laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kiltsi vasallilinnus (Läänemaa)

Kiltsi vasallilinnus (saksa keeles Weissenfeld, varem ka Alba Curia) oli keskaegne vasallilinnus Läänemaal praeguse Kiltsi küla territooriumil. Selle keskaegne nimi Valgevälja on üle kandunud naabruses asuvale külale. Praegu kasutatava nime sai paikkond linnust 16. sajandil vallanud Gilsenite järgi. Kiltsi mõisa on esmamainitud 1323. aastal, linnus või kindlustatud elamu rajati sinna ilmselt järgneva sajandi jooksul. Tõenäoliselt ei olnud tegemist kuigi tugeva kindlusega ning see sai Liivi sõjas mitmeid purustusi. 17. sajandil kujundati linnuse peahoone ümber kahekorruseliseks renessanss-stiilis mõisahooneks, mis üldjoontes ilmselt säilitas keskaegse linnuse põhimahu ja -kuju. Ants Hein. Stenhus'id, arx'id, torne'd... Eesti mõisaarhitektuuri vanim kihistus. Õpetatud Eesti Seltsi kirjad XI. Tartu: ÕES, 2016, lk 63–65. Kiltsi mõis (Ridala) Kiltsist Eesti mõisaportaalis
Rasestumisvastased vahendid

Rasestumisvastased vahendid ehk kontratseptiivid (ka eostumisvastased vahendid) on rasestumist ärahoidvad vahendid seksuaalvahekorra puhul. Tabelis on toodud rasestumisvastaste vahendite efektiivsuse võrdlus. (Allikad: FDA ja PPH.) Tabelis nimetatud rasestumisvastased vahendid ei kaitse osapooli sugulisel teel levivate haiguste ehk suguhaiguste (nt viirus-, bakteriaalsete, seen- ja algloomnakkuste) eest (v.a kondoom, mis annab mõningase kindluse juhul, kui see ei rebene). Meeste rasestumisvastased tabletid Viljakusmonitor Viljakusteadlikkuse meetod FDA Office of Womens Health (USA),FDA poolt heakskiidetud rasestumisvastased vahendid (nii naistele kui meestele, veebiversioon vaadatud 12.04.2013 (inglise keeles) Taimed ja taimesaadused ning toimeained, mis võivad halvendada suukaudsete rasestumisvastaste ravimite toimet Liht-naistepuna ürt : Ain Raal, " Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", lk 454–455, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2010 Silümariin (hariliku maarjaohaka seemnetest) : Carsil, 22,5 mg kaetud tabletid, veebiversioon vaadatud 17.10.2014
Siegfriedi liin

Siegfriedi liin (saksa keeles: Siegfriedstellung) ka Läänevall oli tankitõrjekraavidest ja takistustest koosnev kaitserajatis, mis ehitati sakslaste poolt ja mida kasutati Hindenburgi liini osana Esimeses maailmasõjas, kuid mis leidis rohkesti kasutust Teises maailmasõjas. Enamasti mõeldakse Siegfriedi liini all 1930. aastatel rekonstrueeritud kaitseliini, mille sakslased võtsid kasutusele Teises maailmasõjas. Sakslased ise nimetasid Siegfriedi liini Läänevalliks. Siegfriedi liini kogupikkus oli 630 km, mille sisse mahtus üle 18 000 punkri, tunneli ja tankitõrjekraavi. Siegfriedi liin algas Hollandi vastast Reini äärest Klevest, kulges mööda Saksa Keisririigi läänepiiri ning lõppes Šveitsi piiri ääres. Siegfriedi liin rekonstrueeriti pigem propaganda eesmärkidel. Kaitserajatist korrastati ja ehitati üles pärast Reinimaa remilitariseerimist. Atlandi vall Maginot' liin John Keegan, Teine maailmasõda (Tallinn: Varrak, 2004), lk 447
Eberhard von der Borch

Eberhard von der Borch (ka Ewerhard Borchk) oli Liivi ordu rüütelvend, keda on mainitud 1451. aasta visitatsiooniprotokollis. Eberhardi vanemad olid Johann von der Borch ja Sophia von der Lappe zu Ruhr, tema vend Friedrich oli samuti Liivi ordu liige ja hilisem Pärnu komtuur. Ilmselt oli ka ordumeister Bernd von der Borch talle üpris lähedane sugulane. Borch sündis Lippe isandkonnas (Herrschaft) Detmoldis. 1451. aastal on teda märgitud Narvas oleva rüütelvennana. Tema hilisemast saatusest aga midagi teada pole. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 96 (lk 132).
Friedrich von der Borch

Friedrich von der Borch (ka Frederich või Friderich Borg; surnud 22. märtsil 1484) oli Liivi ordu liige ja Pärnu komtuur aastal 1481. Friedrichi vanemad olid Johann von der Borch ja Sophia von der Lappe zu Ruhr, tema vend Eberhard oli samuti Liivi ordu liige. Ordumeister Bernd von der Borch oli ilmselt talle üpris lähedane sugulane. Borch oli pärit Lippe isandkonnast (Herrschaft) Detmoldist. 1451. aastal on teda mainitud rüütelvennana Viljandis, 1481. aastal oli ta aga Pärnus komtuuriks. Järgneval kolmel aastal pole tema ametikohta teada, kuid 1484. aastal langes ta Neuermühleni lahingus Riia linna vastu. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 97 (lk 132-133).
Johann von der Borch

Johann von der Borch oli Saksa ordu liige ja Middelburgi komtuur Hollandis aastal 1455. Johann von der Borch on ainus teadaolev suguvõsa liige, kes teenis Saksa ordu peaharus. Samas olis kolm Borchi Liivi ordu liikmed, neist üks, Bernd von der Borch, sai ka ordumeistriks. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Lk 131.
Denis' saar

Denis on Seišellidele kuuluv saar India ookeanis. Saare pindala on 1,31 km². Saar on madal, kõrgus kuni 4 m. Saar on eraomanduses.
Teedelagu

Teedelagu (vene keeles распутица rasputitsa, ukraina keeles бездоріжжя bezdorižžja) on märjemate perioodidega kaasnev looduslik nähtus, näiteks kevadel või sügisel, aga ka soojal talvel, mil liigniiskuse tagajärjel muutuvad pinnasteed mülkaks. Teedelagu tekib kevadise sula ja sügisvihmade tagajärjel. Teedelagunemise ajal võidakse kehtestada rasketele masinatele teedel liiklus- või massipiirangud. Mudased teed on tingitud vihmasadudest või lumesulast. Kevadise tee muldkeha alumised kihid on jääs, ülemine kruusakiht aga kohati sulanud ja veest läbi imbunud ning see vesi ei pääse allapoole ning tihti ka mitte külgsuunas välja voolama. Raskete vedude mõjul võivad kruusateed veelgi rohkem kahjustatud saada ja kaotada kandevõime täielikult. Kehva drenaažiga savised teed ei jõua kuivada ning hakkavad lagunema, muutudes raskesti läbitavaks või läbitamatuks. Teedelagu on andnud kaitse-eelise sõdades, kuna see takistab vaenlase liikumist, näiteid leiab mitmetest sõdadest: kevadsula säästis tõenäoliselt Novgorodi mongolite vallutamisest 13. sajandil, samuti takistasid mudased teed oluliselt 1812. aastal prantslasi Venemaa vallutamisel ning pärssis sakslaste pealetungi 1941. aasta oktoobrist 1942. aasta jaanuarini. Venemaa-Ukraina sõja kevadel 2022. aastal takistas teedelagu pealetungivatel vägedel Kiievi ja teistel suundadel edenemist. Ukrainas kinni jäänud tank 2022. aastal Tohutud porimülkad Idarindel 1941. aastal Mutta takerdunud veok Teise maailmasõja ajal teehooldus tee-ehitus metsatee põllutee  Teedelagu – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis "Avijõgi, Tagajõgi, Pada jõgi ja Pühajõgi". Keskkonnaamet. 2010. Vaadatud 4.11.2022. "Mida teeb Venemaa edasi? Esimeseks sammuks peaks olema Ukraina muda uurimine". Maailm. 8. veebruar 2022. Vaadatud 4. novembril 2022. Otsmaa, Margitta (9. veebruar 2022). "Venemaa võimalik rünnak Ukrainale sõltub ka ilmast". ERR. Vaadatud 4. novembril 2022. "Poliitiline "rasputitsa"". Postimees. 13.3.1912. Vaadatud 4.11.2022. "Rasketele autodele kehtib liikluspiirang". Märjamaa Nädalaleht. 7.4.2010. Vaadatud 4.11.2022. "Kruusateede kandevõime nõrgenemise tõttu kehtestatakse massipiirangud". Transpordiamet. Vaadatud 15. märtsil 2023. Hill, Alexander (11. märts 2022). ""General Mud" Has Usually Been on Russia's Side in War. Not This Time". Slate Magazine. Vaadatud 4. novembril 2022. Hanson, Christopher (1. jaanuar 2020). "The Mongol Invasion of Russia: A Religious Juxtaposition of Necessity". Academia.edu. Vaadatud 4. novembril 2022.
Santiago Bernabéu staadion

Santiago Bernabéu staadion (hispaania Estadio Santiago Bernabéu) on jalgpallistaadion Chamartíni linnaosas Madridis. Staadion kuulub Madridi Realile. Tänapäeval on Santiago Bernabéul 81 454 pealtvaatajakohta. Staadion on UEFA 4. kategooria staadion. Staadionil on peetud Euroopa meistrite karikasarja finaalmäng aastatel 1957, 1969 ja 1980 ning 2010. aastal toimus seal Meistrite liiga finaal. Samuti oli staadion 1982. aasta maailmameistrivõistluste ja 1964. aasta Euroopa meistrivõistluste finaalmängude toimumispaik. Enne selle staadioni valmimist oli Madridi Reali kodustaadioniks Chamartíni staadion (Estadio de Chamartín, ametlikult Campo del Real Madrid Club de Fútbol). 1945. aastal alustati uue staadioni ehitamist. Staadion avati ametlikult 14. detsembril 1947 kohtumisega Madridi Reali ja Portugali klubi Os Belenenses vahel. Staadion kandis tollal nime Nuevo Estadio Chamartín. Klubi presidendi Santiago Bernabéu nime sai staadion aastal 1955. [1]
Emirates Stadium

Ashburton Grove, sponsori järgi Emirates Stadium või ka lihtsalt The Emirates, on jalgpallistaadion Londonis, Suurbritannia suuruselt viies staadion. Emirates Stadium kuulub klubile Arsenal FC. Staadion avati juulis 2006. Selle tribüünid mahutavad 60 355 inimest. Staadioni ehitus läks maksma 390 miljonit naelsterlingit (470 miljonit tänapäeva naelsterlingitesse arvutatult). uefa.com vaadatud 10.06.12
Peter Stackelberg

Peter Stackelberg (ka Peter von Stackelberg; umbes 1480 – 25. augustil 1545) oli Tartu piiskopkonna vasall, stiftifoogt aastatel 1522–1532 ja 1542–1545. Peter von Stackelbergi isa oli Tartu vasalli Arnd von Stackelberg (surnud 1504), kes Stackelbergi suguvõsa pärast pikaajalist pausi taas Liivimaale tõi. Ta sündis Kambjas umbes 1480. aastal ning võttis nooruses osa Wolter von Plettenbergi sõjakäikudest venelaste vastu Liivimaa-Moskva sõjas. 1522. aastal sai temast esimest korda Tartu stiftifoogt, samal aastal osales ta piiskopi esindajana ka Liivimaa maapäeval. Tema ametiaeg sattus väga keerulisse perioodi, sest Liivimaale jõudis reformatsioon. Tartus puhkes vastuhakk katoliikliku piiskopi Johannes Blankenfeldi vastu ning 1524. aastal ründasid linlased Toomemäge. Stackelberg astus koos väikese sõjasalgaga neile vastu ning tappis neist mitmed, kuid pidi siiski Tartu linnusesse taanduma. Pärast Blankenfeldi surma 1527. aastal jäi Stackelberg endiselt stiftifoogti ametisse, kuid 1532. aastal loobus ta ametist ja astus kloostrisse. Siiski jätkus peagi ka ta ilmalik elu: 1535–1537 võttis ta osa maapäevadest ning 1542. aastal nimetati ta uuesti Tartu stiftifoogtiks. Selleks jäi ta kuni oma surmani 1545. aastal. Stackelberg oli tõenäoliselt kaks korda abielus: esimene kord Anna von Buxhövdeniga, kelle vend Reinhold oli Saare-Lääne piiskop, teist korda aga Magdalena von Asserieniga. Tal oli kuus last, sealhulgas ka neli poega, kes panid aluse Stackelbergide suguvõsa erinevatele liinidele. Et Peter von Stackelberg saavutas Tartu piiskopkonnas kõrge positsiooni ning tema lapsed olid alusepanijaks suguvõsa erinevatele harudele, võib teda nimetada ka Liivimaa Stackelbergide hiilgusele alusepanijaks. Peter Stackelbergi poegadest põlvnesid suguvõsa peamised liinid: Vanimast pojast Reinholdist põlvnes Kaagvere liin, Johann vanemast põlvnes Kambja liin, Peterist Pidula liin ja Johann nooremast Haljava liin. Johann vanemast (1510–1583) põlvnes Stackelbergide Kambja liin, Reinholdist (1528–1557[küsitav]) põlvnes Stackelbergide Kaagvere liin, Peterist (circa 1515– circa 1589) Stackelbergide Saaremaa Pidula liin ja Johann nooremast Stackelbergide Harjumaa Haljava liin. Stackelbergid: Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2 Estland, Bd. 1, Görlitz, 1930, lk.277, lk.281, Parandused lk.47 Stackelbergid: Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1, Livland, Band 2, Görlitz 1935, lk. 922 Stackelbergid: Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft, 1935, lk. 344 Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2 Estland, Bd. 1, Görlitz, 1930, lk.282 Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2 Estland, Bd. 1, Görlitz, 1930, lk.281 Peter von Stackelbergi elulugu Stackelbergide suguvõsa kodulehel
Kuusalu vald

Kuusalu vald on kohalik omavalitsusüksus Eestis Harju maakonnas. See asub Harju maakonna idaosas Tallinna–Narva maantee ääres. Üldjoontes kattub valla ala endise Kuusalu kihelkonna alaga. Pindalalt on Kuusalu vald Harju maakonna suurim vald. 20. oktoobril 2005 liitus Kuusalu vallaga Loksa vald. Alates 4. novembrist 2020 on Kuusalu vallavanem Terje Kraanvelt. Eesti statistikaameti andmetel elas 1. jaanuaril 2018 vallas 6451 inimest. Kuusalu vallas on kolm alevikku ja 64 küla. Kuusalu, Kiiu, Kolga Allika, Andineeme, Aru, Haavakannu, Hara, Hirvli, Ilmastalu, Joaveski, Juminda, Kaberla, Kahala, Kalme, Kasispea, Kemba, Kiiu-Aabla, Kodasoo, Koitjärve, Kolga-Aabla, Kolgaküla, Kolgu, Kosu, Kotka, Kupu, Kursi, Kuusalu küla, Kõnnu, Külmaallika, Leesi, Liiapeksi, Loksa, Murksi, Mustametsa, Muuksi, Mäepea, Nõmmeveski, Pala, Parksi, Pedaspea, Pudisoo, Põhja, Pärispea, Rehatse, Rummu, Salmistu, Saunja, Sigula, Soorinna, Suru, Suurpea, Sõitme, Tammispea, Tammistu, Tapurla, Tsitre, Turbuneeme, Tõreska, Uuri, Vahastu, Valgejõe, Valkla, Vanaküla, Vihasoo, Viinistu, Virve. Lahemaa rahvuspark, sh Viru raba, Majakivi, Jaani-Tooma suurkivi Kuusalu kirik ja pastoraat Kiiu mõis Kolga mõis Kiiu Mungatorn Viinistu kunstimuuseum ja Viinistu külamuuseum Põhja-Kõrvemaa looduskaitseala Kuusalu kirik Valkla mõisa peahoone Mohni tuletorn Kiiu vasallilinnus Viru raba Pärispea poolsaare rand Suru Suursoo Nõmmeveski juga Pudisoo jõgi ehk Pärlijõgi Tülivere hiietamm Vallas tegutseb kolm üldhariduskooli: Kuusalu Keskkool, Kolga Kool ja Vihasoo Lasteaed-Algkool. Lisaks tegutseb vallas Kuusalu Kunstide Kool. Kaitseväe keskpolügoon Maa-amet, vaadatud 11.03.2018. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 30.06.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Eesti Statistika. Statistikaameti piirkondlik statistika Kuusalu valla koduleht
Bobisõit 2002. aasta taliolümpiamängudel

Bobisõit 2002. aasta taliolümpiamängudel toimus 16.–23. veebruarini Utah' Olympic Parkis, Salt Lake Cityst idas. Võistlusalasid oli kolm: meeste kahe- ja neljabobi ning esmakordselt naiste kahebobi. Bobisõiduvõistlused toimusid 1335 meetri pikkusel 15 kurviga rajal, mille kõrguste vahe oli 103,5 meetrit. Raja ehitus algas 3. juunil 1994 ja lõppes 28. detsembril 1996 ning läks maksma 25 miljonit USA dollarit. Võistlust jälgis 74 187 pealtvaatajat. Võistlused toimusid 16.–17. veebruaril Utah' Olympic Parkis. Osales 38 ekipaaži 28 riigist. Puerto Rico võistkond osales treeningsõitudel (toimusid 13.–14. veebruaril) saavutades esimeses kolmes sõidus 33. ja neljandas 34. koha. Enne esimest võistluslaskumist võttis Puerto Rico Olümpiakomitee võistkonna maha, sest Michael Gonzales oli elanud riigis kaks aastat ja ühe kuu. Kuigi ROKile ja FIBTle sobiks kaks aastat, nõuab Puerto Rico paraku ise kolme. Võistlused toimusid 22.–23. veebruaril Utah' Olympic Parkis. Osales 33 ekipaaži 26 riigist. Saksamaa I võistkond ei saanud Christophe Langeni jalavigastuse tõttu kolmandal laskumisel startida. Norra diskvalifitseeriti, kuna võistlejad hilinesid neljanda laskumise starti. Võistlused toimusid 19. veebruaril Utah' Olympic Parkis Osales 15 ekipaaži 11 riigist. Naiste bobisõit oli olümpiakavas esmakordselt. Võitjanaiskonna pidurdaja Vonetta Flowers sai esimeseks mustanahaliseks sportlaseks, kes on võitnud taliolümpiamängudelt kuldmedali.
Ruhja piirkond

Ruhja piirkond (läti keeles Rūjienas novads) oli 2009–2021 1. järgu haldusüksus Lätis. Piirnes põhjas Eestiga. Piirkonna keskuseks oli Ruhja linn. Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Ruhja piirkonna elanikest lätlasi 90,52%, venelasi 4,14%, valgevenelasi 1,34%, ukrainlasi 1,04% ja teistest rahvustest inimesi 2,96%. Piirkond asus Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal. Piirkond moodustati 2009. aastal Valmiera rajooni Ipiku, Jeri, Loodi ja Vilpulka vallast. 2021. aastal liideti Ruhja piirkond Valmiera piirkonnaga. Läti statistika keskamet, vaadatud 15.06.2021. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. august 2016. Vaadatud 16. juulil 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)  Ruhja piirkond – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Folkunga suguvõsa

Folkunga suguvõsa ehk Folkungid, teise nimega Bjälbo suguvõsa, on Rootsi keskaegse kuningasuguvõsa hilisem nimi. Folkunga suguvõsasse loetakse isa liini pidi Bengt Snivili järeltulijad. Tal oli kolm tuntud poega, Birger, Magnus ja Karl. Folkunga suguvõsa liikmeid ei tohiks segi ajada Folkungidega, mis oli kuningavõimu vastu korduvalt mässu tõstnud poliitiline rühmitus. Suguvõsa tavatsetakse jaotada mitmeks haruks. Folkunga suguvõsaks loetakse üldiselt seda haru, mis sai alguse Birger jarlist ja tema järeltulijatest. Folkunga suguvõsa suri välja 14. sajandi lõpus pärast Erik Valdemarsson (nooremat). Folkunga suguvõsa olevat nime saanud Folke Filbyteri järgi. Ajaloolased pole aga suutnud tõestada tema olemasolu. Nime Folkunga andis neile aastal 1616 Johannes Messenius, kes tugines 15. sajandist pärit kirjalikele allikatele. Tema allikate kohaselt põlvnesid nii Birger jarl kui ka tema poliitilised vastased folkungarid esiisast, kelle nimi oli Folke. Tihti väidetakse, nagu oleks Folkungari näol tegemist "parteiga". Seda kinnitas esimesena Rolf Pipping, hiljem on väidet toetanud Erik Lönnroth. See arusaam rajaneb võrdlusel Norra oludega ning seal esinevate nimetustega "kuvlungar" ja "ribbungar". Nimi Bjälbo suguvõsa kujunes Ida-Götamaal asuva Bjälbo maavalduse järgi. See nimi on mõneti adekvaatsem, kuna Bjälbo mõis on kõige varasem teadaolev mõis suguvõsa valduses. Samas on nimi Folkunga suguvõsa enam kinnistunud ajalooteaduslikku, eriti keskaegsete sugupuude uuringuid käsitlevasse kirjandusse. Seega on mõlemad nimed põhimõtteliselt õiged. Suguvõsa ise ei kasutanud enda kohta aga kumbagi nime. Järgnev skeem kujutab vaid Folkungide sugupuu kuninglikku haru. Kõrvalharud on märgitud katkendliku joonega. Kuningad ja valitsenud kuningannad on märgitud rõhutatult. Isikud, kelle ajalooline olemasolu on kaheldav, on märgitud küsimärgiga.
Euromünt

Euromünt on euroalal käibel olev münt. Euromüntide seeria sisaldab kaheksat eri nimiväärtusega münti. Mündid võeti kasutusele 2002. aastal. Euromüntidel on ühine tagumine külg (revers) ning igal riigil on erinev esikülg (avers). Ühise külje autor on belglane Luc Luycx. Erinevalt pangatähtedest kuuluvad euromündid liikmesriikide, mitte Euroopa Keskpanga pädevusse. 1 euro = 100 senti. Kui 2-eurosel mündil on ebatavaline rahvuslik külg, võib tegemist olla mälestusmündiga. Eesti euromündid
Catania

Catania on linn Itaalias Sitsiilia saarel. Catanias elab 296 303 inimest. Linn on suuruselt Sitsiilia saare teine ja Itaalia kümnes linn. Etna purskamise tõttu suleti esmaspäeval, 2023. aasta 14. augustil lennuliikluseks lennujaaam, linnas keelustati 48 tunniks jalg- ja mootorrataste liiklus, autode piirkiiruseks määrati 30 km/h. Sealt on pärit Vincenzo Bellini ja Giovanni Pacini. Catania katedraal Piazza del Duomo (Katedraali väljak) Via Etnea (Etneani tänav) Piazza Università (Ülikooli väljak) Quattro Canti (Neli Quoinsi) Piazza Stesicoro (Stesichoruse väljak) Via Vittorio Emanuele II Via Giuseppe Garibaldi Via Crociferi (Crucifersi tänav) Via Caronda Viale Regina Margherita Lungomare di Ognina (Ognina's Lavici promenaad) Piazza Europa (Euroopa väljak) Phoenix, Ameerika Ühendriigid Grenoble, Prantsusmaa Ottawa, Ontario, Kanada Oświęcim, Poola Catania Fontanarossa lennujaam Official ISTAT figures, vaadatud 4.10.2019. Crispian Balmer and Keith Weir. Mount Etna eruption closes Sicily's troubled Catania airport. Reuters, 15. august 2023 Catania koduleht
P-rühm

p-rühm ehk primaarne rühm ehk p-primaarne rühm on rühm, mille kõigi elementide järk võrdub fikseeritud algarvu p mõne naturaalarvulise astendajaga astmega. Teiste sõnadega, p-rühm on rühm, mille kõik elemendid peale ühikelemendi on p-elemendid, see tähendab elemendid, mille aste astendajaga pn võrdub n mingi positiivse naturaalarvulise väärtuse korral ühikelemendiga 1. Kui jutt on mitmest p-rühmast, mille puhul p väärtus võib olla erinev, siis võidakse kokku leppida kasutada teisi tähti ning rääkida ka näiteks q-, r- ja s-rühmadest. Välditakse n-tähte, et ei tekiks segiajamist n-rühmaga. p konkreetse väärtuse puhul võib tähise p sellega asendada ning rääkida näiteks 2-rühmast või 3-rühmast.  Pikemalt artiklis Lõplik p-rühm Lõplike rühmade teoorias on tegeldud lõplike rühmade kirjeldamisega lõplike p-rühmade kaudu ning lihtsate lõplike rühmade kirjeldamisega 2-rühmade kaudu. Lõplikke p-rühmi on püütud kirjeldada näiteks Abeli alamrühmade järgi või p-automorfismide kaudu. Tsükliline rühm Cp (kus p on algarv) on Abeli p-rühm. Otsekorrutis Cp × Cp (kus p on algarv) on Abeli p-rühm. Ta ei ole isomorfne rühmaga Cp². Dieedrirühm D8 on mitte-Abeli 2-rühm. Näiteks tsükliline rühm C6 ei ole tsükliline rühm, sest ta sisaldab 6. järku elemente, aga 6 ei ole algarvu aste. Ka sümmeetriline rühm S3 ei ole p-rühm, sest ta sisaldab 2. ja 3. järgu elemente, aga need järgud ei ole ühe ja sellesama algarvu astmed. p-rühmi on kasutatud Burnside'i probleemi lahendamisel. On tõestatud, et lokaalselt lõplik p-rühm ei ole lihtne. Teoreemid lõplike p-rühmade kohta ei pruugi olla üldjuhule ülekantavad. Näiteks on olemas lokaalselt lõplik p-rühm, millel pole mittetriviaalseid Abeli normaalseid alamrühmi ning lokaalselt lõplik p-rühm, mis langeb kokku oma kommutandiga. lõplik p-rühm lokaalselt lõplik p-rühm p-alamrühm π-rühm lõplikkuse tingimusega rühm 0 on arvatud naturaalarvuks; ühikelemendi järk on p0=1.
Dagmar Kokker

Dagmar Kokker (sünninimi Dagmar Murakas; 20. veebruar 1910 Tallinn – 11. juuli 1990 Montréal) oli eesti pianist. Dagmar Kokker lõpetas Tallinna Konservatooriumi 1932. aastal ja õppis edasi Viinis professor Hopfeli ja Berliinis professor Hobowski juures. 1941–44 oli ta Tallinna Konservatooriumi õppejõud. Saksa okupatsiooni aastatel oli ta ka Riigi Ringhäälingu kontsertmeister (praeguse Estonia teatri ülemisel korrusel). Ta lahkus Eestist 1944. aastal, asudes Tšehhoslovakkiasse Karlsbadi, kuni tema ja ta pere põgenesid 1945. aastal saabuva Nõukogude sõjaväe eest Saksamaale. Kaks aastat enne Londonisse kolimist elas ta Oldenburgis Sandplatzi pagulaslaagris koos muusiku Helmi Areni ja teistega. Londoni eestlaskonnas sai temast ligi viieks aastaks keskne muusikafiguur. Tänu temale said neil aastail Inglismaa eestlased kuulda kaasmaalasi, sealhulgas Ida Loo-Talvarit, N. Päldi, I. Kalvetit, Ludvig Juhti, A. Christianseni ja Zelia Aumeret. 30. septembril 1952 emigreerus Kokkerite pere Kanadasse. Lahkumiskontsertidel Leicesteris, Leedsis ja Londonis mängis pianist Tobiase "Sonatiini", Elleri "Kellasid" ning Haydnit, Beethovenit, Iberti, Albenizijat ja Debussyd. Pärast Kanadasse kolimist jätkas Dagmar Kokker esinemist Londonis, New Yorgis, Bostonis, Torontos ja Montréalis. Ta õpetas klaverimängu Montréali Vanier College'is kuni pensionieani ja andis ka eratunde. Ta oli Korp! Fidentia liige. Teise maailmasõja järel välismaal elanud eesti muusikutest kuulus Dagmar Kokker enda põlvkonna tuntuimate ja kiidetuimate klaverisaatjate sekka[viide?]. Tema tundelised ja meisterlikud interpretatsioonid võitsid laialdase heakskiidu[viide?] tema sellistelt kaasaegsetelt ja kaasesinejatelt nagu Olav Roots, Roman Toi ja Naan Põld.[viide?] Dagmar oli Alexander Murakase ja Elizabeth Kraise teine tütar. Dagmari abikaasa oli notar Erik (Eerik) Kokker (abiellunud 1931; sündinud 18. juunil 1905, surnud 3. juulil 1991 Montréalis). Ta oli ka viiulimängija ja õpetas muusikateooriat Dagmar Kokkeri klaveriõpilastele. Neil oli üks laps, Tony (Tõnu) Kokker, kes abiellus Montréalis Michelle Treichiga (sündinud 29. detsembril 1941). Neil on üks laps, Stephen (Steve) Kokker (sündinud 28. augustil 1965). 1943 Riias ooperi sümfooniaorkestriga keiser Franki sümfooniliste variatsioonidega ja teenis mängu eest 7 tagasikutsumist. 1947 Hamburgi rahvusringhäälingu ansambliga esitati esmakordselt heliplaat Heino Elleri ühe klaveriprelüüdiga ja Eduard Tubina ühe klaverisonaadiga. 1952 kontsert New Yorgis. Artikkel New York Timesis tõi välja, et Dagmar Kokkeri esitatud Vitolsi "Variatsioone" ja Daržinski "Sonaat" olid õhtu täiuslikemad interpretatsioonid. 1953 kontserdil New Yorgi linnavalitsuse hoones esinduslik Eesti-Soome ühiskontsert. 1960 Mart Saare "Eesti süit nr 2" (1940) 2000. aasta augustis peeti Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumis Dagmar Kokkeri 90. sünniaastapäeva puhul mälestuskontsert. Kuulajate seas olid ka tema poeg ja pojapoeg. Meie Elu artiklist (Aino Kurg, 2001) ning Stephen Kokkeri valduses olevatest perekonnaarhiividest. Alo Põldmäe. Värvikamaid eesti pianiste, Eesti Päevaleht, 21. veebruar 2000