laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Õhuvägi

Õhuvägi, tuntud ka kui õhujõud ja ajalooliselt kui lennuvägi, on riigi relvajõudude väeliik, mille ülesanne on olla valmis sõjapidamiseks õhuruumis ja teiste relvajõudude liikide toetamiseks õhuruumist lennukite ja helikopteritega. Suuremate riikide mereväe koosseisu kuulub ka mereõhuvägi. Õhujõud jagunevad üldjuhul tegevuslikeks ja territoriaalseteks komponentideks. Tegevuslikud komponendid on strateegilised õhujõud, taktikalised õhujõud ja õhutranspordijõud. Strateegilised õhujõud jagunevad: strateegilisteks raketiüksusteks, - lennuüksusteks, õhuseire ja juhtimissüsteemideks. Strateegiliste õhujõudude ülesandeks on peale kõige muu tuumasõjapidamine. Strateegilistes raketiüksustes on Mandritevahelised ballistilised raketidd ja ballistilised keskmaaraketid, millest enamikul on tuumalõhkepea. Taktikalised õhujõud, formeeritakse piirkondliku jõurühma või sõjategevuse jaoks. Õhutranspordijõud on mobiilsete sõjajõudude üks põhikomponente, need transpordivad kõikide tasemete üksusi ning lahingumoona. Territoriaalõhukaitse õhujõudude ülesandeks on oma maa õhuruumi valve ja territooriumi puutumatuse kaitse. Eesti kaitseväe teenistuses olevat õhuväge nimetatakse määrustiku järgi Eesti õhuväeks, kuhu kuulub Lennubaas ja Õhuseiredivisjon. Lennuüksusi kasutatakse ka maavägede tugiüksustena: peamiselt transpordi-, luure- ja lahingukopterid ning ka vaatlus- ja juhtimislennuvahendeid, mehitamata lennuvahendid. Maavägede lahingutegevuset toetavad lennuüksused kuuluvad suurriikides maavägede diviiside ja armeede struktuuri. Venemaa relvajõududes kuuluvad maaväe õhujõud Venemaa õhuväe koosseisu, kuid on sõjaväeringkonna (rinde), armee ja korpuse juhatajate kontrolli all ja on mõeldud üksustele õhutoetuse andmiseks, eelkõige aga maismaal liikuvate objektide hävitamiseks eesliinil ja taktikalises sügavuses. Ameerika Ühendriikide maavägede lennuüksustesse kuuluvad maavägede regulaarüksused, Rahvuskaardi ja reservkomponendi kopteriüksused. Diviiside lennubrigaadide rakendatakse nii diviisi muude üksuste logistiliseks toetamiseks, tule(lahingu)toetuseks kui ka iseseisvates lahinguülesannetes. Lennuüksusi kasutatakse ka merevägede tegevuse toetatamiseks ründe- ja hävituslennukite, kopterite ja luurelennuvahenditega. Eesmärgiks on kaitsta laevastiku üksusi ja toetada maismaa sõjategevust. Valdavalt tuginevad merevägede õhujõud lennukikandjatel. Ameerika Ühendriikide mereväel on kokku 12 lennukikandjat, need on nn Nimitz-klassi lennukikandjad. Hiina mereväel lennukikandja Liaoning, Prantsusmaal on kasutuses kaks ja Suurbritannial kolm lennukikandjat. Venemaa mereväel on 1 lennukikandja, Admiral Kuznetsov, oli kopterikandjad Moskva ja Leningrad ja Kiievi-klassi lennuki- ja kopterikandjad (Kiiev, Minsk, Novorossiisk ja Admiral Gorškov. Venemaa mereväe õhujõud toetuvad peamiselt maismaa baasides asuvatele strateegiliste pommitajate üksusele, kelle kasutuses on Tu-26, Tu-16 lennukid ning taktikalised pommitushävituslennukeid, peamiselt Su-24. Soome õhuvägi Kaitseväe põhimäärus, § 19. Riigi Teataja. (Kasutatud 7. novembril 2011.)
Carl Johann Nottbeck

Carl Johann Nottbeck (28. november/9. detsember 1759 Tallinn – 19. juuni/30. juuli 1785 Simuna) oli Eesti vaimulik. Nottbeck immatrikuleerus Jena Ülikooli 1. septembril 1778. Ordineeriti 19. jaanuaril/30. jaanuaril 1782 õpetajaks. Oli aastatel 1781–1783 (kutsuti ametisse 28. oktoobril/9. novembril 1781) Tallinna Püha Vaimu koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1783–1785 oli ta (kutsuti 28. jaanuar/8. veebruaril 1781, introdutseeriti 23. aprillil/4. mail 1781) Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Düsenteeria

Düsenteeria ehk šigelloos ehk verine kõhutõbi on nakkushaigus, mis kulgeb eelkõige jämesoole limaskesta kahjustuse ja kõhulahtisusega. Enamasti esineb düsenteeria väikestel lastel, kõrgaeg jääb augusti ja oktoobri piiresse. RHK-10 alusel klassifitseeritakse šigelloosi järgmiselt: Shigella dysenteriae šigelloos (A03.0) Shigella flexneri šigelloos (A03.1) Shigella boydii šigelloos (A03.2) Shigella sonnei šigelloos (A03.3) Muu šigelloos (A03.8) Täpsustamata šigelloos (A03.9) Düsenteeria kutsuvad esile viis šigellabakterit: Shigella dysenteriae, Shigella flexneri, Shigella boydii ja Shigella sonnei. Eri piirkondades on ülekaalus eri bakterid. Kõigile neile bakteritele on iseloomulik suur vastupidavus väliskeskkonnale ja ülisuur infektsioossus. Nakatumine toimub fekaal-oraalsel teel. Inimene puutub kokku nakkusallika väljaheidetega ning hügieeninõuete mittejärgimisel satuvad haigusetekitajad suu kaudu organismi või kantakse nad üle toiduainetele, mida ta hiljem tarvitab. Šigella jõuab suu kaudu jämesoolde ja tungib limaskestarakkudesse, kutsudes esile limaskestade turse, hüpereemia, haavandid, palaviku ja üldise halva enesetunde. Haigetel võib esineda ka kõhuvalu ning oksendamine ja sellega kaasnev iiveldustunne. Roe on vedela konsistentsiga ja sisaldab sageli erütrotsüüte. Roojamine võib olla valulik. Siin tutvustatakse ravimit või ravimeetodit, kuid kirjutatu pole arstlik nõuanne ja see ei asenda arsti konsultatsiooni. Vikipeedia ei vastuta iseravimise tagajärgede eest. Düsenteeria raviks kasutatakse näiteks sulfoonamiidi koos trimetroprimiga või ampitsilliini, ofloksatsiini. Profülaktika seisukohalt on oluline elementaarsetest hügieeninõuetest kinnipidamine, värskete juur- ja puuviljade pesemine, puhta joogivee tarbimine ning reostunud veekogudes viibimise vältimine.
Koolera

Koolera (Cholera) on äge nakkushaigus, mille tekitajaks on kooleravibrioonid (Vibrio Cholerae). Nad on gramnegatiivsed, komakujulised bakterid, kes vajavad elutegevuseks aeroobset keskkonda. Nakatumine toimub fekaal-oraalsel teel. Koolera esineb eelkõige sooja kliimaga maades, kus sageli tarbitakse puhastamata joogivett ja pesemata toiduaineid. RHK-10 alusel klassifitseeritakse koolerat järgmiselt: Vibrio cholerae 01, biovar cholerae koolera (A00.0) Vibrio cholerae 01, biovar eltor'i koolera (A00.1) Täpsustamata koolera (A00.9) Haigusetekitaja siseneb organismi suu kaudu ning kinnitub seejärel soole mikrohattudele, kus hakkab paljunema ning eritama enterotoksiini, mis viib vee ja elektrolüütide kaole hüpersekretsiooni näol. Haigus algab enamasti kõhulahtisusega. Väljaheide on vedel ning paari tunni möödudes omandab hallikasvalge värvuse. Kõhulahtisusega kaasneb ka oksendamine, iiveldustunne võib puududa. Suur veekadu kutsub esile tugeva janu, kuid vedelikku tarbides oksendatakse see üsna pea välja. Haiguse raskema kulu korral võib päeva jooksul kaotatud vee kogus ulatuda 30 liitrini. Haigus progresseerub kiiresti ja haige kehatemperatuur langeb. Tekivad krambid ning nahk omandab kahvatu tooni, kujunevad mikrotsirkulatsioonihäired. Lisaks sellele teravnevad näo piirjooned ning patsient muutub raugalikuks. Mineraalsoolade ja vee vähesuse tõttu kujuneb välja hüpovoleemiline šokk, tekib hapnikuvaegus ja see viib omakorda metaboolse atsidoosi väljakujunemisele. Koolera ravis on esmatähtis elektrolüütide vähesuse likvideerimine spetsiaalsete toitesegudega. Lisaks sellele manustatakse ka tetratsükliini ja gentomütsiini. Kooleraepideemiad pole haruldased ning seetõttu tuleb haige võimalikult kiiresti hospitaliseerida ja panna karantiini. Nakatumise vältimiseks tuleb toiduained enne söömist korralikult pesta, samuti pidada kinni elementaarsetest hügieeninõuetest. Nakkusohtlikesse piirkondadesse sõitmise eel peab end kindlasti vaktsineerima.
Vintpüss

"Püss" suunab siia. Eesti perekonnanime kohta vaata artiklit Püss (perekonnanimi). Vintpüss on pikaraualine tulirelv, mis õlalt tulistamiseks on varustatud õlatoe ehk kabaga ja mille raua õõnsusse on lõigatud vintsooned ehk keermed. Vintsooned panevad kuuli rauas liikumise ajal kiiresti ümber oma telje pöörlema. Rauast väljunud pöörleva kuuli güroskoopefekt hoiab kuuli kindlal suunal (ei teki laperdamist), seeläbi suureneb kuuli lennukaugus ning täpsus. Tänapäeval on kasutusel peamiselt automaatvintpüssid, kuid ka poltlukuga vintpüssid. Pole teada, millal täpselt vintraud kasutusele võeti, kuid esimesed praktilised katsetused viidi läbi 15. sajandil. Esimesed laialdasemat kasutust leidnud vintraudsed püssid valmistati 18. sajandi lõpus ja neid kasutati peamiselt täpsusküttide relvadena. Laiemalt hakati vintpüsse kasutama 19. sajandi alguses. Eestlaadimisel jäävad tolm ja tahm relva sisse ja see surub uue kuuli rauda lükkamisel relva kinni. Prantsuse sõjaväe kapten Claude-Étienne Minié võttis kasutusele toimivama süsteemi. Minié süsteem põhineb koonusekujulisel kuulil, mis on osaliselt õõnes. Kuuli liikudes tühimik paisub ja puudutab võrdselt kõiki raua õõnsuse külgi. Selline lahendusega pääseb rauast välja vähem gaasi ja kuul saab suurema kiiruse (löögijõu). Uue lahendusega suurenes kuuli tõhus laskekaugus peaaegu 300 meetrini, varem oli see umbes 100–150 meetrit. Kuulsaim Minié süsteemi vintpüss on 1853. aastal konstrueeritud Pattern Enfield. Minié vintpüssi kasutuselevõtt põhjustas 19. sajandil Jaapani kodusõjas Tokugawa vägedele suuri kaotusi. 1836. aastal leiutas sakslane Johann Nikolaus von Dreyse relva, milles kasutati Nadelzündung'it ehk Zündnadelzündung'it. Ameerika leiutaja Jacob Snider täiustas seda ja relv nimetati Snider–Enfieldiks. 1866. aastal leiutas prantslane Antoine Alphonse Chassepot poltluku. Järgmine suurem muudatus tehti 1860. aastal, mil võeti kasutusele Christopher Spenceri leiutatud seitsmepadruniline salv. Pärast tulirelva kasutuselevõttu olid tagantlaadimine, poltlukk ja seitsmepadruniline salv sõjapidamises suuremad muudatused. Selliste püssidega oli võimalik sooritada korduvlaske kiiremini ja püssi oli võimalik laadida ka lamavas asendis. Konstruktsiooni järgi jaotuvad vintpüssid: automaat, poolautomaat, kamberlukuga, poltlukuga, revolver(trummel)lukuga, ränilukuga, eestlaetav (Minié), tagantlaetav, pullpup, veealune, kaldnurkraudne (nurga taha tulistav), kombineeritud (sile- ja vintraudade kombinatsiooniga, mis võivad olla ka vahetatavad), kesktulepadruniga, ääretulepadruniga, suurekaliibriline, väikesekaliibriline. Vintsoonte järgi liigituvad vintpüssid: parem- või vasakpoolse keermega; rombi, ristiküliku, ümara, heksagonaalse lõikega; ühe ja mitme vintsoonega. Karabiin Snaiperrelv Automaat Mauser Mossin-Nagant  Vintpüss – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis  vintpüss – kasutusnäited, päritolu, sünonüümid ja tõlked Vikisõnastikus
Frankism

suunaJacob Frank Kindral Franco diktatuur Hispaanias, selle ideoloogia, vt ka https://sonaveeb.ee/search/unif/dlall/dsall/frankistlik/1 Франкизм, ... Q210890 Frankism Frankism (Horvaatia)
1. liin

1. liin on kõrvaltänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kopli asumis, üks Kopli liinidest. Tänav sai nime 16. oktoobril 1951. Nimepanekul on eeskujuks olnud Vassili saare liinid Peterburis. Tänava hoonestus tekkis Vene-Balti laevaehitustehase ametnike ja tööliste elamutena ning on ehitatud tüüpprojektide järgi ja rühmitatud tüüpide kaupa. Laevaehitustehase tööliste elubarakid ehitati nn liinidele (1. liin, 2., 3., 4., 5.) ja Sepa ning Kaevuri tänavale paralleelselt reastatud kompaktsete rühmadena. Elamud on kitsa keskkoridoriga kahekorruselised puumajad, igal korrusel 16 kööktoa-tüüpi 12 m² korterit. Tallinna tänavate liigitus, Tallinn.ee TALLINNA TÄNAVANIMED / STREET NAMES OF TALLINN, eki.ee Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 279. Vene-Balti asundus
2. liin

2. liin on kõrvaltänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kopli asumis, üks Kopli liinidest. Tänav sai nime 16. oktoobril 1951. Nimepanekul on eeskujuks olnud Vassili saare liinid Peterburis. Tänava hoonestus tekkis Vene-Balti laevaehitustehase ametnike ja tööliste elamutena ning on ehitatud tüüpprojektide järgi ja rühmitatud tüüpide kaupa. Laevaehitustehase tööliste elubarakid ehitati nn liinidele (1., 2. liin, 3., 4., 5.) ja Sepa ning Kaevuri tänavale paralleelselt reastatud kompaktsete rühmadena. Elamud on kitsa keskkoridoriga kahekorruselised puumajad, igal korrusel 16 kööktoa-tüüpi 12 m² korterit. Takso 2. liinil 2. liin õhtul Korterelamud http://www.tallinn.ee/Tallinna-tanavate-liigitus http://www.eki.ee/knab/tallinn1.htm Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 279.
Tuvimaja

Tuvimaja ehk tuvila (ka tuvitorn, kui meenutab torni) on kodutuvide pidamiseks tehtud ehitis. pesakast tuvilased
Maaehitus

Maaehitus on maamajanduse valdkond, mis tegeleb maapiirkonnas hoonete ehitamise, rekonstrueerimise ja remontimisega, ehitusprojektide koostamisega ning lammutamise ja tehnosüsteemide muutmisega. Maaehituse alla loetakse ka ehitistega seotud seadmete paigaldamist ning haljastus-, heakorrastus- ja kujundustöid. Sõltuvalt ehitiste otstarbest saab rääkida põllumajandus- ehk taluhoonetest, metsamajandus-, jahimajandus- ja kalamajandushoonetest. Eestis tehakse maaehitusalast uurimistööd Eesti Maaülikoolis. Eesti maaelu entsüklopeedia (A–K), 2008. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 76 Maaehitusest Eesti Maaülikooli kodulehel
Parunikivi

Parunikivi on rändrahn Läänemaal Vormsi vallas Hullo külas, liivaka pinnasega männimetsas, Vormsi ringteest umbes 0,1 km lõunas[viide?], Vormsi kirikust umbes 0,5 km idas. Kivi geograafilised koordinaadid on 58° 59′ 55″ N, 23° 14′ 38″ E. Kivi on hõlpsasti leitav, selle juurde viib mitu metsateed. Kivi seisukord on rahuldav, selle ümbrus on hooldatud. Kivi võeti looduskaitse alla aastal 1941. Kultuurimälestiseks tunnistati kivi aastal 1997. Kivi koosneb rabakivist. Kivi on pealt lame, püstiste külgedega, korrapäratu tahuka kujuline rahn, millest suur osa on maa sees. Rahn on rohke samblikukattega. Parunikivi on ka ajaloomälestis – Otto Friedrich Fromhold von Stackelbergi mälestuskivi. Kivi idaküljele on raiutud tekst mälestuseks poegadelt isale: Dein Bleibenden Andenken des Baron Otto Friedrich Fromhold von Stackelberg geb.5/17 August 1823 gest. 15/27 August 1887 als des lezten Privatbesitzen der Insel Worms aus herzinnger Liebe gewidmet von seiner Wittwe und seinem Sohne Kivi mõõdud on: 6,6×5,0×2,4 m, ümbermõõt 20,6 m. Teistel andmetel on kivi mõõdud 7,4×5,1×2,6 m, ümbermõõt 19,3 m, maht 40 m³[viide?]. Kivile on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha). Parunikivi keskkonnaregistri kood on KLO4000909. Hans Laasi, 1933 - esimene kirjeldus (andmed arhiivis); Priit Kohava, 1987 - tahhümeetriline mõõdistus, kirjeldus; Ülo Heinsalu, 1986 - kirjeldus (andmed arhiivis); Enn Pirrus, Ülo Heinsalu , 12.08.1993. a. - revisjonülevaatus. Hans Laasi sai kivi kõrguseks 2,35 m ja ümbermõõduks 17,7 m. Enn Pirruse järgi on ümbermõõt 18,3 m. Hans Laasi, Suuri rändrahne Vormsi saarelt. - Eesti Loodus. 1934, nr. 2, lk. 39-40. U. Sepp, Vormsil matkates. - Eesti Loodus. 1969, nr. 5, lk. 312. Priit Kohava, Läänemaa Metsamajandi järelvalvepiirkonna looduskaitseobjektid. Käsikiri. Tallinn 1988. Eesti Metsakorralduskeskus. Kultuurimälestiseks tunnistamine Keskkonnaregistri vahendusel Herbert Viidingu andmed aastast 1986 Andmed EELIS infolehe vahendusel Parunikivi keskkonnaportaalis Parunikivi kultuurimälestiste riiklikus registris Eesti NSV Hariduse Rahvakomissari otsus üksikute puude, rändrahnude ja hiiukirnu looduskaitse alla võtmise asjas. Parunikivi Eesti looduse infosüsteemis ENSV MN Looduskaitse Valitsuse juhataja käskkiri nr. 25 Rändrahnude, kivikülvide ja põlispuude nimekirja kinnitamine Kaitstavate looduse üksikobjektide kaitse-eeskiri
Eduard Uduste

Eduard Uduste (kuni 1935 Eduard Umberg; 22. juuli 1902 Sooniste vald, Läänemaa – 8. oktoober 1993 Toronto) oli Eesti politseinik. Ta lõpetas 1934 Politseikooli kõrgema klassi ja õppis 1934-1940 (lõpetas tööga "Leid ja leidja õigused") Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Fraternitas Justitia tegevliige, alates 1951 Fraternitas Estica vilistlane. Osales Tallinna Kaitsepataljoni 8. jalaväepolgu koosseisus Vabadussõjas, teenis 1921–1940 (viimati Tartu-Valga prefekti sekretär) politseis. Nõukogude okupatsiooni ajal varjas end, seejärel teenis Tartu-Valga prefektuuris kuni 1942, mil viidi üle Julgeolekupolitseisse. Põgenes 1944 Saksamaale, sealt siirdus Inglismaale ja Kanadasse. Montreali Eesti Võitlejate Ühingu asutaja- ja auliige. Tema pärandusest moodustati Vabadussõja veteranide toetamiseks Eduard Uduste Mälestusfond 90 000 Kanada dollari suuruses, millest viimased maksed tehti 2002. aastal. Valgetähe V klassi teenetemärk 1938. Valdek Raiend. Eesti Vabadussõja veterani Eduard Uduste mälestuseks. Võitleja, november/detsember 1993, nr. 6, lk. 10.
Aarne Võting

Aarne Võting (30. november 1905 Maasi vald, Saaremaa – 24. juuli 1994 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (kapten). Ta teenis Scouts Üksikus Jalaväepataljonis ja piirivalves. Langes Punaarmeest Saksa sõjavangi, põgenes 1944 Rootsi. Kapten Aarne Võting in memoriam. Võitleja, september/oktoober 1994, nr. 5, lk. 10. Ohvitseride andmekogu Scouts Rügement Vabadussõjas.Teos digiteerituna digitaalarhiivis DIGAR.
Arstisari

Arstisari on telesari, mille teemaks on arstide ja teiste meditsiinitöötajate töö ja tegemised. Sarja sündmustik toimub mõnes raviasutuses (näiteks haiglas), kiirabiteenistuses ja mujal. "112" (dokumentaalne draamasari) "Brigaad 3" (draamasari, 2007) "V.E.R.I. "(draamasari, 1996–1997) "1300 grammi" "Chicago arstid" "Diagnoos: mõrv" "Doc" "Dr House" "Everwood" "Grey anatoomia" "Kiirabihaigla" "Kollanokad" "Maahaigla" "Maatohter" "Mägidoktor" "Nip/Tuck" "Südameasi" Saatesarjadest. AAVS Brigaad 3. Filmiveeb V.E.R.I. (TV Series 1996–1997). IMDb A brief history of the medical drama
Parunite kivi

Parunite kivi on rändrahn Läänemaal Lääne-Nigula vallas Keedika külas Keila–Haapsalu maantee ääres metsas. Kivi geograafilised koordinaadid on 59° 2′ 18″ N, 23° 49′ 43″ E. Kivi võeti kaitse alla aastal 1959. Kivi koosneb rabakivist. Kivi idaküljele raiutud Keedika ja Uugla mõisaomanike nimed. Kivi seisukord on rahuldav. Kivi on suure maantee ääres. Tee laiendamisel on kivi alumine osa oluliselt mulla alla jäänud ja osa kirju nähtamatud. Kivi mõõdud on 5,2×3,6×2,4 m, ümbermõõt 13,9 m. Teistel andmetel on kivi mõõdud 4,6×3,3×1,8 m, ümbermõõt 13,6 m. On veelgi erinevaid andmeid. Kivile on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha). Parunite kivi keskkonnaregistri kood on KLO4000914. Kivi on püramiidse kujuga, osaliselt teemulde alla maetud punakas rabakivirahn. Põhjakülg on tugevasti sammaldunud, lääneküljest umbes 0,3 m kaugusel kasvab suur haavapuu. Edelaküljelt näib olevat tükke lahti murtud ja ära veetud. Idakülje tahutud pinnale on raiutud järgmised Uugla ja Keediku mõisate omanikud koos omandivahetuse aastaarvudega: 1736 G. Knorring; 1771 C. Knorring; 1843 P.W. Knorring; 1864 C. Knorring; 1871 P. Knorring. U. Moor, 1936 - andmed kartoteegikaardil; Herbert Viiding, 1954; Priit Kohava, 1987 Enn Pirrus, 14.07.1993. a. - mõõtmised ja ülevaatus. Kas tunned maad. 1965. Koostanud Endel Varep. Tallinn. Eesti Raamat, lk. 300. Priit Kohava, Läänemaa Metsamajandi järelvalvepiirkonna looduskaitseobjektid. Käsikiri Eesti Metsakorralduskeskuses. Ilmar Allikmaa: Parunite kivi, Läänlane, 25. aprill 1991 Keskkonnaregistri vahendusel Läänemaa Keskkonnateenistuse (Priit Kohava) andmed aastast 2002 Keskkonnaregistri vahendusel Herbert Viidingu andmed aastast 1986 Andmed EELIS infolehe vahendusel Parunite kivi keskkonnaportaalis ENSV MN Looduskaitse Valitsuse juhataja käskkiri nr. 25 Rändrahnude, kivikülvide ja põlispuude nimekirja kinnitamine. Parunite kivi Eesti looduse infosüsteemis Kaitstavate looduse üksikobjektide kaitse-eeskiri
Põõsaspea neeme rändrahn

Põõsaspea neeme rändrahn on rändrahn Läänemaal Lääne-Nigula vallas Spithami külas, Põõsaspea neemega lõppeva poolsaare lääneosas, metsaserva lähedal niidul. Läänes külgneb rahn Nõva maastikukaitsealaga (metsavöönd Dirhami lahe idakaldal). Rahnu geograafilised koordinaadid on 59° 13′ 26″ N, 23° 30′ 53″ E . Põõsaspea neeme tipp jääb rahnust umbes 0,7 km põhja-loodesse. Umbes 5 m vahega on seal kaks rahnu, kuid kaitse alla on võetud vaid suurem. Ümbruskonnas on väiksemaid rahne veelgi. Rahn võeti kaitse alla aastal 1939. Rahnu seisukord on rahuldav. Rahn koosneb rabakivigraniidist. Rahn on püstiste külgede ja tasase, kaldu laega, ebaühtlase samblikukattega. Lae kõrgemale osale on tsementeeritud kõrgusreeper. Rahnu mõõtmed on 9,4×7,0×4,2 m, ümbermõõt 24,9 m. Teistel andmetel on rahnu mõõtmed 6,4×4,9×5,0 m, ümbermõõt 25,0 m. Põõsaspea neeme rändrahnule on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha). Põõsaspea neeme rändrahnu keskkonnaregistri kood on KLO4000444. Rahnu on korduvalt uuritud, mõõdetud ja pildistatud. Üksikasjalised täpsed andmed on järgmiselt uurijatelt: Priit Kohava, 1987 - tahhümeetriline mõõdistus; andmed 1988.a. käsikirjalises töös. Karl Müürisepp, 19.07.1988 - põhiplaan ja mõõdistus. Enn Pirrus, Ülo Heinsalu, 5.08.1993 - revisjonülevaatus. Loodushoid ja turism. 1939, nr. 5, lk. 275, 282. Riigi Teataja. 1939, nr. 21, lk. 438. Looduskaitse teatmik. Tallinn 1960, lk. 266. Westenbergi foto (1935?) on Geoloogia Instituudi arhiivis, samuti 2 slaidi Herbert Viidingult (1988). Keskkonnaregistri vahendusel Läänemaa Keskkonnateenistuse andmed aastast 2002 Keskkonnaregistri vahendusel Herbert Viidingu andmed aastast 1986 Andmed EELIS infolehe vahendusel Põõsaspea neeme rändrahn keskkonnaportaalis Sotsiaalministri otsus üksikute puude ja rändrahnude looduskaitse alla võtmise asjus 4. märtsil 1939 Põõsaspea neeme rändrahn Eesti looduse infosüsteemis ENSV MN Looduskaitse Valitsuse juhataja käskkiri nr. 25 Rändrahnude, kivikülvide ja põlispuude nimekirja kinnitamine Kaitstavate looduse üksikobjektide kaitse-eeskiri
Rame kadakas

Rame kadakas (ka Polli kadakas) oli kaitsealune kadakas Lääne maakonnas Hanila vallas Rame külas. Objekt võeti kaitse alla aastal 1964. Asus Polli talu lähedal. Puu mõõtmed: ümbermõõt 1,25 m, kõrgus 4 m (1964); kõrgus 8 m (1984). Puu kuivas aastal 1998. Keskkonnaregistri vahendusel H. Rennu andmed märtsist 2001 Haapsalu rajooni TSN TK otsus nr 17 (22.04.1964) "Looduslikult kaunite kohtade, parkide, põliste puude ja teiste kaitset väärivate looduslike objektide säilitamine" Rame kadakas keskkonnaportaalis Haapsalu raj. TSN TK otsus nr. 17 Looduslikult kaunite kohtade, parkide, põliste puude ja teiste kaitset väärivate looduslike objektide säilitamine
Johan Wilhelm Kajander

Johan Wilhelm Kajander (ka Johann Wilhelm Kajander; 30. detsember 1873 Peterburi – 6. september 1925 Helsingi) oli Soome ja Eesti vaimulik. Kajander õppis aastatel 1887–1894 Viiburi soome lütseumis. Aastatel 1894–1899 õppis Helsingi Ülikooli (matrikli number 24474) usuteaduskonnas. Ordineeriti 9. juunil 1899 Porvoos õpetajaks. Oli aastatel 1900–1901 Helsingis vaimulikuks. Oli aastatel 1903–1919 Narva soome-rootsi Püha Mihkli koguduse õpetaja. Pidi põgenema sõja tõttu Soome. Oli seejärel aastatel 1920–1925 Somerniemis (Päris-Soome maakonnas) koguduseõpetajaks (kirkkoherra). "Johan Wilhelm Kajander". Somero (soome keeles). Tampere. 12.09.1925. Vaadatud 18.09.2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien http://www.helsinki.fi/ylioppilasmatrikkeli/1853-1899/vuosittain.php?year=1894 http://www.helsinki.fi/ylioppilasmatrikkeli/1853-1899/henkilo.php?id=24474
August Nõmmik

August Nõmmik (5. oktoober 1903 Kurista vald, Viljandimaa – 19. juuli 1996) oli Eesti sõjaväelane (kapten). Ta lõpetas Kõrgema Sõjakooli diplomiga 1934 ja teenis viimati Tartu sõjaväeringkonna staabis. Langenud Punaarmee koosseisus Saksa sõjavangi, teenis ta Omakaitses ja Piirikaitse Tagavararügemendis. Punaarmee kätte vangi langedes õnnestus tal end sakslaseks nimetades läände pääseda, mille järel ta elas Argentinas ja Kanadas. 1982–1985 oli ta ajalehe Võitleja tegevtoimetaja. E. R. August Nõmmik, kpt. KSD. in Memoriam. Võitleja, juuli/august 1996, nr 4, lk 13.
Ramsikivi

Ramsikivi oli rändrahn Läänemaal Lääne-Nigula vallas. Kivi võeti kaitse alla aastal 1959. Kivi asus Metsküla–Klaanemaa tee ääres. Kivi on hävinud. Kivi mõõtmed: 5,0 × 3,2 × 2,1 m, ümbermõõt 10,9 m. Keskkonnaregistri vahendusel Läänemaa Keskkonnateenistuse andmed aastast 2004 Keskkonnaregistri vahendusel Herbert Viidingu andmed aastast 1986 Ramsikivi keskkonnaportaalis ENSV MN Looduskaitse Valitsuse juhataja käskkiri nr. 25 Rändrahnude, kivikülvide ja põlispuude nimekirja kinnitamine