laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Yle TV1

Yle TV1 on Soome telekanal, mille omanik ja haldaja on Soome ringhäälingu ettevõte Yleisradio. Ligi 70% Yle TV1 programmist sisaldab dokumentaalfilme, päevakajalisi ja harivaid saateid. 1958 - 1971 MTV1 logo entar its 1971-1974 gti 1971-1975 MTV1 logo -e oyrn 1971-1983 (ei ntvv 1974-1983=) YLE1 logo 1983 - 1990 YLE1 logo 1990-1997 (en daari 1990-1993) TV1 logo 1990-1997 (endar i 1993-1997) TV-1 logo en tisf 1997-2001. Yle TV1 logo aastatel 2001–2007 Yle TV1 logo aastatel 2007–2012 Yle TV1 kaheksas ja praegune logo 5. märtsist 2012 HD logo aastast 2012 Aastatel 1958–1965 tootis Yle TV1 teleprogrammi Soome Televisiooni nime all. Kui Yleisradio ostis 1964. aastal Tamvisio, nimetati senine Soome Televisioon ümber 1. teleprogrammiks (TV-ohjelma 1) ja endine Tamvisio 2. teleprogrammiks (TV-ohjelma 2). 1970. aastate algul, kui mustvalge telepildi asemel hakati edastama värvilist, nimetati senised telekanalid ümber vastavalt TV1-ks ja TV2-ks. Vuosi 2008, Finnpanel Yle TV1 koduleht (soome keeles)
Jaak Valk

Jaak Valk (27. märts 1867 Vana-Põltsamaa vald (Põltsamaa kihelkond) – 13. juuni 1952) oli eesti kirikuõpetaja. Lõpetas 1890 Tartus gümnaasiumi. Õppis 1891–1898 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Peterburi Jaani koguduses. Ordineeriti pastoriks 18. novembril 1901. Peterburi Jaani koguduse abiõpetaja 1898–1901. Rõuge koguduse abiõpetaja 1902–1903. Puhja koguduse õpetaja 1903–1914. Peterburi Jaani koguduse viimane õpetaja 1914–1920. Urvaste koguduse õpetaja 1921–1936. Siirdus emerituuri aastal 1936. Tema poeg Laur Valk oli arst. 1940 – Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
Blonay

Blonay on küla ja vald Šveitsis Vaud' kantonis Riviera-Pays-d'Enhaut' ringkonnas. Valla pindala on 16 km², ta asub 250 m kõrgemal Genfi järve pinnast. Blonays on elanud saksa helilooja Paul Hindemith. Ständige Wohnbevölkerung nach Staatsangehörigkeitskategorie Geschlecht und Gemeinde; Provisorische Jahresergebnisse; 2018, vaadatud 11.04.2019.
Vevey ringkond

Vevey ringkond oli ringkond Šveitsis Vaud' kantonis. Ringkonna vallad liideti 1. jaanuaril 2008 Riviera-Pays-d'Enhaut' ringkonnaga. Vevey ringkonnas oli 10 valda: Blonay Chardonne Corseaux Corsier-sur-Vevey Jongny La Tour-de-Peilz Montreux (moodustati 1. jaanuaril 1962 Montreux-Châtelardi ja Montreux-Planchesi valla liitmisel) Saint-Légier-La Chiésaz Vevey Veytaux
Glaruse kanton

Glaruse kanton on kanton Šveitsi idaosas. Kantoni kõrgeim tipp on Tödi (3614 m). Glaruse kantonis on kolm valda: Glarus Nord, Glarus ja Glarus Süd. Glarus oli üks kaheksast kantonist, mis liitusid 1353 Šveitsi Konföderatsiooniks. 2009. aasta andmetel elas kantonis 38 479 inimest. 83,6% elanike emakeel on saksa keel, 6,8% itaalia keel. Statistikateenistus, vaadatud 28.08.2019. Glaruse kantoni koduleht
Solothurni kanton

Solothurni kanton on kanton Šveitsi põhjaosas. Kantonil on kaks Prantsusmaaga piirnevat eksklaavi. Läbi kantoni voolab Aare jõgi. Maastik on valdavalt suhteliselt tasane, kuid osa kantonist jääb Juura mägedesse. Kantoni kõrgeim tipp on Hasenmatt (1445 m). Solothurni kantonis on 10 ringkonda 122 vallaga. Bucheggbergi ringkond Dornecki ringkond Gäu ringkond Gösgeni ringkond Leberni ringkond Olteni ringkond Solothurni ringkond Thali ringkond Thiersteini ringkond Wasseramti ringkond 2009. aasta lõpus oli rahvaarv 255 667. Suurim linn on Olten. Kantoni ametlik keel on saksa keel. Lapsed õpivad koolis alates 5. klassist prantsuse keelt. 2008. aastal oli 20% kantoni elanikest välisriikide kodanikud. Usutunnistuselt oli 2000. aastal 43,49% elanikest katoliiklased, 31,22% reformeeritud kirikute liikmed ja 13,61% ilma religioosse kuuluvuseta. Kantonis toodetakse kelli, ehteid, paberit, tsementi ja autode detaile. Gösgeni lähedal asub 1979. aastal tööle hakanud tuumaelektrijaam. Aare jõel asuvad mõned hüdroelektrijaamad. Solothurni kanton liitus Šveitsiga 1481. aastal. Statistikateenistus, vaadatud 28.08.2019. Solothurni kantoni koduleht
Mississippi (täpsustus)

Mississippi all võidakse mõista järgmist: Mississippi, jõgi Ameerika Ühendriikides Mississippi osariik, Ameerika Ühendriikide osariik Mississippi territoorium, ajalooline territoorium Ameerika Ühendriikides Mississippi (Ontario lisajõgi), jõgi Kanadas Mississippi ajastik, geoloogias ajavahemik (ajastik) 359...318 miljonit aastat tagasi Mississippi järv, järv Kanadas Mississippi Mills, linn Kanadas Ontario provintsi idaosas Mississippi (Bob Dylani laul)
Kirde kaitseringkond

Kirde kaitseringkond oli Eesti maaväe struktuuriüksus (kaitseringkond) aastani 2014. Vastutas Ida-Viru-, Lääne-Viru-, Jõgeva- ja Järvamaa territoriaalkaitse eest. Kirde kaitseringkond moodustati 1998. aastal Ida-Viru-, Lääne-Viru-, Jõgeva- ja Järvamaad hõlmava kaitseväe territoriaalse formeeringuna, mille staap asus Rakveres. 2003. aasta seisuga Kirde kaitseringkonna nimeline kaitseväe struktuuriüksus puudus ning Ida-Viru-, Järva-, Jõgeva- ja Lääne-Virumaa olid arvatud Põhja kaitseringkonda. 2008. aasta 1. jaanuaril nimetati senine Põhja kaitseringkond Kirde kaitseringkonnaks, selle staap viidi Tapale ning kaitseringkonna ülem arvati kaitseväe juhataja vahetust alluvusest maaväe ülema vahetusse alluvusse. Praktiliselt ringkonna staap seni sõjalises mõttes siiski ei olnud tegutsenud. 1. juulil 2008 anti esimesena neljast kaitseringkonnast Kirde kaitseringkonnale ka operatiiv- ja väljaõppeülesanded ning kaitseringkonna koosseisu arvati seni maaväe ülema vahetus alluvuses olnud Viru jalaväepataljon ning varasema Tapa väljaõppekeskuse alla kuulunud pioneeripataljon, suurtükiväepataljon, õhutõrjepataljon. Ühtlasi moodustati Tapal senise väljaõppekeskuse vastavate allüksuste baasil Kirde kaitseringkonna staabi- ja tagalakeskus. Kaitseringkonna esimeseks ülemaks sai senine Tapa Väljaõppekeskuse ülem kolonel Urmas Roosimägi. Tapa väljaõppekeskuse juurde kuulunud kaitseväe keskpolügoon oli kaitseringkonna alluvuses 2010. aastani, mil see viidi kaitseväe logistikakeskuse koosseisu. Kirde kaitseringkonda võib lugeda seoses koosseisu kuulunud erinevate relvaliikide üksustega ja hea taristuga suurima rahuaegse erialase potentsiaali ja kompetentsiga maaväe väekoondiseks aastatel 2009–2014. Ringkonna taristu ja personali baasil valmistati ajateenistuses ette või värskendati reservõppekogunemistel suur osa 1. jalaväebrigaadi, aga samuti oluline osa teiste toonaste kaitseringkondade sõjaaja koosseise. Kirde kaitseringkonna põhilisi suurõppusi oli kevaditi Kirdekonn ning ühel Kevadtormi õppusel oli Kirde Kaitseringkond peamine treenitav üksus. Ringkonna sõjaaegses varustatuses esines siiski olulisi puudujääke, kuna suurem osa kasutatavast varustusest pidanuks kuuluma sõjaajal 1. jalaväebrigaadi üksuste formeerimiseks. 2014. aastal, kui kaitseväe struktuurist kaotati kaitseringkonnad, viidi Kirde kaitseringkonna koosseisus olnud väeosad 1. jalaväebrigaadi koosseisu. Põhja kaitseringkond Kaitseringkondade moodustamine ja nende staapide formeerimine. RT I 1998, 28, 374. Määruse "Kaitseväe struktuur ja paiknemine" muutmine. RT I 2002, 105, 628. Määruse "Kaitseväe ülesehitus" muutmine. RT I 2007, 47, 330. Määruse "Kaitseväe ülesehitus" muutmine. RT I 2008, 14, 101.
Léopold I

Léopold I [leop'ool esimene] (16. detsember 1790 Baieri, Coburg, Ehrenburgi loss – 10. detsember 1865 Brüssel, Laeken) oli esimene belglaste kuningas (Belgia kuningas; 1831 kuni surmani). Tema täisnimi oli Leopold Georg Christian Friedrich (prantsuse keeles Léopold-Georges-Chrétien-Frédéric, flaami keeles Leopold Joris Christiaan Frederik). Ta oli Saksi-Coburg-Saalfeldi hertsogi Franz Friedrichi (1750–1806) ja krahvinna Auguste Reuss-Ebersdorfi (1757–1831) noorim poeg. 1795. aastal määrati Léopold I viieaastaselt Venemaa Izmailovski keiserliku polgu polkovnikuks ja 1802 kindraliks. Kui Napoleon 1806 okupeeris Saksi-Coburgi hertsogiriigi, siis läks Léopold I Pariisi. Napoleon pakkus talle adjutandi kohta, kuid ta keeldus. Hiljem tegi ta kampaaniat Napoleoni vastu. 1815 määrati Léopold I armee ülemjuhatajaks. 2. mail 1816 abiellus ta printsess Charlotte Augustaga (1796–1817), kes oli Inglise printsregendi, hilisema kuninga George IV ainus seaduslik tütar ja seetõttu Inglise troonipärija. 5. novembril 1817 sündis printsessil surnud poeg ja ta ise suri järgmisel päeval. 2. juulil 1829 abiellus Léopold I näitleja Caroline Baueriga, kes oli Léopold I nõuniku nõbu ja kes määrati Montgomery krahvinnaks. Selle abielu seaduslikkus on kaheldav, sest see oli omavaheline abieluleping ilma religioosse või avaliku tseremooniata. Abielu lõppes kuuldavasti 1831. aastal. Kui Kreekast sai 1830 kuningriik, pakuti valitsejakohta Léopold I-le, kuid ta loobus sellest. Kui Belgia kinnitas oma iseseisvust Hollandist 4. oktoobril 1830, palus Belgia Kongress hakata Léopold I äsja moodustatud riigi kuningaks. Ta astus ametisse Belgia Kuningapalees 21. juulil 1831. Sellest päevast sai Belgia iseseisvuspäev. Juba 2. augustil tungisid Hollandi väed Belgiasse. Rahutused kestsid 8 aastat, kuid 1839 sõlmisid kaks riiki lepingu, kus tunnustati Belgia iseseisvust. 9. augustil 1832 abiellus Léopold I Prantsusmaa kuninga Louis-Philippe I tütre printsess Louise-Marie Thérèse Charlotte Isabelle d'Orléansiga (3. aprill 1812 – 11. oktoober 1850). Neil oli neli last: Louis-Philippe Léopold Victor Ernst Saksi-Coburg (24. juuli 1833–16. mai 1834) Léopold Louis-Philippe Marie Victor Saksi-Coburg (9. aprill 1835–17. detsember 1909), Belgia teine kuningas Philippe Eugène Ferdinand Marie Clément Baudouin Léopold George (24. märts 1837–17. november 1905) Marie-Charlotte Amélie Auguste Victoire Clémentine Léopoldine (7. juuni 1840–19. jaanuar 1927) Kuningal oli oma armukese Arcadia Claret'ga veel kaks poega: parun Georg Eppinghoven (1849–1904) ja Arthur Eppinghoven (1852–1940). 5. mail 1835 sai teoks üks Léopold I unistustest: avati esimene Euroopa raudteeliin Brüsseli ja Mecheleni vahel. Léopold I suri 10. detsembril 1865 Laekenis. Ta maeti Jumalaema kiriku kuninglikku võlvkambrisse Laekeni surnuaias.
Edasiside

Edasiside on ennustaval käitumisel põhinev iseregulatsioon. Bioloogilised süsteemid on valdavalt edasisidesüsteeemid. Rosen, Robert 1984. Organismi mõistest. Eesti Looduseuurijate Seltsi Aastaraamat 69: 19–25.
The Stig

The Stig on telesarja "Top Gear" salapärane katsesõitja, kes kunagi ei eemalda oma kiivrit ega ütle midagi. Stigi ülesanne on autode testimine Top Geari ringrajal. Nimi Stig tuleneb Jeremy Clarksoni koolist, kus uusi õpilasi kutsuti alati Stigideks. Telesarjas osales kaks fiktiivset tegelaskuju, vastavalt tema kombinesooni värvuse järgi – must ja valge Stig. Katsesõitjana osalenud isikute tegelik arv ja taust hoitakse ranges saladuses. The Stigi kehastas kuni 2002. aastani vormelisõitja Perry McCarthy ("must Stig"), osaledes 22 "Top Geari" saates. Testisõitja saladuse paljastas McCarthy oma elulooraamatus "Flat Out, Flat Broke". Uueks Stigiks ("valge Stig") valiti võidusõitja Ben Collins. Pärast Stigi isiksuse avalikuks tulekut 2009. aastal lõpetas BBC mehega lepingu. Mälestusteraamatus "The Man in the White Suit: The Stig, Le Mans, The Fast Lane And Me" on mees kinnitanud oma rolli The Stigina. Pärast Collinsi lahkumist on The Stigi maski taga varjunud erinevaid isikuid, nende hulgas ka Michael Schumacher ja Damon Hill. 2010. aastal pandi üks The Stigi (kasutati aastatel 2002–2005) kiivritest oksjonile hinnaga 800–1200 Inglise naela. Kiivril on Richard Hammondi, Stigi ja produktsioonimeeskonna liikmete autogrammid. Inna-Katrin Hein. BBC pingutab, et Stigi isik ei paljastuks. Elu24, 19. august 2010 Raigo Neudorf. Stig on surnud, elagu Stig! Majandus, E24, 30. august 2010 Inna-Katrin Hein. Jeremy Clarkson andis Stigi kohta vihjeid? Elu24, 12. jaanuar 2009 Annika Erg. Ben Collins on Stig! Elu24, 1. september 2010 Keith Collantine. "Flat Out, Flat Broke: Formula One The Hard Way!" (Perry McCarthy, 2002). F1 Fanatic. The Formula 1 Blog, 29. september 2006 Jeremy Clarkson tahab Stigi, kes ei reeda sõpru. Elu24, 4. september 2010 Raigo Neudorf. BBC’l ei õnnestunud blokeerida Stigi raamatut. Elustiil. E24, 2. september 2010 Jane Shilling. Getting up to speed with the Stig. The Man In The White Suit: The Stig, Le Mans, The Fast Lane And Me by Ben Collins (HarperCollins, £20). Mail Online, 17. september 2010 "Top Geari" Stig võttis kiivri peast! Elu24, 21. juuni 2009 Inna-Katrin Hein. Stigi kiiver pannakse oksjonile. 8. september 2010 Lot 264. The Stig: A motor racing helmet.[alaline kõdulink] Elton John & The Kray Twins. Gorringes Auction Galleries The Stig videos and facts. BBC Top Gear The Stig. Facebook
Pennsylvania (täpsustus)

Pennsylvania on: Pennsylvania, Ameerika Ühendriikide osariik. Pennsylvania, küla Gloucestershire'is Inglismaal Pennsylvania ajastik, geoloogias ajavahemik (ajastik) 318...299 miljonit aastat tagasi.
Intensiivõenduse õde-spetsialist

Intensiivi õde-spetsialist on õde, kes peale õenduse põhiõppe (üldõenduse) on läbinud ka erialase spetsialiseerumise kõrgkoolis. Intensiivõenduse õde-spetsialist on intensiivravile ja erakorralisele meditsiinile spetsialiseerunud õde, kelle pädevus ja oskused võimaldavad tal teha iseseisvaid otsuseid mitte ainult õenduses, vaid ka meditsiini valdkonnas (ilma arstita) kriitilises seisundis patsiendi käsitlemisel. Erakorraline meditsiin – erakorralised haigusseisundid, trauma, mürgistused ja nende käsitlemine haigla- ja haiglaeelses etapis, triaaž (erakorralise meditsiini osakonnas ja kiirabis), elustamine. Õde-spetsialist võib juhtida kiirabibrigaadi, tehes iseseisvalt diagnostika- ja raviotsuseid; erakorralise meditsiini osakonna triaažis hindab iseseisvalt patsiendi seisundit (kiire läbivaatus, elulised näitajad, EKG) ning määrab haige abisaamise prioriteedi; osakonnas rakendab elupäästvaid ravivõtteid. Anesteesia – üld- ja erianesteesia, farmakoloogia, preoperatiivne hindamine, trahhea intubatsioon jne. Intensiivravi – erinevate haigusseisundite intensiivravi, elundkondade häired intensiivravipatsiendil. Õde oskab hinnata intensiivravil oleva patsiendi seisundit (neuroloogiline staatus, EKG jm), jälgida dünaamikat; vajadusel võtta vastu otsuseid kiiret sekkumist vajavate seisundite korral (nt hemodünaamika korrigeerimine, sedatsioon).
Robert Heinrich Gottfried Ploschkus

Robert Heinrich Ploschkus (4. veebruar 1792 Tallinn – 27. jaanuar 1858 Märjamaa) oli eesti kirikuõpetaja. Ta õppis 1812–1815 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ja oli õpingute ajal üks innukamaid liikmeid aastatel 1812–1816 tegutsenud eesti keelt harrastavate üliõpilaste ringikeses. Ta oli Bernard Kangro arvates sünnipäraselt eestlane. Ta ei luuletanud küll Kristjan Jaak Petersonilikult "Kas siis selle maa keel...", vaid hüüdis saksa keeles: "Ich bin ein Este! Ha, deutsche Bosheit, höhne nur! Kennst du der Esten Freiheitssinn, Kennst du den Kampf auf unsrer Flur?" Kuni umbes 1820. aastani töötas ta koduõpetajana. Ta ordineeriti pastoriametisse 21. augustil 1821. Ploschkus oli 1821–1858 Märjamaa Maarja Koguduse õpetaja (introdutseeriti 11. septembril 1821). Alates 22. märtsist 1851 oli ta Maa-Lääne praost. Ülikooli ajal kirjutas ta eestikeelseid luuletusi. Tema isa oli pastor Franz Friedrich Ploschkus. Ploschkus Bernard Kangro "Universitas Tartuensis" EKK Lund 1970 Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat. Dorpat. Verlag von C. Mattiesen. 1889 Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885, Tallinn 2007
Fribourgi kanton

Fribourgi kanton ehk Freiburgi kanton on kanton Šveitsi lääneosas. Piirneb Vaud', Neuchâteli ja Berni kantoniga. Kantoni kõrgeim tipp on Vanil Noir (2389 m). Loodepiiril asuvad Neuchâteli järv ja Morat' järv. Halduslikult jaguneb kanton 5 ringkonnaks ja 150 vallaks (seisuga jaanuar 2016). Kantoni keskus on Fribourg. Fribourgi kanton on kakskeelne: ametlikud keeled on prantsuse ja saksa keel. 63,2% elanikest räägib prantsuse keelt ja 29,2% saksa keelt. 70% elanikest on katoliiklased ja 15% protestandid. Põllumajandus on endiselt olulisel kohal. Kasvatatakse piimakarja. Toodetakse ka šokolaadi. Dent de Brenleire (ees, 2358 m) ja Vanil Noir (2389) Statistikateenistus, vaadatud 28.08.2019. Kantoni koduleht
Salat-euterpepalm

Salat-euterpepalm (Euterpe oleracea) on palmiliste sugukonda euterpepalmi perekonda kuuluv liik. Euterpepalmi perekonna kaheksa liiki kasvavad Kesk- ja Lõuna-Ameerikas, Belize'ist lõunas kuni Brasiilia ja Peruuni. Peamiseks kasvukeskkonnaks on soo või perioodilise tõusu ja mõõnaga jõekaldad. Salat-euterpepalmid on sihvakad, 15–30 meetri kõrgused, kuni kolme meetri pikkuste lehtedega puud. Palmi viljaks on assai – väike, ümar, mustjaslilla luuvili, mille ümbermõõt on u 25 mm. Väliselt sarnaneb assai viinamarjaga, kuid on väiksem ja vähema viljalihaga. Viljaliha on õhuke, u 1 mm paksune. See ümbritseb kogukat seemnekesta, milles on üks 7–10 mm suurune seeme. Seeme moodustab viljast u 80%. Viljad kasvavad 500–900-marjalistes kobarates. Palm viljub kaks korda aastas. Salat-euterpepalmi kasvatatakse tema viljade – assaide pärast. Salat-euterpepalmi lähedast liiki söödavat euterpepalmi kasvatatakse söödava palmisüdamiku saamiseks. Assaid moodustavad mitmete Brasiilia Amazonase põlisrahvuste toidumenüüs põhiosa – kuni 42% kogu tarbitud toidu kaalust.[1] Murrieta RSS, Dufour DL, Siqueira AD (1999). "Food consumption and subsistence in three Caboclo populations on Marajo Island, Amazonia, Brazil". Human Ecology 27: 455–75.
Voldemārs Ozols

Voldemārs Ozols (17. oktoober 1884 Vitebski kubermangus (tänapäeva Läti) – 12. juuli 1949 Riia) oli Venemaa keisririigi, Eesti, Läti ja Leedu sõjaväelane ning Nõukogude sõjaväeluuraja. Voldemārs Ozols omandas üldhariduse Riia linnakoolis, sõjalise hariduse aga Vilno sõjakoolis, mille lõpetas 1907. Kõrgema sõjalise hariduse sai ta Nikolai Kindralstaabi Akadeemias aastatel 1911–1914. Enne Esimest maailmasõda teenis Voldemārs Ozols praporštšikuna 8. Moskva grenaderipolgus ja Kaukaasia armee staabis Thbilisis. Pärast Esimese maailmasõja algust teenis Ozols 1914. aasta oktoobrist IV ratsakorpuse staabis vanemadjutandina. Kuni üleviimiseni läti kütivägedesse 1916. aasta veebruaris, teenis 4. Turkestani kütibrigaadi ja 55. jalaväediviisi staapides. 1917. aastal oli Ozols 2. Läti kütibrigaadi vanemadjutant, staabiülem ning ülendati kindralstaabi alampolkovnikuks. 1917. aasta septembris viidi ta üle Liivimaal paikneva 12. armee staapi. 19. detsembril 1918 tuli läbi rinde Eestisse, kus võttis osa Vabadussõjast Eesti vägede koosseisus Lõuna-Eestis (01.07–10.10.1919 oli 2. Diviisi staabis Tartus) Landeswehri sõjas ja Läti vabastamises ning Kārlis Ulmanise valitsuse seadusliku võimu taastamises. 1919. aastal teenis ta Läti Kindralstaabi Operatiivosakonna ülemana ning juhtis Läti vägede võitlust Pavel Bermont-Avalovi vägede vastu, pärast edukat sõjategevuse lõppu läks Läti sõjaväest erru ning asus Leedu sõjaväkke. 1936–1937 – Hispaania kodusõjas kindral. Ozols on maetud Riia Rainise kalmistule. Vabadusrist Karutapja orden (III liik) Püha Stanislavi orden (I, II, III liik) Püha Anna orden (II, III, IV liik) Püha Vladimiri orden (IV liik) Püha Georgi orden (IV liik) Voldemars Ozols Voldemārs Oskars Edmunds Ozols (1884.-1949.) // Historical Dictionary
Harju Maakohus

Harju Maakohus on esimese astme kohus Eestis asukohaga Tallinnas. Seal arutatakse kriminaalasju, väärteoasju ja tsiviilasju. Kohtu esimees on alates 1. jaanuarist 2021 Astrid Asi. Varasemad esimehed on olnud Meelis Eerik (2016–2020) ja Helve Särgava (2006–2015). Kohtudirektor on alates 2. oktoobrist 2023 Mario Metsoja. Varasemad direktorid on olnud Elari Udam (2019–2023) ja Hans Moks (2015–2019). Harju Maakohus loodi 24. mail 1990, mil Harju Rajooni Rahvakohus nimetati ümber. Harju Maakohus on 67 kohtunikukohaga kohtunike arvult suurim kohus. Ka Harju Maakohtu töökoormus, s.t lahendatavate asjade arv on suurim. 2019. aastal lahendati seal vabariigis lahendatud tsiviilasjadest umbes 49%, kriminaalmenetlusasjadest umbes 40% ja väärteomenetlusasjadest umbes 39%. 1. jaanuarist 2015 pärimisregistrit kui asutust Harju Maakohtu juures enam ei ole ja sinna kirjalikke päringuid esitada ei saa. 1. jaanuaril 2015 jõustunud pärimisseaduse muudatuse kohaselt peetakse pärimisregistrit vaid elektrooniliselt ja registripidajaks on Notarite Koda. Kuni 16. juulini 2018 oli Harju Maakohtul kolm kohtumaja: Liivalaia tn kohtumaja (asukohaga Liivalaia 24, Tallinn), Tartu mnt kohtumaja (asukohaga Tartu mnt 85, Tallinn) ja Kentmanni tn kohtumaja (asukohaga Tõnismägi 5a, Tallinn). Harju Maakohtu Liivalaia tn kohtumajas arutati kriminaal- ja väärteoasju, Kentmanni tn ja Tartu mnt kohtumajades tsiviilasju. 16. juuliks 2018 koliti kolm kohtumaja ühte Tallinna kohtumajja, Lubja tänav 4. Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja. 8. juuni 1990, nr 17 (937), 25. aastakäik, lk 385–386, art 270. Vahur Koorits (2. juuni 2020). "Hoolimata ülekoormusest on Harju Maakohtu kohtunike lahendite arv suurenenud". delfi.ee. Vaadatud 02.08.2020. "Notaride Koda veebileht (notar.ee). Pressiteade, "Alates 1. jaanuarist 2015 peab pärimisregistrit Notarite Koda", 18. detsember 2014". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. juuli 2019. Vaadatud 1. juulil 2019. "Harju Maakohus". kohus.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 18.04.2018. Vaadatud 17.04.2018. "Tallinna kohtumaja saavutas lõpliku kõrguse" err.ee, 10.11.2017
Heldur Jõgioja

Heldur Jõgioja (21. september 1936 Elva – 21. aprill 2010 Maarjamõisa haigla, Tartu) oli eesti muusik, helilooja, kirjanik ja ajakirjanik. Enne lapsendamist kandis ta nime Bronislaw Vjazhowsky. Sünninimi Heldur Aavik, lapsendati 28.mail 1943. 1964. aastal lõpetas Jõgioja Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ning aastatel 1960–1965 töötas ta Kohtla-Järvel ja Tartus juristina. Ta avaldas luulekogusid, kirjutas ajaloolisi näidendeid, romaane ja novelle. 1964. aastal alustas ta tegevust Õhtulehe reporterina. Jõgioja tegi saateid Tartu Alo TV-s ja Põlva raadiojaamas Raadio Marta ning avaldas artikleid Elva Postimehes, Videvikus ja Kesknädalas. Ta lõi ligi 300 laulu ja tuhat lauluteksti. Jõgioja oli ansambli Suveniir juhtfiguur. Tema poeg on trummar Peeter Jõgioja, lapselaps on muusik Siim Jõgioja. "Eesti Rukki Seltsi laulik". Kirjastus LeHelMus. ISBN 9790540020859 "Kaika Lainest Vangani". ISBN 9789949159260 "Kriminaalne tragikomöödia". ISBN 9789949187775 "Himmleri Tartust pärit ihuarst". Kirjastus LeHelMus. ISBN 9789949188598 2002 Rukkiräägu kultuuriauhind 2006 Valgetähe V klassi teenetemärk Postimees, Näod ja teod 2010, 31. detsember 2010, lk. 24 ""Heldur Jõgioja ei ole enam"". ohtuleht.ee. Vaadatud 17.08.2012. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Sandra Otsus. Heldur Jõgioja: võõrast verd külamuusik. Õhtuleht. 8. aprill 2000 Arvo Uustalu. Heldur Jõgioja - tuhat laulu, sada plaati, kolm näidendit ja kaks luulekogu. Eesti Päevaleht. 2. september 2006
Otmar Pello

Otmar Pello (13. juuni 1912 Tallinn – 4. november 1971 Toronto) oli eesti kirikuõpetaja. Ta õppis 1930–1934 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ning oli prooviaastal Otepääl ja Tallinna Jaani koguduses. Ta ordineeriti 27. detsembril 1936. Ta oli Viru praostkonna adjunkt (1936), Riia Eesti koguduse õpetaja (1938–1940) ja Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja (1941–1944). 1944. aastal põgenes Pello Saksamaale, oli aastatel 1945–1949 õpetaja Geislingeni põgenikelaagris. Seejärel emigreerus Kanadasse ning oli aastatel 1950–1971 Toronto Vana-Andrese koguduse õpetaja. Tema sulest ilmus raamatuid kirikuloost. Usundilugu. Augsburg-Hochfeld, 1948 Über Teichmüller-Tennmanns Philosophie des Christentums (avaldatud kogumikus: Charisteria Iohanni Kõpp octogenario oblata) Holmiae : [Estonian Theological Society in Exile], 1954 (Louvain (Belgique) : Imprimerie Orientaliste, L. Durbecq) Martin Luther. Uppsala, 1958 Peatükke kirikuloost. Uusaeg. Uppsala, 1960 Vana kirik. Uppsala, 1966 Ja ööd ei ole seal ... : (jutluste kogu) / Otmar Pello Eduard Tennmann filosoofina. Tartu : Ilmamaa, 1999. ISBN 9985878140 Pagulasmütoloogia. Tartu : Ilmamaa, 2022. ISBN 9789985778258