laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Toomas Voll

Toomas Voll (sündinud 17. juunil 1958 Kilingi-Nõmmes) on eesti helilooja, vokaalpedagoog ja koorijuht. Voll on lõpetanud Pärnu Lastemuusikakooli, õppinud Tallinna Riiklikus Konservatooriumis muusikapedagoogika-koorijuhtimise erialal. Omab koorijuhi V kvalifikatsiooni kutsetunnistust. Töötab Pärnu Muusikakoolis koorimuusika ja hääleseade õpetajana. Juhatanud Pärnu segakoori Endla, Kammerkoori Matone, Viljandimaa kammerkoori, Pärnu kammerkoori Ave Canto. Praegu juhatab Pärnu Muusikakooli neidudekoori Argentum Vox, üle-eestilise neidudekoori Leelo vilistlaskoori Leelo Vol.2., Tallinna Ülikooli naiskoori. Ta oli 1997., 2002. ja 2007. aasta noorte laulupeo ning 1999. aasta üldlaulupeo lastekooride liigijuht, 2009. aasta üldlaulupeol juhatas segakooride esituses põimikut Raimond Valgre lauludest. X noorte laulupeol 2011 juhatas neidudekoore. XXVI üldpeol (2014) oli lastekooride ja naiskooride liigidirigent. 2017 juhatas XI noorte laulupeol lastekoore. Tema tuntumad solistiõppe kasvandikud on Liisi Koikson, Maarja Soone, Oliver Timmusk, Hedi Maaroos, Laura-Retti Laos, Marta Lotta Kukk, Laura Junson, Kaisa Lillepuu jpt. Voll on koostanud ja avaldanud laulukogumikud "Laulud" (2002) ja "Laula või ise" (2007). 2003 Pärnumaa vapimärk (lauluõpetaja, koorijuht) 2003 Pärnu linna kultuuri aastapreemia 2008 Valgetähe V klassi teenetemärk 2008 Saarde valla aukodanik ja suure vapimärgi omanik 2009 Pärnu Rotary klubi Valgre pärandi auhind 2010 Pärnu linna muusika aastapreemia 2016 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Eesti koorimuusika silmapaistva edendamise eest) 2018 Eesti Kooriühingu aasta dirigendi preemia 2019 Eesti Kooriühingu auliige Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Silvia Paluoja, TOOMAS VOLL: Kui ma saan Pärnus laksu päikest, tunnen kohe, kuidas mul läheb aku täis, Pärnu Postimees, 18. juuli 2009
Katrin Viirpalu

Katrin Viirpalu (sündinud 27. märtsil 1968 Ardus) on eesti raadio- ja teleajakirjanik. Aastatel 1984–1986 õppis Viirpalu Kose Muusikakoolis muusikat. Lõpetas Kose Keskkooli, hiljem õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu, mille lõpetas kaugõppes 1996. aastal. Enne ajakirjandusse siirdumist töötas ta pool aastat Tallinna Pelgulinna polikliinikus registraatori ja Eesti Vabaõhumuuseumis nooremteadurina. Viirpalu on töötanud uudistelugejana Kuku Raadios ning teinud seal saateid "Tuum" ja "Vox Populi". Kuid tema elutööks on saanud töö Eesti Rahvusringhäälingus eeskätt tele-, aga ka raadioajakirjanikuna. Eesti Televisioonis algas tema karjäär 1995. aastal teadustajana, mille kõrvalt hakkas ta kätt proovima toimetaja ja saatejuhina ka muudes telesaadetes. Ta on juhtinud näiteks telesaateid "Kribu Krabu", "Tere hommikust", "Pühapäevitaja", "Tähelaev", "Jõulutunnel". Ta on konfereerinud laulupidu, jaanuaritormis kannatanute abistamiseks korraldatud heategevuskontserti rahvusooperis Estonia jms. Hooajast 2009/2010 on ta argipäeviti juhtinud ühe saatejuhina Eesti Televisiooni varahommikust otsesaadet "Terevisioon". 2018. aastal jõudis eetrisse tema neljaosaline saatesari "Minu teine mina", mis rääkis ühiskonnas tunnustatud vanemate ja laste suhetest. Tema abikaasa on Mairold Kaus. Nende tütar Iiris Viirpalu on kultuurisemiootik. http://raud.ut.ee/~elasn/LP_1996TY.html[alaline kõdulink] ETV-s alustab Katrin Viirpalu juhtimisel uus saatesari "Minu teine mina". ERR Menu, 26.04.2018. Margit Kilumets, Siiru-viiru-Viirpalu. Suur laps, kes moodsa maailma reeglitest päris hästi aru ei saa?. Eesti Naine / Eesti Päevaleht 08.12.2000. "Katrin Viirpalu on uue väljakutse tõttu põnevil", Elu24, 3. juuli 2009 Iiris Viirpalu: ma olen oma emaga väga lähedane. ERR Menu, 27.04.2018
Ees-Aasia muuseum

Ees-Aasia muuseum (saksa keeles Vorderasiatisches Museum Berlin) on maailma tuntumaid arheoloogiamuuseume. Muuseum asub Berliini keskel Spree jõel asuval Museuminseli saarel Pergamoni muuseumi lõunatiiva esimesel korrusel. Ees-Aasia muuseumi kogudest suuremat huvi pakuvad Babüloni Ištari värav ja sellega külgnenud protsessioonitee säilinud elemendid, Etemenanki tsikuraadi jäänused, Uruki Eanna ja Anu templite fragmendid, Nebukadnetsar II troonisaali fragmendid. Peale selle on muuseumis hoiul suur hulk pitsateid ja kiilkirjatahvleid. Muuseumis on 14 väljapanekusaali kogupinnaga üle 2000 ruutmeetri, kus eksponeeritakse Saksa ekspeditsioonide käigus Ees-Aasiast saadud arheoloogilisi leide. Eksponaatide vanus ulatub 8000 aastani ja leiud pärinevad territooriumilt, mis vastab tänapäeva Iraagi, Süüria ja Türgi territooriumile. Muuseumis on Sumeri, Babüloonia, Assüüria ja Ida-Anatoolia kultuuri esindavaid eksponaate. Kogude aluseks on leiud, mis on saadud Urukist, Šuruppakist, Assurist, Hattusast, Amarnast, Halaffist, Samalist, Rusahinilist ja Babülonist. Samuti on muuseumi kogudes hilisemate väljakaevamiste leide Nimrodist, Niinivest, Susast ja Persepolisest, mis esindavad sumerlaste, akadlaste, babüloonlaste, assüürlaste, hetiitide ja aremealaste kultuuri. Saksa ekspeditsioone rahastas ja pani kokku Saksa Orientaalselts (Deutsche Orient-Gesellschaft). Leiud viidi Saksamaale.
Surematud (Ahhemeniidide riik)

"Surematud" (kreeka keeles Ἀθάνατοι, pärsia keeles سپاه جاودان) või "Pärsia surematud" või "Kümme tuhat surematut" oli Ahhemeniidide riigi sõjaväe eliitväeosa, milles oli 10 000 sõjameest. Pärast igat lahingut, kus väeosa kandis inimkaotusi, täiendati väeosa uute meestega, nii et väeosa sõjameeste koguarv jäi alati kümne tuhande mehe suuruseks. Väeosa ülem oli hazarapat, kelle ülesanne oli muuhulgas ka komplekteerida kuninga ihukaitsevägi. "Surematute" väeosa koosnes peamiselt pärslastest, kuid võeti ka meedlasi ja eelamlasi. Ten Thousand Immortals Encyclopedia Britannica ( inglise) Histories of Herodotus: Polymnia. 7.83 History of Iran ( inglise) Immortals Entry at Encyclopaedia Iranica ( inglise)
Samuel George Morton

Samuel George Morton (26. jaanuar 1799 Philadelphia – 15. mai 1851 Philadelphia) oli Ameerika Ühendriikide arst ja etnoloog. Aastail 1839–1843 oli ta Pennsylvania ülikooli anatoomiaprofessor. Ta on tuntud eeskätt kranioloogilise uurimistöö poolest.
Kai Leete

Kai Leete (sünninimi Ksenia Karukova; 26. mai 1910 Tartu – 14. märts 1995 Võru) oli eesti rahvatantsupedagoog. Enne sõda õppis Tartus balletitantsu. Sõja ajal viibis Brandenburgi koonduslaagris, kust vabanes 1945. aastal. Pärast sõda töötas Valgas teatris Säde näitlejana ja tehnikumis kehalise kasvatuse õpetajana. Õppis rahvatantsu Tallinnas rahvatantsujuhtide seminaris Ullo Toomi juhendamisel. Ta oli Võru Pioneeride Maja balletiringi ja rahvatantsurühmade juhendaja ning Võru Kultuurimaja Kannel naisrühma ja segarahvatantsurühma juht. Tegutses ka Võru Rahvateatri näitlejana. Kai Leete on mitmete tuntud rahvatantsude autor, sealhulgas "Võrokeste tands", "Haanja miis", "Soome polka", "Kodumaine viis", "Viire takka" jne. Ta on olnud Võrumaa tantsupidude lavastaja ja üldjuht, üldtantsupidudel liigijuhi assistent . Kai Leete elust valmis 2010. aastal dokumentaalfilm "Sündinud tantsule. Kai Leete" (režissöör Ruti Murusalu. ETV, 2010). Kai Leetet on portreteeritud ka Peeter Toominga 1977. aastal valminud dokumentaalfilmis "Aastad". 1967 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane 1994 Võru linna teenetemärk "Valpri Liina. Leete Kai sai 100 aasta juubõlis näütüse ja filmi. Uma Leht". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuli 2015. Vaadatud 8. juulil 2015. ERR arhiiv. Võru tantsumemm Kai Leete (küsitleb Hubert Veldermann), 1980 Võru Linnagalerii. Kai Leete 105. Tants - elu kaunim armastus "Eesti Harrastusteatrite Liit. Teatriharrastuse ajaloost Eestis". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. märts 2016. Vaadatud 8. juulil 2015. Eesti filmi andmebaas. Aastad (1977) Võru linna teenetemärgi omanikud "Kai Leete tantsud: tantsus on rõõm" (koostaja Maie Pau). Tallinn: Rahvakultuuri Arendus- ja Koolituskeskus, 2002 Rahvakultuuri Keskus. Kai Leete tantsud ERR arhiiv. Võru tantsumemm Kai Leete (küsitleb Hubert Veldermann), 1980 Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Selts. Kai Leete 100 Kai Leete mälestuseks tantsinud tunnetasid memme kohalolekut
Märt Agu

Märt Agu (sündinud 19. aprillil 1980) on eesti koreograaf. Märt Agu on õppinud Tallinna 21. Keskkoolis ja Tallinna Ühisgümnaasiumis ning lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli koreograafia erialal. Ta on Tallinna Tantsuakadeemia looja ja kunstiline juht ning Märt Agu Tantsukooli kunstiline juht ja õpetaja, Tallinna Tantsuakadeemia rahvatantsurühma Uppsar kunstiline juht, rahvatantsurühma Kuljus 7 kunstiline juht ja Muusikalikooli tantsuõpetaja. Muusikali "West Side Story" lavastaja ja koreograaf Muusikali "Miss Saigon" tantsija Muusikali "Miss Saigon" Saksamaa ja Luxembourgi tantsija ja näitleja Eesti Üldtantsupeo A-rühmade liigijuhi assistent Muusikali "Grease" tantsija-näitleja, koreograafi assistent Muusikali "Tuhkatriinu" tantsija-näitleja Muusikali "Georg" tantsija-näitleja Muusikali "Pipi" koreograaf, tantsija-näitleja I Meeste Tantsupeo naisrühmade juht ja ansamblite lavastaja X noorte tantsupeo 7.–9. klasside üldjuht Saate "Tantsud tähtedega" žürii liige XVIII üldtantsupeo A-rühmade lavastaja ja üldjuht saate "Laululahing" kooride liikumisjuht ja koreograaf Ansambli Pet Shop Boys video "Together" koreograaf[Video:] Kalevi võimlemispeo, II CSIT mängude ava-gala idee autor ja pealavastaja II meeste tantsupeo "Elementaarne" erirühmaliigi juht, lavastaja, koreograaf Saate "Tantsud tähtedega" osaleja Muusikapeo Tõrva Loits "Tuld ja Tõrva" kunstiline juht ja koreograaf XI noorte laulu- ja tantsupeo idee autor ning tantsupeo kunstiline juht ja pealavastaja "Let’s Do it World" reklaami lavastaja ja koreograaf Tõrva Loits "Kogu tõde Jüriööst" koreograaf I Eesti eelkooliealiste Laste Tantsupeo "Kodupäike" kunstiline juht Pärnu teatri Endla muusikali "Boyband" koreograaf Tõrva Loits "The best of Kalevipoeg" koreograaf II Eesti eelkooliealiste Laste Tantsupeo "Meie Päev" kunstiline juht saate "Mis? Kus? Millal?" võitja-meeskonna liige Tallinna Linnateatri lavastuse "Pál-tänava poisid" koreograaf Lavastuse "Onu Bella tähestik" koreograaf Ta on Mait Agu poeg. "Märt Agu rajab Tallinnasse kaasaegse tantsukeskuse", SL Õhtuleht Online, 3. juuli 2007 Urbala, Mondela (toim). "Hanna-Liina Võsa Muusikalikool muudab nime". elu.ohtuleht.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. juuni 2023. Vaadatud 4. juunil 2023. http://www.youtube.com/watch?v=nej-Dj016Lo http://www.youtube.com/watch?v=Q29eWnZ7pJ8&feature=c4-overview-vl&list=PLsVwtjMerCDcZVBWgPwwJovvVjqs_kUiq "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. detsember 2013. Vaadatud 25. novembril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. detsember 2013. Vaadatud 25. novembril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Liimets, Andrei (10. august 2023). "Kertu Moppel: Onu Bella müüb ka pärast surma saalid täis". Eesti Ekspress. Vaadatud 10. augustil 2023. "Märt Agu käib isa Mait Agu jälgedes", Kroonika, 12. jaanuar 2001 Regina Lilleorg, "Märt Agu emotsioonid on suurpeo eel laes", Harju Elu, 19. mai 2010 Rein Sikk, "Tantsuime: märjaks nutetud Märt Agu saab 8000 uut sõpra", Eesti Päevaleht, 16. aprill 2011
Sirruš

Sirruš (akadi keeles mušḫuššu), ka babüloonia lohe, on müütiline olend, keda on kujutatud Babüloni linna Ištari väravaehitise bareljeefidel (6. sajand eKr). Sirruš on pika kaela ja pika sabaga soomuskarvaline lohehübriid, kel on lõvi esikäpad ja tagajalgadel kotka küünised. Peas on sarved, keel on nagu maol, turjal on lakk. Sirruš on Babüloonia peajumala Marduki üks sümboleid. Saksa arheoloog Robert Koldewey, kes avastas Ištari värava Babülonis arheoloogilistel väljakaevamistel (1899–1917), on oma kirjutistes avaldanud arvamust, et kui sirruš on looduses kunagi ka eksisteerinud, siis peaks teda klassifitseerima linnujalgseks dinosauruseks. Kriidiajastu iguaanodon oleks siis babüloonia lohe lähimaks sugulaseks. Сирруш с врат царицы Иштар (vene)
Babüloni protsessioonitee

Babüloni protsessioonitee (ka Babüloni protsessioonitänav või Aibur-šabu) oli Uus-Babüloonia riigi pealinnas Babülonis tähtsaim tänav, ehitatud peajumal Marduki austamiseks. Protsessioonitänav ei olnud ehitatud liikluseks (seda oli ta teises järjekorras), vaid see oli protsessioonitee Marduki austamiseks. Tee kulges Eufratiga paralleelselt Marduki templi ja tsikuraadikompleksi juurde, kohe Ištari väravast läbimisel tuli mööduda paremale jäävast kuningalossist. Tänav oli ka kindluste osa. Paremal ja vasakul tõkestasid vaadet tänavat piiravad kõrged, seitsme meetri paksused kindlusemüürid. Sellisel kujul ulatus tänav eelkindlustusest kuni Ištari väravani. Iga vaenlane, kes tahtis tungida linna, pidi liikuma seda tänavat mööda, kuid sel juhul muutus Aibur-šabu talle surmateeks. Ištari väravaid läbiv tänav oli kõige esinduslikuma kujundusega ja ühtlasi kõige laiem, sillutatud 7,5 meetri laiuselt kiviplaatide ja tellistega. Tänava laius oli 23 meetrit. Teekate oli tehtud järgmiselt: loodusliku asfaldiga ülevalatud telliskivikihile paigaldati tänava keskel ruudukujulised lubjakiviplaadid (külje pikkus 1 meeter), tänava servadel paigaldati poole väiksemad plaadid, viirutatud punase ja valge inkrustatsiooniga. Kõik liitekohad olid üle valatud asfaldiga, aga iga kivi allküljel oli raidkirjaline tekst, mis teatas, et Nebukadnetsar, Babüloonia kuningas, oli sillutanud Aibur-šabu šadukiviplaatidega peajumal Marduki protsessiooni jaoks. Tänavat piiravad telliskivimüürseinad olid kaunistatud madalal asuva friisiga, mis paigaldati värvilise glasuuriga kaetud madalreljeeftelliskividest. Kujutatud oli ainult üht liiki pühasid loomi – jumalanna Ištari lõvisid. Viimased olid kujutatud laialt avatud hambuliste lõugadega ja lehvivate kollaste või punaste lakkadega. Kokku oli müüridel 120 lõvi ja lõvide ähvardav poos pidi sissetungijale muljet avaldama. Mõju võimendas tolleaegne uskumus, et muinasjutuolendid ja kurjad vaimud eksisteerivad reaalsuses ka tegelikult. Lõvide valgeid või kollaseid reljeefe helesinisel või tumesilisel taustal ilmestavad mustervööndid friisi üla- ja alaservas. C. W. Ceram. Jumalad, hauakambrid, õpetlased. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1961, lk 290–293 Paul Härmson. Linnad läbi aegade. Tallinn: Kirjastus Valgus, 1984, lk 26 Ishtar Gate Encyclopedia Britannica (inglise) "Kuninglik protsessioon" W. Angeri akvarell Esiplaanil on Babüloni protsessioonitänav, keskel Ištari värav, tagaplaanil Etemenanki tsikuraat (Pergamoni muuseum, Berliin) Babüloni protsessioonitänava rekonstruktsioon. Pergamoni muuseum. Berliin Foto
Zeitgeist (täpsustus)

Zeitgeist on saksakeelne sõna, mis tähendab ajavaimu. Zeitgeisti nime kannab ka mitu filmi ja muud ettevõtmist: "Zaigeist" on Peter Josephi kolmest dokumentaalfilmist koosnev sari, mis räägib vandenõuteooriatest. Sarja kuuluvad filmid: "Zeitgeist: The Movie" (2007. aastal valminud dokumentaalfilm), "Zeitgeist: Addendum" (2008. aastal valminud dokumentaalfilm), "Zeitgeist: Moving Forward" (2011. aastal valminud dokumentaalfilm). Zeitgeist on Taani sõltumatu filmistuudio. Zeitgeist Films on USA sõltumatu filmistuudio. Zeitgeist (plaadifirma) Zeitgeisti liikumine (The Zeitgeist Movement) on aktivistide rühm, kes propageerivad Zeitgeisti filmide ideid ja põhimõtteid.
Veenuse Projekt

Veenuse Projekt (inglise keeles The Venus Project) on ameerika futuristi Jacque Fresco loodud organisatsioon, mis pakub välja ressursipõhisel majandusel põhineva plaani rahumeelse ja jätkusuutliku tsivilisatsiooni loomiseks. Aastatel 2008–2011 oli Veenuse Projekt seotud Zeitgeisti liikumisega. Frequently Asked Questions From Over 25 Years, 1. What is The Venus Project? Ametlik veebileht
Zeitgeisti Liikumine

Zeitgeisti liikumine (inglise keeles The Zeitgeist Movement, lühendatult TZM; saksakeelsest mõistest "Zeitgeist", 'ajavaim') on Ameerika Ühendriikides Peter Josephi rajatud liikumine, mis on kriitiline turukapitalismi suhtes, pidades seda korrumpeerunuks ja raiskavaks. Zeitgeisti liikumine sai laiemalt tuntuks alates 2008. aastast seoses Peter Josephi filmiga "Zeitgeist: Addendum". Kuni 2011. aastani oli liikumine seotud Veenuse Projektiga. Zeitgeisti liikumist on iseloomustatud kui sünteesi New Age'i vaimsusest ja vandenõuteooriast. Veenuse Projekt Ward, Charlotte; Voas, David (2011). "The Emergence of Conspirituality". Journal of Contemporary Religion. 26 (1): 109–111. doi:10.1080/13537903.2011.539846.[1] Liikumise veebileht
Vallo Mänd

Vallo Mänd (20. september 1975, Tartu – 14. jaanuar 2024) oli eesti trompetist. Ta õpetas trompetimängu Saku Muusikakoolis. Ta on esinenud ansambel Kala koosseisus. "Sünnipäevatrall: Kala tähistab juubelit!", Elu24, 13.11.2009
Türi–Paide–Tamsalu raudtee

Türi–Paide–Tamsalu raudtee oli 61,4 kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee Türi ja Tamsalu raudteejaama vahel. Türi–Paide kitsarööpmeline raudteeharu ehitati koos Tallinna–Viljandi liiniga ja avati ajutiseks liikluseks oktoobris 1900. Esimese maailmasõja ajal, 1915. aastal, hakati raudteed pikendama Tapa suunas, kuni laiarööpmelise raudteeni. Kuna Tamsalu lubjatehase tarbeks oli sealsest jaamast läände kitsarööpmeline raudtee juba rajatud, alustati uue kitsarööpmelise raudtee ehitustöid just nimelt sealt – olemasolev raudtee vähendas vajalike ehitustööde mahtu. Mahu vähendamiseks rajati tee olemasolevatele külavaheteedele, ehituseks kasutati varem kokkupandud raudteelülisid. Tee valmis alles 1917. aastaks, kuid sellel puudus oma veerem. Eesti Vabariigi ajal lõpetati Paide–Tamsalu raudtee ehitus ning sellel hakkas toimuma rongide liiklus. Türi–Paide–Tamsalu raudtee oli kasutusel aastatel 1920–1972. Raudteel liikusid reisi- ja kaubarongid. 1937. aastal võeti reisijateveo kiiremaks, mugavamaks ja säästlikumaks muutmiseks kasutusele rööbasbussid Ro-11 ja Ro-12. Türi–Paide–Tamsalu raudteel olid järgmised peatused: Türi, Kirna (6,4), Paide (12,8), Mäo, Vodja (21,5), Esna (30,1), Järva-Jaani (40,8), Võhmuta (44,3), Vajangu (52,2) ja Tamsalu (61,4 km). Mehis Helme. "Eesti raudteede 100 aastat". Lk 37. Elektrimootorvagunist rööbasbussini Pilte raudteetammist tänapäeval Tamsalu-Türi kitsarööpmelise raudtee tamm Esna mõisa taga Kitsarööpmelise raudtee rööpad asfaldi all Türi-Alliku ülesõidul Männarus TÜRI - TAMSALU; Eesti Raudteeajaloo Selts
Surematud

Surematud on Prantsuse Akadeemia liikmed (akadeemikud). Prantsuse Akadeemial on 40 eluks ajaks valitut liiget. Surematud oli Ahhemeniidide riigi sõjaväe eliitväeosa, milles oli 10 000 sõjameest. Surematud oli Bütsantsi sõjaväe eliitväeosa. "Surematud" ("Immortals"), 2011. aasta film Surematus
Mootorvagun

Mootorvagun on mootori ja juhtimisseadistega vagun. Toiteallika järgi jagatakse mootorvaguneid: otse sisepõlemismootori jõul liikuvad otse välispõlemismootori (harilikult aurumasina) jõul liikuvad elektrigeneraatoriga, mille elektrilisi veomootoreid toidetakse sise- või välispõlemismootoriga käitatavast generaatorist elektriliste veomootoritega, mida toidetakse kontaktvõrgust või elektriakumulaatoritest Mootorvagunite eelis on suur kiirendus, mistõttu neid kasutatakse lähiliikluses, näiteks trammiliikluses, linnalähiraudteedel ja metroodes nii üksikult kui ka haakevagunitega (vt elektrirong). Sõitjateveoks kasutatavaid mootorvaguneid nimetatakse ka rööbasbussideks, eriti kui need sõidavad üksi ning neil pole haakevaguneid. Paljude linnade lähiliikluses kasutatakse mootorvaguneid, mis sõidavad nii trammiteedel (sealhulgas linnatänavatel) kui ka raudteedel. Neid nimetatakse trammirongideks (inglise keeles tram-train). Lendav Läänlane Tiit Tiidemann. "Rööbasbuss on imelihtne". Õhtuleht, 16. oktoober 2002 "Henn Ruubel rööbasbussidest". Virumaa Nädalaleht, 12. november 2004 "Millal stardib rööbasbuss?". Vooremaa, 20. aprill 2005 Hans Luik. "Rööbasbussi eelistest". EPL, 17. august 2007 Tõnu Tammearu, Kees Vanamölder. "Elektrimootorvagunist rööbasbussini". Tehnikamaailm, 11. november 2009 Diiselmootorvagun DM12 (Soome keeles) Eestis ehitatud elektritrammid Trammirong (inglise keeles)
Järva-Jaani raudteejaam

Järva-Jaani raudteejaam oli raudteejaam Türi–Paide–Tamsalu raudteel aastatel 1920–1972. Jaam asus raudtee 41, kilomeetril. Avamisajal jäi jaam Järva-Jaani kihelkonda Järva-Jaani kirikumõisa maadele. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb jaama asukoht Järva valda Järva-Jaani alevisse. Jaamast on säilinud jaamahoone ja jaamatööliste elamu. Esimene jaamahoone valmis juba esimese maailmasõja ajal, mil raudteed ehitati. Raudtee ametliku avamise järel ehitati selle asemele uus hoone, mis hävis Teise maailmasõja ajal. Säilinud on sõja järel rajatud kolmas hoone. Kaardil aastast 1938 on Järva-Jaani ja Esna raudteejaama vahele märgitud veel Õle raudteepeatus. Eesti kitsarööpmelised raudteed Maa-ameti geoportaal Järva-Jaani jaam
Paide raudteejaam

Paide raudteejaam oli raudteejaam Türi–Paide–Tamsalu raudteel Paides. Türi–Paide kitsarööpmeline raudteeharu ehitati koos Tallinna–Viljandi ja Viljandi–Mõisaküla liiniga ning avati ajutiseks liikluseks oktoobris 1900. Avamisel jäi jaam Paide kihelkonda Mäo mõisa maadele, asudes raudtee 12,8 kilomeetril. Eesti Vabariigi ajal pikendati liini Tamsaluni. Esimene vaksalihoone ehitati ühtse tüüpprojekti järgi sarnaselt nt Mõisaküla ja Ruhja hoonetega. Uue jaamahoone avas teedeminister Nikolai Viitak 9. detsembril 1938. Funktsionalistlikku arhitektuurisuunda esindanud silikaattellistest hoone ehitati tõenäoliselt Grigori Tumma projekti järgi. Jaamahoones (aadressiga Jaama tn 15) asub nüüdseks Paide bussijaam. Paide jaamast viis harutee Viraksaarele, mida kasutati turbaveoks. Paide jaam suleti koos raudteega 1972. aastal. Paide raudteejaam 20. sajandi alguses Paide raudteejaam 1920. aastatel Järvamaa VIII laulupeost osavõtjad Paide raudteejaamas, 1924 Paide jaamahoone, 2013 Kitsarööpmeline raudtee Eestis Tallinna–Viljandi raudteeliin Raudtee tänav (Paide) Välja, Leele (2012). 20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring (PDF). Tallinn: Kultuurimälestiste riiklik register. Lk 85. Vaadatud 30.06.2024. Maa-ameti geoportaal Eesti kitsarööpmelised raudteed FOTO: Paide jaam aastal 1971; Baltic Trains Picture Gallery Paide jaam
Vajangu raudteejaam

Vajangu raudteejaam oli raudteejaam Türi-Paide-Tamsalu raudteel aastatel 1920–1972.Peatus asus raudtee 53. kilomeetril. Jaama asukoht jääb Tapa valda Vajangu küla maadele. Jaam jäi rajamisel Järva-Jaani kihelkonda Einmanni mõisa maadele. Esimese jaamahoone rajasid saksa sõjaväelaed aastal 1919. 1936. aastal selle asemele ehitatud jaamahoone on säilinud tänaseni. Hoone on ehitatud Hendrik Otlooti projekti järgi analoogselt Kaarli jaamahoonega Mõisaküla–Viljandi raudteeliinilt. Praeguseks on jaamahoone eraomanduses ja kasutusel elamuna. Foto
Apollo (täpsustus)

Apollo on: vanakreeka jumala Apolloni ladinakeelne nimi Apollo, vanakreeka Apollonile vastav jumal vanarooma mütoloogias Apollo on liblikaperekond Apollo kosmoseprogrammid Apollo 11 Apollo 12 Apollo 13 Apollo 14 Apollo 15 Apollo 16 Apollo 17 Apollo-tüüpi asteroidid Apollo (kino), täpsustusleht Apollo madal Apollo Raamatud Apollo oli Apollo Computer-i, aastast 1988 Hewlett-Packard-i, graafilise kasutajaliidesega tööjaam Apollo oli Adobe® AIR™-i (Adobe Integrated Runtime) hüüdnimi arendusjärgus Apollo oli koondnimetus arvutifirma VIA Technologies toodetud kiibistikele Socket 7, Socket 370 ja Slot 1 protsessorite jaoks. "Apollo", Timebelle laul 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Apollo on perekonnanimi. Apollo sild, Bratislavas Apollonios, mehenimi Apollonius Apollo (täpsustus) navigatsioonimärkide andmekogus "Weather forecast for Apollo Madal". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. jaanuar 2018. Vaadatud 9. jaanuaril 2018. Apollo meremadaliku looduskaitseala Apollo meremadaliku looduskaitseala, Apollo sihtkaitsevöönd 16.november 2016 13:01, Ain Alvela, Eestisse rajatakse Apollo looduskaitseala Loode-Eesti Meretuulepark, 4coffshore.com
Mäo raudteepeatus

Mäo raudteepeatus oli nõudepeatus Türi–Paide–Tamsalu kitsarööpmelisel raudteel. Avamisel jäi see Paide kihelkonda Mäo mõisa maadele. Peatuse asukoht jääb tänapäevase haldusjaotuse järgi Paide linna Mäo külla.