Carl Borchardt

Carl Friedrich Wilhelm Borchardt (2. september 1816 Paide – 1899 Tallinn) oli üks esimesi Eesti fotograafe. Carl Borchardt sündis 2. septembril 1816 Paides tislermeister Daniel Friedrich Borchardti (1777–1848) ja tema abikaasa Henriette Wilhelmine Elisabethi (sünd. Lemser) ainsa lapsena. Ta ristiti 11. septembril ja tema vaderiteks olid kaupmees ning Paide bürgermeister Wilhelm Friedrich Luppian (1759–1821), kindakuduja-meister Johann Gottlieb Borchardt (1764–1838; Daniel Friedrichi vanem vend) ning kapteniproua Wendula Karoline von Westenreyck (sünd. von Handtwig; 1762–1825). Carl Borchardti isa oli pärit Pommerimaalt Pasewalkist ning Eestimaale saabus 19. sajandi alguses. Carli lapspõlve ja hariduse kohta ei ole palju teada, kuid isa eeskujul tisleriks ta siiski ei ole ilmselt õppinud – puuduvad märked, et ta oleks olnud tislerisell. Iseenda väidete kohaselt omandas ta hariduse Viini Polütehnikumis õppejõud Carl Reisseri juures. Reisserit teatakse kui üht Euroopa esimest dagerrotüpisti, kes töötas rändpiltnikuna mitmetes Saksa linnades. 1840. aastate alguses tegutses Carl Borchardt juba Peterburis. Oma hilisemates reklaamides nimetas ta end Peterburi Teaduste Akadeemia Optika ja Mehaanika Instituudi õpilaseks. Carl Borchardt naasis Eestimaale 1843. aasta suvel ja asus Tallinnas tööle mehaanikuna. Järgmisel aastal avaldas ta kuulutuse, milles teatas, et tema juures saab nüüdsest teha ka dagerrotüüpülesvõtteid, mis olevat paremad kui seni pakutud. Borchardt ei olnud esimene fotograaf Eestis, kuid kindlasti oli ta esimene statsionaarne fotograaf nii Tallinnas kui ilmselt kogu Eestimaal. Fotograafia ei olnud siiski tema põhitöö, 1840. aastate lõpul tegutses ta põhiliselt optikuna. Suviti, mil oli parim pildistamisaeg, käis ta välismaal oma optikatagavarasid täiendamas. Tallinnas ei peatunud ta kaua ühel aadressil, vaid vahetas pea igal aastal elukohta. Alles 1856. aastal teatas ta, et enam ei toimu pildistamine vabas õhus, vaid erilises paviljonis – kuni selle ajani pildistati välitingimustes, et saavutada vajalik valgustase. Aadressid, millel Carl Borchardt töötas: 05.1844 – Schwanbergi maja, Vene tn. 16, Tallinn 11.1844 – Krause maja, Pikk tn. 41, Tallinn 1845-1846 – lühiajaliselt erinevad aadressid Tallinnas 06.1847 – Huldemanni maja, Lossi plats 6, Tallinn 06.1847 – Meyeri naise maja (ka Peterseni maja), Pikk tn. 90, Tallinn 08.1847 – Nestleri maja, Lühike jalg, Tallinn 06.1848 – Eylandti maja, Niguliste ja Rataskaevu tn. nurgal, Tallinn 02.1849–06.1850 – Teichi maja, Viru tn. 11 04.1850 – Saeffingeni maja, Harju tn., Tallinn 05.1853 – Butzke maja, Pikk tn. 64, Tallinn 1854 – Tallinn, koos fotograaf Carl Lohmeieriga (1809–1872) 09.1856–1867 – Heinrichseni maja, Viru tn. 380, Tallinn Oma karjääri esimesel 6-8 aastal ei olnud tal Tallinnas konkurente, kuid uute fotomenetluste kasutuselevõtu tõttu hääbus dagerrotüüpia 1860. aastate alguseks ning Borchardt lõpetas oma fotograafia-alase tegevuse oma sõnul 1867. aastal. Eesti vanima dagerrotüüpportree, mida säilitatakse Järvamaa Muuseumis ja millel on kujutatud Tallinna raehärra Alexander Hoeppeneri (1805–1873), on tõenäoliselt pildistanud just Carl Borchardt. 1846. aastal abiellus Carl Borchardt oma arvatava sugulase, Tallinna kindameistri Carl Gottlob Borchardti tütre Sophie Dorotheaga (1818–1881). Abielust sündis kolm tütart. Carl Borchardt suri 1899. aastal Tallinnas. Borchardtite suguvõsast sirgus koguni neli olulist 19. sajandi fotograafi. Lisaks Carlile tegutsesid sel alal veel Charles Borchardt (1812–1887) ning vennad Carl Amandus ja Robert Borchardt.