Tenochtitlán

Tenochtitlán, tuntud ka kui México-Tenochtitlan, oli suur Mehhiko linnriik praeguses México ajaloolises keskuses. Linna asutamise täpne kuupäev on ebaselge, kuid kuupäev 13. märts 1325 valiti 1925. aastal linna 600. aastapäeva tähistamiseks. Linn rajati Mehhiko orgu tollase Texcoco järve saarele. Linn oli 15. sajandil laieneva asteekide impeeriumi pealinn kuni hispaanlased selle 1521. aastal vallutasid. Oma haripunktis oli see Kolumbuse-eelse Ameerika suurim linn. Hiljem sai sellest Uus-Hispaania asekuningriigi cabecera. Tänapäeval asuvad Tenochtitlan varemed Mehhiko pealinna ajaloolises keskuses. Tenochtitlani linna pindala oli umbes 8 kuni 13,5 ruutkilomeetrit, see asus saarel Texcoco järve lääneküljel. Hispaania vallutuste ajal hõlmas saar nii Tenochtitlani kui ka Tlatelolcot. Linn ulatus põhjast lõunasse, Tlatelolco põhjapiirist soodesse; linn lõppes enam-vähem praeguses Avenida Bucareli asukohas. Linn oli mandriga ühendatud põhja, lõuna ja lääne suunas viivate sildade ja teedega. Teed vahel olid sillad, mis võimaldasid kanuudel ja muul veeliiklusel vabalt läbi sõita. Sillad oli võimalik vajadusel linna kaitseks ära tõmmata. Linn oli täis kanaleid, nii et kõiki linnaosi sai külastada kas jalgsi või kanuuga. Texcoco järv oli suurim viiest omavahel ühendatud järvest. Kuna see tekkis äravooluta valglas oli Texcoco järves riimvesi. Moctezuma I valitsemisajal ehitati "Nezahualcoyotl tamm", hinnanguliselt 12 kuni 16 km pikkune tamm sai valmis umbes 1453. Tamm hoidis Tenochtitlan ümbruse vetes värsket allikast toidetud vett ja riimvett tammi taga ida pool. Kaks kahekordset akvedukti, kumbki rohkem kui 4 km pikk ja valmistatud terrakotast, varustasid linna värske veega Chapultepec allikatest. See oli mõeldud peamiselt puhastamiseks ja pesemiseks, joogiks eelistati mägiallikate vett. Enamikule elanikkonnast meeldis kaks korda päevas vannis käia. Linn oli jagatud neljaks tsooniks ehk linnaosaks ; iga linnaosa jagunes 20 ringkonnaks (calpulli, Nahuatli keeles calpōlli, mis tähendab "suur maja"). Linna läbisid kolm peatänavat, millest igaüks viis ühele kolmest mandrile viivast teest. Bernal Díaz del Castillo kirjeldas, et need olid piisavalt laiad kümnele hobusele. Kõrgemal asuvate teede ümber olid kunstlikud ujuvaiad kanalite ning aedadega. Calpullid jaotati transportimiseks kasutatavate kanalite abil koos puidust sildadega, mis eemaldati öösel. Varaseimad pildid linnast olid 1522. aasta paiku Augsburgis avaldatud puugravüürid. Igal calpullil oli oma tiyanquiztli (turg), peaturg asus Tlatelolcos. Cortés hinnangul oli see kaks korda suurem kui Salamanca linn, kuna seal kauples iga päev umbes 60 000 inimest. Bernardino de Sahagún annab konservatiivsema hinnangu, et tavalistel päevadel on 20 000 ja pidupäevadel 40 000. Spetsiaalsed turud olid ka teistes Kesk-Mehhiko linnades. Linna keskel olid avalikud hooned, templid ja paleed. Müüriga ümbritsetud väljaku sees oli tseremoniaalne keskus. Seal oli umbes 45 avalikku hoonet, sealhulgas: Templo Mayor, mis oli pühendatud asteekide kaitsejumal Huitzilopochtlile ja Vihmajumal Tlalocile ; Quetzalcoatl tempel; tlachtli (pallimänguväljak); tzompantli; Päikesetempel, mis oli pühendatud Tonatiuhile; Kotkamaja, mida seostati sõdalaste ja valitsejate iidse jõuga; platvormid ohverdamiseks; ja mõned väikesed templid. Linn oli väga sümmeetriline. Kõik ehitused pidi heaks kiitma calmimilocatl, linnaplaneerimise eest vastutaja. Moctezuma II palees oli kaks loomaaeda, üks röövlindudele ja teine teistele lindudele, roomajatele ja imetajatele. Loomade eest hoolitsemisega tegelas umbes 300 inimest. Seal oli ka botaanikaaed ja akvaarium. Akvaariumis oli kümme tiiki soolase veega ja kümme tiiki mageveega, milles oli erinevaid kalu ja veelinde. Selliseid kohti oli ka Texcocos, Chapultepecis, Oaxtepecis ja Texcotzingos. Tenochtitlanit võib sotsiaalse kihistumise poolest pidada Meso-Ameerika kõige keerulisemaks ühiskonnaks. Keeruline süsteem hõlmas paljusid ühiskonnaklasse. Macehualtin olid lihtinimesed, kes elasid väljaspool Tenochtitlani. Pipiltin olid aadlikud, kes olid juhtide ja endiste juhtide sugulased ning elasid saare piirides. Cuauhipiltin ehk kotkasaadlikud, olid lihtinimesed, kes avaldasid aadlikele muljet oma võitlusvõimega ja keda koheldi aadlikena. Teteuctin olid kõrgeim klass, impeeriumi eri osade valitsejad, sealhulgas kuningas. Tlacohtin olid orjad. Lõpuks pochteca olid kaupmehed, kes reisisid läbi kogu Meso-Ameerika. Sellesse klassi kuulumine põhines pärilikkusel. Pochteca võisid saada väga rikkaks, sest nad ei maksnud makse, kuid nad pidid rahastama Xocotl Huetzi rituaalset pidusööki oma kaubaretkedelt saadud rikkustest. Staatust näitas inimese elukoha asukoht ja tüüp. Tavainimesed elasid mudaga pahteldatud pilliroost ja õlgkattega majades. Inimestel, kellel oli parem olukord, olid lamekatusega tellistest majad. Jõukatel olid lamekatusega kivimüürist majad. Tenochtitlani kõrgemad ametnikud elasid suurtes paleekompleksides. Asteekide sotsiaalsele kihistumise tegi veelgi keerukamaks calpōlli. Calpōlli on rühm perekondi, kes on omavahel seotud kas suguluse või läheduse kaudu. Need rühmad koosnevad nii asteekide ühiskonna eliitliikmetest kui ka lihtrahvast. Eliit andis lihtrahvale põllumaad ja mittepõllumajanduslikke ameteid ning lihtrahvas teenis pealikke ja andis neile makse. Tenochtitlan oli 1325. aastal asutatud Mehhiko Mexica tsivilisatsiooni pealinn. Mexica tsivilisatsiooni riigiusund ootas iidse ennustuse täitumist: rändavad hõimud leiavad määratud koha suurele linnale, mille asukohast annab märku kotkas, kelle nokas on madu, kes istub viigikaktuse tipus, mis on välja kasvanud Copili südamest. Mexica nägi seda nägemust tollal väikesel soisel saarel Texcoco järves, nägemus, mis on nüüdseks jäädvustatud Mehhiko vapil ja Mehhiko lipul. Ebasoodsast maastikust hoolimata asusid nad chinampa süsteemi abil oma linna ehitama. Arenes edukas kultuur ja Mexica tsivilisatsioon hakkas domineerima teiste Mehhiko hõimude üle. Väikest looduslikku saart suurendati pidevalt ning Tenochtitlan kasvas Mesoameerika suurimaks ja võimsaimaks linnaks. Töötati välja kaubateed, mis tõid kaupu Mehhiko lahest, Vaiksest ookeanist ja võib-olla isegi Inkade impeeriumist. Pärast Texcoco järve üleujutust ehitati linn Ahuitzotl valitsusajal, aastatel 1486–1502 uuesti üles, stiilis, mis tegi sellest Meso-Ameerika kõigi aegade ühe uhkeima. Hispaania konkistadoor Hernán Cortés saabus Tenochtitlani 8. novembril 1519. Kuigi täpsed arvud puuduvad, on linna elanike arvuks hinnatud 200 000–400 000, mis asetab Tenochtitlani sel ajal maailma suurimate linnade hulka. Võrreldes Euroopa linnadega oleks võinud sellega konkureerida vaid Pariis, Veneetsia ja Konstantinoopol. See oli viis korda suurem kui Henry VIII aegne London. Kirjas Hispaania kuningale kirjutas Cortés, et Tenochtitlan oli sama suur kui Sevilla või Córdoba. Kuigi mõnede populaarsete allikate hinnangul ulatub elanike arv 350 000-ni, on kõige levinum hinnang üle 200 000 inimese. Üks väheseid ulatuslikke akadeemilisi uuringuid Mesoameerika linnade ja linnade suuruste kohta jõudis 212 500 elanikuni, kes elasid 13,5 ruutkilomeetril. Samuti räägitakse, et omal ajal valitses Moctezuma peaaegu viie miljoni elanikuga impeeriumi Kesk- ja Lõuna-Mehhikos, sest ta oli laiendanud oma valitsemisala ümbritsevatele aladele, et saada sõjasaaki ja vange jumalatele ohverdamiseks. Kui Cortés ja tema mehed ründasid Tenochtitlan, otsustas Moctezuma II tervitada Cortésit suursaadikuna, et mitte riskida sõjaga, millega võinuks kiiresti liituda allasurutud põlisrahvad. Kui Cortés lähenes Tenochtitlanile, tähistas Tenochcah Toxcatli. Juhtima jäetud Hispaania juht Pedro de Alvarado muretses, et põliselanikud plaanivad üllatusrünnakut. Ta võttis kinni kolm põliselanikku ja piinas neid, kuni nad seda kinnitasid. Festivali ajal tulid hispaanlased linna ja sulgesid iga väljapääsu sisehoovist, et keegi ei pääseks. Aadlikud ääristasid linna peamist tänavat. Keskelt alla kõndides tuli Moctezuma II, kelle kõrval oli kaks isandat, üks neist tema vend, Iztapalapa valitseja. Cortés tuli hobuselt maha ning valitseja ja tema isandad tervitasid teda, kuid tal oli keelatud Moctezumat puudutada. Cortés kinkis talle kristallidest kaelakee, asetades selle talle kaela. Seejärel viidi nad suurde majja, mis oli linnas viibimise ajal nende koduks. Moctezuma kuulutas, et kõik, mida nad vajavad, on nende päralt. Kuigi hispaanlased otsisid kulda, ütles Moctezuma, et tal on seda väga vähe, kuid kõik see antakse Cortésile, kui ta seda soovib. Vera Cruzis sai vastutav ohvitser kirja Qualpopocalt Nueva Almería valitsejalt, kus ta palus saada hispaanlaste vasalliks. Ta palus ametnike saatmist tema juurde, et ta saaks oma väidet kinnitada. Provintsi jõudmiseks pidid ohvitserid rändama läbi vaenuliku maa. Vera Cruzi eest vastutav ohvitser otsustas saata neli ohvitseri Qualpopocaga kohtuma. Kui nad kohale jõudsid, võeti nad kinni ja kaks tapeti, ülejäänud kaks põgenesid metsa. Vera Cruzi naasmisel oli vastutav ohvitser raevunud ja viis väed Almeríat vallutama. Siin said nad teada, et väidetavalt oli Moctezuma see, kes käskis ohvitserid hukata. Cortés pidas Moctezuma kinni ja kuulas ta üle. Kuigi tõsiste järeldusteni ei jõutud, mõjutas see Moctezuma ja hispaanlaste suhteid negatiivselt. Seejärel piiras Cortés Tenochtitlani üle 90 päeva, põhjustades näljahäda. Saanud kontrolli, juhtis ta seejärel linna süstemaatilist hävitamist ja tasandamist; ja alustas vastuseisust hoolimata selle ülesehitamist. Rekonstrueerimine hõlmas Hispaania kasutamiseks määratud keskse ala (traza) loomist. Kohalikele kuuluv välimine osa, mida nüüd nimetatakse San Juan Tenochtitlaniks, valitses jätkuvalt eelmine põlisrahvaste eliit ja see jagunes samadeks allüksusteks nagu varem. Tenochtitlan elanikkond puutusid peagi kokku haigustega, mille vastu neil puudus immuunsus. Sümptomid viibisid sageli kuni kümme päeva, kui nakkus levis üle kogu keha, põhjustades haavandeid, valu ja kõrget palavikku. Inimesed olid nii nõrgad, et nad ei saanud liikuda ega hankida toitu ega vett. Surnute matmine muutub haiguse leviku tõttu raskeks või võimatuks. Tenochtitlani rahvas hakkas nälgima ja nõrgenema. Surmajuhtumite arv kasvas järgmise 60 päeva jooksul pidevalt. Cortés asutas Tenochtitlani varemetele Hispaania koloonia México. Vaatamata ulatuslikele ümberehitustele, säilitas koht sümboolse jõu ja legitiimsuse asteekide impeeriumi pealinnana. Charles Gibson pühendab oma klassikalise teose "The Astecs Under Spanish Rule" viimase peatüki linnale, ning hilisemad ajaloolased tuginesid tema tööle. Hispaanlased asutasid cabildo või linnavolikogu, kelle jurisdiktsioonis olid Hispaania elanikud. Hispaanlased rajasid linna keskele ainult eurooplastele mõeldud tsooni, mis on 13 kvartali suuruse ala keskväljaku ümber, mida nimetati trazaks. Kuigi Tenochtitlani piiramise ajal suri palju põliselanikke, oli põlisrahvastel linnas endiselt tugev kohalolek ja nad asusid elama saare kahes peamises piirkonnas, San Juan Tenochtitlaniks ja Santiago Tlatelolcoks, millest igaühel oli oma omavalitsusüksus. Hispaanlased panid paika traza tänavad ruudukujulise mustriga ning sirgete tänavate ja väljakutega, samas kui linna põlisrahvaste osad olid paigutuselt ebakorrapärased ja ehitatud tagasihoidlikest materjalidest. Koloniaalperioodil säilitasid nii San Juan Tenochtitlan kui Santiago Tlatelolco jurisdiktsiooni mandri asulate üle, mida nad võisid kasutada hispaanlaste nõutud tööjõu ja maksude jaoks, kuid üha enam suutsid ka nendele alluvad asulad (sujetod) saavutada autonoomia oma valitsejatega ja eraldada suhted Hispaania valitsejatega. Mure põlisrahvastiku tervise pärast varases vallutusjärgses Mehhiko-Tenochtitlanis viis põliselanike jaoks kuningliku haigla rajamiseni. Tenochtitlan-Tlatelolco kohta on säilinud mitmeid koloniaalajastu pildilisi käsikirju, mis heidavad valgust hispaanlaste ja põlisrahvaste vahel omandi üle käivatele kohtuvaidlustele. Teave Tenochtitlani sõjast tema naabri Tlatelolco vastu 1473. aastal ja Hispaania vallutustest 1521. aastal pärineb teosest Anales de Mexico y Tlatelolco, 1473, 1521–22. Antropoloog Susan Kellogg on uurinud koloniaalajastu Nahuade pärimismustreid Mexicos, kasutades nahuatli ja hispaaniakeelseid testamente. Tenochtitlani peamine templikompleks Templo Mayor demonteeriti ja selle peale ehitati Hispaania koloniaallinna keskne piirkond. Suure templi hävitasid hispaanlased katedraali ehitamise käigus. Templo Mayori asukoht taasavastati 20. sajandi alguses, kuid suuremad väljakaevamised toimusid alles aastatel 1978–1982, pärast seda, kui kommunaaltöötajad leidsid massiivse kiviketta, millel oli kujutatud kuujumalanna Coyolxauhqui alasti tükeldatud keha. Ketas on 3,25 meetrise läbimõõduga ja seda hoitakse Templo Mayori muuseumis. ' Seitsme perioodi jooksul ehitatud ehitiste varemed asuvad üksteise peal. Konstruktsioonide kaal põhjustas nende vajumise Texcoco järve settesse; varemed paiknevad nüüd nurga all, mitte horisontaalselt. México Zócalo Plaza de la Constitución asub Tenochtitlani algse keskväljaku ja turu asukohas ning paljud algsed calzadad vastavad endiselt kaasaegsetele linnatänavatele. Asteekide kalendrikivi asus nendes varemetes. See kivi on 4-meetrise läbimõõduga ja kaalub üle 18,1 tonni. Kunagi asus see suurel püramiidil. See skulptuur nikerdati umbes 1470. aastal Tizoci eelkäija kuningas Axayacatli valitsemise ajal ning väidetavalt räägib see Mehhiko ajaloost ja ennustab tulevikku. 1987. aasta augustis avastasid arheoloogid 5 meetri sügavuselt tänava alt 1789 inimkonti. Matused pärinevad 1480. aastatest ja asub asteekide pealinna pühas tseremooniapiirkonnas peatempli jalamil. Luud on pärit lastelt, teismelistelt ja täiskasvanutelt. Leiukohalt leiti ka noore naise täielik luustik. Castillo Ledon, Luis (1925). "Tenochtitlán, la capital Azteca". National Geographic (hispaania). Nr 54. Lk 76. Originaali arhiivikoopia seisuga 22. märts 2012. Vaadatud 8. aprillil 2011. Thomas, Hugh (1994). The Conquest Of Mexico. Lk 277. ISBN 0-7126-6079-8. Biar, Alexandra (2021). "Navigation Paths and Urbanism in the Basin of Mexico Before the Conquest". Ancient Mesoamerica. 34: 104–123. DOI:10.1017/S0956536121000328. ISSN 0956-5361 – cit. via Cambridge Journals Online. Thomas, Hugh (1994). The Conquest Of Mexico. Lk 3–5. ISBN 0-7126-6079-8. Thomas, Hugh (1994). The Conquest Of Mexico. Lk 493. ISBN 0-7126-6079-8. Cortés, H. Coe, M. 2008, p. 193. Walker, C. 1980, p. 162. "Newspaper About the Country that the Spaniards Found in 1521, Called Yucatan". World Digital Library. 17. oktoober 2011. Vaadatud 22. juunil 2014. Coe, M. 2008, p. 193 Cortés, H. 1520, p. 89. Coe, M. 2008, pp. 194–196. Bahr, Donald M. (2004). "Temptation and Glory in One Pima and Two Aztec Mythologies". Journal of the Southwest. 46 (4): 742. ISSN 0894-8410. JSTOR 40170283. Aveni, A. F.; Calnek, E. E.; Hartung, H. (1988). "Myth, Environment, and the Orientation of the Templo Mayor of Tenochtitlan". American Antiquity. 53 (2): 292. DOI:10.2307/281020. ISSN 0002-7316. JSTOR 281020. Blainey, G. A Very Short History of the World, 2007 The Native population of the Americas in 1492. Denevan, William M. (second ed.). Madison, Wis.: University of Wisconsin Press. 1992. ISBN 9780299134334. OCLC 648253221.{{cite book}}: CS1 hooldus: teised (link) Levy, Buddy (2008). Conquistador: Hernán Cortés, King Montezuma, and the Last Stand of the Aztecs. Bantam Books. Lk 106. ISBN 978-0553384710. Butterworth, Douglas; Chance, John K. (1981). Latin American urbanization. CUP Archive. Lk 2. ISBN 978-0-521-28175-1. Stannard, D. (1992) Smith (2005), p. 411 Townsend, Camilla. Cortés, H. 1520, p. 69. Cortés, H. 1520, p. 71. Cortés, H. 1520, p. 70. Cortés, H. 1520, p. 72. Cortés, Hernan. Cortés, H. 1520, p. 77. Stannard, D. 1992, 214. Stannard, D. 1992, 109. Charles Gibson, The Aztecs Under Spanish Rule. Barbara Munday, The Death of Aztec Tenochtitlan, the Life of Mexico City. Gibson, Aztecs Under Spanish Rule, pp. 368–377. Leiby, John S. (1995). "The Royal Indian Hospital of Mexico City, 1553–1680". The Historian. 57 (3): 573–580. DOI:10.1111/j.1540-6563.1995.tb02021.x. JSTOR 24451466. Glass, John B. in collaboration with Donald Robertson. Glass and Robertson. Susan Kellogg, Law and the Transformation of Aztec Culture, 1500–1700. Snow, Dean R. (2010). Archaeology of Native North America. Boston: Prentice Hall. ISBN 978-0-13-615686-4. Walker, p. 162–167 Williams, A.R. (31.08.2012). "Pictures: Mass Sacrifice Found Near Aztec Temple". National Geographic. Castillo Ledon, Luis (1925). "La Fundación de la Ciudad de México 1325–1925" Editorial CVLTURA p 5, 55, 56 Cortés, Hernán (1969). "Five Letters of Cortés to the Emperor". Morris J.Baynard. Coe, Michael D. (2008). "Mexico: From the Olmecs to the Aztecs". New York, New York: Thames & Hudson. Cohen, Sara E. (March 1972). "How the Aztecs Appraised Montezuma". Society for History Education: The History Teacher. 5 (3): 21–30. doi:10.2307/491417. JSTOR 491417. Díaz del Castillo, Bernal (1963) [1632]. "The Conquest of New Spain". Penguin Classics. J. M. Cohen (trans.) (sixth printing (1973) ed.). Harmondsworth, England: Penguin Books. ISBN 0-14-044123-9. OCLC 162351797. Smith, Michael E. (May 2005). "City Size in Late Post-Classic Mesoamerica". Journal of Urban History. Beverly Hills, CA: SAGE Publications. 31 (4): 403–434. doi:10.1177/0096144204274396. OCLC 1798556. S2CID 145452272. vaadatud 1. veebruar 2008. Soustelle, Jacques (1984). "La vida cotidiana de los aztecas en visperas de la conquista". Mexico City: Fondo de Cultura Economica. Stannard, David E. (1992). "American Holocaust: Columbus and the conquest of the New World". New York, New York: Oxford University Press. Walker, Charles (1980). "Wonders of the Ancient World". New York, New York: Crescent Books. ISBN 9780517318256. Townsend, Camilla. "Malintzin's Choices: An Indian Woman in the Conquest of Mexico". Albuquerque: University of New Mexico Press, 2006. Print.