laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Aldas Baltutis

Aldas Baltutis (sündinud 1970) on leedu alpinist. Ta on kolmas Leedu alpinist, kes on tõusnud Džomolungma (8848 m) tippu. Tipputõus toimus 15. mail 2007. Ta kolis oma perega Tian Shani eelmäestiku alale, et oma alpinismiharrastust mugavamalt realiseerida. Tema põhitegevuala on majandusalane nõustamine. Ta tegutseb ka fotograafina. https://misijalietuva100.lt/2016/02/24/aldas-baltutis-g-1970-m/ Everestas. alpinizmo.vikis.lt Jausti gyvenimo malonumą!. 8.12.2010. kelionesirpramogos.lt Aldas Baltutis. alpinizmo.vikis.lt (leedu keeles)
Sēļi

Sēļi on küla (vidējciems) Lätis Valmiera piirkonnas, Sēļi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 55 meetri kõrgusel, Riiast 149 ja endisest piirkonnakeskusest Mazsalacast 11 kilomeetri kaugusel. Külas on lisaks vallavalitsusele ka rahvamaja, raamatukogu ja postkontor. Sealne tuulik ja vallakooli hoone on arhitektuurimälestistena kohaliku kaitse all. Külas asub Sēļi bussipeatus. XVI sajandi teisel poolel rajati küla kohale Sēļi mõis (Sehlen). Selle esimeseks omanikuks oli Sēlpilsi valitseja Kaspar Zybork von Vislingen, kes sai selle lääniks Zygmunt II Augustilt. Nõukogude ajal ehitati küla välja kohaliku kolhoosi «Ziemeļi» keskasulana. Aastail 2009-2021 kuulus küla Mazsalaca piirkonda. Külas kasvav saar ümbermõõduga 4,28 meetrit ja Sēļi mõisapargi pärn ümbermõõduga 3,98 meetrit on looduskaitse all. https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Sēļu vējdzirnavas Sēļu pagastskola Autotransporta direcija Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2002. ISBN 9984-00-436-8. Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Vietvārdu datubāze
Selvavutlased

Selvavutlased (Odontophoridae) on väikest kasvu vutisarnased linnud kanaliste (Galliformes) seltsist. Sugukond on levinud Kanadast Brasiiliani. Lisaks on kaks liiki – kalifornia tuttvutt ja nurmvutt – introdutseeritud Uus-Meremaale. Sugukonda kuuluvad ka Aafrikas levinud rahnukana ja uganda frankoliin. Selvavutlased on levinud erinevates elupaikades vihmametsadest kõrbeteni. Mõned liigid on võimelised asustama ka külma kliimaga alasid. Kokku on selvavutlaseid 34 liiki, mis jaotuvad 10 perekonna vahel. Selvavutlased on lühikeste tiibade, kaela ja sabaga kanalised (va perekond Dendrortyx, kelle esindajad on pikasabalised). Nokk on lühike, kergelt kaardus ja saagjaservaline. Jalad on lühikesed, kuid tugevad ja kannusteta. Selvavutlased pigem jooksevad kui lendavad ning ohu eest põgenevad samuti joostes või end peites, lendamist kasutavad viimase võimalusena. Hundsulestik varieerub tuhmist värvikirevani, mitmetel liikidel on peas tanud või erksad suled. Suguline dimorfism avaldub isaste heledama sulestikuna. Selvavutlased on arad päevalinnud ja enamuse elust veedavad maapinnal ringi liikudes. Ka puudel magavad selvavutid toituvad üksnes maapinnal olles. Nad on toitumiselt generalistid, süües nii putukaid, seemneid, rohtu kui taimede mugulaid. Kõrbetes elavad selvavutid on eelkõige seemnetoidulised. Enamik teadmisi paljunemisbioloogia kohta pärineb Põhja-Ameerika liikidelt, kuna nad on rohkem uuritud kui neotroopika liigid. Sugukonna esindajad on valdavalt mongaamsed, pesa ehitatakse maapinnale. Kurna suurus on 3–15 muna, jäädes enamikul liikidest 10–15 vahele. Haudevältus on olenevalt liigist 16–30 päeva. Tibud on pesahülgajad: lahkuvad pesast kohe pärast kuivamist ning ühinevad pererühmaga. Kalifornia tuttvutt ja nurmvutt on tähtsad jahilinnud, nende liikide asurkonda on jahinduse eesmärgil ka laiendatud ning nad pole ohustatud liikide seas. Lisaks kasvatatakse neid jahilindudena. Mõned liigid on inimtegevuse tõttu ohustatud, näiteks Mehhikos levinud hallkurk-händvutt, keda ohustab elupaikade vähenemine ja illegaalne küttimine. del Hoyo, J.; Elliot, A. & Sargatal, J. (editors). (1994). Handbook of the Birds of the World. Volume 2: New World Vultures to Guineafowl. Lynx Edicions. ISBN 84-87334-15-6
Robert Paiste

Robert Paiste (1932 – 16. november 2016) oli eesti päritolu pillimeister, ettevõtte Paiste juht. Tema ettevõte töötas välja löökpillide taldrikuid ja tootis neid Šveitsis. Viimased 13 aastat juhib pereäri Robert Paiste vennapoeg Erik. Ettevõttele pani aluse Roberti vanaisa Mihkel Toomas Paiste 1906. aastal Peterburis ja 1917. aastal jätkas ettevõte tegevust Tallinnas. Pärast seda, kui Robert Paiste isa Michail M. Paiste oli ettevõtte taas tööle pannud esmalt 1940. aastal Poolas ja seejärel siirdunud perega 1945. aastal Põhja-Saksamaale, hakkas isa ettevõttes tööle ka Robert Paiste. 1957. aastal asus perekond Šveitsi. Pereettevõttes töötas ka Roberti noorem vend Toomas Paiste (sünninimi Kurt Paiste). 2008. aastal tegi Switzerland Paiste AG taldrikud ka näiteks ansamblile Metsatöll. [1] Ala, Janar, Suri maailmakuulus eesti päritolu pilliarendaja. Postimees: Kultuur, 17. nov 2016. Marlen Rein. Trummitaldrikute tippklass. Arter, 26. november 2016 In Memory of Robert Paiste (inglise keeles) Perekonnalugu ettevõtte kodulehel (inglise keeles)
Sēļi vald

Sēļi vald (läti keeles Sēļu pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mazsalaca, Ramata, Vilpulka, Jeri ja Vecate vallaga. Valla pindala on 61,5 km². 2010. aasta seisuga elas seal 476 inimest. Valla keskus on Sēļi küla, vallavanem on Viktors Kalniņš. Valla aladele jäävad kolme endise mõisa – Iduse, Pantene ja Sēļi – hoonetekompleksid. Aastal 1935 oli valla pindala 79 km². Aastal 1945 jagati vald Sēļi ja Ziemeļi külanõukoguks, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1951 liideti Sēļi külanõukogu Ziemeļi külanõukoguga, aastal 1954 liideti sellega ka Iduse külanõukogu. Aastal 1968 nimetati Ziemeļi külanõukogu ümber Sēļi külanõukoguks. 1990. aastal moodustati külanõukogust Sēļi vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Mazsalaca piirkonda. Vald jääb Salatsi jõe kallastele ja asub Tālava madaliku Burtnieki tasandikul. Valla maastikku iseloomustavad ligi kümne kilomeetri pikkused ja kaheksa meetri kõrgused voored. Piirkonna kõrgeim koht asub selle põhjaosas ja ulatub 70 m üle merepinna. Madalaim koht asub Salatsi jõe ääres (40 m). Voorte vahele jäävad rabad, valla idaosas on madalsood. Muinsuskaitseobjektidest jäävad valda riikliku kaitse all olevatest objektidest hiiepaik Aņģīši Kuradikivi ja Pantene muinasasula. Regionaalse kaitse all on Vecreļļesi muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on veel Sēļi tuulik ja Sēļi vallakooli hoone. Looduskaitse all on Pakundži kuusk, Dunguļi saar, Velnise tamm, Pakundži elupuud, Rautiņi õunapuu, Eglīši pärn, Sēļi mõisapargi pärn, Sēļi saar, Strautiņi tamm, Pantene vaher, Rāceņi elupuu, Pantene tamm, Pantene toomingas, Vecstārasti vahtrad, Iduse pargi lehis, Vecrellesi tamm ja Ārkalnsi – Āžēni paju. Valla idaosa jääb Ruhja luha hoiualale, valla lõunaosa aga Vidusburtnieksi hoiualale. 2011. aastal elas vallas 349 lätlast, 27 venelast, 6 valgevenelast, 6 ukrainlast, 5 poolakat ja 2 leedulast. Vallas on järgmised külad. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. "Latvijas iedzīvotāju skaits pašvaldībās 01.07.2010" (PDF). Originaali arhiivikoopia (PDF) seisuga 3.10.2011. Vaadatud 3.10.2011. http://www.mazsalaca.lv/index.php?lielbirka=10Pa%C5%A1vald%C4%ABba&birka=10Novads&subbirka=S%C4%93%C4%BCu+pagasts&depth=4 Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0. Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2002. ISBN 9984-00-412-0. 350 lk. Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts, vaadatud 29.01 2024 Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Ethnic composition of Latvia 2011 Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.  Sēļi vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Baieri-Straubing

Baieri-Straubing tähistab Baieri Wittelsbachi dünastia hajali territoriaalset pärandit, mida valitsesid aastatel 1353–1432 Baieri-Straubingi sõltumatud hertsogid; nende markide kaart ja Saksa-Rooma riigi kontuur näitavad ilmekalt maade killustatust, kus ei rakendatud esmasünniõigust. Aastal 1349, pärast keiser Ludwig IV surma, jaotasid tema pojad Baieri uuesti: Alam-Baieri said Stephan II (suri aastal 1375), Wilhelm (suri aastal 1389) ja Albrecht (suri aastal 1404). Aastal 1353 jaotati Alam-Baieri edasi Baieri-Landshutiks ja Baieri-Straubingiks: Wilhelm ja Albrecht said osa Alam-Baieri pärandist pealinnaga Straubingis ning õigused Hainaut'le ja Hollandile. Seega olid Baieri-Straubingi hertsogid ka Hainaut', Hollandi ja Zeelandi krahvid. Aastal 1425 hääbus Straubingi hertsogite meesliin seoses hertsog Johann III surmaga. Tema valdused jaotati aastal 1429 keisri vahendusel Baieri-Müncheni, Baieri-Landshuti ja Baieri-Ingolstadti hertsogite vahel. Tema vennatütar Jacoba sai valitsevaks Hainaut' krahvinnaks, millele pretendeeris ka tema onu Liège'i piiskop Johann III. Ühisvalitsejad Wilhelm I ja Albrecht I 1347–1388 Albrecht I 1388–1404 Albrecht II 1389–1397, koos Albrecht I-ga Wilhelm II 1404–1417 Johann III 1418–1425, vaidlustatud Jacoba poolt, 1417–1432 Pärast järglusvõitlust Jacoba ja tema onu Johanni vahel jaotati Baieri-Straubing Baieri-Ingolstadti, Baieri-Landshuti ja Baieri-Müncheni vahel. Straubingi loss Nieuwe Kerk (Delft), ehitati Baieri-Straubingi-Hollandi hertsogi Albrecht I valitsemisajal
Olaf Paesüld

Olaf Paesüld (26. juuni 1923 Tartu – 16. august 1998 Tallinn) oli eesti näitleja. Aastatel 1948–1949 töötas ta Estonia teatri, 1949–1952 Draamateatri näitlejana. 1952. aastast surmani töötas Nukuteatri näitlejana. 1969 Eesti NSV teeneline kunstnik Kalender. Sirp, 30.05.2003 Olaf Paesüld (nekroloog). Sirp, 28. august 1998 Olaf Paesüld Eesti entsüklopeedia veebiversioonis Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Paesüld, Olaf - Eesti NSV Riikliku Nukuteatri näitleja (1963) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Paesüld, Olaf - ENSV Riikliku Nukuteatri näitleja (1969) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti Riikliku Nukuteatri näitlejad Raivo Kuremaa (elevandipoeg) ja Olaf Paesüld (lõvi) näidendi "Milleks sul selline nina?" proovil
Legendaarne Records

Legendaarne Records on 2005. aastal Henry Kõrvitsa, Paul Oja ja Revo Jõgisalu asutatud Eesti plaadifirma, mis keskendub peamiselt hiphopparite loomingu levitamisele. Tuntumad esindatud artistid on Genka, Beebilõust, Kuuluud, Põhjamaade Hirm, Winny Puhh, Reket & Suur Papa/Arop. Legendaarne Records on üks Eesti Hiphop Festivali peakorraldajatest. 2015. aastal nomineeriti Legendaarne Records Eesti Fonogrammitootjate Ühingu poolt aasta muusikatootjaks. "Legendaarne" Kasutatud 17.11.16 Toetajad | Eesti Hip Hop Festival Kasutatud 17.11.16 Ametlik koduleht Artistide loetelu Legendaarne Records Facebookis Legendaarne Records Soundcloudis Legendaarne Records Twitteris Legendaarne Records YouTube'is
Eduard Maaser

Eduard Maaser (12. detsember 1916 Barnaul – 19. mai 1990 Tartu) oli eesti kunstnik. Ta õppis aastatel 1929–1930 Hugo Treffneri Gümnaasiumis, lõpetas 1934. aastal Tartus kommertsgümnaasiumi. Astus samal aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, kuid katkestas õpingud ning asutus hoopis Kõrgemasse Kunstikooli Pallas ja lõpetas 1948. aastal Tartu Riikliku Kunstiinstituudi tahvelmaali erialal. Oli aastatel 1961–1972 Kujutava Kunsti Kaugõppe Kursuste juhendaja Tartu Riikliku Kunstimuuseumi juures. Ta lõi eriti natüürmorte ning lille- ja maastikupilte akvarellide ja õlimaalidena, samuti Tartu vaateid. Eduard Maaseri karikatuure on ilmunud mitmes ajalehes (nt Tallinna Post, Uus Eesti ja Rahva Hääl) ja ajakirjas. Ta on illustreerinud teose "Eesti NSV floora" (köited 1 2. tr., 2, 3, 4, 7, 10) ning muid teadus- ja aimeraamatuid ("Eesti NSV põdrasamblike määraja" (1958), "Toapalmid" (1956), "Seened" (1966), "Eesti riisikad" (1979) jne)). On teinud eksliibriseid ja lavakujunduse 1959. aasta Vanemuise lavastusele "Teid kutsub Taimõr". Näitustel hakkas esinema 1944. aastal, 1967. aastal toimus Tartu Kunstimuuseumis tema esimene isikunäitus. Lühibiograafia. Omakäeline elulugu. Eesti Kunstimuuseumi arhiiv. EKMA.136.16.7/83-84 E. Maaser Tartu kunstnikuna. E. Maaseri pilte e-Kunstisalongis
Kõrvitsalised

Kõrvitsalised (Cucurbitaceae) on taimesugukond kõrvitsalaadsete (Cucurbitales) seltsist. Sugukonda kuulub 95 perekonda kokku umbes 965 liigiga. Acanthosicyos Benincasa – vahakõrvits Bryonia – koeranaeris Citrullus – arbuus Cucumis – kurk Cucurbita – kõrvits Echinocystis – ogakurk Lagenaria – pudelkõrvits Luffa – käsnkõrvits Momordica – kibekurk Trichosanthes – madukurk
Vahakõrvits (perekond)

Vahakõrvits (Benincasa) on kõrvitsaliste sugukonda kuuluv taimeperekond. Perekonda kuulub üks liik – vahakõrvits (Benincasa hispida).
Hõlmine ogakurk

Hõlmine ogakurk (Echinocystis lobata) on taimeliik ogakurgi perekonnast. Ta on üheaastane ronitaim. Pärismaisena elab Põhja-Ameerikas. Võib olla invasiivne. Eestis on leitud metsistununa. Hõlmine ogakurk andmebaasis eElurikkus Aivar Aotäht. Aias sirgus ootamatu külaline Sakala 26. august 2008 [1]
Džurõn (Šargorodi rajoon)

Džurõn (ukraina keeles Джурин) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Šargorodi rajoonis. Elanike arv on 3734. Pindala on 6,2 km².
Pichu Pichu

Pichu Pichu on vulkaan Lõuna-Ameerikas Andides. Selle kõrgus on 5665 meetrit.
Juri Orlov (näitleja)

Juri Orlov (vene Юрий Петрович Орлов, Eestis ka Jüri Orlov; 14. oktoober 1945 Uman, Tšerkassõ oblast, Ukraina – 23. mai 2020 Zolotonoša, Tšerkassõ oblast, Ukraina) oli Eesti ja vene näitleja. Ta lõpetas 1963. aastal Umanis keskkooli ja 1972. aastal GITIS-e. Aastatel 1968–1971 töötas ta Noginskis Moskva oblasti draamateatris ja aastatel 1973–1980 Eesti NSV Riiklikus Vene Draamateatris näitlejana. Aastatel 1967–1979 mängis ta tosinas vene ja ukraina mängufilmis. 1975 Eesti NSV Teatriühingu preemia 1978 Eesti NSV teeneline kunstnik Tema isa oli insener, ema arst. Ta oli aastatel 1966–1979 abielus näitleja Svetlana Orlovaga, abielust sündis poeg. "Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum. Tähtpäevade kalender". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. oktoober 2016. Vaadatud 18. novembril 2016. Кино-Театр.Ру Юрий Орлов. Биография Nõukogude Eesti, 2. trükk Tallinn 1978, lk 308. Кино-Театр.Ру Юрий Орлов. Фильмография Eesti NSV Teatriühingu preemiad parimate loominguliste saavutuste eest Valdeko Tobro. Kangelane ja stereotüüp. Sirp ja Vasar, 23. november 1973
Aleksei Zahharov

Aleksei Zahharov (vene Алексей Захаров; sündinud 31. detsembril 1937 Homieli oblastis Retšitsas) on vene näitleja. Ta lõpetas 1954. aastal Tallinnas õhtukeskkooli. Ta õppis aastatel 1956–1959 Ostrovski nimelises Leningradi Riiklikus Teatriinstituudis. 1972. aastast töötas Eesti NSV Riikliku Vene Draamateatri näitlejana. 1974, 1976, 1978 Eesti NSV Teatriühingu preemia 1977 Eesti NSV teeneline kunstnik Nõukogude Eesti, 2. trükk Tallinn, 1978, lk 308 Кино-Театр.Ру Алексей Захаров. Биография Eesti NSV Teatriühingu preemiad parimate loominguliste saavutuste eest Valdeko Tobro. Kangelane ja stereotüüp. Sirp ja Vasar, 23. november 1973
Alo Aasma

Alo Aasma (sündinud 15. jaanuaril 1986 Paides) on Eesti omavalitsustegelane ja ettevõtja, endine Paide linnapea ja Järva maavanem. Aastatel 1993–2005 õppis ta Paide ühisgümnaasiumis, mille lõpetas hõbemedaliga. Aasmal on bakalaureusekraad riigiteaduste (2008) ning magistrikraad majandusteaduse erialal (2011) Tartu Ülikoolist. Ta töötas Paide linnavalitsuse teabenõunikuna (2007–2011), SA Paide Haldus arendus- ja hankejuhina (2010–2013) ning Paide ühisgümnaasiumis ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetajana. Aastatel 2013–2014 oli Alo Aasma Paide linnapea ning 1. novembrist 2014 kuni 31. detsembrini 2017 Järva maavanem. 2018–2020 töötas ta metallkonstruktsioone eksportiva OÜ Terasman tehase juhatajana. Alates 18. oktoobrist 2020 asus ta tööle Maaeluministeeriumi halduse asekantslerina. Aasma kuulub Kaitseliidu Järva malevasse, on seal malevapealiku abi ning osalenud paljudel sõjalis-sportlikel ja rahvusvahelistel sõjaväelangevarjurite võistlustel. Ta on ka Eestimaa Talupidajate Keskliidu liige 2014-2018 kuulus Alo Aasma Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. Alo Aasma on abielus ja tal on kolm last. "Järva maavanemana asus tööle Alo Aasma" Järva maavalitsuse koduleht. Uudised ja teated, 3. november 2014 (vaadatud 10. detsembril 2016) Terasman OÜ (13.06.2019). "Koduleht". Vaadatud 13.06.2019. Andres Kärssin (18.10.2020). "Maaeluministeeriumi halduse asekantslerina alustab tööd Alo Aasma". agri.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 27.10.2020. Vaadatud 17.02.2021. "Alo Aasma", Eestimaa Talupidajate Keskliit (vaadatud 07.03.2023)
Bauņi

Bauņi on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Valmiera piirkonnas Matīši vallas. Küla asub valla kirdeosas Asti järve lähistel. Asula on tekkinud endise Bauņi mõisa keskuse juurde. Seal on Bauņi bussipeatus. Looduskaitse all on Jēkabkalnsi mänd ümbermõõduga 3,6 meetrit, Jēkabkalnsi mänd ümbermõõduga 2,86 meetrit ja kõrgusega 33,4 meetrit, pahaga pärn, nelja pahaga kask, Bauņi saar ümbermõõduga 5,25 meetrit, Bauņi tamm (ümbermõõt 4,27 ning kõrgus 25 meetrit), ja Bauņi park koos sealse lehisealleega (esimese lehise ümbermõõt 3,49 ja kõrgus 32 meetrit, neljanda lehise ümbermõõt 3,14 ning kõrgus 31 meetrit, kuuenda lehise ümbermõõt 3,14 ja kõrgus 24 meetrit, seitsmenda lehise ümbermõõt 3,57 meetrit, kaheksanda lehise ümbermõõt 3,18 ning kõrgus 30 meetrit, üheksanda lehise ümbermõõt 4,13 ja kõrgus 30 meetrit, kümnenda lehise ümbermõõt 4,48 ning kõrgus 32 meetrit, üheteistkümnenda lehise ümbermõõt 3,26 ja kõrgus 25 meetrit, kaheteistkümnenda lehise ümbermõõt 4.3 ja kõrgus 32 meetrit). Lisaks kasvavad pargis looduskaitsealustest puudest veel tamm ümbermõõduga 4,01 ja kõrgusega 25 meetrit. pärn ümbermõõduga 3,86 ning kõrgusega 18 meetrit, elupuu ümbermõõduga 1,62 ja kõrgusega 12 meetrit, elupuu ümbermõõduga 2,75 meetrit, lehis ümbermõõduga 3 ning kõrgusega 24 meetrit, valge mänd ümbermõõduga 2,78 meetrit, valge mänd ümbermõõduga 2,88 ja kõrgusega 28 meetrit, Dauuria lehis ümbermõõduga 3,4 ning kõrgusega 25 meetrit, Dauuria lehis ümbermõõduga 3,09 ja kõrgusega 27 meetrit, Euroopa lehis ümbermõõduga 3,29 ning kõrgusega 29 meetrit, Euroopa lehis ümbermõõduga 3,5 ja kõrgusega 28 meetrit, lehised ümbermõõtudega 3,06 meetrit, 4,26 meetrit ja 4,27 meetrit, lehis ümbermõõduga 4,06 ja kõrgusega 26 meetrit, lehis ümbermõõduga 3,48 ning kõrgusega 24 meetrit, lehis ümbermõõduga 3,09 ja kõrgusega 24 meetrit, ning kaks lehist ümbermõõduga 3,13 ja kõrgusega 25 meetrit. Aastail 2006-2021 kuulus küla Burtnieki piirkonda. Autotransporta direcija Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
Galgauska

Galgauska (varasema lätikeelse nimega Veiši) on küla (vidējciems) Lätis Gulbene piirkonnas, Galgauska valla halduskeskus. Küla asub Riiast 176 ja piirkonna keskusest Gulbenest 17 kilomeetri kaugusel, merepinnast 120 meetri kõrgusel. Külas asuvad lisaks vallavalitsusele veel kogukonna vabaajakeskus Lāčsalas, põhikool, raamatukogu, postkontor ja kultuurimaja. Asulas on Galgauska bussipeatus. Seal asub mälestusmärk II maailmasõjas hukkunud valla elanikele. Galgauska küla kujunes endise Galgauska mõisale kuulunud Veiši karjamõisa (Weissenhof) juurde pärast seda, kui sinna oli rajatud Galgauska vallamaja. Ieriķi–Gulbene–Abrene raudtee rajamisel seal algselt peatust ei olnud, ent aastal 1973 avati küla juures Galgauska raudteepeatus. Asulasse ehitati praegu muinsuskaitse all olevad põhikooli hoone ja Galgauska lauluseltsi maja. Nõukogude ajal oli küla kolhoosi Kopdarbība keskasulaks. Külas elas 2007. aastal 180 inimest. Aastal 2017 oli elanikke 198, aastal 2022 aga 185. https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Autotransporta direcija Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. august 2022. Vaadatud 16. augustil 2022. Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 300. lk. ISBN 9984-00-412-0. Vietvārdu datubāze
Irši

Irši on küla (vidējciems) Lätis Aizkraukle piirkonnas Irši vallas. Asulas asub muu hulgas vallavalitsus, Pērses'i põhikool, raamatukogu, postkontor, katoliku kirik. Nüüdisaegne asula on endisaegse Irši mõisa (Hirschehof) keskus. Aastatel 2009–2021 jäi asula Koknese piirkonda.
Le ravissement de Psyché

„Psyche röövimine“ (prantsuse keeles „Le ravissement de Psyché“) on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau õlimaal lõuendil. 1895. aastal valminud teosel on kujutatud Psychet ja Amorit. Erakogus oleva teose täpne asukoht on teadmata. aaronartprints.org (16. august 2011). "The Abduction of Psyche also known as L'enlèvement de Psyché" (inglise). Bouguereau teosed www.ibiblio.org (inglise keeles)
Kusa

Kusa (saksa keeles Kussen) on küla (lielciems) Lätis Madona piirkonnas, Arona valla halduskeskus. Nüüdisaegne asula on endisaegse Kusa mõisa (Kussen) keskus. Külas on raamatukogu. Sinna jääb Kusa bussipeatus. Aastal 2007 oli külas 686 elanikku. Aastal 2022 oli elanikke 539. Vietvārdu datubāze https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Autotransporta direcija Vietvārdu datubāze
Vanem õde

„Vanem õde“ (prantsuse keeles „La soeur aînée“) on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau õlimaal lõuendil. 1869. aastal valminud teosel on kujutatud kivil istuvat tütarlast ("vanem õde"), kes hoiab süles uinunud venda ("noorem vend"). Kunstniku modellideks olid tütar Henriette ja poeg Paul. 1992. aastal annetas anonüümseks jääda soovinud daam maali oma isa mälestuseks Houstoni Kaunite kunstide muuseumile, kus see on pandud välja külastajatele vaatamiseks. "William Bouguereau — The Elder Sister". The Museum of Fine Arts, Houston. Vaadatud 30. aprillil 2012. "Teaching with Art — The Elder Sister". The Museum of Fine Arts, Houston. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 30. aprillil 2012. The Elder Sister, 1869, William Bouguereau, Google Art Project, www.googleartproject.com
Amata

Amata on jõgi Lätis, Gauja jõe vasakpoolne lisajõgi. Jõgi voolab läbi Cēsise piirkonna. Jõe lähe on Vidzeme kõrgustikul. Jõe pikkus on 66 km.
Lõuna-Osseetia lipp

Lõuna-Osseetia lipp on rahvusvaheliselt tunnustamata Lõuna-Osseetia Vabariigi lipp. Lipp on horisontaalsete laidudega valge-puna-kollane trikoloor, mis on identne Põhja-Osseetia lipuga (algselt erinesid vaid lipu mõõtmed, Põhja-Osseetias 2:3 ja Lõuna-Osseetias 4:5). Praegused mõõtmed on mõlemal 1:2 ning sellega tahetakse rõhutada osseetide ühtsust ja soovi ühendada mõlemad Osseetiad. Punane sümboliseerib sõjalist vaprust, valge arukust ning rahvuse hingeelu, kollane aga inimeste heaolu. Lipu kasutamine määrati 26. novembril 1990 vastu võetud konstitutsiooniga ning kinnitati 30. märtsil 1992 vastu nn riigilipu määrusega. Lõuna-Osseetia vapp Põhja-Osseetia lipp Lõuna-Osseetia lipp andmebaasis Flags of the World (inglise keeles)
Auļi

See artikkel räägib Läti ansamblist. Läti küla kohta vaata artiklit Auļi küla. Auļi on Läti rahvamuusika ansambel. Ansambel asutati 2003. aastal. Kaspars Bārbals Leanne Barbo Gatis Valters Māris Jēkabsons Edgars Kārklis Normunds Vaivads Gatis Indrēvics Mikus Čavarts Edgars Krūmiņš Kaspars Indrēvics "Sendzirdēju" (2005) "Auļos..." (2007) "Etnotranss" (2010) "Dižducis" (2013) "Gadalokos" (2016) "Senču balsis" (2019) Ansambli koduleht
Auli

Auli võib tähendada mitut asja. Auli on naise- ja mehenimi. Auļi, läti rahvamuusika ansambel Auļi küla, küla Lätis Auli tänav on tänav Tallinnas.
Sini-paabulind

Sini-paabulind ehk india paabulind ehk sinipaabu ehk vau (Pavo cristatus) on suur linnuliik kanaliste seltsis faasanlaste sugukonnas. Sini-paabulinnu looduslik levila on India ja Sri Lanka. Bird, J., Butchart, S. (2009). Pavo cristatus. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2012.