laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kõrgem Usuteaduslik Seminar

Kõrgem Usuteaduslik Seminar (lühend KUS) on Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liidule kuuluv riiklikult akrediteeritud rakenduskõrgkool ja täiendõppekeskus. Eesti Baptisti Jutlustajate Seminar avas uksed kevadel 1922, võttes vastu esimesed õppurid, kelle hulgas oli nii naisi kui mehi. Kooli direktoriks oli rahvusvaheliselt tuntud Adam Podin, kes elas ja töötas baptisti vaimulikuna Keilas. Seal alustaski seminar, olles esimeseks süstemaatilist usuteaduslikku haridust andvaks vabakiriklikuks õppeasutuseks Eestis. 1938. aastal hakkas seminari juhtima magister Osvald Tärk, kes oli hariduse saanud USA-s. Selleks ajaks oli kool – nüüd nimega Eesti Baptisti Usuteaduse Seminar – saanud oma maja Tallinnas, Paldiski maantee 46b. Vaimulikke koolitav õppeasutus suleti 1940. aastal nõukogude võimu korraldusel. Kuid lugu ei kadunud, vaid suunas uut vaimulike ja kaastööliste põlvkonda: inspireeris iseõppimist, julgustas avama poolsalajasi kaugõppekursuseid 1956-1960, motiveeris looma mitteformaalseid õppegruppe ja endistele õppejõududele eksameidki sooritama. Mingis seletamatus lootuses säilitati seminari raamatuid ja protokollikausta Kohila baptisti palvemaja pööningul. 1970. aastate lõpul õnnestus Eestist saata Saksa DV-sse usuteadust õppima kolm pastorit: Peeter Roosimaa, Ermo Jürma ja Joosep Tammo. Neist said hiljem taasavatud seminari õppejõud. Kõrgem Usuteaduslik Seminar taasavati 1989. aastal, kohe kui nõukogude Eestis see võimalikuks osutus. Iseseisva Eesti Vabariigi taastamiseni oli veel paar aastat. Viimaste, ligi kolmekümne tegevusaasta toetuspunkt on kahtlemata seminari varasem lugu. Kuid seminar ei ammuta jõudu ainult minevikust. Tulevikku vaadates on Kõrgem Usuteaduslik Seminar ehk lühendatult KUS arenenud kogudustega tihedat koostööd tegevaks ja akadeemiliselt arvestatavaks õppeasutuseks. Fookus vabakiriklikule teoloogiale ja identiteedile annab seminarile oma näo. Just seda silmas pidades rikastab KUS Eesti teoloogilist pilti – mõtestades kristlikku elu, jumalateenistust, piiblimõistmist ja suhteid ühiskonnaga vabakiriklikust vaatenurgast. Laienenud on rahvusvaheline koostöö. Kooli rektor on Einike Pilli. SA Archimedes (19. märts 2019). "EEKBL Kõrgem Usuteaduslik Seminar ja Eesti Metodisti Kiriku Teoloogiline Seminar läbisid institutsionaalse akrediteerimise, lõpetades seitsmeaastase kõiki Eesti kõrgkoole hõlmanud akrediteerimistsükli". Vaadatud 17.10.2019. Seminari koduleht
Mall Krigul

Mall Krigul (10. märts 1930 – 26. jaanuar 2013) oli eesti arhitekt. Ta lõpetas aastal 1954 Tallinna Polütehnilise Instituudi. Ta töötas aastast 1959 kuni pensionileminekuni projekteerimisinstituudis Eesti Tööstusprojekt. Lahkus arhitekt Mall Krigul (10.03.1930-26.01.2013)
Eric Kammiste

Mark Eric Kammiste (sündinud 25. detsember 1991) on eesti kitarrist. Ta on olnud ansamblite Põhja-Tallinn ning Karl-Erik Taukar bändi kitarrist. Ta isa on muusik Antti Kammiste.
Anood

Anood (kreeka k anodos tee ülespoole) on elektriseadme elektrood, millele liiguvad katoodilt väljuvad negatiivse elektrilaengu kandjad ‒ elektronid või anioonid. Elektroodipotentsiaalide seisukohast on anioonide liikumisega samaväärne katioonde liikumine anoodilt katoodile. See, kas anood on katoodi suhtes positiivne või negatiivne, sõltub seadise liigist. Energiat tarbiva seadise (näiteks katoodkiiretoru, gaaslahenduslambi, elektrolüüsiseadme) pingestamisel ühendatakse anood vooluallika plusspoolusega ja katood miinuspoolusega; seega on anood katoodi suhtes positiivne. Keemilises vooluallikas kui energiat andvas seadises on anoodiks see elektrood, millel toimub oksüdatsioonireaktsioon. Sel juhul on anood katoodi suhtes negatiivne: vooluallika anood on ühtlasi miinuspoolus ja katood plusspoolus. Anoodiks kasutatakse erinevaid materjale. Näiteks süsinikust anoode on valmistatud ka Sosnovski karuputkest. Eriomadustega süsiniku valmistamiseks saab kasutada mitmesuguseid erinevaid algmaterjale. Samas on süsinikelektroodid anoodsetel potentsiaalidel sageli ebastabiilsed, seega see pole kõige levinum materjal. Elektrood Katood Charles E. Mortimer, Ulrich Müller: Chemie. 8. Auflage, 2007, S. 352. "Sosnowskyi Hogweed-Based Hard Carbons for Sodium-Ion Batteries". MDPI. 20. september 2022. Vaadatud 18.10.2022. Wang, Lu; Sofer, Zdenek; Pumera, Martin (14. jaanuar 2020). "Will Any Crap We Put into Graphene Increase Its Electrocatalytic Effect?". ACS Nano: 21–25 – cit. via ACS Publications.
Piibar

Piibar on aastal 1971 asutatud rahvamuusikaansambel, mis tegutseb Tallinna Huvikeskuse Kullo juures. Aastatel 1971–1983 kandis ansambel nime Etnograafilise Rahvakunsti Ansambel. Ansambli kunstiline juht on Toivo Luhats. Ansambli repertuaari moodustab algupärane rahvamuusika. Ansamblis on mängitud näiteks järgmisi pille: akordion, kannel, torupill, lokupill, moldpill, Hiiu kannel, karjapasun, parmupill. Ansambel on esinenud nii Eesti kui ka rahvusvahelistel folkloorifestivalidel. EE 12. köide, 2003: 411. https://web.archive.org/web/20150219223358/http://www.kullo.ee/index.php?page=184& (vaadatud 13.02.2013) Ansamblist Tallinna Huvikeskuse "Kullo" kodulehel (vaadatud 13.02.2013)
Pikalaenu Pank

Pikalaenu Pank (inglise keeles National Mortgage Bank of Estonia, saksa keeles Staatliche Bank für Langfristige Darlehen) oli aastatel 1928–1940 tegutsenud riiklik pank Eestis.. Panga põhikapital oli algselt 5 miljonit Eesti krooni, 1939. aastast 6 miljonit krooni. 1927. aastal andis Rahvasteliit andis Eestile 1928. aasta Eesti rahareformi tarbeks 1,35 miljoni naela suuruse laenu, millest 1 miljon naela läks Eesti Pangale krooni viimiseks kulla alusele ja 0,35 miljonit naela loodava Pikalaenu Panga tegevuskapitaliks. Viimane asutati selleks, et vabastada Eesti Pank mittelikviidseks muutunud (raskustesse sattunud) pikaajalistest laenudest. 1928. aastal anti loodud Pikalaenupangale osa Harju panga, ja Eesti Panga Tallinna osakonna majast. Pank andis pikaajalisi laen põllumajandus-, tööstus-, ehitus-, laevandus- ja muudele ettevõtetele, samuti omavalitsustele, peamiselt kinnisvara pantimisel või muude tagatiste vastu. Pikalaenu Pank oli ka osade riiklike finantsvarade valitseja. Siseministri poolt, vabariigi presidendi ülesannetes tehtud otsusega 31. juulist 1940. aastal vabastati ametist Pikalaenu panga president Paul Öpik ja pikalaenu panga presidendi asemik panga nõukogu liige Bernhard Rostfeld ja Pikalaenu Panga nõukogu liikmed K. Kaarna, K. Mauritz, J. Soots, A. Keller ja Oskar Suursööt, arvates 30. juulist. Joosep Markovič nimetati Pikalaenu panga presidendiks ja Erich Aser pikalaenu panga presidendi asemikuks, ühtlasi panga nõukogu liikmeks, arvates 1. augustist 1940.Pikalaenu Panga nõukogu uuteks liikmeteks nimetati Hugo Pärtelpoeg, Gustav Randma, Alfred Kask, Maimu Sinikase ja Gennadi Simson, arvates 31. juulist. Aastal 1941 reorganiseeriti pank NSV Liidu Tööstuspanga Eesti Vabariiklikuks Kontoriks. Tallinnan opas, YLEISEN SANOMALEHTITOIMISTON (G. PAJUN) KUSTANTAMA TALLINN, HARJU TANAV 43. TEL. 444-21. R. Tohver & Ko trükk, Tallinna», 1937., lk 7 EE 12. köide, 2003: 413. 1918–1939: Eesti Panga moodustamine ja kujunemine keskpangaks, muuseum.eestipank.ee, (vaadatud 28.03.2021) Pikalaenupank saab maja Asub Harju panga majasse., Kaja, nr. 29, 4 veebruar 1928 Pikalaenu Pank Tln1936k_EE Harju 9 maja, EKI KNAB: Eesti - Eesti Keele Instituut Pikalaenu Pank üüris Eesti pangalt maja. Eesti Panga osakond jäi allüürnikuks., Järva Teataja (1926-1944), nr. 2, 4 jaanuar 1929 Eesti arvudes. Tallinn: Riigi Statistika Keskbüroo, 1934, lk 72 Uusi juhte Pikalaenu pangale, Järva Teataja (1926-1944), nr. 89, 2 august 1940 Pikalaenu Panga uued liikmed, Postimees (1886-1944), nr. 204, 31 juuli 1940 Pikalaenu Pank, Eesti nõukogude entsüklopeedia, lk 117 Pikalaenu Pank, Eesti nõukogude entsüklopeedia, lk 118
Pilt ja Sõna

Pilt ja Sõna oli aastatel 1941 ja 1946–1966 Tallinnas välja antud kuukiri. Ajakirja eelkäija oli 1936–1940 ilmunud ajakiri Nädal Pildis. Ajakirja sisu moodustasid päevasündmuste kajastused, samuti kunstiteemalised lühijutud ja kirjutised. Aastal 1966 oli ajakirja tiraaž 19 700. Eesti Pildileht EE 12. köide, 2003: 414–415.
Pirgu Arenduskeskus

Pirgu Arenduskeskus oli aastal 1987 Raplamaal asutatud info-, õppe- ja arvutuskeskus. Asutus loodi 1987 Rapla rajooni agrotööstuskompleksi juurde. Aastal 1990 muudeti asutus õiguslikult vormilt majandusühinguks. Arenduskeskus projekteeris muu hulgas haldus- ja infosüsteeme, koostas õppe- ja arenduskavasid, koolitas täiskasvanuid (nt mahepõllumajanduses).  Pikemalt artiklis Pirgu Arenduskeskuse mälusektor Arenduskeskuse juures tegutses 1987. aastast ka Merle Karusoo juhitud Pirgu Arenduskeskuse mälusektor , mis kogus 20. sajandi eestlaste elulugusid ja kasutas kogutud materjale teatrilavastustes . EE 12. köide, 2003: 415. Pirgu mõisast (vaadatud 13.02.2013)
Pirgu Arenduskeskuse mälusektor

Pirgu Arenduskeskuse mälusektor oli aastal 1987 Pirgu Arenduskeskuse juurde loodud osakond, mida juhtis Merle Karusoo. Osakond kogus 20. sajandi eestlaste elulugusid ning kasutas kogutud materjale teatrilavastustes. Aastatel 1987–1991 teatraliseeris materjale osakonna juures tegutsenud Pirgu Laulu- ja Näitemängu Seltskond, kuhu kuulusid näiteks Katrin Saukas, Jaak ja Mart Johanson, Marko Matvere, Jaan Tätte. EE 12. köide, 2003: 415. http://www.eestigiid.ee/?SCat=15&CatID=10&ItemID=333 (vaadatud 13.02.2013) http://www.raplakrk.ee/index.php?option=com_content&view=article&id=51&Itemid=40 (vaadatud 13.02.2013)
Madisepäev

Madisepäev on eesti rahvakalendris kahe tähtpäeva nimetus. Talvine madisepäev on 24. veebruaril; see on saanud nimetuse apostel Mattiase järgi, kelle 11 apostlit valisid endi hulka Kristuse reetnud Juudas Iskarioti asemel. Sügisene madisepäev on 21. septembril; see on saanud nimetuse apostli ja evangelisti Matteuse järgi. Madisepäeva lahing toimus 21. septembril 1217 Sakalas
Mattias

Mattias (heebrea transliteratsioonis Mattityahu; surnud 80 pKr) oli Jeesus Kristuse apostel, kelle pärast Kristuse surma 11 allesjäänud apostlit valisid endi hulka Kristuse reetnud Juudas Iskarioti asemel. Kaheteist apostli sekka valiti ta liisuheitmise teel, mida soovitas Peetrus. Selle sündmuse kirjeldus on Uues Testamendis "Apostlite tegude" raamatus. Püha Mattiase tunnusmärk on kirves. Ta on alkohoolikute, puuseppade ja rätsepate kaitsepühak. Eestis on apostel Mattiasele pühitsetud Harju-Madise kirik. Apostel Mattiase päevad on: 14. mai roomakatoliku ja anglikaani kirikus; 9. august ortodoksi idakirikutes; 24. veebruar (liigaastail 25. veebruar) episkopaalkirikutes, luteri kirikus ja kuni 1970. aastani (pre-1970 General Roman Calendar, Episcopal Church, Lutheran Church) "Saint Matthias". Catholic Saints. 2009. Vaadatud 14. mai 2010.
Younes Ouaqasse

Younes Ouaqasse (sündinud 18. novembril 1988 Mannheimis) on Saksamaa poliitik. 2008 kuni 2010 Younes oli Saksamaa Õpilasliidu (CDU ja CSU Õpilasliidule lähedalseisev organisatsioon) esimees. 2011 oli ta ajakirja „Entscheidung“ (”Otsus”) peatoimetaja. Alates jaanuarist 2012 Thüringeni liidumaa CDU ja CSU Üliõpilasliidu (RCDS) esimees. Aastal 2012 valiti Younes Ouaqasse CDU juhatusse. Younes Ouaqasse sündis Maroko perekonnas Mannheimis. Pärast vanemate lahkuminekut siirdus ta nelja-aastaselt vanaema juurde Marokosse. Kaheksa-aastaselt naasis Saksamaale, kus õppis majandusgümnaasiumis Ludwigshafenis, mille lõpetas mais 2009. Õppis ärijuhtimist Ernst-Abbe kõrgkoolis Jenas. 15-aastaselt tekkis tal huvi poliitika vastu ning ta astus oma kodulinnas Mannheimis Õpilasliitu. 2005. aastal sai temast CDU ja Junge Unioni (Noorte Liidu) liige. Aktiivse töö tulemusena maakonna tasandil valiti Ouaqasse Saksamaa Õpilasliidu juhatusse. 36. üleriigilisel õpilaste kokkutulekul valiti ta Õpilasliidu esimeheks. 28. märtsil 2009 valiti ta teist korda samale kohale. Younes Ouaqasse on esimene immigrandi taustaga CDU-ühenduse esimees. Tal ei ole probleem esindada moslemina kristlik-demokraatliku noorteorganisatsiooni, kuna CDU on avatud kõikide religioonide esindajatele. Ouaqasse on moslem, kuid islamiõpetust saksa koolides ei poolda, kuna see takistab Saksamaa moslemite integratsiooni. Ouaqasse on rõhutanud riikliku usuõpetuse rolli sallivuse kujundamisel. Katoliikliku ja evangeelse usuõpetuse kõrval rõhutab ta ka eetikatundide vajadust koolides, et noored tutvuksid erinevate religioonidega ja oleksid suutelised pidama religioonidevahelist dialoogi. Ouaqasse toetab riigikontrolli mošeede üle, et võidelda islami terrorismi vastu ja seda ära hoida. Hariduspoliitiliselt toetab Ouaqasse Saksamaal kehtivat kolmeastmelist koolisüsteemi, mis koosneb gümnaasiumist, reaal- ja põhikoolist, kuna antud süsteem on ennast tõestanud. Pärast amokijooksu ühes Saksamaa koolis aastal 2010 pooldab Ouaqasse tugevaid julgeolekumeetmeid koolides. Ta nõuab etteteatamata politseireide koolihoovidesse. Ka eraturvafirmad võiksid ohu korral koolihoove turvata. Ouaqasse kritiseeris teravalt endist alamsaksi sotsiaalministrit Aygül Özkani, kui too nõudis krutsifikside eemaldamist koolidest. Ta nõudis Özkani ministriametist tagandamist, kuna ta ei toeta kristlikke väärtusi. Ouaquasse kirjutas: ”Minu kui moslemi jaoks on see iseenesestmõistetav, et ma respekteerin Saksamaal esindatud kristlikku ühiskonda ja seepärast toetan ma ka seda, et vastavaid sümboleid ka avalikult näidatakse ja seega ei eirata traditsioone, nõudes silmakirjalikku võrdsust.” Thüringeni RCDS-i esimehena nõuab Ouaqasse e-valimiste sisseviimist kõrgkoolidesse ja iseloomustab andmekaitsealaseid kõhklusi e-valimistel kui hirmu edu ees ja lihtsalt teadmatust. 2012. aasta mais heitis ta Piraatideparteile ette, et nad on väga ohtlikud, kuna neil puudub seos traditsioonide, kodumaa ja kultuuriga. Alates detsembri algusest 2012 kuulub ta kaasistujana Saksamaa CDU juhatusse.
Talvine madisepäev

Madisepäev on püha eesti rahvakalendris 24. veebruaril. Madisepäeval oli oluline tegevus putukate ja kahjurite hävitamine loitsude ja maagiliste toimingutega, kuna Madisepäeval pidi putukatele ja maamardikatele elu sisse loodama. Veel 20. sajandi alguses harrastati Lääne-Eestis ja Saaremaal mitmeid maagilisi kombeid, et vabaneda putukatest. Näiteks aeti käsikivi ringi ehk "jahvatati kärbseid", nii pidid tüütud putukad hävima. Ka on mõnel pool naabrile ukse taha viidud õlest tehtud ja nööri otsa seotud "kärbseid" – kui neid ei märgatud edasi teise perre sokutada, siis oli suvel ees suur kärbsenuhtlus ja pererahvas laisk. Keelud: madisepäeval ei tohtinud kedrata, õmmelda ja kududa ning tulekahju ärahoidmiseks ei tohtinud madisepäeva õhtul tuld üles võtta. Madisepäev oli rikas töökeeldude poolest. Ohtlikuks peeti nõela ja üldse terava eseme kasutamist, sest siis oli karta suvel sagedast ussidega kohtumist. Samuti ei tohtinud sel päeval kapsaid, ube ega herneid keeta - need minevat kasvuajal ussitama. Keedeti peamiselt kartuli- ja tangusööke. Meeles tuli pidada milline nädalapäev oli madisepäeval ja kust tuul puhub. Kevadel ei tohtinud sel nädalapäeval vilja ega herneid külvata, kapsaid istutada ega kartuleid maha panna, kuna saak ebaõnnestub kahjulike putukate tõttu. Kui madisepäeval lund sajab, tuleb suvel palju parmusid. Kirikukalendris seondati päeva apostel Mattiasega, kes oli Jeesus Kristuse apostel, kelle pärast Kristuse surma 11 allesjäänud apostlit valisid endi hulka Kristuse reetnud Juudas Iskarioti asemel. Apostel Mattiasele on pühitsetud Harju-Madise kirik. "Madisepäev - 24. veebruar" Eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaasis BERTA "Eesti rahvakalender: Madisepäev" ETV, 1989
Sügisene madisepäev

Madisepäev on püha eesti rahvakalendris 21. septembril. See on nimetatud apostel Matteuse järgi. 1217. aastal toimus madisepäeval Sakalas madisepäeva lahing (ka Pala või Paala lahing), kus 6000-meheline eestlaste malev sai lüüa Saksa ristisõdijate käest. Lahingus langesid eesti vanem Lembitu ja liivlaste vanem Kaupo. "Madisepäev – 21. september" Eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaasis BERTA "Sügisene madisepäev 21. september eesti.ee, 21. september 2013
Vaharu rändrahn

Vaharu rändrahn asub Rapla maakonnas Rapla vallas Vahakõnnu külas endise Vaharu küla põllul. Kaitsealuse rändrahnu ümbermõõt on 20 meetrit ja kõrgus 3 meetrit. Vanarahvas seostas kivi Kalevipojaga. Nimelt Kalevipoeg olevat sellega visanud uhket talupoega. Eesti rändrahnude loend Vaharu rändrahn keskkonnaportaalis "Kivi Järvakandi talumehe pihta" www.folklore.ee
Pop Tipp

Pop Tipp oli aastatel 1988–1990 ETV korraldatud levimuusika võistlus. Võistluse algataja ja ühtlasi selle toimetaja oli Vesta Uuetoa. Võistlusel osales iga kuu 7 laulu, millest žürii ja televaatajad valisid välja parima. Iga nelja kuu tagant valiti välja kevade-, suve-, sügis- ja talvelaul. Nende nelja laulu seast valiti lõpuks välja aastalaul. Aastalaulud olid Olav Ehala ja Leelo Tungla "Põlev puu" ning Margus Kappeli ja Doris Kareva "Olemise viis". Arne Oidi lauluvõistlus EE 12. köide, 2003: 418.
Prantsuse Instituut

Mitte segi ajada Tartus tegutseva Prantsuse Teadusliku Instituudiga Prantsuse Instituut (ka Prantsuse Kultuurikeskus) on aastal 1992 Tallinnas loodud keskus, mille eesmärk on Eesti ja Prantsusmaa vahelise kultuuri- ja keelealase koostöö edendamine. Keskuse avas aastal 1992 Prantsuse välisminister Roland Dumas. Keskusel on oma raamatukogu. Raamatukogu andmebaasi nimi on Culturethèque. Eesti Alliance Française EE 12. köide, 2003: 421. Prantsuse Instituut (vaadatud 13.02.2013) http://www.ife.ee/prantsuse-raamatukogu/ (vaadatud 23.12.2017) Instituudi koduleht
Printall

Printall on Eesti trükikoda. Ettevõte asutati 1971. aastal nime all Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Trükikoda. 1992. aastal sai trükikojast rendiettevõte Printall. Pärast 1994. aasta erastamist kannab ettevõte nime AS Printall. Trükikoda trükib suure osa Eestis ilmuvatest ajalehtedest ja ajakirjadest, trükitakse ka reklaamväljaandeid.Asus pikalt Pärnu maanteel, Ajakirjandusmaja taga Tatari tänaval. Praegu töötab Lasnamäel. https://web.archive.org/web/20131126070047/http://www.printall.ee/firmast/ (vaadatud 13.02.2013) EE 12. köide, 2003: 421 Ettevõtte koduleht "Ekspress Grupp müüb Printalli trükikoja Hans H. Luigele" ERR, 18. juuni 2021
J. Puhk & Pojad

J. Puhk & Pojad oli aastatel 1913–1940 Tallinnas tegutsenud ettevõte. Ettevõtte eelkäija oli Viljandi tikutootmisvabrik, mille asutas Jaak Puhk 1881. aastal. 1913. aasta lõpus reorganiseeris Jaak Puhk ettevõtte ning firma nimeks sai Kaubamaja Jaak Puhk ja Pojad. Pärast isa, Jaak Puhki surma 1917. aastal juhtisid ettevõtet tema pojad Joakim, Eduard, Voldemar, Aleksander ja Evald Puhk. 1920. aastate esimesel poolel importisid nad teravilja Ameerikast, Skandinaaviast, Lõuna-Euroopast, Venemaalt. 1924. aastal sai ettevõte suurosaluse masinaehitusvabrikus Ilmarine, omandades 90 protsenti madalseisus oleva AS Ilmarise aktsiatest, kuid rohkem huvitasid neid hooned ja maa, et laiendada äri. 1924. aastal rajas ettevõte Kalamajas endise Ilmarise suurtehase territooriumitele jahuveski, viljaelevaatori, autotöökoja, treimiskoja ja leivatehase, aastal 1933 valmis makaroni- ja nuudlivabrik. Puhkide suurveski peakontor asus Rannavärava puiestee 21, püülijahu suurveski Rannavärava puiestee 21, kaubaladu Jahu tänav 3, kruubi- ja jahuveski Saani tänav 2. Puhkide suurveski Narva kontor asus Tallinna maantee 5, Valga kontor Vabaduse tänav 22 ja 32, Viljandi kontor Tallinna tänav 3, Petseri kontor Võru tänav 2, Pärnu kontor Nikolai tänav 6, Tartu kontor Suurturu tänav 12. Joakim Puhk oli aastatel 1925–1935 Kaubandus-Tööstuskoja juhatuse esimees. Tänu 1923. aastal loodud Eesti-Vene Kaubanduskojale said Puhkid soodsa soolatehingu NSV Liiduga, mis andis Puhkide firmale õiguse monopoolselt kaubelda Nõukogude soolaga. Kaubamaja Puhk ja Pojad osatähtsus tõusid tänu soolatehingutele, Eesti-Nõukogude kaubandusesinduses 1,4 protsendilt 19,5 protsendini esinduse kogukäibest. Kaubamajast Tallinnas kujunes emaettevõte, mille kaudu finantseeriti uusi tehinguid, peamiseks jäi endiselt kaubandustegevus: kaubeldi teravilja, suhkru, heeringa, soola ja koloniaalkaupadega, olulisimad olid siiski teravili ja jahutooted. 1934. aasta 5. detsembril otsustas Vabariigi valitsus anda 1935. aastaks või väljaveo load viiele eksportöörile: P. K. "Estoniale", Eesti Piimaühisuste Liidule, a.-s.le Rotermanni tehased, firma C. F. Gahlnbäckile ja J. Puhk & Poegadele. Lisaks peakontorile Tallinnas (Rannavärava puiestee 21, Estonia puiestee 19, Estonia puiestee 27 (1933–1937), Estonia puiestee 15 (1937–?)) oli kaubakontorid veel Tartus, Pärnus, Narvas, Valgas, Viljandis ja Petseris, Rakveres, Jõgeval, Tapal, Türil, Nõmmel, Abjas, Võhmas ja Paides. Ettevõttele kuulus Tallinnas ka kaubamaja, kus nad müüsid muu hulgas autosid, põllumajandusmasinaid, toiduaineid, rauakaupu. 1930. aastatel oli ettevõttel Eesti suurim autoäri, mis oli Ameerika Chevrolet’ edasimüüja. 1937. aastal loodi Kaubamaja Jaak Puhk ja Pojad baasil Kaubandus-Tööstuse Aktsiaselts Jaak Puhk ja Pojad. EE 12. köide, 2003: 422. J. Puhk & Pojad (1881/1913-1940, autoosakond asut. 1929) (vaadatud 13.02.2013) Kuulutus Suurveski J. Puhk & Pojad, Päewaleht, nr. 288, 24 oktoober 1925 Kuulutus Suurveski J. Puhk & Pojad, Postimees (1886-1944), nr. 226, 23 august 1925 Postimees (1886-1944), nr. 334, 6 detsember 1934 Argo Ralja, Kaubamaja Jaak Puhk ja Pojad 1914–1940, Horisont 2/2012
Karilatsi Vabaõhumuuseum

Karilatsi Vabaõhumuuseum (kuni 1. juulini 2019 Põlva Talurahvamuuseum) asub Kanepi vallas Karilatsi külas ja on suurim vabaõhumuuseum Lõuna-Eestis. Alates 2015. aastast kuulub muuseum Võru Instituudi muuseumiosakonda. Põhikirja järgi on muuseumi põhiülesanne "Põlva maakonnas inimese ja tema elukeskkonnaga seotud kultuuriväärtusega materjali kogumine, uurimine ja säilitamine ning selle vahendamine". Muuseum rajati Kalju Kernase eestvõttel aastal 1971. Külajastajatele avas muuseum uksed aastal 1977. 1978. aasta lõpupäevadel jõuti lõpuks nii kaugele, et rajatavale muuseumile kinnitati koosseis (direktor, teaduslik töötaja ja tööline) ning 1979. aastal moodustati muuseumi teaduslik nõukogu. Muuseum läks üle riiklikku muuseumidevõrku ja sai nimeks Põlva Talurahvamuuseum. 1. jaanuarist 2015. on Põlva Talurahvamuuseum osa Võru Instituudist. Loodud on Võru Instituudi muuseumiosakond ehk Vana-Võromaa muuseumid. Tegemist on Võru Instituudi struktuuriüksusega ja riigimuuseumiga muuseumiseaduse tähenduses. 1. juulist 2019 kannab muuseum nime Karilatsi Vabaõhumuuseum. Vana-Võromaa muuseumid on neli Vana-Võromaal asuvat muuseumi: Dr. Fr. R. Kreutzwaldi Memoriaalmuuseum, Mõniste Talurahvamuuseum, Karilatsi Vabaõhumuuseum, Vana-Võromaa Kultuurikoda. Muuseum 5 hektari suurusel maa-alal saab tutvuda endise Karilatsi (Kähri) valla 19. sajandi lõpukümnenditest ja 20. sajandi algusest pärit vallakeskuse, Punaku talu ning Kährist toodud rehielamuga (u 1860, muuseumisse toodi 1988). Lisaks sellele on muuseumis: Põlva maakonna looduslik makett; Hollandi tüüpi tuuleveski (ehitatud 1901 Pranglis, muuseumisse toodud 1974); Mesitarude ait (muuseumisse toodud Valgemetsast 1986); auru- ja rehepeksumasinad jpt põllutööriistad ning transpordivahendid; Kagu-Eestile iseloomulik loodus; piknikukohad; allikas; park, millest olulise osa moodustavad omaaegsete kultuuri- ja ühiskonnategelaste ning riigimeeste istutatud nimelised puud. Karilatsi Vabaõhumuuseumi muuseumitunnid 2020-2021 õppeaastal. [./Https://karilatsimuuseum.ee/kulastajale/muuseumitunnid/ https://karilatsimuuseum.ee/kulastajale/muuseumitunnid/] Vana-Võromaa muuseumid pakuvad kooliõpilastele ja lasteaialastele põnevaid muuseumitunde ja teemapäevi, kus lapsed saavad koguda tarkusi hoopis teisiti kui klassitoas õppides. Õpetaja, kes sa soovid oma õppeainet lastele põnevamalt õpetada, tule oma õpilastega muuseumisse õppima. https://wi.ee/et/muuseumid/elamusope-muuseumis/ Püsinäitus tutvustab alghariduse saamise lugu eelkõige Vana-Võromaal, aga annab ülevaate ka sellest, kuidas koolihariduse andmine Eestis üleüldse alguse sai. Näitus jutustab sellest, kuidas sai alguse maarahva lugema õpetamine, mis vahe on valla- ja kihelkonnakoolil ning millised õigusaktid reguleerisid alghariduse andmist XVII, XVIII ja XIX sajandil. Näitus avati 1. mail 2017. "Avalik teave". Võru Instituut. Vaadatud 15.09.2019. "Võru Instituudi muuseumiosakonna põhimäärus" (DOC). Võru Instituut. 1.07.2019. Vaadatud 15.09.2019. Muuseumi lugu (vaadatud 15.09.2019) EE 12. köide, 2003: 435. Muuseumi ajalugu karilatsimuuseum.ee "Muuseumitunnid". Muuseumi koduleht