laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Yerba Buena

Yerba Buena on saar Põhja-Ameerikas San Francisco lahes Californias San Francisco ja Oaklandi vahel. Yerba Buena on kitsa tammiga ühendatud Treasure'i saarega. Mõlema saare pindala on kokku 2,334 km² (Treasure'i saar on pisut suurem) ja neil elab kokku 2000. aasta seisuga 1453 inimest (neist rõhuv enamus Treasure'i saarel). Saart läbib maantee Interstate 80, mis kulgeb läbi saarel asuva tunneli. Nii Oaklandi kui San Franciscoga on ta ühendatud silla abil. Esimene California seadusandlik kogu kehtestas 18. veebruaril 1850 San Francisco piirid ja andis Yerba Buena saarele nime, mida San Francisco kandis kuni 1847. aastani. See nimi tuleb hispaaniakeelsetest sõnadest hierba buena, mis tähendab 'hea taim'. Hea taime all on mõeldud kohalikku huulõieliseliiki. Seda nime kandis Yerba Buena kuni 1895. aastani, mil USA Kohanimede Nõukogu muutis selle Goat Islandiks ('Kitsesaar'). 3. juunil 1931 ennistati saarele endine nimi. Aastakümneid oli saar USA sõjaväe käsutuses. Idee saarele sõjaväeposti rajamisest tuli USA kodusõja ajal, mil kardeti, et Konföderatsiooni sõjalaev võib udus Fort Pointi ja Alcatrazi vahelt läbi hiilida ning San Francisco lahte jõuda. Esimene sõjaväeüksus asus Yerba Buenale siiski alles 1870. aastatel. Saarele paigutati udupasun ja 1875 valmis kaheksanurkse põhiplaaniga tuletorn, mis on säilinud tänapäevani. Vahetult enne 20. sajandi algust asus saarele USA mereväe esimene Vaikse ookeani rannikul olev õppekeskus. Selle komandandi residentsiks valmis 1900. aastal uusklassitsistlikus stiilis olev hoone, mida tänapäeval kutsutakse Nimitzi majaks. Niisuguse hoone kuulumine mereväele oli tollal ebatavaline. Õppekeskus suleti pärast Teist maailmasõda. Saarel elas pärast Teist maailmasõda kuni oma surmani admiral Chester Nimitz. Tänapäeval asub Yerba Buenal USA Rannavalve jaam. Saarel on rannavalve barakid ning raadio- ja radarijaamad. Seetõttu on suur osa saarest tsivilistidele suletud. Sellegipoolest elab saarel ka tsiviilisikuid.
Kapiti

Kapiti on saar Uus-Meremaa Põhjasaare rannikust 8 km kaugusel. Saare pindala on 19,65 km², pikkus 10 km ja laius kuni 2 km, kõrgus kuni 520 m. Saar on osa looduskaitsealast. Seal pesitseb palju linde, kellest paljud on saarele taasasustatud. Saare algset ökoloogilist seisundit on üritatud taastada. 1998. aastaks hävitati saarelt rotid.
Esko Tullus

Esko Tullus (sündinud 23. juunil 1974 Tallinnas) on eesti filmiprodutsent ja tantsija. Esko Tullus on lõpetanud Tallinna 1. Keskkooli. Elas üle paarikümne aasta Lääne-Rootsis Herrljungas, kus sai majandushariduse, nüüd elab Tartus. Rootsis sai temast ka kõrgema taseme ehk A-klassi bugitantsija, kes on mitu korda võtnud osa Rootsi bugitantsu meistrivõistlustest. Bugi on paaristants, mida on lihtne õpetada ja õppida. Seda saab tantsida ükskõik millise neljalöögilise taktimõõduga muusika saatel. Sel on oma kindel sammumuster, mida on kerge kombineerida, ning tantsu juhib meesterahvas. 1970. aastatel nimetati Eestis bugiks bugi-bugit ehk tvisti. Bugitants võib segamini minna ka bugi-vugiga, kuna need mõlemad pärinevad lindy-hop'i tantsudest, kuuludes Ameerikas 1920. aastatel sündinud tantsude hulka. Et lindy-hop'i ajalugu on džässipõhine, siis pärast 1950. aastaid, mil maailma vallutas rock'n'roll, kohandus lindy-hop Rootsis bugiks (rootsi keeles bugg). 2004 2. koht L-Rootsi MV tantsus[viide?] 2005 31. Rootsi MV tantsus[viide?] 2005 Hõbemedal filmiga "Saaremaja"[viide?] "Laimjala kandis filmiti armastusfilmi", Meie Maa, 14. august 2004 Aime Jõger, Rootsist tulnud eesti mees õpetab bugitantsu – Tartu Postimees 28. jaanuar 2014
Vatnajökull

Vatnajökull on jäämüts Islandil. See on Islandi suurim liustik (7700 km² ehk 8% Islandi pindalast) ning mahu poolest Euroopa suurim, kuid pindalalt teine Teravmägedel asuva Austfonna jäämütsi järel. Jääkihi keskmine paksus on 400 m, kuid ulatub keskosas 1000 meetrini. Liustiku all asuvad mitmed tegevvulkaanid, neist Grímsvötn purskab alates 21. maist 2011, enne seda purskas ta viimati 1996. ja 2004. aastal. Liustiku lõunaserval asub Islandi kõrgeim tipp Hvannadalshnúkur. Suurema osa liustikust hõlmab Vatnajökulli rahvuspark.
Kapas

Kapas on saar Malaisias. Asub Kuala Terengganu lähedal rannikust 6 km kaugusel. Saarele pääseb Marangist paadiga. Saar on mägine ja kaetud vihmametsaga. Rannikul asuvad puhkemajad ja kämpingud.
Tirschenreuth

Tirschenreuth on linn Saksamaal Baieri liidumaal. Asub Oberpfalzis 12 km kaugusel Tšehhi piirist. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Tirschenreuthi koduleht
Torm (laev)

PVL-105 Torm on endine Eesti Piirivalve Storm-klassi laev, mis seisab praegu Eesti Meremuuseumi eksponaadina Lennusadamas. Torm ehitati aastatel 1965–1966 Norras Bergenis. Tollal kandis laev nime KNM P968 Arg ja teenis Norra Mereväes. Laev kuulus Norras aastatel 1965–1968 ehitatud 20-laevasesse (algselt kavandati 23 laeva) suurtükikaatrite seeriasse. Relvastuseks olid universaal-automaatsuurtükid 76 mm Bofors L/50 ja 40 mm Bofors L/70. Alates 1970. aastast moderniseeriti laevad raketikaatriteks 4x raketisüsteemidega Penguin. Torm kingiti Eesti Piirivalvele detsembris 1994 ilma relvastuseta. 16. detsembril 1994 toimus Piirivalvesadamas üleandmise ja lipuvahetuse tseremoonia. Laeva ristiemaks on tollane Riigikogu liige Valve Kirsipuu. Laev klassifitseeriti valvelaevaks ja relvastati 1x2-25mm automaatkahuritega 2M-3. Aastal 1996 asendati üks neist Norrast soetatud 40 mm automaatkahuriga Bofors L/60. Eestis modifitseeriti ka laeva ankrusüsteemi. Laev baseerus valdavalt Saaremaal ja Hiiumaal, hiljem Tallinnas ja Paldiskis. Torm osales detsembris 1995 Eesti-Läti "kilusõjas" Liivi lahel ning võttis osa mitmest merepäästeõppusest. Laev anti 2008. aastal üle Eesti Meremuuseumile, sest vanuse ja mootoriressursi peatse ammendumise tõttu ei sobinud laev enam piirivalveteenistuseks. Üleandmisaktid laeva siirdumiseks Eesti Meremuuseumile kirjutati alla 2. aprillil 2008 jäämurdja Suur Tõll salongis. Torm Meremuuseumi veebilehel
Moskva-Leedu sõda

Moskva-Leedu sõja all võidakse silmas pidada mitut erinevat sõda: Moskva-Leedu sõda (1368–1372) Esimene Moskva-Leedu sõda (1492–1494) Teine Moskva-Leedu sõda (1500–1503) Kolmas Moskva-Leedu sõda (1507–1508) Neljas Moskva-Leedu sõda (1512–1522) Viies Moskva-Leedu sõda (1534–1537)[1] Liivi sõda (1558–1582)
Ivan Ševitš

Ivan Jegorovitš Ševitš (vene Иван Егорович Шевич; 4. aprill 1838 – 24. veebruar 1912 Moskva) oli serbia päritolu Venemaa riigitegelane. Ta oli kammerhärra, tõeline riiginõunik, Voroneži asekuberner 2. maist 1869 kuni 10. detsembrini 1871, Kaluga tsiviilkuberner 10. detsembrist 1871 kuni 19. novembrini 1882, Liivimaa tsiviilkuberner 19. novembrist 1882 kuni 1. maini 1885, senaator (1885) ning aastast 1903 Riiginõukogu liige. Ivan Ševitši vanemad olid suurvürstinna Olga Nikolajevna husaaripolgu komandör Georgi (Jegor) Ševitš (1808–1849) ja Lydia Bludova (1815–1882). Tema ema oli justiitsminister Dmitri Bludovi (1785–1864) tütar ning noorem vend Dmitri Ševitš (1839–1906) diplomaat ja salanõunik. Tema samanimeline vanaisa, Napoleoni-vastase sõja Leipzigi lahingus hukkunud kindralleitnant Ivan Ševitš (1754–1813, ru), oli abielus krahv Alexander von Benckendorffi õe Natalie Marie Elisabeth von Benckendorffiga. Ivan Ševitš oli abielus Maria Struvega, kes oli tõelise riiginõuniku Adolf Struve tütar. Abielust sündisid: Kleopatra (1869), Lydia (1874), Georgi (1871–1960), Venemaa sõjaväelane. Памятная книжка Калужской губернии на 1881 год КАЛУЖСКИЙ ГУБЕРНАТОР И. Е. ШЕВИЧ http://www.worldstatesmen.org/Latvia.htm rusdiplomats.narod.ru: Дмитрий Егорович Шевич Лермонтовская энциклопедия: ШЕВИЧ Егор Иванович Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 3: Estland, Görlitz, 1930 lk.31 "ШЕВИЧ ИВАН ЕГОРОВИЧ 1838-1912". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuli 2009. Vaadatud 27. juunil 2009. Шевич Георгий Иванович
A7V-U

A7V/U oli Saksamaa Esimese maailmasõja lõpus projekteeritud rasketank, mille eeskujuks oli inglise Mark IV. Tanki suudeti toota ainult üks prototüüp, kuid see lammutati pärast valmimist. Saksamaa esimese tanki A7V kehv esinemine maastikul selgus juba varakult. Novembris 1917 toimunud Cambrai lahingus langes sakslaste kätte mitmeid inglise Mark IV-sid, mida põhjalikult uuriti. Alguses pakuti välja, et inglise tanke lihtsalt kopeerida ja Saksamaal tootma hakata. See plaan jäi teostamata, kuna täpselt samade komponentide valmistamine oli keeruline. Lisaks ei oleks saanud kasutada A7V jaoks toodetud materjale. Seetõttu otsustati projekteerida uus tank A7V/U (U tähendas Umlaufende Kette ehk ümberringi roomikud), mis sarnaneks inglise tankidega, kuid kasutaks ära maksimaalselt A7V komponente. Juuniks 1918 valmis üks prototüüp, mis oli suure kaalu tõttu kohmakas ja sel esines veel mitmeid vigu. Prototüüp lammutati, kuid tehnilised raskused hinnati ületatavaks ja 12. septembril 1918 telliti 20 masinat. Neist ükski ei valminud. Tanki projekteeris Joseph Vollmer. A7V/U sarnanes välimuselt inglise Mark IV-ga: roomikud jooksid üle kogu kere ja relvad paiknesid külgedel sponsoonides. Soomus oli ees 30 mm, külgedel ja mujal 20 mm paks. Kaks Daimleri 4-silindrilist mootorit andsid koguvõimsuseks 210 hj (157 kW) ja maksimaalseks kiiruseks 12 km/h. Masin oli 8,38–8,50 m pikk, 4,69 m lai ja 3,14 m kõrge. Relvastuseks plaaniti kaks 57 mm kahurit ja neli 7,92 MG08/15 kuulipildujat. A7V/U-st projekteeriti kaks lisaversiooni, mida kunagi ehitama ei hakatud. A7V/U2 – väiksemate sponsoonidega ja ühe kuulipildujaga pealmises tornis A7V/U3 – ainult kuulipildujatega relvastatud versioon "Achtung Panzer: First Panzers 1917–1918" (Inglise k.). Originaali arhiivikoopia seisuga 10. jaanuar 2010.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "German A7V/U Tank" (Inglise k.).{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Chant, Christopher (2002). World Encyclopedia of the Tank. Second edition. Inglismaa: Sutton Publishing. Lk 46. ISBN 0750931477. Chant, Christopher (2002). World Encyclopedia of the Tank. Second edition. Inglismaa: Sutton Publishing. Lk 45. ISBN 0750931477.
Fjodor von Lysander

Fjodor Vladimir von Lysander (ka Friedrich Woldemar von Lysander; vene Федор (Фридрих Вальдемар) Станиславович Лизандер; 16. oktoober 1816 – 15. veebruar 1893 Pavlovsk) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane. Ta oli kammerhärra, tõeline riiginõunik (1862), Liivimaa tsiviilkuberner 26. jaanuarist 1868 kuni 12. jaanuarini 1871. Tema vanemad olid rittmeister, Grenči (Grendsen) ja Daugavpilsi lähedal asunud Tabore (Tabor) mõisnik Stanislaus von Lysander (1792–1840) ja Elisabeth von Engelhardt (1797–1835). Tema abikaasa oli Thekla Fjodorovna [Sakivajeva ?] (surn. 1908). http://www.worldstatesmen.org/Latvia.htm Генерал-губернаторства Biografija.ru: Лизандер Федор Станиславов. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 3, 1: Kurland, Görlitz, 1939, lk.411 Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 3, 1: Kurland, Görlitz, 1939, lk.232
Maru (laev)

PVL-106 Maru on Eesti Piirivalve endine valvelaev, mis nüüd on Eesti Meremuuseumi muuseumlaev Lennusadamas. Laev ehitati 1964. aastal Soomes Turus Oy Laivateollisuus Ab-s ja läks Soome piirivalve teenistusse nimega Viima. Jäi oma klassi ainsaks laevaks. Laeva kasutati patrullimiseks peamiselt Botnia lahel. 27. jaanuaril 1995 kinkis Soome laeva Eesti Piirivalvele. Eestis sai laev nimeks PVL-106 Maru. Laev on võtnud teenistuse jooksul osa mitmetest merepäästeõppustest ja -operatsioonidest. Maru osales koos Kõuga septembris 1995 kolmepoolsel merepäästeõppusel Kotkas ning koos Tormiga detsembris 1995 peetud Eesti-Läti "kilusõjas" Liivi lahel. 2006. aastal osales Maru võidupüha mereparaadil Saaremaal. Seoses moraalse vananemise ja uute valvelaevade saamisega eemaldati Maru 2010. aasta paiku aktiivsest kasutusest. Alates 2012. aastast seisab Maru Lennusadamas muuseumlaevana. Põhilised laeva süsteemid on hoitud töökorras. Laeva on avatud külastajatele suuremate mereürituste ajal. Muudel juhtudel tuleb külastamiseks Eesti Meremuuseumiga eelnevalt kokku leppida. Laeva on Lennusadamas kasutatud Eesti Merekooli õpilaste tehniliseks praktikaks ja Tallinna merenoorkotkaste õppebaasina. Laeva kere ja tekiehitis on metallkonstruktsiooniga. Kere koosneb sektsioonidest: vöörpiik, noorema koosseisu kajutid koos pesuruumiga, mess koos kambüüsi ja ühe kahekohalise kajutiga, masinaruum, juhtkonna kajutid koos messi ja pesuruumiga, ahterpiik. Iga 12-silindriline MTU V-peamasin käitab ühte sõukruvi. Keskmisel sõukruvil on muudetav labade asend. Laeval oli abipaat ja selle veeskamiseks ahtritekil hüdro-liigendkraana. Relvastuseks oli Soomes algul vööris raskekuulipilduja, hiljem Eestis vene 25mm automaatkahur 2M-3. Lisaks oli ahtris kergem kuulipilduja. Soome teenistuses oli laeval sonar. PVL-100 Valvas Lennusadam Maru pilt Hiiumaa lähedal avastati merereostus (2006)
Rudolfi saar

Rudolfi saar (vene keeles остров Рудольфа) on Franz Josephi maa kõige põhjapoolsem saar (koordinaadid: 81° 47′ 22″ N, 58° 39′ 59″ E). Saare põhjaosas Fligely neemel asub nii saare kui ka Venemaa ja Euroopa kõige põhjapoolsem punkt. Saar kuulub Arhangelski oblasti koosseisu, selle pindala on 297 km². Rudolfi saar on peaaegu üleni kaetud jääga. Nagu kogu Franz Josephi maa, avastas ka Rudolfi saare 1873. aastal Julius von Paier, kes juhtis Austria-Ungari põhjapooluse ekspeditsiooni. Saar sai nime Austria-Ungari kroonprintsi Rudolfi auks. Aastal 1936 loodi saarel Nõukogude Liidu esimese põhjapooluse lennuekspeditsiooni baas, kust mais 1937 toimetas neli lennukit ANT-6 poolusele papaninlasi. Aastal 1932 rajati saarele polaarjaam, mis konserveeriti aastal 1995. Rudolfi saart ümbritseb Põhja-Jäämeri. Lõunas eraldab seda Oktjabrjata saartest ja Hohenloe saarest Neimaieri väin. Saare kõrgeim punkt (461 m) asub saare keskel. Saare lõunaosas paikneb Middendorfi liustik ja lääneosas Teplitse lahe ääres asub Rudolfi polaarjaam. Завершено обследование островов архипелага Франца Иосифа 1.juuli 2004 Saarel asuvate majade pildid Saare kaart mõõtkavaga 1:200 000
Narkodiiler

Narkodiiler on inimene, kes tegeleb illegaalselt ja süsteemselt illegaalsete narkootikumide vahendamise ja/või müügiga. uimastikaubandus "Narkodiiler: enim soovitakse narkootikume osta neljapäevast pühapäevani, nädala keskel elatakse tavapärast argielu" Õhtuleht, 4. detsember 2018
Ametiühing

Ametiühing on isikute ühendus, mille eesmärk on töötajate õiguste ja huvide esindamine ja kaitsmine suhtluses tööandjaga või ka laiemate poliitiliste ja seadusandlike eesmärkide saavutamiseks. Demokraatlikes riikides rajanevad ametiühingud enamasti demokraatlikel põhimõtetel, teisal (Nõukogude Liit, Hiina) kontrollib ja juhib neid riik. ametiühingu liikmemaks Eesti Ametiühingute Keskliit gild Mustpeade vennaskond sündikalism tsunft The International Trade Union Confederation (ITUC)
Amrum

Amrum (põhjafriisi keele kohalikus murdes (Öömrang)) Oomram) on saar Põhjameres, üks Friisi saartest. Amrum kuulub Saksamaa Schleswig-Holsteini liidumaale Põhja-Friisimaa kreisi Föhr-Amrumi maakonda. Asub Syltist lõunas ja Föhrist edelas. Saarest läände jääb Põhjameri, itta madal ja saarterohke Waddensee. Amrumi pindala on 20,46 km² ning ta on suuruselt Saksamaa 10. saar. Saare pikkus on 10 km ja laius kuni 2,5 km. Saare läänerannikul on kuni 1 km laiune liivaluidete riba ja sellest läänes asub kogu Põhja-Euroopa suurim, 12 km pikkune liivarand[viide?]. Saare kõrgus merepinnast on kuni 32 meetrit (Siatleri luitel). Saare põhjaosas moodustavad luited väikese Odde poolsaare. Norddorfist põhjas on soo. Teine, väiksem soo asub Süddorfi ja Steenodde vahel. Kumbagi sood kaitsevad üleujutuste eest tammid. Mõõna ajal saab Amrumilt jalgsi naabersaarele Föhrile kõndida. Amrumil elab umbes 2300 inimest viies külas: Wittdün, Nebel, Norddorf, Süddorf ja Steenodde. Halduslikult jaguneb saar kolmeks vallaks: Norddorfi vald, Nebeli vald ja Wittdüni vald. Enamik asustusest on idarannikul. Saareelanike peamine elatusallikas on turism, sest põllumajanduse jaoks on saare pinnas ebasoodne. Amrumi asustuse vanimad jäljed on pärit neoliitikumist. Sellest ajast pärineb hulk dolmeneid. Säilinud on ka hulk pronksiajast ja rauaajast pärit haudu. Düünist on leitud rauaaegse küla jäänused. Nime järgi on oletatud umbes 100 eKr koos kimbrite ja teutoonidega Roomat ähvardanud ambronite seost Amrumiga (varasem nimi Ambrum). Sel ajal oli saar maasääre abil mandriga ühendatud. Varakeskajal asustasid saare friisid. Nende elatusalad olid soola tootmine, põllumajandus, kala- ja vaalapüük ning kaubalaevandus. 19. sajandi lõpus hakkasid kõik teised tegevusalad turismi kõrval tagaplaanile jääma. Saare ainus sadam oli Sttenodde, kuni 1890 rajati saare uusim, Wittdüni küla, mille sadam sai kiiresti saare suurimaks. Wittdün on ka saare kõige enam turismist mõjustatud küla. Alates keskajast kuulus Amrum vaheldumisi Taanile ja Schleswigi hertsogkonda. Kuni 1864. aastani, mil Taani kaotas Teise Schleswigi sõja, moodustas Amrum Taani enklaavi. Seejärel kuulus Amrum Preisimaa ja Austria ühise valitsemise alla, aastast 1867 ainult Preisimaale, alates 1871 Saksamaale. Ta kuulus ühte omavalitsusüksusse Tønderi saarega kuni 1920. aastani, mil rahvahääletuse tulemusena läks Tønder Taanile, aga Amrum jäi Saksamaale. Sellest ajast moodustab Amrum koos Föhri saarega ühise omavalitsusüksuse, mis kuni 1972. aastani kandis nime Lõuna-Tönderni maakond. 19. sajandil emigreerus rohkem kui veerand saareelanikest USA-sse. Tänapäeval on USA-s rohkem Amrumi päritolu inimesi kui Amrumil enesel. Arendatakse sidemeid Amrumi ja USA vahel. Aerofoto Norddorf Kirik Nebelis Majakas Friesen-Café Amrumi koduleht
August von Oettingen

August Georg Friedrich von Oettingen (läti keeles Augusts fon Etingens; vene keeles Августин Александрович (Август Георг Фридрих) фон Эттинген; 5. juuli 1823 Visusti – 7. aprill 1908 Tartu) oli baltisaksa jurist ja riigitegelane. Ta õppis 1841–1843 Tartu Ülikoolis õigusteadust, oli riiginõunik, Liivimaa maamarssal (1857–1862), Liivimaa tsiviilkuberner 18. maist 1862 kuni 19. jaanuarini 1868, tõeline riiginõunik (22. juuli 1862), Liivimaa maanõunik (1869) ja Riia linnapea (1886–1889). Talle kuulusid Tartumaal Luua (Ludenhof) ja Kammeri (Duckershof), ning Kuramaal Kalkūni mõis (Kalkuhnen, läti Kalkūnes muiža). August von Oettingen sündis Liivimaa maamarssali Alexander von Oettingeni (1798–1846) ja Helena von Knorringi (1794–1863) pojana. Tema noorematest vendadest Georg Philipp oli arstiteadlane, Nicolai maamarssal, Alexander usuteadlane, Eduard maanõunik ja Arthur Joachim füüsik. Tema abikaasa oli Ida von Wilcken (1827–1903), kes oli Alexander von Wilckeni ja Wilhelmine von Luederi tütar. Abielust sündisid: Alexander (1848–1877), Lielborna (Groß-Born) mõisnik Kuramaal Burchard (1850–1923; de), Preisi ülemtallmeister ja hobuse aretaja Georg (1851–1916), mõisnik Kuramaal Marie (Marissa) (1857–1883), abiellus 1875 Vana-Gulbene mõisniku vabahärra Heinrich von Wolffiga (1843–1897) Helene (Ella) (1860–1885), abiellus 1885 Metsiku (Metzikus) mõisniku, kindralleitnandi ja vabahärra Alexander von Uexküll-Gyldenbandiga (1856–1921) Генерал-губернаторства Riia linnapead (läti keeles) Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1, 1: Livland, Görlitz, 1929, lk.68 Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1, 1: Livland, Görlitz, 1929, lk.69 Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 1.2: Estland, Görlitz, 1930, lk.512 ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Renault 20/30

Renault 20 ja Renault 30 aastatel 1975–1984 toodetud prantsuse sõiduauto. Tegu oli tolle ajastu Renault' kõige luksuslikuma mudeliga ning ehituse ja keredetailide poolest olid 20 ja 30 samad. Küll aga oli 30 parema varustusega ning ka suurema töömahuga mootoritega. Luksuslikuma mudeli loomist väikeautode kõrvale alustati Renault' tehases 1960. aastatel. Algul plaaniti konstrueerida V8-mootoriga auto, kuid selle loomise protsess venis, kuni lõpuks 1970. aastate algul alustati projekti P127. Projekti tulemusel valmis märtsis 1975 Renault 30 ja sama aasta novembris Renault 20. Autode loomisel võeti aluseks Renault 12 mehaanikapool ja Renault 16 kerekontseptsioon. Mõlemad nimetatud mudelid olid juba varem saavutanud suure müügiedu ja populaarsuse. Mootor asetseb kere suhtes pikisuunas, eespool esitelge ja vedavad on esirattad. Nii esi- kui ka tagavedrustus on sõltumatud. Renault 20 ja Renault 30 erinevad üksteisest peamiselt vaid esiotsa disaini, tagapidurite ja kasutatud mootorite poolest. Renault 20-l kasutati nelinurkseid esitulesid, trummelpidureid tagateljel ja väiksema töömahuga neljasilindrilisi mootoreid. Luksuslikumal Renault 30-l olid aga ümarad topeltesituled, ketaspidurid tagateljel ja kasutati 2,7 l töömahuga V6-bensiinimootorit. Hiljem lisandus turbolaadimisega diiselmootor. Renault 20TL (R1271), Renault 20TS/LS (R1272/R1277), Renault 20TX (R1279), Renault 20 Diesel (R1276), Renault 30TS (R1273 või R1275), Renault 30TX (R1278) ja Renault 30 Turbo Diesel Renault 20 Renault 20 Renault 30 Renault 30 Kokku toodeti seda tüüpi autosid eri andmetel Sandouville'is umbes 622 000 – 638 000 Renault 20 ja 145 000 Renault 30 autot. Kogu tootmisperioodi jooksul ei suudetud neil mudelitel kõrvaldada kõiki pisivigu ja puudusi, mistõttu autode töökindlus jättis soovida. Samas oli tegu väga mugavate ja omas klassis luksuslike autodega. Üks Renault 30 oli kasutusel president François Mitterrandi ametiautona tema esimestel ametiaastatel (1981-1983), kuni 1984. aastal kolis ta üle uuele Renault 25-le. 1980. aastate keskel toodeti väike hulk seda tüüpi autosid Dacia 2000 nime all ka Rumeenias.
Fligely neem

Fligely neem (vene Мыс Флигели) on neem Franz Josephi maa Rudolfi saare põhjarannikul. Neemel asub Euroopa ja Venemaa väidetavalt põhjapoolseim punkt. Neeme geograafilised koordinaadid on 81° 50′ 35″ N, 59° 14′ 22″ E. Neeme tipp asub põhjapoolusest 911 km kaugusel. Neem sai nime Austria-Ungari kartograafi August von Fligely (1811–1879) auks. Neeme avastas 12. aprillil 1874 laeval Admiral Tegetthof saabunud Austria-Ungari polaarekspeditsioon Julius Payeri ja Karl Weyprechti juhtimisel. Esimesed inimesed, kes neemel maabusid, olid madrus Antonio Zaninovich, mitšman Eduard Orel ja ekspeditsiooni juht Julius Payer. Aastal 2003 paigaldati saarele 300-kilogrammine rist, mis tähistab Venemaa kõige põhjapoolsemat punkti. Venemaa topograafilise kaardi põhjal ei ole Fligely neem siiski Rudolfi saare kõige põhjapoolsem punkt. Saarest läände laiuv rannik ulatub mitmesaja meetri võrra põhja poole, kuid seal ei ole nii silmatorkavat objekti nagu neem. Euroopa äärmuspunktid Venemaa äärmuspunktid Rudolfi saare kaart
Crypto.com Arena

Crypto.com Arena (endine Staples Center) on mitmeotstarbeline spordiarajatis, mis asub USA-s California osariigis Los Angeleses. See avati 13. oktoobril 1999. Hall on tuntud NBA-s mängivate Los Angeles Clippersi ja Los Angeles Lakersi, aga ka NHL-i meeskonna Los Angeles Kingsi koduspordihallina. Väljaspool saali on hokimängija Wayne Gretzky ja korvpallur Magic Johnsoni kujud. 17. novembril 2021 teatas Staples Center Crypto.com Arena nime muutmisest, kui Singapuris asuv krüptovaluuta maakler Crypto.com ostis saaliomanikult AEG õigused 700 miljoni dollari eest. Muudatus jõustus 25. detsembril 2021. Staples Centeri koduleht