н., Кузьмин, Ю. А. Члены государственного совета Российской империи 1801−1906. Биобиблиографический справочнк. С.-Петербург: Издательство "Дмитри Булганин", 2007. Lk 897.
Käärkast

Käärkast (ka käärikast, käärlaegas) oli puukast, millesse asetati kanga käärimiseks lõngakerad või -poolid. Käärkastis oli kuni 12 lahtrit, mis võimaldas mitut lõimelõnga ühel ajal käärida. Kasti servale kinnitatud aasadest viidi lõng läbi, et lõngad käärimise ajal omavahel keerdu ei läheks. Käärkaste ja lõngapoole hakati Eestis kasutama 19. sajandi teisel poolel mõisate ja elukutseliste kangrute vahendusel. Varem kasutati kehasid või kerilaudu. Kui kehadelt kääriti enamasti kahe lõimega, siis käärimisega käärimiskastist või käärimisraamilt oli võimalik seda käärpuudele teha ühtlaselt 4–10 lõimelõngaga. Käärkasti kasutamisega kaasnes käärlaua kasutuselevõtt. Kangaspuud Kerilaud Käärlaud Käärpuud Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 115 Kangakäärimine Eestis, Eevi Astel. Etnograafiamuuseumi aastaraamat, 1971. Käärkast Eesti Rahva Muuseum Käärpuud, Mõniste Talurahvamuuseum
Aiguille Verte

Aiguille Verte ([eɡɥij vɛʁt]) (prantsuse keelest 'roheline nõel') on mägi Mont Blanci massiivis Prantsuse Alpides. Esmakordselt ronisid sellele 29. juunil 1865 Edward Whymper, Christian Almer ja Franz Biner, kaks nädalat enne saatuslikku Matterhorni tõusu. Whymper ei saanud ronida koos oma tavalise teejuhi Michel Croziga, kes pidi Chamonix's klienti ootama. Selle tulemusena palkas Whymper Christian Almeri, kes oli 1854. aastal olnud koos Alfred Willsiga Wetterhornil. Teise tõusu tegid Charles Hudson, T. S. Kennedy ja Michel Croz Moine'i seljaku kaudu. Esimene naine Aiguille Verte'ile ronimas oli Lucy Walker 1870. aastal. Arête Sansi esimese tõusu tegi Nicolas Jaeger 1972. aastal. Aiguille Verte vaadatuna Montagne de la Flégère'ist Aiguille Verte (keskel) ja Aiguille du Dru (paremal) vaadatuna Aiguilles Rouges'ist Aiguille Verte'i põhjakülg, Couturier' ja Cordier' uurded tähistatud
Dekemvriana

Dekemvriana (kreeka keeles Δεκεμβριανά, 'detsembri sündmused') olid teise maailmasõja ajal 3. detsembrist 1944 kuni 11. jaanuarini 1945 Ateenas toimunud kokkupõrked. Sündmused olid mitmeid kuid eskaleerunud pingete kulminatsioon. Ühel poolel olid kommunistlik EAM, osad selle sõjaväetiivast, Ateenas paiknevast ELAM-ist, KKE ja OPLA. Teisel poolel olid Kreeka valitsus, osaliselt Kreeka sõjavägi, sandarmeeria, Linnade Politsei, paremäärmuslik Organisatsioon X ning mitmed teised, mh Briti armee. Hoolimata parem- ja vasakpoolsete vahelistest pingetest lepiti mais 1944 Liibanoni konverentsil kokku, et uues rahvusliku ühtsuse valitsuses hakkavad osalema kõik Natsi-Saksamaaga koostööst keeldunud osapooled; lõpuks määras 24-st ministrist 6 EAM. Paar nädalat enne Saksa vägede lahkumist oktoobris 1944 kinnitati Caserta lepinguga, et kõik natsidega koostööd teinud saavad vastavalt karistada ning kõik vastupanujõud ühinevad brittide juhendamisel Kreeka armeeks. Sellest hoolimata andis Briti komandör Ronald Scobie 1. detsembril 1944 EAM-ELAS-ile käsu relvad ära anda. EAM-i ministrid astusid 2. detsembril tagasi ning EAM kutsus inimesi 3. detsembril Ateenas meelt avaldama ning seadis eesmärgiks natsidega koostööd teinud Julgeolekupataljonide karistamise ning "Scobie'i korra" lõpetamise. Meeleavaldusel osales umbes 200 000 inimest, politsei ja sandarmeeria avasid protestijate pihta tule, milles hukkus 28 ning sai vigastada 148. Tsiviilisikute tapmisest algas algselt EAM-i ja valitsusvägede (mh Julgeolekupataljonide) vaheline sõda, mis detsembri teises pooles laienes EAM-i ja Briti armee vaheliseks võitluseks. Kokkupõrked ei väljunud Ateena piiridest, riigi muudes osades oli olukord pingeline, kuid rahulik. Ainus erand oli Epeiros, kus Aris Velouchiotis tungis kallale Napoleon Zervasi vägedele. Dekemvriana lõppes EAM-ELAS-i kaotusega, Varkiza lepinguga andis EAM relvad ära ning ELAS kaotati. Dekemvriana ja EAM-i poolt läbi viidud punane terror andsid aluse vasakpoolsete-vastasele valele terrorile, mis omakorda laienes viis 1946. aastal Kreeka kodusõjani. Dekemvriana kokkupõrked olid Kreeka lähiajaloo veriseimad, palju hukkus ka tsiviilisikuid. Iatrides, John O. (2015). Revolt in Athens: The Greek Communist "Second Round," 1944-1945. Princeton: Princeton University Press. ISBN 978-0-691-61965-1. Hassiotis, Loukianos (2015). "The Dekemvriana through the Eyes of the British Soldiers". Journal of Modern Greek Studies. 33 (2): 269–291. DOI:10.1353/mgs.2015.0032. S2CID 147536519 – cit. via Project MUSE.
Mönch

Mönch (saksa keeles "munk") on mägi Šveitsis Berni Alpides. Koos Eigeri ja Jungfrauga moodustab see hästi äratuntava mäerühma, mis on kaugelt nähtav. Mönch asub Valais' ja Berni kantoni vahelisel piiril ning moodustab osa Jungfrau ning Jungfraujochi (läänes) ja Eigeri (idas) vahelisest seljakust. See on Mönchsjochi kurust (3650 m) ja Mönchsjochi hütist läänes ning Jungfraufirnist ja Ewigschneefäldist põhjas (kaks suure Aletschi liustiku lätet). Mönchi põhjakülg moodustab järsu seina Lauterbrunneni oru kohal. Jungfrau raudteetunnel kulgeb otse tipu all (u 3300 m). Tippu ronisid esmakordselt 15. augustil 1857 Christian Almer, Christian Kaufmann, Ulrich Kaufmann ja Sigismund Porges. Vaade Mönchile Jungfraujochilt Panoraam Männlichenist: Eiger, Mönch ja Jungfrau (vasakult paremale) Mönch, autor Helga von Cramm, palvega Achespè, kromolitograafia, u. 1879. (3 x 4,5 tolli).
Schreckhorn

Schreckhorn on mägi Berni Alpides. See on kõrgeim tipp, mis asub täielikult Berni kantonis. Schreckhorn on põhjapoolseim neljatuhandeline Euroopas. Schreckhorn asub 10 km Grindelwaldist kagus Ülemise ja Alumise Grindelwaldi liustiku vahel. Piirkonna moodustavad asustamata liustikuorud, suur Aare liustik ja Fiescheri liustik. Lauteraarhorni tipp asub väga lähedal ja ulatub peaaegu samale kõrgusele. Berni Alpide kõrgeim tipp Finsteraarhorn asub 6 km lõuna pool. Geoloogiliselt on Schreckhorn Aarmassiivi osa. Esimese mäkketõusu tegid 16. augustil 1861 Leslie Stephen, Ulrich Kaufmann, Christian Michel ja Peter Michel. Nende tõusutee, ülemise Schrecki uurde kaudu Schrecksattelile ja siis kaguseljakule, oli tavamarsruut järgmiseks 50 aastaks, kuid nüüd kasutatakse seda harva. Tippu üritati mitu korda enne sedagi, eriti Šveitsi loodusteadlane Joseph Hugi 1828. aastal ja Pierre Jean Édouard Desori (Šveitsi geoloog) teejuhiga seltskond 1842. aastal. Esimese tõusu edelaseljakult – Schreckhornile ronimise tavamarsruut – tegid John Wicks, Edward Branby ja Claude Wilson 26. juulil 1902. Nad otsustasid kohalike teejuhtide abita väga järsule seljakule ronida ja neil õnnestus tippu jõuda. Loodeseljakule (Andersongrat) ronisid 7. augustil 1883 esimestena John Stafford Anderson ja George Percival Baker koos teejuhtide Ulrich Almeri ja Aloys Pollingeriga. Strahleggi hütti, mille hävitas laviin, asendab Schreckhorni hütt (2520 m). Schreckhornile võib tõusta ka Glecksteini hütist (2317 m) ja Lauteraari hütist (2392 m).
Morea

Morea (kreeka keeles Μορέας või Μωριάς) oli kesk- ja varauusaegne nimetus, mida kasutati Lõuna-Kreekas asuva Peloponnesose poolsaare kohta. Seda kasutasid Bütsants (vt Morea despootkond), Osmanite riik (vt Morea ejalett) ja Veneetsia vabariik (vt Morea kuningriik). Morea sõda