laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Uhtna

Uhtna on alevik Lääne-Virumaal Rakvere vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus alevik Sõmeru valda. Uhtnas asub Uhtna mõis. Alevit läbib Kunda jõgi. Uhtna nimetati alevikuks 2007. aastal. Uhtna korrusmajad Uhtna tööstushoone 2007 aastal Uhtna staadion Uhtna vabaõhulava Uhtna viljakuivati Kunda jõgi Uhtnas Uhtna raamatukogu 2011 aastal Uhtna tiik Uhtna kooli juures Uhtna lasteaed Uhtna mänguväljak Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. 14. aprill 2015, Terevisioon: Nädalavahetusel leiti Rakvere lähistelt Uhtnast Eesti seni suurim rahapada, err.ee
Ussimäe

Ussimäe on küla Lääne-Virumaal Rakvere vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Vaeküla

Vaeküla on küla Lääne-Virumaal Rakvere vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda. Aastatel 1959–1977 tegutses külas Vaeküla Internaatkool. Vaeküla raudteejaam Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Varudi-Altküla

Varudi-Altküla on küla Lääne-Virumaal Rakvere vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda. Külas asub Varudi-Altküla Hiiekivi. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Varudi-Vanaküla

Varudi-Vanaküla on küla Lääne-Virumaal Rakvere vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda. Varudi ümbruses on arheoloogiamälestistena kaitse all kaks kivikalmet, kaks kultusekivi, kaks pelgupaika Varudi soos (Suur ja Väike Hiis), asulapaik ja Varudi-Vanaküla ohvriallikas. 1973. aasta sügisel avastati Varudi Vanakülas ehitustööde käigus aardeleid, milles peale hõbeehete oli meie aladel haruldane hõbekang – grivna, mida Vana-Venes kasutati rahaühikuna. 2015. aastal avastati Varudi-Vanaküla aardeleid. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Uhtna aare kahekordistas Rooma müntide hulga Eestis, Virumaa Teataja, 14.04.2015. Lääne-Virumaalt leitud mündiaare on Põhjamaades ainulaadne, postimees.ee, 17.02.2017.
Rägavere (Tapa)

Rägavere on küla Lääne-Virumaal Tapa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Kaeva

Kaeva on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Kaeva mõis Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Kerguta

Kerguta on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Koiduküla

Koiduküla on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Eesti 2011. aasta rahvaloendus, vaadatud 14.07.2014. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Koplitaguse

Koplitaguse on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Eesti 2011. aasta rahvaloendus, vaadatud 14.07.2014. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Kuie

Kuie on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Külas asub Kuie ohvrikivi ja hiiemägi. Külas tegutses Kuie vallakool. Kuie mõis Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Kullenga

Kullenga on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Kursi (Tapa)

Kursi on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Lemmküla

Lemmküla on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Eesti 2011. aasta rahvaloendus, vaadatud 14.07.2014. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Loksa (Tapa)

Loksa on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Metskaevu

Metskaevu on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Türje

Türje on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Külas asus aastani 1972 Võhmuta raudteepeatus. Türje mõis Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 6.09.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Vadiküla

Vadiküla on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Sääse alevik

Sääse oli alevik Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Alevikus asus üks maakonna tähelepanuväärsemaid 20. sajandi arhitektuuri esindajaid – omaaegse Põdrangu sovhoosi (hilisem AS Põdrangu) elegantne lõõtsakujuline keskusehoone (ehitatud 1974–1975, arhitekt Maara Metsal). Hoone juures on eriliselt väärtuslikud saali seinu katvad sgrafiitotehnikas illusoorsed maalingud (kunstnik Eva Jänes). 25. septembril 2021 liideti Sääse alevik Tamsalu linnaga. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Liina Jänes. Põdrangu sovhoosi keskusehoone eksperthinnang. Tallinn, 2010 Reeli Kõiv. "Põdrangu sovhoosi keskusehoone sgrafiito". Näitus "Peidus pärand". Originaali arhiivikoopia seisuga 20.11.2021. Vaadatud 21.11.2021. "Riigihalduse ministri 11. oktoobri 2017. a määruse nr 72 "Asustusüksuste nimistu kinnitamine ning nende lahkmejoonte määramine" muutmine". Riigi Teataja. 22.09.2021. Vaadatud 21.11.2021. Põdrangu sovhoosi keskusehoone. Blogi: Katkestuste linn
Imastu

Imastu on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. 1920. aastatel moodustati Imastu mõisa maadest asundus. Hiljem moodustati mõisasüdame aladest asunduse kõrvale ka asund. 1977 ühendati asundus ja asund külaks. Imastu mõis Imastu kalamajand Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Imastu" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Maakonna kalaturismi nišš ootab tõhusat täiendust
Jootme (Tapa)

Jootme on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Karkuse (Tapa)

Karkuse on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Külas asub Karkuse ohvrikivi ja hiiekaev. Külas on asunud Karkuse hiiemägi. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Karkuse

Karkuse on mitme koha nimi: Karkuse, küla Tapa vallas Lääne-Viru maakonnas Karkuse, küla Vinni vallas Lääne-Viru maakonnas Karkuse mõis Karkuse järveks võidakse nimetada Märä järve Karkuse sooks võidakse nimetada Suuga sood
Kõrveküla (Tapa)

Kõrveküla on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Küla territooriumile jääb Rehessaare rändrahn. Rehessaares asus kunagi Jäneda mõisale kuulunud tellisevabrik, kus toodeti telliseid nii mõisa kõrvalhoonete kui ka häärberi ehitamiseks. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Asmu Saar, Aegviidu-Nelijärve, lk 46
Linnape

Linnape on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Moe

Moe on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Moe asub Tapa linnast umbes 3,5 km kaugusel kagus, Valgejõe ääres. Moelt möödub Pärnu–Rakvere maantee (nr 5), edelas piirneb Tallinn–Tapa–Tartu raudteega. 2011. aasta rahvaloenduse järgi oli asula elanikkond 206. Küla järgi on nime saanud Pirgu lademe Moe kihistu. Moe küla esmakordne mainimine toimus 1447. aastal. Moe mõisat mainitakse esmakordselt aastal 1500, mil see kuulus Hermann Rothasele. Aastal 1688 oli küla nimekuju Mohoküla ning 1870. aastate esimesel poolel välja antud kaartidel esines nimekuju Moä. Moe mõis (Muddis) rajati aastate 1500–1566 vahemikus. 1919. aastal rajati mõisa maadele asundus ning 1950. aastatel loodi piiritusevabriku lähedale Moe asundus, seejärel liideti mõlemad küla koosseisu 1977. aastal. Moe vallakool asutati 1846. aastal ning koolimaja ehitati 1867. aastal. Aastal 1911 õppis koolis 18 õpilast, kelle õpetajateks olid Jaan Muusikant ja Jaan Einberg. Lisaks oli aastatel 1884–1886 Moel paemurd, kust võeti ehitusmaterjali piiritustööstuse jaoks, ning lubjapõletamise ahi. Aastal 1887 anti Peterburist ehitusluba ning sama aasta novembri lõpul alustasid Moel tegevust moodne piiritustehas ja õlletehas. Moel tegutseb Moe Muuseum ja Külastuskeskus, mis tutvustab Eesti piiritustööstuse ajalugu ja traditsioone. Aastal 1971 avati siiani tegutsev Eesti Piiritusmuuseum. Moel on säilinud mitmeid ajaloolisi hooneid, nagu 18. sajandist pärit viinaköök ning 19. sajandi lõpust pärit piirituse-, õlle- ja likööritehas. Nõukogude ajast on säilinud ka destilleerimistorn, katlamaja ja kontorihoone. Lisaks on avatud ka vanas õllekeldris Moe Krog ehk kõrtsituba ning endises väravaputkas asub vabrikupood. Moe paemurd on nüüdseks suletud ja maetud olmeprügi alla. 2011. aasta rahvaloenduse järgi elas asulas 206 inimest. Külas tegutseb Saksi raamatukogu. Moe mõis Moe piiritusetehas Moe lennuõnnetus Valgejõgi Ambla kihelkond Kadrina kihelkond Imastu mõis Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Moe kihistu Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 07.04.2018) "Moe". Tapa Muuseum (Ameerika inglise). Vaadatud 15. mail 2024. "Ettevõttest". Moe (inglise). Vaadatud 15. mail 2024. "Moe paemurd", Vikipeedia, 10. jaanuar 2020, vaadatud 15. mail 2024
Nõmmküla (Tapa)

Nõmmküla on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Nõmmküla mõisa peahoone varemed Nõmmküla mõisa aida varemed Nõmmküla mõisa kuivati Nõmmküla raudteejaam Nõmmküla mõis (Ambla) Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Näo

Näo on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Näo külas sündis ja kasvas eesti looduskirjanik Edgar Kask. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Saiakopli

Saiakopli on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Saiakopli läänepiirile jääb Tapa–Tartu raudteelõik, kus asub ka küla territooriumile jääv Nõmmküla raudteejaam. Saiakopli mõis Saiakopli vald Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Saksi

Saksi on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Küla oli kuni 2005. aastani Saksi valla keskus. Külas asub Saksi mõis. Saksi mõis Saksi vald Tapa vald Induniidu Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Vahakulmu

Vahakulmu on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Vahakulmu (Wahakulmu, Wahakalmu) maad ostis Kadrina kihelkonnas Saksi mõisalt eesti soost taluperemees Vahakulmu Andres (Wahhakurmo Andreas) 130 taalri eest 1641. aastal. Saksi mõisa priitalu püsis nende omanduses 300 aastat. Priitalu maad asuvad tänapäeval Priitalu küla maadel. Vahakulmus Valgejõe ääres asus ka Saksi mõisa Vahakulmu vesiveski. 1977. aastal liideti Vahakulmu külaga Koluotsa. Vahakulmu vesiveski varemed Jõepere-Vahakulmu tee Vahakulmu külas Vahakulmu paisjärv Valgejõel Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Sissekanne Eesti kohanimeraamatu veebiversioonis (vaadatud 28.01.2019)
Sulev Oll

Sulev Oll (sündinud 17. märtsil 1964 Aseris) on eesti ajakirjanik ja luuletaja, Eesti Kirjanike Liidu liige. Ta lõpetas Aseri keskkooli 1982. aastal. Aastatel 1982–1987 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu, lõpetas ajaloolase, ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetajana cum laude, diplomitöö teema "Eesti Vabariigi sportlaste maavõistlused aastatel 1920–1940". Õppis ajakirjandust Tartu Ülikoolis aastatel 1989–1993, lõpetas kaugõppes cum laude, diplomitöö teemaks "Talumõtte areng ning selle kajastumine Eesti põllumajandusajakirjanduses aastatel 1987–1993". Töötanud ajalooõpetajana Haljala Keskkoolis aastatel 1987–1993 ning ajakirjanduses (Maaleht, Äripäev, Postimees), olnud Eesti Ajalehtede Liidu Pressinõukogu liige 2014–2017. 2015. aastast oli ta Tallinna Ülikooli kommunikatsioonijuht, 2021. aastast Tallinna Tehnikaülikooli strateegilise kommunikatsiooni juht. Avaldanud luulekogud "Öö mõte on kuus" (fotograaf Anti Kuus, 2008), "Hea tuju kuju" (kunstnik Reti Saks, 2008), "Vana sõna vallatused" (kunstnik Catherine Zarip, 2010), "Printsessi voodikohendaja päevaraamat" (kunstnik Mari Kanasaar, 2010), "Päevad käivad päripäeva" (kunstnik Urmas Viik, 2012), "Sõnad iseeneses" (kunstnik Jüri Arrak, 2012), "Lootuste leksikon" (kunstnik Tiiu Pirsko, 2015), "Mis mulle meeldib" (kunstnik Ott Vallik, viisid luuletustele Urmas Lattikas, 2015), "Hoia end" (kunstnik Kristjan Kalde, 2022) ja "Lõppeva päeva lõoke" (kujundaja Lembit Lõhmus). Koos abikaasa Teaga avaldanud aabitsa neile, kes veel koolis ei käi ("Siili-aabits", 2008). 2011. aastal ilmus Sulev Olli romaan "Põrgupõhja viimane Jürka", 2017. aastal lühijutukogu lastele ja vanavanematele "Virumaa viguriga lood" (kunstnik Ülle Meister). Avaldanud portreeraamatud "Indrek Neivelt, Hansapanga juht" (2001), "Aeg annab kõik" (intervjuu Heidy Tammega, 2010) ja "Keskmaajooks. Eesti kergejõustiku kultusala" (koos Tiit Läänega, 2000). Sulev Olli ja helilooja Rasmus Puuri koostööna valmis 2019. aastal kantaat "Vabaduse tuul, tarkuse tuul". Juhan Trump on loonud tema sõnadele laulu "Hooli ja hoia". 1989 Õpetajate Lehe aasta parim autor 2008 Karl Eduard Söödi lasteluuleauhind ("Hea tuju kuju", kunstnik Reti Saks) 2009 Kalju Lepiku luulevõistluse võitja 2002 Õlisulg 2002 2011 ASi Eesti Ajalehed aasta tegija 2013 Oivalise ajakirjanduse aastapreemia 2020 Tallinna Ülikooli teenetemärk TEA OLL JA SULEV OLL - AABITS. (SIILI AABITS), leo.ee Galerii: juubelipeo kontsertetendus "Vabaduse tuul" avas meie ülikooli loomuse, Tallinna Ülikool, 25. märts 2019 "Hoolimise laul" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. september 2022. Vaadatud 30. septembril 2022.
Koulikoro piirkond

Koulikoro piirkond on piirkond Malis. Piirneb põhjas Mauritaaniaga, läänes Kayesi piirkonnaga, edelas Guineaga, lõunas Sikasso piirkonnaga ja idas Ségou piirkonnaga. Piirkond on jõgederikas. Suurimad nende hulgast on Nigeri jõgi, Baoulé jõgi, Sankarani jõgi, Baogé jõgi, Bani jõgi ja Bafingi jõgi. Kliima on sarnaselt Kayesi piirkonnaga lõunas sademeterikas, põhjas aga tunduvalt kuivem. Piirkonna suuremad linnad peale Koulikoro on Kati, Kolokani, Nara, Banamba ja Dioïla. Piirkonnas asub osaliselt Boucle du Baoulé rahvuspark ja kolm looduskaitseala: Fina, Kongossambougou ja Badinko looduskaitseala. Seal kaitstakse metsikut loodust ja loomi. Peamised rahvusgrupid on bambarad, malinked ja somonosid. Koulikoro piirkond on kuulunud Ghana riigi, Sosso impeeriumi ja Mali impeeriumi koosseisu. Nagu enamik Malit, on piirkonna elanikud valdavalt islamiusulised, kuid endiselt on külades ka vanausulisi. Suurim keel piirkonnas on bambara keel. Piirkond on tuntud ka oma traditsioonilise nukuteatri poolest. Igal aastal toimub mitu nukufestivali. Piirkonnast saab alguse Dakari–Nigeri raudtee. Transpordi seisukohast on oluline Nigeri jõgi, mille ääres paikneb mitu suurt jõesadamat. Nagu Malis üldiselt, on ka Koulikoro piirkonnas valdavaks majandusharuks põllumajandus. Piirkonnas on Sélingué hüdroelektrijaam, kullatööstus ja -kaevandus Kangaba ümbruses ja riigi suuruselt teine puuvillatööstus Fanas. Koulikoro piirkond jaguneb seitsmeks cercleiks, mis omakorda jagunevad 106 vallaks. Piirkonna cercle'id on järgmised: Banamba cercle Dioila cercle Kangaba cercle Koulikoro cercle Kolokani cercle Kati cercle Nara cercle
Kahekojaline taim

Kahekojalised ehk diöötsilised ehk lahksugulised on taimed, kus ühel taimel on ainult kas isasõied või emasõied. Kahekojalised taimed on näiteks harilik kadakas, kõrvenõges, astelpaju, hõlmikpuu, kanep Ühekojaline taim Mikk Tagu. "Ilus taim".
Jasper Linde

Jasper Linde (surnud 29. juunil 1524) oli Riia peapiiskop aastatel 1509–1524. Linde oli, nagu enamik Liivi ordu liikmeid, pärit Vestfaalist Camenist Reini ääres ning sai ordumeister Wolter von Plettenbergiga hästi läbi. Linde oli ise ka Saksa ordu preestervend. 1509. aasta veebruaris valiti Linde Riia peapiiskopiks. Seejärel käis ta Roomas, kus sai paavstilt 23. mail konfirmatsiooni (ametliku kinnituse) peapiiskopi ametile. Teel Rooma ja tagasi külastas ta ka Saksa Ordu kõrgmeistrit Preisimaal. Tema ametiaja esimesel poolel valitses Vana-Liivimaal suhteline rahu, kuid ametiaja lõpus jõudis Liivimaale reformatsioon, mis vapustas kõige enam just katoliiklikke kõrgvaimulikke. Jasper Linde püüdis levitada katoliku usku maarahva seas, selleks kavandas ta Liivimaa 1512., 1513. ja 1514. aasta maapäeval Valmieras partikulaarkoolide asutamist linnades ja maapiirkondades, kuid ei saavutanud linnade toetust. 1522. aastal sõlmisid Liivimaa linnad ja vasallid maapäeval Valmieras liidu ning ordumeister ja piiskopid ei suutnud neid lepitada. 1524. aastal kuulutas Riia linn end avalikult protestantlikuks ja püüdis Riia peapiiskopi võimu alt vabaneda. Linde suri enne, kui suutis midagi selles suhtes ette võtta, ning reformatsiooniprobleemid langesid tema järglase ja veendunud katoliiklase Johann Blankenfeldi kaela, kes oli 1523. aasta lõpus saanud tema koadjuutoriks. Linde püüdis 1513. aastal sundida endale kuulekusvannet andma ka Preisimaa sufragaanpiiskoppe (Ermlandi, Kulmi, Pomesaania ja Samlandi piiskoppe), kuid edutult. Leonid Arbusow vanem, "Livlands Geistlichkeit", II (IX), lk 57; III (X), lk 58; IV (XIV), lk 124.
Ségou piirkond

Ségou piirkond on piirkond Malis. Piirneb lõunas Sikasso piirkonnaga, idas Tombouctou ja Mopti piirkonnaga, kagus Burkina Fasoga ja läänes Koulikoro piirkonnaga. Piirkonna kliima on lähisekvatoriaalne. Aasta keskmine sademete hulk 513 millimeetrit on umbes sama mis Eestis. Piirkonda läbivad mitmed jõed, millest tähtsaim on Nigeri jõgi. Elanikest peaaegu pool on alla 15 aasta vanad. Aastane iive on 2,1% (1998). 79% elanikest on maaharijad. Piirkond jaguneb 7 cercle'iks, 118 vallaks ja 2166 külaks. Cercle'id on järgmised: Suurimad linnad on Ségou, San, Niono, Dioro ja Markala. Piirkonnas asus 18. sajandi lõpuni Bambara impeeriumi keskus. 1860. aastatel vallutas piirkonna Toucouleuri impeerium ja 1890. aastatel Prantsuse koloniaalarmee.
Lucius Verus

Lucius Aurelius Verus (Imperator Caesar Divi Antonini Pii Divi Hadriani Lucius Aurelius Verus Augustus; sünninimi Lucius Ceionius Commodus; 15. detsember 130 – veebruar 169 Altinum) oli Vana-Rooma keiser 7. märtsist 161 kuni surmani. Verus pärines Etruuriast senaatori perekonnast. Veruse adopteeris 138 Antoninus Pius, teda kasvatasid Fronto ja Herodes Atticus. Marcus Aurelius nimetas ta kaasvalitsejaks ja andis talle naiseks oma tütre Lucilla, kes oli Verusest 18 aastat noorem. Neil oli 3 last. 162–166 juhtis Verus legaatide kaudu sõda Partiaga, 168–169 sõdis ta markomannidega. Ta oli kompetentne ja kartmatu sõjamees. Ta ümbritses ennast luksusega, mida Marcus Aurelius hukka mõistis, ent oma ametlikke ülesandeid täitis Verus eeskujulikult. Omandatud tiitlid: Armeniacus (164), Medicus (166), Parthicus (166). Ta suri Antoninuste katku pandeemia alguses (see oli arvatavasti rõuged, vähem tõenäoliselt leetrid) Altinumis; tema surnukeha viidi seejärel Rooma. Et ta polnud 40-aastanegi, siis on kahtlustatud ka toidumürgistust. Pärast matuseid kuulutas senat Veruse jumalaks, keda tuli austada nime Divus Verus all. Veruse elulugu on kirjeldatud teoses "Historia Augusta". Tema skulptuurportreed asuvad Pergamoni muuseumis ja Dresdenis Albertinumis. Verus. Vaadatud 26.02.2015.
Isasõis

Isasõis on õis, milles on ainult tolmukad, emakad puuduvad. emasõis kahekojalisus
Johannes VI Ambundi

Johannes VI Ambundi (ka Johann VI Ambundii, Abundi, Ambundij, Habundi jne; surnud 16. juunil 1424) oli Riia peapiiskop aastatel 1418–1424. Johannes Ambundi oli katoliku kiriku hierarhias küllaltki olulistel kohtadel juba enne Riia peapiiskopitoolile asumist, osaledes ka Konstanzi kirikukogul, kus saavutas ka enda peapiiskopiks määramise. Sellele ametikohal püüdis ta igati tugevdada enda positsiooni ordu suhtes, kutsudes ellu ka Liivimaa maapäeva, mida püüdis ära kasutada ordumeistri vastu.
Kōsei Matsui

Kōsei Matsui (松井康成 Matsui Kōsei, 20. mai 1927 – 11. aprill 2003) oli Jaapani keraamik, nerikomi-tehnika viljeleja. 1946. aastal alustas ta keraamikaõpinguid. 1957. aastal sai temast Getsusoji templi preester. Sellesse templisse ehitas ta 1960. aastal keraamikapõletusahju ja alustas Hiina, Korea ja Jaapani keraamika alaseid uuringuid. 1993. aastal kuulutati ta "Elavaks rahvusaardeks[küsitav]". 1993. aastast oli Kōsei Matsui samuti Jaapani keraamikakomitee liige. Kosei Matsui poeg Koyo Matsui (1962– ) alustas 1985 aastal isa juures õpipoisina õppimist. Koyo Matsuist on tänaseks saanud samuti tunnustatud nerikomi-tehnika viljeleja. Nerikomitehnika Jaapani keraamika Kosei Matsui
Kimpei Nakamura

Kimpei Nakamura (sündinud 1935) on jaapani keraamik. Sodeisha grupi liige. Kimpei Nakamura Pilte
Shōji Hamada

Shōji Hamada (jaapani keeles 濱田 庄司 Hamada Shōji; 9. detsember 1892 Misonokuchi Kanagawa prefektuur – 5. jaanuar 1978 Mashiko Tochigi prefektuur) oli jaapani keraamik. Shōji Hamada õppis keraamikat Tōkyō tehnikainstituudis Kawai Kanijiro käe all. Varsti pärast seda kohtus ta inglise keraamiku Bernard Leachiga, kellega koos reisiti 1920. aastal Inglismaale. Ta naasis Jaapanisse 1923. aastal. 1955. aastal kuulutas Jaapani valitsus ta elavaks rahvusaardeks. Bernard Leach Jaapani keraamika Shoji Hamada Shoji Hamada Loomingu näide
Kura laht

Kura laht (leedu Kuršių marios, vene Куршский залив, Kuršski zaliv) on Läänemere kagusopis asuv magedaveeline laht, mis on laguunne ehk madal, loodeteta ja poolsuletud. Nemunase jõest lähtub Rusnė alevi lähistel kahe jõeharuna põhiline sissevool. Klaipėda linna läbib ainuke väljavool merre, suudmes piiritlevad vaid paarisaja meetri laiust voolusängi nii vasakult kui ka paremalt muulid. Avamerest on laht täies ulatuses eraldatud sadakonna kilomeetri pikkuse ja võrdlemisi kitsa luitelise Kura maasäärega, sellepärast on veetase lahe poolel 12–15 cm kõrgem. Kura lahe põhjapoolne osa kuulub Leedule ja lõunapoolne osa Venemaale. Wisła laht  Kura laht – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Suur Soolajärv

Suur Soolajärv (ka Soolajärv, inglise Great Salt Lake) on soolajärv Ameerika Ühendriikides Utah' osariigis. Selle pindala on 4400 km², millega on see suurim soolajärv läänepoolkeral. Suur Soolajärv on jäänukjärv palju suuremast Bonneville'i järvest, mis pärast jääaega aurustuma hakkas. Järve suubuvad Beari jõgi, Jordani jõgi ja Weberi jõgi. Vee väljavool järvest ei ole võimalik, kuna järv asub Suures nõos. Järvest jääb läände Bonneville'i soolatasandik. Salt Lake City Suur nõgu Bonneville'i järv Bonneville'i soolatasandik  Suur Soolajärv – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis