Esimese laine feminism

Feminismi esimene laine on naiste organiseerumise algus ja võitlus kodanikuvabaduste eest 18. sajandi lõpust 20. sajandi alguseni. Feminismi esimese laine algust tähistab Mary Wollstonecrafti raamatu "Vindication of the Rights of Woman" ilmumine 1792, milles ta isiklike läbielamuste põhjal kirjeldab 18. sajandi lõpu rasket olukorda naiste jaoks, milles ta ei näinud ette kodu mahajätmist või hääleõigust, vaid muretses selle üle, kuidas ühiskond loob feminiinsust ja seda eriti tüdrukute vääriti suunatud õpetamise kaudu. Seejärel lõi ketramis- ja kudumismasinate leiutamine eeldused naiste tööks väljaspool kodu ja naiste majanduslikuks sõltumatuseks meestest. Järgmiseks oluliseks etapiks kujunes 1860. aastate poleemika naiste õigustest John Ruskini ja John Stuart Milli vahel, pöörates tähelepanu naise traditsioonilisele rõhumisele ühiskonna poolt, kes käitub naistega kui orjadega. 1850. aastaid nimetatakse Suurbritannias feminismi aktiivseks kümnendiks ja selle arengu võtmesündmuseks sai 1851. aasta rahvaloendus Inglismaal, millest selgus, et 30% 20–40-aastastest naistest ei olnud abielus ja seeläbi olid tõenäoliselt majanduslikus kitsikuses. Selle tulemusena tõusid teravalt päevakorda hariduse omandamine, teenistus ja töö majandusliku sõltumatuse saavutamiseks ning suguhaiguste ja prostitutsiooni piiramise abinõud, millest paistis selgelt läbi naiste suhtes rakendatav kaksikmoraal: reguleeriti naiste käitumist, kohustati neid käima arstlikus kontrollis ja mõisteti naisi moraalselt hukka, kuid prostituute kasutavaid mehi ei puututud kuidagi. Naised hakkasid üha sagedamini välja tulema feministlike kirjutistega ning töötama just neis eluvaldkondades, mis olid seni nende tegevusalaks olnud ka koduses miljöös: kasvatus, õpetus, hooldus, osalemine töökodades ja koolinõukogudes. Edaspidi sai naiste osalemine sotsiaalses ja poliitilises elus avalikkuse huviobjektiks kogu poliitikas, kaasa arvatud valimis- ja hääletusõigus ning õigus osutuda valituks parlamenti (passiivne valimisõigus). Koos viimase õiguse – valimisõiguse saavutamisega USA-s – kuulutas osa feministe (Betty Friedan 1963) feminismi lõppenuks kõigi naiste jaoks, kes sündinud pärast 1920. aastat. Elisabeth Altmann-Gottheiner (1874–1930), Saksamaa ülikooli lektor Susan B. Anthony (1820–1906), Ameerika naisõiguslane (inglise keeles suffragette) Alexandra Kollontai Rosa Luxemburg Clara Zetkin Hubertine Auclert Rachel Foster Avery Marie Bashkirtseff Simone de Beauvoir Elizabeth Blackwell Fredrika Bremer Antoinette Brown Lucy Burns Frances Jennings Casement Francis Power Cobbe Maria Deraismes Frederick Douglass [1] Marguerite Durand Matilda Joslyn Gage Emma Goldman Olympe de Gouges Sarah Grimke Angelina Emily Grimke Marianne Hainisch Julia Ward Howe Louisa Lawson - Austraalia naisõiguslane ja naiste õiguste eest võitleja Mary Lee - Lõuna-Austraalia naisõiguslane Mary Livermore Nellie McClung Rosa Mayreder Lucretia Mott Anna Maria Mozzoni Clarina I. H. Nichols Emmeline Pankhurst Sylvia Pankhurst Alice Paul Marion Phillips Ernestine Rose Margaret Sanger Séverine Elizabeth Cady Stanton Rose Scott Lucy Stone Marie Stopes Sojourner Truth Harriet Tubman Victoria Woodhull Virginia Woolf Frances Wright Teise laine feminism Kolmanda laine feminism