laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
CONCORD

CONCORD on Euroopa arengukoostööga tegelevate organisatsioonide katusorganisatsioon[viide?], mis 2007. aasta seisuga esindab rohkem kui 1600 arengukoostööga tegelevat kodanikuühendust ja 20 rahvusvahelist võrgustikku. 2003. aastal asutatud CLONGi järglane. CONCORD-il on kaheksa alalist töörühma: Cotonou töörühm, mis järgib Euroopa Liidu ja AKV-riikide vahelisi suhteid Cotonou lepingu raamides FDR töörühm, mis tegeleb kodanikuühenduste arengukoostöö rahastamisega seotud küsimustega Toiduainetega varustamise töörühm Humanitaarabi töörühm Poliitika töörühm Maailmahariduse foorum Kaubandussuhetele keskenduv töörühm Laienemise ja naabruspoliitikaga tegelev töörühm. Eestist osaleb CONCORD-i töös Arengukoostöö Ümarlaud. CONCORD Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Ühine hädaabi palve

Ühine hädaabi palve on humanitaarabi koordineerimise meede, mida algatab ÜRO kriisiabi koordinaator (Emergency Relief Coordinator, ERC) ja ÜRO agentuuride vaheline alaline komitee (Inter-Agency Standing Committee, IASC). Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi Arengukoostöö
Lapse õiguste konventsioon

Lapse õiguste konventsioon on laste õigusi tagav konventsioon. Lapse õiguste konventsioon võeti vastu 1989. aastal ÜRO Peaassambleel. Aastal 2009 on konventsiooniga ühinenud 191 riiki (kõik riigid peale USA ja Somaalia). Ühtki teist ÜRO inimõiguste-alast dokumenti ei ole nii laialdaselt heaks kiidetud. Konventsiooni on kirja pandud rahvusvaheliselt tunnustatud õigused, mis kuuluvad igale lapsele kogu maailmas, alates sünnihetkest kuni 18-aastaseks saamiseni. Selle koostamisel lähtuti põhimõttest, et ühiskonnal on kohustus tagada lapse põhiliste vajaduste rahuldamine ning pakkuda tuge lapse isiksuse, annete ja võimete arenguks. Konventsiooniga ühinenud riik peab oma seadusandluse viima kooskõlla konventsiooni põhimõtetega. Konventsiooni põhimõtete elluviimiseks peab riik koostama tegevuskavasid ning tagama ressursid nende täitmiseks. Eesti ühines ÜRO lapse õiguste konventsiooniga 1991. aastal ning samal aastal hakkas konventsioon ka Eesti suhtes kehtima. Inimõiguste ülddeklaratsioon Rahvusvaheline lastepäev Konventsiooni tekst Lastekaitseliit Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Eduardo Camaño

Eduardo Óscar Camaño (sündinud 17. juuni 1946) on Argentina peronistist poliitik. Ta oli Argentina ajutine president 31. detsembrist 2001 kuni 1. jaanuarini 2002.
Harald Busch

Harald Busch (23. august 1902 Tallinn – 1. detsember 1924 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant) ja piirivalvur. Busch võttis osa Vabadussõjast. Ta sai 1919. aastal lipniku ja 1923. aastal nooremleitnandi auastme. Busch lõpetas Tallinna Reaalkooli 1919. aastal, õppis Tartu Ülikoolis agronoomiat 1920–1922 ja õigusteadust 1922–1924. Ta kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi. Busch astus 21. detsembril 1923 Piirivalve teenistusse, jätkates samal ajal õpinguid Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Ta täitis siseministri adjutandi ülesandeid. Busch tapeti kommunistide poolt 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatse ajal 10. rügemendi staabis. Busch maeti sama aasta 4. detsembril. Matusetalitus toimus Tallinna Kaarli kirikus. Kirstud viidi vankritel mööda Kaarli puiesteed Vabaduse väljakule. Sealt viidi osa kirste Tallinna garnisoni ja Vana-Kaarli kalmistule. Busch maeti Vana-Kaarli kalmistule. Tema isa oli ajakirjanik ja kirjastaja August Busch. "1924. a. 1. detsembri sündmused Tallinnas". Kaitse Kodu!, 4/1925. Lk 131 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Harald Busch. Eesti ohvitseride andmekogu
Adolfo Rodríguez Saá

Adolfo Rodríguez Saá Páez Montero (sündinud 25. juuli 1947) on Argentina peronistlike vaadetega poliitik. Oli 1983–2001 San Luisi provintsi kuberner, 2001. aasta detsembrikriisi ajal oli lühikest aega (23.–31. detsembrini 2001) Argentina president.
Euroopa Ühendatud Vasakpoolsed ja Põhjala Vasak-Rohelised

Euroopa Ühendatud Vasakpoolsed ja Põhjala Vasak-Rohelised (EÜV/PVR) (Gauche Unitaire Européen – Nordic Green Left (GUE/NGL) – üldlevinud lühend, Gauche Unitaire Européenne, Gauche Verte Nordique (GUE) – prantsuse keeles, European United Left – Nordic Green Left (EUL/NGL) – inglise keeles, Vereinigte Europäische Linke – Nordische Grüne Linke (VEL/NGL) – saksa keeles) on Euroopa Liidu sotsialistlikke ja kommunistlikke parteisid ühendav Euroopa Parlamendi fraktsioon. See on suuruselt viies europarlamendi fraktsioon. Pärast Euroopa Parlamendi valimisi 2014. aastal kuulub GUE/NGLi 51 liiget 14 maalt. Erinevalt teistest fraktsioonidest on EÜV/PVR konföderatiivne, s.t tal puudub ühine programm ja ta koosneb kahest grupist: GUE – Euroopa Ühendatud Vasakpoolsed (koosneb Euroopa Vasakpartei liikmetest ja sõltumatutest vasakparteidest) ja NGL – Põhjamaade Vasakrohelised (koosneb Rootsi, Soome ja Taani vasakparteidest). Parteil on mitmeid liikmestaatuse klasse. Liikmesparteid on grupi täisliikmed. Mitu parteid said hiljuti vaatleja staatusest täisliikmeks seoses sellega, et nende riigid ühinesid Euroopa Liiduga. Assotsieerunud liikmed on nendest riikidest, mis ei kuulu ELi. Koostöölepingus on määratud fraktsiooni tegevuse põhivaldkonnad. Need on tööpuudus ja töötajate kaitse; keskkonnakaitse; inimõigused ja võrdõiguslikkus; rahumeelse maailma ideaal; ühtse sotsiaalse Euroopa loomine, mis pakuks kõrget sotsiaalset turvalisust kõikidele Euroopa Liidu kodanikele. Fraktsioon koosneb alljärgnevatest rahvuslikest poliitilistest parteidest: GUE/NGL soovib, et Euroopa Liidus valitseks maade vahel solidaarsus ning et mõjuvõimsamad riigid ei suruks oma poliitikat teistele peale. GUE/NGL leiab, et praegu on Euroopa Liidus liiga vähe demokraatiat ning et EL lähtub põhiliselt uusliberaalsest poliitikast, mis suuresti eirab tavakodanike vajadusi. Seetõttu tähtsustab GUE/NGL maade koostööd, mis kindlustaks nende spetsiifiliste probleemide, vajaduste ja tugevate külgede arvestamise Euroopa Liidus. GUE/NGL on veendunud, et rahulikuks kooseksisteerimiseks ei ole vaja Euroopa Liidu militariseerimist. GUE/NGL pooldab turvalist tulevikku, kuid seda mitte sõjalise võimu, vaid pigem organisatsioonidevahelise koostöö abil. "GUE/NGL ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. juuni 2015. Vaadatud 6. juunil 2015. GUE/NGLi koduleht
Imikusuremuskordaja

Imikusuremuskordaja (ebatäpses sõnastuses imikusuremus või imikute suremus) on aasta jooksul esinenud imikute (alla üheaastaste laste) surmajuhtude ja sama aja jooksul aset leidnud elussündide suhe rahvastikus. Seda väljendatakse tavaliselt 1000 elussünni kohta (promillides). Imikusuremuskordaja on imikusuremuse intensiivsuse näitaja. Imikusuremuskordaja on üks tähtsamaid demograafilise ja sotsiaalse arengu näitajaid, sest imikud on eriti tundlikud sotsiaalsete ja ökoloogiliste tingimuste suhtes. Mitmekeelne demograafiasõnastik (PDF), 412 Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Aadu Lüüs

Aadu Lüüs (16. november 1878 Vana-Antsla vald, Võrumaa – 12. veebruar 1967 Stockholm) oli eesti arstiteadlane, Tartu Ülikooli professor, esimene eesti soost lastehaiguste õppetooli juhataja. Aadu Lüüs sündis Võrumaal, Vana-Antsla vallas, Lüüsi talus, kus ta vanemad olid rentnikuks. Lüüs õppis Hugo Treffneri eragümnaasiumis ja asus 1901. aastal õppima arstiteadust Tartu ülikooli, mille lõpetas 1907. aastal cum laude. Pärast ülikooli lõpetamist oli ta kaks aastat arstiks Laiusel ja Võrus ning siirdus siis Riiga, kus töötas assistendina J. Armitsteadi lastehaiglas 1909–1911. Edasi jätkus Lüüsi arstlik tegevus Tallinnas, kus ta oli ühtlasi linna vaestearstiks ja 1917. aastast alates linna tervishoiubüroo juhatajaks. 1919. aasta sügisel valiti dotsendi kohustetäitjaks lastehaiguste alal Tartu Ülikooli juures ning Tartu Ülikooli lastekliiniku juhatajaks. Ta kaitses meditsiinidoktori kraadi 1922. aastal. 1923. aastal valiti ta erakorraliseks professoriks ja 1925. aastal korraliseks professoriks. Aastatel 1931–1934 oli ta TÜ arstiteaduskonna dekaan. 1944. aastal lahkus ta Rootsi. Ta on maetud Stockholmi Metsakalmistule. 16. november 1967 püstitati tema hauale kujur Ernst Jõesaare loodud mälestusmärk. Punakast graniidist hauakivil on pronksreljeefina peaingli figuur õnnistavate kätega. Peale oma teadusliku töö ülikoolis tegutses professor Lüüs mitmesugustel seltskondliku ja ühiskondliku elu aladel. Eriti viljakas oli tema tegevus emade- ja lastekaitse küsimuste viljelemisel ja arendamisel Eestis. 1932. aastast oli ta sihtasutus "Eesti Lastekaitse" juhatuse esimees. Aadu Lüüs oli Eesti Lastekaitse Ühingu asutajaliige ja mitme rahvusvahelise lastekaitseseltsi liige.[viide?] 1901. aasta sügisel liitus ta Eesti Üliõpilaste Seltsiga ja oli selle esimees 1906. aasta sügissemestril. 1945. aastal valiti ta Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlaseks. 1950–1960 oli ta EÜSi vanematekogu esimees. Ta oli muu hulgas Eesti Eugeenika ja Genealoogia Seltsi asutaja ja pikemat aega selle esimees. 1937. aasta veebruarist oli Lüüs ka Eesti Arstide Seltside Liidu esimees ja õdede-kooli kuratooriumi esimees kooli algaastatest peale. Arstide Koja liige.[viide?] Ta oli Eesti Arstide Seltsi Rootsis liige, Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis juhatuse liige ja auliige. Professor A. Lüüs on avaldanud rea teaduslikke töid, raamatuid ja artikleid, eriti lastehaiguste alalt. Lastekliinik, 2012. Lastekliiniku üldisi arengujooni. Tartu Ülikooli Kliinikum. Vaadatud 14.07.2012. Professor A. Lüüs 60. aastane - Päewaleht, 16.11.1938 Eesti biograafiline leksikon, 1926–1929. Tartu: Loodus, lk 295. Vaga, A., 1940. Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide. Tartu: Loodus, lk 192. Mälestusmärk A. Lüüsile – Stockholms Tidningen, 18.11.1967 Auvilistlased EÜS Aadu Lüüs väliseesti isikuloolises andmebaasis Aadu Lüüs Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Nikolai Maasing

Nikolai Maasing (10/22. mai 1900 Tartu – 6. veebruar 1942 Kirovi oblast) oli eesti keemik. Lõpetas 1927 Tartu Ülikooli. Uuris loomasöötade keemilist koostist ning selle mõju piima ja või kvaliteedile. Arreteeriti 1941, suri eeluurimisel.
Ottomar Maddison

Ottomar Julius Martin Maddison (31. märts (19. märts vkj) 1879 Tallinn – 30. jaanuar 1959 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1946). Maddison lõpetas 1898. aastal Tallinna Reaalkooli ja õppis aastatel 1899–1906 Peterburi teedeinseneride instituudis ja 1918. aastal kaitses samas doktoriväitekirja. Sama õppeasutuse teenistuses oli ta aastatel 1909–1921, aastast 1920 oli ta tehnilise mehaanika professor. Peterburis oli ta ka esimese ja teise polütehnikumi ning sõjaväeinseneride akadeemia õppejõud. 1921. aastal naasis ta Tallinna, kus sai tehnikumi õppejõuks. Ühtlasi oli ta aastatel 1930–1936 Tartu ülikooli õppejõud, 1935. aastast mehaanika ja raudkonstruktsioonide professor. Aastatel 1936–1950 oli ta tehnikaülikooli professor ja 1946. aastal valiti ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmeks tehnika alal, kus ta oli ka tehniliste teaduste osakonna esimees. Maddison oli tegev mitmes ühiskondlikus organisatsioonis, muu hulgas oli ta Riigi Põlevkivitööstuse nõukogu esimees (1927–1931), Tallinna linnavolikogu liige (1927–1934) ning Insenerikoja liige ja selle nõukogu liige. Ta kuulus ka Rahvusvahelise Materjalide Proovimise Ühingu ja Rahvusvahelise Sildade ja Kõrgehitiste Ühingu alatistesse komiteedesse. Instituudi lõpetamisest esimese maailmasõjani projekteeris Maddison Venemaal rohkelt suuri sildu. Koos Andrzej Pszenickiga projekteeris ta Peterburi Dvortsovõi silla ning koos Nikolai Beleljubskiga Kaasani lähe­dal ja Uljanovskis raudteesillad, mis olid esimesed suurte silletega sillad Venemaal. Samuti projekteeris ta kaks silda üle Dnepri jõe, Almatõ lähedal terassilla üle Mašati jõe oru, Pavlodari lähedal silla üle Irtõši jõe ning raudteesildu ja viadukte mujal. 1945 Eesti NSV teeneline teadlane 1947 Nõukogude Eesti preemia Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 16. juuli 1950 otsusega võeti talt Eesti NSV teenelise teadlase aunimetus ära. Teenelise teadlase aunimetus taastati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 27. oktoobri 1956 seadlusega. Õigusteadlane Eugen Maddisoo oli Ottomar Maddisoni vend. Eesti avalikud tegelased, 1932. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, lk 172–173. TTÜ raamatukogu, 2004. Akadeemik Ottomar Maddison 125. Näituste nimestik. Vaadatud 28.07.2012. Päss, V., 1940. Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide. Tartu: Loodus, lk 193. Soonurm, E., 2004. Ottomar Maddison – 125 aastat sünnist. Mente et Manu, 6. Eesti NSV Teataja, 1956, 17, 180 Ottomar Maddison Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Reinhold Mark

Reinhold Mark (15/27. september 1880 Haljala vald, Virumaa – 29. august 1956 Tartu) oli eesti majandusteadlane.
ESDTP

ESDTP on kahe endise erakonna nime lühend: Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööliste Partei Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööpartei
Georg Martinoff

Georg Olaf Martinoff (8/21. aprill 1910 Tallinn – 7. oktoober 1981 Vancouver) oli eesti arstiteadlane (neuroloog). Tema isa Bernhard Martinoff oli kaupmees. 1928. aastal lõpetas Georg Martinoff Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, 1928–1934 õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, 1940. aastal sai meditsiinidoktori kraadi väitekirjaga "Spontaansed subarahnoidaalsed verevalumid". Martinoff kuulus EÜS Põhjalasse. Ta töötas Tartu Ülikooli närvikliinikus assistendina. 1944. aasta algul läks Soome, kus oli Helsingi nn Eesti intelligentide klubi president, ning siis Rootsi, kus oli 1946. aastal Eesti Rahvusfondi laekur ning juhtis ka Balti Humanistliku Ühingu bürood. Rootsist läks ta 1950. aastal Kanadasse, kus tegutses Vancouveris ärimehena. Leonhard Mardna oli tema poolvend. Tõnis Ritson: "Toomas Hellat ja KGB 3"[alaline kõdulink] Tuna 1999-2, lk 126-141 ESTER TÜ üliõpilased Foto
Laste suremuskordaja

Laste suremuskordaja on kuni viieaastaste (teise kontseptsiooni järgi 1–5-aastaste) laste suremuskordaja, tavaliselt väljendatuna 1000 elussünni kohta. See on riigi sotsiaalse arengu ja rahva heaolutaseme üks täpsemaid näitajaid, mis on suur vaestes riikides, aga ka näljahäda, haiguste või sõja tõttu kannatavates ühiskondades ning mis väheneb rahvastiku elatustaseme üldise tõusuga. 2006. aastal olid UNICEFi andmeil suurima laste suremuskordajaga riigid järgmised: Sierra Leone – 270 Angola – 260 Afganistan – 257 Niger – 253 Libeeria – 235 Mali – 217 Tšaad – 209 Ekvatoriaal-Guinea – 206 Kongo DV – 205 Burkina Faso – 204 Guinea-Bissau – 200 Nigeeria – 191 Burundi – 181 Sambia – 180 Kesk-Aafrika Vabariik – 175 Svaasimaa – 164 Guinea – 161 Rwanda – 160 Kamerun – 149 Benin – 148 Laste suremus Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Andres Mathiesen

Andres Mathiesen (kuni 1932 Andrei Mathiesen; 19. november / 1. detsember 1890 Sindi – 3. mai 1955 Stockholmi lähistel) oli eesti metsateadlane. Ta lõpetas 1904. aastal Sindi ministeeriumikooli, 1911. aastal Pärnu linna gümnaasiumi ja 1915. aastal Peterburi metsainstituudi. Aastatel 1925–1926 viibis Rockefeller Foundationi stipendiaadina Austrias, Saksamaal, Šveitsis ja Itaalias. 17. novembril 1928 kaitses ta esimesena Tartu Ülikoolis metsateaduse doktori (dr. rer. silv.) väitekirja. Aastatel 1915–1918 oli ta sõjaväeteenistuses. 1918 Tori-Võlla riigimetsa ülem, 1919 Lääne maakonna metsaülem. 1920. aasta veebruarist Metsade Peavalitsuse ülema abi, hiljem ülema kohusetäitja. 1920. aasta augustist Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonna metsakorralduse õppetooli metsaasjanduse ja geodeesia õpetaja. Õpetas metsatakseerimise, dendroloogia, metsakorralduse ja geodeesia aineid. 1921. aastast metsakorralduse dotsendi kohusetäitja, 1924. aastast erakorraline professor, 1929. aastast metsakorralduse õppetooli korraline professor. 1922. aastast ka põllumajandusteaduskonna dekaani asetäitja, 1927. aastast teaduskonna sekretär, 1928–1937 põllumajandusteaduskonna dekaan. Tartu Ülikooli õppe- ja katsemetskonna juhataja. Tüve pikuti läbilõike pind kui faktor tüve massi määramiseks, 1925 Kastre-Peravalla kasepuistutest, 1926 Ülikooli õppemetskond, 1927 Mõõtmise täpsusest, 1927 Metsade boniteerimisest kuivendatud soodel, 1928 Riigimetsade Valitsuse uued massitabelid meetermõõtudes, 1930 Puistu kõrgus puistu vanuse asendajana metsakorralduses, 1935 Metsakorralduse arenemine Eestis, 1935 Jahinduse ja metsanduse vahekordadest, 1939 Andrei Mathiesen, Karl Weerberg. Puude ja põõsaste määraja lehtede, pungade ja anatoomiliste tunnuste järgi, 1921 Geodeesia põhijooned, 1930 Metsamehe abiraamat, 1923 Dendroloogia käsiraamat, 1934 Mathieseni park Professor dr. rer. for. Andrei Mathiesen 50-aastane. Eesti Mets, 1940, nr. 11, lk. 409 Kaja, 20. november 1928, nr. 273, lk. 6. Esimene metsateaduse doktor Andres Mathiesen Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Jaan Mets

Jaan Mets (21. detsember 1890 / 2. jaanuar 1891 Vana-Kariste vald, Pärnumaa – 18. september 1969 Uppsala) oli eesti põllumajandusteadlane. Oli alates 1909. aastast üliõpilasseltsi Liivika liige. Jaan Mets Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Alexander Mickwitz

Alexander Woldemar Leopold Mickwitz (4. september 1892 Uusikirkko kund, Halila, Viiburi lään – ?) oli Eesti agrokeemik.
Paul Mielberg

Paul Jegor Eugen Mielberg (6. (vkj)/ 18. märts 1881 Thbilisi – 16. aprill 1942 Gmünd) oli Eesti arhitekt, aastatel 1922–1936 Tartu ülikooli arhitekt. Ta lõpetas Peterburi Kunstiakadeemia 1910. aastal kunstniku-arhitektina. Ta töötas aastatel 1911–1916 Peterburis arhitektide Fredrik Lidvalli, Vladimir Seidleri ја Oskar Munzi juures. Aastatel 1916–1920 töötas Kiievi linnavalitsuse teenistuses. Aastatel 1922–1936 oli ta Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna ehitusõpetuse dotsent, seejärel eradotsent, alates 1938 uuesti dotsent. Ta osales paljude Tartu Ülikooli hoonete ehitamisel. Paul Mielbergi akvarellid olid esil mitmel näitusel. Aastal 1940 lahkus ta Eestist. Olisemad hooned, mille Mielberg Tartu ülikoolile projekteeris, olid võimla, mitu kliinikuhoonet ja instituutide hooned. Aastate 1928–1929 projekti järgi Jakobi ja Lutsu tänava nurgale rajatud läbi kahe korruse ulatuv võimla hävis 1941. aastal. 1935. aasta projekti järgi valmis silma- ja nina-kõrva-kurgukliinik Kuperjanovi tänava alguses ning instituudihoonetest valmis vaid kahas Harald Sultsoniga projekteeritud vana keemiahoone. Mielberg projekteeris Tartusse ka elumaju, muu hulgas ülikooli professorite elumaja Raadil ja hospitaalkliinikute ametnike elumaja Maarjamõisas. 1920. aastatel oli tema projekteeritud elumajadele eeskätt omane heimatstiil ja juugendijärgne teisenemine, nii ka näiteks 1929. aastal Oru tänavale projekteeritud professor Piibu villa puhul. Suurem osa Mielbergi projekteeritud elumajadest on projekteeritud 1930. aastatel ja asuvad Tähtveres, need on ajastule omaselt eeskätt funktsionalismi sugemetega. Mielbergi projekti järgi ehitati aastatel 1927–1928 Toomemäel ümber ülikooli ajaloomuuseum, tollane raamatukogu, muu hulgas viidi hoone sissepääs lõunaküljele, ehitati uus trepikoda ja raamatute vedamiseks lift. Samuti valmis 1924. aastal Mielbergi projekti järgi Pauluse kiriku uue altariruumi kujundus ning aasta-kaks hiljem omandas tema projekti järgi uue välisilme ülikooli vana kohvik, tollane üliõpilasmaja. Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon, 1996. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Postimees, 1996. Paul Mielberg Tartus. 18. detsember. Vaadatud 14.07.2012. TÜ ajaloomuuseum, 2012. Tartu toomkiriku ajalugu. Vaadatud 14.07.2012. Castellum, 2005. Muinsuskaitse eritingimused. Vaadatud 14.07.2012.
Hermann Michelson

Hermann Michelson (20. detsember 1909/2. jaanuar 1910 Tartu – 11. september 1971 Saku) oli eesti agrokeemik. TÜ üliõpilased
Eivere mõis

Eivere mõis (saksa keeles Eyefer) oli rüütlimõis Anna kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Paide linna territooriumile Järva maakonnas. Eivere mõisat on esmamainitud 1552. aastal, mil see kuulus Zoegedele. 1621. aastal sai mõisa omanikuks Pärnu kreisiülem ooberst Richard Rosencrantz. 17. sajandi lõpus kuulus mõis Saaremaa kuberner Georg (Jürgen) von der Osten-Sackeni (1617–1690) lesele Anna Maria Rosencrantz af Granhammarile (surn.1695). Rosencrantzidele kuulus mõis 1726. aastani. 1776. aastal omandasid mõisa Pilar von Pilchaud. 1836–1919 kuulus mõis Stackelbergidele. Osa mõisa peahoone müüridest pärineb 18. sajandist, kuid on võimalik, et leidub ka 17. sajandist pärit müüriosi. 19. sajandil hoonet laiendati ja uuendati. Eivere mõisahoone sai praeguse väliskuju 1912. aastal lõppenud ehitustööde käigus. 1942. aastal viidi senise Imastu sõjainvaliidide kodu hoolealused invaliidid üle Paide lähedal asuvasse Eivere mõisa. Kuni 2000. aastani asus endises härrastemajas lastekodu ja vanurite hooldekodu. 1999. aastal liideti Eivere Hooldekodu Koeru Hooldekoduga. 2003. aastal läks mõisahoone erakätesse ja seal alustati restaureerimist, mille eesmärgiks on taastada mõis sellisena, nagu see oli 20. sajandi alguses. Praegu asub härrastemajas hotell. Mõni kõrvalhoone on säilinud, mõnest on alles varemed. Prääma mõis (Paide khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Eivere mõis (Anna khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Imastusse laste puhkekodu., Järva Teataja (1926-1944), nr. 53, 9 mai 1942 Eivere mõis Eesti Mõisaportaalis Eivere hotelli koduleht
William Muld

William Muld (11/24. aprill 1914 Rõuge vald, Võrumaa – 11. september 1984 Stockholm) oli eesti füüsik. Ta valiti 1966. aastal, 1968. aastal ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse. TÜ üliõpilased
Jaan Mägi

Jaan Mägi (14/26. juuli 1883 Tarvastu vald, Viljandimaa – 25. juuli 1939 Elva) oli eesti põllumajandusteadlane. Jaan Mägi kuulus Eesti Rahvaerakonda ja ta valiti selle liikmena I Riigikokku, kuid ta astus tagasi juba 7. jaanuaril 1921. Teda asendas Oskar Karl Johann Liigand. Eesti biograafiline andmebaas ISIK Jaan Mägi haud Maarja ja Peetri kalmistul
Julius Mägiste

Julius Mägiste (kuni 1922. aastani Julius Mälson, 6/19. detsember 1900 Kudina vald, Tartumaa – 11. märts 1978 Lund) oli eesti keeleteadlane. Julius Mägiste oli pärit talupidaja perekonnast. Ta õppis Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumis 1913–1915 ja Aleksandri Gümnaasiumis 1915–1918, lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi 1919. aastal. 1919–1923 õppis Julius Mägiste Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas algul antiikkeeli ja seejärel soome-ugri keeli, lõpetas magistrina eesti ja läänemeresoome keelte alal. Ta oli 1920. aastal üliõpilasseltsi "Veljesto" ja Akadeemilise Emakeele Seltsi asutajaid. Aastatel 1923–1926 oli ta Tartu Ülikooli stipendiaat (doktorant). Dr. philos. kraadi sai ta 1928. aastal väitekirjaga "oi-, ei- deminutiivid läänemeresoome keelis". Ta oli õppeülesandetäitja aastast 1925 ja erakorraline professor aastast 1929. Aastatel 1932–1944 oli Julius Mägiste Tartu Ülikooli professor. Põgenes 1944. aastal Saksamaale, sealt asus 1945. aastal elama Rootsi. Täitis alates 1947. aastast Lundi Ülikoolis õppeülesandeid, oli aastatel 1950–1967 dotsent. Julius Mägiste algatusel loodi Lundi Ülikooli juurde soome-ugri keelte seminar (instituut), mida ta juhatas aastatel 1954–1967. Koostas 12-köitelise etümoloogiasõnaraamatu käsikirja "Estnisches etymologisches Wörterbuch" (üle 4000 masinakirjas lehekülje). Mägiste oli ka Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis Lõuna-Rootsi Osakonna auliige. Rahvuslike teaduste edust Eestis, Looming 1937, nr 3, 4 EE 14. köide Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn, 1995, lk. 356-357. Paul Ariste, "Julius Mägistet meenutades" – Keel ja Kirjandus 1985, nr 12, lk 744–746 Valve-Liivi Kingisepp, "Julius Mägiste elutöö ühest tahust" (vana kirjakeele uurimisest) – Keel ja Kirjandus 1997, nr 10, lk 661–673 "Kirjad üle mere". Mart Lepiku kirjavahetus Julius Mägiste, Karl Ristikivi ja Bernard Kangroga. Koostanud ja kommenteerinud Sirje Olesk. Sari Litteraria, nr 19, Eesti Kirjandusmuuseum, Tartu 2000, 160 lk Paul Alvre, "Julius Mägiste sünnist 100 aastat" – Keel ja Kirjandus 2000, nr 12, lk 884–886 Tryggve Sköld, "Julius Mägiste: mõningaid mälupilte". Tõlkinud Lembit Vaba – samas, lk 886–888 "Julius Mägiste 100: 19.12.1900–11.03.1978". Koostanud ja saatesõna: Valve-Liivi Kingisepp, Tartu Ülikool 2000, 206 lk Julius Mägiste Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Julius Mägiste virtuaalnäitusel "Kolm keelemeest" TÜ üliõpilased