laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Peter Capaldi

Peter Dougan Capaldi (sündinud 14. aprillil 1958) on šoti näitleja, režissöör ja stsenarist. Tema paljude rollide seast on talle rohkesti tuntust toonud Malcolm Tuckeri roll Briti telesarjas "The Thick of It" (2005–2012) ja sellel põhinevas filmis "In the Loop" (2009) ning telesari "Doctor Who", milles ta kehastas aastatel 2013–2017 sarja nimitegelast. 1995. aastal pälvis Capaldi Oscari parima lühifilmi kategoorias filmi "Franz Kafka's It's a Wonderful Life" eest.  Peter Capaldi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Peter Capaldi andmekogus IMDb (inglise)
Poiss sinises

"Poiss sinises" ("The Blue Boy") on Thomas Gainsborough' maal aastast 1770. Maal asub Californias San Marinos Huntingtoni raamatukogus.
Kehtna vald (Rapla kihelkond)

Kehtna vald (saksa keeles Kechtel) oli vald Harjumaal Rapla kihelkonnas (teistel andmetel Juuru kihelkonnas). Vallamaja asus Nadalama külas. Valla pindala oli 139 km² ja elanikke oli 1945 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939[viide?]. Vallas oli 397 talundit ja need kasutasid 10 078 ha maad. Vallas asus Kehtna asundus ja vallas tegutses kõrgem kodumajanduskool. 1891 liideti Kehtna vallaga Keava ja Ohekatu vald. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 632. Maa-ameti kaardirakendused Kehtna vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Kehtna vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kilingi vald

Kilingi vald (saksa keeles Kurkund) oli vald Pärnumaal Saarde kihelkonnas. 1938. aastal nimetati ümber Pärnu maakonna Saarde vallaks. Vald koosnes kahest lahusolevast tükist, mille kogupindala oli 259,6 km². Vallas oli elanikke 1887 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939. Vallas oli 412 talundit ja need kasutasid 7679 ha maad. Vallamaja asus Saarde külas. Valla alale jäi üks mõis: Kilingi mõis. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 724. Kilingi vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Eesti nõukogude entsüklopeedia. 4. köide: IST–KONI. Tallinn: Valgus, 1989, lk 508. Maa-ameti kaardirakendused Kilingi vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kirepi vald

Kirepi vald (saksa keeles Kirrumpäh) oli vald Tartumaal Rõngu kihelkonnas. Valla pindala oli 28 km² ja elanikke oli 614 (1922. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939. Vallas oli 114 talundit ja need kasutasid 2756 ha maad. Vallamaja asus Kirepi külas. Vallas asus Kirepi asundus. Valla alale jäi kaks mõisat: Kirepi mõis ja Väike-Kirepi mõis. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 772. Kirepi vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Eesti nõukogude entsüklopeedia. 4. köide: IST–KONI. Tallinn: Valgus, 1989, lk 531. Maa-ameti kaardirakendused Kirepi vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kodijärve vald

Kodijärve vald (saksa keeles Kodjerw või Gothensee) oli vald Tartumaal Kambja kihelkonnas. Valla pindala oli 73 km² ja elanikke oli 1431 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939. Vallas oli 278 talundit ja elamut ning need kasutasid 6327 ha maad. Vallamaja asus Pangodi külas. Vallas asus Kodijärve asundus ja Kodijärve küla. 1893 liideti Kodijärve vallaga Kammeri vald. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 886. Kodijärve vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Eesti nõukogude entsüklopeedia. 4. köide: IST–KONI. Tallinn: Valgus, 1989, lk 610. Maa-ameti kaardirakendused Kodijärve vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kohila vald (Hageri kihelkond)

Kohila vald (saksa keeles Koil) oli vald Harjumaal Hageri kihelkonnas. Valla pindala oli 220 km² ja elanikke oli 3526 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939[viide?]. Vallas oli 604 talundit ja need kasutasid 12 287 ha maad. Vallamaja asus Kohilas. Vallas asus Kohila asundus ja Kohila alevik, kus asus Kohila paberivabrik; samuti Kapa raudteejaam (varasema nimega Kapa-Kohila raudteejaam) 1891 liideti Kohila vallaga Angerja, Kurtna-Kirdalu, Lohu, Pahkla, Rabivere, Salutaguse, Sutlema-Lümandu ja Tohisoo vald. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 912. Kohila vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Maa-ameti kaardirakendused Kohila vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kolga vald (Kuusalu kihelkond)

Kolga vald (saksa keeles Kolk) oli vald Harjumaal Kuusalu kihelkonnas. Valla pindala oli 225 km² ja elanikke oli 3689 (1934. aasta seisuga). Vallamaja asus Kolga külas. Vald eksisteeris 1866–1939[viide?]. Vallas oli 847 talundit ja elamut ning need kasutasid 12 476 ha maad. Vallas asus Kolga asundus. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 935. Maa-ameti kaardirakendused Kolga vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Kolga vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Konguta vald (Puhja kihelkond)

Konguta vald (ka Suure-Konguta vald, saksa keeles Gross-Kongota) oli vald Tartumaal Puhja kihelkonnas. Valla pindala oli 58 km² ja elanikke oli 1392 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939[viide?]. Vallas oli 255 talundit ja elamut ning need kasutasid 5123 ha maad. Vallamaja asus tänapäeva Annikoru küla aladel. Vallas asus Konguta asundus. 1899 liideti Suure-Konguta vallaga Väike-Konguta vald. Väike-Konguta vald Suure-Konguta mõis Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 996. Konguta vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Maa-ameti kaardirakendused Konguta vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Koonga vald (Mihkli kihelkond)

Koonga vald (saksa keeles Kokenkau) oli vald Pärnumaal Mihkli kihelkonnas. Valla pindala oli 270 km² ja elanikke oli 2599 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939. Vald loodi 1866. aastal vallaseadusega Koonga ja Võrungi mõisate maa-aladele. Vallamaja asus Pikavere külas. Vallas oli 631 talundit ja elamut ning need kasutasid 19 938 ha maad. Vallas asus Koonga asundus, kus tegutses Koonga algkool. 1899 liideti Koonga vallaga Kõima vald. 1939 liideti Koonga ja Veltsa vallad üheks Soontaga vallaks. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 218. Koonga vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Eesti entsüklopeedia. 5. köide: KONJ–LÕUNA. Tallinn: Valgus, 1990, lk 34. Maa-ameti kaardirakendused Koonga vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Tula (Mehhiko)

Tula (nahua keeles Tōllan-Xīcocotitlan) on endine tolteekide riigi pealinn, mille varemed asuvad tänapäeva Mehhikos Hidalgo osariigis Tula de Allende vallas. Linn oli México oru ja Puebla-Tlaxcala oru poliitiline keskus 10.-12. sajandil Teotihuacáni languse ja Tenochtitlani tõusu vahel. Selle mõju ulatus arvatavasti tänapäeva Mehhiko piiridest kaugemale, El Salvadori ja Nicaragua aladeni. Selle peamiseks vaatamisväärsuseks on Quetzalcoatli püramiid (ka Tlahuizcalpantecuhtli püramiid), mille otsas on neli 4 meetri kõrgust basaldist tahutud tolteegi sõjamehi kujutavat sammast. Varemetelinna ümber on loodud Tula rahvuspark. Esimese Tula varemete teadusliku kirjelduse koostas 1873. aastal Antonio García Cubas Mehhiko Geograafia- ja Ajalooühingust. Esimesed arheoloogilised kaevamised toimusid seal 1880. aastatel prantsuse arheoloogi Désiré Charnay juhtimisel. Üks kõige vastuolulisemaid teemasid tolteekide pealinna ajaloos on selle suhe maiade linna Chichén Itzága. Linnade sarnasused on tekitanud erinevaid hüpoteese nendevahelistest sidemete kohta, millest ükski pole pälvinud spetsialistide täielikku toetust. Esimene, kes juhtis tähelepanu sellele, et Tula ja Chichén Itzá peaväljakute asend on üsna sarnane, oli Désiré Charnay. Temalt pärineb ka praeguseks kõrvale heidetud hüpotees, et maiade Puuci linnad asutasid tolteegid. See sobis kokku müüdiga, mille järgi Quetzalcóatl aeti välja Tollani linnast, mille ta samastas Tulaga. Vastupidine hüpotees väidab, et maiad tungisid läbi Altiplano enne Tula õitsengut. Linda Manzanilla ja Leonardo López Luján väidavad oma teoses "Atlas" (1999), et nonoalkid (üks koos tolteekide kuninga Ce Ácatl Topiltzin Quetzalcóatliga kuningriigi rajanud rahvastest) olid pärit Tabasco osariigi Mehhiko lahe rannikualalt, mis oli nii Kolumbuse-eelsel ajal kui on ka tänapäeval asustatud maia hõimudega. See tundub tõepärane, sest maiade mõjutatud rühmi on dokumenteeritud Kesk-Mehhikos hilisklassikalisel ajastul kohtades nagu Xochicalco (Valle de Morelos) ja Cacaxtla (Valle de Puebla-Tlaxcala), varase postklassikalise ajastu linnade mitmerahvuselisest rahvastikust rääkimata, kuigi maiade asualalt tulnud rühmade roll Tula õitseajal ei ole siiani spetsialistidele selge.
Kooraste vald (Kanepi kihelkond)

Kooraste vald (saksa keeles Korast) oli vald Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Valla pindala oli 85 km² ja elanikke oli 1897 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939. Vallas oli 389 talundit ja elamut ning need kasutasid 7049 ha maad. Vallamaja asus Kooraste külas. Vallas asus Kooraste asundus. 1939. aasta vallareformiga vald jagati. Erastvere, Põlgaste, Kõlleste, Kooraste ja Sõmerpalu vallast moodustati Kanepi vald ning Kooraste ja Urvaste vallast moodustati Kooraste vald. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 1049. Kanepi vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88., Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938 Maa-ameti kaardirakendused Kooraste vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Melanhoolik

Melanhoolik on üks neljast temperamenditüübist teadusliku psühholoogia eelses isiksuseteoorias. Melanhoolsed inimesed on analüütilised, detailidele orienteeritud ning sügava mõtte- ja tundeeluga. Nad on introvertsed ja neile ei meeldi seltskonnast eristuda. Melanhoolne inimene on mõtlik, tagasihoidlik ja tihti ärev. Tihti püüdlevad nad täiuslikkuse poole nii sisemiselt kui ka neid ümbritsevas keskkonnas, mis väljendub ülimas puhtuses ja detailsuses. Koleerik Sangviinik Flegmaatik Neli temperamenditüüpi Merenda, P. F. (1987). "Toward a Four-Factor Theory of Temperament and/or Personality". Journal of Personality Assessment. 51: 367–374.
Koorküla vald

Koorküla vald (saksa keeles Korküll) oli vald Viljandimaal) Helme kihelkonnas ja Valga maakonnas. Helme kihelkonnas. Vallamaja asus tänapäeva Jeti küla aladel. Valla pindala oli 57 km² ja elanikke oli 754 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939. 1921. aastal arvati Koorküla vald Valga maakonna koosseisu. Vallas oli 128 talundit ja need kasutasid 2964 ha maad. Vallamaja asus tänapäeva Möldre küla aladel. Vallas asus Koorküla asundus. Valla alale jäid Koorküla ja Asu mõis. 1939. aasta vallareformiga moodustati senise Koorküla valla maa-alast; osaliselt senise Helme valla maa-alast; osaliselt senise Patküla valla maa-alast; osaliselt senise Jõgeveste valla maa-alast; osaliselt senise Lõve valla maa-aladest; osaliselt senise Holdre valla maa-aladest Helme vald. Eesti entsüklopeedia. 5. köide: KONJ–LÕUNA. Tallinn: Valgus, 1990, lk 38. Maa-ameti kaardirakendused Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 1054. Koorküla vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88., Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938 Koorküla vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Amalfi hertsogkond

Amalfi hertsogkond (itaalia: Ducato di Amalfi) või Amalfi vabariik (itaalia: Repubblica di Amalfi) oli 10. ja 11. sajandil de facto sõltumatu riik keskusega Lõuna-Itaalia linnas Amalfis. Linn ja selle territoorium olid algselt suurema ducatus Neapolitanuse osa, mida valitses patriits, kuid see vabastas end Bütsantsi alluvusest ja valis aastal 958 hertsogi (või doodži). Riik kerkis majandusvõimuks, ärikeskuseks, mille kaupmehed domineerisid Vahemerel ja Itaalia kaubanduses sajand varem, enne kui neid ületati ja tõrjuti teiste Põhja merevabariikide poolt, nagu Pisa, Veneetsia ja Genova. Aastal 1073 kaotas Amalfi oma sõltumatuse ja langes normannide kätte, kelle ikkest ei suutnud see end kahes eraldi katses vabastada. Amalfi linn asutati kaubapunktina aastal 339. Selle esimene piiskop nimetati aastal 596. Aastal 838 vallutati linn Sicardo di Benevento poolt linnasiseste reeturite abil, kes juhatasid ta läbi veepoolse kaitse. Paljud amalfilased Salernos rüüstasid selle linna ja lahkusid. Aastal 839 vabastas Amalfi end langobardide alluvusest ja valis prefekti. Lähedalasunud Atrani osales esialgu prefekti valimisel. Seejärel aitas Amalfi vabastada Siconolfo di Salernot valitseva Benevento vürsti vastu. Aastal 897 võideti ikka veel nominaalselt Bütsantsiga seotud omavalitsuslikku vabariiki sõjas Sorrento hertsogkonnaga, keda toetas Napoli hertsogkond, kus Amalfi prefekt vahistati ja hiljem lunaraha vastu vabastati. Aastal 914 nimetas prefekt Mastalo I esimese kohtuniku. Aastal 958 mõrvati Mastalo II ja esimeseks hertsogiks (või doodžiks) valiti Sergio I. Aastatel 981 kuni 983 valitses Amalfi Salerno vürstkonda. Aastal 987 ülendati Amalfi piiskopkond peapiiskopkonnaks. Aastast 1034 läks Amalfi Capua vürstkonna kontrolli alla ja aastast 1039 Salerno vürstkonna kontrolli alla. Aastal 1073 vallutas Apuulia ja Calabria hertsog Robert Guiscard linna ja võttis tiitli dux Amalfitanorum: "Amalfilaste hertsog". Aastal 1096 Amalfi mässas, kuid see suruti aastal 1101 maha. See mässas taas aastal 1130 ja rahustati lõpuks aastal 1131 maha, kui emiir Giovanni marssis Amalfi peale maad pidi ning Giorgio Antiookiast blokeeris linna merelt ja rajas baasi Capril. Aastatel 1135 ja 1137 rüüstasid linna Pisa vabariigi väed ja Amalfi hiilgus oli minevik. Tiitel "Amalfi hertsog" taaselustati 14. sajandi lõpul, seda kasutati Napoli kuningriigis. Amalfi hertsog Amalfi rannik Merevabariigid
Koleerik

Koleerik on üks neljast temperamenditüübist teadusliku psühholoogia eelses isiksuseteoorias. Koleerilised inimesed on iseseisvad, otsustavad ning eesmärgile orienteeritud. Nende liidriomadused ja ambitsioonikus toetavad neid teiste juhtimisel. Lisaks on neil loogiline maailmavaade ning otsustes faktidele tuginemine. Sangviinik Flegmaatik Melanhoolik Neli temperamenditüüpi Merenda, P. F. (1987). "Toward a Four-Factor Theory of Temperament and/or Personality". Journal of Personality Assessment. 51: 367–374.
Lisette Tammik

Lisette Tammik (sündinud 14. oktoobril 1998) on Eesti jalgpallur. Ta mängib ründaja ja poolkaitsjana Eesti meistrivõistlustel Tallinna FC Flora naiskonnas alates 2014. aastast. Tammik on tuntud on hea tehnika ja liidriomaduste poolest. Tammik alustas oma mängijakarjääri Tallinna JK Kotkad võistkonnas, mängides kuni C-klassini poiste võistkonnas. Aastatel 2009–2013 lõi ta mitmes poisteliigas Kotkaste võistkonnas 51 mängus koguni 31 väravat. 2014. aastal liitus ta Tallinna FC Flora naiskonnaga. 2015. aasta sügisel liitus Tammik Sunderlandi jalgpalliklubiga Inglismaal, kus tal esindusnaiskonnas jäi debüüt tegemata. Inglismaalt naasnult liitus Tammik uuesti Tallinna FC Floraga. Lisaks arvukatele mängudele noortekoondises on Tammik 20 korda kaasa teinud Eesti naiste A-koondise mängudes. Koondisedebüüdi tegi Tammik 25. veebruaril 2015 Tallinnas Leedu vastu, lüües samas mängus 90+2. minutil ka oma debüütvärava. Tammik on kolm korda olnud nomineeritud Eesti parima naisjuuniori kategoorias (2014, 2015, 2016), võites selle autasu korra (2016). 2017. aasta hooajal oli Tammik Eesti meistrivõistluste edukaim väravakütt, lüües 17 mängus kokku 33 väravat. Naiste Meistriliiga Eesti meistrivõistluste hõbe 2014, 2015, 2016, 2017. Tammiku lemmikmängija on Alex Morgan. http://sport.ohtuleht.ee/766339/jarelevaadatav-neidude-u19-jalgpallikoondis-kaotas-napilt-horvaatiale http://fcflora.ee/naiskond_team-view/lisette-tammik/#more-5604 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. august 2016. Vaadatud 26. juulil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://issuu.com/jalka/docs/jalka_2015_05
Sorrento hertsogkond

Sorrento hertsogkond oli varakeskajal väike poolsaare vürstkond keskusega Itaalia Sorrento linnas. Algselt oli Sorrento Pimedal keskajal Bütsantsi Napoli hertsogkonna osa, kuid 9. sajandil eraldus see üheskoos Amalfi ja Gaetaga Napolist, et rajada oma ducatus (või vabariik). Kuid jäi enamasti Amalfi varju ja vaid üks sõltumatu hertsog on teada sellest ajast, Sergio 9. sajandi lõpus. Aastal 1035 vallutati see Guaimario IV di Salerno juhitud langobardide poolt ja kingiti Guaimario nooremale vennale Guidole, kes valitses seda 1070. aastateni. Mitte kaua pärast seda annekteeriti see normannide poolt. Aastal 1119 allkirjastas keegi Sergio Guglielmo II di Puglia tunnistuse kui "Sorrento vürst".
Narva Issanda Muutmise peakirik

Narva Issanda Muutmise peakirik (vene keeles Спасо-Преображенский собор) oli vanim (esmamainitud 1442. aastal) paekivist ehitatud kirik Narvas, hilisema aadressiga Viru tänav 14. Kirik ehitati katoliikliku pühakojana. 1460. aasta tulekahjus kirik põles. See taastati kiiresti, 1467. aastal olid juba seinad püsti ja alustati katuse tegemist. Linna elanikkond kasvas kiiresti ja esialgne ehitis jäi väikeseks, seetõttu 16. sajandi alguses laiendati kirikut. Pärast reformatsiooni pühitseti kirik Jeruusalemma Johannesele ning seal hakati pidama luteriusu jumalateenistusi., kirikut kasutas enne Narva vallutamist saksa kogudus ja kandis neil aastatel nime Narva Jeruusalemma Johannese kirik. 29. juunil (vkj) 1708 pühitseti kirik Issanda Muutmise kirikuks ja anti üle õigeusu kogudusele. 18. sajandi teisel poolel tehti kiriku põhjapoolsele küljele juurdeehitis, kus oli Nikolai kõrvalaltar. Sellel oli hiljem omaette kogudus. Narva Issanda Muutmise peakirik kannatas Nõukogude õhurünnakus märtsipommitamisel 1944, selle varemed lammutati 1950. aastatel. "Narva Issandamuutmise katedraal". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. märts 2016. Vaadatud 21. veebruaril 2016. Heinrich Johann Hansen, Geschichte der Stadt Narva, Gedrukt bey Heinrich Laakmann, 1858, seite 395
Flegmaatik

Flegmaatik (kreeka keeles phlegma tähendab 'lima') on üks neljast temperamenditüübist teadusliku psühholoogia eelses isiksuseteoorias. Flegmaatik on rahulik, alati tasakaalukas, visa ja püüdlik inimene. Oma tegemistes on järjekindel ja põhjalik. Ta oskab oodata ja olla kannatlik. Flegmaatik omandab kõike aegamööda, viib alustatu alati lõpuni ning oma suhetes ja huvides on püsivad. On vähe altid kiitustele ja laitustele. Tähelepanu ümberlülitumine ja uuele tööviisile üleminek on tal vaevaline. Tal on kerge jääda rahulikuks isegi keerukates olukordades. Teda on raske naerma ajada, vihastada või kurvastada. Vaheldust ta ei armasta, uues olukorras kohaneb väga aeglaselt. Kaaslastega kontakti leidmine ja tutvumine käib tal pikkamööda, kuid sõbrana on ta truu ja ustav. Miimika on napp, tundmused avalduvad vaoshoitult, liigutused ja kõne on aeglased. Tal on kerge valitseda oma meeleolusid, rangelt kinni pidada väljakujunenud olukorrast ja töösüsteemist. Ta on soliidne, ei raiska jõudu asjata. Ta on kannatlik, vastupidav ja ennast valitsev. Arvestades jõudu, viib ta alustatu lõpule, kuid vajab hoovõtuks aega. Ei lähe kergelt närvi. Neli temperamenditüüpi Koleerik Sangviinik Melanhoolik Psühholoogia mõisteid Merenda, P. F. (1987). "Toward a Four-Factor Theory of Temperament and/or Personality". Journal of Personality Assessment. 51: 367–374.
Kelmė vald

Kelmė vald (leedu keeles Kelmės apylinkių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kelmė rajoonis Kelmė linna ümbruskonnas. 2011. aasta seisuga elas seal 2299 inimest. Valla keskus on Naudvarise küla. Vallamaja asub aadressil Kaštonų g. 1. Vallavanem on Algimantas Dambrauskas. Šalteniai Verpena kirik Verpena mõisa ait Lisaks küladele on selles vallas veel arvukalt huutoreid. [1]. Kelmės rajono savivaldybė, vaadatud 21.2.2016. [2]. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 21.2.2016. [3]. Kelmės r. sav. , vaadatud 21.02.2016.
August Kitzbergi tänav (Kuressaare)

August Kitzbergi tänav on tänav Kuressaares. Tänav algab Lossi tänavalt ja lõppeb Kevade, Suve ja Liiva tänava ristumiskohas. Kitzbergi ja Kitsa tänava nurgal asub kultuurimälestisena arvele võetud Põlluvahi maja.
Kaarli mõis (Kambja)

Kaarli mõis ehk Puugi mõis (saksa keeles Karlsberg) oli poolmõis Kambja kihelkonnas Tartumaal. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõis Valgjärve vallas Põlva maakonnas. Mõis rajati Krüüdneri mõisast eraldatud alast. http://www.mois.ee/pikknimk.shtml (vaadatud 21.02.2016) Kaarli mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 21.02.2016) Kaarli mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Kammeri mõis

Kammeri mõis (saksa keeles Duckershof) oli rüütlimõis Kambja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõisa ala Tartu maakonda Kambja valda. Mõisat on esimest korda mainitud 16. sajandi keskel. Tollal olid mõisa omanikud Dückerid, kelle järgi on mõis ka oma saksakeelse nime (Duckershof) saanud. 17. sajandil olid mõisa omanikud Fersenid, pärast Põhjasõda Rennenkampffid ja Helmersenid. Aastatel 1856–1919 olid mõisa omanikud Stadenid, seejuures viimane omanik Richard Karl Alexander von Staden (1890−1974). Mõisa peahoone oli ühekorruseline ja kivist ning see ehitati 18. sajandi lõpus. Pärast 1919. aastat tegutses hoones kool. Hoone lammutati 2009 ja samasse kohta ehitati uus koolihoone, kus tegutseb Kammeri Kool. Mõisas sündis 1803. aastal geoloog Gregor von Helmersen. Kammeri mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 21.02.2016) Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 28. Praust, Valdo. Tartumaa mõisad. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 118–121. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 23–25 [1]. Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 169 [2]. Kammeri mõis Eesti mõisaportaalis
Maidla mõis (Kambja)

Maidla mõis (saksa keeles Maydellshof) oli Suure-Kambja mõisa kõrvalmõis Kambja kihelkonnas Tartumaal. Mõisast on teateid juba 16. sajandi keskpaigast. http://www.mois.ee/pikknimm.shtml (vaadatud 21.02.2016) Maidla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 21.02.2016) Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 19-20 [1]. Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 168 [2]. Maidla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris