laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Anton Laar

Anton Laar (13. juuni 1885 Leie, Võisiku vald – 23. veebruar 1933 Tartu) oli eesti õigeusu vaimulik: köster-kooliõpetaja, diakon, preester, ülempreester, EAÕK kirikuvalitsuse liige, Asutava Kogu Kristliku Rahvaerakonna liige, samuti pedagoog-usuõpetaja, ajaloolane, ajakirjanik. Ta sündis 13. juunil 1885 Viljandimaal Võisiku vallas Leie külas mölder Tõnis (Dionissi) Laari ja Ann Laari peres. Anton Laar suri Tartus 23. veebruaril 1933 ja maeti Tartu Aleksander Nevski kalmistule. Tema hauasammas pühitseti 2. veebruaril 1935 Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksandri poolt. Kolga-Jaani kihelkonnakool  1895–1896 Riia vaimulik kool 1896–1900 Riia Vaimulik Seminar 1900–1903 (lõpetas kooli eksternina ja omandas köster-kooliõpetaja kutse) Tartu Ülikooli filosoofiateaduskond 1923–1930 pühitseti diakoniks 29. augustil 1909 Tallinna Aleksander Nevski peakirikus Riia ja Miitavi ülempiiskop Agafangeli poolt pühitseti preestriks 30. augustil 1909 Tallinna Aleksander Nevski peakirikus Riia ja Miitavi ülempiiskop Agafangeli poolt pühitseti ülempreestriks 15. mail 1921 Tallinna Püha Siimeoni ja Naisprohvet Hanna kirikus Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksandri poolt puusaehe (nabedrennik) teenistusmüts kamilavka rinnarist Karula Jumalaema kaitsmise kogudus 1904–1905 Ilmjärve Jumalailmumise kogudus 1905–1908 Häädemeeste Issandamuutmise kogudus 1908-1909 pr Laimjala Vassilius Suure koguduses 1909–1913 pr Penuja Kõikide Pühakute koguduses 1913 pr Võnnu-Kärsa Kristuse sündimise koguduses 1913–1920 pr Tartu Pühade Aleksandrite koguduses 28. oktoober 1913 – 26. september 1915 (oli koguduse esimene preester) pr/üpr Tallinna Püha Siimeoni ja Naisprohvet Hanna koguduses 1920–1927 eestseisja Tallinna Issanda Muutmise Peakiriku koguduses 1920–1927  pr/üpr Tartu Pühade Aleksandrite koguduses 1928–1933 Tartu Pühade Aleksandrite koguduse ja kihelkonnakooli asutaja 1913 Tartu Püha Aleksandri kiriku ehituskomitee liige 1914–1915 Riia piiskopkonna nõukogu liige 1917–1919 EAÕK sinodi liige 1918–1920; 1920–1924 ajakirja Usk ja Elu toimetaja 1918–1932 Asutava Kogu Kristliku Rahvaerakonna liige 1919–1920 EAÕK sinodi Sise-komisjoni Seltsi abiesimees 1925–1927 Tallinns heategevusliku seltsi Kalju asutaja ja esimees 1925–1927 usuõpetaja Tartu koolides 1920; 1927–1933 "Eesti Apostliku-Õigeusu kiriku lauluraamat", Tartu: 1922 "Keskaeg. Üldajaloo õpik", Tartu: 1932 Ta avaldas artikleid Postimehes, Tallinna Teatajas, Stockholmi Teatajas, väljaannetes Usk ja Elu, Uus Elu, Vaba Maa. Anton Laari pere: abikaasa Akilina Laar, nende lapsed: Nadežda, Valentin. "laar-anton". {{netiviide}}: kontrolli parameetri |URL= väärtust (juhend) "õigeusu kiriku asutused ja kogudused". "Laar, Anton". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. september 2017.
Ahto Orav

Ahto Orav (sündinud 20. augustil 1969 Põltsamaal) on eesti sportlane (indiaca-mängija), sporditegelane ja koolijuht, võistkondlik maailmameister indiaca's (2004). Ta on lõpetanud 1987. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1994. aastal Eesti Põllumajandusülikooli veemajanduse insenerina. 2001. aastal sai Tartu Ülikoolist kutsemagistri kraadi (MBA) ärijuhtimises. Ta mängis alates 1983. aastast võrkpalli (treener Toivo Uusna, hiljem on teda juhendanud Jaan Pagel ja Andres Toode). Indiaca't on ta mänginud alates 1997. aastast. Ta on tulnud aastatel 1999–2015 indiaca's kokku 21 korda eri võistkondades ja liikides Eesti meistriks. Ta tuli 2004. aastal indiaca's Eesti segavõistkonna koosseisus maailmameistriks. Ta oli Rahvusvahelise Indiaca Assotsiatsiooni (IIA) ning Eesti Indiaca Liidu (EEIL) asutajaid ja aastatel 1999–2007 viimase president. Oli ka Tartu Indiaca Klubi asutajaid ja aastatel 1999–2002 selle president, 2004. aastast Indiacaklubi Reval juhatuse liige. Ta töötas aastatel 1997–1999 Eesti Telefoni spordiklubis, 1999–2001 Tartu Indiaca Klubis ja 2002–2004 Indiacaklubis Reval indiaca-treenerina. On tegutsenud ka indiaca-kohtunikuna (2001 rahvusvaheline kategooria). 2005. aastast on ta Audentese juhatuse esimees. Ta on ka Audentese Erakooli direktor. 2000 Eesti parim indiaca meesmängija ja treener 2006 Eesti parim indiaca-kohtunik Ahto Orava sporditulemused Biograafia ESBL-is Ahto Orava sporditulemused Audentese kõneisikud
Helve Viidalepp

Helve Viidalepp (1945. aastani Helve Roosileht; 20. detsember 1921 Paide – 12. november 1979 Tallinn) oli eesti maalikunstnik. Helve Viidalepp õppis Paide algkoolis (1929–1935) ja progümnaasiumis (1935–1938), 1941. aastal lõpetas Paide Keskkooli. 1942. aastal jätkas õpinguid Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis, Pallases (1943–1944 ) ja 1944. aastast Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis, oli Johannes Võerahansu õpilane. Lõpetas instituudi 1948. aastal ning töötas aastatel 1948–1950 sealsamas õppejõuna. Seejärel oli Tallinnas vabakutseline kunstnik. 1948. aastast Kunstnike Liidu liige. Helve Viidalepp suri pärast rasket haigust 12. novembril 1979 ja on maetud Paide Sillaotsa kalmistule. Loonud vahetuil loodusmuljeil põhinevaid särava koloriidiga maastiku- ja lillemaale, natüürmorte, portreid ja lasteainelisi kompositsioone. Tema isikunäitusi on toimunud Tallinna kunstisalongis (1971, 1976, 1981), Kärdla kultuurimajas (1976), Eesti Majas Stockholmis (1978) ning Paides, Rakveres, Raplas, Käinas ja Pärnus (1980). 1956 „Krüsanteemid“ 1974 „Kevadine kimp“ 1975 „Kanarbik“ 1957 „Ema portree“ 1960 „Sophie Sooäär“ Helve Viidalepa abikaasa oli Ants Viidalepp. Tema isa oli August Roosileht. Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn. 1996. Paide kunstnikepere saab mälestuspingi Ants ja Helve Viidalepa mälestusnäituse avamine 16. septembril 2016 Paide Kultuurikeskuses
San Holo

San Holo, kodanikunimega Sander van Dijck (sündinud 26. novembril 1990), on Hollandi DJ, helilooja, muusik ja produtsent. Tema esimene ülimenukas muusikapala oli remiks Dr. Dre hiphoplaulust "The Next Episode", millega ta sai üle maailma tuntuks. See remiks kogus YouTube'is kiiresti 135 miljonit vaatamist. Ta on välja andnud muusikat selliste plaadifirmade kaudu nagu Spinnin' Records, OWSLA, Barong Family ja Monstercat. Ta asutas plaadifirma bitbird, kus on antud välja singlid nagu "Still Looking" ja "Light". San Holo esimese albumi "Cosmos" avalikustas Heroic plaadifirma 18. septembril 2014. Tema esimene album oli iTunes'i elektroonilise muusika kategoorias esisajas. Van Dijck õppis muusikaproduktsiooni ja kitarrimängu Codartsi kunstiakadeemias. Ta lõpetas selle aastal 2012. Kooli kõrvalt teenis raha lastele kitarrimängu õpetamisega. Pärast aastatepikkust tööd bändidega hakkas Van Dijck variprodutseerima teistele DJ-dele. Tema variprodutseeritud muusika kogus palju kuulsust, sellest tulenevalt otsustas ta teha soolokarjääri esinejanimega San Holo.
Lobnja

Lobnja on linn Venemaal Moskva oblastis, mis moodustab Lobnja linnaringkonna. Asub Moskvast 30 km põhja pool. Lobnja linna kohal asunud küladest on esimesena kirjalikult mainitud Kieva küla 1495. aastal. Lobnja asutamisaastaks loetakse 1902. aastat, kui avati samanimeline raudteejaam. Selle juurde tekkis asula, mis sai linnaõigused 1961. aastal. Linna piires asub 0,22 km² suurune Kijovo järv. Lobnja põhjaosas asub veetorn, mis on üks vähestest säilinud hüperboloidsetest ehitistest Venemaal. http://museum-lobnya.ru/?page_id=1687 Lobnja koduleht
Tiina Allik

Tiina Allik (sündinud 3. aprillil 1949 Tartus) on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku koorijuht. Tiina Allik sündis 3. aprillil 1949 Tartus ülempreester Ermil Alliku ja salmilaulja Lydia Alliku (Alt) peres. Ta omandas koorijuhi kutse 1968. aastal Tartu Muusikakoolis Roland Laasmäe õpilasena ning jätkas seejärel õpinguid koorijuhtimise erialal Tallinna Riiklikus Konservatooriumis aastatel 1968–1972. Tallinna Issanda Muutmise Peakiriku koguduses 1972–1975 Tallinna Jumalaema Kaasani Pühakuju koguduses 1976–1994 Tallinna Issanda Muutmise peakiriku koguduses 1994–2016 Platoni ordeni III järk, 2003 Tiina Alliku isa oli Ermil Allik, ema Lydia Allik, noorem vend Paul Allik; tema vanem vend on Georg Allik ning lapsed on Erik ja Maarja. Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirik Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kogudus Tartu Muusikakool Roland Laasmäe "Köstrite ja koorijuhtide andmebaas". www.eoc.ee (eesti ja prantsuse). Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik. Vaadatud 22.6.2020.{{cite web}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Sõlmaed

Sõlmaed on väga formaalse stiiliga aed ristkülikukujulises raamistuses, kuhu kuulub mitmesugused lõhna- ja maitsetaimed, sealhulgas tarinõges, pune, tüümian, sidrunmeliss, iisop, kassinaeris, kummel, rosmariin, saialilled ja kannikesed. Enamik sõlmaedu on nüüdisajal servadest ääristatud pukspuu hekiga, mille lehtedel on magus lõhn, kui neid hõõruda. Algupäraseid sõlmaedu, mida ei ümbritsenud pukspuuhekk, võis täpsemalt nimetada parteriteks. Teeradadeks aiaosade vahel on enamasti kasutatud peent kruusa. Enamik renessansiajastu sõlmaedadest oli moodustatud ruudukujulistest üksustest. Väike aed võis koosneda ühest üksusest, samas suured võisid sisaldada kuut või kaheksat. Tänapäeval ei ole sõlmaiad eriti populaarsed, sest nende keeruka lahenduse tõttu vajavad nad rohket hooldust. Sõlmaiad olid moes 1485. aastal, mil Tudorid valitsesid Inglismaad. 1603. aastal, kui lõppes Elizabeth I ajastu, jäid ka sõlmaiad maastikuarhitektuuris tagaplaanile. Esimesed sõlmaiad rajati pealtvaatest lähtuvana ja sümmeetrilisena, et kuningliku perekonna liikmed saaksid neid oma lossidest imetleda. Taimed istutati teemandi, kolmnurkse, ristküliku või mõne muu kujundina, et anda neile kootud eseme või tikandi efekt. Sügiseti ja talviti, mil lilli oli raske leida, kasutati varasemates aedades lillede asemel maitse- ja ravitaimi, liiva, kruusa, kive ja lõhutud telliseid, et säilitada hästi eristatavad jooned ja värvid. Tänapäeval on sõlmaiad vähem formaalsed, kuid säilinud sõlmetaoline kujundus. Samuti kasutatakse rohkem mitmesuguseid erinevaid taimi, näiteks värvilisi üheaastaseid taimi, roose ja aromaatseid maitsetaimi. Sõlmaedu, mis on piiritletud madalate põõsastega, kutsutakse lilleaedadeks. Sõlmaed on välja toodud ka Shakespeare'i näidendis "Love's Labour's Lost" ("Asjatu armuvaev"). Varaseimad sõlmaiad on nüüdseks rohtu kasvanud, kuid algupärased jäljed ja sümmeetria on siiani tajutav. Näide sellest fenomenist on 17. sajandi alguses ehitatud Muchallsi lossi aed Šotimaal. Sõlmaiad on saanud mõõdukalt esinduslikuks aiaks, näiteks: Alexandra Hicks Herb Knot Garden, University of Michigan, USA Antony House, Cornwall, Inglismaa Anzac Square, Dunedin, Uus-Meremaa[1] Barnsley House, Gloucestershire, Inglismaa[2] Bourton House Garden, Gloucestershire, Inglismaa Brooklyn Botanic Garden, New York, USA Cleveland Botanical Garden, USA Compton Castle, Devon, Inglismaa Garden Museum, London, Inglismaa Hatfield House, Hertfordshire, Inglismaa Knowle, Solihull, Inglismaa Little Moreton Hall, Cheshire, Inglismaa[3] Red Lodge Museum, Bristol, Inglismaa[4] St Fagans, Lõuna-Wales Prantsuse park "The Dunedin Railway Station". Cityofdunedin.com. Retrieved 2013-03-26. Gloucestershire: the Cotswolds, The Buildings of England edited by Nikolaus Pevsner, 2nd ed. (1979) ISBN 0-14-071040-X, pp. 96–100 Fedden, Robin; Joekes, Rosemary (1984). The National Trust Guide. The National Trust. pp. 155, 257. ISBN 978-0-224-01946-0. "The Red Lodge Museum". Culture 24. Retrieved 24 October 2015.
Vaba Sõna

Vaba Sõna on olnud mitme eestikeelse väljaande nimi: Vaba Sõna (ajaleht, 1905) Vaba Sõna (ajakiri, 1914), ilmus 1914-1917 Tartus Noor-Eesti väljaandel Vaba Sõna (ajakiri, 1925) Vaba Sõna (ajaleht, 1932), ilmus Petseris Vaba Sõna (ajaleht, 1933) ...
Lydia Allik

Lydia Allik (sündinud Lydia Alt; 1. aprill 1918 – 8. juuni 2009 Jõgeva) oli Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku salmilaulja (köster) ja koorijuht. Ta  sündis Tartus 1. aprillil 1918 Johannes (Georg) ja Rosalie Wilhelmine Aldi (sünd Müller) peres, lõpetas Tartu Kodumajanduskooli, laulis Tartu Helikunsti Seltsi segakooris (dirigent Miina Härma) ning Tartu Pauluse kiriku segakooris.  Lydia Allik suri Jõgeval 8. juunil 2009 ja maeti Kaarepere kalmistule. Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria koguduses 1945-1995 Kärkna-Lähte Kõikide Pühakute koguduses 1945-1974 Saduküla Vaga Joosepi koguduses 1955-1965 Lydia Alliku pere: abikaasa Ermil Allik, nende lapsed: Georg Allik, Paul Allik ja Tiina Allik. Tartu Helikunsti Selts Miina Härma Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria Kirik Kaarepere kalmistu "allik-lydia".[alaline kõdulink] "õigeusu kiriku asutused ja kogudused".
Noorus (täpsustus)

Noorus on lapsepõlvele järgnev eajärk (noorpõlv); ka noorsugu, noored. Noorus võib tähendada ka järgmist: Noorus, ajakiri, mis ilmus 1946–1997 Noorus (ajaleht, 1906) Noorus (ajakiri, 1923) Noorus (koor) Noorus (spordiühing) Noorus (galerii) Kiviõli Õmblustootmiskoondis Noorus "Noorus (film)", Paolo Sorrentino film (2015)
Kodumaa (täpsustus)

Kodumaa on maa, kust isik on pärit või mille kodanik ta on. Kodumaa võib tähendada ka järgmist: Kodumaa (ajaleht), ilmus 1958-1991 Kodumaa (ajakiri, 1901) Kodumaa (ajaleht, 1905) Kodumaa Hoiu-Laenuühistu Kodumaa (skulptuur) Kodumaa (laev) Kodumaa (perekonnanimi)
Linda Rosin

Linda Rosin (20. november 1904 Lesnoi, Venemaa – 26. juuli 1981 Tallinn) oli eesti kujur. Linda Rosin sündis puusepa perekonnas ning õppis aastatel 1915–1918 Petrogradi algkoolis, 1918–1920 Tartu kommertskoolis ja seejärel Tallinna Kunsttööstuskoolis. Ta lõpetas Riigi Kunsttööstuskooli 1927. aastal naiskäsitöö ajal, õppis 1928–1929 veel raamatuköitmist ja nahatööd ning omandas joonistus- ja käsitööõpetaja kutse. Töötas aastatel 1930–1939 Rotterdamis ja Amsterdamis kompvekivabrikus joonistajana. Õppis 1942–1944 Tallinna Rakenduskunsti Koolis rakendusskulptuuri ja 1945–1948 Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis; jäi pärast skulptuuriala lõpetamist samasse tööle (1950. aastast skulptuuriõppejõud). Oli 1960. aastast Tallinnas vabakunstnik. 1948. aastast Kunstnike Liidu liige. Viljeles 1930. aastail Hollandis nahkehistööd, pärast sõda Eestis põhiliselt skulptuuri, eeskätt figuurikompositsiooni ja portreed. 1950. aastate kompositsioonides valdab ajastule omane pateetiline inimesekujutus, hiljem sugenes (ms Saksa DV 1960.–1970. aastate skulptuuri mõjul) karge tundeline varjund. Portreedele on iseloomulik veidi maneerlik stilisatsioon. Loonud ka ehiskujusid. 1972. aastast keskendus rohkem õlimaalile. Näitustel hakkas osalema 1947. aastal. Isikunäitused toimusid 1964. aastal kunstniku 60. sünnipäeval ja 1979. aastal kunstniku 70. sünnipäeval Tallinna kunstisalongis. 1964 ja 1974 esines koos Jaan Jenseni, Ilmar Linnati, Valerian Loigu, August Pulsti ja Henn Roodega ühisnäitusel Tallinna Kunstihoones. Linda Rosina poolt on loodud 1968. aastal Kehtna mõisaparki püsitatud ühishaua mälestussammas. Jaan Jensen. Ilmar Linnat. Valerian Loik. Oskar Raunam. Linda Rosin. Tallinn, 1964. Ilmar Linnat. Valerian Loik. Oskar Raunam. Linda Rosin. Tallinn, 1974. Rein Loodus. Viie näitus Kunstihoones. Sirp ja Vasar, 3. jaanuar 1975 Linda Rosin: Skulptuur, maal. Tallinn, 1979 Intervjuu: Sirp ja Vasar, 14. detsember 1979 Linda Rosina teosed EKM digikogus "Komisjon soovitab Tehumardi memoriaali alles jätta, Maarjamäe ja pronkssõduri osas seisukohta ei andnud". ERR. Vaadatud 08.05.2024.
Georg Allik

Georg Allik (9. detsember 1943 Tartu – 30. märts 2024 Tartu) oli Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku salmilaulja (köster). Ta sündis ülempreester Ermil Alliku ja koorijuht (salmilaulja) Lydia Alliku peres. Ta õppis Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas ja lõpetas ülikooli inglise filoloogina cum laude 1970. aastal. Ta oli ülikooli keelekeskuse õppejõud alates 1970. aastast kuni pensionile siirdumiseni. Alates 1995. aastast kuni elu lõpuni oli ta Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja vaga Egiptuse Maria koguduse salmilaulja (köster) ja ka koguduse vanem. Maetud Kaarepere kalmistule. Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kogudus Tema isa oli Ermil Allik, ema Lydia Allik, vend Paul Allik ja õde Tiina Allik. Postimees, 5. aprill 2024, lk 21 eoc.ee "õigeusu kiriku asutused ja kogudused".
Eduard Dietl

Eduard Wohlrat Christian Dietl (21. juuli 1890 Bad Aibling – 23. juuni 1944 Steiermargi maakond) oli Saksamaa sõjaväelane (kindralooberst), nii Esimesest kui Teisest maailmasõjast osavõtnu. Teda oli autasustatud Raudristi Rüütliristiga tammelehtede ja mõõkadega. Ta alustas teenistust aastal 1909 ohvitseri kandidaadina 5. Baieri jalaväepolgus, aastal 1911 sai ta leitnandiks.
Kiir (ajaleht, 1927)

Kiir (alapealkirjaga Töörahva ajaleht) oli bolševike juhitud ajaleht, mis ilmus korra nädalas 12. jaanuarist kuni 13. maini 1927 Tallinnas. Väljaandja ja vastutav toimetaja oli Aleksander Luik. Ajalehte trükiti trükikojas Vaba Maa. Ajaleht suleti korduvalt, kuid asemele ilmusid uued ajalehed, mis jätkasid Kiire aastakäiku ja läbivat numeratsiooni: Uus Kiir 1927, nr. 18 – väljaandja ja vastutav toimetaja: Johannes Grimpel Meie Kiir 1927, nr. 1(19) – nr. 5(23) – väljaandja ja toimetaja oli H. Aal Tööliste Kiir 1927, nr. 1(24] – 10(33) – väljaandja Aleksander Luik ja vastutav toimetaja J. Veltson Tallinna Kiir 1927, nr. 1(34) – 4(37) – väljaandja ja toimetaja E. Elmann Punane Kiir 1927, nr. 1(38) – 2(39) – väljaandja Arnold Grimpel; vastutav toimetaja H.Tulp Oktoobri Kiir 1927, nr. 1(40) – 1928, nr. 1(44) – väljaandja ja toimetaja Arnold Grimpel Töörahva Kiir 1928, nr. 1(45) – 10(54) – nr. 10 konfiskeeriti ja leht suleti. Väljaandja ja toimetaja oli Arnold Grimpel "ERB Meie Kiir". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2017. Vaadatud 6. aprillil 2017. "ERB Tööliste Kiir". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2017. Vaadatud 6. aprillil 2017. "ERB Tallinna Kiir". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2017. Vaadatud 6. aprillil 2017. "ERB Punane Kiir". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2017. Vaadatud 6. aprillil 2017. "ERB Oktoobri Kiir". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2017. Vaadatud 6. aprillil 2017. "ERB Töörahva Kiir". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2017. Vaadatud 6. aprillil 2017.
Lopets

Lopets on küla Venemaal Leningradi oblastis Volossovo rajoonis. Küla on peamiselt suvilateasula. 2017. aasta 5. aprilli varahommikul süütas Peterburist pärit mees kogu küla põlema, pidades seda Peterburi metroo pommiplahvatusega seotud terroristide pelgupaigaks. Tulekahju hävitas üheksa maja ning neli kõrvalhoonet. "Terroriste hävitada tahtnud Peterburi elanik põletas maha terve küla". ERR. 6. aprill 2017. Vaadatud 6. aprill 2017. "St. Petersburg Man Burns Down Village He Believes Is Jihadi Hideout". The Moscow Times (Inglise keeles). 6. aprill 2017. Vaadatud 6. aprill 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Ermil Allik

Ermil Allik (29. jaanuar 1917 Kaarepere – 22. aprill 2003) oli eesti õigeusu vaimulik (ülempreester). Ta sündis 1917. aastal Tartumaal Kaareperes talupidaja Augustin Alliku ja Armilde Pauline Alliku (sündinud Klarmann) peres. Lõpetas Tartu ühiskommertsgümnaasiumi 1936. aastal, õppis aastatel 1937–1941 Tartu Ülikooli veterinaaria osakonnas, astus 1938. aastal korporatsiooni Fraternitas Tartuensis liikmeks, sooritas 1943. aastal vaimuliku kutseeksami. Ülempreester Ermil Allik suri 22. aprillil 2003 ja maeti Kaarepere kalmistule. pühitseti diakoniks ja kohe seejärel preestriks 2. aprillil 1943 Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirikus Tallinna ja kogu Eesti metropoliidi Aleksandri poolt ülendati ülempreestriks Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirikus Tallinna ja kogu Eesti metropoliidi Aleksiuse poolt. pr/üpr Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria koguduses 2. aprillist 1943 kuni 23. aprillini 2003 pr/üpr Kärkna-Lähte Kõikide Pühakute koguduses 1945–1974 (oli koguduse viimane preester) pr Laiuse Jumalaema Sündimise koguduses 1951–1955 (oli koguduse viimane preester) pr/üpr Saduküla Vaga Joosepi koguduses 1955–1965 (oli koguduse viimane preester) üpr Kolga-Jaani Püha Nikolai koguduses 1975–2003 puusaehe (nabedrennik) peaehe mitra kandmise õigus Valgetähe III klassi teenetemärk 1997 Püha Piiskop Platoni ordeni III järk 9. jaanuaril 2003 Ermil Alliku abikaasa oli Lydia Allik (sündinud Alt), nende lapsed Georg Allik, Paul Allik ja Tiina Allik. Kaarepere vald Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirik Laiuse Jumalaema Sündimise Kirik eoc.ee "õigeusu kiriku asutused ja kogudused". Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Sidónio Pais

Sidónio Bernardino Cardoso da Silva Pais (1. mai 1872 – 14. detsember 1918) oli Portugali peaminister 27. detsembrist 1917 ja alates 28. aprillist 1918 kuni surmani president. Ta tõusis võimule riigipöörde käigus ja hukkus atentaadi läbi.
Ksamili saared

Ksamili saared (albaania keeles: Ishuj të Ksamilit või Ishuj të Tetranisit) on neljast väikesest saarest koosnev saarestik Lõuna-Albaania rannikuvetes. Saared on üldpindalaga 7,1 hektarit (17,5 aakrit) ning on tuntud aasta läbi lopsaka looduse ja põliste randade poolest. Saartest idapoolseimal asub Ksamili küla, mille järgi saarestik on nime saanud. Ksamili saared kuuluvad Butrinti rahvusparki.
Massimõrv Scheeli krundil

Massimõrv Scheeli krundil oli Nõukogude võimu esindajate poolt Pirita-Kosel toime pandud massimõrv. Massimõrvad pankur Klaus Scheelile (1890–1961) kuulunud Kose suvemõisa territooriumil leidsid aset 1941. aasta kevadsuvel. Pankur Klaus Scheelile kuulunud Kose suvemõisas pidas oma istungeid NKVD vägede sõjatribunal. Ligikaudsel hinnangul oli erinevate sõjatribunalide otsustega mahalastuid Eestis aastatel 1940–1941 üle 400. Enamus neist hukati Tallinnas ja selle läheduses. Hukkamiste keskseks sümboliks sai Kose suvemõis (ehk Scheeli krunt). Suvemõisa territooriumilt leiti 1941. aasta sügisel kümnete mahalastute surnukehasid. Ohvrid olid hukatud enamasti aprillis, aga ka hiljem. "Political arrests and court cases from August 1940" Estonia 1940–1945. Pp.326–327
Logorröa

Logorröa (vanakreeka keeles λόγος logod "sõna" ja ῥέω rheo "voolama") on suhtlemisprobleem, mis väljendub liiga suures sõnahulgas, haiglaslikus vajaduses lobiseda. Mõnikord klassifitseeritakse logorröad kui psüühikahäiret, mis tuleneb erinevate psühhiaatriliste ja neuroloogiliste häirete, sealhulgas afaasia, ajukahjustuste puhul, mis on tekkinud talamuse piirkonnas. Logorröa võib olla monotoonne rääkimine või mõmisemine, suunatud kas teistele või tõenäolisemalt inimesele endale. Selles võib sisalduda seosetute sõnade või fraaside kordamist. Logorröa põhjused pole teada. Kui on tegemist näiteks emotsionaalse ebastabiilsusega ja sellega seotud suure hulga neuroloogiliste seisunditega, on teised sümptomid kliinilises käsitluses ja teadusuuringutes olulisemad. Muude sümptomite hulka kuuluvad ülemäärane rääkimine, sõnad, milles puudub loogika või põhjus, sõnad, mis võivad solvata teisi inimesi ja suvalised sõnad, millele kuulajad võivad omistada muid tähendusi. Logorröad ei tohiks segi ajada katkematu kõnega, mida iseloomustab teemalt teemale "hüplemine" ja mida on võimatu katkestada. Arseni, C.; Dănăilă, L. (1977). "Logorrhea Syndrome with Hyperkinesia". European Neurology. 15 (4): 183–7. DOI:10.1159/000114831. PMID 872837. "Review of research on the clinical presentation of acquired childhood aphasia". Acta Neurol. Scand. 93 (6): 428–36. 1996. PMID 8836305. "[Hemiballismus with logorrhea and thymo-affective disinhibition caused by hematoma of the left subthalamic nucleus]". Rev. Neurol. (Paris) (French). 151 (6–7): 416–9. 1995. PMID 7481408.{{cite journal}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Manic delirium and frontal-like syndrome with paramedian infarction of the right thalamus". J. Neurol. Neurosurg. Psychiatr. 51 (1): 116–9. 1988. DOI:10.1136/jnnp.51.1.116. PMC 1032723. PMID 3258356. "Glossary". Medical Student Teaching Resource. Newcastle University. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. detsember 2009. Vaadatud 6. aprillil 2017.