laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Digitaalne kirjandus

Digitaalne kirjandus ehk digikirjandus ehk elektrooniline kirjandus ehk küberkirjandus on oluliste kirjanduslike tunnustega teos, mille loomisel on kasutatud arvutitehnoloogilisi võimalusi. Digitaalsele kirjandusele on iseloomulik digitaalne algupärasus (born digital), multimodaalsus ning demokraatlikkus (st kõigil, kellel on ligipääs internetile, on võimalus avaldada). Teoses on ühendatud erinevad meediumid. Tihti saab lugeja aktiivselt kujundada omaenda lugemiskogemust (nt liikudes hüperlinkide kaudu erinevate narratiivide vahel, autorile tagasisidet andes või ise loomeprotsessis osaledes). Katherine Hayles on digitaalse kirjanduse jaganud kaheks generatsiooniks: esimene generatsioon ehk klassikaline periood, mis algas 1980ndate lõpul ning kestis 1995. aastani ning teine ehk postmodernne periood, mis sai alguse 1995. aastal. Piret Viires lisab Hayles’i käsitlusele kolmanda generatsiooni, mille alguse paigutab aastatesse 2006–2007. Esimese generatsiooni digitaalne kirjandus on eelkõige hüpertekstikirjandus, mis kujutas endast hüperteksti linkide kaudu ühendatud tekstiosiseid. Linkide vahel liikudes sai lugeja kogeda erinevaid narratiive. Tehnoloogiliste võimaluste piiratuse tõttu olid esimese generatsiooni teosed tekstipõhised, minimaalse graafikaga ning puudusid helid ja videod. Hüpertekstikirjandusele on tänapäeval keeruline ligi pääseda, sest need on loodud spetsiaalset programmi (Storyspace) kasutades, mistõttu need on kättesaadavad ainult eraldi CD-l ja vajavad käivitamiseks vanemat arvutit. Esimese generatsiooni silmapaistvamaks teoseks on Michael Joyce’i „a afternoon: a story“. Eesti autoritest on hüpertekstikirjandusega tegelenud Nelli Rohtvee, Aare Pilv ja Hasso Krull. Teise generatsiooni kirjandusele on iseloomulik multimodaalsus. Tehnoloogilised arengud võimaldasid kombineerida teksti pildi, heli ja videoga. Tulemuseks on hübriidteosed, mis sisaldavad elemente nii filmist, jutustusest kui ka arvutimängudest. Kahe generatsiooni üleminekuteoseks võib pidada Shelley Jacksoni teost „Patchwork Girl“. Silmapaistvad näited on veel Kate Pullingeri „Inanimate Alice“ ning Eestist Märt Väljataga sonetigeneraator. Kolmas generatsioon on seotud eelkõige veeb 2.0 arengu, sotsiaalmeedia platvormide esiletõusu ning nutiseadmete massilise kasutuselevõtuga. Viires toob kolmanda generatsiooni põhitunnustena välja demokraatlikkuse, dialoogilisuse osalejate vahel, meediavormide segunemise ja dünaamilisuse. Kolmanda generatsiooni hulka kuulub ka sotsiaalmeedia kirjandus, nagu tviteratuur või instaluule. Eesti autoritest on kolmanda põlvkonna esindajad näiteks Keiti Vilms, Liina Tammiste, Kaur Riismaa ja Lauri Räpp. Hayles, N. Katherine (2008). Electronic Literature. New Horizons for the Literary (inglise). Notre Dame: University of Notre Dame Press. Viires, Piret (2017). "Digitaalse kirjanduse defineerimisest ja periodiseerimisest [On the definition and periodisation of digital literature]". Philologia Estonica Tallinnensis. 2 (0): 146–171. DOI:10.22601/PET.2017.02.08. ISSN 2504-6624. Electronic Literature Collection Hasso Krull “Trepp” Aare Pilv “Üle” Inanimate Alice Lauri Räpp
Venemaa presidendi administratsioon

Venemaa Föderatsiooni Presidendi Administratsioon (vene keeles Администрация Президента Российской Федерации) on riigiorgan, mis tagab Venemaa presidendi tegevuse ja teostab kontrolli Venemaa Föderatsiooni presidendi otsuste täitmise üle. Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsioon on 19. juulil 1991 loodud Vene NFSV presidendi administratsiooni õigusjärglane.  Pikemalt artiklis Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni personaliülem Venemaa presidendi administratsiooni eesotsas on juht. Selles ametis on alates 2016. aastast Anton Vaino. Tal on viis asetäitjat, nende seas Sergei Kirijenko ja Dmitri Peskov. Administratsiooni struktuuri kuulub paarkümmend Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni valitsust (näiteks valitsus välispoliitika küsimustes). Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni personaliülem Koduleht
Hans Raudsik

Hans Raudsik (14. juuni 1947 – 9. august 2016) oli Eesti ufoloog. Ta omandas Tartu Riiklikus Ülikoolis kõrghariduse nii psühholoogia kui ka õigusteaduse alal (diplomitöö "Ülekuulamise psühholoogia", juhendaja L. Auväärt). Aastatel 1968–1991 töötas Eesti NSV ja EV kriminaaljälituse operatiivtöötaja-uurijana. 1976–1981 tegeles kriminaaljälituses operatiivtöö kõrvalt inimeste tagaotsimisega. Alates 1992. aastast töötas riigi eriteenistuses ja julgestuspolitseis. Ta oli ETV 1990. aastate saatesarja „Monoloog tundmatuga“ konsultant. 1996–1997 töötas Tallinna politseikoolis üld- ja õiguspsühholoogia ning kriminalistika õppejõuna. Ufoloogia vastu hakkas ta huvi tundma 1980. aastatel, kui tegeles teadmata kadunud inimeste otsimisega. 1990. aastatel hakkas lindistama juhtumeid inimestega, kes väitsid end olevat ufode poolt röövitud ja tagasi toodud. Raudsik omas videoteeki intervjuudega kümmekonna inimese kohtumisest maaväliste olenditega, milleks oli umbes 30 tundi videomaterjali. Oli Eesti Muinasteaduste Seltsi liige. https://www.ohtuleht.ee/166131/ufode-lennuvaljal-kaob-aeg-ja-ruum https://elu24.postimees.ee/29373/ufoloog-kommenteeris-eesti-kummituste-lugusid https://www.ohtuleht.ee/111053/inimeste-mustilised-kadumised-ufode-suu https://www.ohtuleht.ee/165743/musteerium-siiani-lahendamata https://arhiiv.err.ee/audio/vaata/hallo-elluastujad-194965
Venemaa presidendi julgestusteenistus

Venemaa Föderatsiooni presidendi julgestusteenistus (vene keeles Служба безопасности президента Российской Федерации; lühend SBP) on Venemaa Föderaalse Julgestusteenistuse allüksus. SBP põhiline funktsioon on presidendi ja tema perekonnaliikmete füüsilise kaitse tagamine ööpäevaringselt. Venemaa presidendi julgestusteenistusel on tänapäeval (2019) mitu tuhat kaastöölist. Aastatel 2000–2013 oli SBP juht Viktor Zolotov, 2015–2016 Dmitri Kotšnev ja alates 2016. aastast Aleksei Rubežnoi. 2000. aastatel loodi SBP koosseisus spetsiaalne üksus, mis suudab töötada kõrgmäestiku tingimustes. Seda tingis asjaolu, et president huvitus suusaspordist. Teenistuse kaastöölised pidid presidendiga suusatamise ajal kaasas olema. Samal ajal kogu lähedalasuva territooriumi võtsid oma kontrolli alla snaiprid, kelle relvadest sai tulistada kahe kuni kahe ja poole kilomeetri kaugusele. Operatiivohvitserid töötasid rahva seas, nii et isegi suusatades oli presidendi turvalisuse tagamisega seotud mitu tuhat inimest. Presidendi ihukaitsja kuupalk oli 2019. aastal umbes 500 000 rubla. Телохранителям Владимира Путина нельзя потеть и мерзнуть. ruinformer.com, 28. jaanuar 2019 ДАЖЕ В ГОРАХ ПРЕЗИДЕНТА ОХРАНЯЮТ ТЫСЯЧИ ЛЮДЕЙ. pressmon.com, 24. jaanuar 2006
Janka Kupała Teater

Janka Kupała Akadeemiline Rahvusteater (valgevene keeles Нацыянальны акадэмічны тэатр імя Янкі Купалы; valgevene ladinas Nacyjanalny akademičny teatr imia Janki Kupały), ka Janka Kupała Teater on Minskis asuv Valgevene vanim teater. Teater loeb enda asutamisaastaks 1890. aastat kui äsjavalminud teatrihoones hakkas tegutsema linnateater. Selle baasil loodi 1920 aastal Valgevene riiklik teater. 1944. aastal nimetati teater Janka Kupała järgi. Akadeemiliseks sai teater 1955. ja rahvusteatriks 1993. aastal. Teatrihoone rekonstrueeriti 1950. aastatel ja 2010–2013. Koduleht
Richard Norwood

Richard Norwood (1590?–1675) oli inglise maamõõtja, kes tegutses 17. sajandi alguses Bermuda saartel. Richard Norwoodi koolitee lõppes, kui ta oli 12aastane. Kuni 15. eluaastani töötas ta kalakaupmehe abilisena, seejärel laevaabilisena. Pikkadel merereisidel õppis ta omal käel raamatutest matemaatikat ja navigatsiooni. Bermudale sattus ta 1613. aastal, kui Somers Isles Company võttis ta pärliotsingutele kaasa sukeldumise tehnilise eksperdina. Bermuda rannikult ei leitud pärle ja Norwood oleks jäänud tööta, kuid Bermuda saarte kaardistajal tekkis kuberneriga lahkarvamusi ja selle tõttu sai kaardistamise töö endale Norwood. Tema koostatud kaart avaldati Londonis 1622. aastal. Bermuda kaardistamine aitas kaasa saarte asustamisele. Norwood abiellus 1622. aastal ja elas koos naisega Londonis. Seal kirjutas ta mitu raamatut ja töötas matemaatikaõpetajana. 1637. aastal naasis Norwood koos oma naise ja nelja lapsega Bermudale. Ta töötas seal õpetajana. Koolitöö kõrvalt käis Norwood mõõdistamas ja maavaidlusi lahendamas. Norwood asutas Bermudal 1659. aastal Warwicki Academy ja oli selle esimene direktor. 1633–1635 mõõtis Norwood Londoni Toweri ja City of York vahelise vahemaa, tehes seda 150 aastat enne teodoliidi leiutamist. Kuigi tulemuseks sai Norwood 600 jardi liiga palju, oli see kõige täpsem mõõtmine selle aja Inglismaal. Norwoodi mõõdistamist on märkimisväärseks pidanud Isaac Newton oma raamatus "Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica". Richard Norwood suri 1675. aastal Bermudal. Norwoodi poeg Andrew jätkas isa ametit mõõdistajana. Norwoodi teine poeg Matthew kirjutas mitu raamatut samadel teemadel, millest kirjutas varem tema isa. Trigonometrie, or the Doctrine of Triangles, 1631. The Seaman's Practice, 1637. Fortification, or Architecture Military, 1639. Truth gloriously appearing, 1645. Considerations tending to remove the Present Differences, 1646. Norwood's Epitomy, being the Application of the Doctrine of Triangles, 1667. "Bermuda Beacon, Part 1 – Richard Norwood". homepages.rootsweb.com/. Vaadatud 12.04.2023. "Bermuda Beacon, Part 2 – Richard Norwood". homepages.rootsweb.com. Vaadatud 12.04.2023. Paul Murdin (19.11.2008). Full Meridian of Glory: Perilous Adventures in the Competition to Measure the Earth. Springer. Lk 47. ISBN 978-0-387-75533-5. Vaadatud 12.04.2023. Laughton 1895. sfn viga: sihtkoht puudub: CITEREFLaughton1895 (spikker)
Mõõtelatt

Mõõtelatt ehk nivelliirlatt (ingl level staff) on mõõteriist, mida koos nivelleerimisinstrumendiga kasutatakse mõõdistamisel punktidevaheliste kõrguste ja nende erinevuste määramiseks, näiteks ehitusel. Mõõtmine on peaaegu iga ehitusvormi kavandamise ja teostamise juurde kuuluv nõue. Selle peamised kasutusalad tänapäeval on transpordi, ehituse, maa jaotamise ja side valdkonnas. Varaseim registreeritud mõõtelati kasutamine pärineb Vana-Egiptusest, kus maamõõtjad kasutasid Niiluse tulvavee kõrguse mõõtmiseks puidust latte. Puulatte kasutati ka kauguste mõõtmiseks. Juba aegade alguses, sh Vana-Egiptuses 3100 eKr,  oli mõõdistamine hädavajalik, ilma milleta oleks palju teadusavastusi jäänud tegemata. Tänapäevasele mõõdistusele pandi alus 18. sajandi lõpus. Geodeetide üks tähelepanuväärsemaid saavutusi oli meetermõõdustiku põhiühikute loomine. Sel eesmärgil mõõtsid prantsuse insenerid Jean Delambre ja Pierre Méchain 1790. aastatel meridiaani Barcelonast Hispaanias Dunkerque'ini Prantsusmaal. Mõõtelatil loetakse mõõteväärtused läbi nivelleerimisinstrumendi. Mõõtelatte on kolme tüüpi: kokkupandav, teleskoop- ja monoliitne mõõtelatt. Monoliitne mõõtelatt on täispikkusega latt, mille peale on märgitud jaotused teatud mõõtühikutes. Seda mõõtelatti on keeruline hoiustada ja transportida. Kokkupandav latil on keskel hinged, mis võimaldab latti transportimiseks kokku voltida. Teleskooplatil on liigend, mis võimaldab latti täispikkuses pikendada ja transportimise jaoks lühendada. Mõõtelatt on tehtud puidust või alumiiniumist. See võib olla nii ühes tükis kui ka osadena, et seda saaks paremini transportida ja hoiustada. Lisaks saab latti erinevates tööolukordades pikendada. Mõõtelatt võib olla märgistatud ühelt või mõlemalt poolt. Lati peal on jaotused, et näidata mõõtmisi erinevates ühikutes, näiteks jalgades, tollides või sentimeetrites. Mõõtelatti kasutatakse koos seadmega, mis mõõdab kõrguste vahet kahe punkti vahel. Seade seatakse üles ühes punktis ja latti hoitakse vertikaalselt teises punktis. Geodeet, kes mõõdab, loeb mõõtmed lati pealt, kuhu vaatejoon seadmest vaadates ristub. Mõõtelatil on mõõtmed tavaliselt nummerdatud detsimeetrites. Numbrite vahel on kas ruutude muster või E-kuju. Kõik ruudud, jooned ning tühikud on täpselt ühe sentimeetri pikkused. Tavaliselt mõõdetakse näidud millimeetri täpsusega. https://www.britannica.com/technology/surveying https://readcivil.com/types-of-levelling-staff-used-in-surveying https://civilunlimited.com/levelling-staff-everything-you-need-to-know-about Wolf, R., P., Ghiliani, C., D. (1997). Elementary Surveying. Land Surveyors Pubns. 782 p.
Kuulsuse narrid (film)

"Kuuluse narrid" on Eesti mängufilm Eduard Bornhöhe samanimelise jutustuse ainetel. Filmi aluseks on Bornhöhe 1892. aastal ilmunud satiirilise jutukogu "Tallinna narrid ja narrikesed" esimene osa "Kuulsuse narrid", milles kirjeldatakse kahe saamatu, kuid kõrgelennuliste unistustega mehe, leiutaja Jaan Tatika ning luuletaja Saalomon Vesipruuli toimetamisi ja ettevõtmisi 19. sajandi lõpu Tallinnas. Mõlemad tegelased on saanud eesti kultuuris arhetüüpseteks, neid kasutatakse sageli võrdkujudena. Mängufilm viib vaataja aega, kus eestlaste rahvuslik iseteadvus oli alles tärkamas. Komöödiafilmi peategelasteks on mehed, kelles pakitseb soov oma rahvale midagi igavikulist kinkida – olgu selleks siis õhus lendav imemasin või maakeeli kirja pandud väärtkirjandus. Kolkakülast saabub provintsilinna Saalomon Vesipruul, kes pärast mitmeid põrumisi erinevates ametites otsustab edu saavutada vabakutselise kirjanikuna. Ta rendib endale väikese toakese. Paraku pole Vesipruuli kirjanduslikud kavatsused määratud teostuma, sest uude ametisse sisse elades tutvub ta oma naabri – looduseuurija ja leiutaja Jaan Tatikaga. Saatuse tahtel ei sünni tutvusest suurt ja südamlikku sõprust, otse vastupidi – tekib vastastikune vihkamine. Olukorda teeb keerulisemaks seegi, et Saalomon näeb korteriperenaises muusat, kuid ka Jaan Tatikal on Agnesega omad plaanid. Perenaisele on silma visanud ka liiakasuvõtjast Värdi, kellel on kahtlaselt tihti Agnese juurde asja. Agneselgi on omad soovid ja unistused – tuleb leida armastus, kes suudaks olla isaks tema väänkaelast pojale. "Kuulsuse narrid" on ehe komöödia, mille peategelaste saamatusele ja unistustele saab nii kaasa elada kui ka kaasa tunda. Nende julgus katsetada ja ebaõnnestuda on hämmastav, kuid nad on veendunud, et utoopilistest ideedest võib sündida midagi suurt. Ent utoopiliste ideaalide teostumine võib takerduda kõige maisematesse asjadesse ja – mis parata – ka ande ja vaimse taseme puudumisse. Mängufilmi treiler. Saalomon Vesipruul – Karl Robert Saaremäe Jaan Tatikas – Veiko Porkanen Agnes – Maiken Pius Ferdinand – Ott Sepp Gerda – Saara Nüganen Helmi – Marian Heinat Amalie – Loviise Kapper Kaltsakas Üks – Argo Aadli Kaltsakas Kaks – Vallo Kirs Kaltsakas Kolm – Margo Mitt Kõrtsmik – Margus Jaanovits Poemüüja – Guido Kangur Reklaamiagent – Ott Raidmets Sandarm – Tiit Sukk Toimetaja – Jüri Lumiste Kuulsuse narrid – jutustus Kuulsuse narrid – telelavastus Eesti filmi andmebaas. "Kuulsuse narrid" andmebaasis IMDb. Linnavalitsus otsustas toetada filmi "Kuulsuse narrid" võtteid Viljandis. RingFM, 15. märts 2021. Arvustus. "Kuulsuse narrid" kui lastefilm täiskasvanutele. err.ee, 12. jaanuar 2023. Esilinastub komöödiamängufilm "Kuulsuse narrid". eestielu.goodnews.ee, 9. jaanuar 2023. Loe seda, mida Sa filmis ei näinud. raamatukava.wordpress.com, 31. jaanuar 2023.
Rihm (mehaaniline)

Mehaaniline rihm on painduvast materjalist silmus, mida kasutatakse kahe või enama pöörleva võlli mehaaniliseks ühendamiseks, enamasti paralleelselt. Rihmasid võib kasutada liikumisallikana, energia edastamiseks või suhtelise liikumise jälgimiseks. Kahe rihmaratta süsteemis saab rihm ajada maha rihmarattaid kas normaalselt ühes suunas (paralleelsete võllide korral) või risti (veetava võlli suund on juhi suhtes vastupidine). Rihmülekande puhul saab ka muuta mehaanilise rihma pöörlemiskiirust, kui kasutatakse erineva suurusega rihmarattaid. Rihm on odavaim tööriist jõuülekandeks võllide vahel, mis ei pruugi olla telje suunas joondatud. Jõuülekanne saavutatakse sihipäraselt disainitud rihmade ja rihmarataste abil, mille laialdane kasutus on toonud kaasa palju variatsioone. Rihmülekanded töötavad sujuvalt ja vähese müraga ning jõu ja võimsuse muutumisel tagavad löögi summutamise. Rihmülekande miinuseks on see, et see edastab vähem võimsust kui hammasrattad või kettülekanne, aga selle tehnoloogilised täiustused võimaldavad rihmade kasutamist süsteemides, kus varem kasutati ainult kettülekannet või käiku. See on kõige lihtsam rihmülekande tüüp, kus kaks või enam rihmaratast on ühendatud nende ümber mähitud rihmaga. Kui veovõllile antakse toidet, pöörab see veoratast. Rihm liigub koos sellega ja pöörab üht või mitut ajamiratast. Lahtist rihmülekannet kasutatakse, kui võllid on paralleelsed ja pöörlevad samas suunas. Seda tüüpi ülekannet kasutatakse siis, kui kaks rihmaratast on paralleelsed ning peavad pöörlema ​​vastassuunas või nõuavad jõuülekandeks suuremat pöördenurka. Kinnise rihmülekande puhul paikneb rihm risti, seega meenutab rihma kuju numbrit 8. Kahe rihmaratta vahel puutub rihm endaga kokku ja hõõrdumine põhjustab rihma kulumise. Seda saab leevendada, asetades rihmarattad maksimaalsele lubatud kaugusele ja käivitades süsteemi aeglasel kiirusel. Olukordades, kus pöörlevad võllid on õige nurga all, saab kasutada poolkinnist ehk veerandpöördega rihmülekannet. Veerandpöördega rihmülekannete puhul läheb rihm pärast veerandpöörde tegemist ümber kahe risti asetseva võlli. Et rihm paigal püsiks, peab rihmaratta laius olema vähemalt 40% laiem kui rihma ristlõige. Mõnel juhul kasutatakse rihma paremaks jälgimiseks ja mahalibisemise vältimiseks juhirattaid. Siim Sild (08.02.2022). Drives & Types of Belts . Fractory Belt Drives. Mrosupply What Is Belt Drive?- Types And Materials Of Belt. Engineeringchoice
Sailly-sur-la-Lys

Sailly-sur-la-Lys (lääneflaami: Zelleken) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Sailly-sur-la-Lys on suur põllumajandus- ja kergetööstusküla, asub umbes 14 km Béthune'ist kirdes ja 19 km Lille'ist lääneloodes, teede D945 ja D66 ristumiskoha ümbruses. Valla lääne- ja põhjapiiri moodustab suuresti Lysi jõgi. St. Vaasti kirik, pärast Esimest maailmasõda koos enamusega külast uuesti üles ehitatud. Sõjakalmistud. 16. sajandi praostla; vanim hoone linnas. Praostla on kindlustatud hoone, mis asub kihelkonnakalmistu ääres Lysi lähedal. See hõlmab vangla ja kohtute jäänuseid. Ehitist täiendab neitsi Maarjale pühitsetud kabel. Väravat, mis purustati 16. sajandil ja taastati 1612. aastal, kaitsevad kaks akendega torni. Enne Prantsuse revolutsiooni esindas praost Saint-Vaasti abti kõigis tsiviil- ja kohtuasjades. Sailly-sur-la-Lysi sõpruslinn on Carnforth Inglismaal. Pas-de-Calais' departemangu haldusüksuste loend Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Saint-Floris

Saint-Floris (lääneflaami: Sint-Floris) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Saint-Floris on väike põllumajandusküla, mis asub u. 14 km Béthune'ist põhjas ja 48 km Lille'ist läänes, maantee D186 ääres. Kanaliseeritud Lysi jõgi voolab läbi valla, moodustades osa piirist Nordi departemanguga. St. Florent'i kirik, pärast Esimest maailmasõda koos enamusega külast uuesti üles ehitatud. Sõjakalmistu. Pas-de-Calais' departemangu haldusüksuste loend Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Böömimaa rekatoliseerimine

Böömimaa rekatoliseerimine oli periood Böömimaal aastail 1620–1711, mille jooksul taotleti protestantide minemist uuesti katoliku kiriku alla (Böömimaa vastureformatsioon). Rekatoliseerimine oli oluline periood, mis mõjutas Böömimaa usuelu kogu 17. sajandi vältel ja osal 18. sajandist. Böömimaal algas rekatoliseerimine kohe pärast 1547. aastal alanud Habsburgide-vastase ülestõusu lüüasaamist Valgemäe lahingus 1620. aastal, mis lõpetas Böömimaa reformatsiooniliikumise ja Praha kui pealinna juhtrolli Püha Rooma keisririigis. Uuendatud konstitutsioon määras saksa keele teiseks riigikeeleks tšehhi keele kõrval, peale saksa keele oli eliidi hulgas teiseks oluliseks suhtluskeeleks ladina keel. Rahvuslikust liikumisest kantud populaarsetes ilukirjandusteostes on rekatoliseerimisprotsessi ja jesuiite iseloomustatud ühekülgselt halvana. Siiski edendasid jesuiidid süsteemselt haridust ja ehitasid üles paljud laiali paisatud kirikukihelkonnad. Teisest küljest ei saa salata protestantide tagakiusamist, mille määr erines piirkonniti. Põhja-Böömimaal toimus rekatoliseerimine leebel viisil, misjonivormis ja katoliku kirik võeti leplikult omaks. Ida-Böömimaal oli olukord mõnevõrra keerulisem, sest seal oli protestantlus sügavalt juurdunud ja elanikkond oli usuvahetuse vastu. Selle tulemusena oli sealses vastureformatsioonis rohkem vägivalda. Määrimaa oli protestantliku aristokraatia tugipunkt ja pakkus mittekatoliiklikule elanikkonnale mingil määral kaitset. Sileesias tolereeriti ka protestante, kuna mittekatoliiklaste osakaal oli seal märkimisväärne ja Habsburgide monarhia võim piiratum. Bohemia - Church History. - World History at KMLA Religion of the State. 17. - 18. století. - Prague Minos Guide
Eesti erakondade reitingud enne 2027. aasta valimisi

Siinsetes loeteludes on kokkuvõetud arvamusküsitluste tulemused 2023. ja 2027. aasta Riigikogu valimiste vahelisel ajal. Arv tabelis näitab, mitu protsenti erakonnnaeelistusega vastajatest valiks just seda parteid. Suurima toetusega partei tulemus on esitatud värvilisel taustal. Valimiskünnist (vähemalt 5%) ületavate parteide tulemus on paksus kirjas. Küsitlusfirmadest Turu-uuringute AS küsitleb inimesi võrdselt nii veebis kui telefoni teel, Kantar Emor ca 2/3 veebis ja 1/3 telefoni teel ja Norstat peamiselt telefoni teel, osaliselt ka veebis. Alg- või põhiharidus Kutse-, kesk- või keskeriharidus Kõrgharidus Eestlased Mitte-eestlased Mehed Naised 18–24-aastased 25–34-aastased 35–49-aastased 50–64-aastased 65–74-aastased 75-aastased ja vanemad Valimistevaheliste arvamusküsitluste tulemused aastatel 2019–2023 Erakondade toetuse muutumine alates 2022. Turu-uuringute AS-i kodeleht, 13. aprill 2023 Kantar Emor: Reformierakond langes toetuselt neljandaks. ERR, 27. jaan 2022 "AK. Nädal": kuidas sünnivad erakondade reitingud ja milline on nende mõju?. ERR, 5. veebruar 2023 Valitsuskoalitsiooni kuuluvate erakondade toetus kokku. Pärast 2023. aasta valimisi moodustatud Kaja Kallase kolmandasse valitsusse kuuluvad parteid (Reformierakond, Eesti 200 ja Sotsiaaldemokraatlik Erakond) said valimistel kokku 53,8% häältest Kõige populaarsemaks erakonnaks on novembris tõusnud Isamaa. Turu-uuringute AS koduleht, 9. november 2023 Reformierakonna, Eesti 200 ja Sotsiaaldemokraatide valitsus astus ametisse. ERR, 17. aprill
2027. aasta Riigikogu valimised

2027. aasta Riigikogu valimised on XVI Riigikogu korralised valimised, mis korraldatakse 2027. aastal.  Pikemalt artiklis Valimistevaheliste arvamusküsitluste tulemused aastatel 2023–2027
Valgevene Suur Teater

Valgevene Akadeemiline Riiklik Suur Ooperi- ja Balletiteater (valgevene keeles Нацыянальны акадэмічны Вялікі тэатр оперы і балета; valgevene ladinas Nacyjanalny akademičny Vialiki teatr opiery i baleta), ka Valgevene Suur Teater on Minskis asuv Valgevene ainus ooperiteater ja üks kahest muusikateatrist, ühtlasi suurim teater Valgevenes. 1930. aastal loodi kuulsa Vene ooperilaulja Anton Bonatšitši juhtimisel tegevust Valgevene ooperi- ja balletikool. 1933. aastal alustas esimese Valgevene kutselise teatrina tegevust ooperi- ja balletiteater. Esimese tükina tuli 25. mail 1933 ettekandele Georges Bizet' ooper "Carmen", mille nimirollis mängis Larissa Aleksandrovskaja. Etendused toimusid esimestel aastatel Valgevene draamateatri laval. 1940. aastal anti teatrile austav nimetus "suur". Akadeemiliseks sai teater 1964. ja rahvusteatriks 2009. aastal. Aastatel 1933–1939 ehitati Minskis Valgevene arhitekt Iosif Lanhbardi projekti järgi konstruktivistlikus stiilis ooperimaja, mille avamine toimus 10. märtsil 1939. Esimesena tuli uues teatrihoones ettekandele Valgevene helilooja Jaŭhien Cikocki ooper "Mihas Podgornõi". Teises maailmasõjas kannatada saanud teatrihoone taastati aastatel 1945–1948. Hiljem on hoones teostatud restaureerimis- (1967) ja rekonstrueerimistöid (1978, 2009). History. bolshoibelarus.by. Vaadatud 13.4.2023 Koduleht