laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Islandi jõulud

Islandi jõuludel külastavad asulaid jõulumehed (jólasveinar), kes ei sarnane eriti tänapäeval levinud jõuluvana tegelaskujuga. Islandi jõulumehed pärinesid trollidest – nad olid algselt kollid, kellega hirmutati lapsi. Jõulumeeste vanemad olid kaks IslandI kõige hirmsamat mäekolli Grýla ja Leppalúði. Jõulumeeste arv varieerub sõltuvalt piirkonnast, tänapäeval on üldlevinud arvuks 13, sama arv oli esimest korda kirjalikult märgitud 18. sajandi jõulumeeste ema Grýlat kirjeldavas luuletuses ning nende nimed avaldas 1862. aastal Jón Árnason oma folkloorikogumikus. Teada on ligi 60 jõulumehe nime. Jõulumehed tegid üsna koledaid tegusid, kuid viimase sajandi jooksul on nad leebunud ja hakanud kandma ka jõuluvana klassikalise riietusega sarnaseid punaseid kuubesid, kuid nad kipuvad endiselt asju varastama ja tempe tegema. Lisaks kolmeteistkümnele jõulumehele hiilivad ringi ka Grýla ise ja hiiglaslik jõulukass (jólakötturinn). Grýla püüab pahasid lapsi ning keedab neid elusalt, verejanuline jõulukass ründab neid, kes ei kanna jõululaupäeval mõnd uut riidetükki. Vanasti olid jõulumehed märksa julmemad ning neist räägiti nii hirmsaid lugusid, et näiteks 1746. aastal keelati vanematel lapsi nende tondijuttudega hirmutada. Tänapäeval on kombeks enne 12. detsembrit panna aknalauale suss ja hoida seda seal 13 päeva, kuna kuni jõuludeni käib igal õhtul akna taga üks jõulumeestest ning paneb heale lapsele sussi kingituse. Halvale lapsele paneb aga näiteks mädanenud kartuli. Stekkjastaur (Lambakiusaja käib lambaid kiusamas, aga puujalgade tõttu on piiratud liikumisvõimega) – 12. detsember Giljagaur (Lõheluuraja peitub lõhedesse ja pragudesse, ootab võimalust, et laudast piima varastada) – 13. detsember Stúfur (Töntsu on lühike ja käib panne varastamas, et nendelt jääke süüa) – 14. detsember Þvörusleikir (Lusikalakkuja varastab ja lakub puulusikaid) – 15. detsember Pottasleikir (Pajalakkuja varastab pajast toidujääke) – 16. detsember Askasleikir (Kausilakkuja varjub voodi alla, et sealt puukausse näpata) – 17. detsember Hurðaskellir (Uksepaugutajale meeldib eriti öösiti uksi lõhkuda, et magajate und häirida) – 18. detsember Skyrgámur (Skyri õgardile meeldib jogurti sarnast skyrit süüa) – 19. detsember Bjúgnakrækir (Vorstivirutaja peidab end lae alla ja näppab suitsutatavaid vorste) – 20. detsember Gluggagægir (Aknapiiluja luurab akna taga, et midagi varastada) – 21. detsember Gáttaþefur (Uksenuusutaja on hiiglasliku ninaga ja terava haistmismeelega, mida kasutab leiva otsimiseks) – 22. detsember Ketrókur (Lihakonks kasutab liha näppamiseks konksu) – 23. detsember Kertasníkir (Küünlavaras hiilib laste järel ja varastab nende küünlaid) – 24. detsember jõulukass jõulud rahvakombed põhjala rahvaste jõulud jõulusokk Krampus Perchta "The Yule Lads". Islandi rahvusmuuseum. Vaadatud 5.12.2021. Madle Timm (7.12.2020). "Kas oskad ära arvata? Selles riigis käib iga pere juures mitte üks, vaid lausa 13 jõuluvana". Delfi. Vaadatud 5.12.2021. Rachel Nuwer (17.12.2013). "Meet the Thirteen Yule Lads, Iceland's Own Mischievous Santa Clauses". Smithsonian Magazine. Vaadatud 5.12.2021.
1990. aasta Slovakkia parlamendivalimised

1990. aasta Slovakkia parlamendivalimised olid Slovakkia esimesed vabad valimised pärast sametrevolutsiooni, need toimusid 8. ja 9. juunil 1990. Sel ajal oli Slovakkia veel Tšehhoslovakkia osa. Valiti Slovaki Rahvusnõukogu. Samal ajal toimusid valimised Tšehhoslovakkia Föderaalkogusse. Samas oli mõlemal riigi osapoolel lisaks ühisele kahekojalisele esinduskogule veel omaette parlament, ka parteisüsteemid olid kummaski riigis vägagi erinevad. Valimissüsteem oli proportsionaalne – 150 kohta jagati neljas ringkonnas, künniseks üleriigiline 5% (2–3 partei koalitsioonile 7%, enamate liidule 10%). Jagajaks ringkonna mandaatide hulk pluss üks, jagamata mandaadid üleriigilisse kompensatsiooniringi. Valimised toimusid 5660 valimisjaoskonnas. 16 nimekirjast sai parlamenti seitse. 12 mandaati, mis langesid nimekirjadele, mis ei saanud vajalikku häälte arvu, jaotati nimekirjade vahel, mis kogusid üle 3% hääli. 8. ja 9. juunil valitud esinduskogu tulemused osutusid järgmisteks: Hääleõiguslikke 3 622 650 Osalus: 3 455 651; 95,4% Kehtetud hääled: 77 925; 2,3% Maksvad hääled: 3 377 726; 97,7% 2006. aasta Slovakkia parlamendivalimised 2002. aasta Slovakkia parlamendivalimised 1998. aasta Slovakkia parlamendivalimised 1994. aasta Slovakkia parlamendivalimised 1992. aasta Slovakkia parlamendivalimised
Staurakios

Staurakios (kreeka keeles: Σταυράκιος; umbes 790. a alguses – 1. jaanuar 812) oli Bütsantsi keiser (26. juuli – 2. oktoober 811 ehk 2 kuud ja 6 päeva). Tema isa oli Nikephoros I, kuid ema on teadmata. Nikephoros võttis keisritrooni Irenelt 802. aastal ning 803. aasta detsembris kuulutati Staurakios kaasvalitsejaks. Staurakios sai keisriks pärast isa surma Pliska lahingus, kus Staurakios isegi raskelt haavata sai. Oma vigastuste tõttu polnud ta võimeline valitsema, mistõttu võttis võimu tema õemees Michael. Nikephoros I poeg Staurakios osales koos isaga saatuslikul sõjakäigul bulgaarlaste vastu ja võttis samuti osa 811. aasta 26. juuli lahingust. Seal sai ta raskelt haavata. Bulgaarlaste nool tabas teda selga, mis veel kord tõendab, kui ootamatu oli vaenlase rünnak ja milline segadus valitses bütsantslaste laagris. Kuid Staurakiosel oli oma isast rohkem õnne. Sõdurid kandsid ta lahinguväljalt minema ja nii osutus ta üheks vähestest, kellel tol päeval õnnestus pääseda. See õnnelik pääsemine aga tähendas Staurakiosele vaid ajapikendust. Saadud haav ei tahtnud kuidagi paraneda ning keiser oli aheldatud voodi külge. Keisri abitut seisundit kasutades üritas patriarh saada keisrilt luba vanade privileegide taastamiseks, kuid vaatamata raskele tervislikule seisundile Staurakios keeldus, jäädes nii ka kiriklikust toest ilma. Mõistes, et tema elupäevad on ilmselt loetud, olevat ta mõnede andmete järgi üritanud pärandada võimu oma abikaasale, sest lapsi tal ei olnud. Samas ei suutnud ta haigena astuda mingeid otsustavaid samme oma tahte elluviimiseks. Lisaks oli õukonnas piisavalt teisi võimupretendente, kes sõlmisid keisri vastu vandenõu, mille etteotsa asus Staurakiose õemees ja seega Nikephoros I väimees Michael I. Kui kuulujutud vandenõust jõudsid lõpuks keisrini, otsustas ta tegutseda ning andis käsu Michael vangistada ja sandistada. Kuid jõuetu voodihaige Staurakiose käsu täitmisega ei kiirustatud, seda enam, et keisri lähikond koosnes selleks ajaks juba valdavalt reeturitest. Igaks juhuks aga otsustasid vandeseltslased viivitamatult tegutseda ja 811. aasta 2. oktoobril tõugati Staurakios troonilt. Et nüüd juba väga haige endine keiser ei kujutanud enesest mingit ohtu, siis kingiti talle elu ja tal lubati jääda pealinna. Seal ta ka järgmise aasta 11. jaanuaril suri. Staurakiose lühike valitsemisaeg ei paistnud mitte millegi poolest silma. Pealegi ei suutnud keisririik nende kuude jooksul veel toibuda hävitavale kaotusele järgnenud šokiseisundist. See on ka ilmselt põhjuseks, miks Staurakiose nimi Bütsantsi keisrite loetelust sageli üldse puudub. Nikephoros I Michael I Bütsants Bütsantsi ajalugu Bütsantsi keisrite loend David Vseviov (2004). Bütsantsi keisrid. Valitsejad purpuris. Tallinn: Kunst. Lk 204-205.
Aitutaki

Aitutaki on saar Polüneesias, Aitutaki atolli suurim saar, üks Cooki saartest. Asub Rarotongast 230 km põhja pool. See on Cooki saartest suuruselt kuues pindalaga 16,8 ruutkilomeetrit. Saare kõrgeim tipp on 123 m kõrgune Maunga Pu. Lisaks peasaarele on atollis veel vähemalt 16 väiksemat saart kogupindalaga umbes 1,25 ruutkilomeetrit. Saarel elas 2016. aasta rahvaloenduse andmetel 1712 inimest, peamiselt rarotongad ehk Cooki maoorid. Suurim asula on läänerannikul asuv Arutanga. Saarel on 8 küla. Aitutakil räägitakse maoori keelele lähedast rarotonga keelt. Esimeste eurooplastena külastasid saart HMS Bounty kapten William Bligh ja tema meeskond 11. aprillil 1789. 1821 külastas saart misjonär John Williams ning Aitutaki oli esimene Cooki saartest, mis võttis vastu ristiusu. 1835 külastas saart laeval Beagle Charles Darwin. Saare peamine majandusharu on turism, vähemal määral ka kalandus ja põllumajandus. 1903–1927 ja taas alates 1972. aastast antakse välja oma postmarke.  Aitutaki – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis http://www.ck/aitutaki/index.htm http://www.aitutakicookislands.info/ http://www.cookislands.org.uk/aitutaki.html
Postoloprty

Postoloprty (saksa keeles Postelberg) on linn Tšehhis Ústí maakonnas Louny ringkonnas. Postoloprty asub Ohře jõe ääres, Lounyst 7 km läänes ja Ústí nad Labemist ligikaudu 41 km edelas. Postoloprtyt on esmamainitud 1125. aastal. Asula tekkis benediktlaste kloostri juurdes, mille ladinakeelse nime Porta Apostolorum järgi Postoloprty nime sai. Linnaõigused sai Postoloprty tõenäoliselt 1510. või 1511. aastal. 4. juunil 1945 toimus linnas Postoloprty veresaun, milles mõrvati vähemalt 763 interneeritud saksa rahvusest tsiviilisikut. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Postoloprty Hrady Heraldika Město Postoloprty Postoloprty 1945: při jednom z největších masakrů v Československu umíraly i ženy a děti Lidovky, 3. juuni 2020
Vrbno pod Pradědem

Vrbno pod Pradědem (saksa keeles Würbenthal) on linn Tšehhis Morava-Sileesia maakonnas Bruntáli ringkonnas. Vrbno pod Pradědem asub Poola piirist 15 km kaugusel, Bruntálist ligikaudu 15 km põhjaloodes. Vrbno pod Pradědem paikneb merepinnast 520–590 meetri kõrgusel. Asulat on esmamainitud 1310. aastal. Linnaõigused sai Vrbno pod Pradědem 1611. aastal. 27. augustil 1961 toimus Vrbno pod Pradědemi lähedal rongiõnnetus, milles hukkus 18 inimest. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. O městě Město Vrbno pod Pradědem Historie obce Vrbno pod Pradědem Místopisný průvodce po České Republice Historie Město Vrbno pod Pradědem František Kuba, Dalibor Otáhal:Nejhorší železniční tragédie v našem regionu: u Karlovic Bruntálský a krnovský deník, 8. august 2015
Eesti Noorsoo Algatuskeskus

Eesti Noorsoo Algatuskeskus (ENAK) oli aastatel 1994–1999 tegutsenud noortevaldkonna koordineerimiskeskus. Keskus vahendas muu hulgas noorsootöötajate täiendkoolitusi, koordineeris rahvusvahelist koostööd ja ekspertide õpetamist. Samuti edastas keskus noorteinfot ja toetas noorsootöö korraldajaid. Eesti Noorsoo Algatuskeskus oli ka noorte infomessi Teeviit korraldaja. Eesti Noorsoo Algatuskeskuse tegevus lõpetati 1. juulist 1999. 29. augustil 1999 asutati selle asemele Haridusministeeriumi haldusalasse Eesti Noorsootöö Keskus, mis võttis alates 1. septembrist 1999 üle Eesti Noorsoo Algatuskeskuse poolt riigile võetud lepingulised õigused ja kohustused. Taru, Marti; Pilve, Eli; Kaasik, Peeter. Noorsootöö Eestis 19. sajandi keskpaigast kuni 21. sajandi esimese kümnendi lõpuni . Koppel, Liisa. Noorte infomess Teeviit tähistab tänavu kahekümnendat sünnipäeva. Postimees, 8. oktoober 2013. Eesti Noorsoo Algatuskeskuse tegevuse lõpetamine. RTL 1999, 46, 600. Eesti Noorsootöö Keskuse moodustamine. RTL 1999, 124, 1729.
Ida Karkiainen

Ida Victoria Karkiainen (sündinud 10. mail 1988 Norrbotteni läänis) on Rootsi sotsiaaldemokraatlik poliitik. Ta on 30. novembrist 2021 Rootsi riigihalduse minister. Ta on õppinud Luleå Tehnikaülikoolis politoloogiat. Ta on töötanud Norrbotteni maanõukogu regionaalarengu osakonnas. Karkiainen on Haparanda vallas olnud vallavolikogu liige aastast 2010, kommunaalameti liige aastatel 2011–2014.
1994. aasta Slovakkia parlamendivalimised

1994. aasta Slovakkia parlamendivalimised toimusid 30. septembrist 1. oktoobrini. Valimiste eelloos on tähelepanuväärne, et nende toimumise aasta kevadel oli lõppenud paljude poolt diktaatorlikuks peetud Vladimír Mečiari võim, kelle asemel oli peaministriks saanud Jozef Moravčík. Paljudele šokeerivalt tähendasid valimised Euroopale pinnuks silmas olnud Mečiari tagasipöördumist, seekord omalaadse punapruuni koalitsiooni abil (ZRSi ja SNSga). Valimissüsteem oli proportsionaalne – 150 kohta jagati neljas ringkonnas, künniseks üleriigiline 5% (2-3 partei koalitsioonile 7%, enamate liidule 10%). Jagajaks ringkonna mandaatide hulk pluss üks, jagamata mandaadid üleriigilisse kompensatsiooniringi. Hääleõiguslikke 3 876 555 Osalus: 2 923 265; 84,2% Kehtetuid hääli: 47 807; 1,6% Kehtivaid hääli: 2 875 458; 98,4% 1Ühine Valik on nelja erakonna vasakkaldega koalitsioon, mille peajõuks Demokraatliku Vasaku Partei (SDĽ); lisaks veel Slovakkia Sotsiaademokraatlik Partei (SDSS), Roheliste Partei Slovakkias (SZS) ja Slovaki Vabariigi Talupidajate Liikumine (Hnutie poľnohospodárov Slovenskej republiky). 2Ungari Koalitsioon on kolme Ungari partei paremtsentristlik ühendus: Ungari Kristlik-Demokraatlik Liikumine (MKDH) ja Ungari Rahvapartei (MPP) pluss veidi vasakpoolsem Kooseksisteerimine (Együtteles) 2006. aasta Slovakkia parlamendivalimised 2002. aasta Slovakkia parlamendivalimised 1998. aasta Slovakkia parlamendivalimised 1992. aasta Slovakkia parlamendivalimised 1990. aasta Slovakkia parlamendivalimised
Barum

Barum on mitme koha nimi: Barum (Lüneburg), vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Lüneburgi kreisis Barum (Uelzen), vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Uelzeni kreisis
1992. aasta Slovakkia parlamendivalimised

1992. aasta Slovakkia parlamendivalimised toimusid samuti Tšehhoslovakkia osana ning said suuresti hilisemale lahkuminekule otsustavaks. Valimistel saavutasid edu eraldumist pooldavad parteid. Valimissüsteem oli proportsionaalne – 150 kohta jagati neljas ringkonnas, künniseks üleriigiline 5% (2–3 partei koalitsioonile 7%, enamate liidule 10%). Jagajaks ringkonna mandaatide hulk pluss üks, jagamata mandaadid üleriigilisse kompensatsiooniringi. 5. ja 6. juunil valitud esinduskogu tulemused osutusid järgmisteks: Hääleõiguslikke 3 770 073 Osalus: 3 174 436; 84,2% Kehtetuid hääli: 91 740; 2,9% Kehtivaid hääli: 3 082 696; 97,1% 2006. aasta Slovakkia parlamendivalimised 2002. aasta Slovakkia parlamendivalimised 1998. aasta Slovakkia parlamendivalimised 1994. aasta Slovakkia parlamendivalimised 1990. aasta Slovakkia parlamendivalimised
Lenin (jäämurdja)

Jäämurdja Lenin on Nõukogude Liidus 1959. aastal valminud ja kuni 1989. aastani jäämurdjana kasutuses olnud maailma esimene aatomijäämurdja. Laev projekteeriti aastail 1953–1955. Laev ehitati Leningradi laevatehases. Ehitamist alustati 1956. aasta suvel. Laev lasti vette 5. detsembril 1957. Laeva jõuseadmeiks olid kolm surveveereaktorit OK-150 koguvõimsusega 270 MW, neli auruturbiini, kaks alalisvoolugeneraatorit, mis andsid voolu sõukruvide mootoreile. Reaktorid paigaldati ja laeva seadmeid katsetati aastail 1958–1959. Laeva sõidukatsetused algasid 12. septembril 1959 ja laev anti merelaevastikule üle 3. detsembril 1959. Ekspluatatsiooni alustades oli Lenin maailma suurim ja ainuke tuumajõuseadmega jäämurdja. Laev tegutses Põhja-Jäämerel, peamiselt Põhja-mereteel. 1966. aastal hakkas ühe reaktori korpus lekkima. Selleks ajaks oli välja töötatud reaktor OK-900 ja laeva kolm reaktorit OK-150 vahetati välja kahe uue reaktoriga, kumbki 171 MW. Uued reaktorid said tööle 1970. aasta kevadel. Laev töötas Põhja-Jäämerel 30 aastat. 1974. aastal autasustati laeva Lenini ordeniga. 1989. aastal lõpetati laeva kasutamine jäämurdjana, sest laeva korpuse ressurss oli ammendunud. Laev jäi Murmanski sadamasse, kus see muudeti muuseumiks. Kogu ekspluatatsiooni kestel läbis laev 654 tuhat miili, neist 563,6 tuhat jääd murdes. Veebruaris 1965 selgus remondi ja kütusevarraste vahetamise käigus, et umbes 60% ühe reaktori kütusevarrastest olid kahjustatud. Operaatori vea tõttu oli reaktor jäänud jahutusveeta, mistõttu reaktor kuumenes üle ja kütusevardad deformeerusid. 1966. aastal puhkes laeval remonditööde käigus suur tulekahju, põlesid kaablid. Tulekahju suudeti kustutada. Välja vahetati kolmanda reaktori aurugeneraator. 1967. aastal oli leke torustikus. Lekke parandamiseks oli vaja avada reaktorit ümbritsev betoonkaitse. Sepavasarate kasutamine tööde käigus tekitas reaktorile täiendavaid vigastusi. Nende parandamine oleks olnud nii raske, et otsustati reaktorid uute vastu vahetada. Reaktoreist võeti tuumkütus välja, laev pukseeriti Novaja Zemlja juurde, reaktorid uputati merre ning laev pukseeriti Severodvinskisse remonti. <Первый атомный ледокол. История Росатома. Mälestustahvel Nuclear icebreaker Lenin. Bellona, 20/06-2003. А. Адрианов. Дать атомному ледоколу «Ленин» новую энергетическую установку. Издательский дом Гелион.
1998. aasta Slovakkia parlamendivalimised

1998. aasta Slovakkia parlamendivalimised toimusid 30. septembrist 1. oktoobrini. Valimised said mõneti vastandiks eelmistele, kuna seekord tähistasid need Vladimír Mečiar'i kukkumist. Valimiste järel moodustati lai koalitsioon, mille juhiks sai algselt viiest parteist koostatud liiterakond Slovakkia Demokraatlik Koalitsioon (SDK). Liiterakonnaks kujunes ka Ungari ühendus. Põhjuseks siin suuresti valimistele eelnenud valimisseaduse muudatused, mille kohaselt valimisliidu puhul tuleb ületada uus künnis - 5% iga liidus osaleva erakonna kohta. Poliitilise patiseisu tõttu parlamendis on riigis juba kevadest peale valimata ka president, parlamendivalimiste järel otsustatakse otsevalimise kasuks. Valimissüsteem oli proportsionaalne - 150 kohta jagati neljas ringkonnas, künniseks üleriigiline 5%. Jagajaks nüüdsest riigi mandaatide üldarv pluss 1, see tähendab 151. Hääleõiguslikke 4 023 191 Osalus: 3 385 536; 84,15% Kehtetud hääled: 26 360; 0,8% Maksvad hääled: 3 359 176; 99,2% 1Liiterakond mis koosnes algselt , Kristlik-Demokraatlikust liikumisest (KDH), Demokraatlikust Parteist (DS), Demokraatlikust Liidust (DÚ), Slovakkia Sotsiaaldemokraatlikust Parteist (SDSS) ja Rpheliste Parteist Slovakkias (SZS). Lagunes varsti pärast valimisi, kuigi mitte päris algosadesse. 2Eelmiste valimiste Ungari Koalitsiooni valimisliidu ühinemine 2006. aasta Slovakkia parlamendivalimised 2002. aasta Slovakkia parlamendivalimised 1994. aasta Slovakkia parlamendivalimised 1992. aasta Slovakkia parlamendivalimised 1990. aasta Slovakkia parlamendivalimised [Slovakkia Statistikaamet]
Kamtšatka oblast

Kamtšatka oblast oli Venemaa 1. järgu haldusüksus Kaug-Ida föderaalringkonnas Kamtšatka poolsaarel. 1. juulil 2007 moodustati Kamtšatka krai Korjaki autonoomse ringkonnaga liitmise teel. Kamtšatka poolsaar Kamtšatka poolsaare probleemid aastal 2007
Ihlas Bebou

Ihlas Bebou (sündinud 23. aprillil 1994 Sokodés) on Togo jalgpallur, kes mängib parema äärepoolikuna Saksamaa kõrgliigaklubis TSG 1899 Hoffenheim ja Togo jalgpallikoondises. 2011. aastal liitus ta Saksamaa klubiga Düsseldorfi Fortuna. 2013. aasta septembris debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Saksamaa esiliigas. Esimese värava lõi ta Saksamaa esiliigas 17. aprillil 2015 mängus FC Ingolstadt 04 vastu. Aastatel 2017–2019 mängis ta Saksamaa kõrgliigaklubis Hannover 96, lüües kahe hooaja jooksul Saksamaa kõrgliigas üheksa väravat. Alates hooajast 2019–20 on ta mänginud Hoffenheimis. 27. novembril 2021 tegi ta mängus Greuther Fürthi vastu oma esimese kübaratriki Saksamaa kõrgliigas. Togo jalgpallikoondises debüteeris Bebou 4. septembril 2016 mängus Djibouti vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. oktoobril 2019 sõprusmängus Roheneemesaarte vastu. Ta kuulus Togo koondisse 2017. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. https://www.transfermarkt.com/ihlas-bebou/profil/spieler/237164 (vaadatud 5.12.2021) https://int.soccerway.com/players/ihlas-bebou/260349/ (vaadatud 5.12.2021) https://www.national-football-teams.com/player/65186/Ihlas_Bebou.html (vaadatud 5.12.2021)
Penrhyn

Penrhyn (ka Tongareva, Māngarongaro, Hararanga ja Te Pitaka) on atoll Polüneesias, üks Cooki saartest. Atoll on Cooki saartest põhjapoolseim, maismaapindalaga 9,8 ruutkilomeetrit. Atolli läbimõõt on 77 km ja selle keskel oleva laguuni pindala 233 ruutkilomeetrit. Saare kõrgeim tipp on veidi alla 5 meetri üle merepinna, mistõttu on Penrhyn Cooki saartest kõige rohkem ohustatud kliimamuutusest tingitud merevee taseme tõusust. Atollis on 53 laidu, neist 18 on suuremad: Tokerau, Painko, Ruahara, Takuua, Veseru, Tuirai, Pokerekere, Kavea, Temata, Patanga, Tepuka, Ahu a Miria, Atutahi, Moturakina, Atiati, Mangarongaro, Moananui, Matunga, Tekasi. Saarel elas 2016. aasta rahvaloenduse andmetel 226 inimest, kes elavad kahes külas Moananui ja Pokerekere laiul. Arvatakse, et Penrhyni asustasid polüneeslased umbes 10. sajandil. Eurooplaste jaoks avastas saare 1788. aastal briti laeva Lady Penrhyn meeskond kapten William Cropton Leveri juhtimisel. Aprillis 1815 külastas prikil Rjurik saart Otto von Kotzebue. 1853. aastal jooksis Mangarongaro saare juures karile prikk Chatham, mille meeskond jäi atollile mõneks ajaks elama. Üks laevapere liige, kaupmees Edward Henry Lamont andis 1867. aastal välja teose "Wild Life Among the Pacific Islanders", mis kirjeldab pärismaalaste kombeid ja elu. 1854. aastal jõudsid saarele esimesed misjonärid. 1864. aastal jäi atoll peaaegu inimtühjaks kui Peruu orjakaupmehed alates 1862. aastast umbes 1000 inimest pettusega Lõuna-Ameerikasse orjaks viisid. 1890. aastal külastas Penrhyni kirjanik Robert Louis Stevenson oma perega. 1942 saabusid Penrhynile USA sõjaväelased, kes ehitasid sinna pommituslennukite lennuraja ja varustusbaasi. USA sõjavägi lahkus 30. septembril 1946. 1901. aastast kuulub saar Uus-Meremaale. Saarel räägitakse maoori keelele lähedase rarotonga keele tongareva murret, mida on peetud ka eraldi tongareva keeleks. Penrhyn annab välja oma postmarke. http://www.nzetc.org/tm/scholarly/tei-BucTong-t1-body-d1-d1-d3.html http://www.ck/penrhyn.htm http://www.cookislands.org.uk/penrhyn.html
Burrata

Burrata on Itaalia juust, mida valmistatakse lehmapiimast, harvem pühvlipiimast. Burrata't tehakse mozzarella'st ja rõõsast koorest. Juustu välimine kiht on tahke, sisuks on stracciatella ja koor, mis annavad tootele iseloomuliku pehme tekstuuri. Burrata on pärit Apuuliast. Itaalia juustude loend Juustude loend Vesipühvlijuustude loend Contini, M.; Contini, P. (2012). Valvona & Crolla: A Year at an Italian Table. Ebury Publishing. Lk 195. ISBN 978-1-4481-4783-0. Vaadatud 11. detsember 2017.
Matilda Ernkrans

Matilda Elisabeth Ernkrans (sündinud 12. märtsil 1973 Hallsbergis Örebro läänis) on Rootsi sotsiaaldemokraatlik poliitik, ta on Sotsiaaldemokraatide erakonna juhatuse liige ja 30. novembrist 2021 Rootsi arenguabiminister. Ta on vallaametniku Jan Karlssoni ja abiõe Carita Ernkrani tütar. Ta on lõpetanud Örebro ülikooli, kus õppis sotsioloogiat ja politoloogiat. Varem on ta töötanud töövahendajana. Ta on Riksdagi liige alates 2002. aastast, valiti Örebro läänist valimisringkonda, algul asendusliikmena, kuid alates 2006. aasta veebruarist tavaliikmena. 2018. aasta märtsis sai tast hariduskomisjoni esimees, varem oli ta 2004–2006 kultuurikomisjoni ja 2006–2010 sotsiaalkindlustuskomisjoni liige ning 2010–2018 keskkonna- ja põllumajanduskomisjoni esimees. Ta oli Örebro lääni sotsiaaldemokraatide esimees. 21. jaanuarist 2019 kuni 30. novembrist 2021 oli ta Rootsi kõrgharidus- ja teadusministeeriumi haridusminister. 30. novembrist 2021 on ta Rootsi arenguabiminister.