laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pappel

Pappel (Populus L.) on pajuliste sugukonda kuuluv mitmeaastaste heitlehiste lehtpuude perekond. Perekonnas on kokku umbes 35 liiki (erinevate autoriteetide järgi on liikide arv 30–40). Paplid on levinud tervel põhjapoolkeral. Looduses on tavalised ka mitmed papliliikide hübriidid. Lisaks on haljastuses levinud looduslike liikide ja nende hübriidide kultivarid. Eestis on hübriidsetest kultivaridest tuntumad hübriidhaab, mis on aretatud insenergeneetilisi meetodeid kasutades hariliku haava (Populus tremula) ja ameerika haava (Populus tremuloides) ristamisel. Looduslike paplipopulatsioonide liikideks klassifitseerimine on keeruline. Liigi määramiseks on sageli vajalik määratavat isendit vaadelda kolmel aastaajal – õitsemisajal, seemnekuparde valmimisajal ja vahetult enne lehtede langemist (et vaadelda preformseid ja neoformseid lehti ning talvepungi). Papli liigid jagunevad järgmistesse sektsioonidesse: Sektsioon Aigeiros – mustad paplid (levinud Põhja-Ameerikas, Euroopas, Kagu-Aasias ja Loode-Aafrikas) Populus deltoides, (Põhja-Ameerika), jaguneb kaheks või kolmeks alamliigiks Populus deltoides ssp. deltoides – kallaspappel Populus deltoides ssp. monilifera – preeriapappel (sünonüümid P. deltoides var. occidentalis Rydb. ja P. sargentii Dode) Populus fremontii, (Põhja-Ameerika lääneosa) Populus nigra – must pappel (Euroopa) Sektsioon Populus – haavad ja hõbehaavad (levinud tervel põhjapoolkeral peamiselt lähisarktilises ja parasvöötmes, üks liik (hõbehaab) ka lähistroopikas) Populus adenopoda – hiina haab (Hiina) Populus alba – hõbehaab (Loode-Aafrika, Lõuna-Euroopa ja Kesk-Aasia) Populus davidiana – korea haab (Ida-Aasia) Populus grandidentata – suurehambaline haab (Põhja-Ameerika idaosa) Populus sieboldii – jaapani haab (Jaapan) Populus tremula – harilik haab (Euraasia põhjaosa) Populus tremuloides – ameerika haab (Põhja-Ameerika) Sektsioon Tacamahaca – palsamipaplid (levinud Põhja-Ameerika ja Aasia parasvöötmes) Sektsioon Leucoides – laialehised paplid (levinud Põhja-Ameerika idaosa ja Lääne-Aasia sooja kliimaga aladel) Sektsioon Turanga – lähistroopilised paplid (levinud Kagu-Aasias ja Ida-Aafrikas) Sektsioon Abaso – mehhiko paplid (levinud Mehhikos) Eestis on pärismaine üks papli perekonna liik: Populus tremula – harilik haab, sage. Vahel kasvatatakse veel introdutseeritud liikidena: Populus alba – hõbepappel (hõbehaab), metsistub Populus x canescens – hall pappel (hall haab), ilupuu, harva metsistub Populus berlionensis – berliini pappel Populus suaveolens – lõhnav pappel Populus balsamifera – palsamipappel (võib ka metsistuda) Populus nigra – must pappel
Porss (perekond)

Porss (Myrica) on perekond porsaliste sugukonnast. Sugukonda kuulub 35–50 liiki madalaid puid ja põõsaid. Porsaliste sugukonnas leidub nii 1 meetri kõrguseid põõsaid kuni 20-meetriseid puid. Mõned on suvehaljad, kuid enamik liike on igihaljad. Juured elavad sümbioosis lämmastikku siduvate bakteritega, mis võimaldab taimedel kasvada väga väikese lämmastikusisaldusega muldadel. Porsaliste sugukonna esindajaid leiab nii Aafrikast, Aasiast, Põhja-Ameerikast kui Lõuna-Ameerikast. Eestis kasvab looduslikult ainult harilik porss (Myrica gale L.) Myrica californica – kalifornia porss Myrica cerifera – vahaporss Myrica esculenta Myrica faya Myrica gale – harilik porss Myrica hartwegii Myrica heterophylla – karoliina porss Myrica holdrigeana Myrica inodora Myrica integra Myrica nana Myrica parvifolia Myrica pensylvanica – pensilvaania porss Myrica pilulifera Myrica pubescens Myrica rubra – punane porss Myrica serrata Myrica tomentosa – viltjas porss
Hans Eriksson

Hans Eriksson Brinkalast, (Hans Eerikupoeg; rootsi keeles Hans Eriksson Finne till Brinkala; soome keeles Hannu Eerikinpoika, Prinkkalan sukua; surnud 1608 Brinkkalas) oli soome päritolu Rootsi sõjaväelane ja Soomes Turu linna lähedal Kakskerta saarel asunud Brinkhalli mõisa pärushärra. Ta oli Viiburi ja Tallinna linnuse ja lääni asehaldur ning aastail 1576–1577 Toompea ehk Tallinna linnusepealikuna, kohusetäitjana ka ajutine Eestimaa asehaldur. 29. juunil 1568 kinkis kuningas Johan III talle kui Rootsi laevastiku laevapealikule Juva mõisa Tarvasjoki vallas ja 12. augustil 1576 ka aadlitiitli. 1579. aastal võitles ta mõne nädala koos Aunaku mõisniku ja hilisema feldmarssali Hans Wachtmeisteriga (surnud 1590) Peipsi järve mõlemal kaldal venelaste vastu. 1580. aastal vallutas rootslastele Padise kloostri ja oli 1582 aastal Paide asehaldur, komandöriks Ivangorodis 1584. 1587–1588 oli ta Narva lossi ja Narva lossilääni asehaldur[viide?] Sigismundi ja hertsog Karli vahelises võimuvõitluse ajal oli ta Sigismundi pooldajana 1591. aastast Turu linnuse ja lääni asehaldur. Turu piiramisel 1597 langes ta hertsog Karli kätte vangi ja toimetati Stockholmi. Riigireeturluses süüdistatuna riigistati talle kuulunud Juva mõis, kuid sai selle läänivaldusena 1602. aastal tagasi, kui riigihoidja hertsog Karl andis Sigismundi pooldanud aadlikele armu. Ta maeti 30. oktoobril 1608 Turu toomkiriku Püha Johannese kabelisse ehk Brinkkala koori (soome: Johannes Kastajan kuori, Brinkkalan kuori). Lisaks talle kuulunud Brinkhalli pärusmõisale (Brinchala, Brinkala, Brinkkala või Prinkkala), kuulus talle ka Turu toomkiriku lähedal nn Brinkkala maja, milles 1886. aastast alates kuulutatakse välja jõulurahu. Ta abiellus Christina Stålarmiga (maetud 1611), kes oli Lindö ja Grabbacka mõisniku, riiginõunik Erik Arvidsson Stålarmi (surn. 1566) ja Beata Grabbe tütar, ning Narva asehaldur Arvid Eriksson Stålarmi õde. Abikaasa ema, Beata Grabbe, oli aastail 1534–1545 Viiburi lossifoogtiks olnud Nils Månsson Grabbe (surn. 1549) ja Elin Claesdotteri tütar. Abielust sündisid: Svante Hansson, Juva mõisnik Kristina Finne, abiellus Benkt Börjesson Papegojaga Krister Hansson (surn. 1615), Brinkhalli ja Juva mõisnik, Soome aadlilipkonna rittmeister, abiellus Brita Mattsdotter Krusiga (Cruus af Edeby; surn. 1618), kes oli Pärnu asehaldur Jesper Mattson Cruusi õde. Carl Magnus Stenbock: Personhistorisk tidskrift, Stockholm: 1916 lk. 103 Suomen Kulttuuriperinnön Säätiö: Brinkhallin historia fi:Brinkhallin kartano Jully Ramsay, Frälsesläkter i Finland intill stora ofreden, s 56, HELSINGFORS, FÖRLAGSAKTIEBOLAGET SÖDERSTRÖM & C:o, 1909 Historisk tidskrift, 1881, lk.200 Nordisk familjebok, 1921, lk.222 Tietosanakirja, Helsingi 1909-1922 veerg 111 "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. juuni 2004. Vaadatud 17. juuni 2004.{{cite web}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Yrjö Koskinen: Finlands historia : från den äldsta tiden intill våra dagar, Stockholm, 1874, lk. 180 svenska.yle.fi: Hus med historia i sydvästra Finland och Åboland: Brinkhall på Kakskerta - mot en guldålder[alaline kõdulink] fi:Vanha Suurtori#Brinkkalan talo
Lembit Sipelgas

Lembit Sipelgas (sündinud 19. detsembril 1939 Narvas) on eesti endine poksija. Sipelgas poksis aastatel 1957–1972 Tartu Kalevis, tema treenerid olid Lembit Rannast ja Vello Kade. Ta pidas 149 kohtumist ja võitis neist 99. Sipelgas oli raskekaalus (üle 81 kg) Eesti NSV meister (1966). Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 81 kg) II koha (1964) ning raskekaalus (üle 81 kg) II koha (1965, 1969 ja 1971) ja III koha (1967). Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2018. Lk 455 Lembit Sipelga sporditulemused
Magass

Magass on Inguššia pealinn Venemaal. Linn on rajatud eelmisest pealinnast Nazranist 4 km kaugusele lõunasse Põhja-Osseetia piiri lähedale. Linna hakati rajama 1995. ning linnaõigused sai see 2000. aastal. 2002. aasta rahvaloenduse järgi oli linnas ainult 275 elanikku. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanike arv 2505. 2012. aastal moodustasid Magassi elanikest ingušid 99%, teised rahvused 1%. Linnast portaalis Magas.ru
Louise Charlotte

Louise Charlotte (30. oktoober 1789 Kopenhaagen – 28. märts 1864 Kopenhaagen) oli Taani printsess. Louise Charlotte'i isa oli Taani ja Norra prints Frederik ning ema Mecklenburg-Schwerini printsess Sophie Frederikke. Louise Charlotte oli praktiline ja majanduslikult mõtlev naine, kes rangelt jälgis õukonna majanduskulusid. Ta tundis pisut huvi kunsti ja luule vastu. 19. sajandi keskel tekkis Taani päriluskriis. Kuningal Frederik VII-l polnud lapsi ega seaduslikke vendi-õdesid. (Väljaspool abielu sündinud õdesid-vendi oli tal kümmekond, aga need ei tulnud arvesse.) Kuninga üks onu ja kaks tädi olid juba lastetuna surnud. Troonipärija oli teine onu Ferdinand, kes oli samuti lastetu ja üsna eakas. Nende järel olidki troonipärimisjärjekorras Louise Charlotte ja tema lapsed. Kuid Louise Charlotte'i ainus poeg pidi pärima Hessen-Kasseli. 1851 loobusid Louise Charlotte ja tema poeg Friedrich Taani trooni pärimise õigusest. See õigus ei läinud aga Louise Charlotte'i teisele tütrele Mariele, vaid kolmandale tütrele Louise'ile. 1863 surigi algul Ferdinand ja samal aastal mõni kuu hiljem Frederik. Trooni päris Louise, kes sellest aga kohe loobus oma abikaasa Christian IX kasuks. Järgmisel aastal suri Louise Charlotte seal, kus oli sündinudki: Kopenhaagenis Christiansborgi lossis. 10. novembril 1810 abiellus Louise Charlotte Amalienborgi lossis Hessen-Kasseli maakrahvi Wilhelmiga. Abielust sündisid Karoline Friederike Marie (15. august 1811 – 10. mai 1829) Marie Louise Charlotte (9. mai 1814 – 28. juuli 1895) Louise (7. september 1817 – 29. september 1898) Friedrich Wilhelm Georg Adolf, Hessen-Kasseli maakrahv (26. november 1820 – 14. oktoober 1864) Auguste Sophie Friederike (30. oktoober 1823 – 17. juuli 1899) Sophie Wilhelmine (18. jaanuar – 20. detsember 1827) Louise Charlotte'i sugupuu (inglise keeles) Wilhelmi sugupuu (inglise keeles)
Vladimir Jagunov

Vladimir Jagunov (sündinud 12. märtsil 1956 Poltavas Ukraina NSVs) on Eesti poksija. Jagunov poksis Narva Dünamos ja Tööjõureservides, hiljem põhiliselt Kalevis. Jagunov oli helveskaalus (kuni 48 kg) kuuekordne Eesti NSV meister (1978, 1983–1987) ning kärbeskaalus (kuni 51 kg) neljakordne Eesti NSV meister (1981–1982 ja 1988–1989). Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel helveskaalus (kuni 48 kg) II koha (1990). Jagunov tuli 1986. aastal helveskaalus (kuni 48 kg) ja 1988. aastal kärbeskaalus (kuni 51 kg) meistriks ilma võistluseta, seega loetakse tihti, et ta on kümne korra asemel tegelikult kaheksa korda meistriks tulnud. Selleaegsete Eesti NSV meistrivõistluste lahtise laadi tõttu esinesid seal ka külalisvõistlejad. Helveskaalu (kuni 48 kg) 1985. ja 1987. aasta võistlusel oli mõlemal korral ainult kaks võistlejat. Jagunovi vastane oli mõlemal korral väljastpoolt Eesti NSV-d. Ka 1990. aasta helveskaalu (kuni 48 kg) võistlusel oli Jagunovi vastane väljastpoolt Eesti NSV-d, sedakorda Jani Nousiainen Soomest. Jagunov sai Leedu NSV lahtistel meistrivõistlustel helveskaalus (kuni 48 kg) esikoha (1987). Rein Pajur. "Poksimeistrid maailmas ja Eestis 1719–2000". Revelex. Tallinn 2005. Biograafia ESBL-is
Helios (täpsustus)

Helios on vanakreeka mütoloogias päikesejumal. Seda nime on kasutatud ka mujal: Helios, kino Tallinnas Helios, endine mehaanikatehas Tallinnas Helios, endine arstirohtude tehas Tartus Helios, endine Eesti ansambel Tallinnast Helios, ansambel Saaremaalt Helios, eesti kirjastus Helios, Eesti laev HeliOS, Unix-i põhine operatsioonisüsteem Helios Airways, Küprose odavlennufirma Helios Airwaysi lend 522. Võru FC Helios, Eesti jalgpalliklubi Tartu FC Helios, Eesti jalgpalliklubi
Trappist

Trappist on Belgia õlletüüp, mis on nime saanud trapistide ordu (reformitud tsistertslased) järgi. 2005. aastal oli 171 trapistide kloostrit, millest 11 pruulisid õlut. Täiendit "Trappist" ja logo "Authentic Trappist Product" tohivad oma õlledel kasutada vaid need 11 kloostri pruulikoda; neist kuus asuvad Belgias, kaks Hollandis ning üks Itaalias, Austrias ja Ameerika Ühendriikides. Trappist on pinnakääritusel valmistatud õlu, mida tavaliselt laagerdatakse pudelites. Kanguse järgi eristatakse single-, double- ja triple-tüüpi (hollandi keeles vastavalt enkel, dubbel ja tripel) õlut, mille alkoholisisaldus võib olla 3,5–11,3 mahuprotsenti. Single ja double on tumedad õlled, triple on hele ja kange. Trappisti logo reeglipärast kasutamist jälgib 1997. aastal asutatud Rahvusvaheline Trappisti Assotsiatsioon. Tähtsad nõuded on, et õlu peab olema tehtud kloostris; õlu peab olema tehtud kloostri range järelevalve all; enamus kasumist peab minema sotsiaaltööle või sotsiaalabisse. Assotsiatsiooni kuulub ka Mariawaldi klooster Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal, kuid Trappisti õlut seal ei pruulita. Tänapäeval on 11 pruulikoda, millel on luba kasutada Authentic Trappist Producti logo: ‡ – La Trappe'i õlu oli aastatel 1999–2005 ilma RTA tunnustuseta, sest käis vaidlus, kas õlut peavad tootma tingimata mungad või mitte. "International Trappist Association". Trappist.be. Vaadatud 11.05.2015. Rahvusvahelise Trappisti Assotsiatsiooni koduleht Trapistide ordu koduleht
Slettnes (Gamvik)

Slettnes on Gamviki vallas Nordkinni poolsaarel Finnmargi maakonnas Norras paiknev rannikutasandik. Slettnesis asuvad: Slettnesi tuletorn, Slettnesi looduskaitseala. General information
Slettnes

Slettnes on mitme koha nimi. Slettnes on rannikuala Gamviki vallas Slettnes on küla Lenviki vallas Slettnes on küla Karlsøy vallas
Mati Rosenstein

Mati Rosenstein (sündinud 2. juulil 1945) on Halinga turvakodu juhataja. Ta on EELK Pärnu-Jakobi koguduse juhatuse esimees ja Isamaa ja Res Publica Liidu liige. Ta oli Eesti Kongressi Eestist valitud hääleõiguslik liige. Temalt on ilmunud luulekogu "Uitmõtted" 2000. aastal. Ta lõpetas 1963. aastal Pärnu-Jaagupi Gümnaasiumi. Tema isa Ernst Rosenstein oli Pärnu-Jakobi koguduse pastor. "Pärnu-Jakobi koguduse juhtorganite koosseis 20. aprilli 2009 seisuga". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. juuni 2008. Vaadatud 18. juulil 2009. IRL veebileht "55 aastat keskharidust Pärnu-Jaagupis"[alaline kõdulink], Õpetajate Leht, 24. august 2007
Walter Breuning

Walter Breuning (21. september 1896 Melrose, Minnesota – 14. aprill 2011 Great Falls, Montana) oli Ameerika Ühendriikide ülipikaealine. Ta oli surres 114 aastat vana ning pärast Henry Allinghami surma teadaolevalt vanim mees maailmas. Ta kuulus läbi aegade 10 vanima mehe hulka, kelle vanus on tõestatud. Breuning sündis Minnesotas John ja Cora Breuningi lapsena. Tema enda sõnul mäletab ta USA presidendi William McKinley mõrvamist 1901, sest sel päeval olevat tal esimest korda juukseid lõigatud. Samal aastal kolis pere Lõuna-Dakotasse, kus poiss käis 9 aastat koolis. 1910, kui Walter oli 14-aastane, tema pere lagunes, Walter langes koolist välja ja läks esialgu pagaritöökotta panne puhtaks kraapima, teenides 2,5 USA dollarit nädalas. Breuning töötas alates 1913. aastast viiskümmend aastat raudteetöölisena, saades esimestel aastatel palka 2,5 dollarit nädalas. Esialgu pidi ta ennast raudteeomaniku James Hilli eest peitma, sest Hill ei soovinud oma raudteedel näha alla 18-aastasi töötajaid, aga Breuning oli 17-aastane. Raudtee-ettevõte BNSF Railway nimetas 2. septembril 2009 tema järgi ühe raudteesõlme Montanas Broadview' lähedal nimega Walter Junction ja Breuning oli selle raudteesõlme sisseõnnistamise juures. Kui puhkes Esimene maailmasõda, andis Breuning end sõjaväkke üles, kuid teenistusse teda ei kutsutud. Teise maailmasõja ajal oli ta sõduriks liiga vana. Breuning abiellus 1922. Abielu kestis kuni naise surmani 1957. Teist korda Breuning ei abiellunud. Tema sõnul kordusabielud ei tööta ja tänapäeval ei tööta enam ka esmaabielud. Lapsi tal ei olnud. Breuning oli hea tervise juures. Ta suutis kõndida, sõi 2 korda päevas ning kandis alati ülikonda ja lipsu. Ta ei võtnud mingeid ravimeid peale ühe tableti lastele mõeldud aspiriini päevas. Alates 2007. aasta novembrist kasutas ta kuuldeaparaati. "Maailma vanim mees: ärge sööge liiga palju", Elu24.ee, 21. juuli 2009
Hannes Koppel

Hannes Koppel (sündinud 27. augustil 1981) on eesti arhitekt. 1999. aastal lõpetas ta Kuressaare gümnaasiumi. 2003. aastal lõpetas ta Tallinna Tehnikakõrgkooli arhitektuuri eriala ja hiljem Eesti Kunstiakadeemia magistriastmes arhitektuuri eriala. Aastatel 2008-2014 töötas Kuressaare linnavalitsuses linnaarhitektina. 2014. aasta märtsis astus Reformierakonda ja sai sama aasta augustis erakonna Kuressaare osakonna juhiks. 2010 Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia (Kuressaare rannahoone - traditsioonilise kuurortlinna hoonetüübi kaasaegne ning elegantne tõlgendus) "Sissekanne Eesti Arhitektide Liidu veebilehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. detsember 2008. Vaadatud 18. juulil 2009. "Linnaarhitekt Hannes Koppel paneb ameti maha" Saarte Hääl, 18. jaanuar 2014 [1] Janne Nurmik, Nurmik, Janne. Linnaarhitekt Koppel alustas oma maja renoveerimist. Meie Maa, 18. juuli 2009. Vinni, Raul. Endine linnaarhitekt Hannes Koppel suundus poliitikasse. Saarte Hääl, 29. august 2014. Adorf, Margit. Kultuurkapital andis aastapreemia universumi armastamise vahendamise eest. Eesti Päevaleht, 28. jaanuar 2011. Sergo Selder, Kuressaare uus linnaarhitekt on Hannes Koppel, Saarte Hääl, 29. august 2008
Nachterstedt

Nachterstedt on vallaosa ja endine vald Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaal Salzlandkreisis. 15. juulil 2009 liideti ta Seelandi linnaga. Nachterstedti koduleht Postimees: Saksamaal jäi maalihke järel kadunuks kolm inimest
Mihkel Koppel

Mihkel Koppel (sündinud 15. septembril 1983) on eesti arhitekt ja muusik. Ta lõpetas 2009. aastal Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri eriala magistrikraadiga. Töötanud Muinsuskaitseameti Saaremaa vaneminspektori asetäitjana. Ta töötab büroos Koppel Koppel Arhitektid OÜ. Mängis ansamblis Cosmoskva kontrabassi. "Päring inforegister.ee andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. oktoober 2020. Vaadatud 14. augustil 2017. TASE '09
Muusikavorm

Muusikavorm ehk muusikaline vorm on muusikaline struktuur ajas. Muusikavormi ei ole võimalik tuvastada hetkes, sest muusikavorm kujuneb heliteose kui terviku osade järgnevuses. Muusikavormi kujundavad kordus ja kontrast või nende puudumine. Muusikavormile hakati erilist tähelepanu pöörama 18. sajandil klassitsismis, kuid teatud ette ära määratud vorminõuete järgmist võib täheldada kõigi aegade muusikas. Muusikavormi paarismõiste on muusikaline materjal. Muusikavormi mõistel on erinevaid määratlusi. Muusikavorm on: muusikas väljendusvahendite kogumina realiseeruv heliteose ülesehitus, selle mõtte- ja tundesisu struktuur ajas. "heliteose struktuur ja disain." (The structure and design of a composition.) "muusika konstruktiivne ehk organiseeriv element." (The constructive or organizing element in music.) "heliteose kuju ehk struktuur." (The shape or structure of a musical work.) Muusikavormide loend "Form." The Oxford Dictionary of Music, 2nd ed. rev. Ed. Michael Kennedy. Oxford Music Online. Oxford University Press. Web. 10 Nov. 2017.<http://www.oxfordmusiconline.com/subscriber/article/opr/t237/e3890>. Arnold Whittall. "Form." Grove Music Online. Oxford Music Online. Oxford University Press. Web. 10 Nov. 2017. <http://www.oxfordmusiconline.com/subscriber/article/grove/music/09981>. Arnold, Denis, et al. "form." The Oxford Companion to Music. Ed. Alison Latham. Oxford Music Online. Oxford University Press. Web. 10 Nov. 2017.<http://www.oxfordmusiconline.com/subscriber/article/opr/t114/e2624>. Margus Pärtlas 2009. Muusikalise vormi analüüs
Pedaspää

Pedaspää on küla Räpina vallas. Ajalooliselt oli Pedaspää Peipsi kaluriküla Võnnu kihelkonnas Tartumaal. Pedaspää küla on mainitud 1582. aastal Pedaspe, 1705 Pädespä ja 1756 Padaspa nime all. 1796. ja 1805. aastal on see kantud kaardile kui Peddaspä. 1913. aasta kaardil on külas ära märgitud 21 majapidamist ja kool. 1922. aastal oli Pedaspää 2-klassilises algkoolis 22 õpilast ja üks õpetaja. Küla nime esiosas on puunimetuse "pedajas" variant pedane (gen pedase), järelosa -pää 'ots, lõpp' on sage rannakülade nimedes. 1934–1935. aastal tegutses Pedaspääl esimene raamatukogu. See oli üks vanade raamatutega kapp, mis asus eramajas. Aastail 1937–1940 asus raamatukogu jõuka kaupmehe majas. 1937. aastal teatas Postimees, et Pedaspääl müüdi endine koolimaja enampakkumisel 504 krooni eest. Koolimaja oli olnud küla palvemajaga ühise katuse all, palvemaja osa jäi ühingu kasutada. Pedaspää algkool oli vähese õpilaste arvu tõttu juba aastaid suletud ja selle piirkonna lapsed käisid Meeksi Meerapalu algkoolis. Aastatel oli 1977–2019 oli Pedaspää Meerapalu küla koosseisus. Pedaspääl asub üks Eesti väiksemaid luteri kalmistuid (Pedaspää kalmistu). Kalmistu pindala on 500 m². Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 13.12.2019. Meerapalu küla arengukava aastateks 2010–2015 Marje Joalaid: artikkel "Pedaspää" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 470. Pedaspää Eesti ajakirjanduse analüütiline bibliograafia (vaadatud 2. aprill 2012) Pedaspää kiriku fotod Meeksi vald naaseb kadudes juurte juurde , Postimees, 30. märts 2017 Nils Niitra. Pedaspää enklaav, Postimees, 30. märts 2017, lk 9.
Felix Oinas

Felix Johannes Oinas (6. märts 1911 Tartu – 25. september 2004 Bloomington, Indiana) oli eesti folklorist ja keeleteadlane. Ta lõpetas Tartu Ülikooli 1938. aastal. Õppis Budapesti Péter Pázmányi Ülikoolis aastatel 1935–1936 ja oli samas eesti keele õppejõud 1938–1940. Õppis 1950–1951 Indiana Ülikoolis ja oli Indiana Ülikoolis Bloomingtonis õppejõud alates 1951. aastast (alates 1965 professor). Ta on uurinud eesti, soome-ugri (eriti ungari) ja slaavi rahvaluulet ja keeli, oli ka üks suuremaid Kalevala lugude asjatundjaid. 1997 Riigivapi II klassi teenetemärk 1999 Tartu Ülikooli audoktor Valdar Oinas on Felix Oina poeg. "Petőfi: vabaduse ja armastuse laulik". Värsid tõlkinud Karl Eduard Sööt ja August Sang. Sari Suurmeeste elulood, nr 51, Eesti Kirjanduse Selts, Tartu 1939, 164 lk "Kalevipoeg kütkeis ja muid esseid rahvaluulest, mütoloogiast ja kirjandusest". Toronto, 1979 "Vargamäe tõde ja õigus". Stockholm, 1984 "Surematu Kalevipoeg". Järelsõna: Jaan Undusk. Tallinn, 1994 "Tuul heidab magama". Järelsõna "Kuidas tsentreerida lõpmatust: mõtisklus Felix Oinase raamatu serval": Jaan Undusk. Tallinn, 1999, 276 lk EE 14: 336. "Tartu Ülikooli audoktorid". Tartu Ülikool. Vaadatud 13. detsembril 2022. Jaan Undusk, "Felix Oinas 80" – Looming 1991, nr 3, lk 421–423 Barbi Pilvre, "Eesti Kalevipoeg – slaavi geenidega kosmopoliit" (raamatu "Surematu Kalevipoeg" arvustus) – Looming 1994, nr 12, lk 1706–08 Felix Oinas, "Eluloolisi märkmeid ja mälestusi" – Keel ja Kirjandus 1995, nr 2, lk 120–128 Toomas Liiv, "Kas Kreutzwald või Helle?" (raamatu "Surematu Kalevipoeg" arvustus) – Vikerkaar 1995, nr 4, lk 85–87 Ülo Tedre, "Kalevipoeg või "Kalevipoeg"" (raamatu "Surematu Kalevipoeg" arvustus) – Keel ja Kirjandus 1995, nr 4, lk 279–283. Vastukaja: Felix Oinas, "Vastuseks dr. Ülo Tedrele" – Keel ja Kirjandus 1995, nr 6, lk 429–431 Mall Hiiemäe, "Tuul ilmamere kohal" (raamatu "Tuul heidab magama" arvustus) – Keel ja Kirjandus 1999, nr 10, lk 723–724 Marju Kõivupuu, "Tuul toob sõnumid (Väike-Maarja)" (raamatu "Tuul heidab magama" arvustus) – Looming 2000, nr 2, lk 314–316 Liina Sillaots, "Felix Oinas ja Ungari" – Keel ja Kirjandus 2000, nr 6, lk 419–424 Felix Johannes Oinas 6. III 1911 – 25. IX 2004 – Looming 2004, nr 11, lk 1755–56 Jaan Undusk, "Lahkus Felix Oinas (6. III 1911 Kambja – 25. IX 2004 Bloomington)" – Keel ja Kirjandus 2005, nr 1, lk 77–80 Felix Oinas Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Felix J. Oinas papers, 1949-2005 Indiana University Libraries University Archives
Tuba

Tuba on selgelt eristuv hooneosa. Tavaliselt on tuba eraldatud teistest ruumidest või vahekäikudest sise- ja hoonevälisest alast välisseintega, milles võib olla aknaid ja uksi. Vanemas eesti keeles nimetati toaks ka elumaja. Ajaloolisi tube on leitud juba minoilisest kultuurist Akrotiris Santorini saarel Kreekas, kus ca 2200 eKr rajatud hoonetes on selgelt eristuvad toad.  Tuba – tsitaadid Vikitsitaatides