Innovatsiooni juhtimine

Inoovatsiooni juhtimine on innovatsiooniprotsessi teadlik kujundamine. Innovatsioon hõlmab nii uute teadussaavutuste kui ka juba olemasolevate teadmiste, oskuste ja tehnoloogiate uudsel moel juhtimist ja kasutamist. Innovatsiooni juhtida on võimalik üksnes siis, kui teatakse, mida selle all mõeldakse ja kuidas ettevõte, organisatsioon või kogu riik seda strateegiliste eesmärkide nimel rakendada saab. Innovatsiooni juhtimise raamistik hõlmab kuut aspekti. Esmalt tuleb otsustada, kui suurt innovatsiooni vajatakse ning milline on sobiv tasakaal loovuse ja väärtuse säilitamise vahel, inkrementaalse ja radikaalse innovatsiooni vahel, tehnoloogilise ja ärilise innovatsiooni vahel ning sisemise ja välise innovatsiooni vahel. Innovatsioon viiakse läbi enamasti järgmistel eesmärkidel: Tootmisettevõtete puhul on innovatsiooni eesmärgiks tootearendusliku ja tehnoloogilise võimekuse tõstmine Teenindusasutuste innovatsiooni eesmärgiks on kaasaegse kvaliteetse teenuse pakkumine Teadusasutuste innovatsiooni eesmärgiks on lahenduste pakkumine ettevõtetele Strateegia võib põhineda erinevatel innovatsioonimudelitel, millest levinumad on järgmised: Lineaarne innovatsioonimudel on enim kasutatud ning järgib liini teadus- ja arendustegevus- tootmine-turundus- klient Sidusmudel ehk kolmanda põlvkonna mudel kujutab tehnoloogilist innovatsiooni seoses ühiskonna ja tehniliste ja tootmiskeskkonna vajadustega Innovatsioonimudel JIT- just in time- juurutusprotsess ideest turunduseni kätkeb ajadimensiooni, mil integreeritud ja paralleelne arendusprotsess toimivad koos ega anna võimalust kiirendada teadmus- ja arendusmahuka toote turule toomist, kuna tulemus ei ole ette teada Organisatsiooni aspektist on oluline arutleda selle üle, kus on innovatsioon juba loodud ning kus võiks seda edasi luua ning mis tüüpi innovatsiooni on vaja luua, et innovatsioonil oleks suurim edu. Innovatsiooni on defineeritud väga laialt, kuid aja jooksul on seda järjest täpsustatud. Kui kõige esmased innovatsiooni määratlused käsitlesid seda vaid erasektori tootmistegevuse kontekstis, siis tänapäeval on levinud seisukoht, et innovatsioon võib ilmneda igas majandussektoris, kaasa arvatud avalik sektor. Innovatsioonide uudsus ja ulatuse määr võivad olla väga erinevad, mistõttu on tekkinud vajadus innovatsiooni tüpologiseerida. Tüpoloogiad sõltuvad uudsuse tasemest ja väljundist, mida kategoriseeritakse järgmiselt: Toote või teenuse innovatsioon Tehnoloogia või protsessiinnovatsioon Organisatsiooni-innovatsioon Turundusinnovatsioon Süsteemide all mõeldakse protsesse, meeskonda, võrgustikke jms, mis on kohandatud innovatsiooni elluviimiseks. Innovatsiooniprotsesside juhtimisel on oluline organisatsioonikultuur. Organisatsioonide võime eristuda ja edeneda ning sealjuures ellu jääda sõltub sellest, kui tõhusalt suudavad nad integreerida teadmusjuhtimise praktikaid innovatsiooni juhtimise praktikatega ja kui suurel määral suudavad nad innovatsiooni eesmärgil oma teadmust rakendada. Innovatsiooniprotsess on tinglikult jaotunud nelja etappi: Võimaluste märkamine Vahendite leidmine Algatuse arendamine Loodud väärtuse säilitamine Innovatsioonirotsessi võib läbi viia erinevas mahus. Innovatsioonid jagunevad järgmiselt: Põhjalik ehk radikaalne innovatsioon, kus toode materjal või metoodika on täiesti uus Lisandus ehk inkrementaalne innovatsioon, mis hõlmab väikesi lisandusi Arhitektuuriinnovatsioon – muudatus on tehtud ühes komponendis Moodulinnovatsioon – muutub idee, füüsilisi detaile eriti ei puudutata Innovatsioonid ei ole alati otseselt seotud tehnoloogiliste platvormidega vaid võivad olla ka näiteks kogukonda kaasavad, vms. Innovatsiooni mõõdikud kirjeldavad sisendeid, täideviimise protsesse, väljundeid ja tulemusi nagu müügikasv, ärikasum, palgakasv. Mõõdikud on numbriliselt määratletavad. Siin eristatakse viit etappi: Tehnoloogiad Elluviimine Segmenteerimine Efektiivsus Kaasuvad lisandid Innovatsiooni kultuuri iseloomustavad järgmised märksõnad: loovus, mitmekesisus, kommunikatsioon, motivatsioon, koostöö, initsiatiiv, riskivõtmine ja teadmiste jagamine. Innovaatiline mõtlemisviis algab juhtkonna tasandil ning levib alumistele tasanditele. Innovatsioonile orienteeritus on organisatsioonikultuuri üks osa, mis sisaldab järgmisi komponente: Innovatsioonile orienteeritud motivatsioon Innovaatilised kompetentsid Käitumine innovaatilistes situatsioonides Juhtimise stiil ja kvaliteet, mis määravad innovatsiooni kliima Ettevõtte innovaatiline kultuur on mõtlemise ja käitumise viis, mis loob, arendab ja kinnistab väärtusi ja suhtumist, mis võivad edendada, omandada ja toetada ideid ning muutusi, mis parandavad ettevõtte funktsioneerimist ja efektiivsust isegi siis, kui need lähevad vastuollu konventsionaalsete mõtteviiside ja traditsioonidega. Andresoo, J. (2013). Innovatsiooni juhtimine teadmusmahukas organisatsioonis Eesti Rahvusraamatukogu näitel. Taru: Magistritöö. Lk 20. Hernandez, M.L. (2010). Basic concepts of innovation and innovation management. OECD (2005). Oslo Manual. Guidelines for Collecting and Interpreting Innovation Data. 3 rd ed. Paris: OECD. Gupta, R.K. (2009). Innovation in Organizations. A Review of the Role of Organizational Learning and Knowledge Management. Global Business Review. Henderson, R.M. Clark K.B (1990). Architectural Innovation: The Reconfiguration of Existing Product Technologies and the Failure of Established Firms. Administrative Science Quarterly. Hernandez, M.L. (2010). "Basic concepts of innovation and innovation management" (PDF). Ericsson. Vaadatud 10.06.2018. Langdon, M. (2007). "Creating the Innovation Culture. Geniuses, Champison, and Leadres" (PDF). InnovationLabs. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 19.06.2018. Vaadatud 10.06.2018. Szczespanska- Wozczyna, K. (2014). Competencies, entrepreneurship and innovation in the theory and practice of management. Poola: Scientific Publishing of University of Dabrowa Gornicza.