laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Viktoria Aavakivi

Viktoria Elisabeth Aavakivi (ka Viktooria Eliisabet, enne eestistamist perekonnanimi Espenstein; 19. september 1897 Pala vald, Tartumaa – 20. veebruar 1951 Tartu) oli eesti raamatukogutöötaja. Ta õppis aastatel 1912–1915 Ventspilsi Kroonu Tütarlastegümnaasiumis, mille lõpetas kuldaurahaga, ja aastatel 1915–1916 Riia Lomonossovi nimelises Naisgümnaasiumis, mis oli sõja tõttu evakueeritud Tartusse (lõpetas 8. täiendusklassi). Seejärel õppis ta aastatel 1917–1918 (õpingud katkesid Saksa okupatsiooni tõttu) ja 1920–1935 Tartu Ülikoolis matemaatikat. Õpingute aega pikendasid majanduslikud olud (õppis vaheaegadega ja töö kõrvalt) ja õppeprogrammide muutused. Lõpetas 1935. aastal cum laude. ENÜS Ilmatari liige. Aastatel 1919–1920 töötas ta Rahaministeeriumi Otsekoheste Maksude Peavalitsuses kantseleiametnikuna. Aastatel 1920–1944 töötas ta Tartu Ülikooli Raamatukogus assistendi ja raamatukoguhoidjana (tegeles laenutusletis lugejateenindusega, sõnastikkataloogi koostamisega, üldosakonna raamatute kataloogimisega), aastatel 1944–1951 üldosakonna juhatajana. Aastatel 1923–1940 oli ta Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu liige. 1947. aastal anti talle medal "Vapra töö eest Suures Isamaasõjas a. 1941–1945" raamatukogu varade reevakueerimise eest 1945. aastal. Majandusteadlane Romulus Aavakivi oli tema vend. Romulus suri vangilaagris, Viktoria otsustati mitte küüditada, sest ei elanud vennaga koos. Aavakivi, Viktoria Eliisabet Eesti raamatukogunduse biograafiline andmebaas (vaadatud 4. detsembril 2014) Okupatsioonide muuseum (vaadatud (4. detsembril 2014) Album academicum universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk. 29 Foto
Keskkonnamahutavus

Keskkonnamahutavus ehk keskkonna kandevõime ehk keskkonna taluvusvõime (tähis sageli K) on ökoloogias parameeter, mis iseloomustab vaadeldavas ökosüsteemis mingi liigi isendite (populatsiooni) arvu, mida ökosüsteem on võimeline kandma (mahutama). Hüpoteetiliselt on keskkonnamahutavus mingis ökosüsteemis ajas konstantne, kuid looduses kõigub see tavaliselt keskmise väärtuse ümber. Keskkonnamahutavust mõjutavad paljud keskkonnategurid: parasiidid, kiskjad, toit, varjepaikade olemasolu jpt.
Jalgpall 2004. aasta suveolümpiamängudel

Jalgpall 2004. aasta suveolümpiamängudel oli jalgpalliturniir 2004. aasta suveolümpiamängudel, mis toimus 11.–28. augustil. Võistluses osales 16 meeskonda ja 10 naiskonda. Mehed mängisid esmalt neljas neljaliikmelises alagrupis, veerandfinaali pääses iga grupi kaks paremat. Turniiri alustati juba kaks päeva enne mängude ametlikku algust, naiste finaal oli 26. augustil ja meeste finaal 28. augustil. Lõuna-Korea v Kreeka Mali v Mehhiko Lõuna-Korea v Mehhiko Kreeka v Mali Lõuna-Korea v Mali Kreeka v Mehhiko Paraguay v Jaapan Ghana v Itaalia Paraguay v Ghana Jaapan v Itaalia Paraguay v Itaalia Jaapan v Ghana Tuneesia v Austraalia Argentina v Serbia ja Montenegro Serbia ja Montenegro v Austraalia Argentina v Tuneesia Argentina v Austraalia Serbia ja Montenegro v Tuneesia Costa Rica v Maroko Iraak v Portugal Costa Rica v Iraak Maroko v Portugal Maroko v Iraak Costa Rica v Portugal Mali v Itaalia Iraak v Austraalia Argentina v Costa Rica Paraguay v Lõuna-Korea Itaalia v Argentina Iraak v Paraguay Itaalia v Iraak Argentina v Paraguay Rootsi v Japan Japan v Nigeria Rootsi v Nigeria Saksamaa v Hiina Hiina v Mehhiko Saksamaa v Mehhiko Kreeka v USA Brasiilia v Austraalia Kreeka v Austraalia USA v Brasiilia Kreeka v Brasiilia USA v Austraalia Saksamaa v Nigeria USA v Japan Mehhiko v Brasiilia Rootsi v Austraalia Saksamaa v USA Rootsi v Brasiilia Saksamaa v Rootsi USA v Brasiilia
Anjou saared

Anjou saared (on kasutatud nimekuju Anžu saared) on saared Põhja-Jäämeres, osa Uus-Siberi saartest. Pindala 29 000 ruutkilomeetrit. Suuremad saared on Kotelnõi saar ja sellega madala, sageli mere poolt üle ujutatava Bunge maa kaudu ühenduses olev Faddejevi saar, Uus-Siberi saar ja Belkovski saar. Saared on madalad, kõrgus kuni 374 meetrit. Jääliustikke saartel pole. Kuuluvad Venemaale, administratiivjaotuses Sahha Vabariigi (Jakuutia) Buluni ulussi.
Henry Allingham

Henry William Allingham (6. juunil 1896 London – 18. juuli 2009 Ida-Sussex) oli Suurbritannia ülipikaealine ja üks viimaseid elusolevaid Esimese maailmasõja veterane. Pärast Tomoji Tanabe surma 19. juunil 2009 sai temast kuuks ajaks maailma vanim elusolev mees. Allingham oli viimane elusolev Jüüti merelahingust osavõtja ja Suurbritannia Õhujõudude (RAF) asutajaliige. Ta on teadaolevalt vanimaks elanud Suurbritannia sõjaväelane läbi aegade ja esimene Suurbritannia mees, kes 113 aastat vanaks sai. Tema isa suri tuberkuloosi, kui poiss oli 14 kuud vana. Henry õppis Londonis algkoolis. Pärast lõpetamist läks ta kirurgiainstrumentide valmistaja õpipoisiks, kuid lahkus sealt, sest töö tundus talle igavana. Selle asemel läks ta tööle istmete valmistaja juurde, kes oli spetsialiseerunud autode istmetele. Pärast maailmasõja puhkemist tahtis Henry kohe sõjaväkke minna, kuid pidi hoolitsema raskelt haige ema eest. 1915 ema suri ja Allingham astus mereväkke. Sõjaväkke võeti ta vastu 21. septembril 1915. Ta teenis sõjas nii merevägedes kui ka õhujõududes. Lennuväes oli tema tööks lennukite hooldamine. Pärast sõda arvati ta 16. aprillil 1919 Briti Õhuvägedest reservi. Maailmasõdade vahel töötas ta mehaaniku ja insenerina autotööstuses, sealhulgas Fordi tehases Dagenhamis. 1918 abiellus ta endast mõne kuu vanema Dorothy Catoriga (1895–1970). Abielust sündis kaks tütart Betty (1920) ja Jean (1923–2001). Henryl oli surres lisaks tütrele 7 lapselast, 16 lapselapselast, 14 lapselapselapselast, 2 5. põlve järglast ja 1 6. põlve järglane. Teise maailmasõja ajal töötas ta valitsuse ülesandel mitmel ametikohal, kuid otseselt sõjateenistuses enam ei olnud. Alates 2001 esines ta tihti avalikel üritustel, kus meenutati Esimese maailmasõja sündmusi. 2008. aasta septembris ilmus tema ja ta kaasautori Denis Goodwini kirjutatud elulooraamat. Sama aasta 11. novembril, kui tähistati Esimese maailmasõja lõpu 90. aastapäeva, kohtus Allingham teiste elusolevate briti veteranide Harry Patchi ja William Stome'iga ning asetas mälestuskivi langenud relvavendade auks. Allingham oli Euroopa vanim mees alates 2006. aasta novembrist kuni oma surmani. Suurbritannia vanimaks meheks sai ta 15. novembril 1998, kui suri Walesi läbi aegade vanim mees David Henderson. Maailma vanimaks meheks sai 113-aastane britt - Elu24, 20. juuni 2009 Suri vanim Esimese maailmasõja veteran - postimees.ee, 18. juuli 2009
Ülipikaealiste loend

Ülipikaealiste loendis on nimetatud vähemalt 115-aastaseks elanud inimesed, kelle vanus on dokumentaalselt tõestatud.   surnud   elus Acciaroli "Oldest validated supercentenarians All-Time". Gerontology Wiki.{{cite web}}: CS1 hooldus: url-olek (link) "GRG World Supercentenarian Rankings List". Gerontology Research Group.{{cite web}}: CS1 hooldus: url-olek (link) "GRG World Supercentenarian Rankings List". Gerontology Research Group. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. märts 2023. Vaadatud 5. septembril 2023.
Uus-Meremaa viipekeel

Uus-Meremaa viipekeel on loomulik keel, mida kasutab enamik Uus-Meremaa kurtidest ja mis on arenenud Suurbritannia viipekeelest. 10. aprillil 2006 kuulutati see inglise ja maoori keele kõrval kolmandaks Uus-Meremaa ametlikuks keeleks ja ühtlasi maailmas esimeseks viipekeeleks, millel on ametliku keele staatus. 1994. aastast alates õpetatakse seda kõigis Uus-Meremaa kurtide koolides. 2006. aasta andmetel oskas Uus-Meremaa viipekeelt 24 000 inimest. "Uus-Meremaa Statistikaamet". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. november 2009. Vaadatud 16. novembril 2012. Sõnaraamat (umbes 6000 märki) Uus-Meremaa Kurtide Liit NZSign Uus-Meremaa Viipekeele Õpetajate Assotsiatsioon Aucklandi Kurtide Selts New Zealand Sign Language Act 2006 Uus-Meremaa Viipekeele Tõlkide Assotsiatsioon
Iepe Rubingh

Iepe Rubingh (17. august 1974 Rotterdam – 8. mai 2020 Berliin) oli hollandi perfomance'i- ja installatsioonikunstnik ning malepoksija. Ta õppis Amsterdamis ajalugu. 1998. aastast elas ta peamiselt Berliinis, kus koos kursusekaaslase ja sõbra Rob Savelbergiga lõi oma olulisemad kunstiteosed. Ta ehitas Potsdamer Platzil üles osa Berliini müüri protestiks selle kiire lammutamise vastu. Tema teos "Imepuu" (The Miracle Tree Series), kus kastanipuu all sadas vihma, oli populaarne berliinlaste ja ka turiste seas ning ta kordas seda Singapuris. Ta oli malepoksi leiutaja, selle ala esimene maailmameister keskkaalus (2003) ning Rahvusvahelise Malepoksi Liidu (WCBO) president. Koduleht. Inglise keeles
Linnuvabriku grupeering

Linnuvabriku grupeering on peamiselt eestlastest koosnenud kuritegelik rühmitus, mis tegutses Eestis 1990. aastatel. 8. mail 1992 toimus Tallinnas Järvevana teel Neste tanklas tulistamine, kus Linnuvabriku grupeeringu liikmed tapsid ja haavasid üliraskelt Permi grupeeringu allilmategelasi. Linnuvabriku grupeeringu liikmeid: Toomas Helin, Janek Kukk, Kalev Kurg, Daniel Mäng, Andre Piispea, Robert Pohlak, Aleksander Kuusik, Toivo Tamm, Rain Võsand, Assar Paulus. Toomas Sildam. Allilmas klaaritakse vanu arveid Postimees, 16. detsember 1996 Tuntud allilmategelane pandi pikaks ajaks vangi ERR.ee, 18. aprill 2011 Risto Berendson. 3000 krooni trahvi laipade peitmise eest EPL, 29. juuni 2000 Tallinnas tapeti ärimees Kalev Kurg Kadri Jakobson. Ärimees Kalev Kurg tapeti naise ja lapse silme all Õhtuleht, 18. november 2005 Allilmaliidri tütar: mul on isast ainult head mälestused, Õhtuleht, 10. oktoober 2017
Malepoks

Malepoks on spordiala, kus vahelduvates raundides mängitakse malet ja poksitakse. Malepoksi leiutas Madalmaade kunstnik Iepe Rubingh, kes sai idee Prantsuse filmirežissööri ja koomiksikunstniku Enki Bilali sarjast "Külm ekvaator" (prantsuse keeles Froid-Équateur). Esimesed maailmameistrivõistlused peeti 2003. aastal, mille võitis malepoksi looja Rubingh ise. Samal aastal loodi ka Rahvusvaheline Malepoksi Liit (WCBO). Euroopa meistrivõistlusi peetakse alates 2005. aastast. Võistlus sisaldab 11 raundi, neist 6 on maleraundi (paaritud) ja 5 poksiraundi (paaris), seega alustatakse alati malest. Maleraund kestab 4 minutit ning kummalgi mängijal on kokku 12 minutit male-aega. Poksiraund kestis algul 2 minutit, kuid alates 2007. aastast on selle pikkus 3 minutit. Raundide vaheaeg on 1 minut. Võidab see võistleja, kes teeb maleraundis vastasele mati või kelle vastane jääb ajapuudusesse, lööb poksiraundis vastase nokauti või kuulutatakse võitjaks kohtuniku otsusega. Kui malepartii jääb viiki, võidab poksis punktidega juhtiv võistleja. Kui ka poksis on punkte võrdselt, võidab mustade malenditega mängiv võistleja. Rahvusvahelise Malepoksi Liidu koduleht Suurkaev/ERR, Rene (1. märts 2016). "ERR.ee video. "WILD TALKs" vestlusõhtu malepoksi leiutajast kunstniku Iepe Rubinghuga". ERR. Vaadatud 7. veebruaril 2023. Vill, Ants (19.02.2010). "Malepartii võib lõppeda nokaudiga". Linnaleht. Vaadatud 07.02.2023. "Poksmale: keha ja vaimu kooskõla". Sport. Vaadatud 7. veebruaril 2023.
Georg (Brandenburg-Ansbach)

Georg, ka Georg Vaga, (saksa Georg der Fromme või Georg von Brandenburg-Ansbach; 4. märts 1484 – 27. detsember 1543) oli Ansbachi markkrahv 1515–1543 ja Bayreuthi asevalitseja 1527–1541. Georg oli Brandenburg-Ansbachi markkrahvi Friedrich II vanuselt teine poeg. Alates 1506. aastast oli ta Ungari kuninga teenistuses, jäädes sinna ametisse kuni 1526. aastani. 1515. aastal kukutas ta koos oma vanema venna Kasimiriga oma isa, sest too oli oma pillava elustiiliga markkrahvkonna ruineerinud. Georg oli sestpeale oma venna kaasvalitseja, pärast tolle surma aga sai kõigi oma isa kunagiste alade valitsejaks, sest Kasimiri vanim poeg Albrecht Alkibiades oli veel alaealine. Georg oli koos oma Saksa ordu kõrgmeistrist venna Albrechtiga üks esimesi vürste, kes hakkas tugevalt luterlust soosima. 1524. aastal kinnitas ta avalikult oma tuge reformatsioonile ja järgmisel aastal aitas ta Albrechtil sõlmida Krakowi lepingu, millega Preisimaa muudeti luterlikuks Preisi hertsogkonnaks. Siiski säilitas Georg teatud suhted ka paavstiga ning püüdis Saksa-Rooma riigis oma venna teguviisi igati õigustada. Ta toetas ka oma teise venna Wilhelmi Riia peapiiskopi koadjuutoriks saamist ning Saare-Lääne vaenuse ajal andis ta Wilhelmi saadikutele raha, et nood saaksid paavsti juures Wilhelmile Saare-Lääne piiskopitooli taotleda. Georg oli kolm korda abielus ning tal oli viis tütart ja üks poeg. Tütar Anna Maria (1526–1589) abiellus Württembergi hertsogi Christophiga (1515–1568); Sabina von Brandenburg-Ansbach (1529–1575) abiellus Brandenburgi kuurvürsti Johann Georgiga (1525–1598); Sofie (1535–1587) abiellus Liegnitzi hertsogi Heinrich XI (1539–1588), Barbara (1536–1591), Dorothea Katharina (1538–1604) abiellus Meißeni linnusekrahvi Heinrich VI von Plaueniga ning poeg, Brandenburg-Ansbachi ja Brandenburg-Kulmbachi hertsog Georg Friedrich I (1539–1603). Brandenburgi mark
Karl I (Münsterberg)

Karl I (ka Karl von Podiebrad, Karel z Minstrberka; 2./4. mai 1476 – 31. mai 1536) oli Münsterbergi ja Oelsi hertsog ning Glatzi krahv. Karli isa oli Böömimaa kuninga Jiří Poděbradyst poeg Heinrich (Jindřich). Tal oli ka kaks vanemat venda, kellega koos ta pärast isa surma 1498. aastal tolle valduseid valitses. Esialgu oli ta vaid Münsterbergi hertsog, kuid tema vendade surma järel (1502 ja 1511) päris ta ka Oelsi ning Glatzi. Ta oli Böömi kuningate Vladislav II, Ludvik II ja Ferdinand I teenistuses ning jäi reformatsiooni ajal kindlaks katoliiklusele. Karlil oli 8 last, neist 4 poega. Ühele neist, Johannile, püüdis ta saada Liivi ordumeistri või mõne Liivimaa piiskopkonna koadjuutori kohta, samuti lootis ta temasgt teha Masoovia hertsogit. Tema plaane toetas Preisimaa hertsog Albrecht, sest nad olid sugulussidemetes ja Albrechtile olnuks kasulik, kui tema eiigi naabruses asunuks sõbralik valitseja. Kuid nii ordumeister Wolter von Plettenberg kui ka Liivimaa piiskopid lükkasid Karli ettepaneku tagasi ning Poola kuningas Zygmunt I liitis Masoovia enda pärusvaldustega.
Akjoujt

Akjoujt on linn ja vald Mauritaanias, Inchiri provintsi keskus. Asub Atâri suunduva tee ääres. Akjoujt oli vasekaevandamise keskus, kuid 1978. aastal kaevandamine lõppes. 2013. aasta rahvaloenduse andmed. GeoHive.
Kifa

Kifa on linn Mauritaanias, Assaba provintsi keskus. Linnas on 1600 m pikkuse maandumisrajaga lennuväli. Kifa on tuntud seal toodetavate kifa klaashelmeste poolest. 2013. aasta rahvaloenduse andmed. GeoHive.
Võrumaa Kutsehariduskeskus

Võrumaa Kutsehariduskeskus (lühendatult VKHK) on kutsekeskharidust, kutseharidust, üldharidust ning täiendkoolitust andev kool Võrumaal Väimelas. Võrumaa Kutsehariduskeskus on 1920. aastal loodud Võru Põllutöökooli ja 1925. aastal loodud Võru Tööstuskooli järglane. Mõlema kooli nimetust on korduvalt muudetud ning neis koolitati suurtootmisega põllumajanduses vajaminevaid spetsialiste ning metalli- ja puidutöötlemise spetsialiste. Võrumaa Kutsehariduskeskus loodi 1999. aastal Väimela Põllumajandustehnikumi ja Võru Tööstustehnikumi liitmise tulemusel. 11. jaanuaril 2008 avati uus Võrumaa Kutsehariduskeskuse tehnomaja-laboratoorium. 1922–1944 Peeter Keitzberg 1944–1950 Hugo Polna 1950–1954 Ilmar Jürisson 1954–1962 Jaan Ollino 1962–1964 Arno Kivi 1964–1992 Heino Kuusik 1993–1999 Eino Peedel 1999–2000 Mait Klaassen 2001–2021 Tanel Linnus 2021-... Eveli Kuklane Võrumaa Kutsehariduskeskuses õpib üle 600 õpilase ning töötab ligi 40 kutseõpetajat. Õppetöö toimub viies valdkonnas: metallide töötlemine ja mehhatroonika, puidutehnoloogia, infotehnoloogia, turismikorraldus ning ärikorraldus.[viide?] Võrumaa Kutsehariduskeskus sai 2006. aastal Eesti kutseõppeasutuste kvaliteediauhinna ning 2007. aastal rahvusvahelise kvaliteediauhinna Arch of Europe. Võrumaa Kutsehariduskeskus on liitunud ülikoolide rahvusvahelise ERASMUSe programmiga ning osaleb e-õppe programmis VANKeR. Alates juunist 2008 on kool Eesti Üliõpilaskondade Liidu (EÜL) liige ning veebruarist 2010 Läänemere Akadeemia (Baltic Sea Academy) liige. Toitlustusteeninduse klass Raamatukogu Metallitöökoda Mehhatroonika labor Puidutöökoda Ehituslabor Kompetentsikeskus TSENTER Õpilaskodu Teenindusklass Metallitöökoda ""Võrumaa Kutsehariduskeskuse ajalugu"". Võrumaa Kutsehariduskeskus. Originaali arhiivikoopia seisuga 6.07.2014. Vaadatud 06.07.2014. Triinu Raam, Võrumaa Teataja, 12.01.2008 "Väimelas avati tehnomaja-laboratooriumi juurdeehitis" Rein Sikk, Eesti Päevaleht, 16.05.2007 "Väimela kool jäädvustab kõik direktorid taiestena" Kaidi Holm, Õpetajate Leht, 27.10.2006 "Kvaliteedimärk näitab sihikindlust"[alaline kõdulink] Kerttu Kaldoja, Eesti Päevaleht, 28.9.2006 "Kutseõppeasutuste kvaliteediauhinna pälvis Võru kutsehariduskeskus " Karl Ruuda, Võrumaa Teataja, 26.6.2008 "Võrumaa kutsehariduskeskus sai üliõpilaskondade liidu liikmeks" Võrumaa Kutsehariduskeskuse koduleht Programm VANKeR
Arnold Vanderlyde

Arnold Petrus Maria Vanderlyde (sündinud 24. jaanuaril 1963 Limburgi provintsis Sittardis) on Hollandi raskekaalu (kuni 91 kg) poksija. Arnold Vanderlyde alustas poksitreeninguid 15-aastaselt (1978). Ta oli harrastussportlane ega saanud kunagi elukutseliseks poksijaks. Ta pidas 254 võistlust ja võitis neist 233. Vanderlyde on võitnud kolm olümpiamängude pronksmedalit (Los Angeles 1984, Soul 1988 ja Barcelona 1992) ning kaks amatööride maailmameistrivõistluste hõbemedalit (Reno 1986 ja Sydney 1991). Ta on kolmekordne Euroopa meister (Torino 1987; Ateena 1989 ja Göteborg 1991) ning võitnud EM-i pronksmedali (Budapest 1985). Vanderlyde on tulnud kaheksa korda Hollandi meistriks (1983 ja 1985–1991). Ta oli Hollandi 1991. aasta parim sportlane. Arnold Vanderlyde lõpetas sportlaskarjääri 1992. aastal. Arnold Vanderlyde veebisaidil Olympedia (inglise)
Lop Nur

Lop Nur (sisemongoli; hiina 罗布泊 Luóbù Pō) on endine järv Hiina lääneosas Taklimakani ja Kuruktagi kõrbete vahel Tarimi nõos Xinjiangi piirkonnas. Kunagi kattis see umbes 10 000 km2, kuid on tänapäeval inimtegevuse tagajärjel ära kuivanud. 1928. aastal oli järve pindala veel 3100 km2. 1971. aastast alates pole järves vett olnud. 16. oktoobril 1964. aastal toimus Lop Nuris Hiina esimene tuumapommikatsetus. Sealt alates korraldati 1996. aastani 45 tuumakatsetust. 16 October 1964 - First Chinese nuclear test Comprehensive Nuclear-Test-Ban Treaty Kaart tuumapolügooni skeemiga
Fernando Hierro

Fernando Ruiz Hierro (sündinud 23. märtsil 1968 Vélez-Málagas) on hispaania endine jalgpallur ja treener. Ta oli Hispaania jalgpallikoondise ja Real Madridi keskkaitsja. Real Madridis mängis ta 16 aastat (1987–2003). Ta oli nii koondise kui ka klubi kapten. Tema osalusel võitis Madridi Real palju karikaid (UEFA Meistrite Liiga, La Liga, Hispaania superkarikas, UEFA karikas). 2018. aasta juunis sai ta pärast Julen Lopetegui vallandamist Hispaania jalgpallikoondise peatreeneriks. Hierro astus tagasi pärast maailmameistrivõistlusi, kus Hispaania meeskond juba kaheksandikfinaalis välja langes.
Arvi Aasmaa

Arvi Aasmaa (sündinud 20. detsembril 1938) on eesti arhitekt. Ta lõpetas 1965. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi ning kuulub alates 1970. aastast Eesti Arhitektide Liitu. Kõmsi rahvamaja Eesti Arhitektide Liit, Arvi Aasmaa Arhitektuuribüroo AKOS, Arvi Aasmaa CV
Endel Aruja

Endel Aruja (1935. aastani Endel Adler; 5. juuli 1911 Kotka talu, Soontaga, Kuigatsi vald – 4. veebruar 2008) oli eesti füüsik, bibliograaf ja väliseesti avaliku elu tegelane. Ta õppis aastatel 1930–1935 Tartu Ülikoolis matemaatikat. Juhendaja oli professor Harald Perlitz, kes juhtis teoreetilise ja tehnilise füüsika kateedrit ja laboratooriumi. Ta oli korporatsiooni Rotalia liige. 1939 sai Aruja Briti Nõukogu stipendiumi akadeemilise tee jätkamiseks Cambridge'i ülikoolis kristallograafia alal. Eesti okupeerimine takistas naasmist ning Briti Nõukogu otsustas stipendiumi pikendada. 1941 asus Aruja tööle füüsika assistendi kohale King's College'is Newcastle upon Tyne'is. 1943 kaitses Cambridge'i ülikoolis doktoriväitekirja. 1962 siirdus ta perega Kanadasse, kus töötas Ontario Research Foundationis ning seejärel töötas pensionieani professorina Toronto Ryersoni Polütehnilises Instituudis. Endel Aruja oli kuus aastat Londoni Eesti Seltsi esimees ning 1984 Torontos toimunud ESTO korralduskomitee abiesimees. Ta oli 2004. aastani Tartu Instituudi esimene sekretär Torontos. Alates 1997. aastast kannab instituudi arhiivraamatukogu Endel Aruja nime. Edendamaks raamatukogundusalast tegevust, asutas ta 1985 bibliograafia klubi, mis ühendas Tartu Instituudi raamatukogu hüvanguks vabatahtlikku tööd tegevaid pensionäre. 1986. aastal hakkas Endel Aruja korraldama raamatute annetamist ja saatmist Eesti raamatukogudele. 1989 muutus raamatute saatmine juba suuremahuliseks ning kokku organiseeris ta üle 7000 kasti raamatute saatmise. 1990 Tartu Ülikooli auliige 1998 Valgetähe V klassi teenetemärk 2002 Tartu Ülikooli raamatukogu teenetemärk 2003 korp! Rotalia auvärvipaela kavaler 1953 abiellus ta Henny Urbeliga, neil on tütar Epp ja poeg Margus. Henny Urbel suri 2002. aastal. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Mirek Topolánek

Mirek Topolánek (sündinud 15. mail 1956 Vsetínis) on Tšehhi poliitik. 16. augustist 2006 kuni 9. aprillini 2009 oli ta Tšehhi peaminister. Mirek Topolánek on liberaalse Kodanike Demokraatliku Partei esimees alates novembrist 2002. Mirek Topolánek lõpetas Brno tehnikaülikooli mehaanikainsenerina. Poliitilist tegevust alustas ta 1989. aastal Sametrevolutsiooni ajal. Alates 1994. aastast kuulub ta Kodanike Demokraatlikku Parteisse. Aastatel 1996–2004 oli Mirek Topolánek Tšehhi senati liige; aastatel 2002–2004 senati aseesimees. Juunis 2006 valiti ta parlamendi alamkotta. Seejärel nimetas president Václav Klaus Mirek Topoláneki peaministriks, kuid tema kabinet ei saanud parlamendi toetust. Ta jätkas peaministri kohusetäitjana kuni jaanuarini 2007, mil tema moodustatud teine valitsus saavutas parlamendi heakskiidu. 24. märtsil 2009 kaotas Mirek Topoláneki valitsus häältega 101:96 usaldushääletuse parlamendis ning peaminister teatas oma tagasiastumisest. Mirek Topoláneki esimene valitsus Mirek Topoláneki teine valitsus Mirek Topoláneki isiklik koduleht Tšehhi valitsus kaotas usaldushääletuse ja peab tagasi astuma Postimees.ee, 24. märts 2009 Topolánek: kõik on kadunud Postimees.ee, 11. aprill 2009
Bremeni torn

Bremeni torn (algselt Bremeri torn, ka Kampferbecki torn) on Tallinna linnamüüri kaitserajatiste hulka kuuluv neljakorruseline hobuserauakujuline torn. Sellest ühele poole jääb Munkadetagune torn, teisel pool on lähim säilinud naaber linnamüüris Hattorpe-tagune torn. Varem jäid Bremeni ja Hattorpe-taguse torni vahele Väike Rannavärav ja torn vana vene kiriku juures. Torni välismüür on ligi 2 m paksune, linnapoolne müür 1 m paksune. Torni uksel on kahekordne lukustus, sest 20. sajandi alguses hoiti siin linna püssirohtu. Teisele korrusele, kus oli vangla, saab müürisisest treppi pidi. Vangla on valgustuseta, väikeste õhuavade ja käimlaga ruum, mille seintesse on müüritud raudrõngad. Kolmas ja neljas korrus olid laskeavade ja kaminatega. Bremeni torniga on ühenduses Bremeni käik, mis ühendab Uut tänavat Vene tänavaga. Kui torn sai 16. sajandil uue omaniku, hakati torni tema järgi Kampferbecki torniks kutsuma. 17. sajandini oli torni kahel korrusel vangla, hiljem peeti seal püssirohuladu. 1950. aastatel raiuti läbipääs Bremeni käiku, hiljem avati käigus Bremeni baar. Bremeni torn (vaade Vene tänavalt) Vaade Bremeni tornile, Uue tänava poolt Bremeni käik Tallinna linnamüür Tallinna tornistik Andri Ksenofontov, Hiina müür McDonald'sist Šoti klubini EPL, 12. september 2002 Bremeni torn kultuurimälestiste riiklikus registris "Linn paneb Bremeni käigu autodele kinni" Eesti Päevaleht, 19. märts 2009 Uwe Gnadenteich. "Ainulaadsest vangitornist avaneb imeline vaade vanalinnale" Postimees, 3. juuni 2013 Uwe Gnadenteich. "Bremeni tornis on 600-aastane uks" Postimees, 3. aprill 2020