laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Georgi Sedov (laev)

Georgi Sedov (vene "Георгий Седов") oli Venemaa jäälõhkuja, aurulaev. See sai nime vene polaaruurija Georgi Sedovi (1877–1914) auks. Laev valmis Šotimaal Glasgow's 25. detsembril 1908. Vette lasti järgmisel aastal. Algne nimi oli Beothic Newfoundlandi saare põliselanike, indiaani hõimu järgi. Laeva kodusadam oli Saint Denis. Laeval oli kolm trümmi, mis mahutasid kokku 1350 tonni kivisütt. Ilma varusid täiendamata jätkus kütust 3000 km läbimiseks. Selleks, et laev paremini jääle vastu peaks, oli tema kere tugevdatud. Veeliini juures oli 22 mm paksune jäävöö. Pardad olid sirge seinaga. Venemaa kaubandus- ja tööstusministeerium ostis laeva aastal 1916 ettevõttelt Job Brothers & Co. Ltd. Sama aasta detsembris arvati laev Venemaa kaubalaevastikku, jaanuaris 1917 varustati 76 mm suurtükiga ja arvati Põhja-Jäämere laevastiku koosseisu. Kuni 1919. aastani kasutati seda Valges meres jäälõhkujana ja kaubalaevana väljaspool navigatsioonihooaega. Aastatel 1917–1919 kuulus laev valgekaartlastele. Kõigis ametlikes dokumentides oli laeva nimi Georgi Sedov. Sellest hoolimata kirjutati ükskord, kui laev oli tarvis üle värvida, pardale suurte tähtedega laeva nimeks G. Sedov.
Hasuhha Magomadov

Hasuhha Magomadov (Хасуха Магомадов; mai 1905 – 28. märts 1976) oli viimane tšetšeeni abrekk. Aastatel 1939–1955 võitles erinevate rühmituste koosseisus Nõukogude võimu vastu. Alates 1955. aastast varjas end mägedes. 1974. aastal sai kinnivõtmiskatse käigus haavata, kuid pääses põgenema. 28. märtsil 1976 piirati ta ümber ja lasti maha. August Sabbe Elulugu (vene keeles)
Extensible Messaging and Presence Protocol

Extensible Messaging and Presence Protocol (XMPP) (varasema nimega Jabber) on avatud XML-põhine protokoll, mis on mõeldud sõnumite saatmiseks ja suhtlemiseks internetis. Jabberil põhinev tarkvara jookseb tuhandetes serverites ning vastavalt Jabber Software Foundationi pressiteatele kasutavad seda kümned miljonid inimesed üle maailma. Jeremie Miller alustas projekti 1998. aastal; selle esimene suurem väljalase toimus aastal 2000. Projekti põhiliseks tulemuseks on jabberd, server, millega kliendid saavad vestlemiseks ühenduda. See server saab luua privaatse Jabber-võrgu (näiteks tulemüüri taga) või ühineda globaalse Jabberi võrguga. Jabberis etendavad tähtsat osa lüüsid. Need lubavad kasutajal siseneda teisi protokolle kasutavatesse võrkudesse nagu AIM ja ICQ (kasutavad protokolli OSCAR), MSN ja Windows Messenger (kasutavad .NET-sõnumiteenust), SMS ning E-post. Erinevalt teistest mitut protokolli toetavatest klientidest (näiteks Trillian ja Gaim) tagatakse Jabberis selline ühilduvus serveri tasandil seal asuva spetsiaalse lüüsi abil. Iga Jabberi kasutaja saab end registreerida sellise lüüsi kasutajaks, andes vajalikud andmed vastavasse võrku ühendamiseks, ning seejärel suhelda kasutajatega selles võrgus, nagu nad oleksid Jabberi kasutajad. See tähendab, et iga klienti, mis toetab täielikult Jabber protokolli, saab koodi lisamata kasutada ühendamiseks võrkudesse, mille jaoks on serveris lüüs loodud. Jabberi protokoll, mida nüüd hooldab Jabber Software Foundation, on IETF poolt aktsepteeritud standardprotokollide hulka XMPP nime all. Seda peetakse sõnumisaatmise standardprotokollide hulgas konkureerivaks SIMPLE-protokolliga. Siiski on XMPP orienteerunud rohkem laiahaardelisema keskkonna pakkumisele. Jabberi protokolli kasutab ka Google Talk, mis on Google'i otsesuhtlusprogramm, kuid Google julgustab oma kasutajatel tarvitada ka teisi Jabberit toetavaid programme, nagu näiteks Gaim-i.[1] Jabber Inc. - About Us "Jabber Instant Messaging User Base Surpasses ICQ". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. november 2007. Vaadatud 20. märtsil 2010. XMPP Standards Foundation XMPP Extensions XMPP Software: Clients XMPP Software: Servers Open list of public XMPP servers Jabber.org (Free XMPP server of the XSF
Kõu (laev)

PVL-107 Kõu oli Eesti Piirivalve laev. Kõu on ehitatud Soomes Turu Oy Laivateollisuus Ab-s. Kiil pandi 30. augustil 1962 ja laev lasti vette 23. märtsil 1963. Soome Piirivalve teenistusse võeti laev 19. augustil 1963 ja see kandis tollal nime Silmä. 25. jaanuaril 1995 andis Soome Silmä Eesti Piirivalvele üle. Eesti Piirivalves sai laev nimeks Kõu ja pardanumbriks PVL-107. Algul oli kavas laeva pärast kapitaalremonti teenistuses hoida vähemalt 2015. aastani. Seoses Politsei- ja Piirivalveameti rahaliste raskustega ja arvesse võttes laeva suurt vanust otsustati Kõu aga alates 2014. aasta sügisest aktiivsest teenistusest välja arvata. Laev lammutati Koplis BLRT Grupi tütarettevõttes novembris 2015. Kõu sõukruvi ja muudki seadmed leidsid koha Koplis TTÜ Eesti Mereakadeemia Johan Pitka nimelise mehaanikamaja ees ja sees.  Kõu (laev) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Pilt Kõust Kõu pardal üle Suure Katla Piirivalvelaevade PVL-107 KÕU ja PVL-109 VALVAS remonttööd
Linda (laev)

PVL-108 Linda on endine Eesti Piirivalve laev. Laev ehitati 1958. aastal Soomes. Eesti Merehariduskeskus sai 1993. a Soomest kingituseks õppelaeva. See kanti Linda nimega 23. veebruaril 1993 Eesti laevaregistrisse ja kasutati üliõpilaste ning 1. kutsekeskkooli madruste ja laevamotoristide õppepraktika läbiviimiseks. Hiljem tuli alus aga piirivalvele üle anda, sest Haridusministeerium ei eraldanud koolile enam raha laeva ekspluatatsioonikulude katteks. Eesti Piirivalve sai laeva endale 1. veebruaril 1996. Eesti Piirivalves oli Linda kasutusel samuti õppelaevana.
Tallinna–Aegviidu rongiliin

Tallinn–Aegviidu rongiliin on elektrifitseeritud rongiliin Põhja-Eestis, mille lähtepeatus on Balti jaam Tallinnas ja lõpp-peatus Aegviidus Anija vallas Harjumaal. Rong sõidab Aegviitu 50 minutit, Narva või Tartu rongiga 40 minutit, sõites kiirusel 120 km/h. Rongiliin anti tänasel kuju käiku 1978. Aastal kui valmis 17. kilomeetri pikkune elektrifitseeritud raudtee lõik Kehra ja Aegviidu vahelisel lõigul. Balti jaam Kitseküla Ülemiste Vesse Lagedi Kulli Aruküla Raasiku Parila Kehra Lahinguvälja Mustjõe Aegviidu Vessel, Kullil, Parilas, Lahinguväljal ja Mustjõel toimub rongi sisenemine ja sealt väljumine vaid läbi C-ala. Tallinn–Aegviidu rongikiirliin Elektriraudtee AS Edelaraudtee Go Rail Raudtee
Pythagoras

Pythagoras (Πυθαγόρας; umbes 570 eKr – 496 eKr) oli vanakreeka filosoof ja matemaatik, pütagoorlaste koolkonna rajaja, polühistor. Aastal 552 eKr soovis ta osaleda antiikolümpiamängudel noorte rusikavõitluses. Pikkade juuste tõttu peeti teda aga liiga naiselikuks ja ei lubatud osalema. Nii osales ta hoopis täiskasvanute rusikavõitluses, tulles olümpiavõitjaks. Diogenes Laertios ja Cicero kinnitavad, et Pythagoras leiutas esimesena sõna philosophia, et ennast filosoofiks nimetades eristuda muudest asjatundlikest ja auväärsetest inimestest, keda tavatseti tarkadeks (sophoi) kutsuda. Talle on omistatud Pythagorase teoreemi tõestamine, kuid peetakse tõenäoliseks, et selle teoreemi tõestas tegelikult mõni hilisem pütaagorlane. Teoreem ise – täisnurkse kolmnurga kaatetitele ehitatud ruutude pindalade summa võrdub hüpotenuusile ehitatud ruudu pindalaga – oli tuntud juba ammu enne teda babüloonia ja egiptuse matemaatikas . Ta ema oli Pythais Samoselt ja isa Mnesarchos, foiniikia kaupmees Tüürosest. Ta oli arvatavasti Pherekydese õpilane ja sai mõjutusi Anaximandroselt. Ta lahkus Samoselt, sest talle oli vastuvõetamatu türann Polykratese valitsus, ning reisis tõenäoliselt Egiptuses ja Babüloonias. Püsivamalt elas ta Lõuna-Itaalias Krotonis, kus rajas usulis-eetilise ühingu taolise kooli. Ta oli esimene idealistlik kreeka filosoof. Ühing tegutses Lõuna-Itaalias ja Sitsiilias. Poliitikas pooldas see demokraatiavastast, aristokraatlikku suunda, kuid nõudis oma liikmeilt kommete ranget täitmist, askeesi ja varaühisust. Ühingusse olevat kuulunud ka naisi. Pütagoorlane Hipassos olevat esimesena jõudnud irratsionaalarvu ruutjuur 2-st avastamiseni, mis saanud aga talle oma sobimatuse tõttu kehtivate arusaamadega arvudest saatuslikuks. Juba eluajal austati Pythagorast pooljumalana . Pärast surma tekkis tema kohta palju legende. Nii näiteks omistasid pütagoorlased kõik oma avastused matemaatika vallas koolkonna rajajale, Pythagorasele. Oma koolkonna kaudu on Pythagoras avaldanud järelpõlvedele tugevat mõju. Koolkond püsis uuspütagoreismi kujul seni, kuni kristlus ülejäänud maailmavaated põlustas. Pythagoras määras helide arvsuhteid monokordi abil. "Antiigileksikon", 2. kd., lk. 124 ROK "Filosoofia ajalugu", I köide: antiik- ja feodaalühiskonna filosoofia. Tõlkinud Rudolf Kulpa. RK Teaduslik Kirjandus, Tartu 1947, lk 44–55 (peatükk "Pütaagorlaste liit")
Euroopa äärmuspunktid

Siin on loetletud Euroopa äärmuspunkte. Nende punktide asukoht on teiste Euroopa punktidega võrreldes kõige põhja-, lõuna-, ida- või läänepoolseim. Põhjapoolsem punkt – Fligely neem, Rudolfi saar, Franz Josephi maa, Venemaa (81° 48′ 24″ N). Lõunapoolsem punkt – Gávdosi saare lõunapoolseim punkt, Kreeka (34° 48′ 02″ N). Läänepoolsem punkt – Monchique laid[küsitav] (31º 16' 24″ W), Portugali Assooride koosseisu kuuluva Floresi saare Fajã Grandest lääne pool. Idapoolsem punkt – Flissingski neem (69° 02′ E), Želanija neem[küsitav]i juures, Eestis – Mõnnuste külas Kärla vallas Saaremaal. Põhjapoolsem punkt – Knivskjellodden, Norra (71° 11′ 08″ N). (Ekslikult peetakse tihti põhjapoolseimaks lähedal asuvat Nordkappi, mis on tõenäoliselt teine.) Lõunapoolsem punkt – Gávdosi saare lõunapoolseim punkt, Kreeka (34° 48′ 02″ N). Läänepoolsem punkt – Bjargtangar, Island (24° 32′ 03″ W). Idapoolsem punkt – Euroopa mandriosaga sarnane. Põhjapoolsem punkt – Nordkini neem (samuti nimetatakse Kinnaroddeniks), Norra (71° 08′ 03″ N) Lõunapoolsem punkt – Marroquí neem, Hispaania (36° 00′ 00″ N) Läänepoolsem punkt – Roca neem, Portugal (09° 30′ 03″ W) Idapoolsem punkt – sõltub määramisest, üks nendest: Komi Vabariigi idapoolsem punkt, Venemaa (66° 11′ 57″ E) nimeta mäetipp kõrgusega 535 meetrite koordinaatidega 68° 18′ 50″ E Uurali mäestiku põhjaosas. vastavalt Venemaal ja veel mitmes Euroopa riigis kasutatavale määramisele on Euroopa idapoolsem punkt Bajdarata jõe suue, 68° 11′ E. Nende äärmuspunktide põhjal asub keskpunkt Valgevenes punktis koordinaatidega 53° 34′ 1″ N, 28° 20′ 57″ E, Marjina Gorkast 15 km põhja pool, kui idapoolsem punkt on koordinaatidega 66° 11′ 57″ E. Kõrgeim punkt – Mont Blanc Prantsusmaa ja Itaalia piiril (4810 meetrit). Kui lähtuda eeldusest, et Euroopa ja Aasia piir kulgeb Kaukasuse veelahkme kaudu, siis on kõrgeim punkt Elbrus Venemaal (5642 meetrit). Madalaim punkt – Kaspia mere rannik, Venemaa (−28 meetrit) Kui Franz Josephi maa ei arvata Euroopa osana, siis põhjapoolseim punkt asub Rossøya saare põhjaosas, Teravmägedes (81°N). Kui Madeira või Kanaari saared kuuluvad Euroopa koosseisu, siis on nad Euroopa maailmajao lõunapoolne osa. Kui nad sinna ei kuulu, aga Küpros loetakse Euroopa osaks, siis lõunapoolsem punkt paikneb Akrotiris. Fajã Grande (31º 16' 8" W) Floresi saarel on Euroopa läänepoolsem küla. Kui Euraasia laamal paikneb vaid Asooride idaosa, siis läänepoolseim Euroopa osa on Faiali saar (28º 44' W) ja Capelinhosi vulkaan on Euroopa läänepoolsem punkt. Tiina Luks, "Hollandi fotograaf pildistas Euroopa keskpunkti", Oma Saar, 22. august 2009 Kui lähtutakse sellest, et Island on kaugel asuv saar, siis see on Tearaghti saar, Iirimaa (10° 40′ W) Kui arvata, et Uurali mäestiku veelahe on Euroopa idapiir. Suur maailma atlas, Eesti Entsüklopeediakirjastus "Elbrusest". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. märts 2009. Vaadatud 25. augustil 2009.
Pro patria

"Pro patria" (ladina keeles "Isamaa eest") on Urmas Sisaski oratoorium, mis põhineb Jaan Lõo luuletustel. Sisask kirjutas selle sügisel 2003. Igor Garšneki arvustus
Paul von Hahn

Parun Paul von Hahn (läti Pauls fon Hāns; vene Павел Васильевич фон Ган; 7. august 1793 Miitavi – 18. jaanuar 1862 Mannheim) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane. Paul von Hahn õppis Tartu Ülikoolis filoloogiat, oli kammerjunkur (13. august 1818), Kuramaa tsiviilkuberner 6. veebruarist 1824 kuni 27. novembrini 1827, tõeline riiginõunik (22. august 1826), Liivimaa tsiviilkuberner 27. novembrist 1827 kuni 17. aprillini 1829, salanõunik, senaator, Riiginõukogu liige (14. aprill 1840) ja Peterburi Teaduste Akadeemia auliige (18. detsember 1840). Ta oli Kuramaal Aizupe (saksa keeles Asuppen) fideikomissi majoraathärra, Linde–Birzgale (Linden-Birsgallen) fideikomissi pärushärra, ning Dzirmuiža (Dsirren) ja Varieba (Warriben) mõisa härra. Malta rist (17. detsember 1817) Püha Anna ordeni 3. klass (29. november 1819) Püha Anna ordeni 2. klass (3. detsember 1821) Püha Anna ordeni 1. klass (31. oktoober 1827) Valge Kotka orden (6. detsember 1838) Püha Aleksander Nevski orden (4. juuni 1841) Tema vanemad olid Kuramaa hertsoglik nõunik, Venemaa riiginõunik ja Pastende mõisnik Adolph von Hahn (1749–1823) ja Okte (Okten, Oktes muiža) mõisniku tütar Charlotte von Fircks (1759–1831). Ta abiellus Mannheimis 1823 Karlsruhest pärit Sophie Anna Franziska von Graimbergiga (1804–1863), kes oli Badeni saatkonnanõuniku (Geheimer Legationsrat) Dominique Ludwig von Graimbergi (surnud 1820) ja Amalie von Bönninghausen-Budbergi tütar. Abielust sündisid: Adolph (1824–1882), teine Aizupe fideikomissi omanik; Nikolaus Ludwig Theodor (1827–1836); Paul (1828–1901), esimene Linde-Birzgale fideikomissi omanik, Miitavi linnapea; Wilhelm Peter Theodor Edgar (1831). "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. juuni 2008. Vaadatud 28. juunil 2009.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Генерал-губернаторства Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2,3: Estland, Bd.:3, Görlitz, 1930 lk 368 "Aizupes Muiža". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2010. Vaadatud 28. juunil 2009. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 3,2: Kurland, Bd.:2, Görlitz, 1937, lk 824 Stadtarchiv Mannheim Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 3,2: Kurland, Bd.:2, Görlitz, 1937, lk 841–842
Konföderatsiooni karikas

FIFA konföderatsioonide karikas EDC karikavõistlused ehk Konföderatsiooni karikas on Euroopa Kabekonföderatsiooni korraldatav Euroopa kabeklubide vaheline võistlus
Paul Laasimir

Paul Laasimir (vene Павел Евгеньевич Лазимир) (21. jaanuaril 1891 Novõi Peterhof, Peterburi – 17. mai 1920 Krementšug, Poltava kubermang, Ukraina) oli eesti päritolu Venemaa revolutsionäär, sõjaväevelsker. Venemaa Sotsialistide-Revolutsionääride Partei ja 1918. aastast VSDT(b)P liige. Paul Laasimir sündis Peterburis Novõi Peterhofi linnaosas, kus tema isa teenis Novõi Peterhofis asuvas ulaanipolgus. 7-aastaselt pandi Paul kantonistide kooli, mille lõpetamise järel suunati Paul Laasimir Peterburi sõjaväevelskrite kooli, mille ta lõpetas kiitusega. Seejärel määrati Paul Laasimir teenistust jätkama Novõi Peterhofis asuvas ulaanipolgus. 1917. aasta veebruarirevolutsiooni ajal astus Paul Laasimir Venemaa Sotsialistide-Revolutsionääride Parteisse ning ta valiti vasakpoolste esseeride esindajana Petrogradi Nõukogu koosseisu. 1917. aastal valiti ta Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Täitevkomitee liikmeks ja Täitevkomitee soldatite sektsiooni esimeheks ning Petrogradi Nõukogu sõjaväeosakonna esimehe asetäitjaks. Paul Laasimir asus Petrogradi TSSN toimunud riigipöörde ettevalmistamiseks vajaliku Sõjarevolutsioonikomiteede organiseerimise küsimuses relvastatud võimu haaramist toetavate bolševike seisukohal, ta koostas Petrogradi SRK põhimääruse projekti ja oli 21. oktoobril 1917 moodustatud Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee esimene esimees, asetäitjateks Nikolai Podvoiski ja Vladimir Antonov-Ovsejenko. Pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni tagajärjel võimu haaramist Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Tööliste (bolševike) Partei poolt määrati Paul Laasimir algul sõjaasjade rahvakomissariaadi ja hiljem siseasjade rahvakomissariaadi kolleegiumi liikmeks. 1918. aasta augustis suunati Paul Laasimir Venemaa kodusõja Lõunarindele, kus ta määrati Revolutsioonilise Sõjanõukogu liikmeks, kuid haigestus kõhutüüfusse ning asus oma ülesandeid täitma alles 1919. aasta jaanuaris. Ta tegeles Lõunarinde piirkonnas Ukrainas Punaarmee poolt Ukraina vallutamiseks ja Ukraina Rahvavabariigi Direktooriumi esimehe Simon Petljura kukutamiseks peetud Nõukogude-Ukraina sõjas Punaarmee erakorralise varustuskomisjoni juhina. Pärast 1919. aasta detsembris Punaarmee poolt Kiievi vallutamist nimetati Paul Laasimir revolutsioonilise sõjanõukogu poolt "Kiievi sanitaardiktaatoriks", kuid pärast Nõukogude-Poola sõja käigus Poola vägede poolt Kiievi vallutamise järel alanud Punaarmee ja raviasutuste evakuatsiooni käigus haigestus Paul Laasimir uuesti tüüfusse. Ta suri Poltava kubermangus 20. mail 1920 ning maeti Krementšuki linnas ühishauda. Mihhail Korsunski, Revolutsionääride esireas, Aja Pulss, 1987, nr. 20 (68), lk 11-12 Eestlane Oktoobrirevolutsiooni korraldamas, Postimees, 10. november 2012
Joseph Du Hamel

Joseph Du Hamel (ka Duhamel, von Dühamel; vene Осип (Йозеф) Осипович Дюгамель; 2. august 1758 Varssavi – 20. detsember 1840 Peterburi) oli prantsuse päritolu Venemaa keisririigi riigitegelane. Ta oli Kuramaa kubermanguvalitsuse nõunik, riiginõunik, Liivimaa asekuberner 12. oktoobrist 1806 kuni 13. maini 1811, salanõunik, Liivimaa tsiviilkuberner 13. maist 1811 kuni 5. novembrini 1827, tõeline riiginõunik (1812) ja senaator (1828). Tema suguvõsa oli kantud Liivimaa (Nr.313) ja Kuramaa (Nr.248) rüütelkonda. Püha Anna ordeni 1. klass (1813) Tema abikaasaks oli Henriette von Heyking (1774–1862), kes oli Karl von Heykingi tütar. Abielust sündisid: Alexandre (1801–1880; ru), jalaväekindral, Lääne-Siberi kindralkuberner, senaator, Riiginõukogu liige Sergei (1802–1865), kindralmajor (1845), Georgi ordeni kavaler Joseph (1804–1819) Ludwig (1805) Lev (1806–1882) Karl Andreas (1808–1858), Tartu Ülikooli filosoofiakandidaat, jurist, tõeline salanõunik, abiellus 1843 Alūksne (saksa Schloß Marienburg) mõisnikutütre Elisabeth von Vietinghoffiga (1810–1879). Luisa (1811) Michael Adam (1812–1896), Balti laevastiku mereväeohvitser, admiral (1881) Elisabeth (1817) Kiri Karl Morgensternile, Riia, 20. aprill 1807 E-Kataloog ESTER Генерал-губернаторства Carl Arvid von Klingspor: Baltisches Wappenbuch. Wappen sämmtlicher, den Ritterschaften von Livland, Estland, Kurland und Oesel zugehöriger Adelsgeschlechter. Stockholm 1882 vapp info Du Hamel`de suguvõsavapp Johann Christoph Brotze kogus Опыт государственного права Российской империи / Составил кандидат философского факультета Дерптского университета К. Д.E-kataloog ESTER Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1, 1: Livland, Bd.:1, Görlitz, 1929 lk.222
Dasht-e Lūt

Dasht-e Lūt (pärsia دشت لوت) on kõrb Iraani kiltmaal Z̄āgrose mägedest kirdes. Osalt liivakõrb.
Vagula järv

Vagula järv on järv Võru maakonnas Võru linnast 2 km lääne pool. Selle pindala on 518,7 hektarit. Ta pikkus ida-lääne suunas on 4,6 km, laius ligi 1,7 km. Kõige sügavam (11,5 m) on järv keskosast kagu pool (keskmine sügavus 5,3 m). Järve veetaset alandati 1934 üle 1 m. Praegu on järve kõrgus merepinnast 69,2 m. Vagula kaldad on madalad, kohati lausad, põhja, ida ja lääne pool enamasti liivased, kohati kruusased või klibused, lõunas ja kirdenurgas lubimudased. Põhja pool leidub ka turbakallast. Suurem asula Vagula ääres on loodekaldal paiknev Järvere, seal on endise Võru metsamajandi keskus ja looduskaitse alla kuuluv park. Järve põhi on kalda lähedal enamasti liivane või kruusane, järve kaguosas on Liivapealseks nimetatav ulatuslik liivase põhjaga ala. Sügavamal on põhi kaetud mudaga, milles paiguti leidub limuste kodasid ja järve põhjaosas 3-6 m sügavusel järvemaaki. Järvest on leitud mammuti ja ürgveise luid. Järv on suure valgala ja tugeva läbivooluga. Järve voolavad Võhandu ehk Pühajõgi, Kondi oja, Kivioja, Üra oja, lisaks pisemad kraavid ja kaldaallikad. Järve kirdesopist lähtuv Võhandu jõgi viib (nn Itaalia kanali kaudu) Vagula vee Peipsisse. Järve vesi paistab vähe läbi. Olulist temperatuurikihistust ei ole, kuid põhjalähedane veekiht on väga hapnikuvaene. Taimestik kattis 1952. aastal viiendiku järvepinnast. Füto- ja zooplankton on rohke ja liigirikas. Viimaste hulgas leidub haruldusi. Põhjaloomastikku oli 1952. aastal keskmiselt; on leitud haruldusi. 19. sajandi lõpul oli järv väga vähirikas; vähikatk jõudis sinna 1898. aastal ja pärast seda vähistik ei taastunud. Järve kalastik on liigirikas. Kõige ohtramad on latikas, ahven ja särg; leidub hauge, kohasid, säinaid, linaskeid, kiisku, viidikaid, rünte, hinke, vingerjaid, luukaritsaid, teibe, turbi, jõeforelle, vikerforelle, ojasilmu, lepamaime ja isegi peipsi siigu. Sealt on saadud kuni 7 kg raskusi kohasid ja 14 kg raskusi hauge. Veelinnustikult on Vagula vaesem kui Tamula järv. Seal pesitsevad tuttpütt, lauk, sinikael, piilpart, rootsiitsitaja ja teised linnuliigid. Vagula on Võru elanike armastatud ujumis- ja puhkekoht. Aare Mäemets. Eesti NSV järved ja nende kaitse. Tln., 1977
Brøndby IF

Brøndby IF (ametlikult Brøndbyernes Idrætsforening, lühend BIF) on 1964. aastal asutatud Taani jalgpalliklubi, mille kodulinn on Kopenhaageni eeslinn Brøndby. Klubi kodustaadion on Brøndby staadion (taani Brøndby Stadion). Esindusmeeskond mängib Taani kõrgliigas Superligaen ning on tulnud kümnel korral riigi meistriks ja võitnud kuuel korral karika. Klubi värvid on sinine ja kollane. Taani meistrivõistlused Võitja (10): 1985, 1987, 1988, 1990, 1991, 1995/96, 1996/97, 1997/98, 2001/02, 2004/05 Taani karikavõistlused Võitja (6): 1988/89, 1993/94, 1997/98, 2002/03, 2004/05, 2007/08 Euroopa karikas ja UEFA meistrite liiga Veerandfinalist: 1986/87 UEFA karikas Poolfinalist: 1991 UEFA kõrgliigaklubide loend Klubi ametlik veebileht
Krakówi Wisła

Krakówi Wisła (ametlikult Wisła Kraków Spółka Akcyjna) on 1906. aastal asutatud Poola jalgpalliklubi, mille kodulinn on Kraków ja -väljak Wisła staadion (poola Stadion TS Wisła Kraków). Esindusmeeskond mängib Poola kõrgliigas Ekstraklasa. Tulnud 12 korda Poola meistriks ja võitnud neli Poola karikat. Poola meistrivõistlused Võitja (13): 1927, 1928, 1949, 1950, 1978, 1999, 2001, 2003, 2004, 2005, 2008, 2009, 2011 Poola karikavõistlused Võitja (4): 1926, 1967, 2002, 2003 Euroopa karikas ja UEFA meistrite liiga Veerandfinalist: 1979 UEFA karikavõitjate karikas Kaheksandikfinalist (3): 1968, 1985, 2003 Seisuga 2. august 2015. Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Sergei Pareiko (2011–2013) UEFA kõrgliigaklubide loend Praegune meeskond. Wisła Kraków. Vaadatud 2.08.2015  Krakówi Wisła – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Klubi ametlik veebileht Fänniklubi veebileht Krakówi Wisła (90minut.pl)
Dinaburg FC

Dinaburg FC (läti Futbola klubs "Dinaburg") on 1996. aastal asutatud Läti jalgpalliklubi, mille kodulinn on Daugavpils ja -väljak Celtnieka stadions. Esindusmeeskond mängib Läti tugevuselt teises liigas (1. līga). UEFA kõrgliigaklubide loend Klubi ametlik veebileht
Lihtõisik

Lihtõisik on õisik, kus õied kinnituvad peateljele (õisikuraole) vahetult või õierao abil. Lihtõisikud on näiteks kobar, urb, tõlvik, (liht)sarikas, nutt, korvõisik. liitõisik
Tähk

Tähk ehk pea (spica) on õisik, kus õied kinnituvad peateljele õieraagudeta. Praktikas nimetatakse kõrrelistel peaks ka liitpead ehk liittähka, s.o õisikut, mille peateljele kinnituvad raotud pähikud. Tähaga analoogne õisikutüüp on urb, mille painduvale või rippuvale peateljele kinnituvad samuti raotud õied. Tähk esineb käpalistel, teelehelistel, lõikheinalistel. Urb Pähik Pööristähk Põldtunnustamine seemnekasvatuses, (1974) Tallinn: Valgus, lk 402
Øksfjordjøkelen

Øksfjordjøkelen (põhjasaami keeles Ákšovuonjiehkki) on liustik Norras Finnmargi maakonna Loppa valla ja Tromsi maakonna Kvænangeni valla piiril (koordinaatidega: 70°10′N 22°3′E). Ta on saanud nime Øksfjordeni järgi, mille läänekaldal ta asub. Liustikust läänes on Langfjorden, lõunas Jøkelfjorden ning Isfjorden. Liustiku pindala on 41 km². Ta on suuruselt Norra mandriosas 9. kohal. Liustik on kõrgeimas osas 1204 meetrit merepinnast kõrgemal. Seal asub ka Finnmargi kõrgeim punkt. Madalaimas osas ulatub ta vaid 330 meetrit üle merepinna. Øksfjordjøkelen on Euroopa mandri viimane mereni ulatuv jääliustik. Lähim asula on Saltnes Jøkelfjordeni kaldal. "Tromsi reisijuht". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. märts 2010. Vaadatud 29. juunil 2009. Google Maps Finnmargi tippude loend (norra keeles) Pilt