laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kristjan Kask (psühholoog)

Kristjan Kask (sündinud 6. veebruaril 1980) on eesti õiguspsühholoog. Ta lõpetas aastal 2002 Tartu Ülikooli psühholoogia erialal bakalaureusena. Aastal 2005 lõpetas ta Tartu Ülikooli psühholoogia erialal magistrina. Aastal 2008 kaitses ta Leicesteri Ülikoolis doktorikraadi õiguspsühholoogia alal. Tema teadustöö põhisuund on psühholoogia, täpsemalt lapstunnistajad, uuriv intervjueerimine, isikute identifitseerimine. Kristjan Kasel on kliinilise psühholoogi ning täiskasvanute koolitaja kutsetunnistus. On õpetanud pedagooge, samuti korraldanud küsitlemise koolitusi. Kui seinad räägiksid: küsitlemise kunst (2020), kirjastus Argo 2013. aastal kevadsemestri parim loeng Tartu Ülikooli õigusteaduskonna Tallinna osas koos lektor Anna Markinaga loengu „Kriminoloogia ja õiguspsühholoogia eriseminar“ eest 2007. aastal II koht Justiitsministeeriumi kriminaal- ja karistusõiguse üliõpilaste teadustööde konkursil "Kristjan Kask". Tartu Ülikool. Vaadatud 14.03.2021.[alaline kõdulink] Kristjan Kask, ETIS
Saint-Remy-Chaussée

Saint-Remy-Chaussée on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Saint-Waast

Saint-Waast on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis. Réserve naturelle régionale de la carrière des Nerviens asetseb osaliselt valla territooriumil, vaid 1,7 km linnakeskusest kagus. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Sassegnies

Sassegnies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Taisnières-sur-Hon

Taisnières-sur-Hon on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Vieux-Mesnil

Vieux-Mesnil on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Villereau (Nord)

Villereau on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Wargnies-le-Grand

Wargnies-le-Grand on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Wargnies-le-Petit

Wargnies-le-Petit on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Feuerzangenbowle

Feuerzangenbowle (otsetõlkes 'tulekeelepunš', eesti keeles on pakutud tõlget põrgupunš) on traditsiooniline saksa alkohoolne jook, mis koosneb kuumast vürtsidega rikastatud veinist. Joogi kohal süüdatakse rummiga immutatud suhkrukang, mis põleb sinise leegiga ja millest valgub joogi sisse karamelliseeritud suhkur. Jooki tarbitakse tavaliselt jõulude ja aastavahetuse ajal. Jook kogus Saksamaal populaarsust tänu 1944. aasta komöödiafilmile "Die Feuerzangenbowle". Põrgupunši tarbimine on levinud ka Saksa üliõpilasseltsides, kus seda nimetatakse vahel krambambuliks, kuna selle punane värvus meenutab Gdański viinaköögi Der Lachs zu Danzig toodetavat kirsilikööri. "Feuriger Adventspunsch", chefkoch.de, 14. november 2011 "Krambambuli – Das ist der Titel!" autor: dr. Franz Luger, Nibelungia korporatsioon, Austria
Aulnoy-lez-Valenciennes

Aulnoy-lez-Valenciennes ([olnwa le valɑ̃sjɛn]) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoy-lez-Valenciennesi kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
George Smith

George Smith võib viidata järgnevatele isikutele: George Smith, inglise assürioloog George Smith, briti mükoloog George E. Smith, Nobeli füüsikaauhinna laureaat George Pearson Smith, Nobeli keemiaauhinna lareaat ...
Camel

Camel (eesti keeles 'kaamel') on Ameerika Ühendriikide sigaretimark, mida USA-s omab ja turustab R. J. Reynolds Tobacco Company, muudes riikides Japan Tobacco. Valdavas osas nüüdisajal toodetavates Cameli sigarettides kasutatakse Türgi ja Virginia tubaka segu. R.J. Reynolds asutati Põhja-Carolina osariigis asuvas Winston-Salemi linnas, mida tänapäeval kutsutakse vahel nimega Camel City (Cameli linn). "What We Make | R.J. Reynolds Tobacco Company". R.J. Reynolds Tobacco Company (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2020. Vaadatud 28. märts 2018. "Our brands". Japan Tobacco International – a global tobacco company (inglise). Vaadatud 28. märts 2018. Erickson, Amanda; Erickson, Amanda (23. mai 2013). "In North Carolina, a tale of two cities in one". The Washington Post (inglise). ISSN 0190-8286. Vaadatud 24. veebruar 2017.
Marko Mägi (ökoloog)

Marko Mägi (sündinud 11. oktoobril 1978) on eesti ornitoloog ja käitumisökoloog. Ta lõpetas 1993. aastal Tali Põhikooli ja 1996. aastal Kilingi-Nõmme Keskkooli. 2000. aastal lõpetas ta bakalaureusekraadiga Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna zooloogia erialal, aastal 2002 magistrina Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna loomaökoloogia erialal. 2007. aastal kaitses ta doktoritöö "The habitat-related variation of reproductive performance of great tits in a deciduous-coniferous forest mosaic: looking for causes and consequences" (Sigimisnäitajate elupaigaline varieeruvus rasvatihasel okaspuistu-lehtpuistu süsteemis: otsides põhjusi ja tagajärgi) ja sai doktorikraadi (juhendaja professor Raivo Mänd). Marko Mägi töötab Tartu ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudis linnuökoloogina. Tema põhilisteks uurimisteemadeks on metsalindude ökoloogia ja käitumine, loomade elu linnas ja sealsed inimeste ja loomade konfliktid. Lisaks on Marko Mägi veebilehe Linnuvaatleja teadussuudiste ja Zooloogid 2.0 toimetaja ning kajastab zooloogilisi teemasi mujal meedias. Marko Mägi sulest on ilmunud linnuraamatud: "Maalehe väike linnuraamat" (2012). ISBN 9789985644379 "Meie lapse linnuraamat" (2020), illustraator Grete Alt. ISBN 9789949696512 "Meie lapse loomaraamat: imetajad" (2021), illustraator Grete Alt. ISBN 9789916634530 2000 II koht riiklikul noorte teadlaste teadustööde konkursil 2003 diplom noorte teadlaste teadustööde konkursil 2019 teaduse populariseerimise teise koha auhind (linnuteaduse tutvustamise eest) 2020 Tartu Ülikooli aumärk 2023 teadusajakirjanduse sõbra auhind ETAG (20. august 2019). "Eesti teaduse populariseerimise elutööpreemia pälvis Ain Kallis". Eesti teadusagentuuri koduleht. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. Marko Mägi Eesti Teadusinfosüsteemis
Ipiko keel

Ipiko keel on Paapua Uus-Guineas Gulfi provintsis kõneldav paapua keel. Seda räägitakse Kikori ringkonnas Ipiko ja Pahemuba külas. Kõnelejate arv on umbes 350. https://www.ethnologue.com/language/ipo https://glottolog.org/resource/languoid/id/ipik1244 http://endangeredlanguages.com/lang/4306 http://transnewguinea.org/language/ipiko
Katrin Tiidenberg

Katrin Tiidenberg (sündinud 26. juulil 1980) on eesti sotsioloog. Ta lõpetas 2003. aastal Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna bakalaureusekraadiga sotsioloogia erialal. 2005. aastal kaitses ta magistritöö "Ajude äravool avaliku arutelu objektina" ning sai magistrikraadi meedia ja kommunikatsiooni alal; töö juhendaja oli professor Peeter Vihalemm. 2015. aastal sai Tiidenberg Tallinna Ülikooli ühiskonnateaduste instituudis sotsioloogia õppekaval esiletõstmisega doktorikraadi. Töö "Image Sharing, Self-Making and Significant Relationships: Understanding Selfie-Practices (Piltide jagamine, identiteediloome ja tähenduslikud suhted – kuidas mõista selfipraktikaid?) juhendajad olid professor Airi-Alina Allaste ja USA kommunikatsiooniuurija Nancy Baym. Tiidenberg töötas järeldoktorina Taanis Aarhusi Ülikooli Kommunikatsiooni ja Kultuuri instituudis. Tiidenberg töötas Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituudi visuaalkultuuri ja sotsiaalmeedia dotsendina ning on Maailma Internetiuurijate Assotsiatsiooni ja Eesti Noorte Teaduste Akadeemia juhatuse liige. 2020. aasta sügisest on ta Tallinna Ülikooli osaluskultuuri professor. Tiidenberg on avaldanud järgmised internetiuurimuse ja sotsiaalmeediaanalüüsi teemalised raamatud: Ihu ja hingega internetis: kuidas mõista sotsiaalmeediat (2017). ISBN 9789985588383 Selfies, why we love (and hate) them (2018). ISBN 9781787437173 Sex and Social Media (koos Austraalia internetiuurija Emily van der Nageliga) (2020). ISBN 9781839094095 Tiidenberg on toimetanud järgmised interneti, digikultuuri, sotsiaalmeedia ja uurimismeetodite teemalised raamatud: Eesti digikultuuri manifest. Koostanud ja toimetanud Indrek Ibrus, Marek Tamm ja Katrin Tiidenberg. Tallinna Ülikooli Kirjastus. (2021). ISBN 9781443871747 Kuidas mõista andmestunud maailma? Metodoloogiline teejuht. Koostanud ja toimetanud Anu Masso, Katrin Tiidenberg, Andra Siibak. Tallinn: Tallinna Ülikooli kirjastus. (2020) ISBN 9789985588895 Metaphors of Internet, Ways of Being in the Age of Ubiquity. Toimetajad Annette Markham ja Katrin Tiidenberg. Peter Lang (2020). ISBN 9781433174520 "In Search of ... " New Methodological Approaches to Youth Research. Toimetajad Airi Alina Allaste ja. Katrin Tiidenberg. Cambridge Scholars Publishing. ISBN 9781443871747 Muusa (2012), Katrin Oja, kirjastus Tänapäev. Romaanivõistlusel äramärgitud töö. Helleri hind (2013), Katrin Oja, kirjastus Tänapäev Mehed imestavad, kuidas kirjanik Katrin Oja suudab mehepilgu läbi maailma näha Katrin Oja. Helleri hind Katrin Tiidenberg Eesti Teadusinfosüsteemis
Masahito

Masahito, Hitachi prints (jaapani keeles 常陸宮正仁親王 Hitachi-no-miya Masahito-shinnō; sündinud 28. novembril 1935 Tōkyōs) on Jaapani keisrikoja liige, endise keisri Akihito noorem vend ja keiser Naruhito onu. Ta on Jaapani troonipärilusjärjekorras kolmandal kohal. Masahito on lõpetanud Gakushūini ülikooli (1958) ja õppinud rakubioloogiat Tōkyō ülikoolis. Ta töötas Jaapani Vähiuuringute Fondis. 2011. aastast on ta Jaapani Vähiuuringute Fondi aupresident. Ta on ka George Washingtoni Ülikooli ja Minnesota ülikooli audoktor. 30. septembril 1964 abiellus ta Tsugaru Hanakoga. Lapsi neil ei ole. http://www.kunaicho.go.jp/e-about/activity/activity04.html
Uharove

Uharove (ukraina keeles Угарове) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Orativi rajoonis. Elanike arv on 299. Pindala on 0,496 km².
252

252. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad - 250. aastad - 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad Aastad: 247 248 249 250 251 - 252 - 253 254 255 256 257 ... ... ...
Illjašivka (Trostjanetsi rajoon)

Illjašivka (ukraina keeles Ілляшівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Trostjanetsi rajoonis. Elanike arv on 805. Pindala on 2,3 km².
Éliane Radigue

Éliane Radigue (sündinud 24. jaanuaril 1932 Pariisis) on prantsuse helilooja ja helikunstnik, kelle loomingu peamiseks tehniliseks väljendusvahendiks on olnud helisüntees ja magnetlinditehnikad ning kes tänapäeval kirjutab muusikat peamiselt akustilistele instrumentidele. Radigue eelistatud instrumendiks on olnud Pariisi stuudios asuv analoogsüntesaator ARP 2500. Ajastule omaselt kasutas Radigue oma teoste salvestamisel lintmagnetofoni ja magnetofoni põhiseid lindistustehnikaid, olles töötanud konkreetmuusikaga Pierre Schaefferi eksperimentaalmuusika stuudios Studio d'Essai ja Pierre Henry stuudios. Éliane Radigue'd peetakse üheks silmapaistvaks 20. sajandi elektroonilise muusika viljelejaks, kelle omanäoline loometöö kestab tänaseni, olles uuel sajandil võtnud osaliselt ka hoopis uue suuna. Aastatel 1971–2000 kasutas Radigue oma helitöös analoogsüntesaatorit ARP 2500. Selle kaasabil salvestas ta oma teosed "Chryp-tus", "Geelriandre", "𝛹 847", "Biogénésis", "Transamorem-Transmortem", "Adnos", "Les Chans de Milarepa", "Jetsun Mila", "La Triologie de la Mort", "L'Îlle re-sonante". Mitmed nendest teostest kannavad budismi vaimu ja vaimsus on olnud Radigue muusika oluliseks mõjutajaks. Ta on tegelenud budistliku praktikaga ja pühendanud budistlikele tekstidele mitu enda teostd. Hilisemasse loomingusse (alates 2000’) kuuluvad teosed on kirjutatud akustilistele instrumentidele. Radigue kutsub üles helide hoolikamale kuulamisele muusika loomisel ja vastuvõtmisel ning ütleb, et muusika võib peegeldada kuulaja meelt. "Heli tajumist mõjutab see, kuidas me helile läheneme, meie kuulamise kvaliteet, sest alles kuulates muudame me helid päriselt enda omaks. Avades oma keha ja meele aktiivsele kuulamisele, on võimalik leida erilisi asju. Kuulamistingimused on muidugi erineval ajal ja erineva meeleoluga erinevad. Seetõttu peegeldabki (muusika – tõlk) kuulamise ajal meie meeleseisundit – toimib peegliefekt. Igasuguse heli kuulamine ja kasutamine muusikas on (sobivatel tingimustel – tõlk) võimalik. Minu silmad avas selle mõistmiseks kohtumine konkreetmuusikaga." (intervjuust Julia Eckhardtiga, 2019, lk 47) Teadaolevalt pole Eestis Éliane Radigue loomingut seni avalikult ette kantud. Julia Eckhardt (2019). Intermediary Spaces / Espaces Intermédiares. Brüssel: Umland Editions Julian Cowley (2022). Éliane Radigue: A user’s guide to the swelling discography of the French composer. The Wire Magazine Issue 456, February 2022. portrait #04 Eliane Radigue, Ein Portrait von IMA, 2009 (sak.k) IMAfiction #04 09 Eliane Radigue from IMA, Vimeo, 2009 (pr.k, ingl.k subtiitritega) Eliane Radigue: An interview. Published on October 12, 2012 (ingl.k) The Deeply Meditative Electronic Music of Avant-Garde Composer Eliane Radigue, Open Culture, October 2nd, 2018 (ingl.k) Éliane Radigue teosed UBUWEB-i keskkonnas (inglise keeles)
Heino Hindre

Heino Hindre (12. jaanuar 1927 Pärnu – 27. juuli 1965 Tallinn) oli eesti maletaja, problemist, maleajaloolane ning male- ja kabekohtunik. Hindre lõpetas 1946. aastal Pärnu 1. Keskkooli. 1946. aastal asus ta õppima Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonda, kuid haigestus tuberkuloosi ja naasis Pärnusse. Tuberkuloosiga võitles ta elu lõpuni. Ta töötas aastatel 1950–1965 Tallinnas vabariikliku spordiklubi maleosakonna juhatajana. Oli Kehakultuuri maletoimetajaid. Maletajana sai Hindre 1954. aastal meistrikandidaadiks. Osales aastatel 1947–1956 kaheksal korral Eesti NSV meistrivõistlustel, kus parimaks tulemuseks jäi 1954. aastal saadud seitsmes koht. 1953. aastal tuli ta Eesti NSV I kirimale meistrivõistlustel Paul Kerese järel teiseks. Hindre tegutses male- ja kabekohtunikuna. Sai males 1953. aastal vabariikliku kategooria kohtunikuks. Probleemmaletajana võitis ta Nõukogude Liidus ja välismaal auhindu kompositsioonmales ning kuulus NSV Liidu probleemmale II meistrivõistlustel viiendaks tulnud Eesti NSV koondisse. Tema elutööks oli põhjaliku koguteose "Male Eestis" koostamine, raamat ilmus pärast autori surma (tiitellehel kirjas olev Eduard Lukk ei ole tegelik autor). Hindre oli ka 1955. aastal ilmunud "Maleõpiku" autoreid. Hindre, Heino. esbl.ee Valter Heuer "30 aastat hiljem; uuesti ohver". epl.delfi.ee, 7. veebruar 1997 Viljakas maleülesannete looja Heino Hindre. maleliit.ee, 22. oktoober 2006
Riim

Riim on sõnade või sõnaosade korrapärane, teksti korraldav häälikuline kooskõla, mis on kasutusel peamiselt luules rakendatava vormivõttena. Riim tähendab sarnaste helide kordust kahe või enama sõna viimastes rõhutatud silpides. Riim on kasutusel ka mistahes lühikeste luuletuste nimetustena, näiteks lastesalmides. Lihtsaim riimivorm on algriim (alliteratsioon ja assonants). Kooskõla täpsuse järgi eristatakse täisriime (ajad:majad) ja irdriime (laiuma:vajuma). Silpide arvu järgi eristatakse meesriime (tuul:luul ), naisriime (kallid:hallid), libisevaid (punane:tunane) ja ülilibisevaid riime (pälgatusi:välgatusi). Salmis paiknemise järgi eristatakse paaris- (skeem aabb), rist- (skeem abab) ja süliriime (skeem abba). Värsis asetsemise järgi on tavalisim lõppriim, tuntakse ka algus- ja siseriimi. Riimivastavus on reeglipärane ja korduv häälduslik vastavus, kus sugulaskeeltes riimuvad ühiste tüvede vasted, mis tõestab, et vasted ei ole juhuslikud. Soome-ugri keelesuguluses tasub tähele panna, et kui eesti keeles on käsi, vesi ja mesi, siis ungari keeles on vastavalt kéz, víz ja méz, seega eesti riim -äsi/-esi vastab ungari riimile -éz/-íz. Sõna "riim" pärineb vanaprantsuse sõnadest rime ja ryme, mis omakorda pärinevad vanafrangi sõnast rīm, mis eksisteeris ka vanainglise ja vana-kõrgsaksa keeltes tähendusega "loendus, seeria, number" ja on suguluses vastavate terminitega vanaiiri (rím) ja kreeka (arithmos) keeltes. Need vanaprantsuse sõnad võivad põlvneda ka ladina sõnast rhythmus või kreeka sõnast rhythmos. Riimi ingliskeelse vaste rhyme õigekiri võeti kasutusele kaasaegse uusinglise keele perioodi alguses õpitud (kuid võib-olla etümoloogiliselt ebaõige) seose tõttu ladina sõnaga rhythmus. Vanem kirjapilt rime on tänapäeval säilinud haruldase alternatiivina (vt Samuel Taylor Coleridge'i luuletus "The Rime of the Ancient Mariner"). Kirjapilti rime kasutatakse keeleteaduse ja fonoloogia uurimisel silbi tuumale ja koodale viitamiseks, et mitte tekitada seost luuleliste riimidega. Iris Metsmägi, Meeli Sedrik, Sven-Erik Soosaar, toim, Eesti etümoloogiasõnaraamat (Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2012), http://eki.ee/dict/ety/ety.pdf "Rhyme", Wikipedia, 18. detsember 2019, https://en.wikipedia.org/wiki/Rhyme "Riim", Eesti Entsüklopeedia, 2006, http://entsyklopeedia.ee/artikkel/riim2 Gao Jingyi "Keelesugulus riimivastavuse näitel: Hiina ja soome-ugri keelevõrdluse uusimaid leide", Sirp, 13. märts 2015, https://www.sirp.ee/s1-artiklid/varia/keelesugulus-riimivastavuse-naitel/
Eduard Lukk

Eduard Lukk (10. august 1919 Petrograd – 31. detsember 1981 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja malefunktsionäär. Lukk lõpetas 1938. aastal Tallinna poeglaste reaalgümnaasiumi. Spordiajakirjanikuna hakkas tegutsema pärast teist maailmasõda. Töötas Spordilehe esimese peatoimetajana (1958–1963). Vahepeal (1963-1974) oli ENSV Riikliku Televisiooni- ja Raadiokomitee salajase eritoimetuse toimetaja ja vanemtoimetaja. Viimati, aastast 1974 töötas ENSV Riikliku Keskarhiivi (ENSV ORKA) direktorina. Ta sai 1958. aastal Ajakirjanike Liidu liikmeks. Oli aastatel 1956–1959 vabariikliku malesektsiooni esimees ja 1959–1962 Eesti NSV Maleföderatsiooni esimees. Osales spordiraamatute, sealhulgas 1965. aastal ilmunud koguteose "Male Eestis" väljaandmisel. Tema onu Karl Lukk oli kergejõustiklane.
1939. aasta Ķemeri maleturniir

Ķemeri teine rahvusvaheline maleturniir oli 1939. aastal Lätis korraldatud rahvusvaheline maleturniir. 16 osavõtjaga turniir peeti märtsis 1939. Esimene pool turniirist toimus Läti merekuurordis Ķemeris ja teine pool Riias. Kutsutud oli seitse külalismängijat: Leedust (Vladas Mikėnas), Rootsist (Gideon Ståhlberg), Saksamaalt (Efim Bogoljubow), Ungarist (László Szabó), Soomest (Eero Böök) ja kodumaalt (Tšehhoslovakkiast) natside eest põgenenud Salo Flohr. Neile sekundeeris kohalik maleparemik eesotsas eelmisel Ķemeri turniiril esikohta jaganud Vladimirs Petrovsiga. Kutse osalemiseks saadeti ka Paul Keresele, kes aga pärast ebaõnnestunud Leningradi–Moskva turniiri loobus osa võtmast. Turniiri võitis Salo Flohr. Läti mängijatest oli parim Movša Feigins, kes tuli kuuendaks. Vladimirs Petrovs sai kaheksanda koha. 1. Flohr 12 p, 2.–3. Ståhlberg ja Szabó 11 p, 4. Mikėnas 10,5 p, 5. Böök 10 p, 6. Feigins 9 p, 7. Bogoljubow 8,5 p, 8. Petrovs 8 p. Gideon Ståhlberg, turniiri 2.–3. koht László Szabó, turniiri 2.–3. koht Vladas Mikėnas, turniiri 4. koht Eero Böök, turniiri 5. koht 1937. aasta Ķemeri maleturniir Kemeri 1939. chessgames.com Kemeri 1939 Research Materials. chessgames.com Kemeri 1939. 365chess.com Kemeris teine rahvusvaheline maleturniir. Postimees, 28 veebruar 1939, dea.digar.ee
Louis III

Louis III nime all on tuntud mitu monarhi: Louis III Pime (Ludwig Pime) oli Frangi keiser ja Alam-Burgundia kuningas Louis III (Ludwig III) oli Lääne-Frangi kuningas Louis III oli Anjou krahv ja Napoli titulaarkuningas (Luigi III) Louis III oli Guise'i kardinal Louis III (1668–1710) oli Condé prints Louis III de Châtillon (suri 1391) oli prantsuse aadlik Ludwig III Louis I Louis II
Lorna Marshall

Lorna Marshall (sündinud 20. aprillil 1953) on briti lavastaja ja õppejõud. Tema tegemiste fookuses on physical performance (füüsiline etendamine). Ta on teinud koostööd Jacques LeCoqi, Etienne Decroux' ja Yoshi Oidaga. Lisaks lääne teatrile on ta tihedas kontaktis ka selliste Jaapani teatri praktikatega nagu no, kabuki ja butoh. Lisaks on ta teinud koostööd selliste loominguliste kollektiividega nagu The Royal Shakespeare Company, Shared Experience, The Royal National Theatre ja The Consort of Musicke. Ta on oma loomingulisel teel kokku puutunud mitut liiki etenduskunstidega: tantsu, klassikalise teatri, füüsilise teatri, ooperi, tsirkuse ja tänavateatriga. Erilist tähelepanu on ta pööranud tekstile ja improvisatsioonile. Ta on avastanud, et olenemata stiilist või eriilmelistest tehnilistest nõuetest on fundamentaalsed tehnikad igal pool sarnased ning ühisosaks on aktiivne kehaline väljendus. Tema põhiliseks seisukohaks on arvamus, et näitlemise üks olulisemaid aspekte on kehaline väljendus ning sellepärast peabki näitleja keha tema töös kaasatud olema. Ta on koos Yoshi Oidaga kirjutanud raamatud "An Actor Adrift" (2011) ja "The Invisible Actor" (1998) ehk "Nähtamatu näitleja"; tlk. Peeter Raudsepp. 2001. aastal ilmus tema raamat "The Body Speaks". Marshall korraldab töötube etendajatele, lauljatele, lavastajatele ja õpetajatele üle kogu maailma. Ta on õppejõud Londonis asuvas teatrikoolis Royal Academy of Dramatic Art (RADA). 2010. aastal külastas Marshall Eestit ning viis lavakoolis läbi kahepäevase õpikoja. Lorna Marshalli käe all on õppinud ka näiteks Jüri Nael.
Tõnu Esko

Tõnu Esko (sündinud 27. jaanuaril 1985) on eesti geeniteadlane, inimesegenoomika professor Tartu Ülikoolis. Ta lõpetas aastal 2007 bakalaureusena Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna geenitehnoloogia erialal. Aastal 2009 lõpetas ta magistrina Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna biotehnoloogia ja biomeditsiini erialal. Aastal 2012 kaitses ta tööga "Novel applications of SNP array data in the analysis of the genetic structure of Europeans and in genetic association studies" (Genotüpiseerimiskiibi andmete uudsed rakendused Euroopa geneetilise struktuuri analüüsil ning geneetilistes assotsiatsioonuuringutes) doktorikraadi; doktoriväitekirja juhendajaks oli professor Andres Metspalu. Tõnu Esko põhilised uurimissuunad on geneetiline varieeruvus Euroopa populatsioonides, kompleks fenotüüpiide geneetiline arhitektuur, pikaealisusegeneetika, isiksuse seadmuste geneetika, biotehnoloogia, terviseuuringutega seotud uuringud, näiteks biokeemia, geneetika, mikrobioloogia, molekulaarbioloogia, rakubioloogia, biofüüsika ja bioinformaatika, meditsiiniinformaatika, biomatemaatika, biomeetrika. 2009 – Üliõpilaste teadustööde riiklik konkurss 2009/ I Preemia Magistri astmes/ Loodus- ja keskkonnateaduste kategooria 2009 – Aunimetus "Kuu noorteadlane", ENGAGE Konsortsium 2012 – Üliõpilaste teadustööde riiklik konkurss 2012/ I Preemia Doktori astmes/ Loodus- ja keskkonnateaduste kategooria 2013 – Eesti Teaduste Akadeemia Noore Teadlase Stipendium, Eesti Rahvuskultuuri Fond 2017 – Noore teadlase preemia 2019 – Eesti Vabariigi teaduspreemia keemia ja molekulaarbioloogia valdkonnas 2021 – Eesti teaduse populariseerimise auhind (koos Kaija Põhako-Eskoga, tegevused/tegevuste sarjad teaduse ja tehnoloogia populariseerimisel) Voronja galerii näituse "Kunst. Teadus. Ulme" eest) Korduvalt loetud maailma mõjukamate teadlaste sekka. Tõnu Esko üks huvisid on maalikunst, ta on sepatööd teinud, samuti püüab Esko teadust ja idufirmasid kokku viia ning on ettevõtte BC Platforms teadusnõukoja juht. "Kuus TÜ teadlast loeti maailma mõjukamate hulka". Universitas Tartuensis. Detsember 2017. Vaadatud 09.04.2021. Siil, Virgo (juuni 2017). "Geeniteadlane: igav DNA on hea". Universitas Tartuensis. Vaadatud 08.04.2021. "Our Team". BC Platforms. Vaadatud 08.04.2021. Himma, Marju (01.08.2017). "600 eesti eaka veri aitab arendada vananemist pidurdavat ravimit". ERR Novaator. Vaadatud 08.04.2021. Tõnu Esko Eesti Teadusinfosüsteemis