laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eduard Nukk

Eduard Nukk (26. märts 1896 – 11. mai 1978 Tallinn) oli eesti ajakirjanik, luuletaja, laste- ja näitekirjanik. Tema esimene luuletus ilmus Postimehes 1914. Luulekogud "Rännakul" (1923), "Trioletid Amorille" (1924) ja "Eleegilised laulud" (1925) sisaldavad peamiselt loodus- ja lembelüürikat. Raske trioletivormi kasutamine ei teinud tasa tema luuletuste sisulist lihtsakoelisust. Alates 1926. aastast toimetas Nukk esimesena ja kaks esimest aastat üksinda Pärnu Päevalehte ning hoolitses lehe majandusliku külje eest. 1930. aastatel avaldas peamiselt lastejutte ja mõned näidendid täiskasvanutele ("Isamaa ilu hoieldes", 1935 jt). Olaf Esna, Kui supellinnal oli oma Pärnu Päevaleht, Pärnu Postimees, 8. jaanuar 2008 Eduard Nukk Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Artur Lemba

Artur Lemba (24. september 1885 Tallinn – 21. november 1963 Tallinn) oli eesti pianist, helilooja ja pedagoog. Klaverihäälestaja pojana puutus ta lapsest saati klaveriga kokku. Muusikalise algõpetuse sai ta oma vanemalt vennalt Theodor Lembalt. 1894. aastal astus Lemba Peterburi konservatooriumi. Aasta pärast läks ema nooremate lastega Peterburi järele. 1899 astus Artur vanema venna eeskujul Peterburi konservatooriumi ja õppis seal prof. van Arcki, hiljem prof. Tolstovi klaveriklassis, kompositsiooni Nikolai Solovjovi ja muusikateoreetilisi aineid Aleksander Ljadovi, Aleksandr Glazunovi ja Nikolai Rimski-Korsakovi juures. Artur Lemba konservatooriumiaeg oli hiilgav. 1908. aastal lõpetas ta kõrgkooli klaveri erialal kuldmedaliga ja kompositsiooni erialal hõbemedaliga. Lisaks sai ta Rubinsteini-nimelise preemiaga, milleks oli kontsertklaver Schröder. Konservatooriumi pidulikul lõpuaktusel esitas Lemba suure menuga oma 1. klaverikontserdi (1905), mis on jäänud tänapäevani üheks tema tuntumaks helitööks. Esimese Eesti ooperi "Sabina" (1905) autor, mille teisele redaktsioonile "Lembitu tütar" (1908) kirjutas libreto Otto Mägi, ümbertehtud variandi Anna Haava. Komponeeris veel ooperid "Kalmuneid" (1928), "Armastus ja surm" (1931) ja "Elga" (1934). 1935 – Kotkaristi III klassi teenetemärk 1937 – Belgia Kuningriigi Leopoldi Orden 1945 – Eesti NSV teeneline kunstnik Koos vend Theodoriga (1876–1962) oli ta Eesti üks esimesi kutselisi pianiste, kes esinesid solistidena nii Eestis kui ka välismaal. Nende õde Ludmilla Hellat-Lemba (1879–1945) oli tunnustatud laulja ja laulupedagoog. Avo Hirvesoo. Esimese rahvusooperi tulek meie lavale. Teater. Muusika. Kino. 1986, nr. 8, lk. 70,72. Artur Lemba Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Aarne Männik (füüsik)

Aarne Männik (sündinud 6. aprillil 1972 Kohtla-Järvel) on eesti füüsik. Õppis 1990–1995 Tartu Ülikooli füüsikaosakonnas keskkonnafüüsika erialal. Lõpetas 1997. aastal Tartu Ülikooli keskkonnafüüsika instituudi magistritööga "Vee transport ja faasisiirded atmosfääri numbrilistes mesomudelites". Kaitses 2003 doktoritöö teemal "Numbrilise ilmaennustusmudeli HIRLAM mittehüdrostaatilise adiabaatilise tuuma teostus ja testimine". Töötanud 2002–2003 Tartu Ülikooli keskkonnafüüsika instituudi erakorralise teadurina. 2004. aastast teadurina, uurimisvaldkonnaks atmosfääri mittehüdrostaatilised mudelid ja numbriline ilmaennustus. 2006 kuni praeguseni Tartu Ülikooli atmosfäärifüüsika labori atmosfääridünaamika numbrilise modelleerimise teadur. http://meteo.physic.ut.ee/kkfi/index_files/alinnas/atmosf22rifyysika-labor.pdf Aarne Männik Eesti Teadusinfosüsteemis
Enn Võrk

Enn Võrk (kuni 1934. aastani Ernst-Ulrich Võrk; 14. märts (1. märts vkj) 1905 Vaŭkavysk (Volkovõsk), Grodno kubermang – 20. september 1962 Tallinn) oli eesti organist, helilooja ja koorijuht. Keskhariduse omandas ta Tallinna Poeglaste Humanitaargümnaasiumis, 1926. aastal lõpetas kompositsiooni erialal (professor Artur Kapi klass) Tallinna Konservatooriumi. Töötas 1926–1933 Tallinnas Jaani kiriku koorijuhi ja organistina ning 1928–1929 Raadio-Ringhäälingu orkestri dirigendina, 1933–1945 Tartu ülikooli muusikaõpetajana, 1945–1950 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis muusikateoreetiliste ainete õppejõuna (aastast 1947 dotsent). Tagandati 1950 õppejõuametist, varjas end. Valenime all Viljandimaal elades valmis tal aastail 1952–1956 ulatuslik Uue Testamendi apokalüptiliste tulevikupiltide põhjal loodud oratoorium "Valvake!". Võrk oli 1955–1960 Eesti NSV Muusikafondis klaverihäälestaja ja 1960–1962 Tallinna Klaverivabrikus peainsener. 1955–1962 töötas ta Rapla kirikus koguduse organisti ja koorijuhina. Juhatanud koore, näiteks Tartu üliõpilassegakoori ja Tartu Naistelaulu Seltsi koori. Võrk on tuntud laulu "Eesti lipp" meloodia autorina; samuti on tema loodud laulu "Ma lillesideme võtaks" viis. 1. jaanuaril 1933 abiellus ta Tallinna Jaani kirikus Erika-Eha Kaldemaniga. 1939 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk Kersti Inno, "Valvake!" – tundmatu ja tuntud Enn Võrk[alaline kõdulink], Äripäev, 22. juuli 2005 Enn Võrk abiellus. Rahvaleht, 5. jaanuar 1933, nr 2, lk 1.
Mati Mäetalu

Mati Mäetalu (sündinud 10. mail 1965) on endine Eesti poliitik. Kuulus Eesti Reformierakonda alates 6. detsembrist 2009 kuni 4. jaanuarini 2017. Valiti Kuressaare linnapeaks 7. aprillil 2011. Oli selles ametis 2013. aasta kohalike omavalitsuste volikogude valimisteni. Enne linnapeaks saamist oli Mati Mäetalu Kuressaare hariduse ja kultuuri valdkonna abilinnapea. Äriregistri päring. (Kasutatud 8. aprillil 2011.) Raul Vinni. Uus meer Mati Mäetalu lubab hakata palku tõstma. Saarte Hääl, 8. aprill 2011. Andres Sepp. Mati Mäetalu saab abilinnapeaks. Saarte Hääl, 8. detsember 2009.
Inuiti keeled

Inuiti keeled ehk idaeskimo keeled on eskimo-aleuudi keelkonna eskimo haru keelerühm, kuhu kuulub grööni keel, inuktituti keel ja injupiaki keel. injupiaki (Iñupiaq) [esi] & [esk] Lääne-Kanada inuiti (Inuvialuktun) [ikt] Ida-Kanada inuiti (Inuktitut) [ike] grööni keel (Kalaallisut) [kal] Alaska Native Language Center : Alaska Native Languages / Population and Speaker Statistics Inuiti keeled. Maailma keeled, kirjad ja rahvad. Keelte loend.
Laidoneri liin

Laidoneri liin on 1930. aastatel püstitatud Eesti Vabariigi idapiiri kindlusehitiste rahvapärane nimetus. Johan Laidoner oli küll Sõjavägede Ülemjuhataja, kuid pole teada, et ta oleks olnud rohkem kui oma ametikohustuste tõttu seotud just piirikindlustustöödega. Samuti pole teada, et sellist nime oleks kasutatud ametlikes dokumentides. Tulevast Eesti Vabariigi kirde- ja kagupiiri kindlustati juba I maailmasõja ja Vabadussõja ajal ja järel, kuid need tööd ei ole olnud seotud hilisemate piirikindlustustöödega. Eraldi kindlustati kirde- ja kagupiiri. Üldiselt kasutatakse Laidoneri liini nime kogu idapiiri kohta, kuid peamiselt mõeldakse selle all kirdepiiri kindlusehitisi. Kirdepiiril jõuti kindlusehitisi ehitada valmis oluliselt rohkem kui kagupiiril, seetõttu on kirdepiiri kindlustised paremini hoomatavad. Samuti asub suur osa neist praegu Eesti Vabariigi kontrolli all oleval territooriumil, samal ajal kui kagupiiri vähesed ehitised asuvad praegu Venemaa Föderatsiooni kontrolli all oleval territooriumil. 21. novembril 1933 otsustas Vabariigi Valitsus tarviliseks pidada Vabariigi idapiiri kindlustamise juba rahuajal. Peale majanduslike põhjuste raskendas piirikindlustiste ehitamist asjaolu, et polnud kindel, kuhu need tuleks ehitada. Nii arvas Jaan Tõnisson 19. juunil 1939, et piirikindlustised tuleks ehitada ka Saaremaale. Peaminister Kaarel Eenpalu vastas, et kindlustustöid tehakse seal, kus seda kõige rohkem vaja on, aga Saaremaa kindlustamine oleks asjatu rahakulutus. Eesti Vabariigi kagupiiri kindlusehitised 1919–1939 Eesti Vabariigi kirdepiiri kindlusehitised 1918–1921 Eesti Vabariigi kirdepiiri kindlusehitised 1934–1939 NSV Liidu Punaarmee 21. kindlustatud rajoon (21-й укреплённый район), Leningradi oblastis Vabariigi Valitsuse protokoll nr 36, 22. november 1933 Riigivolikogu välis- ja riigikaitsekomisjoni protokollid 1938–1940. Akadeemia 1/2006. Lk 255 Toe Nõmm. Eesti piirikindlustused. Tehnika ja Tootmine 8 ja 9, 1992 Toe Nõmm. Sõjaväevarustus ja piirikindlustused kuni 1939. aastani. Sõja ja rahu vahel I. Eesti julgeolekupoliitika 1940. aastani. S-Keskus, Eesti Rahvusarhiiv. Tallinn 2004 Jüri Tõnisson. Avastamata turismiobjekt Narva jõe kaldal. Põhjarannik, 29. mai 2004 Toe Nõmm. Eesti suurtükivägi 1918–1940. Relvastus ja ülesehitus. Laidoneri Muuseumi Aastaraamat 4, 2004. Tallinn 2005 Robert Treufeldt. Kas Riigikülas ikka on palju vaba maad? Narva Postiljon, 23. veebruar 2006 Роберт Трейфельт. Оборонительные сооружения на северо-восточной границе Эстонской Республики в 1919–1939 гг. Baltfort 4/ 2009 Robert Treufeldt. Laidoneri liin kui Narva tabalukk. Tehnikamaailm 5/ 2010 Robert Treufeldt. Eesti Vabariigi kirdepiiri kindlusehitised 1919–1939. Narva Muuseumi Toimetised 10. Narva 2010 Pilte Mati Õun. Eesti sõjavägi 1920–1940. Tammiskilp. Tallinn 2001 Merike Jürjo. Eesti kasarmud. Estnische Kasernen und Stäbe. Estonian Barracks and Staffs. Tänapäev. Tallinn 2008
August Wilhelm Rücker

August Wilhelm Rücker (25. september/7. oktoober 1805 Suure-Jaani – 21. veebruar/5. märts 1881 Unipiha) oli Eesti vaimulik. Ta õppis aastatel 1823–1826 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastatel 1827–1844 töötas ta koduõpetajana Eestimaal, Liivimaal ja Kuramaal. Ordineeriti 23. aprillil/5. mail 1844 õpetajaks. Rücker oli aastatel 1844–1851 Kolga-Jaani Johannese koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1851–1879 (introdutseeriti 9. detsembril/21. detsembril 1851) oli ta sama koguduse õpetaja. Jäi oktoobris 1879 emerituuri. Tema isa Franz Ludwig Rücker ja vanaisa Ludwig Nikolaus Rücker oli samuti Kolga-Jaani Johannese koguduse õpetajad. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Neo Perfomance Materials

Neo Perfomance Materials (enne 2015 Molycorp Inc.) on Ameerika Ühendriikide päritolu haruldaste muldmetallide ja haruldaste metallide tootmisega tegelev ettevõte, mille peakorter asub Greenwood Village'is Colorado osariigis. Ettevõtte tootmine paikneb 26 kohas 11 riigis üle maailma, olles juhtivaid haruldaste muldmetallide ja haruldaste metallide tootjaid maailmas. Alates aprillist 2011 kuulus Molycorpile 90 protsenti Eesti ettevõtte Molycorp Silmet AS aktsiatest. Molycorp pankrotistus 2015. aasta juunis. Pärast pankrotist väljumist sai ettevõtte uueks nimeks Neo Perfomance Materials. Molycorp Silmet nimetati 2016. aasta septembris ümber NPM Silmet AS-ks. Silmet Molycorp Silmet renamed NPM Silmet AS Ettevõtte koduleht
Franz Ludwig Rücker

Franz Ludwig Rücker (24. juuni / 4. juuli 1769 Kolga-Jaani – 10. märts / 22. märts 1860 Kolga-Jaani) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik. Algõpetuse sai ta koduõpetajalt. Aastatel 1788–1791 (immatrikuleeriti 13. oktoobril 1788) õppis ta usuteadust Jena Ülikoolis. Ta ordineeriti 20. juulil / 31. juulil 1791 õpetajaks. Ta oli aastatel 1791–1851 (introdutseeriti 17. augustil / 28. august 1791) Kolga-Jaani Johannese koguduse õpetaja. Aastatel 1820–1842 oli ta Viljandi praostkonna praost. Aastal 1838 oli ta konsistoriaalnõunik. Jäi emerituuri 20. aprillil / 2. mail 1851. Tema isa Ludwig Nikolaus Rücker ja poeg August Wilhelm Rücker olid samuti Kolga-Jaani Johannese koguduse õpetajad. 1841 Püha Stanislause orden, 3. klass 1853 kullatud rinnarist Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Ngaio Marsh

Dame Ngaio Marsh (23. aprill 1895 – 18. veebruar 1982) oli Uus-Meremaa teatrilavastaja ja kriminaalromaanide autor. Marsh kirjutas 32 klassikalist inglise detektiivromaani, kus tegutseb Scotland Yardi politseiinspektor Roderick Alleyn. Ngaio Marshi peetakse koos Dorothy L. Sayersi, Margery Allinghami ja Agatha Christiega 1920. ja 1930. aastate silmapaistvamateks Briti naiskriminaalkirjanikeks. 1966. aastal anti kirjanikule Briti Impeeriumi Komandöri orden koos tiitliga dame (Order of Dame Commander of the British Empire). Ngaio Marsh sündis 1895. aastal Uus-Meremaal pangasekretäri Henry Edwardi ja harrastusnäitleja Rose Elizabethi (neiupõlvenimega Seager) ainsa lapsena. Hariduse omandas ta St. Margaret College'is, kus neiul tekkis teatrikunsti vastu suur huvi. Aastatel 1915–1920 õppis Ngaio Canterbury University College School of Artis maalimist, tegeledes samas edukalt ka näitlemisega. 1928. siirdus naine Londonisse, kus töötas sisekujundusteenuseid pakkuvas firmas. Pärast ema surma 1932. aastal naasis Ngaio Marsh Inglismaalt oma sünnimaale. Teise maailmasõja järgsel ajal kogus Marsh tuntust teatrilavastajana. Eriti kõrgelt hinnati tema William Shakespeare'i lavastusi. Kogu elu vallalisena veetnud Ngaio Marsh suri 86-aastaselt Christchurchis. "A Man Lay Dead" (1934); eesti keeles: "Mees lamas surnult", Eesti Raamat, 1995 sarjas "Mirabilia" "Enter a Murderer" (1935); eesti keeles: "Siseneb mõrvar", Loodus 1939 sarjas "Kriminaalromaan" nr. 30. Kordustrükk: Elmatar, 2008 sarjas "Öölane" nr 110 "The Nursing Home Murder" (1935) "Death in Ecstasy" (1936) "Vintage Murder" (1937); eesti keeles: "Viinasurm", Kupar, 1993 sarjas "Kupra kriminaalromaan" nr 6 "Artists in Crime" (1938); eesti keeles: "Mäng mõrvaga", Loodus 1940 sarjas "Kriminaalromaan" nr 40. Kordustrükk: "Roimakunstnikud". Kunst, 1993 ja Birgitta, 1995. "Death in a White Tie" (1938) "Overture to Death" (1939) "Death at the Bar" (1940) "Surfeit of Lampreys" (USA: "Death of a Peer", 1941) "Death and the Dancing Footman" (1942) "Colour Scheme" (1943) "Died in the Wool" (1945) "Final Curtain" (1947) "Swing Brother Swing" (USA: "A Wreath for Rivera", 1949) "Opening Night" (USA: "Night at the Vulcan", 1951) "Spinsters in Jeopardy" (USA: "The Bride of Death", 1954) "Scales of Justice" (1955) "Off With His Head" (USA: "Death of a Fool", 1957) "Singing in the Shrouds" (1959) "False Scent" (1960) "Hand in Glove" (1962) "Dead Water" (1964) "Death at the Dolphin" (USA: "Killer Dolphin", 1967) "Clutch of Constables" (1968) – eesti keeles: "Constable'i maastik konstaablitega", Kunst, 1994 "When in Rome" (1970) "Tied Up in Tinsel" (1972) "Black As He's Painted" (1974) "Last Ditch" (1977) "Grave Mistake" (1978) "Photo Finish" (1980) "Light Thickens" (1982) 1978 Grand Master Award – elutööauhind (Edgar Allan Poe auhind) Dame Edith Ngaio Marsh (1895-1982). Kirjasto.sci.fi "Queen of Crime" Ngaio Marsh. National Library of New Zealand Ngaio Marsh (1895-1982). Tangled Web UK Ngaio Marsh. Encyclopedia.com Ngaio Marsh Theatre. The University of Canterbury Students’ Association
Amise keel

Amise keel ehk ami keel (varasem nimetus anuši keel) on Taiwani keelte hulka kuuluv Austroneesia keel, mida kõneleb Taiwani saare idarannikul elav Taiwani põlisrahvaste hulka kuuluv rahvas amised. Seda kõneldakse Hualienist põhjas kuni Taitungini lõunas, samuti saare lõunatipus, ehkki vahel peetakse põhjamurdeid iseseisvaks keeleks. Maakondades, kus elavad amised, teeb riigiraadio hiina keele kõrval saateid ka amise keeles (näiteks Hualieni ja Taitungi raudteejaamades). Alla 20 aastastest amistest kõnelevad amise keelt siiski vähesed ning on teadmata, kui paljud 180 978 (teistel andmetel 138 000) amisest seda räägivad. Amise keel on murrete kontiinum. Põhjamurded (Sakizaya murre ja Nataorani murre) on piisavalt erinevad, et neid võiks nimetada eraldi keelteks. Amisi keel kitsamas mõttes hõlmab Tavalong-Vata'ani, kesk- ja lõunamurdeid, millest viimasesse kuuluvad ka Malani ja Hengchuni murre. Amise keelt kirjutatakse ladina kirjas. Amise keele kirje LINGUAE-s
Viru Koda

Maausuliste Viru Koda (lüh. Viru Koda) on organisatsioon, mis asutati 25. septembril 2010 Virumaal Torvastvere (Kadrina) kihelkonnas. Koja asutamine algas Ilumäe Hiieniinepuu juures toimunud palvusega. Maausuliste Viru Koda on Eesti põlisusuliste katusühenduse Maavalla koja viies kohalik koda. Koda on mõeldud ühendama ja esindama Virumaa ja Vadjamaa põlise loonausu järgijaid ehk maausulisi. Viru koda soovib edendada viru maausku, elma ja samuti viru keelt. Tähelepanu pööratakse hiite ja teiste looduslike pühapaikade uurimisele, tutvustamisele ja kasutamisele. Koda hoiab silma peal põhiseadusliku usuvabaduse järgimisel, et vältida näiteks laste seadusevastast usulist pööramist üldhariduskoolides ja lasteaedades. Suurem osa koja liikmeid elab Virumaal ning nende hulgas on õpetajaid, talunikke, sõjaväelasi, ettevõtjaid, kunstnikke, toimetajaid ning teiste elualade esindajaid. Põhikirja kohaselt võivad kojaga liituda Viru- ja Vadjamaaga seotud maausulised. Koda on vadjalastele avatud seetõttu, et Virumaa idaosa on vadjalaste ajalooline asuala ning Kuremäe Hiiemägi vadjalaste kõige püham paik. Lisaks on vadja keel üks maakeeltest ning vadjalased osa maarahvast. Vanem – Ahto Kaasik Vardja – Ülle Männik Kirjutaja – Meelis Kütt Viru maausulised on olnud hiite kaitsel tegusad juba kümmekond aastat. Seni Härjapea kojas tegutsedes on suuremad õnnetused ära hoitud Mahu Tammealuse hiies, Purtse Hiiemäel ning Kunda Hiiemäel. Jätkatud on Teine maailmasõja paiku katkenud hiiepühade pidamise tava. Maausk Maavalla Koda Maausuliste Viru Koda Maavalla Koja uudis Viru Koja asutamisest
Saarepealne Koda

Maausuliste Saarepealne Koda (lüh. Saarepealne Koda ühendab Muhu- ja Saaremaa maausulisi. Koda asutati 19 lehekuud 10215 (2002). Sama aasta pärnakuus võeti Saarepealne Koda Maavalla Koja liikmeks ning registreeriti Eesti Vabariigi kirikute ja koguduste registris. Vanem: kohusetäitjana Bret Kuusik Vardja: Bret Kuusik Kirjutaja: Elo Liiv Maausk Maavalla koda Maausuliste Saarepealne Koda
Hannoveri provints

Hannoveri provints (saksa Provinz Hannover) oli Preisimaa kuningriigi ja Preisimaa vaba riigi provints aastatel 1868–1946. Austria-Preisi sõja ajal püüdis Hannoveri kuningriik koos mõne teise Saksa Liidu liikmesriigiga säilitada neutraliteeti. Pärast Hannoveri poolthääletamist liidu vägede mobiliseerimiseks Preisimaa vastu 14. juunil 1866 nägi Preisimaa seda kui põhjust sõda kuulutada; Hannoveri kuningriik oli peagi löödud ja Preisimaa poolt annekteeritud. Troonilt tõugatud Hannoveri dünastia vara kasutas Otto von Bismarck jätkuva Ludwig II vastase sõja rahastamiseks. Aastal 1946 taasasutas briti sõjaline administratsioon Hannoveri riigi, mis kattus endise Hannoveri kuningriigi territooriumiga; kuid Saksa juhtkonna õhutusel ühendati see aasta jooksul koos Oldenburgi, Braunschweigi ja Schaumburg-Lippe riikidega uueks Alam-Saksi liidumaaks, mille pealinnaks sai Hannover. Hannoveri provints jagati kuueks piirkonnaks, mida algul kutsuti Landdrostei, ja mis 1. aprillil 1885 reorganiseeriti Preisi standardi järgi valitsuspiirkonnaks (Regierungsbezirk).   1) Aurich   2) Osnabrück   3) Stade   4) Lüneburg   5) Hildesheim   6) Hannover
Ilumäe hiiepärn

Ilumäe hiiepärn (ka Hiieniinepuu, Hiiepärn, Hiiepuu, Püha niinepuu ja Marie niinepuu) ja tema juurte alt varem voolanud Ilumäe Silmaallikas asuvad Lahemaal Haljala vallas Ilumäe külas Kõnnu mäel. Selle kandi inimesed on aastasadu käinud seal palvetamas, ande toomas, ravimas ja pühi pidamas. Hiiepuu õõnes tüvi on pakkunud vihmavarju karjalastele. Loodus- ja muinsuskaitse alla kuuluva hiiepuu küljes võime näha paelu – seoseid, mille on jätnud pulmalised ja teised puu austajad. Rahvapärimus mäletab, et vanasti on seal okstesse seotud värvilisi riidetükke ja puu juurde pandud uudsevilja, tapetud loomadest esimene keedetud tükk, piimasaadusi, mett, münte ja palju muudki. Viidi ka õlut: Ilumäe külas hiieniinepuu hallikale viidud osa talusaadustest jumalalepituseks. Kord saatnud peremees sulase kapaga õlut allikale viima, see aga joonud õlle ära. Teisel hommikul olnud laudas must lehm surnud. Hiiepuu lähedal kasvavate Surnukuuskede juures peatus matuserong teel Ilumäe kalmistule. Hiiepuu vanuseks on hinnatud 300–452 aastat. Oletatakse, et seal praegu kasvavad niined on varasema puu geneetilised järglased. Nõnda võib hiiepuu seal kasvanud olla juba igiammustest aegadest peale. Silmaallika vett peeti pühaks ja hiiepühade ajal kasteti sellesse leiba. Allika veel oli ravivägi. Eriti hästi mõjunud see silmakorrale (kui silmad õhtuti väsinud, nagu liiva täis ja jooksevad vett). Marju Kõivupuu. 101 Eesti pühapaika. Tallinn: Varrak, lk 100–110. Ilumäe hiiepärn keskkonnaportaalis Ilumäe hiiepärn kultuurimälestiste riiklikus registris Ilumäe hiieniinepuu Hiite Maja SA andmekogus. Looduslik Pühapaik Ilumäe Hiieniinepuu
Pál-tänava poisid

"Pál-tänava poisid" (ungari A Pál utcai fiúk) on Ungari kirjaniku Ferenc Molnári 1906. aastal ilmunud romaan. Eesti keeles ilmus see kõigepealt 1921. aastal Julius Margi tõlkes. 2014. aastal ilmus raamat uues, Reet Klettenbergi tõlkes.
Stadio Alberto Braglia

Stadio Alberto Braglia on jalgpallistaadion Modenas Itaalias, jalgpalliklubi Modena FC kodustaadion. Staadion avati 11. oktoobril 1936 ja see mahutab umbes 20 000 pealtvaatajat. Staadionil on toimunud mitmed kontserdid, teiste seas U2, Pink Floydi, Stingi, Prince'i, Guns N' Rosesi ja Rage Against the Machine'i esinemised. 3. juunil 2011 toimus seal Eesti jalgpallikoondise kohtumine Itaalia jalgpallikoondisega.
Absoluutselt jäik keha

Absoluutselt jäigaks kehaks ehk jäigaks kehaks nimetatakse sellist keha, mille mis tahes kahe punkti vaheline kaugus jääb suvaliste mõjuvate jõudude korral konstantseks. Kuigi absoluutselt jäiku kehi ei leidu, on tegemist väga kasuliku mudeliga, mida rakendatakse näiteks mehaanikas (eriti staatikas, tugevusõpetuses), termodünaamikas jm. Andrus Salupere (2006). "Staatika" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2018-11-26. Vaadatud 2018. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |Kasutatud= (juhend)
Katarina Brodin

Katarina Brodin (neiupõlvenimega Katarina Barck; 8. september 1943 – 24. mai 2022) oli Rootsi diplomaat. Ta oli aastatel 1995–1998 Rootsi suursaadik Eestis. 1998 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk 1998 Johan Skytte medal Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Johan Skytte medali kavalerid". Vaadatud 3.12.2022.
Aarne Männik

Aarne Männik (sündinud 18. veebruaril 1947 Tallinnas) on eesti helilooja. Ta lõpetas 1967. aastal Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise erialal. Seejärel õppis ta kompositsiooni Eino Tambergi juhendusel 1966–1968 Heliloojate Liidu noortesektsioonis ja aastast 1968 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, mille lõpetas 1973. aastal. Männik on aastast 1971 Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis muusikateoreetiliste ainete õpetaja. On tegutsenud ka koorijuhina. Kolm laulu Kersti Merilaasi tekstidele (1974) Neli Mart Raua laulu (1976) Kalendrilaulud, segakooritsükkel (tekst Juhan Saar) (1981) Intiimsed laulud, segakooritsükkel (tekst Linda Ruud, Viivi Luik, Juhan Liiv) (1981–1987) Neli näärilaulu segakoorile (ka nais- või lastekoorile, tekst Aarne Männik) (1986) Kolm laulu Lydia Koidula sõnadele, segakooritsükkel (1986–1987) Sonatiin klaverile (1966) Rondo viiulile ja klaverile (1967) Kvartetiino keelpillidele (1968) Süit klaverile (1968) Klaveritrio (1969) Sonatiin klarnetile ja klaverile (1970) Puhkpillikvintett nr. 1 (1971) Introduktsioon ja tokaata viiulile ja klaverile (1971) Divertisment kahele oboele ja keelpillikvartetile (1973) Dialoogid kahele metsasarvele (1974) Serenaad nr. 1 keelpillikvartetile (1976) Puhkpillikvintett nr. 2 (1977) Meditatsioon ja tokaata tromboonile ja klaverile (1982) Serenaad nr. 2 flöödile, harfile ja tšellole (1984–1986) Rannapääsuke, poeem-kantaat (tekst Kersti Merilaas) solistidele, segakoorile ja sümfooniaorkestrile (1972) Sügisöö üheksa poega, vokaaltsükkel (tekst Mart Raud) sopranile ja kammerorkestrile (1976–1980) Meie rõõm, kantaat ühendkooridele (tekst Otto Roots) (1978) Näärid tulid, põimik segakoorile, keelpilliansamblile ja löökpillidele (1986) Sümfoonia (1973) Metsasarvekontsert (1974) Võitmatus, sümfooniline ballaad (1975) Arhailine süit puhkpilliorkestrile (1977) Klarnetikontsert (1978) Concerto buffo kammerorkestrile (1982) Ostinaatsed variatsioonid leinamarsi teemale puhkpilliorkestrile (1983)
Tallinna JK Kotkad

Tallinna JK Kotkad on Eesti jalgpalliklubi, mis asutati 1998. aastal. Meeskonna koduväljak on Kotka staadion. Peatreeneriks on Märt Kosemets. "Tallinna JK Kotkad". Eesti Jalgpalli Liit. Vaadatud 3. detsember 2022.
Kohila JK Püsivus

Kohila JK Püsivus on Eesti jalgpalliklubi. Võistkond jalgpall.ee