laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Raivo Aavisto

Raivo Aavisto (sündinud 13. märtsil 1960) on eesti ettevõtja. 2002. aasta andmetel jagas ta Äripäeva rikaste edetabelis 142,95 miljoni kroonise varandusega 155. ja 156. kohta, 2013. aastal jagas 383. kohta. Ta lõpetas 1978. aastal Tallinna 42. Keskkooli ja 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna cum laude. Aastatel 1988–1990 õppis ta Tartu Ülikoolis välismajandust. Aavisto oli 1987–1989 Estimpeksi peadirektori abi, 1989–1990 Amerest Hotelsi peadirektori asetäitja ning 1990–1993 valuutakaupluste keti Amerest Trading juht. Ta alustas Amservi äri Amserv koos Raivo Kütiga 12 000-rublase algkapitaliga 1991. aastal, saades 12 Toyotat firmalt Sumitomo, kust oli tulnud kaup valuutakauplustesse. Aastatel 1993–1996 oli ta Amserv Grupi juhatuse esimees ja 1996. aastast nõukogu esimees. Ta ostis senise juhtkonna liikme ja väikeosanikuna koos Raivo Kütiga Balti-Ameerika Investeerimisfondilt 2005 välja selle enamusosaluse. Nad spondeerisid 2001. aastal ettevõtte rahast erakonda Res Publica poole miljoni krooniga ning astusid 8. detsembril 2001 partei liikmeks. Aavisto kandideeris 2002. aasta kohalikel valimistel Viimsi vallas Res Publica esinumbrina, sai 208 häält ning pääses volikokku. Ta oli volikogu liige 2005. aastani. Lisaks autoärile on Raivo Aavisto äri edukalt läinud osalusega laenukontorites, mis väljastavad peamiselt SMS-laene. Juba 2007. aasta seisuga oli ta firma Brandberg ja oma toonase abikaasa Helen Aavisto kaudu olnud seotud Soome laenuettevõttega Monetti. Ehkki Aavisto müüs Eesti Ekspressi andmeil oma suurema osaluse Monettis 2009. aastal, hoidis ta pärast seda ühe Malta äriühingu kaudu enda kontrolli all kümnendikku Folkiast. Ta on olnud grupi suuremaid aktsionäre ja figureerinud ka selle direktorite ringis. Ka Folkia Eesti filiaali juhtis tema toonane abikaasa Helen. Aavisto on Balti Riikide Toyota Diilerite Liidu president, Autode Müügi- ja Teenindusettevõtete Eesti Liidu juhatuse liige. Ta osaleb sihtasutuse Naissaare Merekindluse Raudtee tegevuses ning kuulub 1999. aastast Tallinna Rotary klubisse ja 1994. aastast klubisse Taurus. Raivo Aavistol on neli poega. 15 aastat oli algul tema elukaaslane ja hiljem abikaasa Helen Aavisto, kellega koos võitsid nad 2010. aastal oma Saaremaa maakodu kui stiilseima sisekujundaja abiga loodud Kauni Kodu auhinna (sisearhitekt oli Kristiina Eljand). Alates 2020. aastast on tema elukaaslane Kadri Lutus. Ta on tegelnud tennise, golfi ja mäesuusatamisega. 2013. aasta Äripäeva Rikaste TOP 500 PDF-fail. Aastaga on võetud poole miljardi eest SMS-laene Ärileht, 21.12.2007. Eestlane armastab kiirlaene, aga kes nendelt teenivad? Eesti Ekspress, 20.02.2014. Toivo Tänavsuu. Kiirlaenuäris tegutsevad nii IRLi kuuluv miljonär kui ka Putini reetnud vene ärimees. Eesti Ekspress, 20.02.2014. Miljonärist autoärimehe Raivo Aavisto uus kallim on tema alluv Kroonika/Delfi, 15.08.2020. Kauneima kodu auhind läks Jõelähtmele ERR Uudised, 22.01.2010. Foto "Raivo Aavisto luksuslik LX 470", [1], offroad.ee, 2001 Villy Paimets "Kaks Toyota-Raivot on Eesti parimad automüüjad", Äripäev, 5. jaanuar 2007
Brinelli kõvadus

Brinelli kõvadus on katseliselt leitav materjali kõvadus, mille korral surutakse uuritava materjali pinda karastatud teraskuul. Kuuli läbimõõt on 10; 5; 2,5; 2 või 1 mm ja jõud 9,8...29430 N (1...3000 kgf) Brinelli kõvadusarv määratakse kuulile toimiva jõu ja tekkiva sfäärilise jälje pindala suhtena. Kui jõud on kgf (jõukilogramm), siis arvutatakse Brinelli kõvadust valemiga: H B = F A = 2 F π D ( D − D 2 − d 2 {\displaystyle HB={\frac {F}{A}}={\frac {2F}{\pi D(D-{\sqrt {D^{2}-d^{2}}}}}} Kui jõud on Njuutonites siis: H B = 0 , 102 F A = 0 , 204 F π D ( D − D 2 − d 2 {\displaystyle HB={\frac {0,102F}{A}}={\frac {0,204F}{\pi D(D-{\sqrt {D^{2}-d^{2}}}}}} , kus: A on jälje pindala (mm²) D on kuuli läbimõõt (mm) d on jälje läbimõõt (mm). Brinelli kõvaduse tähistus D = 10 mm, F = 3000 kgf ja t = 10...15 sekundit korral on 185 HB, ühikuks on kgf/mm², kuid seda ei märgita. Kui katsetingimused on teistsugused, märgitakse HB järele kuuli läbimõõt, koormus ja koormamise kestus, näiteks 185 HB 5/750/20. See viimane on siis Brinelli kõvadusarv, mis on määratud kuuliga D = 5 mm, koormusel 750 kgf ning koormuse kestus on 20 sekundit. Valemitest on näha, et kõvadus sõltud survejõust F, kuuli läbimõõdust D ja jälje läbimõõdust d. Viimast mõõdetakse spetsiaalse mikroskoobi (eriluubi) abil. Jälje läbimõõt määratakse kahes teineteisega risti olevas suunas täpsusega 0,05 millimeetrit ja võetakse läbimõõtude aritmeetiline keskmine. On koostatud tabel, mille põhjal jälje läbimõõdu järgi saadakse vahetult kõvaduse HB väärtus. Et saada materjalide võrreldavad kõvaduse väärtused kuuli erinevate läbimõõtude ja koormuste korral, peab olema täidetud nõue k = F D 2 = c o n s t {\displaystyle k={\frac {F}{D^{2}}}=const} . GOST annab k väärtusteks 30; 10; 5; 2,5 ja 1. Katsekeha minimaalne paksus ei tohi olla väiksem kui 10-kordne jälje sügavus. Kõvasid materjale koormatakse 10...15 sekundit, pehmeid materjale 10...180 sekundit. Brinelli kõvadust ei soovitata kasutada, kui terase kõvadus ületab 450 HB ning värviliste metallide, sulamite ja muude materjalide korral pole soovitatav Brinelli meetodit kasutada, kui kõvadus on üle 200 HB. DIN 50351 järgi võib mõõta Brinelli kõvadust ka kõvasulamkuuliga (kõvadusi kuni 650 HB). Brinelli kõvaduse tähis DIN-i kohaselt on teraskuuli korral on HBS, kõvasulamkuuli korral HBW. Rockwelli kõvadus Vickersi kõvadus
Ilotar Aavisto

Ilotar Aavisto on eesti tõlkija ja õpetaja. Ta on tõlkinud ilukirjandust prantsuse keelest. Koos abikaasa Jaak Aavistoga töötas ta 1960. aastate lõpus Alžeerias Mascara linnas, kus naine oli tütarlaste ja mees poeglaste lütseumis matemaatikaõpetaja. Aastast 1975 töötab ta Tallinna Väike-Õismäe Gümnaasiumis matemaatika- ja prantsuse keele õpetajana. André Stil. Eksililled, Tallinn 1979, tõlkinud Ilotar Aavisto jt Marie Cardinal. Võti väljaspool, Tallinn 1985 Guy de Maupassant. Rasvarull; Kaks sõpra, Tallinn 1985 Guy de Maupassant. Pierre ja Jean, Tallinn 1992, Europeia Marcel Pagnol. Minu isa kuulsusrikkad päevad: meenutusi lapsepõlvest, Tallinn 1994, ISBN 5-7979-0534-5 François Rabelais. Suure Gargantua - Pantagrueli isa ülikohutav elulugu, mis on ... magister Alcofribasi poolt kirja pandud raamat täis pantagruelisme, Tallinn 1996, Europeia 33, ISBN 5-7979-0606-6 Guy de Maupassant. Preili Fifi: valik novelle, Tallinn 1997, Europeia 1, tõlkinud Ilotar Aavisto jt, ISBN 9985-2-0004-7 François Rabelais. Pantagruel - dipsoodide kuningas, keda näidatakse õigel kujul, tema vapustavate tegude ja vägitükkidega, mäherdused on üles tähendanud õnnis magister Alcofribas, kvintessentsi ilmutaja. 1. raamat, Tallinn 1998, Europeia 52, ISBN 5-7979-0664-3 Guy de Maupassant. Armastus: valik novelle ja jutustusi, Tallinn 1999, Europeia 58, ISBN 5-7979-0684-8 Ergava kõrbepäikese all. Nõukogude Õpetaja, nr. 44, 7. november 1973. Digar.
Irja Aav

Irja Aav (kuni 1965 Irja Pilvet; 12. mai 1944 Tallinn – 6. august 1995 Tallinn) oli eesti näitleja. Lõpetas 1962. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1964. aastal Draamateatri lavakunstistuudio. Töötas aastast 1965 Eesti Draamateatris näitlejana ja aastast 1977 inspitsiendina. 1983: Ivo Eensalu telelavastus "Üle linna Vinski" Aapeli järgi (Padjaklubi liige) 1987: Ivo Eensalu ja Virve Koppeli telelavastus, Janno Põldma "Džuudopoisid" (õpetaja) 1970 "Kolme katku vahel" (Epp) 1972 "Verekivi" (I teenija) 1988 "Ma pole turist, ma elan siin" (dispetšer Pille) 1991 "Vana mees tahab koju" 1992 "Armastuse lahinguväljad" (pruudi ema) 1970 Eesti Teatriliit Tema abikaasa aastatel 1965–1974 oli Tõnu Aav. Neil oli kaks poega: Lauri Aav on muusikaprodutsent ja koorijuht, Ardi Aav (1968–2019) oli kuni 2018. aastani Eesti Draamateatri butafoor. Eesti filmi andmebaas "Irja Aav 12. V 1944 — 6. VIII 1995". Kultuurileht nr 29, 11. august 1995. Lk 11 Haud Tallinna Metsakalmistul
Jana Aav

Jana Aav (sündinud 25. juulil 1968) on eesti meditsiinitöötaja. 1996. aastal oli ta Tallinna Kesklinna Lastepolikliiniku õdede koolituskeskuse juhataja. Õpetajate Lehes (5. detsember 1997) on ta kirjutanud seksuaalkasvatusest. Ta on koos Tiia Küti, Esti Põldmaa ja Tiina Nikiforoffiga kirjutanud nõuannete vihiku lastevanematele "Beebivihik" (Tallinna Kesklinna Lastepolikliinik 1998). "Õed õpetavad tervist hoidma" Eesti Päevaleht, 10. oktoober 1996
Hirmu neem

"Hirmu neem" (inglise "Cape Fear") on 1962. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide neo-noir, mille lavastas J. Lee Thompson. Linateos põhineb John D. MacDonaldi romaanil "The Executioners". Gregory Peck – Sam Bowden Robert Mitchum – Max Cady Polly Bergen – Peggy Bowden Lori Martin – Nancy Bowden Martin Balsam – Mark Dutton Jack Kruschen – Dave Grafton Telly Savalas – Charlie Sievers Barrie Chase – Diane Taylor Paul Comi – George Garner Hirmu neem (1962)/Cape Fear (1962). Filmiveeb Cape Fear (1962). AllRovi
Sputnik 1

Sputnik 1 (vene keeles Спутник-1) oli esimene Maa tehiskaaslane. Ta startis NSV Liidust 4. oktoobril 1957. Maa tehiskaaslase lennutamine madalale Maa orbiidile tähistas inimkonna jaoks kosmoseajastu algust. Tehiskaaslasel oli kerakujuline, 0,58-meetrise läbimõõduga hermeetiline korpus, mille külge oli kinnitatud neli antenni pikkusega 4 ja 2,9 meetrit. Raadiosaatjad töötasid sagedusel 20,005 MHz ja 40,002 MHz. Pardal olevad akud võimaldasid aparatuuril töötada kolm nädalat. Sputnik 1 abil mõõdeti esmakordselt vahetult kõrgatmosfääri tihedust. Mõõtmisi lihtsustas kaaslase kerakujulisus. Saadi ka andmeid raadiosignaalide leviku kohta ionosfääris. Tehiskaaslase lennuparameetrite põhjal kontrolliti mitmesuguseid kosmoselennuga seotud teoreetilisi arvutusi. Kaaslase sisetemperatuuri mõõdeti tundlike anduritega, mis edastasid mõõtetulemused Maale raadiosignaalide vahepauside pikkuse muutmise teel. Järgmine tehiskaaslane Sputnik 2 saadeti välja juba 3. novembril 1957, pardal koer Laika. Viimane kontakt Sputnik 1-ga oli 26. oktoobril 1957. 4. jaanuaril 1958 langes ta tagasi Maa atmosfääri ja põles ära, olles teinud 1440 tiiru ümber Maa ja läbinud umbes 70 miljonit km.
Christen Sørensen Longomontanus

Christen Sørensen (tuntud kui Longomontanus, ka kui Christian Severini, Christianus Severini Lymvicus, Christianus Longicampianus, Christen Lomborg, Chresten Lemvig või Christiern Langberg; 4. oktoober 1562 Jüütimaa, Lomborgbergi talu Lemvigi lähedal – 8. oktoober 1647 Kopenhaagen) oli Taani astronoom. Ta oli Johannes Kepleri järel Tycho Brahe kuulsaim õpilane. Sündis mitte eriti jõuka talupoja peres. Isa suri, kui Christen alles hakkas haridust omandama, ning kuna emal läks talus poja töökäsi tarvis, siis edenes tal hariduse omandamine üsna aeglaselt. 1577. aastal läks ta Viborgi kirikukooli ja Kopenhaageni Ülikooli alles 1588. Magistrikraadi sai 1598. aastal Rostocki Ülikoolist. Järgmisel aastal pärast ülikooli astumist soovitati Longomontanust Tycho Brahele ja aastad 1598–1597 veetiski ta viimase juures Hveeni saarel. Ka aastad 1600 ja 1601 veetis ta oma õpetaja abilisena, aga siis juba Prahas. Longomontanuse tähtsamateks ülesanneteks Tycho Brahe juures oli tähekataloogi koostamine ning Marsi orbiidi arvutamine. Viimasega hakkas varsti tegelema ka Johannes Kepler ning Longomontanuse uueks ülesandeks sai Kuu liikumise uurimine. 1601 lahkus ta Prahast ja suundus tagasi Taani. Tycho pidas lugu nii tema teravast vaatleja silmast kui ka iseloomust ning kasutas Longomontanust vahel ka erasekretärina. Mitmete biograafide arvates oleks Tycho oma vaatlusandmed pigem talle kui Keplerile pärandanud, kui ta vaid oleks Tycho surma ajal kohal olnud. Kogu oma hilisema aja oli Longomontanus Kopenhaageni Ülikooli professor. Algul sai ta ladina kirjanduse professori koha, aga kui astronoomiaprofessori tool vabanes, sai ta selle ning pidas seda ametit oma surmani. Kirjutas astronoomiaalaseid teadustöid. John Robert Christianson "On Tycho's Island", Cambridge University Press, 2003 ISBN 0-521-00884-0
Anne Aan

Anne Aan (sündinud 8. augustil 1969) on eesti bioloog. Ta lõpetas 1987 Tartu Forseliuse Gümnaasiumi (Tartu 8. Keskkooli) eesti keele ja kirjanduse eriklassi. Ta lõpetas 1992 Tartu Ülikooli bioloogia erialal (lõputöö teema "Lämmastiku ja produktsiooni jagunemine rinnete vahel mõnedes looduslikes taimekooslustes") ja kaitses 1995 Tartu Ülikoolis Olevi Kulli juhendamisel magistritöö "Multilayer plant community structure and functioning in different habitats". Tema uurimisvaldkonnaks on olnud valguse ja lämmastiku kasutamise efektiivsus ning biomassi jaotumine mitmerindelistes taimekooslustes. Ta on töötanud Tartu Ülikooli loodusmuuseumi botaanika- ja mükoloogiamuuseumis spetsialisti ja kuraatorina ning Ökoloogia Instituudi Tartu osakonna assistendi ja teadurina. Ta on Eesti Looduseuurijate Seltsi ja Pärandkoosluste Kaitse Ühingu liige. Anne Aan, Olevi Kull. Distribution of growth-forms along a productivity gradient in coastal grasslands. – Conventional and Ecological Grassland Management: Comparative Research and Development: Proceedings of the International Symposium: Tartu, July 4-6, 2000, Tartu 2000, lk 64–68. Anne Aan, Lea Hallik, Olevi Kull. Photon flux partitioning among species along a productivity gradient of an herbaceous plant community. – Journal of Ecology, 2006, kd 94, nr 6, lk 1143–1155. Anne Aan Eesti Teadusinfosüsteemis
Anton Aan

Anton Aan (ka Hans Aan; 9. jaanuar 1865 (Juliuse kalendri järgi 28. detsember 1864) Valguta vald, Animatsi[küsitav] – 17. jaanuar 1923 Tallinn) oli eesti õpetaja ning advokaat ja Eesti riigiametnik. Ta sündis taluniku pojana. Õppis külakoolis, 1880–1884 Tartu II Õpetajate Seminaris ning töötas seejärel 1892. aastani Tartu linnakoolis õpetajana. Aastal 1892 lõpetas ta eksternina Tartu gümnaasiumi ning asus õppima Tartu ülikooli õigusteaduskonda, mille ta lõpetas 1896 õigusteaduste kandidaadina. Seejärel oli ta 1900 Tartus advokaat, seejärel 1903. aastani Riias vandeadvokaat Jüri Jaaksoni abi. Oskar Rütli kirjutab tema kohta nii: "Adv. Aan oli andekas õigusteadlane. Temal oli suur praksis ja kliendid vahel ei pääsenud üldse Aani jutule. Asju õiendas isegi vahel advokaadi asemel kirjutaja ja koguni köögitüdruk. Ka oli Aan ise suur viinavõtja ja olevat tihti hääs tujus olnud. Rahva seas liikus järgmine anekdoot. Keegi klient, Mäe Mihkel, toonud advokaadile raha. Advokaadihärra istunud toolil ega ole raha vastu võtnud, vaid hüüdnud köögist tüdruku ja ütelnud sellele: "Miina, kirjuta seina pääle kas või söega, et Mäe Mihkel on oma asja eest maksnud kümme rubla!" Kahjuks langes aga advokaat Aan varsti rivist välja ja kui mina advokaadiks hakkasin, oli Aani tänaval veel ainult halvas riietuses näha, mitte aga enam kohtukojas." Aastal 1903 kuulus ta Oleviku toimetusse. Hiljem hulkus ta alkohoolikuna Venemaal ringi. Aastatel 1917–1918 oli ta Võrus kommunistliku tribunali esimees. Aastatel 1918–1920 oli ta Kohtuministeeriumi kodifikatsiooniosakonna sekretär ja nõunik. Ta on maetud Siselinna kalmistule. Walla kogukonna Seadus (Muudetud 1860 a. Talurahwa seadus), Wenekeelsete alguskirjade järele Eesti keelde toimetanud Anton Aan, Tallinn 1892 Seadus esimese üleüldise rahvalugemise üle Weneriigis, Eesti keelde toimetanud Anton Aan, Tartu 1895 A. A. Meie talurahva olud. – Olevik 1904, nr 50, 52. Oskar Rütli. Mälestusi ühe eesti sugupõlve tööst ja võitlusest (1871–1949), 2010, lk 144 Anton Aan Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Robert Faurisson

Robert Faurisson (25. jaanuar 1929 Shepperton, Surrey krahvkond, Suurbritannia – 21. oktoober 2018 Vichy, Prantsusmaa) oli Prantsuse kirjandusteadlane, kes sai laiemalt tuntuks oma holokausti eitavate seisukohtadega. Faurissoni isa oli prantslane ja ema šotlane. Ta õppis Sorbonne'i ülikoolis ja 1974–1979 õpetas kirjandust Lyoni ülikoolis. Kirjandusteadlasena uuris ta näiteks 19. sajandi Prantsuse luulet. Ta kirjutas kirju mitmele Prantsuse ajalehele, seal hulgas eriti väljaandele Le Monde, milles esitas väiteid, et Teise maailmasõja ajal Saksamaal plaanilist juutide hävitamist ehk holokausti ei toimunud, et surmalaagrid olid tegelikult interneeritute laagrid ja neis ei olnud gaasikambreid inimeste tapmiseks. Samuti on ta seadnud kahtluse alla Anne Franki päeviku autentsuse ning väitnud, et see on võltsitud. Kriitikud on viidanud, et Faurisson ignoreeris teadlikult mitmeid päeviku osi, mis tema versiooniga ei sobinud. Prantsuse ajaloolane Valerie Igounet, kes kirjutas Faurissonist elulooraamatu, on teda nimetanud ajaloo võltsijaks. Tal on ilmunud teosed "Lautréamont" (1971), "Arthur Rimbaud" (1972) ja "Gérard de Nerval" (1977). Faurissoni õigust oma vaateid avaldada on sõnavabadusele viidates kaitsnud Noam Chomsky. 1989. aasta septembris sai Vichys koeraga jalutanud Faurisson kolme mehe käest peksa. Peksjad kuulusid väidetavalt organisatsiooni Juutide Mälestuse Pojad. Faurisson sai peksmise käigus lõualuumurru ja ta viidi haiglasse. Faurissoni on korduvalt kohtus süüdi mõistetud, seejuures 2006. aasta oktoobris, mil ta mõisteti kolmeks kuuks tingimisi vangi. Adam Nossiter (22. oktoober 2018). "Robert Faurisson, Holocaust Denier Prosecuted by French, Dies at 89". New York Times (inglise keeles).{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "How was it possible for Anne Frank, her family, and their friends to hide in the Secret Annex for 25 months without being discovered?". Holocaust Denial on Trial (inglise keeles). Emory Ülikool. Vaadatud 30. aprill 2023.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "French Historian Who Dismisses Holocaust Is Beaten". Los Angeles Times (inglise keeles). 17. september 1989. Vaadatud 30. aprill 2023.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Vanamees ja meri

"Vanamees ja meri" on Ernest Hemingway jutustus/lühiromaan looduse ja inimese vahelistest suhetest, sellest kuidas inimene lõpuks peab ikkagi looduse vägevusele alla vanduma. Santiago oli oma külas pikka aega parim kalamees olnud, vanana aga ei õnnestunud tal enam kalapüük. Ta elas tagasihoidlikus majakeses, kus oli suur ajalehevirn. Tema eest hoolitses ta õpilane, kes lähedalasuvast söögikohast talle tihti süüa tõi. Paljud olid vanamehe suhtes juba lootuse kaotanud, aga mitte tema noor õpilane, kes truult temaga koos merel käis kuni ta vanemad selle keelasid. Vanemad tahtsid, et poiss käiks kaasas nendega, kes midagi ikkagi püüavad ja keelasid tal vanamehega merel käimise ära. Santiago käis ikka merel edasi, aga ei suutnud mitte midagi püüda. Ühel päeval nägi ta lindu ja otsustas tema järel minna, lootuses seegi kord kala saada. Kahjuks esimestel püüdlustel see ei õnnestunud, aga üsna pea püüdis ta kinni marliini, kes oli pikem kui tema paat. Mees püüdis kala paati saada, aga viimane keeldus alla andmast, justkui oleks tal mehe vastu isiklik vimm. Kala tõmbas liinist, ega andnud järele. Ta tiris paati kaugemale kaldast, nii kaugele, et mees sattus talle juba täiesti tundmatutesse vetesse ja kartis, et ei leia koduteed. Liin tõmbas mehe käed katki ja käsi kiskus krampi. Olelusvõitluses, kes on tugevam, jäi siiski peale mees. Seda aga vaid esialgu, sest kui ta oli kala kinni püüdnud ja paadi külge kinnitanud, haistsid haid vette sattunud verd ja olid üsna pea marliini kallal. Esialgu õnnestus Santiagol haid minema ajada, aga tema ainus kaitsevahend, harpuun, purunes. Paat liikus mehele tuttava kalda poole, aga kuna tal ei olnud millegagi haisid eemal hoida, jäid marliinist ainult luud alles. Mees jõudis lõpuks randa, kus ta leiti. Ta haigestus ja poiss hoolitses tema eest. Teised kalurid imestasid marliini korjuse suuruse üle. Külastavad turistid aga ei osanud aimatagi, milline oli tegelik elu selles kalurikülas.
Alias (seriaal)

"Alias" on Ameerika Ühendriikides toodetud 5-hooajaline spioonisari, mille autor on J. J. Abrams. Peaosatäitja Jennifer Garner, kes võitis osatäitmise eest Kuldgloobuse, kehastab CIA agenti Sydney Bristow'd, keda salajased missioonid viivad paljudesse riikidesse üle maailma (seejuures paaril korral ka Eestisse). Eestis on sarja näidanud TV3. Jennifer Garner – Sydney Bristow Ron Rifkin – Arvin Sloane Michael Vartan – Michael Vaughn Carl Lumbly – Marcus Dixon Kevin Weisman – Marshall Flinkman Victor Garber – Jack Bristow Bradley Cooper – Will Tippin (1. ja 2. hooaeg, külalisroll osades 3.10 ja 5.12) Merrin Dungey – Francie Calfo (1. ja 2. hooaeg, külalisroll osades 3.6, 3.10 ja 5.17) Greg Grunberg – Eric Weiss (3. ja 4. hooaeg, külalisrollid ka varasemates ja hilisemates osades) David Anders – Julian Sark (2. ja 3. hooaeg, külalisrollid ka varasemates ja hilisemates osades) Lena Olin – Irina Derevko (2. hooaeg, külalisroll osades 4.21, 4.22, 5.9, 5.11 ja 5.17) Melissa George – Lauren Reed (3. hooaeg) Mía Maestro – Nadia Santos (4. hooaeg, külalisrollid ka varasemates ja hilisemates osades) Rachel Nichols – Rachel Gibson (5. hooaeg) Élodie Bouchez – Renée Rienne (osades 5.01–5.09, külalisrollid ka hilisemates osades) Balthazar Getty – Thomas Grace (5. hooaeg) Amy Acker – Kelly Peyton (osades 5.10–5.17, külalisrollid ka varasemates osades) Alias andmekogus IMDb (inglise) Alias andmebaasis Fan History (inglise keeles)
Uprock

Uprock (inglise Brooklyn uprockin) on 1960. aastate lõpul Brooklyni tänavatel sündinud emotsionaalne ja võistluslik tantsustiil, mida tantsiti soul-, rock- ja funkmuusika saatel. Esimesed tantsijad ühendasid filmidest ja telešoudest tuntud Gene Kelly ja Fred Astaire'i tantsusammud salsa ja hustle'i liikumistega, hiljem lisandusid kehaliigutused (jerks) ja žestid (burns), mis matkisid võistleva tantsija löömist. Tants ning kahe tantsija või meeskonna "duellid" said tänavajõukude seas kiiresti populaarseks ning levisid 1970. aastatel ka laiema publiku sekka. 1980. aastatel uprockingi populaarsus kahanes breiktantsu pealetungi ees ning hiljem sulandas mõlema elemente kokku hiphoptants. Tuntumad esindajad: Rubberband Man, Apache, Eddie Figueroa, Ralph Casanova.
Muuga laht

Muuga laht ehk Randvere laht on Läänemere laht Eesti põhjarannikul Viimsi poolsaare ja Kallavere klindipoolsaare vahel. Laht moodustab Ihasalu lahe edelasopi ning on osa Soome lahest. Muuga lahe ääres on lõunarannikul Muuga sadam ja Randvere küla. Muuga lahe kaldale ulatub veel ka Maardu linna, Muuga küla ja Uusküla territoorium. Muuga lahe ääres asuvad Muuga kabelikivi ja Hansumäe kivikülv. Lahte suubub Kroodi oja. Muuga lahe sügavus ulatub üle 20 meetri. Maardu Keemiakombinaat reostas minevikus Muuga lahte. Tehase mõju leevendas lahe süvendamine seoses sadama rajamisega. Pärast süvendustöid ja eriti pärast tehase sulgemist on laht muutunud liigirikkamaks. Muuga sadam Muuga lahe lõunakaldal Vaade Randvere kiriku lähistelt kagu suunas Laht Randvere kiriku lähistel Randvere Hallikivi Öine vaade läbi pilliroo Muuga sadama poole Foto 360° aeropanoraam / aerofoto
Ornella Muti

Ornella Muti (sünninimi oli Francesca Romana Rivelli; sündinud 9. märtsil 1955 Roomas) on Itaalia näitleja. Teismelisena oli ta modell, filmidebüüdi tegi 1970. aastal filmis "La Moglie più bella". Ta on mänginud rohkem kui 70 filmis, peamiselt Itaalia filmides. Neist tähelepanuväärseimad on filmid, kus Muti mängib erootilisi stseene. 1980. aastal mängis ta printsess Aurat Suurbritannia filmis "Flash Gordon", hiljem on ta kaasa teinud ka mitmes Ameerika filmis. Prantsusmaal on ta reklaaminud Giovanni Panzani pastatooteid. Praegu mängib ta vähem tuntud teleseriaalides. 1994. aastal ajakirjas Class ilmunud hääletusel nimetati teda maailma kõige ilusamaks naiseks. Tema ema Ilse Renate (sündinud Krause) oli pärit Võrumaalt ja töötas Roomas skulptorina, isa oli itaallane Napolist ja töötas ajakirjanikuna. Tal on vanem õde Claudia Leone (sündinud 1951). Ornella Muti esimene abikaasa oli Alessio Orano ja teine Itaalia ettevõtja Federico Facchinetti. Ornella Mutil on kolm last: näitlejast tütar Naike Rivelli (sünd.1974) hispaania produtsendi José Luis Bermúdez de Castro Acasoga ning tütar Carolina (sünd.1984) ja poeg Andrea (sünd.1987) Federico Fachinettiga. 1998. aastast elab ta Facchinettist lahus ning sõbrustab Stefano Piccologa. "Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood". Koostanud Vello Lään. Olion. Tallinn. 2011. Ornella Muti koduleht Ornella Muti andmekogus IMDb (inglise) Ornella Muti fänniklubi Ornella Mutil ehtekollektsioon. Eesti Päevaleht, 22. juuli 2008
Džugdžur

Džugdžur (vene Джугджур) on mäestik Aasias. Kulgeb Ohhoota mere loodekaldal edela-kirde suunas 700 km pikkuselt. Kõrgus kuni 1906 meetrit (Topko).