laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Stenico

Stenico (saksa: Steinig või Steineck) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Trentost läänes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1119 inimest ja valla pindala on 49,8 km². Stenico külgneb järgmiste valdadega: Pinzolo, Tre Ville, Giustino, San Lorenzo Dorsino, Bocenago ja Comano Terme. Ponte Arche Bleggio Inferiore Lomaso Linna koduleht
Arthur von zur Mühlen

Gotthard Kornelius Arthur von zur Mühlen (7/19. juuni 1820 – 1/13. jaanuar 1901) oli Eestimaa rüütelkonna maanõunik, Eestimaa rüütelkonna sekretär ja Piirsalu mõisnik, Mühlenite aadlisuguvõsa Piirsalu harust (Haus Piersal). Tema vanemad olid Piirsalu mõisnik Christian Ferdinand von zur Mühlen (1788–1837) ja Pauline von Müller (1789–1871). Ta lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, cand. jur., oli korporatsiooni Estonia vilistlane. 1845. aastal abiellus ta Aurelie von Drentelniga (1822–1914), kaks noorelt surnud poega ja neli tütart. 14/26. aprillil 1853 hakkas ta Piirsalu mõisa haldama, elades siiski enamasti Tallinnas. Teda loetakse Piirsalu kiriku ehitamise algatajaks, kirik valmis 1863. aastal. Kirikuaeda rajati 2017. aastal Arthur von zur Mühleni mälestuspink. "Piirsalu mõis ja mõisnikud". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. november 2021. Vaadatud 6. novembril 2021. Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Arthur von zur Mühleni portreefoto Kultuurimälestiste riiklik register. Arthur von zur Mühleni vapp-epitaaf
Storo

Storo (saksa: Stauer) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 50 km Trentost edelas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 4554 inimest ja valla pindala on 62,9 km². Storo vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Darzo, Lodrone ja Riccomassimo. Storo külgneb järgmiste valdadega: Borgo Chiese, Bagolino, Ledro ja Bondone. Linna koduleht
Strembo

Strembo (saksa: Stremben) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 30 km Trentost läänes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 490 inimest ja valla pindala on 38,3 km². Strembo külgneb järgmiste valdadega: Vermiglio, Giustino, Spiazzo, Caderzone Terme, Massimeno, Valdaone ja Bocenago.
Telve (Trento)

Telve (saksa: Telf) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 30 km Trentost idas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1914 inimest ja valla pindala on 64,8 km². Telve külgneb järgmiste valdadega: Castello-Molina di Fiemme, Valfloriana, Pieve Tesino, Scurelle, Baselga di Pinè, Palù del Fersina, Telve di Sopra, Carzano, Borgo Valsugana ja Castelnuovo. Linna koduleht
Kolovere-Kalju Perenaiste Selts

Kolovere-Kalju Perenaiste Selts oli perenaiste selts Kolovere-Kalju vallas Läänemaal. 17. novembril 1929. aastal allkirjastasid Kolovere vallas Laukna külas elavad 36-aastane Maria Tismus, 42-aastane Miina Resar ja 25-aastane Salme Liikmann Kolovere vallavalitsuses taotluse Kohtu- ja Siseministeeriumi administratiivosakonnale Kolovere-Kalju Perenaiste Seltsi põhikirja registreerimiseks. Kohtu- ja siseministri 17. detsembri 1929. aasta otsusega kanti perenaiste selts 19. detsembril 1929. aastal ühingute, seltside ja nende liitude registrisse. Teade seltsi registreerimisest ilmus 14. jaanuaril 1930. aastal Riigi Teataja Lisas nr 4. Seltsi asutamise koosolek peeti 19. jaanuaril 1930. aastal Kolovere algkoolis. Koosolekul otsustati astuda maanaiste keskseltsi liikmeks, korraldada keedukursus ning silmaringi laiendamiseks korraldada õppereise. Seltsi asutamisel võeti sellesse üle 50 liikme. Seltsil oli oma lipp. Lipuõnnistamise aktus peeti 29. mail 1938. aastal Maidla algkooli pargis. Tegevushooajal 1937–38 korraldas selts pidu- ja teeõhtuid, külmatoidukursuseid (liikmetele ja mitteliikmetele), loenguid teadmiste täiendamiseks, ja ekskursioone. 1938. aasta suvel osales selts kümnendatel maanaiste päevadel Sakus. 1939. aasta alguses toimunud seltsi aastakoosolekul valiti seltsi juhatusse A. Ansel, Aasa Ellerhein, E. Liimann, L. Kurepalu ja S. Rüüdja. Kolovere-Kalju Perenaiste Selts oli kaheksas perenaiste selts Läänemaal. "Kolovere-Kaljo Perenaiste Selts". Rahvusarhiiv. 1929. ERA.14.9.240. {{netiviide}}: parameeter |kasutatud= nõuab parameetrit |url= (juhend); puuduv või tühi |url= (juhend) "Perenaiste seltside tegevus". Kaja. 22.01.1930. Lk 5. Vaadatud 02.01.2018. "Uudiseid siseriigist. Läänemaa. Kolowere naised saawad lipu". Uus Eesti. 23.05.1938. Lk 7. Vaadatud 02.01.2018. "Töö kiidab Koluvere perenaist". Maa Hääl: maarahva ajaleht. 08.07.1938. Lk 8. Vaadatud 02.01.2018. "Eesti Kultuurfilmi ringvaade nr 26, 2/4. Üleriiklik Maanaiste päev Sakus (1938)". Eesti Kultuurfilm. 12.06.1938. Vaadatud 02.01.2018. "Siseriigist. Kõlowere-Kalju perenaiste uus juhatus". Maa Hääl : maarahva ajaleht. 10.02.1939. Lk 4. Vaadatud 14.01.2018. "Kolovere naised tööõppusel". 09.04.1937. Maa Hääl : maarahva ajaleht "Kolovere-Kalju perenaiste selts külastas haavatuid". 19.08.1944. Eesti Sõna.
Telve di Sopra

Telve di Sopra (saksa: Obertelf) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 25 km Trentost idas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 619 inimest ja valla pindala on 17,8 km². Telve di Sopra külgneb järgmiste valdadega: Telve, Palù del Fersina, Torcegno ja Borgo Valsugana.
Richard Samarüütel

Richard Samarüütel (ka Richard Samarütel; 5/17. august 1892 Urvaste vald, Võrumaa – 21. aprill 1942 Sevurallagi vangilaager, Sosva, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli vallavanem ja eesti põllumees. Osales Vabadussõjas (kaitseväeametniku asetäitja). Alates 1929 Sõmerpalu vallavanem, alates 1911 Sõmerpalu Turbaühingu esimees, Antsla tuletõrjedivisjoni pealik. Omavalitsuste esinduskogude poolt valitud esindajate kogu liige (ei osalenud valimiskoosolekul), Sõmerpalu põllumeeste seltsi revisjonikomisjoni, Võru Ühispanga nõukogu ja Urvaste koguduse juhatuse liige. Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941, mõisteti surma 21. märtsil 1942 (§ 58-13) ja hukati. Kotkaristi V klassi teenetemärk, 1931 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk, 1939 Kommunismiohvrite andmebaas Eesti tuletõrje leksikon
Aasa Ellerhein

Aasa Ellerhein (sünd. Soom) (16. detsember 1913 – 25. november 2014) oli eesti koorijuht ja muusikaõpetaja ning Haapsalu vapimärgi kavaler. Tegutses ka Kolovere rahvatantsijate trupijuhina. Oli Pärt Ellerheina abikaasa. Õppis Läänemaa Õpetajate Seminaris, 1935. aastal lõpetas Tallinna Pedagoogiumi. 1938. aasta suvel omandas ta algkooli õpetaja kutse ning sama aasta sügisel valiti ta Kolovere-Kalju vallas kodukaunistamise komiteesse. Töötas paljudes Läänemaa koolides (sh Maidlas, Lauknal ja Liivil), hiljem Haapsalu Pedagoogilise Kooli Harjutuskoolis. Juhatas 35 aastat Haapsalu naiskoori "Heli". Võttis osa kohalikest ja üldlaulupidudest. Tarang, L. "Kullamaa kihelkond" 2005, lk 178 "In memoriam Aasa Ellerhein". Eesti Kirik. 10.12.2014. Vaadatud 02.01.2018. "Töö kiidab Koluvere perenaist". Maa Hääl: maarahva ajaleht. 08.07.1938. Lk 8. Vaadatud 02.01.2018. "Seminarid said uue tunnikava". Õpetajate Leht. 17.06.1938. Nr 24/25, lk 5. Vaadatud 14.01.2018.[alaline kõdulink] "Siseriigist. Läänemaa. Wallawanemad kodukaunistamise komiteede esimeesteks". Uus Eesti. 01.09.1938. Lk 9. Vaadatud 14.01.2018.
Mark Moseley

Mark Moseley (sündinud 2. augustil, 1961 Hattiesburgis Mississippis) on Ameerika Ühendriikide näitleja. Mark Moseley andmekogus IMDb (inglise)
Nikolai Svanidze

Nikolai Karlovitš Svanidze (vene keeles Николай Карлович Сванидзе; 2. aprill 1955 Moskva – 11. september 2024 Moskva) oli Venemaa teleajakirjanik, ajaloolane ja poliitikavaatleja, professor. Svanidze lõpetas Moskvas inglise keele kallakuga keskkooli ja 1977. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloolase kutsega. Ta töötas Venemaa Teaduste Akadeemia USA ja Kanada Instituudis. Aastatel 1997–1998 oli ta Ülevenemaalise Riikliku Ringhäälingukompanii esimees. Svanidze oli Venemaa Riikliku Humanitaarülikooli massimeedia instituudi ajakirjanduse kateedri professor, ühtlasi 2007. aastast ajakirjanduse kateedri juhataja ja 2010. aastast massimeedia instituudi direktor. Svanidze oli Venemaa Juudi Kongressi ühiskondliku nõukogu liige. Aastatel 2005–2014 oli ta Venemaa Föderatsiooni Ühiskondliku Koja liige. Ta oli 2012. aasta aprillis Aleksei Kudrini eestvedamisel loodud eksperdikogu Kodanikualgatuse Komitee liige. 2006. aastal mängis Svanidze episoodilises rollis teleseriaalis "Stalini naine". Ta kehastas selles Jossif Stalini esimese naise Kato Svanidze bolševikust venda Alekhsandre Svanidzet. Ta oli 2016. aastal valminud dokumentaalfilmi "20. kongress. Aastapäev" autor. 1994 – Mehisuse orden 1995 – teleauhind TEFI (kategoorias "Informatsioonisaate juht") Nikolai Svanidze vanaisa Nikolai Svanidze (1895–1938) oli Taga-Kaukaasia FNSV ja Ukraina NSV riigitegelane. Svanidze ema Adelaida Svanidze (1929–2016) oli ajaloolane, Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli professor. 2006 – "Политика, женщины, футбол". СПб.: Амфора, 399 lk, tiraaž 7000, ISBN 5-367-00167-X 2008 – "Медведев". СПб.: Амфора, 329 lk, tiraaž 10 000, ISBN 978-5-367-00743-5 (kaasautor Marina Svanidze) Сванидзе Николай Карлович. rsuh.ru Структура Российского еврейского конгресса. rjc.ru Члены КГИ. diwis komitetgi.ru Указ Президента Российской Федерации от 17.01.1994 г. № 158. kremlin.ru Николай Сванидзе. kinopoisk.ru
Düsseldorfi lennujaam

Düsseldorfi lennujaam (saksa Flughafen Düsseldorf; IATA: DUS, ICAO: EDDL) on lennujaam Saksamaal.
Bahreini rahvusvaheline lennujaam

Bahreini rahvusvaheline lennujaam (araabia مطار البحرين الدولي; IATA: BAH, ICAO: OBBI) on lennujaam Bahreinis.
Naapurivisa

"Naapurivisa" oli aastatel 1966–1970 toimunud telesaade-mälumäng, kus omavahel võistlesid Eesti NSV ja Soome meeskond. Saate tootsid Soome Mainos-TV ja Eesti Televisioon. Aastas toimus kaks saadet: üks Helsingis ja teine Tallinnas. Võitis meeskond, kes kahe mängu kokkuvõttes sai rohkem punkte. Esimene saade oli 18. septembril 1966 Helsingis. Kummaski meeskonnas oli kolm liiget. Eesti meeskonda kuulusid Hardi Tiidus, Valdo Pant ja Voldemar Panso. Alates teisest hooajast tuli Panso asemele Toomas Uba ja alates kolmandast hooajast tuli Pandi asemele Tõnis Laisaar. Soome meeskonda kuulusid Esko Kivikoski, Erkki Holvikivi ja Keijo Virtamo. Alates teisest hooajast tuli Holvikivi asemele Väinö Sutinen. Võistluse kohtunikud olid mõlema keele valdajad, soome keeleteadlane Lauri Posti ja eesti keeleteadlane Paul Ariste. Meelelahutust pakkusid kummagi maa muusikud. Võistluse auhind oli soome kunstniku Tapio Vilpponeni skulptuur "Mõtlevad vennad" ("Miettivät veljet"). "Naapurivisa" lõpetati 1970. aastal, sest Nõukogude Liit ei soovinud, et eestlaste ja soomlaste suhted liiga tihedaks kujuneksid. Selle asemel olevat soovitatud võimumeeste poolt arendada suhteid mõne toonase Kesk-Aasta liiduvabariigiga. Pärast Eesti taasiseseisvumist toimus 1993. aastal veel kaks saadet (st üks hooaeg), mille tootsid Mainos-TV ja RTV. Mõlemad saated toimusid Tallinnas. Eestit esindas seekord varasem osaleja Tõnis Laisaar, uute mängijatena osalesid Aare Sirel ja Tiit Kuningas. Soomet esindasid Kalervo Hovi, Pekka Nieminen ja Sakari Nupponen. Naapurivisa: Kirjeldus arhiiv.err.ee (vaadatud 03.01.2018) Naapurivisa. Sõprusvõistlus 1966. aastal Helsingis Otsesaate video 18. septembrist 1966 Helsingis Naapurivisa ERR Fotoarhiivis
Narva (Soome)

Narva on küla Soomes Pirkanmaa maakonnas Vesilahti vallas. Küla pindala on 1,91 km² ja seal elab 457 inimest (seisuga 2014). Ajalooliselt on küla tuntud turukohana. Turul kaubeldi ka nahkadega. Sõna narva tähendab naha karvapoolt.
Grazi lennujaam

Grazi lennujaam (saksa Flughafen Graz; IATA: GRZ, ICAO: LOWG) on lennujaam Austrias.
Säilikpuu

Säilikpuu on metsa uuendusraiel alles jäetav elav või surnud puu. Säilikpuud, mis jäävad kasvama järgmisse metsapõlvkonda, on vajalikud elustiku mitmekesisuse tagamiseks. Nii elavad kui ka surnud säilikpuud on oluliseks kasvukohaks seene- ja samblikuliikidele ning võivad sobida pesapuuks lindudele. Vastavalt Eesti metsaseadusele tuleb lageraie korral säilikpuid alles jätta tüvepuidu kogumahuga vähemalt viis tihumeetrit ühe hektari kohta, üle viie hektari suurusel raielangil vähemalt kümme tihumeetrit ühe hektari kohta. Keskkonnaministri määrusega kehtestatud metsa majandamise eeskirja järgi valitakse säilikpuud erinevate puuliikide esimese rinde suurima diameetriga puude hulgast, eelistades kõvalehtpuid (tamm, saar, vaher, jalakas, künnapuu), mände ja haabasid ning eritunnustega nagu põlemisjälgede, õõnsuste, tuuleluudade või suurte okstega puid. Säilikpuid ei tohi langetada ka hilisema sanitaarraie käigus ega lamapuitu metsast koristada ja need jäävad metsa kuni bioloogilise elutsükli lõpuni. Seemnepuu Metsaseadus. RT I, 06.07.2017, 4 Metsa majandamise eeskiri. RT I, 15.12.2017, 17
Thomas S. Monson

Thomas Spencer Monson (21. august 1927 Salt Lake City – 2. jaanuar 2018 Salt Lake City) oli mormooni kiriku juht, Viimse Aja Pühade Jeesuse Kristuse Kiriku president. Monsoni Kiriku presidendiks olemise ajal kasvas kiriku liikmeskond 13 miljonilt ligi 16 miljonini ja kogu maailmas kuulutati välja ning pühitseti kümneid uusi templeid. 2012. aasta oktoobris teatas president Monson muudatusest misjonil teenimise eas, mille tulemusena kasvas kogu maailmas teenivate misjonäride arv kümnete tuhandete misjonäride võrra. 3. veebruaril 2008, pärast president Gordon B. Hinkley surma, sai temast Viimse Aja Pühade Jeesuse Kristuse Kiriku 16. president. Enne seda teenis ta üle 22 aasta Esimeses Presidentkonnas kolme kiriku presidendi nõuandjana. Aastatel 1959–1962 teenis ta kiriku Kanada misjoni juhatajana, mille peakorter on Kanadas Torontos. Thomas S. Monson sündis USA-s Salt Lake Citys ja lõpetas 1948. aastal Utah’ Ülikooli cum laude ärijuhtimise erialal. Ta õppis magistrantuuris ja töötas ärikooli õppejõuna Utah’ Ülikoolis. Hiljem sai ta ärijuhtimise magistrikraadi Brigham Youngi Ülikoolist. 1981. aastal andis Brigham Youngi Ülikool president Monsonile juura audoktori kraadi. 1996. aastal andis Salt Lake City Community Kolledž talle humanitaarteaduste audoktori kraadi ja 2007. aastal sai ta ärijuhtimise audoktorikraadi Utah’ Ülikoolist. Teise maailmasõja lõpus teenis Monson Ameerika Ühendriikide mereväes. Ta abiellus Frances Beverly Johnsoniga 7. oktoobril 1948 Salt Lake City templis. Neil on kolm last. Monsonil oli silmapaistev karjäär kirjastus- ja trükiäris. 1948. aastast töötas ta ettevõtte Deseret News ajalehes ja ettevõtte Newspaper Agency reklaamiosakonnas. Hiljem sai temast müügijuht Deseret News Pressis, mis on üks lääneosariikide suuremaid trükiettevõtteid. Kui ta 1963. aastal Kaheteistkümne Apostli Kvoorumi liikmeks sai, oli ta selle ettevõtte peadirektor. Ta oli palju aastaid ettevõttes Deseret News Publishing juhatuse esimehena. President Monson oli Printing Industry of Utah’ president ja endine Printing Industries of America juhatuse liige. 1969. aastast oli Monson Ameerika skaudiorganisatsiooni riikliku juhatuse liige. 1981. aasta detsembris määras Ameerika Ühendriikide president Ronald Reagan Monsoni teenima Presidendi Erasektori Algatuse Rakkerühmas. Ta teenis selles kutses kuni 1982. aasta detsembrini, kui rakkerühm oma töö lõpetas. 1966. aastal anti Monsonile Utah’ Ülikooli väljapaistva vilistlase auhind. Samuti sai ta Ameerika Skaudiorganisatsiooni Hõbekaru auhinna (1971), prestiižse Hõbepiisoni auhinna (1978) ja rahvusvahelise skautluse kõrgeima autasu Pronkshundi (1993). 1997. aastal sai ta Minutimehe auhinna Utah’ Rahvuskaardilt ja Eeskujuliku Meessoo auhinna Brigham Youngi Ülikoolilt. 1998. aastal anti president ja õde Monsonile Continuum of Caring Humanitarian autasu Charity of St. Joseph Villa õdede poolt. Meie seast on lahkunud President Thomas S. Monson, olles elu lõpul 90. aastane Suri mormoonikiriku president Thomas S. Monson, ERR uudised, 3. jaanuar 2018
Jevgeni Roizman

Jevgeni Vadimovitš Roizman (vene keeles Евгений Вадимович Ройзман; sündinud 14. septembril 1962 Sverdlovskis) on Venemaa poliitik ja ühiskonnategelane. Aastatel 2013–2018 oli ta Jekaterinburgi Linnaduuma esimees ehk Jekaterinburgi linnapea. Aastatel 2003–2007 oli ta Riigiduuma liige. Ta asutas 1999. aastal koos mõttekaaslastega fondi "Linn ilma narkootikumideta", mis võitleb narkodiilerlusega Jekaterinburgis ja selle ümbruses. 2004. aastal kirjastati Moskvas tema raamat "Gorod bez narkotikov". 2022. aasta augustis Roizman vahistati Venemaa sõjaväe diskrediteerimise eest ning tema suhtes algatati kriminaalmenetlust. Roizman alustas 1985. aastal õpinguid Uurali Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna päevases õppes, kuid õppevõlgnevuste tõttu arvati ta 1988. aastal ülikoolist välja. 1989. aastal jätkas ta õpinguid kaugõppes. 1992. aastal arvati ta taas ülikoolist välja. 2000. aastal jätkas ta õpinguid ja 2003. aastal sai ülikooli diplomi ajaloolase-arhivisti kutsega. Ta on juveelitoodete tootmise ja müügi firma Juvelirnõi Dom kaasomanik. Roizman on avaldanud kaks luuleraamatut, ühe jutukogumiku ja mitu publitsistlikku teost. Ta on Kirjanike Liidu Venemaal liige. 2007 – valiti Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks Jevgeni Roizman on kollektsionäär. Ta kogub ikoone ja maale. Ройзман Евгений Вадимович. rah.ru "Venemaa viimane tuntud opositsioonipoliitik vahistati sõjaväe diskrediteerimise eest". maailm.postimees.ee. 25.8.2022. Vaadatud 25.8.2022 Ройзман, Евгений Вадимович. rah.ru Евгений Вадимович Ройзман. ozon.ru Мэр Ройзман повесил у себя в кабинете портрет поэта Бродского. ural.aif.ru, 8. oktoober 2013 Juri Dudi intervjuu Jevgeni Roizmaniga. youtube.com, 23. jaanuar 2018
Viapori ülestõus

Viapori ülestõus ehk Sveaborgi mäss oli 30. juulil (vkj 17. juuli) 1906 Viapori kindluses puhkenud Vene sõjaväelaste mäss. Mäss toimus 1905. aasta revolutsiooni järellainetusena. Mässu juhtisid kolm garnisoni ohvitseri: kapten Sergei Tsion ning leitnandid Arkadi Jemeljanov ja Jevgeni Kohhanski. Tsion oli seejuures sidemetes Soome töölisliikumise liidri Johan Kockiga, kes püüdis Helsingis mässu toetuseks streiki organiseerida. Mäss puhkes plaanitust mõnevõrra varem, kuna kehvad toitlusolud ja lisatasu tühistamine tekitasid sõdurites rahulolematuse. Mässu initsiaatorid lootsid, et ka ümbritsevad väeosad, sealhulgas Läänemere laevastik tulevad nende poole üle, ent seda ei juhtunud ja vastuhakk suruti 60 tunniga maha. Jemeljanov ja Kohhanski hukati koos mitme allohvitseriga. Tsionil õnnestus põgeneda ning 1907. aastal ilmus Helsingis trükis, milles tema nime all esitati mässajatepoolne nägemus juhtunust. Pärast Veebruarirevolutsiooni pöördus ta Venemaale tagasi. In Centenary of the Sveaborg uprising 30th of July – 2nd of August 1906 - lessons for anarchists Antti Rautiaisen kirjoituksia, 3. detsember 2006. Frederick H. White. Memoirs and Madness: Leonid Andreev Through the Prism of the Literary Portrait. Montreal & Kingston/London/Ithaca 2006, lk 126. Simon (1954). Свеаборг. Наказание мятежников Tolstiyyoj, 12. juuni 2012. Simon (1935), lk 19. A. Simon. Mälestusi Sveaborgi (Suomenlinna) mässust aastal 1906. – Voog. Tallinn 1935, lk 17–19 (DIGARis) A. Simon. Sveaborgi mäss. – Teataja: poliitika, kultuuri, ühiskonna- ja noorteprobleemide häälekandja = Estnisk tidning för politik, kultur, samhällsinformation och ungdomsfrågor, 19. detsember 1954 Цион С. А. Три дня восстания в Свеаборге. — Гельсингфорс: Фугас 1907
Maria narkohaigla

Maria narkohaigla (rootsi keeles Maria beroendecentrum) on haigla Stockholmis aadressil Wollmar Yxkullsgatan 25. Haiglas ravitakse täiskasvanud inimesi, kellel on probleeme narkootikumidega. Haigla projekteeris eesti-rootsi arhitekt Ervin Pütsep.
Vikmanshyttani kirik

Vikmanshyttani kirik on kirik Rootsis Dalarna läänis Hedemora vallas Vikmanshyttani asulas. Kiriku projekteeris eesti-rootsi arhitekt Jaan Allpere. Kirik õnnistati 1966.
Anjala mõis

Anjala mõis (soome keeles Anjalan kartano) oli mõis Soomes Anjala vallas. Mõis on tuntud eelkõige selle järgi, et 12. augustil 1788 sõlmiti seal Rootsi kuninga vastane vandeselts ehk Anjala Liit. Mõis on olnud Wrede suguvõsa omanduses.
Azawakh

Azawakh on Lääne-Aafrikast pärinev koeratõug. Tõug on saanud nime samanimelise oru järgi. Azawakh on geneetiliselt enam seotud Sloughi kui Salukiga. Tõustandardis on koera kasutuse kohta kirjas: „Seda tõugu koeri kasutatakse jahil (gasellide, jäneste, jaanalindude jahil) ning nad hoiavad eemal kiskjaid (hüääne, šaakaleid, lõvisid). Ta on ka aktiivne osaline nomaadide igapäevaelus ning on oluliseks seltsiliseks nende laagrites.“ Sama allikas lisab koera käitumise/iseloomu kohta järgmist: „Vilgas, tähelepanelik, distantseeruv, võib võõraste suhtes olla reserveeritud, ent perega ja nende inimestega, kelle ta omaks võtab, võib ta olla õrn ja südamlik.“ Pildid "Azawakh" (pdf) (inglise). FCI. Vaadatud 4. jaanuaril 2018. "Azawakh" (pdf). EKL. Vaadatud 4. jaanuaril 2018. Crapon de Caprona, Dr. Dominique; Fritzsch, Dr. Bernd. "Sloughi, Saluki, Saluqi… Genetic Data Help Separate Semantics From Evidence". Dogs in Review. Sloughi Fanciers Association. Vaadatud 4. jaanuaril 2018. Desmond Morris: Dogs, North Pomfret, Vermont 2008, ISBN 978-1-57076-410-3 Azawakh koer.ee saidil
Ahja – Vastse-Kuuste tee

Ahja – Vastse-Kuuste tee (registrinumber 18180) on kõrvalmaantee Põlva maakonnas Põlva vallas. Tee pikkus on 11,2 km. Tee haldaja on Maanteeamet. 2016. aastast on tee kogu ulatuses mustkattega. Tee algab Ahja alevikus Tartu–Räpina–Värska maanteelt, läbib Loko, Mustakurmu ja Padari küla ja lõpeb Vastse-Kuustes Põlva–Reola maanteel. Ahja aleviku piires kannab tee Illimari tänava nime. Ahja – Vastse-Kuuste tee ristub Vastse-Kuuste alevikus Tartu–Petseri raudteega. Riigimaanteede nimekiri, maanteede liigid ja klassid "Teeregister. Kõrvalmaanteede nimekiri seisuga 1.01.2014". Originaali arhiivikoopia seisuga 8.12.2015. Vaadatud 4.01.2018.
Eduard Dross

Eduard Heinrich Dross (7. mai 1837 (vkj) Valmiera (Wolmar) – 29. jaanuar 1929 Tartu) oli Tartu ettevõtja. Tema ettevõttes valmistati kirikutarbeid ja see tegutses Tartus alates 1860. aastate esimesest poolest. Drossi toodangut leidub hulgaliselt Eesti luterlikes kirikutes, üksikuid esemeid ka õigeusu kirikutes. Toodangu hulgas olid kroonlühtrid, seinalühtrid, küünlajalad, altarikrutsifiksid, armulauanõud, ristimisvaagnad, kirikutekstiilid, mälestus- ja laulunumbritahvlid, kodualtarid. 1920. aastal müüs Eduard Dross kirikutarvetetööstuse oma surnud tütre Emma Marie Elisabethi (1872–1919) lesele Eugen Pikkelile. Dross oli Tartu Jaani koguduse liige ja saadeti pärast surma viimsele teekonnale Jaani kirikust. "Kirikuinventar Eduard Drossi töökojast" Muinsuskaitse aastaraamat 2012, lk 55-58 Eduard Drossi kirikutarvete illustreeritud kataloog
Pasigraafia

Pasigraafia on märgisüsteem, mille puhul sümbolid tähistavad mõisteid, mitte kõneldava keele sõnu. Pasigraafiad peaks olema üldarusaadavad kõigile inimestele olenemata nende emakeelest. Pasigraafiad on näiteks noodikiri, matemaatilised sümbolid ja ka numbrisüsteemid. Pasigraafia alla liigitatakse vahel ka hieroglüüfilised kirjasüsteemid. Pasigraafiad on ka piktogrammid ja blisskiri. Pasigraafia ideele aluse panijaks ja mõiste kasutuselevõtjaks on peetud Gottfried Wilhelm Leibnizit, kes kasutas pasigraafia mõistet 1666. aastal teoses "Dissertatio de arte combinatoria". Esimese puhta pasigraafia loojaks arvatakse olevat prantslane Joseph de Maimieux'd, kes esitas oma kontseptsiooni 1797. aastal. Eestis on pasigraafia arendamisega tegelenud näiteks Jakob Linzbach ja Jaan Sarv, mõlemad püüdsid välja töötada oma kunstlikku märgisüsteemi. Ülo Lumiste, Leo Võhandu. Kolmest Eestis loodud tehiskeelest ja nende loojatest. – Akadeemia 2007, nr 3, lk 482–510, siin lk 488. Erika Luciano. Peano and His School Between Leibniz and Couturat: The Influence in Mathematics and in International Language. – New Essays on Leibniz Reception: In Science and Philosophy of Science 1800-2000. Toim. Ralph Krömer, Yannick Chin-Drian. Lk 41–64, siin lk 42. Winfried Nöth. Handbook of Semiotics. Bloomington 1990, lk 269. Lumiste, Võhandu, lk 487.