laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Egtvedi piiga

Egtvedi piigaks (taani keeles Egtvedpigen) nimetatakse pronksiajal elanud neiut, kelle haud (tammekirstuhaud) leiti Taanist Jüütimaalt Egtvedist. Leid on eelkõige tuntud hästi säilinud pronksiaegse rõivakomplekti pärast. Egtvedi piiga haud leiti aastal 1921, kui kohalik talumees Peter Platz soovis tasandada tema maal asunud ja aja jooksul suuresti laiali aetud kääpa jäänused. Tüdruk oli maetud tammetüvest õõnestatud kirstus suurde mätastest kuhjatud kääpasse. Surres oli ta 16–18 aastat vanune ja umbes 1,60 m pikkune, tal olid pikad heledad juuksed. Dendrokronoloogia abil on kindlaks tehtud, et tamm, millest kirst valmistati, langetati aastal 1370 eKr, matused toimusid tõenäoliselt hulk aastaid hiljem. Tammekirst oli vooderdatud lehmanahaga. Neiule pandi kirstu kaasa karbike võrkvöötehnikas juuksevõrgu ja naaskliga ning kasetohust jooginõu, milles on säilinud jälgi nisust, pohladest, porsist ja meest kääritatud mõdust. Tüdruku jalalabade juurde oli pandud riidepamp, mille sees olid 8–9-aastase lapse põletatud jäänused. Tõenäoliselt ei olnud tegemist ema ja lapsega. Tüdruk oli kaetud villase tekiga. Kirstukaane vahele oli jäänud raudrohuõisi, mis näitab, et matus toimus suvel. Skandinaavia lõunaosas oli pronksiajal tavaks matta tähtsal positsioonil inimesed tammekirstudes suurtesse mätastest ehitatud hauakääbastesse. Jüütimaa muldades tekkis niisugustesse kääbastesse mõnikord vihmavee mõjul rauarikas kiht, mis sulges kääpa sisemuse õhu- ja veekindlalt. Tänu sellele on säilinud suur osa orgaanilisest materjalist. Egtvedi piiga keha ja luud olid praktiliselt täielikult lagunenud, kuid tema rõivad ja hauapanused on säilinud väga hästi. Tüdruk kandis püsttelgedel kootud poolpikkade varrukatega pluusi ja lühikest nöörseelikut. Käte ümber olid kullast käevõrud, ühes kõrvas kõrvarõngas ja vööl villane vöö, mida ehtis suur pronksist ketas. Tüdruku vöö külge oli kinnitatud sarvest kamm, jalgade ümber olid mähitud väikesed riidetükid. Egtvedi piiga riided ei olnud Skandinaavia pronksiaja tüüpilised igapäevariided. Nagu teised Taani tammekirstuhauad (nt Borum Eshøj, Skrydstrup) näitavad, kandsid naised tavaliselt pikki ja praktilisi riideid. On arvatud, et Egtvedi piiga võis olla tantsija, kes osales usutseremooniatel. Pronksiajast pärinevatel kaljujoonistel on korduvalt kujutatud tantsijaid või akrobaate. Leitud on paar pronksfiguuri (Grevensvænge, Fårdal), mis kujutavad nöörseelikut kandvat tantsijat. Sarnase nöörseeliku fragmente või seda ehtinud pronksnaaste on leitud ka mitmest teisest pronksiaegsest hauast. Praegu asub Egtvedi piiga tammekirst koos sisuga Kopenhaagenis Rahvusmuuseumis (Nationalmuseet). Egtvedi kääbas on restaureeritud, see on 4 m kõrge ja 22 m läbimõõduga. Kääpa juurde on ehitatud väike muuseum. Nationalmuseet'i koduleht (inglise keeles) Taani pronksiajast (taani keeles)
Fēlikss Cielēns

Fēlikss Cielēns (7. veebruar 1888 Alderi – 10. juuli 1964 Stockholm) oli Läti jurist, poliitik, kirjanik ja ühiskonnategelane. Ta oli aastatel 1926–1928 Läti välisminister, samuti asutava kogu ja kõigi nelja sõjaeelse seimi liige. Ta oli Läti Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei liige ja Läti Kesknõukogu 17. märtsi 1944 memorandumi autor. Ta sündis 7. veebruaril 1888 Ādaži kihelkonna Alderi mõisas. Ta lõpetas Riia Aleksandri Poeglaste Gümnaasiumi. Aastatel 1906–1910 õppis ta Peterburi ülikooli õigusteaduskonnas ja seejärel mitu semestrit Pariisis Sorbonne'i ülikoolis. 1903. aastal asus ta tööle sotsiaaldemokraatide põrandaalustes seltsides. 1904. aastal ühines ta Läti Sotsiaaldemokraatliku Töölisparteiga. Ta oli üks 1905. aasta revolutsiooni osalisi, pidas kõnesid, oli üks organiseerijaid. Võttis osa mitmest lahingust. 1906. aastal mõisteti ta tagaselja surma. Sama aasta jaanuaris arreteeriti Marģers Skujenieks ja Voldemārs Salnais. Vabastati kautsjoni eest. Ta oli propagandist Riia ja Peterburi sotsiaaldemokraatlikes organisatsioonides. Ta läks 1910. aastal Lääne-Euroopasse ning elas lühikest aega Brüsselis, Bernis, Pariisis ja mujal. Varjunimede (F. Cinis, Cis F. Cns jt) all ilmus tema rahvusvahelise poliitika teemalisi artikleid ajalehtedes Arodnieks, Jaunā Dienas Lapa, Jaunais Vārds, Domas jne. 1917. aasta sügisel naasis emigratsioonist ja elas Petrogradis. 1918. aastal siirdus ta Siberisse, kus Läti Siberi ja Uurali Rahvusnõukogu saatis ta Pariisi, et osaleda Läti delegatsioonis Pariisi rahukonverentsil. Tuli tagasi augustis 1919. Ta on mõnda aega töötanud välisministeeriumis nõunikuna. Läti Sotsiaaldemokraatlik Töölispartei delegeeris Cielēnsi tööle Rahvanõukogusse – Läti Vabariigi Ajutisse Parlamenti. Valiti 1920. aastal Asutavasse Kogusse. Töötanud välis-, õigus- ja põhiseaduskomisjonis. 1922. aastal valiti ta 1. seimi, kus ta töötas välisasjade, õigus-, avaliku õiguse ja avaliku halduse komisjonis. Valiti 1925. aastal 2. Seimi, töötas hariduse, organisatsiooni ning avaliku õiguse ja avaliku halduse komisjonis. Valiti 1928. aastal 3. Seimi, kuulus välisasjade, valimiste keskkomisjoni, õigus- ning avaliku õiguse ja avaliku halduse komisjonidesse. Valiti 1931. aastal 4. Seimi, kuulus välisasjade, keskvalimis-, õigus-, mandaat-, avaliku õiguse ja karistusõiguse komisjonidesse. 1923. aastal oli ta välisminister Zigfrīds Anna Meierovicsi liige hääleõigusega[küsitav] Jānis Pauļuksi valitsuses. 1926. aastal sai temast Margers Skujenieksi valitsuse välisminister. Aastatel 1933–1934 oli ta Läti saadik Prantsusmaal. Pärast 1934. aasta Läti riigipööret, kui Fēlikss Cielēns viibis Pariisis, võttis Kārlis Ulmanis talt Läti kodakondsuse. Selle tulemusena sunniti Cielēns ja tema perekond Prantsusmaale pagendusse. Teise maailmasõja ajal naasis Cielēns koos perega Lätti. Saksa okupatsiooni ajal osales ta Läti Kesknõukogu, rahvusliku vastupanuliikumise keskuse tegevuses. 1944. aasta mais läks ta pagulusse Rootsi. Ta suri 10. juulil 1964 Stockholmis. 2001. aastal maeti Cielēns koos abikaasaga ümber Rainise kalmistule.
Jaak Henno

Jaak Henno (sündinud 16. augustil 1941) on eesti matemaatik. Ta lõpetas aastal 1964 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna arvutusmatemaatika erialal. https://www.math.ut.ee/et/sisu/vilistlased Henno, Jaak 2009. Mängude programmeerimine. Tallinn: Tallinna Tehnikaülikooli Kirjastus.
Loog

Loog on eesti perekonnanimi. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Loog 196 inimesel: 98 mehel ja 98 naisel. Perekonnanimede levikult oli Loog meeste puhul 848. ja naiste puhul 959. kohal. Levinuim oli see Põlva maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 6,06. Aadu Loog, eesti geoloog (1932–2018) Alvar Loog, eesti teatri- ja kultuurikriitik (1975–) Andrus Loog, eesti arst (1963–) Mai Loog, eesti keeleteadlane (1960–) Mart Loog, eesti molekulaarbioloog (1969–) Priit Loog, eesti näitleja (1984–) https://www.stat.ee/nimed/pere/Loog
Tartu semiootika suvekool

Tartu semiootika suvekool on aastast 1964 toimuv semiootikateemaliste konverentside sari. Neil kujunes 1960. aastail Tartu-Moskva semiootikakoolkond. Neid nimetati ühtlasi 1960. ja 1970. aastail suvekoolideks sekundaarsete modelleerivate süsteemide alal. Esimesel kuuel korral oli töökeeleks vene keel, hiljem peamiselt inglise keel. I – 1964, Kääriku II – 1966, Kääriku III – 1968, Kääriku IV – 1970, Tartu V – 1974, Tartu VI – 1986, Kääriku VII – 1995, Saarjärve VIII – 2011, Palmse – Semiotic Modelling IX – 2013, Kääriku – Autocommunication in Semiotic Systems X – 2015, Tartu + Leigo – Semiotic (Un)predictability XI – 2017, Tartu + Leigo – Generalising Gently XII – 2019, Tartu + Koigi – Semiotic Dimensions of Spaces & Literacies XIII – 2021, Vardja XIV – 2023, Tartu – Coming Soon XV – 2024, Viljandi + Kääriku – Learning in Transformation Eesti semiootika sügiskool Tartu Ülikooli semiootika osakond
Robert Ivanov

Robert Ivanov (sündinud 19. septembril 1994 Helsingis) on Soome jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saksamaa esiliigaklubis Eintracht Braunschweig ja Soome jalgpallikoondises. 2016. aastal liitus ta FC Honkaga, mille meeskonnas mängis Soome kõrgliigas esimest korda 2018. aastal. 2020. aasta septembris sõlmis ta kaheaastase lepingu Poola kõrgliigaklubiga Poznańi Warta. 2023. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu Saksamaa esiliigaklubiga Eintracht Braunschweig. Soome jalgpallikoondises tegi Ivanov debüüdi 8. jaanuaril 2019 sõprusmängus Rootsi vastu. Ta kuulus Soome koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kuid üheski mängus ta väljakule ei pääsenud. Tema ema on ingerisoomlane ja isa venelane. https://int.soccerway.com/players/robert-ivanov/334459/ (vaadatud 14.1.2022) "Robert Ivanov wechselt zu Eintracht Braunschweig" (saksa). regionalheute.de. 16. juuni 2023. https://www.transfermarkt.com/robert-ivanov/nationalmannschaft/spieler/373876/verein_id/3443 (vaadatud 14.1.2022) "Robert Ivanov selvisi läheisten kuolemista juttelemalla itsekseen poterossa Parolannummella – jalkapalloilijana hän nousi aladivareista FC Honkaan ja Veikkausliigaan" (arhiivilink). Helsingin Sanomat. 15.4.2018. Vaadatud 14.1.2022
The Beatles (album)

The Beatles (tuntud ka kui The White Album) on ansambli The Beatles 1968. aastal välja antud topeltalbum. See on nende üheksas stuudioalbum. Album tuli Suurbritannias müügile 22. novembril ja USAs 25. novembril 1968. Albumile on iseloomulik lugude suur stiililine varieeruvus. Albumil on mitmeid biitlite tuntumaid lugusid, nagu ”Back in the U.S.S.R.”, ”Dear Prudence”, ”Ob-La-Di, Ob-La-Da”, ”While My Guitar Gently Weeps”, ”Happiness Is a Warm Gun” ja ”Blackbird”. Kõik lood on kirjutanud Lennon/McCartney, välja arvatud, kui on teisiti märgitud.
Notre-Dame-de-Bon-Secoursi kabel

Notre-Dame-de-Bon-Secoursi kabel (prantsuse keeles chapelle Notre-Dame-de-Bon-Secours, inglise keeles Notre-Dame-de-Bon-Secours Chapel) on roomakatoliku kabel Montréalis. See on linna üks vanimaid pühakodasid, see valmis Vana-Montréalis aastal 1771. Bonsecoursi turg  Notre-Dame-de-Bon-Secoursi kabel – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Talvike Mändla

Talvike Mändla (sündinud 1992) on eesti luuletaja. 2011. aastal lõpetas ta Tarvastu Gümnaasiumi kuldmedaliga. 2014. aastal lõpetas Tartu Ülikooli eripedagoogika bakalaureuseõppe. 2020. aastal lõpetas Tallinna Ülikooli sotsiaalpedagoogika ja lastekaitse magistriõppe. Ta on töötanud Anne Noortekeskuse ürituste koordinaatorina ning tegutsenud vabatahtlikuna Gruusias ja Palestiinas. Töötab lastekaitsespetsialistina. "Kosmonaut" (Värske Raamat, 2017) "Ja midagi lindudest" (Eesti Keele Sihtasutus, 2019) "Käed" (Tuum, 2021) Tarvastu Gümnaasiumi vilistlased Tartu Ülikooli sotsiaal- ja haridusteaduskonna haridusteaduste instituudi bakalaureuseõppe lõpuaktus 2014 ETIS
Jean-Charles Castelletto

Jean-Charles Castelletto (sündinud 26. jaanuaril 1995 Clamartis) on Prantsusmaal sündinud Kameruni jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Nantes ja Kameruni jalgpallikoondises. Hooajal 2012–13 debüteeris ta Prantsusmaa esiliigas AJ Auxerre'i meeskonnas. 2015. aastal liitus ta Belgia kõrgliiga klubiga Club Brugge. Hooaja 2015–16 teises pooles oli ta Bruggest laenul Belgia kõrgliiga klubis Royal Excel Mouscron ja hooajal 2016–17 Prantsusmaa esiliiga klubis Red Star. Aastatel 2017–2020 mängis ta kolm hooaega Prantsusmaa klubis Brest. Viimasel hooajal sai ta Brestiga esmakordselt mängida Prantsusmaa kõrgliigas. 2020. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Nantesiga. Aastatel 2010–2014 mängis Castelletto Prantsusmaa noortekoondistes. Kameruni jalgpallikoondises debüteeris ta 11. novembril 2017 MM-i valikmängus Sambia vastu. Ta kuulub Kameruni koondisse 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. Tema isa on itaallane ja ema pärit Kamerunist. https://www.transfermarkt.com/jean-charles-castelletto/profil/spieler/182875 (vaadatud 14.1.2022) https://www.national-football-teams.com/player/69293/Jean_Charles_Castelletto.html (vaadatud 14.1.2022)
Bonsecoursi turg

Bonsecoursi turg (prantsuse keeles Marché Bonsecours, inglise keeles Bonsecours Market) asub Montréali vanalinnas aadressil 350 rue Saint-Paul. See on kahekorruseline kupliga avalik turg. See sai nime ehitise kõrval asuva Notre-Dame-de-Bon-Secoursi kabeli järgi. Turuhoone valmis 1847. aastal ning projekteerimisel võeti eeskuju Dublini tollimajast.  Bonsecoursi turg – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tapa Sõna

Tapa Sõna: erapooletu Tapa linna ja ümbruse häälekandja oli aastatel 1930–1931 Tapal ilmunud ajaleht. Ajaleht ilmus korra nädalas reedeti. 1930. aastal anti välja numbrid 1–23 ja 1931. aastal üks number. Väljaandja oli Harald C. Pitsahl. Numbrid 1–17 trükiti Tallinnas Julius Ernst Meigase trükikojas, järgmised numbrid Tallinnas Karl Kabanovi trükikojas. Ajalehe toimetus asus Tallinnas Suur-Pärnu mnt 5. Ajaleht oli neljaleheküljeline ja selle hind oli viis senti. "Tapa Sõna". ESTER.
Sebastiano Serlio

Sebastiano Serlio (6. september 1475 Bologna, Itaalia – 1554 Fontainebleau, Prantsusmaa) oli Itaalia manerismi arhitekt, maalikunstnik ja kunstiteoreetik. Mõjukaim tema teostest on arhitektuuri ja perspektiivi küsimusi käsitlev traktaat "Tutte l’opere d’architettura, et prospetiva" (1537–1575). Serlio õppis maalikunstnikuks ja siirdus 1514. aastal Rooma, kus ta õppis manerismi ühe rajaja Baldassarre Peruzzi käe all arhitektuuri. Umbes 1527. aasta paiku asus ta Veneetsiasse ja jäi sinna 1540. aastani, mil Prantsusmaa kuningas François I kutsus ta nõustama Fontainebleau lossi ehitusele. Serliole on omistatud vaid mõned säilinud ehitised: Ancy-le-Franci loss (alustatud 1546) ja mõned portaalid Fontainebleau lossis ja Chaalis' kloostris. Château d'Ancy-le-Franc Ancy-le-Franci lossi siseõu Hôtel de Ferrare'i portaal Fontainebleaus Château de Fontainebleau ovaalõu ja Portique de Serlio Portique de Serlio otsevaates Valge Hobuse õue poolne trepistik (Le Grand Escalier à Fer de Cheval) ja fassaad Chaalis' kloostri roosiaja värav Kuid olgugi et Serlio ehitas vähe, sai üle Euroopa kuulsaks tema arhitektuuriteoreetiline teos "Tutte l'opere d'architettura, et prospetiva" ('Kogutud teosed arhitektuurist ja perspektiivist'). 17. sajandi algul tõlgiti see paljudesse Euroopa keeltesse. Traktaat oli esimene arhitektuurikäsiraamat, mis rohkem kui teooriale ja esteetikale keskendus arhitektuuri praktilisele kasutamisele ning esimene, mis kirjeldas põhjalikult viit klassikalist orderit. Serlio teos oli ka esimene arhitektuurikäsiraamat, mis oli varustatud rohkete illustratsioonidega, lisaks Baldassarre Peruzzi ja Donato Bramante joonistele ka Serlio enda omadega. Traktaadi mõjukus tuleneski rohketest praktilistest näpunäidetest Vana-Kreeka ja Vana-Rooma arhitektuuristiilide osas ja paljudest eeskujudest kommentaaridega varustatud illustratsioonidel, mida ohtralt kopeeriti. Raamatu viimases osas "Estraordinario libro" oli 50 pilti rikkaliku dekooriga kujundatud portaalidest või väravatest, mis on tugevalt mõjutanud Põhja-Euroopa manerismi ja baroki arhitektuuri. Hôtel d'Assézat' fassaad Toulouse'is, 1555-1557 Hôtel d'Assézat' portaal, 1560 Hôtel Molinier' portaal Toulouse'is, 1556 Värav Toulouse'is, 1575 Maison du Crible'i värav Lyonis, 17. sajand Sebastiano Serlio. - britannica.com S. Nurme. Klassikaline arhitektuurikäsitlus ja aiakunst. - Nele Nutt (Toim.). Acta Architecturae Naturalis / Maastikuarhitektuurseid uurimusi (11 - 38). Tallinna Tehnikaülikool, 2011 Extraordinario libro di architettvra, 1560. Library of Congress Regole generali di architetvra sopra le cinqve maniere de gliedifici..., 1537. Bayerische Staatsbibliothek Il terzo libro, nel qval si figvrano..., 1540. Library of Congress
Sofiane Boufal

Sofiane Boufal (araabia keeles سفيان بوفال; sündinud 17. septembril 1993 Pariisis) on Prantsusmaal sündinud Maroko jalgpallur, kes mängib äärepooliku või ründava poolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Angers ja Maroko jalgpallikoondises. Angers'ga liitus ta 2010. aastal, debüteerides hooajal 2012–13 Prantsusmaa esiliigas. 2015. aasta jaanuaris liitus ta Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Lille. 2015–16 oli Boufali jaoks läbimurdehooaeg, kui ta lõi Prantsusmaa kõrgliigas 11 väravat. Samal hooajal pälvis ta parimale Prantsusmaa kõrgliigas mängivale Aafrika jalgpallurile antava Marc-Vivien Foé auhinna. 2016. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Southampton. Arvatav üleminekusumma oli 16 miljonit naelsterlingit, millega sai Boufal Southamptoni läbi aegade kallimaks ostuks. Aastatel 2016–2020 mängis ta Southamptonis kokku kolm hooaega, mille jooksul lõi ta Inglismaa kõrgliigas kolm väravat. Neist üks, 21. oktoobril 2017 West Bromwich Albioni vastu löödud värav valiti Inglismaa kõrgliiga hooaja 2017–18 parimaks väravaks. 26. oktoobril 2016 lõi ta värava liigakarikamängus Sunderlandi vastu ning see värav valiti Southamptoni hooaja parimaks väravaks. Hooajal 2018–19 mängis ta Southamptonist laenul Hispaania kõrgliiga klubis Celta de Vigo. 2020. aasta oktoobris naasis Boufal Angers'sse. Maroko jalgpallikoondises debüteeris Boufal 26. märtsil 2016 Aafrika rahvuste karikavõistluste valikmängus Roheneemesaarte vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 12. oktoobril 2021 MM-i valikmängus Guinea vastu. Ta on kuulunud Maroko koondisse 2019. ja 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. "Southampton confirm signing of Sofiane Boufal - Sky sources believe it to be for club record £16m". skysports.com. 30.8.2016. Vaadatud 14.1.2022 "Boufal wins Carling Goal of the Season". Premier League. 19.5.2018. Vaadatud 14.1.2022 "Boufal wins Goal of the Season". Southampton F.C. 6.5.2017. Vaadatud 14.1.2022  Sofiane Boufal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Keila jõgi

Keila jõgi on Soome lahe vesikonna pikim jõgi, voolab Rapla- ja Harjumaa territooriumil. Jõgi saab alguse Kuimetsa külast 5 km lõunakagu pool ja suubub Soome lahte. Tähtsamad lisajõed on Atla ja Maidla. Keila jõe pikkus on 111,8 km, koos lisaharudega 127,3 km. Valgala on 669,3 km². Keila jõgi on Eesti pikimate jõgede seas viiendal kohal. Keila jõe algusosa jääb Kõrvemaale, oma põhiosas voolab ta Põhja-Eesti lavamaa territooriumil. Jõe lähe asub Viirika soo lääneservas. Algusosas teeb jõe jõesäng suurema kaare lõunasse ja kogub rohkesti vett Kaiu ümbruse suurtest allikatest Karitsa küla kohal. Edasi käändub jõgi loodesse ja jätkab selles üldsihis, enamasti looduslikus sängis, voolamist kuni suudmeni. Jõgi suubub Lohusalu lahte Keila-Joa aleviku pargis. Keila jõgi läbib võrdlemisi tiheda asustusega piirkondi ja jõe kallastel paikneb rohkesti asulaid. Keskjooksul asub Kohila alev, Kurtna ja Kiisa alevik. Alamjooksul paiknevad Keila linn, Karjaküla alevik ja Keila-Joa alevik. Keila jõe veepinna absoluutne kõrgus on lähtel 75,1 m ja suudmes 0. Jõe keskmine lang on 0,65 m/km. Suurim on lang alamjooksu viimasel viiel kilomeetril (keskmiselt 4,46 m/km), kus jõgi murrab läbi Põhja-Eesti paekalda. Keila-Joa pargis, 1,7 km kaugusel suudmest, on jõel 6,1 meetri kõrgune Keila juga. Keila juga on merest tulevatele siirdekaladele praktiliselt ületamatu ja mõjutab Keila jõe kalastiku koosseisu. Minevikus voolas jõgi praeguse Keila linna juures kahe haruna ja harudevahelist ala nimetati Keila jõesaareks. Vastavalt kalapüügieeskirjale on Keila jões Keila joast suudmeni aasta läbi kalapüük keelatud. Erandina võib Keila jões, kuid paisule mitte lähemal kui 100 m, püüda silmutorbiku, silmumõrra, vähimõrra ning vähinataga. Tähtajaliselt, 1. septembrist kuni 31 oktoobrini on keelatud püük suudmele lähemal kui 1500 m. Aasta läbi on keelatud püük suudmele lähemal kui 1000 m. Keila jõgi Loone linnuse ees Lohu mõisa veskipais Keila jõel Veskipais Keila jõel, Kohilas Kohila vesiveski koos paisuga Jõgi Ingliste mõisa pargis Keila jõgi talvel Keila sillad Keila jõgi keskkonnaportaalis "Eesti jõed". Koostaja Arvi Järvekülg. Tartu Ülikooli Kirjastus. Tartu, 2001. Lk 501–507. Veekogu: Keila jõgi VEE1096100 Eesti looduse infosüsteemis Raplamaa jõed, järved, allikad. Keila jõgi. eestigiid.ee. Keila jõgi keskkonnaportaalis
Dimitrovgrad

Dimitrovgrad on linn Venemaal Uljanovski oblastis, Melekessi rajooni keskus. Asub Kuibõševi veehoidla ääres, Uljanovskist 100 km kagus. Rahvaarvult Uljanovski oblasti teine linn. Linn asutati 1698. aastal. Linnaõigused sai 1926. aastal ja 1972. aastani kandis nime Melekess, siis sai Bulgaaria kommunisti Georgi Dimitrovi järgi oma praeguse nime. Dimitrovgradis asub tuumauuringute keskus ja autodetailide tehas. Linnas on 6 kõrgkooli. Q126684906 Linna ametlik koduleht Tuumauuringute keskuse koduleht
Luvsannamsrajn Ojuun-Erdene

Luvsannamsrajn Ojuun-Erdene (mongoli keeles Лувсаннамсрайн Оюун-Эрдэнэ; sündinud 29. juunil 1980 Ulaanbaataris) on Mongoolia poliitik (Mongoolia Rahvapartei). Ta lõpetas 2001. aastal Ulaanbaataris Bersi Instituudi bakalaureusekraadiga ajakirjanduse alal. 2008. aastal lõpetas ta Mongoolia Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna bakalaureusekraadiga õigusteaduse alal. Magistrikraadi avaliku halduse alal omandas ta Harvardi ülikoolis 2015. aastal. 2001. aastal töötas ta Hentij aimakis Berhi linnapea büroo juhatajana. Aastatel 2002–2006 töötas ta Hentij aimakis programmi World Vision Mongolia meeskonnajuhina. 2006–2008 oli ta programmi World Vision Mongolia regionaaldirektor. 2009–2011 töötas ta Mongoolia Rahvapartei poliitikaosakonna juhatajana. 2011–2014 oli ta Sotsiaaldemokraatliku Noorsooliidu president. Aastatel 2011–2012 oli ta Mongoolia Rahvapartei sekretär. 2012. aastal oli ta Mongoolia Rahvapartei peasekretäri asetäitja. Alates 2016. aastast on ta Suure Rahvahuraali (parlamendi) liige. 2019–2021 oli ta ministri auastmega valitsuskabineti sekretariaadi juht. Alates 27. jaanuarist 2021 on Luvsannamsrajn Ojuun-Erdene Mongoolia peaminister. Alates 25. juunist 2021 on Luvsannamsrajn Ojuun-Erdene Mongoolia Rahvapartei Keskkomitee esimees. M. Unurzul:L. Oyun-Erdene becomes 32nd Prime Minister of Mongolia Montsame, 27. jaanuar 2021 Countries Me-My. Mongolia rulers.org Incumbent Mongolian PM appointed as acting chairman of ruling party Xinhuanet, 25. juuni 2021
Adolf Rohusaar

Adolf Rohusaar või Adolf Voldemar Rohusaar (7. aprill 1895 – 4. august 1974) oli eesti äri- ja ühiskonnategelane. 1920. aastal tuli ta Venemaalt Lehtsesse elama. Hiljem kolis Tapale. 1925–1928 oli Tapal müügiühistu “Muna” asutaja ja osakonna juhataja. Müügiühistu tegevuseks oli Tapa ümbruse taludes kanamunade ja vähesel määral ka kodulindude kokkuost ja nende edasimüük Tallinna eksportööridele. Sellest ärist tingituna sai ta omale rahvapärane hüüdnime "Muna-Aadu". 31. oktoobril 1926 asutati Adolf Rohusaare eestvedamisel Tapa Eesti Põllumajanduse Selts, mille esimeseks esimeheks ta ka valiti. Seltsi suuremateks ettevõtmisteks tuleb pidada põllumajandusnäituste korraldamisi. Esimene Järvamaa põllumajandusnäitus Tapal toimus 10.–12. septembril 1927. 1929–1932 aastatel asutas ja hakkas ta Tapal välja andma ajalehte Tapa Sõnumed. 1932. aastal sattus Adolf Rohusaar majandusraskustesse ja 1. juulist 1932 andis oma lehe üle Jakob Loosalule. Tegutses ka Tapa loomakaitseseltsis. "Lehtse". Tapa Muuseum. Harri Allandi (25. juuli 2006). "Kodulugu: Ajalehe Tapa Sõnumed ajaloost". Virumaa-Teataja.
Ükssarvik (ettevõte)

Ükssarvik (inglise keeles unicorn) on kujundlik väljend erakapitalil põhineva idufirma kohta, mille väärtus on üle 1 miljardi USA dollari. Nimetust kasutas inglise keeles esimesena 2013. aastal ameerika riskikapitalist Aileen Lee veebiväljaande TechCrunch artiklis "Welcome To The Unicorn Club: Learning from Billion-Dollar Startups". CB Insightsi andmetel oli 2021. aasta augusti seisuga maailmas üle 803 ettevõtlusükssarviku. Suuremate ükssarvikute hulka kuulusid näiteks ByteDance, SpaceX ja Stripe. 30 ükssarviku väärtus oli siis üle 10 miljardi dollari, sealhulgas SpaceX, Stripe ja Wise. Neid ettevõtteid on nimetatud kümmesarvikuteks (decacorn). 2021. aasta augusti seisuga leidus ka kaks ükssarvikut, mille väärtus on üle 100 miljardi dollari (hectocorn). Skype (2005) Playtech (2007) Wise (2015) Bolt (2018) Pipedrive (2020) Zego (2021) ID.me (2021) Gelato (2021) Veriff (2022) Glia (2022) Kara Baskin. Helping Startups Become Unicorns and Women Become VCs Slice of MIT. 26.02.2020. Ükssarvikud sigivad kui küülikud Äripäev, 21.01.2021.
Leonid Derkatš

Leonid Derkatš (ukraina keeles Леонід Васильович Деркач, 19. juuli 1939 Dnipropetrovsk – 14. jaanuar 2022 Kiiev) oli Ukraina riigiametnik. 2000 - Ukraina armeekindral На 83-м году жизни умер экс-глава СБУ Леонид Деркач - Zn.ua, 14.01.2022 (vaadatud: 15.01.2022)