laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Aas-seahernes

Aas-seahernes (Lathyrus pratensis) on seaherne perekonda kuuluv taimeliik. Taime kõrgus on 20–70 cm. On ainus looduslik kollaste õitega seahernes. Õitseb maist septembrini, harvem kauemgi. Kollased õied on 5–9 kaupa hõredas kobaras. Lehed ühepaari lehekestega ja tipul köitraagutega. Lehe alusel on noolekujuline abileht, mis on lehekesest tavaliselt suurem. Eestis esineb sageli niitudel ja teeservades. Aas-seahernes andmebaasis eElurikkus
Hernelehine seahernes

Hernelehine seahernes (Lathyrus pisiformis) on seaherne perekonda kuuluv taimeliik. Taim on punakate õitega ja 30–100 cm kõrgune. Lääne- ja Põhja-Eestis esineb harva loometsades, sarapikes, nõlvadel. Hernelehine seahernes andmebaasis eElurikkus
Soo-seahernes

Soo-seahernes (Lathyrus palustris) on seaherne perekonda kuuluv taimeliik. Taimed köitraagudega, varred nõrgad ja tiivulised. Õied sinakaslillad. Lehekesed kitsad, piklikud ja terava tipuga. Eestis on tavaline taim soodes, niisketel niitudel ja rannaniitudel. Soo-seahernes andmebaasis eElurikkus
Must seahernes

Must seahernes (Lathyrus niger) on seaherne perekonda kuuluv taimeliik. Taim on 20–70 cm kõrge ja ilma köitraagudeta. Lehekesed on 5–12 mm laiad, ümara tipuga ja kuivades lähevad mustaks. Õied on roosad. Eestis esineb paiguti leht- ja segametsades, niiduservades. Eesti taimede määraja, (1999) Tartu: Eesti Loodusfoto, lk180 Must seahernes andmebaasis eElurikkus
Käärdi Arendusselts

MTÜ Käärdi Arendusselts on asutatud 2008. aasta septembris. Seltsi põhikirjaline eesmärk on säilitada ja edendada Käärdi elukeskkonda ning tugevdada Käärdi elanike piirkondlikku identiteeti. Käärdi arendusseltsi initsiatiivil hakati koostama aleviku arengukava, mis valmis 2009. aasta kevadel. Projekti toetas Kohaliku omaalgatuse programm. Arengukava koostamise projekti käigus saadi konkursi korras alevikule ka vapp, mille kavandi autor on Mulgimaa graafik Tõnu Kukk ning mis on ka Käärdi aleviku lipul. Konkursi korras saadi logo ka seltsile ning valmis koduleht, millele koondatakse käärdilastele oluline info. 23. juunil 2009 oli Käärdil külastuspäev, kus EELK Rõngu Mihkli koguduse õpetaja Andres Aaste ja Elva koguduse õpetaja Vallo Ehasalu pühitsesid Käärdi aleviku lipu ja jätsid esimese sissekande seltsi külalisteraamatusse. Põhikiri (arhiiviversioon 2. oktoobrist 2011) Koduleht
Rand-seahernes

Rand-seahernes (Lathyrus maritimus) on liblikõieliste sugukonda seaherne perekonda kuuluv rohttaimeliik. Taime varred on tiivutud ja lamavad. Elliptilisi lehekesi on 3–5 paari. Abilehed on munajad. Õied on roosad kuni lillad ja asetsevad 4–7 kaupa. Esineb liivastel mererandadel. On III kategooria kaitsealune taim. Rand-seahernes andmebaasis eElurikkus
Mägi-seahernes

Mägi-seahernes (Lathyrus linifolius) on liblikõieliste sugukonna seaherne perekonda kuuluv rohttaimeliik. Taimed on väikeste ümarate juuremugulatega. Varred on kitsatiivulised. Lehekesi on 2 või 3 paari; need on 10–50 mm pikad ja 3–15 mm laiad. Õied algul punakaslillad, hiljem sinakad. Mägi-seahernes on väga haruldane. Esineb Lääne- ja Põhja-Eesti kuivadel metsaservadel. Mägi-seahernes andmebaasis eElurikkus
Volodõmõr Lõtvõn

Volodõmõr Lõtvõn (ukraina Володимир Михайлович Литвин; sündinud 9. aprillil 1956) on Ukraina poliitik ja riigiametnik. Aastatel 1994–1999 oli ta president Leonid Kutšma abi ning aastatel 1999–2002 oli ta presidendi administratsiooni juht. Lõtvõn oli aastatel 2002–2006 ja 2008-2012 Ukraina ülemraada esimees. Tema juhitaval Lõtvõni Blokil on Ülemraada 2007. aastal valitud koosseisus 20 kohta 450-st. 2006. aastal valitud Ülemraada valimistel ei ületanud see poliitjõud üllatuslikult valimiskünnist. 4. juulil 2012 teatas ta seoses vene keele ametlikku staatust suurendava riikliku keelepoliitika seaduse vastuvõtmisega parlamendis 3. juulil, et astub Ülemraada esimehe kohalt tagasi. Lõtvõn oli lootnud vastuolulise seaduse vastuvõtmist enne parlamendi suvepuhkust pidurdada, sest pidas seaduseelnõud Ukraina rahvuslikku ja riiklikku terviklikkust lõhestavaks. Varem tegutses poliitanalüütikuna Ukraina NSV Kommunistliku Partei keskkomitees. Ukraina Rahvusliku Teaduste Akadeemia korrespondentliige. Volodõmõr Lõtvõni vend Mõkola on olnud Ukraina Piirivalveteenistuse juht. Volodõmõr Lõtvõn on Ukraina kangelane aastast 2004. Спикер Рады подал в отставку из-за закона о русском языке Lenta.ru, 04.07.2012. Lõtvõni veebisait
Seapähkel

Seapähkel (Lathyrus tuberosus) on seaherne perekonda kuuluv taimeliik. Taimed on juuremugulatega. Varred tiivutud. Piklikeliptilised lehekesed on 2–5 cm pikkad ja 8–15 mm laiad, tömbid ja ogatipuga. Punased või roosad õied on 3–10 kaupa kobarais. Eestis esineb harva, tulnukana põldudel ja elamute ümbruses. Eesti taimede määraja, (1999) Tartu: Eesti Loodusfoto, lk180 Seapähkel andmebaasis eElurikkus
Frank-Walter Steinmeier

Frank-Walter Steinmeier (sündinud 5. jaanuaril 1956 Detmoldis) on Saksamaa poliitik, alates 19. märtsist 2017 Saksamaa president. Steinmeier oli välisminister aastatel 2005–2009 ja asekantsler 2007–2009. Alates 2013. aasta 17. detsembrist kuni 27. jaanuarini 2017 oli Steinmeier taas Saksamaa välisminister. 12. veebruaril 2017 valiti Frank-Walter Steinmeier Saksamaa Liitvabariigi presidendiks ja 13. veebruaril 2022 valiti ta sellesse ametisse tagasi. Steinmeier oli Sotsiaaldemokraatide kandidaat liidukantsleri ametikohale 2009. aasta üldvalimistel. 2016 – Euroopa poliitilise kultuuri auhind „Wer für Gewalt nur einen Funken Verständnis aufbringt, macht sich mitschuldig“
Sparta kasvatus

Agōgē (vanakreeka keeles ἀγωγή) ehk Sparta kasvatus oli kõigi Sparta poiste kasvatamise ja treenimise režiim. Riigi huvidele suunatud totaalne Sparta kasvatus põhines autoritaarsusel, ratsionaalsusel ja kollektiivsusel. Oluline oli kasvatada tulevastes sõjameestes ühtsust, lojaalsust ja ohvrimeelsust Sparta ees. Geruusia liikmed vaatasid kõik sündinud poisslapsed üle. Vigased, haiged ja liiga nõrgad lapsed jäeti mäenõlvale surema või visati kaljult alla. 7-aastaseks saanud poisid võeti vanematelt ära ja neid kasvatati koolides. Eeldati, et nad on lojaalsed mitte oma perele ja sugulastele, vaid pigem koolile. Alates 12. eluaastast anti neile üks riietusese aastas – punane hõlst. Nad magasid asemetel, mille valmistasid pilliroost ise; roogu korjasid nad paljakäsi, ilma noata. Poisid olid sihilikult alatoidetud, et nad harjuksid näljaga sõjaretkede ajal. Neid julgustati ise endale süüa varastama, aga kui nad sellega vahele jäid, siis karistati neid rängalt. Lapsi õpetati rääkima lühidalt ja konkreetselt. Seda nimetatakse lakooniliseks kõneks. Sparta kasvatusest
Väike-Jenissei

Väike-Jenissei (vene Малый Енисей, tõva Каа-Хем) on jõgi Aasias Siberis. Algab Sangileni mägedest. Ülemjooksul voolab itta, seejärel põhja, alamjooksul Tõva nõos läände. Kõzõlis ühineb Suur-Jenisseiga, moodustades Jenissei.
Raimond Auling

Raimond Auling (kuni 7. aprillini 1937 Raimund-Juulius Anderson; 28. detsember 1920 Tartu – 21. märts 1979 Tartu) oli eesti jurist ja kommunistliku partei tegelane[viide?]. Raimond Auling osales Teises maailmasõjas Punaarmeesse mobiliseerituna. NLKP liige alates 1944. Lõpetas TRÜ 1950. aastal juristina, õigusteaduse kandidaat 1953. 1953–1954 oli ta TRÜ riigi ja õiguse teooria ja ajaloo kateedri vanemõpetaja, 1954–1964 dotsent. 1954–1957 oli TRÜ ajalehe toimetaja . Seejärel töötas 1963–1979 Eesti Ajalooarhiivi (tollal ENSV RAKA) direktorina . Auling tegeles nooruses ujumisega ja veepalliga ning püstitas ka mõne Eesti rekordi; 1959–1963 kuulus Ujumisföderatsiooni presiidiumi. Tegutses ka ujumiskohtunikuna (üleliiduline kategooria; 1961) Raimond Aulingu abikaasa oli tõlkija Evi Auling. Punatähe orden (1944). Poliitiliste õpetuste ajalugu. 1. osa / Raimond Auling ; Tartu Riiklik Ülikool, riigi ja õiguse ajaloo kateeder. Tartu : Tartu Riiklik Ülikool, 1962 Создание и развитие советского государства в Эстонии / Р. Ю. Аулинг. Москва : Наука, 1955 http://www.ajakiri.ut.ee/18473[alaline kõdulink] "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. oktoober 2009. Vaadatud 5. juulil 2009.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Nõiajaht Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas - Ando Leps ESBL Foto R. Aulingust Biograafia ESBL-is
Alfred Jarry

Alfred Jarry (8. september 1873 Laval (Mayenne) – 1. november 1907 Pariis) oli prantsuse kirjanik, sürrealistide eelkäijaid. Tema tuntuim teos on "Kuningas Ubu" (Ubu Roi), samuti on ta kirjutanud romaani "Patafüüsik Doktor Faustrolli tegemised ja arvamised" ("Gestes et opinions du docteur Faustroll pataphysicien") ning loonud oma "teaduse" – patafüüsika. "Ubu künkal" (näidend). Prantsuse keelest tõlkinud Marike Tammet – Vikerkaar 1998, nr 1/2, lk 2-25 "Kuningas Ubu" Teater NO99 suvelavastus Haapsalu Kiltsi lennuvälja angaarides, lavastajad Ene-Liis Semper ja Tiit Ojasoo, esietendus 5. juulil 2006. Eugène Ionesco Mihkel Raud, "Lauljad näitlevad, näitlejad laulavad ja kõik on hästi" – Eesti Päevaleht 19. juuli 2006, lk 15 Eero Epner, "Avangardismi stardilava" – Sirp 4. august 2006, lk 24 Erkki Luuk, "Patafüüsika ja sürrealismi suvi" (PDF-vormingus) – Teater. Muusika. Kino 2006, nr 11, lk 14–18 Kaia Sisask, "Mõistus on surnud, elagu kuningas! Pildist, sõnast ja sõnumist "Kuningas Ubus"" (PDF-vormingus) – Teater. Muusika. Kino 2006, nr 11, lk 19–24
Arved Väikmeri

Arved Väikmeri (sündinud 5. veebruaril 1941 Iru vallas (praegu Maardu)) on eesti poksija. Väikmeri poksis aastatel 1958–1965 Tallinna Tööjõureservides, tema treener oli Martin Linnamägi. Ta pidas 136 kohtumist ja võitis neist 123. Väikmeri oli II keskkaalus (kuni 75 kg) Eesti NSV meister 1962. aastal. Ta osales kaks korda Eesti NSV – Soome sõpruskohtumisel ning kaotas oma kohtumise 1962. ja võitis oma kohtumise 1965. aastal. Väikmeri sai Tööjõureservide üleliidulistel noorte meistrivõistlustel I keskkaalus (kuni 71 kg) esikoha (1960) ning täiskasvanute meistrivõistlustel II keskkaalus (kuni 75 kg) III koha (1965). Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 412
Peter Graves

Peter Graves (õieti Peter Aurness; 18. märts 1926 – 14. märts 2010) oli USA näitleja. Graves oli ärimees Rolf Aurnessi ja ajakirjanik Ruth Aurnessi (sündinud Duesler) poeg. Isapoolne vanaisa oli sündinud Aursnesi nime all, kuid 1887. aastal USA-sse emigreerudes muutis nimekuju. Graves lõpetas 1944. aastal keskkooli ja teenis kaks aastat USA lennuväes. Hiljem õppis ta Minnesota ülikoolis. Graves alustas filmikarjääri 1942, aga pidevalt hakkas ta filmides näitlema alates oma teisest filmirollist 1951. aastal. Ta oli pikk, blond ja kena välimusega ning mängis paljudes filmides peaosa. A-kategooria filmidesse ta ei pääsenud, vaid jäigi B-kategooria filmide näitlejaks. Talle olid tüüpilised osad õudusfilmides, näiteks "Killers from Space" (1954), "The Night of the Hunter" (1955), "It Conquered the World" (1956), "Beginning of the End" (1957), "The Mysterious Monsters" (1976), "The Clonud Horror" (1979), "Addams Family Values" (1993) ja "House on Haunted Hill" (1999). Gravesi kõige tuntum roll on organisatsiooni Impossible Missions Force juht Jim Phelps sarjas "Võimatu missioon" (1967–1973). Selle eest pälvis ta 1971. aastal Kuldgloobuse ning oli selle seriaali teistel hooaegadel nomineeritud Kuldgloobuse ja Emmy auhinnale. Viimane seriaal, kus tal oli läbiv roll, oli "7th Heaven" (11 osa 1996–2007). Graves suri südamerabandusse oma koduaias perekonna juuresolekul. Ta abiellus 1950. aastal Joan Endressiga. Sündisid tütred Kelly Jean, Claudia King ja Amanda Lee.
Juuda kõrb

Juuda kõrb (heebrea יהודה מדבר (Midbar Yehuda), araabia اليهودية برية (Barrīyat al-Yahūdīyah)) on kõrb Aasias Lähis-Idas. Piirneb läänes Juuda mägismaa, idas Surnumerega ja lõunas Negeviga. Juuda kõrbes sajab vähe vihma (sedagi vaid talvel); sellest hoolimata on seal palju jõeorge, mis enamasti on kuivad. Jeruusalemma läheduse tõttu on Juuda kõrbel suur ajalooline ja piiblilooline tähtsus. Juuda kõrbe kaudu põgenes Taavet Jeruusalemmast Absalomi mässu ajal. Kuningas Ussija kaevas kõrbesse kaeve ja ehitas torne. Kuningas Herodes rajas sinna kindlusi, sealhulgas ka Masada. Juuda kõrbes elasid esseenid. Samuti elas seal Ristija Johannes, kes sõi rohutirtse ja metsmett ning kuulutas. Peale ristimist ajas Püha Vaim Jeesuse kõrbesse, kus ta ei söönud 40 päeva; kui Jeesusel nälg kätte tuli, soovitas kurat talle öelda, et kivid leibadeks saaks.
Slettnesi tuletorn

Slettnesi tuletorn asub Slettnesis Gamviki vallas Norras Gamviki külast umbes 3 km põhja poole. Slettnesi majakas on mandriala maailma kõige põhjapoolsem majakas. Majakas hakkas tööle 15. septembril 1905. aastal. Majakas on 39 m kõrge ja tema valgusti ulatub 44 meetrit üle merepinna. Oma kõrgusega kuulub Slettnesi majakas Norra 5 kõrgema majaka hulka. Majakal on 9 korrust ja 130 trepiastet. Majakatule heledus on 1 706 000 kandelat ja tuli paistab 32,6 km kaugusele. Esimese korruse trepp. Majaka seina montaažidetail. Keerdtrepp ülemisele korrusele. Majakalatern. Vaade laternaruumist kirdesse (Barentsi meri). Vaade laternaruumist otse põhja. Majaka teenindusmajad (kohvik, majakavahi elumaja, tehnilised hooned). Teabetahvel majaka juures.
Ants Soots

Ants Soots (sündinud 19. veebruaril 1956 Rõngus) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog. Tartu Riiklik Ülikool – matemaatika 1974 (ei lõpetanud) Tartu Muusikakool – koorijuhtimine (Alo Ritsing, 1978) Tallinna Riiklik Konservatoorium – (Ants Üleoja, 1983). Aastast 1988 töötab Eesti Muusikaakadeemias õppejõuna, seejuures aastast 2004 professorina. Juhatanud Eesti Raadio segakoori, Tartu Akadeemilist Meeskoori, Tehnikaülikooli Akadeemilist Meeskoori ja Teaduste Akadeemia Meeskoori. Aastatel 1994–2005 ja 2008–2011 oli ta Eesti Rahvusmeeskoori peadirigent. Oli 1999. aasta üldlaulupeo kunstiline juht, 2004. aasta üldlaulupeo meeskooride üldjuht ning 2009. aasta üldlaulupeo kunstiline juht ja meeskooride üldjuht. 1999 Gustav Ernesaksa koorimuusika preemia 2002 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (kauaaegne väljapaistev töö koorimuusika valdkonnas) 2003 Valgetähe V klassi teenetemärk 2004 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Eesti Rahvusmeeskoori dirigenditöö ja kõrgetasemelise kontserttegevuse eest 2004. aastal) 2004 46. Grammy auhind koorimuusika kategoorias 2004 aasta dirigent 2006 Arvo Ratassepa mälestusauhind 2008 Eesti Vabariigi kultuuripreemia 2009 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri aastapreemia (koos Ülo Luhaga, 2009. aastal toimunud laulu- ja tantsupeo kunstilise kõrgtaseme ja vaimsuse eest) 2020 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali elutööpreemia (pikaajalise, järjekindla ja jääva panuse eest Eesti koorimuusika arengusse, laulupidude mõtestamisse ning noorte koorijuhtide kasvatamisse) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Selgusid Kultuurkapitali aastapreemiate laureaadid. Eesti Kultuurkapitali veebisait.
Vorm

Vorm (ladina keeles forma) on mitmetähenduslik sõna. Vorm on kuju. Vorm on matemaatikas homogeenne polünoom. Vorm on bioloogias liigisisene takson. Vorm on filosoofias mateeriat kujundav alge. Vorm ehk blankett ehk plank ehk täiteleht on halduses osaliselt ettetrükitud tekstiga leht andmete sisestamiseks. Vorm on kirjanduses liik, tüüp või žanr. Vorm on teatud toit. Vorm on muusikas väljendusvahendite kogumina realiseeruv helitöö ülesehitus, selle mõtte- ja tundesisu struktuur Vorm on inimesele kindlas olukorras kandmiseks ette nähtud riietus. Vorm on spordis inimese füüsiline seisund (fitness). Vorm on võitluskunstis liigutuste järjekord, näiteks kata, hyeong või tao. Vorm on hariliku angervaksa rahvapärane nimetus. Trükivorm on trükitehnoloogias trükipilti edastav element. Vorm on valuvormi kest, mis annab vedelale materjalile selle kivistumisel kuju. morfoloogia (bioloogias) morfoloogia (keeleteaduses)
Avatud aktsiaselts

Avatud aktsiaseltsiks (vene keeles открытое акционерное общество, lühend OAO) nimetatakse Venemaal aktsiaseltsi, mille aktsionärid võivad oma aktsiatega vabalt kaubelda teiste aktsionäride nõusolekust sõltumata. Minimaalne põhikapital on 100 000 rubla. Avatud aktsiaseltsile vastandub suletud aktsiaselts (vene keeles закрытое акционерное общество, lühend ЗАО). Suletud aktsiaselts
Viktor Tšernomõrdin

Viktor Stepanovitš Tšernomõrdin (vene keeles Виктор Степанович Черномырдин; 9. aprill 1938 Tšornõi Otrog, Tškalovi oblast – 3. november 2010 Moskva) oli Venemaa poliitik ja diplomaat. Aastatel 1962–1966 õppis ta Kuibõševi Polütehnilises Instituudis (КПтИ – Куйбышевский политехнический институт им. В. В. Куйбышева). Viktor Tšernomõrdin alustas karjääri valitsusorganites 1982. aastal Nõukogude Liidu Ministrite Nõukogus gaasitööstuse ministri asetäitjana. 1983. aastal sai temast ühtlasi Tjumengazpromi juht. Aastatel 1985–1989 oli Tšernomõrdin Nõukogude Liidu gaasitööstuse minister. Aastatel 1989–1992 oli ta riikliku gaasikontserni Gazprom juhatuse esimees. 1992. aasta mais määrati Tšernomõrdin Venemaa valitsusjuhi asetäitjaks kütuse- ja energeetikakompleksi küsimustes. Aastatel 1992–1998, president Boriss Jeltsini ajal, oli Tšernomõrdin Venemaa valitsusjuht (1992–1993 Venemaa Föderatsiooni Ministrite Nõukogu esimees, edasi Venemaa Föderatsiooni Valitsuse esimees). Ta vabastati ametist 1998. aasta märtsis. Pärast rahanduskriisi puhkemist Venemaal püüdis Boriss Jeltsin teda augustis peaministri ametisse tagasi tuua, kuid Riigiduuma ei kinnitanud presidendi otsust. 1995. aastal moodustas ta poliitilise bloki Meie Kodu On Venemaa, mis kogus parlamendivalimistel 10% häältest. 1999. aastal tegutses Venemaa presidendi eriesindajana Jugoslaavia kriisi reguleerimisel. 1999–2001 Venemaa Riigiduuma liige Jamali-Neenetsi autonoomsest ringkonnast. 1999–2000 Gazpromi direktorite nõukogu esimees. 2001–2009 oli ta Venemaa Föderatsiooni suursaadik Ukrainas. Pärast suursaadiku ametikohalt vabastamist oli Tšernomõrdin presidendi nõunik ja eriesindaja majanduskoostöö alal SRÜ riikidega. Viktor Tšernomõrdin oli abielus ligi 50 aastat, abikaasa Valentina suri 2010. aasta märtsis. Neil oli kaks last. "Aforismimeister Tšernomõrdin" Jaanus Piirsalu blogi Erik Rand. "Mart Helme: Tšernomõrdin oli mõnus mees, kes suhtus Eestisse mõõdukalt" EPL, 3. november 2010 Priit Luts. "Suri Venemaa ekspeaminister Tšernomõrdin" ERR, 3. november 2010 Andrei Anissimov. Mees, kes rääkis, nagu mõtles Postimees.ee, 12. november 2010
Isikutunnistus

Isikutunnistus on dokument, mille põhiülesanne on olla isikut tõendav dokument. Isikutunnistus väljastatakse Eesti kodanikule, Eestis püsivalt viibivale (elavale) välismaalasele, kellel on kehtiv elamisluba või elamisõigus. Isikutunnistusele kantakse digitaalset tuvastamist võimaldav sertifikaat ning digitaalset allkirjastamist võimaldav sertifikaat. 21. sajandi alguses on Eestis isikutunnistusena kasutusel ID-kaart. Eestis välja antavad isikut tõendavad dokumendid: Eesti kodaniku pass Eesti kodaniku isikutunnistus ehk ID-kaart välismaalase pass elamisloakaart digitaalne isikutunnistus ehk digi-ID Mobiil-ID meremehe teenistusraamat ja meresõidutunnistus pagulase reisidokument ajutine reisidokument Isikukood Kollane pass https://web.archive.org/web/20101128054811/http://politsei.ee/et/teenused/isikut-toendavad-dokumendid/ (vaadatud 02.05.2014) Isikut tõendavad dokumendid, Politsei- ja Piirivalveamet
Karl Kalkun

Karl-Kustav Kalkun (9. aprill 1927 Tartu – 21. veebruar 1990 Tallinn) oli eesti näitleja. Ta lõpetas 1946. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1956. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Ta tuli 1948. aastal ülikooli spordiklubi meeskonnas korvpallis Eesti NSV meistriks. Ta töötas Vanemuises, Draamateatris, Noorsooteatris ja Estonias, esines estraadil ning mängis muu hulgas ka filmides "Laulu sõber" (1061), "Viini postmark" (1967), "Hullumeelsus" (1968), "Viimne reliikvia" (1969), "Tuulevaikus" (1970), "Karikakramäng: Tätoveering "(1977), "Siin me oleme" (1978), "Teatridirektor" (1983), "Õnnelind flamingo" (1986), "Näkimadalad" I ja II osa (1987) ning IV osa (1988). Karl Kalkun oli oma õnnestunud karakterrollide tõttu armastatud ja hinnatud eesti näitleja. Suri 21. veebruaril 1990 Eesti Televisiooni stuudios saate "Teemaõhtu" salvestamise ajal südame rütmihäiretest põhjustatud äkksurma. Tema isa Karl Kalkun vanem (1900–1978) oli Vanemuise inspitsient. 2000. aastal ilmus mõlema Karl Kalkuni mälestusteraamat „Ühe isanda teenrid. Teatrimemuaare” (Vanemuise Seltsi Kirjastus). Tema onu oli ketta- ja vasaraheitja Gustav Kalkun. Tema vanem poeg Kristjan on spordiajakirjanik ja noorem poeg Kaarel on jurist. 1975 Eesti NSV teeneline kunstnik Lõpetamata saade 9. aprill 1990, kus on võimalik näha tema surma: http://arhiiv.err.ee/vaata/lopetamata-saade Eha Laanepere. Perpetuum mobile ootamatud löögid. Anne & Stiil / Delfi Lood. 21.01.2003. "Teatrileksikon". Marilin Vikat. Kristjan Kalkun sai vägilase mõõtu poja. Õhtuleht, 3. august 2005 Greta Kaupmees. Poeg Kaarel Kalkun: "Nii ülekohtune on see elu..." Õhtuleht, 11. aprill 2002 EE 14. köide. Lk 131 Karl Kalkuni sporditulemused
Kotkaristi teenetemärgi kavaleride loend

Kotkaristi teenetemärgi kavaleride loendis on isikuid, kes on saanud Kotkaristi teenetemärgi. Kaitseliidu Kotkaristi teenetemärgi kavaleride loend (1928–1936) Konstantin Pätsi aegsete Kotkaristi teenetemärgi kavaleride loend (1936–1940)
Hiirehernes

Hiirehernes (Vicia) on oalaadsete seltsi liblikõieliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond. Teaduslikult kirjeldas hiireherneid esimesena Linnaeus. Hiireherneid on umbes 140 liiki. Minevikus eraldati põlduba (Vicia faba) sageli omaette perekonda, kuhu kuulus üksainus liik. Tänapäeval seda üldjuhul ei tehta, kuid selline eraldus on ajaloolise tähtsusega, sest selle järgi on ladinakeelse nime saanud sellised suured talimerühmad nagu oalaadsed (Fabales) ja liblikõielised (Fabaceae). Hiireherneste kõige lähemad sugulased tänapäevaste perekondade seas on lääts ja hernes. Looduslikult kasvavad nad kõikjal maailmas peale Austraalia ja Okeaania ning Antarktika. Mägi-seahernes (V. ervilia) on üks esimesi kultuurtaimi. Lähis-Idas kasvatati seda juba 9½ tuhat aastat tagasi. Seda kultuuri nimetatakse keraamikaeelseks neoliitikumiks A. Sel ajal, kui Kesk-Euroopas oli paelkeraamikakultuur (7 tuhat aastat tagasi), oli kodustatud ka põlduba. Hiireherneid on leitud neoliitikumi ehk noorema kiviaja ja eneoliitikumi ehk kivi- ja vaseaja üleminekuperioodist Bulgaarias, Ungaris ja Slovakkias olevatest asulapaikadest. Samal ajal kasvatasid põldube ka Põhja-Vietnamis asuva Hoa Binhi kultuuri asukad. Põldoad olid tähtsad kogu vanaaja jooksul. Nende seemneid mainiti hetiitide ja Vana-Egiptuse kirjalikes allikates 3 tuhat aastat tagasi. Hiireherneid on leitud suurima keltide asula Manchingi oppidumi väljakaevamistel. Lõpuks lakkasid inimesed hiireherneid söögiks tarvitamast. See jäi üksnes viimaseks näljaaja toiduks. Vaeste inimeste tagasihoidlikus toidus oli hiireherneid kuni 18. sajandini ja Teise Maailmasõja ajal ilmusid nad Lõuna-Prantsusmaal taas mustale turule. Tänapäeval on hiireherned taas tähtsaks muutumas, aga mitte enam inimeste toidutaimedena. ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon on põldoa lisanud maailma 11 olulise liblikõielise taime loendisse. Harilikku hiirehernest V. cracca kasvatatakse mesilaste kesksuvise toidutaimena, aga peamiselt kasvatatakse hiireherneid mäletsejaliste söödana ja väetisena, mis pärast valmimist pinnasesse küntakse, et suurendada selle lämmastikusisaldust. Hiirehernestel on vähe kromosoome. Haploidne kromosoomiarv on kõigest 6. Sellegipoolest on põldoa DNA sisaldus üsna suur ja see võimaldab kasutada teda mikrotuumatestis. Selle käigus kasutatakse taime juureotsi, et kindlaks teha genotoksiliste ainete olemasolu. Need on ained, mis kahjustavad DNA-s, tekitavad mutatsioone ja võivad põhjustada vähki. Vicia angustifolia L. ahtalehine hiirehernes – hajusalt Vicia cassubica L. püstine hiirehernes – paiguti Vicia cracca L. harilik hiirehernes – sage Vicia hirsuta (L.) Gray karvane hiirehernes – hajusalt Vicia lathyroides L. väikeseõieline hiirehernes – väga haruldane Vicia sepium L. aed-hiirehernes – tavaline Vicia sylvatica L. mets-hiirehernes – hajusalt Vicia tenuifolia Roth peenelehine hiirehernes – väga haruldane Vicia tetrasperma (L.) Schreb. neljaseemnene hiirehernes – hajusalt Vicia villosa Roth põld-hiirehernes – harva Vicia sativa L. suvivikk – põllukultuur, vahel metsistunult teeservades