laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pooljuhtelektroonika

Pooljuhtelektroonika on elektroonika haru, mis põhineb pooljuhtmaterjalide kasutamisel. Pooljuhtelektroonika tegeleb pooljuhtidel põhinevate elektroonikakomponentide väljatöötamise, valmistamise ja rakendamisega. Juba lampelektroonika laialdase kasutamise ajal 20. sajandi esimesel poolel hakati pooljuhtmaterjale kasutama peamiselt dioodde valmistamiseks, seda kohati lausa kodustes tingimustes (näiteks nn detektorvastuvõtjas). Väga laialdase leviku osaliseks said kuproks- ja seleenalaldid. Pooljuhtmaterjalidest hakati valmistama mitmesugused (temperatuuri, valguse, kiirguste, magnetvälja) sensoreid. Tõeliselt laia leviku sai pooljuhtide kasutamine aga koos bipolaartransistori leiutamisega 1947. aastal. Peamise materjalina oli algul kasutusel germaanium (Ge), kuid peagi vahetas räni (Si) selle välja. Kuigi väljatransistori kui elektronlambi analoogi (n-ö kütteta lambi) mõte ise on palju vanem (Lilienfeld, 1925), jõuti väljatransistori praktilise teostamiseni alles 1950. aastatel, ja siis jäi see tulemus suuresti bipolaartransistori kiire leviku varju. Kui 1960. aastatel algas üleminek üksiktransistoridelt integraallülitustele, põhinesid need lülitused (kuuldeaparaatide võimendid, diferentsvõimendiid, operatsioonvõimendid) samuti bipolaartransistoridel. Väljatransistor isoleeritud paisuga versioonina (nn MOSFET) ja seejärel komplementaarsel kujul CMOS-lülitusena tõrjus 1970. aastatel bipolaartransistori välja ja leidis laialdast rakendust, algul laiatarbelistest integraallülitustes, eriti mikroprotsessortehnikas ja arvutitehnikas üldse. Tänapäeva pooljuhtelektroonika – mikroelektroonika – tegeleb paljudest (kuni miljarditest) üliväikestest (mõne nanomeetri suurustest elementidest) koosnevate ja ühele mikrokiibile mahutatud elektroonikalülitustega. Eestis on pooljuhtseadiseid ja mikrolülitusi toodetud alates 1958. aastast Tallinna Pooljuhttakistite Tehases, mida hiljem kutsuti pooljuhtseadiste tehaseks, ametlikult Hans Pöögelmanni nimeliseks Elektrotehnika Tehaseks, hiljem Tondi Elektroonikaks. Harry Tani ja Enn Velmre (1967). Pooljuhtseadised ja nende kasutamine. Tallinn: Valgus. "Halli tajur". "Julius Edgar Lilienfeld". Vaadatud 08.06.2018.
Taanlased Titanicul

Taanlaste seost ookeaniliinilaevaga Titanic kinnitavad laeva andmed 13st Taani päritolu inimesest. Nende seas oli ka Charles Valdemar Jensen, ainuke skandinaavlasest meeskonnaliige. Norralased Titanicul Rootslased Titanicul Atlandi ookeani ületus Titanic Ameerikataanlased
EE-T1 Osório

EE-T1 Osório on Brasiilias tootmises olnud lahingutank.
Harry Reinthal

Harry Reinthal (5. detsember (vkj)/ 18. detsember 1912 Tartu – 2. september 1980 Tallinn) oli eesti poksija. Ta oli Eesti meister kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1930. aastal. Ta sai Eesti meistrivõistlustel 3. koha kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1929. aastal, kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) 1933. aastal ning sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1935. aastal. Ta sai 1935. aastal I Eesti raskejõustikumängude poksivõistlusel sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 3. koha. Ta osales Eesti–Soome maavõistlusel ühe korra 1930. aastal kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) ning kaotas selle kohtumise. Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009 Harry Reinthali sporditulemused
Jānis Bojārs

Jānis Bojārs (12. mai 1956 – 5. juuni 2018) oli läti kuulitõukaja. Suurvõistlustel esindas ta Nõukogude Liitu. Jānis Bojārs Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Jānis Bojārs veebisaidil Olympedia (inglise)
Survepesur

Survepesur on veepihusti, mida kasutatakse värvi, hallituse, pori, tolmu, muda ja mustuse eemaldamiseks erinevatelt pindadelt, näiteks hoonete seintelt ja masinate korpuselt. Survepesuri kasutamist nimetatakse survepesuks. Mehaanilise survepesuri mahtu väljendatakse liitrites minutis (USAs gallonites minutis). Survepesuri maht tuleneb projekteeritud pumba konstruktsioonist ning see ei ole muudetav. Surve tugevust saab muuta naela ruutmeetri tolli kohta, paskali või baari ühikutesse, ka koormusventiili reguleerimisel on võimalik muuta surve tugevust. Saadaval on masinad, mille rõhk jääb 750–3000 psi vahele (5–200 MPa), ning ka võimsamaid. Survepesu kasutatakse lamedate pindade puhastamiseks. Pesuril on kaks kuni neli rõhuregulaatori varrast, mis pöörlevad, kui vesi voolab, selline süsteem puhastab pinda ühtlaselt ja kiirelt. Survepesuvahendeid kasutatakse paaditekkide, siseõue, sõiduteede, kõnniteede ja parkimiskohtade puhastamiseks. Survepesureid toodavad näiteks ettevõtted Briggs & Stratton, Kärcher ja Nilfisk. "Driveway Pressure Washing". South Coast Pressure Washing (Ameerika inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 12.06.2018. Vaadatud 6.05.2018.
Londoni loodusmuuseum

Londoni loodusmuuseum (inglise keeles Natural History Museum; lühend NHM) on Londonis Lõuna-Kensingtonis asuv loodusmuuseum; kuni 1963. aastani Briti Muuseumi allüksus. Muuseumi kollektsioon hõlmab üle 80 miljoni eksponaadi botaanika, zooloogia, entomoloogia, geoloogia ja paleontoloogia valdkonnast. NHM on üks suurema külastatavusega Suurbritannia muuseume – jääb alla vaid Briti Muuseumile, Tate Modernile ja Rahvusgaleriile. 2017. aastal külastas loodusmuuseumi 4,43 miljonit inimest. 1850. aastatel kavandas Briti muuseum muuseumi laiendamist. Sellel eesmärgil ostis muuseum maatüki Lõuna-Kensingtonis ja korraldas 1864. aastal uue muuseumihoone arhitektuurikonkursi. Võistluse võitis ehitusinsener ja arhitekt Francis Fowke (oli varem projekteerinud Lõuna-Kensingtonis asuva Victoria ja Alberti muuseumi), kes aga järgmisel aastal ootamatult suri. Hoone ehitamine usaldati arhitekt Alfred Waterhouse'ile, viktoriaanliku arhitektuuri esindajale, kes aga Fowke'i esialgse fassaadilahenduse muutis, tuues sisse uusromaani stiili elemente ja rikkaliku terrakota dekoori. Hoone ehitati aastatel 1873–1880. Muuseum avati pidulikult 1881. aastal. Ametlikult jäi muuseum Briti muuseumi osakonnaks kuni 1963. aastani. Kuigi muuseum iseseisvus, jäi senine nimi British Museum (Natural History) veel kasutusele kuni 1989. aastani. 1989. aastast kasutusel olev nimi Natural History Museum sai ametlikuks alles 1992. aastal. 1984. aastast alates on muuseum seotud loodusfoto võistlusega Wildlife Photographer of the Year. 2017 Visitor Figures. .alva.org.uk History of the competition Natural History Museum (vaadatud 29. augustil 2022) Koduleht
BBC Wildlife

BBC Wildlife, ka Wildlife Magazine, on Suurbritannia loodusajakiri, mis ilmub kord kuus. Väljaandja Immediate Media Company. Ajakiri, esialgse nimega Animals Magazine, hakkas ilmuma 1963. aastal. 1974. aastast ilmub see nimega Wildlife ja 1983. aastast nimega BBC Wildlife. 1965. aastal asutas ajakiri metsiku looduse aastafotograafi konkursi ("Wildlife Photographer of the Year"), millest sai maailma üks mainekamaid loodusfotokonkursse. Key moments in the history of BBC Wildlife Magazine. discoverwildlife.com Galerii: Maailma parimad loodusfotod. novaator.ee, 19. oktoober 2012 Koduleht. discoverwildlife.com
Allaži kirikumõis

Allaži kirikumõis (saksa keeles Pastorat Allasch, läti keeles Allažu mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Riia kreisis Allaži kihelkonnas.
Jaam kahele

"Jaam kahele" (vene keeles: "Вокза́л для двои́х") on režissöör Eldar Rjazanovi 1982. aasta melodramaatiline mängufilm. Peaosades on Oleg Basilašvili ja Ljudmila Gurtšenko. Film osales 1983. aasta Cannes'i filmifestivali konkursiprogrammis. Pälvis 1984. aastal NSV Liidu riikliku preemia. Süžee põhineb osaliselt kahel tegelikult sündinud juhtumil: Mikael Tariverdijevi ja Jaroslav Smeljakovi lool, mis filmis on kombineeritud. Nimelt oli Tariverdijev kõrvalistuja istmel autos, mida juhtis tema kallim, tuntud näitleja, auto sattus õnnetusse, jalakäija hukkus ja Tariverdijev võttis süü enda peale, kuigi ta tegelikult ei olnud roolis. Ta pääses pika protsessi järel amnestia tõttu; samas ka tema armulugu lõppes. Teine lugu oli luuletaja Smeljakoviga, kes oli Stalini ajal Kaug-Põhjas vangilaagris. Talle anti vaba päev sõpradega kohtumiseks, kusjuures hilinemine võrdsustati põgenemisega. Õnnetuseks nad magasid sisse ja Smeljakov pidi sõpradega läbi tundra laagrisse jooksma, tee lõpus pidid sõbrad teda laagri väravateni kandma, sest ta oli liiga väsinud. Film vene keeles
Jaak Jürison

Jaak Jürison (sündinud 6. mail 1931 Tallinnas – 7. jaanuar 2021) oli eesti informatsioonisüsteemide teadlane Ameerika Ühendriikides. Ta sündis aastal 1931 Tallinnas apteekri perekonnas. Ta asus õppima aastal 1938 Tallinna 27. Algkoolis. Aastal 1944 põgenes ta emaga Saksamaale, kus lõpetas aastal 1949 Oldenburgi põgenikelaagris eesti gümnaasiumi. Aastal 1949 asus ta koos emaga Ameerika Ühendriikidesse. Tema isa Karl Jürison oli farmatseut, Rohuteadlaste Koja esimees aastatel 1935–1940 ja I Riigivolikogu liige. http://isik.tlulib.ee/index.php?id=775
Karl Leonhard

Karl Leonhard (21. märts 1904 Edelsfeld – 23. aprill 1988 Berliin) oli Saksa psühhiaater (töötas Saksa DVs); lõi psühhooside oma nosoloogilise süsteemi; ka aktsentueeritud isiksuste uurijaid. Isiksusehäired Ülevaade aktsentueeritud isiksustest Leonhardi järgi
Seekelid

Seekelid (ungari keeles székelyek; rumeenia keeles Secuii; eesti keeles esinenud ka nimekuju seekäid) on ungarlaste etniline rühm Rumeenias Transilvaania idaosas (põhiliselt Harghita, Covasna ja Mureși maakonnas). Umbes pooled Transilvaania ungarlastest peavad ennast seekeliteks. Seekeleid on maailmas kokku hinnanguliselt 845 000. Rumeenias on seekeleid 665 000, vähesel määral elab neid ka Ungaris ja Serbias Vojvodinas. Ajaloolistes ürikutes on seekeleid esmamainitud 12. sajandil. Tõenäoliselt viidi nad Transilvaaniasse piirikaitserahvastikuks. Seekelite ajalugu Seekelimaa Szeklerland: "Bei uns fordern die Ärmsten Autonomie" Mitteldeutscher Rundfunk
Oskar Vahtra

Oskar Vahtra (kuni 5. augustini 1936 Oskar Rudolf Valdmann; 3/16. veebruar 1906 Tallinn – 16. november 1992 Tallinn) oli eesti poksija. Vahtra oli keskkaalus (kuni 72,6 kg) Eesti meister (1926) ja poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) Eesti meister (1930). Vahtra osales poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) 3. Euroopa meistrivõistlustel 1930. aastal Budapestis, kuid kaotas oma esimese kohtumise tehnilise nokaudiga esimeses raundis. Tema vastane Thyge Petersen (Taani) oli Pariisi olümpiamängudel 1924. aastal poolraskekaalu (kuni 79,4 kg) hõbemedalivõitja ja Euroopa 1925. aasta meister. Petersen sai hiljem I koha ja Euroopa meistri tiitli. 3. Euroopa meistrivõistlused poksis. Budapest 1930. Tulemused inglise keeles Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 410 "Poksija Oskar Vahtra". Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum, ESM F 105:23/A 1498 Oskar Vahtra (Valdmanni) sporditulemused Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
Bad Bentheimi raudteejaam

Bad Bentheim on raudteejaam, mis asub Bad Bentheimis Alam-Saksi liidumaal Saksamaal. Jaam avati 18. oktoobril 1865 ja paikneb Almelo–Salzbergeni raudteel. Rongiliine opereerib Deutsche Bahn koos NS Internationali ja WestfalenBahniga. Jaamas on kolm ooteplatvormi. Jaam on piirijaam Saksamaa ja Hollandi vahel. Seal vahetatakse Hollandi ja Saksa vedureid, kuna neis riikides on kasutusel erinev toitepinge. Bad Bentheimist saab rahvusvahelise liiniga sõita Amsterdami; Saksamaa piires on tähtsamad sihtkohad Osnabrück, Hannover ja Berliin. Jaamast idas on manööverdamisala Bentheimer Eisenbahni jaoks, mis on kaubaveo raudtee Nordhorni ja Coevordenisse. Praegu on käigus järgmised Bad Bentheimi läbivad liinid: Linnadevaheline liin Amsterdam Central – Amersfoort – Hengelo – Osnabrück – Hanover – Berlin Kohalik liin (RB61) Hengelo – Bad Bentheim – Rheine – Osnabrück – Herford – Bielefeld 2010. aasta detsembrist 2013. aasta detsembrini katsetati postirongi Hengelo, Oldenzaali ja Bad Bentheimi vahel, millega opereeris Syntus kui Grenslandi ekspress. See lõpetati 2013. aastal reisijate vähesuse tõttu. 2017. aasta detsembrist on Saksa RB61 pikendatud Hengeloni. Lisaks on kava alustada reisijatevedu Bad Bentheimi, Nordhorni ja Neuenhausi vahel. 100 Bad Bentheim – Nordhorn – Neuenhaus – Uelsen – Wilsum – Emlichheim 200 Bad Bentheim – Nordhorn – Neuenhaus – Veldhausen – Hoogstede – Emlichheim Jaam www.bahnhof.de
Selvelaud

Selvelaud on iseteeninduslaud. Selvelaudadeks võime nimetada laudu, mille juures ei istuta ning teenindatakse end ise. Suupisted ja joogid võivad olla laudadel, neid võivad teenindajad pakkuda ka kandikutelt või baarist. Söömine võib toimuda nii istudes kui ka seistes. Levinumad selvelauad on furšettlaud, Rootsi laud, puuviljalaud, juustulaud, kokteililaud, eeljoogilaud, tervitusjoogilaud. Toidud ja nõud paigutatakse ühele või mitmele lauale/tasandile, mille ääres ei sööda. Need lauad kaunistatakse, road serveeritakse suurtel vaagnatel või kaussides. Söömiseks kaetakse eraldi lauad, mis võivad asuda ühes või mitmes ruumis. Selvelaudu kaetakse pidulike sündmuste puhul nii siseruumides kui ka vabas õhus. Laudade suurus, paigutus ja liik sõltub sündmuse iseloomust ja tellitud toiduvalikust. Selvelaudadeks on sobilikud ruudu- või ristkülikukujulised, ovaalsed, ümmargused ja erikujulised lauad. Laua pinda arvestatakse üldiselt 1 m laua pikkust 6–10 külalise kohta. Laudade laiuseks soovitatakse ühest küljest kasutatavalt vähemalt 60 cm ning kahelt küljelt ligipääsuga 1,2–1,5 m. Optimaalseks laua kõrguseks peetakse enamasti 0,85–1,1 m. Selvelaud võib asetseda seina ääres. Juhul, kui selvelaud on ligipääsetav kahest või enamast küljest, peaks laud asetsema seinast vähemalt 1 m kaugusel. Uksest on selvelaud vähemalt 1,5 m kaugusel. Selvelaua ja söögilaudade vahe ei tohiks olla vähem kui 1,5 m. Kotkas, M; Roosipõld, A (2010). Restoraniteenindus. Tallinn: Argo.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Rekkor, S; Kersna, A; Roosipõld, A; Merits, M (2014). Toitlustuse alused. Tallinn: Argo.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Rekkor, S; Eerik, R; Parm, T; Vainu, A (2013). Teenindamise kunst. Tallinn: Argo.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
Ladismith

Mitte segi ajada KwaZulu-Natali provintsi linnaga Ladysmith Ladismith on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Garden Route'i ringkonnas, Kannalandi valla halduskeskus. Ladismith paikneb põllumajanduslikus piirkonnas keskmiselt 550 meetri kõrgusel merepinnast. Linna lähedal asub 2198 meetri kõrgune Towerkopi mägi. Asula on rajatud 1852. aastal ja sai linnaõigused 1862. aastal. Ladismith sai nime Kapi koloonia kuberneri Harry Smithi naise Juana María de los Dolores de León Smith'i järgi. 1879. aastal muudeti linna esialgne nimi Ladysmith Ladismithiks, et vältida segiajamist Natalis asuva Ladysmithiga. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ladismithi elanikest värvilisi 81,3%, valgeid 11,5%, mustanahalisi aafriklasi 6,4%, India või Aasia päritolu inimesi 0,3% ja teisi. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 95,7% inimestest, inglise keelt 1,9% ja teisi keeli 2,4%. About Ladismith Ladismith Tourism Ladismith Jamina Adventures When Britain Burned the White House: Harry and Juana Smith The History Reader Ladismith Official website of Route 62 https://census2011.adrianfrith.com/place/174001 https://census2011.adrianfrith.com/place/174002
Zealandia

Zealandia (maoori keeles Te Riu-a-Māui) või Tasmantis on laamade triivi käigus peaaegu täielikult sukeldatud kontinentaalse maakooriku mass, mille veepealne osa on Uus-Meremaa ja Uus-Kaledoonia saarestik, Norfolki ja Lord Howe saar ning Elizabethi ja Middletoni riff. Sukelmanner lõikus Austraaliast lahti ligikaudu 60–85 miljoni aasta eest, olles varem, 85–130 miljonit aastat tagasi, eraldunud Antarktikast. Seda on mitmeti kirjeldatud kui kontinentaalset fragmenti, mikrokontinentatsiooni, sukeldunud kontinenti ning isegi kui eraldiseisvat kontinenti. Bruce Luyendyk tegi 1995. aastal ettepaneku Zealandia nime ja kontseptsiooni kohta. Ajavahemikus 2017–2018 jõudsid 11 Uus-Meremaa, Uus-Kaledoonia ja Austraalia geoloogi järeldusele, et Zealandia täidab kõiki nõudeid, et seda pidada uppunud mandriks, mitte mikrokontinendiks või kontinentaalseks fragmendiks. Zealandia pindala on 4,9 miljonit km². See on rohkem kui pool Austraalia mandri pindalast. Zealandia on 6 korda suurem kui maailma suurim kontinendifragment Madagaskar, üle 2 korra suurem kui suurim suur magmaprovints Ontong Jaava platoo (1,9 miljonit km²) ja üle 2 korra suurem kui suurim saar Gröönimaa (2,2 miljonit km²). Ta on suurem isegi suurimatest poolsaartest Araabia poolsaarest (3,2 miljonit km²) ja Hindustami poolsaarest (4,3 miljonit km²). Kogu Zealandia rahvaarv küündib 5 miljoni inimeseni. Uus-Meremaa – 4 823 193 inimest Uus-Kaledoonia – 268 767 inimest Norfolki saar – 2210 inimest Lord Howe saarterühmitis – 382 inimest Elizabethi riff ja Middletoni riff – 0 https://www.gns.cri.nz/Home/News-and-Events/What-s-new/The-origin-and-meaning-of-the-name-Te-Riu-a-Maui-Zealandia https://books.google.ee/books?id=eIW5aktgo0IC&pg=PA42&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false https://books.google.ee/books?id=slVobUjdzGMC&q=%22Zealandia%22+%22Tasmantis%22&pg=PA187&redir_esc=y#v=snippet&q=%22Zealandia%22%20%22Tasmantis%22&f=false  Zealandia – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Viki linnus

Viki linnus (rootsi Viks slott või Wiks slott) on keskaegne kivilinnus Rootsis Uppsala lääni Uppsala valla Balingsta osavallas liigendatud Mälareni järve Ekolni sopi põhjakaldal, 20 km Uppsala linnast edelas. Vana ajaloolise haldusjaotuse järgi jäi linnus Upplandi maakonna Hagunda kihelkonna Balingsta valda. 1303 – Vihk, 1521 – Vik, Vanem nimetus on olnud ka Wik või Wijk ("lahesopp" vanagermaani keeles). 1289 suri linnuse kohal olnud mõisa esimene teadaolev omanik Israel Andreasson And (Andide suguvõsast), Tiundalandi rüütel ja foogt. 1303 kuulus Vik Israeli tütrele Ramborg Israelsdotter Andile. 1315 elas seal ka Ramborgi abikaasa rüütel ja riiginõunik Arvid Gustavsson (Sparre av Vik), kes hertsogite Eriku ja Waldemari teenistuses olevana tapeti Nyköpingi vaenuses 1317. aastal. 1380 jõudis mõis pärandamiste kaudu viimaste pojatütre ja tema mehe Bielke valdusse. Sellal arvatakse olevat alustatud ka linnuse ehitust. 1450nda aasta paiku arvatakse olevat linnus valminud. 1470ndatest resideeris Vikis Nils Klausson (Sparre av Ellinge). 1505 võttis valduse üle tema poeg Knut Nilsson (Sparre av Ellinge). 1521 piiras kroonik Peder Swarti sõnul kuningas Gustav Vasa "väikest Viki nimelist maja Hagundas" (ett litet hus i Hagunda benämnt Vik). Linnust kaitses rüütel Knut Nilsson, piiramine kestis tulemusteta üle aasta. Keskajal oli see üks tugevamaid kindlusi Mälari orus. 1600nda aasta paiku oli lossi valdaja Sigrid Bielke. XVII sajandi algul ehitati keskaegne kivilinnus ümber Prantsuse stiilis lossiks. 1638 päris Viki Bielke abikaasa Rootsi riiginõunik ja Liivimaa kindralkuberner Gustaf Carlsson Horn af Björneborg. Seejärel läks kinnisasi järeltulijate kaudu Liewenite perekonnale, sealt edasi Essenitele. 1858–1860 toimusid lossis restaureerimistööd arhitekt Fredrik Wilhelm Scholandersi juhtimisel. 1859. aastal sündis linnuses Rootsi keemik Svante Arrhenius, kes pälvis 1903 Nobeli keemiaauhinna. 1912 müüdi valdus esmakordselt selle ajaloos. Enam kui 600 aasta jooksul oli seal elanud pärimise kaudu järjepanu 24 põlvkonda. Uueks omanikuks sai 125 000 krooni eest pankur Alfred Berg. Seejärel ostis selle ajakirjanik Carl Sigfrid Dahlin. 1923 müüs skandaalse ajakirja Fäderneslandet toimetaja lossikinnistu Uppsala lääni Maanõukogule (Landsting). Pealinnus kujutab ennast kõrget neljakandilist ristkülikukujulise põhiplaaniga majalinnust, mis on varustatud ka 4 nurgaripptorniga. Linnusel arvatakse olevat olnud kõrgust isegi kuni 9 või 11 korruse jagu. Sealhulgas on kolm võlvitud keldrikorrust, mis on praegugi alles. Ilmselt on pealinnust ümbritsenud ka lisakaitsemüür. Pea- ehk majalinnusest on säilinud hoonekehand u 6–7 korruse ulatuses. Sealjuures on 3 ülemist korrust keskajaga võrreldes tugevalt ümber ehitatud. Hoone on arhitektuurimälestis ja riikliku kaitse all ning kuulub Uppsala lääni Landstingile (Maanõukogule). Seda kasutatakse erinevate kursuste ja konverentside korralduspaigana. Ülemistel korrustel asub 7 suurt saali. See on üks paremini säilinud keskaegseid linnuseid Rootsis. https://web.archive.org/web/20150914234502/http://www.lul.se/sv/Kampanjwebbar/Wiks-slott/Topnavigering/English/ Wiks slott
Pasila

Pasila (rootsi keeles Böle) on Helsingi linnaosa. Pasila asub kesklinnast 3,5 km põhja pool. Ta piirneb lõunas Alppilaga, läänes Keskuspuistoga ja idas Vallilaga. Pasila pindala on 4,29 km². 2006. aasta alguses elas Pasilas 8338 inimest, samas 2004. aasta lõpu seisuga oli Pasilas 25 756 töökohta. Pasila hoonete pinnast kuulub üle 40% kaubandusele, peaaegu 20% büroodele ja üksnes 5% on elamispind. Pasilat läbib alates 1862. aastast Helsingist põhja poole suunduv raudtee. Pasila raudteejaamas peatuvad kõik lähi- ja kaugliinirongid. Pasilas asub ka suur rongide sorteerimisjaam, sealt lahknevad raudteed igas suunas. Raudtee jagab Pasila Ida- ja Lääne-Pasilaks. Pasila rajati 19. sajandil Helsingi eeslinnana. 1891 rajatud raudteejaam andis Pasila arengule suure tõuke. Ida-Pasila on äripiirkond, kus asuvad Pasila raudteejaam, hotell Holiday Inn, Helsingi Messikeskus, Helsingi Ärikolledž ja Helsingi Rakenduskõrgkool Helia. Ida-Pasilas elab üle 3500 inimese. Enamik sealseid hooneid on valminud 1970. aastatel betoonplaatidest. Lääne-Pasilas asuvad Soome riikliku televisiooni- ja ringhäälinguettevõtte Yleisradio ja kommertstelekanali MTV3 saatekeskus. Yleisradio telemast on 146 m kõrge. Lääne-Pasila hooned on valminud enamasti 1980. aastatel ja tehtud punastest tellistest. Seal elab umbes 4500 inimest. Ida- ja Lääne-Pasila piiril asub Soome suurim mitmeotstarbeline jäähall Hartwall-areena. Enne 1970. aastaid oli Pasilas palju vanu puumaju ja seda kanti kutsuti Puu-Pasilaks. Tänapäevani on säilinud kõigest üksikud puumajad. 2005. aastal reastas Helsingi Linnaleht kõik Helsingi 94 asumit kolme parameetri: ilu, moodsuse ja turvalisuse põhjal. Lääne-Pasila saavutas vastavalt 85., 69. ja 72. koha ning oli ka kokkuvõttes 72. Ida-Pasila tunnistati 94., 91. ja 81. koha vääriliseks (ehk sealhulgas kõige inetumaks Helsingi asumiks) ning sai kokku 92. koha, edestades üksnes Myllypurot ja Jakomäke. Pasila teletorn Aluesarjat, vaadatud 2.10.2017. Helsinki ranking City-lehti (soome keeles)  Pasila – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Chupacabra (ansambel)

Chupacabra on 1999. aasta suvel loodud eesti instrumentaal-vokaalansambel, mis sai 2004. aastal tuntuks singliga "Tere, Kertu!". Robert Annus – vokaal Indrek Laas – bass Kaspar Kaljas – kitarr Meelis Milli (alates 2004) – soolokitarr, viiul Andri Volman – (1999-2000) - trummid, (2000-2007) - taustalaul, perkussioon Madis Zilmer (alates 2004) – trummid Veiko Veski (1999-2004) – soolokitarr Jarmo Nuutre (alias Chopper) (2000–2004) – trummid 2003. aasta Raadio 2 aastahiti edetabelis singliga "Tere, Kertu!" 27. kohal 2004. aasta parima muusikavideo auhinna sai bänd tänu "Tere, Kertu!" videole.
Vox populi vox Dei

vox populi vox Dei (kasutusel ka lühem fraas vox populi) on ladinakeelne fraas, mis sõna-sõnalt tõlgituna on "rahva hääl (on) jumala hääl". Fraas tähendab seda, et rahva hääl on ülim seadus, s.t tuleb kuulata seda, mida mingis asjas arvab enamik rahvast, inimestest. http://kn.eki.ee/?Q=vox+populi (vaadatud 09.06.2018)
The Numbers Gang

The Numbers Gang ('numbrite jõuk') on Lõuna-Aafrika Vabariigis tegutsev vanglajõuk, mis on kurikuulus üle maailma. Jõuk on peamiselt tuntud tegevuse pärast Lääne-Kapimaa Pollsmoori vanglas, kuid tõenäoliselt hoiab see enda kontrolli all suuremat osa Lõuna-Aafrika vanglatest. http://www.2oceansvibe.com/simon/whores.htm "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. juuli 2011. Vaadatud 9. juunil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Sun Yee On

Sun Yee On (või Uue Õigluse ja Rahumeelse Kaubanduse ja Tööstuse Gild; hiina keeles 新義安) on Hiina ja Hongkongi juhtivaid triaade. Organisatsioonil on üle maailma üle 55 000 liikme. Tõenäoliselt tegutseb Sun Yee On ka Suurbritannias, USAs, Prantsusmaal, Belgias ja Hollandis. Davies, Anthony (25. august 1995). "Asia Week". Vaadatud 28. mai 2006. "Illuminated Lantern". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. aprill 2012. Vaadatud 28. mai 2006. "Transnational Communities Programme". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. märts 2012. Vaadatud 28. mai 2006.