laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Millvina Dean

Elizabeth Gladys Millvina Dean (2. veebruaril 1912 London – 31. mai 2009) oli viimane Titanicu huku üle elanud reisija. Millvina oli laevahuku ajal üheksanädalane ja noorim reisija laeval. Ta oli koos oma vanemate Bertram Frank ja Georgette Eva Deaniga ning vanema venna Bertramiga teel USA Kansase osariiki uut elu alustama. Neil oli seal sugulasi ja Millvina isa soovis avada Kansases tubakapoe. Millvina, tema ema ja vend olid pärast Titanicu kokkupõrget esimeste hulgas, kellel õnnestus päästepaati pääseda, kuid Millvina isa hukkus, sest meestele päästepaate ei jätkunud. Pere pöördus Inglismaale tagasi. Millvina sai emalt alles kaheksa-aastaselt teada, et ta oli laevahukust pääsenute hulgas. Ei Millvina ega tema vend abiellunud kunagi ja neil polnud lapsi. Titanicuga seotud üritustele ei kutsutud Millvinat enne 1970. aastaid, kuid alates 1980. aastatest hakkas Millvina Dean meediale Titanicu hukuga seotud mälestusi jagama, ehkki laevahukku ta arusaadavalt ise mäletada ei saanud. 2008. aastal pani ta müüki oma mälestusesemed, et tasuda hooldekoduarveid. Oktoobris 2007, pärast Barbara West Daintoni surma, sai Millvinast viimane Titanicu huku üle elanud inimene. Millvina Dean pärandas oma varanduse riiklikule päästeasutusele Royal National Lifeboat Institution. http://www.northjersey.com/news/world/31152219.html Titanicu viimase reisija põrm heideti tuulde Õhtuleht, 24. oktoober 2009
Katakombid

Katakombid on maa-alused inimeste ehitatud käigustikud või koopad, mille seintesse maeti surnuid. Neid tehti, et säästa ruumi, kus oli sellest puudust. Nii sai matta ühte kohta rohkem. Koobaste seinad olid inimeste luudest. Sageli kujutati inimeste pealuudest riste. Seintele kirjutati palveid, joonistati pühapilte ja kirjutati infot, et mitte ära eksida. Esimesed maa-alused katakombid asusid Roomas, kuid neid on ka mujal Euroopas ja Aafrikas. Kolumbaarium Krüpt Nekropol
Tiina Kaalep

Tiina Kaalep (neiuna Tiina Luige; sündinud 6. veebruaril 1964) on eesti ajakirjanik ja meediajuht. Kaalep sündis Vana-Vigalas õpetajate perekonnas. 1982. aastal lõpetas Pärnu-Jaagupi keskkooli ja 1987. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjandusosakonna raadio eriharus.[viide?] Alates 1987. aastast töötas Eesti Raadio "Päevakaja" reporterina Tartu stuudios, hiljem lisandus teadus- ja folkloorisaate juhtimine. Alates 1992 oli ta Raadio 2 Tartu toimetuse juht[viide?] ja saatejuht. Tiina Kaalep on töötanud ka Postimehe uudistetoimetuse juhina ning ajalehe Eesti Ekspress A-osa juhina ja peatoimetaja asetäitjana. 2002–2006 oli ta ajalehe Eesti Ekspress peatoimetaja, samas ka AS Eesti Ekspressi Kirjastus juhatuse liige. 2006–2009 viibis ta suursaadik Mart Tarmaku abikaasana välislähetuses Portugalis.[viide?] 2009–2012 oli Tiina Kaalep Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse liige. Augustist 2012 kuni maini 2022 juhtis ta Ekspress Grupi kirjastust Hea Lugu. 17. mail 2022 valis ERR-i nõukogu Tiina Kaalepi uuesti ERR-i juhatuse liikmeks, tema ametiaeg algas 1. juunil.[viide?] Tiina Kaalep on läbinud raadioalase täiendkoolituse Raadio Vaba Euroopa (RFE/RL) juures (1992), uuriva ajakirjanduse metoodikat käsitleva koolituse USA-s (1996), lühemaid juhtimisalaseid ja meeskonnatöö koolitusi Eestis. Põhitöö kõrval olnud Pressinõukogu liige ja esimees (2003–2005), MTÜ EH Fond Nõukogu liige (2006–), toimetanud raamatuid, filme[viide?] ja telesaateid.[viide?] Tiina Kaalep on kahe poja ema. Huvitub etnograafiast ja ajaloost. Ta on aastast 2016 abielus Jaak Aaviksooga. Varem on ta olnud abielus Mart Tarmakuga.[viide?] "Muudatus AS Eesti Ajalehed tütarettevõtte juhatuse koosseisus". 13.08.2012. Originaali arhiivikoopia seisuga 25.01.2018. Vaadatud 31.08.2012.
Riina Lõhmus

Riina Lõhmus (sündinud 30. oktoobril 1952) on Eesti turismiametnik ja ajakirjanik. Ta on olnud Eesti Turismiameti peadirektori asetäitja (1995–1999) ja peadirektor (1999–2000), samuti EAS Turismiagentuuri peadirektor (aastast 2001). Hiljem töötas Lõhmus TEA kirjastuses osakonna juhatajana (kuni 2018). Tema abikaasa Veiko Lõhmus on olnud Tallinna Botaanikaaia direktor. Peep Tobreluts, EHE on surnud! Elagu EHE![alaline kõdulink] Intervjuu Riina Lõhmusega
Qashqadaryo vilajett

Qashqadaryo vilajett on 1. järgu haldusüksus Usbekistanis. Nõukogude ajal tunti seda Kaškadarja oblasti nime all. Vilajett jaguneb 13 rajooniks ja 1 rajooni õigustega linnaks: Chiroqchi rajoon Dehqonobodi rajoon G‘uzori rajoon Kasbi rajoon Kitobi rajoon Kosoni rajoon Mirishkori rajoon Muboraki rajoon Nishoni rajoon Qamashi rajoon Qarshi rajoon Shahrisabzi rajoon Yakkabog‘i rajoon Qarshi
Lom

Lom tähendab mitut asja. Lom on linn Bulgaarias. Lomi vald on vald Bulgaarias. Lomi vald on vald Norras. Lom on ka vallakeskuse Fossbergomi mitteametlik rööpnimi. Lom, küla ja vald Tšehhis Lom on perekonnanimi. Herbert Lom, tšehhi näitleja
Eerik Aps

Eerik Aps (sündinud 22. oktoobril 1987) on eesti maadleja. Tuntumad konkurendid on Aleksei Mišin, Marko Yli-Hannuksela, Valeri Nikitin, Alo Toom, Aleksandr Kikinjov 2009. aastal tunnistas Eesti maadlusliit Eerik Apsi parimaks Kreeka-Rooma maadlejaks. 2007 Bakuu – 40. koht (74 kg) (osavõtjaid 54); 2010 Moskva – 22. koht (74 kg) (osavõtjaid 40); 2011 Istanbul – 15. koht (84 kg) (osavõtjaid 47); 2013 Budapest – 14. koht (84 kg) (osavõtjaid 35); 2008 Tampere – 7. koht (74 kg) (osavõtjaid 28); 2009 Vilnius – 5. koht (84 kg) (osavõtjaid 27); 2011 Dortmund – 19. koht (84 kg) (osavõtjaid 28); 2012 Belgrad – 5. koht (84 kg) (osavõtjaid 31); 2013 Thbilisi – 14. koht (84 kg) (osavõtjaid 25); 2008 Rome-Ostia – 8. koht; 2008 Novi Sad – 25. koht; 2012 Taiyuan – 16. koht. 2012 Vantaa – 8. koht. E. Aps võitis esimeses kohtumises tšehhi maadlejat Artur Omarovit (1-0, 2-0), teises kohtumises võitis Aps hispaanlast Garcia Perezet (1-0, 2-0) kolmandas matšis tuli vastu võtta kaotus 2005. aasta juunioride maailmameistri ja mitmekordse Aasia meistrivõistluste medali omaniku Žanarbek Kanžeejevilt (1-0, 0-1, 0-3). Grand Prix of Germany Dortmund 2009. aasta – 23. koht (84 kg) 2010. aasta – 25. koht (84 kg) 2012. aasta – 8. koht (84 kg) Golden Grand Prix 2012. aasta – 7. koht (84 kg) Kristjan Palusalu mälestusvõistlused 2012. aasta – 3. koht (84 kg) 2013. aasta – 1. koht (84 kg) Wladyslaw Pytlasinski Cup 2011. aasta – 11. koht (84 kg) 2013. aasta – 11. koht (84 kg) Vantaa Painicup 2011. aasta – 3. koht (84 kg) Herman Kare Tournament 2013. aasta – 3. koht Põhjamaade meistrivõistlused 2010. aasta – 1. koht 2011. aasta – 2. koht 2013. aasta – 1. koht Dan Kolovi ja Nikola Petrovi nimeline turniir 2013. aasta – 5. koht "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. mai 2012. Vaadatud 15. aprillil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Eerik Aps saavutas Soomes võidu", Postimees.ee 10. november 2008 Jaan Jürine, "Eerik Aps tõusis maadluskoondise edukaimaks", Eesti Päevaleht 6. aprill 2009 Ville Arike, "Kas sitke Eerik Aps viib Eesti maadluse taas tippu?", Õhtuleht 9. aprill 2009 Jaan Jürine, "Eerik Aps: linnamehest sai maadleja. Kus seda nähtud?", Eesti Päevaleht 16. aprill 2009 Biograafia ESBL-is
Lom (Bulgaaria)

Lom on linn Bulgaarias Montana piirkonnas, Lomi valla keskus. Asub Doonau lõunakaldal. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanike arv 22 507. Antiikajal oli linna nimi Almus. Lomis on jõesadam. https://www.grao.bg/tna/t41nm-15-03-2024_2.txt Lomi koduleht
Indrek Sell

Indrek Sell (sündinud 19. septembril 1983 Tartus) on eesti loodusfotograaf, mükoloog. Aastatel 1990–2002 õppis ta Tartu Descartes'i Lütseumis. Ta lõpetas Eesti Maaülikooli metsandus- ja maaehitusinstituudis loodusvarade kasutamise ja kaitse eriala 2005. aastal bakalaureusekraadiga ja 2007. aastal loodusteaduste magistrikraadiga. 2012. aastal sai ta doktorikraadi mükoloogia erialal. Ta on spetsialist puudel kasvavate seente alal. 2005–2013 töötas ta Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudis. Alates 2013. aastast töötab ta Eestimaa Looduse Fondis metsaeksperdi ja projektijuhina. Indrek Sell Eesti Teadusinfosüsteemis
Opplandi maakonna vapp

Opplandi maakonna vapp on Norra endise Opplandi maakonna vapp. See pärineb 1989. aastast. Rohelisel vapikilbil on kujutatud kahte valget kevad-karukella, mis oli Opplandi maakonna tunnuslill.
Konungs skuggsjá

"Konungs skuggsjá" (vanapõhja keeles, "kuninga peegel"; ladina "Speculum regale"; tänapäeva norra keeles "Kongsspegelen" või "Kongespeilet" (Bokmål)) on umbkaudu 1250. aastatel loodud Norra õpetuslik tekst, mis käsitleb poliitika- ja moraaliteemasid. Tekst oli tõenäoliselt mõeldud Norra kuninga Håkon IV Håkonssoni poegadele, kellest üks, Magnus Lagabøte, sai järgmiseks kuningaks. Tekst on kirja pandud isa ja poja dialoogina. "Konungs skuggsjá" on säilinud mitme enamasti islandikeelse käsikirjana. Üks vanematest ja parematest on kirjutatud norrakeelsena, tõenäoliselt Bergenis (1275). Teksti autor on jäänud anonüümseks, kuigi uurijad on üritanud autorsust omistada mitmele ajaloos vähem või rohkem tuntud inimesele. Võib oletada, et autor oli seotud kuningliku õukonnaga ja tal oli märkimisväärne teoloogiline taust. Tekst koosneb 70 peatükist, mis sisaldavad proloogi ja kahte põhiosa. Esimene osa käsitleb olulisi teemasid neile kaupmeestele, kes purjetavad võõrastele maadele. On peatükid Iirimaa, Islandi ja Gröönimaa kohta. Teises osas annab autor vahetu ja detailse ülevaate kuninga kaaskonnast, nende igapäevaelust ja kohustustest. Seejärel keskendutakse kuningale, tema väärikusele ja kohustustele kõrgeima õigusemõistjana. Tema juhendamiseks toob autor näiteid Vanast Testamendist ja jumala langetatud kohtuotsustest. Põhjalikult arutletakse ka surmanuhtluse teemadel. Mõned "Konungs skuggsjá" osad käsitlevad ka kiriku ja riigi vahelisi suhteid. Poeg küsib ja isa annab talle nii praktilist kui ka moraalset nõu kaubavahetuse, relvastatud kaaskonna (hird), rüütelliku käitumise, strateegia ja taktika kohta. Kuigi proloogis valmistub jutustaja rääkima kaupmeestest, kuningatest, vaimulikkonnast ja lihtrahvast, piirduvad tema käsitlused vaid kahe esimese klassiga. Seetõttu on kahtlustatud, et teksti kirjutamine on autoril pooleli jäänud või on lõpuosa kaotsi läinud. Samas on arvatud, et proloogi ümberkirjutaja oli teadlik, et vaimulikkonda ja talurahvast tekstis mainitakse ning ta lihtsalt formuleeris laused pisut eksitavalt. On alust arvata, et tänaseni on "Konungs skuggsjá" siiski säilinud terviklikuna. Isa annab nõu ka meresõidu ja kauplemise kohta: Lõik proloogist: Konungs skuggsjá Pulsiano, P., Wolf, K. Medieval Scandinavia: An Encyclopedia. – Taylor & Francis, 1993. lk 366. ISBN 0824047877 The King`s mirror – vana-norra keelest inglise keelde tõlkinud Laurence Marcellus Larson Ümberkirjutus Larsoni tõlkest "The King’s Mirror" Meissner, Rudolf. – Der Königsspiegel. Konungsskuggsjá.- Leipzig : Weimar, 1978]. Teavik Konungs skuggsjá E-kataloogis ESTER Brenner, Oscar. Speculum Regale: ein Altnorwegischer Dialog. Munich, 1881. PFD saadaval veebisaidilt septentrionalia.net Larson, L.M. The King’s Mirror (Speculum regale-Konungs skuggsjá). Scandinavian Monographs 3. New York, 1917. täistekst saadaval veebisaidilt Internet Archive 1848. aasta väljaanne (Google Books) Täistekst Larsoni tõlkest inglise keelde (Internet Archive) Ümberkirjutus Larsoni tõlkest
Egvekinot

Egvekinot on alev Venemaal Tšuktšimaal, Iultini rajooni keskus. Asub Beringi mere Kresta lahe ääres. Asutatud 1947. aastal. 1954 sai aleviks. 1989. aastal elas alevis 5478 inimest, kuid hiljem on elanike arv vähenenud. Alevis on sadam ja lennuväli.
Surxondaryo vilajett

Surxondaryo vilajett on 1. järgu haldusüksus Usbekistanis. Nõukogude ajal oli see Surhandarja oblast. Vilajett jaguneb 13 rajooniks ja 1 rajooni õigustega linnaks: Angori rajoon Boysuni rajoon Denovi rajoon Jarqo‘rg‘oni rajoon Muzrobodi rajoon Oltinsoy rajoon Qiziriqi rajoon Qumqo‘rgo‘ni rajoon Sariosiyo rajoon Sherobodi rajoon Sho‘rchi rajoon Termizi rajoon Uzuni rajoon Termiz Классификатор СОАТО. Vaadatud 6.09.2013.
Kvaløya (Finnmark)

Kvaløya (saami keeles Fálá) on saar Põhja-Norras Troms og Finnmargi maakonnas Hammerfesti vallas. Norra mandriosast eraldab Kvaløyat Kvalsundeti väin. Saart ühendab mandriga Kvalsundi sild. Saare pindala on 336 km². Kvaløya lääneosas asub Hammerfesti valla keskus Hammerfest. Kvaløya kõrgeim tipp on Svartfjellet (629 m).
Pontius Pilatuse naine

Pontius Pilatuse naine ("uxor Pilati", omistatud nimed Procula, Proculla, Procla, Prokla, Procle, Claudia, Claudia Procles ja Claudia Procula) on Uue Testamendi tegelane, kes hoiatas Pontius Pilatust Jeesuse üle kohut mõistmast (Matteuse evangeelium, 27:19: Aga kui Pilaatus istus kohtujärjel, saatis ta naine talle sõna: "Ärgu olgu sul midagi tegemist selle õigega, sest ma olen täna öösel unenäos tema pärast palju kannatanud!"). Evangeeliumis tema nime antud ei ole. "Procula" jms ei ole tõenäoliselt tema nimi, vaid viide tema abikaasa ametile (prokuraator). Legendi järgi sai ta hiljem kristlaseks. Ta on õigeusu (mälestuspäev 27. oktoobril) ja etioopia kiriku (25. juunil) pühak.
Erik Eriksson Ryning

Erik Eriksson Ryning (1. november 1592 Gimmersta mõis, Södermanland – 6. detsember 1654 Stockholm) oli Rootsi riiginõunik, admiral ja laaman, Sundi vabahärra, Lagmansö, Sjösa ja Riseberga mõisnik. Erik Eriksson Ryning sündis Västmanlandi ja Dalarna asehalduri; Gimmersta, Hålbonäsi ja Lagmansö mõisniku Erik Nilssoni (Ryning) (u 1555 – 1613) ja Anna Månsdotteri (Lilliehöök af Fårdala) (1559–1621) pojana. Tema isa vendadest oli Olof Ryning (surnud 1589, Tallinna Toomkirikusse maetud) Johan III õuemarssal ja Eestimaa asehaldur ning Axel Nilsson Ryning (1552–1620) Tallinna asehaldur aastatel 1605–1608. Kolmekümneaastane sõja ajal teenis Rootsi laevastikus, oli Älvsborgi (Elfsborg) kindluse asehaldur ja määrati 1629. aastal Elbingi kuberneriks Preisimaale. Preisimaal oli 1630. aastal Stralsundi garnisoni komandant ja seejärel ka Wismari kuberner. Pärast Gustav II Adolfi surma sai temast 14. juunil 1633 riiginõunik ja 4. märtsil 1634 Södermanlandi laaman. 1644. aasta mais määrati ta Liivimaa kindralkuberneriks Riiga, kuid pärast laevastiku ülema Clas Larsson Flemingi surma Torstensoni sõja Femerni merelahingus määrati ta novembris Rootsi sõjalaevastiku ülemaks. Aastatel 1640–1644 lasi ta Stockholmi vanalinna Riddarhustorgeti väljaku äärde ehitada Ryningi palee. 15. detsembril 1651 sai ta vabahärra tiitli ja immatrikuleeriti 1652. aastal Rootsi rüütelkonda. Ta suri 6. detsembril 1654 Stockholmis ja on maetud Vadsbro kirikusse Södermanlandis. Erik Eriksson Ryning abiellus Maria Elisabeth Kurselliga (Kurtzel), kes oli Örebro ja Närke asehalduri, Sjösa ja Riseberga mõisniku Jost Kurselli ja Ebba Esbjörnsdotteri (Lilliehöök af Fårdala) tütar. Abielust lapsi ei sündinud. Abikaasa õdedest Sigrid Kursell oli 1633. aastast Laiuse ordulinnuse omaniku Henrik Klasson Flemingi teine abikaasa ning Christina Kursell abiellus 1624. aastal Henrik Klasson Horni pojapoja Erik Arvidsson Horniga (u 1603–1626), pärast viimase hukkumist Saksamaal abiellus kolonelleitnant Erik Axelsson Stålarmiga (surnud 1632). August Wilhelm Hupel: Historisch-chronologisch-biographische Nachrichten von den liefländischen Generalgouverneuren, Gouverneuren und Statthaltern des Schlosses zu Riga zur königl. schwedischen Regierungszeit. / "Nordische Miscellaneen" St. 18–19, Riga: Hartknoch 1789, lk. 480–482 Kultuurimälestiste Riiklik Register: O. Ryningi hauamonument, H. v. Aken, 1594 (dolomiit) Karl Fredrik Werner. "(1847) Biografiskt lexikon öfver namnkunnige svenske män ...:Ryning, Erik Eriksson lk. 101–102". Ryningska Palatset stockholmgamlastan.se "(1754) Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... lk. 71". Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 1: Estland, Görlitz 1930, lk. 119 "(1754) Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... lk. 29". Elulugu (1890), v. 127–128 Nordisk familjebok (rootsi keeles) Elulugu (1916), v. 1353–1354 Nordisk familjebok (rootsi keeles) Elulugu (1906), lk. 401 Svenskt biografiskt handlexikon (rootsi keeles)
Viktor von Ditmar

Viktor Karl Maximilian von Ditmar (1/13. juuni 1866 Küdema mõis, Saaremaa – 8. juuni 1935 Tallinn) oli Eesti riigikohtunik ja diplomaat. Ta oli Küdema mõisniku Napoleon von Ditmari (1834–1909) ja viimase abikaasa Ottilie von zur Mühleni (1839–1902) poeg. Ta õppis 1884–1889 (cand. jur.) Tartu Ülikoolis ja teenis kuni 1917. aastani Vene kohtutes (viimaks senaator). 1920. aastal opteerus Eestisse ja valiti Kohtupalati liikmeks. 15. novembrist 1921 Moskvas Eesti-Vene segakomisjoni ja reevakueerimiskomisjoni liige ja esimees, 1922 Moskva desarmeerimiskonverentsi ekspert, 1. jaanuarist 1923 kuni 20. maini 1924 Eesti saatkonnanõunik Moskvas, seejärel kuni surmani riigikohtunik. Ta on koos abikaasaga maetud Tartu Uspenski kalmistule. Ta oli abielus Olga Lavrovaga (1873–1935). Ditmar Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Berliini paplid

"Berliini paplid" (norra keeles "Berlinerpopline") on Norra kirjaniku Anne B. Ragde viieosalise romaanisarja esimene raamat, mis ilmus Norras 2005. ja Eestis 2008. aastal Elvi Lumeti tõlkes. Raamat on saanud maineka Norra kirjandusauhinna Riksmålsforbundetsi hea keelekasutuse eest. See on sissejuhatav lugu vana Norra suurtalu Neshovi inimestest. Lugu saab alguse sellest, et talu perenaine Anna Neshov, alati elujõuline ja näiliselt eatu, jääb ootamatult raskesti haigeks. Tema haigevoodi ümber koguneb üsna vastuoluline lähikondsete seltskond: tema kolm poega, kes kõik elavad väga erinevat elu ning pole seetõttu vahepealsetel aastatel üksteisega õigupoolest suhelnudki. Pere vanim poeg Tor, juba üle viiekümnene mees, elab ainsana ema talus ja on kirglik seakasvataja. Ta on endassetõmbunud, sünge olemisega ning leiab tõelist lohutust vaid sigadega tegelemisest. Pere keskmine poeg, neljakümnendates poissmees Margido peab isatalu lähedal Trondheimis väikest matusebürood. Noorim poeg Erlend on homoseksuaal, elab koos taanlasest elukaaslasega Kopenhaagenis ning tegutseb tunnustatud vaateaknadekoraatorina. Ema surma eel otsustab Tor üles otsida ka oma tütre Torunni, keda ta on elus vaid korra näinud. Torunn treenib igapäevatööna koeri. Tema saabub samuti kohtuma oma siiani praktiliselt tundmatu isa ja onudega. Surivoodi ümber hakkab arenema saatuslike muutuste ja üllatavate ülestunnistuste jada.
Jõhvi Vabadussõja mälestussammas

Jõhvi Vabadussõja mälestussammas avati riigivanem Konstantin Pätsi poolt 10. juunil 1935. Mälestusmärk õhiti 25. oktoobril 1940. Sammas avati taastatud kujul 16. augustil 1942, kuid juba 1945. aasta sügisel lammutati mälestusmärk taas. Endise monumendi koopiana taastatud mälestussammas avati 23. juunil 1993. Virumaal mälestati Vabadussõja kangelasi. Kaja, 11. juuni 1935, nr 135, lk 1. Jõhvi Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris
Erakvähid (romaan)

"Erakvähid" (norra keeles "Eremittkrepsene") on norra kirjaniku Anne B. Ragde romaanisarja teine raamat, mis ilmus kodumaal 2005. ning eesti keeles 2008. aastal Elvi Lumeti tõlkes. Sellele eelnes sarja esimene osa "Berliini paplid". Jätkub Neshovi talu ja inimeste lugu. Pärast Anna Neshovi surma on kogu talupidamine jäänud pere vanima poja, seakasvataja Tori õlule, kelle peamiseks mureks kujuneb küsimus, kellele oma vara edasi pärandada. Kuna noorematel vendadel on eluplaanid juba paigas, paneb ta kogu lootuse tütre Torunni peale, kes samuti loomadega hästi läbi saab ning kes pole hoolimata 37 eluaastast endale veel õiget kohta elus leidnud. Torunn aga kahtleb ega taha kuidagi lõplikku vastust anda. Tor, kes tunneb, et suure talu üksi pidamine käib talle üle jõu, vajub aina sügavamasse depressiooni, mida ei kergenda ka asjaolu, et ta peab hoolitsema oma 80-aastase isa eest, kes, nagu juhuslikult selgub, ei olegi tema isa, vaid poolvend. Tor hakkab salaja alkoholi tarvitama ning asi päädib õnnetusega, kus ta kirvega raskelt jalga vigastab. Seetõttu palgatakse tallu majapidajanna ning omaette abiline ka lauta. Torunn tuleb Oslost ära Neshovile, et isale abiks olla. Tori vend Margido, kes ei ela samuti vanematekodust kaugel, käib aeg-ajalt talus, kuigi tunneb end seal üsna ebamugavalt, ning ka teisel vennal Erlendil, kes seni kaugel elavaid sugulasi peamiselt vaid rahaliselt toetas, tekivad pikapeale taluga omad plaanid. Kuna Tori jalg paraneb väga visalt, ei leia mees enam kusagil asu ning ka rahaliselt on talul raske oma aitajaile tasuda. Torunn on isale küll endiselt abiks, aga talu ülevõtmise kohta ei ütle midagi selget. Masendushoos sooritab Tor enesetapu.
Gerhard Pärli

Gerhard Pärli (kuni 1935 Gerhard Perli, 14. detsember 1889 Kavastu vald, Tartumaa – 3. veebruar 1956 Siedlinghausen, Põhja-Rein-Vestfaal, Lääne-Saksamaa) oli eesti vaimulik. Õppis kohalikus vallakoolis, Tartu linnakoolis, Hugo Treffneri ja Aleksandri gümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta aastatel 1912–1918 ja 1920–1923 usuteadust, lõpetas cand. theol. astmega (Ristiusu ja Buddhausu põhimõtted võrreldud ja eetiliselt hinnatud). Fraternitas Estica vilistlane. Prooviaastal oli ta Tartu Pauluse koguduses Arnold Habichti juures. Ordineeriti 12. oktoobril 1924 õpetajaks. Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. Oli aastatel 1925–1939 Paide Püha Risti- ja Anna koguduse õpetaja, lisaks oli ta aastatel 1935–1939 Järva praostkonna praost ja 1930–1939 Paide linnapea. Ta osales poliitilises elus, valiti Paide linnavolikogusse. Aastatel 1930–1939 oli ta Paide linnapea (kuulus Isamaaliitu). 1936. aastal seati ta üles Rahvuskogu liikme kandidaadiks, kuid võttis oma kandidatuuri tagasi Johan Pitka kasuks. Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Gerhard Pärli vennad olid arstiteadlane Harald Perli ja diplomaat Edgar Pärli. Pärli abiellus aastal 1920 Mary-Anna Steinbergiga, neli aastat hiljem sündis poeg. Aastal 1933 abikaasa suri, uuesti abiellus ta aastal 1936 abikaasa õe Elfriedega. Kuigi Pärli kodune keel oli saksa keel (abikaasa oli sakslanna), ei takistanud see aastal 1939 Päevalehel teda nimetamast rahvuselt puhastverd eestlaseks. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Rita Puidet. "Rahvuselt puhastverd eestlane – Gerhard Pärli". Eesti Kirik, 22. detsember 2009
Horezmi vilajett

Horezmi vilajett on 1. järgu haldusüksus Usbekistanis. Nõukogude ajal tunti seda Horezmi oblastina. Horezmi vilajett jaguneb kümneks rajooniks ja üheks rajooni õigusega linnaks: Bog‘oti rajoon Gurlani rajoon Hazoraspi rajoon Hiiva rajoon Qo‘shko‘piri rajoon Shovoti rajoon Urganchi rajoon Xonqa rajoon Yangiariqi rajoon Yangibozori rajoon Urganch Horezm
Richard Vaska

Richard Vaska (11. oktoober 1898 Mõdriku küla, Rägavere vald, Virumaa – 5. august 1973 Pärnu) oli Eesti kohtunik. Õppis Tartu Ülikoolis 1918 arstiteadust ja 1920–1923 (lõpetas) õigusteadust. Fraternitas Estica vilistlane. 1918–1920 osales Vabadussõjas. 1926–1934 Rakvere-Paide rahukogu liige, 1934–1938 Tallinna Ringkonnakohtu abiesimees ja kriminaalosakonna esimees, alates 1938 Kohtukoja liige. Arreteeriti Smerši poolt mais 1945 ja saadeti Irkutski oblasti vangilaagrisse, vabastati 1950. 1939 Valgetähe III klassi teenetemärk Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Esta

Esta oli ministritevahelise komisjoni poolt 4. veebruaril 1927 pakutud nimetus tulevasele kulla alusel seisvale Eesti rahaühikule. Nimetuse valiku põhjenduseks oli soov vältida eri maade samanimeliste rahaühikute segiajamist. Esta pidi koosnema 100 sajakust. Uueks rahaüksuseks "esta". Päevaleht, 5. veebruar 1927, nr. 35, lk. 3. "Esta" ja "sajak". Päevaleht, 6. veebruar 1927, nr. 36, lk. 3. L. K. Ettevaatust rahaüksuste nimetustega. Päevaleht, 11. veebruar 1927, nr. 41, lk. 2.
L

L (väiketähena l) on eesti tähestiku ja teiste ladina kirja kasutavate tähestike täht. L on ladina tähestiku 12. täht. Rooma numbrina tähistab see arvu 50. L-le vastab kreeka tähestikus lambda ja kirillitsa Л.
N

See artikkel räägib tähest. Teiste tähenduste kohta vaata artiklit N (täpsustus). N (väiketähena n) on eesti tähestiku ja teiste ladina kirja kasutavate tähestike täht. N on ladina tähestiku 14. täht. N-le vastab kreeka tähestikus nüü ja kirillitsas Н. Ñ, Ń, Ņ, Ň, Ŋ.