laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Gaston Bachelard

Gaston Bachelard (27. juuni 1884 Bar-sur-Aube – 16. oktoober 1962 Pariis) oli prantsuse filosoof. Essai sur la connaissance approchée. Paris 1928. ’Ètude sur l’évolution d’un problème physique: la propagation thermique dans les solides. Paris 1928. La Valeur inductive de la Relativité. Paris 1929. Le Pluralisme cohérent de la chimie moderne. Paris 1932. Le Nouvel esprit scientifique. Paris 1934. L’Intuition de l’instant. Paris 1935. Les Intuitions atomistiques. Essai de classification. Paris 1935. La Dialectique de la durée. Paris 1936. L’Expérience de l’espace dans la physique contemporaine. Paris 1937. La Formation de l’esprit scientifique. Contribution à une psychoanalyse de la connaissance objective. Paris 1938. La Psychanalyse du feu. Paris 1938. Lautréamont. Paris 1940. La Philosophie du non. Paris 1940. L’Eau et les rêves. Essai sur l’imagination de la matière. Paris 1942. L’Air et les songes. Essai sur l’imagination du mouvement. Paris 1943. La Terre et les rêveries de la volonté: essai sur l’imagination des forces. Paris 1948. La Terre et les rêveries du repos: essai sur les images de l’intimité. Paris 1948. Le Rationalisme appliqué. Paris 1949. L’Activité rationaliste de la physique contemporaine. Paris 1951. Le Matérialisme rationnel. Paris 1953. La Poétique de l’éspace. Paris 1957. La Poétique de la rêverie. Paris 1961. La flamme d’une chandelle. Paris 1961. La Poétique du Phénix. Lõpetamata käsikiri. "Ruumipoeetika" (La poétique de l'espace). Tõlkinud Kaia Sisask. Sari Avatud Eesti raamat, Vagabund, Tallinn 1999, 338 lk; ISBN 9985835395 Haljand Udam, "Jooni Gaston Bachelard'i luuleteooriast" – Looming 1974, nr 9, lk 1543–57; ka H. Udami raamatus "Orienditeekond", sari Eesti Mõttelugu, nr 37, Ilmamaa, Tartu 2001, lk 316–336 Mihkel Mutt, "Gaston Bachelard'i intiimne ruum" – Kunst ja Kodu 1980, nr 1; ka M. Muti raamatus "Kõik on üks ja seesama. Kirjandusest ja teatrist 1975–1985", Eesti Raamat, Tallinn 1986, lk 158–168 Mihkel Mutt, "Gaston Bachelard'i vaated tulele" – Looming 1982, nr 5, lk 690–697; ka M. Muti raamatus "Kõik on üks ja seesama", 1986, lk 169–185 Tõnu Õnnepalu, "Kodu tühjas ruumis" ("Ruumipoeetika" arvustus) –Eesti Päevaleht / Arkaadia 12. veebruar 2000, lk 9 Vilen Künnapu, "Gaston Bachelard'i poeetiline astronoomia" ("Ruumipoeetika" arvustus) – Eesti Ekspress 17. veebruar 2000, lk B7 Marek Tamm, "Eesti Bachelard" (filosoofi retseptsioonist) – Vikerkaar 2000, nr 5/6, lk 166–169 Kaisa Reimand, "Ruumipoeetiline projekt" – kogumikus "Lend 2010. Tartu Kõrgema Kunstikooli valitud diplomitööd 2010", Tartu 2011 (Tartu Kõrgema Kunstikooli toimetised, nr 15). ISBN 9789985991565, lk 238-254 ja 626
Eesti Vabaharidusliit

Eesti Vabaharidusliit (lühend: EVHL) on aastal 1994 Tartus asutatud valitsusväline katusorganisatsioon, mis ühendab vabaharidusega tegelevaid ühendusi. Põhikirja järgi on EVHLi eesmärgid on muu hulgas toetada rahva hariduslikke taotlusi, säilitada rahvuskultuuri traditsioone, levitada, toetada ja kaitsta vabahariduse ideid. EVHL peab ennast aastatel 1924–1940 tegutsenud Eesti Haridusliidu traditsioonide jätkajaks. EVHL volikogu on juhatanud Ivo Eesmaa, Reet Valgmaa ja Margit Düüna. EE 12. köide, 2003: 108. https://web.archive.org/web/20130325031549/http://www.vabaharidus.ee/index.php?page=101 (vaadatud 01.02.2013) Katusorganisatsiooni koduleht (vaadatud 01.02.2013)
Eesti Uimastiseire Keskus

Eesti Uimastiseire Keskus (lühend: EUSK) on aastal 2001 loodud asutus, mis tegutseb Tervise Arengu Instituudi juures. EUSK kogub Eestis andmeid narkootikumide tarvitamise, ennetustöö ja narkopoliitika kohta. EUSKi töö on tihedalt seotud Euroopa Liidu analoogse keskusega – Euroopa Narkootikumide ja Narkomaania Seirekeskus (EMCDDA). EUSK asutati algul Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi (EKMI) struktuuriüksusena. Aastal 2003 moodustati EKMI ja kahe teise asutuse baasil Tervise Arengu Instituut, mille koosseisu nüüd EUSK kuulub. EE 12. köide, 2003: 107. https://web.archive.org/web/20160304220456/http://www.tai.ee/instituut/tootajad/eesti-uimastiseire-keskus (vaadatud 01.02.2013) https://web.archive.org/web/20130131181818/http://www.tai.ee/et/instituut/tutvustus/ajalugu (vaadatud 01.02.2013) Keskusest Tervise Arengu Instituudi kodulehel (vaadatud 01.02.2013)
Eesti Töölismuusika Liit

Eesti Töölismuusika Liit oli aastatel 1930–1941 töötanud töölismuusikaühinguid ühendanud keskne organisatsioon. Organisatsioonile panid aluse Tallinna ja Pärnu töölismuusikaühingu liikmed. Organisatsioon oli Austrias Viinis tegutsenud Töölismuusika Internatsionaali liige. Aastal 1940 oli organisatsioonil u 300 liiget 12 ühingust. Organisatsiooni tegevus lõppes pärast Rahva Kunstilise Isetegevuse Keskmaja loomist. EE 12. köide, 2003: 107.
Aso jõgi

Aso (ladinakeelne nimi Asis) on jõgi Kesk-Itaalias. 63 kilomeetri pikkune jõgi kulgeb peamiselt Ascoli Piceno ja Fermo provintside piiril. Jõe läte asub Kesk-Apenniinides Sibillini mägedes Montemonacos, 950 meetri kõrgusel merepinnast. Aso paremkaldal on järgmised Ascoli Piceno provintsi omavalitsusüksused: Comunanza, Force, Rotella, Montedinove, Montalto delle Marche, Carassai, Montefiore dell'Aso. Enne Aadria merre suubumist voolab jõgi läbi Fermo provintsi piires olevate Campofilone ja Pedaso. Jõe vasakkaldal on järgmised Fermo provintsi omavalitsusüksused: Montefortino, Montefalcone Appennino, Santa Vittoria in Matenano, Montelparo, Monte Rinaldo, Ortezzano, Monte Vidon Combatte, Petritoli, Monterubbiano, Moresco, Lapedona, Altidona.
Comacina saar

Comacina saar (itaalia keeles Isola Comacina) on väike metsane saar, mis asub Como järves Itaalias. See on Como järve ainus saar ning asub läänekalda lähedal. Comacina kuulub Ossuccio valda. 587. aasta paiku asus saarel üks viimaseid Bütsantsi kindlusi langobardide võimu aluses piirkonnas. Pärast pikka piiramist lasid Authari juhitud langobardid kindluse kuberneril Franciol põgeneda keiser Justinianus I asevalitseja Narsese pealinna Ravennasse. 1919 anti saar Belgiale austusavaldusena kuningas Albert I-le. Järgmisel aastal saar tagastati. Tänapäeval on Comacinal restoran, kohvik ja rida arheoloogilisi leiukohti. Comacina veebileht
Tanaro

Tanaro (ladinakeelne nimi Tanarus) on jõgi Loode-Itaalias. Tanaro on pikkuselt Itaalia kuues jõgi ning valgla suuruselt Po, Tevere ja Adige jõe järel Itaalia neljas jõgi. Tanaro on Po suurim parempoolne lisajõgi. Jõgi saab alguse Tanarello ja Nerone jõe ühinemiskohal Saccarello mäe nõlval Liguuria Alpides. Tanaro kallastel asuvad järgmised asulad: Ceva, Alba, Asti ja Alessandria. 402. aasta 6. aprillil toimus Asti lähistel Pollentia lahing. Europos valstybių gamtinė geografija, Petras Lingė. Kronta, 2007 m., ISBN 978-9955-734-17-8  Tanaro – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Taimegeograafia

Taimegeograafia ehk fütogeograafia on botaanika haru, samuti biogeograafia haru, mis tegeleb taimede levilate ja leviku uurimisega. Taimegeograafia alusepanijaks oli Alexander von Humboldt. zoogeograafia
Zoogeograafia

Zoogeograafia ehk loomageograafia on zooloogia haru, samuti biogeograafia haru, mis tegeleb loomade levilate ja leviku uurimisega. faunistika taimegeograafia Remm, Hans 1961. Zoogeograafia. Tartu: Tartu Riiklik Ülikool. Remm, Hans 1969. Zoogeograafia. 2. trükk. Tartu: Tartu Riiklik Ülikool.
Kuru oja

Kuru oja on oja, mis voolab läbi Kuru küla ja suubub Peipsi järve. Oja pikkus on 6,5 km. Kuru oja Eesti looduse infosüsteemis
Marge Nelk

Marge Nelk (sündinud 6. mail1975) on eesti kunstnik ja raamatukujundaja. Ta on õppinud Tartu ülikoolis teoloogiat ja Tartu Kõrgemas Kunstikoolis fotograafiat. Tartus Supilinnas elav Nelk on kujundanud raamatuid ja teinud segatehnikas fotokunsti. Tartu Kunstimaja galeristi Indrek Grigori sõnul saavad Nelgi digitaalsed kompositsioonid "oma efektsuse pinna graafilisest mitmekihilisusest, mis muudab kujutatud ruumi erakordselt sügavaks ja dünaamiliseks". Nelgi näitusi on korraldatud Tartu Loomemajanduskeskuses ja Viljandis Kondase Keskuses. Tema teoseid on olnud müügil Tartu noore kunsti oksjoneil. Marge Nelk on illustreerinud Kätlin Kaldmaa lasteraamatu "Lugu Keegi Eikellegitütre isast" (Tallinn: Ajakirjade Kirjastus, 2012), kujundanud Jaan Kaplinski teose "Santorini. Teekond Ayia Triadasse" (Tartu: Võluri Tagasitulek, 2012) ja Rein Rannapi CD "Hingelinnud" (Haabneeme: Klaveripoeg, 2011), samuti Mehis Heinsaare raamatu "Unistuste tappev kasvamine" (Tallinn: Menu Kirjastus, 2016). Heinsaare raamatut arvustades kirjutas kriitik Põim Kama: "Kunstnik Marge Nelgi kirkad ja fantaasiaküllased illustratsioonid on elamus omaette. Olles nii Heinsaare kui ka Nelgi loominguga varem tuttav, on vaid üllatav, et kuidas need kaks talenti varem kokku ei saanud. Raske oleks nimetada kunstnikku, kes Heinsaare kummalisi ja kujundirohkeid maastikke paremini visualiseerida suudaks." Marge Nelki on käsitletud Leelo Lauritsa 2014. aastal ilmunud raamatus "Kütioru tillukesed asjad" (lk 59). Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] "Tartu noore kunsti oksjon "Best of..."" Tartu loomemajanduskeskuse kodulehel (vaadatud 2. veebruaril 2013) Põim Kama "Kunstnik uneilmas" Postimees, 26.10.2011 (vaadatud 2. veebruaril 2013) "Kätlin Kaldmaa esitles uut lasteraamatut" ERR, 14.01.2013 (vaadatud 2. veebruaril 2013) "Marge Nelk Kondase Keskuses" Sirp/Kondase Keskuse pressiteade, 02.11.2011 (vaadatud 2. veebruaril 2013) Tartu noore kunsti kevadoksjoni "AKT!" buklett[alaline kõdulink] (vaadatud 2. veebruaril 2013) Jaanika Palm "Jaanuar 2013: Kätlin Kaldmaa "Lugu Keegi Eikellegitütre isast""[alaline kõdulink] Eesti Lastekirjanduse Keskus, jaanuar 2013 (vaadatud 2. veebruaril 2013) Põim Kama Pilguheite elu keskpäevaharjalt Postimees, 8. aprill 2016 Marge Nelgi kunstiblogi Heli Illipe-Sootak "Intervjuu: Marge Nelk" Reaktor, märts 2018 Põim Kama "Pilguheite elu keskpäevaharjalt" Postimees, 8. aprill 2016 Põim Kama "Kunstnik uneilmas" Postimees, 26. oktoober 2011 (näitusearvustus) "Kakukaamera: Marge Nelgi kummalised pildid" Eesti Ekspress, 10. oktoober 2011 (näitusearvustus) Põim Kama "Kunstnik näitab pilte väga isiklikus ruumis" Postimees, 26. aprill 2011
Foglia

Foglia (ladinakeelne nimi Pisaurus) on jõgi Kesk-Itaalias, Marche maakonna kõige põhjapoolsem jõgi. Jõe lähe asub Toscana Apenniinides. Antiikajal oli Foglia nimeks ladina keeles Pisaurus (ka Isaurus), sest jõe suue asus roomlaste Pisaurumi linna (tänapäeva Pesaro) lähistel. Foglia kallastel asuvad järgmised asulad: Sestino, Belforte all'Isauro, Piandimeleto, Lunano, Sassocorvaro, Auditore, Montecalvo in Foglia, Montelabbate ja Pesaro (suudmes).
Elmar Loige

Elmar Loige (23. juuni 1922 Vohnja vald, Virumaa – 4. jaanuar 2003) oli eesti arst. Ta õppis Türi algkoolis ja lõpetas aastal 1941 Türi Keskkooli. Septembris 1941 ta arreteeriti sakslaste poolt, ta viibis vangistuses Paides, Tallinnas ja Laitses augustini 1942. Siis sattus ta mobilisatsiooni alla, kust põgenes ja töötas 1942. aastal augustist novembrini põllutöölisena Virumaal, 1942. aasta novembrist 1944. aasta augustini töötas ta laadijana Türil ja Paldiskis ning õppis seejärel Tallinnas Raudteekoolis. Aastatel 1945–1951 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas; juba üliõpilasena spetsialiseerus ta kõrva-nina-kurguhaigustele. Aastatel 1951–1955 töötas ta Tartu Kurttummade Kooli arstina. Aastatel 1955–1958 töötas ta Tartu Kliinilise Haigla otorinolarüngoloogina. Aastal 1958 sai ta pakkumise tulla tööle Eesti NSV Tervishoiu Ministeeriumi IV Valitsuse Vabariiklikku Haiglasse, ta võttis pakkumise vastu ja töötas seal veel aastal 1997 (siis juba ümbernimetatud Magdaleena Haiglas) kõrva-nina-kurguhaiguste kabineti juhatajana. Palju aastaid oli ta kinnistatud ooperiteatri Estonia konsultant-arstiks. Dr. Elmar Loige suri 4. jaanuaril 2003 ja ta maeti 17. jaanuaril 2003 Rahumäe kalmistule. 1982 Eesti NSV teeneline arst http://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=Elmar&filter_maetud_perenimi=Loige&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=[alaline kõdulink] Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk 794.
Vomano

Vomano (ladinakeelne nimi Vomanus) on jõgi Kesk-Itaalias Abruzzo maakonnas. 76 km pikkuse Vomano 764 km² suurune valgla piirneb vasakult Tordino valglaga. Jõe lähe asub Apenniinides Gran Sasso mäestikus, San Franco mäe loodenõlvadel, Gran Sasso rahvuspargi südames. Gran Sasso Gran Sasso Sito della Riserva sul fiume Vomano (itaalia keeles)
Selma Kobla

Selma Kobla (neiuna Selma Punab 27. juuli 1910 Kuressaare – veebruar 1990 Tapa) oli eesti arst. Ta õppis Kuressaare algkoolis ja lõpetas 1930. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi. Vahepeal töötas mitmesugustel ametikohtadel ja astus 1936. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas (tal oli õppetöös vaheaegasid) 1946. aastal arstina. Ta kuulus Eesti Naisüliõpilaste Seltsi Ilmatar. Juba üliõpilasena 1944. aastal töötas ta Tartumaal Kursi jaoskonnaarstina ja jätkas tööd seal ka pärast ülikooli lõpetamist. 1946. aastal asus ta tööle Tapa haiglasse, kus töötas kuni pensionile siirdumiseni. Selma Kobla suri 1990. aasta veebruaris Tapal. Tema abikaasa oli (nad abiellusid aastal 1945) pastor August Kobla, isa oli kooliõpetaja Aleksander Punab. Vilistlased. Kuressaare Hariduse Kooli veebisait.
Maarja (eesnimi)

Maarja on eesti naisenimi, mis tuleneb nimest Maria. Maarja nimepäev on 25. märts (paastumaarjapäev). 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Maarja 1847 naisel. Maarja on Eestis populaarsuselt 99. naisenimi. Kõige populaarsem on eesnimi Maarja vanuserühmas 25–29, kus neid on 10 000 elaniku kohta 58,56 ning Tartu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 18,51. Maarja on keskmiselt 30 aasta vanune (mediaanvanus on samuti 29). Maarja Haamer, ooperilaulja Maarja-Liis Ilus, laulja, esinejanimega Maarja Maarja Ird (Mari Palm), näitleja Maarja Jakobson, näitleja Maarja Kaaristo, tõlkija ja toimetaja Maarja Kangro, kirjanik Maarja Kivi, laulja Maarja Kruusmaa, arvutiteadlane Maarja Meeru, teatrikunstnik Maarja Mitt-Pichen, näitleja Maarja Johanna Mägi, näitleja Maarja Nummert, arhitekt Maarja Rooma, arstiteadlane Maarja Talts, pianist Maarja Torga, õigusteadlane Maarja Vaher, kunstnik ja luuletaja Maarja Vaino, kirjanduskriitik ja -teadlane Maarja Öpik, mükoloog Marja Maaria "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. mai 2019. Vaadatud 8. augustil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Tordino

Tordino (ladinakeelne nimi Batinus) on jõgi Kesk-Itaalias Abruzzo maakonnas Teramo provintsis. Jõe lähe asub Laga mägedes Kesk-Apenniinides, Gorzano (2458 m) ja Pelone (2230 m) mäe vahel, Gran Sasso rahvuspargi territooriumil.
Ausa

Ausa (ladinakeelne nimi Alsa) on jõgi Kirde-Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas Udine provintsis. Jõgi voolab lõunas mööda Palmanovast, Aiello del Friulist, Cervignano del Friulist ning Terzo di Aquileiast ja suubub Marano Lagunare ja Aquileia vahel koos Corno jõega Marano laguuni ning sealt edasi Aadria merre. Richard J.A. Talbert, toim (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World: Map-By-Map Directory. Kd I. Princeton, NJ and Oxford, UK: Princeton University Press. Lk 273. ISBN 0691049459. Hammond World Atlas (6 ed.). Hammond World Atlas Corporation. 2010. Lk 69. ISBN 9780843715606. The Times Comprehensive Atlas of the World (12 ed.). London: Times Books. 2007. ISBN 9780061464508.
Kfz 13

Kfz 13 (pikalt Maschinengewehr-Kraftwagen Kfz 13) oli Adler Standard 6[a] põhjal ehitatud pealt lahtine Saksa soomusauto, mida ehitati aastatel 1932–1934 114 tükki. Sama keret ja veermikku kasutades valmistati ka 40 sideautot Funkkraftwagen Kfz 14. Reichswehris ja hiljem Wehrmachtis olid need kasutusel kuni operatsiooni Barbarossa esimeste etappideni, kuid eemaldati juba 1941. aastal tegevteenistusest ja saadeti õppeüksustesse. Kfz 13 oli pealt lahtine ees paikneva mootoriga soomusauto. Autol oli kaks telge, kuid vedav oli ainult üks. Meeskond koosnes ainult kuulipildurist ja autojuhist. Kõigi auto külgede soomuse paksus oli 8 millimeetrit, mis kaitses tavaliste, kuid mitte terassüdamikuga püssikuulide eest. Mati Õuna järgi oli ka põhi kaitstud 5-millimeetrise soomusega. Relvastus koosnes ühest 7,92-millimeetrisest MG 13-st (hiljem MG 34-st[lisa viide]), mille jaoks oli masinas 1000 padrunit. Kuju tõttu hüüti autot pesuvanniks (saksa keeles Badewanne). Sideauto Kfz 14 nägi üldjoontes samasugune välja, kuid kere kohal paiknes raamikujuline antenn ja masinas väliraadio. Meeskond oli kolme liikmeline ja et soomusauto oli relvastamata, sai meeskond ennast kaitsta ainult isiklike relvadega. Algselt määrati soomusautod Kfz 13 ratsarügementide kuulipildujakompaniidesse, kuid teise maailmasõja alguseks olid nad viidud jalaväediviiside luurepataljonidesse. Nad olid suhteliselt aeglased ja kehva maastikuläbivusega. Poola kampaania näitas, et nad ei sobi eesliinile ja suunati seetõttu tagalasse sisejulgeolekut tagama. Veel alles olevad masinad osalesid ka Prantsuse ja Flandria kampaaniates ning Barbarossa plaani algetapis, kuid suunati juba 1941. aasta jooksul õppeüksustesse. Kfz 13 järeltulijat, SdKfz 221 hakati välja töötama 1935. aastal. ^a Mati Õuna raamatu järgi on baasmasinaks Adler 3Gd, kuid teised allikad seda ei kinnita. Õun 2002, lk 5 Perret 1999, lk 8-9 Õun 2002, lk 8 Chamberlain, Hillary Doyle 1978, lk Mati Õun. Wehrmachti soomusmasinad: soomusautod, soomusveokid, ründesuurtükid ja tankihävitajad. Tallinn, Sentinel 2002 ISBN 9985785657 Peter Chamberlain, Hillary Doyle. Encyclopedia of German Tanks of World War Two: The Complete Illustrated Directory of German Battle Tanks, Armoured Cars, Self-propelled guns and Semi-tracked Vehicles 1939-1945. Silverdale Books 1978 ISBN 1845090128 Bryan Perrett. German Armoured Cars and Reconnaissance Half Tracks 1939-1945. Osprey Publishing 1999 ISBN 1855328496 N. W. Duncan. AFV Weapons Profile #33 - German Armoured Cars. Profile Publications Ltd. 1972 Kfz 14 Funkkraftwagen
Corno jõgi

Corno (ladinakeelne nimi Cornum; friuuli keeles Cuar) on jõgi Kirde-Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas Udine provintsis. Jõe läte on Gonarsis, Mortegliano ja Bicinicco vahel. Jõgi voolab läbi Gonarsi, Porpetto, San Giorgio di Nogaro, Torviscosa ja Grado ning suubub Ausa jõega ühinedes Marano laguuni, mõned kilomeetrid enne suubumist merre. Jõe ladinakeelne nimi Cornum (sarv) viitab jõe sängi kujule. Toponomastica: denominazioni ufficiali in lingua friulana.
Nelgi tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Nelgi tänav on tänav Tartus. Ta saab alguse Hommiku, Mooni ja Nikolai Lunini tänava vaheliselt alalt umbtänavana, mis kulgeb Hommiku tänavani ning teeb pöörde vasakule ja enne Mooni tänavat pöörde paremale. Seejärel kulgeb tänav otse kuni Kannikese tänavani. Tänava pikkus on 725 meetrit.
Nisu tänav

See artikkel räägib Tartu tänavast. Samanimeliste tänavate kohta vaata artiklit Nisu tänav (täpsustus). ‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Nisu tänav on tänav Tartus Veeriku linnaosas. Tänav algab Tulbi tänavalt, suundub alguses edelasse, ristub Ravila, Õie, Kressi ja Kannikese tänavaga, pöördub siis lõunasse ja lõpeb Viljandi maanteel. Tänava pikkus on 0,89 km.
Geert Hofstede

Geert Hofstede (õieti Gerard Hendrik Hofstede; 2. oktoober 1928 Haarlem Holland – 12. veebruar 2020) oli mõjukas Hollandi teadlane, kelle uurimistöö keskmes on organisatsioonikultuur, kultuuriökonoomika ja juhtimisteooria. Ta on eelkõige tuntud kultuuridimensioonide teooria autorina. Ta oli paljude ülikoolide audoktor. 2012. aastal promoveeriti ta ka Tartu Ülikooli audoktoriks. "Tartu Ülikooli audoktorid". Tartu Ülikool. Vaadatud 13. detsembril 2022. Geert Hofstede ametlik koduleht
Gregory Itzin

Gregory Martin Itzin (20. aprill 1948 Washington – 8. juuli 2022 London) oli Ameerika Ühendriikide filmi- ja seriaalinäitleja. Itzin on tuntud eeskätt tänu USA presidendi Charles Logani rollile telesarjas "24" (2006. aasta Primetime Emmy parima draamasarja meeskõrvalosatäitja nominatsioon). Ta on mänginud ka telesarjades "Sõbrad" (Theodore Hannigan, Mike Hannigani isa), "Murder One" (Roger Garfield), "Portreteerija" (Joel Marks), "The Mentalist" (Virgil Minelli), "Big Love" (senaator Dwyer), "Varjatud mina" (CIA riikliku salateenistuse endine direktor Henry Wilcox) jt. Gregory Itzin andmekogus IMDb (inglise)
Stella jõgi

Stella (friuuli keeles Stele) on jõgi Kirde-Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas Udine provintsis. Jõe pikkus on 47 kilomeetrit ja see suubub läbides Marano laguuni Aadria merre. Jõevee keskmine temperatuur on 11 °C, kõikumisega vahemikus 7–11 °C. Toponomastica: denominazioni ufficiali in lingua friulana.
Ofanto

Ofanto (ladina keeles Aufidus) on Itaalias Campania, Basilicata ja Apuulia maakonnas voolav jõgi. Ofanto jõgi algab Irpinia platoolt Avellinost idas, San Giorgio del Sanniost kagus ja Cervialto mäest põhjas 715 m kõrguselt. Esmalt voolab ta läbi Lucano Apenniinide itta, jõuab Basilicata piirini ja voolab tükk aega selle piirijõena. Ta pöördub põhja ning möödub Rionero in Vulturest, Vulture mäest ja Melfist lääne poolt, jõuab siis Apuulia piirini ja pöördub taas itta. Ta möödub Lavellost põhja poolt ja pöördub kirdesse. Alles sel kohal lakkab ta olemast Basilicata piirijõgi ja jätkub Apuulias, voolates läbi Canosa di Puglia. Jõgi suubub Aadria merre Barletta lähistel Fiumaras. Ofanto suuet loetakse Manfredonia lahe lõunapoolseks punktiks. Ofanto suubub Aadria merre Barlettast loodes, moodustades väikese delta, mille peamised harud on muutunud estuaarideks. Ofanto on 170 km pikk. Antiikajal oli ta laevatatav kuni Canusiumini, mida tänapäeval nimetatakse Canosa di Pugliaks. Ofanto on muutuva veehulgaga jõgi, millele on iseloomulikud sügisesed ja talvised üleujutused ning suvine madalvesi. Hoolimata suhteliselt suurest pikkusest ja valglast (2780 km²), on jõe keskmine vooluhulk suudmes suhteliselt väike, alla 14 m³/s. Jõe kallastel asuvad järgmised omavalitsusüksused: Avellino provintsis: Andretta, Aquilonia, Bisaccia, Cairano, Calitri, Caposele, Conza della Campania, Guardia Lombardi, Lacedonia, Lioni, Monteverde, Morra De Sanctis, Nusco, Sant'Andrea di Conza, Sant'Angelo dei Lombardi, Teora, Torella dei Lombardi Potenza provintsis: Atella, Melfi, Lavello, Pescopagano, Rapone, Rionero in Vulture, Ruvo del Monte Foggia provintsis: Ascoli Satriano, Candela, Cerignola, Rocchetta Sant'Antonio Barletta-Andria-Trani provintsis: Barletta, Canosa di Puglia, Margherita di Savoia, Minervino Murge, San Ferdinando di Puglia, Spinazzola, Trinitapoli. 216 eKr toimus Ofanto jõe lähedal Cannae lahing. Antiikne rooma sild Monteverde lähedal Ofanto jõgi Cairano lähedal Suur maailma atlas, lk. 62-63, välja arvatud kõrgus merepinnast Antiigileksikon, 1. kd., lk. 77 Antiigileksikon, 1. kd., lk. 96
Ameerika haab

Ameerika haab (Populus tremuloides) on papli perekonda kuuluv puuliik. hübriidhaab Ameerika haab andmebaasis eElurikkus
Carapelle jõgi

Carapelle on jõgi Itaalias Campania ja Apuulia maakonnas. Carapello on 98 km pikkune. Jõgi suubub Aadria merre Barletta lähistel. Jõe lähe asub Apuulias, Anzano di Pugliast põhjas, La Forma mäe (864 m) nõlval Napoli Apenniinides. Veekogu saab alguse San Gennaro ja Calaggio jõe ühinemisel. Carapello suubub Aadria merre Manfredonia lahes Torre Rivoli asulas Zapponeta lähistel. Jõe alamjooksul asub Margherita di Savoia kaitseala — Riserva naturale Salina di Margherita di Savoia. The Times (2003), Comprehensive Atlas of the World Eleventh Edition, Times Books, Plate 77 (P5).
Triploidne haab

Triploidne haab (Populus tremula f. gigas Nilsson-Ehle) on hariliku haava vorm, millel on triploidne kromosoomigarnituur. Triploidsel haaval on kromosoomide arv somaatilistes rakkudes 3n=57, tavalisel diploidsel haaval aga 2n=38. Triploidsed haavad on kujunenud looduslikult, neid on leitud näiteks Järvselja metsadest. Triploidsed haavad on mädanikukindlamad ja märksa võimsama kasvuga kui diploidsed harilikud haavad. Triploidset haaba saab paljundada vaid vegetatiivselt.