laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vidiškėse mõis

Vidiškėse mõis (leedu Vidiškių dvaras) on endine mõis Leedus Ignalina rajoonis Vidiškėses. Esimesed teated mõisa kohta pärinevad aastast 1782, mil sealne mõisnik N. Rogoża sai õiguse mõisa juurde kabeli püstitamiseks. 1807. aastal oli mõis Platerite valduses, toona ehitati sinna uus kabel. XIX sajandi keskel läks mõis Kaminskiste valdusse. Aastail 1912–1913 oli selle omanikuks Aristarh Pimenov, aastast 1915 aga tema õde Jelena Dorohhova. 1924. aastal sai mõisa omanikuks Jelena abikaasa Joahhim Dorohhov. 1940. aastal mõis natsionaliseeriti. See oli kasutusel telefonijaama, kultuurimaja ja kohaliku raamatukoguna. Mõisakompleksi säilinud osa on muinsuskaitse all. Põhjapoolse osa moodustab esinduspool, seal asuvad parter, peahoone, kontorihoone ja jääkelder. Majanduspool asub mõisakompleksi idaosas. Mõisa peahoone on nelinurkse plaaniga ühekorruseline hoone, keskosa on kahekorruseline. Keskosa fassaadi ehib nelja sambaga portikus, tagaküljel oli suur rõdu, mis hiljem ümberehituse käigus on asendatud väiksema rõduga. Ajalooliselt asusid sealsed ruumid anfilaadina, ent ka see ruumide paigutus on ümberehitustööde käigus rikutud. Hoone rajati XVIII sajandi teisel poolel. Kontorihoone on nelinurkse põhiplaaniga ühekorruseline hoone, millele lisandub veel soklikorruse osa. Soklit toestavad maakividest kontraforsid. Ka kontorihoone ja jääkelder rajati XVIII sajandi teisel poolel. Majapidamispoolel on säilinud viinaladu ja saun, viimasele on hiljem lisatud veranda. Varnysi järve ääres asub 5 hektari suurune park. See on kujundatud kolme terrassina. Ülemine terrass asub peahoone juures. Keskmisel terrassil asusid purskkaevud, osaliselt on säilinud sealsed alleed. Ka asus seal Leedu parkide seas unikaalne geoplastikavormidest mosaiik. "Kultūros vertybių registras". Vaadatud 13. septembril 2020.
Varbola kihistu

Varbola kihistu (inglise Varbola Formation) on siluri ladestu Juuru lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Ago Aaloe aastal 1958. Kihistu on nime saanud Varbola Jaanilinna järgi, kus asuvas kaevus kihistut esimest korda eritleti. Kihistiku stratotüüp on Varbola Jaanilinna kaev, kus paljanduvad ligi 6 meetri ulatuses erinevad lubjakivikihid. Lisastratotüüp on Juuru 335 puurauk, kus see on esindatud 2,85–15,2 meetril. Kihistu sisaldab Koigi kihistikku. Sellel lasub Tamsalu kihistu. Varbola kihistut eristatakse Kesk-ja Lääne-Eestis ning saartel. Kihistu on Pusku puuraugus 8,8, aga Käru puuraugus 24,6 meetri paksune. See koosneb mergli vahekihtidega sõlmjast lubjakivist. Varbola kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 07.04.2018) https://web.archive.org/web/20201011175716/http://stratigraafia.info/term/Varbola%20kihistu (vaadatud 13.09.2020) Eesti stratotüüpsed paljandid Juuru Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Varbola kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
Koigi kihistik

Koigi kihistik (inglise Koigi Member) on siluri ladestu Juuru lademe Varbola kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Ralf Männil aastal 1962. Kihistik on nime saanud Koigi küla järgi. Kihistiku stratotüüp on Kamariku puurauk, kus selle kivimid paljandusid 16.30..18.10 meetril. Neostratotüüp on Vistla 2 puurauk, kus see on esindatud 10.30..11.30 meetril. Kihistiku moodustavad Varbola kihistu alumises osas lasuvad afaniitsed lubjakivid, mille paksus on 0.1—3.5 meetrit. Koigi kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 07.04.2018) https://web.archive.org/web/20220127142856/http://stratigraafia.info/term/Koigi%20kihistik (vaadatud 13.09.2020) Juuru Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Koigi kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Krasnosielc

Krasnosielc on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Maków Mazowiecki maakonnas, Krasnosielci valla halduskeskus. Krasnosielc asub Maków Mazowieckist ligi 19 km ja Varssavist umbes 90 km põhjas. Sellest voolab läbi Orzyci jõgi. Küla on esmamainitud 1386. aastal. Krasnosielc sai linnaõigused 1824. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/071422611042-0511858?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 5.10.2022. Krasnosielc. Local history[alaline kõdulink] Virtual Shtetl
Tammiku kihistik

Tammiku kihistik (inglise Tammiku Member) on siluri ajastu Juuru lademe Tamsalu kihistu alumine kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Ago Aaloe aastal 1958. Kihistiku stratotüüp on nüüdseks hävinud Tammiku paemurd, selle neostratotüüp on aga Karinu karjäär. Kihistik on nime saanud Tammiku aleviku järgi. Kihistik koosneb brahhiopoodi Borealis borealis karpe ja karbijäänuseid sisaldavast lubjakivist. Kihistik on kõige paksem Pandivere kõrgustikul (13.5 m). Tammiku kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 04.05.2018) "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2022. Vaadatud 13. septembril 2020. Juuru Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Tammiku kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Väärus

Väärus on tõesusele vastandlik omadus, mida omistatakse propositsioonidele, väidetele, mõtetele, uskumustele jne ning ka lausetele ja lausungitele. Asju, millel see omadus võib olla, nimetatakse tõesusekandjateks. Enamasti samastatakse väärust mittetõesusega, kuid mõne tõesusekandja kohta kaldutakse väitma, et see ei ole tõene ega väär. Formaalses loogikas on väär tõesuse kõrval üks tõeväärtustest. Mõnes formaalse loogika süsteemis on tõese ja väära kõrval teisigi tõeväärtusi. Kõnekeeles öeldakse sageli "tõene" asemel "õige" ja "väär" asemel "vale". Nende sõnade kasutamisel lähtume siiski sellest, et tõesus ja väärus on propositsiooni (või uskumuse või lause) vastavus või mittevastavus tõele, õigsus ja valesus aga teo (sealhulgas valiku või otsuse, sealhulgas uskumuse valiku või uskuda otsustamise) kooskõlalisus mingite reeglitega.
Kryłów

Kryłów on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Hrubieszówi maakonnas Mircze vallas. Kryłów asub Bugi vasakul kaldal Ukraina piiri ääres. Küla on esmamainitud 1430. aastal. Linnaõigused sai Kryłów 1532. aastal (teistel andmetel 1497. aastal). 17. sajandi teisel poolel ja 18. sajandi algul sai linn sõdades rängalt kannatada. Tsaarivõimud võtsid Kryłówilt linnaõigused ära 1869. aastal. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/060611004052-0895050?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 4.10.2022. Kryłów. Historia miejscowości Wirtualny Sztetl
Õhne kihistu

Õhne kihistu (inglise keeles Õhne Formation) on siluri ladestu Juuru lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Lilita-Ilga Gailite aastal 1967. Kihistu on nime saanud Õhne jõe järgi. Kihistiku stratotüüp on Holdre puurauk, kus see esines 389.00..427.50 meetril; neostratotüüp on aga Puikule 42 puurauk, kus kihistu esineb 435.10..460.60 meetril. Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke: Rozēni kihistik Rūja kihistik Puikule kihistik. Kihistu vastab Lõuna-Eestis Juuru lademele. Kihistu koosneb põhiliselt merglist, kildast ja kildataolisest lubjakivist, milles sisaldub vähe kivistisi. Õhne kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 07.04.2018) "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. jaanuar 2021. Vaadatud 13. septembril 2020. Juuru Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Õhne kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
Puikule kihistik

Puikule kihistik (inglise keeles Puikule Member) on siluri ajastu Juuru lademe Õhne kihistu alumine kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Lilita-Ilga Gailite aastal 1987. Kihistiku stratotüüp on Puikule puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 459.00..460.60 meetril. Kihistik on nime saanud Puikule küla järgi. Kihistikul lasub Rūja kihistik. Kihistiku moodustab õhuke (maksimaalselt 2,7 meetrit) kiht merglit. Puikule kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 13.09.2029) "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. august 2020. Vaadatud 13. septembril 2020. Juuru Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Puikule kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Rūja kihistik

Rūja kihistik (inglise keeles Rūja Member) on siluri ajastu Juuru lademe Õhne kihistu keskmine kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Lilita-Ilga Gailite aastal 1967. Kihistiku stratotüüp on Holdre puurauk, kus kihistiku kivimid esinesid 422.60..427.50 meetril. Selle neostratotüüp on Puikule 42 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 452.50..459.00 meetril Kihistik on nime saanud Ruhja jõe lätikeelse nimekuju järgi. Kihistik lamab Puikule kihistikul ja sellel lasub Rozēni kihistik. Kihistiku moodustab ligi 8 meetri paksune lubjakivi kiht. Sealsed kivimid on punakaspruunid. Rūja kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 13.09.2029) "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2021. Vaadatud 13. septembril 2020. Juuru Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Rūja kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Książ Wielki

Książ Wielki on linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Miechówi maakonnas, Książ Wielki valla halduskeskus. Książ Wielki asub Miechówist 12,5 km ja Krakówi kesklinnast umbes 45 km kirdes. Küla on esmamainitud 1120. aastal. Książ Wielki sai linnaõigused 1385. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal. 1. jaanuaril 2023 sai Książ Wielki linnaõigused tagasi. Linna tähtsamad vaatamisväärsused on 1381. aastal valminud Püha Vaimu kirik, 14. sajandil rajatud Püha Adalberdi kirik ja 16. sajandi lõpul ehitatud renessanss-stiilis loss. Książ Wielki. Historia miejscowości Wirtualny Sztetl Michał Cyrankiewicz-Gortyński:Na mapie Polski przybędzie 15 nowych miast Prawo.pl, 29. detsember 2022 Ksiaz Wielki Stay Poland
Ruuge-võiliblikas

Ruuge-võiliblikas (Colias croceus) on põualibliklaste sugukonda võiliblika perekonda kuuluv liblikas. Ruuge-võiliblikas elab peamiselt Kesk- ja Lõuna-Euroopas, Põhja-Aafrikas, idas ulatub levila Kesk-Siberini. Põhja-Euroopas on ruuge-võiliblikas väga haruldane rändliblikas. Ruuge-võiliblikas on Eestisse sisserändav liik. Alates 1872. aastast, mil Wilhelm Petersen püüdis Eestist (Kiidevast) esimese ruuge-võiliblika, leiti teda 21. sajandi algusaastateni vaid 10 korral. 2013. aastal vaadeldi kolmes kohas Kagu-Eestis üle 20 isendi. Liblika tiibade siruulatus on 42–48 mm. Tiivad on ülaltpoolt oranžkollakad, servad laialt mustad. Emastel on musta serva peal heledamaid laike. Igal tiival on täpp, esitiibadel must, tagatiibadel erkoranž. Tiibade alakülg on kollane. Eestiival on mõned mustad, tagatiival punased täpid. Tagatiiva kesktähn on hõbedane. Colias croceus croceus ♂ Colias croceus croceus ♂ △ Colias croceus f. helice ♀ Colias croceus f. helice ♀ △ Erki Õunap, Urmas Tartes, "Eesti päevaliblikad", Varrak 2014, lk 132 http://www.eestiloodus.ee/index.php?artikkel=708 Ruuge-võiliblikas andmebaasis eElurikkus
Kurzelów

Kurzelów on küla Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas Włoszczowa maakonnas Włoszczowa vallas. Kurzelów asub Włoszczowast umbes 6,5 km loodes. Kurzelów sai linnaõigused 1285. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal. Kurzelów Urząd Gminy Włoszczowa
Rozēni kihistik

Rozēni kihistik (inglise keeles Rozēni Member) on siluri ajastu Juuru lademe Õhne kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1976. Kihistiku stratotüüp on Holdre puurauk, kus kihistiku kivimid esinesid 389.00..422.60 meetril. Selle neostratotüüp on Puikule 42 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 435.10..452.50 meetril. Kihistik on nime saanud Rozēni küla järgi. Rozēni kihistik lamab Rūja kihistikul. Kihistiku moodustavad suure lubjasisaldusega kirjuvärvilised kivimid (lubjakivi, mergel, domeriit). Rozēni kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 13.09.2029) "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2021. Vaadatud 13. septembril 2020. Rozēni kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Stūri kihistik

Stūri kihistik (inglise keeles Stūri Member) on siluri ajastu Juuru lademe Stačiūnai kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Lilita-Ilga Gailite aastal 1967. Kihistiku stratotüüp on Stūri 8 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 459.0..460.6 meetril. Neostratotüüp on Remte 3 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 945.00..960.00 meetril. Kihistik on nime saanud Stūri küla järgi. Kihistikku eristatakse Läti aladel. Stūri kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 13.09.2020) Stratigraafia terminoloogia[alaline kõdulink] Stūri kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Rovėja kihistik

Rovėja kihistik on siluri ajastu Juuru lademe Stačiūnai kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Juozas Paškevičius aastal 1993. Kihistiku stratotüüp on Stačiūnai-8 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 1289,5–1291,4 meetril. Kihistikku moodustab mergel, mis on kuni 1,9 meetri paksune. Kihistik on nime saanud Rovėja jõe järgi. Kihistikku eristatakse Leedu keskosas. Stratigraafia terminoloogia[alaline kõdulink] LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 14
Rovėja

Rovėja on jõgi Leedus, Apaščia parempoolne lisajõgi. Jõgi voolab Leedu põhjaosas. Jõe pikkus on 35 km ja valgla on 216 km². Rovėja algab Biržai rajoonist Papilysist ligi viis kilomeetrit kagus. See voolab mööda Papilysist ja Parovėjast ning suubub Mikalava küla lähistel Apaščiasse. Kubiliai küla lähistel asub jõel pais. Jõe järgi on nime saanud Juuru lademe Rovėja kihistik. Jõe põhjas paljandub dolomiit, millest see uhab välja punakat savi. Aastasest vooluhulgast langeb 47 % kevadele, suvele jääb 10 % ja talvele 19 %. Jõe nimi tuleneb sõnast rova, mis tähendab jõesetteid, savi. Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, lk. 705 LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 14 Rovėja. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. 572 lk. Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. 280 lk., – Vilnius: Mokslas, 1981.
Tiit Kiik

Tiit Kiik (sündinud 14. septembril 1950 Kuressaares) on eesti organist ja orelihooldaja. Ta lõpetas Tallinna Konservatooriumi) oreliklassis 1976. aastal professor Hugo Lepnurme käe all. Tiit Kiik on palju esinenud Tallinna kirikutes ja Saaremaal, ent mänginud solisti või ansamblistina ka mujal Euroopas ja Ameerikas. Ta esitab eelkõige vanamuusikat, J. S. Bachi loomingut ja eesti heliloojate teoseid, kuid tema mängukava hõlmab peaaegu kogu orelimuusika ajalugu. Ta on paljude teoste esmaesitaja Eestis. Alates 1984. aastast on ta koos Andres Uiboga Niguliste muuseumi organist ja orelite hooldaja. Ta esineb laupäeviti ja pühapäeviti Niguliste orelipooltunnis. 1985–2017 töötas Tiit Kiik orelihooldajana Estonia kontserdisaalis. Eesti Kongressi esimesel istungil 11. märtsil 1990 saatis ta Estonia Kontserdisaali orelil Eesti Vabariigi hümni laulmist. Orelimeistrina on ta aidanud häälestada ja intoneerida paljusid Eesti linna- ja maakirikute oreleid. Tiit Kiige kontserdid on salvestatud kahel CD-plaadil: Orelikontsert Nigulistes (2005) Orelikontsert Nigulistes: XII–XX sajandi muusika – "An organ concert in Niguliste: XII-XX century music" (2007) Tema esinemiste salvestisi leidub ka Eesti Rahvusringhäälingu fondis, sealhulgas koos Kalle Kauksi (metsasarv) ja Aavo Otsaga (trompet), kes andis välja ka ühise kasseti (1989). Lisaks on ta mänginud Anne Kilstofte autoriplaadil (2005) ning ühistel plaatidel nagu “Orel korda!” (1995, Toomkiriku orelifondi toeks). Tema abikaasa on kunstiteadlane Helena Risthein, neil on kolm poega, keskmine poeg on poliitik Tanel Kiik. 1999 Peeter Süda stipendium 2008 Hugo Lepnurme preemia Kiik, Tiit | Eesti Muusika Infokeskus Telesaade "Ajalik ja ajatu: Organist Tiit Kiik", ERR 2010
Stačiūnai kihistu

Stačiūnai kihistu on siluri ladestu Juuru lademe kihistu. Kihistut hakkas esimesena eristama Petras Lapinskas aastal 1967. Kihistu on saanud nime Stačiūnai küla järgi. Kihistu stratotüüp on Stačiūnai-8 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 1256,6–1291,4 meetril. Kihistu neostratotüüp on Likėnai-396 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 1256,6–1291,4 meetril. Leedus eristatakse Tverečiuse kihistut maa kesk- ja lääneosas. Leedu kseskosas eristatakse selles Rovėja kihistikku. Kihistu esineb ka Lätis, kus selles eristatakse Stūri kihistikku. Kihistu koosneb ligi 33 meetri paksusest lubjakivi lasundist. LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 14
Stačiūnai

Stačiūnai on küla Leedus Pakruojise rajoonis Lygumai vallas. Küla asub Obelė jõe kaldal. Külas on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 181 valminud katoliku kirik ja selle kellatorn, sealne tuulik ning kalmistu kabel. Küla järgi on nimetatud Juuru lademe Stačiūnai kihistu. Küla on esmamainitud XVII sajandi teisel poolel. Aastal 1668 rajas mõisnik Stačiunevičius sinna esimese katoliku kiriku. Tema järgi on asula ka nime saanud. Aastal 1911 muudeti sealne kirik Lygumai kihelkonna abikirikuks. Aastal 1916 asusid sakslased läbi küla Jelgavasse viivat raudteed rajama, sealjuures kaevati lahti sealsed muinaskalmed, millest vanimad pärinesid III sajandist ja andsid tunnistust sellest, et küla eksisteeris juba toona. Aastal 1936 taastati sealne kihelkond. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi halduskeskus. Aastal 2001 oli külas 501 elanikku. Stačiūnai Koolimaja Tänavavaade Kirik ja selle kellatorn Kalmistu ja sealne kabel [1] LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 14 Küla portaalis vietoves.Lt
Kirju-aasasilmik

Kirju-aasasilmik (Coenonympha arcania) on silmiklaste sugukonda kuuluv liblikas. Eestis on ta oma levila põhjapiiril, esineb Eesti kaguosas juba aastakümneid, viimastel aastatel on leitud ka Põhja-Eestist. Teda võib kohata juuni algusest juuli lõpuni metsalagendikel, teeservades ja raiesmikel. Röövik toitub erinevatel kõrrelistel, sageli longus helmikal. Röövik on roheline, valgete pikitriipudega ja kuni 20 mm pikk. Coenonympha arcania ♂ Coenonympha arcania ♂ △ Coenonympha arcania ♀ Coenonympha arcania ♀ △ Erki Õunap, Urmas Tartes, "Eesti päevaliblikad", Varrak 2014, lk 225. https://elurikkus.ee/generic-hub/occurrences/search?q=lsid:47964#map  Kirju-aasasilmik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Kirju-aasasilmik andmebaasis eElurikkus Rööviku foto
Hilliste kihistu

Hilliste kihistu (inglise Hilliste Formation) on siluri ladestu Raikküla lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Ago Aaloe aastal 1958. Kihistu on nime saanud Hilliste küla järgi, kus asuvas paemurrus kihistut esimest korda eritleti. Kihistu stratotüüp on Hilliste paemurd, kus erinevad lubjakivikihid paljanduvad põhjaseinas ligi 4 meetri ulatuses, esinduslik on ka kivimurru lõunakülg. Kihistu kivimeid leidub Hiiumaal ja kohati ka Lääne- ning Kesk-Eestis. Hiiumaal on see kohati 20 meetri paksune. Mandri-Eestis esineb see Haapsalu ja Rohuküla ning Rapla ja Käru vahelistes vööndites. Kihistu on tekkinud madalas vees ja koosneb meriliiliate jäänuseid sisaldavast lubjakivist, esinedes kohati ka biohermsete riffidena, kus leidub korallide jäänuseid. Kuigi seda loetakse Raikküla lademe kihistuks, jääb selle alumine osa siiski Juuru lademesse. Lademete vaheline piir on selle kihistu esinemisalal biohermides raskesti määratav. Hilliste kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 07.04.2018) https://web.archive.org/web/20210819060013/http://stratigraafia.info/term/Hilliste%20kihistu (vaadatud 14.09.2020) Eesti stratotüüpsed paljandid Raikküla Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Hilliste kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
Raikküla kihistu

Raikküla kihistu (inglise Raikküla Formation) on siluri ladestu Raikküla lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Friedrich Scmidt aastal 1881. Kihistu on nime saanud Raikküla küla järgi. Kihistu täielik stratotüüp on Raikküla H-138 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 0.50..35.00 meetril. Algne stratotüüp on Pakamägi Raikkülas. Kihistu kivimeid leidub Hiiumaal ja kohati ka Lääne- ning Kesk-Eestis. Hiiumaal on see kohati 20 meetri paksune. Mandri-Eestis esineb see Haapsalu ja Rohuküla ning Rapla ja Käru vahelistes vööndites. Kihistu on tekkinud madalas vees ja palju biogeenset materjali sisaldavast lubjakivist, mis avamusalal on alumises osas dolomiidistunud. Kihistu esineb Lääne-, Järva- ja Raplamaal. Kihistu ülemine osa on märkimisväärselt kulutatud. Raikküla kihistu moodustanud setted on kujunenud kahe merevee alanemise faasi mõjul. Kiideva puuraugus on selle paksus 30 meetrit, aga Käru puuraugus 56 meetrit. Raikküla kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) https://web.archive.org/web/20210302024337/http://stratigraafia.info/term/Raikk%C3%BCla%20kihistu (vaadatud 14.09.2020) "Eesti stratotüüpsed paljandid". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2021. Vaadatud 14. septembril 2020. Raikküla Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Raikküla kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
Yoshihide Suga

Yoshihide Suga (jaapani keeles 菅 義偉 Suga Yoshihide; sündinud 6. detsembril 1948) on Jaapani poliitik, alates 14. septembrist 2020 kuni 29. septembrini 2021 Liberaaldemokraatliku Partei esimees ning alates 16. septembrist 2020 kuni 4. oktoobrini 2021 Jaapani 99. valitsuse peaminister. Alates 14. septembrist 2020 oli ta ühtlasi kaks päeva Jaapani peaministri kohusetäitja. "Yoshihide Suga: The strawberry farmer's son on track to be Japan's PM" (inglise). BBC News. 14.9.2020, 07:35. Vaadatud 14.9.2020. Justin McCurry (14.9.2020). "Yoshihide Suga: the farmer's son set to be Japan's next PM" (inglise). Tōkyō: TheGuardian.com. Vaadatud 14.9.2020.  Yoshihide Suga – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Jaapani uueks peaministriks saab Yoshihide Suga https://japan.kantei.go.jp/97_abe/meibo/daijin/suga_yoshihide.html Profile of the Prime Minister, Prime Minister of Japan and His Cabinet, Kantei
Remte kihistu

Remte kihistu (inglise Remte Formation) on siluri ajastu Raikküla lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Lilita-Ilga Gailite aastal 1967. Kihistu stratotüüp on Remte 3 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 945.00..954.00 meetril. Remte küla järgi on kihistu ka nime saanud. Kihistu moodustavad suure savisisaldusega rohekashallid kildad. Remte kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. juuli 2021. Vaadatud 14. septembril 2020. Modelling Seawater Chemistry of the East Baltic Basinin the Late Ordovocian – Early Silurian, Enli Kiipli, Tallinn, 2005 Remte kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
Remte

Remte on küla (vidējciems) Lätis Salduse piirkonnas, Remte valla halduskeskus. Remte asub merepinnast 115 meetri kõrgusel 75,5 ha suuruse Remte järve kaldal ja jääb piirkonna keskusest Brocēništ 13 ning Riiast 107 kilomeetri kaugusele. Külas on kultuurimaja, raamatukogu, kirik, postkontor ja põhikool. Seal tegutseb sotsiaalhoolekande keskus Atpūtas. Küla on kujunenud endise Remte mõisa (Remten) hoonetekompleksi juurde. Mõisa häärber Remte loss on säilinud tänapäevani. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku sovhoosi keskasulaks. Aastail 2001-20021 kuulus küla Brocēni piirkonda. Küla järgi on nime saanud siluri Remte kihistu. Sealne puurauk on ka selle kihistu stratotüüp. Lisaks on see puurauk Dobele kihistu neostratotüüp ja Stūri kihistiku neostratotüüp. "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. juuli 2021. Vaadatud 14. septembril 2020. Stratigraafia terminoloogia Stratigraafia terminoloogia[alaline kõdulink]