laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eesti toitlusminister

Eesti toitlus(tus)minister oli Eesti minister, kes juhtis Toitlusministeeriumit. Toitlusministeerium oli eraldatud esimest korda Konstantin Pätsi kolmandas ajutises valitsuses Põllutööministeeriumist. Jaan Raamot jäi jätkuvalt toitlusministriks, samas kui põllutööministriks sai Otto Strandman. 12. november – 16. novembrini 1918, Jaan Raamot, põllutööminister ja toitlusminister Konstantin Pätsi teises ajutises valitsuses 27. november 1918 – 6. veebruarini 1919, Jaan Raamot, Konstantin Pätsi kolmandas ajutises valitsuses 6. veebruarist 1919 – 8. maini 1919, Eduard Aule, Konstantin Pätsi kolmandas ajutises valitsuses 8. maist – 18. novembrini 1919, Theodor Pool, Otto Strandmani esimeses valitsuses 18. novembrist 1919 – 28. juulini 1920, Jaan Kriisa, Jaan Tõnissoni esimeses valitsuses 28. juulist 1920 kuni 30. juulini 1920, Gustav Viard, Ado Birki valitsuses 30. juulist 1920 – 26. oktoobrini 1920, Jaan Kriisa, Jaan Tõnissoni teiseses valitsuses 26. oktoobrist 1920 kuni 25. jaanuarini 1921, Peet Johanson, Ants Piibu valitsuses Eesti põllutööminister
Lääne maavanem

Lääne maavanem on Lääne maavalitsuse juht (maavanem). August 1917 – Aleksander Saar, Lääne maakonnavalitsuse esimees Jakob Aljas, Lääne maakonnavalitsuse esimees 1930– Artur Kasterpalu, Lääne maakonnavalitsuse esimees, ajutise maavalitsuse esimees, Lääne maavanem Maakonnaomavalitsused likvideeriti Eestis 1934. aasta põhiseadusega, senised maavanemad jäid ametisse ajutiste maavalitsuste esimeestena. 1. mail 1938 jõustunud maakonnaseaduse järgi oli maavanem maakonnaomavalitsuse juht ja ühtlasi keskvalitsuse esindaja maakonnas. ... 1941 Artur Tomiste, Saksa okupatsiooniaegne Eesti Omavalitsuse Lääne maavanem 1941–1944 Karl Robert Ruus, Saksa okupatsiooniaegne Eesti Omavalitsuse Lääne maavanem 1944 Richard Koolmann, Saksa okupatsiooniaegne Eesti Omavalitsuse Lääne maavanem Andres Lipstok (14.12.1993–12.08.1994) Hannes Danilov (01.11.1994–03.01.1999) Arder Väli (23.02.1999–20.07.1999) Jaanus Sahk (22.09.1999–22.09.2004) Sulev Vare (19.11.2004–14.09.2007) Neeme Suur (18.02.2008–04.04.2011) Innar Mäesalu (15.12.2011– ametiaeg kuni 14.12.2016)
Lääne-Viru maavanem

Lääne-Viru maavanem oli Lääne-Viru maavalitsuse juht (maavanem). Lembit Kaljuvee (1990–1992) Marko Pomerants (1995–2003) Riina Kaptein (kohusetäitja, 2003–2004) Urmas Tamm (2004–2009) Einar Vallbaum (2009–2014) Marko Torm (2014–2017) Odette Kirss (2009). "Maavalitsuse / täitevkomitee juhid ja nende ametinimetused" (PDF). Lääne-Viru Omavalitsuste Liit. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 22. juuli 2011. Vaadatud 2. juunil 2017.
Saare maavanem

Saare maavanem oli Saare maavalitsuse juht (maavanem) 1938–1940 ja 1990–2017. Timotheus Grünthal (1918–1920), Saare maavalitsuse esimees Aleksander Kärner (1920–1921), Saare maavalitsuse esimees Rein Paas (1921–1923), Saare maavalitsuse esimees Aleksander Sepp (1923), Saare maavalitsuse esimees Mihkel Neps (1923–1934), Saare maavalitsuse esimees Maakonnaomavalitsused likvideeriti Eestis 1934. aasta põhiseadusega, senised maavanemad jäid ametisse ajutiste maavalitsuste esimeestena. 1. mail 1938 jõustunud maakonnaseaduse järgi oli maavanem maakonnaomavalitsuse juht ja ühtlasi keskvalitsuse esindaja maakonnas. Hendrik Otstavel, maaomavalitsuse esimees Hendrik Otstavel (1938–1940), Saare maavanem Aleksander Ingelt Saare maavanem (8. juuli 1940–1941) ... Arnold Paas, Saksa okupatsiooniaegne Saare maavanem (1941) Aleksander Koov, Saare maavanema ülesannetes (1941–1942) Arnold Paas, Saksa okupatsiooniaegne Eesti Omavalitsuse Saare maavanem (1942–1944) Ants Tammleht (1990–1991), Saare maavanem Jüri Saar (1992–2003), Saare maavanem Hans Teiv Saare maavanema kohusetäitja, 2003–2006 Toomas Kasemaa (2006–2010) Jaan Leivategija Saare maavanem kohusetäitja, 2010 Kaido Kaasik (2011–2017) Jaan Leivategija Saare maavanem kohusetäitja, 2017. Saare maavalitsus 25-aastane, Postimees (1886-1944), nr. 268, 21 november 1943 Riigikogu poolt 19. jaanuaril 1934 vastuvõetud 40. Maakondade ajutise valitsemise seadus., Riigi Teataja, nr. 5, 23 jaanuar 1934 A. Ingelt Saare maavanemaks, Postimees (1886-1944), nr. 178, 5 juuli 1940
Lääne-Viru maavalitsus

Lääne-Viru Maavalitsus oli Lääne-Viru maavanemat teenindav riigiasutus, mis asus Rakveres aadressil F. R. Kreutzwaldi tänav 5. Eesti maavalitsuste tegevus lõpetati 1. jaanuarist 2018. Viimane Lääne-Viru maavanem oli Marko Torm.  Pikemalt artiklis Lääne-Viru maavanem Viru maakonna Viru Maavalitsus. Lääne-Viru Maavalitsuse põhimääruse kinnitamine, RT I 1994, 63, 1067 Riigikogu kiitis heaks maavalitsuste tegevuse lõpetamise seaduse https://web.archive.org/web/20170602090229/https://laane-viru.maavalitsus.ee/maavanem (vaadatud 02.06.2017)
Hiiu maavalitsus

Hiiu maavalitsus oli Hiiu maavanemat teenindav riigiasutus, mis asus Kärdlas aadressil Leigri väljak 5. Viimane Hiiu maavanem oli Riho Rahuoja. Eesti maavalitsuste tegevus lõpetati 1. jaanuarist 2018. Hiiu maavanem https://web.archive.org/web/20150925124022/http://hiiu.maavalitsus.ee/hiiu-maavanem (vaadatud 02.06.2017) Riigikogu kiitis heaks maavalitsuste tegevuse lõpetamise seaduse
Põlva maavalitsus

Põlva maavalitsus oli Põlva maavanemat teenindav riigiasutus, mis asus Põlvas aadressil Kesk tänav 20. Viimane Põlva maavanem oli Igor Taro. Eesti maavalitsuste tegevus lõpetati 1. jaanuarist 2018. Riigikogu kiitis heaks maavalitsuste tegevuse lõpetamise seaduse
Rapla maavalitsus

Rapla maavalitsus oli Rapla maavanemat teenindav riigiasutus. See asus Raplas aadressil Tallinna maantee 14. Viimane Rapla maavanem oli Tõnis Blank. Eesti maavalitsuste tegevus lõpetati 1. jaanuarist 2018.  Pikemalt artiklis Rapla maavanem https://web.archive.org/web/20170518043950/http://rapla.maavalitsus.ee/maavanem (vaadatud 02.06.2017) Riigikogu kiitis heaks maavalitsuste tegevuse lõpetamise seaduse
Andrus Aavik

Andrus Aavik (sündinud 22. jaanuaril 1960 Kuressaares) on eesti tehnikateadlane. Õppis aastatel 1967–1970 Kingissepa algkoolis, aastatel 1970–1978 Viktor Kingissepa nimelises Kingissepa 1. Keskkoolis (aastatel 1975–1978 matemaatika-füüsika eriklassis), aastatel 1978–1983 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonnas autoteede erialal, ehitusinsener (cum laude). Aspirantuuris oli TPIs 1986–1989 (juhendaja professor Wladimir Segercrantz); doktorantuuris TTÜs 1999–2003 (juhendaja professor Peep Sürje).Täiend Täiendanud end TPI kõrgkoolipedagoogika kursusel 1988–1989; Minnesota Ülikoolis (USA) 1994–1995 ja USA Rahvuslikus Maantee Instituudis 1995. Tehnikateaduste magister 1991; tehnikateaduste doktor 2003; ehitusinsener 1983; Eesti volitatud insener 1999; euroinsener 1999. TTÜs 1983–1991: autoteede ja liikluse labor, insener 1983–1984; nooremteadur 1986; autoteede kateeder, assistent 1990–1991. Maanteeameti uurimissektori juhataja 1991–1992, tehnopoliitika osakonna juhataja 2001–2003; Maanteeameti Tehnokeskuse / ASi Teede Tehnokeskus arendusdirektor 1991–1996, teadusdirektor 1996–2000, juhatuse liige 2000. Oli 2003–2005 TTÜs teedeinstituudi teetehnika õppetooli dotsent, professor 2005–2015; instituudi direktor 2003–2015; teetehnika õppetooli juhataja 2005–2016, dotsent 2015-2016. Alates 2017. aastast ehituse ja arhitektuuri instituudi dotsent. Tema teadustöö põhisuundadeks on teekonstruktsioonide tugevuse ja seisukorra hindamine ning hindamismetoodikad, teekatendite dimensioneerimismetoodikad, tee-ehitustehnoloogiad. Teede ehitus ja korrashoid, teekatendid. 2006−2013 Transportation Research Board of National Academies (USA) esindaja TTÜs 1999−2015 PIARCi (Maailma Teede Liidu) tehnilise komitee “Teekatted” liige 2006-... Vilniuse Gediminase Tehnikaülikooli eelretsenseeritavate ajakirjade Transport ja Baltic Journal of Road and Bridge Engineering toimetuskolleegiumi liige Riia Tehnikaülikooli teadustoimetiste Construction Science toimetuskolleegiumi liige 2007−... Standardimise Teedeala tehnilise komitee EVS/TK31 liige TTÜ teadusraamatukogu teadusnõukogu liige; ehitusteaduskonna nõukogu liige, õppekavakomisjoni liige; teedeinstituudi nõukogu esimees, direktor. Andrus Aavik // Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn, 2008. Lk 16–17 ETIS
Masurius Sabinus

Masurius Sabinus oli mõjukas Rooma jurist, kes elas keiser Tiberiuse ajal (valitses 14–37 pKr). Sabinus oli esimene jurist, kellele keiser Tiberius andis ius respodendi ehk õiguse anda protsessi pooltele oma otsuseid imperaatori nimel. Erinevalt teistest tolle aja juristidest ei olnud Sabinusel senaatori staatust. Gaiuse tunnistuse järgi oli Sabinus advokaat imperaator Nero all. Sabinusest sai 22. aastal sabiniaanide koolkonna pea. Sabinuse peateoseks on Libri tres iuris civilis, mis Sabinuse sõnade järgi esindas tsiviilõigust. Teos on üles ehitatud vastavalt Sabinuse süsteemile: pärimisõigus, isikute õigus, käibetehingud, lubamatud teod ja alusetu rikastumine. Seda süsteemi kasutasid ka hilisemad juristid (nt Paulus, Ulpianus ja Pomponius). Teose kommentaaride põhjal on Sabinuse süsteem tänapäevaks taastatud. Masurius Sabinus – Juristen. Ein biographisches Lexikon. Von der Antike bis um 20. Jahrhundert. M. Stolleis. München, 1995. Juan Luis Vives, Early Writings (Brill, 1991), vol. 2, p. 87. Rooma õigusteaduse kujunemine ja õitseng. Juridica. H. Siimets-Gross. 2002. O.F. Robinson, The Sources of Roman Law: Problems and Methods for Ancient Historians (Routledge, 1997), p. 8. The Roman jurists and their works. Roman law and European legal history. D. Tamm. DJØF Publishing, 1997.
Sabiniaanid

Sabiniaanid oli 1. sajandil tekkinud koolkond, mille rajas Rooma jurist Masurius Sabinus. Kaasaegsete silmis oli olulisem tema õpilane Cassius, kelle järgi kutsuti koolkonda ka kassiniaanideks. Sabiniaanid olid üks kahest valitsevast õiguskoolkonnast; nendele vastandusid prokuliaanid, kellele andis nime jurist Proculus. Sabiniaanide koolkonna alustalaks oli Sabinuse eelklassikalise õigusteaduse ius civile. Traditsiooniliselt peetakse sabiniaane pigem konservatiivseteks, sest sabiniaanid tõid eelklassikalisele õigusteadusele tuginedes oma kaasaegsesse õigusteadusse tagasi mõtlemise printsiipides ja põhjendasid oma arvamusi ka loomuõigusele toetudes. Üheks oluliseks näiteks sellest on hea usu põhimõtte tagasitoomine juriidilisse argumentatsiooni. Sabiniaanidel oli printsiibiline mõtteviis. Sabiniaanide hulka kuulusid tuntud juristidest lisaks Sabinusele ka Cassius, Priscus Iavolenus ning Salvius Iulianus. Salvius I (u 100–170) oli ka üks sabiniaanide koolkonna peadest. Ka Gaius kuulus pigem sabiniaanide hulka. Rooma õigusteaduse kujunemine ja õitseng. Juridica. H. Siimets-Gross. 2002.
Peculium

Peculium oli Vana-Roomas täiskasvanud perepojale või orjale majandamiseks antud osa peremehe varast. Poeg või ori olid peremehe võimu all ning ei olnud ise teovõimelised, nad tegid tehinguid peremehe nimel. Rooma õiguse klassikalise ajastu autorite teoste väljavõtteid sisaldavas kogumikus "Digesta" on peculium'i kohta märgitud, et nendel, kes on teiste võimu all, võib olla selle vara valdusi, mis kuulub nende peculium'ile, aga nad ei või neid omandada; sellel põhjusel, et omandamine pole mitte ainult faktiline, vaid õiguslik (Dig. 41.2.49.1). Peremehe loa ja varaga millegi ostmine tegi võimualuse seega asja valdajaks, tegelik omanik oli siiski peremees. Võimualune ei tohtinud peculium'i ilma loata kinkida ega annetada (Dig. 39.5.7.3). Merike Ristikivi. Ladina keel juristidele. Tallinna Raamatutrükikoda, 2009. Lk 215. Elmar Ilus. Rooma eraõiguse alused. Penikoorem, 2005. http://www.thelatinlibrary.com/justinian.html
Digitaalallkirja seadus

Digitaalallkirja seadus (lühend DAS) oli Eesti seadus, mis võeti vastu 08. märtsil 2000 ja kehtis aastani 2016. 2016 jõustus e-identifitseerimist ja usaldusteenuseid reguleeriv seadus (lühend - EUTS). DAS sätestas digitaalallkirja ja digitaalse templi kasutamiseks vajalikud tingimused ning sertifitseerimisteenuse ja ajatempliteenuse osutamise üle järelevalve teostamise korra. Digitaalallkirja seadus, Riigi Teataja, Avaldamismärge: RT I 2000, 26, 150, Vastu võetud 08.03.2000 Digitaalallkirja seadus, Riigi Teataja, Avaldamismärge: RT I, 25.10.2016, 2 E-identimise ja e-tehingute usaldusteenuste seadus, Riigi Teataja, Avaldamismärge: RT I, 25.10.2016, 1, Vastu võetud 12.10.2016
Ehitusseadustik

Ehitusseadustik (lühend EhS) on Eesti seadus, mis võeti vastu 11. veebruaril 2015 ja jõustus 1. juulil 2015. Enne seda kehtis ehitusseadus. "Seadustiku eesmärk on soodustada jätkusuutlikku arengut ning tagada ohutus, ehitatud keskkonna eesmärgipärane toimivus ja kasutatavus." https://www.riigiteataja.ee/akt/125012017007?leiaKehtiv (vaadatud 01.06.2017) Ehitusseadustik eRTis
Erakonnaseadus

Erakonnaseadus (lühend EKS) on Eesti seadus, mis võeti vastu 11. mail 1994 ja jõustus 16. juunil 1994. Seaduses on järgmised peatükid: "Üldsätted" (kus muu hulgas defineeritakse erakond), "Erakonna asutamine ja selle tegevuse korraldus" (alapeatükid "Erakonna tegevuse rahastamine ja selle kontroll" ja "Vastutus") ja "Rakendussätted". https://www.riigiteataja.ee/akt/112072014039?leiaKehtiv (vaadatud 01.06.2017) Erakonnaseadus eRTis
Muinsuskaitseseadus

Muinsuskaitseseadus (lühend MuKS) on Eesti seadus, mis võeti vastu 9. märtsil 1994. MuKS reguleerib riigi- ja kohaliku omavalitsuse organite ning mälestiste omanike ja valdajate õigusi ja kohustusi kultuurimälestiste ja muinsuskaitsealade kaitse korraldamisel, samuti mälestiste ning muinsuskaitsealade säilimise tagamisel. RT I 1994, 24, 391 RT I, 23.03.2015, 128 Muinsuskaitseseadus Triin Talk: "Uus muinsuskaitseseadus - parem kui varem" Sirp, 21. detsember 2018.
Teenetemärkide seadus

Teenetemärkide seadus (lühend TeenMS) on Eesti seadus, mis võeti vastu 19. detsembril 2007. TeenMS-iga kehtestatakse Eesti presidendi poolt antavad riiklikud autasud (Eesti riiklikud teenetemärgid), sätestatakse nende klassid ja kirjeldus ning teenetemärkide andmise ja kandmise, äravõtmise ja tagastamise kord, au- ja teenetemärkide registreerimise kord ning vastutus seaduse rikkumise eest. https://www.riigiteataja.ee/akt/12906303?leiaKehtiv (vaadatud 01.06.2017) Teenetemärkide seadus eRTis
Vabariigi Valitsuse seadus

Vabariigi Valitsuse seadus (lühend VVS) on Eesti seadus, mis võeti vastu 13. detsembril 1995 ja jõustus 1. jaanuaril 1996. Seadus sätestab Eesti valitsusega seonduvat. Vabariigi Valitsuse korraldus Vabariigi Valitsuse määrus https://www.riigiteataja.ee/akt/111062013007?leiaKehtiv (vaadatud 01.06.2017) Vabariigi Valitsuse seadus eRTis
Ülikooliseadus

1937 vastu võetud seaduse kohta vaata Ülikoolide seadus. Ülikooliseadus (lühend ÜKS) on Eesti seadus, mis võeti vastu 12. jaanuaril 1995 ja jõustus 18. veebruaril 1995 ning kehtis kuni 31. augustini 2019. ÜKSi ülesanne oli "sätestada ülikooli asutamise, ühinemise, jagunemise ja tegevuse lõpetamise kord, tegutsemise alused, autonoomia piirid, juhtimise põhimõtted, kõrghariduse omandamise vormid ja tingimused, ülikooli varade õiguslik seisund, finantseerimise kord, õppejõudude ja üliõpilaste põhiõigused ja -kohustused ning haldusjärelevalve ülikooli tegevuse üle." Ülikooliseaduse kehtivuse ajal oli Eestis kahel ülikoolil, Tartu Ülikoolil ja Tallinna Tehnikaülikoolil, ka oma seadus. Tartu Ülikooli tegevust reguleerib 16. veebruaril 1995 vastu võetud ja 21. märtsil samal aastal jõustunud Tartu Ülikooli seadus ning Tallinna Tehnikaülikooli tegevust 4. juunil 2014 vastu võetud ja 1. septembril samal aastal jõustunud Tallinna Tehnikaülikooli seadus. Alates 1. septembrist 2019 kehtib kõrgharidusseadus, mille jõustumisega kaotas ülikooliseadus kehtivuse. https://www.riigiteataja.ee/akt/120122016002?leiaKehtiv (vaadatud 01.06.2017) "Tartu Ülikooli seadus". Riigi Teataja. Vaadatud 13. detsembril 2022. "Tallinna Tehnikaülikooli seadus". Riigi Teataja. Vaadatud 13. detsembril 2022. "Kõrgharidusseadus". Riigi Teataja. Vaadatud 13. detsembril 2022. Ülikooliseadus eRTis
Solingen

Solingen on kreisivaba linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal. Asub Wupperi jõe ääres. Solingeni naaberlinnad on Düsseldorf, Wuppertal, Remscheid ja Leverkusen. Solingen sai linnaõigused 1374. aastal. Solingen on keskajast alates tuntud kui terariistade – mõõkade, nugade ja kääride – tootmise paik. Ka tänapäeval valmib umbes 90% Saksamaal toodetud nugadest Solingenis. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Solingeni koduleht
Ülikoolide seadus

Ülikoolide seadus on 24. septembril 1937 dekreedina antud seadus, mis jõustus 1. jaanuaril 1938. Seaduse algtekstile kirjutasid alla Konstantin Päts ja Aleksander Jaakson. Seadus on avaldatud Riigi Teatajas 1. oktoobril 1937 (RT 1937, 78, 641) ja Seaduste Kogu VI köite 1938. aasta väljaande 2. jao seadusena nr. 1. Seaduse alla kuulusid Eesti Vabariigi Tartu Ülikool ja Eesti Vabariigi Tallinna Tehnikaülikool. Alates 1. jaanuarist 1938 oli Eestis kaks võrdväärset ülikooli, millega oli lõpetatud Tartu ja Tartu Ülikooli hegemoonia Eestis kõrgema hariduse alal. Eesti Vabariigi Tallinna Tehnikainstituut nimetati seaduse jõustumisega ümber Eesti Vabariigi Tallinna Tehnikaülikooliks. Professori-kohustetäitjad nimetati ümber erakorralisteks professoriteks, dotsendid ja dotsentide kohustetäitjad adjunktprofessoriteks, eradotsendid dotsentideks. Tartu Ülikooli majandusteaduskond iseseisvus õigusteaduskonnast, teaduskonnad loodi ka Tallinna Tehnikaülikooli (seniste osakondade asemele).[viide?] Seaduse lisana avaldatud õppekohtade nimekirja järgi oli Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 7 professuuri; õigusteaduskonnas 11 professuuri ja 1 eriainete õpetaja (kriminalistika õpetaja); arstiteaduskonnas 28 professuuri, 2 prosektorit ja 1 eriainete õpetaja (kehalise kasvatuse praktika alal); filosoofiateaduskonnas 21 professuuri, 2 isiklikku professuuri (Ernst Kieckersi ja Heinrich Mutschmanni) ja 8 lektorit; matemaatika-loodusteaduskonnas 16 professuuri ja 1 abiõppejõud (astronoom-observaator); loomaarstiteaduskonnas 11 professuuri ja 2 määralist abiõppejõudu (anatoomia prosektor ja õpetatud sepp); põllumajandusteaduskonnas 15 professuuri ja 1 eriainete õpetaja (tegeliku aianduse ja mesinduse õpetaja); majandusteaduskonnas 11 professuuri; väljaspool teaduskondi 1 professuur (sõjateadused). Tallinna Tehnikaülikooli ehitus- ja mehaanikateaduskonnas oli 15 professuuri ja 4 eriainete õpetajat; keemia- ja mäeteaduskonnas 8 professorit ja 2 eriainete õpetajat.[viide?] Taasiseseisvunud Eestis kehtis kuni 2019. aastani ülikooliseadus ja alates sellest ajast kõrgharidusseadus https://dea.digar.ee/article/AKriigiteataja/1937/10/01/3 https://web.archive.org/web/20220119110306/https://www.hm.ee/Haridusseadused-1918-1940/hsscan/1937ylikoolide_seadus1938.pdf (vaadatud 01.06.2017) "Ülikooliseadus". Riigi Teataja. Vaadatud 13. detsembril 2022. "Kõrgharidusseadus". Riigi Teataja. Vaadatud 13. detsembril 2022. Ülikoolide seadus
Mood (ajakiri)

Mood on ajakiri, mis hakkas ilmuma novembris 2009. 2009. aastal pärast ajakirja Stiil liitmist ajakirjaga Anne leidis endine Stiili peatoimetaja Kristi Pärn-Valdoja, et Eesti ajakirjaturul on tekkinud tühimik, ning täitis selle kirjastaja Tiiu Järviste abil moe- ja iluajakirjaga Mood. Ajakirja autorite hulka kuulusid Ilona Martson, Ivo Nikkolo turundusjuht Mervi Lill, raadio- ja telesaatejuht Electra ning näitleja Kärt Kross. Plaadiarvustusi kirjutas Mart Juur ja ajakirja moetoimetaja oli Britt Samoson, kes jagas nii moesoovitusi kui ka illustreeris ajakirja. 2016. aasta suvel ostis ajakirja kirjastus Fookus Meedia ning alates septembrist 2016 asus ajakirja peatoimetajaks Marii Karell. Ajakiri sai värske kujunduse ja uue toimetuse. Moetoimetaja oli Anu Lensment, ilutoimetaja Stella K. Wadowsky ning disaini- ja reisitoimetaja Silvia Pärmann. Ajakirja kolumnist oli Marko Reikop. Uus toimetus suurendas ajakirja mahu 148 leheküljele ning ajakirja lisandus uue teemana disaini- ja sisustusteema. 2017. aasta algusest ilmub paberajakiri kümme korda aastas. 2017. aasta maist teeb toimetus iga päev uuendatavat veebilehte Mood.ee, mis jagab oma lugejatega uudiseid moe-, ilu-, disaini-, kunsti- ja reisimaailmast. Ajakirjal on Facebookis üle 9000 jälgija (91% naised, üle 70% vanuses 18–44, üle 50% elab Tallinnas). Poelettidele jõuab ajakiri Mood, Elu24 "Ajakirja reklaamiinfo". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. juuni 2017. Vaadatud 2. juunil 2017. Ajakirja koduleht Ajakirja tutvustus
Leo Ainola

Leo Ainola (sündinud Leo Padernik; 18. juuli 1929 Viljandi – 3. juuni 2020) oli eesti matemaatik ja mehaanikateadlane. Leo Ainola lõpetas Viljandi 2. Keskkooli 1948. aastal. 1953. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna tööstus- ja tsiviilehituse erialal. Oli aastatel 1953–1956 samas matemaatik Arnold Humala aspirant. Füüsika-matemaatikakandidaat 1957 (kinnitus 1958); füüsika-matemaatikadoktor 1967 (Eesti NSV Teaduste Akadeemia, kinnitus 1968); dotsent 1968; professor 1971. Töötas 1956–1961 Tallinna Tehnikaülikoolis matemaatika kateedri assistendi, vanemõpetaja ja aastatel 1958–1961 dotsendina. Oli 1961–1971 Eesti NSV TA Küberneetika Instituudi vanemteadur .1971–1991 matemaatika kateedri professor ja kateedrijuhataja. 1992–1997 matemaatika instituudi matemaatilise füüsika võrrandite erakorraline professor, rakendusmatemaatika erakorraline professor, 1997. aastast rakendusmatemaatika õppetooli emeriitprofessor. 2003. aastast erakorraline vanemteadur. Aastatel 1997–2013 küberneetika instituudi fotoelastsuse laboratooriumi vanemteadur (osalise koormusega). 2017. aastast emeriitprofessor. Variatsioonimeetodid, elastsete koorikute teooria, elastsete kehade dünaamika, polarisatsioonoptika ja hübriidmehaanika; veevarustussüsteemide efektiivsus ja hüdraulilise töökindluse analüüsi meetodid, fotoelastsusdomograafia, mittelineaarne dünaamika ja pingeanalüüs, algebralised struktuurid ja matemaatilise analüüsi rakendused jt. Avaldanud üle 120 publikatsiooni. Arendanud ja rakendanud matemaatilise modelleerimise meetodeid elastsusteoorias, hüdrodünaamikas ning pingeoptikas. Kuulunud mitmetesse väitekirjade kaitsmisnõukogudesse. Tema juhendamisel on kaitstud 2 kandidaadiväitekirja. Eesti NSV Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi matemaatika nõukogu NSV Liidu Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi õppemetoodika nõukogu NSV Liidu Teoreetilise ja Rakendusliku Mehaanika Rahvusliku Komitee Eesti regionaalgrupi liige TTÜ nõukogu liige TTÜ metoodikanõukogu esimees Eesti Matemaatika Seltsi liige International Society for the Interaction of Mechanics and Matematicsi (ISIMM) liige Tallinna Teadlaste Maja asutajaliige Nõukogude Eesti preemia 1970 (kollektiivne) 2004 Valgetähe III klassi teenetemärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). EE 2000, 14. ETBL 2000, 1. Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tln, 1986, lk 231, 372, 374, 375–376. Eesti Matemaatika Selts: aastaraamat 1989, lk 79–80. Tallinna Tehnikaülikooli professorid 1. jaanuar 1993, lk 9. Leo Ainola Eesti Teadusinfosüsteemis
Sokrátis Chásikos

Sokrátis Chásikos (kreeka keeles Σωκράτης Χάσικος; 12. aprill 1956 Nikosia – 5. aprill 2021) oli Küprose poliitik. Ta oli Küprose siseminister 1. märtsist 2013 kuni 2017. Chásikos sündis aastal 1956 Nikosias. Ta kasvas üles Dikomos Kyrenia ringkonnas. Ta lõpetas Ateena ülikooli õigusteaduskonna. Aastatel 1999–2003 oli ta Küprose kaitseminister ning 1. märtsist 2013 10. maini 2017 oli ta Küprose siseminister. Ta oli abielus ning tal on kaks poega ja tütar. CV Küprose siseministeeriumi kodulehel