laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rauda mõis

Rauda mõis (saksa keeles Raudenhof) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Bilska vallas. Smiltene staarost Alexander Schwab andis aadlik Adam Grochowskyle kasutamiseks ja elupaigaks viis linnusele kuulunud valdust: Raude, Gowal, Spretz, Mirin, Papin ja Bahnhusin. Sigismund III kinkis need alad aastal 1618 talle ka pärisvalduseks. Sellest alast kujunesidki Rauda, Pāpiņase ja Bānūži mõis. Rauda kuulus aastal 1688 Adam Grochowskyle, aastal 1780 oli see Carl Grochowsky valduses ja aastal 1707 Philipp von Grochowsky valduses. Tollelt pärisid selle aastal 1825 tema vennalapsed, pärast pärandi jagamist aastal 1826 omandas mõisa Carl von Grochowsky. Aastal 1858 pärisid mõisa tema naine ja tütar, abielu teel Gustavsohn, kes müüsid selle 14 500 rubla eest Jegor von Siversile. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 1/8 adramaad, sellele allus 15 mees- ja 17 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Bānūži mõisaga) üks adramaa, ka aastal 1734 kuulus mõisadele üks adramaa. Aastail 1758 ja aastal 1823 oli mõisa suurus üks adramaa. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid üks, aastal 1881 oli neid aga 75/80, lisaks allus mõisale üks adramaa mõisale kuuluvate talude valduses. Agraarreformi ajal oli mõisa pindala 294 hektarit. 13. augustil 1872 sai Smiltene kihelkond 500 aastaseks. Sel puhul kirjutas mõisa toonane omanik Jegor von Sivers raamatu Smiltene ja sealse koguduse ajaloost. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 405. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 275. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 274. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 401. Latviešu konversācijas vārdnīca. II. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 2402. sleja. "Smiltenes evaņģēlski luteriskā draudze". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. september 2017. Vaadatud 19. augustil 2018.
Zeltiņi mõis

Zeltiņi mõis (saksa keeles Selting) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Bilska vallas Zeltiņis. Selle väikese mõisa müüsid kapten Christian Gottlieb Hildebrandt ja tema naine Christine Sophie 1788. aastal 4000 taalri eest major Friedrich Ernst von Oldenburgile. Too pantis mõisa 1800. aastal viiekümneks aastaks Christian Gottfied von Pahlenile, saades selle eest 6150 taalrit. Mõis moodustas seejärel praktiliselt Cērtene ja Ikšele mõisaga ühtse valduse, kuni Charlotte Helene von Tiesenhausen 1830. aastal mõisa 5400 rubla eest Magnus Dorfeile pantis. See loovutas mõisa 5500 rubla eest koos kahe naabruses asunud ja Cērtene mõisast eraldatud talukohaga 12. septembril 1835 Alexander von Zoeckellile, kes sama aasta 19. septembril ka mõisa pärisomanikuks sai. 1859. aastal pantis too mõisa 12 520 rubla eest parun Leo Loudonile. See omakorda loovutas mõisa 20 000 rubla eest 1860. aastal vendadele Hugo ja Hermann von zur Mühlenitele. 1869. aastal sai Hermann 7600 rubla eest mõisa ainuomanikuks. 1677. aastal ta suri, jättes mõisa oma abikaasale Wilhelmine Florale ning lastele Johann Eduardile, Emilie Minnale, Carl Hermannile, Marie Annale ja Michael Hugole. 1688. aastal oli mõisa suurus (koos Cērtene mõisaga ja Ikšele mõisaga) 6 ja 5/8 adramaad, 1734. aastal kuulus mõisatele 5 ja 1/8 adramaad. 1758. aastal oli mõisate pindala kaheksa adramaad, 1823. aastal 6 ja 7/17 adramaad. 1832. aastal oli mõisatel adramaid 6 ja 7/19. 1881. aastal oli adramaid 37/80, lisaks allus mõisale 71/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Agraarreformi ajal oli mõisa pindala 77 hektarit. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 410-411. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 274. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 401. Latviešu konversācijas vārdnīca. II. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 2402. sleja.
Ruutkilomeeter

Ruutkilomeeter (tähis km²; kasutatud ka qkm) on pindalaühik, mis võrdub 1 000 000 ruutmeetriga: 1 km2 = 1000 × 1000 m = 1 000 000 m2. Üheruutkilomeetrine pindala on ruudul, mille külje pikkus on 1 kilomeeter.
Pakri vana tuletorn

Pakri vana tuletorni varemed asuvad Harjumaal Pakri poolsaare tipus Pakri pangal. 2020. aastatel on need merre varisemas. Tuletorni varemed on arvele võetud kultuurimälestisena. Tuletorn püstitati Peeter I käsul. Esimene tulealus valmis 1724. aastal, ent varsti lagunes. Uus torn ehitati 1760. aastal, sellele paigaldati uus valgustus 1808. aastal. Varisev pangaserv jõudis aga aja jooksul tuletornile liiga lähedale ja seetõttu hakati 1885. aastal ehitama uut tuletorni, see valmis 1889. aastal (Pakri tuletorn), mis on kasutuses tänapäevani. Vana tuletorn lammutati kuni esimese korruseni, allesjäänud osale tehti katus peale ja seda kasutati petrooleumilaona. Vana torni alus Vana tuletorni varemed Pakri vana tuletorn kultuurimälestiste riiklikus registris Тарасов, Н.В. (1914). Балтийский Порт: Исторический очерк. С.-Петербург: Тип. Морского министерства. Lk 10. Smirnov Georgij (2011) Materialen zur Geschichte der Architektur und des Städtebaus Estlands im 18. Jahrhundert in der Sammlung des Russischen Staatlichen Archivs, Alter Akten, Baltic Journal of Art History. University of Tartu Press; Pakri tuletorni joonis 1761 vt! Abb. 10. Paldiski. Grundrisse, Schnitt und Aufriss des Leuchtturms in Rogerwiek (1761). RGADA, fond 248, opis’ 160, delo 417.https://ojs.utlib.ee/index.php/bjah/article/view/824 Luige, A. (1982). Eesti tuletornid fakte ja meenutusi. Tallinn: Eesti Raamat.
Tallinnamadala tuletorn

Tallinnamadala tuletorn on tuletorn Soome lahes Tallinna madalal. Tuletorni geograafilised koordinaadid on 59° 42′ 43″ N, 24° 43′ 53″ E Tuletorn 1983. aasta postmargil http://nma.vta.ee/aton/aton_2466.html (vaadatud 25.10.2017) Jaan Vali. "Tallinnamadala tuletorn". // Eesti tuletornide ajalugu. History of Estonian Lighthouses. Tallinn 2011. Lk 254–257 Robert Treufeldt. "Unustusest taasavastamiseni. Lennusadam 1940–1990" alaosa "Meretuletornide ehitamine". // Vesilennukite angaar. Lennukuurist muuseumiks. Eesti Meremuuseum. Tallinn 2014. Lk 62, 64 Tallinnamadala tuletorn navigatsioonimärkide andmekogus
Jelsk

Jelsk (poola keeles Jelsk, leedu keeles Jelskas) on linn Valgevenes Homieli oblastis, Jelski rajooni halduskeskus. Jelsk asub Homieli linnast 177 kilomeetri kaugusel. Linna läbib Kalinkavičy ja Korosteni vaheline raudtee. Haridust annavad kolm keskkooli, kaks spordikooli, kunstikool, internaatkool ja muusikakool. Linnas on kultuurimaja, kino ja raamatukogu. Seal antakse välja rajoonilehte «Народны голас». Alevis on toiduainetetööstus, seal töödeldakse ka puitu ja valmistatakse mööblit. Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum ja aastail 1769—1780 ehitatud õigeusu kirik. Üldlevinud arvamuse kohaselt tuleneb linna nimi kuusest. See nime päritolu on aga kahtlane, kuna piirkond jääb väljapoole hariliku kuuse areaali. Samuti pole nime lõpp -sk omane puude järgi nime saanud paikadele, pigem on see omane hüdronüümidele. Nii oletatakse, et linn on nime saanud varem seda nime kandnud jõe järgi, samuti oletatakse, et linna nimi on soome-ugri päritoluga. XVIII sajandi lõpus hakkas Jelsk kandma nime Karalin; selle nime sai asula oma omaniku järgi. Toona kuulus Jelsk Oskierkade suguvõsale ja omanikul oli tütar Karalina. Aastal 1915 nimetati asula ümber ja mõnda aega kandis see nime Mikałajeŭ. Jelski nime sai asula tagasi aastal 1935. Jelski küla mainitakse kirjalikes allikates esimest korda XVI sajandil. Toona kuulus see Prantsusmaalt emigreerunud Spadadele. XVII sajandi lõpus läks asula Oskierkade valdusse. Aastaks 1784 oli Jelskist saanud alev. XVIII sajandi lõpus nimetati see ümber Karaliniks. Tol perioodil ehitati alevisse ka õigeusu kirik. Seoses Poola jagamisega läks alev aastal 1793 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mozõri maakonda. Aastal 1795 läks alev Sulistrowskite valdusse. Alevit läbis Rahačoŭ ja Volõõnia vaheline postimaantee, seal asus ka hobupostijaam. Aastal 1873 avati sealne raudteejaam. Aastal 1886 oli seal viinavabrik, alevis oli kool, poode oli seal kolm. Aastaks 1882 oli alev läinud Anzelmide valdusse. Aastal 1897 asus seal juutide palvemaja, alevis oli üheksa poodi ja seal tegutses ka kõrts. Aastal 1919 läks Jelsk Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1924 sai sellest rajoonikeskus. Aastal 1931 taastati ametlikult asula vana nimi Jelsk. Aastal 1953 avastati linna juurest nafta- ja maagaasi maardla. Linnaõigused sai Jelsk aastal 1971. The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements "- 100 дорог — пикник на обочине, Ельск". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2020. Vaadatud 26. oktoobril 2017. Жучкевич В. А. Краткий топонимический словарь Белоруссии. — Мн.: Изд-во БГУ, 1974. Lk. 117. Рогалеў А. Што ж азначае назва Ельск?. Ельская раённая бібліятэка. Грынявецкі В. Ельск // ВКЛ. Энцыкл. Kd. 1. — Менск, 2005. Lk. 617. Jelsk (Karolin) Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. T. III: Haag – Kępy. Warszawa, 1882. Linn Valgevene fotoentsüklopeedias Fotod linnast Linn YouTube'is
Eesti epeekoondis

Eesti epeekoondis on Eesti esinduskoondis epees. Epeekoondise koosseis näiteks 2015. aastal oli järgmine: Nikolai Novosjolov, Sten Priinits, Marno Allika ja Peeter Turnau. ... 2001 MM hõbe (Kaido Kaaberma, Nikolai Novosjolov, Sergei Vaht, Meelis Loit) ... 2015 Euroopa meistrivõistlused vehklemises, 2. koht Aasta võistkond 1986, 1996, 1998, 1999, 2001
Borgarnes

Borgarnes on linn Islandil, Vesturlandi piirkonna ja Borgarbyggði valla halduskeskus. Borgarnes asub pealinnast Reykjavíkist 60 km põhja pool Borgarfjörðuri fjordi ääres. Üle fjordi on ehitatud riigi pikkuselt teine sild Borgarfjarðarbrú. Borgarnesi elanike arv oli 2003. aastal 2000, 2006. aastal 1800, 2007. aastal 1950. Borgarnesi on esmamainitud Egilli saagas (Digranes).
Rõuge vald (1991)

Rõuge vald oli vald Võru maakonnas. Rõuge vald oli suuruselt teine vald Võru maakonnas. Peale Rõuge aleviku olid suuremad keskused Nursi küla, Viitina küla ja Sänna küla. 1. jaanuari 2016. aasta seisuga elasid valla 2213 inimest 108 külas ja Rõuge alevikus. Rõuge vallavanem oli Tiit Toots. 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Haanja, Misso, Mõniste, Rõuge ja Varstu valla ühinemise uus haldusüksus, mille nimeks sai Rõuge vald. Rõuge. Rõuge vallas on 108 küla: Aabra, Ahitsa, Augli, Haabsilla, Haki, Hallimäe, Handimiku, Hansi, Hapsu, Heedu, Heibri, Hinu, Horsa, Hotõmäe, Hurda, Härämäe, Jaanipeebu, Jugu, Järvekülä, Järvepalu, Kadõni, Kahru, Kaku, Kaluka, Karaski, Karba, Kaugu, Kavõldi, Kellämäe, Kiidi, Kogrõ, Kokõ, Kokõjüri, Kokõmäe, Kolga, Kuklasõ, Kurgjärve, Kurvitsa, Kuuda, Kähri, Kängsepä, Laossaarõ, Lauri, Liivakupalu, Listaku, Lutika, Lükkä, Matsi, Mikita, Muduri, Muhkamõtsa, Muna, Murdõmäe, Mustahamba, Mõõlu, Märdi, Möldri, Nilbõ, Nogu, Nursi, Ortumäe, Paaburissa, Paeboja, Petrakuudi, Pugõstu, Pulli, Põdra, Põru, Pärlijõe, Püssä, Rasva, Raudsepä, Rebäse, Rebäsemõisa, Riitsilla, Ristemäe, Roobi, Ruuksu, Saarlasõ, Sadramõtsa, Saki, Sandisuu, Savioru, Sika, Sikalaanõ, Simmuli, Soekõrdsi, Soemõisa, Soomõoru, Suurõ-Ruuga, Sänna (Sännä), Tallima, Taudsa, Tialasõ, Tiidu, Tilgu, Tindi, Toodsi, Tsirgupalu, Tsutsu, Tüütsi, Udsali, Utessuu, Vadsa, Vanamõisa, Viitina, Viliksaarõ ja Väiku-Ruuga küla. Rõuge kirik Hinni kanjon Luhasoo sügisel Ruuga tamm Väiku-Ruuga külas Ahitsõ järv Nursi magasiait Sänna Alaveski järv Pärlijõel Sänna mõisapargi taevarada Ööbikuoru keskus ja tuulegeneraatoriga vaatetorn Maakatastri statistika, vaadatud 24.03.2020. Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator T. Varrak. Ü. Kaevats. Eesti Entsüklopeedia Tallinn:Eesti Entsüklopeediakirjastus. 1995 Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014 Haanja valla, Misso valla, Mõniste valla, Rõuge valla ja Varstu valla osas haldusterritoriaalse korralduse ja Vabariigi Valitsuse 3. aprilli 1995. a määruse nr 159 „Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu kinnitamine“ muutmine (Riigi Teataja, vastu võetud 31.01.2017 nr 38)
Viljakusmonitor

Viljakusmonitor on elektrooniline meditsiiniseade, mis võimaldab jälgida menstruaaltsüklit ning teada saada ovulatsioonide toimumise ajad. Viljakusmonitori kasutatakse abivahendina nii raseduse planeerimisel kui ka rasedusest hoidumisel, praktiseerides viljakusteadlikkuse meetodit. Viljakusmonitoride kindlusaste on võrreldav hormonaalsete rasestumisvastaste vahendite kindlusastmega rasedusest hoidumisel. Viljakusmonitorid pakuvad efektiivset, ravimivaba rasedusest hoidumise meetodit kõigile naistele, kes ei soovi või ei saa kasutada kehasiseseid rasestumisvastaseid vahendeid. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. oktoober 2017. Vaadatud 26. oktoobril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Przemysław Binkiewicz (2010/11). "The Pearl Index of Lady-Comp, Baby-Comp and Pearly cycle computers used as a contraceptive method" (PDF). Official journal of the Polish Society of Gynecologists and Obstetricians. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2017-10-27. Vaadatud 2017/10. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |Kasutatud= ja |Aeg= (juhend)
Eesti naiste epeekoondis

Eesti naiste epeekoondis on Eesti naiste esindusvõistkond epees. Epeekoondise koosseis näiteks 2021. aastal on järgmine: Katrina Lehis, Julia Beljajeva, Erika Kirpu ja Irina Embrich. 1995 – pronksmedal MM-il Haagis (Merle Esken, Oksana Jermakova, Heidi Rohi, Maarika Võsu) 2002 – hõbemedal (Maarika Võsu, Irina Embrich, Olga Aleksejeva, Heidi Rohi) 2014 – hõbemedal (Julia Beljajeva, Irina Embrich, Erika Kirpu, Kristina Kuusk) 2017 – kuldmedal (Julia Beljajeva, Irina Embrich, Erika Kirpu, Kristina Kuusk) 2020 – kuldmedal (Julia Beljajeva, Irina Embrich, Erika Kirpu, Katrina Lehis) 1995, 2002, 2013, 2014, 2017 – Eesti aasta võistkond Eesti epeekoondis
Viljakusteadlikkuse meetod

Viljakusteadlikkuse meetodi abil on võimalik planeerida või vältida rasedust tuvastades sümptomeid, mis ilmnevad menstruaaltsükli jooksul. Viljakusteadlikkus on teadmine, millal naine on oma menstruaaltsükli jooksul viljastumisvõimeline. Praktiseerides viljakusteadlikkuse meetodit tuleb raseduse vältimiseks viljastumisvõimelisel perioodil (5 päeva enne ovulatsiooni ning ovulatsioonipäeval ja sellele järgneval päeval) vältida vaginaalset vahekorda või kasutada sel ajal barjäärimeetodit, näiteks kondoomi. Kui eesmärgiks on rasestumine siis tuleks vahekord ajastada just sellele ajale. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. oktoober 2017. Vaadatud 26. oktoobril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.acog.org/Patients/FAQs/Fertility-Awareness-Based-Methods-of-Family-Planning
Malta riigipeade loend

Malta riigipeade loend loetleb Malta kindralkubernerid ja presidendid alates riigi iseseisvumisest aastal 1964.
Vestfirðiri poolsaar

Vestfirðir ('läänefjordid') on poolsaar Loode-Islandil. Ülejäänud Islandiga ühendab Vestfirðiri poolsaart 10 kilomeetri laiune maakitsus Gilsfjörðuri ja Bitrufjörðuri fjordi vahel. Poolsaar on mägine. Rannajoont liigendavad arvukad fjordid. Vestfirðir on hõredalt asustatud: rahvastiku tihedus on alla 1 in/km². Suurim linn on Ísafjörður, mis on Vestfirðiri piirkonna halduskeskus ning ühtlasi ärikeskus ja liiklussõlm. Vestfirðir
Harmi mõisa park

Harmi mõisa park on kaitsealune mõisapark Harju maakonnas Kose vallas Ojasoo ja Harmi külas endisaegse Harmi mõisa alal. Pargi pindala on 5,3 ha. Pargis asub ka arheoloogiamälestiseks arvatud asulakoht. Harmi mõisa park keskkonnaportaalis (vaadatud 26.10.2017) 18543 Asulakoht kultuurimälestiste riiklikus registris Harmi mõisa park keskkonnaportaalis
Ülenurme mõisa park

Ülenrme mõisa park on kaitsealune mõisapark Tartu maakonnas Kambja vallas Ülenurme alevikus endisaegse Ülenurme mõisa alal. Pargi pindala on 3,45 ha. Ülenurme mõisa park keskkonnaportaalis (vaadatud 26.10.2017) Ülenurme mõisa park keskkonnaportaalis
Terviklik kvaliteedijuhtimine

Terviklik kvaliteedijuhtimine ehk tervikliku kvaliteedijuhtimise mudel ehk tervikliku kvaliteedijuhtimise kontseptsioon (inglise keeles total quality management; lühend TQM) on tänapäeval nii tootmis- kui ka teenindusettevõtetes rakendatav kvaliteedijuhtimise meetod ja põhimõtete kogum, mille eesmärgiks on pühendumine klientidele ja nende poolt oodatavale kvaliteedile ning pidevale arengule ja organisatsiooni konkurentsivõime, tootlikkuse, tulemuslikkuse ja paindlikkuse suurendamisele. Tervikliku kvaliteedijuhtimise mudeli rakendamisel on tähtis roll statistilisel protsessikontrollil ja kvaliteedikulude kontseptsioonil ning mudel on töövahendiks ettevõtete tippjuhtidele, koosluste ja seadmete ning protsesside ja suhete (kõikide tegevuste) planeerimisel, organiseerimisel, uurimisel ja baseerub kõikide töötajate koostööl. Tervikliku kvaliteedi juhtimise (TQM) kontseptsiooni kujunemist võib kaudselt seostada ka juba esimese juhtimiskonsultandi ja inseneri Frederik W. Tayloriga. Taylori püstitatud meetod – tootmisliini tööprotsesside teaduslikuks juhtimiseks sai arvatavasti aluseks W. A. Shewharti töödele. Shewhart töötas 1920. aastate paiku välja kontrollnäidiste ja -diagrammide meetodid, mis äratasid ka teiste statistikute nagu E. W. Demingi ja J. Jurani huvi. Dr Demingi ja Shewharti koostöö tulemusena jõuti esialgsest kontrollnäidiste kogumisest ja interpreteerimisest statistilise protsessikontrollini (Statistical Process Control), mis kasutab kvaliteedi tagamise ja ennetamise meetoditena 7 kvaliteedivahendit, pidevalt jälgimaks, analüüsimaks ja parendamaks protsesse – sisendeid (nagu masinad, kiirus jpm). TQM kontspetsiooni arengu mudeli võib lihtsustatult lahku lüüa: kontrollimine – vigade avastamine ja korrigeerimine. kvaliteedikontroll – statistilised meetodid, protsesside sooritus ja kvaliteedistandardid. kvaliteedi tagamine – kvaliteedisüsteemid, kvaliteedikulud, probleemide lahendamine ja kvaliteedi plaanimine. Kui eeltoodud etappe eri põhjustel ka rakendatakse, siis mitte kõik ettevõtted ei jõua TQM-ni – kõikide süsteemide ja protsesside kaasatuseni, kvaliteedi strateegiate, meeskonnatöö, töötajate võimustamise ning klientide ja tarnijate koostööni. TQM põhimõtted on kvaliteedigurudel, nagu William Edwards Deming, Armand Feigenbaum, Joseph Juran, Wather Shewhart ja neid vaadeldakse põhiteesidena. Peter Scholtes (Demingu õpilane), "Juhi käsiraamat", Tallinn, TEA Kirjastus, 2001 Eesti-Ameerika Ärikolledži bakalaureusetöö "Tervikliku kvaliteedi juhtimise (TQM) mudel" (2003). Terviklik tootlikkuse juhtimine (total productivity management, TPM). John S. Oakland (2006). Terviklik kvaliteedijuhtimine. Tallinn: Külim. Lk 29. [Samal ajal Venemaal – "Kapital, distsipliini vana allikas, on jäänud nõrgaks. Me peame looma teistsuguse distsipliini, leidma distsipliini ja kokkukuuluvuse uue allika. Sundus paneb kodanlikud demokraadid ulguma ja halama, sest "vabaduse" ja "võrdsuse" vehklejad ei taipa, et kapitali vabadus on kuritegu töötava rahva vastu. "V. I. Lenin, 1920;] Tervikliku kvaliteedijuhtimise (TQM) kontseptsioon
Mextonia festival

Mextonia festival oli 14. juunist – 22. juunini 2017 Tallinnas toimunud transgrafitifestival, mille korraldasid Mehhiko organisatsioon Nueve Arte Urbano ja Eesti organisatsioon Todoesuno Eesti. Festivali korraldamine oli valdavalt väikese Mehhiko liikumise Nueve Arte Urbano kink Eestile 100. aastapäeva puhul (Eesti Vabariik 100). Festivalil osales 26 kunstnikku ja produtsenti Mehhikost, 30 tänavakunstnikku Eestist ning 7 tänavakunstnikku mujalt maailmast. Kõik kunstnikud kinkisid enda aja, energia ja ande Mextonia projekti. Projekti rahastas peamiselt Mehhiko väikeettevõte Incusa SA de CV, millele sama aasta 7. juunil anti riiklik kvaliteediauhind jätkusuutliku ettevõtluse eest. Festivali raames tehti Tallinna ja mujale Eestis 50 maalingut 60 kunstniku poolt. Grafitite kogupindala tuli üle 6000 m² seinapinda. Grafititel on kujutatud eestluse ja Eestiga seotud sümboleid, nt kultuurikilomeeter, Tallinna Tehnikaülikool, Tallinna Sadama kruiisikai, Tallinna Teletorni siseõu jt. Mextonia festivali aluseks oli Mextonia manifest, mille autor on Mextonia festivali kaaslooja Édgar Sánchez Mehhikost ning millesse andsid panuse folklorist Marju Kõivupuu ja festivali Eesti-poolne kaaslooja Sigre Tompel. Mextonia festivali teostumisele aitasid kaasa kohalikud organisatsioonid EV100, EKKM, Stencibility, Pirados, JJ-Street Baltic Sessions. Édgar Sánchez. "Transgraffiti Manifesto". https://web.archive.org/web/20171027025843/https://www.ev100.ee/et/rahvusvaheline-seinamaalingute-festival-mextonia (vaadatud 27.10.2017) Édgar Sánchez. "Mextonia Manifesto" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24. juuli 2018. https://www.ev100.ee/et/rahvusvaheline-seinamaalingute-festival-mextonia Mextonia lühidokumentaal: https://www.youtube.com/watch?v=nwDfaPvfJjo Kõik festivali jooksul tehtud grafitid http://www.brooklynstreetart.com/theblog/2018/05/26/trans-graffiti-and-the-trans-national-mextonia-festival/ http://estonianworld.com/culture/mextonia-the-story-behind-the-most-colourful-gift-for-estonias-first-centennial/ Mextonia Festival Nueve Arte Urbano
Võru vald (1991)

Võru vald oli vald Võru maakonnas, mis ümbritseb Võru linna. Võru vallavanem on Kalmer Puusepp. Kose, Parksepa ja Väimela. Võru vallas on 35 küla: Hannuste, Juba, Kasaritsa, Kirumpää, Kolepi, Koloreino, Kusma, Kärnamäe, Käätso, Lapi, Lompka, Loosu, Meegomäe, Meeliku, Mõisamäe, Mõksi, Navi, Nooska, Palometsa, Puiga, Raiste, Raudsepa, Roosisaare, Räpo, Sika, Tagaküla, Tootsi, Umbsaare, Vagula, Vana-Nursi, Verijärve, Võlsi, Võrumõisa, Võrusoo ja Väiso küla. Võru valda läbib Võru-Petseri ürgorund. Orundi lammil asuvad Tamula ning Vagula järved, samuti läbib seda Võhandu jõgi. Üksikute järvedega asub Võru valla põhjaosa Kagu-Eesti lavamaal, lõunaosa jääb aga järsult tõusvale (20-meetrine tõus Võru vallas) Haanja kõrgustiku servale, kus paikneb palju järvi ning kiirevoolulisi ojasid. Väimela aleviku ja Loosu küla alal paikneb Väimela Mäejärv. Väimela Mäejärv Kanariku järv Väimela mõisa park Keskajal kuulus suurem osa praegusest Võru vallast Kirumpää losskonda. Põhjasõja järel kujunesid väiksemateks keskusteks Väimela, Võru, Vastse-Kasaritsa ja Vana-Kasaritsa mõisad. Tänapäeval on neist suuremaiks asulaks kujunenud Väimela. Kirumpää linnus Väimela mõis Maakatastri statistika, vaadatud 24.03.2020. Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator