laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ivan Heško

Ivan Heško (ukraina Іван Гешко, sündinud 19. augustil 1979 Tšernivtsis) on Ukraina kergejõustiklane (põhidistants 1500 m jooks). Pariis 2003 pronksmedal 1500 m jooksus (3.33,17) Budapest 2004 hõbemedal 1500 m jooksus (3.52,34) Moskva 2006 sisemaailmameister 1500 m jooksus (3.42,08) Madrid 2005 Euroopa sisemeister 1500 m jooksus (3.36,70) Ivan Geško on 181 cm pikk ja kaalub 70 kg.
Pinakoteek

Pinakoteek (kreeka keeles πινακοθήκη) oli pildigalerii kas Vanas Kreekas või Vanas Roomas. Eriti kasutatakse seda nime Kreekas Ateena akropolil asunud hoone Propylaia vasema tiiva moodustanud pilte sisaldanud ehitise kohta. Pinakoteek asus otse Nike ja Athena templi kõrval. Kuigi geograaf Pausanias kirjutab piltidest "mida aeg ei olnud kustutanud" ning mis näib viitavat freskodele, näitab fakt, et seintel ei ole jälgi ettevalmistustest krohvimiseks, seda, et need maalid olid molbertil pildid. Roomlased võtsid selle sõna kasutusse eramajas olevat pilte, kujusid ja muid kunstiteoseid sisaldavat ruumi tähistava sõnana. Tänapäeval kasutatakse sõna "pinakoteek" sageli avaliku kunstigalerii kohta ja seda peamiselt Itaalias (Pinacoteca): näiteks Brera pinakoteek Milanos ja teised sarnased asutused Bolognas, Sienas, Vatikanis ja Torinos. Brasiilias asub Pinacoteca do Estado de São Paulo. Müncheni kolm peamist kunstigaleriid on Alte Pinakothek (vanem kunst), Neue Pinakothek (19. sajand) ja Pinakothek der Moderne. Aastatel 2010–2014 asus Müncheni lähedal Hallbergmoosi omavalitsuses "Pinakothek Hallbergmoos". Pausanias. Raam. I, xxii. 6. J. G. Frazer. "Pausanias's Description of Greece", 1898, ii. 252. Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press
Ratchis

Ratchis (ka Rachis, Raditschs, Radics, Radiks jne) oli Friuli hertsog (739–744) ja langobardide kuningas (744–749). Tema isa Pemmo oli samuti Friuli hertsog. Ratchis abiellus roomlanna Tassiaga. Ratchis valitses rahus seni, kuni ta otsustas teadmata põhjustel Perugiat piirama asuda. Paavst Zacharias suutis teda veenda piiramist lõpetama; seejärel Ratchis loobus troonist ja asus koos oma perega Monte Cassino kloostrisse. Pärast oma venna Aistulfi, kes oli tema troonist loobumise järel kuningaks saanud, surma aastal 756 proovis Ratchis veel korra langobardide üle valitseda, kuid ta sai lüüa langobardide viimaseks kuningaks jäänud Desideriuse käest ja taandus kloostrisse. Langobardid Langobardide kuningate loend German Tribes.org Lombard Kings. Paulus Diaconus. "Historia Langobardorum", "Storia dei Longobardi"; introduzione di Claudio Leonardi; apparati critici e iconografici a cura di Roberto Cassanelli. Milano: Electa, 1985. Jörg Jarnut. "Storia dei Longobardi". Torino: Einaudi, 2002. ISBN 88-464-4085-4. Sergio Rovagnati. "I Longobardi", Milano: Xenia, 2003. ISBN 88-7273-484-3.
Sentinum

Sentinum oli Vana-Rooma linn, mis asus 21. sajandi alguse haldusjaotuse järgi Itaalia Marche maakonnas. Linn asus madalas kohas, ligikaudu kilomeeter lõunas tänapäevase Sassoferrato omavalitsusüksuse keskusest. Linna varemed määrati kindlaks 1890. aastal ja leid avaldati trükis T. Buccolini poolt. Säilinud on linnamüüri alusmüürid ja leitud on ka linna väravaid, tee, veehoidlad ja elumajade riismeid. Tähelepanuväärsed kultuuriliselt tähtsaid leiud sisaldavad ka mitmeid 3. sajandi viimasest poolest pärinevaid mosaiiksillutisi ja raidkirju; viimaste hulka kuuluvad ka kolm tähtsat tabulae patronatus''t ehk ametlike patroonide määramise õiguslike ratifitseerimiste jäädvustust. Sentinumi lähedal toimus aastal 295 eKr Sentinumi lahing, milles roomlased alistasid samniidide ja gallide ühisväed. 40. aastatel eKr toimunud Rooma kodusõdade ajal asus Sentinum Marcus Antoniuse poolele, kuid seepeale linn hävitati väejuht Salvidienus Rufuse juhitud Octavianuse vägede poolt. Linn planeeriti, ehitati ja linnastati uuesti ning Sentinumist sai keisririigi linn, millel olid munitsiipiumi ning (nagu vahel on oletatud) ka koloonia privileegid. Linnas asunud keisririigi algusaega dateeritud termidest on leitud suur mustriline mosaiik, mida säilitatakse Marche riiklikus arheoloogiamuuseumis (Museo archeologico nazionale delle Marche). Münchenis asuvas Glüptoteegi muuseumis säilitatakse Sentinumist leitud 2. sajandist pärinevat värvilist Mithra-Soli kujutavat mosaiiki. Vana-Rooma ajast on säilinud ka mithraistlikud loomi kujutavad bareljeefid, mis esindasid pühendatud isiku arengu etappe, kuid need kasutati ära sealses Santa Croce kirikus; lisaks on jäädvustatud ka mitrahistlikke raidkirju. Arvatakse, et Sentiumi linlik elu kukkus kokku 5. sajandi esimestel aastatel toimunud Alaric I sissetungi ajal ja hiljem see ei taastunud. Linna asukohas ja seda ümbritsevatel aladel on tehtud arheoloogilisi väljakaevamisi Genova Ülikooli ja Urbino Ülikooli koostöös (töödejuhatajad olid vastavalt Maura Medri ja Sergio Rinaldi Tufi). Koht on kaitse all kui Sentinumi arheoloogiline park. Urbs Salvia arheoloogiline park Ricina Septempeda Suasa "Princeton Encyclopedia of Classical Sites", s.v. "Sentinum". T. Buccolini. "Notizie degli scavi", 1890, 346. Cassius Dio 48.13.2.5; Appianos "Kodusõjad" 5.30. C. Ramelli. "Monumenti mitriaci di Sentinum" (1863); Corpus Inscriptionum Latinarum XI, 5736-37. Zosimus Historicus. 5.37. Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press. Soprintendenza per i Beni Archeologici delle Marche
Adam Hlebowicz

Adam Stefan Hlebowicz (sündinud 7. novembril 1962) on poola ajakirjanik ja ajaloolane. Ta on olnud Gdanski Läänemere kultuurikeskuse direktor. 18. märtsil 2002 anti talle Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk, tunnustades teda Gdanski Läänemere kultuurikeskuse direktorina tehtud töö eest. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 21.04.2015)
Aleksander Bobkowski

Aleksander Bobkowski (5. jaanuar 1885 – 1. märts 1966) oli Poola sõjaväelane, poliitik, insener. 2. juunil 1935 anti talle Eesti Kotkaristi I klassi teenetemärk. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 21.04.2015)
Andris Rāviņš

Andris Rāviņš (sündinud 3. jaanuaril 1955 Elejas) on Läti poliitik. 1980. aastal lõpetas ta Läti Põllumajandusülikooli mehaanikainseneri erialal. Ta on alates 2001. aastast Jelgava linnapea. 1997. aasta augustist kuni 1998. aasta novembrini oli ta Läti põllumajandusminister. 7. detsembril 2005 anti talle Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Jelgava linnapeana. Jelgava linna koduleht Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 21.04.2015)
Moses Wolf Goldberg

Moses Wolf Goldberg (30. juuni 1905 Ruhja – 17. veebruar 1964 Montclair, Essexi maakond, New Jersey osariik, USA) oli Eesti juudi päritolu keemik. Ta sündis Ruhjas, kuid kasvas üles Võrus. Aastal 1923 lõpetas ta Tartu Linna Saksa Ühishumanitaargümnaasiumi, siis õppis ta aastatel 1923–1924 Tartu Ülikoolis keemiat. Ta läks 1924. aastal edasi Zürichi Tehnikakõrgkooli, mille lõpetas insener-keemikuna. Ta sai 1931. aastal samas doktorikraadi. Ta emigreerus 1942. aastal koos abikaasaga Ameerika Ühendriikidesse. Ta arendas 1949. aastal koos Leo Henryk Sternbachiga välja meetodi biotiini (B-vitamiin) sünteesimiseks. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Andrea von Ramm

Andrea von Ramm (ka Andrea Ramm von Marnov; 8. september 1928 Pärnu – 30. november 1999 München) oli eesti ooperilaulja (metsosopran), muusikapedagoog. Ta oli muu hulgas Itaalia muusikakollektiivi Studio der frühen Musik liige. [1]
Terrence Trammell

Terrence R. Trammell (sündinud 23. novembril 1978 Atlantas) on USA kergejõustiklane (põhidistantsid 100 m jooks, 200 m jooks ja 110 m tõkkejooks). Sydney 2000 hõbemedal 110 m tõkkejooksus (13,16) Ateena 2004 hõbemedal 110 m tõkkejooksus (13,18) Pariis 2003 hõbemedal 110 m tõkkejooksus (13,20) Ōsaka 2007 hõbemedal 110 m tõkkejooksus (12,99) Berliin 2009 hõbemedal 110 m tõkkejooksus (13,15) Lissabon 2001 sisemaailmameister 60 m tõkkejooksus (7,51) Moskva 2006 sisemaailmameister 60 m tõkkejooksus (7,43) pronksmedal 60 m jooksus (6,54) Terrence Trammell on 188 cm pikk ja kaalub 84 kg.
Tallinna Kolmekäelise Jumalaema kirik

Tallinna Kolmekäelise Jumalaema kirik on kreekakatoliku kirik Tallinnas aadressil Laboratooriumi tänav 22. Eesti Evangeelselt Luterlikult Kirikult aastatel 1994–1997 renditud ja 1998. aastal omandatud keskaegse tsistertslaste kabeli remontis ja võttis kirikuhoonena kasutusele Ukraina Kreekakatoliku Kiriku Kolmekäelise Jumalaema Kogudus Tallinnas. 1997. aasta lõpus kirik hävis tulekahjus, tahtliku süütamise asjas algatati kriminaalasi. 14. oktoobril 2000 pühitseti taastatud kirik Kolmekäelise Jumalaema auks, kes on kõigi elusolendite, alusetult süüdistatute või ebaõiglaselt tagakiusatute kaitsja. Pühitsemise viis läbi Ukraina Kreekakatoliku Kiriku peapiiskop Ljubomõr Guzar. Kiriku ikonostaasi maalis Lvivi kunstnik Petro Gumenjuk, interjööri kujundas ja teostas koos abilistega koguduse vanem Anatoli Ljutjuk. Ukraina Kultuurikeskus Ukraina kreeka-katoliku kiriku Tallinna kogudus (vaadatud 18.04.2015) Viitamistõrge: Vigane <ref>-silt; nime ":1" on määratud mitu korda erineva sisuga. Ukraina Kultuurikeskus: Kirik (vaadatud 18.04.2015) Ukraina Kultuurikeskus: Kolmekäeline Jumalaema (vaadatud 18.04.2015) Jevgeni Kaljundi. Kunstiväärtused ukraina kirikus Sirp, 8. detsember 2000. Ukraina Kultuurikeskus: Ukraina kultuurikeskus (vaadatud 21.04.2015) Ukraina Kreeka-Katoliku Kirik Eestis Ora Et Labora - Ukraina Kultuurikeskuse veebisait Kunstiväärtused ukraina kirikus Sirp, 8. detsember 2000. Ukraina kirik: kogu aeg tegemist täis Eesti Kirik, 16. november 2010.
Alexander Postels

Alexander Johann Gustav Postels (24. august 1801 Helme pastoraat – 28. juuni 1871 Viiburi) oli Venemaa mineraloog, maadeuurija ja pedagoog. Ta oli Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia liige. Postels EAA, f. 1296, n. 2, s. 4, L 1. Alexander Postels veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Mihhail Kotik

Mihhail Kotik (23. jaanuar 1923 Berditšiv, Ukraina – 20. detsember 1994) oli psühholoogiateadlane. Ta töötas Tartu Ülikoolis loogika ja psühholoogia kateedris õppejõu ning hiljem kateedri juhatajana. Tema peamiseks uurimissuunaks oli tehno- ja ohutuspsühholoogia. 1940. aastal astus Kotik Moskva Lennundusinstituuti, kust kahe aasta pärast läks vabatahtlikuna sõtta, teenides lennuväes mehaanikuna. 1948. aastal lõpetas ta lennuväe inseneride akadeemia, mille järel hakkas tööle lennuväeinsenerina sõjaväe lennuväljal. 1970. aastal läks erru alampolkovniku aukraadis. Psühholoogiaga hakkas ta tegelema olude sunnil: Nõukogude Liidus toimus lennukatastroof, mida uurinud komisjon süüdistas õnnetuses Mihhail Kotiku juhitud inseneriteenistust. Kotikul õnnestus aga tõestada, et tegu ei olnud tehnilise, vaid konkreetse indiviidi poolt tehtud veaga. Sellest alates sai inimlike vigade analüüs Mihhail Kotiku üheks olulisemaks uurimisteemaks, mida käsitlevad ka mitmed tema venekeelsed monograafiad. 1965. aastal kaitses ta tehnikateaduste kandidaadi väitekirja ning 1975. aastal Moskva Ülikoolis psühholoogiadoktori väitekirja, aga kraad jäi kinnitamata. 1987. aastal kaitses Leningradis uue, ohutuse psühholoogia teemalise tööga edukalt psühholoogiadoktori kraadi. Ta sattus Tartusse Tartu Ülikooli loogika ja psühholoogia kateedri tollase juhataja Andres Pärli kutsel ning hakkas õpetama tehnopsühholoogia kursust. Alates 1966. aastast oli Mihhail Kotik seotud Tartu Ülikoolis psühholoogia õpetamisega, millest ligi 10 aastat oli ta loogika ja psühholoogia kateedri juhataja ja ainus professor. Pärast emeriitprofessoriks saamist pidas ta kuni surmani psühholoogialoenguid. Mihhail Kotik avaldas 1978. aastal tehnopsühholoogia õpiku, mis oli üsna unikaalne nähtus vene keeleruumis. Tema kõige olulisemaks tööks peetakse 1981. aastal ilmunud teost "Ohutuse psühholoogia". See on ka tema kõige tsiteeritum töö, mida 2012. aasta seisuga Web of Science'i andmetel on kümmekond korda tsiteeritud. 1971. aastal tuli Kotiku sulest teos "Inseneripsühholoogia lühikursus", kuhu ta koondas Tartu Ülikoolis peetud inseneripsühholoogia kursuse loengud. 1985. aastal ilmus temalt raamat "Juhtimise vead", 1990. aastal aga "Inimlaps autoroolis. Psühholoogiaprofessori tähelepanekuid", kus ta käsitles liiklusohutuse psühholoogilisi aspekte. Pärast Eesti taasiseseisvumist sai ta teenete eest Eesti kodakondsuse ja suri 1994. aastal leukeemiast nõrgestatuna kopsupõletikku. Mihhail Kotiku eluteed lennuväe inseneri ja teadlasena kajastati 2015. aasta jaanuarist märtsini Tartu Ülikooli raamatukogus näitusel "Professor Mihhail Kotik ja ohutuspsühholoogia". In memoriam. Mihhail Kotik. (1994). Postimees, 23. detsember. Allik, J. (2012). Kui Arno isaga koolimajja jõudis, olid tunnid juba alanud. Kuidas käis psühholoogia õppimine Tartu Riiklikus Ülikoolis. Eesti Psühholoogide Liidu laualeht nr 50. [www] http://www.epll.planet.ee/index.php?option=com_content&view=article&id=59:kui-arno-isaga-koolimajja-joudis-Olid (21.04.15)
Benno Schotz

Benno Schotz (28. august 1891 Kuressaare – 11. oktoober 1984 Glasgow) oli eesti päritolu Šotimaa skulptor. Jonathan Blackwood: "Benno Schotz: Unknown Estonian Sculptor", Tallinn (2007) Benno Schotz: Bronze In My Blood, Gordon Wright, Edinburgh (1981) Hugh T. Stevenson: "Schotz, Benno (1891–1984)", Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press (2004) Pärnakas Inglise lugupeetavamate kunstnikkude pere liige. - Päevaleht, 28.02.1930
Bernhard Otto von Rehbinder

Bernhard Otto von Rehbinder (21. november 1662 Tallinn – 12. november 1741 Torino) oli Sardiinia kindralfeldmarssal. Tema isa oli Rootsi sõjaväelane ja poliitik Otto von Rehbinder. Itaalia wiki: Rehbinderi rügement
Kersti Uibo

Kersti Uibo (sündinud 22. septembril 1956 Kilingi-Nõmmes) on Londonis elav ja töötav eesti filmirežissöör (dokumentalist). Ta on lõpetanud Tallinna 7. Keskkooli (1974), Moskva Maurice Thorezi nimelise Võõrkeelte Instituudi inglise ja saksa filoloogina (1980), Londoni Ülikooli Queen Mary College’i ajalooteaduskonna bakalaureusekraadiga (1991) ning National Film and Television Schooli (NFTS) dokumentaalfilmi režii osakonna magistrikraadiga (1995). Kersti Uibo töötas aastatel 1980–1984 Eesti Televisioonis muusikasaadete toimetajana. Pärast abiellumist 1985. aastal asus ta elama Londonisse, kus töötas aastatel 1985–1988 Londoni ülikooli Queen Mary kolledžis. Aastatel 1990–1991 töötas ta Ühendkuningriigi Eesti Infobüroo direktorina, olles üks Eesti saatkonna taastajatest. 1995. aastast on ta vabakutseline dokumentaalfilmide režissöör ja filmiõpetaja, kes korraldab rahvusvahelisi dokumentalistide meistriklasse. Kersti Uibo dokumentaalfilmid on esindanud Eestit filmipäevadel ja osalenud paljudel rahvusvahelistel filmifestivalidel. Ehkki tema 1994. aasta dokumentaalfilm „Evaldimaa“ on tehtud tudengifilmina, võitis see Pärnu Rahvusvahelise Dokumentaal- ja Antropoloogiafilmide Festivali peaauhinna ning esindas Eestit Pariisi „Cinema du Reel“ (1997) Balti retrospektiivi filmiprogrammis, Londoni Balti Kultuuripäevadel (1998) ja Montreali dokumentaalfilmifestivali (1999) Balti retrospektiivis. Tema dokumentaalfilme „Diiva vannis“ (1993) ja „Evaldimaa“ näidati New Yorgi Moodsa Kunsti Muuseumis programmis „New Documentaries“ (1996). 2005. aasta Pimedate Ööde filmifestivali raames esines Uibo oma autoriprogrammiga. 1994 "Evaldimaa" 2002 "Kitsas on värav" 2006 "Vaikelu naisega" 2011 "See on see päev" 2019 "Juured. Emakivi" Ta on üks 59 Eesti filmirežissöörist, kes allkirjastasid 2021. aasta septembris Eesti valitsusele adresseeritud manifesti, mis oli ajendatud valitsuse plaanist vähendada järgmisel aastal Eesti filmide rahastust 42 protsenti. "See tähendaks Eesti filmikultuuri vältimatut hääbumist," olid praktikutest filmiloojad mures Eesti filmi käekäigu pärast. Kersti Uibo vanavanaisa oli Karl August Hermann ja tema õde on laulja Pille Lill. Kersti Uibo tudengifilm „Diiva vannis“ (1993) portreteerib tema enda ja ta õe kui noorte, rahvusvahelise haardega ambitsioonikate loomeinimeste tegemisi ja igapäeva. Eesti filmitegijad mures: valitsuse kärpekava tähendab Eesti filmi lõppu TV3 Uudised / BNS, 06.09.2021. Kersti Uibo Eesti filmi andmebaasis Kersti Uibo koduleht Kärt Hellerma. Vastab Kersti Uibo Teater. Muusika. Kino, 2004, nr 12
Kätlin Valdmets

Kätlin Valdmets (sündinud 1988 Harju maakonnas) on eesti modell. Ta võitis 2012. aastal Miss Estonia võistluse.
Madli Vilsar

Madli Vilsar (sündinud 13. septembril 1991 Kuressaares) on eesti modell. Ta võitis 2011. aastal Miss Estonia võistluse.
Aleksei Feofanov

Aleksei Feofanov (vene Алексей Александрович Феофанов; 16. märts 1896 (teistel andmetel 1899)[küsitav] – 20. detsember 1967 New York) oli Eesti ja Venemaa sõjaväelane (kapten). Ta on kirjutanud sõjanduse õppematerjale. "Käsirelvade laskemoona materjalosa". Tallinn: Sõjaväe Õppeasutised, 1939. 69 lk Ohvitseride andmekogu
Eduard Robert Friedrich Michelson

Eduard Robert Friedrich Michelson (27. oktoober 1861 (ukj) Tallinn – 28. september 1944) oli Eesti psühhiaater. Ta õppis aastatel 1881–1887 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Untersuchungen über die Tiefe des Schlafes. Dorpat, Schnakenburg’s Buchdruckerei, 1891 Untersuchungen über die Tiefe des Schlafes W: Kraepelin E. (ed.) Psychologische Arbeiten 2, 84–117 (1899) Mikhelson E, Chizh VF. Derpistaya psikhiatricheskaya klinika. S 1881 g. po 1891 g. Vestnik klinicheskoy i sudebnoy psikhiatrii i nevropatologii 9, ss. 208-233, 1892 Arnold Hasselblatt: "Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat", Dorpat: C. Mattiesen, 1889, Matrikkel 11306, lk.792
Endel Redlich

Endel Redlich (7. märts 1923 Sepa talu, Vigala vald, Läänemaa – 28. juuni 1949 Urevere, Kullamaa vald, Läänemaa) oli eesti metsavend. Ta sündis seitsmelapselises perekonnas. Lõpetas 1941. aastal Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi. 1944. aasta sügisel põgenes Nõukogude mobilisatsiooni eest metsa. 1945. aasta lõpul ta legaliseerus. Vabadust lubati talle tingimusel, et ta hakkab tegema julgeolekuorganitega koostööd. Talle anti agendinimi "Röövel", kuid ta põgenes kohe metsa tagasi. Oli 1946. aastal Läänemaal loodud metsavendade organisatsiooni Relvastatud Võitluse Liidu juht. Hukkus 1949. aasta 28. juunil Topi talu lähedal Ureveres Kullamaa vallas julgeoleku korraldatud varitsuses. Aino Lepp. "Vabaduse hinnaks on elu". Hotpressi Kirjastus. Tartu 2008. Lk 360–423 Aino Lepp. "Vabaduse hinnaks on elu". Hotpressi Kirjastus. Tartu 2008 Mart Laar. "Metsavennad. Relvastatud vastupanu Eestis Teise maailmasõja järel". Read. Tallinn 2013 Estonica. Encyclopedia about Estonia Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Johan Leppik

Johan Leppik (ka Juhan Leppik; 28. juuli 1894 Suure-Kõpu vald – 25. jaanuar 1965 Ryssby, Rootsi) oli Eesti arst ja diplomaat. Ta lõpetas 1912. aastal Tartu Aleksandri Gümnaasiumi ja 1918. aastal Tartu Ülikooli, kus oli õppinud arstiteadust. Aastatel 1924–1927 oli ta Eesti saadik Poolas, 1931–1936 Leedus ja 1936–1940 Itaalias. 1936 Kotkaristi I klassi teenetemärk http://www.president.ee/et/vabariik/teenetemargid/kavaler/7210/juhan-leppik ̈* [1]
Georg Veigelin

Georg Veigelin (vene Георгий Евгеньевич Вейгелин; 20. veebruar 1886 Tallinn – kevad 1945 Gdanski lähedal) oli Eesti sõjaväelane (vanemleitnant), miiniristleja Lennuk esimene kapten. 8. oktoobril 1920 anti talle II liigi 3. järgu Vabadusrist. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 21.04.2015) EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940.
Peeter Reštšinski

Peeter Reštšinski (sündinud 22. aprillil 1955) on Eesti diplomaat. Ta on lõpetanud 1973. aastal Tallinna 22. Keskkooli. Ta kuulub Eesti Üliõpilaste Seltsi. Aastatel 1996–2000 oli ta Eesti suursaadik Poolas. "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 15. jaanuar 2015. Vaadatud 21. aprillil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.ohtuleht.ee/206873/eesti-uliopilaste-selts-sormuste-vennaskond-kes-tahab-kontrollida-eestit
Sergei Ivanov (Eesti poliitik)

Sergei Ivanov (vene keeles Сергей Васильевич Иванов; sündinud 5. jaanuaril 1958 Haapsalus) on Eesti poliitik. Ta lõpetas aastal 1982 Tallinna Polütehnilise Instituudi automatiseeritud juhtimissüsteemide erialal ning aastal 1992 Peterburi Riigi- ja Munitsipaaljuhtimise Instituudi politoloogia erialal. Ta on olnud VIII (valimisliit Meie Kodu On Eestimaa!), IX (Eestimaa Ühendatud Rahvapartei) ja X Riigikogu (Eesti Reformierakond) liige. 18. juunist 2000 kuni juunini 2002 oli ta Vene Balti Erakonna esimees. 2009. aastal astus ta Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. Ta oli 2010–2011 Tallinna Vene Muuseumi juhataja. http://www.vvk.ee/riigikogu-valimised-2011/kandidaadid2011/?pid=6756&cid=16453 Endine reformierakondlane Ivanov astus sotside ridadesse, EPL, 27. august 2009 Tallinna Vene Muuseum vallandas Sergei Ivanovi, ERR uudised
Sg-122

SG-122 oli saksa tanki PzKpfw III ja liikursuurtüki StuG III veermikule ehitatud nõukogude liikursuurtükk, mida ehitati peamiselt Stalingradi kotist saadud töökorras tankide veermikele. Sellel oli peal haubits M-30S (sama mis liikursuurtükil SU-122).
Wladislaw von Szeliga-Mierzeyewski

Wladislaw Laurentius von Szeliga-Mierzeyewski (vene Владислав-Лаврентий Осипович [Лаврентий] Шелига-Мержеевский; 22. august 1841 (ukj) – 26. märts 1918 (ukj)) oli Venemaa ja Eesti päritolu arst. 1876. aastal avas Peterburist pärit arst dr med Wladislav Laurentius von Szeliga-Mieržeyewski Saaremaal Kuressaares, Allee tänaval Baltikumi moodsaima Roomassaare Mudasupelusasutuse (Badeanstalt Romasar). Tal oli kaks poega: zooloog Wladislaus von Szeliga-Mierzeyewski ja arst Gonzago von Szeliga-Mierzejewski.
Wladislaus von Szeliga-Mierzeyewski

Wladislaus Eugen Johann von Szeliga-Mierzeyewski (3. august 1882 Kuressaare – 20. september 1959 Brockum) oli eesti, poola ja saksa juurtega zooloog. Tema isa oli arst Wladislaw von Szeliga-Mierzeyewski, vend oli arst Gonzago von Szeliga-Mierzejewski. Tema üks poeg oli saksakeelse saarluse alalhoidja ja edendaja Wolfgang von Szeliga-Mierzeyewski. Wladislaw von Szeliga-Mierzeyewski kui Saaremaa putukate uurija, Tõnu Talvi, Saaremaa Muuseumi Kaheaastaraamat 1995-1996
Ferdinand Pettai

Ferdinand Pettai (12. mai 1888 Kaagjärve vald – 20. jaanuar 1976 New York) oli eesti näitleja ja näitejuht. Ta lõpetas Valga linnakooli, õppis aastatel 1908–1910 Peterburis A. Zaslavski muusika- ja draamakoolis L. Suvorini juures laulmist, täiendas end aastatel 1922–1923 Berliinis ja Pariisis. Ta mängis aastatel 1910–1912 teatris Vanemuine, aastatel 1912–1913 Peterburi eesti seltsides, aastatel 1913–1914 teatris Endla, aastatel 1914–1915 teatris Säde ja aastatel 1915–1931 teatris Vanemuine. Aastatel 1931–1934 oli ta Haridusliidu näitekunstikonsultant, aastatel 1934–1935 oli ta Narva Teatri juht, aastatel 1936–1938 teatri Säde juht ja aastatel 1938–1943 Võru teatri Kannel juht. Ta lavastas ka operette. Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale, sealt aastal 1950 USA-sse. Tema poeg on elektroonikainsener Raul Pettai, pojapoeg politoloog Vello Pettai. 1936 Eesti Näitlejate Liidu kuldrinnamärk 1910 Henrik Ibsen "Seltskonna toed" (Voegeland) 1911 Hermann Sudermann "Jaanituli" (Plötz) 1915 Lydia Koidula "Saaremaa onupoeg" (Muru Mikk) 1916 Nikolai Gogol "Revident" (Dobtšinski) 1916 August Kitzberg/Juhan Simm "Kosjasõit" (Lõoke) 1921 Ferenc Lehár "Krahv Luxemburg" (Basil) 1922 August Kitzberg/Juhan Simm "Kosjasõit" (Lõoke) 1926 August Kitzberg/Juhan Simm "Kosjasõit" (Lõoke) 1927 Henrik Ibsen "Peer Gynt" (Dovre-vana) 1928 Shakespeare "Hamlet" (Guildenstern) 1930 Charles Dickens "Kilk koldel" (Kaleb) 1925 Valter Bromme "Marion" 1925 Oskar Strauss "Viimne valss" 1934 Pal Abraham "Viktooria ja tema husaar" 1936 Oskar Luts/Andres Särev "Tagahoovis" 1936 August Mälk/Andres Särev "Õitsev meri" 1937 Hella Wuolijoki "Niskamäe naised" 1939 Maria Jotuni "Mehe küljeluu" 1940 Maksim Gorki "Vassa Železnova" Eesti teatri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Eesti Teatriliit. Tallinn 2000 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=3099