laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Zoran Živković

Zoran Živković (serbia keeles Зоран Живковић; sündinud 22. detsembril 1960 Nišis) on Serbia poliitik. Ta oli 18. märtsist 2003 kuni 3. märtsini 2004 Serbia peaminister. Ta sündis aastal 1960 Nišis (praeguse haldusjaotuse järgi Nišava ringkonnas), kus ta lõpetas Bora Stankovići gümnaasiumi. Aastal 1983 lõpetas ta Belgradi Ülikooli majandusteaduskonna. Ta astus poliitikasse aastal 1992, kui ta valiti Demokraatliku Partei koosseisus Serbia parlamenti. 26. jaanuarist 1997 kuni 10. novembrini 2000 oli ta Niši linnapea. Oktoobris 2000 oli ta üks 5. oktoobri Serbia Demokraatliku Opositsiooni algatatud miitingu organiseerijaid (mille tulemusena lahkus ametist Slobodan Milošević). 4. novembrist 2000 kuni 17. märtsini 2003 oli ta Serbia ja Montenegro liitriigi kaitseminister. 18. märtsist 2003 kuni 3. märtsini 2004 oli ta Serbia peaminister. Ta kuulus aastatel 1992–2012 Demokraatliku Partei ridadesse. Aastast 2013 on ta partei Nova stranka asutajaliige ja esimees. Zoran Živković on abielus, tema abikaasa Biserka Živković on jurist, neil on kaks last ning nad elavad Nišis.
Aznakajevo rajoon

Aznakajevo rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Aznakajevo linn. Rajoonis on 2 linna ja 26 külaasundust, kus on kokku 78 asulat. 2016. aastal oli rajooni elanike arv 62 994. 2010. aasta seisuga olid elanikest 86,1% tatarlased ja 11,2% venelased. Q126684906  Aznakajevo rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Aznakajevo rajooni koduleht (vene ja tatari keeles)
Leninogorski rajoon

Leninogorski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Leninogorski linn. Rajoonis on 1 linn ja 24 külaasundust, kus on kokku 67 asulat. 2016. aastal oli rajooni elanike arv 84 403. 2010. aasta seisuga olid elanikest 51,5% tatarlased, 37% venelased, 4,5% tšuvašid ja 4,6% mordvalased. Q126684906  Leninogorski rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Leninogorski rajooni koduleht (vene ja tatari keeles)
Osterode am Harz

Osterode am Harz (sageli lihtsalt Osterode) on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Göttingeni kreisis. Linna pindala on 102,46 km². 31. detsembril 2015 elas seal 21 985 inimest. Linn asub Harzi mägede edelaservas. See oli varem Osterode kreisi keskus. Söse jõgi voolab läbi linna Söse tammi järvest umbes 5 km ülesvoolu. Tamm ehitati 1931. aastal ja sinna taha mahub 25,5 miljonit m³ vett. Harzwasserwerke veefirma juhib joogivett Bremenisse. Järgmised linnaosad (peamiselt ümberkaudsed külad) on Osterode am Harzi osad: Dorste, Düna, Förste, Freiheit, Kazenstein, Lasfelde, Lerbach, Marke, Nienstedt am Harz, Osterode am Harz, Petershütte, Riefensbeek-Kamschlacken, Schwiegershausen, Ührde. Armentières, Prantsusmaa Ostróda, Poola Scarborough, Inglismaa Museum im Ritterhaus näitab dokumente Osterode ajaloost, keskajast lähiminevikuni, samuti juhuslikke ajutisi näitusi. Lichtensteini koobas on arheoloogiline paik Dorste juures, omavalitsuse lääneosas. Kahel Nienstedt am Harzi küla elanikul, 2 km koopast põhjas, on sama haruldane DNA muster, kui see, mis leitud mehe luustikult, mille kondid leiti Lichtensteini koopast, pärinevad umbes aastast 1000 eKr. Osterode ümbruses on mitu linnusevaret ning Lichtensteini loss Dorste ja Förste vahel. Linna ait, ehitatud aastatel 1719 kuni 1722, on üks kõige imposantsemaid ehitisi, ehitatud Ülem-Harzi kaevanduskülade viljaga varustamiseks. Täna, pärast ulatuslikku renoveerimist, on sellest saanud raekoda. Osterode on 100 km pika Harzer Hexenstiegi, Thale matkaraja alguspunkt. Andreas Cludius (1555–1624), õigusteadlane, professor George William Alberti (1723–1758), esseist Paul Homeyer (1853–1908), kontsertorelimängija Fritz Jorns (1837–1910), Riigipäeva delegaat (1893–1907), Osteroder Kupferhammeri omanik Otto Wernicke (1893–1965), näitleja Renate Krößner (1945– ), näitleja Regina Seeringer (1949– ), poliitik (CDU) Ulrich Schreiber (1956– ), geoloog, professor ja kirjanik Petra Emmerich-Kopatsch (1960– ), poliitik (SPD) Marco Bode (1969– ), jalgpallur Tilman Riemenschneider (1460–1531), skulptor ja kunstnik Peter Petrusch (1944– ), ooperi bass-bariton Altes Rathaus, külgvaade Kornmarkt (viljaturg) Püha Aegidiuse kirik Püha Jakobi kirik lossivaremed Altes Rathaus (endine raekoda), eestvaade Hannoveri-Braunschweigi-Göttingeni-Wolfsburgi metropolipiirkond Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.osterode.de Linna ajalugu
Kambodža riigipeade loend

See on Kambodža riigipeade nimistu.
Hypermestra (Aitoolia)

Hypermestra oli vanakreeka mütoloogias Aitoolias Pleuroni linnas valitsenud Thestiose ja Eurythemise tütar. Tal olid vennad Eurypylos, Plexippos ja Evippos ning õed Althaia ja Leda. Hypermestra abiellus Oiklesega, kes mõne allika järgi oli Argose kuningapoeg (mitte troonipärija). Nad elasid Argoses ja neil oli poeg Amphiaraos, kes oli kuulus selgeltnägija. Neil oli ka kaks tütart Iphianeira ja Polyboia, kes aga kuulsaks ei saanud.
Herzberg am Harz

Herzberg am Harz on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Göttingeni kreisis. Linna pindala on 71,88 km². 31. detsembril 2015 elas seal 13 051 inimest. Herzberg asub Harzi mäestiku ja Harzi rahvuspargi edelaservas. Loodusmälestised ümbruskonnas on Ükssarviku koobas, Karstirada ja Rhume allikas. Kesklinn asub Sieberi jõe ääres, umbes 32 km Göttingenist kirdes ja 90 km Hannoverist kagus. Haldusalasse kuuluvad Lonau, Pöhlde, Scharzfeldi ja Sieberi küla. Herzbergi lossi Saksimaa hertsogkonnas on esmamainitud 1143. aasta dokumendis. Jahimaja selles paigas oli püstitatud juba aastatel 1024 kuni 1029 kuningas Lothar III poolt. 1144. aastal hõivas selle Saksi Welfide dünastia ja 1158. aastal sai sellest Hohenstaufenist keisri Friedrich I Barbarossa nõusolekul hertsog Heinrich Lõvi omand. Loss oli Welfide Braunschweigi hertsogi Heinrich I Grubenhageni valduste osa, mille ta sai 1291. aastal, kui tema ja ta vennad pärandit jagasid. Asulat lossi all on esmamainitud 1337. aastal. Grubenhageni vürstkonna Braunschweigi valitsejad elasid seal aastast 1486 kuni liini hääbumiseni 1596. aastal. 1617. aastal sai Braunschweig-Lüneburgi hertsog Georg keiser Matthiase poolt kinnitatud pärandvaraõiguse ja elas koos oma naise Anna Eleonore von Hessen-Darmstadtiga taas lossis kuni oma residentsi kolimiseni aastal 1636 Leineschlossi Hannoveris. Herzberg arenes esialgu riide ja linase tootmiskeskuseks. 18. ja 19. sajandil lisandusid olulised tööstused õllepruulimine, valukoda ja metallitöötlemine, põllumajandusmasinate ja saabaste tegemine, samuti relvade tootmine Hannoveri vägedele. Herzberg sai linnaõiguse 1929. aastal, kui see oli Preisimaa Hannoveri provintsi osa. Herzbergis on klubi, mis edendab rahvusvahelist abikeelt esperanto, Interkultura Centro Herzberg ("Herzbergi kultuuridevaheline keskus"). 2006. aastal otsustas linna nõukogu reklaamida Herzbergi kui Esperanto-Stadt ("Esperanto-linn", esperanto: Esperanto-urbo). Góra, Poola, aastast 1993 Christian Ludwig (1622–1665), Lüneburgi ja Calenbergi vürstkonna hertsog Georg Wilhelm (1624–1705), Lüneburgi ja Calenbergi vürstkonna hertsog Johann Friedrich (1625–1679), Calenbergi vürstkonna hertsog Ernst August (1629–1698), esimene Hannoveri kuurvürst Karl von Einem (1853–1934), Preisi Generaloberst Wolf Spillner (1936– ), Saksa loodusfotograaf ja kirjanik Otto Koch (1937–2010), Chicken Delight Canada omanik Lutz Bandekow (1948– ), Bundeswehri peakirirg Wilfried Ließmann (1958– ), mineraloog ja kaevandusajaloolane Tatjana Steinhauer (1991– ), veepalli rahvusmeeskonnas ja Euroopa meistrivõistlustel osaleja Eva Herman (1958– , Emdenis), autor ja endine televisiooni saatejuht, muuhulgas Tagesschau, veetis enamuse oma lapsepõlvest Herzbergis ja käis Ernst Moritz Arndt-Gymnasiumis Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Ametlik koduleht Esperanto keskus
Duderstadt

Duderstadt on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Göttingeni kreisis. Linna pindala on 95,61 km². 31. detsembril 2015 elas seal 20 677 inimest. Linn on Eichsfeldi põhjaosa ("Untereichsfeld") keskus. Varem on see olnud Mainzi peapiiskopi eravaldus. Duderstadti on esmamainitud 929. aastal ning linn tähistab oma aastapäevi sellest aastast loendades. Linnas on paljud ajaloolised hooned poolpuit stiilis, peamiselt peatänava ääres, mis ulatub St. Cyriakuskirche (katoliiklik, ehitatud 1250–1490, ka "Oberkirche" ehk 'ülemine kirik') juurest alla St. Servatiuskirche (protestantlik, ehitatud 1370–1520, ka "Unterkirche" ehk 'alumine kirik') juurde. 1343. aastal ehitatud Westerturm on üks linna kindlusemüüri vähemalt kaheksast väravatornist ja kaitsetornist; see põles 1424. aastal maha ja ehitati 12 aasta jooksul taas üles. Westerturmil on väga eriline väändunud katus. Kuigi see pole ainus väändunud katusega torn Saksamaal, on see samalaadsetest üks huvitavamaid ja populaarsemaid. On arvukalt rahvajutte väändumise selgitamiseks: üks jutt väidab, et roostes tuulelipp sundis tuult katust väänama. Teine väidab, et kui kurat ajas Duderstadti mehed jooma, ajasid naised ta minema, kuid mitte enne, kui ta krabas tornist ja väänas seda üle müüri põgenedes. Raekoja ehitamine algas 1302. aastal, uusi tiibu ja komponente lisati 1674. aastani. See taastati täielikult 1980. aastatel ja viimati 2002. aastal. Kindlatel tundidel mängib ühes tornidest kariljon, kui "Anreisi" (ka: "Anreischke") büst tuleb välja ja noogutab. Linna Innenstadt on ümbritsetud 3 km pika muldvalliga, mille ehitas rändav kindluseehitusmeister nimega Andreas. Duderstadti linnanõukogu (Rat) leppis Andreasega 1506. aastal kokku ehitada müür. Kuna ümbruskonna talunikud pidid ka müüri kaitse alla saama, värbas Rat nad müüri ehitustööle. Andreas oli väidetavalt julm töölesundija ja talunikud põlgasid teda. Peagi süüdistasid nad oma hädades ka Duderstadti kodanikke ja hakkasid neid kõiki Andrease järgi kutsuma "Anreischke", mis kõlas talunike kõneldavas (alam)saksa murdes "Anreis". Duderstadti kodanikud ehitasid omakorda puidust Andrease büsti ja lisasid selle kellamängule. Iga kahe tunni tagant tuleb puidust "Anreischke" välja ja noogutab turule tulnud talunikele, et meenutada neile põlatud Andreast ja nende sõltuvust linnast. Puidust Anreischke noogutab sellest päevast saati raekoja tornist kell 9, 11, 13, 15, 17 ja 19. Duderstadtis on peakorter oma asutaja järgi nime saanud korporatsioonil Otto Bock. Otto Bock toodab proteese ja muid tervisetooteid. Kuigi nüüd rahvusvaheline ettevõte, on tema peakorter ikka Duderstadtis. Kasum 2003. aastal oli 355,5 miljonit eurot. Otto Bock oli majanduskasvu oluline toetaja piirkonnas sõjajärgsel ajal. Duderstadt Heimatmuseumis on oluliste kohalike esemete kogu. Georg von Kopp (1837–1914), Saksa katoliku kiriku kardinal Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.duderstadt.de
Zainski rajoon

Zainski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Zainski linn. Rajoonis on 1 linn ja 22 külaasundust, kus on kokku 86 asulat. 2016. aastal oli rajooni elanike arv 56 164. 2010. aasta seisuga olid elanikest 57,5% tatarlased, 39,2% venelased ja 1,4% tšuvašid . Q126684906  Zainski rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Zainski rajooni koduleht (vene ja tatari keeles)
Panislamism

Panislamism ehk üle-islamaism (Araabia keeles: اتحاد الإسلام, DMG: ittiḥād al-islām) on religioosne-poliitiline liikumine, mille esindajad rõhutavad islamisisest ajaloolist, kultuurilist ja religioosset sarnasust. Eesmärk on üleislamine ühtsus, kõik moslemid ühendada ühte islami riiki või kalifaati. Panislamism tekkis vastuseks Euroopa laienemisele Indias ja Lähis-Idas 19. sajandi lõpus. Mõiste võeti kasutusele Euroopas.
Elbingerode

Göttingeni kreisi valla kohta vaata artiklit Elbingerode (Alam-Saksi). Elbingerode on asula Harzi kreisis Saksamaa Saksi-Anhalti liidumaal. 1. jaanuarist 2010 on see halduslikult Oberharz am Brockeni linna osa. Enne seda oli Elbingerode linnana iseseisev haldusüksus.
Ruumiõhu sündroom

Ruumiõhu sündroom on tavaliselt kinniste akendega kontoriruumides töötavaid inimesi tabav sündroom, mille tüüpilised sümptomid on peavalu, väsimus, silmade ärritus ja pearinglus. Selle põhjusteks peetakse hoonest pärinevaid reostusaineid, sealhulgas formaldehüüdiaure, tolmuosakesi, mikroorganisme jmt.
Alkejevo rajoon

Alkejevo rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Bazarnõe Mataki. Rajoonis on 21 külaasundust, kus on kokku 71 asulat. 2016. aastal oli rajooni elanike arv 19 439. 2010. aasta seisuga olid elanikest 64,2 tatarlased 19,2% tšuvašid ja 15,7% venelased. Q126684906  Alkejevo rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alkejevo rajooni koduleht (vene ja tatari keeles)
Otto (Braunschweig-Grubenhagen)

Otto, Braunschweig-Grubenhageni hertsog (1320 – 1. detsember 1398) oli Napoli kuninganna Giovanna I neljas ja viimane abikaasa. Ta kandis ka Taranto vürsti tiitlit. Tema hüüdnimi oli Otto Tarantolane.
Küüneviil

Küüneviil on tööriist, mida kasutatakse sõrme- ja varbaküünte õrnaks lihvimiseks, poleerimiseks ning kujundamiseks pärast seda, kui küüs on küünetangide või -kääridega lühemaks lõigatud. Küüneviilid võivad olla keraamilised, klaasist, kristallist, lihtsast metallist või abrasiiviga kaetud (nt safiir) metallist. Kasutusel on ka ühekordsed küüneviilid. Need on tehtud papist, millele on liimitud abrasiivpaber. Seetõttu on need painduvad ja neid on mugav kasutada sõrme- ja varbaküünte hoolduseks, kujundamiseks ja silumiseks. Küüneviilid võivad olla ka haiguste edasikandjad, kui sama viili kasutatakse rohkem kui ühel inimesel piisava steriliseerimiseta. Nii on ühekordne viil metallviili hügieenilisem alternatiiv. Enamasti on ühekordsed viilid odavamad ja soovituslik on need pärast kasutamist ära visata. Ühekordsed küüneviilid on tavaliselt vähem abrasiivsed kui metallist küüneviilid, mistõttu võtab nendega küünte lihvimine rohkem aega. Küüne silumiseks ja kujundamiseks tehakse kergeid, ühtlaseid ja täpseid ühesuunalisi tõmbeid üle küüne otsa. Pikkade sõrmeküünte lühendamiseks kulub tavaliselt 20–30 kerget tõmmet, 5–6 tõmbest aga enamasti piisab küüntele kuju andmiseks. Kitarrimängijad kasutavad ühekordseid küüneviile selleks, et pilli sõrmitsemisest tekkinud ja kitarrikeelte taha takerduvaid nahapaksendeid pehmendada. Ühekordse küüneviili patenteeris J. Parker Pray 1883. aastal New Yorgis.
Musljumovo rajoon

Musljumovo rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Musljumovo. Rajoonis on 19 külaasundust, kus on kokku 71 asulat. 2016. aastal oli rajooni elanike arv 20 421. Q126684906  Musljumovo rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Musljumovo rajooni koduleht (vene ja tatari keeles)
Haapsalu kirikumõis

Haapsalu kirikumõis (saksa keeles Pastorat Hapsal) oli kirikumõis Ridala kihelkonnas Läänemaal. Mõisat on esmamainitud 1593. aastal. Mõisa koosseisu kuulusid Tanska ja Ahli küla Ridala kihelkonnast. 1906. aastal eraldati Haapsalu kirikumõisast maad raudtee ehituseks. Haapsalu kihelkond "Haapsalu kirikumõis". Rahvusarhiiv - Eesti ala mõisate register. Vaadatud 16. augustil 2024. "Haapsalu kirikumõis". Rahvusarhiiv - Kinnistute register. Vaadatud 16. augustil 2024.
Lokalahti

Lokalahti (varem Lokala) on maa-ala Soomes asuva Uusikaupunki linnaks nimetatava kohaliku omavalitsuse üksuse koosseisus. Varem moodustas see ala Lokalahti valla, aastal 1981 liideti ta Uusikaupunki linnaks nimetatava kohaliku omavalitsuse üksusega. Elanike arv oli 1995. aasta andmetel 497. Lokalahtis on Lokalahti puukirik (1763, arhitekt Johan Höckert). Lokalahtis on järgmised külad: Alhontaka, Apali, Haaroinen, Hakula, Heikkalanpää, Hermansaari, Kaimanen, Kelo, Korpi, Korvenranta, Kutkumaa, Kuusisaari, Lokalahti, Loppmeri, Marttila, Mattinen, Muntila, Mähkärlä, Nopperla, Oja, Palkkinen, Perkiö, Pietinalho, Pinipaju, Pitkäluoto, Pyöli, Ranta, Rauttinen, Riihiranta, Ruissaari, Tammisto, Terimaa, Tirkkala, Varanpää, Vartsaari, Viljattula, Väättänen. Lokalahti küla
Kambja kirikumõis

Kambja kirikumõis (saksa keeles Pastorat Kamby) oli kirikumõis Kambja kihelkonnas Tartumaal. Praust, Valdo. Tartumaa mõisad. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 116-7.
Rakvere kirikumõis

Rakvere kirikumõis (saksa keeles Pastorat Wesenberg) oli kirikumõis Rakvere kihelkonnas Virumaal. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi jäävad mõisa alad Rakvere linna territooriumile. Rakvere kirikumõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Tervajoki kool

Tervajoki kool on kuueklassiline kool Soomes Vaasa linnas Tervajoki asulas. Koolis on 74 õpilast ja 5 õpetajat. Samas hoones on eelkool ja lasteaed. Kooli kõrval on väike mets Ekometsä ('ökomets'), kus kasvab mitut liiki puid. Õpilased tõid 1980–1981 kodust istikud ja need istutati maha. Vanas Tervajoki koolimajas oli hallitus, mis tegi siseõhu mürgiseks. Oktoobris 2011 korraldasid õpetajad streigi. Vana hoone otsustati lammutada ja ehitada uus. Alates 2012. aasta algusest toimus õppetöö neli aastat barakkides. Uus hoone võeti kasutusele 2016. aasta alguses. Seda hakati ehitama 2014. aasta lõpus. Seal on söökla ja võimla, mida vanas majas ei olnud. Kooli direktorid on olnud Anu Vaarasto, Jorma Liljeqvist ja Erkki Kataja-Rahko. Alates 2006. aastast on direktoriks Tuulia Halkola. Anu Koski (1986–) Nanna Sumuvuori (1976–) Intervjuu Marianne Hautamäkiga Intervjuu Tuulia Halkolaga Intervjuu Erkki Katja-Rahkoga Kooli tutvustus Vaasa linna saidil Tervajoki kooli Youtube'i kanal
Suitsuahi

Suitsuahi on toiduainete suitsutamiseks mõeldud seadeldis. Tööstuslikult toodetud suitsuahju küpsetuskamber on tavaliselt silindrikujuline. Põhja külge kinnitatud, lühem ja väiksema diameetriga silinder on mõeldud tulekoldeks. Liha küpsetamiseks süüdatakse väike tuli koldesse, kus õhuvoog on tihedalt kontrollitud. Kuumus ja suits juhitakse toruga või otse läbi ava küpsetuskambrisse. Enamiku tootjate mudelid põhinevadki sellel lihtsal, kuid efektiivsel süsteemil. Sama süsteemi kasutatakse ka kaubanduslikul tootmisel. Püstine trummelsuitsuahi koosneb püstisest terasest trumlist, mida on kohandatud pseudo-kaudseks kuumsuitsutamiseks. Trumli allosas asub korv söe hoidmiseks ja küpsetuskott ahju eesotsas. Trummel on kaetud ventileeritud kaanega. Kasutatakse eri suurusega terasest trumleid, näiteks 110 liitrit, 210 liitrit ja 320 liitrit, aga eriti populaarne on 200-liitrine trummel. Temperatuuri kontrollitakse õhu pealevooluga trumli põhjast ja võimaldades õhu väljumist kaanes asuvatest aukudest. Püstised trummelsuitsuahjud on väga tõhusad ja paindlikud oma võimaluste poolest tagamaks õiged suitsutamisvõimalused, kas siis kasutades veepanni/rasvapanni või mitte. Enamus trummel-suitsuahju kasutajad eelistavad veepanni mitte kasutada, sest rasv, mis tilgub liha pealt, peaks kukkuma sütele, seal ära põlema ja andma lihale ainulaadse maitse. Püstine vesisuitsuahi (kuju järgi nimetatud ka kuulsuitsuahjuks) erineb trummelsuitsuahjust. See kasutab puusütt või puitu, et tekitada suitsu ja kuumust. Tule ja küpsetusrestide vahel asub veepann. Veepann tagab optimaalse suitsutamistemperatuuri ja lisab suitsuahju kambrisse niiskust. Veeaur ja suits kondenseeruvad, maitsestades suitsutatavat toodet. Veepann püüab kinni kogu rasva, vähendades nii tulekahju ohtu. Püstised vesisuitsuahjud on väga stabiilse temperatuuriga ja nõuavad väga väikest kohendamist, kui soovitud temperatuur on saavutatud. Nende suhteliselt madala hinna ja stabiilse temperatuuri tõttu on neid kasutatud mõnikord ka grillimisvõistlustel, kus propaan- ega elektrilised suitsuahjud pole lubatud. Propaansuitsuahi on disainitud nii, et saaks suitsutada liha mõnevõrra rohkem kontrollitud keskkonnas. Peamised erinevused teiste suitsuahjudega tulenevad soojusallikast ja suitsust. Propaansuitsuahju kuumus luuakse gaasipõletiga. Kuumus liigub terasest või rauast tehtud kasti, mis on täidetud puidu või söega, mis toodab kuumutamisel suitsu. Metallist kasti pealmises osas on ventilatsiooniaugud. Aukudest väljub põlemiseks vajalik hapnik, et kastis olev puit või süsi ei süttiks põlema. See rohkem traditsiooniline meetod kasutab kahe kambri süsteemi: tulekolde kamber ja küpsetamise kamber. Tulekolde kamber asub kas toidukambri kõrval või all ning seda saab reguleerida soovitud temperatuurile. Kuumus ja suits tulekoldest liigub kambrisse, kus seda kasutatakse suitsutatud toote valmistamiseks. [:en:Smoking_(cooking) https://en.wikipedia.org/wiki/Smoking_%28cooking%29]
Asta Vihandi

Asta Vihandi (neiupõlvenimega Kronberg, 1947–1958 Vihandi, 1958–1970 Ostmein, 1970–1980 Panksepp; 21. juuli 1929 Tartu – 5. märts 1993 Tallinn) oli eesti ooperilaulja ja näitleja. Aastatel 1945–1947 õppis ta Tartu 5. Õhtukeskkoolis ja 1946 Vanemuise balletistuudios. Laulmist õppis ta Pärnus Klaudia Taevi juhendamisel ning Tallinnas Linda Sauli ja Elsa Maasiku juhendamisel. Aastatel 1947–1948 oli ta Vanemuise koorilaulja. 1948–1950 oli ta Endlas nii näitleja kui ka koorilaulja ja tantsija. 1950–1985 oli ta Estonia ooperilaulja. 1985. aastast töötas ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia administraatorina. Ta mängis mitmes filmis (näiteks "Pöördel" (1957), "Perekond Männard" (1960) ja "Noor pensionär" (1972)). Ta suri 5. märtsil 1993 Tallinnas ja on maetud Tallinna Metsakalmistule. Aastatel 1947–1958 oli ta abielus laulja, näitleja ja fotograafi Oskar Vihandiga. Asta Vihandi Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 30.03.2016)
Pille-Riin Purje

Pille-Riin Purje (sündinud 19. augustil 1963) on eesti teatrikriitik. Pille-Riin Purje on lõpetanud 1981. aastal Tallinna 2. Keskkooli ning 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal. Ta alustas ülikooliõpinguid statsionaaris, kuid lõpetas kaugõppes. Ta töötab Raadioteatri toimetajana. Jüri Krjukov. Eesti Teatriliit, 2004 Olla! Tallinna Linnateater, 2009 Jüri Järvet. Narr ja Kuningas. Autor koos Reet Neimariga. Eesti Teatriliit, 2009 Johannese passioon. Üks koostajaid. Rakvere Teatrimaja, 2010 Aitab naljast! Legend Dan Põldroosist. Fookus Meedia, 2011 Lemmikute raamat. Kasteheinas põlvini - lõikeheinas põlvili. Tänapäev, 2013 Velda Otsus - nimi eesti kultuuris. Eesti Teatriliit, 2013 Tema ema oli näitleja, teatripedagoog ja publikuteenindaja Ester Purje. 2012 Priit Põldroosi nimeline auhind 2015 Valgetähe V klassi teenetemärk 2016 Reet Neimari nimeline kriitikaauhind "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 30. märtsil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.temuki.ee/2016/02/vastab-pille-riin-purje/ Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Pille-Riin Purje Eesti artiklite andmebaasis ISE
Kaspar Raudkivi

Herlend-Kaspar Raudkivi (hüüdnimega Mini/Miniatuur; sündinud 27. märts 1988) on ansambli Põhja-Tallinn laulja. Õppis laulmist Kaari Sillamaa Kaunite Kunstide Koolis ning räppis juba enne 2000. aastat. Ta on teinud lugusid koos Veiko Marley (Bob) ja Kristjan Soomrega. Veiko Marley ja Kaspar Raudkivi laulsid ansamblis Redcap Goblins. 2011. aasta mais valmis Põhja-Tallinnal muusikavideo loole "Me ei salli vaikust", milles teevad kaasa Mini, Wild Disease, Chance, Fate ja Kenny. See lugu on ka Chris Kala raamatu "Ebaõnnestunud" treileri taustamuusikaks ja samanimelise filmi taustamuusika. Kui 2015. aasta alguses lahkus Põhja-Tallinna koosseisust Kenneth Rüütli, läks Kaspar Raudkivi, kes vahepeal oli laulnud ansamblis Redcap Goblins, ansamblisse tagasi. 2016 osales Põhja-Tallinna Eesti Laulul.