laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Dylan Sikura

Dylan Sikura (sündinud 1. juunil 1995 Auroras, Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana Rootsi kõrgliigaklubis Skellefteå AIK. Aastatel 2011–2014 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Aurora Tigers ja 2014–2017 Northeastern University jäähokimeeskonnas. 2014. aastal valis Chicago Blackhawks ta NHL-i draft '​is 178. valikuna. 2018. aasta märtsis sõlmis ta Blackhawksiga kaheaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta sama aasta 29. märtsil mängus Winnipeg Jetsi vastu ning sai samas mängus kirja kaks väravasöötu. Hooajal 2018/19 sai Sikura NHL-is Blackhawksi meeskonnas 33 mänguga kirja kaheksa väravasöötu, kuid mitte ühtegi väravat. NHL-i kõrvalt mängis ta American Hockey League'is (AHL) Blackhawksi tütarklubis Rockford IceHogs, kus ta lõi 46 mänguga 17 väravat ja andis 18 väravasöötu. NHL-is lõi ta esimese värava 5. jaanuaril 2020 mängus Detroit Red Wingsi vastu, kuid see jäigi tema ainsaks väravaks Blackhawksi mängijana. 2020. aasta septembris kaubeldi Sikura Brandon Pirri vastu Blackhawksist Vegas Golden Knightsi. Suurem osa hooajast 2020/21 mängis Sikura AHL-is Golden Knightsi tütarklubis Henderson Silver Knights, lisaks mängis ta kaheksa mängu NHL-is ning lõi kaks väravat. 2021. aasta juulis sõlmis ta üheaastase kahepoolse lepingu Colorado Avalanche'iga. Suurem osa hooajast mängis ta AHL-is Colorado Eaglesi meeskonnas, kus tegi väga eduka hooaja, kui lõi 33 väravat ja andis 40 väravasöötu, millega oli Kiefer Sherwoodi järel meeskonnas teine resultatiivseim mängija. Hooajal 2022/23 mängis Sikura AHL-i klubides Rockford IceHogs ja San Diego Gulls. 2023. aasta septembris sõlmis ta üheaastase lepingu Skellefteåga. Tema juured ulatuvad nii Slovakkiasse kui ka Jaapani. 2017. aastal võitis ta Kanada võistkonnaga Spengleri karika. "Blackhawks sign Dylan Sikura to entry-level deal". sportsnet.ca. 25. märts 2018. Vaadatud 29. märtsil 2018. "Emergency goalie plays 14 minutes, makes 7 saves in Blackhawks win". Calgary Sun. 29. märts 2018. Vaadatud 30. märtsil 2018. "Chicago Blackhawks vs Winnipeg Jets gamecenter". NHL.com. Vaadatud 30. märtsil 2018. "Golden Knights acquire forward Dylan Sikura". Vegas Golden Knights. 28. september 2020. Vaadatud 28. septembril 2020. "Avalanche signs Matteau, Sikura". Colorado Avalanche. 29. juuli 2021. Vaadatud 29. juulil 2021. "Welcome, Dylan Sikura to SAIK" (rootsi). Skellefteå AIK. 7. september 2023. Vaadatud 7. septembril 2023. Wheeler, Scott (18. september 2017). "Blackhawks' Sikura brothers take different paths to childhood team". theathletic.com. Vaadatud 29. novembril 2018. "Draft Day: Dylan Sikura's Journey". nikkeivoice.ca. 9. juuli 2014. Dylan Sikura NHL.com lehel Dylan Sikura hockeydb.com lehel
Hemimysis anomala

Hemimysis anomala on müsiidiliste (Mysidacea) seltsi kuuluv mage- ja riimveeline üheaastane vähiliik. Invasiivne võõrliik, kes Euroopas hakkas levima 1950. aastatel. Läänemerest leiti see 2009. aastal. Loom on 6–13 mm pikk, elevandiluuvalge värvusega kuni poolläbipaistev, iseloomulike punast värvi täppidega karapaksil ja telsonil. Värvumus sõltub valgus- ja temperatuuritingimustest, varjus elavatel isenditel võivad täpid olla tumedamad. Noorloomad on läbipaistvamad kui täiskasvanud. Hemimysis anomala telson on nürima kujuga kui reliktsel kuulmiksabal ja kahe pika jätkega nurkades. Emasloomad on isasloomadest veidi suuremad. Liigi algkoduks peetakse Musta, Aasovi ja Kaspia mere regiooni, Doni, Doonau, Dnepri ja Dnestri jõgesid ning riimveelisi rannikualasid. Praeguseks leidub liiki lisaks neile meredele põhjapoolkera Atlandi ookeanis, Suure Järvistu järvedes, Põhjameres ja Läänemeres. Hemimysis anomala eelistab kiviseid substraate, kuid esineb ka pehme põhjaga veekogudes. Liiki leidub lainetusele mõõdukalt avatud merepiirkondades. Ta elab meelsasti mesotroofses veekeskkonnas, aga võib elada ka eutroofses vees. Liigub ujudes. Toitub hõljumist, on omnivoor ja kiskja. Kipp, R.M., A. Ricciardi, J. Larson, A. Fusaro, T. Makled, and N. Boucher, 2024, Hemimysis anomala G.O. Sars, 1907: U.S. Geological Survey, Nonindigenous Aquatic Species Database, Gainesville, FL, and NOAA Great Lakes Aquatic Nonindigenous Species Information System, Ann Arbor, MI, https://nas.er.usgs.gov/queries/greatlakes/FactSheet.aspx?Species_ID=2627&Potential=N&Type=0, Revision Date: 9/12/2019, Access Date: 2/23/2024 Hemimysis anomala. - Notes. WoRMS H. Ojaveer, L. Eek, J. Kotta. Vee võõrliikide käsiraamat. Tallinn, 2011
Põhja-Dakota ülikool

Põhja-Dakota ülikool (inglise keeles University of North Dakota; lühend UND) on avalik teadusülikool USA-s Põhja-Dakota osariigis Grand Forksis. Ülikooli deviis on Lux et Lex ('valgus ja õigus'). Ülikooli asutas Dakota territooriumi seadusandlus 1883. aastal, õppetöö algas aasta hiljem. See on osariigi vanim ülikool. 2023. aasta sügisel õppis ülikoolis üle 14 100 õpilase. Põhja-Dakota ülikool pakub üle 225 akadeemilist programmi. Ülikoolil on kokku kümme kolledžit. Ülikoolis tegutsevad osariigi ainsad meditsiinikool (asutatud 1905) ja õigusteaduste kool (asutatud 1899). Ülikooli aeronautika kool John D. Odegard School of Aerospace Sciences oli riigis esimene, kus oli võimalik saada kraad mehitamata õhusüsteemide operaatori alal. Ülikooli linnakus asub Põhja-Dakota osariigi kunstimuuseum. Ülikooli spordivõistkonnad kannavad nimetust North Dakota Fighting Hawks. Põhja-Dakota kuulub USA üliõpilasspordi organisatsiooni NCAA konverentsi Summit League. Kõige tuntum on ülikooli jäähokimeeskond, mis on tulnud USA õpilasmeistriks kaheksa korda (viimati 2016. aastal). Ülikooli jäähokimeeskonnas on mänginud paljud hilisemad NHL-i mängijad. Ülikooli spordihoonete hulka kuuluvad Ralph Engelstad Arena ja Alerus Center. Ülikooli vililaste hulka kuuluvad kaheksa Põhja-Dakota osariigi kuberneri, Arktika uurija Vilhjalmur Stefansson, kirjanik Maxwell Anderson, poliitik Byron Dorgan, korvpallur Phil Jackson, insener ja astronaut Karen Nyberg, About. University of North Dakota. und.edu. Vaadatud 23.02.2024 University of North Dakota. britannica.com. Vaadatud 14.4.2021  Põhja-Dakota ülikool – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ametlik koduleht
VESA

VESA (varem tuntud kui Video Electronics Standards Association) on rahvusvaheline mittetulundusühendus, mis tegeleb tehniliste standardite välja töötamise, kehtestamise ja toetamisega. Organisatsioon tegutseb peamiselt kuvaliideste standarditega personaalarvutite, tööjaamade ja tarbeelektroonika valdkondades. VESA-sse kuulub rohkem kui 325 hääleõiguslikku liiget üle maailma. 1988. aasta novembrikuus kuulutas Jaapani ettevõte NEC koos partneritega välja ühingu asutamise, mille eesmärk oli edendada Super VGA kuvastandardit. Tegu oli IBM-i loodud suletud VGA standardi täiustatud versiooniga. Mittetulundusühendus asutati 17. juulil 1989 Californias, Ameerika Ühendriikides. 3. mail 2006 kiitis VESA heaks ilmselt ühe oma kõige mõjukama kuvastandardi DisplayPort versiooni 1.0. Erinevalt konkureeriva HDMI liidese arendajast ei küsi VESA DisplayPorti kasutajatelt litsentsitasu, kuna standard on avatud. Standardit on 2023. aasta seisuga uuendatud üheksa korda ja selle viimane versioon on 2.1. VESA tegeleb eelkõige kuvaritega seotud standardite välja töötamisega. Nende hulka kuuluvad näiteks DisplayPort kuvaliides, DisplayHDR HDR-video kvaliteedistandard ja DSC (DisplayCompressionCodecs) pakkimisstandard. Standardid on enamasti avatud ja nende kasutamise eest ei nõuta tasu. DisplayPorti kõrval on tõenäoliselt tuntuim teine VESA standard FDMI (Flat Display Mounting Interface). FDMI-le viidatakse sagedasti kui VESA kinnitusele, millega kinnitatakse kuvar või teler hoidja või seina külge. Kinnitus on nõnda levinud, et selle algse tähistuse asemel kasutatakse hoopis VESA enda nime. Video Electronics Standards Association. California Secretary of State. Vaadatud 23. veebruaril 2024. About VESA. VESA. Vaadatud 23. veebruaril 2024. Contact VESA. VESA. Vaadatud 23. veebruaril 2024. Brownstein, Mark. (14. november 1988). NEC Forms Video Standards Group. InfoWorld, 10(46), 3–3. New DisplayPort(TM) Interface Standard for PCs, Monitors, TV Displays and Projectors Released by the Video Electronics Standards Association. VESA. Vaadatud 23. veebruaril 2024 Jacobi, Jon L., & Brown, Michael. (4. august 2023). HDMI vs. DisplayPort: Which display interface reigns supreme?. PCWorld. Vaadatud 23. veebruaril 2024. Standards & Specifications. VESA. Vaadatud 23. veebruaril 2024. FDMI. PCMag. Vaadatud 23. veebruaril 2024. VESA Mounting Interface Standard. PCMag. Vaadatud 23. veebruaril 2024.  VESA – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Marc-Antoine Pouliot

Marc-Antoine Pouliot (sündinud 22. mail 1985 Québecis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana Šveitsi kõrgliigaklubis Genève-Servette. Aastatel 2001–2005 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Rimouski Océanic. Viimasel hooajal mängis ta ühes ründeliinis koos Sidney Crosbyga. 2003. aastal valis Edmonton Oilers ta NHL-i draft '​is 22. valikuna. NHL-is debüteeris ta Oilersi meeskonnas 30. märtsil 2006 mängus Los Angeles Kingsi vastu. Esimese värava lõi ta liigas neli päeva hiljem mängus Phoenix Coyotesi vastu. Pärast seda mängis ta Oilersi meeskonnas veel neljal hooajal. Tema edukaim hooaeg oli 2008/09, kui lõi kaheksa väravat ja andis 12 väravasöötu. Hiljem kuulus ta ühe hooaja veel Tampa Bay Lightningi (2010/11) ja ühe hooaja Phoenix Coyotesi (2011/12) meeskonda, kui kummaski klubis ta silma ei paistnud. Alates hooajast 2012/13 on Pouliot mänginud Šveitsi kõrgliigas. Esimesel hooajal mängis ta EHC Bielis, seejärel aastatel 2013–2016 HC Fribourg–Gottéronis ja pärast seda 2016–2021 taas EHC Bielis. Alates hooajast 2021/22 on ta kuulunud Genève-Servette'i meeskonda. Hooajal 2022/23 tuli ta Genève-Servette'iga Šveitsi meistriks ning hooajal 2023/24 võitis ta klubiga jäähoki Meistrite Liiga. 2003. aastal tuli Pouliot Kanada kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistriks. Aastatel 2012 ja 2016 võitis ta Kanada võistkonnaga Spengleri karika. "Pouliot’s road to Edmonton helped by Crosby". theahl.com. Vaadatud 24.02.2024 Marc-Antoine Pouliot NHL.com lehel Marc-Antoine Pouliot hockeydb.com lehel
Mārtiņš Dzierkals

Mārtiņš Dzierkals (sündinud 4. aprillil 1997 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliigaklubis Skellefteå AIK. Ta alustas noorteklassides jäähoki mängimist Lätis. 2015. aastal siirdus ta Põhja-Ameerikasse, kus liitus noorteliiga Quebec Major Junior Hockey League'i klubiga Rouyn-Noranda Huskies. Seal mängis ta kaks hooaega. 2015. aastal valis Toronto Maple Leafs ta NHL-i draft '​is 68. valikuna. Hooajal 2017/18 mängis ta ECHL-i klubis Orlando Solar Bears ja neli mängu American Hockey League'is (AHL) Maple Leafsi tütarklubis Toronto Marlies, kuid NHL-is ta debüüti ei teinud. Hooajal 2018/19 mängis Dzierkals KHL-i klubis Riia Dinamo, kus lõi 42 mänguga viis väravat ja andis kaheksa väravasöötu. Hooajal 2019/20 mängis ta Soome kõrgliigaklubis Jukurit, kus ta lõi 39 mänguga seitse väravat ja andis kaheksa väravasöötu. Hooajal 2020/21 kuulus ta taas Riia Dinamo meeskonda ning sel hooajal jäi tema arvele 10+14. Hooajal 2021/22 mängis Dzierkals Tšehhi kõrgliigaklubis Plzeňi Škoda ja hooajal 2022/23 samasse liigasse kuuluvas České Budějovice Motoris. 2023. aasta augustis sõlmis ta lepingu Skellefteåga. Maailmameistrivõistlustel kuulus ta esmakordselt Läti jäähokikoondise koosseisu 2019. aastal. 2023. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta koondisega pronksmedali. Mārtiņš Dzierkals hockeydb.com lehel
Kobza

Mitte segi ajada cobza‘ga. Teiste tähenduste kohta vaata artiklit Kobza (täpsustus). Kobza (ukraina keeles кобза; ka banduura (ukraina keeles бандура)) on ukraina rahvapill. See kuulub lauto pillide kategooriasse ja sarnaneb Kesk-Euroopas tuntud mandora‘le. Sõna "kobza" on kasutatud ka mitmete teiste Ida-Euroopa pillide kohta. Kobzar Torban Banduura Cobza Kobõz Ukraina rahvamuusika S. Lastovich-Chulivsky "Kobza-Bandura", 1989 Diakowsky, M. - A Note on the History of the Bandura. The Annals of the Ukrainian Academy of Arts and Sciences in the U.S. - 4, 3-4 №1419, N.Y. 1958 - С.21-22 Diakowsky, M. J. - The Bandura. The Ukrainian Trend, 1958, №I, - С.18-36 Diakowsky, M. – Anyone can make a bandura – I did. The Ukrainian Trend, Volume 6 Haydamaka, L. – Kobza-bandura – National Ukrainian Musical Instrument. "Guitar Review" №33, Summer 1970 (С.13-18) Mishalow, V. - A Brief Description of the Zinkiv Method of Bandura Playing. Bandura, 1982, №2/6, - С.23-26 Mishalow, V. - A Short History of the Bandura. East European Meetings in Ethnomusicology 1999, Romanian Society for Ethnomusicology, Volume 6, - С.69-86 Mizynec, V. - Folk Instruments of Ukraine. Bayda Books, Melbourne, Australia, 1987 - 48с. Cherkaskyi, L. - Ukrainski narodni muzychni instrumenty. Tekhnika, Kyiv, Ukraine, 2003 - 262 pages. ISBN 966-575-111-5 Ukraina rahvapillid
Pensacola

Pensacola on linn Ameerika Ühendriikides Florida osariigi lääneosas, Escambia maakonna halduskeskus ja suurim linn. Linn asub Pensacola lahe kaldal. Hispaanlased asutasid Pensacola 15. augustil 1559. 19. septembril 1559 hävitas orkaan asula. 1561. aastal jäeti Pensacola maha ja taasasustati alles 1698. aastal. 1821. aastal läks Pensacola koos ülejäänud Floridaga Hispaania võimu alt Ameerika Ühendriikide koosseisu. Chimbote, Peruu Escazú kanton, Costa Rica Gero, Jaapan Isla Mujeres, Mehhiko Horlivka, Ukraina Miraflorese provints, Peruu Kaohsiung, Taiwan Macharaviaya, Hispaania 2016 U.S. Gazetteer Files 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022. 1559- Florida Hurricane Ruins Spanish Settlement Hurricanes: Science and Society. Vaadatud 24. veebruaril 2024 First Pensacola Historical Marker Database. Vaadatud 24. veebruaril 2024 Plaza Ferdinand VII Pensacola, Florida The National Register of Historic Places. Vaadatud 24. veebruaril 2024
Sofia (Álvaro Soleri laul)

"Sofia" on Hispaania-Saksa poplaulja Álvaro Soleri hispaaniakeelne laul. Tegu on singliga, mis ilmus 15. aprillil 2016. See oli tema debüütstuudioalbumi "Eterno agosto" kolmas singel. Laulu muusikavideo on filmitud Kuubal. Laulu jutustajahääl on Sofia kaotanud. Laulu refräänis ütleb minategelane Sofiale, et ta läheb ikka oma eluga edasi ka siis, kui tüdruku pilk teda enam ei saada ja küsib neiult naljatledes, kuidas vaatab Sofiat mees tema kõrval. Laulu refrään: Mira, Sofía Sin tu mirada sigo Sin tu mirada Dime, Sofía Cómo te mira, dime Cómo te mira Sofia by Alvaro Soler on Apple Music (Briti inglise), 15. aprill 2016, vaadatud 24. veebruaril 2024 "Alvaro Soler - Letra de "Sofia" | Lyrics at AZLyrics.com". www.azlyrics.com (inglise). Vaadatud 24. veebruaril 2024. Álvaro Soler – "Sofia" muusikavideo Youtube'is
Ivangorodi lään

Ivangorodi lään (rootsi k. Ivangorods län) oli haldusüksus Rootsiaegses Rootsi Läänemereprovintside Ingerimaa kubermangus. Ingerimaa (Vadja viiendik) ja Käkisalmi lään läks Rootsi valdusse 1617 Ingeri sõja lõpetanud Stolbovo rahulepingu alusel. Stolbovo rahulepinguga sai Venemaa Rootsilt tagasi Novgorodi, Staraja Russa, Porhovi, Gdovi ja teisi alasid, kuid pidi loovutama Rootsile Ingerimaa koos Ivangorodi kindlusega (Jaanilinna), Jaama, Koporje, Nöteborgi (Schlüsselburgi kindluse) ja Laadogast läänes oleva Laadoga-Karjalaga Käkisalmi lääni. Rootsi Ingeri alad moodustati Ingerimaa kubermanguks ja seda hakkas juhtima Narva asehaldur, kes määrati Ingerimaa kuberneriks. Ingerimaa kuberner resideeris Narva linnuses. Kubermang hõlmas Ivangorodi, Jama, Koporje ja Nöteborgi lossiläänid. Ivangorodi lääni kuulus: Petrovskoj pogost ja Narvast ja Ivangorodist ida pool asuv piirkond, kuhu kuulus ka Kosemkina kihelkond ning Narvusi ehk Suuri-Narvusi ehk Kosemkina küla 1581–1582, Arvid Stålarm, Ivangorodi asehaldur 1584, Hans Eriksson Brinkkala, Ivangorodi asehaldur 1588–1590, Karl Henriksson Horn Narva ja Ivangorodi asehaldur 1626–1629 Nils Assersson Mannersköld, Narva, Ivangorodi, Jama, Koporje asehaldur ja Ingerimaa kuberner 1645, Casper Koskull, Ivangorodi asehaldur (rootsi k. ståthållare på Ivangorod) Ingerimaa ja Käkisalmi kindralkuberner Narvas Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 06.12.2016) Kasper Kepsu, Den besvärliga provinsen. Reduktion, skattearrendering och bondeoroligheter i det svenska Ingermanland under slutet av 1600-talet, Helsingfors 2014, s. 120 Schlegel, Ernst Bernhard. Klingspor, Carl Arvid. Den med sköldebref förlänade men ej å riddarhuser introducerade Svenska adelns ättar-taflor. Stockholm: P. A. Norstedt & Söner, 1875 s. 34 Liisi Taimre, Rootsi-Vene suhetest Ingerimaa kuberneri ja Vene vojevoodide kirjavahetuses 1630. aastatel, Tuna 1/2012, lk 7
Meritikker

Meritikker (Pleurobrachia pileus) on paarisentimeetrise pikkusega, ümara või munaja kujuga pelaagiline kammloom, kes elab avavees Atlandi ookeani põhjaosas, Põhjameres, Mustas meres ja Läänemeres. Liigi kirjeldas Taani zooloog Otto Friedrich Müller 1776. aastal. Meritikker on läbipaistva ümmarguse või munaja kehaga, mis on ligikaudu 2–2,5 cm pikk ja mille külgedel on kaks pikka kombitsat saagi püüdmiseks. Filamentidega kombitsate pikkus ületab kehapikkuse 15–20 korda – need võivad olla kuni 50 cm pikad – ja loom saab need vajadusel oma kehasse tõmmata. Kammloom ujub kaheksa ripsmetest (cilia) kammplaadikeste rea abil, mis paiknevad kehal umbes kahel kolmandikul kehapikkusest nelja pikisuunalise, piimjasvalge joonepaarina. Kammplaadikesed peegeldavad ja murravad valgust ja nende liikumine looma ujumisel annab kammloomadele iseloomuliku vikerkaarevärvides sädeleva väljanägemise. Pimeduses need fosforestseerivad. Looma seedeelundkond kehaõõnes võib olla mingit värvi ja on nähtav läbipaistvas kehas. Vastkoorunud kammloomavastsed on pirnja kujuga ja nende ripsmeread on väga lühikesed. Meritikker on röövloom ja toitub avavees ujuvatest kirpvähilistest, zoea arengujärgus krabivastsetest, vääneljalaliste ujuvatest vähikvastsetest ja aerjalaliste hulka kuuluvatest hormikulistest. Erinevalt mõnedest kammloomaliikidest, kes liiguvad ja filtreerivad, püsib meritikker paigal ja püüab saaki oma pikkade kombitsatega. Põhjameres teeb meritikker aerjalalistele saakloomadele järgnedes päeva jooksul pikki rände vee sügavamate ja madalamate kihtide vahel. Öösel on nad vee ülemistes kihtides, enamasti otse termokliini all, ja varahommikul liiguvad sügavamasse, 80–150 m sügavusse vette; hilisel pealelõunal hakkavad nad taas kõrgemale liikuma. Need liikumised toimuvad üksnes suviti ja talviti jääb meritikker oma ripsmete liikumist vähendades merepõhja lähedusse. Seal võib ta saada kõrgemate vähkide, nagu Põhjamere garneeli (Crangon crangon), erakvähi Pagurus bernardus ja tavalise rannakrabi (Carcinus maenas) toiduobjektiks. Pleurobrachia pileus (O. F. Müller, 1776). - WoRMS Sea gooseberry (Pleurobrachia pileus). - The Marine Life Information Network M. Esser, W. Greve, M. Boersma. Effects of temperature and the presence of benthic predators on the vertical distribution of the ctenophore Pleurobrachia pileus. - Marine Biology (2004) 145: 595–601. DOI 10.1007/s00227-004-1348-0
Kephissos (mütoloogia)

Kephissos (vanakreeka keeles Κηφισός) on vanakreeka mütoloogia jõejumal. Teda seostatakse vähemalt ühega kahest Kreekas asuvast jõest: Kifisós Atikas ja Kifisós Boiootias.
Leiriope

Leiriope (vanakreeka keeles Λειριόπη; ka Liriope (vanakreeka keeles Λιριόπη)) on vanakreeka mütoloogias Thespiaist pärit boiootia najaad, ilmselt mõne biootia või fokise jõejumala tütar. Teda vägistas Pontuse ja Thalassa jõejumalast poeg Kephissos, Leiriope ja Kephissose poeg oli Narkissos. Ovidius, Metamorfoosid, 3. 340
Côn Đảo vangla

Côn Đảo vangla (vietnami keeles Nhà tù Côn Đảo; ka Côn Sơni vangla) on endine vangla Côn Sơni saarestiku suurimal, Côn Sơni saarel Vietnami lõunaosas (praeguses Bà Rịa-Vũng Tàu provintsis). Vangla ehitasid 1861. aastal Prantsuse koloniaalvõimud, kes hoidsid seal koloniaalvalitsusele eriti ohtlikke vastupanuvõitlejaid. Seal hoiti paljusid hilisemaid Vietnami riigimehi. Vietnami valitsus peab Con Dao vanglat erilise tähtsusega ajalooliseks mälestiseks. Vangla tuntuim vaatamisväärsus on n-ö tiigripuurid (chuồng cọp). Kokku oli vanglas 120 kongi. Côn Đảo vangla suleti pärast Vietnami sõda ning avati külastajatele.
Al-Jahrā’

Al-Jahrā’ (araabia keeles الجهراء) on linn Kuveidis, Al-Jahrā’ kubernerkonna ja Al-Jahrā’ piirkonna keskus. Ta asub Al-Kuwaydi kesklinnast 32 km läänes. Aastal 1980 elas seal 67 311, aastal 2014 393 432 inimest. Ajalooliselt on Al-Jahrā’ olnud põllumajanduspiirkond. "Jahra, al-." Encyclopædia Britannica 2007 Ultimate Reference Suite. "Farmers of Jahra". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. mai 2021. Vaadatud 24. veebruaril 2024.{{netiviide}}: CS1 hooldus: robot: algse URL-i olek teadmata (link)
Arabella, mereröövli tütar (film)

"Arabella, mereröövli tütar" on Eesti film aastast 1982. Oma teise pika mängufilmi (pärast "Ideaalmaastikku") käsikirja kirjutas Peeter Simm Aino Perviku jutustuse "Arabella, mereröövli tütar" põhjal. Muidugi on selles ka romantikat, kuid ennekõike on tegu mitmekihilise, isegi traagilise linateosega hea ja kurja heitlusest. Sealjuures pole headus ja kurjus teineteisest müüriga eraldatud, nagu see enamasti lastefilmides on olnud. Nimitegelase enda lihane isa on julmade ja kurjade mereröövlite pealik. Kapten Taaniel Tina on kaval, salakaval ja julm inimene. Ka oma tütart püüab ta kasvatada endasarnaseks – julmaks ja kurjaks. Nagu tõeline mereröövel, oskab Arabella relva käsitseda ja kakelda ning kõik mereröövlite laeval kardavad teda. Kuid ükskord sattub laevale heasüdamlik rännumees Aadu. Just Aadu toob muutuse Arabella ellu ja õpetab tüdrukut vahet tegema hea ja kurja vahel. Ka mõistma, et elus pole võimsamat asja kui headus. Peeter Simmi filmis on traditsioonilise lastefilmi kohta tavatult palju rafineeritust ja julmust. Kuid eks ole seda ka Astrid Lindgreni "Röövlitütar Ronjas" ja isegi Hans Christian Anderseni "Lumekuninganna" röövlitüdrukus. Lavastaja usaldab vaatajat ja usub, et ka laps tahab õppida vahet tegema hea ja halva vahel, mis elus pole hoopiski nii lihtne. Samas on Simmi film mitmekihiline, sisaldades filosoofilist allteksti ja mõtteainet ka täiskasvanuile. Meie igapäevaelu vastuolude taustal on selles muinasloos hulgaliselt pidepunkte tänapäevaga. Filmivõteteks renditi Hiiu kalurilt kalatraaler STB-7287, millest sai filmi jaoks laev Skorpion. Pärnus tehti laevale taglastus, mustad purjed ja piraadilipp. Skorpioni ümberehitusel jälgiti, et laev vastaks mereregistri nõuetele. Skorpion purjetas võteteks Nõva randa. Võtted kestsid Nõval 30 päeva. Tallinnas kasutati filmimiseks laeva Verhojansk (Koit), mis seisis Paljassaare sadama juures. Purjelaeval Vega filmiti olulised objektid, nagu kaubalaev Matilda, sõjalaev Loreida ja Raudpatsi laev. Lihtsamad kombineeritud võtted tehti Eestis. Mereröövlid jäämägede vahel filmiti külmhoones. Keerulisemad kombineeritud võtted tehti Krimmis Odessas. Filmiti ühes Odessa basseinis, mis asus pargis. Selleks, et taustal avaneks puhas silmapiir, tuli pargist mõned kasvavad puud maha võtta. Osa võtteid tehti laevamakettidega basseinis – tulekahju laeval, plahvatus laeval, laevahukk, pooleksmurdunud aurik. Maketid saadi Tallinnast. Filmis tegid trikke kaskadöörid. Raivo Trass – Manuel Lembit Ulfsak – Ruuge tüüp Leelo Spirka – Rosita Lembit Peterson – Taaniel Tina Inga-Kai Puskar – Arabella Urmas Kibuspuu – Aadu Aarne Üksküla – kapten Sulev Luik – pillimees Endel Pärn – lahja Adam Ilmar Tammur – kokk Adalbert Ants Ander – Puujalg Tõnu Kark – Meremõrtsukas Arvo Kukumägi – Halleluuja Georg Janson – hea Wilhelm Jaan Kiho – Haak Arvo Kukumägi Priit Pärn Heino Seljamaa – köiepunuja Arno Saar – Martsipan Ekslikult "Georg Jansin", vrd https://www.ester.ee/record=b2881563*est Arabella, mereröövli tütar (1982) "filmivõtted" efis.ee