laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Prits Liblik

Prits Liblik (9. november 1944 Oldenburg, Saksamaa – 23. detsember 2012 Tallinn) oli eesti ettevõtja. Ta oli Saaremaa spaahotellide ainuomanik ja seeläbi saare üks mõjukamaid ettevõtjaid. Libliku eestvõttel on rajatud Saaremaale spaahotellid Saaremaa Valss (renoveeritud 1997), Meri (2000), Rüütli (2002) ja külalistemaja Merineitsi (2001). Merit ja Rüütlit käisid avamas ka sama nime kandnud Eesti presidendid. Liblikule kuulunud AS Kuressaare Sanatoorium annab tööd veidi enam kui sajale inimesele. 2012. a. oktoobris ilmunud Äripäeva Rikaste TOP-is jagas Liblik 400.–407. kohta 5,6 miljoni euro suuruse varandusega. 2004. aastal kirjutas Äripäev, et Saaremaad valitsevad Vjatšeslav Leedo ja Prits Liblik, kelle nõusolekuta ei toimu saare ärimaailmas midagi olulist. Kui Saaremaal sooviti panna püsti uus äri, küsiti tavaliselt enne Libliku käest nõu. Liblik oli ka mees, kes lahendas Saaremaal tegutsevate firmade vahel tekkinud konflikte. Pärast Tihemetsa sovhoostehnikumi ja EPA lõpetamist töötas Liblik Saaremaa autobaasis autojuhina, Saare Kaluris automajandi juhataja asetäitjana, Sõrve sovhoosi peainseneri ja direktorina ja ATK esimehena. Hiljem juhtis ta Saare Tootjate Liitu ning oli spaaäri kõrvalt ka Valjala Söödatehase ASi nõukogu esimees. Kuni viimase ajani oli ta ka Salme vallavolikogu esimees. Samuti on ta olnud EKP Kingissepa Rajoonikomitee I sekretär. Prits Libliku poeg Tullio Liblik on edukas kinnisvaraettevõtja, kes laiemalt tuntuks sai maadevahetuse kohtuasjas. Poeg Ago Liblik (1967–2016) oli samuti ettevõtja. Prits Liblik suri pühapäeval, 23. detsembril 2012 Tallinnas haiglas olles,. 2005 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2010 Saare maavalitsuse teeneteplaat Salme vald pidas aastapäeva koos kaitseliiduga, Meie Maa, 27. veebruar 2001 Kristin Aasma Suri Saaremaa mõjukamaid ärimehi Prits Liblik Õhtuleht, 27. detsember 2012 Suri suurärimees Prits Liblik, Meie Maa, 28. detsember 2012
Säde Purge

Säde Purge (aastani 1957 Säde Endrikson, sündinud 24. jaanuaril 1934 Pärnus) on eesti ajaloolane. Säde Purge on teenistuja tütar. Lõpetas 1951 Kilingi-Nõmme Keskkooli, 1956 TÜ ajaloo osakonna, 1958–61 Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi (AI) aspirant, ajalookandidaat (1967, AI), väitekiri "Eesti NSV-st evakueerunud töötajate tegevus Suure Isamaasõja aastatel Nõukogude tagalas (1941–1944)." Oli 1956–58 Kohtla-Järve Kaevanduskooli nr 3 õpetaja, 1961–81 AI nooremteadur, 1981–93 vanemteadur. Uurimisvaldkonnad: Eesti ajalugu, teadus- ja kultuurilugu. Oli 1962–90 väljaande "Suure nõukogude entsüklopeedia aastaraamat" (Ежегодник Большой Советской Энциклопедии) kaasautor. Nõukogude Eesti preemia (1980, kollektiivis). 46 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Karmidel aastatel. Nõukogude Eestist evakueerunud Suure Isamaasõja tagalas 1941–1944. Tallinn, 1965 Eesti raadio tööst nõukogude tagalas 1941–1944. a. // ENSV TA Toim. Ühiskonnateaduste seeria (1963) 3 Eesti rahvas Nõukogude Liidu Suures Isamaasõjas 1941–1945 (1. ja 2., Tallinn, 1971, 1977) (kaasautor) История рабочего класса Советской Эстонии (kaasautor). Тln, 1985 Katsumused ja karastumine. Tallinn, 1986. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tiit Purre

Tiit Purre (5. detsember 1931 Tallinn – 7. september 2003 Kohtla-Järve) oli eesti tehnikateadlane. Tiit Purre oli raamatupidaja poeg. Ta lõpetas 1949 eksternina Tallinna 2. Keskkooli, 1954 Tallinna Polütehnilise Instituudi mäe-keemiateaduskonna kütuste keemilise tehnoloogia erialal, tehnikakandidaat (1974, TPI) väitekijaga "Исследование дистиллятов коксования высших фракций смолы полукоксования сланца-кукерсита как источника алкилрезорцинов". Ta oli 1954–1957 Harkovis projekteerimisinstituudi Giprokoks insener-projekteerija, 1957–1958 töötas Maardu Keemiakombinaadis, 1958–1963 Kiviõli Põlevkivikeemia Kombinaadi kesklabori juhataja, aastast 1963 Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituudi põlevkiviõli keemia ja tehnoloogia labori juhataja. Purre uuris põlevkivi termilise töötlemise saaduste (õli, fenoolid) edasist töötlemist, vääristamist ja kasutamist. Ta tegeles põlevkiviõli puhastamise, destilleerimise, termilise töötlemise (koksistamise) meetodite ja tehnoloogiaga. Ta oli aktiivne osaline Kohtla-Järvel 1963–1964 põlevkiviõli töötlemise tööstusliku kompleksi käikulaskmises ja põlevkiviõlist uute saaduste (tõhusad liipriimmutusõlid, destillaatkütused, elektroodkoks jm) tootmise käivitamises. Ta uuris põlevkiviõlide fenoolide (alküülresortsiinide) saagise suurendamise, puhtuse, kvaliteedi parandamise võimalusi, kristalsete alküülresortsiinide saamise tehnoloogiat ja põlevkiviõlist parandatud omadustega teebituumenite saamist. Ta kuulus Hugo Raudsepa koolkonda. Aastast 1984 oli ta ajakirja Oil Shale toimetuskolleegiumi liige. Ta oli ka üks keemiatehnoloogia sõnastiku (1996) koostajaid. Ta oli D. Mendelejevi nimelise Üleliidulise Keemiaseltsi (1963–1991), Eesti Keemia Seltsi (aastast 1991) ja Eesti TA põlevkivinõukogu liige. Tiit Purre on pälvinud NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse hõbemedali ja Paul Kogermani mälestusmedali (1991). Tal on üle 60 teadustrükise, 2 patenti ja 12 autoritunnistust. К вопросу образования алкилрезорцинов в процессе коксования высших фракций сланцевой смолы (kaasautorid U. Lille, J. Klesement). // Тр. Ин-та сланцев 19 (1973) О схеме извлечения водорастворимых фенолов из дистильятов коксования высших фракций сланцевой смолы (kaasautor). // Тр. Ин-та сланцев 20 (1975) Low temperature processing of lump oil shale in retorts with a circular semicoking chamber (kaasautor). // Proc. 25th Oil Shale Symp. Golden 1992 Väike keemiatehnoloogia sõnastik (kaasautor). Tallinn, 1996. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Oil Shale 9 (1992) 1, 91 Tiit Purre (1931–2003). In memoriam. // Oil Shale 20 (2003) 4, 529–530. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Sergei Putškovski

Sergei Putškovski (12. aprill 1872 Tšernigov – detsember 1948 Voronež) oli Eesti loomaarstiteadlane. Õppis 1889–1893 Tartu Veterinaariainstituudis (TVI), veterinaariamagister (1894, TVI), väitekiri "О развитии и местонахождении вкусовых почек". Oli 1893–1897 TVI anatoomia prosektori abi, ühtlasi õpetas TVI velskrikoolis zootoomiat, füsioloogiat, eripatoloogiat ja kirurgiat, 1897–1898 TVI anatoomia prosektori kohusetäitja, 1898–1900 embrüoloogia eradotsent, 1900–1911 operatiivkirurgia erakorraline professor, 1911–1918 professor, 1918–1921 Novotšerkasski Veterinaariainstituudi anatoomia kateedri juhataja ja professor, aastast 1921 Voroneži Riikliku Ülikooli histoloogia ja embrüoloogia kateedri ja (aastani 1942) ka Voroneži Meditsiiniinstituudi samanimelise kateedri juhataja ja professor. Osales Voroneži Veterinaariainstituudi loomisel, oli 1924–1927 instituudi rektor, ühtlasi aastani 1948 histoloogia ja embrüoloogia kateedri juhataja ja professor. Õpetas füsioloogiat, histoloogiat, operatiivkirurgiat, aastast 1898 luges esimesena maailmas veterinaariaüliõpilastele embrüoloogiat. Koostanud õppevahendeid. Uurimusi keele mikroehitusest, koera jäsemeluudest ja lihastest, meditsiini ja bioloogia vallast. Veterinaarembrüoloogia loojaid. Täiustas anatoomia ja histoloogia uurimistehnikat ning kabjakõhre ekstirpatsiooni meetodit. Toimetanud väljaandeid Журнал научной и практической ветеринарной медицины (Tartu), Труды Воронежского медицинского института jt. Oli üks 1903 ja 1910 toimunud ülevenemaaliste veterinaariaarstide kongresside organiseerijaist. NSV Liidu teeneline teadlane (1929, üks esimesi). Umbes 120 teadustrükist. Шейные ребра у собаки (Canis familiaris). Казань, 1896 Вариации медиального отдела tarsi у собак. Казань, 1897 Общий обзор эмбриологии и ее значение для биологии. Первая пробная лекция для получения звания приват-доцента, 11 февр. 1898 г. в актовом зале Юрьевского ветеринарного института. Казань, 1898 Упрощенный метод получения коррозионных препаратов внутренного уха (kaasautor V. V. Zavjalõhh). Казань, 1898 Курс оперативной хирургии. Юрьев, 1910. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Альбом имматрикулированных в ДВИ, 242 Tehver, J. Einiges aus der Geschichte der Dorpater Veterinärschule des Veterinär-Instituts. // Eesti Loomaarstlik Ringvaade V (1931) 4/5, 130, 159–160 Баженов С. В. Создатель ветеринарной эмбриологии. // Ветеринария (1972) 12, 107–108 Ветеринарная энцикл. V. M, 1975, 250–251. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Ülo Puurand

Ülo Puurand (20. detsember 1963 Tallinn – 21. jaanuar 2023) oli eesti bioloog. Ülo Puurand oli inseneri poeg. Lõpetas 1981 Tallinna 1. Keskkooli, 1986 TÜ bioloogia osakonna geneetika ja selektsiooni erialal, Ph.D. (bioloogia, 1997, TÜ), väitekiri "The complete nucleotide sequence and infectious in vitro transcripts from cloned cDNA of potato A potyvirus" (Tartu, 1997). Oli 1986–90 Eesti NSV TA Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi molekulaargeneetika labori teadur, 1990–97 Helsingi Ülikooli biotehnoloogia instituudi taimemolekulaarbioloogia labori teadur, 1997–98 vanemteadur, 1999 Valmsen & Ko OÜ konsultant, 2000–05 Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi patoloogilise füsioloogia õppetooli teadur, 2006– TTÜ geenitehnoloogia instituudi molekulaardiagnostika õppetooli vanemteadur. Uurimisvaldkonnad: veise proteaaside uurimine, pepsiini geeni kloonimine ja kirjeldamine; taimeviirused (peamiselt kartuli potyviiruse A genoom); imetajate energeetiline metabolism. Loonud originaalsed meetodid DNA fragmentide kogumike analüüsimiseks ja DNA järjestuse variatsioonide leidmiseks. Eesti Inimesegeneetika Ühingu ja Eesti Biokeemia Seltsi liige. 16 teadustrükist, 1 patent. Characterization of cocksfoot mottle sobemovirus genomic RNA and sequence comparison with related viruses (kaasautor). // J. Gen. Virol. 76 (1995) Comparison of the nucleotide sequences of the 3'-terminal regions of one aphid and two non-aphid transmissible isolates of potato A potyvirus (kaasautor). // Arch. Virol. 141(1996) 7 Potyvirus helper component-proteinase and coat protein (CP) have coordinated functions in virus-host interactions and the same CP motif affects virus transmission and accumulation (kaasautor). // J. Gen. Virol. 80 (1999) 5 Identification of genes commonly expressed in both caldiac and oxidative skeletal muscles (kaasautorid L. Kadaja, E. Seppet). // J. Mol. Cell. Cardiol. 34 (2002) 6 Kindred DNA amplification from two distinct populations of DNA fragments (kaasautorid L. Kadaja, E. Seppet). // Biotechniques, 34 (2003) 5 Rakusiseste energeetiliste üksuste organisatsioonis osalevate kandidaatgeenide analüüs (kaasautor). // EA (2004) 9. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Ülo Puurand Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Elle Puurmann

Elle Puurmann (aastani 1978 Rebane, sündinud 12. juulil 1957 Järvamaal) on eesti biogeograaf ja ökoloog. Puurmann lõpetas 1975 Türi Keskkooli (kuldmedaliga) ja 1980 Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna. 1996. aastal kaitses ta teadusmagistri kraadi geoökoloogias Tallinna Pedagoogikaülikoolis väitekirjaga "Inimmõju Eesti väikesaarte arengule viimastel aastatel". 1980–1992 oli Puurmann Tallinna Botaanikaaia saarte maastike ja 1993–1996 Eesti TA Ökoloogia Instituudi geoökoloogia osakonna saarte töörühma liige, 1996–2001 Lääne-Eesti Saarestiku Biosfäärikaitseala Läänemaa Keskuse spetsialist, 2002–2005 Silma looduskaitseala Rumpo (Vormsi) teaduskeskuse peaspetsialist, 2006– Riikliku Looduskaitsekeskuse Hiiu-Lääne regiooni kaitse planeerimise peaspetsialist. Elle Puurmanni peamine uurimisvaldkond on Eesti saarte ja rannikualade maastike struktuur, seisund ja arengutendentsid seoses loodusgeograafiliste ja inimtekkeliste aspektidega. Aastast 1993 on ta mitme uurimisprojekti (soolakulised rannamullad Eesti neotektoonilise maakerkega randadel jt) ning keskkonnaseisundit hindavate lepinguliste uurimuste ja riikliku bioloogilise mitmekesisuse seire rannikumaastike seire allprogrammi täitja. Ta on avaldanud üle 30 teadustrükise. "Genesis of islets geocomplexis in the Väinameri" (kaasautorid U. Ratas, T. Kokovkin). Tallinn, 1988 "Human impact on the development of landscape structure of the islets of West-Estonia" (kaasautor U. Ratas). // Eesti TA Toimetised. Ökoloogia 4 (1994) 1 "Long-term changes in insular landscapes on the example of Vohilaid, West-Estonia" (kaasautorid U. Ratas, T. Kokovkin). // Estonia. Geogr. Studies. Tallinn, 1996 "Impact of birds on the development of the landscape of Estonian small islands" (kaasautorid U. Ratas, E. Mägi). // Estonia. Geogr. Studies. Tallinn, 2000 "Rannikumaastike seire" (kaasautorid U. Ratas, R. Rivis). // "Eesti keskkonnaseire 2001" Tartu, 2002 "A landscape geochemical approach in insular studies as examplified by islets of the eastern Baltic Sea" (kaasautor). // Landscape Ecology 18 (2003) 2 "Diversity of Estonian coastal landscapes: past and future" (kaasautorid U. Ratas, R. Rivis). // "European Rural Landscapes: Persistence and Change in a Globalising Environment" Boston/Dordrecht/London, 2004 "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide Virkus, R. "Tallinna Pedagoogikaülikool läbi aegade" Tallinn, 1998, lk 173 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, märksõna ""Puurmann, Elle"" Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Enno Puusepp

Enno Puusepp (14. aprill 1935 Loosi vald, Võrumaa – 9. november 2016) oli eesti loomaarstiteadlane. Enno Puusepp oli kooliõpetaja ja talupidaja poeg. Lõpetas 1955 Tartu 5. Keskkooli, 1960 EPA veterinaararsti erialal, veterinaariakandidaat (1966, Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut (ELVI)), väitekiri "Pidamistingimuste mõju sigade kaaluiibele, söödavääringule ja mõnedele vere näitajatele". Oli Põdra sovhoosi (Jõgeva rajoon) peaveterinaararst, 1967–1969 ELVI nooremteadur, 1969–1971 Tartu Näidissovhoosi peazootehnik, 1971–1976 Uula sovhoosi direktor, 1976–1989 Üleliidulise Põllumajandushoonete Uurimise ja Projekteerimise Instituudi vanemteadur, aastast 1989 juhtivtöötaja mitmes majandis. Uurimisvaldkonnad: loomatervishoid ja loomakasvatustehnoloogia. Üle 40 teadustrükise. Об освоении молочных комплексов в Эстонской ССР. // Теор. и практ. вопросы ветеринарии. I. Tartu 1987 Ветеринарно-санитарные и административно-бытовые здания в свиноводческих комплексах и фермах. // Теор. и практ. вопросы ветеринарии. I. Tartu 1987 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut (ELVI), 46, 114 Sotsialistlik Põllumajandus (1966) 14, 669–670 Eesti Loomaarstlik Ringvaade (1995) 3, 138–139 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Karl Theodor Puusepp

Karl Theodor Puusepp (perekonnanime rööpkuju välismaal: Pusep; 5. september 1902 Tartu – 8. detsember 1972 Hamilton, Ontario provints, Kanada) oli eesti farmatseut. Karl Theodor Puusepp oli riigiteenistuja poeg. Õppis Pärnus ja Tartus, lõpetas 1924 Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi, õppis 1924–1827 Tartu Ülikooli loodusteaduskonnas, lõpetas 1928 Tartu Ülikooli rohuteadlasena, mag. pharm. (1929, TÜ), väitekiri "Riitsinuse õlist ja selle värskeolu hinnangust". Oli 1925 Tallinna Linnaapteegis apteegipraktikant, 1936 Tallinna Linnaapteegis, 1936–1840 Tallinnas farmaatsia inspektuuri revident, 1940 Sotsiaalministeeriumi farmaatsiaosakonna direktor, 1940–1941 Apteekide Peavalitsuse juhataja kohusetäitja. Põgenes 1944 Saksamaale, töötas seal apteekides ja keemiaõpetajana. Läks 1948 Kanadasse, oli aastast 1958 apteegi omanik Hamiltonis. Uurimisvaldkond: farmakognoosia, farmakopöa preparaatide analüüs. Oli 1934–1840 ajakirja Eesti Rohuteadlane toimetaja. Eesti Rohuteadlaste Ühingu asutajaid ja juhatuse liige, Eesti Farmatsöitide Ühisuse juhatuse liige. Rasvõlide eritlemisest. // Eesti Rohuteadlane (1935) 6 Harilikust maasapist – Erythraea centarium (L.). Persoon ja selle kultuurist ERÜ ja R. koja katsepõllul. // Eesti Rohuteadlane (1937) 1 Leesikas Artostaphylos Uva ursi ja karukold – Lycopodium clavatum Võru- ja Petserimaal hävimisohus. // Eesti Rohuteadlane (1938) 12. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II 333 Eesti Rohuteadlane (1934) 10, 192–193 (1936) 6, 183 Pharmacia (1936) 7, 270–271. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Chephreni sfinks

Chephreni sfinks on suur kivist sfinks Giza platool kolme suure püramiidi juures. Chephreni sfinks kujutab lõvi keha ja inimese näoga olendit, jumala Ra-Harahte kehastust. Sfinks on nime saanud Vana-Egiptuse kuninga Chephreni järgi, kes lasi 26. sajandil eKr püstitada ühe suurtest püramiididest. Sfinks asub Chephreni püramiidi idaküljel asuva pühamu ees ning kuulub seega Chephreni hauakopleksi juurde. Kas Chephren lasi ehitada ka sfinksi, on vaieldav. Suur sfinks tahuti arvatavasti välja lubjakivikaljust, mis jäi üle Chephreni püramiidi plokkide murdmisest. Sfinksi nägu kujutas arvatavasti Chephrenit ja on seega vanim teadaolev monumentaalne vaaraoportree. Sfinks, nagu ka kõrvalasuvad püramiidid, on orienteeritud põhiilmakaarte järgi. Kuju on umbes 20 m kõrge ja 73 m pikk. Suurema osa viimasest neljast ja poolest tuhandest aastast oli sfinks õlgadeni liiva alla maetud. Suur steel sfinksi rinna ees annab teada, et 1419. aastal eKr kaevas siis veel alles noor prints Tuthmosis IV sfinksi esikäpad liiva seest välja pärast üht unenägu, kus sfinks lubas talle Egiptuse kuningriiki juhul, kui noor prints sfinksi liivast välja kaevab. Ühe oletuse järgi on sfinks jäänuk perioodist, mis eelneb meile tuntud Vana-Egiptuse tsivilisatsioonile. Selle teooria kohaselt pärineb see 15 000 aastat tagasi eksisteerinud ürgkultuurist. Väide tugineb Chephreni sfinksi ja Giza püramiidide ehitusmaterjali erosioonikahjustuste võrdlemisel. Teise, üldlevinud oletuse, on enamus egüptolooge tänaseks kokku leppinud, et sfinks kujutab siiski meile tuntud Egiptuse kuningat Chephreni, kes oli 4. dünastia neljas kuningas ja kes valitses 3. aastatuhandel eKr.
Priidu Puusepp

Priidu Puusepp (aastani 1936 Friedrich Puusepp, 11. veebruar 1887 Võru – 1. november 1972 Tartu) oli eesti pedagoog ja keeleteadlane. Priidu Puusepp oli rätsepa poeg. Lõpetas 1905 Valga Pedagoogika Kursused, 1940 sai Tartu Ülikoolist kesk- ja kutsekooli eesti keele ja kirjanduse õpetaja kutse. Oli 1905–1916 õpetaja Võru- ja Pärnumaa maakoolides, 1917–1922 Võru Ühisgümnaasiumis[küsitav], 1922–1932 Tartu Õpetajate Seminaris, 1932–1944 Tartu 16. algkoolis, 1946–1953 Tartu Ülikooli vene keele kateedris. Koostas ja avaldas 32 keeleõpikut koolidele kogutiraažiga miljon eksemplari. Mitmed neist kujunesid aastakümneiks põhiõpikuteks. Uurinud vene keele grammatika ja sünonüümika küsimusi (kogumik "Vene keele rektsioone", "Vene keele sünonüüme" jm). Koostas mahuka (kuni 100 ap) "Vene-eesti fraseoloogilise sõnaraamatu" käsikirja, mis aga ei ole trükis ilmunud. Teatrihuvilisena avaldas artikleid lavakunsti kohta. Eesti NSV teeneline õpetaja (1946). Käsiraamat Eesti keele õigekirjutuse õppimiseks. Võru, 1921 Keelelised harjutused. Tartu, 1923 Eesti keele grammatika koolidele. Tartu, 3. trükk 1929 Soome keele õpetus algajaile. Tartu, 1931, 2. trükk 1936 Kirjakeele algmeid. Tartu, 1932 Elav sõna. I–IV. Tartu, 1932–1936 Etteütlusi I–II. Algkooli noorematele ja vanematele klassidele ning keskkoolile. Tartu, 1936 Vene keele õpik (kaasautor A. Klaving). Tallinn, 1940, 2. trükk 1941. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti kooli biograafiline leksikon. Tallinn, 1996, 187 Eesti avalikud tegelased. Trt, 1932, 249 Muhel, V. Priidu Puusepp 80-aastane. // SV (1967) 10. III Priidu Puusepp. // Nõukogude Õpetaja (1972) 11. XI Priidu. Puusepp (nekroloog). // KK (1973) 1, 62. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Ilme-Luule Puussaar

Ilme-Luule Puussaar (5. oktoober 1927 Vaabina vald, Võrumaa – 29. juuni 2003 Tallinn) oli eesti arstiteadlane ja kutsepatoloog. Ilme-Luule Puussaar oli talupidaja tütar. Õppis Võru 1. Keskkoolis, arreteeriti 1945 ja töötas Kirovi haiglas laborandina, oli 1951–57 Viljandi Tuberkuloositõrje Dispanseri laborant. Lõpetas 1954 Viljandi Töölisnoorte Keskkooli, 1957 Viljandi Meditsiinikooli veskrina, 1963 TÜ arstiteaduskonna stomatoloogina, meditsiinikandidaat (1974, TÜ), väitekiri "Kopsufunktsiooni iseloomustus Eesti NSV põlevkivikaevuritel seoses kopsuemfüsüümi arenguga". Täiendas end korduvalt Moskvas Tööhügieeni ja Kutsehaiguste Instituudis, 1966 Moskva Arstide Täienduse Keskinstituudis, 1979 Kaasanis Arstide Täiendusinstituudis. Oli 1964–78 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi kutsepatoloogia osakonna nooremteadur, 1978–85 vanemteadur, aastast 1985 Tallinna Kiirabihaigla vereülekande osakonna laborant, 1989–2002 Tallinna Meditsiinikooli anatoomia ja füsioloogia õpetaja. Uurimisvaldkond: kliiniline ja patoloogiline füsioloogia, kopsude seisund põlevkivikaevuritel. Umbes 50 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Жизненная емкость и вентиляционная функция легких у шахтеров сланцевого бассейна (kaasautor I. Maripuu). // Вопр. гигиены труда и проф. патология в ЭССР, 1 (1966) Лечение хронического бронхита ионизированным аэрозолом и лечебной физкультурой (kaasautorid I. Maripuu, B. Schamardin). // Вопр. гигиены труда и проф. патология в ЭССР, 2 (1970) Форсированная жизненная емкость легких у практически здоровых мастеров сланцевых шахт Эстонии. // Гигиенa труда и проф. патология в ЭССР, 9 (1976) Пылевой бронхит у рабочих теплоэлектростанций на сланцевом топливе (kaasautorid N. Loogna, S. Mäe). // Гигиенa труда и проф. патология в ЭССР, 11 (1984). Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi teaduskaader 1947–1987. Tallinn, 1987, 32 Nõukogude Eesti Tervishoid (1974) 5, 433. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.