laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Peeter Sagar

Peeter Sagar (11. november 1889 Põltsamaa – 3. november 1930 Tallinn) oli eesti ajakirjanik. Peeter Sagar õppis Rostovtsevi eraülikoolis. Ta oli 1905–1906 Uue-Vändras kooliõpetaja, oli Esimese maailmasõja ajal neli aastat Saksamaal sõjavang, osales Vabadussõjas, seejärel töötas 1920–1921 Tallinna Teataja, 1921–1925 Postimehe ja 1925–1929 Meie Maa toimetuses. Peeter Sagar suri sõjavangis saadud neeruhaiguse tagajärjel diakonisside haiglas. Peeter Sagar surnud. Rahvaleht, 4. november 1930, nr. 130, lk. 1.
Sizzo

Günther Sizzo (3. juuni 1860 Rudolstadt – 24. märts 1926 Großharthau) oli Schwarzburgi vürstliku perekonna pea ja titulaarne Schwarzburgi vürst 16. aprillist 1925 kuni surmani. Sizzo oli Schwarzburg-Rudolstadti vürsti Friedrich Güntheri (1793–1867) ja tema teise, morganaatilise abikaasa, Reina krahvinna Helene (1835–1860) poeg. Sündimisel andis isa talle Leutenbergi printsi tiitli. 2. juunil 1896 sai ta pärimisõigusega Schwarzburg-Rudolstadti printsiks ja 1910. aastal, pärast Schwarzburg-Sondershauseni vürstliku liini väljasuremist, Schwarzburgi printsiks. Pärast viimase Schwarzburgi vürsti Günther Victori surma 16. aprillil 1925 sai ta Schwarzburgi vürstliku perekonna peaks ja oli seda vähem kui aasta, kuni oma surmani. Sizzo järel sai tiitli tema poeg Friedrich Günther, kelle surmaga 9. novembril 1971 suri Schwarzburgi vürstlik perekond välja. 25. jaanuaril 1897 abiellus ta Dresdenis Anhalti printsessi Alexandraga (1868–1958), kellega tal oli üks poeg ja kaks tütart: Marie Antoinette (1896–1984), abiellus 1925 Solms-Wildenfelsi krahvi Friedrich Magnusega (1886–1945) Irene (1899–1939) Friedrich Günther (1901–1971), abiellus 1938 Sachsen-Weimar-Eisenachi printsessi Sophiega ja lahutas samal aastal.
Fantastilised elukad ja kust neid leida

"Fantastilised elukad ja kust neid leida" (inglise keeles Fantastic Beasts and Where to Find Them) on inglise kirjaniku J. K. Rowlingu 2001. aastal ilmunud Harry Potteri raamatusarja juurde kuuluv raamat. Raamat kujutab endast Sigatüüka kooli õpikut, mida on mainitud mitmel korral ka Harry Potteri sarjas. Raamat räägib elukatest ja olevustest ning annab ülevaate Harry Potteri sarjas esinenud maagilistest olenditest. Raamatu autorina on nimetatud Newton Fido Scamanderit ehk Newt. Raamat sisaldab ka humoorikaid Harry Potteri, Ron Weasley ja Hermione Grangeri tehtud märkmeid ja kritseldusi, nagu oleks tegu koopiaga Harry Potterile kuulunud raamatust.
Abja sovhoos

Abja sovhoos oli sovhoos keskusega Abja-Paluojal. Sovhoos asutati 1960 ja likvideeriti 1992. 1975. aastal oli sovhoosil 8720 hektarit maad, sellest põllumajanduslikku maad (ilma õue-aiamaata) 5440 hektarit, sealhulgas haritavat maad 4440 hektarit. Seisuga 1. november 1976 oli sovhoosil 8721 hektarit maad, sellest põllumajanduslikku maad (ilma õue-aiamaata) 5507 hektarit, sealhulgas haritavat maad 4564 hektarit. Sovhoosil oli 1975. aastal 347 töötajat.
Isola dei Ratti

Isola dei Ratti ('rottide saar') on Itaaliale kuuluv asustamata väikesaar Vahemeres, Sardiinia saare edelaranniku lähistel. Saar asub Sardiinia maakonna Carbonia-Iglesiase provintsis Carloforte vallas, Sulcis-Iglesiente ajaloolis-geograafilises piirkonnas. Sulcise saarestikku kuuluv Isola dei Ratti asub San Pietro saare kirdetipust vähem kui kilomeetri kaugusel idas ja Isola Pianast umbes 300 meetri kaugusel lõunas. San Pietro saar Isola Piana Martinucci, 2007, op. cit., p. 23. Mimmo Martinucci, Sognando le isole italiane. Guida per radioamatori. Vol. 2 - Sardegna e le sue isole minori. Liguria e le sue isole, Albino, Sandit Libri, 2007. ISBN 978-88-89150-56-6.
Rasvamüüser

Rasvamüüser on endisaegne Kodavere kihelkonnas kasutatud puust uhmer, millega tambiti rasva. Mujal, kus rasvamüüsrit ei tuntud, võidi uhmrina kasutada küna või kaussi. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 174 Rasvamüüser Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Isola del Corno

Isola del Corno ('sarvesaar', ka La Piramide; Tabarca murdes Uiza du Gallu) on Itaaliale kuuluv asustamata kaljusaar Vahemeres Sardiinia saare edelaranniku lähistel. Saar asub Sardiinia maakonna Carbonia-Iglesiase provintsis Carloforte vallas, Sulcis-Iglesiente ajaloolis-geograafilises piirkonnas. Sulcise saarestikku kuuluv Isola del Corno asub San Pietro saare Sandalo neemest (Capo Sandalo) umbes kilomeetri kaugusel läänes. San Pietro saar
Vaagen

Vaagen (ladina pelvis, rahvapärane nimetus ka vaagnaluu) on paljude selgroogsete loomade skeleti luuline osa – luurõngas. Vaagen ühendab kahel jalal kulgevatel inimestel keret jalgade (alajäsemete) vabaosaga ning neljal jalal kulgevatel loomadel tagajäsemete vabaosaga. Vaagnana käsitletakse vahel ka luulist vaagnat koos vaagnaõõnega – vaagnapiirkonna lihaste ja siseelunditega (nagu kusepõis, emakas, pärasool). Vaagna asend ja kuju erinevad nii liigiti kui ka indiviiditi. Vaagen jaotatakse: suurvaagnaks (pelvis major) – ülemine, laiem osa; väikevaagnaks (pelvis minor) – alumine, väiksem osa. Inimestel koosneb luuline vaagen puusaluudest, ristluust ja õndraluust. Vaagnal esinevad ka soolised iseärasused. Luuline vaagen koos väikevaagna pehmete kudede ja vaagnapõhjaga moodustavad sünnituskanali. Kõigil tänapäeva maolistel vaagen puudub, kuid näiteks nii emastel kui ka isastel anakondadel, boadel ja püütonitel on tagakehas kloaagi läheduses säilinud vaagna ja tagajäsemete paarilised väiksemõõtmelised jäänused (vaagnakannused). Eesti nõukogude entsüklopeedia. 8. köide: TINK-YVER. Tallinn: Valgus, 1976, lk 244. "Meditsiinisõnastik" 816:2004. Marge Mahla RM, MSc,[1], Veebiversioon (vaadatud 07.01.2014) Hermann Schlegel, Essay on the Physiognomy of Serpents, translated by Thos. Stewart Traill, Edinburgh, Maclachlan Stewart and Company, lk 27, 1843, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 23.10.2013) (inglise keeles)
Uhmrinui

Uhmrinui on nui, millega tambitakse uhmris olevaid asju. Eesti talupojad tegid uhmrinuia kasest, saarest, kuusest või männist. See nui oli kahepoolne, mille keskmine ehk käepideme osa oli otstest peenem. Uhmrinuia pikem ots oli teravam ja lühem ots oli tömbim. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 224
Karmavõlad

"Karmavõlad" on Inga Raitari romaan, mis ilmus Eesti raamatukirjastuses Legend aastal 2013. Romaan räägib kolmes eri ajastus kolme inimese vahel kulgevatest elumuutvatest sündmustest, mis mingil moel kõik üksteist mõjutavad. Esitades küsimuse, mis ikka toob tegelikult meie ellu suhted ja miks need on just sellised nagu nad on. Raamatu lühikokkuvõtteliseks motoks võib pidada mõtet "Kolm inimest. Kolm ajastut. Kolm elu." Pealtnäha on need kolm erinevat lugu. Üks toimub Tiibeti kloostris. Teine suure näljahäda aegsel Iirimaal. Kolmas kuskil siinsamas, mitte eriti ammu. Igas loos on kolm osalist, kes otsivad vastust küsimusele, mis siis tegelikult on armastus ning kust ja mis eesmärgil ta meie ellu tuleb. Miks vahel on tunne, et oled inimest, kellega just lähedaseks said, tundnud juba terve igaviku? Raamat ilmus esmatrükis järjejutuna ajakirjas Naised 2011. aastal, kuid jäi seal lõpetamata. "Karmavõlad" on ühtaegu nii romantiline armastuslugu ja samas ka põnevust täis fantaasiaromaan, kulgedes inimsuhete taha jäävates salapärastes saatuseniitides. Raamat räägib algselt noorest ja edukast Irisest, kes kohtab lennukis meest. Mees ei sarnane üldse tema tüübiga, kuid siiski tekib kogu neil naise senist elu pea peale pöörav armulugu. Teine paralleelselt käiv lugu räägib imekaunist mõisahärra sohilapsest Ireen, kes armub vaesesse perepoega. See suvi saab saatuslikuks tervele külale ning hukatuslikuks talle endale. Kolmas lugu rändab ajas veel kaugemale – Tiibetisse, kus noor munk Ikaro on tunnistajaks parima sõbra räpasele saladusele. Tal on vaja teha valik, kas reeta kõik, mida ta pühaks peab või tunnistada endale, mida ta tegelikult ihaldab. Raamatu põhiküsimuseks on "Miks sekkub meie ellu saatuslik karma ja kaugele selle lõimed ulatuda võivad?" "ajakirjas Naised". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. jaanuar 2014. Vaadatud 7. jaanuaril 2014. http://www.rahvaraamat.ee/p/karmav%C3%B5lad/385226/et?isbn=9789949333295 Stalker 2012 nominendid "Parim eesti autori lühiromaan või jutustus" Apollo "Karmavõlad" Rahva Raamat "Karmavõlad" Põltsamaa Raamatukogu
Neutralisatsioon

Keemiline neutralisatsioon (ehk neutraliseerimine) tähendab happe ja aluse vahelist reaktsiooni, mille tulemusel keskkond muutub neutraalseks. Lahuse (või keskkonna) neutraalseks muutmine toimub aluse lisamisel happelisele lahusele või happe lisamisel aluselisele lahusele. Enamasti moodustub happe ja aluse reaktsiooni tulemusena sool ja vesi. Selle protsessi üldvalem on hape + alus → sool + vesi ehk HA + BOH → BA + H2O, kus HA ja BOH on vastavalt Arrheniuse hape ja alus. Tugevad happed ja alused vees dissotsieeruvad ioonideks. Seda arvesse võttes saame soolhappe (HCl) ja naatriumhüdroksiidi (NaOH) reaktsiooni vees kirjutada järgmisel kujul (kus H3O+ on hüdroksooniumioon): H 3 O ( a q ) + + C l ( a q ) − + N a ( a q ) + + O H ( a q ) − ⟶   N a ( a q ) + + C l ( a q ) − + 2   H 2 O {\displaystyle \mathrm {H_{3}O_{(aq)}^{+}+Cl_{(aq)}^{-}+Na_{(aq)}^{+}+OH_{(aq)}^{-}\longrightarrow \ Na_{(aq)}^{+}+Cl_{(aq)}^{-}+2\ H_{2}O} } Tugevate hapete ja aluste reaktsioon kulgeb lõpuni ja keskkond muutub neutraalseks ekvivalentsete ainehulkade reageerimisel; näiteks 1 mool H2SO4 ja 2 mooli NaOH. Happe ja aluse vaheline reaktsioon on neutralisatsioonireaktsioon. Selle tulemus sõltub teatud määral reageeriva happe ja aluse omadustest. Neutralisatsioon on enamasti eksotermiline (vabaneb soojust, nimetatakse neutralisatsioonisoojus) ja tavaliselt saadakse neutraalne keskkond, kuid mitte alati pH = 7, sest see sõltub happe ja aluse tugevusest. Mitte alati ei teki soola kõrval vett (näit HF + NH3 → NH4F) ja mõnel juhul võib protsess olla ka endotermiline (näit NaHCO3 + CH3COOH → CH3COONa + CO2 + H2O). Kui hape või alus dissotsieerub astmeliselt, toimub tema neutralisatsioonireaktsioon samuti astmeliselt. Happe või aluse lahuse kontsentratsiooni määramisel kasutatakse happe-aluse reaktsiooni tiitrimist ekvivalentpunktini. Hape Alus Ekvivalent (keemia)
Juli Šokalski

Juli Šokalski (vene Юлий Михайлович Шокальский; 17. oktoober (vkj 5. oktoober) 1856 Peterburi – 26. märts 1940 Leningrad) oli vene mereväelane, okeanograaf, kartograaf, polaaruurija, kindralleitnant (1912). Aastail 1917–1931 oli ta Vene Geograafiaseltsi esimees. 1940. aastal 1939. a. Karjalas Pinduši (soome Pinduinen) laevatehases ehitatud NSVL Teaduste Akadeemia Arktika Teaduslik-Uurimisinstituudi ekspeditsiooni- ja uurimislaevale anti Juli Šokalski auks nimeks Akademik Šokalski. Pärast Teist maailmasõda ehitati ümber ja nimetati ümber kalalaev Juli Šokalski mälestuseks. Väike uurimislaev kandis nime Juli Šokalski ja tegi uurimistööd Mustal ning Kaspia merel. 1958. aastal ehitati Tšehhoslovakkias Komárnos Slovenské lodenice Komárno laevatehases vedurlaev Akademik J. Šokalski. 1959. aastal ehitati Ukrainas Mõkolajivis Tšernomorski laevatehases uurimislaev J. M. Šokalski. 1982. aastal nimetati Juli Šokalski mälestuseks Nõukogude uurimislaev Akademik Šokalski. 1983. aastal läks Baikali järvel põhja mootorlaev Akademik J. M. Šokalski ning sellega uppus 7 meeskonnaliiget. Академик Шокальский" НЭС АНИИ, 1939—1943 (vene keeles) Страницы истории ААНИИ Проблемы Арктики и Антарктики Nr. 1 (84) - 2010 (vene keeles) Юлий Шокальский pildil on teine (vale) laev J. M. Šokalski (1959) (vene keeles) Академик Шокальский (vene keeles) Yu. M. Shokalskiy - IMO 5396600 (inglise keeles) Байкал хранит свои тайны (о гибели теплохода «Академик Шокальский») (vene keeles)
Christian II (täpsustus)

Christian II nime all on tuntud mitu valitsejat: Christian II oli Taani, Norra (1513–1523) ja Rootsi kuningas Christian II oli Saksi hertsog ja kuurvürst (1591–1611) Christian II oli hertsog (1654–1717) Christian II oli hertsog (1691–1694) Christian II oli vürst (1630–1656) Christian II oli krahv (kuni 1233) Christian I (täpsustus) Christian III (täpsustus) Christian IV (täpsustus) Christian V (täpsustus) Christian VI (täpsustus)
Turboventilaatormootor

Turboventilaatormootor on kahekontuurne turboreaktiivmootor, mille enamiku tõmbejõust (kaasaegsetes mootorites kuni 85%) annab gaasiturbiiniga käitatav ventilaator. Turboventilaatormootori (turbofan) kütusekulu ja müratase on sama tõmbe juures tavalisest reaktiivmootorist (ühekontuursest) palju väiksem. Turboventilaatormootoritega tsiviillennukite kiirus piirdub mitte üle Mach 0,7 kuni 0,9.
Palgasõdur. Üksik hunt

"Palgasõdur. Üksik hunt" on Kalle Klandorfi romaan, mis ilmus kirjastuses Legend 2013. aastal. See kandideeris Apollo raamatupoodide keti 2013. aasta parimaks eesti autori ilukirjandusteoseks.[viide?] Kriminaalpõnevik põhineb 1990. aastate tõestisündinud lugudel, kuid pole autobiograafiline ega dokumentalistika. Tegu on triloogia esimese osaga, mis räägib kriminaalsest allilmast, KGB ja GRU juhitud terrorioperatsioonidest ja ebaseadusliku äri telgitagustest. Romaan oli Kalle Klandorfil seisnud käsikirjana mitu aastat sahtlis, enne kui ta otsustas selle avaldada, pühendades teose abikaasa Merle Klandorfile, kellega tutvumisest oli neil möödunud 39 aastat. http://www.ohtuleht.ee/547496/kalle-klandorf-puhendas-oma-uue-poneviku-abikaasa-merlele "Palgasõdur. Üksik hunt" avaldamisest
Maddalena saared

Maddalena saared (it arcipelago di La Maddalena) on Itaaliale kuuluv saarestik Vahemeres Türreeni meres, Sardiinia saare kirderanniku lähistel. Saared asuvad Sardiiniat Korsikast eraldava Bonifacio väina juures, Smaragdiranniku ääres. Saarestik asub Sardiinia maakonna Olbia-Tempio provintsis, Gallura ajaloolis-geograafilises piirkonnas. Saared kuuluvad La Maddalena valda. Saarestik on hõlmatud 1994. aastal moodustatud Maddalena saarestiku rahvuspargiga (Parco nazionale Arcipelago di La Maddalena). Suurimad saared on Maddalena (20,1 km²), Caprera (15,7 km²), Spargi (4,2 km²), Santo Stefano (3,0 km²), Santa Maria (2,0 km²), Budelli (1,6 km²) ja Razzoli (1,5 km²). Asustatud on Maddalena, Caprera ja Santo Stefano. Maddalenat ja Caprerat ühendab tehismaakitsus. Caprera saarel veetis oma viimased eluaastad Garibaldi ja sinna on ta ka maetud. Santo Stefano saarel asus kuni 2008. aastani USA tuumaallveelaevade baas. Bonifacio väin La Maddalena Caprera Spargi Mimmo Martinucci, Sognando le isole italiane. Guida per radioamatori. Vol. 2 - Sardegna e le sue isole minori. Liguria e le sue isole, Albino, Sandit Libri, 2007. ISBN 978-88-89150-56-6.  Maddalena saared – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Henle ling

Henle ling (ladina ansa nephroni) on paljude selgroogsete loomade neerude nefronites paiknevate neerutorukeste U-kujuline keskosa. Henle ling suundub alguses neerusäsisse ja seejärel teeb järsu käänaku ning suundub tagasi neeru pinna suunas. Henle lingu oluliseks funktsiooniks on uriini kontsentreerimine ja lahjendamine. Henle ling koosneb kahest osast: Henle lingu alanev osa Henle lingu ülenev osa. Madude neerude töö tulemusel ei väljutata vedelat uriini, kuna neerude Henle lingul puuduvad nefronid, jääkained väljutakse üsna tahkena (pastana). Henle lingu avastajaks peetakse saksa anatoomi Jakob Henlet (1809–1885). "Meditsiinisõnastik" 257:2004. Timothy J. Bradley,Animal Osmoregulation, lk 118, 2009, Oxford University Press, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 07.01.2014) (inglise keeles)
Vanaküla tuulepark

Vanaküla tuulepark on 2009. aastal valminud tuulepark Lääne-Nigula vallas Läänemaal. Tuulepark koosneb kolmest 3 MW võimsusega Winwind WWD3/100-tüüpi elektrituulikust ning tuulepargi koguvõimsus on 9 MW. Kõik tuulikud asuvad Vanaküla territooriumil ning umbes 56 hektari suurusel alal. Elektrituulikute tootja on Soome ettevõte Winwind Oy. Tuuliku masti kõrgus on 90 meetrit, rootori läbimõõt 100 m ning tuuliku kaal 305 tonni. Vanaküla tuulepargi tuulikute kavandatud eluiga on 20 aastat. Vanaküla tuulepargi koguinvesteering on 12,8 miljonit eurot. Vanaküla tuulepargi aastatoodang Aulepa tuulepark "Külad - Noarootsi Vallavalitsus". 15.03.2012. Vaadatud 07.01.2014. "4Energia". Vaadatud 07.01.2014.
Killikari allikas

Killikari allikas on allikas Eestis Saaremaal. Allikas asub Sõmera külast lääne pool Lääne-Saaremaa kõrgustiku idanõlval ja suubub temast umbes 40 m ida pool voolavasse Pühajõkke. Allika absoluutkõrgus on 19 meetrit.
Munandiarter

Munandiarter ehk testikulaararter (ladina aorta testicularis) on paljude suletud südame-veresoonkonnaga selgroogsete isasloomade suure vereringe paarisarter, mis varustab munandeid arteriaalse verega. Munandiarterite areng, anatoomia, asend, morfoloogia, ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Isastel madudel varustavad munandiarterid munandeid verega. Munadiarterid saavad alguse kõhuaordist ja laskuvad kubemekanalisse. Kubemekanalist suubuvad seemneväädi koosseisus munandisse ja munandimanusesse. Meeli Roosalu. Inimese anatoomia, Kirjastus Koolibri, lk 164, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.
Kogula peakraav

Kogula peakraav on kraav Saaremaal Kärla vallas. Kraav saab alguse Paadla allikast, kraavi üks haru suubub Kõrkkülast lääne pool Pühajõkke ja teine Mullutu lahte. Kraavi pikkus on 5,3 km ja valgala 7,4 km². Peakraav möödub Paadla lahest, mille ümbruse maade kuivendamiseks ta rajatigi. Kirje keskkonnaregistris
Caprera

Caprera (sardi keeles Caprèra) on Itaaliale kuuluv saar Vahemeres, Sardiinia saare kirderanniku lähistel. Caprera asub Sardiinia maakonna Olbia-Tempio provintsis La Maddalena vallas, Gallura ajaloolis-geograafilises piirkonnas. Maddalena saarestikku suuruselt teise saare pindala on 15,7 km². Saare rannajoone pikkus on 45,5 km ning suurim pikkus 8,75 km ja laius 3,5 km. Tänapäeval kasvab valdavalt graniidist pinnaga saarel rohkesti mände. Suurem osa hõredalt asustatud saare elanikest elab saare edelaosas paikneva Stagnali lahe kaldal asuvas Stagnali fraktsioonis. Naabruses asuva La Maddalena saarega ühendab Caprerat 600 meetri pikkune teetamm, mille keskel on sild. Porto Palmas asub 1967. aastal asutatud Carpara purjespordikeskus. Saart hõlmab 1994. aastal moodustatud Maddalena saarestiku rahvuspark. 1856. aasta lõpul ostis Giuseppe Garibaldi vennalt saadud päranduse eest saare põhjapoolse osa. Garibaldi veetis saarel oma viimased eluaastad ja on saarele ka maetud. Rahvuskangelase mälestuseks on saarel avatud muuseum. 2007. aasta 12. mail startis saarelt Garibaldi kahesajandale sünniaastapäevale pühendatud 90. Giro d'Italia. Garibaldi haud Garibaldi ehitatud La Casa Bianca ('valge maja'), praegu muuseum Graniitkivid rannikul Vaade merelt LA GEOGRAFIA DELL'ARCIPELAGO saidil lamaddalena.it (itaalia keeles)  Caprera – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Da Caprera a Caprera - L`isola di Garibaldi (itaalia keeles)
Munandiveen

Munandiveen (ladina vena testicularis) on paljude suletud südame-veresoonkonnaga selgroogsete isasloomade suure vereringe paarisveen, mis kogub munanditest venoosset verd. Munandiveenid, nii parem kui vasak, moodustavad munandiarteri ümber väänelpõimiku. Munandiveenide areng, anatoomia, asend, morfoloogia, ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Munandiveenid koguvad venoosset verd nii vasakust kui paremast munandist. Vasak munadiveen suubub neeruveeni ja parem munandiveen (vena testicularis dextra) alumisse õõnesveeni. Enn Ernits, Esta Nahkur, Koduloomade anatoomia, Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 316, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Meeli Roosalu. Inimese anatoomia, Kirjastus Koolibri, lk 833, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.
Bolšaja Ižora

Bolšaja Ižora (soome Haisevaisi) on alev Venemaal Leningradi oblastis Lomonossovi rajoonis. Bolšaja Ižora asub Soome lahe lõunakaldal Sanaoja jõe suudmes, 5 km Peterburi linnapiirist lääne pool. Ala põliselanikud olid isurid ja ingerisoomlased. Tänapäeva asula tekkis mitme küla liitmise teel. 1864 sai raudteeühenduse Peterburiga. 20. sajandi alguses oli populaarne suvituspiirkond. Nõukogude ajal ehitati sinna sõjaväerajatisi. 2013. aasta seisuga on 81% asula pindalast Venemaa kaitseministeeriumi valduses, seal asuvad relvalaod. http://www.bizhora.ru
Munasarjaarter

Munasarjaarter (ladina aorta ovarica) on paljude suletud südame-veresoonkonnaga selgroogsete emasloomade suure vereringe suguelundite paarisarter, mis varustab munasarja arteriaalse verega. Munasarjaarterite areng, anatoomia, asend, morfoloogia, ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Emastel madudel varustavad munasarjaarterid munasarju verega. Munasarjaarterid saavad alguse kõhuaordist, laskuvad munasarjadesse ja varustavad munajuha- ja emakaharuga nii munajuha kui emakasarve. Meeli Roosalu. Inimese anatoomia, Kirjastus Koolibri, lk 164, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9. ©2014 Sissekanne Encyclopædia Britannica-s Enn Ernits, Esta Nahkur, Koduloomade anatoomia, Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.
Tammealuse hiis

Tammealuse hiis ehk Samma hiis on hiis Samma külas, üks Maavalla pühapaik. Hiiekompleksi südames kasvab üksik püha tamm, mille kõrval on ohvrikivi. Hiies on ka silmaallikas (Samma Silmaallikas). Kuigi vana tamm, mille ümber olevat tantsitud, sai kunagi 1920. aastatel juba õõnsana tulega hukka, on selle asemele kasvanud uus. Samma hiiest on alguse saanud muistsete pühapaikade taasavastamine ja kaitsmine. 1980. aastate lõpus toimus Samma hiies märgilise tähendusega palvus ja riitus selliste inimeste osavõtul nagu Vigala Sass, Ahto Kaasik ja paljud teised tänapäeval tuntud Maavalla põliskultuuri hoidjad ja kaitsjad. Tammealuse ehk Samma hiie uuesti kasutusele võtmise ehk taastamise algatas 1988. aastal koduloolane Helmut Elstrok Viru-Nigula muinsuskaitseseltsiga. Algatusega liitusid Tartu muinsuskaitseklubi Tõlet taara- ja maausuhuvilised. Taastamise põhiline pingutus tähendas tammede istutamist. Mais 1989 korrastati hiieaset, ehitati trepp all orus asuva tervendava veega Roostallika juurde, toodi hiie keskmes asuva tamme juurde urikivi ja põletati sellesse lohk. Sonda metskonna kaasabil toodi kohale tammeistikud, pilda ehk vitsaga määrati istutamiskohad. 20. mail istutati Tõleti ja Viru-Nigula muinsuskaitseseltsi korraldusel 150 noort tamme. Kokkutulnuid kostitas eine ja õllega Viru-Nigula kolhoos. Heinapuu, Ott 2010. Taara tammikud: ideaalse pühapaiga tung tekstist maastikule. — Acta Semiotica Estica 7, lk 128. Marju Kõivupuu. 101 Eesti pühapaika. Tallinn: Varrak 2011, lk 108. Tammealuse hiis Maavalla Koja kodulehel Tammealuse hiis. Eesti Instituut Samma Tammealuse hiis Hiite Maja SA andmekogus Samma Silmaallikas Hiite Maja SA andmekogus Samma Tammealuse tamm Hiite Maja SA andmekogus Samma Tammealuse hiie ohvrikivi Hiite Maja SA andmekogus Kunda Ühisgümnaasiumi liikumisrühma tantsulavastus "Samma hiis" festivalil Koolitants 2013 Rakveres
Birva keel

Birva (teise nimega Sebirva) keel on Nigeri-Kongo keelkonda kuuluv keel. Keelte pilves (joonis 1) on birva keel märgitud rohelisega, mis näitab, et see kuulub tugevate keelte hulka (kõnelejaid on palju igas vanuses). Järgmises tabelis on esitatud birva keele konsonandid (kaashäälikud) vastavalt IPA (International Phonetic Alphabet) sümbolitele. Tabelis on esitatud funktsioonid, kus on näha, millised häälikud koonduvad teatud foneetika puhul. Kõrvalised funktsioonid on märgitud tärniga (*) [χ] ja [qχh]. Need on haruldased ja tõenäoliselt hiljuti lisandunud süsteemi Setsvana keelest. Kõigis reeglipärastes sõnades on kasutusel [ h ] ja [ kh ]. Eraldi rühma moodustavad kaashäälikud, mille hääldamise kõrgusest ja rõhust sõltub sõna tähendus. Nendeks häälikuteks on p, b, f, β. Birva keele näiteid: bzwala – lund sajab bɟwala – õlu gwa – tulema ipʃina – üksteist nautima mafʃwi – piim ndwa – sõda Birva keelekoodiga sarnased keeled ja dialektid puuduvad. Birva keele kõla saab kuulata Global Recordings Networki kodulehelt (http://files.globalrecordings.net/audio/language/mp3/sample-3999.mp3). Birva elus sõnu saab kuulata Youtube'is (http://www.youtube.com/watch?v=oSXjp8-DRSo&feature=youtube_gdata_player). Viitamistõrge: Vigane <ref>-silt. Viide nimega brl on ilma tekstita. [1] Joshua Project (vaadatud 31. oktoobril 2013) [2] Ethnologue (vaadatud 31. oktoobril 2013) [3] Ethnologue (vaadatud 31. oktoobril 2013) [4] Readbag lk 188 (vaadatud 01. novembril 2013) [5] Readbag lk 189 (vaadatud 01. novembril 2013) [6] Global Recordings Network (vaadatud 01. novembril 2013)