laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pont Neuf

Pont Neuf [poo(n) nöf] (prantsuse keeles 'uus sild') on vanim säilinud sild Pariisis. Sild on 238 meetrit pikk ja 20 meetrit lai.[viide?] See ühendab Quai de Louvre'it ja Quai de la Mégisserie'd Seine'i paremal kaldal (1. ringkond ehk arrondissement) Quai de Conti ja Quai des Grands Augustins'iga jõe vasakul kaldal (6. ringkond). Umbes keskpaigas ületab sild Île de la Cité läänenurga. Seine'i paremal kaldal läheb sild üle Rue du Pont Neufi tänavaks, vasakul kaldal Rue Dauphine'iks. 16. sajandil oli Pariisis üle Seine'i ainult kaks silda. Uuele sillale pani nurgakivi 1578. aastal Henri III. Ametlikult avati sild aastal 1609 juba Henri IV poolt. Pärast tema surma paigaldati sillale tema ratsamonument, aga see hävitati Prantsuse revolutsiooni käigus ning 1818. aastal asendati see täpse koopiaga. Pont Neuf oli esimene Pariisi sild, millele ei ehitatud maju. "Pont-Neufi armastajad" ("Les amants du Pont-Neuf"), Leos Caraxi film aastast 1991.
LM

Lm võib olla luumeni lühend laudimeetri lühend
Vastlakukkel

Vastlakukkel on traditsiooniline küpsetis, mida valmistatakse Skandinaavias, Islandil, Soomes ja Baltimaades vastlapäeval paastu eel. Eestis on kuklid tuntud eelkõige vastlatoiduna. Vastlakukleid tuntakse Rootsis, Soomes, Norras, Taanis, Islandil, Fääri saartel, Eestis, Lätis, Leedus ja mõnes Saksamaa piirkonnas. Rootsis on nende nimetus semla või fastlagsbulle, Soomes laskiaispulla, Taanis ja Norras fastelavnsbolle, Lätis vēja kūkas. Rootsikeelne sõna semla (mida kasutatakse ka inglise keeles) tuleneb saksa sõnast Semmel, mille aluseks oli omakorda ladina semilia – nõnda nimetati kõige peenemat sorti nisujahu. Rootsi lõunaosas (Skånes) ja soomerootslaste seas nimetatakse neid fastlagsbulle, mis tähendab paastuajakukleid (nagu ka fastelavnsbolle, laskiaispulla ja skoone fastelann). Küpsetis valmistatakse pärmitainast ja kaunistatakse vahukoorega. Mitmel pool kasutatakse kuklites kardemoni, martsipani, mandlipuru või vaniljekreemi. Algselt olid vastlakuklid vaid saiakesed, mida söödi kuuma piima sees. Rootsis kandis see toit nimetust hetvägg, keskalamsaksa keeles hete Weggen ('kuumad kiilud') ja saksa keeles heisse Wecken ('kuumad saiakesed', rahvaetümoloogia järgi 'soemüür'). Traditsiooniliselt söödi vastlakukleid ainult vastlapäeval kui viimast pidutoitu enne kevadist paastu. Range paastust kinnipidamine kadus aga pärast reformatsiooni. Tänapäeval müüakse vastlakukleid paljudes toidu- ja kondiitripoodides jaanuarist kuni lihavõteteni. Rootsis tarvitatakse aastas keskmiselt viis poest ostetud vastlakuklit inimese kohta (lisaks kodus küpsetatud kuklitele). Rootsi kuningas Adolf Fredrik suri 12. veebruaril 1771 seedeprobleemidesse, kui oli söönud jõevähki, kalamarja, hapukapsast ja suitsuheeringat, rüübanud kõige selle kõrvale šampanjat ning lõpetanud pidusöögi 14 portsjoni hetvägg'iga (vastlakukliga soojas piimas), mis oli kuninga lemmikmagustoit. Euroopa päeval 2006. aastal valiti vastlakuklid esindama Soomet Café Europe'i projektis, mille algatas oma eesistumise ajal Austria. "Swedish semla: more than just a bun". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. juuni 2011. Vaadatud 11. veebruaril 2013. "Nordiska Museét: Fettisdagsbullen". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2008. Vaadatud 1. juulil 2022. The special treat FASTLAGSBULLE Aftonbladet: Svenska folket laddar för fettisdagen
Philippos II

Philippos II (kreeka Φίλιππος Β΄, 382–336 eKr) oli Makedoonia kuningas alates 359 eKr kuni surmani. Ta oli Aleksander Suure ja Philippos III isa. Tema abikaasa oli Olympias. Philippos oli mees, kes pani aluse Makedoonia suurvõimule, võttes kasutusele Makedoonia faalanksi ning alistades oma ülemvõimule Kreeka polised. 338 eKr lõi ta Chaironeia lahingus Demosthenese ärgitusel kokku kutsutud Kreeka liitlasväge ning kahel järgnenud aastal sõlmis kõigi polistega (peale Sparta) lepped, mis andsid need Makedoonia ülemvõimu alla. Philippos II nõudmisel tuli 338–337 eKr kokku Korintose kongress, kus asutati ülekreekaline Korintose Liit, mille hegemooniks kuulutati Makedoonia kuningas. Üheskoos hakati valmistuma sõjaks Ahhemeniidide vastu. Kuid 336 eKr, kui sõjaplaanid olid veel pooleli, tappis Philippose ootamatult üks tema ihukaitsja. Tapja motiiv pole siiani täpselt teada. Vana-Makedoonia Aleksander Suur
Kunstinäitus Saku '73

"Saku '73" oli 1973. aastal Sakus asuvas Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi näitusepaviljonis toimunud kunstinäitus, kus eksponeeriti avangardkunsti. Tol ajal oli avangardkunst Eesti NSV-s taunitud. Näitusel oli kunstiteoseid teiste hulgas järgmistelt kunstnikelt: Jüri Arrak, Vello Vinn, Malle Leis, Raul Meel, Aili Vint, Marju Mutsu, Tõnis Vint, Leonhard Lapin. Kunstinäitus "Harku '75" EE 12. köide, 2003: 505.
Leos Carax

Leos Carax [karaks] (õieti Alexandre Oscar Dupont; sündinud 22. novembril 1960 Suresnes'is Hauts-de-Seine'is) on Prantsuse filmirežissöör, -kriitik ja -stsenarist. Tema tuntumad filmid on "Boy meets girl" ("Poiss kohtab tüdrukut", 1984), "Les amants du Pont-Neuf" ("Pont-Neufi armastajad", 1991) ja "Pola X" (1999). Pseudonüüm, mille all ta tuntud on, on anagramm ta eesnimedest 'Alex' ja 'Oscar'. Leos Carax andmekogus IMDb (inglise)
Scandicus

Scandicus on aastast 1995 tegutsev Eesti vanamuusikaansambel, mis viljeleb liturgilist muusikat. Ansambli asutas helilooja Toivo Tulev nimega Schola gregoriana. EE 12. köide, 2003: 509.
Dareios III

Dareios III (umbes 380–330 eKr) oli Ahhemeniidide Pärsia viimane valitseja aastast 334 eKr kuni surmani. Tema valitsetud Ahhemeniidide riik ulatus Vahemerest Egiptuse, Pakistani ja Araali mereni. Pärast lüüasaamist Aleksander Suurelt ja tema eest põgenemist, kaotas Dareios autoriteedi ja tapeti oma alamate poolt. Aleksander lasi Dareiose matta kuningale sobilike auavaldustega, karistas tema tapjat Bessust, kuulutas end Dareiose pärijaks ning abiellus tema vanima tütre Statira II-ga.
Pinzano sild

Pinzano sild (itaalia keeles Ponte di Pinzano) on sild Kirde-Itaalias. Tagliamento jõel paiknev 30 meetri kõrgune ja 185 meetri pikkune raudbetoonist sild ühendab Pordenone provintsis asuvat Pinzano al Tagliamentot Udine provintsis asuva Ragognaga. Esimese sel kohal olnud silla rajamist alustati 1903. aastal, sild pühitseti sisse 1906. aasta 16. septembril. Valmimise ajal oli rajatis suurim raudbetoonist valmistatud sild Euroopas. Kaks maailmasõda üle elanud silla kandekonstruktsioon sai tugevasti kannatada Tagliamento üleujutuses 1966. aasta 4. novembril. Samale kohale ehitatud uus sild pühitseti sisse 1970. aasta 19. märtsil. Paljudes kirjutistes on ajaks ekslikult märgitud 15. august 1906. Vaata Emanuele Fabris, Il ponte [...], in Pellegrini, p.150. Pietro Gerometta, Il nuovo ponte alla stretta di Pinzano, in Pellegrini, p.282. Luca Pellegrini (a cura di), Tagliamento, due sponde sul fiume, Spilimbergo, Comitato Studi Tagliamento, Spilimbergo, 2005. Michele Ricci, Il ponte sul Tagliamento alla stretta di Pinzano e Ragogna. I progetti le realizzazioni, gli ingegneri: un'opera esemplare nella storia delle costruzioni ... 2008/2009.
Egil Hovland

Egil Hovland (18. oktoober 1924 Råde vald – 5. veebruar 2013 Fredrikstad) oli norra helilooja. 1949. aastast kuni surmani töötas ta Fredrikstadis organisti ja koorijuhina. Egil Hovlandit peetakse üheks viljakamaks nüüdisaja Norra heliloojaks. Ta kirjutas nii kiriku- kui ka kontserdisaalimuusikat. Tema loomingu hulka kuulub kaks sümfooniat ja mitu instrumentaalkontserti erinevatele muusikainstrumentidele (näiteks pikoloflöödile).
Tagliamento

Tagliamento (ladinakeelsed nimed Tiliaventum ja Taliamentum; friuuli keeles Tiliment, friuuli murretes Taiament, Tilimint, Tiument, Timent, Tuement; veneetsia keeles Tajamento) on jõgi Põhja-Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas. Tagliamento suubub Aadria merre Venezia lahes, Lignano Sabbiadoro ja Bibione vahel. Tagliamento kallastel asuvateks peamisteks keskusteks on Latisana ja San Michele al Tagliamento. Jõe vahetus naabruses paiknevad Tolmezzo, Gemona del Friuli, San Daniele del Friuli, Spilimbergo, Casarsa della Delizia, Codroipo ja San Vito al Tagliamento. Richard J.A. Talbert, toim (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World: Map-By-Map Directory. Kd I. Princeton, NJ and Oxford, UK: Princeton University Press. Lk 279. ISBN 0691049459. Toponomastica: denominazioni ufficiali in lingua friulana.  Tagliamento – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Scripta Musicalia

OÜ Scripta Musicalia on aastal 1989 asutatud kirjastus, mis annab välja muusikateemalisi trükiseid. Kirjastuse asutasid 1989 Tallinna Konservatooriumi üliõpilased. Kirjastus on välja andnud nii tõlkelist muusikakirjandust (nt Johan Sundbergilt, Anton Webernilt) kui ka Eesti autorite oma (nt Rein Laulult, Artur Vahterilt). Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 509.
Mausoleum

Mausoleum on monumentaalne haudehitis. Mausoleumi nimetus tuleneb Kaaria satraabile Mausolosele Halikarnassoses 4. sajandi keskpaiku eKr püstitatud hauamonumendist. Pytheose püstitatud Halikarnassose mausoleum oli üks seitsmest maailmaimest. Anitkabir Gūr-i Amīr Tāj Mahal Halikarnassose mausoleum Theoderichi mausoleum Lenini mausoleum
Rainer Härm

Rainer Härm (tuntud hüüdnimega telekokk Jazz; 21. september 1974 – 4. veebruar 2013) oli eesti kokk ja ettevõtja. Rainer Härm oli Tallinna vanalinna restorani Le Chateau omanik ja peakokk. Enne seda oli ta töötanud kokana restoranides Eeslitall, Tänav ja Olde Hansa. Aastatel 1996–2002 tegi ta kokana Eesti Televisioonis saadet "Köögitoimkond" (1995–1996), millest hiljem sai "Köögikunst" (1997–1999), ning osales sageli ETV hommikusaadete kokanduslõigus. Aastatel 2004–2005 juhtis Kanal 2 kanalil saadet "Jazzi kokakool". Trummarikarjääri alustas ta ansamblis Sundowners ja hiljem oli ansambli Who Cares trummar. Lauljana astus ta üles näiteks ETV saatesarjas "Klaver põõsas". 2020. aastal ilmus kirjastuse Varrak väljaandel mälestusteraamat "Telekokk Jazz ja tema inimesed" (koostanud Ene Ojaveski). Jazz Symphony Kirsti Vainküla. "Telekokk Jazzi tappis ületöötamine". Eesti Ekspress, 18.04.2013 Rainer Härm ehk Jazz. Jazz Symphony veebileht. Rainer Härmi etteaste ETV saates "Klaver põõsas". Esmaeeter 22.06.2000. ERR-i arhiiv. Raamat "Telekokk Jazz ja tema inimesed" kirjastuse Varrak veebilehel. Vaadatud 28.04.2020. "Suri telekokk Rainer Härm ehk Jazz" Postimees, 4. veebruar 2013 Kirsti Vainküla "Telekokk Jazzi tappis ületöötamine" Eesti Ekspress, 18. aprill 2013 "Kaks tunnustatud kokka hakkavad toidublogi pidama" Postimees, 20. oktoober 2009 Piret Tali "Meisterkokad õpetavad: maitsev liha küpseb kaua" EPL, 29. juuni 2002 Katharina Toomemets ""Jazz oli alati lõbus ja korrektne. Temaga oli mõnus koostööd teha."" Õhtuleht, 6. veebruar 2013 "Toidublogi külastab päevas 500 kokandushuvilist" Postimees, 4. detsember 2009 Valdo Jahilo. "Eesti grillimeistrid sülgavad tuld ja kõnnivad tulistel sütel". SL Õhtuleht, 11. juuni 2001
Noé Hernández

Noé Hernández Valentín (15. märts 1978 – 16. jaanuar 2013) oli Mehhiko kergejõustiklane, käija. Noé Hernández tuli 20 km käimises 2000. aasta suveolümpiamängudel hõbemedalile. Maailmameistrivõistlustel Pariisis 2003. aastal sai ta 20 km käimises neljanda koha.
Big-Band Mickeys

Big-Band Mickeys on aastal 1945 Feliks Mandre eestvõttel asutatud puhkpilliorkester. Ansambel alustas tegevust 1945 tantsuorkestrina, kus oli 8 liiget. Hiljem koosseis suurenes ja ansamblist sai 19-liikmeline bigbänd. Ansambel on kandnud ka nimesid Mickeys, Mikid ja Rütm. Ansambel on osalenud ja auhindu pälvinud mitmelt rahvusvaheliselt džässifestivalilt. Ansamblit on pikka aega juhtinud Ants Meristo. EE 12. köide, 2003: 335. http://www.rahvakultuur.ee/?t=150&f=65&k=17177 (vaadatud 10.02.2013) https://www.jazzkaar.ee/uudised/eesti-vanim-jazzorkester-mickeys-saab-60/ (vaadatud 27.11.2018)
Demosthenes

Demosthenes (vanakreeka keeles Δημοσθένης (Dēmosthénēs); 384 eKr Ateena – 322 eKr Kalaureia saar) oli Vana-Kreeka reetor ja riigimees, Ateena kodanik. Demosthenese kõned on omaaegse kreeka kultuuri suursaavutus ning aitavad mõista tollast poliitikat ja kultuuri. Ta õppis retoorikat varasemate kuulsate kõnemeeste kõnede järgi. Esimesed kohtukõned pidas ta 20-aastaselt, et saada oma hooldajatelt kätte oma päranduse jäänused. Mõnda aega teenis ta elatist kõnedekirjutaja (logograafi) ja advokaadina. Demosthenes sai tuntuks oma Makedoonia-vastase hoiakuga ning tänu oma osavale sõnaseadmiskunstile suutis ta enda poolele meelitada paljud kreeklased. Tema organiseeritud oli ka Chaironeia lahing, kus kreeklased aga kaotasid. Peale seda saadeti ta pagendusse, kuid ta püüdis veel peale Aleksander Suure surma Ateenasse naasta, et juhtida kreeklasi taas makedoonlaste vastu, kuid sai lüüa ning otsustas mürki võtta, et mitte vangi langeda. Demosthenes sündis aastal 384 eKr – 98. olümpiaadi viimasel või 99. olümpiaadi esimesel aastal. Tema isa, kelle nimi oli samuti Demosthenes, oli jõukas mõõgategija. Seitsmeaastaselt jäi Demosthenes orvuks. Kui ta aastal 366 eKr täisealiseks sai, nõudis ta kohe oma hooldajatelt Aphoboselt, Demophonilt ja Therippideselt aruannet oma päranduse kasutamise kohta. Demosthenese väitel oli talle jäetud peaaegu 14 talendi suurusest varandusest järele jäänud vaid maja, 14 orja ja 30 hõbemiini (pool talenti). 20-aastaselt kaebas ta oma hooldajad kohtusse ja pidas aastatel 363–362 eKr kolm kõnet "Aphobose vastu" ning aastatel 362–361 eKr kaks kõnet "Ontenori vastu". Demosthenesel õnnestus kätte saada vaid osa oma pärandusest. Pseudo-Plutarchose väitel oli Demosthenes üks kord abielus. Aischinese Demosthenest ründavate kõnede järgi harrastas viimane pederastiat. Aischines väitis ka, et Demosthenes olevat noortele rikastele meestele retoorikat õpetades neilt tegelikult raha välja petnud. Näiteks toob ta Demosthenese õpilase Aristarchose, kes olevat mõrvanud Nikodemose Aphidnast. Aischines süüdistas Demosthenest mõrvas kaasosaliseks olemises, väites, et Nikodemos oli eelnevalt Demosthenese deserteerumise pärast kohtusse kaevanud. Aischinese väitel olevat Demosthenes noormehe armastamist teeseldes tegelikult tolle pärandust röövinud. See lugu on siiski kaheldav . H. Weil, Biography of Demosthenes, 5–6 E. Badian, "The Road to Prominence", 11 Demosthenes. Aphobose vastu 1, 6 (kreeka keeles, inglise keeles) E. Badian, "The Road to Prominence", 18 Aeschines, On the Embassy, 148–150, 165–166 * A.W. Pickard, Demosthenes and the Last Days of Greek Freedom, 15
Novellett

Novellett on lühinovell, novelli lühivorm. Mõnikord nimetatakse üldistavalt novelletiks ka teisi eepika pisižanre (näiteks miniatuur, laast, humoresk).
Kombinatiivne muutlikkus

Kombinatiivne muutlikkus on geneetilise (päriliku) muutlikkuse vorm, mis tuleneb vanemate erinevate geenialleelide ümberkombineerumisest järglaste genotüüpideks. Alleelide ümberkombineerumine toimub meioosi ja viljastumise käigus.
Stephen Bann

Stephen Bann (sündinud 1942 Manchesteris) on inglise kunstiajaloolane ja kultuuriteadlane. Bann sai hariduse mainekas Winchester College'i poistekoolis ja jätkas õpinguid Cambridge'i Ülikooli King's College'is. Filosoofiadoktori kraadi kaitses ta 1967. aastal. Ta on töötanud kaasaja kultuuri uuringute professorina Kenti Ülikoolis ja olnud hiljem Bristoli Ülikooli kunstiajaloo õppetooli juhataja. Praegu on Bann Bristoli Ülikooli kunstiajaloo emeriitprofessor. 1998. aastast on ta Briti Akadeemia liige. 2004 anti talle Briti impeeriumi ordu komandöri tiitel (CBE). Stephen Banni peamised uurimisvaldkonnad on ajaloo kujutamine visuaalses kunstis, iseäranis maalikunstis, muuseumite ajalugu ja muuseumiteooria, 19. sajandi trükimeedia Prantsusmaal ja Suurbritannias, inglise kunstikriitika, 20. sajandi avangardistlikud kunstiliikumised, postmodernistlik meedia ja installatsioonikunst, maastiku- ja aiakunst ning sellega seotud teooriad. Ta on avaldanud alates 1970. aastatest arvukalt monograafiaid. Banni hilisematest töödest väärivad mainimist "Ways Around Modernism" (2007), "Painting History: Delaroche and Lady Jane Grey" (2010) ja "Distinguished Images: Prints in the Visual Economy of nineteenth-century France" (2013). 6. veebruaril 2013 esines professor Bann Tartu Ülikoolis avaliku loenguga "The signs of the times – temporality and print media in post-revolutionary France".
Hardi Volmer

Hardi Volmer (sündinud 8. novembril 1957) on eesti filmirežissöör, lavastaja, kunstnik, laulja ja poliitik, XIII Riigikogu liige 14. septembrini 2015 ja uuesti alates 23. novembrist 2016. Volmer on Singer Vingeri solist. Ta on ka Viskiklubi (UBC) liige aastast 1997. Hardi Volmer lõpetas 1976. aastal Pärnu Lydia Koidula nimelise 2. Keskkooli, 1978. aastal Tallinna Tehnikakooli nr 4 meeste ja laste ülerõivaste rätsepana ning 1985. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi teatrikunstnikuna. Hardi Volmer kuulub aastast 2005 Sotsiaaldemokraatlikusse Erakonda. Ta on olnud Riigikogu liige. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 267 häält ning ei osutunud valituks. "Imeline nääriöö" (1984) "Nõiutud saar" (1985) "Kevadine kärbes" (1986) "Sõda" (1987) "Tööd ja tegemised" (1988) "Animeeritud autoportreed" (1989) "Jackpot" (1990) "Incipit vita nova" (1992) "Hilinenud romanss" (1994) "Keegi veel" (1998) "Primavera" (1999) "Olmeheidutus" (2011) "Igaühele oma" (1990, lühimängufilm) "Tulivesi" (1994) "Minu Leninid" (1997) "Kogu raha eest" (1999, vale-dok) "Elavad pildid" (2013) "Johannes Pääsukese tõeline elu" (2019) "Armastuse kahur" (1998) "Paralüüs" (2000) "Pehmed ja karvased" (2003–...) Hardi Volmer on osalenud ansamblites Pära Trust, Turist, Manana Estios Primi-Futu Bänd ja Singer Vinger. Karikatuurikogumik "Homo Novus", koostaja Edgar Spriit, kujundaja Rein Lauks, (Perioodika, 1988), ISBN 5797901358 1997 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (film "Minu Leninid") 1998 – Suure Vankri auhind – filmi „Minu Leninid“ eest 2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk 2005 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (koos Arko Oki ja Toomas Kalliga; aasta film "Pärnograafia") Tema isa oli eesti tõlkija ja filminäitleja Omar Volmer. Hardi Volmer Eesti Filmi Andmebaas. Vaadatud 7. jaanuaril 2023 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
August II

August II Tugev (August II Mocny, Saksi kuurvürstina Friedrich August I; 12. mai 1670 Saksimaa kuurvürstiriik – 1. veebruar 1733) oli Saksimaa kuurvürst 1694–1733 ning Poola kuningas ja Leedu suurvürst (1697–1706 ja 1709–1733) . Friedrich August oli Wettinite dünastia 1485 kaheks haruks jagunenud, noorema Albrechti, Albertiinide dünastiaharust. Vanem Ernsti liin jäi valdavaks kuni 1547. aastani ja mängis tähtsat rolli reformatsiooni alustamisel. Nende ülemvõim lõppes Schmalkaldeni sõjaga, kus protestantlik Schmalkaldeni Liit astus keiser Karl V vastu. Kuigi ise protestantlik, asus Albrechti liin keisri poolele; Karl V premeeris neid, sundides Ernsti liini loobuma oma õigustest kuurvürsti tiitlile ja maadele Albrechti liini kasuks. Albrechti liini Wettinid säilitasid enamuse Saksimaa territoriaalsest terviklikkusest, säilitades seda märkimisväärse võimuna piirkonnas. Noorem Albrechti liin valitses Saksimaa kuurvürstidena (1547–1806). Nii Saksi kui Poola-Leedu troonil järgnes talle poeg August III, kuigi Poola-Leedu troonil oli nende kahe vahel veel Stanisław Leszczyński. Püha Andreas Esmakutsutu orden (30. november 1712) Põhjasõda Saksimaa kuurvürst, Saksimaa kuurvürstiriik
Missioni-Leht

Missioni-Leht (täieliku nimega: Missioni-Leht: Jummala rigi wäljalautamisse tööst) on aastatel 1858–1862 esimene Tallinnas ilmunud eestikeelne ajaleht. Ajaleht ilmus pühapäeval. Ajalehe eesmärk oli usu levitamine. Lehel oli mitu lisa. Lehe toimetaja oli Johann Diesfeld. EE 12. köide, 2003: 337.
Peter Turkson

Peter Kodwo Appiah Turkson (sündinud 11. oktoobril 1948 Wassaw Nsutas Ghanas) on Ghanast pärit katoliku kardinal. Turkson on paavstliku õigluse ja rahu nõukogu president 24. oktoobrist 2009, mil paavst Benedictus XVI ta ametisse määras. Varem oli Turkson Ghana keskregiooni pealinna Cape Coasti peapiiskop. Kardinaliks tegi Turksoni paavst Johannes Paulus II 2003. aastal. Ajakirjanduses peeti Turksonit pärast paavst Benedictus XVI tagasiastumist paavstivalimistel üheks favoriidiks. Miranda, Salvador. "Peter Kodwo Appiah Turkson". The Cardinals of the Holy Roman Church. Vaadatud 25. august 2009. Paul Owen"Pope Benedict XVI resigns – live reaction" Guardian, 11 February 2013 (vaadatud 11. veebruaril 2013)
Modern Fox

Modern Fox oli Eesti ansambel, mis tegutses 1984. aasta septembrist kuni 2009. aastani. Ansambel viljeles 1930. ja 1940. aastate tantsu-, lava- ja filmimuusikat, sealhulgas selle aja lööklaule. Ansambli asutasid Artur Raidmets ja Meelis Rein. Algkoosseisu kuulusid veel Ülari Kirsipuu, Elmo Tiisvald, Ülo Mälgand, Indrek Tetsmann ja Urmas Kõiv. 1985. aastal liitus ansambliga solist Mart Sander. Airi Allvee – laul Henno Soode – viiul Meelis Unt – klarnet, altsaksofon Tiit Laur – klarnet, altsaksofon Urmas Laht – klarnet, tenorsaksofon Jüri Leiten – 1. trompet, kunstiline juht Toomas Sepp – 2. trompet Väino Põllu – tromboon Madis Arvisto – kitarr Ülo Mälgand – klaver Andi Villenthal – kontrabass Aivar Vassiljev – löökriistad Tiit Kalluste – akordion (külalisena) Mart Sander – laul 1987 "Orkester Modern Fox esitab moodsaid lööklaule" (heliplaat) 1990 "Modern Fox" (1990) 2003 "Swing mind ikka lohutab" ... EE 12. köide, 2003: 338. [1] (vaadatud 30. märtsil 2015)
Loomus

Loomuse all mõistetakse filosoofias millegi iseseisvat, mõistusse haaramisele eelnevat ("looduslikku") olemasolu, mida eeldatakse enne selle filosoofilist tematiseerimist. Sellisena on millegi loomus mõisteliselt lähedane millegi olemusele, kuid on viimasest ebamäärasemalt definitsiooniga tabatav. Sõna "loomus" kasutatakse filosoofias tõlkevastena vanakreeka sõnale physis ja ladina sõnale natura. Loomuse mõistel on mitmeid tähenduse varjundeid ja loomus võib olla seotud eri valdkondadega: Asja(de) loomus või eripära ja selle kindlakstegemine, kusjuures asja ennast võib nimetada loomuseks (ontoloogia, epistemoloogia, keelefilosoofia). Inimese loomus või inimloomus ning selle määratlemine (ühiskonnafilosoofia, eetika). Inimese või asja(de) loomus seoses loomise aktiga, mille käigus lõi Jumal inimese oma näo järgi, s.t enda sarnase (moraal, teoloogia). Loomuliku/tehisliku asja või loomuliku ja sunnitud oleku/olukorra vastandus (ontoloogia, ühiskonnafilosoofia, esteetika). Esiteks on loomus filosoofia traditsioonis seotud physisega. Physis tähendab vanakreeka keeles nii loodust laiemas mõttes kui ka üksikute asjade või nähtuste loomupära/iseloomu, mis neid muudest eristab. Physis on sõnatüve poolest seotud kasvamise/puhkemisega, mistõttu vastandub loomusele see tehislik, mis on inimese enda poolt tehtud, mille põhjus on väljaspool asja ennast, st ei ole loomulikult kujunenud ehk kasvanud. Näiteks sofist Antiphon väidab, et "seaduste keelud on kokkuleppelised ega ole kasvanud, loomusest (physis) tulenevad on aga kasvamise mitte kokkuleppe tulemus" (fragment 17 B col I). Herakleitos kinnitab, et "loomus armastab varjuda" (fragment 123), mis viitab sellele, et loomus pole kergesti määratlusse haaratav ja on loomu poolest käest libisev. Samas võtmes võib lugeda Platoni "Phaidrosest", kus on juttu retoorika kui õpetatava kunsti alustest: "Kas ei tule mistahes asja loomuse üle järele mõtelda nii? Esiteks: kas see, mille suhtes me soovime saada meistriks ja suuteliseks selleks tegema ka teist, on lihtne või paljuvormiline. Seejärel: kui on lihtne, uurida tema loomupärast väge, millega ta võib mõjutada mõnd teist või alluda tolle mõjule. Kui tal aga on palju vorme, need loendada ja nii nagu iga ühese puhul, vaadata iga üksiku vormi puhul, kuidas see loomu poolest midagi teeb või kuidas ja mille mõjule allub. /---/ Pigem on selge, et kui keegi õpetab kellelegi kõnesid oskuslikult, näitab ta tollele täpselt selle loomuse olemust, millele kõne saab olema suunatud. /---/ Sest seda me nimetamegi "loomuse näitamiseks"." (270c-271a) "Loomust näidatakse" läbi olemuse (ousia). Olemus on see, mis miski on ja piiritleb ta sellena, mis ta on. Seega võib arvata, et olemus on teoreetilisem ja määratlusega hõlmatavam kui loomus, mis on pigem filosoofiliste määratluste suunajaks kui nende määratluste kandjaks mõtlemises. Loodus Ousia Olemus