laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ksanteen

Ksanteen ehk 9H-ksanteen ehk dibensopüraan ehk 10-H9-antratseen on kollakate laastudena esinev kristalliline heterotsükliline ühend, tritsükliline eeter. Keemiline valem on C13H10O. CAS-number on 92-83-1. Ksanteen kristalliseerub kollakate laastudena, mis lahustuvad hästi mittepolaarsetes lahustites, näiteks benseenis, dietüüleetris ja kloroformis, halvasti etanoolis ja ei lahustu üldse vees. Ksanteeni sünteesitakse ksantoonist katalüütilise hüdreerimisega või destillatsiooni teel tsingitolmuga. Ksanteeni oksüdeerumisel tekib tagasi ksantoon. Ksanteeni kasutatakse orgaanilises sünteesis ning fungitsiidina. Ksanteenil põhinevad ksanteenvärvid, mille seas on fluorestsentsvärvide hulka kuuluvad fluorestseiin, eosiin (eosiin B, eosiin Y) ja rodamiinid.
Seimi jõgi

Seim (ukraina ja vene keeles Сейм) on jõgi Euroopas, täpsemalt Venemaal ja Ukrainas. Jõgi algab Kesk-Vene kõrgustikult Venemaal Belgorodi oblasti põhjaservas ja voolab valdavalt läände. Lähtest suudme poole minnes ületab jõgi kiiresti Kurski oblasti piiri ja voolab läbi kogu Kurski oblasti. Esimene suur asula Seimi jääres on Krivets. Järgmises, Solntsevos, pöörab jõgi loodesse ja jõuab Kurskisse, kus temasse suubub paremalt Tuskar. Seal keerab jõgi taas läände ning voolab läbi Prjamitsõno ja Kurtšatovi. Vasakult suubub Seimi Reut. Edasi läbib Seim Imeni Karla Liebknechta ja Lgovi ja temasse suubub suurim parempoolne lisajõgi Svapa. Svapa suudmes pöördub Seim lõunasse, möödub loode poolt Ivanovskojest, läbib Rõlski, möödub Korenevost lääne poolt ja suundub siis uuesti läände, läbides Gluškovo. Siis jõuab Seim Venemaa ja Ukraina piirini, keerab seal lõunasse ja voolab lühikest aega piirijõena. Tjotkinos suundub ta läände ja jõuab Ukrainas olevasse Sumõ oblastisse. Enne Burõni pöörab jõgi põhja, Putõvlis uuesti läände ja jõuab Tšernigovi oblastisse. Seal voolab ta läbi Baturini ja suubub Sosnõtsjast idas vasakult Desnasse. Seimi jõe veed voolavad lõpuks Dnepri kaudu Musta merre. Enam-vähem kogu ulatuses lähtest suudmeni kulgeb Seimist lõuna pool raudtee, üksnes enne Kurskit on raudtee lühikest aega põhja pool. Burõnist lääne pool on raudtee Seimist pisut kaugemal, läbides Konotopi ja Bahmatši ning jõudes Desnani Makošines. Kurskist kuni Rõlskini kulgeb jõe lõunakaldal ka maantee. Seimi jõe pikkus on 696 km ja valgla on 27 500 km². Tema lähte kõrgus on 178 m merepinnast ja suudme kõrgus merepinnast 112 m, nii et jõe langus on 66 m ja lang umbes 1 dm/km. Vooluhulk 105 km kaugusel suudmest on keskmiselt 99,6 m³/s. Suur maailma atlas, lk 69–71.
Ksanteenvärvid

Ksanteenvärvid on orgaanilised värvained, mis sisaldavad ksanteeni heterotsüklilist ringisüsteemi dehüdreeritud olekus. Nende ühendite värvus sõltub delokaliseeritud π-elektronide süsteemidest, mida sageli nimetatakse kinoidseteks. Ksanteenvärvide hulka arvatakse eosiin, fluorestseiin, püroniin G ja rodamiinid. Ksanteenvärvid avastati asendatud fenoolide ning karbonüülühendite, näiteks aldehüüdide või dikarboksüülhappe anhüdriidide vaheliste reaktsioonide uurimisel. Reageerimisel aldehüüdidega tekib mõnikord värvitu vaheaste, mida nimetatakse leukoühendiks. See tuleb järgnevalt värviks oksüdeerida või dehüdreerida. Ksanteenvärvide puhul esineb leukoühendis ksanteeni heterotsükkel puhtal kujul.
Ksantiin

Ksantiin ehk 2,6-dihüdroksüpuriin ehk 2,6(1H,3H)-puriindioon ehk 2,6(1H,3H)-puriindiool on puriinide hulka kuuluv looduslik keemiline ühend, värvitu tahke aine. Molekulivalem on C5H4N4O2. CAS-number on 69-89-6. Ksantiin on värvitu kristalliline tahke aine, mis lahustub hästi äädikhappe etüülestris, hapetes ja alustes, väga vähe (69 mg·l−1) külmas vees (16 °C) ning mõõdukalt kuumas vees ja etanoolis. Ksantiin esineb koos teiste puriinidega muu hulgas teepõõsa lehtedes. Samuti esineb ta inimese veres, lihastes, maksas ja kuses. Ksantiin osaleb nukleotiidiainevahetuses ja on puriinide lagundamise vahesaadus (hüdroksüleerumisel positsioonides 2 ja 6). Tekkiv dilaksiim tautomeriseerub täielikult dilaktaamiks. Ksantiin tekib näiteks väikestes kogustes veinis pärmide autolüüsi tagajärjel. Seda juhtub ka kohviubades, kartulites, teepõõsa lehtedes ja mates. Seal on tal erilise struktuuri tõttu väidetavalt ergutav toime. Ksantiin on juhtaine ksantiinide rühmas, kuhu kuuluvad teepõõsa lehtedes, kohviubades, kakaos, koolapähklites, mates ja guaraana-pauliinia seemnetes sisalduvad ained kofeiin, teobromiin ja teofülliin.
Ksantiit

Ksantiit on mineraal, vesuvianiidi kollane erim. Ksantiidis on 2,80 massiprotsenti mangaanoksiidi (MnO). Seda on leitud lubjakivist Amity lähedalt New Yorgi osariigist.
Paricutín

Paricutín on vulkaan Põhja-Ameerikas Mehhikos. Vulkaani koonus hakkas äkki tühjale põllule kerkima 1943. aasta 20. veebruaril. Kõrgus praegu 2808 meetrit. Vulkaan, mis kerkis maapinnale täna, 71 aastat tagasi, reaalajas, Delfi Forte, 20. veebruar 2014
Ditiokarbonaadid

Ditiokarbonaadid ehk ksantaadid ehk ksantogenaadid on õlilaadsete ksantogeenhapete soolad ja estrid, ditiosüsihappe O-estrid. Leelisksantogenaate (näiteks naatriumksantogenaati) saadakse väävelsüsinikust, mõnest alkoholist ja leelishüdroksiidist. Neid kasutatakse näiteks flotatsioonivahendina. Kaaliumksantogenaatidega floteeritakse mäenduses maake. Naatriumksantogenaadid on olulised viskooskunstsiidi valmistamisel. Tehnikas on kõige tähtsam ksantogenaat viskoosi tootmisel vahesaadusena moodustuv tselluloosksantogenaat.
Ksantogeenhapped

Ksantogeenhapped on ditiosüsihappe estrid. Need on ebastabiilsed terava lõhnaga õlised vedelikud. Nad lagunevad kergesti väävelsüsinikuks ja alkoholiks. SH-rühma vesinikuaatomi asendamisel leelis- või raskmetalli-ioonidega saadakse ksantogenaadid.
Happeanhüdriidid

Happeanhüdriidid (ka lihtsalt anhüdriidid) on hapnikhapete derivaatide hulka kuuluvad keemilised ühendid. Nad tekkivad formaalselt võttes happe dehüdraatimisel. Anorgaanilistest hapnikhapetest moodustuvad oksiidid, nagu näiteks fosforhappest fosforpentoksiid. Orgaanilistest karboksüülhapetest moodustuvad karboksüülhappeanhüdriidid. Segaanhüdriidid tekivad kahe eri happe kondensatsioonireaktsioonil. Segaanhüdriididena saab seepärast käsitada karboksüülhappeanhüdriide. Orgaaniliste hapete (karboksüülhapete) puhul on molekulis kaks happerühma seotud hapnikusillaga. Need kaks happerühma võivad kas pärineda ühest molekulist (intramolekulaarne anhüdriidimoodustus) nagu ftaalhappeanhüdriidi puhul või eri molekulidest (intermolekulaarne anhüdriidi moodustus) nagu äädikhappeanhüdriidi puhul. Orgaaniliste hapete puhul saab happeanhüdriid nime sõnaosa "-anhüdriid" abil, mis lisatakse happe nimetusele.
Flat Holm

Flat Holm (kõmri Ynys Echni) on saar Keldi mere Bristoli lahes. Pindala umbes 20 ha, kõrgus umbes 30 meetrit. Kuulub Suurbritanniale.
Terry Callaghan

Terry Vincent Callaghan (sündinud 11. märtsil 1945) on Briti ökoloog. Ta on Sheffieldi Ülikooli arktilise ökoloogia professor. Tema teadustöö keskendub arktilise keskkonna ja arktilise elustiku ökoloogia (kaasates ökosüsteemseid protsesse) omavahelise suhte uurimisele. Terry Callaghan lõpetas 1967. aastal Manchesteri Ülikooli bakalaureusekraadiga. Doktorikraadi kaitses ta aastal 1972 Birminghami Ülikoolis. Ta oli Manchesteri Ülikoolis arktilise bioloogia professor (1993–1995) ning alates 1997. aastast töötab ta Sheffieldi Ülikooli arktilise ökoloogia professorina. Callaghan on töötanud ka Rootsis: Lundi Ülikoolis arktilise ökoloogia professorina ning Norrbotteni läänis asuvas Abisko uurimisjaamas (1996–2002) ja Kirena kliimamõjude uurimiskeskuses (direktor aastal 1997). Nobeli rahuauhinna pälvisid 2007. aastal ühiselt IPCC (Valitsustevaheline Kliimamuutuste Paneel) ja Al Gore jõupingutuste eest, et töötada välja ja levitada ulatuslikumalt teadmisi inimtegevusest kliimamuutuste põhjustamisel ning püstitada meetmed, mis on vajalikud sellega võitlemiseks. IPCC-poolsete hindamisraportite koostamisel kuulus kaasautorite hulka ka Terry V. Callaghan. 1991 – Lundi Ülikooli audoktor (1991) 1993 – Manchesteri Ülikooli audoktor (1993) 2002 – Oulu Ülikooli audoktor (2002) 2002 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks Professor Terry V Callaghan Sheffieldi Ülikooli kodulehel ( inglise keeles) Professor Terry V Callaghan Sheffieldi Ülikooli kodulehel ( inglise keeles)
Regisaare

Regisaare (ka Regissaare) oli küla Rakvere rajoonis Laekvere külanõukogus (tänapäeva Vinni vallas). 1977 liideti Laekvere külanõukogus 34 asulat sh. Regissaare. Kohanimenõukogu asustusnimede töörühma arvamused ja ettepanekud: LÄÄNE-VIRUMAA,16.09.1997
Franklini maakond (Mississippi)

Franklini maakond (Franklin County) on maakond USA-s Mississippi osariigis. Geograafilised koordinaadid on 31° 29′ N, 90° 54′ W Maakonna halduskeskus on Meadville ja suurim linn Bude. Maakonna pindala on 1468 km², millest 6 km² moodustab veepindala. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 8118. Aastal 2000 oli elanike arv 8448. Jeffersoni maakond (põhjas) Lincolni maakond (idas) Amite'i maakond (lõunas) Wilkinsoni maakond (edelas) Adamsi maakond (läänes) Franklini maakond moodustati 21. detsembril 1809 Adamsi maakonna osast. Maakond on saanud nime poliitiku, teadlase ja leiutaja Benjamin Franklini järgi. Homochitto metsakaitseala (osa)
Franklini maakond (Missouri)

Franklini maakond (Franklin County) on maakond USA-s Missouri osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38° 24′ N, 91° 4′ W. Maakonna halduskeskus on Union. Maakonna pindala on 2410 km², millest 20 km² moodustab veepindala. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 101 492. Aastal 2000 oli elanikke 93 807. Franklini maakond on elanike arvult Missouri kümnes maakond. Warreni maakond (põhjas) St. Charlesi maakond (kirdes) Saint Louise maakond (kirdes) Jeffersoni maakond (idas) Washingtoni maakond (kagus) Crawfordi maakond (edelas) Gasconade'i maakond (läänes) Franklini maakond moodustati 11. detsembril 1818 Saint Louise maakonna osast. Maakond on saanud nime poliitiku, teadlase ja leiutaja Benjamin Franklini järgi. Homochitto metsakaitseala (osa) Franklini maakonna koduleht (inglise keeles)
Franklini maakond (Nebraska)

Franklini maakond (Franklin County) on maakond USA-s Nebraska osariigis. Geograafilised koordinaadid on 40° 11′ N, 98° 58′ W Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Franklin. Maakonna pindala on 1492 km². Veekogusid ei ole. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 3225. Aastal 2000 oli elanike arv 3574. Kearney maakond (põhjas) Websteri maakond (idas) Smithi maakond (kagus) Phillipsi maakond (edelas) Harlani maakond (läänes) Phelpsi maakond (loodes) Franklini maakond moodustati 1867. aastal. Maakond on saanud nime poliitiku, teadlase ja leiutaja Benjamin Franklini järgi. Franklini maakonna koduleht (inglise keeles)
Lõusa mõis

Lõusa mõis (saksa keeles Laus) oli eramõis Simuna kihelkonnas Virumaal, endise Lõusa küla juures, tänapäeva Moora küla lähedal Vinni vallas Lääne-Viru maakonnas. Lõusa mõis asus tasandikul lõuna pool Simuna-Paasvere teed (Simuna-Laekvere teed). Mõisakompleksist on säilinud tiik, mõned puud Moora poole suunduval puiesteel. Peahoone vundamendile ehitati hiljem küün, mille all olid osaliselt säilinud keldrid. Viimati kuulus Moora mõisa alla. Nõukogude ajal paiknes Rahkla sovhoosi territooriumil. Lõusa karjamõis põles maha ja maad läksid Moora mõisale. Nõu talu kohal olid Lõusa mõisa aidad. Aitade otsas kasvasid suured pärnad. Viilepi tuba oli endise Moora mõisa ase, mis oli alt keldreid täis. Lõusa mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Lõusa ms, www.eki.ee H. Joonuks: ankeet Lõusa mõis. ENSV Riiklik Ehituskomitee Kultuurimälestiste RPI Eesti NSV mõisaarhitektuur, Rakvere rajoon, Laekvere, Allikas: Muinsuskaitseameti digitaalarhiiv Ajalooline traditsioon: Simuna. Kadunud mõisad (Leena Piilefelt) Lõusa mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Lõusa mõis (Simuna khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Stephen R. Carpenter

Stephen Russell Carpenter (sündinud 5. juulil 1952 Kansas Citys) on USA järveökoloog ja limnoloog. Ta töötab Wisconsini-Madisoni Ülikoolis zooloogiaprofessorina ja limnoloogiakeskuse direktorina. Oma teadusuuringutes on ta keskendunud mageveekogude ökosüsteemidele ja nende adaptiivsele juhtimisele. Muuhulgas on Carpenter uurinud järvede eutrofeerumisprotsesse. Tema sõnul on eutrofeerumine tõsine ökoloogiline probleem, mis võib mõjutada inimesi nende rekreatsiooni, majanduse kui ka tervise osas. Stephen Carpenter lõpetas 1974. aastal Amherst College'i bakalaureusekraadiga bioloogias. Doktoritöö kaitses ta aastal 1979 Wisconsini-Madisoni Ülikoolis. Carpenter töötas kümmekond aastat Indiana osariigis asuvas Notre Dame'i ülikoolis (1979–1989, algul assistendi, hiljem kaasprofessorina), misjärel naasis Wisconsini-Madisoni ülikooli, kus ta töötab tänaseni. 1999 – Limnoloogia ja Okeanograafia Teaduste Assotsiatsiooni Evelyn Hutchinsoni auhind 2000 – Ameerika Ökoloogia Seltsi Robert H. MacArthuri auhind 2000 – Rahvusvahelise Õkoloogiainstituudi (ECI) ECI auhind järveökoloogias 2001 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks 2004 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks 2006 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks 2007 – Rahvusvahelise Limnoloogia Seltsi Naumanni-Thienemanni medal 2011 – Stockholm Water Prize Eutroofne järv Stephen R. Carpenter Wisconsini-Madisoni ülikooli kodulehel ( inglise keeles)
Lõusa

Lõusa oli küla Simuna kihelkonnas Virumaal. Praegu asub Lääne-Virumaal Vinni valla Muuga küla territooriumil. Kirjalikes allikates mainitud 1583 aastal (Laus). Küla juures oli Lõusa mõis (Laus) millest on vähe säilinud. 1786 oli asutatud Lõusa kool, mis lõpetas tegevuse seoses 1801. aasta näljahädaga. 1823 taasavati Lõusa kool (rahvakool) Padus. 1869 moodustati Lõusa vald (eraldus 14.apr 1869 Moora vallast). EGV andmeil liideti Lõusa vald 1893 Avanduse vallaga. Mõisavallad (Paasvere, Laekvere, Moora, Lõusa, Rahkla, Muuga) ühendati üheks Paasvere vallaks. RAB andmeil asus Lõusas 1913. aastal Paasvere vallavalitsus. 1939. a. liideti Paasvere vallaga Venevere vald ja osa Avanduse vallast. 1977 liideti Laekvere külanõukogus 34 asulat sh. Lõusa. Lõusa küla kased, SA Virumaa Muuseumid fotokogu, RM F 757:164 Ülo Mustasaar: Laekvere läbi aegade Haldusüksused / Eesti (kuni 1917) / Eestimaa kubermang / Viru maakond / Simuna kihelkond, Rahvusarhiivi veebileht Kohanimenõukogu asustusnimede töörühma arvamused ja ettepanekud: LÄÄNE-VIRUMAA,16.09.1997
Aegna tulepaak

Aegna tulepaak on tulepaak Aegnast 1 meremiil loodes asuval Vullikrunni karil. Tulepaagi geograafilised koordinaadid on 59° 36′ 2″ N, 24° 43′ 47″ E. Tulepaagi kõrgus jalamist on 12,4 m ja tule kõrgus merepinnast 14 m. Vullikrunnil asub tulepaak erinevatel andmetel aastast 1856 või 1878. Praegune tulepaak paigaldati Vullikrunnile 1995. aastal. 2008. aasta suvel paigaldati tulepaagile AS Cybernetica väljatöötatud ja valmistatud valge ja punase sektoriga valgusdiood-sektorlatern. Sama aasta 23. novembril purunes latern koos torni ülaosaga tormis. 30. detsembril 2008 toimetati lagunenud tulepaak helikopteri abil mandrile ning asendati uuega. See on esimene Eestis valmistatud LED-tehnoloogiaga varustatud meremärk. Aegna tulepaak Veeteede Ameti andmebaasis Aegna tulepaagi pilt, asukoht ja ehitusaastad Veeteede Ameti andmebaasis[alaline kõdulink] Nüüd saab ka Vullikrunnile. Aegna saare koduleht, 25.02.2011 Bianca Mikovitš. "Viimsi vald leidis Sillikrunni ja Vullikrunni". Maaleht, 3. juuni 2010 Aegna tulepaak navigatsioonimärkide andmekogus
Sootiigi

Sootiigi oli Pudivere mõisa küla Simuna kihelkonnas. 1787. aastal asutati Sootiigi külakool. 1871. aastal rajati Sootiingi rahvakool. 1977. aastal liideti Väike-Maarja külanõukogus 30 asulat, nende hulgas Sootiigi. Kohanimenõukogu asustusnimede töörühma arvamused ja ettepanekud: LÄÄNE-VIRUMAA,16.09.1997
Zhang Miman

Zhang Miman (ka Chang Mee-mann, hiina 张弥曼; sündinud 17. aprillil 1936 Nanjing Shis) on hiina paleoihtüoloog ja evolutsioonibioloog. Zhang Miman töötab uurimisprofessorina Pekingis asuvas Hiina TA Selgroogsete Paleontoloogia ja Paleoantropoloogia Instituudis. Tema teadustöö hõlmab selliseid uurimisvaldkondi nagu taksonoomia, fülogenees, zoogeograafia, paleoökoloogia, biostratigraafia ja paleoihtüoloogia. Zhang Miman lõpetas 1960. aastal Moskva Riikliku Ülikooli geoloogiateaduskonna. Doktorikraadi sai ta 1982. aastal Stockholmi Ülikoolist. Pärast seda on Zhang töötanud Hiinas selgroogsete paleontoloogia ja paleoantropoloogia instituudis, sealhulgas aastatel 1983–1991 oli ta instituudi direktor. Aastatel 1992–1996 oli ta Rahvusvahelise Paleontoloogia Assotsiatsiooni president. Zhangi tuntumad teadussaavutused on seotud ürgsete luukalade uurimisega, täpsemalt on ta andnud panuse sagaruimsete (Sarcopterygii) peapoolse osa anatoomia (cranial anatomy) uurimisse. Sagaruimsete fossiile (sealhulgas ürgseid tetrapoode) on leitud Edela-Hiinas Yunnani provintsis varase Devoni kivimitest. Seal leitud kivististest on tuntumad kopskala Diabolepis (elas 400 miljonit aastat tagasi) ja Coelacanthimorpha alamklassi liigituv liik Youngolepis, mis avastati 1981. aastal ja fossiili vanuseks on hinnatud 407–416 miljonit aastat. Zhangi uuringud on täiendanud meie arusaamu selgroogsete varasemast evolutsioonist ning tetrapoodide päritolu kohta. Zhang juhib töögruppi, kes uurib fossiilseid karpkalalisi Hiinas. Eelkõige on uurimisrühm keskendunud kahe perekonna kivististele: Cyprinidae (karplased) ja Catostomidae. Hiina fossiilsed Catostomidae kivistised, mis on enamasti eotseenist pärit tänapäevaks välja surnud karpkalaliste perekonna Amyzon eksemplarid, sarnanevad väga Põhja-Ameerikast leitud eotseeniaegsete kivististega. Seevastu enamik Hiina fossiilseid karplasi on pärit miotseenist ja pliotseenist ning need sarnanevad sama vanade kivististega, mis on leitud Jaapani saarte loodeosast. Viimase kümne aasta jooksul on Zhangi meeskond kasutanud uurimistöös interdistsiplinaarset lähenemist, keskendudes võrdleva morfoloogia, fülogeneetilise analüüsi ja molekulaarse süstemaatika meetoditele. 1991 – valiti Hiina Teaduste Akadeemia liikmeks 1995 – valiti teadusseltsi Linnaean Society of London välisliikmeks 2011 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks Zhang Miman China Vitae kodulehel ( inglise keeles) Awardee of Earth Sciences Prize Zhang Miman Ho Leung Ho Lee Foundationi kodulehel ( inglise keeles) Dr. Mee-mann Chang Chang Mee-mann Saint Louise Ülikooli kodulehel ( inglise keeles)
Kuremarja tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kuremarja tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Männiku asumis. Kuremarja tänav algab Männiku teelt ja lõpeb Mahla tänaval. Kuremarja tänav on lääne-idasuunaline ja ligikaudu 100 meetri pikkune. Tänava esialgne nimi oli alates 25. novembrist 1927 Sõstra tänav. Lühikest aega oli see aastatel 1940–1941 Sõõru tänav. Praeguse nime sai Kuremarja tänav 25. septembril 1959. http://www.eki.ee/knab/tallinn1.htm Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 58
Kaitse tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kaitse tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Liiva asumis. Kaitse tänav algab Võidu tänavalt ja lõpeb Männiku teel. Kaitse tänav on lääne–idasuunaline ja ligikaudu 145 meetri pikkune. Kaitse tänav sai nime 8. novembril 1927. Tänav on saanud nime lähedal asuva Võidu tänava mõjul. Tallinna tänavanimed. KNAB. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 44 Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 270
Ädara mõis

Ädara mõis, ka Edara mõis (saksa keeles Eddara) oli poolmõis Viru-Jaagupi kihelkonnas ja Simuna kihelkonnas Virumaal. Tänapäeval asuvad mõisa jäänused Rasivere külas, Vinni vallas Lääne-Viru maakonnas. 18. sajandi Ludwig August Mellini kaartidel mõisa märgitud ei ole, küll aga on kaartidel Ädara küla (Edara) Ädara jõe ääres. Nõukogude ajal paiknes mõisasüda Kalevi sovhoosi territooriumil Laekvere külanõukogus. 1970. aastal olid kõik hooned hävinud, asemest järeldus et tegemist oli väikse puitehitusega. Ädara mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 14.05.2020) Ädara mõis Lääne-Viru maakond Vinni vald Rasivere küla, Mõisate ülevaated (1976–1978), Muinsuskaitseameti digitaalarhiiv Ädara mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Paucker

Paucker oli baltisaksa vaimulike ja haritlastesuguvõsa. Johann Christoph Paucker (1736–1776), Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja ja Järva praostkonna praost Heinrich Johann Paucker (1759–1819), Nissi Maarja koguduse ja Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja Magnus Georg Paucker (1787–1855), astronoom ja kolleegiuminõunik, Tartus professor ja Miitavi (Jelgava) Gümnaasiumi ülemõpetaja Carl Heinrich Johann Paucker (1820–1883), filoloog ja riiginõunik German Julius Georg Paucker (vene Паукер, Герман Егорович) (1822–1889), sõjaväeinsener, kindralleitnant ning 1888–1889 Venemaa keisririigi teedeminister Heinrich Wilhelm Christoph Paucker (1797–1833), Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja Pontus Heinrich Johannes Paucker (1823–1855), Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja Carl Julius Albert Paucker (1798–1856), õigusteadlane, ajaloolane, arheograaf ja genealoog Georg Michael von Paucker (1828–1892), Eesti vaimulik, Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja, Viru praostkonna praost Richard Julius von Paucker (1859–1910), Eestimaa vikaarõpetaja ja Narva Aleksandri koguduse õpetaja Friedrich August Paucker (1801–1837), 1828. aastast vabatahtlik sõjaväearst Vene-Türgi sõjas ja Gattšina linnahaigla ülemarst Hugo Richard Paucker (1807–1872) Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja ja Virumaa praost Georg August Paucker (1839–1878), sõjaväearst Eduard Peter Heinrich Paucker (1843–1921) Eesti vaimulik, Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja aastatel 1872–1918 Walther Hugo Theodor Paucker (1878–1919), Tallinna Püha Vaimu koguduse adjunktõpetaja ja Rakvere Kolmainu koguduse teine õpetaja. Mõrvati 6. jaanuaril Rakveres kommunistide poolt. Ernst Theodor Paucker (1847–1913), arhitekt Conrad Hugo Paucker (1851–1882), insener Simuna kirik ja Simuna Siimona ja Juuda kogudus Паукер, Фридрих Август, Большая биографическая энциклопедия H. Paucker. Die Familie Paucker. Reval. 1885
Astri tänav (Tallinn)

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Astri tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Männiku asumis. Astri tänav algab Kagu tänavalt, ristub Paul Kerese ja Valdeku tänavaga ning lõpeb Pihlaka tänaval. Astri tänav on enam-vähem põhja-lõunasuunaline ja ligikaudu 700 meetri pikkune. Astri tänav sai nime 8. novembril 1927. Tallinna tänavanimed. KNAB. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 25
Hugo Wilhelm Hoffmann

Hugo Wilhelm Hoffmann (20. mai/1. juuni 1845 Müüriku – 28. jaanuar 1904 Viru-Jaagupi) oli Eestimaa vaimulik ja Viru praostkonna praost, aastatel 1891–1904. Õppis 1858–1863 Tallinna kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1863–1868. Ordineeriti 22. veebruaril/6. märtsil 1870 õpetajaks. Teenis 1870. aastal (märtsist augustini) Nissi Maarja koguduses ja seejärel (aastatel 1870–1904) Viru-Jaakobi koguduse õpetajana. Lisaks oli ta ka 1891. aastast Viru praostkonna praost ja 1902. aastast Eestimaa konsistooriumi assessor. Hugo Wilhelm Hoffmann mõrvati kirikumõisas Jüri Seppeni poolt, kes siis mõisteti 9 aastaks sunnitööle.' Tema isa Georg Konrad Hoffmann oli kaupmees ja Müüriku mõisa pärija, tema emapoolne vanaisa Friedrich August Hörschelmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja. Tema abikaasa Emmy Luise isa Eduard Johann Assmuth oli Torma Maarja koguduse õpetaja, vanaisa Friedrich Johann Anton Assmuth oli Kose koguduse õpetaja, vend Alexander Carl Woldemar Assmuth oli Harju-Risti ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja "Praust Hugo Wilhelm Hoffmann". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 11. augustil 2013. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007 Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien 1988 Hugo Wilhelm Hoffmann, Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Ksantoom

Ksantoom on kollakalt sillerdav, rasva täis makrofaagide kogunemisest tekkinud sõlmeke või sõlmekeste kogum nahal. Seisundit, mis toob kaasa ksantoomid, nimetatakse ksantomatoosiks. Ksantoome põhjustavad ainevahetushäired, tavaliselt kõrge kolesteroolitaseme tõttu.