laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Friedrich III (Saksa keiser)

Friedrich III (18. oktoober 1831 Potsdam – 15. juuni 1888 Potsdam) oli Saksa keiser ja Preisimaa kuningas 1888. aastal, Wilhelm I poeg ja Wilhelm II isa. Ta valitses vaid sada päeva, kuna kannatas kõrivähi käes, mis ta kõnevõimetuks muutis ning lõpuks ka tappis. Teda peeti erinevalt isast suhteliselt liberaalsete vaadetega meheks, kuid ta ei saanud neid ellu rakendada, kuna elas oma isast vaid 3 kuud kauem. Enne troonile saamist oli ta end näidanud ka silmapaistva armeejuhina, võites 1866 koos Helmuth von Moltke vanemaga Königgrätzi lahingu ning osaledes ka 1870–1871 Preisi-Prantsuse sõjas. Tema naine oli kuninganna Victoria tütar Victoria. Nende vanimast lapsest Wilhelmist sai isa surma järel keiser Wilhelm II. Friedrichil oli kõrivähk, mille ebaõnnestunud ravi, liiga hilja teostatud trahheotoomia ei suutnud teda enam päästa ning põhjustas talle ainult veelgi suuremaid kannatusi. Friedrich III isa oli Preisi kuningas Wilhelm I ja ema Sachsen-Weimar-Eisenachi Marie Luise Augusta Katharina. Friedrich III oli abielus Saksi-Coburg-Gotha Victoria Adelaide Marie Luisega, nende järglased: Friedrich Wilhelm Viktor Albert ehk Wilhelm II, viimane Saksa keiser ja Preisimaa kuningas aastail 1888–1918. Victoria Elisabeth Augusta Charlotte Sigismund Friederike Amalie Wilhelmine Viktoria Joachim Friedrich Ernst Waldemar Sophie Dorothea Ulrica, kes oli abielus Kreeka kuninga Konstantínos I-ga. Margarethe Beatrice Feodora Albert Wilhelm Heinrich
Luikede järv

"Luikede järv" (vene keeles "Лебединое озеро" Lebedinoje ozero) on Pjotr Tšaikovski ballett neljas vaatuses. See on Tšaikovski esimene ballett, millele ta muusika lõi. See on üks kõigi aegade tuntumaid ja hinnatumaid ballette. Kõige sagedamini kasutatakse selle balleti lavastamiseks Marius Petipa ja Lev Ivanovi loodud koreograafiat 1895. aastast. Algupärane "Luikede järv" esietendus 22. veebruaril 1877 Moskva Suures Teatris. Koreograaf oli Julius Reisinger, kuid ballett ei osutunud menukaks ja pälvis kriitikat. Pärast Tšaikovski surma parandas algset versiooni itaalia helilooja Riccardo Drigo ning Petipa ja Ivanov lõid uue koreograafia. "Luikede järve" uus, parandatud versioon esietendus 15. jaanuaril 1895 Peterburi Maria Teatris. Balletti esitati tihti siis, kui Nõukogude Liidus oli mõni kriis, näiteks riigijuht oli surnud, mistõttu see on omandanud Vene televisioonis osaliselt vastava kõrvaltähenduse. Nii näidati balletti Kesktelevisioonis ka 1991. aasta augustiputši ajal. Stseene Eesti Rahvusooperi "Luikede järve" lavastusest – video YouTube'is Külli Mariste (30.9.2021). "HEINZ VALK: Osa eestlastest rahvasaadikuid olid jonnakalt iseseisvumise vastu". Pealinn. Originaali arhiivikoopia seisuga 3.03.2022. Vaadatud 3.3.2022. Allar Viivik (10.11.2007). "25 aastat tagasi suri NLKP peasekretär, seltsimees Leonid Iljitš Brežnev isiklikult!". Õhtuleht. Vaadatud 3.3.2022. NATALYA PREBLAGINA (31.1.2015). "From tsarist Russia to Soviet coup: Swan Lake turns 120 at the Mariinsky". Russia Beyond. Originaali arhiivikoopia seisuga 3.03.2022. Vaadatud 3.3.2022. Hilary Hanson (3.3.2022). "Russian TV Station Proclaims 'No To War,' Plays 'Swan Lake' Before Going Dark". Huffington Post. Vaadatud 3.3.2022.
Ann Granger

Patricia Ann Granger (sündinud 12. juulil 1939. aastal Portsmouthis Inglismaal) on inglise kriminaalromaanide autor. Tema teostes lahendab kuritegusid politseiinspektor Alan Markby. Enne kriminaalsete lugudeni jõudmist kirjutas ta aga mõned ajaloolised armastusromaanid, millest esimesed ilmusid pseudonüümi Ann Hulme all. "Ütle seda mürgikeeli" – Say It With Poison, 1991; eesti keeles: Varrak, 2007 "Mõrvahooaeg" – A Season For Murder, 1991; eesti keeles: Varrak, 2007 "Külmunud muld" – Cold in the Earth, 1992; eesti keeles: Varrak, 2007 "Mõrv meie seas" – Murder Among Us, 1992; eesti keeles: Varrak, 2007 "Kes teisele auku kaevab" – Where Old Bones Lie, 1993; eesti keeles: Varrak, 2007 "Leinalilled" – Flowers For His Funeral, 1994; eesti keeles: Varrak, 2008 "Sobiv paik surmaks" – A Fine Place For Death, 1994; eesti keeles: Varrak, 2008 "Küünal kadunukesele" – Candle For a Corpse, 1995; eesti keeles: Varrak, 2008 "Pärast surma tehtud testament" – A Word After Dying, 1996; eesti keeles: Varrak, 2008 "Surma puudutus" – A Touch of Mortality, 1996; eesti keeles: Varrak, 2008 "Ärata surnud" – Call the Dead Again, 1998; eesti keeles: Varrak, 2008 "Mõrv pereringis" – Beneath These Stones, 1999; eesti keeles: Varrak, 2008 "Mõrva varjud" – Shades of Murder, 2000; eesti keeles: Varrak, 2009 "Väsimatu kurjus" – A Restless Evil, 2002; eesti keeles: Varrak, 2009 "Lõhnab mõrva järele" – That Way Murder Lies, 2004; eesti keeles: Varrak, 2009 "Sopp, saast ja surnud" – Mud, Muck and Dead Things, 2009; eesti keeles: Varrak 2011 "Hukatus, häving ja mõrv" – Rack, Ruin and Murder, 2011; eesti keeles: Varrak 2011 "Surnu vees" – Dead in the Water, 2015; eesti keeles: Varrak 2016 "Kurja juur" – Rooted in Evil, 2017; eesti keeles: Varrak 2018 "Lõpetamata mõrv" – An Unfinished Murder, 2018; eesti keeles: Varrak 2019 "Tagaaetav. Campbell ja Carter lahendavad mõrvalugu" – "A Matter of Murder", eesti keeles: Varrak 2021 "Surm käib kaasas. Mitchelli ja Markby mõistatus" – "Deadly Company", kuueteistkümnes Mitchelli ja Markby sarja romaan, eesti keeles: Varrak 2024 Ann Granger. Kirjastus Varrak
Vektorkorrutis

Vektorkorrutis on binaarne tehe kahe kolmemõõtmelises ruumis asuva vektori vahel. Tulemuseks on vektor, mis on risti mõlema korrutatud vektoriga. Vektorite x → = ( x 1 , x 2 , x 3 ) {\displaystyle {\vec {x}}=(x_{1},x_{2},x_{3})} ja y → = ( y 1 , y 2 , y 3 ) {\displaystyle {\vec {y}}=(y_{1},y_{2},y_{3})} vektorkorrutis on vektor x → × y → = ( x 2 y 3 − x 3 y 2 ,   x 3 y 1 − x 1 y 3 ,   x 1 y 2 − x 2 y 1 ) . {\displaystyle {\vec {x}}\times {\vec {y}}=\left(x_{2}y_{3}-x_{3}y_{2},\ x_{3}y_{1}-x_{1}y_{3},\ x_{1}y_{2}-x_{2}y_{1}\right).} Kui korrutatavad vektorid on paralleelsed või üks vektoritest on nullvektor, siin on nende vektorite vektorkorrutis nullvektor. Skalaarkorrutis
Alan Markby

Alan Markby on tegelaskuju Ann Grangeri teostes. Esimene raamat sarjast "Mitchell and Markby" ilmus 1991. aastal. 2024. aastaks on sarjas ilmunud 16 raamatut. Alan Markby on sarja esimeses raamatus 42-aastane lahutatud politseiinspektor, kes asub lahendama oma kodulinna lähedases külas saladuslikku mõrva.
Guadalajara provints

Guadalajara provints [gadalahh'ara] on provints Hispaanias, Castilla–La Mancha autonoomse piirkonna viiest provintsist põhjapoolseim. Provints piirneb põhjas Castilla-Leóni piirkonna Segovia ja Soria provintsiga, idas Aragóni piirkonna Zaragoza ja Terueli provintsiga ning lõunas Cuenca provintsiga. Itta jääb Madrid. Provintsis on neli looduspiirkonda: Kesksüsteem, La Alcarria, La Campiña ja Ibeeria süsteem. Guadajara provintsi aasta keskmine temperatuur on +10,0 °C, jaanuaris +2,5 °C, augustis +19,0 °C. Aastas sajab keskmiselt 524 mm, sealhulgas jaanuaris 34 mm ja augustis 24 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2488 tundi, sealhulgas jaanuaris 131 ja augustis 320 tundi. Piirkonnas on säilinud märke eelajaloolisest inimtegevusest. Kaks olulisimat neist on Casaresi koobas ja keldi-ibeeria asundused. 2. sajandist eKr on teada roomlaste kohalolek. Tänu neile valmis ühendustee Ercavica ja Sigüenza vahel, mis läbis Cifuentest. Läänegoodid rajasid provintsi Recópolise linna, mis oli üks vähestest linnadest, mille nad Hispaaniasse rajasid. Mauride ülemvõimu ajajärk oli palju rikkalikum, jättes ajalukku kindlusi ja andes palju kohanimesid. 12. sajandi lõpus vallutas Kastiilia kuningas Alfonso VI praeguse provintsi idaosa. 13. sajandil ühendas Aragóni kuningas Alfonso I Molina ja Sigüenza Aragóni krooni alla. Keskajal rajati provintsi mitu kindlust, näiteks Molina, Sigüenza ja Jadraque. Koos arhitektuuriga puhkes õitsele muugi kultuur. Ajalukku on jäänud selle provintsi kaks kirjandusteost: "Hea armastuse raamat" (Libro de Buen Amor) ja eepos "Laul minu Cidist" (El Cantar del Mío Cid). Viimane kajastab Rodrigo Díaz de Vivari seiklusi. 15. sajandi õitsengu ajal olid mõjukad aadlisuguvõsad Mendozad, Ucedased jt. Sel ajal rajati palju ehitisi, näiteks Infantado, Cogolludo ja Pastrana paleed. 17. sajand tõi kaasa kultuurilise languse. Mendozad asusid elama Madridi. 18. sajandi keskel üritas Fernando VII elavdada majandust ja laskis ehitada kuningliku tekstiilivabriku. Carlos III aga paigutas Guadalajara linna riigi keskarhiivi. Guía Oficial de Campings. TURESPAÑA. Secretaría de Estado de Comercio y Turismo, Ministerio de Economía. Madrid 2003 Guadalajara koduleht
Ameerika öö

"Ameerika öö" (prantsuse "La nuit américaine") on François Truffaut' 1973. aastal valminud film. Film võitis parima võõrkeelse filmi Oscari (1974) ja ajakiri Time nimetas 2005. aastal filmi 100 parima filmi hulka. Ameerika öö andmekogus IMDb (inglise)
Gustav Heinrich Kellner

Gustav Heinrich Kel(l)ner (1715 Moskva – 20. juuni/1. juuli 1772 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Kellner oli Tallinna toomorbudekodu kasvandik, õppis Tallinna toomkoolis. Ta immatrikuleeriti 23. juulil/4. augustil 1733 Halle ülikooli ja 2. oktoobril/13. oktoobril 1734 Wittenbergi ülikooli. Ordineeriti 1. novembril/12. novembril 1738 õpetajaks. Ta oli aastatel 1738–1753 Tallinna Oleviste koguduse abiõpetaja, aastatel 1753–1763 oli ta sama koguduse õpetaja. Oli 12. maist/23. maist 1742 Tallinna koolide inspektor. Aastast 1757 kandis ta Venemaa riigiametnike astmete järgi titulaarpraosti nimetust. Aastatel 1764–1772 oli ta Tallinna linna superintendent (sai superintendendiks 5. mail/16. mail 1764) ja Tallinna Oleviste koguduse õpetaja. Ta juhtis aastal 1771 ilmunud saksakeelse lauluraamatu trükki andmist; kirjutas, et raamat on sisuliselt uus võrreldes rootsi aja lõpul ilmunuga. Gustav Heinrich Kellner oli kaks korda abielus. Tema esimese naise Christiana Maria isa Georg Günther Tunzelmann oli Tallinna Oleviste koguduse õpetaja. Tema väimees (tütre Justina Elisabethi abikaasa) Johann Adam Andreae oli Nissi, Tarvastu ja Helme Maarja koguduse õpetaja; teine väimees (tütre Margaretha abikaasa) Jacob Johann Höppener oli Jüri koguduse õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Polütetrafluoroetüleen

Polütetrafluoroetüleen (PTFE, ka polütetrafluoroeteen) on sünteetiline tetrafluoroetüleeni polümeer. Eeskätt tuntakse seda esmatootja, USA keemiafirma DuPonti kaubamärgina registreeritud tavakeelse nimetusega "teflon". Ühend koosneb täielikult süsiniku ja fluori aatomitest. Struktuurilt on see lineaarse ahelaga, tugevalt kristalliline (kuni 90%) polümeer. Polütetrafluoroetüleeni avastas 1938. aastal juhuslikult Roy Plunkett, kes töötas USAs New Jersey osariigis tegutsenud ettevõttes Kinetic Chemicals. Otsides uusi klorofluorosüsinikke külmutusseadmete tarbeks, leidis Plunkett, et rõhu all moodustus tetrafluoroetüleenist (C2F4) raua kui katalüsaatori juuresolekul valge libe pulber. See oligi polümeriseeritud tetrafluoroetüleen, mille ettevõte patenteeris 1941. aastal ja registreeris 1945. aastal tefloni nime all. Kuna Kinetic Chemicals oli DuPonti ja General Motorsi ühisettevõte, kuulub kaubamärk tänapäeval DuPontile. Ühe esimese juhuna kasutati uut ainet äärmiselt reaktiivset uraanheksafluoriidi (UF6) hoidvate ventiilide ja torude katmisel Manhattani projektis. 1954. aastal valmistas prantsuse insener Marc Grégoire esimese teflonkattega panni, milles sai alguse nüüdseks ülemaailmselt tuntud toidunõude kaubamärk Tefal. Polütetrafluoroetüleen on termoplastne ja hüdrofoobne tihe polümeer, mis on toatemperatuuril valge tahke aine. Sel on kõrge sulamistemperatuur: 327 °C, suurepärane kuumuse- ja ilmastikukindlus, suur roome ja töötemperatuur −200 ... 260 kraadi. Ühend ei põle, on erakordselt sitke, kulumiskindel ja madala tõmbetugevusega (25–36 MPa). PTFE-l on head dielektrilised omadused. Polütetrafluoroetüleenist tehakse näiteks tihendeid, hermeetikuid, traadi- ja kaabliisolatsiooni (kõrgsagedus), isemäärivad laagreid, keemiaaparatuuri vooderdust, antiadhesioonpinnakatteed ja toidunõude pinnakatteid. "Süsivesinike halogeeniühendid", rmt: Mati Karelson, Arne Tõldsepp "Keemia: orgaaniline keemia gümnaasiumile" Tallinn: Koolibri, 2007, lk 94–101 Nicholson, John W. (2011). The Chemistry of Polymers (4, Revised ed.). Royal Society of Chemistry. Lk 50. ISBN 9781849733915. "Reference Tables – Thermal Expansion Coefficients – Plastics". engineershandbook.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. jaanuar 2012. Vaadatud 2. jaanuaril 2012. Blumm, J.; Lindemann, A.; Meyer, M.; Strasser, C. (2011). "Characterization of PTFE Using Advanced Thermal Analysis Technique". International Journal of Thermophysics. 40 (3–4): 311. Bibcode:2010IJT....31.1919B. DOI:10.1007/s10765-008-0512-z. S2CID 122020437. Wapler, M. C.; Leupold, J.; Dragonu, I.; von Elverfeldt, D.; Zaitsev, M.; Wallrabe, U. (2014). "Magnetic properties of materials for MR engineering, micro-MR and beyond". JMR. 242: 233–242. arXiv:1403.4760. Bibcode:2014JMagR.242..233W. DOI:10.1016/j.jmr.2014.02.005. PMID 24705364. S2CID 11545416.
Manaus

Manaus on sadamalinn Brasiilias, Amazonase osariigi pealinn. Asub Rio Negro jõe ääres 11 km kaugusel selle Amazonasesse suubumise kohast. Linn tekkis 1669. aastal portugallaste rajatud São José do Rio Negro tugiposti juurde. 1787 oli seal 300 elanikku. 1832 sai asula linnaõigused ja praeguse nime. 19. sajandil muutus linn kautšukitootmise ja -kogumise keskuseks. https://cidades.ibge.gov.br/brasil/am/manaus/panorama https://www.ibge.gov.br/estatisticas/sociais/populacao/22827-censo-demografico-2022.html?edicao=37225, vaadatud 24.10.2023. https://www.manaus.am.gov.br/
Aasiaati saarestik

Aasiaati saarestik on saarestik Gröönimaa lääneranniku keskosas Disko lahe lõunaosas. Saarestiku suurim saar on Saqqarliup Nunaa, kus püsiasustus puudub, küll aga on seal ööbimiskohad turistidele. Saare läänetipus on mahajäetud asula Manermiut. Saqqarliup Nunaast loodes Aasiaati saarel on Aasiaat. Saqqarliup Nunaast loodes Akunnaaqi saarel on Akunnaaq. Väikesel Kitsissuarsuiti saarel on Kitsissuarsuit. Saarestiku kõige läänepoolsem on Vester Ejlandi saar, kus on mahajäetud küla Vester Ejland, mis asub 29 km Aasiaatist kaguläänes.
Pikk tänav (Tartu)

Pikk tänav on tänav Tartus Ülejõe linnaosas. Pikk tänav ristub Raatuse tänavaga ja on 1800 meetri pikkune. Pikal tänaval asus pikka aega (20. sajandil) üks linna saunadest (nn Pika tänava saun). Endises Tartu Pärmivabrikus (Pikk 58) tegutses 2008-2010 Tartu Kultuuritehas. "“Peitus: Pärmikas” – tänavakunsti näitus" 5. juuli - 4. aug. 2024, Tartu 2024 (vaadatud 06.09.2024)
Naistepunalised

Naistepunalised (Hypericaceae) on kaheiduleheliste taimede sugukond malpiigialaadsete seltsis. Naistepunaliste sugukonda klassifitseeritakse järgmised taime perekonnad: Cratoxylum Blume Eliea Cambess. Harungana Lam. Hypericum L. - naistepuna Lianthus N.Robson Psorospermum Spach Santomasia N.Robson Thornea Breedlove & E.M.McClint. Triadenum Raf. Vismia Vand. Sissekanne GRIN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne SITI-s
Mustikalised

Mustikalised (Vacciniaceae) on kaheiduleheliste taimede sugukond kanarbikulaadsete seltsis. Osades süsteemides moodustab see rühm osa kanarbikuliste sugukonnast.
Seenlillelised

Seenlillelised (Monotropaceae) on kaheiduleheliste taimede sugukond kanarbikulaadsete seltsis. Mõnes süsteemis moodustab see rühm osa kanarbikuliste või ka uibuleheliste sugukonnast.
Kukemarjalised

Kukemarjalised (Empetraceae) on kaheiduleheliste taimede sugukond kanarbikulaadsete seltsis. Osades süsteemides moodustab see rühm osa kanarbikuliste sugukonnast.
Raatuse tänav

Raatuse tänav on tänav Tartus, Ülejõe linnaosas. Tänav on 850 m pikk ja täiesti sirge. Raatuse tänav algab Narva maanteelt ja ulatub kuni Puiestee tänavani. Tänav ristub Põik tänavaga (paremalt), Pika tänavaga, Uue tänavaga (paremalt) ja Jaama tänavaga. Raatuse tänaval asub Tartu Üliõpilasküla ühiselamu. Tänav on nime saanud selle järgi, et algas varem raekoja ehk Raatuse platsi juurest kohe teisel pool Kivisilda, Emajõe pahemal kaldal. Tänava varasemad nimed on olnud Koolitare-uulits, Raatuse-uulits, alates 1927. aastast Raekoja tänav, nõukogude ajal kuni 1987. aastani 1. Mai tänav ja alates 1987. aastast uuesti Raatuse tänav. Tänava saksakeelne nimi oli Rathausstraße. Raatuse 55 Raatuse 55, detail Raatuse ühiselamu Juuni varahommik Raatuse tänaval Raatuse tänav märtsis 2024 Raatuse tänav märtsis 2024 Raatuse tänav märtsis 2024 Ekspresskataloog 2005, lk. 54–55 Jaan Lattik, Raatuse uulits. Teoses: Mõrsjapärg. Jutustusi ja mälestusi. Kirjastus Orto, Göteborg, 1951, lk 24–43
Komsomoli tänav

Komsomoli tänav on olnud mitme tänava nõukogudeaegne nimi: Narva Karja tänava endine nimi Tallinna Suur-Ameerika tänava endine nimi Tartu Kroonuaia tänava endine nimi Kohtla-Järve Olevi tänava endine nimi Haapsalu Metsa tänava ja Vee tänava ühine endine nimi Põltsamaa Kirde tänava endine nimi Rakvere Laada tänava endine nimi Kuressaare Veski tänava endine nimi Pärnu Esplanaadi tänava endine nimi Viljandi Linnu tänava endine nimi Elva Tuletõrje tänava endine nimi Komsomoli väljak
Tammekuru põik

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Tammekuru põik on tänav Tartus Tammelinnas. Tänav algab Tammekuru tänavalt ja see on umbtänav. Tänav on 80 meetrit pikk ja on seega raudteetaguse Tartu (Veeriku, Maarjamõisa, Tammelinn ja Ränilinn) kõige lühem tänav. "Raudteetagune Tartu võttis aedlinna kuju" Tartu Postimees, 26. jaanuar 2010
Federica Brignone

Federica Brignone (sündinud 14. juulil 1990 Milanos) on Itaalia mäesuusataja. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel Garmisch-Partenkirchenis võitis ta suurslaalomis hõbemedali. 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis võitis ta suurslaalomis pronksmedali ja neli aastat hiljem samal alal hõbemedlai. Esimese etapivõidu maailma karikasarjas sai ta 24. oktoobril 2015 Söldenis suurslaalomis. Hooajal 2019–2020 tuli ta maailma karikasarja üldvõitjaks. 2018 Pyeongchangis pronksmedal suurslaalomis 2022 Pekingis hõbemedal suurslaalomis 2011 Garmisch-Partenkirchenis hõbemedal suurslaalomis Üldkarikas 1. koht: 2020 Suurslaalomi karikas 1. koht: 2020 Ülisuurslaalomi karikas 2. koht: 2020, 2021 Kiirlaskumise karikas 1. koht: 2020 Alpi kahevõistluse karikas 1. koht: 2019, 2020 3. koht: 2017, 2018 Federica Brignone on osalenud (seisuga 7. veebruar 2022) 270 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 47 korda, neist 19 etappi on ta võitnud. Federica Brignone FIS-i kodulehel (inglise) Federica Brignone Itaalia Suusaliidu kodulehel
Ain Kabal

Ain Kabal (sündinud 10. juunil 1962 Pärnus) on eesti majandustegelane ja poliitik. Kabal on lõpetanud 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Ta oli aastatel 2005–2007 Eesti Väike- ja Keskmiste Ettevõtjate Assotsiatsiooni (EVEA) president. Ta kuulub 2006. aastast erakonda Eestimaa Rohelised, on olnud selle juhatuse liige ja peasekretär 2009–2011. Kabal kandideeris Harju ja Rapla maakonnas Riigikogu 2007. aasta (sai 113 häält), 2011. aasta (sai 59 häält) ja 2015. aasta valimistel (sai 44 häält). http://vvk.ee/arhiiv/kandidaadi-otsing/?otsi_ajaloost=kabal Merike Tamm. Roheliste peasekretäriks sai Ain Kabal Postimees.ee, 23. jaanuar 2009
Eesti Väike- ja Keskmiste Ettevõtjate Assotsiatsioon

Eesti Väike- ja Keskmiste Ettevõtjate Assotsiatsioon (EVEA) on eesti ettevõtjate ühendus. Ta on asutatud 1988. aastal. EVEA Pank Organisatsiooni koduleht
Callao

Callao [kalj'ao] on Peruus asuv linn, Lima loodepoolne eeslinn, moodustab omaette konstitutsioonilise provintsi. Pindala on 147 km², rahvaarv 876 500 (2010). Callao on Peruu tähtsaim sadamalinn. https://www.minsa.gob.pe/reunis/data/poblacion_estimada.asp
Canal du Midi

Canal du Midi on 360 km pikkune kanal Prantsusmaa lõunaosas. Kanal ühendab Garonne'i jõe Thau laguuniga. See ulatub Toulouse'ist Vahemere rannikule Sète'i linnani. Kanal rajati aastatel 1667–1681. Canal du Midi kuulub alates 1996. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Cape York

Cape York on poolsaar Austraalia kirdeosas Queenslandi osariigis. Idas piirneb ta Korallimere ja läänes Carpentaria lahega. Uus-Guineast eraldab teda Torrese väin. Poolsaare pindala on umbes 137 000 km². Poolsaare lõunapiiriks on 16. lõunalaiuskraad. Esimese eurooplasena külastas poolsaart 1606. aastal hollandlane Willem Janszoon. See on esimene dokumenteeritud eurooplaste maabumine Austraalias. Janszoon nimetas paiga Uus-Zeelandiks ehk Uus-Meremaaks (Nieu Zeland) Hollandi Zeelandi provintsi järgi, kuid see nimetus ei kinnistunud ning hiljem kasutasid hollandi kartograafid seda Uus-Meremaa nimetamiseks. Poolsaar on hõredalt asustatud. Poolsaare suurim linn on Cairns, kus elas 2019. aasta seisuga ligi 154 tuhat inimest. Sõltuvalt aga sellest, kui kaugele lõunasse poolsaar arvatakse ulatuvat, võib suurimaks asulaks pidada ka Weipa kaevanduslinna poolsaare põhjaosas, kus elas 2016. aasta rahvaloenduse järgi 3899 inimest.
Riia Vagunitehas

Riia Vagunitehas (Rīgas Vagonbūves Rūpnīca, lühend RVR) on Läti masinaehitustehas. Oma tegevusaastate jooksul on toodetud peamiselt elektri- ja diiselronge ning tramme. Vagunitehas tegutseb alates 1895. aastast, mil Austria päritolu Vene ettevõtja Oskars Freyvirts asutas aktsiaseltsi Fenikss. Esimesed töökojad valmisid 1897. aastal arhitekt Karls Ioganns Feljsko eestvõttel Riia lähistele. 20. sajandi alguseks töötas ettevõttes 2000 töölist. Enne Esimest maailmasõda toodeti peamiselt Venemaa turule, sealhulgas ka erivaguneid tsaari õukonnale. 1930. aastatel valmis Ford Motor Company litsentsi alusel 332 sõidu- ja 1200 veoautot ning 200 bussi. Nõukogude perioodil tõusis Riia Vagunitehas Nõukogude Liidu suurimaiks elektrirongide tootjaks. 21. sajandil on Riia tehase peamised koostööpartnerid Läti, Leedu, Eesti, Venemaa, Valgevene, Gruusia ja Soome raudtee-ettevõtted. Tänapäeval toodetakse diiselronge DR1B ja elektrironge ER2T, ER2TM ja ER9TM. Riia Vagunitehasese koostööpartner Eestis oli Elektriraudtee AS. Reisijateveoettevõte kasutas elektrironge, mille tehniline hooldus ja remont toimus 1962. aastal valminud Pääsküla veduridepoos. Esimesed viis kolmevagunilist elektrirongi seeriast Sr3 (Ср3) saabusid Eestisse 8. juunil 1958. 1970. aastatel lisandusid uue põlvkonna rongid seeriast ER. Taasiseseisvumise järel liikusid Eesti raudteedel 17 elektrirongi koosseisu: 10 seeriast ER1 (ЭР1), 4 ER2 (ЭР2) ja 3 ER12 (ЭР12). Elektriraudtee müüs 2013. aastal kogu oma vana rongipargi Läti ettevõttele Holdinga Kompānija FELIX Ltd, kuna ettevõte alustas opereerimist uute Stadler Flirt rongidega. RVR vēsture A/S "Rīgas Vagonbūves Rūpnīca" Dīzeļvilcieni.[alaline kõdulink] A/S "Rīgas Vagonbūves Rūpnīca" Elektrovilcieni.[alaline kõdulink] A/S "Rīgas Vagonbūves Rūpnīca" Ajalugu. Elektriraudtee Elektriraudtee vanad rongid müüakse Lätti (25. juuni 2013) Ettevõtte koduleht.
Johann Heinrich Thiele

Johann Heinrich Thiele (27. aprill 1656 Oldenburg in Holstein, Oldenburgi krahvkond – 1706 Venemaal vangistuses) oli saksa päritolu Liivimaa vaimulik. Thiele oli Philipp Jacob Speneri õpilane. Ta ordineeriti 23. detsembril 1691 õpetajaks. Johann Heinrich Thiele oli aastatel 1691–1700 Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Saadeti Põhjasõja algul, aastal 1700 Venemaale (oli aastal 1701 Pihkvas), kus ta ka aastal 1706 suri. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Ämblikmees

Ämblikmees (inglise Spider-Man) on Stan Lee ja Steve Ditko loodud koomiksikangelane. Esimest korda ilmus Ämblikmees 1962. aasta augustis Marvel Comicsi koomiksisarja "Amazing Fantasy" 15. väljaandes. Enne koomiksi "Ämblikmees" ilmumist olid teismelised koomiksites peamiselt kõrvaltegelasteks. "Ämblikmees" (2002) "Ämblikmees 2" (2004) "Ämblikmees 3" (2007) "Imeline Ämblikmees" (2012) "Imeline Ämblikmees 2" (2014) "Ämblikmees: Kojutulek" (2017) "Ämblikmees: Uus universum" (2018) "Ämblikmees: Kodust kaugel" (2019) "Ämblikmees: Pole Koduteed" (2021) "Ämblikmees: Üle kogu multiversumi" (2023) Kaarel Kressa, Ämblikmees saab tänavu 50!, Eesti Päevaleht, 14. juuli 2012