laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kaarepere raudteejaam

Kaarepere raudteejaam on raudteejaam Jõgevamaal Jõgeva vallas Kaareperest vahetult idas Kassinurme külas. Kaareperel asub alates 2012. aastast üks madal perroon pikkusega 100 m. 2021. aasta seisuga peatub päevas Kaareperel 10 reisirongi liinil Tallinn–Tartu (ekspressrongid Kaareperel ei peatu). Algselt oli tegemist raudteepeatusega, mis kandis nime Kersel. Peatus jäi avamisel Palamuse kihelkonda Kaarepere mõisa maadele. Raudteejaam on valminud 1927. aastal. 1960. aastatel töötas Kaarepere jaamas 15 inimest: jaamaülem, viis jaamakorraldajat ja üheksa pöörmeseadjat. Ristkülikulise põhiplaaniga traditsionalistlikus stiilis hoone on ehitatud tõenäoliselt Leon Johansoni projekti järgi analoogselt Palupera ja Vaeküla jaamahoonetega. Hooneid iseloomustab ühe- ja kahekorruselisest plokist koosnev kelpkatus ning püstlaudis. Jaamahoone alumisel korrusel asusid jaamatöötajate ametiruumid, samuti piletikassa, pagasi vastuvõtulett, ruumikas ootesaal ja puhvetiruum. Hoone teisel korrusel oli jaamaülema ametikorter. Kaarepere jaamahoone on oma tüübist ainsana säilinud tänaseni ja kasutusel elamuna. Vaksalikompleks asetseb raudtee edelaküljel, endise raudteeülesõidu kõrval. Jaamahoone moodustab ansambli ühes temast loode suunas raudtee ääres paikneva endise kaalukojaga. Alates 1999. aastast on jaamahoone arvel kultuurimälestisena (nr 23960). Kuni aastani 2001 eelnes Kaareperele Kalevi ja järgnes Nava raudteepeatus. Raudteejaama on mainitud O. Lutsu teostes “Suvi” ja “Sügis” Aavere jaamana. Kaarepere raudteelaste kodu Tapa–Tartu raudtee Vooremaa – Jõgeva saab tänavu uue reisijate ooteplatvormi Kaarepere saab uue jaamahoone. Vaba Maa, 9. oktoober 1927, nr. 237, lk. 6 Kaarepere kodukandipäeva kirev mosaiik; Vooremaa, nr. 86, 31 juuli 2014 (DIGAR) Välja, Leele (2012). 20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring (PDF). Tallinn: Kultuurimälestiste riiklik register. Lk 52. Vaadatud 24.10.2022. 23960 Kaarepere raudteejaama peahoone; Kultuurimälestiste register Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaama peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris Kaarepere kodukandipäeva kirev mosaiik; Vooremaa, 31.07.2014
Tabivere raudteejaam

Tabivere raudteejaam on raudteejaam Tartu maakonnas Tartu vallas Tabiveres. See asub laiarööpmelise Tapa–Tartu raudtee ääres umbes 20 km kaugusel Tartu jaamast. Jaam jääb Kaarepere ja Kärkna raudteejaama vahele. Jaama lähistel avati 2020. aastal jalakäijate tunnel. Tabiveres asus varem kaks madalat perrooni pikkusega 152 m ja 180 m. Üleminekul eurokõrgusel ooteplatvormidele ehitati Tabiverre üks teedevaheline perroon pikkusega 100 m. 2021. aasta seisuga peatub Tabiveres päevas 10 reisirongi liinil Tallinn–Tartu (ekspressrongid Tabiveres ei peatu). Tabivere raudteejaam rajati Voldi küla juurde 1877. aastal ja kandis kuni 1925. aastani nime Voldi. Jaam jäi avamisel Äksi kihelkonda Tabivere mõisa maadele. Vabadussõjas toimus Tabivere (Voldi) raudteejaama ümbruses lahingutegevus, kus Eesti poolel osalesid soomusrongid ja kuperjanovlased. 13. jaanuaril 1919 vallutatud jaamas saadi sõjasaagiks ligi 60 punaväele kuulunud vagunit. 10. märtsi õhtul 1944 pommitasid raudteejaama vene lennukid. Hukkus jaamakorraldaja. Kuni aastani 2001 eelnes Tabiverele Mullavere raudteepeatus ja järgnes Sootaga raudteepeatus. Tabivere jaamahoone valmis eriprojekti järgi 1877. aastal. Hoone erineb oluliselt toonasest kroonuhistoritsistlikust tüüparhitektuurist. Vana-Vene traditsioonilist puitarhitektuuri meenutava ühekorruselise jaamahoone põhikorpusest eenduvad kaks terava viiluga kõrget põikmahtu, mille vahel asub väiksema viiluga trepivarikatus. Viimati müüdi rongipileteid vanas jaamahoones 1998. aastal. Praegu seisab arhitektuuriliselt omanäoline ja säilitamist vääriv jaamahoone tühjalt ning on halvas seisukorras. 2024. aasta algul avaldas seoses raudteetöödega hoone omanik AS Eesti Raudtee soovi jaamahoone lammutada. 1932. aastal toimus liiklusõnnetus Tabivere raudteeülesõidul, kus hukkus kaks ja vigastada sai mitu inimest. Arved Duvin. Lugusid raudteedest Eestimaal. Lk 96 Rahva vastu. / Postimees, 19. august 1925. Lk 4 Ago Pajur. Üllatav rünnak. Tartu vabastamine: kolmsada sõdalast tuhandete vastu. / Postimees, 14 jaanuar 1999 Ülo Pärn. Julius Kuperjanov. / Kultuur ja Elu Ülo Pärn. Veaparandusi Jõgevamaa Kaitseliidu raamatus. lk. 84 / Kindel Tahe. Jõgeva Kaitseliidu Malev Sissejuhatus Eesti raudteearhitektuuri pärandisse, lk 1. Välja, Leele (2012). 20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring (PDF). Tallinn: Kultuurimälestiste riiklik register. Lk 22. Vaadatud 18.06.2022. GALERII ⟩ Eesti Raudtee tahab lammutada muinsuskaitse huviorbiidis oleva Tabivere jaamahoone; Tartu Postimees, 31.01.2024 Tabivere raudteejaam • XX sajandi arhitektuur • Kultuurimälestiste riiklik register SÜVENEV DEPRESSIOON TABIVERES: „Kõike lammutatakse ära! Mitte midagi uut siia ei ehitata!“; Õhtuleht, 20.01.2024 Jaan Peetsalu. Vanu raamatuid lugedes, aegu meenutades.[alaline kõdulink] / Vallaleht Oktoober, 2004 Ülo Pärn. Politsei Jõgevamaal nüüd ja varem. Lk 124 FOTO: D1 diiselrong Tabivere jaamas; Baltic Trains Picture Gallery TABIVERE; Eesti Raudteeajaloo Selts Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Aacheni rahu (1668)

Aacheni rahu ehk Esimene Aacheni rahu oli rahuleping, mis sõlmiti 2. mail 1668 Aacheni kongressi tulemusena Prantsusmaa ja Hispaania vahel ning mis lõpetas Devolutsioonisõja. Prantsusmaa sai vallutatud alad Flandrias ja Hainaut's (Lille, Tournai, Douai) Hispaanialt oma valdusse ning tagastas Hispaaniale Franche-Comté. Rahu auks korraldati Harelbekes ilutulestik. Aacheni rahu (1748)
Riho Altnurme

Riho Altnurme (sündinud 5. aprillil 1969 Kohtla-Nõmmel) on eesti kirikuloolane. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 1994. aastal ajaloo erialal ja kaitsnud 1997. aastal teoloogiamagistri kraadi. 2000. aastal kaitses ta doktoriväitekirja teemal "Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kirik ja Nõukogude riik 1944–1949". Ta on alates 2005. aastast Tartu Ülikooli kirikuloo professor. Aastatel 2003–2006 oli Altnurme usuteaduskonna dekaani kohusetäitja ja 2006–2015 sama teaduskonna dekaan, alates 2016. aastast on ta ülikooli reformi käigus loodud humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna teadusprodekaan. Riho Altnurme oli kuni juunini 2017 Eesti Kirikuloo Seltsi esimees. 2016 Tartu Ülikooli aumärk 2021 Tartu Ülikooli medal Tema abikaasa on religioonisotsioloog Lea Altnurme. "Tartu Ülikooli usuteaduskonna doktoritööd". Originaali arhiivikoopia seisuga 20.10.2017. Vaadatud 20.10.2017. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 6.12.2022. Riho Altnurme Eesti Teadusinfosüsteemis Teet Korsten «Riho Altnurme – matemaatikaüliõpilasest usuteaduse dekaaniks», Põhjarannik, 19. juuli 2003. «TÜ usuteaduskonna juhiks valiti Riho Altnurme», Postimees, 15. mai 2006. Teet Korsten «Miks just küülik on paasapühadel pandud mune tooma?», Põhjarannik, 28. märts 2013. Teet Korsten Riho Altnurme: «EELK ajalugu võib vaadelda ka osana meie kollaboratsiooni loost», Postimees, 16. september 2023
Mihkel Oviir

Mihkel Oviir (sündinud 11. oktoobril 1942 Märjamaal) on eesti jurist, aastatel 2003–2013 Eesti riigikontrolör. Mihkel Oviir lõpetas 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Alates 1972. aastast töötas ta justiitsministeeriumis. 1992. aastal sai ta Eesti justiitsministeeriumi esimeseks kantsleriks. 2003. aastal nimetati ta riigikontrolöriks ning 2008. aastal kinnitati ametisse ka teiseks ametiajaks. 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk 2006 Riigivapi III klassi teenetemärk Mihkel Oviiri abikaasa on Siiri Oviir. Nende tütar on Liisa Oviir. Madis Oviir oli Mihkel Oviiri isa. Mihkel Oviir: Raha tuleb jagada tõeliselt poliitiliselt, Postimees, 5. veebruar 2007 Mihkel Oviir: Eesti vajab äriplaani, Virumaa Teataja, 30. oktoober 2009 Siiri ja Mihkel Oviir Elukiri Mihkel Oviir (65), EPL, 6. oktoober 2007 Juku-Kalle Raid: "Mihkel Oviir: Valijal pole õigust olla loll. Või kui ta on loll ja teda miski ei huvita, siis ei peaks tal olema ka hääleõigust" Delfi, 18. aprill 2013
Rahulepingute loend

Rahulepingute loend loetleb rahulepinguid. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Aacheni rahu (1668) – Aacheni rahu (1748) – Altmargi vaherahu - Amiens'i rahu – Andrussovo vaherahu Baseli rahu - Breda rahu – Bresti rahu (Brest-Litovski rahu) – Brest-Litovski rahuleping (Keskriigid-Ukraina) - Brömsebro rahu Campo Formio rahu Daytoni leping - Deulino vaherahu Évora Monte leping Jam-Zapolski vaherahu Karlowitzi rahu - Kieli rahu - Konstantinoopoli rahu – Kopenhaageni rahu - Krakówi leping - Kärde rahu Lödöse leping Moskva rahuleping - Mossi konventsioon Nankingi rahu Oliwa rahu Pariisi rahuleping (1783) - Pariisi rahuleping (1856) - Passarowitzi rahu - Passau leping - Perthi leping - Pljussa vaherahu - Posvoli leping - Praha rahu (1635) - Praha rahu (1866) - Pähkinäsaari rahu Riia rahu (1920) - Riia rahu (1921) - Roskilde rahu San Stefano leping - Stolbovo rahu Zapolje rahu Tartu rahu - Tartu rahu (Soome ja Nõukogude Venemaa) – Tilsiti rahu - Trianoni rahu - Travendali rahu – Täyssinä rahu Uusikaupunki rahu Vallisaare vaherahu – Veneetsia rahu - Versailles' rahu – Vestfaali rahu
Devolutsioonisõda

Devolutsioonisõda (24. mai 1667 – 2. mai 1668) oli sõda Louis XIV aegse Prantsusmaa ja Habsburgide Hispaania vahel Hispaania Madalmaades. See lõpetati Aacheni rahuga. 1659 sõlmiti Püreneede rahu, mis lõpetas Hispaania-Prantsuse sõja. Rahulepingu järgi pidi Prantsuse kuningas Louis XIV abielluma Hispaania kuninga Felipe IV tütre Maria Theresaga. Hispaaniale kuulusid tollal suured valdused mitmel pool Prantsusmaa piirialadel ja selleks, et vältida mõne nendest printsessi kaasavaraks kuulutamist Prantsusmaa poolt, loobus Maria Theresa pärimisõigusest. Tasuks lubas Hispaania maksta kaasavara rahas pool miljonit kuldeküüd. Kuid see raha jäigi maksmata. Felipe IV esimesest abielust Prantsusmaa Isabeliga sündis 8 last, kellest Maria Theresa oli noorim ja ainus täiskasvanuks saanud laps. Hiljem abiellus Felipe Austria Marianaga ja sai 6 last, kellest kõigi sugu suri poole sajandi jooksul välja, kuid Püreneede rahu sõlmimise ajal polnud see veel teada, siis oli mitu Mariana last elus ja üks sündis hiljem juurdegi. Prantsuse juristid leidsid vähetuntud seaduse nimega Jus Devolutionis, mille kohaselt olevat pärimisõigus ainult esimesest abielust sündinud lastel. Ühtlasi väitis Louis, et kuna tema naise kaasavara on maksmata, siis on tema pärimisõigusest loobumine kehtetu ja järelikult on Maria Theresa oma isa ainus pärija, mis annab Louis'le õiguse nõuda suurt territoriaalset kaasavara. Selleks nimetas ta Belgias asunud Hispaania valdusi, sest pidas neid sõjaliselt kergemini hõivatavateks. Konflikt märkis Prantsusmaa-Hollandi liidu lõppu ja oli esimene laienemiseks ette võetud Prantsuse sõdadest, mis kujundasid Euroopat järgneva poolsajandi jooksul.
Avatud Eesti raamat

"Avatud Eesti raamat" on eestikeelne peamiselt filosoofiat ja ühiskonnateadusi käsitlevate tõlkeraamatute sari, mis ilmub alates aastast 1994. Sarja raamatuid annavad välja Eesti kirjastused (esimese saja köite juures 11 kirjastust: Ilmamaa, Vagabund, Hortus Litterarum, Varrak, Tänapäev, Tartu Ülikooli Kirjastus jm), kuid sarjal on olnud ühine peasponsor – Avatud Eesti Fond (kuni 2000. aastani) ja hiljem Eesti Kultuurkapital. 2013. aastal annetas tundmatuks jääda soovinud eestlane raamatusarja toetuseks pool miljonit eurot. 2016. aasta mais sõlmis Eesti Kultuurkapital aktsiaseltsiga Postimees Grupp lepingu, mille järgi viimane toetab sarja väljaandmist järgneva viie aasta jooksul kokku 650 000 euroga. Sarja koordinaator on olnud Märt Väljataga. Aastast 2004 koordineerib sarja Eesti Kultuurkapitali juurde moodustatud Avatud Eesti raamatu ekspertkomisjon, mille liikmed aastail 2004–2013 olid Mart Orav, Peeter Torop ja Märt Väljataga. Aastail 2013–2021 oli Väljataga asemel kolmas komisjoni liige Tõnu Viik, alates 30. juunist 2021 Margus Vihalem. Alates teisest raamatust on sarjal ühtne kujundus, mille autor on Jüri Kaarma. Pärast tema surma on sarja ümbrispaberite kujundaja Eve Kask. Raamatud on pehmes köites. Kaaneümbrisel on tilgatrükitehnikas eri värvi marmoritaoline muster, mistõttu sarja nimetatakse ka marmorsarjaks. Sarja 100. raamatu ilmumist tähistati Tallinnas 2. detsembril 2009. Sarja 200. raamat ilmus 2017. aasta detsembris. Avatud Eesti Fond Atviros Lietuvos knyga "Anonüümne eestlane annetas pool miljonit eurot", Postimees, 5. veebruar 2013. "Postimees Grupp hakkab toetama Avatud Eesti Raamatu sarja", Postimees, 20. mai 2016. Avatud Eesti Raamatu ekspertkomisjon "Avatud Eesti raamat sai 100!". Avatud Eesti Fond. 01.12.2009. Originaali arhiivikoopia seisuga 6.01.2018. "Clifford Geertzi peateos ilmus eesti keeles". Postimees. 11.12.2017. Avatud Eesti raamatu programmi alaleht Eesti Kultuurkapitali kodulehel Sarjas ilmunud raamatute koondnimekiri Valle-Sten Maiste. "Avatud Eesti raamatu" 100 köidet, Sirp.ee, 27. november 2009 «Avatud Eesti raamatu» sari tähistab kahekordset sünnipäeva: intervjuu Mart Oravaga
Francisco Ayala

Francisco Ayala García-Duarte (16. märts 1906 Granada – 3. november 2009 Madrid) oli hispaania kirjanik ja pedagoog. 16-aastaselt läks ta Madridi, kus õppis õigusteadust ja kirjandust. Hiljem omandas ta Madridi ülikoolis õigusteaduse doktori kraadi. Madridis tegi ta kaastööd mitmele ajalehele ning kui ta oli 19-aastane, siis ilmusid tema kaks esimest romaani. Aastatel 1939–1950 elas ta Argentinas, seejärel Brasiilias, Puerto Ricos ja Ameerika Ühendriikides. Francisco Ayala kirjutas nii romaane, kirjanduskriitikat kui ka teoseid õigusteaduse ja sotsioloogia vallas. Ta õpetas mitmes ülikoolis õigusteadust, sotsioloogiat ja hispaania kirjandust. 1976. aastal pöördus ta tagasi Hispaaniasse ja jätkas kirjutamist kõrge eani. Aastal 1983 sai ta Hispaania Kuningliku Akadeemia liikmeks. Aastal 1991. sai ta Cervantese auhinna ning 1998. aastal Astuuria printsi kirjandusauhinna.
Metüülrühm

Metüülrühm on metaani molekulile, milles puudub üks vesiniku aatom, vastav ühevalentne rühm. Metüülrühma keemiline valem on –CH3 ja tähistatakse seda ka kujul Me. Metüülrühm ei ole reaalselt esinev aine osake, vaid formaalne molekulis esinev rühm, millega on seotud veel mingi aatom või rühm. Metüülrühma tähenduses on kasutatud ka terminit "metüülradikaal", kuid see on eksitav, sest metüülradikaal CH3• on teatud tingimustel moodustuv väga ebastabiilne intermediaat ja mitte formaalne molekuli osa, nagu seda on metüülrühm. Metüülrühmale analoogne on kahevalentne metüleenrühm –CH2–. Liidet "metüleen" kasutatakse ka keemiliste ühendite pooltriviaalsetes nimetustes: näiteks metüleenkloriid CH2Cl2 ehk diklorometaan või pentametüleen (CH2)5 ehk tsüklopentaan. Metüleenrühm on ka see lüli, mille võrra erinevad üksteisest enamuse homoloogiliste ridade naaberliikmed. Eesliide "homo-" näitab, et tegu on võrdlusühendi homoloogiga. Seda kasutatakse triviaalnimetuses, näiteks homosidrunhappe molekulis on üks metüleenrühm (-CH2-) rohkem kui sidrunhappe molekulis; samuti homoallüülse rühma puhul. Molekuli põhistruktuuriga kaksiksideme kaudu seotud rühma =CH2 nimetatakse samuti metüleenrühmaks või ka metülideenrühmaks (näiteks propeenis H2C=CH-CH3). Keemias tähendab metüülimine substraadile metüülrühma lisamist või mingi aatomi või rühma asendamist metüülrühmaga (see on alküülimise alaliik). Alküülrühm
Pentatoonika

Pentatoonika (< kreeka k 'viis heli') on muusikas oktavipõhine helisüsteem, mis koosneb viiest helist. Pentatoonikas puuduvad pooltoonid. Pentatoonika akustiliseks aluseks on viis puhast kvinti (intervall), millest moodustub astmik struktuuriga 1 - 1 - 1½ - 1 Pooltoonide puudumise tõttu puudub ka tunglev juhtheli ja seepärast võib olla pentatoonika kõige püsivamaks tugiheliks ehk toonikaks iga aste. Pentatoonilised astmikud: mažoorne pentatoonika minoorne pentatoonika Pentatoonikal põhineb hiina, korea, šoti, tatari, mari ja teiste rahvaste rahvamuusika, samuti esineb seda kutseliste heliloojate loomingus. Eesti pentatooniline rahvaviis on näiteks "Rebane hanekarjas". Mažoorne helirida Minoorne helirida
Basel-Stadti kanton

Basel-Stadt ehk Baseli linnkanton on kanton Šveitsi põhjaosas. Piirneb loodes Prantsusmaaga ja põhjas ning idas Saksamaaga. Basel-Stadt on pindalalt väikseim Šveitsi kanton. Riigiõiguse seisukohalt on Basel-Stadt poolkanton ja saab saata vaid ühe esindaja Kantonite Nõukogusse. Kantonis on kolm valda: Basel, Riehen ja Bettingen. Basel-Stadt on saksakeelne. Umbes 30% elanikest on immigrandid. Tänapäeva piirides tekkis kanton 1833. aastal. Statistisches Amt Basel-Stadt: Wohnbevölkerung nach Bezirk, vaadatud 27.10.2021. Basel-Stadti koduleht
Sokukraav

Sokukraav on kraav Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Hälvati, Parivere, Karinõmme ja Tarva külas. Kraav voolab peamiselt Läänemaa ja Pärnumaa piiril ning läbi Lihula maastikukaitseala (Lihula raba). Kraavi pikkus on 7,7 km ning see suubub paremalt Rootsi jõkke (4,5 km suudmest). Kraavi valgla on 29,4 km². Kraavi lähe on Parivere külas. Kraavi suue on Tarva ja Hälvati küla piiril. Sokukraavi keskkonnaregistri kood on VEE1116500. Sokukraav keskkonnaportaalis
Kalifornia harakas

Kalifornia harakas (Pica nuttalli) on vareslaste sugukonda haraka perekonda kuuluv linnuliik. Kalifornia harakas elab USA-s Californias Sacramento ja San Joaquini orus. Kalifornia haraka üldpikkus on 38–45 cm. Ta on väiksem ja saledam kui harakas. Tema nokk, silmaümbruse sulgedeta ala ja varvaste tallad on erekollased. Tema häälitsused on harakaga võrreldes kõrgemad, pehmema kõlaga ja ninahäälsemad. Kalifornia harakas asustab kõrgete puutukkade ja istandikega kultuurmaastikku, eelistades veekogude lähedust. Sageli elab ta asulate lähedal. Kalifornia harakas on ühiseluline lind. Näiteks ööbima koguneb ta parvedesse. Kui parv on väga suur, saab seal vahel eristada keskset rühma, mille läheduses asuvad väiksemad salgad. Kalifornia harakatel on täheldatud matusesarnast käitumist juhul, kui keegi nende parve liikmetest on surnud. Kalifornia harakad on vastuvõtlikud lääneniiluse viirusele. Aastail 2004–2006 surid selle viiruse tekitatud haigusse umbes pooled kalifornia harakad. Kuna nad kalduvad ööbima vee lähedal, siis võivad neid kahjustada ka moskiitod. Kalifornia harakas on kõigesööja. Toitu otsib ta peamiselt maapinnal. Ta sööb palju putukaid, eriti ritsikaid. Ta sööb ka raibet. Sügisel ja talvel sööb ta ka tõrusid ja puuvilju. Ta võib roomajaid ja närilisi jahtida ning prügimägedelt toitu otsida. Kalifornia harakas moodustab eluaegseid paare. Ta pesitseb väikeste hajusate seltsingutena kõrgetel puudel. Kurnas on 5–8 muna. Emaslind haub mune umbes 18 päeva. Noorlinde toidetakse pärast pesast lahkumist veel umbes 7 nädalat. Rahvusvaheline Looduskaitseliit peab kalifornia harakat soodsas seisundis linnuks, aga USA heategevuslik keskkonnakaitseorganisatsioon The Nature Conservancy peab teda ohustatud liigiks. Lisaks lääneniiluse viirusele ohustavad teda elupaikade kadu ja rotimürk. Tema levila ei ole kuigi suur, ehkki kõikjal levilas on ta laialt levinud ja mõnel pool isegi tavaline. S. Madge, H. Burn. "Crows and Jays". Princeton University Press, 1994
Helilaad

Helilaad ehk laad (venekeelsest sõnast лад, ladina keeles modus, inglise keeles mode) ehk skaala (inglise keeles scale), ka moodus, on muusikas astmete abstraktne süsteem, mille konkretiseeringuks on helirida. Näiteks c-st üles ehitatud loomuliku mažoori konkretiseeringuks on C-duur helirida. Sõna 'laad' on eesti keelde tõlgitud vene muusikateooriast, kus see tähendab helirea helide suhteid (Лад в музыке — система взаимоотношений звуков, vt artikkel ru:Лад (музыка) venekeelses Vikipeedias). Funktsionaalharmoonias on tervetoonide struktuuriga [1,1,1/2,1,1,1,1/2] (loomulik mažoor) laadi astmete funktsioonid I toonika II ülemine juhttoon III ülemine mediant IV subdominant: V dominant VI alumine mediant VII alumine juhttoon kirikulaadid Messiaeni laadid
Harakas (perekond)

Harakas (Pica) on perekond vareslaste sugukonnast. Perekonnas on kolm liiki: harakas Pica pica (ainus Eesti esinev harakaliik) kalifornia harakas Pica nuttalli Pica hudsonia
Faasantuvi

Faasantuvi (Otidiphaps nobilis) on tuvilaste sugukonda kuuluv lind. Ta on perekonna Otidiphaps ja alamsugukonna Otidiphabinae ainus liik. Faasantuvi on levinud Uus-Guineal ja selle lähisaarte vihmametsades. Ta elab enamasti künklikul ja kergelt mägisel maastikul. Faasantuvi sugulus teiste tuvilastega on ebaselge. Ta eraldatakse omaette alamsugukonda. Tema teaduslik nimetus viitab sarnasusele traplastega (Otidae). Nii välimuse kui ka kohastumise poolest maapinnal elamiseks sarnaneb ta faasanitega (külgedelt kokkusurutud saba, ümarad tiivad). Kuna Uus-Guineal elab faasanlastest ainult 3 liiki vutte, täidab faasantuvi seal nurmkanade ja väikeste faasanite ökoloogilist nišši, aga kroontuvi täidab suurte faasanite, metsislaste ja kalkunite ökoloogilist nišši. Faasantuvisid on neli alamliiki, mis erinevad üksteisest peamiselt väikese tuti olemasolu või puudumise ja kukla värvuse järgi. Kaks tuntuimat alamliiki on roheka kuklaga O. n. nobilis Uus-Guinea lääneosas ja valge kuklaga O. n. aruensis Indoneesiale kuuluvatel Aru saartel. Ülejäänud kaks alamliiki on halli kuklaga O. n. cervicalis Uus-Guinea idaosas ja musta kuklaga O. n. insularis Fergussoni saarel. Faasantuvi elab kuni 1600 m kõrgusel merepinnast. Faasantuvi on kuni 50 cm pikk ja kaalub umbes pool kilo. Faasantuvi sulestik on üldiselt must ning läigib lillakalt või rohekalt. Tiivad on kastanpruunid, nokk ja silmad on punased, jalad kollased. Pea näeb välja nagu tüüpilisel tuvil. Sabasulgi on 20–22. Sugulist dimorfismi ei esine. Faasantuvi on väga peiduline lind, ta sööb seemneid ja mahalangenud puuvilju, samuti putukaid ja nende vastseid. Ta lendab väga harva. Laulu kirjeldatakse fraasiga "k-o-o-o-o". Faasantuvi pesitseb üksi või paarina. Pesa rajab ta puude ja põõsaste alla maapinnale või nende alumistele okstele, valmistades selle peentest raagudest, ja muneb ainult ühe kreemikasvalge muna, mida haub 23–26 päeva. Pojad lennuvõimestuvad 28–30 päeva vanuselt. Faasantuvi ei peeta ohustatuks, kuigi ta on mõnel pool paiguti välja surnud. Kuna ta on ürgmetsade liik ja ainulaadse välimusega, vajab ta uurimist. Inimesed faasantuvisid üldjuhul ei kasvata, sest lind armastab väga palavat ja niisket kliimat. Siiski peetakse teda mitme loomaaia troopikamajas. BirdLife International (2009). Otidiphaps nobilis. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2010.
Uelen

Uelen on asula Venemaal Tšuktšimaa Tšukotka rajoonis. Asub Dežnjovi neeme lähedal ja on Venemaa idapoolseim asula. Suurem osa elanikest on tšuktšid. Uelenis on sündinud tšuktši kirjanik Juri Rõtheu. Uelen, 2013. Uelen, 2018. Uelen, 2018. Uelen, 2018. Uelen, 2018. Uelen, 1913.
Charles Perrault

Charles Perrault [šarl perr'o] (12. jaanuar 1628 Pariis – 16. mai 1703 Pariis) oli prantsuse kirjanik ja kõrge ametnik. Tema kirjandusteostest on tuntud eelkõige muinasjuttude kogu "Contes de Fées" (pr 'muinasjutud'), teda peetakse muinasjuttude žanri toojaks kirjandusse. "Uinuv kaunitar" "Punamütsike" "Sinihabe" "Kassi-isand ehk Saabastega kass" "Haldjad" "Tuhkatriinu ehk Kristallkingake" "Tuttpea-Riquet" "Pöialpoiss" "Eeslinahk" "Hapuoblikas" Charles Perrault. Muinasjutud. Eesti Raamat 1979. Madame Leprince de Beaumont, Madame D'Aulnoy ja Charles Perrault. Haneema jutud ja teised. Klassikalised prantsuse muinasjutud. Perioodika 1994.
Tomas Rimas

Tomas Rimas (sündinud 2. mail 1978 Tauragės) on endine Leedu jalgpallur (kaitsja). Aastatel 2005–2007 mängis ta Eesti Meistriliiga klubis Tallinna FC TVMK ja 2009–2011 JK Narva Transis. Ülejäänud karjääri mängis ta Leedu klubides. TVMK Eesti meister: 2005 Eesti karikas: 2006 Eesti superkarikas: 2006 Soccernet.ee lugejate poolt parimaks kaitsjaks hääletatud 2005
Maksim Smirnov

Maksim Smirnov (sündinud 28. detsembril 1979 Tallinnas) on endine Eesti jalgpallur. Meistriliiga Soccernet.ee lugejate poolt parimaks poolkaitsjaks hääletatud 2005 Eesti jalgpallikoondislaste loend Profiil jalgpall.ee