laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Milo Đukanović

Milo Đukanović (sündinud 15. veebruaril 1962) on Montenegro poliitik, endine peaminister ja mitmekordne president. Viimati oli ta Montenegro president 20. maist 2018 20. maini 2023. Đukanović juhib Montenegro Sotsialistide Demokraatlikku Parteid, mis sai alguse Jugoslaavia Kommunistliku Partei kohalikust harust. Đukanović astus juba keskkoolis Jugoslaavia Kommunistide Liidu noorteorganisatsiooni. Tollal oli see ainus erakond Jugoslaavias. Tema isa Radovan oli samuti mõjukas parteitegelane ja tema toetusel tegi Đukanović karjääri. 1986 sai ta nii Jugoslaavia komsomoli Montenegro haru kui ka üleriigilise juhatuse liikmeks. Juba 1988 sai Đukanović Jugoslaavia Kommunistide Liidu Keskkomitee liikmeks. See oli keskkomitee viimane koosseis ja Đukanović oli selle kõigi aegade kõige noorem liige. 1989. aasta keskel sai ta erakonna Montenegro haru juhiks ja jäi sellele kohale kuni selle ümberkujundamiseni Montenegro Sotsialistide Demokraatlikuks Parteiks. Đukanović oli algul Slobodan Miloševići lähedane liitlane, kuid pöördus 1996 tema vastu. Đukanovići esimesed kolm ametiaega peaministrina kulgesid 1991–1998. Seejärel pidas ta 2002. aastani Montenegro presidendi ametit ja jätkas 2003 peaministrina. 2006 astus ta sellelt kohalt tagasi ja naasis ametisse 2008. aasta veebruaris. 21. detsembril 2010 teatas ta, et astub ametist tagasi. 4. detsembrist 2012 kuni 28. novembrini 2016 oli ta taas Montenegro peaminister. Đukanovići on kaua kahtlustatud rahvusvahelise salasigaretiäri korraldamises koos Serbia ärimehe ja väidetava gängsteri Stanko Subotićiga. Itaalia kohtusüsteem süüdistab Đukanović kuritegeliku grupi juhtimises ja andis 2003 välja tema vahistamise käsu, mis kuulutati mõnes kohtuastmes õigustühiseks, aga 2004. aasta detsembris taas kehtivaks. 2006 kiideti referendumil heaks Montenegro lahkulöömine Serbiast, selle sammu võimalike ajendite seas on nimetatud Đukanovići isiklikke salasigaretiärist lähtunud muresid. 2007 tühistati Itaalias tema vahistamiskäsk seoses ametipostist tuleneva puutumatusega. Đukanović on abielus. Tal on üks poeg. Tema vanem vend Aco Đukanović on Montenegro üks kõige rikkamaid inimesi, kes on omanud nii panku, söekaevandust kui ka hüdro- ja soojuselektrijaama. 2015 – OCCRP aasta inimene organiseeritud kuritegevuse ja korruptsiooni vallas http://www.rferl.org/content/montenegro_djukanovic_resignation_/2255212.html Former ally slams Đukanović as "cartel boss", B92, 21.07.2009
Heli Mägar

Heli Mägar (sündinud 31. detsembril 1959 Kohtla-Järvel) on eesti tõlkija. Ta on tõlkinud saksa keelest eesti keelde. Joseph Roth "Savoy hotell" (1997) Joseph Roth "Legend pühast joodikust" (Perioodika 1999) Friedrich Maximilian Klinger "Poliitik ja poeet" (2002) Thomas Mann "Peremees ja koer" (2003; tõlge koos Eve Soonestega) Katia Mann "Minu kirjutamata memuaarid" (2003) Anonüümne Autor "Naine Berliinis: päevikumärkmed 20. aprillist 22. juunini 1945" (2004) Thomas Mann "Völsungite veri"; "Segadus ja varajane valu" (2006) Florian Illies "1913. Sajandi suvi" (2017) Johann Wolfgang von Goethe "Hingesugulased" (2019) Michael Köhlmeier "Idüll uppuva koeraga" (2022) Thomas Bernhard "Metsaraiumine: erutus" (2022) Florian Illies "Armastus vihkamise aegu" (2023)
Sõpruslinn

Sõpruslinn on (enamasti mõnes teises riigis asuv) linn, millega omavalitsusasutustel on püsivad koostöösidemed. Sõpruslinnu ühendab 1957. aastal asutatud Ülemaailmne Sõpruslinnade Föderatsioon (toona pr. k Féderation Mondiale des Villes Jumelées, tänapäeval Fédération Mondiale des Cités Unies (:fr)). Sõpruslinnu on ka paljudel linnadel, mis ei kuulu föderatsiooni. Eesti linnadest on sõpruslinnad näiteks Tallinnal (Kotka, Schwerin, Veneetsia, Kiel, Gent, Annapolis jne) ja Tartul (Tampere, Uppsala, Pihkva, Kaunas, Riia jne). Sõpruslinnad võivad olla ka linnaosadel ja valdadel, nii on Tallinna linnaosa Nõmme sõpruslinn Szombathely Ungaris, Saku valla sõpruslinn aga Jaapani Nagano prefektuuris asuv Saku linn. Rahvusvaheline sõpruslinnade päev on aprilli viimane pühapäev. "Eesti entsüklopeedia, 9. köide, SUN-TÜRG". Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn, 1996. Lk 66. "Szombathely – Nõmme külalislahke sõpruslinn Ungaris"[alaline kõdulink] "Sõpruslinn", Jaapani Suursaatkond Eestis FMCU-UTO "Tartu sõpruslinnad tutvustavad end fotodel" Postimees, 17. mai 2011
Idujuur

Idujuur on peajuure alge seemnes. See areneb ja väljub idanemise käigus seemnest esimesena. Idu Juur
Sort

Sort ehk kultivar (inglise keeles cultivar, lühend cv.) on kõige madalam süstemaatika ühik kultuurtaimedel. Isetolmlevail taimedel on sort enamasti liin, vegetatiivselt paljunevail risttolmlevail taimedel kloon, teistel risttolmlevail taimedel kitsam või laiem populatsioon. Sordile antakse lühike nimi mõnes elavas keeles. Nimi kirjutatakse suure algustähega ja üldjuhul pannakse nimi ülakomade vahele (näiteks roosisort 'Staatspräsident Päts'), mõnikord on sordi ette pandud ka lühend cv.. Sordinime ei tõlgita. rass (bioloogia) sordileht takson teisend (bioloogia) tõug vorm (bioloogia) Kask, K. (1987). Mis on sort ehk kultivar? – Eesti Loodus (köide (6), 666–670. Teaduse helisõnastik: Sort (Mati Koppel) – ERR Teadus, 11. november 2010
Suured lootused (film 1998)

"Suured lootused" (originaalpealkiri "Great Expectations") on Charles Dickensi samanimelise romaani ainetel 1998. aastal USAs valminud romantiline draamafilm. Ethan Hawke – Finnegan Bell Gwyneth Paltrow – Estella Robert De Niro – Arthur Lustig Anne Bancroft – Nora Dinsmoor Hank Azaria – Walter Plane Chris Cooper – Joe Josh Mostel – Jerry Ragno Kim Dickens – Maggie Bell Nell Campbell – Erica Thrall Gabriel Mann – Owen Suured lootused andmekogus IMDb (inglise)
Tšehhi terjer

Tšehhi terjer on Tšehhist pärinev koeratõug. Tõug aretati XX sajandi teisel poolel sealyhami ja šoti terjeri ristandjärglasena. Koer on "iseloomult rahulik, sotsiaalne, väga kergesti koolitatav." See terjer on Eestis vähelevinud. "Tšehhi terjer" (PDF). Eesti Kennelliit. Vaadatud 25.08.2017. "Breed Standard" (PDF). FCI. Vaadatud 3. detsember 2012. "History". ceskyterrier.co.uk (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 2.07.2017. Vaadatud 27.08.2017. "Tšehhi terjer". www.koer.ee. Vaadatud 25.08.2017.  Tšehhi terjer – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Tšehhi terjer koer.ee saidil Ülevaade tõu ajaloost Ühendkuningriigi tšehhi terjeri klubi veebilehel (inglise keeles)
Aarne Neeme

Aarne Olavi Neeme (sündinud 19. veebruaril 1945 Geras Saksamaal) on eesti päritolu Austraalia lavastaja. Aarne Neeme vanemad Johannes Näkk ja Hilja Leitu olid pärit Tartust. Teise maailmasõja ajal septembris 1944 põgenesid nad Tallinnast Saksamaale, kus veebruaris 1945 sündis ka Aarne. Perekond kolis 1948. aastal, kui Aarne oli nelja-aastane, Austraaliasse Melbourne’i. Aarne Neeme lõpetas 1962. aastal Melbourne’is balletikooli ja 1965. aastal samas teatrikooli ning 1969. aastal Sydneys ülikooli ja 1970. aastatel sai temast hinnatud teatrilavastaja. Oma pika karjääri jooksul on tegutsenud ta mitmes Austraalia teatris. Ta oli aastatel 1969–1971 Perthi Octagoni teatri ja aastatel 1971–1972 Sydney Nimrod Streeti teatri direktor. Aastatel 1973–1977 oli ta Perthi National Theatre Company kunstiline juht, aastatel 1980–1982 oli ta Hunter Valley teatri ja aastast 1990 Perthi Hole in the Walli, olles samaaegselt aastatel 1994–1995 Sydney Actor's Centre kunstiline juht. Ta töötas aastatel 1985–1989 Lääne-Austraalia Kunstide Akadeemia draamaosakonna juhatajana ja aastatel 1992–1994 Singapuri Riikliku Ülikooli teatriõppejõuna. 1999. aastal tõi ta Viljandis Ugala teatris lavale Austraalia näitemängu «Sõbrad ja raha». "Sõbrad ja raha", David Williamson. Tõlkija Peeter Tammearu. Lavastaja Aarne Neeme (Austraalia) Kunstnik Jaak Vaus Muusikaline kujundaja Peeter Konovalov. Peaosades mängisid Luule Komissarov, Arvo Raimo, Vilma Luik jt. Tema isa oli Eesti ja Austraalia kunstnik Johannes Näkk (hilisema nimega Gunnar Neeme). Ekraanile jõuab eestlase lavastatud populaarne Austraalia seebiooper Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000 Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood. Vello Lään. Olion 2011 TLÜAR väliseesti isikud Ekraanile jõuab eestlase lavastatud populaarne Austraalia seebiooper 30. juuli 2009
Kalevipoeg (Glehni park)

"Kalevipoeg" on skulptuur Glehni pargis Tallinnas Nõmmel, Glehni lossist veidi edela pool. Betoonist ja raudkivitükkidest sarvilise hiiglase kuju valmis 1908. aastal Nikolai von Glehni eestvõttel. Skulptuuri motiivid pärinevad mütoloogiast. Skulptuur kujutab kangelast, kellel on metsloomanahk õlgadel. Nuiale toetuva figuuri modelliks võttis Glehn iseenda ja suurendas kõiki mõõtmeid neli korda. Koos skulptuuriga "Krokodill" soovis Nikolai von Glehn moodustada stseeni, kus vägilase selja taga luurab koletis. Kohalikud elanikud hakkasid aga skulptuuri kutsuma Glehni kuradiks. Sellest nördinud Glehn laskis kuju ette paigaldada kivi kirjaga "Kalevipoeg on mu nimi ja hind, lollid kuradiks kutsuvad mind!" Esimese maailmasõja ajal lammutasid selle kunstiteose venelased. Nõmme Heakorra Seltsi algatusel taastas skulptor Mati Karmin Glehni Kalevipoja esialgse kuju varemete kõrvale. Projekti hingeks oli Reet Niido. Pidulik taasavamine toimus 4. novembril 1990. 1991. aastast on skulptuur muinsuskaitse all (kunstimälestis nr. 755). Skulptuur «Kalevipoeg», M. Karmini koopia N. v. Glehni järgi, 1990 (graniit, segu). Kultuurimälestiste riiklik register. Leho Lõhmus. Nõmme läbi aegade. Nõmme Linnaosa Valitsus. 2001. Lk. 15 NIKOLAI von GLEHN (1841-1923). Kuulsaid mõisnikke. Harjumaa mõisad. Harjumaa Muuseum (arhiiviversioon) Ajalugu; Seltsist Nõmme Heakorra Selts Leho Lõhmus. Nõmme ajalugu. Koolibri, 2006. Lk. 242 Kalevipoeg (Glehni park) kultuurimälestiste riiklikus registris
Kan

Kan (vene Кан) on jõgi Aasias Siberis. Algab Sajaanidest. Ülemjooksul voolab põhja. Tasandikule laskunud, voolab keskjooksul laias orus, algul põhja, siis läände. Alamjooksul suundub loodesse, moodustab kärestikke ja suubub paremalt Jenisseisse.
An-Nafūd

An-Nafūd (araabia النفود) on kõrb Aasias Araabia poolsaarel. Piirneb põhjas Süüria kõrbega ja lõunas Nedždiga. Valdavalt liivakõrb.
Kuningkiil

Kuningkiil (ka rohevööt-kuningkiil, Anax imperator) on tondihobulaste sugukonda kuuluv kiililine, Euroopa üks suurimaid kiile. kollavööt-kuningkiil (Anax parthenope) Martin, Mati 2011. Kuningkiilid vallutavad Eestit. Eesti Loodus 8. vt. Rohevööt-kuningkiil andmebaasis eElurikkus Õpilase referaat kuningkiilist
Templitöö

Templitöö ehk loožitöö ehk looži töö on vabamüürlaste kinnine rituaalne koosolek. Ruumi, kus järgnevalt kirjeldatud rituaal aset leiab, nimetavad vabamüürlased oma sümbolikeeles templiks Saalomoni templi mälestuseks. Seejuures on tegemist "humaansuse templi" sümboliga. Vabamüürlaste sümbolikeeles on iga üksikvend "kivi" selles "templis". Õpilasmüürlaseks initsieerimine. Gravüür, 1745, Prantsusmaa Vennasmüürlaseks pühitsemine. Vaselõige, 18. sajand Meistermüürlaseks pühitsemine. Gravüür, 18. sajand Õpetustöö 18. sajandil Templitöö eesmärk on vabamüürlaslik sotsialiseerumine. See vahendab üksikisikule pärimuslikul meetodil vabamüürlikke väärtusi, kasutades sümboleid ja allegooriaid, mis peavad võrdselt kõnetama nii mõistust kui ka tundeid. Sellega ei sunnita vabamüürlasele siiski peale mingeid usulisi tõekspidamisi ega metafüüsilisi seisukohti. Rituaal kinnitab looži liikmeid, et jääda kindlaks inimlikkuse teele, analoogiliselt Aristotelese kaalutlusega, et inimene ei arene paremuse poole mitte ainult intellektuaalse refleksiooni tulemusena, vaid vajab selleks ka harjutamist. Igal templitööl tuletatakse meelde ühiseid eetilisi väärtusi.
Krokodill (skulptuur)

"Krokodill" on skulptuur Glehni pargis Tallinnas Nõmmel Glehni lossist edelas. Kivibetoonist skulptuur kujutab lohet. See valmis 1908. aastal Nikolai von Glehni eestvõttel. Koos Kalevipoja skulptuuriga soovis Glehn moodustada mütoloogiast pärit stseeni, kus vägilase selja taga luurab koletis. Kohalikud elanikud hakkasid aga kuju kutsuma krokodilliks. Alates 1991 on skulptuur muinsuskaitse all. Skulptuur "Krokodill", N. v. Glehn, u. 1908 (graniit, segu). Kultuurimälestiste riiklik register. Leho Lõhmus. Nõmme läbi aegade. Nõmme Linnaosa Valitsus. 2001. Lk. 15 Krokodill (skulptuur) kultuurimälestiste riiklikus registris
Anatoli Sobtšak

Anatoli Sobtšak (vene keeles Анатолий Александрович Собчак; (10. august 1937 Tšita, Tšita oblast, Vene NFSV – 20. veebruar 2000 Svetlogorsk, Kaliningradi oblast) oli Venemaa poliitik, esimene Peterburi linnapea peale NSVL-i lagunemist, õigusteaduste doktor. Anatoli Sobtšaki isapoolne vanaisa Anton Semjonovitš Sobtšak (poolapäraselt Sobczak; rõhk esimesel silbil) oli venestunud vaesunud šlahta päritolu poolakas, töötas vedurijuhina. Isapoolne vanaema Anna Ivanovna oli Moravas sündinud väikekodanlikust perekonnast pärit tšehhitar, kes valdas tšehhi, poola ja saksa keelt. Anatoli Sobtšaki isa Aleksandr Antonovitš Sobtšak oli lõpetanud raudteetranspordi instituudi. Anatoli Sobtšaki emapoolne vanaisa oli venelane, vanaema ukrainlanna. Anatoli Sobtšaki ema Nadežda Andrejevna Litvinova oli ametilt raamatupidaja. Sobtšak lõpetas 1959. aastal Ždanovi-nimelise Leningradi Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Töötas kolm aastat advokaadina Stavropoli krais ja naasis Leningradi riiklikku ülikooli, kus lõpetas aspirantuuri ja kaitses 1964. aastal õigusteaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Гражданско-правовая ответственность за причинение вреда действием источника повышенной опасности". Ta töötas dotsendina Leningradi Tselluloosi- ja Paberitööstuse Tehnoloogilises Instituudis (1968–1973) ja Leningradi riiklikus ülikoolis (1973–1981). 1982. sai ta õigusteaduste doktori kraadi ja professori kutse; aastatel 1982–1989 oli ta Leningradi Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna dekaan. 1989 valiti Sobtšak NSV Liidu rahvasaadikuks. Ta oli NSV Liidu Ülemnõukogu üks aktiivsemaid liikmeid. 23. mail 1990 valiti ta Leningradi Linnanõukogu esimeheks ja 12. juunil 1991 Peterburi linnapeaks. 3. juulil 1996 toimunud Peterburi kuberneri valimistel kaotas ta oma tollasele asetäitjale Vladimir Jakovlevile. Aastatel 1997–1999 elas ta Pariisis, esines loengutega Sorbonne'is ja teistes Prantsusmaa ülikoolides. Detsembris 1999 teatas Sobtšak kavatsusest kandideerida 2000. aasta suvel uuesti Peterburi kuberneriks. Paraku suri ta ööl vastu 20. veebruari 2000 ägeda südamepuudulikkuse tõttu. Ta on maetud Peterburis Nikolski kalmistule. Balti Täht (2005, postuumselt) Sobtšak oli 11 ülikooli audoktor, paljude medalite ja auhindade laureaat ja mitme linna aukodanik (Dubrovnik, Firenze, Thbilisi, Indianapolis). Anatoli Sobtšaki esimesest abielust (1959–1980) oli tal tütar Marija Sobtšak (sündinud 1965, töötab juristina). Juristina töötab ka Marija poeg Gleb Sobtšak (sündinud 1983). Anatoli Sobtšaki teisest abielust (sõlmitud 1980) Ljudmila Narussovaga oli tal tütar Ksenija Sobtšak. Peterburis Nikolski kalmistul on püstitatud tema hauale skulptor Mihhail Šemjakini loodud skulptuur. 2002. a. juunis avas Venemaa president Vladimir Putin Peterburis mälestustahvli maja seinal, kus Sobtšak elas aastatel 1990–2000. 9. aprillil 2004 avas Gruusia president Mihheil Saakašvili mälestusmärgi Sobtšakile Thbilisis. Детство. sobchak.org
Delos

Delos (kreeka keeles Δήλος Dílos) on Kreekale kuuluv saar Egeuse meres Küklaadide saarestikus. Delos kuulub Lõuna-Egeuse prefektuuri. Delosest kirdesse jääb Mýkonos, kagusse Náxos, lõunasse Páros, läände Sýros ja põhja Tínos. Saare pindala on 40 km². Saare kõrgeim koht on Kýnthose mägi, mis ulatub 112 meetrit üle merepinna. 2001. aasta seisuga elas Delosel 14 inimest. Legendi järgi oli Delos varem ujuv saar. Titaan Leto, kes oli Zeusist rase, otsis sünnituseks sobivat kohta, kuid Zeusi armukade naine Hera oli kõigil maadel keelanud Letole varjupaika anda. Lõpuks jõudis Leto Delosele, mis Letole halastas, ja Leto sünnitas seal palmi all kaksikud, poja Apolloni ja tütre Artemise. Tänutäheks andis Zeus Delosele kindla asukoha. Apollon ja Artemis kuulusid 12 tähtsaima olümposlase hulka ja sellepärast oli antiikajal Delos religioosses mõttes tähtis koht. Delos oli Delfi järel tähtsaim Apolloni kultuse paik ja juba varasest ajast usulis-poliitilise liidu amfiktüoonia keskus. 491 eKr alistus Delos Pärsiale ja sai pärast vabanemist 478/477 eKr Ateena Mereliidu keskuseks. Kuni 454 eKr asus Delose Apolloni templis liidu kassa. Alates 425 eKr peeti Ateena algatusel iga 4 aasta järel Delose pidustusi ehk deeliaid. Samast ajast alates ei tohtinud saarel keegi sündida ega surra. Kõik hauad viidi naabersaarele Rheneiale ja see tekitas arheoloogidele tähtsa kronoloogilise pidepunkti, niinimetatud Rheneia piiri. Ateena võim kestis Delosel 314. aastani eKr, seejärel sai temast Makedoonia mõjualune saarekreeklaste liidu keskus. Pärast Pydna lahingut 168 eKr sai Delos Ateenale alluvaks vabasadamaks. Delosest kujunes Vahemere idaosa suurim kaubanduskeskus, sealhulgas orjaturg, ning kultuurikeskus. 88 eKr ja 69 eKr laastas Delost Pontuse kuningas Mithridates VI ja sellest ajast on saar enamjaolt asustamata olnud. Alates 1872 korraldas Ateenas asuv prantsuse arheoloogia instituut École française d’Athènes Delosel väljakaevamisi. Tänapäeval on kogu saare muistised välja kaevatud. Paljud majad on hästi säilinud. Apolloni pühamus paiknevad kolme dooria templi ümber neli dooria stiilis aardekambrit. Pühamus on sammaskäike ja väikesi templeid. Templeist suurim, peripteer, püstitati 6. sajandi lõpus ja uuendati 3. sajandil eKr. Väljaspool pühamut kaevati välja turuplatse, templeid ja teater. Leto templit ühendas püha järvega rongkäigutee, mille ääres seisid võimsad 6. sajandist eKr pärit lõvikujud. Hellenismiaja paljudest hästi säilinud, enamasti rikkalike mosaiikidega kaunistatud elamutest on kõige tähelepanuväärsem Delfiinide maja, mis pärineb 2. sajandist eKr. Kuubi duplikatsioon "Antiigileksikon", 1. kd., lk. 313 "Antiigileksikon", 1. kd., lk. 110  Delos – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Lõvi (botaanika)

Lõvi (omastavas lõve) on ava võrse (tüve) korkkoes õhu läbipääsemiseks.
Männas

Männas on taimel ringina ühel kõrgusel ümber varre (sealhulgas ka ümber õisikutelje) asetsevate lehtede või harude kogum. Lehed on männastes (männaseline leheseis) näiteks paljudel madaraliste sugukonna liikidel.
Silkroad Online

"Silkroad Online" (korea keeles 실크로드 온라인, sageli lühendatud SRO) on arvutimäng. See on tasuta fantaasia MMORPG, mis põhineb Hiinat läbinud ajaloolisel kaubateel Siiditee. Mängus saab valida kahe rassi vahel: hiina ja euroopa. Tulemas on ka islami rass. Kõigil rassidel on oma plussid ja miinused. Lisaks on igal rassil ka oma erilised alamklassid nagu vibulaskja, ambur, võlur, vaimulik jne. Mäng toimub "kolmikkonfliktisüsteemi" alusel, mis tähendab, et mängijad saavad valida kolme ameti vahel: kaupmees (merchant), röövel (thief) ja jahtija (hunter). Kaupmehe ülesandeks on toimetada kaup ühest linnast teise, või boonusajal teatud kohtadesse erinevates paikades, mis asuvad linnast eemal. Kui kaupmehe level on suurem kui 40, saavad röövlid (mis tahes leveliga röövel on) teda rünnata ja kauba kokku korjata ning see röövlite linna toimetada ja selle eest punkte ja raha saada. Jahtija ülesandeks on kaupmeest sellel teekonnal kaitsta ja röövleid tappa. Eduka töö eest saavad nii kaupmees kui ka jahtija punkte. Loomulikult on võimalik kaubelda ja võidelda teiste mängijatega nii tavalises võitluses kui ka näiteks gildisõdades. Kogemuspunkte (experience points) ja oskuspunkte (skill points) saab mängija erinevaid koletisi tappes. Mida suurem level on koletis võrreldes sinu leveliga, seda rohkem kogemus- ja oskuspunkte mängija saab. Kogemuspunktidega saab mängija suurema leveli, oskuspunktide eest saab aga mängija erinevaid võitlus- ja muud võtteid osta. Mäng on küll tasuta, kuid on ka võimalik osta endale raha eest siidi (silk), mida saab erinevate boonusesemete ja -loomade vastu vahetada. Kuna tegu on tasuta mänguga, on seda võimalik alla laadida mängu kodulehelt. Selleks peab end enne kodulehel registreerima. Registreerimise nimi ei saa sinu tegelase nimeks, tegelase ja tema nime saad mängu sisse logides ise luua. Registreerimise nime ja parooli läheb vaja ainult mängu sisselogimiseks. Eesti Silkroad Online'i foorum Mängu koduleht
Andres Arrak

Andres Arrak (17. juuli 1958 Tartu – 4. mai 2017 ) oli eesti majandusteoreetik, -õppejõud ja -publitsist. Lõpetas 1976. aastal Tartu 2. Keskkooli. Seejärel lõpetas 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ning sai 1993. aastal Tartu Riikliku Ülikoolist magistrikraadi majandusteaduse alal. Aastatel 1984–1998 oli Arrak Tartu Riikliku Ülikooli / Tartu Ülikooli majandusteaduskonna lektor. Aastatel 1998–2006 oli ta Audentese Ülikooli majandusteooria õppetooli juhataja ning 2006–2012 Mainori Kõrgkooli Ärijuhtimise Instituudi direktor. 2012. aasta suvel lahkus Arrak Mainorist ning asus tööle Estonian Business Schooli juurde loodud Vaba Majandusmõtte Keskuse juhatajana. Alates 1. jaanuarist 2014 oli ta Eesti Rahva Muuseumi turundusjuht. 15. novembril 2014 teatas Arrak, et astus erakonda Isamaa ja Res Publica Liit. Peatselt pärast seda vabastati Arrak Eesti Rahva Muuseumi turundusjuhi ametikohalt, mille põhjuseks ta ise pidas erakonda astumist. Muuseumi direktor Tõnis Lukas lükkas need väited ümber ja selgitas, et tegemist oligi 2014. aasta lõpuni kehtiva lepinguga, mida ta otsustas mitte pikendada Arraku mitterahuldava tööalase panuse tõttu. 2012. aastal algatas tarbijakaitseamet menetluse Arraku osalusega portaali pangalaen.ee suhtes, kuna lehel puudusid kontaktandmed. Samuti eitasid pangad ja finantsinspektsioon Arraku väiteid, nagu oleks portaali autorid teinud nendega koostööd. Andres Arrak on avaldanud rea publitsistlikke artikleid , milles pooldas majanduslikku liberalismi ning kritiseeris Lääne-Euroopa riikide ja Euroopa Liidu majanduspoliitikat . Arrak esindas ka seisukohta, et Eesti krooni devalveerimine oleks olnud vale ning võrdles seda püksi pissimisega . 2009 – pressisõber 2011 – Postimehe aasta arvamusliider Tema vanemad on maalikunstnikud Piibe Arrak ja Eevart Arrak. Suri majanduspublitsist Andres Arrak http://mhg.tartu.ee/index.php?option=com_wrapper&view=wrapper&Itemid=64/[alaline kõdulink] Indrek Kald Andres Arrakust saab Eesti Rahva Muuseumi turundusjuht Äripäev 11.12.2013 http://www.avatar.ee/majanduseabc/index.php?ID=190 Kald, Indrek. Mainorist lahkunud Andres Arrak asub tööle EBSi. Äripäev, 06. august 2012. Majandusekspert Andres Arrak liitub IRLiga Delfi, 15.11.2014. Epp-Mare Kukemelk Andres Arrak: IRL-i astumine tähendas päevapealt vallandamist Delfi, 21.11.2014. Kaidi Tahula Andmekaitse uurib Arraku portaali Eesti Päevaleht 16.10.2012 http://www.avatar.ee/majanduseabc/index.php?ID=190 Andres Arraku] elulookirjeldus - vt lõik "Publikatsioonid" [1][alaline kõdulink] http://uudised.err.ee/index.php?06152995 Indrek Kald. Andres Arrakust saab Eesti Rahva Muuseumi turundusjuht Äripäev, 11. detsember 2013 "Majanduse ABC" – Andres Arraku toimetamisel avaldatud majandusõpik veebis Andres Arraku elulookirjeldus
Nera jõgi (Tevere)

Nera on jõgi Itaalias, Tevere lisajõgi. Jõgi algab Apenniinidest ning voolab valdavalt edela suunas. Nera suubub vasakult Teveresse. Jõe pikkus on 116 km.