laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Gustav Valgma

Gustav Valgma (1935. aastani Gustav Weismann; 30. september 1917 Pärnu – 2. veebruar 1997 Tallinn) oli eesti kirjastustegelane, tõlkija ja publitsist. 1950. aastate alguses oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuva Polügraafiatööstuse, Kirjastuste ja Raamatukaubanduse Valitsuse juhataja asetäitja. 1953. aasta juunist kuni 1954. aasta detsembrini oli ta Eesti NSV Kultuuriministeeriumi Kirjastuste ja Polügraafiatööstuse Peavalitsuse ülem. EKP IX kongressil 1956. aastal valiti ta EKP Keskkomitee liikmeks. Ta oli Eesti Riikliku Kirjastuse direktor, hiljem kirjastuse Perioodika direktor. Ta on tõlkinud vene keelest eesti keelde õppekirjandust ning koostanud kogumiku Teise maailmasõja ajal Venemaal nõukogude tagalas elanud eestlaste mälestustest. V. I. Lenini teoste seitsmeteistkümnes köide eesti keeles. Eesti Kommunist, 8/1953 Sotsialistliku industrialiseerimise kongress. (ÜK(b)P XIV kongressi 30. aastapäevaks). Eesti Kommunist, 12/1955 Mõningaid raamatukirjastamise küsimusi. Polügrafist, 4/1958 Väliskirjanike teoseid eesti keeles. Tõe Hääl, mai 1959 Mis on revolutsiooniline kriis? Küsimused ja Vastused, 3/1963 Mida kujutab endast "Ühisturg"? (6 Lääne-Euroopa riigi blokist). Küsimused ja Vastused, 6/1963 Mis on varjatud tööpuudus? (Kapitalistliku tootmisviisi arenemisega kaasnev tööpuudus põllumajanduses). Küsimused ja Vastused, 9/1963 Mis on streigivõitlus? (Proletariaadi klassivõitluse vorm kapitalistlikus ühiskonnakorras). Küsmused ja Vastused, 11/1963 Millist osa etendavad poliitilised parteid sotsialistlikus ja kapitalistlikus ühiskonnas? Küsimused ja Vastused, 7/1965 Millises suunas areneb Araabia ÜV? Küsimused ja Vastused, 9/1965 Kas sotsialismi saab ehitada isoleeritult? Küsimused ja Vastused, 11/1965 1967 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri 1977 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane 1979 Tööveterani medal In memoriam 1997. Sirp, 9. jaanuar 1998 Stalinlikul Teel, 24. jaanuar 1956 Tõe Hääl, mai 1959 Autasustamisi. Sirp ja Vasar, 7. oktoober 1977 E-kataloog ESTER. Valgma, G., tõlkija E-kataloog ESTER. Võitlevas tagalas: Eesti NSV-st 1941. aastal evakueerunute mälestusi oma elust ja tegevusest Nõukogude tagalas Suure Isamaasõja aastail. Koostanud Gustav Valgma. Tallinn: Eesti Raamat, 1967
Nooska linnamägi

Nooska linnamägi (ka Talimäe, Tal(l)ima linnamägi) on linnamägi Võru maakonna Võru vallas Nooskas. Esimene linnus rajati sinna umbes 6. sajandi II poolel. Linnamägi jäeti maha ilmselt 11. sajandi I poolel. Linnamägi asub Haanja kõrgustiku põhjaosas Võru vallas Nooska külas. Nooska linnamägi jääb 6 km põhjakirdesse Rõuge linnamäest ja selle kõrval ida pool on Uraoja, mis voolab Vagula järve ja Võhandu jõe kaudu Lämmijärve. Linnamägi paikneb neemel ja seda piiravad kolmest küljest sügavad orud, neljandast küljest aga umbes 5 m kõrgune kallak. Linnamäge kirjeldati esmakordselt 1922. aastal, ehkki see kajastub ka varasemas rahvapärimuses. Keraamika juhuleidude alusel dateeriti algselt selle kasutamine viikingiaja eelsesse perioodi. 2010. aastal teostati linnamäel arheoloogilised väljakaevamised. Platoole tehtud kaevandis oli kultuurikiht 0,5 m paksune ja leiuvaene. Avastati 1. aastatuhande teisele poolele iseloomulikku keraamikat ja pronksspiraal, nõlvapoolses servas oli põlenud raudkivide vöönd. Kivide vahelt saadud süsinikudateering paigutab kivistiku ja kultuurikihi ülaosa 10. sajandisse. Looduslikult aluspõhjalt leiti kahe ristuva palgi jäänused, mis võisid pärineda mingist hoonest. Palgist saadud söeproov dateeriti vahemikku 553–765 pKr. Platoo servalt, 1 m kaugusel nõlva algusest, avastati põlenud kaitsetara jäänused, mis dateeriti vahemikku 339–591 pKr. Mäenõlvale tehtud kaevandi alaosa erosioonikihist saadus tukk dateeriti vahemikku 1041–1270 pKr. Ilmnes, et mäenõlva on kindlustustööde käigus järsemaks kaevatud. Süsinikudateeringud osutavad kahele erinevale asustusperioodile. Esimene algas rahvasterännuajal. Looduslikult aluspõhjalt leitud palgi ja kaitsetara jäänuste vanuste põhjal on linnuse rajamise ajaks hinnatud 6. sajandi II poolt. Teine asustusperiood oli ilmselt viikingiajal. Kuigi mäenõlvalt saadud söeproov lubab ka hilisemat kasutust, siis keraamika iseloom ja viikingiajale tunnuslik kivilasu osutavad siiski sellele, et linnus oli seal vaid kuni 11. sajandi esimese pooleni. Heiki Valk jt 2010, lk 49 Nooska (Tallima) linnamägi. Kultuurimälestiste riiklik register Heiki Valk jt 2010, lk 50-51, 71 Nooska linnamägi kultuurimälestiste riiklikus registris Heiki Valk, Ingrid Ulst, Jüri Metssalu, Anti Lillak. Excavations on the hill forts of south-eastern Estonia: Nooska, Kaloga, Karula, Võuküla and Lääniste. Arheoloogilised välitööd Eestis = Archeological fieldwork in Estonia, 2010, lk 49−72.
KRI

KRI või Kri võib tähendada järgmist: Kri on saar Indoneesias Kri on naisenimi ... krii keel
Melliste Lingutusmägi

Melliste Lingutusmägi on linnamägi küla Tartu maakonnas Kastre vallas Mellistes. Tegemist on edela-kirdesuunalise umbes 240 meetrit pika, pikliku ja laugjate nõlvadega moreenseljandikuga. Linnamäel puuduvad kindlad märgid vallidest ja kaitserajatistest ning ei ole ka arheoloogilisi kaevamisi tehtud. Ilmselt on tegemist I aastatuhande lõpu – II aastatuhande alguse linnusega. /Evald Tõnisson, Linnamäed ja maalinnad, Tallinn, 1966, lk 64 Melliste Lingutusmägi kultuurimälestiste riiklikus registris
Oktofoonia

Oktofoonia on kaheksa kanaliga elektroakustilise heli ruumiline esitusviis, milles kasutatakse korraga kaheksat sümmeetriliselt paigutatud heliallikat. Heliallikad (kõlarid) paiknevad kuulajat ümbritsevas heliruumis, asetsedes ühel või kahel tasapinnal. Oktofooniat on oma loomingus kasutanud näiteks heliloojad John Cage, Karlheinz Stockhausen ja teised. Tähelepanuväärseks oktofooniliseks teoseks peetakse saksa helilooja Karlheinz Stockhauseni suurvormi "Oktophonie" (1991). Levinud oktofoonia paigutused 8 kõlarit asetatuna kuubi tippudesse 8 kõlarit asetatuna ringjalt 45° nurkade vahedega, esimene kõlar asetatud nurgal 0°. 8 kõlarit asetatuna ringjalt 45° nurkade vahedega, esimene kõlar asetatud nurgal 22.5°. Oktofoonilist esitust kasutatakse salvestatud elektroakustiliste heliteoste esitamisel, elektroonilise muusika improviseerimisel ja muusikalise heliruumi loomisel interpreedi poolt ja/või algoritmi abil. Tänaseni pole oktofoonia leidnud laialdast kommertskasutust, jäädes peamiselt eksperimentaalse muusika pärusmaaks. Kuna puuduvad edastust reguleerivad kokkulepped ning kaheksa kanaliga salvestis pole toetatud levinud helikandjate poolt, sõltub oktofoonilise heliteose esitamine palju interpreedi tegevusest heliruumi loomisel. Oktofooniline esitus annab edasi informatsiooni heliruumi kohta heli suuna, kõrguse ja tugevuse, helivõnkumise faasi ja tämbri abil, sarnaselt stereofoonilise ja kvadrofoonilise esitusega. Ka kõlarite paarisarvuline sümmeetriline paigutus viitab oktofoonia sarnasusele stereofoonilise edastusega. Kui kõlarid paiknevad ühel tasapinnal, moodustavad need mõttelise kaheksanurkse kujundi. Kahel tasapinnal asetsevad kõlarid moodustavad ruumilise kujundi – kuubi või risttahuka. Suurendades heliallikate ja -kanalite hulka, on võimalik luua veelgi detailsemaid heliruume ning sarnaselt oktofooniaga võib ette kujutada ka 16 ja 32 heliallikaga ruumi jne. Helilooja Karlheinz Stockhausen on loonud muusikat nii nelja- ja kaheksakanalisele kui ka suuremale heliruumile. Oktofoonilise esituse puuduseks on selle tehniline keerukus. Oktofoonia puhul on keeruline algset heliteost detailselt edasi anda, kuna kuulaja poolt vastu võetud informatsioon sõltub palju tema asukohast ja paiknemisest kolmemõõtmelises heliruumis. Lihtsustatult võib öelda, et heliruumi on võimalik detailselt häälestada ühe kuulaja jaoks, kes kuulamise käigus oma asukohta ei muuda, kuid praktiliselt võimatu ühtlaselt terve ruumi jaoks. Octophonie Kvadrofoonia Stereofoonia Macedo, F. Investigating Sound in Space: Five meanings of space in music and sound art. Organised Sound 20(2): 241–248 © Cambridge University Press, 2015 Baalman, M.A.J. Spatial Composition Techniques and Sound Spatialisation Technologies. Organised Sound 15(3): 209–218 & Cambridge University Press, 2010
Lemsalu kirikumõis

Lemsalu kirikumõis ehk Limbaži kirikumõis (saksa keeles Pastorat Lemsal, läti keeles Limbažu mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Limbaži piirkonnas Limbažis. Mõisa maad eraldati varasema Gerķise mõisa maadest. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal kaks adramaad, sellele allus 42 mees- ja 54 naishinge. 1688. aastal oli mõisa suurus 1 ja 3/4 adramaad, samuti ka aastal 1734. Aastal 1757 oli adramaid kaks. Aastal 1823 oli mõisa suurus 1 ja 19/20 adramaad. Sama suur oli mõis ka aastal 1832. 1881. aastal oli 2 ja 16/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 159. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 157 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 152.
India metsad

India metsad ei ole ainult majandusressurss, vaid on kohad, kus võib leida maailmas ainulaadset taimestikku ja loomastikku. India metsad on maailma mastaabis üks kaheteistkümnest suurima elurikkusega paigast. Lääne-Ghati ja Ida-Himaalaja mäestik on maailmas elurikkuselt kuulsad. India metsades kasvab 12% maailmale tuntud taimedest, umbes 47 000 õitsevat ja mitteõitseva taime liiki. Lisaks leidub veel umbes 59 000 putukaliiki, 2500 kalaliiki ja 17 000 katteseemnetaime liiki. Loomaliike leidub seal metsadest umbes 90 000, mis on 7% maailmale tuntud loomaliikidest. Imetajaid leidub seal umbes 4000 liiki. India metsades on rikkalik linnustik, sest seal elab umbes 12,5% maailma linnuliikidest. Tõenäoliselt katsid Indiat varem tihedad metsad, aga inimtegevus on nende arvukust ja tihedust vähendanud. Iidsed tekstid kajastavad India metsade puude ja taimede tähtsust. Metsas tehti pidevalt rituaale. “Agni Purana”, 4000 aasta vanune tekst õpetas, et inimene peaks puid hoidma hea toormaterjali ja jumalate õnnistuse nimel. Oluline areng India metsanduses toimus 1976. aastal, kui koostati kaks viisaastaku plaani, mille teemaks olid "Areng ilma hävitamata" ja "Metsad ellujäämise nimel". Nende eesmärk oli loomastiku ja taimestiku taastamine ja hõimukultuuri sidumine metsade arenguga. IIASA (International Institute for Applied Systems Analysis) uuris 2007. ja 2008. aastal India metsi. Leiti, et India metsamajandamises on neli suurt probleemi: andmete vähesus, tõhusate strateegiate ja seaduste puudumine, süsteemi puudumine, mis annaks ülevaate India metsade tuleviku kohta, ning puudulik koostöö majandussektorite vahel. Indias raiutakse ülemääraselt metsa, selleks et rajada põllumaad. Selle põhjus on India suur rahvaarv. Indias on ka väga palju ja suuri rahvusparke, suurimad neist on Corbeti ja Sasan Giri rahvuspark. Lähisekvatoriaalne mussoonkliima paikneb 10. ja 20. laiuskraadide vahemikus. Seal on kaks ligikaudse võrdse pikkusega aastaaega - kuiv ja niiske. Põhiliselt asuvad savannid Aafrikas ja Lõuna-Ameerikas, kuid väiksemaid savanne leidub nii Indias kui ka Kesk-Ameerikas. Savannid on tekkinud mussoonmetsade põlengu, metsaraie, maaviljeluse ja karjakasvatuse tõttu. Savannide valitsevaks rohttaimeks on põhiliselt kõrrelised aga seal leidub ka suuri üksikuid puid. Kõrrelistel on tihe ning sügav juurestik ja need võivad kasvada kuni 2 meetri pikkuseks. Mullastik on punakat värvi, mis põuaperioodil kuivab kivikõvaks. Peapuuliigid on seal akaatsiad, palmid, pudelpuud ja baobabid. Savannides leidub palju rohusööjaid loomi kui ka kiskjaid näiteks antiloobid, elevandid tiigrid ja nii edasi. https://en.wikipedia.org/wiki/Forestry_in_India#Conservation "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. september 2018. Vaadatud 13. märtsil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.iiasa.ac.at/web/home/resources/publications/IIASAPolicyBriefs/pb05-web.pdf http://karavanserai.bluemoon.ee/Aasia/India/india_loodus.php https://www.taskutark.ee/m/savann/
MIS

MIS või mis võib tähendada järgmist: juhtimise infosüsteem (inglise management information system) marine isotope stage, klimatoloogia mõiste ...
Ihu ja hingega internetis: kuidas mõista sotsiaalmeediat

"Ihu ja hingega internetis: kuidas mõista sotsiaalmeediat" on 2017. aastal Tallinna Ülikooli Kirjastuse avaldatud esimene eestikeelne raamat interneti- ja sotsiaalmeediauuringutest. Raamatu autor on Katrin Tiidenberg. Raamat selgitab võrgutehnoloogiast vahendatud inimsuhtluse ja minaloome erinevaid tahkusid sidudes originaaluurimuste andmeid rahvusvaheliste uuringute tõlgendustega. “Ihu ja hingega internetis” on mõeldud kõigile, keda huvitab inimeseks olemine tänases digitaalselt rikastatud elukeskkonnas. Raamat juhatab lugeja selgelt ja mõistetavalt läbi digielu võtmemõistete, arutledes platvormilubavuste, muutuvate kultuurinormide, visuaalse eneseväljenduse, digitaalse minaloome, online-kogukondade, digitaalse kehalisuse ning kehtivaile tavadele vastuhakkamise üle. Ehkki sellele, kuidas ja miks inimesed sotsiaalmeediat kasutavad, ei ole võrgutehnoloogiast palistatud ja kiirelt muutuvas maailmas ajatut ja universaalset vastust, pakub autor vajaliku ülevaate viimaste aastate teemakohastest teadusuuringutest, soovitab keeruka situatsiooni mõistmiseks sobivaid analüütilisi raamistikke ning illustreerib seda kõike empiiriliste andmetega. “Ihu ja hingega internetis” on inimkeskne, sotsiaalteaduslik käsitlus võrgustatud maailmas inimeseks olemise, suhtlemise ja suhestumise kogemustest ja tulemustest. Dr. Katrin Tiidenberg on Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituudi sotsiaalmeedia ja visuaalkultuuri dotsent, järeldoktorant Taanis Aarhusi Ülikooli Kommunikatsiooni ja Kultuuri instituudis ning Eesti Noorte Teaduste Akadeemia liige. Tema teadustöö keskendub digitaalselt rikastatud suhtluse, visuaalse eneseesitluse ja mõlemaga seotud kultuuriliste normide uurimisele. Ihu ja hingega internetis: kuidas mõista sotsiaalmeediat? Tallinna Ülikool Meedias Katrin Tiidenbergi raamat kummutab sotsiaalmeedia kohta levivaid müüte, ERR Ihu internetis + On see tempel, vangla või lõbustuspark? Katrin Tiidenberg, Sirp Gutenbergist ja Zuckerbergini ehk kuidas kommunikatsioonitehnoloogiad inimest ja ühiskondi muudavad. Mihkel Kunnus. Postimees Lagunevas armastuses pole süüdi arvuti. Madis Jürgen. Eesti Ekspress. Vikerkaar loeb. Sotsiaalmeedia kasutusväärtus. Aro Velmet. Postimees.
Lemsalu mõis

Lemsalu mõis ehk Limbaži mõis (saksa keeles Schloß Lemsal, läti keeles Limbažu muiža, ka Limbažu pilsmuiža) oli Riia linnamõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Limbaži piirkonnas Limbažis, peahoone asub aadressil Burtnieku iela 7. 19. novembril 1621 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf Lemsalu piiskopilinnuse koos kõige sinnakuuluvaga Riia linnale. Kingitu hulgas oli ka Lāde mõis, mis oli toona 2 ja 1/2 adramaa suurune, Heinrich Hastferile kuulunud mõis ja Viļķene vakus (Wilcken), millest kujunes hiljem Riia linnale alluv Viļķene mõis. Hiljem omandas Riia linn ümbruskonnas veel teisigi maatükke, mis liideti Lemsalu mõisaga. Aastal 1621 loovutas Arend Thor Avest linnale Krüdenershofi mõisa. Aastal 1630 omandas linn Caspar Grothausenilt maad, mille Johann Jarensbach aastal 1612 panti pannud oli. Aastal 1638 ostis Riia linn George Koskullilt 165 taalri eest Viffhuseni mõisa. Buddenbrockshofi mõisa ostis linn 600 taalri eest aastal 1640, selle varasem omanik oli George Buddenbrock. Aastal 1647 ostis Riia Gerķise mõisa, mille maad liideti Lemsalu mõisaga aastal 1657. 9. mail 1653 ostis Riia linn Albedyllidelt Rēza mõisa. Aastal 1657 kinnitas Karl X Gustav selle Riia linna omandiks ja allutas Lemsalu mõisale. Aastal 1732 müüs parun Campenhausen, kellele Ķipēni mõis oli panditud, osa maadest Vecķipēni mõisa nime all Lemsalu mõisale. Aastal 1759 ostis parun Campenhausen Lemsalu mõisalt tüki maad (Ahlenhof), mis liideti Katvari mõisaga. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 23 ja 3/8 adramaad, sellele allus 547 mees- ning 624 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus koos Lāde ja Viļķene mõisaga kuuskümmend viis adramaad. 1688 oli mõisa suurus kakskümmend üheksa adramaad, aastal 1734 oli adramaid 14 ja 3/8, aastal 1757 aga 23 ja 2/3. Aastal 1823 oli mõisa suurus 23 ja 13/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 23 ja 13/20, aastal 1881 aga 12 ja 8/80, lisaks 24 ja 1/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 157 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 157-159. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 148 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 226. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 248. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 152.
Nabe mõis

Nabe mõis (saksa keeles Nabben, läti keeles Nabes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas, mis kujunes endise Nabe vasallilinnuse linnuseläänist. Osad vana linnuse jäänused võivad olla säilinud mõisa hoonestuses; ka on säilinud üks vana torn, mis on arhitektuurimälestisena kaitse all. Mõisakompleksist on kaitse all veel häärber, viinavabrik, kuur, ait, elumaja ja tootmishoone. Mõisakompleks jääb tänapäeval Limbaži piirkonda ja Limbaži valda Nabe küla aladele. 1584–1600 kuulus Nabe poolameelsele Johann Gotthard von Tiesenhausenile. 1600 saatis Nienstedti kroonika järgi Södermanlandi hertsog Karl mõned väeosad üle võtma Liivimaal poolakatele alluvate sakslaste käes olevaid linnuseid, sealhulgas ka Nabet. Alistumisettepanek võeti vastu. 1601. aasta rootslaste revisjoniaktis on Nabe linnust jälle mainitud. Kuningas Gustav II Adolf läänistas Nabe Caspar von Tiesenhausenile, kes aga ilma järglasteta suri ja mõis Rootsi krooni omandusse tagasi läks. 1629 andis Rootsi kuningas Nabe riigisekretär, sõjanõunik ja ooberst Lars Grubbele. 1651 müüsid viimase pärijad valduse ooberst Valentin von Meyerile. Aastal 1661 ostis selle George Grohte, kes selsamal aastal mõisa Kuressaare linnakohtu eesistujale von Hagenile edasi müüs. Tolle tütar abiellus aastal 1688 notar Christoph Manekeniga. Manekenide suguvõsa kätte jäi mõis aastani 1802, mil von Stegmanniga abiellunud Amalie Elisabeth selle Sieversitele müüs. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 3/4 adramaad ning sellele allus 229 mees- ning 253 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus üksteist adramaad. 1688 oli mõisa suurus 14 ja 3/4 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 2 ja 3/4, aastal 1757 aga 5 ja 3/4. Aastal 1823 oli mõisa suurus 7 ja 11/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 7 ja 13/20, aastal 1881 aga 5 ja 47/80, lisaks 8 ja 52/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Mõisale kuulus aastal 1816 kaks karjamõisa: Althof ja Neuhof. Mõisa hooned 2012. aastal: Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 161-162 Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 249. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 157 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 152.
Lāde mõis

Lāde mõis (saksa keeles Ladenhof, varem Namküll, läti keeles Lādes muiža) oli rüütlimõis, hiljem Riia linnamõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Limbaži piirkonnas Limbaži vallas. Mõisa läänistas Riia peapiiskop Michael Hildebrand aastal 1508 Peter von der Lodele. Aastal 1695 sai selle omanikuks Ewold Mengden. 19. novembril 1621 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf Lemsalu piiskopilinnuse koos kõige sinnakuuluvaga Riia linnale. Kingitu hulgas oli ka Lāde mõis, mis oli toona 2 ja 1/2 adramaa suurune. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 9 ja 3/8 adramaad, sellele allus 355 mees- ning 413 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus koos Lemsalu ja Viļķene mõisaga kuuskümmend viis adramaad. 1688 oli mõisa suurus 12 ja 3/4 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 7 ja 3/4, aastal 1757 aga 9 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 11 ja 9/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 11 ja 9/20, aastal 1881 aga 6 ja 39/80, lisaks 11 ja 18/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 157 Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 248. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 152.
Sara Lenninger

Sara Lenninger on rootsi semiootik. Ta töötab Kristianstadi Ülikoolis. Tema erialaks on arengu- ja visuaalsemiootika, ning kognitiivsemiootika laiemalt. Pikka aega töötas ta Lundi Ülikoolis kognitiivsemiootika uurimisgrupis, mida juhtis Göran Sonesson. Lenninger, S. (2012). When Similarity Qualifies as a Sign : A Study in Picture Understanding and Semiotic Development in Young Children. Lund University. Dissertation.
Klaus Hasselmann

Klaus Ferdinand Hasselmann (sündinud 25. oktoobril 1931 Hamburgis) on saksa klimatoloog, meteoroloog ja okeanoloog. 2021. aastal pälvis ta koos Syukuro Manabe ja Giorgio Parisiga Nobeli füüsikaauhinna. Ta on 1999. aastast Max Plancki Meteoroloogia Instituudi emeriitprofessor. Tema peamised uurimisalad on klimatoloogia, stohhastilised protsessid, ookeaniained, satelliitkaugseire, integreeritud hindamisuuringud ja ühendväljateooria. Ta on tunnustatud kliimaekspert ja esimese adekvaatse lainemudeli WAM looja. Rohkem kui 17 aasta vältel on ta teinud Eesti teadlastest koostööd okeanoloog Tarmo Soomerega. Aastatel 1975–1999 oli ta Max Plancki Meteoroloogia Instituudi direktor. Hasselmann sai koolihariduse Inglismaal, kuhu tema perekond oli 1934. aastal emigreerunud. 1949. aastal naasis ta Hamburgisse. 1955. aastal lõpetas Hamburgi Ülikooli, kus õppis füüsikat ja matemaatikat. Diplomitöö teemaks oli turbulents. Aastatel 1955–1957 õppis ta Göttingeni Ülikooli ja Max Plancki dünaamika instituudi doktoriõppes füüsikat ja hüdrodünaamikat. Hasselmann sai 1957. aasta juulis Göttingeni ülikoolist doktorikraadi (PhD). 1963. aastal ta habiliteerus. Aastatel 1963–1975 oli ta Hamburgi Ülikooli professor (1972–1975 teoreetilise geofüüsika täisprofessor). Vahepeal, aastatel 1967–1968 töötas ta külalisprofessorina Cambridge'i Ülikoolis ning 1970–1972 oli ta USA uurimiskeskuses Woods Hole Oceanographic Institution Doherty professor. Alates 1975. aastast töötab ta Max Plancki Meteoroloogia Instituudis. Ühtlasi oli ta aastatel 1988–1999 Hamburgis asuva Saksamaa Kliima Arvutuskeskuse teadusdirektor. 1971 – Sverdrup Gold Medal Award (Ameerika Meteoroloogiaseltsilt) 1988 – valiti Academia Europaea liikmeks 1990 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1996 – Symonsi kuldmedal (Kuningliku Meteoroloogiaseltsi autasu) 2000 – East Anglia Ülikooli audoktor 2009 – BBVA Foundation Frontiers of Knowledge Awards Ta on valitud ka Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia liikmeks. ‎ Klaus Hasselmann. ae-info.org Akadeemik Tarmo Soomere. kes-kus.ee, 11. juuni 2010 Prof. Klaus Hasselmann. mpimet.mpg.de Koduleht. web.archive.org