Šveitsi meedia

Šveitsi meedia on Šveitsis toimiv massimeediasüsteem. Šveitsi iseloomustab kultuuride mitmekesisus, riigis kehtib neli ametlikku riigikeelt – saksa, prantsuse, itaalia ja romanši keel – ning seega on riigis ka neli erinevat mentaliteeti. Šveitsi meediamaastikul mängivad need keeleerinevused suurt rolli: seetõttu puuduvad seal üleriigilised päevalehed, nende asemel on regionaalsed ajalehed, keeleerinevused kujundavad ka raadiojaamu ja televisiooni. 2000. aastal Šveitsis vastu võetud konstitutsioonis reguleerivad meediat kolm artiklit. Esiteks, artikkel 16, mis väljendab arvamusvabadust ja õigust informatsioonile; artikkel 17 väljendab meedia vabadust; artikkel 93 reguleerib raadiot ja televisiooni. Siiski, seadusega ei ole meediale määratud kohustust teenida avalikkuse huve. Šveits oli 2008. aastal pressivabaduse edetabelis seitsmendal kohal. Šveitslased on rahvas, kes armastab endiselt lugeda ajalehti ja ajakirju. Ajalehti loeb regulaarselt 91,8% üle 14-aastastest Šveitsi elanikest. See näitaja on püsinud viimase kümne aasta jooksul stabiilsena. 2008. aastal loeti Šveitsis ajalehti keskmiselt 44 minutit päevas. Väga populaarsed on tasuta ringluses olevad lehed. Iga päev loeb üks kolmest saksa keelt kõnelevast üle 14-aastasest ajalehte 20 Minuten, mis on suurima trükiarvuga ajaleht Šveitsis. Uue meedia on põhjustanud traditsiooniliste ajalehtede tellimuste ja üksikmüügist saadava tulu vähenemise. Ajalehtede tulu tuleb 75% ulatuses reklaamist. Eriti tugevalt sõltuvad reklaamitulust regionaalsed ajalehed. Kuna trükiarvud on viimastel aastatel järjest vähenenud, on Šveitsi meediamaastikul toimumas järgmised protsessid: ajalehtede koondumine suuromanike kätte, täistööajaga ajakirjanike arvukuse vähenemine, suurenenud logistiline koostöö kirjastustega. Üha enam väikeseid ja keskmise suurusega ajalehti on sunnitud tegevuse lõpetama või ühinema mõne suure kontserniga. 2008.–2009. aasta majanduskriis mõjutas ajalehti tugevalt. Isegi juhtivad päevalehed pidid suure osa töötajatest lahti laskma. Aastal 2008 ilmus Šveitsis 203 päeva- ja nädalalehte, näiteks aastal 1939 ilmus neid täpselt poole rohkem. Šveitsis on populaarsed mõned üksikud suure trükiarvuga ajalehed, väikesed ajalehed täidavad eelkõige regionaalseid tühimikke, kuid saavad seeläbi ära kasutada konkurentsivabasid kohalikke lugejaskondi ja reklaamiturge. Tundub, et viimase aja suundumus on see, et ajakirjandusmaastik liigub kahes vastandlikus suunas. Ainult mõned üksikud suure trükiarvuga ajalehed levivad keskustes ja eeslinnades, samal ajal kui paljud väikesed ajalehed peavad täitma lünki, mis nende vahele jäävad. Samal ajal saavad nad ka osa kasumist, mis tuleneb kitsast kohalikust reklaamiturust ja lugejaskonnast. Šveitsi meediamaastikul mängivad keeleerinevused suurt rolli. Seetõttu puuduvad seal näiteks üleriigilised päevalehed. Nende asemel on regionaalsed ajalehed. Keeleerinevused kujundavad ka raadiojaamade ja televisiooni tegevust. Suurima kasumiga meediakontsernid (2008. a seisuga): Suurimad päevalehed (2008. a seisuga) Suurimad tasuta päevalehed (2008. a seisuga) Lugejad (2008. a seisuga) Suurima lugejaskonnaga ajakirjad Šveitsis Nagu teisteski riikides, sõltub ka Šveitsis meedia reklaamimüügitulust. Reklaamiturg jaguneb Šveitsis meediumide vahel järgmiselt : Šveitsis tegutseb umbes 120 raadiokanalit. Vastuvõtjaid ehk raadioseadmeid on 7,1 miljonit. Tuhande inimese kohta teeb see 974,8 vastuvõtjat. Raadiokuulamismaht Päevane raadiokuulamismaht on aastate vältel enam-vähem sama, üldine tendents on siiski mõneminutiline suurenemine. Šveitsi raadiomaastikku iseloomustab: Avalik-õiguslik ringhääling SRG SSR hoiab riigis tugevat positsiooni. Üleriiklikus ringhäälingus on oluline osa keelelistel regioonidel. Toimunud on digitaliseerumine, kus raadiokanalid jagunesid DAB-ks (digitaalne audio ringhääling) ja DVB-T-ks (internetiraadio ja digitaalne videoedastus) Peamised raadiokanalid kuuluvad ka rahvusringhäälingu kanalite hulka. 1922. aastast tegutsenud Šveitsi rahvusringhääling (SRG SSR) on ringhäälingukontsern, mille koosseisu kuulub nii mitmekeelseid raadio- kui ka telekanaleid. Nende struktuur võtab arvesse asjaolu, et Šveits on multikultuurne ja mitmekeelne maa ning seega edastatakse mitmekeelseid programme eri piirkondadesse. Raadioprogramme iseloomustab avalikkuse teenimine, vabadus ja vastutus, integreeritus, läbipaistvus, ausus ja kuulajaskonnaga arvestamine. 2005. aastal tehtud uuringust selgub, et 68% SRG SSR programmidest kasutati muusika esitamiseks, 10% kulus uudiste ja päevakajalise info edastamiseks, 12% jutul põhinevale meelelahutussaadeteks, 6% jutul põhinevale kultuurisaadeteks ja 2% spordisaadetele. SRG SSR kanalid erinevad teistest kanalitest selle poolest, et traditsiooniliselt ei edastata nende programmides reklaame. Selline korraldus on kehtinud juba 1930. aastatest. Šveitsi rahvusringhäälingu hulka kuulub kuus saksakeelset kanalit: DRS 1 DRS 2 DRS3 DRS Virus DRS 4 News DRS Musikwelle Lisaks kuulub samasse rühma ka kolm nišikanalit: Radio Swiss Pop Radio Swiss Jazz Radio Swiss Classic Rahvusringhäälingu tütarettevõttes Radio Suisse Romande tegutseb neli prantsuskeelset kanalit: La Première Espace 2 Couleur 3 Option Musique Kolm itaaliakeelset kanalit tegutseb ettevõttes Radiotelevisione svizzera di lingua italiana. Need on Rete Uno Rete Due Rete Tre Šveitsis tegutseb ka üks romanšikeelne kanal – Radio Rumantsch. Eraraadiokanalid hakkasid tegutsema alates 1984. aastast, kui anti luba nende edastamiseks. Eetriõiguse sai umbes 30 kanalit. 20. sajandi lõpuks oli tegevaid raadiojaamu juba 40 ringis. Nagu ka rahvusringhäälingu puhul, tegutsevad igas riigi regioonis ka eraraadiokanalid, kelle eesmärk on oma tegevusega kasumit teenida. Lisaks leidub ka mitteäriliste eesmärkidega kohalikke jaamu, mis pakuvad peamiselt kultuuri- ja muusikaprogramme vahelduseks eraraadiote ühekülgsetele kommertsprogrammidele. SRG SSR on 2000. aastatest tegutsenud selle nimel, et raadio ja televisioon oleksid ka digitaalselt edastatavad. 2005. aastaks oli umbes pool riigi pindalast kaetud digileviga. Üleriigiline digilevi raadiotel töötab alates 2009. aastast, kuid vaatamata sellele pakkusid ja pakub praegu enamik raadiojaamu ka internetiraadio võimalust. Televisiooni ajalugu algas Šveitsis 1939. aastal, kui tehti esimesed katsetused televisiooni ülekandmiseks. Regulaarne andmeedastus algas 1953. aastal, mil programmi edastati tund aega, viiel päeval nädalas ja ainult saksa keeles. Prantsuskeelsed ülekanded algasid 1954. aastal, itaaliakeelsed 1958. aastal ja romanšikeelsed 1963. aastal. Siiski ei toodeta Šveitsis tänapäevani ühtegi ainult romanšikeelset telekanalit. 1960. aastatel tulid televisiooni reklaam (1964) ja värviline pilt (1968). Võrreldes teiste riikidega vaadatakse Šveitsis telerit vähe, keskmiselt 147 minutit päevas. Erakanalite osakaal on Šveitsis väike, 2008. aastal moodustasid need vaid 8% kanalitest. Välismaiste telekanalite osakaal ulatub 60%-ni. Kõik inimesed, kes elavad Šveitsis ja vaatavad telerit, on seaduse järgi kohustatud maksma televisiooni loamaksu, mida kasutatakse avalik-õigusliku raadio ja televisiooni SRG SSR Idée Suisse rahastamiseks. Loamaksu suurus on kõikidele ühesugune. 2008. aastal oli see 462 Šveitsi franki. 2009. aasta seisuga oli Šveitsis 3 362 000 majapidamist, millest telerit omab 93% (ehk 3 127 000). 92% (ehk 2 890 000) on majapidamisi, kes vaatavad kaabeltelevisiooni (allikas: Swisscable). 2006. aasta juulis hakati Šveitsis analoogtelevisiooniga hüvasti jätma. Üleminek jõudis lõpule 2008. aasta jaanuariks. Digitaalset kaabeltelevisiooni kasutas 16% majapidamistest ehk 510 000 majapidamist (allikad: Screen Digest ja European Audiovisual Observatory). 2009. aasta novembrikuu seisuga on Šveitsis rohkem kui 260 kaablioperaatorit (see on ühtlasi kõige populaarsem televisiooni edastusviis Šveitsis). Tuntumad neist on Cablecom (UPC), Naxoo jt. 2007. aastal tegi UFCOM kõikidele kaabeltelevisiooni firmadele kohustuslikuks edastada kõiki SRG SSR-i toodetud kanaleid. Samuti muutus kohustuslikuks kanalite Arte, 3sat, Euronews, TV5MONDE, ARD, ORF1, France2 ja Rai Uno (OFCOM) edastamine. Satelliidipakette on Šveitsis kaks (levitajaks CanalSat Suisse, SSR-SRG Idée Suisse “Sat-Access”). Mobiilseid televisioonipakettide tellimusi on Šveitsis 2009. aasta seisuga 16 000, allikaks Screen Digest. Mobiilsete televisioonipakettide pakkujaid on Šveitsis kaks (Swisscom “Bluewin TV mobile”, Sunrise). Põhiliseks ringhäälingukanaliks on Šveitsis SRG SSR, mis omab kanaleid SR 1, 2 TSR, 1, 2 TSI, 1, 2. SRG SSR saab aastas ligi 752 000 000 eurot nii loamaksudest kui reklaamimüügist (ainult telereklaam, sest üleriigilise levikuga raadiojaamades on reklaamimine keelatud) loodud tulu üle 200 miljoni euro aastas. SRG SSR programmi tegemisel lähtutakse järgmistest põhimõtetest: Teenida üldsust Vabadus ja vastutus Ausus, pühendunud tõe otsingud ja erapooletu aruandlus Läbipaistvus, õiglus, lugupidamine publikust Teised tuntumad levitajad on Swisscom AG (paketiga Bluewin TV), Sunrise Communications (paketiga Sunrise TV), Orange Communications SA (pakettidega Livebox ja Live TV), Cablecom GmbH (paketiga Cablecom), 022 Télégenève S.A. (paketiga Naxoo), Télédistribution intercommunale SA (paketiga ESR Téléréseaux) Zattoo AG (paketiga Zattoo). Televisiooni vaatajaskonna turujaotus saksakeelses Šveitsis (protsentuaalselt aastatel 2005–2008, arvestatud on vanust 3a +) Õhtusel vaadatavuse tippajal (prime time, kl 18–23) on kanalite vaatajate (vanuses 3a +) osakaal vastavalt SF 1 – 31,4%, SF2 – 9,4%, TSR1 – 0,3%, TSI1 – 0,1%, RTL – 6,3%, RTL 2 – 2,2%, Eurosport – 0,6%. Teiste kanalite vaatamise osakaal vaadatavuse tippajal on 11,7%. Televisiooni vaatajaskonna turujaotus itaaliakeelses Šveitsis (protsentuaalselt aastatel 2005–2008, arvestatud on vanust 3+) Prime time (18.00–23.00): Prime time (18.00–23.00) ajal on kanalite vaatajate (vanuses 3a +) osakaal vastavalt: TSI – 31,7%, TSI 2 – 7,7%, TSR1 – 1,1%, SF1 – 2,0%, Tele Ticino – 1,7%, RAI 1 – 9,0%, RAI 2 – 6,0%, RAI 3 – 4,6%, Canale 5 – 10,5%, Italia 1 – 7,1%, La 7 – 1.0%. Teiste kanalite vaatamise osakaal prime time ajal on 12,0%. Internetti iga päev või peaaegu iga päev kasutavate šveitslaste protsent on 12 aastaga (1997–2009) kasvanud 7-lt 73-le. 90%-l igapäevastest kasutajatest on kõrgharidus ja 91% jääb vanusevahemikku 14–29. Iga päev kasutab Internetti 91% šveitslastest, kelle sissetulek kuus on üle 10 000 Šveitsi frangi. Kõrgharidusega kasutajad tarbivad Internetti peamiselt informatsiooni otsimiseks, kuid vähem haritud peamiselt meelelahutuslikel eesmärkidel. Šveitsi kõige populaarsemad internetiteenused on e-post, otsingumootorid, ajagraafikud, värsked uudised, internetipank, internetipoed, muusika allalaadimine, mängud ja teistega suhtlemine. 2009. aasta novembri seisuga kuulub kõige suurema klikkide (369,5 mln) ja klientide (3,93 mln) arvuga veebilehe tiitel endiselt riigile kuulunud telekommunikatsiooni pakkujale Swisscomile (bluewin.ch). 2008. aastal tarbiti Šveitsis Internetti 63 minutit päevas. Ajalehtede veebiversioonide jälgimine (2008. aasta seisuga) Veebireklaamile kulutati Šveitsis 2010. aastal 83 mln Šveitsi franki, 2011. aastal plaaniti kulutada 99 mln Šveitsi franki. Terzis, G. (toim) (2007) "European Media Governance: National and Regional Dimensions". Intellect, Bristol. Global Press Freedom 2008, Table of Global Press Freedom Rankings. Repkova, T. Le, J. Karges, S. (2009) World Press Trends sources. Repkova, T. Le, J. Karges, S. (2010) World Press Trends sources. Bratislava Riiklik Kommunikatsiooni Instituut OFCOM (2011). URL (vaadatud mais 2011), www.bakom.admin.ch Trends sources. Bratislava Riiklik Kommunikatssiooni Instituut OFCOM (2011), URL (vaadatud mais 2011). Trends sources. Bratislava Riiklik Kommunikatssiooni Instituut OFCOM (2011). URL (vaadatud mais 2011)] SRG SSR: 18 raadiojaama ja 7 telekanalit, lingid