laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pärnu Eesti Kodanike Komitee

Pärnu Eesti Kodanike Komitee asutati 24. mail 1989. Komitee registreeris 38 661 Eesti Vabariigi kodanikku ja 1589 Eesti Vabariigi kodakondsuse taotlejat. Komitee koosseisu kuulusid: Raivo Piirak Johannes Kass Alla Toomra Rurik Abakanov (esimees) Elmo Mollok (aseesimees) Tõnu Simson (aseesimees) Jüri Pihl Enno Oja Andrus Kärpuu Heikki Ilves Peeter Kevad Margus Palu Riho Toomsalu Roman Klaus Rein Tomson Ants Veldermann Ago Viks Ene Veeremaa Eha Võsumets Jaak Jõemets Jüri Kass Eesti Kongress. Eesti Vabariigi Riigikantselei, Tallinn, 2000, lk. 476.
14

◄ | 1. sajand eKr | 1. sajand | 2. sajand | ► ◄ | 10. aastad eKr | 0. aastad eKr | 0. aastad | 10. aastad | 20. aastad | 30. aastad | 40. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | ► | ►► 14. aasta pKr Pärast Augustuse surma sai Rooma keisriks Tiberius. Reini-äärsed leegionid mässasid pärast Augustuse surma. Germanicus määrati Germaania vägede juhatajaks. ... 19. august – Augustus, Rooma esimene keiser (sündis 63 eKr) Julia Caesaris, Augustuse tütar Postumus Agrippa, Augustuse lapselaps
Druck

Druck [drutsk] (valgevene keeles Друцк, ka Друцак, leedu keeles Druckas) on agrolinnake (varem linn ja siis küla) Valgevenes Viciebski oblasti Tałačyni rajoonis Tałačyni külanõukogus. Asub endisel ühendusteel Daugava ja Dnepri jõe vahel, Druci jõe ääres. Aastal 1971 oli seal 328 elanikku, aastal 2009 aga 264 elanikku. Druck on iidne krivitšite asula. Linna koha peale ehitati aastal 1001 üks esimesi kirikuid Valgevene territooriumil. Linn rajati kiriku ümber Połacki vürstiriigi sõjalise tugipunktina aastal 1078. Esimest korda mainitakse aastal 1092, linna valitsesid siis kohalikud vürstid. Połacki vürstiriigi ja Minski vürstiriigi vahelistes sõdades iseseisvus Drucki vürstiriik aastal 1101, Druckist sai selle pealinn. Drucki jõe kõrgemale kaldale püstitati loss ja kindlus, jõe madalamal kaldal asus Drucki possaad, kus elasid kaubitsejad. Aastal 1524 põletasid sõjakäigul olevad venelased Drucki maha ja linn hakkas oma tähtsust kaotama. Siiski olevat saksa diplomaadi Johann Georg Korbi andmeil veel XVI sajandil linnas olnud 200 kirikut ja palju rahvast. XVII sajandi algus olevat aga kaasa toonud nii linna kui ka kindluse hävingu sõjas ja tulekahjudes. Linnas säilis asustus vaid jõe madalamal kaldal asunud Sapiehadele kuulunud osas, millest sai tänapäevane Druck. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Druck Valgevene fotoentsüklopeedias
LaFerrari

LaFerrari on hübriidajamiga sportauto, mida tootis Ferrari aastatel 2013–2018. Autot tutvustati avalikkusele 2013. aasta Genfi autonäitusel. LaFerrari mootoriks on keskasetusega 6,3-liitrine V12-ottomootor, millel on 800 hj (588 kW) ning sellele lisaks Vormel 1 maailmast tuttav elektriline KERS-süsteem (HY-KERS), mis lisab lühiajaliselt veel 163 hj (120 kW). Kahe mootori maksimaalne võimsus kokku on 963 hj (708 kW) ja pöördemoment 900 N⋅m. Auto tippkiirus on 350 km/h (220 mph), mis sarnaneb Ferrari Enzo tippkiirusega ning kiirendus 0–100 km/h võtab aega alla 3 sekundi. Aastatel 2013–2016 toodeti LaFerrarit 499 eksemplari ning auto hind oli miljoni euro kandis. Lisaks toodeti aastatel 2016–2018 lahtist versiooni, mis kandis nime LaFerrari Aperta. Seda toodeti müügiks 200 eksemplari, lisaks 9 eksemplari, mis reserveeriti Ferrari 70. aastapäeva tähistamiseks ja üks auto müüdi ka oksjonil. Emmerson, Greg (7. märts 2013). "2013 Geneva Motor Show - 2014 Ferrari LaFerrari". Vaadatud 3. mai 2023. "The first hybrid with 963cv for just 499 clients". ferrari.com. Andrew Nabors (16. märts 2021). "2018 Ferrari LaFerrari Aperta Specs, Price, Photos, & Review".
Toivo Õunapuu

Toivo Õunapuu (sündinud 3. märtsil 1943 Lullikatku külas Torma vallas) on eesti kodu-uurija[viide?], aednik[viide?] ja mesinik[viide?]. Ta oli Eesti Kongressi liige. 2001. aastal pani ta aluse Torma valla muuseumile Lullikatkul.[viide?] 1990 Eesti Kodanike Komiteede mälestusmärk registreerijaile tehtud töö eest 2002 Torma valla auraha´
McLaren P1

McLaren P1 on Suurbritannia ettevõtte McLaren Automotive toodetav laetavate akudega hübriidmootoriga superauto. Esmakordselt tutvustati autot 2012. aastal Pariisi autonäitusel. Autode müüki alustati 2013. aasta oktoobris ja sama aasta novembriks 375 autoga piirduv seeria välja müüdud. Auto tootmine lõpetati 2015. aasta detsembri alguses. Autoajakirjanikud peavad seda autot McLaren F1 järglaseks, mis kasutab hübriidajamit ja vormel 1 tehnoloogiat, kuid sellel pole F1-le sarnast kolmeistmelist paigutust. Hiljem kinnitati, et Speedtail oli McLaren F1 tegelik järglane. Selle auto peamised konkurendid on LaFerrari ja Porsche 918 Spyder. Need kõik autod on tehniliselt ja jõudluse poolest sarnased ning Silverstone'i ringrajal toimunud testisõidus jäid nad kõik üksteisest poole sekundi kaugusele: P1 oli kiireim 58,24 sekundiga, LaFerrari aeglaseim 58,58 sekundiga ning 918 jäi 58,46 sekundiga nende vahele. Tisshaw, Mark (13. november 2013). "McLaren P1 sold out". Moss, Darren (10. detsember 2015). "McLaren P1 production comes to an end". Westbrook, Justin T. (9. oktoober 2015). "The McLaren P1 Beat The Porsche 918 And LaFerrari In This Video Track Test".
Kingdom of Loathing

Kingdom of Loathing (lühend KoL) on brauseripõhine mitme mängija rollimäng, mille on kujundanud ja mida haldab Asymmetric Publications, eelkõige mängu looja Zack Johnson ("Jick") ja tema kaasautor Josh Nite ("Mr Skullhead" ). Mäng sai alguse 2003. aastal. Kuna sellele lisatakse sageli uut sisu, peetakse mängu pooleliolevaks ja ametlikule on see ka kümme aastat hiljem endiselt beetaversioon. KoL on ingliskeelne. Mängus kasutatakse käsitsi joonistatud kriipsujukudest graafikat, selle tegevustikku iseloomustavad sürrealistlik huumor, sõnamängud, paroodiad ning rohkem viited popkultuurile. KoLis kogub mängija kollidega võideldes kogemuspunkte, liha (meat, mängusisene virtuaalraha) ja esemeid, tegevus toimub käigupõhiselt. Mängijad saavad üksteisega suhelda mängijatevahelises võitluses (arvutimängude terminoloogias PvP), kaubitsedes kaupade ja teenustega, organiseerudes klannidesse, uurides koos klanni keldri alust koobastikku ning vestluskanalites (chat room). Kingdom of Loathing on pälvinud tähelepanu ka selle poolest, et on suutnud ennast ära majandada puhtalt annetuste ja kaubamüügiga, hoidudes reklaamist ja mängimise maksustamisest, mida kasutavad paljud veebimängud. Edukas majandusmudel on lasknud firmal palgata kaheksa täiskohaga töötajat. 2008. aastal oli KoLil 100 000 kuni 150 000 püsimängijat. Nad on moodustanud aktiivse kogukonna, mis korraldab sageli kokkutulekuid ning haldab veebipõhist raadiojaama. Kriitikud on mängu üldiselt kiitnud. 2012. aastal sai Kickstarteris alguse Kingdom of Loathingu põhine lauamäng Mr. Card Game. "Mr. Card Game". Kickstarter. Kingdom of Loathing KoL Wiki, Kingdom of Loathingule pühendatud viki RadioKoL website
Emilija Manninen

Emilija Manninen (sünninimi Emilija Potšepko; sündinud 22. jaanuaril 1981) on Eesti kergejõustiklane. Ta võitis 2013. aastal Sofias kurtide olümpiamängudel kuldmedali 400 meetri tõkkejooksus. Tema tulemus 1.01,62 oli uus kurtide maailmarekord. 2009. aasta mängudel Taipeis võitis ta samal distantsil hõbemedali. 2013. ja 2015. aasta parasportlane "Emilija Manninen". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. detsember 2013. Vaadatud 27. detsembril 2013. "Emilija Manninen võitis kurtide OM-il maailmarekordiga kulla". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. detsember 2013. Vaadatud 27. detsembril 2013. "Emilija Manninen võitis kurtide olümpial hõbemedali". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. detsember 2013. Vaadatud 27. detsembril 2013. Tulemused lehel Deaflympics.com Tulemused portaalis Sport24
Eesti Vabariigi Kodanike Tartu Linna Komitee

Eesti Vabariigi Kodanike Tartu Linna Komitee asutati 28. juulil 1989. Komitee registreeris 65 010 Eesti Vabariigi kodanikku ja 6600 Eesti Vabariigi kodakondsuse taotlejat. Komitee koosseisu kuulusid: Enn Tarto (esimees) Jüri Adams (aseesimees) Heino Otsmaa (aseesimees) Aivar Koger (vanemregistreerija) Viktor Niitsoo (kirjatoimetaja) Aleksei Lotman Virge Loskit Mart-Olav Niklus Aivo Lõhmus Mart Orav Kalle Kulbok Dagmar Mattiisen Lagle Parek Aili Kikkas Tarmo Päss Vilma Kangur Koidula Ilvär Ilona Leib (kirjatoimetaja) Raivo Paas Tõnn Sarv Jüri Eintalu Heino Harju Harri Henn Tiit Kuusemaa Üllar Reino Heno Sarv Alo Malt Agu Karelsohn Raimond Ariko (esimees) Leida Ariko Heino Harju (esimees) Robert Nappseppa (esimees) Aivar Avastu Ilmar Merela Vilma Kangur (esimees) Merike Kämärä Hilja Kivik Üllar Reino (esimees) Tõnu Mandel Lembit Põldma Peeter Sibul (abiesimees) Eve-Mall Piller Mati Raamat (esimees) Ülo Must Aivar Randoja Harri Henn (esimees) Priit Rajasaar Edgar Saar (esimees) Esper Alaväli (esimees) Irene Suik (aseesimees) Heli Veide (kirjatoimetaja) Frits Epstein Toomas Hindrikson Eesti Kongress. Eesti Vabariigi Riigikantselei, Tallinn, 2000, lk. 480.
Aposterioorsus

Aposterioorsuse all mõistetakse filosoofias näiteks otsustuse või propositsiooni tõesuse tunnetatavuse sõltuvust kogemusest (kogemuse vältimatust tunnetamiseks), arutluse sõltuvust aposterioorsetest eeldustest (kui arutlusel on nii aprioorseid kui ka aposterioorseid eeldusi, peetakse teda aposterioorseks), teadmise sõltuvust aposterioorsetest põhjenditest ja mõiste või kaemuse vormi omandatavuse sõltuvust kogemusest. Aposterioorsust omistatakse ka muudele tunnetusüksustele. Aposterioorseks nimetatakse ka kogemusest sõltuvat tunnetusviisi. Aposterioorsusest hakkas esimesena rääkima Immanuel Kant, kasutades sõna "aposterioorne" (saksa aposteriorisch) ladina väljendi "a posteriori" (mida ta enamasti kasutas) sünonüümina. Hiljem on Kanti aposterioorsusekontseptsiooni sageli modifitseeritud. Analüütilises filosoofias vaadeldakse aposterioorsust primaarselt uskumuse või teadmise õigustuse omadusena. Aposterioorne õigustus on kogemusest sõltuv (tulenev) õigustus. Seejuures mõistetakse kogemust enamasti laiemalt kui meelelist kogemust, lugedes kogemuse alla ka näiteks mälu ja introspektsiooni (ning selgeltnägemise ja telepaatia, kui need peaksid olemas olema). Kogemuse alla ei saa selles seoses siiski lugeda kõiki teadlike vaimunähtusi ja -protsesse, sest aprioorse õigustuse teooriates räägitakse sageli aprioorsete väidete tõesuse või paratamatuse ratsionaalsest "tajumisest". Aposterioorselt õigustatud uskumuste hulka kuuluvad paljud igapäevased tajule, mälule ja introspektsioonile tuginevad otsustused ning paljude loodusteaduse väidete uskumine. Näiteks on aposterioorselt õigustatud minu järgmised uskumused: Praegu on talv. Ma käisin täna poes. Inimestele meeldib tavaliselt, kui neile naeratatakse. Vesi on H2O (üks filosoofide lemmiknäiteid). Kunagi olid Eesti alal korallrahud. Aposterioorne teadmine Aposterioorne õigustus Aposterioorne tõde Aposterioorne mõiste Aprioorsus Immanuel Kant. Kritik der reinen Vernunft, 1781/1787, Sissejuhatus §I–IV. Saul Kripke. Naming and Necessity, 1980. Paul K. Moser. A posteriori. – Routledge Encyclopedia of Philosophy, kd 1, 1998.
Kristina Kuusk

Kristina Kuusk (sündinud 16. novembril 1985 Haapsalus) on eesti vehkleja, maailmameister. Ta tuli 2013. ja 2016. aastal epees Eesti naiskonna koosseisus (koos Erika Kirpu, Irina Embrichi ja Julia Beljajevaga) Euroopa meistriks. 2014. aastal Kaasanis toimunud maailmameistrivõistlustel võitis ta naiskondlikus epees hõbeda. 2017. aastal Leipzigis toimunud maailmameistrivõistlustel võitis ta naiskondlikus epees kulla, olles finaali parim vehkleja, kui kasvatas naiskonna eduseisu kokku seitsme punktiga. 2018. aastal võitis ta oma esimese individuaalse tiitlivõistluste medali, hõbeda, Euroopa meistrivõistlustelt Novi Sadist, kus võitis naiste epee poolfinaalis koondisekaaslast Julia Beljajevat ja kaotas finaalis klubikaaslasele Katrina Lehisele. 2013 aasta võistkond (koosseisus Julia Beljajeva, Irina Embrich, Erika Kirpu ja Kristina Kuusk) 2014 aasta võistkond (koosseisus Julia Beljajeva, Irina Embrich, Erika Kirpu ja Kristina Kuusk) 2015 Eesti Vabariigi spordipreemia (koos Julia Beljajeva, Erika Kirpu ja Irina Embrichiga) 2017 aasta võistkond (koosseisus Julia Beljajeva, Irina Embrich, Erika Kirpu ja Kristina Kuusk) 2018 Eesti Vabariigi spordipreemia (vehklemise epeenaiskonna liikmed Irina Embrich, Julia Beljajeva, Erika Kirpu ja Kristina Kuusk, kes võitsid 2017. aastal vehklemise MM-il võistkondliku kuldmedali) Biograafia ESBL-is
Veksel

Veksel (saksa keeles Wechsel) on ühepoolne tingimusteta võlakohustus maksta veksli seaduslikule valdajale otse või kolmanda isiku kaudu vekslil märgitud rahasumma kas vekslile kirjutatud tähtajal (käskveksel) või veksli ettenäitamisel (näitveksel).
Tartu linna kassatähed

Tartu linna kassatähed olid käibel Põhja-Liivimaal ja Eestimaal aastail 1812–1837. Kassatähtede väljaandmise põhjuseks olid Tartu linna majanduslikud raskused pärast 1775. aasta tulekahju (uue raekoja ehitamine, sõjalised kohustused ja kulutused politseile). Kassatähti trükiti nimiväärtuses 25 kopikast kuni 2 rublani aastail 1812, 1813, 1818, 1820, 1831 ja 1833 nahale ja papile. Kassatähtede võltsijatena tabati 1813. aastal Francois Stallo, 1832. aastal Kazimir Gedroyc ja Alexander von Malleson. 1825. aastal andis kindralkuberner Filippo Paulucci korralduse linna ja ettevõtete poolt välja antud rahad kümne aasta jooksul käibelt kõrvaldada. Tartu ajutine maksetšekk Erik Tender. Das lederne Notgeld der Stadt Tartu. Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat 1933. Õpetatud Eesti Selts, Tartu 1935, lk. 148–185.
Analüütiline otsustus

Analüütiline otsustus on Immanuel Kanti järgi otsustus, mille puhul predikaadi mõiste sisaldub subjekti mõistes. Kanti järgi on kõik analüütilised otsustused aprioorsed, kuid kõik aprioorsed otsustused ei ole analüütilised (aprioorne sünteetiline otsustus). Näiteks otsustus "Kõik poissmehed on vallalised" on analüütiline, sest 'vallalisuse' mõiste sisaldub 'poissmehe' mõistes. Analüütiline propositsioon Sünteetiline otsustus
Sünteetiline otsustus

Sünteetiline otsustus on Immanuel Kanti järgi otsustus, mille puhul predikaadi mõiste ei sisaldu subjekti mõistes, vaid avardab seda. Kanti järgi on kõik aposterioorsed otsustused sünteetilised, kuid kõik sünteetilised otsustused ei ole aposterioorsed (aprioorne sünteetiline otsustus). Näiteks otsustused "Lähim linn on 30 kilomeetri kaugusel" ja "7+5=12" on Kanti järgi sünteetilised, sest 'kaugus 30 km' ei sisaldu 'lähima linna' mõistes ja '12' ei sisaldu '7 ja 5 summa' mõistes. Esimene otsustus on aposterioorne sünteetiline otsustus, teine on aprioorne sünteetiline otsustus. Sünteetiline propositsioon Analüütiline otsustus
Erüteem

Erüteem (ladina keeles erythema) on osadel loomadel ja inimestel esinev patoloogiline seisund, mis avaldub veresoonte laienemise tagajärjel tekkinud nahapunetusena. Erüteemi puhul on tegemist haiguslike seisundite rühmaga ja diagnoosi ning võimaliku ravi saamiseks tuleks pöörduda arstide poole. fototoksiline erüteem – (erythema phototoxicum) krooniline lööve – (erythema dyschromicum perstans) krooniline reljeefne erüteem – (erythema elevatum diutinum) kuumuserüteem – (erythema caloricum) mitmekujuline erüteem – (erythema multiforme) mähkmelööve – (erythema gluteale) mürgistuserüteem – (erythema toxicum) nakkuserüteem – (erythema infectiosum) nodoosne erüteem – (erythema nodosum) planttarerüteem – (erythema palmoplantare) põgus erüteem – (erythema fugax) päikesepõletus – (erythema solare) reumaatiline anulaarerüteem – (erythema anulare rhemumaticum) rändav erüteem – (erythema chronicum migrans) vastsündinu mööduv punasetäpiline lööve – (erythema toxicum neonatorum) jt. Erüteemi võivad põhjustada nii kehavälised kui seesmised tegurid. Välisteks erüteemi põhjustavateks teguriteks võivad olla massaaž, elektriravi, liigne füüsiline treening, päikesekiirgus (päikesepõletus) jt. Sisemisteks erüteemi põhjustavateks teguriteks on infektsioonid, Lyme'i tõbi, akneravimid, allergiad, A-vitamiini ja niatsiini manustamine jpm. Erüteem on kiiritusravi üsna levinud kõrvalnäht. Enamikul juhtudest võib erüteemi põhjus jääda selgusetuks. "Meditsiinisõnastik" 190:2004. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Erythema seisuga 28.12.2013.
Suur-Muksalma

Suur-Muksalma (vene:Большая Муксалма) on väikesaar Solovetsi saarestikus. Pindala 17 km². Saarel ei kasva Solovetsile iseloomulikku kõrget metsa ega ole järvesid. Puud on kidurad, valdavalt võsastunud rohumaad on kivise ja liivase pinnasega. Saare kagu osa on soine. Suur-Muksalma ja Suur-Solovetsi saart ühendab 1,2 km pikkune kivist tamm, mida kutsutakse Solovetsi kivisillaks. Saar oli asustatud teisel aastatuhandel eKr. Alates Solovetsi kloostri rajamisest arenes saarel karjakasvatus, seal kasvatati linde, sigu, veiseid ja hobuseid. Loomakasvatus jätkus Gulagi aegu kuni sovhoosi lõpuni, mis hääbus pärast mereväebaasi likvideerimist 1991. aastal. Hooned on varemeis. Taastamisel on Püha Sergiuse kirik, mis oli nõukogude ajal muudetud laohooneks. Saarel ei ole alalisi elanikke. Põhiliselt külastatakse saart meritsi, harvem jalgsi ja jalgrattaga. Saarelt on kaunid vaated kitsukeste kiviribadega palistatud väinadele. Rannajoonel kasvab merikapsas. Dekoratiivsed on rohelised pohlavarred ja sügisel punaseks värvuvad rootsi kukitsa (Cornus suecica) lehemättad, mida Eestis ei kohta. Jalgrattaga Muksalma saarelt suunaga Solovetsi saarele 1,2 kilomeetri pikkune kivisild ühendab Suur-Muksalma ja Suur-Solovetsi saart Suur-Muksalma saare kängunud kased Tee randumissillale ja kauguses paistva heinaküünini Rohelised pohlavarred ja punaseks värvunud rootsi kukitsa lehemättad Palverändurid jõudmas Suur-Muksalma saarele Püha Sergiuse kirik (Gulagi ajal laagrihoone) tornide taastamise olus Suur-Muksalma Aleksander Kaasik. Vabaduse mõtteis Karjalas. ISBN 978-9949-30-997-9
Woldemar Kentmann

Woldemar Friedrich Kentmann (22. märts 1833 Tallinn – 24. aprill 1901 Tallinn) Eesti vaimulik ja ajalehe "Ristirahva pühapäeva leht" toimetaja; Woldemar Reinhold Kentmann (2. mai 1873 Kuusalu – 12. aprill 1942 Leszno) Eesti vaimulik
376

376. aasta Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand Aastakümned: 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad 360. aastad - 370. aastad - 380. aastad 390. aastad 400. aastad 410. aastad 420. aastad Aastad: 371 372 373 374 375 - 376 - 377 378 379 380 381 ... ... Ermanarich, idagootide kuningas
SEL

SEL või Sel võib tähendada järgmist: Sinistra Ecologia Libertà, Itaalia erakond Süsteemne erütematoosne luupus ... Seli vald
Euroopa Liidu rehvimärgis

Euroopa Liidu rehvimärgis on Euroopa Liidus kehtestatud märgis mootorsõidukite rehvidele. Sõiduautode, kerg- ja raskeveokite rehvide tootjad peavad määratlema kütusesäästlikkuse, märghaardumise ja välise mürataseme igal pärast 2012. aasta juunit toodetud ja Euroopa Liidu turul müüdaval rehvil. Märgis sarnaneb Euroopa Liidus juba varem kasutusel olnud märgistega, mida kasutatakse elektrilistel majapidamisseadmetel, nagu külmkapid, pesumasinad, nõudepesumasinad ja televiisorid. Informatsioon peab olema kättesaadav rehvi tehnilistel reklaamväljaannetel (infolehed, brošüürid jne), sealhulgas tootja kodulehel. Määratlema ei pea protekteeritud, kasutatud, tööstus- ja võistlusrehve. Tootjatel on kaks võimalust: kas liimida iga rehvi peale kleebis või anda märgis ostjale kaasa. Rehvimärgisel kasutatakse tähiseid A-st kuni G-ni. Roheline klass „A“ tähistab kõige paremat tulemust ja punane klass „G“ kõige kehvemat tulemust. See algatus tuleneb Euroopa Komisjoni 2009. aasta regulatsioonist. Tegu on Euroopa Liidu energiatõhususe tegevuskavaga (Energy Efficiency Action Plan), mille eesmärk on parandada toodete, ehitiste ja teenuste energiatõhusust, et vähendada energia tarbimist 20% võrra aastaks 2020. Euroopa Liidu energiamärgis EU Rehvide märgistused
Väina tee

Väina tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Väina tee algab Ranna teelt, ristub Viimsi tee, Kesktee ja Hõbekuuse teega ning lõpeb Lääne teel. Merivälja parki läbiv lõik Väina teest on jalakäijate tänav – sõidukitele liikluseks suletud. Väina tee on edela–kirdesuunaline ja ligi 760 meetri pikkune. Praeguse kuju omandas tänav 25. septembril 1959, kui liideti Mere puiestee ja Allika tee (mis kumbki olid nime saanud 1924. aastal) ning ühendatud tänava nimeks sai Hõbepapli puiestee. Praeguse nime sai Väina tee 22. aprillil 1960. Tänav on nime saanud mere läheduse mõjul. http://www.eki.ee/knab/tallinn1.htm Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 145 Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 304
Reumatoloog

Reumatoloog on reumatoloogiaga tegelev eriarst või teadlane, kes tegeleb reumaatiliste haiguste ennetamise, diagnostika ja raviga. Eestis koolitatakse reumatolooge vastava eriala residentuuris Tartu Ülikoolis. Eesti Haigekassa süsteemis klassifitseeritakse reumatoloogid eriarstidena, kelle vastuvõtule pääsemiseks Haigekassa süsteemi vahendusel on vajalik saatekiri. Reumaatiliste haiguste klassifikatsioon Sotsiaalministri määrus, Eriarstiabi erialade loetelu
Tüüringi hertsogkond

Tüüringi hertsogkond oli idapoolseim piirimark Merovingide Frangi kuningriigi Austraasia osas, mille rajas Dagobert I pärast oma kaotust Samo slaavi konföderatsioonile Wogastisburgi lahingus aastal 631/2. See taasloodi Karolingide impeeriumis ja selle hertsogid nimetas kuningas, kuni see aastal 908 Saksimaasse sulandus. Esimene Tüüringi hertsog (dux) oli Radulf. Kroonik Fredegari järgi tegid tema võidud aastal 641/2 ta uhkeks ning ta asus liitu Samoga ja mässas Dagoberti järglase, Sigibert III vastu, minnes isegi nii kaugele, et kuulutas end Tüüringi kuningaks (rex). Kohalik hertsogidünastia Hedeniidid toetas misjonitegevust hertsogkonnas, kuid näib, et kaotas oma haarde Tüüringis pärast Pippiniidide tõusu 8. sajandi algul. Konflikt Karl Martelliga umbes aastatel 717–19 tegi autonoomiale lõpu. Aastal 849 organiseeriti Tüüringi idaosast limes Sorabicus, või Sorbi mark, ja anti see hertsog Thakulfi võimu alla. Annales Fuldenses järgi oli tema tiitel dux Sorabici limitis, "Sorbi piiriala hertsog", kuid tema ja ta järglased olid üldiselt tuntud kui duces Thuringorum, "tüüringite hertsogid", kuna nad asusid taastama võimu vana hertsogkonna üle. Pärast Thakulfi surma aastal 873 tõusid sorbid üles ja tema järglaseks sai tema poeg Radulf. Aastal 880 asendas kuningas Ludwig Radulfi Poppoga, võib-olla oli sugulane. Poppo algatas aastal 882 sõja Saksimaaga ning aastal 883 võitlesid tema ja tema vend Egino kodusõjas kontrolli pärast Tüüringi üle, milles viimane oli edukas. Egino suri aastal 886 ja Poppo taastas võimu. Aastal 892 asendas kuningas Arnulf Poppo Konradiga. See oli kuninga poolt eestkosteakt Konradi perekonnale, Konradiinidele, kes olid varsti vaenus Poppoga, Babenbergide eestkostealusega. Kuid Konradi valitsemine oli lühike, võib-olla kohaliku toetuse puudumise pärast. Ta asendati Burchardiga, kelle tiitel aastal 903 oli marchio Thuringionum, "tüüringite markkrahv". Burchard pidi kaitsma Tüüringit madjarite rünnakute eest ning võideti ja tapeti lahingus 3. augustil 908, koos endise hertsogi Eginoga. Ta oli viimane ülestähendatud Tüüringi hertsog. Hertsogkond oli väikseim niinimetatud "noorematest hõimuhertsogkondadest" ja neelati pärast Burchardi surma Saksimaasse. Tüüringid jäid eraldi rahvaks ja keskajal organiseeriti nende maa maakrahvkonnaks.  Pikemalt artiklis Tüüringi valitsejate loend "Vanem" hõimuhertsogkond 632–642 Radulf (I) 642–687 Heden I 687–689 Gozbert 689–719 Heden II "Noorem" hõimuhertsogkond 849–873 Thakulf 874–880 Radulf (II) 880–892 Poppo 882–886 Egino (in opposition) 892–906 Konrad 907–908 Burchard Tüüringi maakrahvkond