laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Edyta Górniak

Edyta Anna Górniak (sündinud 14. novembril 1972 Ziębices) on Poola laulja ja laulutekstide autor. Ta esindas Poolat 1994. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "To nie ja!" ning sai teise koha. Ta tegi oma debüüdi telesaates 1989. aastal, lauldes Sam Browni laulu "Stop". Aastal 1990 osales ta festival "KFPP Opole" ja võitis teise koha. Ta osales Poola muusikalis "Metro" aastail 1990–1994. Aastal 1993 võitis ta kolmanda koha võistlusel "Baltic Song Contest". Ta esindas Poolat 1994. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "To nie ja" ja saavutas 2. koha. Kylie Minogue andis talle laulu "Love Is on the Line" , 1995. aastal. Aastal 1995 avaldas ta debüütalbumi pealkirjaga "Dotyk". Aastal 1997 avaldas ta ingliskeelse plaadi pealkirjaga "Edyta Górniak". Tema poeg Allan on sündinud 2004. aastal. 2007–2009 kuulus ta telesaate "Jak oni śpiewają" žüriisse. 2011. aastal esines ta Smolenski lennuõnnetuse aastapäeva mälestuskontserdil ja esitas Jacques Breli laulu "Ne me quitte pas". Aastal 2016 andis välja singli "Grateful", millega osales 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse Poola eelvoorus "Krajowe Eliminacje do Konkursu Piosenki Eurowizji 2016", kus sai kolmanda koha. "Dotyk" – debüütalbumi (1995) "Edyta Górniak" – esimene rahvusvaheline album (1997) "Kiss me, feel me" – Jaapani versioon "Edyta Górniak" (1997) "Live '99" – live album (1999) "Perła" (2002) "Invisible" – teine rahvusvaheline album (2003) "E.K.G" (2007) "Zakochaj się na Święta w kolędach" – Jõulud album (2008) "My" (2012) "To nie ja" (1994) "Jestem kobietą" (1994) "Dotknij..." (1995) "Będę śniła" (1995) "Pada śnieg" (koos Krzysztof Antkowiakiga, 1995) "Kolorowy wiatr" (1995) "Love Is on the Line" (1995) "To Atlanta" (1996) "When You Come Back To Me" (1997) "Hope For Us" (koos José Carrerasga, 1997) "Lustro" (1998) "Dumka na dwa serca" (koos Mietek Szcześniakiga, 1998) "Anything" (1998) "Stop!" (1999) "One and One" (1999) "Linger" (1999) "Hunting High And Low" (2000) "Pieśń Julii" (2000) "To nie ja (remix)" (2000) "Jak najdalej" (2001) "Nie proszę o więcej" (2002) "Słowa jak motyle" (2002) "Perła" (2002) "Impossible" (2002) "As If / Sit Down" (2003) "The Story So Far" (2003) "Whatever It Takes" (2003) "Make It Happen" (2003) "Nieśmiertelni" (2003) "Krople chwil" (2004) "Loving You" (2006) "List" (2007) "Dziękuję Ci" (2008) "To nie tak jak myślisz" (2008) "Mizerna cicha" (2008) "Teraz – tu" (2011) "On the Run" (2011) "oj... KOTKU" (2011) "Nie zapomnij" (2012) "Co tylko chcesz" (2012) "Consequences" (2012) "Sens-Is" (2013) "Your High" (2014) "Glow On" (2014) "Oczyszczenie" (2015) "Grateful" (2016) "Andromeda" (koos Donatan, 2017) "Dom dobrych drzew" (2018) "Zatrzymać chwilę" (koos Roksana Węgiel, 2018) "Król" (koos Gromee, 2019) Ametlik koduleht (poola keeles)
Pompei

Pompei oli antiikaja linn tänapäeva Itaalia alal Campania maakonnas Napoli provintsis Vesuuvi vulkaani jalamil. Linn on peaasjalikult tuntud tänu väljakaevatud varemetele. Antiikaja Pompei (ladina keeles Pompeii, mõnikord kasutatakse ka kuju Pompeji) asutasid 6. sajandil eKr oskid. Jõukad roomlased käisid seal suviti palverännakul. Linnas oli 35 lõbumaja, mida külastasid peamiselt meremehed, ja üle 10 000 elaniku. Aastal 79 mattus Pompei Vesuuvi vulkaanilise tuha alla, kui vulkaan purskama hakkas. Tuhakiht oli 7–9 m paksune. Niimoodi konserveerus see linnake peaaegu tervena paljudeks sajanditeks. 1748. aastal hakati Pompeilt tuhakihti eemaldama. Vahepeal see töö peatus, järjepidevalt hakati väljakaevamisi tegema uuesti aastal 1860. Kolme kilomeetri pikkuse ringmüüriga ümbritsetud linna lubjakivist hooned on ehitatud 6.–5. sajandil, tuffhooned 4.–2. sajandil ja tellishooned 80–30 aastat eKr. Pompei vanimaks osaks on kolmnurkne foorum ja dooria templi varemed, mis pärinevad 6. sajandist eKr. Linna keskel piklikul foorumil asuvad basiilika, mis pärineb 2. sajandist, Jupiteri jmt. templi, turuhoone macellum '​i ja kuuriahoone varemed (viimati nimetatud hooned pärinevad 1. sajandist eKr). Välja on ka kaevatud palestra (2. sajand), odeion, teater (5000 kohta, pärineb 1. sajandist eKr), vanim Rooma amfiteater (35 astet, 20 000 kohta, umbes 80 eKr), Stabiae termid, hulk elamuid ja linnalähedasi villasid (alates 3. sajand eKr). Niinimetatud Faunuse majast on leitud väärtuslikke maale ja mosaiike (näiteks Aleksander Suure lahing), Müsteeriumide villast ja Vettiuste majast seinamaale. Linnused püstitati raskesti ligipääsevatesse kohtadesse, sest lubjakivi ei pidanud tugevale rünnakule vastu. Pompei elumajad on tuntud kunagise omapärase ja ilmeka rooma arhitektuuri heade näidetena. Eklektitsismi vaim juhtis selle loojaid nii erilaadiliste elementide nagu itaalia aatrium ja hellenistlik peristüül ühendamisele. Just seda tüüpi esindavadki Pompei kaunimad elumajad, näiteks Pansa maja, Fauni maja, Loreius Tiburtinuse maja ja eeskätt kuulus Vettiuste maja. Pidulikus poolhämaruses võtsid külastajaid vastu avar aatrium ja selle kaks kõrvaltiiba. Siin ootasid kliendid oma patriooni ilmumist. Aatriumis avaldus vanade roomlaste kombekas elulaad. Söögitoaks määratud ruumi ehk tablinumi taga oli näha uuendusena Kreekast sissetoodud peristüüli. Suursugustes majades oli see rohkem kaunistuseks kui elanike igapäevaseks elamiseks. Sellest tulenevalt eraldati tõenäoliselt juba vanal ajal peristüüli keskmine osa seda ümbritsevast käigust vahevõrega. Erinevalt kreeka majast olid ruumid majades asetatud range korrapärasusega peateljest paremale ja vasakule. Pompei majad võimaldavad tänapäeva inimestel mõista tolleaegsete elanike igapäevast elu. Majade seinad on täis maalitud kuulsate kreeka maalide koopiaid. Nendel piltidel on püütud saavutada ka ruumilisuse muljet. Christensen, Else (1. aprill 2023). "Prostituut, maailma peaaegu vanim elukutse". Imeline Ajalugu. Vaadatud 9. mail 2023. 10. veebruar 2014, JARRETT A. LOBELL, Saving the Villa of the Mysteries 30. september 2015, CT Scans Made of Pompeii Victims
Giuseppe Ferrara

Giuseppe Ferrara (15. juuli 1932 Castelfiorentino – 25. juuni 2016 Rooma) oli itaalia filmilavastaja ja -stsenarist. Ferrara lavastas filmi "Il caso Moro" (1987), mis linastus Berliini filmifestivalil ja kandideeris Kuldkaru auhinnale. Filmi peaosa mängis Gian Maria Volonté, kes võitis rolli eest parima meesnäitleja Hõbekaru. Veel on ta lavastanud filmid "Cento giorni a Palermo" (1984) ja "Giovanni Falcone" (1993). Giuseppe Ferrara andmekogus IMDb (inglise)
Rudi Vata

Rudi Vata (sündinud 13. veebruaril 1970 Shkodëris) on Albaania endine jalgpallur, kaitsja. Albaania jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1990–2001 59 mängu ja lõi 5 väravat. Rudi Vata veebisaidil National Football Teams (inglise) RSSSF
Valdo Filho

Valdo Cândido de Oliveira Filho (sündinud 12. jaanuaril 1964 Santa Catarinas) on Brasiilia endine jalgpallur, poolkaitsja. Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on ta tegutsenud treenerina. Alates 2018. aastast on ta Kongo jalgpallikoondise peatreener. Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1987–1993 45 mängu ja lõi 4 väravat. Valdo Filho veebisaidil National Football Teams (inglise)
Ramon Menezes Hubner

Ramon Menezes Hubner (enam tuntud lihtsalt kui Ramon; sündinud 30. juunil 1972 Contagemis) on Brasiilia endine jalgpallur, poolkaitsja. Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on ta tegutsenud treenerina. 2018. aasta detsembris lõpus sai ta Brasiilia kõrgliiga klubi Vasco da Gama abitreeneriks. Pärast seda, kui Abel Braga 2020. aasta märtsis klubi peatreeneri kohalt vallandati, sai Ramon ise peatreeneriks, kuid ta vallandati juba sama aasta oktoobris. Seejärel sai Ramon Brasiilia esiliiga klubi CRB peatreeneriks, kuid ta sai sel kohal olla veelgi vähem, sest ta vallandati pärast üheksat mängu 17. detsembril 2020. 2021. aasta juunis sai ta Brasiilia esiliiga klubi Vitória peatreeneriks. Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta 2001. aastal viis mängu ja lõi ühe värava. Ta kuulus samal aasta Brasiilia koondisse 2001. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril. Cruzeiro Campeonato Mineiro: 1990 Supercopa Libertadores: 1991, 1992 Copa do Brasil: 1993 Vitória Campeonato Baiano: 1995, 2008, 2009, 2010 Vasco da Gama Campeonato Brasileiro Série A: 1997 Campeonato Carioca: 1998 Copa Libertadores: 1998 Torneio Rio – São Paulo: 1999 Atlético Minero Campeonato Mineiro: 2000 Joinville Campeonato Brasileiro Série C: 2011 Copa Santa Catarina: 2011 Ramon Menezes Hubner veebisaidil National Football Teams (inglise)
Dodô

Ricardo Lucas (tuntud nime all Dodô; sündinud 2. mail 1974 São Paulos) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja. Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta 1997. aastal 5 mängu ja lõi 2 väravat. Dodô veebisaidil National Football Teams (inglise)
Fábio Júnior

Fábio Júnior Pereira (sündinud 20. novembril 1977 Manhuaçus) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja. Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1998–1999 3 mängu. Fábio Júnior veebisaidil National Football Teams (inglise)
Roger Machado Marques

Roger Machado Marques (tuntud enam nime all Roger Machado või lihtsalt Roger; sündinud 25. aprillil 1975 Porto Alegres) on Brasiilia endine jalgpallur, kaitsja. Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on ta tegutsenud treenerina. 2017. aasta novembris määrati ta Brasiilia kõrgliiga Série A klubi Palmeiras peatreeneriks. São Paulo osariigi meistrivõistlustel Campeonato Paulista kaotati finaalis igipõlisele rivaalile Corinthiansele. Sellest hoolimata valiti ta Campeonato Paulista selle hooaja parimaks peatreeneriks. Ta vallandati 2018. aasta juulis pärast seda, kui kõrgliigas oldi kaotatud Fluminensele. 2019. aasta aprillis sai ta Brasiilia kõrgliigaklubi Bahia peatreeneriks. 2021. aasta veebruaris asus ta Fluminense peatreeneri kohale, kuid vallandati sama aasta augustis pärast seda, kui Fluminense oli välja langenud Copa Libertadoreselt. 2022. aasta veebruaris sai ta taas Grêmio peatreeneriks (oli ka peatreener 2015–2016). Grêmiost vallandati ta 2022. aasta septembris. 2024. aasta jaanuaris sai ta äsja Brasiilia kõrgliigasse tagasi tõusnud Juventude peatreeneriks (Juventude peatreener oli Roger Machado olnud ka viis kuud 2014. aastal). Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta 1 mängu – 2001. aasta Copa América esimeses alagrupimängus Mehhiko vastu, mille Brasiilia kaotas 0:1. Grêmio Copa Libertadores: 1995 Campeonato Brasileiro Série A: 1996 Copa do Brasil: 1994, 1997, 2001 Campeonato Gaúcho: 1995, 1996, 1999, 2001 Fluminense Copa do Brasil: 2007 Atlético Mineiro Campeonato Mineiro: 2017 Bahia Campeonato Baiano: 2019, 2020 Grêmio Campeonato Gaúcho: 2022 "Com domínio do Palmeiras, Seleção é premiada recheada de finalistas". futebolpaulista.com.br. Vaadatud 27.7.2018 "Roger Machado é demitido do Palmeiras após derrota para o Fluminense". espn.com.br. 26.7.2018. Vaadatud 27.7.2018 "Grêmio acerta a contratação de Roger Machado para substituir Vagner Mancini". ge.globo.com. 14.2.2022. Vaadatud 16.4.2022 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. september 2007. Vaadatud 29. septembril 2007.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Roger Machado Marques veebisaidil National Football Teams (inglise)
Carlos Mozer

José Carlos Nepomuceno Mozer (sündinud 19. septembril 1960 Rio de Janeiros) on Brasiilia endine jalgpallur, keskkaitsja. Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1983–1994 32 mängu. Carlos Mozer veebisaidil National Football Teams (inglise)
Alexandre Lopes

Alexandre Lopes (sündinud 29. oktoobril 1974 Rio de Janeiros) on Brasiilia endine jalgpallur, kaitsja. Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1995–1996 3 mängu. Alexandre Lopes veebisaidil National Football Teams (inglise)
Márcio Miranda Freitas Rocha da Silva

Márcio Miranda Freitas Rocha da Silva (sündinud 20. märtsil 1981 Campinases) on Brasiilia endine jalgpallur, poolkaitsja. Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta 2005. aastal ühe mängu. Márcio Miranda Freitas Rocha da Silva veebisaidil National Football Teams (inglise)
João Paulo

Sérgio Luís Donizetti (tuntud nime all João Paulo; sündinud 7. septembril 1964 Campinases) on Brasiilia endine jalgpallur, poolkaitsja. Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1987–1991 17 mängu ja lõi 4 väravat. João Paulo veebisaidil National Football Teams (inglise)
Debarkaader

Debarkaader (prantsuse keeles débarcadère) on ümberpaigutatav parvelaadne ujuvplatvorm või ujuvalus, mis on mõeldud kasutamiseks mitmel otstarbel sadamas, rannikul või sisevetel ning mille äärde on võimalik silduda.[viide?] Debarkaadrid on tavaliselt ehitatud massiivseks betoonkerega ujuvhooneks (majutusasutus, lõbustusasutus, töökoda, ladu, vaksal) või lihtsalt ujuvkaiks. Peamiselt on kasutatud neid Venemaal ja Ida-Euroopas.[viide?] Betoonist debarkaadrite ulatuslikum tootmine algas Nõukogude Liidus 1925. aastal. Algul valmistati debarkaadrite kered monoliitsete betoonehitistena. Alates 1957. aastal on neid pandud kokku osadest. Pealisehitis on tavaliselt valmistatud puidust.[viide?] Eestis on mõni selline ujuvplatvorm olnud kasutusel ka pärast riigi iseseisvuse taastamist. Nendega on aga olnud probleeme ja mõni neist on ka uppunud.[viide?] Pärnu jõel seisis alates 1991. aastast Lätist toodud debarkaader, kus asusid populaarne ööklubi ja restoran. Debarkaader, mille viimane nimi oli "Pärnu Queen", lammutati pärast omaniku sekeldusi linnaga 2010. aastal.[viide?] Üks debarkaader (viimase nimega "Victoria") uppus Tallinnas Katariina kai juures 1990. aastail. Pealisehitis on eemaldatud, kuid betoonkere vrakk asub seal tänini.[viide?] Debarkaadereid on olnud näha Lahesuu sadamas ja Pärnu sadamas laevaremondiasutuste juures.[viide?] "Debarkaader". // Mereleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 51 Mereviki Eno-Gerrit Link. Pärnu ujuvrestoran vajus kreeni. Pärnu Postimees, 15. oktoober 2009
Bombükool

Bombükool on feromoonide hulka kuuluv ühend, mida eritavad looduslikult emase siidiliblika (Bombyx mori) röövikud partnerite ligimeelitamiseks. Bombükool avastati 1959. aastal ja selle avastajaks peetakse Adolf Butenandti. Adolf Butenandti, Rüdiger Beckmanni ja Dankwart Stammi 1960. aastal avaldatud trükise kohaselt, mis põhines 20 aasta pikkusel uurimistööl, eraldati aine 500 000 süütu emase siidiliblika (Bombyx mori L.) paarilisest näärmest (Sacculi laterales) 12 mg alkoholi estrit 4'-Nitro-azobenzol-carbonsäure-(4)- esters, mille spetsiifilise mõju tõttu just isaste siidiliblikate käitumisele kirjeldasid autorid seda tõeliselt puhta suguferomoonina. Bombükooli keemiline valem on C16H30O. "Ligimeelitamisalkohol" (Lockstoffalkohol) on autorite arvates primaarne alkohol. Bombükool on esimene feromoon, mille keemilised karakteristikud kirja pandi. Eesti Ekspressi 2002. aasta "ninaseksi" avastamist kirjeldavas artiklis on feromooni avastuspaigaks emase siidiliblika kõhu tipuosas olev nääre. Arvutused on näidanud, et kogu pauna tühjendus ühe pauguga võiks ligi meelitada ligi triljon isast. Bombükool toimib mitme liigi isastele. Lisaks siidiliblikatele ka Bombyx mandarina, Coloradia velda ja Hemileuca eglanterina meesisenditele. Pauna eritised (saatja) on mõeldud sama liigi vastassugupoole tundlate kemosensoorsetele neuronitele tunnistamiseks ja käitumisjuhiseks (emaste tundlates vastavad retseptorid ja geenid puuduvad), mida ilmselt harilikult järgitakse, kuivõrd katsed inimese poolt siidiliblikate elupaikadesse pihustatud bombükooliga on näidanud, et neid võimalik sel viisil kohale meelitada ja vajadusel lõpetada. Kohe, kui emane siidiliblikas väljub kookonist, eritab ta bombükooli ning isased on silmapilkselt temast vaimustuses, nende vaimustus tõuseb kiirelt ja väljendub iseloomuliku tiibade ripsutamisega. Feromoonile pani nime Butenandt siidiliblika ladinakeelse nime järgi. Adolf Butenandt, Rüdiger Beckmann ja Dankwart Stamm, Über den Sexuallockstoff des Seidenspinners, II, Konstitution und Konfiguration des Bombykols[alaline kõdulink], Aus dem Max-Planck-Institut für Biochemie, München, (2. detsember 1960), veebiversioon (vaadatud 28.06.2016)(saksa keeles) Albert Gossauer: Struktur und Reaktivität der Biomoleküle, Verlag Helvetica Chimica Acta, Zürich, 2006, S. 134, ISBN 978-3-906390-29-1. Tiina Kaalep, Eestlane avastas ninaseksi, Eesi Ekspress, 20. veebruar 2002, veebiversioon (vaadatud 28.06.2016) Fred E Regnier, J. H. Law, Insect pheromones, veebiversioon (vaadatud 28.06.2016)(inglise keeles) Y. Zotterman, Olfaction and Taste: Proceedings of the First International Symposium Held ..., 1962 Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Bombykol seisuga 28.06.2016.
Alice Winocour

Alice Winocour (sündinud 13. jaanuaril 1976 Pariisis) on prantsuse stsenarist ja filmilavastaja. Ta sündis aastal 1976 Pariisis. Ta on õppinud filmikoolis La Fémis stsenaristiks. Tema debüüdiks stsenaristina oli aastal 2003 lühifilm "Orphée". Debüüdiks filmilavastajana oli tal aastal 2005 (kus ta oli ka stsenarist) lühifilm "Kitchen". Tema viimane film, kus ta oli stsenaristiks (koos Deniz Gamze Ergüveniga) on film "Mustang".
Hellekai Põldra

Hellekai Põldra (1969–1984 Hellekai Härm; sündinud 18. augustil 1950 Tallinnas) on Eesti sisearhitekt ja kunstnik. 1957–1968 õppis ta Tallinna 10. Keskkoolis, 1968–1973 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas ruumi ja mööblikujunduse erialal. 1973–1992 töötas ta Tallinna Kunstifondi kombinaadis ARS kujundustööde ateljee sisearhitektina. Alates 1992. aastast on ta põhiliselt vabakutseline sisekujundaja ja akvarellist. 2000. aastatel on ta tegutsenud juhendajana Tallinna puuetega noorte tugikeskuses Juks, kus tema juhendatavad on teinud ka mitmeid näitusi. Vjatka Pioneeride ja Koolinoorte Palee visuaalse informatsiooni elementide kujundus. 1973 Jõhvi Kultuuripalee lavafoonide ja lavaeesriiete ning visuaalse informatsiooni elementide kujundus Tveri Pioneeride ja Koolinoorte Palee sisekujundus koos Aino Põldraga, visuaalse informatsiooni elemendid Pirgu mõisa sisekujundus. Arhitekt Ants Evart. 1985 Valmisrõivaste ja kergetööstusnäituste kujundused. 1975–1989 Näitus Rõivas 84 Tallinnas koos Aino Põldraga. 1984 Esinemine noorte kunstnike näitusel Tallinnas. Valgusobjektide grupp Esinemine näitusel "Ruum ja Vorm 3" koos Aino Põldraga. Valgustid Esinemine näitusel "Ruum ja Vorm 4". Valgusobjekt Isikunäitus "Eesti meri ja taevas", akvarellid. Aurichis Saksamaal 1995 Isikunäitus, akvarellid "Vesi ja värv". Kielis Saksamaal. 1997 Isikunäitus "Kevadtalv", akvarellid. Keskkonnaministeeriumis Tallinnas. 1998 Isikunäitus, akvarellid Käsmu meremuuseumis. 2000 Eesti Sisearhitektide Liit Tema ema oli sisearhitekt Aino Põldra. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2016. Vaadatud 28. juunil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. august 2016. Vaadatud 28. juunil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Aive Antsov. Hellekai juhatab erivajadustega noored loominguni. Naised, 21. jaanuar 2015 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. august 2016. Vaadatud 28. juunil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Helju Koger. Pirgu häärber tõusis varemeist pulmamõisaks. Maakodu, 14. november 2015 http://www.esl.ee/liige/hellekai-poldra/ Aive Antsov. Hellekai juhatab erivajadustega noored loominguni. Õhtuleht, 21. jaanuar 2015 Helju Koger. Pirgu häärber tõusis varemeist pulmamõisaks. Maakodu, 14. november 2015
Jevgeni Tšižov

Jevgeni Tšižov (vene keeles Евгений Львович Чижов; sündinud 29. oktoobril 1962 Moskvas) on vene kirjanik. Ta sündis aastal 1962 Moskvas tõlgi ja advokaadi pojana. Ta lõpetas aastal 1987 Moskva Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta kolm aastat Moskva advokatuuris, samuti muudel juristi ametikohtadel. Aastatel 1994–1997 elas ta Saksamaal. Aastast 1997, mil ta tuli tagasi Venemaale, töötas ta ajakirjaniku ja tõlgina. Tema kirjanduslik debüüt algas ajakirjas Solo (Соло) jutustusega "Бесконечный праздник". Aastal 2000 ilmus talt ajakirjas Oktjabr (Октябрь) romaan "Тёмное прошлое человека будущего", aastal 2008 ilmus talt teine romaan "Персонаж без роли". Kolmas romaan "Перевод с подстрочника" ilmus aastal 2013 (eesti keeles samal aastal pealkirjaga "Tõlge reaalusest" sarjas "Punane raamat", tõlkija Ülar Lauk). [1] [2]
Mõnikord

Mõnikord on Luksemburgis ilmuv eestlaste ajaleht. Esimesed numbrid ilmusid aastal 2015. Ajalehenumbrid
Grégoire Delacourt

Grégoire Delacourt (sündinud 26. juulil 1960 Valenciennes’is) on prantsuse kirjanik, stsenarist ja turundaja. Delacourt sündis 1960. aastal Valenciennesis Nord–Pas-de-Calais’ piirkonnas. Ta sai põhihariduse Amiensis asuvas La Providence’i jesuiitide koolis, tegi küpsuseksamid Lille’is ning õppis Grenoble’is lühikest aega õigusteadust. 1982. aastal hakkas ta tegutsema reklaamiäris ning 2004. aastal asutas koos abikaasa Dana Philpiga reklaamiagentuuri Quelle Belle Journée. Ta on koostööd teinud selliste ettevõtetega nagu Sephora, Folio (Éditions Gallimard), Taittinger ja Unilever. Delacourti esimese romaan ilmus siis, kui kirjanik oli 50-aastane. 2020. aasta seisuga on tal ilmunud üheksa romaani: "L’Écrivain de la famille" (2011) "La Liste de mes envies" (2012, eesti keeles "Minu soovide nimekiri") "La première chose qu’on regarde" (2013) "On ne voyait que le bonheur" (2014, eesti keeles "Tabamatu õnn") "Les Quatre saisons de l’été" (2015) "Danser au bord de l’abîme" (2017) "La Femme qui ne vieillissait pas" (2018) "Mon Père" (2019) "Un jour viendra couleur d’orange" (2020) Tema romaani "La Liste de mes envies" põhjal tegi prantsuse filmilavastaja Didier Le Pêcheur 2014. aastal sama pealkirja kandva tragikomöödia. "Tabamatu õnn" sarjas "Nüüdisromaan" (pr k tlk Margot Endjärv). Tallinn: Eesti Raamat, 2017. ISBN 9789949567324. "Minu soovide nimekiri" (pr k tlk Margot Endjärv). Tallinn: Eesti Raamat, 2017. ISBN 9789949596188. Grégoire Delacourt’i koduleht (prantsuse keeles)
Ashton Irwin

Ashton Irwin (täisnimi Ashton Fletcher Irwin; sündinud 7. juulil 1994 Hornsbys Austraalias) on trummar ja laulja ansamblis 5 Seconds of Summer. Tema bändikaaslased on Luke Hemmings, Michael Clifford ja Calum Hood. Ta liitus bändiga 3. detsembril 2011. Enne bändi 5 Seconds of Summer oli ta bändis Swallow The Goldfish. Alguses ta vihkas bändi 5 Seconds Of Summer. Ta kirjutab muusikat kõige rohkem Michaeliga. Tema juuksed on kartuliblondid, silmad rohelised. Ta käis Richmondi keskkoolis. Ta lemmiksöök on spagetid, lemmiktelesaade "Family Guy", lemmikvärv punane ja lemmikkingabränd VANS. Tema ema on Anne Marie Irwin, õde Lauren Dawkins ja vend Harry Dawkins. Irwin oli suhtes modelliga Bryana Holly. Bändi põhilaulja ja kitarrist Luke Hemmings peab Ashtonit pikkade sõrmede ja lokkis juustega vingeks laulumeheks. Bändi taustalaulja ja kitarrist Micheal Clifford räägib, et ta õpetab neid kõiki bändiliikmeid, on lühike, suurte käte, pikkade sõrmede ja veidra naeratusega. Kui Ashton naerab, siis tuleb ta suust 10 erinevat häält. Mõnikord naerab nagu väike koolitüdruk, aga teinekord nagu vanamees. Bändi taustalaulja ja basskitarrist Calum Hood ütleb, et Ashton on väga musikaalne ja pikkade sõrmedega. Tema arust kõige parem asi Ashtoni juures on see, et naerab Calumi naljade üle. Talle meeldib kõige rohkem Ashtoni naer. Ansambliga 5 Seconds of Summer "5 Seconds of Summer" (2014) "Sounds Good Feels Good" (2015) "Youngblood" (2018) "Calm" (2020)
Vecauce

Vecauce on küla (lielciems) Lätis Dobele piirkonnas Vecauce vallas. Küla asub merepinnast 100 meetri kõrgusel valla edelaosas ja Auce linna kirdeservas, olles sellega praktiliselt kokku kasvanud. Riiast jääb küla 103 kilomeetri kaugusele. Vecauces asuvad Auce postkontor ja Läti Põllumajandusülikooli õppekeskus. Sinna on püstitatud Läti põllumajandusteadlase Jānis Apsītise mälestuskivi. Mõisa häärberis tegutseb muuseum. Vecauce nime kandis 1924. aastani Auce linn. Küla kujunes Vana-Auce lossi juurde, selle territooriumile jääb ka Vecauce luteri kirik. 1921. aastal anti loss ja selle ümbruse maad Läti Ülikooli põllumajandusteaduskonnale õppekeskuseks. Hiljem kujunes sellest Läti Põllumajandusülikooli õppe- ja katsemajand. Vietvārdu datubāze Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.