laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Suur Allianss (Augsburgi Liiga)

Suur Allianss oli 20. detsembril 1689 sõlmitud liit. Liidulepingu allkirjastasid Hollandi ja Inglismaa nimel William III ja Habsburgide monarhia nimel Leopold I. Selle põhiline eesmärk oli vastanduda Prantsuse kuninga Louis XIV ekspansioonipoliitikale. Hiljem liitusid Suure Allianssiga ka Hispaania ja Savoia. Koos võideldi Prantsusmaa vastu aastatel 1688–1697 väldanud üheksaaastases sõjas, mis lõppes Ryswicki rahuga. Allianssi reformiti 1701. aastal (Teine Suur Allianss) enne Hispaania pärilussõda Haagi lepinguga ning see kadus pärast Utrechti rahu 1713. aastal. Aubrey, TP (1979). The Defeat of James Stuart's Armada 1692. Leicester University Press. ISBN 978-0718511685.; Bosher, JF (veebruar 1994). "The Franco-Catholic Danger, 1660–1715". History. 79 (255): 5–30. DOI:10.1111/j.1468-229X.1994.tb01587.x. JSTOR 24421929.; Childs, John (1991). The Nine Years' War and the British Army, 1688-1697: The Operations in the Low Countries. Manchester University Press. ISBN 978-0719089961.; "The City of London's strange history". Financial Times. 29. september 2014. Vaadatud 23. juunil 2020. Hochedlinger, Michael (2003). Austria's Wars of Emergence, 1683-1797. Routledge. ISBN 978-0582290846.; Lesaffer, Randall (10. november 2014). "The peace of Utrecht and the balance of power". OUP Blog. Vaadatud 5. mail 2018. Maass, Mathias (2017). Small States in World Politics: The Story of Small State Survival, 1648-2016. Manchester University Press. ISBN 978-0719082733.; Mall:Cite thesis Nolan, Cathal (2017). The Allure of Battle: A History of How Wars Have Been Won and Lost. OUP. ISBN 978-0195383782.; Ralph, James (1744). The History of England. Coogan & Waller.; Rommelse, Gijs; Onnekink, David, toim-d (2016). Ideology and Foreign Policy in Early Modern Europe (1650–1750). Routledge. ISBN 978-1138278820.; Spielvogel, Jackson J (1980). Western Civilization. Wadsworth Publishing. ISBN 978-1285436401.; Mall:Cite thesis Szechi, Daniel (1994). The Jacobites: Britain and Europe, 1688–1788. Manchester University Press. ISBN 978-0719037740.; Troost, Wouter (2005). William III the Stadholder-king: A Political Biography. Routledge. ISBN 978-0754650713.; Wolf, John (1968). Louis XIV (1974 ed.). WW Norton & Co. ISBN 978-0393007534.; Young, William (2004). International Politics and Warfare in the Age of Louis XIV and Peter the Great. iUniverse. ISBN 978-0595329922.
Karl August von Hardenberg

Karl August Fürst von Hardenberg (31. mai 1750 – 26. november 1822) oli Preisi poliitik, 1804–1806 ja 1810–1822 Preisimaa peaminister. Oma karjääri alguses viis ta sisse mitmeid liberaalseid reforme, hiljem muutusid tema vaated reaktsionäärilisteks. Tema ja tema kaasteelise Heinrich Friedrich Karl vom und zum Steini arvates olid paljud asjad Preisimaal ajale jalgu jäänud, parendati sõjaväesüsteemi, kaotati pärisorjus, oldi vastu feodaalajastu säilmetele, tehti riigiteenistus kõikidele inimestele avatuks ning viidi sisse täielik haridusreform.
Lord-pitsatihoidja

Lord-pitsatihoidja (inglise keeles Lord Privy Seal, ametlikumalt Lord Keeper of the Privy Seal) on Ühendkuningriigi valitsuskabineti koosseisu kuuluv ametikoht, järjekorras viies riigi suurametnikest (Great Officers of State). Algselt oli ametipidaja kohuseks vastutada monarhi isikliku pitsati eest, kuid tänapäeval ei ole ametil otsest funktsiooni, sest valitseja erapitsati sisuline roll kaotati 1884. aasta Great Seal Actiga.[viide?] Ametikohta on tänasel kujul nimetatud sinekuuriks. Alates peaminister Clement Attlee valitsusajast on amet tihti antud kas Lordide koja või House of Commonsi juhatajale. Varaseim teadaolev monarhi erapitsat, mida kasutati peamiselt siseriiklike äritehingute jaoks, on teada kuningas Johni valitsusajast, mil selle eest vastutasid kuninga majapidamise ametnikud. Henry III ajal anti pitsat üle kuninga garderoobile (Wardrobe), mis oli selleks ajaks omandanud ka administratiivseid ja raamatupidamisalaseid kohustusi. Edwaird I ja Edward II ajal hoidis pitsatit garderoobi juhataja. 1311. aastal aga loodi pitsatihoidjale eraldi ametikoht, mille pidajatele anti tavaliselt piiskopkonnad tasuks oma teenistuse eest. Tiitel "lord-pitsatihoidja" tuli ilmselt kasutusele Richard Foxe'i ametiajal 1487–1516. Alates 1530. aastast anti ametit ilmikutele, kes olid kuni viimase ajani tavaliselt peerid ehk aadlikud. 5. juulist 2024 on praegune lord-pitsatihoidjaks Basildoni paruness Smith. Lee, J. M.; Jones, G. W.; Burnham, June (1998). "The ‘Sinecure’ Ministers", ptk teoses At the Center of Whitehall. London: Palgrave Macmillan, lk 206–230. ISBN 978-1-349-40436-0. "Lord privy seal | Definitions & Duties | Britannica". Encyclopædia Britannica (inglise keeles). Vaadatud 27. august 2024.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Peaministri kantselei (5. juuli 2024). "Ministerial Appointments: July 2024" (inglise keeles). Ühendkuningriigi valitsus. Vaadatud 27. august 2024.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Eesti rekordid

Kergejõustiku Eesti rekordid Kiiruisutamise Eesti rekordid Ujumise Eesti rekordid
Katrin Kern

Katrin Kern (sündinud 24. oktoobril 1967) on eesti toimetaja, tõlkija ja õppejõud. Ta lõpetas 1990. aastal Tartu Ülikooli eesti keele ja kirjanduse eriala. Ta on Tartu Ülikooli eesti ja üldkeeleteaduse instituudi eesti keele osakonna eesti keele toimetamise ja stilistika õpetaja ning Loomingu Raamatukogu toimetaja. Katrin Kern on avaldanud mitu õigekeelsuse ja hea stiili õppevahendit, sh "Kuidas sellest kirjutada" (Tartu: Keelehooldekeskus, 2015), "Korras keel, sobiv stiil, selge sõnum: gümnaasiumi stilistikaõpik" (kaasautor Ilona Võik; Tallinn: Maurus, 2014, uuendatud kordustrükk 2021, 2022). Ta on koos Reili Arguse ja Helika Mäekiviga avaldanud kõrgkooliõpiku "Keeletoimetamine" ning selle juurde kuuluva harjutuste ja ülesannete kogu (Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus, 2022, 2., täiendatud trükk 2023). Tõlkijana on ta eesti keelde vahendanud nii ilu- kui ka aimekirjandust inglise (Kimberly Brubaker Bradley, Masha Gessen, Amor Towles jt) ja hollandi keelest (Hendrik Groen, Annelies Verbeke, Carolijn Visser, Joost de Vries). Katrin Kern oli Eesti Keeletoimetajate Liidu asutajaliige. 2022 – Paabeli Torni auhind (Kimberly Brubaker Bradley raamatu "Õed hundid" tõlke eest) Tartu Ülikooli vilistlaste nimekirjad, filoloogiateaduskond, eesti keel ja kirjandus, põhiõpe, lõpetanud 1990.aastal Katrin Kern Eesti Teadusinfosüsteemis Loomingu Raamatukogu: kontakt Eesti Keeletoimetajate Liit: tähtsamad verstapostid Selgusid Paabeli Torni tõlkeauhinna laureaadid 2022, Eesti Lastekirjanduse Keskus, 28. november 2022.
2024. aasta suveolümpiamängude medalitabel

2024. aasta suveolümpiamängude medalitabel annab ülevaate eri riikide sportlaste võidetud medalite arvust XXXIII olümpiamängudel Pariisis. Võistlused Pariisi olümpiamängudel toimusid 27. juulist 11. augustini 2024, kuid jalgpalli ja ragbi alagrupimängud algasid juba 24. juulil. Mängudel osalesid 206 rahvuslikku olümpiakomiteed esindavad sportlased. Üle miljoni elanikuga riikide seas oli 2024. aasta olümpiamängudel võistlevate sportlaste arvult esikohal Sloveenia, suhtarvuga 42,9 sportlast ühe miljoni elaniku kohta (90 osalejat, rahvaarv 2,097 miljonit). Järgnesid Uus-Meremaa (suhtarv 37,8) ja Iirimaa (25,4). Eesti oli selles arvestuses riikide hulgas 24 sportlasega kuues suhtarvuga 20,1. Alla 1 miljoni elanikuga riikide seas oli 2024. aasta olümpiamängudel võistlevate sportlaste arvu poolest esikohal Cooki saared suhtarvuga 25,8 sportlast 100 000 elaniku kohta (2 sportlast, 7 761 elanikku). Järgnesid Monaco (18,9) ja Tuvalu (17,0). Spordialade olümpiadebüüdi tegi breiktants, teist korda oli mängude kavas rulasõit, sportronimine ja surfamine, mis olid debüteerinud 2020. aasta suveolümpiamängudel. Kokkuvõttes said 92 riigi sportlased vähemalt ühe medali, neist 64 riigi esindajad võitsid vähemalt ühe kuldmedali. Botswana, Dominica, Guatemala ja Saint Lucia sportlased võitsid oma riikidele esimesed olümpiakullad. Albaania, Cabo Verde, Dominica ja Saint Lucia said läbi ajaloo oma riikide esimesed olümpiamedalid. Pagulaste olümpiakoondis võitis ka oma esimese medali. Enim kuldmedaleid võitsid Ameerika Ühendriigid ja Hiina (mõlemal 40). USA sai kokkuvõttes kõige rohkem medaleid (126). Need olid neljandad järjestikused suveolümpiamängud, kus USA juhtis medalitabelit nii kuldmedalite osas kui medalite arvult kokku. Individuaalselt võitis mängudel enim medaleid Hiina ujuja Yufei Zhang - kuus medalit (üks hõbe, viis pronksi). Prantsusmaa ujuja Léon Marchand võitis 5 medalit, kuid kuldmedaleid oli 4 ja lisaks üks pronksmedal. Viis medalit võitsid veel neli ujujat: Torri Huske (3,2,0) ja Regan Smith (2,3,0) USA-st ning Mollie O'Callaghan (3,1,1) ja Kaylee McKeown (2,1,2) Austraaliast.      Korraldajariik (Prantsusmaa) How many athletes compete in the Olympics, and more details by the numbers for the 2024 Paris Games. CBS News, 2 August 2024. What are new sports at the 2024 Paris Olympic Games? ESPN, 2 August 2024. Ngamba guarantees refugee team first Olympic medal. BBC Sport, 6 August 2024. Medallists – Paris 2024 Bronze, Silver & Gold Medal Winners. International Olympic Committee, 8 August 2024.
Kahevärviline kärbseseen

Kahevärviline kärbseseen (Amanita battarrae) on kärbseseeneliste sugukonda kärbseseene perekonda kuuluv seeneliik. Kahevärviline kärbseseen andmebaasis eElurikkus
Arušampinjon

Arušampinjon (Agaricus campestris) on seeneliik šampinjoniliste sugukonna šampinjoni perekonnast. Seen kasvab lubjastel karjamaadel. Arušampinjon andmebaasis eElurikkus
ESTMAP

ESTMAP ehk Estonian Military Martial Arts Program on militaarne lähivõitluse programm, tuntud ka kui EMCC ehk Estonian Military Close Combat. Programm baseerub peamiselt Ameerika Ühendriikide merejalaväe võitluskunsti programmil MCMAP ja erinevate käe- ja jalalöökide, heidete või lukkude HOKOTORYU JU JUTSU tehnikatel. ESTMAP/EMCC programmi Eestis on välja töötanud Shihan Jaak Kabrits. ESTMAP on mõjutatud paljude võitlusstiilide nagu Brazilian jiu-jitsu, maadlus, Judo, Capoeira, Bujinkan Budo Taijutsu, boxing, Savate, Kick boxing, Isshin-ryū, Karate, Muay Thai, Taekwondo, Kung Fu, Aikido, Hapkido, Eskrima, Sayoc Kali, Jujutsu, Krav Maga, Iaido, Kendo, Kobudō ja MMA kooslusest. ESTMAP võitlusprogramm on välja töötatud vastast heidutavatest ja tõrjuvatest tehnikatest kuni kontrarünnakuteni, mis võivad vastavalt olukorra vajadusele olla vastase paralüseerimiseks, vigastuste tekitamiseks või vastase surmamiseks. Treeningul kasutatakse enda keha, külm- ja tulirelvade makette ning taktikalist varustust, mistõttu kehaline liikumine võib olla raskendatud, samuti on võitlus piiratud alal või ruumis. Imiteeritakse lähikontaktseid olukordi, kus näiteks tulirelvast ei saa lasta, kuid relva saab kasutada vasturünnaku blokeerimiseks, ründeks või löögiks muul moel. Treeningutel pannakse rõhku võitlustehnika õppimisele ja kinnistamisele, füüsilise treeningu ja sportliku kahevõitluse sparringu osakaal on väiksem. Trennid toimuvad nii siseruumides kui ka vabas õhus, korraldatakse treeninglaagreid või osaletakse teiste klubide laagrites. Vastavalt väljaõppele ja oskustele on võimalik sooritada vööeksameid. Vöösüsteemis on järgmised tasemed: kollane (tase 1), hall (tase 2), roheline (tase 3), sinine (tase 4), pruun (tase 5), must (tase 6). ESTMAP treeningud põhinevad treeningkaaslaste mõistmisel ja austusel, erinevad traumad ja vigastused on pigem haruldased, treeningutel kasutatakse vajadusel kaitsmeid. ESTMAP on sobilik eelkõige neile, kes on seotud relvastatud organisatsioonidega nagu näiteks Kaitsevägi, Kaitseliit, PPA, MTA ja teised jõustruktuurid. Treeningul omandatud oskused tulevad kasuks ka enesekaitsena tsiviilelus.
Troppau kongress

Troppau kongress oli 1820. aastal aset leidnud rahvusvaheline konverents, kus Viisliidu liikmesriigid arutasid juulis 1820 Napolis puhkenud revolutsiooni mahasurumist. Pärast kongressi allkirjastati 19. novembril 1820 Troppau protokoll. Konress tuli 20. oktoobril 1820 kokku Troppau linnas Austria Sileesias Austrias (praegune Opava linn Tšehhis). Koosoleku korraldas tsaar Aleksander I. Isiklikult osalesid Aleksander I ja Austria keiser Franz II, Preisi kuningat Friedrich Wilhelm III-t esindas kroonprints (hilisem kuningas Friedrich Wilhelm IV). Austriast, Venemaalt ja Preisimaalt olid lisaks kohal ka välisministrid Klemens von Metternich, Ioannis Kapodistrias ja Karl August von Hardenberg. Suurbritannia oli Napoli revolutsiooni sekkumisele põhimõtteliselt vastu ning seega ametlikku esindajat ei saadetud, küll oli kohal välisminister Lord Castlereagh' poolvend, suursaadik Viinis Lord Stewart. Ka Prantsusmaa ei saatnud volinikku, samas prantslaste vaated enne kongressi polnud nii konkreetsed. Seega oli juba enne koosolekuid selge, et tekivad lõhed ida- ja läänejõudude vahel. Troppau kongressi iseloomustas selle intiimne ja mitteametlik olemus; määravaks faktiks oli alguses Metternichi avastus, et tal pole enam midagi karta tsaar Aleksandri "jakobinismi" pärast. Kolm tundi kestnud vestluses teetassi taga väikeses võõrastemajas kuulis ta tsaari ülestunnistust ja lubadust muutuseks: "Täna mõistan hukka kõike, mida olen öelnud ja teinud aastatel 1814–1818... Ütle mulle, mida sa minust tahad. Ma teen seda." Sellega oli Matternichi suutmatus Castlereagh'd veenda teisejärguline. Kuna idajõud olid ühel meelel, võis rahus eirata brittide ja prantslaste arvamusi. Järgnevatele konverentsidele Prantsusmaad ja Suurbritanniat ei kutsutudki, kuna arvati, et nende esindajad tulevad sinna, et hiljem oma rahvale aru anda, mitte et midagi ise otsustada. Metternich to Esterhazy, Oct. 24, 1820, F. O. Austria Dom. Sep.-Dec. 1820). Ghervas, Stella (2008). Réinventer la tradition. Alexandre Stourdza et l'Europe de la Sainte-Alliance. Paris: Honoré Champion. ISBN 978-2-7453-1669-1. Jarrett, Mark (2013). The Congress of Vienna and its Legacy: War and Great Power Diplomacy after Napoleon. London: I. B. Tauris & Company, Limited. ISBN 978-1780761169. Schneider, Karin; Kurz, Stephan, toim-d (2018). Mächtekongresse 1818-1822. Digitale Edition. Vienna: Austrian Academy of Sciences. ISBN 978-3-9504783-0-3.
Laibachi kongress

Laibachi kongress oli liitlasriikide tippkohtumine 1821. aastal Laibachis Austrias (praegune Ljubljana Sloveenias). Viis suurriiki proovisid seal lahendada Napoleoni sõdade järgse Euroopa kontserdi probleeme läbirääkimistega, et ei peaks taas sõdima hakkama. Austriale anti luba sekkuda Mõlema Sitsiilia Kuningriigis puhkenud revolutsiooni. Paul W. Schroeder, Metternich's Diplomacy at Its Zenith, 1820–1823: Austria and the Congresses of Troppau, Laibach, and Verona (University of Texas Press, 1962). Kieswetter, James K. "French Diplomacy at the Congresses of Troppau and Laibach." Canadian Journal of History (1969) 4#2 pp. 19–44. online Schroeder, Paul W. Metternich's Diplomacy at Its Zenith, 1820–1823: Austria and the Congresses of Troppau, Laibach, and Verona (University of Texas Press, 1962).
Verona kongress

Fašistliku Partei teise maailmasõja aegse kongressi kohta vaata artiklit Verona kongress (1943). Verona kongress oli 20. oktoobrist 14. detsembrini 1822 Veronas Lombardia-Veneetsia Kuningriigis Austria Keisririigis aset leidnud tippkohtumine. See oli osa 1814. aastal Viini kongressiga alanud kongresside süsteemist, millega Euroopa suurriigid reguleerisid Napoleoni sõdade järgse Euroopa kontserdi toimimist. Irby C. Nichols Jr, "The Congress of Verona, 1822: A Reappraisal." Southwestern Social Science Quarterly (1966): 385–399 online W. Alison Phillips, in Cambridge Modern History, chapter I: The Congresses I. C. Nichols, European Pentarchy and the Congress of Verona, 1822 Jarrett, Mark (2013). The Congress of Vienna and its Legacy: War and Great Power Diplomacy after Napoleon. London: I. B. Tauris & Company, Limited. ISBN 978-1780761169. Nichols, Irby Coghill. The European Pentarchy and the Congress of Verona, 1822 (Springer Science & Business Media, 2012). Nichols Jr, Irby C. "The Congress of Verona, 1822: A Reappraisal." Southwestern Social Science Quarterly (1966): 385–399 online Reinerman, Alan. "Metternich, Italy and the Congress of Verona, 1821–1822." Historical Journal 14.2 (1971): 263–287. online
Besika laht (Çanakkale)

Besika laht (türgi keeles Beşik Koyu) on laht Egeuse meres Dardanellide lähedal Türgis. Seda mainiti esimest korda antiikajal, 19.–20. sajandil oli see strateegilise tähtsusega. Besika laht mängis kriitilist rolli Krimmi sõjas ja esimese maailmasõja Gallipoli kampaanias.
Karl Ferdinand von Buol

Karl Ferdinand Graf von Buol-Schauenstein (17. mai 1797 – 28. oktoober 1865) oli Austria diplomaat ja poliitik, aastatel 1852–1859 Austria välisminister.
Mägigiid

Mägigiid on spetsiaalselt koolitatud ja kogenud kutseline mägironija, kellel on vastavate ametiasutuste või mägigiidide ühenduste tegevusluba. Neid peetakse kõrgetasemelisteks alpinismi valdkonna asjatundjateks ja nad palgatakse juhendama või juhtima üksikisikuid või väiksemaid rühmi, kes vajavad sedalaadi kõrgetasemelist asjatundlikkust. 24. juulil 1821 otsustasid Chamonix' kohalikud võimud asutada maailma esimese mägigiidide ühenduse. Selle peamiseks põhjuseks oli mägiturismi kasvav edu. Kui üha rohkem inimesi reisis Chamonix' poole eesmärgiga jälgida küla ümbritsevaid suuri liustikke või ronida mõnele kergemale mäele või harvadel juhtudel isegi Mont Blancile, sai selgeks, et vajadus korralike mägigiidide järele kasvas üha suuremaks. A short introduction to the history of mountain guiding. summitpost.org
Edward Grey, esimene vikont Grey of Fallodon

Edward Grey, esimene vikont Grey of Fallodon (25. aprill 1862 – 7. september 1933) oli Suurbritannia poliitik. Ta kuulus Liberaalsesse Parteisse ning juhtis esimese maailmasõja ajastul Suurbritannia välispoliitikat. Grey pooldas sotsiaalliberalismi ning oli aastatel 1905–1916 Suurbritannia välisminister (rekordiliselt pikk ametiaeg). Ta uuendas 1902. aastal sõlmitud Briti-Jaapani liitu 1911. aastal. Tema poliitika põhimõte oli kaitsta Prantsusmaad Saksa agressiooni eest, samas sõlmimata prantslastega siduvat liitu. Ta toetas Prantsusmaad esimese Maroko kriisi (1905–1906) ja Agadiri kriisi ajal (1911). Tema saavutus oli ka 1907. aasta Briti-Vene konventsioon. Aastal 1913 lahendas ta tüli Saksamaaga Bagdadi raudtee asjus. Tema suurim tegu oli pärast juulikriisi kui ta viis Suurbritannia Saksamaa vastu esimesse maailmasõtta. Ta veenis liberaalide valitsust, et Suurbritannial oli moraalne kohustus kaitsta Prantsusmaad ning hoida ära Saksamaa domineerimine Lääne-Euroopas. Pärast sõja algust tema karjäär enam kaua ei kestnud, ta oli välisminister detsembrini 1916. Aastal 1919 oli ta juhtiv Rahvasteliidu pooldaja Suurbritannias. Ta on tuntud, kuna oskas juba 3. augustil 1914 hinnata esimese maailmasõja tulevast mõju ja ulatust. Mais 1916 allkirjastas ta Sykesi-Picot' lepingu. Aastal 1916 kaotas ta aadlikutiitlid, enne seda oli ta kolmas baronet Grey of Fallodon. Pärast seda oli ta 1919–1920 suursaadik Ameerika Ühendriikides ja 1923–1924 Liberaalne Partei juht lordide kojas. Edward Grey Institute of Field Ornithology Finn, Margot C. (1993). "The Reform League, Union, and International". After Chartism: Class and Nation in English Radical Politics 1848–1874. Cambridge University Press. Lk 259. Viscount Grey of Fallodon: Twenty-Five Years 1892–1916 (New York, 1925) p. 20 books.google. "Jordan – Syria Boundary" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. märts 2009. Vaadatud 27. märtsil 2009. p. 8. Jenkins, Roy (1964). Asquith (first ed.). London: Collins. OCLC 243906913. Koss, Stephen (1985). Asquith. London: Hamish Hamilton. ISBN 978-0-231-06155-1. Otte, Thomas G. (2020). Statesman of Europe : a life of Sir Edward Grey. [London], UK. ISBN 978-0-241-41336-4. OCLC 1198445572.
Tume napsik

Tume napsik (Pluteus umbrosus) on šampinjonilaadsete seltsi napsikuliste sugukonda kuuluv seeneliik. Tume napsik andmebaasis eElurikkus
Richard Cobden

Richard Cobden (3. juuni 1804 – 2. aprill 1865) oli Suurbritannia poliitik, tööstur ning vabakaubanduse ja rahu eestkõneleja. Ta oli radikaalide ja Liberaalse Partei liige. Teda oli seotud Anti-Corn Law League'i ja Cobdeni-Chevalieri lepinguga. Noorena oli Cobden edukas rändkaupmees ning sai Sabdeni linna tekstiilivabriku juhiks, kuid elas Manchesteris. Hiljem hakkas ta rohkem tegelema poliitikaga, kuna oli enda rännakutel jõudnud arusaamani, et vabakaubandus on heade rahvusvaheliste suhete võtmeks. Aastal 1838 asutas ta koos John Brightiga Anti-Corn Law League'i (Maisiseaduse-vastase Liiga), mille eesmärk oli tühistada Corn Laws. Corn Laws oli aastal 1815 jõustunud seaduspakett, mis maaomanike huvide kaitseks kehtestas imporditud jahule maksud ja tõstis seega leiva hinda. Aastast 1841 kuulus ta parlamenti, suutis tõrjuda Robert Peeli valitsuse opositsiooni ning Corn Laws tühistati 1846. aastal. Tema teine vabakaubandussaavutus oli 1860. aasta Cobdeni-Chevalieri leping, mis soojendas kaubandussidemeid Suurbritannia ja Prantsusmaa vahel. Ta juhtis projekti koos prantsuse majandusteadlase Michel Chevalieriga ning leping allkirjastati parlamendi umbusaldusest hoolimata. Brady, John M. (2008). "Cobden, Richard (1804–1865)". Hamowy, Ronald (toim). The Encyclopedia of Libertarianism. Thousand Oaks, CA: Sage; Cato Institute. Lk 74–75. DOI:10.4135/9781412965811.n49. ISBN 978-1412965804. OCLC 750831024. Briggs, Asa. "Cobden and Bright" History Today (Aug 1957) 7#8 pp 496–503. Brock, Christopher J.L. & Jackson, Sir Gilbert H.B. (1939). A History of the Cobden Club. By Members of the Club. London: Cobden-Sanderson. Mall:Oclc. Edsall, Nicholas C. (2014). Richard Cobden, Independent Radical. Harvard University Press. ISBN 978-0674330801. Mall:Oclc. Hinde, Wendy (1987). Richard Cobden: A Victorian Outsider. New Haven: Yale University Press. ISBN 978-0300038804. Mall:Oclc. Hirst, Francis W. (1941). Richard Cobden and John Morley. Being the Richard Cobden Lecture for 1941. The Cobden Club Howe, Anthony (1997). Free Trade and Liberal England. 1846–1946. Oxford: Clarendon Press Jewkes, John (1948). Ordeal by Planning. Macmillan López, Rosario (2015). "Richard Cobden's European Tour: Three Unpublished Essays on Spain, Venice and Russia." History of European Ideas 41, no. 7. 948–965 López, Rosario (2017). "Richard Cobden as a Middle-Class Hero: Public Speaking and Political Debate in Victorian Britain". Redescriptions: Political Thought, Conceptual History and Feminist Theory 20, no. 1. 49–67 McCord, Norman (1958). The Anti-Corn Law League: 1838–1846 Pickering, Paul A. and Alex Tyrell (2001). The People's Bread: a History of the Anti-Corn Law League. Bloomsbury Publishing Trentmann, Frank (2008). Free Trade Nation. Commerce, Consumption, and Civil Society in Modern Britain. Oxford University Press
Alphonse de Lamartine

Alphonse Marie Louis de Prat de Lamartine (21. oktoober 1790 – 28. veebruar 1869) oli Prantsusmaa kirjanik, luuletaja ja poliitik. Ta oli Prantsusmaa Teise Vabariigi rajamise võtmetegelane ning suuresti tänu temale säilis Prantsuse trikoloor. Lamartine (Wisconsin) Kelly, George Armstrong. “Alphonse De Lamartine: The Poet in Politics.” Daedalus 116, no. 2 (1987): 157–80. online. MacKay, John (2006). Inscription and Modernity: From Wordsworth to Mandelstam. Bloomington, IN: Indiana University Press. ISBN 0-253-34749-1. Vaadatud 14. novembril 2010. Schapiro, J. Salwayn. “Lamartine.” Political Science Quarterly 34, no. 4 (1919): 632–43. online. Tilley, A. “Lamartine’s ‘Méditations Poétiques.’” The Modern Language Review 26, no. 3 (1931): 288–314. online. Wright, Gordon. "A Poet in Politics: Lamartine and the Revolution of 1848" History Today (Sep 1958) 8#9 pp 616-627