laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Marin Mägi-Efert

Marin Mägi-Efert (kuni 2013. aastani Marin Mägi; sündinud 22. mail 1982) on eesti näitleja. Ta lõpetas aastal 2004 Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (21.lend). Marin Mägi-Efert töötab aastast 2005 Rakvere Teatris. 2004 "Lollid" – Sophia Zubritsky 2005 "Siiralt Valetades" – Carol 2005 "Pipi Pikksukk" – Annika 2006 "Lumumm" – Seenemutter 2007 "Cyrano de Bergerac" – Roxanne 2007 "Vanaema juures" – Marin 2008 "12 tooli" – Matusebüroo Nümf omanik, Stanoki toimetaja, Jelena Stanislavovna, Liisa, eideke, abielluja, vahukustuti jne. 2008 "Creeps" – Petra Kowalsky 2008 "Lumivalgeke ja seitse pöialpoissi" – Lumivalgeke
Aaron Lennon

Aaron Justin Lennon (sündinud 16. aprillil 1987 Leedsis) on Inglismaa endine jalgpallur, äärepoolkaitsja. Lennon mängis Inglismaa ja Türgi klubides ja Inglismaa jalgpallikoondises. Ta alustas jalgpallikarjääri klubis Leeds United. Aastatel 2005–2015 mängis ta Tottenhamis. Debüüdi rahvuskoondises tegi Lennon 2006. aastal. Inglismaa jalgpallikoondises osales ta 2006. ja 2010. aasta maailmameistrivõistlustel.
Charlottenburg-Wilmersdorf

Charlottenburg-Wilmersdorf on Berliini linnarajoon, mis moodustati 2001. aastal Charlottenburgi rajooni ja Wilmersdorfi rajooni liitmisel. Rajoon on eelkõige keskklassi elupiirkond. Kurfürstendammi ümbrus täidab Mitte rajooni kõrval kogu Berliini keskuse funktsiooni. Rajoonis asuvad Berliini tehnikaülikool, Berliini kunstiülikool, Berliini ooperiteater, Renessansiteater, Schilleri teater, Theater des Westens, Berliini messikeskus, Schaubühne, Charlottenburgi loss ja Berliini olümpiastaadion. Seal asuvad lennuettevõtete Germania peakorter. Charlottenburgi kant oli asustatud juba nooremal kiviajal. Esimest korda nimetati seda 1239 ja siis kandis see nime Lützow. Tänapäevalgi on Charlottenburgis Lietzow' asum. Sel ajal oli seal germaanlaste ja slaavlaste segaasustus. 1315 rajati sinna Maarja nunnaklooster, mis likvideeriti reformatsiooni ajal. 1699 hakkas hilisem Preisimaa kuningas Friedrich I rajama Charlottenburgi lossi, mis nimetati tema abikaasa Hannoveri Sophie Charlotte järgi. Loss valmis 1705, aga samal aastal kuninganna suri. Tema mälestuseks hakati kogu piirkonda Charlottenburgiks nimetama. Wilmersdorf asutati 1220. Algul kuulus ta Teltow' kreisi, aga 1. aprillil 1907 eraldati sellest ja sai kreisivabaks linnaks. 1. oktoobril 1920 ühendati Charlottenburg ja Wilmersdorf halduslikult Berliiniga. Pärast teist maailmasõda oli Charlottenburg-Wilmersdorf Berliini müüriga jagatud. Viimased kohalike omavalitsuste valimised toimusid Charlottenburg-Wilmersdorfis 2006. Volikogu 55 kohast võitis 20 Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei, 16 Kristlik-Demokraatlik Liit, 10 rohelised, 5 Vaba Demokraatlik Partei, 2 Vasakpartei ja 2 Hallid Pantrid. Võrreldes eelmiste valimistega kaotasid kristlikud ja vabad demokraadid kumbki 2 kohta ning hallid ja rohelised võitsid kumbki 2 kohta. Charlottenburg-Wilmersdorf koosneb seitsmest linnaosast: Charlottenburg Charlottenburg-Nord Berlin-Grunewald Halensee Schmargendorf Westend Wilmersdorf Elanikkond on rajoonis jaotunud väga ebaühtlaselt. Kui Wilmersdorf on näiteks Berliini linnaosadest asustustiheduse poolest seitsmendal kohal ning Charlottenburg ja Halensee vastavalt 11. ja 12. kohal, siis Grunewald on üks Berliini hõredamalt asustatud piirkondi. Grunewald moodustab enam kui kolmandiku rajooni pindalast, kuid seal elab vaid kolm protsenti Charlottenburg-Wilmersdorfi elanikest. Kaks kolmandikku rajooni elanikest elavad Charlottenburgis ja Wilmersdorfis. Halensee linnaosa on pindala poolest kogu Berliinis suurem ainult Hansaviertelist, samas kui Grunewald on üks suuremaid linnaosi.
Peeter Lätlane

"Peeter Lätlane" (Pietr-le-Letton) on Georges Simenoni 1931. aastal ilmunud kriminaalromaan, kus esimest korda astub üles politseikomissar Maigret. Teoses uurib Maigret 32-aastase vene/eesti/läti päritolu petturi Pietr Johannsoni (Pariisi hotellis registreerunud nimega Fédor Yourovitch) salapärast mõrva. Prantsuse ajaleht Le Monde valis selle 1999. aastal sajandi 100 parima raamatu hulka.[viide?] Eesti keeles on teos ilmunud Tänapäeva kirjastuse kaudu 2003. aastal Madli Küti tõlkes. The Strange Case of Peter the Lett. Trussel Peeter Lätlane. Kirjastus Tänapäev Maigret of the Month: Pietr-le-Letton. Pietr-le-Letton, Roman. Notice bibliographique.
Lichtenbergi rajoon

Lichtenberg on Berliini linnarajoon endise Ida-Berliini aladel. 2001. aasta haldusreformi käigus sai Lichtenbergi rajooni osaks varasem Hohenschönhauseni rajoon. Lichtenbergi pindala on 52,3 km² ja 30. septembri 2010 seisuga elas seal 261 034 inimest. Rajoonis asub kahest Berliini loomaaiast suurem Tierpark Berlin. Saksa DV ajal asus Lichtenbergis Ida-Saksa julgeolekuteenistuse Stasi peakorter ning enne Saksa DV moodustamist tegutses samas hoonetekompleksis Nõukogude Liidu sõjaväeline administratsioon Berliinis. Veelgi varem oli kompleks kasutusel Wehrmachti ohvitseride sööklana. Praegu asub seal Saksa-Vene muuseum Berlin-Karlshorst. Berlin-Hohenschönhauseni memoriaal (Gedenkstätte Berlin-Hohenschönhausen) asub endise Stasi vangla hoones. Mõned Lichtenbergi piirkonnad, näiteks Weitlingstraße, on kurikuulsaks saanud kui Berliini neonatside tugipunktid. Lichtenbergi rajoon jaguneb kümneks linnaosaks: Friedrichsfelde Karlshorst Lichtenberg Falkenberg Malchow Wartenberg Neu-Hohenschönhausen Alt-Hohenschönhausen Fennpfuhl Rummelsburg Lichtenbergi, Friedrichsfelde, Karlshorsti, Rummelsburgi ja Fennpfuhli linnaosad kuulusid kuni 2001. aastani iseseisva Lichtenbergi rajooni alla. Alt-Hohenschönhausen, Neu-Hohenschönhausen, Wartenberg, Falkenberg ja Malchow olid aastatel 1985 kuni 2001 Hohenschönhauseni linnarajooni osaks. Ajalooline Lichtenbergi küla koos naabruses asuvate Friedrichsfelde, Karlshorsti, Marzahni, Biesdorfi, Hellersdorfi, Kaulsdorfi ja Mahlsdorfi külaga liideti ühtse rajoonina 1920. aastal Berliini linnaga. 1970. aastatel rajas Saksa DV valitsus Lichtenbergi rajooni idaossa paneelmajade piirkonna, mis eraldati Lichtenbergist ja millest moodustati uus, Marzahni rajoon. 1986. aastal jaotati see veel omakorda kaheks – Marzahni ja Hellersdorfi rajooniks. 2001. aasta haldusreformi käigus loodi neist Marzahn-Hellersdorfi rajoon. 2001. aasta kohalike omavalitsuste valimistel saavutas absoluutse enamuse Vasakpartei. Neile kuulus linnaosa volikogu 55 kohast 32. Järgnesid Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei 13, Kristlik-Demokraatlik Liit 8 ja Vaba Demokraatlik Partei 2 kohaga. 2006. aasta kohalike omavalitsuste valimisel kaotas Vasakpartei absoluutse enamuse, kuid jäi 24 kohaga endiselt suurimaks poliitiliseks jõuks linnaosa volikogus, kogudes 39,8% häältest. Sotsiaaldemokraadid kogusid 28,9% ja 17 kohta. Kristlik-Demokraatlik Liit sai 10,1% hääli ja 5 kohta. Saksamaa Rahvusdemokraatlik Partei kogus 5,9% hääli ja 2 kohta, rohelised 5,8% hääli ja 3 kohta, Töö ja Sotsiaalse Õigluse Partei 4,9% ja 2 kohta ning Vaba Demokraatlik Partei 4,2% ja 2 kohta. Pärast valimisi ühines Töö ja Sotsiaalse Õigluse Partei Vasakparteiga, kuid nende üks saadik Lichtenbergis otsustas jätkata sõltumatuna.
Lakk-lehtlalind

Lakk-lehtlalind (Sericulus bakeri) on linnuliik lehtlalindlaste sugukonnast. Ta on levinud Adelberti mägedes Paapua Uus-Guineas. Lakk-lehtlalind on üks kontrastsema sulestikuga lehtlalindlasi. Pikkus umbes 27 cm. Isaslind on must, tal on tulioranžid laka taoliselt pikenenud suled pealael, tagakaelal ja ülaseljal, kuldkollane tiivalaik ja kollased silmad. Emaslind on pruun, pruunivöödilise valkja alapoolega. Lakk-lehtlalind toitub peamiselt viigipuude viljadest, sipelgatest ja putukatest. Lakk-lehtlalind avastati 1928. aastal, emaslind sai teadusele tuntuks alles 1959. aastal. Liik on määratletud ohulähedaseks elupaiga vähenemise ja piiratud leviku tõttu. Sissekanne Birdlife'i leheküljel
Tuttdrongo

Tuttdrongo (Dicrurus forficatus) on drongolaste sugukonda drongo perekonda kuuluv lind. Teaduslikult kirjeldas tuttdrongot esimesena Carl von Linné aastal 1766. Ta on levinud Madagaskaril, Mayotte'il ja Anjouani saarel Komooridel. Tuttdrongo vanalinnu sulestik on läikivmust, laubal on suletutt. Noorlind on tume ja osaliselt valgetähniline. Nimetuse on ta saanud sellest, et tal on silme vahel suur must püstine tutt. Tuttdrongo elab ekvatoriaalsetes ja lähisekvatoriaalsetes metsades ja savannides. I. Sinclair, O. Langrand, "Birds of the Indian Ocean Islands". Struik Publishers, 2003
Genius loci

Genius loci ehk kohavaim ehk paiga vaim on mingile paigale iseloomulik vaimne atmosfäär. Vana-Rooma mütoloogias nimetati nii koha kaitsevaimu. Kõiv, Madis 1994. Genius loci. Akadeemia 4: 675–681. Norberg-Schulz, Christian 1982. Genius Loci: Landschaft, Lebensraum, Baukunst. Stuttgart: Klett-Cotta.
Johann Adam Andreae

Johann Adam Andreae (16. november (5. november vkj) 1750 Riia – 19. märts (8. märts vkj) 1796 Helme) oli Eesti vaimulik. Ta õppis Riia toomkoolis, siis aastal 1768 Jena Ülikoolis (ei immatrikuleeritud); immatrikuleeriti 23. septembril 1769 Göttingeni ülikooli, oli kohal veel 17. augustil 1771. Seejärel töötas Riias (oli mainitud aastal 1773). Ordineeriti 2. aprillil / 13. aprillil 1777 õpetajaks. Oli aastatel 1777–1779 (kutsuti 26. veebruaril / 9. märtsil 1777) Nissi Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1779–1788 oli Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, aastatel 1788–1796 oli ta (introdutseeriti 4. märtsil / 15. märtsil 1789) Helme Maarja koguduse õpetaja. Andreae kirjeldas arvatavasti esimesena Varbola linnust August Wilhelm Hupeli väljaandes Nordlische Miscellaneen, IX/X, 318–322. Johann Adam Andreae oli kaks korda abielus. Tema esimese naise Justina Elisabethi isa oli Tallinna Oleviste koguduse õpetaja ja Tallinna superintendent Gustav Heinrich Kellner. Tema kälimees Jacob Johann Höppener oli Jüri koguduse õpetaja. Tema väimees Karl Ernst von Berg oli Tarvastu Peetri koguduse, Halliste ja Karksi Peetri koguduse, Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja ning Liivimaa kindralsuperintendent. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007 Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Isohooriline protsess

Isohooriline protsess on termodünaamiline protsess, mis toimub jääval mahul (ruumalal); protsessi muutuvad suurused on rõhk ja temperatuur. Niisugune protsess toimub näiteks siis, kui kindlat gaasikogust kuumutada või jahutada muutumatu mahuga anumas. Siis Ideaalse gaasi korral on gaasi rõhu p {\displaystyle p} ja temperatuuri T {\displaystyle T} jagatis vastavalt ideaalse gaasi olekuvõrrandile konstantne: p T = c o n s t {\displaystyle {\frac {p}{T}}=\mathrm {const} } . Siit järgneb, et gaasi temperatuuri- ja rõhumuutused on omavahel võrdelises seoses: p 2 p 1 = T 2 T 1 {\displaystyle p_{2} \over p_{1}}={T_{2} \over T_{1}} , kus p1 on rõhk enne soojuse juurdejuhtimist; p2 on rõhk pärast soojuse juurdejuhtimist; T1 on temperatuur enne soojuse juurdejuhtimist; T2 on temperatuur pärast soojuse juurdejuhtimist. Kuna süsteemi maht püsib protsessis muutumatu, siis ei tehta isohoorilises protsessis tööd. See tuleneb ka termodünaamika esimesest seadusest ( Δ U = Δ Q + Δ W {\displaystyle \Delta U=\Delta Q+\Delta W} ), kus Δ W = 0 {\displaystyle \Delta W=0} korral juurdejuhitav energia muundub otse siseenergiaks ( Δ Q = Δ U {\displaystyle \Delta Q=\Delta U} ). Ligikaudselt võib isohooriliseks protsessiks nimetada näiteks kütuse põletamist karburaatoris. 1981. Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus. 656 lk
Magasin

Magasin on mesilastaru osa. Magasin ehk salv on tulirelva osa, kus asub tulistamisel ette antav laskemoon. Magasin ehk pinumälu on andmestruktuur infotehnoloogias. Magasin on ladu, ait. Magasin on vananenud keelekasutuses suurem kauplus või kaubamaja. Magasin ehk kogum kindla väärtusega elektritakistust, mahtuvust või induktiivsust omavaid komponente (tavaliselt parameetri väärtuse poolest dekaadideks jaotatud kujul) - vastavalt takistusmagasin (või juhtivusmagasin), mahtuvusmagasin ja induktiivsuse või vastastikuse induktiivsuse magasinid. Magasin on omakirjastuslik väljaanne 1969. aastast.
Grand-Place

La Grand-Place (prantsuse [gro' plas]) või Grote Markt (hollandi Kuula) on Brüsseli keskväljak. Selle ääres asuvad gildisaalid, raekoda ja Maison du Roi ehk Broodhuis. Väljak on koos Manneken Pisi (purskkaev "Pissiv poiss") ja Atomiumiga üks tähtsamaid turistiatraktsioone Brüsselis. Väljaku mõõtmed on 68 × 110 meetrit ja see kuulub 1998. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse. Iga kahe aasta tagant paigaldatakse mõneks augustipäevaks väljakule hiiglaslik lillevaip. 1800 m2 suurune ala kaetakse umbes miljoni begooniaga. Esimene lillevaip paigaldati 1971. aastal ning tänu populaarsusele muudeti see traditsiooniks. Igal aastal on erinev dekoratsiooniteema. ilotsacre.be vaadatud 14.02.11 trabel.com vaadatud 14.02.11
Grote Markt

Grote Markt (hollandi keeles 'suur turg') võib tähendada järgmist. Grote Markt (Brüssel), tuntud ka kui Grand Place Grote Markt (Haarlem) Grote Markt (Antwerpen) Grote Markt (Leuven)
Meediakanal

Meediakanal on laias üldmõistes massikommunikatsiooni/infoedastust võimaldav tehniline ja/või ideoloogiline platvorm. Klassikalise meediakanali all mõistetakse selliseid kanaleid, kus on tööl ajakirjanikud ja toimetus, näiteks ajalehed, ajakirjad, televisioon, raadio ja uudisteportaalid. Klassikalistele meediakanalitele lisaks võib välja tuua ka sotsiaalmeedia kanaleid, mida haldavad üksikisikud (blogijad, juutuuberid), kes ei ole ajakirjanikud, ega allu ajakirjanduseetika koodeksile. Kommunikatsiooniplaanis mõeldakse "valitud meediakanali" all konkreetseid meediakanaleid, näiteks Eesti Päevaleht, Postimees, Die Welt, Morgenbladet või Kanal 2. Valitud meediakanali reach on selle konkreetse kanali auditooriumi suurus, mida väljendatakse numbrina.
Šokša Vepsa külaasundus

Šokša Vepsa külaasundus on omavalitsus Karjala Vabariigis Äänisranna rajoonis. Külaasunduse keskus on Šokšunranta alevik. Aastatel 1994–2005 kuulus külaasunduse maa-ala Vepsa rahvusvalda. Šokša (vene Шокша, vepsa Šokš) Šokšunranta (vene Кварцитный, vepsa Kvarcitni) Ustje (vene Устье, vepsa Ustii) Jäšjärvi (vene Яшезеро, vepsa D’äšarv) Karjala rajoonide rahvaarv[alaline kõdulink]
Šoutjärvi

Šoutjärvi (karjalakeelne nimi, vene keeles Шёлтозеро, vepsa keeles Šoutjärv') on Karjala Vabariigis Äänisranna rajoonis asuv alevik, Šoutjärvi Vepsa külaasunduse keskus. 2002. aasta Venemaa rahvaloenduse andmetel elas Šoutjärvis 1039 inimest. Neist 61% olid vepslased, 7% teised soomeugrilased; ülejäänud 32% olid venelased ja muud slaavlased. Esimest korda on Šoutjärvit kirjalikult maininud 1453. aastal Novgorodi peapiiskop. Minevikus asus Šoutjärvi praegusest kohast 6 km edela pool, tänapäeva Kalinansari ja Sürdi küla lähedal Kodijärve ääres. Seda järve nimetati vanadel vene kaartidel Шёлтозеро. Külaelanikud kolisid millalgi praegusele kohale ja järve, mille kaldal nad olid kunagi elanud, hakati nimetama Kodijärveks (Кодьярви), mis vepsa keeles tähendab kodujärve. Vepsa keeles on millalgi toimunud häälikuvahetus *l -> u, mis on nähtav näiteks sõnas koum (soome kolme 'kolm'). Vanadelt vene kaartidelt tulebki välja, et vanasti oli küla nimi *Šoltjärvi. Sellel kohanimel ei ole midagi pistmist soomekeelse sõnaga soutaa 'sõudma'. Tsaari-Venemaa ajal moodustasid Šoutjärvi ja selle lähedased külad Šoutjärvi valla, mis kuulus Petrozavodski kubermangu. Nõukogude võimu ajal moodustati selle valla baasil Šoutjärvi rajoon. 1957 see likvideeriti ja ühendati Äänisranna rajooniga. Aastatel 1994–2005 oli Vepsa rahvusvalla keskus. Selles vallas oli kolm külanõukogu: lisaks Šoutjärvile veel Šokšas (Kvartsitnõis) ja Rõbrekas (Čuuris). Seejärel rahvusvald likvideeriti ja ühendati Äänisranna rajooniga. Ühtlasi ülendati Šoutjärvi, Šokša ja Rõbreka alevikeks.  Pikemalt artiklis Šoutjärvi Rjurik Lonini nimeline vepsa etnograafiamuuseum Šoutjärvi on vepsa kultuuri keskus, seal asub Šoutjärvi Rjurik Lonini nimeline vepsa etnograafiamuuseum. Alates 2010. aasta maist on selle ametlik nimi Rjurik Lonini nimeline vepsa etnograafiamuuseum Šoutjärvis (Šoutar’ven vepslahnje etnografine Rjurik Lonin –muzei). Muuseumi asutas 1967 Šoutjärvi sovhoosi töötaja Rjurik Lonin (1930–2009). Esialgu tegutses muuseum külaraamatukogus, siis sai ta oma maja. 1980. aastatel koliti praegusse majja. See hoone valmis 19. sajandi keskel ja on karjala puitarhitektuurimälestis. Küla lähedal asub Jona Jašezerski mungaklooster.
Suvepalee

Suvepalee (lihtsustatud hiina: 颐和园; traditsiooniline hiina: 頤和園; pinyin: Yíhéyuán) või Suveloss on loss Pekingis Hiinas. Tervet müriaadi sildu, pagoode, aedu, järvi ja ojasid sisaldavat, 294 hektaril laiuvat keiserlikku residentsi hakati rajama Jini dünastia ajajärgul (1115–1234) ja seda nimetati Selgete Vete aiaks. See on Hiina keiserlikest aedadest suurim. Kaua salajas hoitud rajatis avati laiemale avalikkusele aastal 1924. Seda loetakse hiina aiakunsti üheks tippsaavutuseks. See on üks Pekingi suurimaid turismiatraktsioone. 1998. aastast kuulub suveloss UNESCO maailmapärandi nimistusse. 18. sajandi lõpus hakkas palee võtma oma praegust kuju, kuid Teises oopiumisõjas (1860) Briti ja Prantsuse sõdurid hävitasid selle. Keisri ema Cixi ehitas Hiina mereväelt võetud raha eest residentsi üles ja nimetas ümber Suvepaleeks, bokserite ülestõusu ajal (1900) rüüstasid selle taas võõrväed. Tänapäeval, täielikult restaureerituna, pakub see Pekingi kesklinnas imelist pelgupaika, kus võib imetleda poekesi, kohvikuid, paate, maagilisi vaateid ja idüllilist mägist maastikku. Enamikku paviljone ühendab omavahel 700 m pikkune ja maalidega kaunistatud katusega jalutustee. Lähedal asub suuresti varemeiks muutunud vana keisripalee, mis oli oma järglasest väga erinev. See polnud kujundatud Hiina klassikalises stiilis, vaid baroki põhimõtete järgi jesuiitlike arhitektide poolt Giuseppe Castiglione juhtimisel. Palee rajati 18. sajandil keiser Qianlongi valitsemisajal, kelle eesmärgiks oli üle trumbata tolleaegsed Prantsuse ja Itaalia lossikompleksid.
Hiroshima rahumemoriaal

Hiroshima rahumemoriaal (jaapani 原爆ドーム (Genbaku Dōmu)) on memoriaal Jaapanis Hiroshimas. Sellega mälestatakse 6. augustil 1945 Hiroshimale heidetud tuumapommi ohvreid. Alates 1996. aastast kuulub rahumemoriaal UNESCO maailmapärandi nimistusse.
OMX Helsinki 25

OMX Helsinki 25 (lühendatult OMXH25) on Helsingi börsi indeks, mis jälgib nende 25 aktsia hinda, millega Helsingi börsil kõige rohkem kaubeldakse. Tegemist on enim vaadeldava indeksiga Helsingi börsil. Ühe aktsia suurim lubatud kaal indeksis on 10 protsenti. Indeksis hõlmatud aktsiad vaadatakse üle kaks korda aastas. Indeks võrdleb aktsiate hindade keskmist muutust 4. märtsi 1988. aasta tasemega. Algväärtus oli 500 punkti. Nasdaq Nordic Helsingi börs "OMX Helsinki 25 (OMXH25)". Vaadatud 2.12.2020. Nasdaq Nordicu börs
Mie oon Lordi

"Mie oon Lordi" on Jussi Ahlrothi biograafiline raamat, mis ilmus 11. novembril 2006. See räägib loo Rovaniemist alguse saanud Lordi teest Eurovisiooni võiduni. Põhjalikult kirjeldatakse Lordi praegusi ja endisi liikmeid, koletisekostüümide valmistamist ning peatutakse bändi inspireerinud USA ansamblit Kiss. Raamat on soomekeelne ja varustatud rohkete piltidega, millest suurem osa on varem avalikustamata. Lisaks on seal pilte ansambli liikmetest ja tegelaskujudest veel enne plaadilepingu sõlmimist ning Mr. Lordi lapsepõlvefotosid. Muidugi leidub fotosid ka kontsertidelt ja lava tagant. Raamatu autor on ajalehe Helsingin Sanomat kultuuritoimetaja Jussi Ahlroth, kes oli 2006. aastal Ateenas tunnistamas Lordi Eurovisiooni-võitu. Raamatu kujunduse on teinud põhiliselt Mr. Lordi. Raamatu esitlus toimus koos Mr. Lordi autogrammitunniga 17. novembril 2006 Helsingi Stockmanni vana poole fuajees.
Per Wahlöö

Per Wahlöö (5. august 1926 – 2. juuni 1975) oli rootsi ajakirjanik, tõlkija ja romaanikirjanik. Ta avaldas koos elukaaslase Maj Sjöwalliga kriminaalromaane, kus peategelaseks on mõrvakomisjoni detektiiv Martin Beck. Kirjaniku lapsepõlv möödus Göteborgis ja Lundis. Ta lõpetas Lundi ülikooli ajakirjanikuna. 1940. aastatel töötas ta erinevate väljaannete juures krimireporterina. 1950. aastate lõpus osales Per Wahlöö Hispaanias Franco režiimi vastastel meeleavaldustel, mille tulemusena saadeti ta 1957. aastal maalt välja. Tagasi Rootsi jõudnult hakkas Wahlöö romaani kirjutama ja debüteeris 1959. aastal teosega "Himmelsgeten". 1962. aastal sai tema elukaaslaseks graafik Maj Sjöwall. Viljakas koostöö tõstis kirjanikepaari Rootsi juhtivate põnevus- ja kriminaalromaanikirjanike hulka. Per Wahlöö suri 48-aastaselt. "Veoauto" – "Lastbilen", 1963; eesti keeles: Eesti Raamat 1989 "31. korruse hukk" – "Mord på 31:a våningen", 1964; eesti keeles: Eesti Raamat 1985 sarjas "Põnevik" "Mees, kes haihtus nagu suits" – "Mannen som gick upp i rök", 1966; eesti keeles: Eesti Raamat 1985 sarjas "Põnevik" "Naerev politseinik" – "Den skrattande polisen", 1968; eesti keeles: Kuldsulg 1994 sarjas "Meisterdetektiivid". 1971. aastal võitis teos Edgar Allan Poe auhinna parima romaani kategoorias. "Terroristid" – "Terroristerna", 1975; eesti keeles: Olion 1992 Maj Sjöwall, Per Wahlöö. Krimi-Couch.de Per Wahlöö (1926-1975). Kirjasto.sci.fi Per Wahlöö/ Maj Sjöwall. Die Biografien des Autorspaares Le roman d'un crime (Les enquêtes de Martin Beck) de Sjöwall & Wahlöö. Le vent sombre
Maj Sjöwall

Maj Sjöwall (25. september 1935 – 29. aprill 2020) oli rootsi graafik, ajakirjanik, tõlkija ja romaanikirjanik. Koos elukaaslase Per Wahlööga avaldas kriminaalteoseid, mille peategelaseks on mõrvakomisjoni detektiiv Martin Beck. 1962. aastal sai tema elukaaslaseks Per Wahlöö (1926–1975). Viljakas koostöö tõstis kirjanikepaari Rootsi juhtivate põnevus- ja kriminaalromaanide autorite hulka. "31. korruse hukk" – "Mord på 31:a våningen", 1964; eesti keeles: Eesti Raamat 1985 sarjas "Põnevik" "Mees, kes haihtus nagu suits" – "Mannen som gick upp i rök", 1966; eesti keeles: Eesti Raamat 1985 sarjas "Põnevik" "Naerev politseinik" – "Den skrattande polisen", 1968; eesti keeles: Kuldsulg 1994 sarjas "Meisterdetektiivid". 1971. aastal võitis teos Edgar Allan Poe auhinna parima romaani kategoorias. "Terroristid" – "Terroristerna", 1975; eesti keeles: Olion 1992 2006 Rivertoni klubi rahvusvaheline eripreemia (Norra kriminaalkirjanduse preemia – Rivertoni auhind) 2013 Lenini preemia (Rootsi) Per Wahlöö/ Maj Sjöwall. Die Biografien des Autorspaares Louise France. The queen of crime. The Observer, 22. november 2009 Stefan Eklund Deckardam. SvD möter Maj Sjöwall, kvinnan bakom Beck-böckerna. Svenska Dagbladet, 19. juuni 2010 Maj Sjöwall (1935-). Kirjasto.sci.fi Maj Sjöwall, Per Wahlöö. Krimi-Couch.de