laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eesti Demokraatlik Erakond

Eesti Demokraatlik Erakond (lühend EDE) oli 1917. aasta kevadel Tartus Jaan Tõnissoni eestvõttel Eesti Rahvameelse Eduerakonna reorganiseerimise teel asutatud liberaalne partei. Uue erakonna programm nõudis demokraatlikke vabadusi, Venemaa Föderatiivse Vabariigi ja Eesti autonoomia kehtestamist, suurmaaomanike maa järkjärgulist minekut rahva kätte seda «õiglase tasu eest» võõrandades ning lubas lahendada tööliste taotlused. 5. novembril 1917 valiti EDE 24 liikmest koosnev keskkomitee, mille liidriks sai Jaan Tõnisson. EDE osales 1917. aasta suvel Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu valimistel (saadi 7 kohta 62-st) ja linnaomavalitsuste valimistel. 1917. aasta novembrikuisel Ülevenemaalise Asutav Kogu valimisel osalesid valimisnimekirjaga nr 7 (Eesti Demokraatlik Blokk (Eesti Demokraatlik Erakond ja Eesti Maarahva Liit): Jaan Tõnisson – õigusteaduste kandidaat, I. riigivolikogu liige, Postimehe peatoimetaja, Eesti Maanõukogu liige; Konstantin Päts – õigusteaduste kandidaat, Eesti väeosade ülemkomitee juhataja, Eesti maapäeva liige, Eesti Maavalitsuse esimees; Jaan Poska – vannutatud advokaat, Eestimaa kubermangukomissar; Karl Parts – vannutatud advokaat, II. riigivolikogu liige, Eesti maapäeva liige; Peeter Põld – Eesti kooliõpetajate keskliidu liige, Eesti maapäeva liige; Jaan Temant – vannutatud advokaat, II riigivolikogu liige, Eesti maapäeva liige; Heinrich Koppel – dr. med., Tartu Ülikooli professor, Eesti Arstiseltsi esimees, Liivimaa linnade hüpoteki Seltsi juhataja; Jaan Hünerson – agronoom, Põhja-Liivimaa Põllutöö Keskseltsi asjaajaja, Põllutöölehe toimetaja; Johan Kalm – agronoom, Eestimaa Põllutöö Keskseltsi eriteadlane, Eesti maapäeva liige; Adam Bachman – õigusteaduste kandidaat, Eesti Kirjastuseühisuse juhataja; Jüri Parik – vannutatud advokaadi abi, Tartu linnavolikogu liige; Jaan Speek – rahvakooliõpetaja, kirjanik ja luuletaja (Leidin). Valimistel võideti Eesti Maarahva Liiduga ühises nimekirjas kandideerides Eestimaa valimisringkonnas 22,6% häältest ning 8 saadikukohast 2 (Jaan Tõnisson ja Jaan Poska). Valdava osa oma hääli sai see nimekiri Lõuna-Eestist. 1918. aasta veebruaris (ukj) alanud, kuid poolelijäänud Eesti Asutava Kogu valimistel sai sama valimisblokk, kuhu nüüd oli lisandunud ka Eesti Radikaaldemokraatlik Erakond, 23,2% loetud häältest. Erakonna tegevus peatus, kui Saksa väed veebruari lõpus Eesti vallutasid ja võimu teostama asunud okupatsioonivõimud igasuguse parteilise tegevuse keelustasid. Pärast Saksa okupatsiooni lõppu, 30. novembril 1918, ühinesid EDE ja Eesti Radikaaldemokraatlik Erakond ühtseks Eesti Rahvaerakonnaks. EE 12. köide, 2003: 48. Revolutsioon, kodusõda ja välisriikide interventsioon Eestis (1917-1920). I köide, Oktoobrirevolutsiooni võit ja nõukogude võimu kindlustamine. Veebruar 1917 - veebruar 1918. EKP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut, NLKP Keskkomitee Marksismi-Leninismi Instituudi Filiaal, Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituut. Tallinn : Eesti Raamat, 1977 Küllo Arjakas, Mati Laur, Tõnis Lukas ja Ain Mäesalu. Eesti ajalugu. Õpik 11. klassile. Tallinn, Koolibri 1991
Matilda

Matilda on naisenimi. Eestis elas rahvastikuregistri andmetel 2. detsembri 2015 seisuga 75 Matilda-nimelist inimest. Püha Matilda, Vestfaali krahvi Dietrichi tütar ja Saksa kuninga Heinrich I naine Keisrinna Matilda, Inglismaa monarh Matilda Toscanast, Toscana markkrahvinna Šoti Matilda, keisrinna Matilda ema Boulogne'i Matilda, Inglismaa kuninga Stepheni abikaasa Flandria Matilda, oli Normandia hertsogi ja Inglismaa kuninga William Vallutaja naine Sophia Matilda, Gloucesteri printsess Emma Matilda Madsen (Emma Engdahl-Jägerskiöld), Soome sopran Anna Amelia Matilda Katarina Andersdotter, Rootsi poliitik https://www.eesti.ee/portaal/rrteenus.nimede_stat[alaline kõdulink]
Aurupunk

Aurupunk (inglise keeles steampunk) on ulme alamžanr, mida iseloomustavad aurumasinad, tihti keskkonnas, mille inspiratsiooniks on 19. sajandi tööstusrevolutsioon. Aurupungiteoste tegevustik leiab seetõttu tihti aset alternatiivajaloolise Inglismaa viktoriaanlikul ajastul või kullatud ajastul Ameerika Metsikus Läänes või postapokalüptilises tulevikus, kus aurumootorid on taas igapäevakasutusse jõudnud. Aurupungi kõige äratuntavamaks jooneks on anakronistlikud tehnoloogiad või retrofuturistlikud leiutised, nagu 19. sajandi inimesed neid ette oleksid kujutanud. Samuti kajastub ajastu nägemus moes, kultuuris ja arhitektuuristiilides. Säärast tehnoloogiat võib leida H. G. Wellsi, Jules Verne'i või tänapäevaste autorite Philip Pullmani, Scott Westerfeldi ja China Mieville'i teostest. Aurupunk kujutab alternatiivajalooliselt ka selliseid tehnikasaavutusi nagu õhulaevad või Charles Babbage'i ja Ada Lovelace'i analüütilise masina sarnased analoogarvutid. Aurupunk viitab ka aurupungi ulme esteetikast kantud kunstistiilidele, rõivamoele ja subkultuuridele, mida on populariseerinud 20. sajandi keskpaiga viktoriaanliku ajastu kirjandus ja filmid, juugendlik stiil. Paljud huvilised on hobi korras tänapäevaseid objekte pseudoviktoriaanliku "aurupungi" stiili ümber ehitanud ning selle sõnaga on kirjeldatud mitmeid kaasaegseid kujutavaid kunstnikke ja muusikuid. Eestis on selles stiilis skulptuuride loomisega tegelenud Konstantin Maltsev Kiviõlis. Bonk Business Retrofuturism Küberpunk Ulme Lõugas, Hans (24. jaanuar 2013). "IBM ennustab kasvavat moetrendi "aurupunk"". Delfi. Vaadatud 08.02.2021. "What Is Steampunk All About?". Gear, Gadgets & Gizmos. Vaadatud 08.02.2021. Nally, Claire (7. november 2016). "EXPERT COMMENT: Steampunk, Neo-Victorianism, and the Fantastic". Northumbria University. Vaadatud 08.02.2021. Campbell, Heather M. (detsember 2010). "Steampunk: Full Steam Ahead". Institute of Education Sciences. Vaadatud 08.02.2021. Hillep, Ove. "Näitus: Küber- ja aurupunk". Reaktor. Vaadatud 08.02.2021. Belials, Veiko. "Aurupunk muusikas". Reaktor. Vaadatud 08.02.2021. Voropajeva, Niina (7. jaanuar 2021). "Kiviõli meistrimees teeb hammasratastest, müntides ja muust vanavarast aurupunki". Põhjarannik. Vaadatud 08.02.2021.
Kaljula Teder

Kaljula Teder (9. september 1905 Pihkva – 26. veebruar 1978 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja kodu-uurija. Ta õppis aastatel 1913–1916 Pihkva eesti algkoolis, 1913–1916 Pihkva reaalkoolis ja 1918–1924 Võrumaa Rahvahariduse Seltsi Poeglaste Gümnaasiumi. Aastatel 1924–1936 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas; ta oli aastast 1924 Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Aastatel 1924–1929 töötas Postimehe ja 1929–1940 Päevalehe toimetuses. 1941. aastal arreteeriti ja küüditati K. Teder koos perekonnaga Venemaale, kust ta pääses tagasi Eestisse pärast 11-aastast vangistust ja 5-aastast asumisel olemist. Seejärel töötas ta ekskursioonijuhina Tallinna Reisi- ja Ekskursioonibüroos (I kategooria) ja oli ekskursioonijuhtide väljaõppemetoodik. Kaljula Teder oli Akadeemilise Õigusteadusliku Ühingu juhatuse liige. 1926. aastal valiti ta Eesti Akadeemilise Rahvasteliidu Ühingu FJE peasekretäriks. Ta oli Eesti Fotoklubi liige, aastatel 1963–1968 selle esimehe asetäitja. K. Teder oli alates 1963. aastast TLM kodu-uurimise ringi juhatuse liige – ringi asutamisest kuni oma surmani. Kaljula Teder tegeles eesti kodu-uurimise oluliste teemadega. Selle töö tulemusena ilmus raamat "Fotograafia teerajajaid" (1973), millest avaldati USA-s 1977. aastal rikkalikke illustratsioonidega ingliskeelne kokkuvõte. Käsikirja jäi ulatuslik "Fotograafia arengust Nõukogude Eestis". 1969. aastal korraldati Tallinna Linnamuuseumis põhiliselt tema materjalide põhjal Eesti esimene fotograafiaajaloo näitus, mis sai aluseks fotomuuseumi kogudele ja püsiekspositsioonile. K. Teder oli kaasautor Tallinna tuletõrje ajalugu käsitlevas väljaandes "Võitluses leekidega" (1975), tema oluline uurimus on ka "Kohvist, kohvikutest ja kohvikultuurist". Kaljula Teder on maetud Tallinna Pärnamäe kalmistule. Kaljula Teder. "Eesti fotograafia teerajajaid. Sada aastat (1840–1940) arenguteed". (Monograafiline uurimus fotograafia tekkimisest, üldajaloost ja fotograafia arengust ning vastavast ühistegevusest Eestis. Illustreeritud. Võõrkeelsete resümeedega.) Tallinn, Eesti Raamat 1972. 146 lk. Kaljula Teder. Early photography in Eastern Europe. London 1977. Marju Vilbaste. Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurimise ring (1963–2000) Ringi liikmete biograafiline teatmik. Marju Vilbaste. Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurimise ring (1963–2000). Ringi liikmete biograafiline teatmik. Kultuurilooline haud
Rahvuslik Vabameelne Partei

Rahvuslik Vabameelne Partei (lühend RVP) oli 1922–1926 Eestis tegutsenud partei, mille asutas Johan Pitka. II Riigikogu valimistel 1923. aastal kogus partei 20 670 häält ehk 4,5% ja sai II Riigikogus 4 kohta. III Riigikogu valimistel 1926. aastal kogus partei 4854 häält ehk 0,9%, mis Riigikogus kohti ei andnud. EE 12. köide, 2003: 461. Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Rahvuslik Vabameelse Partei keskjuhatus ja Riigikogu rühm (1924)
Riigihangete Amet

Riigihangete Amet oli aastatel 1996–2010 tegutsenud ja Rahandusministeeriumi alluvuses olnud riigiasutus. 2010. aasta 1. juulist võttis Ameti õigused ja kohustused üle Rahandusministeerium. Riigiasutuse ülesannete seas olid riigihangete korraldamine, neis tekkinud vaidluste läbivaatamine. Riigihangete vaidlustuskomisjon EE 12. köide, 2003: 479–480. https://web.archive.org/web/20130225110008/http://www.rha.gov.ee/ (vaadatud 23.01.2013)
Riigikassa

Riigikassa on Rahandusministeeriumi osakond, mis teostab riigieelarve, riigi eelarveväliste fondide ja Euroopa Liidu vahendite Rahvusliku Fondi kassalist teenindamist ning korraldab riigi finantsvarade ja -kohustuste haldamist. Riigikassa asutati 1. aprillil 1996. Riigikassa veebivarianti nimetatakse e-Riigikassaks. https://www.riigiteataja.ee/akt/78080 (vaadatud 23.01.2013) EE 12. köide, 2003: 480.
Michael Kats

Michael Kats (Eestis on enamasti kasutatud transkriptsiooni vene keelest Mihhail Kats; aga siin-seal esineb perekonnanimena ka Katz ja Kac ning eesnimena Mikhail; sündinud 1947) on Valgevenes sündinud juudi päritolu USA kabetaja ning kabe- ja maletreener. Kabes on ta rahvusvaheline suurmeister. Ta on Valgevene ja NSV Liidu teeneline treener. Kabetajatest on ta õpilaste hulka kuulunud maailmameistrid Zoja Sadovskaja, Alena Altšul, Ludmila Sohnenko, Aleksandr Presman, Jevgeni Vatutin. Maletreeneriks hakkas ta aga pärast emigreerumist USA-sse. Males on mitu tema õpilast tulnud oma vanuseklassis USA meistriks. Tema õpilane Alex Lenderman on tulnud ka noorte maailmameistriks. Tema tütar Alena Kats on samuti tulnud USA noortemeistriks ning on FIDE meister.
Asunikkude, Riigirentnikkude ja Väikepõllupidajate Koondis

Asunikkude, Riigirentnikkude ja Väikepõllupidajate Koondis (aastast 1931 Põllumeeste, Asunikkude ja Väikemaapidajate Koondis; lühemalt Asunik(kud)e Koondis[viide?]) oli Eesti partei, mis asutati 1925. III Riigikogu valimistel 1926. aastal kogus partei 13,5% häältest, IV Riigikogu valimistel 13,7% häältest. Aastal 1932 ühines partei Põllumeestekogudega ja ühiselt moodustati uus erakond – Põllumeeste, Põlluharijate, Asunike ja Väiketalupidajate Koondis. Partei häälekandja oli 1926–1929 ilmunud ajaleht Maa. EE 12. köide, 2003: 27. Eesti entsüklopeedia. 6. köide: LÕUNA–NÕUD. Tallinn: Valgus, 1992 (= Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1995), lk 59.
Juridica

Juridica on õigusajakiri, mis ilmub aastast 1993. Aastast 1998 annab ajakirja välja sihtasutus Iuridicum. Ajakirja toimetuskolleegiumi kuulub esindajaid Tartu Ülikooli õigusteaduskonnast, Riigikohtust ja Justiitsministeeriumist. Ajakiri on avaldanud ka kolm eriväljaannet: Põhiõigused Eesti põhiseaduses Sotsiaalhoolekanne kui põhiõigus: Riigi, kohalike omavalitsuste, perekonna ja muude isikute kohustused põhiseaduslike õiguste tagamisel sotsiaalhoolekande valdkonnas Erakonnaõigus. https://web.archive.org/web/20130123015950/http://www.juridica.ee/introduction_et_jur.php?intro=times (vaadatud 23.01.2013) EE 12. köide, 2003: 167. Ajakirja koduleht (vaadatud 23.01.2013)
ALMAVÜ

Armee, Lennuväe ja Merelaevastiku Abistamise Vabatahtlik Ühing, lühend ALMAVÜ (vene keeles Добровольное Общество Содействия Армии, Авиации и Флоту, lühend ДОСААФ; Dobrovolnoje Obštšestvo Sodeistvija Armii, Aviatsii i Flotu, lühend DOSAAF) oli Nõukogude Liidu ja on praegu Venemaa Föderatsiooni paramilitaarne spordi, sõjalis-tehnilise ettevalmistuse ning patriootliku kasvatuse organisatsioon. Sõjalis-patriootlik kodanikukasvatus; Kodanike ettevalmistus sõjalistele erialadele; Tehniliste spordialade toetamine; Lennukoolide ja lennuspordialade kontroll ja juhtimine Osalemine kehalise ettevalmistuse ja sõjalise kallakuga spordis; Õppurite erialane ettevalmistamine suvistel õppekursustel sõjalistel insener- ja lennutehnilistel aladel; Osalemine kutsealuste kodanike sõjaväeteenistuseks ettevalmistamises ja reservväelaste kaasamine; Tehniliste erialaspetsialistide ettevalmistamine ja tehnilise baasi arendamine; Osalemine katastroofide, avariide ja õnnetuste tagajärgede likvideerimisel; ALMAVÜ taristu haldamine, ettevalmistamine mobilisatsiooni ja teiste ülesannete täitmiseks sõjaajal. ALMAVÜ loodi Nõukogude Liidus 1951. aastal mitme paramilitaarse ühingu liitmisel, mis olid NSV Liidus asutatud juba 1920. aastail ja tegutses kuni 1991. aastani. ALMAVÜ peamine ülesanne oli kutsealuste ettevalmistamine sõjaväeteenistuseks, aga ka reservistide sõjalise kvalifikatsiooni säilitamine. NSV Liidu ALMAVÜ rahastamine oli sõjalise riigieelarve varjatud osa. Hiljem lisandus sõjalisele küljele organisatsiooni töös ka vabam tehnikaspordialade arendamine. Kuni organisatsiooni tegevuse lõpuni õpetati osa noori inimesi enne sõjaväe kutseealiseks saamist ja ajateenistusse kutsumist ALMAVÜ kursustel poolkohustuslikus korras välja veoautojuhtideks, radistideks, tuukriteks, lenduriteks, koerajuhtideks jne. 1951–1953 Vassili Kuznetsov 1953–1955 Nikolai Gritškin 1955–1960 Pavel Belov 1960–1964 Dmitri Leljušenko 1964–1972 Andrei Getman 1972–1981 Aleksandr Pokrõškin 1981–1988 Georgi Jegorov 1988–1991 Nikolai Kotlovtsev  Pikemalt artiklis Nõukogude väeosad Eestis#ALMAVÜ 25. septembril 1991 asutati Venemaa Kaitse-Spordi-Tehnika Organisatsioon (Российская оборонная спортивно-техническая организация, lühend РОСТО; Rossiiskaja oboronnaja sportivno-tehnitšeskaja organizatsija, lühend ROSTO), millest sai pärast Nõukogude Liidu lagunemist Venemaa Föderatsiooni presidendi määrusega NSV Liidu ALMAVÜ õigusjärglane Venemaal. 7. detsembril 2009 taastati Venemaa Föderatsiooni valitsuse määrusega ühingu NSV Liidu aegne nimetus: Armee, Lennuväe ja Merelaevastiku Abistamise Vabatahtlik Ühing ning organisatsiooni nimeks sai Venemaa ALMAVÜ (ДОСААФ России DOSAAF Rossii). OSOAVIAHIM ALMAVÜ veebientsüklopeedias Estonica (vaadatud 09.12.2016)
Eesti Omanike Keskliit

Eesti Omanike Keskliit (varasema nimega Eesti Õigusjärgsete Omanike Liit) on mittetulundusühing, mille eesmärk on kaitsta koduomanike huvisid ja õigusi. Üle Eesti on organisatsiooniga liitunud ligikaudu 64 000 korter- ja eramaja omanikku. . Eesti Omanike Keskliidu juhatuse esimees on Priidu Pärna, volikogu esimees on Heiki Hepner. Ühenduse häälekandja on olnud ajaleht Koduomanik. http://www.omanikud.ee/eokl[alaline kõdulink] (vaadatud 23.01.2013) https://web.archive.org/web/20130111163421/http://www.omanikud.ee/ajaleht_koduomanik (vaadatud 23.01.2013) Keskliidu koduleht (vaadatud 23.01.2013)
Eesti raha

Eesti raha on raha, mis on käibel Eesti Vabariigis. Eesti esimesed rahatähed (algul kassatähtedena) olid Eesti margad. Eesti rahasüsteem korrastus 1928. aastaks, kui marga asemel võeti kasutusele kroon, mille tagamiseks võeti Rahvasteliidu vahendusel erilaen Inglise naeltes. Et Suurbritannia 1931 kullastandardist loobus, siis põhjustas see 1933 Eesti krooni devalveerumise. Seejärel lõpetas Eesti Pank kuldvaluuta vaba ostu-müügi.  Pikemalt artiklis Eesti mark  Pikemalt artiklis Eesti kroon Eurole üleminek Eestis toimus 2011. aasta 1. jaanuaril. Alates 15. jaanuarist 2011 on Eestis ainsaks seadusega tagatud maksevahendiks euro. Eesti Pangal on krooni teenustasuta käibelt kõrvaldamise kohustus tähtajatult. Aastatel 1918–1927 oli Eesti rahaühikuks Eesti mark. Eesti mark jagunes sajaks penniks. Eesti rahaühikuks sai Eesti kroon esmakordselt 1924. aastal (samal ajal oli kasutusel ka mark). Kroon oli kasutusel kuni 1941. aastani. Kroon võeti uuesti kasutusele taasiseseisvunud Eesti Vabariigis 20. juunist 1992. aastal. 1. jaanuarist 2011 alates sai Eestis maksta nii eurodes kui ka Eesti kroonides. Alates 15. jaanuarist on Eesti ametliku valuutana käibel euro. Eestis on olnud kasutusel ka Vene tsaarirubla, Vene duumarubla, Kerenski rubla, Denikini rubla, Nõukogude rubla, sovznakid, Saksa mark, Saksa idamark, Saksa idarubla, Saksa ülemidarubla, Soome mark, Nepsi raha, ettevõtete kohalikud maksevahendid (nn kodurahad), Tallinna Arvekoja maksutähed, Eesti Vabariigi viieprotsendilised võlakohustused, Eesti Vabariigi kassavekslid, tšervoonets, Saksa riigikrediitkassa raha, punktid, Tartu raha ja veel mitmesuguseid võõrriikide rahatähti. Eesti mark Eesti kroon Raha EE 12. köide, 2003: 90. Euro kasutusele võtmise seadus, vastu võetud 22.04.2010 Eesti Pank: "Eesti raha ajalugu" Eesti Panga veebileht (Vaadatud 24. märtsil 2017) Gerda Sinisalu. Raha ja rahavahetused Eesti ajaloos Vastseliina Gümnaasium, 2011
Vene Talurahva Põllupank

Vene Talurahva Põllupank (ka Vene Talurahvapank) oli Venemaal aastatel 1882–1917 töötanud pank, mis andis talupoegadele raha maa ostmiseks. Aastal 1906 avas pank osakonnad ka Balti kubermangudes. Vene Talurahva Põllupanga Eestimaa kubermangu osakond asus Tallinnas Wismari tänav 7. 20. sajandi algul laienesid Venemaa keisririigi Balti provintsidesse kaks Venemaa panka: Vene Talurahva Põllupank ja Doni Agraarpank, nende eesmärk oli toetada talupoegi maa soetamisel ja sel eesmärgil osteti kokku mõisaid, et need siis talupoegadele müüa või rentida. Ostetud mõisad tükeldati ning jagati taludeks. Eestimaa kubermangus kuulus Vene Talurahva Põllupangale Jõgisoo, Lehtmetsa, Männiku, Nakamaa ja Paasiku ja Doni Agraarpangale Emmaste-Kuriste, Orjaku-Kuriste, Saida, Suur-Kullamaa ja Ubasalu mõisad poolmõisad ja Voka mõis. Vene Talurahva Põllupank likvideeriti Venemaa rahanduse rahvakomissari käsuga 30.11.1918 ja osakonnad muudeti Talurahva Põllupanga likvideerimise komisjonideks. Aastal 1919 läksid Eesti territooriumile jääva panga osakonna maaomandid Põllutööministeeriumile, kui 27. märtsil 1918 tunnistas Eesti maapäev oma määrusega, 1919. aasta maareformiga kõik kroonu- ja Vene Talurahva Põllupanga mõisad ning metsad Eesti Vabariigi omandiks. Mõisaid ja maid hakkas valitsema Põllutööministeerium, kes keelustas ka mõisavarade laialivedamise ning müümise. Vene Talurahva Põllupanga Tallinna osakond oli evakueeritud 1917. aastal Ufaasse, kust jõudis tagasi 30.09.1920. Tallinnas moodustati Eesti Vabariigi Rahaministeeriumi Põllupank ja 1926. aastast Eesti Maapank, mis võttis üle endise põllupanga materjalid. Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 169–171 EE 12. köide, 2003: 568. Märt Uustalu, Poolmõisatest ja nende omanikest Eesti- ja Liivimaal, Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat 2010, Tartu 2011, lk 123 Karelson M., Theodor Pool – maaseadus ja maareform[alaline kõdulink]. – Agraarteadus, lk 11. (15.10.2021). Talurahva Põllupanga osakonnad, 1.6.5.6.2.1. Talurahva Põllupanga osakonnad, Eesti Ajalooarhiiv
Eestimaa Ametiühingute Kesknõukogu

Eestimaa Ametiühingute Kesknõukogu (ka Eestimaa Ametiühisuste Kesknõukogu; lühend EAK) oli aastatel 1917–1922 Eesti ametiühingute keskne organ. EAKi eelkäija oli Tallinna Ametiühisuste Keskbüroo. Kesknõukogu häälekandja oli ajaleht Töö Hääl, ajakiri „Töö Sõna" (vastutav toimetaja Edmund Hammer). Kesknõukogu eestvedamisel toimus 1919. aasta 30.–31. augustil I ülemaaline ametiühingute kongress, mille Eesti Vabariigi valitsus saatis laiali. Tallinna Metallitööliste Ametiühisus Eestimaa Ehitustööliste Liit EE 12. köide, 2003: 69. http://www.eakl.ee/failid/e61455d462d60829054dfac8bcbfab4e.pdf (vaadatud 23.01.2013)
Vesiorel

Vesiorel ehk hüdraulis on tänapäeva oreli otsene eelkäija, millel on klaviatuur, silindrikujulised lõõtsad ja heli tekitavad viled. Vesioreli leiutas 3. sajandil eKr Ktesibios Aleksandriast, kellele omistatakse ka veepumba, vesikella ja vee jõul toimivate mehaaniliste laululindude leiutamine. Kuigi vesi ei olnud hüdraulises peajõud, ühtlustati selle abil käsipumbaga sissepuhutava õhu survet. Heli tekkis pronkstorudes, mille pikkus oli erinev. Algul oli vilesid vaid üks rida, 3. sajandil pKr ehitati 4, 6 ja isegi 8 vilereaga oreleid. Vesioreli põhipuudused olid, et see vajas täpset konstrueerimist ja pidevat hooldamist, kuna läks ruttu rooste. Aastaks 200 asendati veepaak lõõtsaga.
Eesti Üürnike Liit

Eesti Üürnike Liit (lühend: EÜL) on aastal 1994 asutatud liit (mittetulundusühing), ühtlasi Eesti linnade üürnike ühenduste katusorganisatsioon. Liit tegeleb peaasjalikult 1993. aastal elamumajanduse omandireformi tagajärjel tekkinud probleemide lahendamisega. EE 12. köide, 2003: 111. https://web.archive.org/web/20130217083106/http://www.mkm.ee/failid/MT__Eesti___rnike_Liit.pdf (vaadatud 23.01.2013)
Eesti Ühistegeline Liit

Eesti Ühistegevuse Liit (lühend EÜL, endise nimega Eesti Ühistegeline Liit) on 07.12.1919 asutatud, 1992 taasasutatud ning 28.03.2019 oluliselt reorganiseeritud liit (mittetulundusühing), mis ühendab Eesti kodanikke. EÜLi põhitegevusteks on: toetada eestlaste eestikeelset ja eesti kultuurile tuginevat edasikestmist oma ajalooliselt määratletud maa-alal; iseseisva Eesti Vabariigi hoidmine elulaadil, mille põhialuseks on rahva kui kõrgeima võimu kandja olemasolu ja eelistused ning vastavus 28.06.1992. a. rahvahääletusel kehtestatud põhiseadusega; arendada üleriigilist ühistegevust ja juurutada ühistegevuse põhimõtteid; tagada riigi kui ühiskondliku tahte väljenduse tasakaalustatud areng; kasvada kõigi Eesti Vabariigi kodanike huve esindavaks põhiseaduse ja sellega vastavuses olevate seaduste vastuvaidlematut täitmist nõudvaks erakonnaks. Liidu liikmeks võib olla vähemalt 18-aastane teovõimeline Eesti kodanik, kes toetab Liidu põhikirja ja põhimõtteid. EÜLi häälekandja oli Ühistegelised Uudised, mis ilmus 1922–1940 ja taasiseseisvunud vabariigis ilmus aastatel 1997-2009. Alates aastast 2011. on EÜLi häälekandja Ühistuleht. EÜLi juhatusse kuuluvad Andro Roos, Märt Riiner ning Harry Raudvere. www.ühistegevus.ee Akadeemiline Ühistegevuse Selts EE 12. köide, 2003: 110.
Eesti Väärtpaberikeskus

AS Eesti Väärtpaberikeskus (lühend: EVK) on 1995. aastal asutatud väärtpaberituru infrastruktuuri ettevõte. EVK kuulub rahvusvahelisse NASDAQ OMX gruppi. EVK omanik on Tallinna Börs. Eesti Väärtpaberikeskus haldab elektroonset Eesti väärtpaberite keskregistrit ja Eesti kogumispensioni registrit. Eesti väärtpaberite keskregister peab arvestust kõigi Eestis tegutsevate aktsiaseltside aktsiaraamatute ning kõikide Eestis avatud väärtpaberikontode ja pensionikontode üle. Samuti on registrisse koondatud teised elektroonilised väärtpaberid (osaühingute osad, võlakirjad, fondiosakud jmt) ning väärtpaberitega tehtud toimingute ajalugu. Pensioniregistris registreeritakse kõik esitatud kogumispensioni avaldused, valitud fondid, makstud sissemaksed, omandatud pensionifondi osakud, väljamaksed, fondide vahetamised ja muud kogumispensioniga seotud toimingud. Eesti Väärtpaberite Keskdepositooriumi AS-i asutasid 11. märtsil 1994 üheksa kommertspanka (Eesti Ühispank, Põhja-Eesti Pank, Hansapank, Virumaa Kommertspank, Eesti Forekspank, Tallinna Pank, Eesti Sotsiaalpank, Eesti Hoiupank ning Eesti Tööstuse ja Ehituse Kommertspank) ning Rahandusministeerium, Eesti Pank ja Hüvitusfond. AS Eesti Väärtpaberikeskus (vaadatud 23.01.2013) Eesti väärtpaberite keskregister (vaadatud 23.01.2013) EE 12. köide, 2003: 109. Eesti väärtpaberite keskregistri seadus, RT I 2000, 57, 373 https://ariregister.rik.ee/ettevotja.py (vaadatud 23.01.2013) Eesti Väärtpaberikeskuse koduleht (vaadatud 23.01.2013)