laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1726

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1690. aastad | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | 1750. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1722 | 1723 | 1724 | 1725 | 1726 | 1727 | 1728 | 1729 | 1730 | ► | ►► 1726. aasta (MDCCXXVI) oli 18. sajandi 26. aasta. ... Eesti alale jõuavad Saksamaalt esimesed hernhuutluse ehk vennastekogudusliikumise esindajad. ... ... ... Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 95
Tekstifail

Tekstifail (ka TXT-failivorming; inglise keeles tuntud ka kui plain text või lihtsalt text file) on lihtsaim elektrooniline tekstidokumendi vorming, sisaldades vaid tähti, numbreid, kirjavahemärke, tühikuid ja reavahetusi, sellest ka nimetus lihttekst (plain text). Levinuim failinimelaiend on .txt (kasutusnäide: "mingifail.txt"). Lihtteksti vormingus failid koostatakse mingi kindla kooditabeli alusel, milleks algselt olid enamasti inglise tähestikul põhinevad 7- ja 8-bitised EBCDIC ja ASCII/ANSI. Kuna need ajalooliselt kasutatumad kooditabelid ei toeta paljudes teistes keeltes kasutatavaid märke (näiteks eesti keele ametlikus kooditabelis ISO-8859-15 toodud täpi- ja katusega tähti), on lihttekstifailide koostamisel valdavaks muutunud Unicode'i standard, mis sisaldab üle 34 168 tähemärgi enam kui 24 keelest. Võrdluseks, 7-bitine ASCII kooditabel toetab 128 märki. Ainult ASCII-koode kasutavaid lihttekstifaile nimetatakse ka ASCII-failideks. Lihttekst on masinloetav ja kõige kergemini porditav tekstivorming, sest seda toetavad praktiliselt kõik rakendused kõigil arvutiplatvormidel. Dokument Digitaaldokument Kontoritarkvara Tekstitöötlus
Seebid

Seebid on rasvhapete soolad. Seebid tekivad rasvade leeliselisel hüdrolüüsil. Detergendid
Franz von Siegenhoven

Franz von Siegenhoven, teise nimega Anstel (ka Segenhaven-Anstell) oli Liivi ordu liige ja Tallinna komtuur aastatel 1553–1558. Siegenhoveni vanemad olid Stefan von Siegenhoven-Anstel ja Johanne von Bocholtz. Ta oli pärit Reinimaalt Ansteli asulast Neussi lähedalt. 1535. aastal on teda mainitud ilmikuna Reinimaal, kuid ilmselt 1540. aastate alguses astus ta Liivi ordusse, olles 1543. aastal Kuldīga teine kumpan. 1553. aastal sai temast viimane ametlik Tallinna komtuur. Kui Liivi sõda 1558. aastal algas, oli Tallinnas tugeval positsioonil Taani-meelne partei, mis pooldas linna alistumist kuningas Christian III-le. Siegenhoven oli üks selle suuna esindajatest; ta sõlmis tehingu Taani asehalduriks pürgiva Christoph von Münchhauseniga, loovutades talle Toompea ordulinnuse ja loobus Tallinna komtuuri kohuste täitmisest. Seejärel põgenes ta Saksamaale. Tema käitumine demoraliseeris ordut tunduvalt ning tekitas orduladvikus suurt viha. Teda vahistama saadetud Dünaburgi komtuur Georg von Syburg zu Wischlingen nõudis Lübeckis tema väljaandmist, kuid teda toetas Taani kuningas. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 809 (lk 598–599).
1727

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1690. aastad | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | 1750. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1723 | 1724 | 1725 | 1726 | 1727 | 1728 | 1729 | 1730 | 1731 | ► | ►► 1727. aasta (MDCCXXVII) oli 18. sajandi 27. aasta. ... ... ... 31. märts (20. märts Juliuse kalendri järgi) – Isaac Newton, inglise füüsik 17. mai – Katariina I 22. juuni – George I, Suurbritannia ja Iirimaa kuningas
Rutger Kettler

Rutger Kettler oli Liivi ordu liige ja Tallinna linnusekomtuur (Hauskomtur) aastatel 1494–1497. Kettleri vanemad olid tõenäoliselt Goswin Kettler ja Else von Hatzfeld. Ta pärines Münsteri piiskopkonnast Asseni asulast Lippstadti ja Beckumi lähedalt. Tõenäoliselt oli hilisem ordumeister Gotthard Kettler Rutgeri sugulane, kuid nende täpset sugulusastet on võimatu kindlaks teha. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 490 (lk 379–380).
1728

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1690. aastad | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | 1750. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1724 | 1725 | 1726 | 1727 | 1728 | 1729 | 1730 | 1731 | 1732 | ► | ►► 1728. aasta (MDCCXXVIII) oli 18. sajandi 28. aasta. 20. oktoober - Kopenhaagenis möllas kahjutuli, milles hävis suurem osa linnast. 28. veebruar – Peeter III, Venemaa keiser 27. oktoober – James Cook, Briti meresõitja, kartograaf ja maadeavastaja 10. november – Oliver Goldsmith, iiri näitekirjanik 10. november – Fjodor Apraksin, Venemaa sõjaväelane ja riigimees
Arp Schnitger

Arp Schnitger (ristitud 9. juulil 1648 Golzwardenis (tänapäeva Brakes); maetud 28. juulil 1719 Hasselwerderis (tänapäeva Hamburgis Neuenfeldes)) oli saksa oreliehitaja. Nimi "Schnitger" pärineb alamsaksa sõnast "Schnitze", mis tähendab tislerit. Schnitgeri esivanemad olidki tislerid. Tema isa parandas oreleid.[viide?] Schnitgeri sünniaeg ei ole teada. Gustav Fock on oletanud, et ta sündis 2. juulil 1648 Schmalenflethis.[viide?] Arp Schnitgeri ehitatud orelitest on säilinud 39 pilli. Tema päris heas korras oreleid leidub tänapäeval Saksamaal, eriti Põhja-Saksamaal; ka Hollandis ja isegi Portugalis. Oma eluajal ehitas Arp Schnitger oreleid ka Inglismaal ja Venemaal.[viide?] Et Arp Schnitger tegutses barokiajastul, on ka tema orelitele iseloomulikud baroksed jooned. Tugev ja läbipaistev kõla, manuaalide rohkus, kus iga manuaal on omamoodi eraldi orel. Tavalised on nelja manuaaliga orelid. Manuaalid on ehitatud kontrasti printsiibil. Suur kontrast f ja p vahel; mf või mp praktiliselt puudub. Orelid olid kõrgema häälestusega, kui oleme tänapäeval harjunud. Ühtne häälestuse kõrgus tolleaegsetel orelitel puudus. See hakkas ühtlustuma alles Johann Sebastian Bachi ajal Gottfried Silbermanni puhul. Ka Friedrich Ladegasti orelitel on veidi kõrgem häälestus kui tänapäeval. See asjaolu muudab vanade orelite restaureerimise ja eriti koopiate tegemise keeruliseks, sest oreli algse kõla saavutamiseks on vaja välja selgitada antud oreli häälestuse kõrgus.[viide?] Arp Schnitgeri esimene suur orel oli 4 manuaaliga, pedaaliga ja 67 registriga Hamburgi Nikolai kiriku orel. See orel ei ole säilinud. Säilinud on teine tema ehitatud 4 manuaaliga, pedaaliga ja 60 registriga orel Hamburgis Jacobi kirikus (1693). See on üks suuremaid säilinud barokiaja oreleid. Aastal 1708 nimetati Arp Schnitger Preisimaal ülemoreliehitajaks (Hoforgelbauer). Tema orelitel on mänginud sellised kuulsad organistid nagu Dietrich Buxtehude (1637–1707), Vincent Lübeck (1654–1740), Johann Sebastian Bach (1685–1750) ja noor Georg Friedrich Händel (1685–1759).[viide?] Siin on loetletud mõned kõige paremini säilinud Arp Schnitgeri orelid.[viide?] Stade St Cosmae et Damiani kiriku orel (1676). Sellest orelist on tehtud koopia Soomes Janakkala Püha Laurentsiuse kiriku Martti Porthani Oy Oreliehituse poolt 1993. aastal. Cappeli (Bremerhaveni ligidal) St. Peter und Pauli kiriku orel (1680) Blankenhagen (Mecklenburg) külakiriku orel (1686) Hamburgi Jacobi kiriku orel (1693) Dedesdorf-Eidewardeni St. Laurentiuse kiriku orel (1698) Faro kiriku orel (1715–16) Moreira da Maria kloostrikiriku San Salvadori orel (1701) Groningen Martinikerki orel (1692) Zwolle kiriku Grote Sint-Michaëlskerk orel(1721). Selle oreli lõpetas Arp Schnitgeri poeg Franz Caspar. Seega võib seda orelit pidada Arp Schnitgeri viimaseks tööks. Arp Schnitgeri ühing Organs of Arp Schnitger Selle artikli kirjutamisel on kasutatud ingliskeelset ja saksakeelset artiklit en:Arp Schnitger ja de:Arp Schnitger.
Aleksander Kaelas (filosoof)

Aleksander Kaelas (21. oktoober 1880 Karksi-Polli[küsitav] – 19. aprill 1920 Irkutsk) oli eesti õigeusu teoloog, filosoof ja psühholoog. Ta sündis põllumees Annus Kaelase ja tolle abikaasa Mai (Saariku) pojana. Perekonnas kasvasid veel lisaks pojale tütred Maria ja Emilie. Omandanud alghariduse kohalikus kihelkonnakoolis, suunati ta andeka õpilasena edasi Riia Vaimulikku Kooli, mille lõpetamise järel jätkus haridustee Riia Vaimulikus Seminaris. Lõpetanud Riia Vaimuliku Seminari 1901. aastal, õppis Aleksander Kaelas edasi Moskva Vaimulikus Akadeemias, mille lõpetas 1905. aastal. Alates 1911. aastast õppis Moskva ülikooli filosoofiateaduskonnas. Aastatel 1906–08 oli Kaluga Vaimuliku Seminari õpetaja. Pärast Moskva Ülikooli lõpetamist  töötas Moskva Ülikooli psühholoogiainstituudis algul assistendina,  aastatel 1914–1919 oli ta Moskva ülikooli filosoofia eradotsent ja aastatel 1919–1920 sama ülikooli professor. Oli Georgi Tšelpanovi (Moskva ülikooli professor, vene eksperimentaalpsühholoogia rajajaid) õpilane ja kaastöötaja, täiendas end Leipzigis professor Wilhelm Wundti juures. Oli 1919–20 Irkutski ülikooli dotsent ja lühikest aega psühholoogiaprofessor. Kaelase näol on tegemist Eesti esimese kutselise psühholoogiga, kes uuris peamiselt emotsioone ja avaldas selle kohta kaks olulist tööd: "Emotsioonide arengu küsimusest" (1916) ja "Emotsioonide olemuse ja väljendumise küsimusest" (1918). Kaelase meelest ei määra emotsioone aistingud (neid on pidanud määravaks Wilhelm Wundt) ega perifeersed füsioloogilised protsessid (William James; Carl Lange, Taani psühholoog; James-Lange emotsioonide teooria), vaid motivatsiooniprotsessid, eriti motiivide omavahelise tasakaalu aste. 1918. aastal külastas ta Eestit, tundes sügavat huvi siinse kirikuelu vastu ja ilmutades valmisolekut seoses muutunud poliitiliste oludega kodumaale tagasi pöörduda. Seda arvesse võttes valis Eesti õigeusu koguduste esimene täiskogu 21. märtsil 1919 professor Aleksander Kaelase esimeseks Tallinna ja kogu Eesti piiskopiks. Samal aastal valiti ta ka Tartu Ülikooli filosoofiaprofessori kandidaadiks ning Tartu Ülikooli psühholoogiaprofessoriks. Kummaski ametis tal oma enneaegse surma tõttu töötada ei õnnestunud; ka jäi tal piiskopipühitsus saamata. Aleksander Kaelas asus Eesti poole teele kevadel 1920, viibides sel ajal Siberis admiral Aleksandr Koltšaki valgekaartlike vägede juures. Paraku haigestus ta tüüfusesse ja suri sama aasta aprillis Irkutskis Eestisse jõudmata. Ta oli tuntud ka venekeelse õigeusu kirjanduse tõlkijana eesti keelde. "К вопросу о генезисе эмоций. Статьи по философии и психологии" (Moskva, 1916) "О воле воспитания. Психология детей" (Moskva, 1917) "К вопросу о природе и выражении эмоций (анализ трехмерной теории чувствования Вундта)". – Психологическое обозрение 1, 1918 Igavene mälestus: Professor A. Kaelase surmapäeval // Usk ja Elu, nr. 5, 30. aprill 1936, lk 75–76 Eesti Entsüklopeedia (2011) (Vaadatud 06.03.2015) Konstantin Ramul, "Professor Aleksander Kaelas" – Eesti Kirjandus 1921, nr 2, lk 54–61; loetav ka Rahvusraamatukogu andmebaasis DIGAR
Aleksander Kaelas

Aleksander Kaelase nime on kandnud kaks tuntud eesti teadlast: Aleksander Kaelas (1880–1920) oli filosoof ja õigeusu teoloog; Aleksander Kaelas (1911–1964) oli õigusteadlane ja eksliibriste koguja.
Balduin Alnast

Balduin Alnast (prantsuse keeles Baudouin d’Aulne, saksa keeles Balduin von Alna, bei Thuin; surnud 1243) oli Aulne abtkonna (Aulne-sur-Sambre, Belgia) tsistertslaste kloostri munk, paavsti Gregorius IX legaat ja Zemgale piiskop (1232–1236). Tegutses Vana-Liivimaal aastail 1230 ja 1232–1234, paavsti Gregorius IX legaat 1232. aastast Eestimaal, Liivimaal, Kuramaal, Soomes, püüdes moodustada Liivimaast paavsti vasalliriiki, mis lõppes nurjumisega pärast lahingut Tallinna Toompea lossiplatsil 1233. aastal, kus Mõõgavendade ordu väed lõid lossi hõivata püüdnud Balduini taani vasalle ja mille järel asus tema asemele 1234. aastal taas itaalia vaimulik Wilhelm Modenast. Anti Selart, Baldwin von Alna, Dänemark und Rußland. Zur politischen Geschichte Livlands in den 1230er Jahren (Aufsatz). Balduin von Alna Kuramaa mőisadokumentide andmebaasis (saksa ja ladina keeles) An Historical Overview of the Crusade to Livonia (inglise keeles) Documents Relating to the Baltic Crusade (1199–1266) (inglise keeles) Turismiinfo Aulne abtkond (inglise keeles) Wikisource-Aulne Abbey (inglise keeles)
Pius X ametisse nimetatud kardinalid

Paavst Pius X nimetas ametisse 50 kardinali 7 konsistooriumil. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Benedictus XV. Giuseppe Callegari Rafael Merry del Val Joaquim Arcoverde de Albuquerque Cavalcanti Ottavio Cagiano de Azevedo József Samassa Marcelo Spínola y Maestre Gregorio María Aguirre García Aristide Cavallari Benedetto Lorenzelli Alessandro Lualdi Pietro Maffi Desirè Mercier Aristide Rinaldini Paulin-Pierre Andrieu Pietro Gasparri Gaetano de Lai Louis-Henri Luçon Léon-Adolphe Amette František Salesky Bauer António Mendes Bello (in pectore) Louis Billot Gaetano Bisleti Francis Bourne José María Cos y Macho François-Virgile Dubillard Diomede Falconio John Murphy Farley Giovanni Battista Lugari Franz Xaver Nagl William Henry O'Connell Gennaro Granito Pignatelli di Belmonte Basilio Pompilj Willem Marinus van Rossum François-Marie-Anatole de Rovériè de Cabriéres Enrique Almaraz Santos Antonio Vico Károl Hornig Louis-Nazaire Bégin Franz von Bettinger Giacomo della Chiesa (Benedictus XV) Francis Aidan Gasquet Filippo Giustini János Csernoch Victoriano Guisasola y Menéndez Felix von Hartmann Michele Lega Friedrich Gustav Piffl Domenico Serafini Hector-Irénée Sévin Scipione Tecchi Pius X poolt määratud kardinalid.
1729

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1690. aastad | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | 1750. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1725 | 1726 | 1727 | 1728 | 1729 | 1730 | 1731 | 1732 | 1733 | ► | ►► 1729. aasta (MDCCXXIX) oli 18. sajandi 29. aasta. ... ... 22. jaanuar – Gotthold Ephraim Lessing, saksa kirjanik, filosoof ja publitsist 2. mai – Katariina II, vene keisrinna 3. september – Jean Hardouin, prantsuse ajaloolane 5. august – Thomas Newcomen, Briti leiutaja 23. november – Aleksandr Menšikov, Vene sõjaväelane ja riigimees
The Animals

The Animals on Suurbritannia rokkansambel, mis tegutseb alates 1963. aastast, olles üks kauem tegutsenud bände maailmas. Aastal 1994 lisati bänd Rock'n'rolli Kuulsuste Halli. Eric Burdon – laul Alan Price Hilton Valentine Chas Chandler John Steel Dave Rowberry Barry Jenkins John Weider Vic Briggs Danny McCulloch Zoot Money Andy Summers 1964 – The Animals 1965 – Animal Tracks 1965 – The Animals On Tour 1966 – Animalisms 1966 – Animalism 1967 – Winds Of Change 1968 – The Twain Shall Meet 1968 – Every One Of Us 1968 – Love Is 1977 – Before We Were So Rudely Interrupted 1983 – Ark 1984 – Rip It To Shreds – Greatest Hits Alive 2008 – Last Live Show (1984)
Gösta von Uexküll

Gösta von Uexküll (ka Gustav Adolf von Uexküll; 3. november 1909 Heidelberg –1. aprill 1993 Hamburg) oli baltisaksa päritolu kirjanik ja ajakirjanik. Tema isa oli bioloog ja filosoof Jakob von Uexküll. Tema vend oli arstiteadlane Thure von Uexküll. Tema poeg on ökopoliitik Jakob von Uexküll ja tema tütar on Beata von Uexküll, kelle poeg on Ole von Uexküll. Uexküll, Gösta von 2003. Adenauer. Tallinn: Olion. Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd. 1, Görlitz, 1931
Tärkma ohvritamm

Tärkma ohvritamm on pühaks peetud tamm, mis asub Tärkma külas Hiiumaal. Puu kasvab külatee ääres. Veel 20. sajandi alul ohverdati puule münte. 1938. aastal on rahvaluule koguja Enda Ennist üles kirjutanud, et viidi toitu, pidutseti, tantsiti ja tehti tuld. 1941. aastal heideti puu kõrvale lennukipomm, mis vigastas puud. 1998. aastal oli Hendrik Relve andmetel puu kõrgus 11 m ja ümbermõõt rinnakõrguselt 509 cm. 2001. aastal tehti korba analüüs, mille järgi hinnati tamme vanuseks ligi 310 aastat. Teiste hinnangute järgi on vanuseks pakutud ligi 600 aastat. Puu tüves on õõnsus. Eesti puude loend Hendrik Relve. Põlispuud, Tallinn 2003, lk 94. Hendrik Relve (november 1999). "Eesti puukuulsused". Loodus. Vaadatud 28.08.2008. http://www.eestigiid.ee/?CatID=271&ItemID=631 https://dspace.emu.ee/xmlui/bitstream/handle/10492/2697/Koolmeister_Kaia_BSc_LU_2016.pdf?sequence=1&isAllowed=y[alaline kõdulink] Tärkma ohvritamm keskkonnaportaalis Tärkma ohvritamm kultuurimälestiste riiklikus registris
1731

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | 1750. aastad | 1760. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1727 | 1728 | 1729 | 1730 | 1731 | 1732 | 1733 | 1734 | 1735 | ► | ►► 1731. aasta (MDCCXXXI) oli 18. sajandi 31. aasta. ... 1731. aastast pärineb vanim säilinud eestikeelne rahvakalender. ... Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 96 2. juuni – Dorothea Biehl, taani kirjanik ja tõlkija 1. juuli – Johannes Wiedewelt, taani skulptor 25. august – Otto Friedrich von Stackelberg, Eestimaa aadlik, vabahärra 30. august – Jakob von Sievers, baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (kindralleitnant), riigitegelane ja reformaator 15. september – Reinhold Johann Winkler vanem, Eesti vaimulik 10. oktoober – Henry Cavendish, inglise füüsik ja keemik 24. oktoober – Jakob Benjamin Fischer, baltisaksa loodusteadlane ja apteeker 9. november, Benjamin Banneker, afroameeriklasest iseõppinud matemaatik, astronoom, almanahhide koostaja ja kirjanik 26. november – William Cowper, inglise luuletaja 8. detsember – František Xaver Dušek, tšehhi helilooja 28. detsember – José de Viera y Clavijo, Hispaania kirjanik Dirk van der Aa, hollandi kunstnik William Aiton, šoti botaanik 6. jaanuar – Étienne François Geoffroy, prantsuse füüsik ja keemik 20. veebruar – Antoine I, Monaco vürst 8. märts – Ferdinand Brokoff, tšehhi skulptor 23. märts – August Wilhelm, Braunschweig-Lüneburgi hertsog 28. märts – Frederik Ruysch, hollandi botaanik ja anatoom 12. juuni – Sven Dimberg, Rootsi ja Eesti füüsik ja jurist 7. september – Jevdokija Lopuhhina, Vene tsarinna 26. detsember – Antoine Houdar de la Motte, prantsuse kirjanik 29. detsember – Brook Taylor, inglise matemaatik Daniel Defoe, inglise kirjanik
Heinrich Steding

Heinrich Steding (surnud enne 1580) oli Liivi ordu liige ja eelviimane Kuldīga komtuur. Heinrichi isa oli Johann Steding, ema pole teada. Ta oli pärit Stedingsmühleni mõisast Molbergeni ja Vloppenburgi lähedalt. 1535. aastal on Stedingit märgitud Liivi ordu rüütelvennana, 1545. aastal oli ta linnusekomtuur (Hauskomtur) Viljandis. 1550. aastal sai temast Kandava foogt ja 1556. aastal Kuldīga komtuur. 1560. aastal läks ta sellelt ametikohalt erru ja oli hiljem Kuramaa hertsogi Gotthard Kettleri vasall. Viimati on teda elusolevana märgitud 1576. aastal, 1580. aastaks oli ta aga juba surnud. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 834 (lk 615–616).
Süntaktika

Süntaktika on keeleteaduse (või üldisemalt semiootika, samuti loogika) haru, mis tegeleb keele (või muu märgisüsteemi) märkide vaheliste seoste (süntaksi) uurimisega. semantika pragmaatika
Malagassid

Malagassid on Madagaskari põhirahvas. Neid on ligi 20 miljonit. Peale Madagaskari elab neid Réunionil (5000), Seišellidel (1000), Komooridel (2000) ja Prantsusmaal (2000). Nad kõnelevad malagassi keelt, samuti prantsuse keelt. Saare põliselanikud pärinesid Aafrikast. Hiljem on saarele sisse rännanud Indoneesia päritolu inimesed. Malagassi rahvas on kujunenud Aafrika ja Indoneesia päritolu inimeste liitumisel. Malagassid jagunevad 18 etniliseks rühmaks (nimetatakse ka hõimudeks), millel on erinev kultuuriline ja religioosne pärand. Nad on Madagaskarile rännanud eri aegadel. Kõik nad kõnelevad malagassi keelt, kuid igaühel on oma murre. Suuremad rühmad on merinad, betsileod, betsimisarakad, tsimihetid ja sakalavad. antaifasid antaimorod antaisakad antambahoakad antandroid antanosid antankaranad antehirokad barad bezanozanod betsileod betsimisarakad karanad mahafalid merinad mikelad sakalavad sihanakad tanalad tsimihetid vazimbad vezod
Antaifasid

Antaifasid (malagassi keeles antaifasy 'liivaelanikud') on malagasside etniline rühm. See on väike islamiseerimata metsatalupoegade hõim, kes elab Madagaskari saare kagurannikul Farafangana ümbruses. Nad räägivad malagassi keele murret. 1996. aastal arvati nende hulgaks üle 140 000 inimese. Nad jagunevad kolme klanni, millest igal on oma kuningas. Peamisteks elatusaladeks on riisikasvatus ja kalastus.
Farafangana

Farafangana on omavalitsusega linn Madagaskaril Madagaskari saare kagurannikul umbes 400 km riigi pealinnast Antananarivost lõuna pool, Atsimo-Atsinanana piirkonna keskus. Geograafilised koordinaadid on 22°49' S, 47°50' E. Elanike arv on umbes 25 000 (2005. aasta hinnang). Farafangana on katoliku kiriku Farafangana piiskopkonna keskus. Farafangana lennujaam Mongabay.com
Antaimorod

Antaimorod (malagassi keeles 'randlased') on malagasside etniline rühm. See on metsatalupoegade hõim Madagaskari saare idaranniku lõunaosas Manakara piirkonnas Namorona ja Manampatra vahel. Hõim on keskmise suurusega. Antaimorod on araabia päritolu ja islami usku. Neil ei ole kunagi oma kuningriiki olnud, kuigi neil oli feodaalne elukorraldus. Neil on ammust ajast olnud oma Kiri (keeleteadus)kiri sora be. Nad on kuulsad oma paberi poolest, mis on tehtud bambusekiududest ja kaunistatud õielehtedega. Ivato külas Vohipeno lähedal võib tänini näha antaimoro kuningate haudu. Tuntud on nende rituaal esivanemate hauale (kibory) lähenemisel.
Manakara

Manakara on linn Madagaskaril Madagaskari saare idarannikul pealinnast Antananarivost 590 km kaugusel, Fitovinany piirkonna (2021. aastani Vatovavy-Fitovinany piirkonna) ja Manakara ringkonna keskus. Geograafilised koordinaadid on 22° 09' S, 48° 00' E. Linnas elab hinnanguliselt üle 36 000 inimese. 1975. aastal oli elanike arv 19 768 ja 1993. aastal 24 970. Linn paikneb islamiusuliste antaimorode asualal, kuid sinna on sisse rännanud arvukalt antaisakasid, betsileosid, betsimisarakasid ja merinasid. Peale selle elab linnas hiinlasi ja eurooplasi. Sellepärast on linnas palju kirikuid, eriti luteri ja katoliku kirikuid. Ühiskondlik transport on esindatud rikša, velorikša ja motorikšaga. Velorikša maksab 25 eurosenti üks suund. Pikem sõit 50 eurosenti. 25 senti on kohalikus rahas 1000 ariaari. Raha on kohalikel inimestel maksevahendiks ainult linnades. Väiksemates asulates ja maapiirkondades arveldatakse kullas. Kui 1936 valmis Manakarat Fianarantsoaga ühendav raudtee FCE, sai linnast ümberlaadimiskoht tähtsa sadamaga. Sõit kestab sõiduplaani järgi 9 tundi, tegelikult kuni 12 tundi. Tänaseks on sadam ja sadamahooned lagunenud. Manakara jõge ületav sild on kokku kukkunud. Jõge ületatakse ajutisel pontoonsillal. Alles on jäänud pisike kaluriküla Manakara jõe suudmealal. Turistidele mõeldud hooned on lagunenud. Bangalod on räämas ja nende rendihinnad on ebaloomulikult kõrged. Siiski on rannapiirkonnas üks basseiniga hotell ja paar heal tasemel hotellikest linnas. Linnaga on rongiühendus. Bussiühendus pealinnaga toimub vett mittepidavate ukse ja akendega väikebussidega öösel läbi vihmasadude. Bussile saamiseks peab mitu päeva ette registreerima. Pealinna transpordisõlmedes on omal käel seiklemine küllaltki riskantne. Linnast põhja pool on Manakara lennujaam, kust Air Madagaskari lennud viivad Fianarantsoasse ja Tolagnarosse. Manakarat ühendab piirkondliku keskuse Toamasinaga kanal, mida mööda käib elav kaubavahetus. Mööda rannikut kulgeb riikliku tähtsusega maantee. Manakaras on kaks linnaosa, lõunas Tanambato ja põhjas Manakare Be. Neid lahutab Canal des Pangalanes. Tanambato on liiklussõlm ja kauplemiskoht, Manakare Be on jõukate linnaosa. Keskmine õhutemperatuur on 27 kraadi. Mongabay.com Rongiga Fianarantsoast Manakarasse, YouTube Teel rongiga Manakarasse, YouTube
Julius Schreider

Juli Anatoljevitš Schreider (Юлий Анатольевич Шрейдер; 28. oktoober 1927 Dnepropetrovsk – 24. august 1998) oli juudi päritolu Vene matemaatik, küberneetik, semiootik ja filosoof. Muuhulgas tutvustas ta koos Sergei Meieniga kirjutatud artiklites Aleksandr Ljubištševi vaateid. J. Schreider käis korduvalt Eestis, ta oli 1978. aastal Tartus toimunud konverentsi "Bioloogia ja lingvistika" üks põhiesinejaid. Schreider, J. A.; Sharov, A. A. 1982. Sistemy i modeli. Moskva: Radio i Sviaz. Шрейдер, Ю. А. 1977. А. А. Любищев как структуралист. Труды по знаковым системам (Sign Systems Studies) 9: 133-134. vt. Schreider, Julius 2010. Kultuur kui vabaduse faktor. (Lotman, Maria-Kristiina; Lotman, Piret, tlk.) Rmt.: Lotman, Mihhail (toim.), Jalutuskäigud Lotmaniga. (Bibliotheca Lotmaniana.) Tallinn: TLU Press, 437–449. Schreiderile pühendatud veebileht J. Schreider. "Teadus – teadmiste ja ebauskude allikas" (vene keeles)