laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Varesesaare venelased

"Varesesaare venelased" on 2012. aasta Eesti dokumentaalfilm, mille autor on Sulev Keedus. Film räägib inimestest, kelle elu on mõjutanud Kreenholmi manufaktuuri sulgemine 2010. aastal. Filmi lavastajat ajendas Kreenholmist filmi tegema külaskäik Narvasse ajal, mil manufaktuuri pankrot oli juba aimatav. Talle pakkus huvi mõte hakata jälgima nende inimeste käekäiku, kes pidid hakkama valmistuma peatseks töötuks jäämiseks. Lõpuks jäi filmis ainsaks Kreenholmi töötajaks endine kuduja ning filmist sai laiem vaade Narva elanikele, kes on ühel või teisel moel olnud paratamatult seotud linna suurima tööandjaga. Eesti Filmiajakirjanike Ühing valis "Varesesaare venelased" 2012. aasta filmiks koos mängufilmiga "Seenelkäik". Aasta film Eesti Filmiajakirjanike Ühing Andres Laasik "Sulev Keedus sai valmis Kreenholmi-doki". Eesti Päevaleht, 30. märts 2012 Maria Ulfsak-Šeripova ""Kus on see Jumal, kes aitab?"". Eesti Ekspress, 2. aprill 2012 Andres Laasik "Narva jõel ja täitsa põhjas". Eesti Päevaleht, 2. aprill 2012 Olev Remsu "Portreed ja autoportreed". Sirp, 13. aprill 2012 Sven Harjo "ELU PÄRAST FILMI: Varesesaare-Jana vangis, narkarid tiksuvad lõpu poole". Õhtuleht, 15. september 2012
Eesti Komitee Asemike Kogu valimised 1966

Eesti Komitee Asemike Kogu valimised toimusid 15.–24. veebruaril ja kinnitati 23. märtsil 1966. 50 kohale oli 60 kandidaati. Valimistest võttis osa 408 komitee liiget (70,2%). Saadud häälte järjekorras osutusid Asemike kogusse valituks: Heinrich Mark Aleksander Warma Harri Kiisk Arvo Horm William Muld Enno Penno Karl Ristikivi Arnold Peets Teodor Künnapas Johannes O. Lauri Aksel Mark Tiina Mark Endel Krepp Villem Koern Oskar Mänd Ivar Paljak Enn Nõu Indrek Martinson Arvo Mägi Artur Reintamm Adelaida Lemberg Hele Lüüs Valter Tauli Martin Juhkam Lili Kaelas Meemo Mäelo Arnold Kivimäe Voldemar Palm Jakob Aljas Tõnis Kint Elmar Anderson Heino Annik Aleksander Kompus Hans Nõmmik Juhan Raud Karl Erenurm Helga Kerstell Johannes Mühlberg Jaan Kask Harri Härm Johannes Mihkelson Johan Ungerson Maie Kaaret Madli Kurdve Eduard Karma Rudolf Moorma Voldemar Sõjamägi Bernhard Mäelo Gerhard Peet Helgi Laussen Naisliikmeid oli 8, liikmete keskmiseks vanuseks oli 52,6 aastat, vanimad liikmed olid Jakob Aljas ja Aleksander Warma (75), noorim liige Madli Kurdve (22). Eesti Komitee Asemike Kogu valimised 1968 Eesti Komitee Asemike Kogu valimised 1970 Uus E. Komitee Asemikekogu. Välis-Eesti, 26. märts 1966, nr. 6, lk. 4.
Tull

Tull (ka toll, aerutull, mitmuses ka: sõudmed) on paadi parda küljes olev puupulk või raudhark, millele toetub sõudmisel aer. Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [1]
Rohekilt

Rohekilt on roheka värvuse ja kildalise tekstuuriga moondekivim. Enamasti on tegemist moondunud aluseliste kivimite ehk metabasiitidega, millele annavad rohelise värvi mineraalid kloriit, epidoot või aktinoliit. Tüüpiliselt on nad tekkinud 8–50 km sügavusel maapõues temperatuuril 400–500 °C. Koostis sõltub nende lähtekivimiste koostisest. Põhiliselt tekivad nad basaldist, gabrost või teistest sarnastest kivimitest, mis sisaldavad naatriumirikkaid plagioklasse päevakivi, kloriiti, epidooti ja kvartsi. Rohekildal on sageli mingil määral suunatud tekstuur. Seda põhjustavad tema koostises olevad mineraalid, eriti kloriit ja aktinoliit. Harilikult on nad jämedate teradega. Basaldid, mis asuvad ookeani põhjas ookeani keskmäestiku lähedal on tavaliselt moondunud pisut rohekilda sarnasteks. Mitmesuguste arhaikumist pärit kraatonite rohekildavööd on moondunud rohekildafaatsiesteks. Need ürgsed kivimid on paljude maagilademete lähtekivimid. Rohekilt on rohkem väligeoloogiline termin. Kui kivimit on uuritud täpsemalt, saab sellele anda ka täpsema nimetuse, näiteks kloriitkilt. Rohekivim Sinikilt
Videomäng

Videomäng on elektrooniline mäng, mis annab mängijale tagasisidet videoekraani kaudu. Videomänge mängitakse tavaliselt mängukonsoolil või arvutil (vt. arvutimäng). Neid juhitakse ühe või mitme mängukontrolleri abil, milleks võib olla näiteks juhtkang, mängupult, hiir või klaviatuur. Hiire ja klaviatuuri kombinatsioon on levinud just arvutimängude puhul. Lisaks videopildile võivad videomängud mängijale tagasisidet anda ka helide või mängukontrolleri vibratsiooni abil. Videomängude loend Videomängu arendus Videomängu mootor Mängujämm APT Game Generator Raul Kübarsepp
Karl Müller

Karl Müller (7. mai 1877 Kuressaare – 9. september 1935 Tartu) oli eesti majandusteadlane. Ta lõpetas 1900. aastal Kuressaare Poeglaste Gümnaasiumi ja õppis aastail 1900–1904 (lõpetas cand. rer. merc. kraadiga) Riia polütehnikumis. Seejärel oli ta kuni 1918. aastani Simbirski kommertskooli kaubandusteaduslike ainete ja saksa keele õppejõud, 1918. aastal asus Riia polütehnikumi raamatupidamise ja kirjavahetuse dotsendiks, 1919. aastal põgenes Saksamaale. 20. veebruaril 1922 valiti Karl Müller Tartu Ülikooli raamatupidamise ja kirjavahetuse dotsendiks, kellena töötas kuni surmani. Ta suri neeruvähki. Dots. Karl Müller suri. Kaja, 10. september 1935, nr 213, lk 2.
William Bennett

William John Bennett (sündinud 31. juulil 1943 Brooklynis New Yorgis) on USA poliitik ja arvamusliider. Aastatel 1985–1988 oli ta haridusminister.
Ameerika Ühendriikide Tolliteenistus

Ameerika Ühendriikide Tolliteenistus oli Ameerika Ühendriikide riigiasutus, mis tegeles tollimaksude kogumise ja tollikorraldusega. 2003. aasta märtsis läks see vastloodud Sisejulgeolekuministeeriumi koosseisu.
Sebastian Faulks

Sebastian Charles Faulks (sündinud 20. aprillil 1953 Donningtonis Berkshire'is Suurbritannias) on Briti kirjanik, ajakirjanik ja meediategelane. Ta on Briti impeeriumi ordu komandör (CBE). Eelkõige on tuntud tema ajalooromaanide triloogia, kuhu kuuluvad "The Girl at the Lion d’Or", "Birdsong" ja "Charlotte Gray". Ta on avaldanud ka romaane, mille tegevus toimub nüüdisajal, ja James Bondi raamatute järje "Devil May Care". Faulks sündis 1953. aastal Peter ja Pamela Faulksi peres. Tema isa oli sõjaväelane, kellest hiljem sai jurist ja kohtunik. Tema vanem vend parun Edward Faulks on jurist ja Suurbritannia kuninganna nõunik. Sebastian Faulks õppis Elstree Schoolis Readingis ning jätkas haridusteed Wellington College’is Berkshire’is. Ta õppis Cambridge'i Ülikooli Emmanuel College’is inglise keelt. 2007. aastal nimetati ta selle auliikmeks. Pärast ülikooli lõpetamist elas Faulks aasta aega Prantsusmaal. Inglismaale naasmise järel töötas ta õpetajana Camden Townis asuvas erakoolis ja seejärel ajakirjanikuna. Faulksi esimene romaan "A Trick of the Light" ilmus 1984. aastal. Sama ajal jätkas ta tööd ajakirjanikuna ning sai 1986. aastal ajalehe The Independent olulisimaks kirjandustoimetajaks. 1989. aastal sai Faulksist väljaande Independent on Sunday asetoimetaja. Samal aastal ilmus tema esimene romaan ajaloosarjast, mille tegevus toimub Prantsusmaal – "The Girl at the Lion d’Or". 1991. aastal lahkus ta ajalehest The Independent ja kirjutas mitmele muule ajalehele. 1993. aastal ilmunud romaani "Birdsong" edu järel loobus Faulks ajakirjanikutööst ja keskendus raamatute kirjutamisele. Sellest ajast peale on ta avaldanud seitse romaani. 1993. aastal valiti Faulks Kuningliku Kirjandusliidu liikmeks ja 2002. aastal anti talle panuse eest kirjandusse Briti Impeeriumi Komandöri orden. Faulks asutub sageli üles Briti tele- ja raadiokanalites. Alates 1998. aastast on ta olnud meeskonnakapten BBC Radio 4 kirjanduslikus mälumängus "The Write Stuff", mille käigus osalejad kirjutavad igal nädalal etteantud autori loomingule tugineva pastiši. Oma saate tarbeks valminud kirjutistest on Faulks koostanud raamatu "Pistache". 2011. aastal oli BBC Two telekanali eetris neljaosaline sari "Faulks on Fiction", kus kirjanik heitis pilgu Briti romaanile ja selle tegelastele. Sama pealkirja all ilmus ka sarjaga seotud raamat. 1989. aastal abiellus Faulks Veronica Youlteniga. Neil on kolm last: pojad William (sündinud 1990) ja Arthur (sündinud 1996) ning tütar Holly (sündinud 1992). Faulks on West Ham Unitedi jalgpalliklubi fänn. Oma hobideks nimetab ta tennist ja veini. Ametlik koduleht
Elmar Pettai

Elmar Pettai (5. november 1912 Karulaane talu, Reinse küla, Vana-Kariste vald, Pärnumaa – 24. mai 2008 Stockholm) oli eesti luuletaja, kultuuriloolane ja kalandusajaloolane. Elmar Pettai oli talupidaja poeg. Õppis Pärnu Haridussõprade Seltsi Kodukk-s ja Pärnu Kalanduskoolis. Töötas kalakaubanduse ja -tööstuse alal. Põgenes 1944 Rootsi. Oli pikemat aega Stockholmis L. M. Ericssoni telefonivabrikus töödejuhataja. Õppis töö kõrval Eesti Teadusliku Seltsi Instituudis ja 1978–1980 Uppsala Ülikooli soome-ugri keelte instituudis. Oli 1962–1977 Stockholmis Eesti Kultuuri Koondise büroojuhataja ja peasekretär. Olnud Eesti Kalurite Koondise jätkväljaande "Eesti Kalur" (Stockholm, 1980–1993) toimetaja, mahuka kaheköitelise koguteose "Eesti kalanduse minevikust" I (Stockholm, 1984, 2. trükk 1986) ja II (samas, 1985) koostaja, toimetaja ja kaasautor. Avaldanud mitu luuleraamatut ("Jaanilill", 1964; "Illusioonid", 1988; "Rändaja kojuminek", 1992 jt) ning mälestusi (Kaks mälestuskirjutust. // Side (1927) 3–4; ilm. ka: Mulkide almanahh 11. Tartu, 2001). Külastanud korduvalt Eestit, nt võttis 2005 osa Tallinna Bibliofiilide Klubi 25. aastapäeva tähistamisest. Narva-Jõesuust Põõsaspeani. (Ülevaade Eesti põhjaranniku kalandusest). // Eesti kalanduse minevikust. I. Stockholm, 1984 Uuendusi tursa ümbertöötlemise alal. // Eesti kalanduse minevikust II. Stockholm, 1985 Hülgepüük. Hülgepüügi meenutusi möödunud aegadest. Stockholm, 1988 Paat ja paadiehitus. Pilk tagasi purjepaadi ajastule. Stockholm, 1988. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti kirjandus paguluses ( 1973) EkrL, 412 KK (1992), 745. Elmar Pettai 5. XI 1912 – 24. mai 2008. Eesti Päevaleht, 3. juuli 2008, nr. 26, lk. 11. TLÜAR väliseesti isikud Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Issaak Levitani maalide loend

Tabelis on esitatud vene maalikunstniku Issaak Levitani maalide loend (170 teost). M. Alpatov. Kunstiajalugu, II kd. Renessansi ja uusaja kunst. Tallinn: Kunst, 1982. Lk 338.
Viru õlu

Viru õlu on 5,0-protsendise alkoholisisaldusega pilsneri tüüpi õlu, mida pruulitakse Eestis. Viru kaubamärgi omanik on Suurbritannias paiknev Baltic Beer Company Ltd. ning seda müüakse rohkem kui 20 riigis. Viru kaubamärgi omanike eesmärk on luua Viru õlle turundamise kaudu rahvusvaheliselt tunnustatud kaubamärk, mis ühtlasi tutvustab Eesti ajalugu ja pärandit. Viru õlu ei ole seotud õlletehasega AS Viru Õlu, mille omanik on Taani firma Harboes Bryggeri AS. Viru õlut pruulitakse litsentsi alusel A. Le Coqi õlletehases Tartus. Õlle pruulimisel on kasutatud Baltimaadest pärit linnast ja humalat ning vett õlletehase arteesia kaevust. Viru isepärane pudel on kaheksanurkse põhjaga korrapärase püramiidi kujuga. Pudeli kuju meenutab Tallinna vanalinna keskaegseid torne, olles eriti sarnane Oleviste kiriku tornitipuga. Viru pudeli disaini ja etiketi uuendas 2010. aastal Eesti disainibüroo The Brand Manual. Kuldmedal, Monde Selection Quality Awards, Brüssel 2008 Hõbemedal, World Beer Championships, Chicago 2010 Hõbemedal, Monde Selection Quality Awards, Brüssel 2010 Kuld- ja hõbemedal, World Beer Packaging Championships, Chicago 2010 Hõbemedal, International Beer Challenge, London 2011 Finalist, Quality Drinks Awards, London 2011 Hõbemedal, World Beer Championships, Chicago 2011 A. Le Coqi õlletehas tootis sarnase pudeliga õlut kuni aastani 2006. 2006 – Baltic Beer Company (tollal Brand Independence Ltd) hakkas Viru õlut müüma Suurbritannias. 2007 – Viru õlut hakati müüma Itaalias ja Mosambiigi Vabariigis. 2008 – Viru õlut hakati müüma Šveitsis ja Rootsis. 2009 – müüki alustati Jaapanis, Ameerika Ühendriikides ja Iirimaal. 2010 – teatas Baltic Beer Co kaheaastase sponsorlepingu sõlmimisest maailma Supebike'ide meistrivõistlustel osaleva meeskonnaga Team Suzuki Alstare. Meeskonna üks sõitjatest Leon Haslam lõpetas meistrivõistluste hooaja teisel kohal. 2010 – uuendati Viru pudeli disaini, mille käigus lisati sellele veidi art déco stiili meenutavaid disainielemente. Müüki alustati Kanadas, Kreekas, Hongkongis, Maltal. 2011 – müüki alustati Brasiilias, Lõuna-Koreas, Iisraelis, Austraalias. 2012 – Viru õlut hakati turustama Saksamaal, Leedus, Poolas. Turustamist plaanitakse alustada ka Tšiilis, Lõuna-Aafrika Vabariigis ja Venemaal. Viru, Beautiful Beer Erik Müürsepp:"Karge Eesti õlu Mosambiigis", Eesti Päevaleht, 22 mai 2008. Delfi Sport: "Superbike'ide MMi juhib Eesti lipuvärvides tsikkel" 1. märts 2010.
Herbert Kuurme

Herbert Kuurme (kuni 1937 Herbert Kuurberg; 13. juuli 1911 Haljava, Harjumaa – 16. aprill 2005) oli eesti vaimulik. Ta lõpetas 1930. aastal Tallinna poeglaste humanitaargümnaasiumi. Aastatel 1933–1937 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Prooviaastal oli ta Valga Peetri-Luke koguduses. Ordineeriti 26. detsembril 1938 õpetajaks. Ta oli aastatel 1938–1939 Valga Peetri-Luke koguduse õpetaja Arnold Tammiku isiklik adjunkt ja 1939. aastal Helme Maarja koguduse õpetaja Johannes Uustali isiklik adjunkt. 13. oktoobril 1939 määrati ta Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja kohusetäitjaks. Põltsamaa Niguliste kogudust teenis ta aastatel 1939–1993. Ilmselt on 54 teenimisaastat vaimulikuna Eestis üks pikaajalisemaid. Lisaks hooldas ta aastatel 1969–1983 Pilistvere Andrease kogudust ja aastatel 1965–1979 Kursi Maarja-Eliisabeti kogudust. Lisaks oli ta aastatel 1978–1993 Viljandi praostkonna praost ja aastatel 1977–1993 konsistooriumi assessor. Ta on maetud Põltsamaa kalmistule. 1995 Põltsamaa linna aukodanik 1997 Riigivapi II klassi teenetemärk Tema abikaasa oli inglise keele õpetaja ja Põltsamaa kogudusetegelane Asta Kuurme, äi oli sõjaväelane ja metsandustegelane Voldemar Luik ning naisevend oli looduskaitsja Heino Luik. Tema lapsed on füüsikaõpetaja Mart Kuurme, Jaan Kuurme, muusik ja õpetaja Tõnis Kuurme ja Tiina Sarjas. 13. juulil 2006 asutati Põltsamaal Tartu Kultuurkapitali juurde Herbert Kuurme mälestusfond, kust makstakse stipendiume usuteaduse üliõpilastele. "Toimetuse postist: Asta Kuurme mälestuseks. Anname asja Jumala kätte." Eesti Kirik, 27. veebruar 2008 "H. Kuurme mälestusfondi on annetatud üle 80 000 krooni" Vali Uudised, 9. august 2006. "Herbert Kuurme fond asutatud" Eesti Kirik, 11. august 2006. Kirikuelu. Herbert Kuurme 100 Vikerraadio saade. Salvestatud 12. juunil 2011 Mari Paenurm, Herbert Kuurme – fenomeni algpõhjused on Jumalas. Ajaleht Eesti Kirik, 15. juuni 2011
Ago Vallas

Ago Vallas (29. juuli 1924 Tartu – 15. jaanuar 2008 Stockholm) oli eesti statistik ja harrastusajaloolane. Ta lõpetas 1943. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Osales vabatahtlikuna Jätkusõjas 200. jalaväerügemendi 1. kompanii koosseisus. 1944. aasta septembris põgenes Rootsi. 1952. aastal lõpetas Uppsala Ülikooli statistika, matemaatika ja poliitökonoomia erialal. 1972. aastal kaitses Stockholmi Ülikoolis litsentsiaadikraadi kultuurigeograafia alal. Töötas Stockholmi statistikavalitsuses. Ta oli korporatsiooni Sakala liige alates 1946. aastast, korporatsiooni Sakala Rootsi koondise vilistlaskogu esimees, 17. novembril 2007 valiti Sakala auvilistlaseks. Ta oli ka Eesti Teadusliku Selts Rootsis liige ja Soome Sõjaveteranide Eesti Ühingu ajalootoimkonna liige. "Aolinnad, linnused ja kindlused". Tallinn 2007 2000 Kotkaristi V klassi teenetemärk Peep Pillak, Heini Vilbiks (koostajad). Soomepoiste elulood. Grenader, 2015 Tarmo Kariis. Ago Vallas in memoriam. Eesti Päevaleht, 14. veebruar 2008, nr 7, lk 11.
Kukersiit

Kukersiit on põlevkivide hulka kuuluv settekivim, mida leidub Eesti ja Venemaa loodeosa Ordoviitsiumi ladestus ning Austraalias ja USA Michigani, Illinois', Wisconsini, Põhja-Dakota ja Oklahoma osariigis. Kukersiidi orgaaniline osa on moodustunud tsüanobakteri (arvatavasti) Gloeocapsomorpha prisca jäänustest. See bakter on lähedane tänapäevasele bakterile Entophysalis major, mis elab madalas vees ning moodustab mere ja maa piiril kividele rohekat kilet. Kukersiit on üks maailma kõige rikkamatest põlevkivilademetest: rohkem kui 40% sellest moodustab orgaaniline ollus ning 66% sellest on töödeldav põlevkiviõliks ja -gaasiks. Saadud põlevkiviõli mass moodustab 30–47% lähteaineks olnud kukersiidi massist. Kukersiit on regionaalne kiviminimetus. Eestis on kukersiit tuntud põlevkivina. Kukersiit on Eesti tähtsaim maavara. Eesti kukersiit asub Kukruse lademes. Kukersiit esineb Eestis 2,5–3 m paksuse kihina. Põhja-Eesti panga lähedal on ta suhteliselt maapinna lähedal, aga mida lõuna poole, seda sügavamal, nii et lade asub 7–100 m sügavusel. Kukersiidi mineraalsed lisandid koosnevad peamiselt vähese magneesiumisisaldusega kaltsiidist, dolomiidist ja ränipurdkivimist. Raskmetalle selles ei leidu. Kukersiiti on Eestis kaevandatud alates 1916. aastast. Eesti maapõues leidub üle 7 miljardi tonni kukersiiti. Suurim aastane kaevandamismaht oli 29,7 miljonit tonni (1980. aastal). Kukersiiti on kirjasõnas esimest korda maininud August Wilhelm Hupel 1777. Kivim on saanud nimetuse Kukruse mõisa saksakeelse nime Kuckers järgi. Kivimi nimetas baltisaksa geoloog Friedrich Schmidt. Kukersite--An oil shale of Ordovician age: Origin, occurrence, and geochemistry Bauert, H, 1992 Bauert, H. ja Kattai, V. (1997). Kukersite oil shale. Kogumikus A. Raukas ja A. Teedumäe (toim.), Geology and mineral resources of Estonia. Estonian Academy Publishers. Lk 321. ISBN 9985501853 A. Raukas, H. Viiding. "Maavarad". Kogumikus A. Raukas (koostaja), Eesti Loodus, Valgus ja Eesti Entsüklopeediakirjastus 1995. Lk 82–85. ISBN 5440013555 H. Bauert, V. Kattai. "Kukersite oil shale". Kogumikus A. Raukas, A. Teedumäe (toim.), Geology and mineral resources of Estonia. Estonian Academy Publishers 1997. Lk 313. ISBN 9985501853 A. W. Hupel. "TopographischeNachrichten von Lief- und Ehstland". Bd. II. Riga 1777. 1–768 A. Aaloe, H. Bauert, A. Soesoo. "Kukersiit – Eesti põlevkivi". MTÜ GeoGuide Baltoscandia, Tallinn 2006. Lk 30. ISBN 9985976347 H. Bauert, V. Kattai. "Kukersite oil shale". Kogumikus A. Raukas, A. Teedumäe (toim.), Geology and mineral resources of Estonia. Estonian Academy Publishers 1997. Lk 314. ISBN 9985501853 Aarna, A. (1989). Põlevkivi. Valgus. 191 lk. Bauert, H. ja Kattai, V. (1997). Kukersite oil shale. Kogumikus A. Raukas ja A. Teedumäe (toim.), Geology and mineral resources of Estonia. Estonian Academy Publishers. Lk 313–327. ISBN 9985501853 Kattai, V. (2003). Põlevkivi – õlikivi. Eesti Geoloogiakeskus. 162 lk. ISBN 9985815467 Kattai, V., Saadre, T. ja Savitski, L. (2000). Eesti põlevkivi: geoloogia, ressurss, kaevandamistingimused. Eesti Geoloogiakeskus. 226 lk. ISBN 9985815300
Baar (ühik)

Baar (kreeka sõnast baros, 'raskus'; tähis bar) on mittesüsteemne rõhu mõõtühik. 1 baar on võrdne 100 000 paskaliga: 1 bar = 105 Pa = 0,1 MPa. 1 baar on ligikaudu võrdne õhurõhuga maapinnal ja samuti 10 meetri kõrguse veesamba rõhuga (10 m H2O). Meteoroloogias ja akustikas kasutati enne SI-süsteemile üleminekut millibaari: 1 millibaar (mbar) on võrdne 1 hektopaskaliga: 1 mbar = 100 Pa = 1 hPa. CGS-süsteemis väljendab baar rõhku miljon düüni ruutsentimeetrile (106 dyn/cm2). 1981. Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus. 656 lk Rõhuühikute teisendamine (kalkulaator)
Arvo Järvet

Arvo Järvet (sündinud 23. septembril 1948 Langermal) on eesti geograaf. Ta lõpetas aastal 1973 Tartu Riikliku Ülikooli füüsilise geograafia (kitsamalt looduskaitse) erialal. 1993. aastast on ta töötanud Tartu Ülikooli õppejõuna. 2004. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis geograafia erialal doktoritöö "Influence of hydrological factors and human impact on the ecological state of shallow Lake Võrtsjärv in Estonia". 2008 Tartu Ülikooli aumärk 2013 Tartu Ülikooli medal Eesti Teadusportaal. Arvo Järvet Tartu Ülikooli dissertatsioonid "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022. Eesti Entsüklopeedia. Järvet, Arvo
Igor Rostorotski

Igor Rostorotski (vene keeles Игорь Дмитриевич Ростороцкий; sündinud 4. veebruaril 1962) on endine Venemaa maadleja. Ta on kahekordne maailmameister Kreeka-Rooma maadluses (1985. ja 1987. aastast). Ta tuli juunioride maailmameistriks 1981. aastal ja noorsoo Euroopa meistriks 1982. aastal. 1987. aastal tuli NSV Liidu meistriks, alistades finaalis Aleksandr Karelini punktidega 1–0. Järgmisel aastal kaotas ta samal võistlusel Karelinile seljaga. Ta võitis NSV Liidu karikavõistlused 1984., 1985. ja 1986. aastal. Pärast sportlaskarjääri lõppu töötab advokaadina. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. august 2016. Vaadatud 2. aprillil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Tim Tscharnke

Tim Tscharnke (sündinud 13. detsembril 1989 Weißenfelsis) on endine Saksamaa murdmaasuusataja. Juunioride maailmameistrivõistlustel 2008. aastal Mallesis võitis Tscharnke 4×5 km teatesõidus hõbemedali ja 10 km klassikasõidus pronksmedali. 2009. aastal Praz de Lys Sommandis kuulus ta hõbemedali võitnud Saksamaa teatemeeskonda koosseisu 4×5 km teatesõidus. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris sai Tscharnke sprinditeate vabasõidus koos Axel Teichmanniga hõbemedali. 2010 Vancouveris hõbemedal sprinditeate vabasõidus 2008 Mallesis hõbemedal 4×5 km teatesõidus pronksmedal 10 km klassikasõidus 2009 Praz de Lys Sommandis hõbemedal 4×5 km teatesõidus Tim Tscharnke osales individuaalarvestuses 116 maailma karikasarja etapil ja jõudis esikolmikusse kahel korral, neist mõlemal korral ta võitis. Tim Tscharnke koduleht Tim Tscharnke FIS-i kodulehel (inglise)
Elsa Pastak

Elsa Pastak-Varep (14. september 1908 Peterburi – 28. oktoober 1955 Tartu) oli eesti botaanik. Ta töötas Tartu Ülikoolis ja aastail 1947–1955 Zooloogia ja Botaanika Instituudis. Ta tegeles nii soontaimede uurimise kui brüoloogiaga. Pastak, Elsa 1935. Harilaiu taimkate. Tartu. Tema abikaasa oli Endel Varep (nad abiellusid aastal 1941). Krall, Heljo 2004. Elsa Pastak 95. Samblasõber 7: 13–15.
Trummel

Trummel (saksa keele sõnast Trommel) on harilikult masina, seadme või riista silindriline (harvem kooniline) õõnes osa. Trumlit/trumleid kasutatakse näiteks tõstemasinatel (kraanad, liftid jt.) ja vintsidel keti, köie, trossi või traadi pealekerimiseks. Tehnoloogilistes protsessides kasutatakse näiteks parkimis-, kuivatus-, puhastus-, sõelumis- ja segutrumleid. Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [1] 1981. Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus. 656 lk
Alma Tomingas

Alma Tomingas (15. september 1900 Rakvere – 29. jaanuar 1963 Tartu) oli eesti farmatseut, Tartu Ülikooli professor, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1946).[viide?] Ta oli Eesti esimene naisprofessor.[viide?] Ta uuris ravimtaimi, neist valmistatud drooge ja nende keemilist koostist, arendades farmakognoosia keemilist suunda. Ta lõpetas aastal 1928 Tartu ülikooli, oli seal seejärel õppejõud ning aastast 1940 farmakognoosiakateedri juhataja. Ta oli farmaatsiadoktor (1933) ning esimene eestlasest Tartu Ülikooli naisprofessor (1940). Aastail 1952–1955 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna dekaan. Eesti NSV Teaduste Akadeemia moodustamisel 1946. aastal valiti ka akadeemikuks farmakoloogia alal. Ta on maetud Tartusse Raadi kalmistule. 1945 – Eesti NSV teeneline teadlane Tema 80. sünniaastapäeval avati Rakveres tema sünnikohas (Malmi 13) mälestuskivi. Ülemiste ärilinnakus on tema järgi nimetatud hoone (Tominga maja aadressil Sepise 7). Keeleteadlane Tiit-Rein Viitso oli tema vennapoeg ja Rudolf Laanes õepoeg. Rakvere Alma Tomingas Eesti monumentide e-kataloog "Viru Sõna", 24. juuli 1945 (saidil monument.ee) Alma Tomingas Ülemiste City Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Alma Tomingas - esimene naisprofessor Tartu Riiklikus Ülikoolis Ringvaade "Nõukogude Eesti" nr 3 (1941)