laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Boriss Jefimov

Boriss Jefimovitš Jefimov (vene Борис Ефимович Ефимов; sünnipärane nimi Boriss Haimovitš Fridljand (vene Борис Хаимович Фридлянд); 11. oktoober (vkj 28. september) 1900 Kiiev, Venemaa Keisririik – 1. oktoober 2008 Moskva, Venemaa) oli Vene graafik ja karikaturist. Ta sündis Kiievis juudi peres perekonnanimega Fridljand (Läänes kasutatakse ka nimekuju Friedland). Peagi kolis perekond Białystokki. Esimese maailmasõja ajal läks pere Kiievisse tagasi. 1917. aastal hakkas ta Kiievi ülikoolis õigusteadust õppima, kuid kool jäi pooleli. Esimese poliitilise karikatuuri avaldas ta 1919. aastal. 1920–1921 töötas ta Agitpropi heaks. 1924. aastal ilmus tema esimene raamat "Poliitilised karikatuurid", millele kirjutas eessõna Lev Trotski. Jefimov sai tuntuks Teise maailmasõja ajal oma karikatuuridega Hitlerist ja teistest Natsi-Saksamaa juhtidest. Pärast sõda sõitis ta Nürnbergi, kus joonistas karikatuure Nürnbergi protsessi süüalustest. Ta pälvis Stalini preemia 1950 ja 1951. Ta tegi 1980. aastateni kaastööd ajalehele Pravda. Boriss Jefimov elas Moskvas. Alates 2007. aastast oli ta ajalehe Izvestija peakarikaturist. Boriss Jefimovi vend oli Nõukogude Liidu 1920.–1930. aastate esipublitsist Mihhail Koltsov. 1932 – Vene SFNV teeneline kunstitegelane 1967 – NSV Liidu rahvakunstnik 1975 – NSV Liidu Kunstide Akadeemia akadeemik Boris Friedlandi sünniarvestus Kiievi rabinaadi metrikirjas 1900. aastal (ЦГИАК Украины. Ф. 1164. Оп. 1. Д. 454. Л. 435об—436.). (vene) Mitmed allikad viitavad sünnipäevale, 28. september 1899 või 1900. EE: "Just nii, seltsimees Stalin!" – Eesti Päevaleht, 23. november 2000 Ровесник XX века принимает поздравления (uudistelõik 107. sünnipäeva puhul) – NTV, 28.09.2007 (vene keeles) Suri legendaarne Nõukogude karikaturist Jefimov – DELFI, 1. oktoober 2008
Echekrates

Echekrates (Ἐχεκράτης) Phleiusist (sündis umbes 417 eKr) oli vanakreeka filosoof, pütaagorlane, Philolaose ja Eurytose õpilane. Echekrates palub Platoni dialoogis "Phaidon" Phaidonil, kellega ta kohtub mõnda aega pärast Sokratese hukkamist, jutustada Sokratese elu viimastest tundidest ja surmast. Phaidoni jutustusse sekkub ta vähe, katkestades selle üksnes kohas, kus räägitakse sellest, et hinge võib käsitada keha funktsioonide "harmooniana", ning veel ühes kohas. Aristoxenos, kes Echekratest isiklikult tundis, nimetas teda üheks viimastest pütaagorlastest. Tõenäoliselt on tegu sama Echekratesega, kellele viitas ajaloolane Timaios Tauromenionist. Echekratest mainib ka Aulus Gellius. Echekratest Phleiusist samastatakse Echekratesega Lokroist, keda mainib Cicero (De finibus bonorum et malorum). Władysław Witwicki oletab sissejuhatuses "Phaidoni" poolakeelses väljaandes, et echekrates oli pärast Suur-Kreeka linnast Lolroist, dialoogi tegevusajal aga hiljuti elama asunud Phleiusi. Ta viitab sellele, et "Phaidonis" ei tunne Echekrates Päris-Kreeka tavasid ja olusid. Ta oletab, et Phleiusi asus Echekrates elama sellepärast, et tegu on Pythagorase esivanemate kodukohaga. Echekratese vaadetest pole teada muud peale selle, et ta oli pütaagorlane ning tundis austust ja huvi Sokratese vastu. "Phaidonis" esineb ta demokraatia vastasena. Sokratese surres (399) pidi ta olema umbes 18-aastane; vt Kurt von Fritz. Pythagorean Politics in Southern Italy, New York 1940, lk 27j; Cornelia J. de Vogel: Pythagoras and Early Pythagoreanism, Assen 1966, lk 27. Phaidon 88d Diogenes Laertios 8.46. Phaidon 57a–59c Phaidon 88c–89a, 102a. Aristoxenost (fragmendid 18 ja 19) tsiteerivad Iamblichos (De vita Pythagorica) 251 (arvab ta pütaagorlaste hulka) ja Diogenes Laertios (8.46); vrd B. L. van der Waerden. Die Pythagoreer, Zürich 1979, lk 19, 215j, 220j; Christoph Riedweg. Pythagoras, 2. trükk, München 2007, lk 138j, 148. Sellest räägib Polybios (12.10.7). Siin on kronoloogiline probleem: et Timaiosega kohtuda, pidi Echekrates elama väga vanaks. selle kohtumise usutavusest räägib Walter Burkert (Weisheit und Wissenschaft, Nürnberg 1962, lk 81, märkus 40.)
Bertold

Bertold või Berthold on eesnimi, mille all on tuntud mitmed inimesed: Berthold oli Liivimaa piiskop Bertold oli Mõõgavendade ordu Võnnu meister ehk komtuur Bertold oli Järva foogt 13. sajandil Bertold oli Liivi ordu rüütelvend Riias Bertold oli Liivi ordu rüütelvend Pöides või Lihulas Berthold või Bertold oli Kaupo poeg, kes langes Ümera lahingus. Erici Bartholdus (suri enne 1655 Narvas), Eestimaa vaimulik
Anti Marguste

Anti Marguste (5. august 1931 Eavere – 12. jaanuar 2016) oli eesti helilooja ja muusikapedagoog. Anti Marguste lõpetas 1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna ning 1960 kompositsiooni erialal Tallinna Konservatooriumi Mart Saare ja Anatoli Garšneki klassis. Ta on olnud Eesti Heliloojate Liidu liige alates 1960. aastast. Aastatel 1959–1962 töötas ta ajalehe Sirp ja Vasar muusikaosakonna juhatajana. Aastast 1962 õpetas helilooja Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis muusikateoreetilisi aineid. Anti Marguste helilooming põhineb suures osas regilaulul. Rahvamuusika lakoonilistest kujunditest on ta tuletanud uudseid arendusvõtteid ja tundevarjundeid. Sage on eemaldumine selgesti tunnetatavast helistikust tunglevasse kromaatikasse. Tämbrikontrastide huvides kasutas ta ebatavalisi instrumentaalkoosseise. Tema rohkete teoste hulka kuulub nii suur- kui ka väikevorme, nii sümfooniaid kui ka koorilaule. Marguste teoseid on juhatanud dirigendid Roman Matsov, Eri Klas, Neeme Järvi, Paul Mägi jt. Mitmed tema koorilaulud on kõlanud ka üldlaulupidudel ning lisaks Eestile on neid esitatud Tšehhis, Soomes, Saksamaal, Itaalias ja mujal. 1983 – Eesti NSV muusika aastapreemia 2011 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti aastapreemia (eesti rahvamuusika traditsioone ja rahvuskultuurilisi väärtusi kandva ning arendava loomingupärandi eest) 2013 – Valgetähe III klassi teenetemärk 2015 – Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Anti Marguste Eesti muusika infokeskuses (koos fotoga)
Emil Hegle Svendsen

Emil Hegle Svendsen (sündinud 12. juulil 1985 Trondheimis) on Norra laskesuusataja, neljakordne olümpiavõitja ja üheteistkordne maailmameister (2008, 2009, 2011, 2012 ja 2013). Svendsen tuli maailmameistriks juunioride maailmameistrivõistlustel tagaajamisvõitluses ja teatevõistluses Prantsusmaal 2004. aastal ning normaaldistantsil ja sprindivõistluses Kontiolahtis 2005. Lisaks sai ta hõbemedali tagaajamisvõistluses 2005. aastal ning pronksmedali normaaldistantsil ja tagaajamisvõistluses Poolas 2003. aastal. Täiskasvanute tippvõistlusel Svensen debüteeris 2006. aasta olümpiamängudel Torinos, kus ta 15 km ühisstardiga sõidus sai kuuenda koha. 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Anterselvas sõitis ta Norra segateatevõistluse meeskonnas kolmandas vahetuses, kes sai pronksmedali. Svensen tuli 2008. aasta MM-il Östersundis 20 km eraldistardiga sõidus maailmameistriks, kuigi sai esimesel püstiasendis laskmisel ühe trahviminuti. Vahe Norrale kaksikvõidu kindlustanud Ole Einar Bjørndaleniga oli finišis üle poole minuti. Maailma karikasarjas sai ta esimese poodiumikoha 10 km sprindivõistluses 13. jaanuaril 2007 Ruhpoldingis, kus oli kolmas. Esimese etapivõiduni jõudis ta normaaldistantsil (20 km eraldistardiga sõit) 13. detsembril 2007 Pokljukas. 2010 Vancouveris olümpiavõitja 20 km eralsistardiga sõidus olümpiavõitja 4x7,5 km teatesõidus hõbemedal 10 km sprindis 2014 Sotšis olümpiavõitja 15 km ühisstardiga sõidus olümpiavõitja segateatesõidus 2007 Anterselvas pronksmedal 2x6+2x7,5 km segateatesõidus 2008 Östersundis maailmameister 15 km ühisstardiga sõidus maailmameister 20 km eraldistardiga sõidus hõbemedal 4x7,5 km teatesõidus 2009 Pyeongchangis maailmameister 4x7,5 km teatesõidus 2011 Hantõ-Mansiiskis ... 2012 Ruhpoldingis ... 2013 Nové Městos maailmameister 10 km sprindis maailmameister 12,5 km jälitussõidus maailmameister 4 x 7,5 km teatesõidus maailmameister 2 × 6 km + 2 × 7,5 km segateatesõidus pronksmedal 15 km ühisstardiga sõidus 2016 Holmenkollenis pronksmedal 12,5 km jälitussõidus 2003 Koscieliskos pronksmedal 12,5 km eraldistardiga sõidus pronksmedal tagaajamisvõistlusel 2004 Haute Mauriennes juunioride maailmameister tagaajamisvõistluses juunioride maailmameister teatevõistluses 2005 Kontiolahtis juunioride maailmameister sprindivõistluses juunioride maailmameister normaaldistantsil hõbemedal tagaajamisvõistluses Üldkarikas 1. koht: 2010 2. koht: 2011 3. koht: 2008, 2009 Sprindi karikas 1. koht: 2010 2. koht: 2011 3. koht: 2008, 2009 Jälitussõidu karikas 2. koht: 2009 3. koht: 2011 Ühisstardiga sõidu karikas 1. koht: 2011 2. koht: 2010 Eraldistardiga sõidu karikas 1. koht: 2011 2. koht: 2008, 2010 Emil Hegle Svendsen on osalenud (seisuga 8. veebruar 2012) 120 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 54 korral, neist 27 etappi on ta võitnud. Emil Hegle Svendsen IBU kodulehel (inglise) Emil Hegle Svendseni koduleht
Metallilõikepink

Metallilõikepingid on tööpingid, mis on mõeldud metallide töötlemiseks laastu eemaldamise teel. Esimene metallilõikepingi eellane oli ehk ürgne vibupuur, millega kivikirvele silma auk puuriti. Metallilõikepinke võib jaotada: Otstarbe ja lõikeriista järgi; Juhtimissüsteemi järgi; Spetsialiseerituse järgi. Otstarbe ja lõikeriista järgi jagunevad metallilõikepingid: Treipingid Freespingid Puurpingid Sisetreipingid Lihv- ja plankimispingid Höövelpingid Tõuke ja kammlõikepingid Hamba- ja keermetöötluspingid Tükelduspingid Juhtimissüsteemi järgi jagunevad metallilõikepingid: Käsitsijuhtimisega ehk. universaalpingid Automaatjuhtimisega Arvprogrammjuhtimisega ehk CNC ehk APJ Spetsialiseeritud automaatpingid
Fotoperiodism

Fotoperiodism ehk fotoperioodiline reaktsioon on taime- ja loomorganismide füsioloogiline (mõnikord ka morfoloogiline) reaktsioon päeva ja öö pikkusele. Paljudel õistaimedel tagab fotoperiodismi pigment fütokroom, mis aitab taimel ajastada õitsemisaja. Punase valguse (660 nm) mõjul aktiveerub taimedes fütokroom, kaug-punane valgus (730 nm) aga pärsib fütokroomi aktiivsust. Kuuvalgusel on kaug-punase valguse protsentuaalne kogus suurem kui päikesevalgusel – seega öösel muutub fütokroom järk-järgult inaktiivseks. Pikemate ööde käigus on taim võimeline, lähtudes fütokroomi inaktiivsuse hulgast, hindama öö pikkust. Üldistatult saab õistaimi tüpiseerida järgmiselt: pikapäevataimed, lühipäevataimed ja päevaneutraalsed taimed. Pikapäevataimed vajavad edukaks õitsemiseks päevapikkust, mis ületab (kokkuleppeliselt) 12 tundi – see tähendab, et valguseperiood on pikem kui ööperiood. Enamasti õitsevad need taimed (hilis)kevadel või (vara)suvel. Lühipäevataimed saavad edukalt õitseda, kui ööperiood on pikem valguseperioodist (ehk öö on pikem kui päev). Enamasti õitsevad need taimed hilissuvel, sügisel või talvel. Päevaneutraalsetele taimede õitsemine ei sõltu fotoperiodismist, mis tähendab, et neil pole oluline päeva ja öö pikkuse suhe. Mõnedel päevaneutraalsetel taimedel on märgatud fotoperiodismi asemel vernalisatsiooni ehk jarovisatsiooni. Loomade puhul avaldub fotoperioodiline reaktsioon harvem. Mõnedel loomadel sõltuvad päevapikkusest morfoloogilised tunnused, näiteks kasv ja suurus. Vähem on täheldatud mõnedes rühmades fotoperiodismist tingitud polümorfismi ja ebavõrdset soolist jaotust.
Blue Suede Shoes

"Blue Suede Shoes" on laul, mille kirjutas 1955. aastal Carl Perkins ning mis on tänapäeval üks tuntumaid rockabilly-laule. Johnny Cash kohtas sõjaväes teenides ühte mustanahalist kaasvõitlejat õhujõududest, kes nimetas oma vormikingi "sinisteks seemisnahast kingadeks" (blue suede shoes). Cash soovis, et Perkins kirjutaks neist kingadest laulu. 4. detsembril 1955 märkas Carl lava lähedal tantsimas ühte paari – ilusat tüdrukut ja poissi, kes kandis siniseid seemisnahast kingi. Poiss hoiatas tüdrukut, et too tema kingadele ei astuks ("Don't step on my suedes!"), mille peale Carl imestas, et poiss hindab oma kingi rohkem kui tüdrukut. Samal õhtul kirjutas Carl oma idee paberkotile. Laulu esimesed sõnad pärinevad klassikalisest lastelaulust ("It's one for the money, two for the show, three to get ready..."), millele Carl mõtles otsa "...go, boy, go!", kuid muutis selle Sam Phillipsi soovil ära nii: "...go, cat, go!". Carl salvestas singli Sun Recordsis 19. detsembril 1955 ja see anti välja 21. jaanuaril 1956. Algul müüs singel "Blue Suede Shoes" kehvasti, kuid kuna Carl esitas seda regulaarselt raadiosaates "Big D Jamboree", võitis lugu ajapikku suurt populaarsust. Peagi sattus Carl aga ränka autoõnnetusse, mille tõttu ta enam tükk aega esineda ei saanud, ja laulust sai Elvis Presley hitt. Laulu võib kuulda ka Elvise 1960. aasta filmis "G.I. Blues". Peale Carl Perkinsi ja Elvis Presley on laulu esitanud lugematul arvul artiste. Ajakirja Rolling Stone 2004. aastal koostatud 500 kõigi aegade parima laulu edetabelis jõudis lugu Carl Perkinsi esituses 95. kohale ja Elvis Presley esituses 423. kohale.
Billungid

Billungid on dünastia, mis valitses Saksimaa hertsogiriiki 961–1106. 961–973 Hermann 973–1011 Bernhard I 1011–1059 Bernhard II 1059–1072 Ordulf 1072–1106 Magnus Saksimaa hertsogiriigi Billungite mark Gero mark
Piero di Lorenzo de' Medici

Piero di Lorenzo de' Medici (ka Piero Õnnetu; 15. veebruar 1471 – 28. detsember 1503) oli Firenze tegelik valitseja aastatel 1492–1494 ja Lorenzo Toreda vanim poeg. Pärast Lorenzo küllaltki ootamatut surma sai 21-aastasest Pierost Firenze valitseja. Kuigi ta oli saanud hea hariduse, ei jõudnud isa teda kuigivõrd riigimehe tööks ette valmistada. Lisaks majanduslangusest tingitud üha kasvavale rahulolematusele Firenzes ähvardas Piero võimu ka 1494. aastal alanud prantslaste sissetung Itaaliasse. Kuningas Charles VIII-ga oli liitunud ka Milano hertsog, Medicite kunagine liitlane, samas kui paavst Aleksander VI ajas väga raskesti mõistetavat ning kahepalgelist poliitikat. Piero püüdis seetõttu jääda erapooletuks, kuid Charlesil oli Napolisse tungimiseks vaja läbida ka Firenzele kuuluvad alad. Charles esitas ulatuslikud nõudmised nii raha kui ka kindluste loovutamise osas. Piero püüdis esialgu organiseerida sõjalist vastupanu, kuid enamik firenzelasi oli sellele vastu. Seejärel üritas ta kuningaga läbi rääkida, kuid osutus viletsaks diplomaadiks ning alistus kõigile tema nõudmistele. See tekitas Firenzes suurt viha ning tõi lõpuks kaasa Medicite kukutamise. Piero ja tema vennad põgenesid, ent Firenze avas prantslastele ikkagi väravad. Piero püüdis pärast prantslaste lahkumist oma võimu Firenzes taastada, kuid edutult. Ta asus elama Rooma, kus tegeles peamiselt pidutsemisega, olles kaotanud lootuse oma võimu Girolamo Savonarola mõju alla langenud Firenze vabariigis taastada. 1503. aastal uppus ta paadisõidul, misjärel Medicite perepeaks sai tema vend kardinal Giovanni, hilisem paavst Leo X.
Obrenovićid

Obrenovićid oli dünastia, mis valitses Serbiat 1815–1842 ja 1858–1903. 1815–1839 ja 1858–1860 Miloš Obrenović 1839 Milan I Obrenović 1839–1842 ja 1860–1868 Mihailo Obrenović 1868–1889 Milan II Obrenović 1889–1903 Aleksandar Obrenović
Võnnu piiramine

Võnnu piiramine oli 1210. aastal toimunud Võnnu muinaslinnuse ning seal viibinud orduvendade ja võndlaste piiramine eestlaste, tõenäoliselt ugalaste ja võib-olla ka sakalaste väe poolt. Lahingut on kirjeldatud Henriku Liivimaa kroonikas. 1208. aastal tekkis sõjaline konflikt ühelt poolt Riia piiskopi, Võnnus baseeruvate Mõõgavendade ordu meeste ja põhjapoolsete latgalite ning teiselt poolt ugalaste ja sakalaste vahel, mida oli püütud lahendada 1208./1209. ja 1209./1210. aasta talve rahulepingutega. Viimasega ei ühinenud aga Mõõgavendade ordu ja Koiva vasakkalda latgalid ja liivlased, kes koos mõnede piiskopi meestega tegid retke Otepää linnuse alla, vallutasid selle ja süütasid põlema. Arvatavasti just kättemaksmiseks selle sündmuse eest tegi ugalastest ja võib-olla ka sakalastest koosnev vägi 1210. aasta augustis või septembris sõjakäigu Võnnu linnuse juurde. Kuigi kroonika kirjeldab seda kui võndlaste vastu suunatud retke, oli selle eesmärk siiski pigem Võnnu linnuse kui mõõgavendade tugipunkti ründamine. Eestlaste väe piiratavas linnuses olid Võnnu orduvennad eesotsas Bertoldiga, võndlased ja Polotski vürsti juurde rahuläbirääkimistele teel olnud Riia piiskopi saadikud, kes väe saabumise ajal juhtusid Võnnus olema. Linnuse vallutamiseks tegid eestlased selle kõrvale suuri puude kuhjatisi ja põletasid neid, et nii linnust süüdata ja suitsuga kaitsjate olukorda raskendada. Teise võttena ehitati suurtest puutüvedest piiramistorn, mille abil oli võimalik kõrgemalt positsioonilt seesolijaid rünnata. Võitluse käigus langes ammuküttide noolte läbi palju eestlasi ja eestlaste odade läbi ka mõned võndlased. Kroonika kohaselt jõudis teade piiramisest "mõnede lohakuse tõttu" alles kolmandal päeval Riiga, kust abiväed kohe teele saadeti. Piiramise neljandal päeval, kuuldes Kaupo juhitava liivlaste ja latgalite salga lähenemisest, otsustasid eestlased linnuse alt taanduda, minnes üle Koiva ja suundudes Ümera jõe poole. Eestlaste ja neid jälitama asunud väe vahel toimus järgmisel päeval Ümera lahing. HLK, XII(6)–XIV(6), lk 89–107 Selart, lk 43 Selirand, lk 62 Vahtre, lk 68 HLK, XIV(8), lk 109 Vahtre, lk 68–69 Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Selart, Anti, Ivar Leimus, Linda Kaljundi, Heiki Valk. Ristiretked ja vallutussõjad 13. sajandi Liivimaal, teoses "Eesti ajalugu II. Eesti keskaeg." Toimetaja Anti Selart. Tartu 2012. Selirand, Jüri. Eesti muinasaeg, teoses "Eesti maast ja rahvast. Muinasajast maailmasõjani." Jüri Selirand, Karl Siilivask. Tartu 1996. Vahtre, Sulev. Muinasaja loojang Eestis : vabadusvõitlus 1208-1227. Tallinn : Olion, 1990.
Girolamo Savonarola

Girolamo Savonarola (21. september 1452 Ferrara – 23. mai 1498 Firenze) oli dominikaani preester ja üks Firenze poliitilisi juhte aastatel 1494–1498. Savonarola oli lihtsat päritolu, kuid sai nooruses hea hariduse. Sügavalt usklikku Savonarolat tülgastas aga temaaegne kiriku ilmalikustumine ning usu tähtsuse langus. Ta uuris põhjalikult Piiblit ning püüdis leida tagasiteed algkristlikku vagadusse ja lihtsusse. Peagi hakkas Savonarola uskuma, et kogu viimase aja kultuurilooming on kurja juur ning toretsev renessanss on märk maailma allakäigust. 1475. aastal sai Savonarolast dominikaani jutlustaja. 1482. aastal saabus ta esmakordselt Firenzesse, kuid ei paistnud seal eriti millegagi silma. 1487. aastal lahkus ta sealt täiesti tundmatuna. Kuid 1490. aastal ta naasis ning et linnas oli alanud majanduslangus, köitsid tema jutlused maailma allakäigust ning renessansliku toreduse patususest eelkõige vaesemaid inimesi. Kuid tema usuliselt sütitavad kõned paelusid ka mitmeid ülikuid, isegi üks uhkemaid renessanssvürste Lorenzo de' Medici käis tema jutlusi kuulamas ning lubas tal asuda jutlustama koguni Firenze peakirikus. Kuid õige pea muutusid ta kõned otseselt Medicite-vastasteks, keda ta hakkas kujutama kui hoolimatuid türanne. Raskelt haige Lorenzo ei võtnud Savonarola vastu aga midagi ette, lastes tal jutlusi edasi pidada. Nõnda kasvas Savonarola pooldajaskond kiiresti. 1492. aastal, kui Lorenzo Tore suri, lasi ka tema poeg Piero Savonarolal edasi jutlustada. Tema üleskutsed senisest patuelust loobuda ning lihtsuses ja vaesuses elada leidsid üha enam poolehoidjaid ning et ta oli tõusnud Medicite kõige silmapaistvamaks oponendiks, hakkasid tema selja taha koonduma kõik Medicite vastased, sealhulgas ka võimsad aadliperekonnad. 1494. aastal, Medicite kukutamise järel, sai Savonarolast üks Firenze vabariigi mõjukamaid poliitikuid. Ta osales mitmetel diplomaatilistel läbirääkimistel, sealhulgas ka Prantsusmaa kuninga Charles VIII-ga. Samal ajal jätkas ta ka jutluste pidamist, mis muutusid üha apokalüptilisemateks. Peagi asus ta oma jutluste sisu ellu rakendama, asudes patuelu sümboleid avalikult põletama. Nii langesid tuleroaks mitmed kunstiteosed, raamatud ja erinevad luksusesemed. Savonarola äärmuslik fanatism hakkas mitmeid Firenze eliiti kuuluvaid inimesi häirima, sest jutlustaja keelas ära igasuguse liigkasuvõtmise, sealhulgas ka kauplemise, mis oli enamiku perede jõukuse allikaks. Nõnda süvenes aastate jooksul ka opositsioon Savonarola vastu, mis 1498. aastal viis tema ketseriks kuulutamise, vangistamise ja hukkamiseni. Ta poodi üles ja põletati seejärel Sinjoriia platsile tehtud tuleriidal. Tuhk visati Arno jõkke.
Rasheed Wallace

Rasheed Abdul Wallace (sündinud 17. septembril 1974) on Ameerika Ühendriikide endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 16 hooaega ja tuli Detroit Pistonsiga 2004. aastal NBA meistriks. Wallace valiti 1995. aasta NBA draft'ist neljandana Washington Bulletsisse. Esimesel aastal keskmiselt 10,1 punkti ja 4,7 lauapalli mängus toonud Wallace pälvis koha uustulnukate sümboolses teises viisikus, kuid vahetati debüüthooaja järel Rod Stricklandi ja Harvey Granti vastu Portland Trail Blazersisse. Ligi seitse aastat Portlandis mänginud Wallace aitas meeskonna 1999. ja 2000. aastal läänekonverentsi finaali ja valiti 2000. ja 2001 aastal NBA tähtede mängule. Oma parimal, 2001/02. hooajal tõi Wallace keskmiselt 19,3 punkti ja 8,2 lauapalli mängus. 2004. aastal vahetati Wallace esmalt Atlanta Hawksi, kelle eest jõudis kaasa teha vaid ühe mängu, misjärel kaubeldi ta kohe edasi Detroit Pistonsisse. Samal aastal tuli ta koos Ben Wallace'i, Richard Hamiltoni, Chauncey Billupsi ja Tayshaun Prince'iga NBA meistriks, kui finaalis alistati favoriit Los Angeles Lakers 4 : 1. Pistons pääses NBA finaali ka järgmisel, 2005. aastal, kuid tasavägine finaalseeria kaotati mängudega 3 : 4 Tim Duncani juhitud San Antonio Spursile. Aastatel 2006–2008 jäi Pistonsi laeks idakonverentsi finaal, kus kaotati 2 : 4 vastavalt Miami Heatile (2006), Cleveland Cavaliersile (2007) ja Boston Celticsile (2008). 8. juulil 2009 sõlmis Wallace kolmeaastase lepingu Boston Celticsiga. Vahetusmängija rolli taandunud Wallace kogus põhihooajal keskmiselt 22,5 minutiga 9 punkti ja 4,1 lauapalli mängus. Finaali jõudnud Celtics kaotas seeria 3 : 4 Kobe Bryanti ja Los Angeles Lakersi vastu. 10. augustil 2010 teatas Wallace, et lõpetab mängijakarjääri. 2012. aasta oktoobris naasis Wallace aga NBA-sse, kui sõlmis lepingu New York Knicksiga. 2012/13. hooajal 21 kohtumist kaasa teinud Wallace tõi ligi 14 minutiga keskmiselt 7 punkti ja 4 lauapalli mängus. 17. aprillil 2013 pidi Wallace jalavigastuse tõttu karjääri teist ja viimast korda lõpetama. NBA meister (2004) Neli korda valitud NBA tähtede mängule (2000, 2001, 2006, 2008) NBA uustulnukate sümboolne teine viisik (1996) Wallace teenis 2000/01. hooajal 80 mänguga kokku 41 tehnilist viga, mis tähistab praeguseni kehtivat NBA rekordit. Rasheed Wallace – NBA.com Rasheed Wallace – Basketball-Reference.com
Tartu lahing

Tartu lahing võib viidata järgmistele sündmustele: Tartu lahing (1224) Tartu piiramine (1704) Tartu lahing (1919) Tartu lahing (1941) Tartu lahing (1944) Emajõe lahing