laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Väike Vera

"Väike Vera" on 1988. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Filmi tegevus toimub mereäärses tööstuslinnas, kus elu on provintslik ja küllalt masendav. Töölisperekonnast pärit Vera Marinina on lõpetanud keskkooli ja kavatseb edasi õppida tehnikumis. Tema ema ja isa on huvitatud ainult argielust ja olmest. Vera veedab aega diskodel, veinipudeli taga ja sõbrannadega lobisedes. Vera jaoks kujuneb oluliseks sündmuseks tutvumine üliõpilase Sergeiga. Sergei on pärit teistsugusest keskkonnast, ta mõtleb iseseisvalt, tal on teistsugused väärtushinnangud. Noortel on raske teineteist mõista ning Sergeil tekivad konfliktid Vera vanematega. Natalja Negoda – Vera Marinina Andrei Sokolov – Sergei Sokolov Juri Nazarov – Nikolai Marinin, Vera isa Ljudmila Zaitseva – Margarita Marinina, Vera ema Aleksandr Negreba – Viktor Marinin, Vera vanem vend Aleksandra Tabakova – Lenka Tšistjakova, Vera sõbranna Andrei Fomin – Andrei, merekooli kursant Aleksandr Mironov – Tolik, Vera sõber Aleksandr Lenkov – Mihhail Petrovitš, Lenka Tšistjakova kavaler Vadim Zahhartšenko – patsient haiglas Gennadi Gorjatšov – Viktor Marinini sõber Tatjana Mitrušina – Sergei Sokolovi ema Maria Hmeik – Viktori sõbranna Nõukogude Liidu kinodes kogus film 56 miljonit vaatajat. http://www.kinopoisk.ru/film/46520/
Afrikanda lennuväebaas

Afrikanda lennuväebaas on sõjaväelennuväli Venemaal Murmanski oblastis Afrikanda küla põhjaserval. 1978. aastal osales lennuväljalt startinud Suhhoi Su-15 Korea reisilennuki Boeing 707 sunniviisilisel maandamisel Korpijärvi jääle. Võimalik, et Afrikanda lennuväebaas on alates umbes aastast 2001 eelarvekärbete tõttu suletud.
Psychologie vom empirischen Standpunkte

"Psychologie vom empirischen Standpunkte" ("Psühholoogia empiirilisest vaatepunktist") on 1874 Leipzigis kirjastuse Verlag von Duncker & Humblot ilmunud Franz Brentano raamat. Tiitellehel on märgitud, et tegu on kaheköitelise raamatu esimese köitega. Nagu pealkiri ütleb, toetub autor ainult kogemusele, kuigi see on ühitatav ka teotud "ideaalse kaemusega". Esimene raamat räägib psühholoogiast kui teadusest, teine psüühilistest nähtustest üldiselt, kolmas ettekujutuste omapäradest ja seadustest, neljas otsustustest, viies meeleliigutustest ja tahtest ning kuues psüühiliseja füüsilise organismi ühendusest ning sellest, kas on mõeldav psüühilise elu edasikestmine pärast keha lagunemist. Autor paneb erilist rõhku sellele, et rajada püsiv, rangelt teaduslik alus ühtsele psühholoogiale. Brentano püüab anda psüühikanähtuste omaduste ja seaduste kohta parandatud pildi. § 1. Psühholoogia on nime järgi teadus hingest. Aristoteles pani oma teosele pealkirjaks "Hingest". Hing on elusolendi loomus, vorm, esimene energeia ja esimene entelehhia. Elusolend on see, kes toitub, kasvab ja sigib, aistib ja mõtleb või teeb ainult mõnda neist asjadest. Ka taimed on elusolendid, kuigi neil pole teadvust. Teos uuris vegetatiivse, sensitiivse ja intellektuaalse tegevusega asjade kõige üldisemaid eripärasid. Hiljem arvati vegetatiivsed tegevused ja taimed psühholoogia vallast välja ning sensitiivse tegevusega seotud närvide ja lihaste uurimine jäeti füsioloogiale. See parandus tulenes asja loomusest. Omavahel suguluses on eelkõige teadvuse nähtused. Juba Aristotelesel leiduvad psühholoogia uue piiritluse algmed. Kolmandas raamatus loobub ta nende elundite uurimisest, mis vahendavad ihaldamist ja kehaosa, millele see on suunatud. Ta jätab selle keha uurijate hooleks (De anima III 10, 433b21). Hinge all mõistetakse uuemal ajal ettekujutuste ning teiste ainult sisekogemuse teel tajutavate, ettekujutustel rajanevate omaduste (näiteks aistingu, fantaasia, mäluakti, lootuse või kartuse akti, himu või vastikuse) substantsiaalset kandjat. Ka Brentano räägib hingest samas tähenduses ning nimetab psühholoogiat teaduseks hingest. Psühholoogia õpib tundma hinge omadusi ja seadusi, mis me leiame vahetult iseendast sisekogemuse teel ning järeldame analoogia põhjal ka teistel. Nõnda erineb ta selgelt loodusteadusest, mis uurib kehade omadusi ja seadusi, toetudes väliskogemusele. Siiski on tõsiasju, mis ei ole eripärased ei loodusteadusele ega psühholoogiale: need kuuluvad metafüüsika alla. Loodusteaduse ja psühholoogia piiriala, kus keha ja hing teineteist mõjutavad, nimetab Gustav Fechner psühhofüüsikaks. See sisaldab psühhofüüsilist põhiseadust [ Weberi-Fechneri seadus ]. (Wilhelm Wundt ("Grundzüge der physiologischen Psychologie") jt on seda nimetanud füsioloogiliseks psühholoogiaks, kuid see nimetus sobiks paremini füsioloogia uurimisele tuginevale psühholoogile.)
Laatre raudteejaam

Laatre raudteejaam oli raudteejaam Laatre küla lähedal Mõisaküla–Viljandi raudteelõigul. Pooljaam avati 1926. aastal ja suleti 1973. aastal seoses kitsarööpmelise raudtee sulgemisega. Laatre naaberjaam Viljandi suunal oli Abja raudteejaam ja Mõisaküla suunal Mõisaküla raudteejaam. Jaam asus Tallinn-Sadama raudteejaamast 191,5 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi see Abja valda. Tänapäeval jääb see Veelikse külla. 1925. aastal ehitatud puidust jaamahoone on säilinud ja kultuurimälestis. Eesti kitsarööpmelised raudteed Laatre raudteejaama hoone kultuurimälestiste riiklikus registris
Matsue

Matsue (jaapani 松江) on linn Jaapanis, Shimane prefektuuri keskus. Keskus asub Shinji järve kaldal, linna halduspiiridesse jääb kogu ala Shinji ja Nakaumi järve vahel kuni rannikuni koos Shimane poolsaarega. Linnas on palju templeid ja 1611. aastal Tokugawa dünastia ehitatud Matsue kindlus. Matsues asub Shimane ülikool. Elanike arv on 195 000 (2005) ja pindala 530 km². Eshima Ohashi sild Matsue koduleht
Gulbene raudteejaam

Gulbene raudteejaam asub Lätis Gulbene linnas aadressil Dzelzceļa tänav 8. Jaama juures asub ka depoo. Gulbene raudteejaam avati 1903. aastal, kui avati Valga ja Pļaviņase vaheline kitsarööpmeline raudtee. Algul kandis see nime Schwaneburg; toonase haldusjaotuse järgi asus see Gulbene kihelkonnas Vana-Gulbene mõisa maadel. Tänapäevases asukohas on raudteejaam 1916. aastast, mil avati Ieriķi–Gulbene–Abrene raudtee, ühtlasi ehitati Gulbene ja Pļaviņase vaheline tee ümber laiarööpmeliseks. Uus jaam hakkas kandma nime Alt-Schwaneburg ehk Vecgulbene. Gulbene nime kannab raudteejaam 1928. aastast. Jaamahoone rajati 1926. aastal. See sai tugevalt kannatada teises maailmasõjas 1944. aastal, kuid taastati hiljem endisel kujul. Hoone projekteeris Peteris Feders ja see on üks suuremaid jaamahooneid Lätis. Nõukogude perioodil läbis Gulbene raudteejaama kaks Põtalovosse sõitvat rongiliini: üks neist sõitis Pļaviņase, teine Ieriķi kaudu. Läti taasiseseisvumise järel lõpetati reisirongiliiklus Ieriķi suunal 1999. aastal. Põtalovo suunal sõitsid rongid algul Vecumi, seejärel Žīguri raudteejaamani, ent 1. juulil 2001 lõpetati ka seal reisirongide liiklus. Kaubarongid kasutasid neid teid 29. augustini 2001. Endise Valga–Mõniste–Ape–Alūksne–Gulbene raudtee Alūksne–Gulbene raudteelõigul toimub senini rongiliiklus. See on Baltikumi ainuke regulaarselt kasutusel olev kitsarööpmeline raudteelõik. Pļaviņase suunal peatuvad rongid praegu Cesvaines, kuid varem eelnes Gulbenele Elste raudteepeatus. DR1 diiselrong Raudteejaama peasissepääs Raudteejaama hoone küljelt Jaamahoone esikülg Jaamahoone interjöör Tualett T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 113. lk. ISBN 978-9984-38-698-0 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil
Kuni esimese vereni

"Kuni esimese vereni" on 1989. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Mereäärses pioneerilaagris toimub sõjamäng "Põuavälk". Kogu laager on jagatud kaheks vastaspooleks – "sinisteks" ja "rohelisteks". Võitjatele on auhinnaks õhtune kaatrisõit merel. Olukord aga väljub mõnevõrra kontrolli alt, lapsed muutuvad kurjadeks ja pöörasteks ning mäng jõuab ohtliku piirini. Andrei Nekrassov – Saša Pavel Kulakov – komandör Viktor Matin – rüblik Konstantin Jefremov – väikemees Aleksei Krjukov – komandöri grupi liige Andrei Petrov – komandöri grupi liige Edgar Senteljas – komandöri grupi liige Boriss Derevjagin – jälitajate grupi liige Andrei Kašuba – jälitajate grupi liige Nikolai Kruševski – jälitajate grupi liige Arsen Markarjan – jälitajate grupi liige Natalja Gromuškina – hospidali personali liige Olga Žilkina – hospidali personali liige Darja Kožina – hospidali personali liige Igor Žigalkin – hospidali personali liige Nikolai Pogodin – veoauto juht Andrei Jurenev – Mitja, "Žiguli" juht Anna Plotkina – Mitja kaaslane
Luksemburgi vapp

Luksemburgi vapp on Luksemburgi riigivapp. Vapi kujundus põhineb keskaegsel Limburgi hertsogkonna vapil.
Müristaja (raudteesuurtükk)

Müristaja oli Eesti sõjaväe Soomusrongirügemendi 2. divisjoni Raskekauglaskepatarei koosseisus olev raudteesuurtükivagun. Alusvagun oli 4-teljeline lahtine platvormvagun, mille otstes olid madalad kergelt soomustatud laskemoonakambrid. Relv oli 102 mm laevasuurtükk (kahur), mille kohta pole praegu teada, milliselt laevalt või rannikupatareist oli see pärit. Suurtükivagun nr 215 ehk Müristaja (nimede ja numbri omavaheline seos ja ametlikkus pole üheselt selge) valmis 1935. aastal. See laevade jaoks ette nähtud 102 mm suurtükk suutis lasta oluliselt kaugemale (16,5 km; eriliste otsikutega isegi kuni 19,4 km) kui harilike soomusrongide suurtükid (6–10 km) ning seetõttu oli see mõeldud kaugvõitluseks. Soomusrongirügemendi 2. divisjoni koosseisus moodustati 1936. aastal Raskekauglaskepatarei, millesse kuulus ka Müristaja. Õun, M; Noormets, T; Pihlak, J (2003). Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941. Tallinn: Sentinel, lk 129 Mati Õun. Raudteepatarei. - Eesti merekindlused ja nende suurtükid. Tammiskilp. Tallinn 2001 Mati Õun, Tiit Noormets, Jaak Pihlak. Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941. Sentinel. Tallinn 2003
Jermaine Jones

Jermaine Junior Jones (sündinud 3. novembril 1981 Frankfurdis) on endine USA jalgpallur (poolkaitsja). Debüüdi USA rahvuskoondises tegi Jones 9. oktoobril 2010 mängus Poola vastu. Ta on mänginud ka kaheksa mängu Saksamaa noortekoondises ja kolm mängu Saksamaa rahvuskoondises. Esimese värava lõi ta USA rahvuskoondises 19. juunil 2011 mängus Jamaica vastu. 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel lõi ta teises alagrupimängus 22. juunil värava mängus Portugali vastu.
Silvestre Varela

Silvestre Manuel Gonçalves Varela (sündinud 2. veebruaril 1985 Almadas) on Portugali jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Türgi kõrgliiga klubis Kayserispor. Debüüdi Portugali rahvuskoondises tegi Varela 3. märtsil 2010 sõprusmängus Hiina vastu. Esimese värava lõi ta Portugali rahvuskoondises 26. märtsil 2011 sõprusmängus Tšiili vastu. [2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused|2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel]] lõi ta teises alagrupimängus 22. juunil värava USA vastu. Porto Primeira Liga: 2010–11, 2011–12, 2012–13 Taça de Portugal: 2009–10, 2010–11 Supertaça Cândido de Oliveira: 2009, 2010, 2011, 2012, 2013 UEFA Euroopa Liiga: 2010–11 UEFA Superkarikas: Teine koht 2011 Taça da Liga: Teised kohad 2009–10, 2012–13  Silvestre Varela – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tamsalu Kultuurimaja

Tamsalu Kultuurimaja on Tapa vallas Tamsalus asuv kultuuriasutus, kus iga nädal toimuvad treeningud ja üritused kohaliku valla inimestele. Kultuurimaja avati 1980. aasta viimasel pühapäeval kell 15.00. Hoone projekteeris RPI Maaehitusprojekt (arhitektid Peep Jänes, Ants Mellik, projekti peainsener Mati Vahemets, sisekujundaja Saima Truupõld) ning ehitasid Tapa MEK ja Rakvere mehhaniseeritud ehituskolonn. Kultuurimaja direktor oli Hilja Valtin. Avatseremoonial esines partei rajoonikomitee 1. sekretär Ülo Niisuke ja lindi lõikas läbi EKP KK sekretär Rein Ristlaan. Külaliste hulgas olid ka Arnold Green, Bruno Saul, Johannes Lott, Peeter Palu, Mihkel Sistok jt. Häid sõnu pälvisid ehitajad vanemtöödejuhataja Toivo Lepanen, maja perenaiseks tituleeritud töödejuhataja Els Aavekukk, peainsener Guido Kruusel jt. Esimese kontserdi uues majas andis RAT Estonia operetitrupp. Hoone kubatuur 18 166 m³, üldine põrandapind 3099,7 m². Kultuurimaja ees on park pindalaga 11 000 m². garderoob, 510 kohta teatrisaal 286 m², 385 istekohta tantsusaal ja banketisaal 295 m², 254 istekohta peeglisaal, fuajee lava 173 m² (kõrgus 17 m, sügavus 15,4 m, laius 14,74 m) kaks näitlejate garderoobi kolm ringiruumi raamatukogu, 2 lugemissaali baar/kohvik 46 m², 54 istekohta Koduleht Facebook
Hiroshima prefektuur

Hiroshima prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare lõunaosas Seto kaldal Hiroshima prefektuuri tunnuslind on punakurk-kaur (Gavia stellata) ja tunnuspuu on jaapani vaher (Acer palmatum). Hiroshima prefektuur on jaotatud 23 omavalitsusüksuseks, millest 14 on linnad (市 shi). Akitakata Etajima Fuchū Fukuyama Hatsukaichi Higashihiroshima Hiroshima Kure Mihara Miyoshi Onomichi Ōtake Shōbara Takehara 広島県の人口移動（広島県人口移動統計調査）最新 | 広島県, vaadatud 9.03.2021. Hiroshima prefektuuri koduleht (inglise keeles)
Talvest talveni

"Talvest talveni" on 1981. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Vladimir Beljajevi romaanil "Neil külmadel päevadel". Metallurgiatehase direktor saab ministeeriumist ülesande hakata kiires korras tootma uut tüüpi terast, mida vajatakse gaasijuhtme rajamisel Kaug-Põhjas. Tehase kollektiiv suudab direktori juhtimisel ülesande edukalt täita. Vsevolod Larionov – Sergei Kossatšov, metallurgiatehase direktor Vsevolod Sanajev – Pavel Mihhailovitš, minister Jevgeni Šutov – Pjotr Voronkov, tehase töötaja, Kossatšovi sõjakaaslane Boriss Štšerbakov – Nikolai Škuratov, tööline Boriss Borissov – Vjatšeslav Pospelov insener-terasevalaja Valentina Grušina – Pospelovi naine Tatjana Kretšetova – Alka Ljubov Striženova – Klavdia Kossatšova, Kossatšovi naine Juri Gussev – tehase peainsener Juri Leonidov – tehase partei allorganisatsiooni sekretär Ljudmila Beloussova – Tatjana, Kossatšovi tütar Viktor Filippov – kaadriosakonna juhataja Aleksei Aleksejev – doktor Marina Lobõševa-Gantšuk – sekretär
György Dragomán

György Dragomán (rumeenia keeles Gheorghe Dragoman; sündinud 10. septembril 1973 Târgu Mureșis) on Ungari kirjanik. Ta on sündinud Transilvaanias Rumeenias. 1988. aastal kolis ta perega Ungarisse. Dragomán on seni kirjutanud kaks romaani. 2002. aastal ilmus "Hävimise raamat" ja 2005. aastal "Valge kuningas". Viimasega saavutas ta kuulsuse ning seda on tõlgitud juba üle 30 keelde. Temalt on ilmunud ka jutte ja muid lühemaid tekste sellistes väljaannetes nagu The Paris Review, The New York Times, Le Monde, Die Zeit, Neue Zürcher Zeitung ning ka mitmes ungari ajakirjas. Tõlkijana on ta ungari keelde vahendanud mitme tuntud autori loomingut; nende seas on Samuel Beckett, James Joyce, Ian McEwan, Irvine Welsh, Sebastian Barry, Mickey Donelly, Isaac Bashevis Singer ja teisi. Ta elab Budaörsi linnas ja on külaliskirjanik Helsingi Ülikooli juures. György Dragomán on külastanud Eestit kirjandusfestivali Prima Vista raames 2014. aastal ja kirjandusfestivali HeadRead raames 2022. aastal. 2006 Sándor Márai auhind Prima Vistale tuleb ungari kirjanik György Dragomán
Sydney Alrutz

Sydney Gustaf Louis Reinhold Alrutz (31. oktoober 1868 London – 14. veebruar 1925) oli rootsi psühholoog, Rootsi esimene[küsitav] eksperimentaalpsühholoog. Ta oli hulgikaupmees Anders Gustav Reinhold Alrutzi ja Hulda Ida Sofia de Ponti poeg. Ta õppis Stockholmi koolis Nya Elementar, kus ta sooritas 16. detsembril 1886 küpsuseksami. 1901. aastast töötas ta Uppsala ülikooli psühholoogiadotsendina. Alrutz tõestas täpsete mõõtmistega Max von Frey järel eraldi valupunktide olemasolu. Kuumaaistingu tekitab Alrutzi järgi üheaegne sooja- ja külmaaisting (Alrutzi teooria). Ta uuris põhjalikult hüpnoosi ja hüsteeriat, eriti tundlikkuse muutusi hüpnoosi ajal. Samuti uuris ta värvipimedust ning andis panuse parapsühholoogiasse. Ta konstrueeris kliiniliselt kasutatava algesimeetri. Aastatel 1897–1910 andis ta välja sarja "I vår tids livsfrågor". Ta osales ajakirjade Psyke ja Arkiv för psykologi och pedagogik väljaandmises. 1909. aastal, kui asutati psühholoogiainstituut, oli ta üks selle asutajaid, esimene sekretär ja teadusjuht. Bidrag till kännedomen om hudens kall- och varmpunkter. – Upsala läkareföreningens forhandlingar, N. F. kd 2, 1896/97; Skandinavischer Archiv für Physiologie, kd 7, 1897, lk 321–340; On the temperature-senses. – Mind, 1897, 6 (23), lk 445–448. On the Temperature-Senses. – Mind, 1898, 7 (25), lk 141–144. Till nervsystemets dynamik (1913–1917) Hypnos och suggestion (1925) 2. septembril 1903 abiellus ta hulgikaupmees Sten Reinhold Sandlundi tütre Elina Augusta Eugenia Sandlundiga (sündinud 10. veebruaril 1874). Sissekanne Rootsi biograafilises leksikonis
Kanski lennuväebaas

Kanski lennuväebaas on sõjaväelennuväli Venemaal Krasnojarski krais, 9 kilomeetri kaugusel Kanskist lõunas. Lennuväljal baseeruvad ründelennukid. "Aviatsiya PVO". Aviabaza KPOI. Butowski, Pyotr (2004). Air Power Analysis: Russian Federation. AIRtime Publishing, Inc.
Milove

Milove on alev Ukrainas Luhanski oblastis Milove rajoonis. Venemaa piiri ääres asuv Milove on Milove rajooni keskus. Asulat on esmamainitud 1872. aastal, aleviks sai 1938. aastal. Державний комітет статистики України. Чисельність наявного населення України на 1 січня 2018 року, Київ-2018 (pdf)
Isiklik arvamus

"Isiklik arvamus" on 1977. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Psühholoog Petrov ja sotsioloog Burtseva on raske ülesande ees. Tehase direktor Bassov tegi neile ülesandeks välja selgitada, miks kogenud ja initsiatiivikad töötajad lahkuvad üha sagedamini tehasest ja asuvad tööle linna teistesse ettevõtetesse. Mõne aja pärast peavad noored spetsialistid esitama tehase juhtkonnale olukorra põhjaliku analüüsi. Vladimir Menšov – psühholoog Mihhail Petrov Ljudmila Tšursina – sotsioloog Olga Burtseva Aleksandr Lazarev – Konstantinov, parteikomitee sekretär Jevgeni Karelskihh – Pavel Prokopenko, ettevalmistustsehhi ülem Jelena Proklova – Tatjana Jolkina, tehase töötaja Nina Urgant – Olimpiada Vassiljevna, Tatjana ema, instrumentaaltsehhi laohoidja Pavel Pankov – Ivan Bassov, tehase direktor Jevgenia Hanajeva – Ljudmilla Ivanovna, kaadriosakonna juhataja Jevgeni Burenkov – Pjotr Samsonov, neljanda jaoskonna meister Valeri Hlevinski – Fjodr Uvarov, Tatjana peigmees Irina Bunina – Bodrenkova montaažitsehhi töötaja Pavel Vinnik – Pavel Beljašin, tehasekomitee esimees Natalja Gurzo – Vika, tehase direktori sekretär Mihhail Zimin – Kaškin, tsehhijuhataja asetäitja Juri Potjomkin – Vitja, tehase tööline Svetlana Tormahhova – Vera Kuteištšikova, instrumentaaltsehhi laohoidja Filmi käis Nõukogude Liidu kinodes vaatamas 13,1 miljonit inimest. http://www.kinopoisk.ru/film/43895/
Kuse-suguelundkond

Kuse-suguelundkond ehk urogenitaalsüsteem (ladina keeles systema urogenitale, apparatus urogenitalis) on paljude selgroogsete loomade elundkond, mis koosneb kahest funktsionaalselt erinevast, kuid embrüoloogiliselt päritolult sarnasest elundisüsteemist: kuseelunditest ja suguelunditest. Kuseelundid on neerud, kusejuha, kusepõis, neeruvaagen ja kusiti (mehekusiti, naisekusiti). Meeli Roosalu. "Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 127, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9. Sissekanne Encyclopaedia Britannicas Harn- und Geschlechtsapparat (Apparatus urogenitalis), veebiversioon (vaadatud 23.06.2014) (saksa keeles)
Jambui mäe paha vaim

"Jambui mäe paha vaim" on 1977. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm, mille stsenaarium põhineb Grigori Fedossejevi samanimelisel romaanil. Filmi tegevus toimub 1940. aastate lõpus Ida-Siberi raskesti ligipääsetavas piirkonnas. Üksteise järel jäävad kadunuks geofüüsikaekspeditsiooni kolm liiget Petrik, Jefimenko ja Bõkov. Kaaslased asuvad kadunud inimesi otsima. Mõne aja pärast kohtuvad ekspeditsiooni liikmed evenkidega, kes räägivad neile Jambui mäe ja sealse paha vaimu kohta igasuguseid lugusid. Kohalikelt elanikelt kuuleb Fedossejev, et kaduma on läinud ka kolm evenki. Selgub aga, et ümbruskonda on asunud elama inimsööja-karu. Eluga riskides suudavad Fedossejev ja evenk Kararbahh lõpuks karu tappa. Juri Zaborovski – Grigori Fedossejev, geofüüsikaekspeditsiooni ülem Olga Jenzak – Langara, vana evengitar Rodna Ješonov – Kararbahh, vana jahimees Aleksandr Kavalerov – Stepan Filimon Sergejev – Pavel Vladimir Kruglov – Tsõbin Nikolai Kuvatšenok – Ilja Nikolai Dmitrijev – Dolbatši, jahimees-teejuht Zinaida Pikunova – Sulakikan
Soe kõrts

Soe kõrts on endine kõrts Alaküläs Võru vallas Võru maakonnas. Kõrtsihoone ja kõrtsi aidahoone on tänapäeval arvel kultuurimälestistena. Kõrtsihoone ehitati 19. sajandi keskel. See on pikk kivikatusega hoone, mille talliosa müürid on maakivist ja eluosa ristpalkidest. Maakividest talliosa Kõrtsihoone küljelt Kõrtsi ait Soe kõrts kultuurimälestiste riiklikus registris Soe kõrtsi ait kultuurimälestiste riiklikus registris
Heimtali Peetri kirik

Heimtali Peetri kirik (varem Peetrimõisa kirik) on Võru maakonnas endise Heimtali küla territooriumil asuv kirik. Tänapäeval jääb Lilli-Anne küla alla ning selle lähedalt möödub Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee. See on Urvaste Püha Urbanuse koguduse abikirik. 1912. aastal müüs Sõmerpalu mõisa omani Peetrimõisa, Annõmõisa, Mustja ja Lilli karjamõisa maad sakslastest talunikele, kes moodustasid kogukonna 26 taluga 1927. aastast nimetasid nad oma asundust Heimtal (saksa keeles koduorg). Heimtali Peetri kirikule pandi nurgakivi 23. juulil 1937, kuid ehitus takerdus 1939. aastal. Nõukogude perioodil oli kirik kohaliku kolhoosi kasutada. 6. mail 1993 anti kirik Urvaste kogudusele ja esimene jumalateenistus peeti seal järgmise aasta 10. juulil. 1997 korrastati lagunenud kirikutorn ja 1998 vahetati välja katus. 2000. aastal jõuti sisetöödeni. Kirik pühitseti sisse 21. juulil 2002. Dictionary of Estonian Place names, Heimtali, www.eki.ee, (vaadataud 03.01.2022) Heimtali Peetri kirik. EELK Urvaste Püha Urbanuse kogudus "Heimtali: kirik sai enda raamatu". Eesti Päevaleht, 4. juuni 2007 Sirje Semm. "Päästetud uuele elule". Eesti Kirik, 10. august 2007
Hinni talu

Hinni talu oli Liivimaa vanim säilinud rehetalu. Talu rehielamu ja abihooned on kõik arvele võetud riiklike kultuurimälestistena. Seejuures kuulutati talu arhitektuurimälestiseks juba 1982. aastal. Talukompleks asub Jõksi külas Kanepi vallas Põlva maakonnas. Rehielamu ehitati pärast talukoha väljaostmist 1872. aastal. Talu oli filmi "Suvi" üheks võttekohaks, kus see etendas Ülesoo talu ehk Joosep Tootsi elukohta. Rehielamu Rehielamu Rehealune Rehielamu seestvaade Hinni talu ait Talu laut Saun Sauna sissepääs Kaev Sari Hinni talus Kahemehe saed Hinni talus Külamees ja muinsuskaitse. Sirp, 12. september 2013. Hinni talu. Arhitektuurimälestise pass • Muinsuskaitseameti digiteeritud arhivaalid Filmist "Suvi" tuntud Ülesoo talu ähvardab hävimine. ERR Uudised, 5. september 2013. Hinni talu rehielamu kultuurimälestiste riiklikus registris Hinni talu ait kultuurimälestiste riiklikus registris Hinni talu saun kultuurimälestiste riiklikus registris Hinni talu laut kultuurimälestiste riiklikus registris Hinni talu tall kultuurimälestiste riiklikus registris Hinni talu kaev kultuurimälestiste riiklikus registris Meedias "Filmist "Suvi" tuntud Ülesoo talu ähvardab hävimine" ERR, 6. september 2013 "Filmist "Suvi" tuntud Hinni talu omanik loobus muinsuskaitseameti avariitoetusest: talu vajab taastamist, mitte lõputut avariiremonti" Maaleht, 5. märts 2018 "Filmist „Suvi” tuntud rehielamu kaob maapinnalt" lounaleht.ee, 15. august 2019 "Riigikohus: mälestise omavoliline lammutamine on lubamatu" ERR, 13. oktoober 2021
José Mário Vaz

José Mário Vaz (sündinud 10. detsembril 1957 Cacheus) on Guinea-Bissau poliitik, kes oli 23. juunist 2014 kuni 27. veebruarini 2020 Guinea-Bissau president. Tema volitused lõppesid 23. juunil 2019, kuid kuna enne seda kuupäeva ei suudetud presidendivalimisi korraldada, jätkas Vaz riigipea kohustuste täitmist kuni uue presidendi valimise ja ametisse vannutamiseni. Ta kuulub Guinea ja Roheneeme Sõltumatuse Aafrika Parteisse. Aastatel 2004–2009 oli ta Bissau linnapea ja seejärel kuni 2012. aasta riigipöördeni rahandusminister.