laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nuikapsas

Nuikapsas ehk koolrabi (Brassica oleracea var. gongylodes) on kapsa teisend. Nuikapsas pärineb tõenäoliselt Põhja-Euroopast ning kujutab endast juure laienenud osa. Nuikapsa muguljast maapealsest osast saavad alguse mitmes suunas hargnevad peenikesed varred, mille otsas on söödavad lehed. Nuikapsas võib olla heleroheline, valge või purpurpunane, vilja katab õhuke koor. Viljaliha on magus ja krõmpsuv, meenutab maitselt redist, varred ja lehed maitsevad nagu kapsas. Toiteväärtus Sisaldab rohkesti C-vitamiini ja kaaliumi. Sisaldab ka B6-vitamiini, foolhapet, magneesiumi ja vaske. Lehtedes leidub rikkalikult A-vitamiini provitamiini –karoteeni. Toorest nuikapsast süüakse paljalt ilma lisanditeta, dipikastmega, salatina või vinegrettkastmega. Kuumtöödeldud nuikapsast pakutakse lisandina põhiroa juurde, lisatakse suppidele ja hautistele, püreestatakse ja valmistatakse täidetult. Kooritud või koorimata nuikapsast aurutatakse ning serveeritakse seejärel maitsestatult või/ja sidrunimahlaga. Nuikapsas maitseb hästi ka kastmes või hapukoorega, maitsetaimedest sobivad nuikapsaga ingver ja küüslauk. Maailma toiduained. TEA Kirjastus. 2009. Lk 95.
Savva (Ananjev)

Savva (kodanikunimega Simeon Ivanovitš Ananjev; surnud 16. juunil 1945 Kalugas) oli Venemaa vanausuline, Belaja Krinitsa hierarhia vaimulik (piiskop). Ta oli aastatel 1922–1925 Kaluga-Smolenski, 1925–1926 Kaluga ja Smolenski, 1926–1927 Kaluga-Smolenski ja Brjanski ning alates 1927. aastast uuesti Kaluga-Smolenski piiskop. Osales 1925., 1926. ja 1927. aasta kirikukogudel Rogoža kalmistul. Alates 1938. aastast oli ta raskesti haigena ainus vangistamata Belaja Krinitsa hierarhia piiskop Nõukogude Liidus. Olles pidevas arreteerimise ohus ja püüdes vältida kiriku väljasuremist, pühitses Savva 1939. aastal üksinda uue piiskopi Paissi, kuid viimane suri 1942/1943. aasta talvel tüüfusesse. 1941. aastal valis ta vangistusest vabanenud Samara piiskopi Irinarhi uueks vanausuliste kirikupeaks (Moskva ja kogu Venemaa peapiiskopiks) Боченков В. В. «Не ищи же воли своей…»: Очерк по истории старообрядчества Калуги. Ржев: Маргарит, 2009. — 72 с. — ISBN 978-5-87049-653-5. Боченков В. В. Епископы Русской Православной Старообрядческой Церкви в 1930-х гг.: Биобиблиографический словарь // Во время оно… : История старообрядчества в свидетельствах и документах. Прил. к журналу «Церковь». М., 2012. — Вып. 6. — С. 3-60. Боченков В. В. Старообрядчество советской эпохи. Епископы Русской Православной Старообрядческой церкви. — М.: Вече, 2019. — С. 267—268. — 320 с. — (Историческая литература). — ISBN 978-5-4484-0925-7.
Bloomsbury rühm

Bloomsbury rühm (Bloomsbury Group või Bloomsbury Set) oli väike, mitteametlik rühm, kuhu kuulusid kunstnikud ja intellektuaalid, kes elasid ja töötasid Londonis Bloomsbury piirkonnas 20. sajandi esimesel poolel. Tuntuimad liikmed olid Virginia Woolf, John Maynard Keynes, Edward Morgan Forster ja Lytton Strachey. Nende teosed ja seisukohad mõjutasid sügavalt kirjandust, esteetikat, kriitikat ja majandust ning inimeste suhtumist feminismi, patsifismi ja seksuaalsusse. Bloomsbury rühma meesliikmed olid Cambridge'i Ülikooli Trinity või King's kolledži kasvandikud. Leonard Woolf, Lytton Strachey, Saxon Sydney-Turner ja Clive Bell sõbrunesid 1899. aastal Trinitys Thoby Stepheniga. Kui mehed Londonisse tulid, siis tänu Adrian ja Thoby Stepheni õdedele Virginia Woolfile ja Vanessa Bellile kohtusid nad Bloomsbury naistega. 1905. aastal alustas Vanessa reedeseid (Friday Club) ja Thoby neljapäevaseid (Thursday Evenings) kokkusaamisi, mis saidki Bloomsbury rühmale tavaks. 1906. aastal suri ootamatult Thoby ja see sündmus muutis rühma liikmed veelgi lähedasemaks. 1920. ja 1930. aastal asutajaliikmed surid ja rühm muutus. Bloomsbury rühma kuulusid kirjanik E. M. Forster, biograaf Lytton Strachey, kunstikriitik Clive Bell, kunstnikud Vanessa Bell ja Duncan Grant, majandusteadlane John Maynard Keynes, kirjanikud Leonard Woolf ja Virgina Woolf. Teised liikmed olid Desmond Macarthy, Arthur Waley, Saxon Sidney-Turner, Robert Trevelyan, Francis Birell, J. T. Sheppard ja kriitik Raymond Mortimer ja skulptor Stephen Tomlin. Peale nende seostatakse rühmaga veel järgmisi inimesi: Bertrand Russell, Aldous Huxley, T. S. Eliot ja majandusteadlane Gerald Shove. Josh Rahn. "The Bloomsbury Group". Vaadatud 04.05.2017. "The Bloomsbury Group: Artists, Writers & Thinkers". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. november 2010. Vaadatud 04.05.2017. Ronald Blythe (1971). The Penguin Companion to Literature I. Penguin. Lk 54. David Gadd (1974). The Loving Friends: A Portrait of Bloomsbury. London: The Hogarth Press. Lk 20. Tate. "Bloomsbury Group: Timeline". Originaali arhiivikoopia seisuga 21.04.2017. Vaadatud 04.05.2017. Stanford Patrick Rosenbaum (1955). The Bloomsbury Group: A Collection of Memoirs and Commentary. University of Toronto Press. Lk 142. "Bloomsbury group". Encyclopaedia Britannica. Vaadatud 04.05.2017.  Bloomsbury rühm – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Totskoje

Totskoje (vene keeles Тоцкое) on küla Venemaal Orenburgi oblastis, Totskoje rajooni keskus. Küla asub 200 km Orenburgist loodes. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt 6898. 2002. aastal oli elanikke 7201. 1950ndail aastail toimusid Totskoje piirkonnas maapealsed tuumapommide lõhkamised. Всесоюзная перепись населения 1959 года. Численность сельского населения РСФСР - жителей сельских населённых пунктов - районных центров по полу
Visuaaltehnoloogia

Visuaaltehnoloogia on silmaga tajutava ainese tootmismenetluste ühisnimetaja. Etenduskunstide visuaaltehnoloogia – lavastuse, performansi, häppeningi ja muu sellise silmaga tajutava kujunduse praktiline tootmisprotsess, -menetlus, mis sisaldab lavastuskorralduse, valguskujunduse, multimeedia ja butafooria tehnikaid. Lavastuse stsenograafia teostub visuaaltehnoloogia kaudu. Teatrikunsti visuaaltehnoloogiat on võimalik õppida Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias. Teatrikunsti visuaaltehnoloogia õppekava kuulub etenduskunstide osakonda, kuhu lisaks kuuluvad veel teatri- ja tantsukunsti õppekavad. Osakonna erialade kombinatsioon vastab rahvusvaheliselt levinud etenduskunstide kõrgkoolide mudelile. Õppekavad koosnevad nii praktilistest kui ka teoreetilistest üld- ja erialaainetest. Teatritehniliste töötajate kõrgharidusõppe algataja Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias oli Kalju Komissarov (1946–2017). Teatrikunsti visuaaltehnoloogia õppekaval on neli spetsialiseerumissuuna: butafoor-dekoraator, lavastuskorraldaja, valguskujundaja, etenduskunstide multimeediaspetsialist. Tehnoloogia („teadus või käsitöö“, pärineb kreekakeelsest sõnast τέχνη techne, „kunst, oskus, käte osavus“, ja –λογία – logia). Tootmismenetlus, mis sisaldab tehnikaid, oskusi, meetodeid ja protsesse, mille tulemusel valmib objekt, toode või teenus. Visuaalne („nägemise kaudu tajutav, nähtav, nägemistajul põhinev“) pärineb ladinakeelsest sõnast videre, „läbi silma minev kiir, mis muudab nägemise võimalikuks“). Liisa Liksor, loov-praktiline lõputöö „Teatrikunsti visuaaltehnoloogia erialanäitus (R)evolutsioon ideest teostuseni“ http://www.kultuur.ut.ee/et "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. september 2020. Vaadatud 8. mail 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. aprill 2017. Vaadatud 8. mail 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://et.wikipedia.org/wiki/Kalju_Komissarov "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. mai 2017. Vaadatud 8. mail 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. mai 2017. Vaadatud 8. mail 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. mai 2017. Vaadatud 8. mail 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. mai 2017. Vaadatud 8. mail 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://en.wiktionary.org/wiki/-logia https://en.wikipedia.org/wiki/Technology http://www.keeleveeb.ee/ https://www.google.ee/?gws_rd=ssl#q=definition+of+visual&*
Borissoglebski rajoon

Borissoglebski rajoon (vene keeles Борисоглебский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblastis, asudes oblasti keskosas. Rajooni keskus on Borissoglebski alev. Rajoon piirneb põhjas Bolšoje Selo rajooniga, kirdes Jaroslavli ja Gavrilov-Jami rajooniga, idas Rostovi rajooniga, lõunas Pereslavli rajooniga ning läänes Uglitši rajooniga. Rajooni pindala on 1750 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 12 630. 2002. aastal oli elanikke 14 847 ja 1989. aastal 15 967. Borissoglebski rajoonis on 292 asustatud punkti, mis kuuluvad viie külaasunduse koosseisu. 26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.
Juha Veijonen

Juha Veijonen (sündinud 29. augustil 1959 Helsingis) on Soome näitleja. Tema hüüdnimi on Vexi. Veijonen on tegev 1990. aastast. Esa ja Vesa - auringonlaskun ratsastajat (film) - Esa Haanpää - 1994 Vintiöt (sketsisari) - 1994-1995 Kotikatu (seriaal) - Jake Byman - mitmed rollid - 1995 Tie naisen sydämmeen (film) - Valko - 1996 Häijyt (film) - Antti Karhu - 1999 Lomalla (film) - Jussi - 2000 Pahat pojat (film) - Harri Hammas-Lärvinen - 2003 Vintiöt - The Years After (sketsisari) - mitmed rollid - 2003 Levottomat 3 (film) - vägivaldne mees - 2004 Vares - yksityisetsivä (film) - Jussi Vares - 2004 Saippuaprinssi - Laaksonen - 2006 Matti (film) - Matti Nykäneni treener Maisteri ehk Matti Pulli - 2006 V2 - Jäätynyt enkeli - Jussi Vares - 2007 Rööperi (film) - Koistinen - 2009 Mökki (minisari) - ? - 2010 Salatut elämät (seriaal) - Mikael Salo - 2012, 2017 Jussi-auhind parima meespeaosatäitja kategoorias (filmis "Esa ja Vesa - auringonlaskun ratsastajat")
Mullaharimine

Mullaharimine ehk maaharimine on tegevuste kogum, mille sisuks on põllupinna ettevalmistamine taimekasvatuseks. Minimeeritud harimisvõtetega jääb koristusjärgsest põhust 15–30% mulla pinnale ehk 560–1100 kilogrammi põhku hektari kohta. Selliste agrotehniliste võtete kasutamisel võib hiljem vaja minna kultivaatorit või mõnda muud harimisriista. Maaharimine jaotatakse sageli kaheks: minimeeritud harimiseks ja künnipõhiseks harimiseks. Nende kahe maaharimis viisi vahel kindel piir puudub, kuna masinad on väga erinevad ning töötavad eri sügavustel. Üldiselt on minimeeritud harimine maapinnalähedane, ei minna harimisega sügavale. Künnipõhise harimise puhul haritakse mulda sügavamalt, kogu künnikihi ulatuses. Künnipõhise harimisega käib üldiselt kaasas ka põhjalik külvipinna viimistlemine, et saavutada piisavalt tasane pind ja luua põllumajanduskultuuridele piisavalt hea kasvu keskkond. Mõlemad harimisviisid on väga laialdaselt kasutusel ning mõlemal on oma eelised ja puudused. Intensiivne harimine jätab mulla pinnale maksimaalselt 15% koristusjärgset põhku ehk kuni 560 kg/ha. Sellist harimisviisi nimetatakse ka tavaviljeluseks. Intensiivse harimise juures kasutatakse mitmesuguseid tööagregaate nagu libisti, randaal või ader. Lisaks kasutatakse veel ka äket, põllurulle ja mullafreese külvi ettevalmistamisel. Võimalusi on mitu. Plussid: Et seemne külvamine oleks lihtsam, siis mulla pealmine kiht õhustatakse Toitainete, orgaanilise aine ja saagikoristusjäätmete viimine mulda Umbrohu hävitamine Mulla kuivemaks muutmine enne külvi Sügisene künd aitab talvel mulda murendada (külmumine ja sulamine), mis tagab külviks tasasema pinnase Miinused: Mulla kuivamine enne külvi Vee imendumine mulda langeb Keemiline neeldumine Vähendab mulla orgaanilist ainet Mikroobide, vihmausside, sipelgate jne arvukus langeb Mullaagregaatide lagundamine Mulla tihenemine Eutrofeerumine
Tunnus

Tunnus (inglise keeles feature, saksa keeles Merkmal) ehk erijoon, ka karakteristik (saksa keeles Charakteristikum) on äratuntav ja iseloomulik omadus, mille alusel saab entiteete või entiteetide klasse omavahel võrrelda ja üksteisest eristada. Tunnused mängivad olulist rolli objektide taksonoomias. Näiteks botaanik Carl von Linné (1707–1778) jaoks aitasid olulised tunnused taimi ja loomi klassifitseerida. kvantitatiivne tunnus kvalitatiivne tunnus taksonoomiline tunnus süstemaatiline tunnus atavistlik tunnus dominantne tunnus otsene tunnus kaudne tunnus üksik tunnus üldine tunnus
Elektriline dipoolmoment

Elektriline dipoolmoment p → {\displaystyle {\vec {p}}} iseloomustab ruumilist laengujaotust. Kui mõnel osakesel, nt molekulil, on eristatavad vastupidiste elektrilaengutega osad, s.t et negatiivsete laengute (elektronide) mõju keskpunkt ei ühti positiivse laengute (aatomi tuuma) omaga, siis on sellel osakesel elektriline dipoolmoment; niisugust osakest nimetatakse polaarseks. Mittepolaarsel molekulil p → {\displaystyle {\vec {p}}} = 0; sel juhul laengud nihkuvad välise elektrivälja mõjul, mistõttu tekib indutseeritud dipoolmoment (vt dielektriline polarisatsioon). Kui negatiivne laeng −q asetseb positiivsest laengust q kaugusel l → {\displaystyle {\vec {l}}} ja kui need laengud on omavahel jäigalt seotud, siis on sellisel süsteemil dipoolmoment suurusega p → = q ⋅ l → . {\displaystyle {\vec {p}}=q\cdot {\vec {l}}.} Seega mida suurem on laengute absoluutväärtus q ja laengute vahekaugus (kohavektor l → {\displaystyle {\vec {l}}} ), seda suurem on dipoolmoment. Dipoolmoment võib olla ka rohkem kui kahest laengust koosneval süsteemil; siis arvutatakse see üksiklaengute dipoolmomentide summana: p → = ∑ i = 1 n p → i = ∑ i = 1 n q i r → i , {\displaystyle {\vec {p}}=\sum _{i=1}^{n}{\vec {p}}_{i}=\sum _{i=1}^{n}q_{i}{\vec {r}}_{i},} kus n on laengute koguarv; r → i {\displaystyle {\vec {r}}_{i}} on iga üksiklaengu relatiivne kohavektor (väljendab kaugust laengute mõjukeskmest); q → i {\displaystyle {\vec {q}}_{i}} on iga üksiklaengu suurus. Üldjuhul, pidevalt muutuva laengutiheduse korral arvutatakse dipoolmoment ruumintegraalina V üle laengutiheduse ρ ( r → ) {\displaystyle \rho ({\vec {r}})} : p → = ∫ V d 3 r ⋅ ρ ( r → ) ⋅ r → . {\displaystyle {\vec {p}}=\int _{V}\mathrm {d} ^{3}r\cdot \rho ({\vec {r}})\cdot {\vec {r}}.} Elektrilise dipoolmomendi SI-süsteemi mõõtühik on kulonmeeter, tähis C∙m. Tänini kasutavad füüsikud molekulide korral CGS-süsteemi ühikut debye, tähis D (Hollandi füüsiku ja keemiku Peter Debye järgi), kusjuures 1 d e b y e = 3,335 64 ⋅ 10 − 30 k u l o n m e e t r i t . {\displaystyle 1\,\mathrm {debye} =3{,}33564\cdot 10^{-30}\,\mathrm {kulonmeetrit.} } Näiteks vee molekuli H2O dipoolmoment on 1,844 D = 6,151∙10−30 C∙m. ENE 2. köide, 1987, lk 129 Debye-kalkulaator
Magnetiline moment

Magnetiline moment ehk magnetmoment ehk magnetiline dipoolmoment on füüsikaline suurus, millega iseloomustatakse mitmesuguste objektide ja süsteemide (elektron, molekul, magnet, planeet) ning ka elektrivoolusüsteemi magnetilisi omadusi. Magnetmomendi SI-süsteemi mõõtühik on amper korda meeter ruudus (A∙m2). Magnetmomendiga m → {\displaystyle {\vec {m}}} kaasneb magnetväljas B → {\displaystyle {\vec {B}}} pöördemoment T → m → = m → × B → . {\displaystyle {\vec {T}}_{\vec {m}}={\vec {m}}\times {\vec {B}}\,.} See pöördemoment pöörab kompassi magnetnõela ja paneb pöörlema elektrimootori rootori. Lihtsaimal juhul, kui elektrivool läbib tasapinnalist juhtmesilmust (voolukontuuri), on magnetmoment m → = I ⋅ A , {\displaystyle {\vec {m}}=I\cdot A,} kus A {\displaystyle A} on vooluga I {\displaystyle I} kontuurist ümbritsetud pindala (joonisel a). Kui voolukontuur pole tasapinnaline, siis m → = I ⋅ ∫ d A → , {\displaystyle {\vec {m}}=I\cdot \int {\text{d}}{\vec {A}},} kus d A → {\displaystyle {\text{d}}{\vec {A}}} on kontuurist ümbritsetud pindala element.
Magnetvälja tugevus

Magnetvälja tugevus ehk magnetväljatugevus on vektorsuurus, mis iseloomustab magnetvälja väärtust välja igas punktis ning igal hetkel.. Magnetvälja tugevuse tähis on H {\displaystyle H\!} ja SI mõõtühik amper meetri kohta (A/m). Varem on olnud kasutusel CGS-süsteemi ühik örsted (tähis Oe), kusjuures 1 Oe = 1000/(4π) A/m ≈ 79,577 A/m. Magnetvälja tugevust võib vaadelda välise, magneetiva väljana, mis kutsub esile (indutseerib) materjali sees magnetinduktsiooni. Magnetinduktsioon määrab ära jõu, millega magnetväli mõjutab laetud osakeste liikumist ja seega ka elektrivoolu. Vaakumis (ja mittemagnetilises keskkonnas, s.t keskkonnas, mille osakestel puudub magnetilise polarisatsiooni võime) erineb magnetvälja tugevuse vektor H → {\displaystyle {\vec {H}}} magnetilise induktsiooni vektorist B → {\displaystyle {\vec {B}}} üksnes magnetilise konstandi μ 0 {\displaystyle \mu _{0}} kordselt: H → = 1 μ 0 ⋅ B → {\displaystyle {\vec {H}}={1 \over \mu _{0}}\cdot {\vec {B}}} . Võrdetegur 1 μ 0 {\displaystyle 1 \over \mu _{0}} on võrrandis vajalik SI-süsteemi ühikute sobitamiseks. CGS-ühikusüsteemis on see võrdetegur 1 ja seega B → = H → {\displaystyle {\vec {B}}={\vec {H}}} . Magneetikutes seob neid suurusi SI-süsteemis absoluutne magnetiline läbitavus μ = μ r μ 0 {\displaystyle \mu =\mu _{r}\mu _{0}} . Seejuures on suhteline magnetiline läbitavus μ r {\displaystyle \mu _{r}} omakorda sõltuv magnetvälja tugevusest. ENE 6. köide, 1992 Magnetinduktsioon Magneetumus
Traube rakk

Traube rakk on nn kunstlik rakk, mille töötas välja saksa keemik Moritz Traube, uurimaks elusates rakkudes toimuvaid protsesse, sh raku kasvamist ja osmoosi. Traube rakk ei ole elusrakk ning selles ei toimu rakule omaseid iseseisvaid bioloogilisi protsesse. Sarnaselt tõelise rakumembraaniga difundeerub vesi kergelt läbi kunstliku poolläbilaskva rakumembraani ja jääb rakku püsima. Moritz Traube oli saksa keemiku Justus von Liebigi õpilane 19. sajandi keskel. Plasmamembraanide omaduste uurimiseks arendas Traube 1897. aastal vask(II)ferrotsüaniidist (Cu2Fe(CN)6) nn kunstliku raku. Traube rakk paisus ja selle mõõtmed suurenesid analoogiliselt elusa rakuga. Traube membraan koosneb vask(II)ferrotsüaniidist ja moodustub vabalt kristalse kaaliumferrotsüaniidi pinnal, kui soolakristall asetatakse lahjendatud vasksulfaadi lahusesse. Membraan on vett poolläbilaskev ning paisub kiiresti Traube rakuks. Raku sees on kõrge kaaliumferrotsüaniidi kontsentratsioon, millel on tugev osmootne jõud. Kaaliumferrotsüaniid ei saa väljapoole difundeeruda, kuid vesi ja vasesulfaat saavad rakku sisse voolata. Kui paisumise tõttu membraan lõhkes, tekkis kiiresti uus membraan. Sel viisil rakk sai kasvada mitme sentimeetri pikkuseks. Traube raku membraani võime võimaldada veel enda sisse voolata, säilitades rakus lahustunud aineid, on võrreldav elusrakuga. Randy O. Wayne (15. september 2009). "Plant Cell Biology: From Astronomy to Zoology". Sir Francis Darwin; Edward Hamilton Acton (1895). "Practical Physiology of Plants".{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Erwin Bünning (1989). "Ahead of His Time, Wilhelm Pfeffer: Early Advances in Plant Biology".
Šaršau

Šaršau (baškiiri keeles:Шаршау, vene keeles:Шаршау) on pikk mustrilisest kangast kardin puhta ja köögiosa ehk meestele ja naistele mõeldud ruumide eraldamiseks baškiiride elamutes XIX sajandi lõpus ja ХХ alguses. See on samuti traditsiooniline element koduses interjööris külalistetoa ja majapidamisruumide vahel. Baškiiri mütoloogilise sõnastiku kohaselt on šaršau ”kaitseks kurja silma vastu” (Шаршау күҙҙән ҫаҡлаған). Šaršau õmmeldi jämedast labase sidusega linasest või poollinasest, tavaliselt punast, mõnikord ka valget värvi riidest laiusega 28–32 cm või 40–50 cm. Kangad on sümmeetrilise ja ääristusel hõredama mustriga ning nelinurkset keskosa kaunistavad erinevas kudumis-, mõnikord ka tikkimis- ja aplikatsioonitehnikas valmistatud geomeetrilised, lill-, taime- või loomaornamendid mitmenurksetes või rombikujulistes raamides. Šaršau anti Kesk-Aasia rahvaste kombe kohaselt pruudile kaasavarana kodunt kaasa või pulmakingiks. Šaršau Vene arhitektuuripärandi termineid. (ru:Термины российского архитектурного наследия.), Online. Plužnikov, V.I., 1995. (vene keeles). Šaršau kardin. XIX sajandi lõpp – ХХ sajandi algus. (ru:Занавес шаршау. Конец XIX – начало ХХ вв. en:Drape “Sharshau” Late XIX – early XX century.), Vatah park. parkvatan.ru 2015. (vene ja inglise keeles). Šaršau. (ru:Шаршау), Baškortostani entsüklopeedia. (ru: Главная энциклопедия объявления Башкортостанa). (vene keeles). Baškiiri mütoloogiline sõnastik. (ru: Мифологический словарь башкирского языка.) (vene keeles).
Maaler

Maaler on ehitiste ja konstruktsioonide pindade värvimiseks ettevalmistaja ja värvija. Maalritööde hulka kuuluvad värvitava pinna puhastamine ja silumine, pinna katmine värnitsaga, värvimine, lõppviimistlus. "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 09.05.2017) Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus, 1981. Lk 290
Maanteesild

Maanteesild on maanteel olev sild, mis on mõeldud rööpmeteta sõidukite ja jalakäijate liikluseks. Maanteesillad on tehtud terasest, raudbetoonist või puidust. Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus, 1981. Lk 290
Falafel

Falafel (araabia keeles فلافل‎‎ falāfil) on levinud Lähis-Ida roog, mis on valmistatud kas kikerhernestest või põldubadest. Need purustatakse ning segatakse ürtidega ning vormitakse väikesteks pallikesteks. Traditsiooniliselt serveeritakse neid pita leivast valmistatud taskutes salati ning kastmega (enamasti hummus, tzatziki või tahiini). See on levinud tänavatoit ning väga populaarne just taimetoitlaste seas. Falafel on toitainerikas ning väikese rasva-, kuid suure kiudainesisaldusega. Tänapäeval lisatakse falafelile tihti juurvilju, pähkleid, seemneid, läätsi ja muid teravilju. Sõna falāfil tähendab araabia keeles pipart. Sõna on pärsia keeles tuntud kui pilpil (پلپل) ja sanskriti keeles kui pippalī (पिप्पली), mis tähendab 'pikka pipart', ning aramea keeles kui pilpāl, mis tähendab 'väikest ja ümarat; pipratera'. Araabiakeelne sõna falāfil on mugandunud paljudesse maailma keeltesse ning levinud üldnimetus sellele toidule. Inglise keelde jõudis see aastal 1941. Egiptuses on see tuntud ka kui taʿamiya (طعمية‎‎); sõna on tuletatud araabiakeelsest sõnast ṭaʿām (طعام), mis tähendab 'toitu'. Falafeli päritolu on ebaselge. Peamiselt peetakse päritolumaaks Egiptust. Kuna Aleksandria oli sadamalinn, siis oli lihtne seda mujale Lähis-Ida maadesse eksportida. Falafelist on saanud Egiptuses ja Lähis-Idas populaarne tänavatoit. Ramadaani ajal süüakse falafelit tihti osana iftar'ist, mis on õhtusöök pärast päikeseloojangut. Falafel sai nii populaarseks, et ka Egiptuse McDonald'si hommikusöögimenüüs oli "McFalafel" toiduvalikus. Ka Iisraeli rahvusköögis on falafelil suur osa ning seda peetakse isegi rahvustoiduks. Dunja Gulin (2017). Falafel Forever. "The American Heritage Dictionary". Joseph Williams McPherson (1941). The moulids of Egypt. Oxford English Dictionary, 2nd edition. Davidson, Alan; Jaine, Tom (2006). The Oxford companion to food. Oxford University Press. Lk 287.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Petrini, Carlo; Watson, Benjamin (2001). Slow food : collected thoughts on taste, tradition, and the honest pleasures of food. Chelsea Green Publishing. Lk 55.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Galili, Shooky (4.07.2007). "Falafel fact sheet". Vaadatud 03.05.2017. Green, Aliza (2014). Beans. Running press. Lk 76. Leigh Kelley (28.01.2010). "Dining with a Middle Eastern flair". Vaadatud 9.05.2017. Salloum Habeeb. Falafel: healthy Middle Eastern hamburgers capture the West. Jerry Allison (01.06.2009). "Fast food - Middle Eastern style". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. juuli 2011. Vaadatud 09.05.2017. Jeffrey M. Pilcher (2006). Food in World History. Routledge. Lk 115.