laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Boris Sülluste

Boris Sülluste (3. november 1916 Tallinn – 24. aprill 1997 Tallinn) oli Eesti maadleja ja treener. Ta oli aastatel 1939–1951 vabamaadluses viiekordne ja Kreeka-Rooma maadluses neljakordne Eesti meister. 1951. aastal võitis ta sambomaadluse Eesti meistrivõistlustel esikoha. Oli ka treener, tema parimad õpilased olid August Englas, Helmut Puur ja Meinhard Niglas. Lisaks treeneritööle tegutses ta maadluskohtunikuna (üleliiduline kategooria). 1951 NSV Liidu meistersportlane Kreeka-Rooma maadluses 1951 NSV Liidu meistersportlane vabamaadluses Biograafia ESBL-is
Seli mõis

Seli mõis (saksa keeles Sellie) oli mõis Juuru kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõisasüda Rapla valda Rapla maakonnas. Esimesed teated Seli mõisast pärinevad aastast 1474, mil läänimees Hans von Lode müüs selle koos veskiga Pirita kloostrile. Mõisal olnud mitmeid omanikke: <1474 – Hans von Lode 1474 – Pirita klooster 1563 – Tönnis von Wrangell (pärast tema surma pärib mõisa Tönnis von Wrangell jun) 1641 – Rötger von Tiesenhausen 1643 – Hans von Wrangell 1671 – Otto Johann von Uexküll (alates 1679. a parun von Meyendorff) 1688 – Hans von Rosen 1696 – Wolmar Anton von Schlippenbach 1720 – Erich Dietrich von Rosen ja Hans von Rosen jun 1757 – Gustav Erich von Rosen 1781 – Johann von Stenbock 1819 – Johann von Stenbock jun 1831 – Paul von Tiesenhausen 1865 – Eduard von Tiesenhausen 1887 – Viktor von Tiesenhausen 1890 – Nikolai Hans Heinrich von Tiesenhausen Barokkstiilis kahekorruselise paekivist mõisahäärberi põhiosa on ehitatud maanõunik Gustav Erich von Roseni ajal 1770. aastatel. Algsest ilmest on siiski üsna vähe säilinud, sest hoonet on korduvalt 18.–20. sajandil rekonstrueeritud. 1905. aasta rahutuste ajal sai peahoone põlengus kannatada ning see taastati mõnevõrra muudetud kujul. Pärast 1919. aasta mõisate sundvõõrandamist sai mõisa valdajaks Eesti Punane Rist. Aastatel 1920–1985 töötas mõisa peahoones kopsutuberkuloosi sanatoorium, seejärel olid raviastutuse patsientideks sõjaveteranid. Eesti taasiseseisvumise järel tagastati mõis Eesti Punasele Ristile. Mõisahooneid rentinud Kaitseministeerium omandas kogu mõisakompleksi 2006. aastal. Tänapäeval pakutakse Seli tervisekeskuses taastusravi rahvusvahelistelt sõjalistelt operatsioonidelt tagasi jõudnud kaitseväelastele, vabadusvõitletele, kaitseliitlastele ja kaadrikaitseväelastele. Aednikumaja Ait-kuivati Pargipaviljon Härjatall-elamu Kuur Teenijatemaja Tall-tõllakuur Valitsejamaja Viinavabrik Viinavabriku korsten Eesti mõisate loend ""Seli mõis"". www.selitervisekeskus.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 6.04.2012. Vaadatud 19.02.2012. ""Seli"". www.eha.ee. Vaadatud 19.02.2012. ""Seli mõis"". www.mois.ee. Vaadatud 19.02.2012. ""Mälestised • 15354 Seli mõisa peahoone"". register.muinas.ee. Vaadatud 19.02.2012. ""Kaitseministeerium ostis Seli mõisakompleksi"". www.mod.gov.ee. Vaadatud 19.02.2012.[alaline kõdulink]
Amarone

Amarone della Valpolicella ehk tavalisemalt Amarone on Põhja-Itaalias Veneto piirkonnas valmistatav vein. Vein on intensiivse maitsega, vürtsine, kirsi-, ploomi- või rosinaaroomiga ja tavalisest kangem. Alkoholisisaldus on vähemalt 14% ja võib ületada 15%. Magusus ja kangus on tingitud valmistusviisist. Viinamarju kuivatatakse 100 päeva, enne kui neist mahl pressitakse. Töö mahukus teeb veinist hinnalise. Pressimisjääke segatakse odavama veini Ripasso hulka selle maitse tugevdamiseks.
Ripasso

Ripasso on veini sort ja tehnoloogia. Ripasso veini valmistatakse Põhja-Itaalias Veneto piirkonnas. Amarone pressimisjäägile või ka tervetele osaliselt kuivanud viinamarjadele kallatakse peale valmis Valpolicella punane vein. Algab uus käärimine, mille tulemusel veini alkoholisisaldus tõuseb, rikastub värv ja aroom ning lisandub uusi maitseomadusi. Amarone Recioto Passito
Johann Joachim Helwig

Johann Joachim Helwig (1666 Berliin – 1704) oli Eesti vaimulik. Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 1686) Rostocki ja Greifswaldi ülikoolis. Ta oli 27. juulist 1696 Tallinna gümnaasiumi muusikaõpetaja, 1. oktoobrist 1700 Tallinna gümnaasiumi õpetaja. Ordineeriti 13. aprillil/24. aprillil 1704 õpetajaks. Ta oli aastal 1704 Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja. Eesti keelt oskas ta väga vähesel määral. Ta suri 1704 aasta lõpus ja ta maeti 20. jaanuaril/31. jaanuaril 1705 Oleviste kirikusse. Tema isa Jacob Helwig oli Eestimaa ja Tallinna piiskop, vend Johannes Andreas Helwig oli Tallinna toomkiriku saksa koguduse abiõpetaja, Narva Jaani koguduse õpetaja ning Tallinna Oleviste koguduse ülemõpetaja ja Tallinna superintendent, vennapoeg Christian Gottfried Helwig oli Helme Maarja koguduse õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
Richard Schulze-Kossens

Richard Schulze-Kossens (2. oktoober 1914 – 3. juuli 1988 Düsseldorf) oli Relva-SS ohvitser ja adjutant. Richard Schulze sündis Berliinis Spandau linnaosas. Pärast gümnaasiumi lõpetamist 1934. aastal astus ta Allgemeine SS-i. Sama aasta novembris liitus ta Adolf Hitleri ihukaitseüksusse (Leibstandarte SS Adolf Hitler). Aastatel 1935–1937 õppis Bad Tölzi sõjakoolis. 1937. aasta juulis määrati Theodor Eicke adjutandiks. Mõni aeg hiljem oli ta ka August Heissmeyeri ja Saksamaa välisministri Joachim von Ribbentropi adjutant, võttes osa Molotovi-Ribbentropi pakti sõlmimisest. 1940. aastal liitus uuesti Adolf Hitleri ihukaitseüksusega. Ta määrati 2. kompanii ülemaks ning võttis osa sõjakäigust läänes. Juunis 1940 toimunud lahingutes Prantsusmaa pärast sai haavata ning määrati uuesti Ribbentropi käsundusohvitseriks, teenides selles ametis augustini 1941. Seekord osales ta lahingutes idarindel. Lahingute käigus sai haavata, mistõttu võeti rindelt ära ning määrati Adolf Hitleri adjutandiks, kus teenis kuni 1944. aasta detsembrini. 1945. aasta märtsist oli 38. SS-Grenaderidiviisi Nibelungen komandör. Pärast sõja lõppu oli ta kolm aastat lääneliitlaste sõjavang. Sel ajal võttis ta uue nime Richard Schulze-Kossens. Nürnbergi protsessil andis tunnistusi Joachim von Ribbentropi sekretäri Ernst von Weizsäckeri asjus. 1951. aastal lõi koos Otto Kummi, Felix Steineri ja Paul Hausseriga sõjaveteranide ühingu "Hilfsgemeinschaft auf Gegenseitigkeit der Angehörigen der ehemaligen Waffen-SS" (HIAG). Pärast Lääne-Saksamaa loomist 1949. aastal töötas Richard Schulze-Kossens ärimehena, ka oli ta tuntud kirjanikuna. Richard Schulze-Kossens suri 1988. aastal kopsuvähki. Tema matustele olid tulnud paljud endised Relva-SS-i sõdurid. Ta maeti 11. juulil. Tal oli vend Hans-Georg Schulze, kes oli Richardist kolm aastat noorem, kuid kes suri idarindel juulis 1941. SS-Anwärter, 11. november 1934 SS-Junker, 1. aprill 1935 SS-Standartenjunker, 11. november 1935 SS-Standartenoberjunker, 2. veebruar 1936 SS-Untersturmführer, 20. aprill 1936 SS-Obersturmführer, 11. november 1936 SS-Hauptsturmführer, 1. august 1940 SS-Sturmbannführer, 24. veebruar 1943 SS-Obersturmbannführer, 11. november 1944 Sturmabteilungi pronksist spordimärk, 1937 Raudristi II ja I klass, 1940 Jalaväe Rünnakumärk, 1940 Saksa Rist (kuldne), 1941 Haavatumärk (must), 1941 Lähivõitluspannal (pronks), 1942 Soome Vabadusristi IV klass 1942 Bulgaaria Vapruse orden IV klass 1. järk, 1942
Oleg Säyetov

Oleg Elekpay uğlı Säyetov (tatari slaavi kirjas Олег Элекпай улы Сәетов, venepäraselt Оле́г Элекпа́евич Саи́тов; sündinud 26. mail 1974 Novokuibõševskis Samara oblastis) on Venemaa endine poksija. Tema isa on tatarlane ja ema on venelane. Säyetov võitis II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks 1996. aasta Atlanta olümpiamängude poksivõistlustel ja 2000. aasta Sydney olümpiamängude poksivõistlustel. Viimastel mängudel sai ta olümpiamängude parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika. Ta sai II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 2004. aasta Ateena olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Baqtïyar Artayevile (Kasahstan). Säyetov sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 7. maailmameistrivõistlustel (Tampere, 1993) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Jyri Kjällile (Soome). Ta sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 8. maailmameistrivõistlustel (Berliin, 1995) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Juan Hernándezele (Kuuba). Ta võitis II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) kuldmedali ja tuli maailmameistriks 9. maailmameistrivõistlustel (Budapest, 1997). Säyetov võitis II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks 32. Euroopa meistrivõistlustel (Minsk, 1998) ning 35. Euroopa meistrivõistlustel (Pula, 2004). Ta sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 31. Euroopa meistrivõistlustel (Vejle, 1996) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Marian Simionile (Rumeenia). 26. suveolümpiamängude poksivõistlus. Atlanta 1996. Tulemused inglise keeles 27. suveolümpiamängude poksivõistlus. Sydney 2000. Tulemused inglise keeles 28. suveolümpiamängude poksivõistlus. Ateena 2004. Tulemused inglise keeles 7. maailmameistrivõistlused poksis. Tampere 1993. Tulemused inglise keeles 8. maailmameistrivõistlused poksis. Berliin 1995. Tulemused inglise keeles 9. maailmameistrivõistlused poksis. Budapest 1997. Tulemused inglise keeles 32. Euroopa meistrivõistlused poksis. Minsk 1998. Tulemused inglise keeles 35. Euroopa meistrivõistlused poksis. Pula 2004. Tulemused inglise keeles 31. Euroopa meistrivõistlused poksis. Vejle 1996. Tulemused inglise keeles Oleg Säyetov veebisaidil Olympedia (inglise)
Vennaskond. Millennium

"Vennaskond. Millennium" on muusikafilm ansamblist Vennaskond. Film valmis 1998. aastal. Filmi režissöör on Tõnu Trubetsky, stsenaristid Tõnu Karro, Tõnu Trubetsky ja Sandra Heidov. Peategelased on Tõnu Trubetsky, Anti Pathique, Allan Vainola ja Kaspar Jancis. Filmis esinevad veel Mait Vaik, Alar Aigro, Ülari Ollik, Camille Camille, Hindrek Heibre, Rainis Kingu, Kristjan Mäeots, Maret Pärnamets, Reginleif Trubetsky, Teet Tibar, Tamur Marjasoo, Meelis Tauk, Andrus Konotopski, Indrek Tamm, Margus Jõemägi, Juhan Ulfsak, Merle Teinemaa, Riho Baumann, Jaak Joala, Kristi Luik, Marko Tamjärv ja Marko Mägi. Teksti loeb Aarne Üksküla. Filmis on kasutatud teiste seas Vladimir Voronovi, Andres Suurevälja, Viktor Koškini, Heldur Eltermaa, Ain Lepa, Veiko Taluste, Leo Saare, Rita Amelkina ja Ilona Vammuse filmitud. Selle monteerisid kokku Hendrik Reindla ja Rainer Kask. Filmi pikkus on 90 minutit. Filmi produtsent on Mati Sepping. Film valmis firmade Faama Film, Eesti Tõsielufilm ja Trubetsky Pictures koostöös. Marek Kallin. "Vennaskond" üle "Singer-Vingeri". – Teater. Muusika. Kino, nr 1, 2000. Marek Kallin, “Vennaskond” üle “Singer-Vingeri” Esikülje uudised
Schwarzwaldi hobune

Schwarzwaldi hobune (saksa keeles Schwarzwälder Kaltblut, Schwarzwälder Fuchs) on hobusetõug, mis on pärit Lõuna-Saksamaalt Baden-Württembergi liidumaalt. Tõug on saanud nimetuse Schwarzwaldi mäestiku järgi. Tegu on suhteliselt väikest kasvu vastupidava raskeveohobusega. Nad on tavaliselt (tume)raudjat värvi, heleda laka ning sabaga. Tegu on suhteliselt vana tõuga mis eksisteeris juba keskajal , aga alles aastal 1896 loodi ametlik tõuraamat ja sai alguse organiseeritud aretamine. Eesmärgiks oli tõu säilitamine ja edasiarendamine. Kõik 210 hobust, kes siis tõuraamatusse kirjutati, olid puhast Schwarzwaldi päritolu ja tõug oli tol ajal suhteliselt heterogeenne (erisugune). Masinate laialdane kasutuselevõtt põllumajanduses ja tööstuses tähendas selle hobusetõu allakäiku. 1947. aastal oli tõuraamatus arvel 1234 mära ja 47 sugutäkku. 1973. aastaks oli täkkude arv vähenenud kolmeni ja märade arv oli 1977. aastal kõigest 159. Selle tulemusena tekkis ühtne ja homogeenne hobune, kuid tõug oli väljasuremise äärel. Et tõugu päästa, võeti appi Norikeri tõugu täkud Reith-Nero (1961) ja Wirts-Diamant (1970) . Hiljem lisati aretusse ka Freibergeri tõugu täkke. 1990. aastate alguseks oli märade arv suurenenud 416 isendini ning 2009. aastaks oli registreeritud 716 mära ja 34 sugutäkku. Sellest hoolimata on Schwarzwaldi hobune Saksamaal ikka veel väljasuremisohus koduloomade nimekirjas. Schwartzwaldi hobune on äratuntav raudja värvuse ning heleda laka ja saba järgi. Karva värvus võib erineda heledast kuni tumeda raudjani. Pruun ja õunikhall on juba haruldased, kuid neidki võib ette tulla. Lakk ja saba on tihedad ja pikad. Turjakõrgus märadel on 148–156 cm ja täkkudel 152–160 cm. Pea on lühike ja kuiv, kael tugev ja laudjas lai. Kabjad ja liigesed tugevad. Need hobused on elavaloomulised, vastupidavad, pika elueaga ning leebe ja sõbraliku iseloomuga. Sobib nii veotöödeks kui ka rakendussõiduks ja ratsutamiseks. Noriker Freiberger "Rassebeschreibung" (saksa keel). schwarzwaelder-kaltblut.de. Vaadatud 20. veebruar 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Reith-Nero" (inglise keel). Pedigree Online. Vaadatud 20. veebruaril 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Wirts-Diamant" (inglise keel). Pedigree Online. Vaadatud 20. veebruar 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Geschichte" (saksa keel). schwarzwaelder pferdezuchtgenossenschaft. Originaali arhiivikoopia seisuga 31. jaanuar 2011. Vaadatud 20. veebruar 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Das Schwarzwälder Kaltblutpferd - Praesentation" (PDF) (saksa keel). schwarzwaelder pferdezuchtgenossenschaft. Originaali (pdf) arhiivikoopia seisuga 28. märts 2016. Vaadatud 20. veebruaril 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Kaltblut" (saksa keel). schwarzwaelder pferdezuchtgenossenschaft. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. november 2012. Vaadatud 20. veebruar 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Schwarzwaelder-Kaltblut.de Schwarzwaelder-Pferdezuchtgenossenschaft.de Video Schwarzwaldi hobustest]
Johannes Looaru

Johannes Looaru (ka Juhan Looaru; 10. oktoober 1907 Mõigu, Harjumaa – 29. jaanuar 1995 Tallinn) oli eesti maadleja ja maadlustreener. Ta oli üheksakordne Eesti meister vabamaadluses – 1933, 1934, 1936, 1937, 1939, 1945, 1946, 1947, 1949. Ta võitis Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses – 1937, 1938, 1945, 1946. J. Looaru oli kolmekordne Nõukogude Liidu meister vabamaadluses. NSV Liidu meistersportlane vabamaadluses – 1949; Eesti Kalevi auliige aastast – 1964. Biograafia ESBL-is
Martin Maiste

Martin Maiste (5. jaanuar 1912 Sürgavere, Viljandimaa – 3. juuli 1991 Viljandi) oli eesti maadleja. A hero Martin participated and made refugees during World War II Martin was involved in picking up refugees with Johannes Bombas and Arnold Lemberg from Estonia to Sweden relatives and others with a motor boat Is there a story in an Act XVII F security police archive in Sweden They started March 6, 1944 from Sandhamn and reached Dagö / Hiiumaa the following day. Then they contacted their own and gathered them at the agreed place since the trip to Sweden on March 23, 1944. But a hard storm came and one went to Hanko Finland which they reached that evening. There, they were taken care of by the Finnish police together with them 33 refugees But since the Swedish Consulate, all were placed on the S / S Arecturus on 28 March 1944 for travel to Sweden Martin escaped from Estonia to Helsinki, 1943 and where sneaking aboard a Finnish boat s/s Navigato as stowaways along with countrymen Matti Tammer, Peet's Neeme and Loo.What his compatriots do is not clear.When he found out that the boat was on its way to Germany, he jumped into the sea near the Swedish coast and swam ashore and were recovered near Sandhamn on June 14, 1943. Together with Johannes Bombas and Arnold Lemberg was acquired a speedboat in december 1943 43 as they travel to Hiiumaa and took 27 Estonian Swedes to Sandhamn. Martin tries to get his brother and relatives. 6 March 1944 traveling them back to Hiiumaa and Martin travel to Tallinn to seek out his brother but he was mobilized and in German service, and after days in Estonia starts them from Noarootsi and carrying 37 Estonian Swedes. But it will be motor failure and you have to go to Hanko March 26 March 29 44 returned from Turku after helping Estonian refugees flee to Finland and came to Sweden with s/s Arcturus. Then he gets in early 1944 contact with Rågökommitten and be on the fishing boat Anita. Where Martin was transferred the refugees from Estonia around 300 refugees then made 6 trips to the end of september 1944. Martin was born in 1912 in Surgavere Viljandi and reportedly died in Estonia 1991 and buried in Viljandi. 1947 was Martin even in Sweden according to tasks and then convicted of sovjetterrorn 1951 he has for some reason returned to Estonia after 1947 and remained and released 1951 Will search a bit more in the archives about Martin in Stockholm Bert-Ola Söderlund All information comes from Martin's personal record in the National Archives of Stockholm Ta on kolmekordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1939, 1942, 1943); Eesti meister vabamaadluses – 1942; Kaitseliidu meister – 1936. Biograafia ESBL-is
Boris Meos

Boris Meos (27. märts 1916 Tartu – 10. märts 1992 Tallinn) oli eesti maadleja ja maadlustreener. Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1947, 1949, 1952); NSVL Spartaki meister Kreeka-Rooma maadluses – 1947, 1949, 1952); NSVL Spartaki meister vabamaadluses – 1948, 1950, 1952, 1954); NSVL meistersportlane vabamaadluses – 1949 Eesti Spordiselts Kalevi auliige – 1964; Vabariikliku kategooria kohtunik – 1950. Parimad õpilased – Tiit Madalvee, Jaan Grünmann Biograafia ESBL-is
Peerg

Peerg, tuntud ka kui pird või piird (lõunaeesti murdes) ning piirg (saarte murdes ja läänemurdes), on pikk õhuke puulaast (männi- või kasepuidust), mida kasutati tulehakatuseks ja ajalooliselt ruumi valgustamiseks. Peeruvalgustus oli Põhja-Euroopas tuntud juba esiajal. Kindlad andmed selle kohta pärinevad 11.-12. sajandi Soome ja Novgorodi aladelt. Peerge kasutati Eestis igapäevase valgustusvahendina 19. sajandi keskpaigani, mil neid asendas petrooleumilamp. Saartel taandusid peerud küünalde ja rasvalampide ees veelgi varem. Peerge kisti kiiniga pisut üle meetri pikkustest hästi kuivatatud lõmmudest (lõhutud pakkudest) ning hoiti kimpudesse seotult rehetoas parsil või ahju juures peeruõrtel. Valgustamiseks asetati peerg tavaliselt rauast pilakusse, kaugemate toanurkade valgustamiseks kinnitati see aga pilakujala külge. Kui oli vaja minna teise ruumi, võeti peerg kätte või hammaste vahele. Pilakus paiknevat peergu pidi aeg-ajalt nuuskama või niistama, s.o. söestunud osa ära murdma, misjärel see kukkus allpool olevasse veenõusse. Pilakutule eest kandsid hoolt vanemad lapsed või vanainimesed. Üks kuiv männipird andis valgust umbes viis minutit, siis tuli süüdata uus. Tõrvik Tikk Tihv Eesti rahvakultuuri leksikon (2. trükk). 2000. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 200 Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 139
Vadim Rudnev

Vadim Petrovitš Rudnev (vene Вадим Петрович Руднев; sündinud 14. juunil 1958 Kolomnas) on vene semiootik ja filosoof. Ta on lõpetanud Tartu ülikooli vene keele ja kirjanduse erialal, Juri Lotmani õpilasena. Kirjutab muuhulgas psühholoogia, psühhiaatria ja psühhoteraapia teemadel.
Aruküla Põhikool

Aruküla Põhikool on põhikool Aruküla alevikus Raasiku vallas Harjumaal. Kooli aadress on Põllu 5. Aruküla Põhikooli direktor on Avo Möls. See on valla neljast koolist suurim, koolis on 21 klassikomplekti, kokku 414 õpilast. Koolis töötab 54 inimest, neist pedagooge 32.[viide?] Koolil on oma raamatukogu, söökla, võimla ja staadion. Koolis ilmus ajaleht "Aruküla kooli uudised", mida andis välja noorteühendus Aruküla Uudised. Koolis korraldatakse ka suuri ülearukülalisi üritusi, näiteks ehitatakse koostöös MTÜ Aruküla Kultuuriseltsiga igal aastal Aruküla lumelinna. Samuti on üks koolile omapärane üritus "Aruküla kooli mäng", kus võistlevad klassid õpetajate määratud ülesannetes. Võõrkeeled: inglise keel A-keelena, vene või hispaania keel B-keelena. 1862 – külakoolimaja Kulli tee ääres. 1872 – kihelkonnakool Aruküla lähedal Vene õigeusu kiriku kõrval. 1921 – Aruküla Algkool viidi üle Baranoffidele kuulunud Aruküla mõisa hoonesse. 1960 – kool muudeti 8-klassiliseks. Direktor Evi Eelrand, õpilasi 180–200 ringis. 1975 – Põllu tänavale märgiti maha uue koolihoone asukoht. 1978 – algas õppetöö uues koolimajas, kus õpilasi oli juba ligi 300. 1985 – algklassid asusid Aruküla lasteaia ruumidesse. 1988 – kool muudeti 9-klassiliseks. 1992 – kooli nimeks sai Aruküla Põhikool. Aruküla Põhikooli koduleht
Ants Vaino

Ants Vaino nime on kandnud mitu inimest: Ants Vaino (sündinud 1938), Eesti jäähokimängija Ants Vaino (1940–1971), Eesti autosportlane
David Beerling

David John Beerling (sündinud 21. juunil 1965 Royal Tunbridge Wellsis Kentis Suurbritannias) on inglise paleoklimatoloog ja paleobioloog. Ta on Sheffieldi Ülikooli looma- ja taimeteaduse osakonna Sorby loodusteaduste professor (Sorby Professor of Natural Sciences). Ühtlasi on ta 2016. aastast kliimamuutuse leevendamise võimalusi uuriva teaduskeskuse Leverhulme Centre for Climate Change Mitigation direktor. Ta lõpetas 1987. aastal Walesi Ülikooli Cardiffi Kolledži bakalaureusekraadiga (kiitusega) botaanika erialal. 1990. aastal sai sealtsamast ka doktorikraadi (PhD) tulnuktaimede biogeograafias. Aastatel 1994–2002 oli ta Londoni Kuningliku Seltsi uurimisstipendiaat Sheffieldi Ülikoolis (Royal Society University Research Fellow). 2002. aastal sai ta paleoklimatoloogia professoriks. 2014 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks Beerling, D.J. & Woodward, F.I. (2001) Vegetation and the terrestrial carbon cycle. Modelling the first 400 million years ('Taimkate ja maismaa süsinikuringe: esimese 400 miljoni aasta mudeldamine'). Cambridge University Press Beerling, D.J. (2007) The Emerald Planet. How plants changed Earth's history. Oxford University Press, Oxford Beerling, David 2012. Smaragdplaneet: Kuidas taimed on muutnud Maa ajalugu. (Roheline raamat.) Tõlkinud Lauri Laanisto. Tallinn: Kirjastus Varrak. ISBN 978-9985324523 David John Beerling. prabook.com Academic Staff. sheffield.ac.uk Professor David J Beerling FRS. sheffield.ac.uk Professor David Beerling FRS. lc3m.org Professor David J Beerling F.R.S.. web.archive.org
Hinge surematus

Hinge surematus on mitmes usundis, sealhulgas enamikus kristluse ja islami vooludes oluline kontseptsioon, mille kohaselt on inimesel lisaks maisele, ainelisele ja surelikule kehale ka mittemateriaalne hing, mis jätkab eksistentsi pärast inimese surma. Surematu hing mängib olulist rolli ümbersündide ja surnust ülestõusmisega seotud uskumustes, samuti surmajärgse jumaliku kohtumõistmise, karistuste ja autasude asjus. Hinge osaline või täielik surematus on levinud ka mitmetes polüteistlikes usundites, näiteks Vana-Egiptuse ja Mesopotaamia usundeis. Roomakatoliku kirik kuulutas hinge surematuse eitamise tõsiseks ketserluseks viiendal Lateraani kirikukogul 1513. aastal.
Laast (kirjandus)

Laast on proosa väikevorm, proosaminiatuur. Laaste on kirjutanud näiteks Soome kirjanik Juhani Aho, Eesti kirjanikud Juhan Liiv ja Aira Kaal.
Kosmoloogia (filosoofia)

Kosmoloogia on filosoofia haru, mis selgitab maailma, selle juhuslikkust, paratamatust, igavesust, ruumilist ja ajalist piiratust, maailmas aset leidvate muutuste formaalseid seadusi, inimese vabadust ja kurjuse päritolu. Sellisel kujul on kosmoloogiat määratlenud näiteks Georg Wilhelm Friedrich Hegel.
Kosmoloogia (religioon)

Kosmoloogia on religioosne või mütoloogiline seletus maailma tekkele, ajaloole ja arengule konkreetses usulises või mütoloogilises traditsioonis. Tavaliselt loob religioossetes kosmoloogiates maailma üks jumalus või suurem jumalate panteon.