B3-vitamiin

B3-vitamiin ehk niatsiin on geneeriline nimetus vitamiinse aktiivsusega nikotiinhappe ja nikotiinamiidi kohta. B3-vitamiinid on ka mitmesuguse struktuuriga orgaanilised biomolekulid ja eksogeensed mikrotoitained ning endogeensed metaboliidid ja keemilised ühendid, millel on B3-vitamiini laadne toime. B3-vitamiin loetakse B-rühma vitamiinide hulka ja see on mikrokogustes iga päev vajalik enamiku organismide mitmete bioloogiliste ja füsioloogiliste protsesside normaalseks toimimiseks. B3-vitamiinid on ka tunnustatud söödalisandid ja ravimpreparaadid. B3-vitamiini täielik puudumine (ka bioaktiivsuse minetanuna) toidus või kestev defitsiit võib organismile kahjulik ja koguni ohtlik olla, põhjustades haiguslikke seisundeid. Paljude organismide mikrofloora sünteesib teatud koguses B3-vitamiini, kuid peetakse siiski oluliseks selle saamist ka toiduga. IUPAC nimetus: Pyridine-3-carboxylic acid. CAS-number on 59-67-6. ATC-koodid: A11HA01 – nikotiinamiid jt; ATCvet-kood: QA11HA01. Antipellagra vitamiin, PP vitamiin, antipellagra faktor. Nikotiinamiid on koensüümide NAD ja NADP reaktiivseks osaks (bioaktiivsuse realiseerimiseks). Toidus on mõlemad püridiini derivaadid koensüümidena. Need hüdrolüüsitakse seedekulglas. Vabaneb nikotiinhape/nikotiinamiid, aga ka toidus olev vähene vaba niatsiin; need imenduvad maost ja peensoolest põhiliselt lihtsa difusiooni teel. Imendunud niatsiin viiakse verega kudedesse, samuti salvestub seda vähesel määral maksas. Koerakkudes kasutatakse nikotiinhape ja -amiid NAD ja NADP sünteesiks. Imendumist pärsivad liigne alkohol, tärklis, kohv. Vitamiini allikad on maks, munad, piim, kaunviljad. Seda sünteesitakse ka organismis trüptofaanist. See süntees vajab aga ka tiamiini, riboflaviini ja püridoksiini ning toimub alles siis, kui trüptofaani vajadus valkude ja peptiidide sünteesiks on rahuldatud. Selle roll realiseerub läbi koensüümsete vormide, mida vajavad paljud redoksprotsesside ensüümid: PyrDH, AKGDH, rasvhapete oksüdatsiooni ja hingamisahela ensüümid, redutseerivad ensüümid jne. Seda on vaja närvikoe ja naha normaalseks arenguks. Defitsiidi korral on häiritud nii kataboolsed protsessid kui ka redutseerivad sünteesid. Normaalselt defitsiiti ei teki juba sellepärast, et inimorganism suudab teda ka ise sünteesida. Küll aga tekib defitsiit kergesti alkoholismi, seedetrakti krooniliste haiguste puhul ja tingimustes, kus toidus on kestvalt ja ülekaalukalt teraviljad. Defitsiidi esmatunnused: lihaste nõrkus, väsimus, depressioon, anoreksia, oksendamine, nahakahjustused, glossiit. Kestev defitsiit tekitab pellagra, mida iseloomustavad dermatiit, diarröa ja dementsus (nõdrameelsus). Selle funktsionaalset taset hinnatakse erütrotsüütide NAD sisalduse määramise kaudu. RDA: meestel 16–20 mg, naistel 14–17 mg. Manustamine võib olla ravi ühe komponendina efektiivne alkoholismi, stressi, dermatiidi, akne, peavalude, neuriitide, diabeedi ja muude selliste haiguste korral. Toksilisust normaalsel tarbimisel pole. Päevane ohutu üldkogus korduval manustamisel nikotiinhappel 100 mg, nikotiinamiidil 250 mg; ühekordsel manustamisel vastavalt 150 mg ja 400 mg. Niatsiini väga suuri annuseid on kasutatud hüperlipoproteineemiate ravis. Nikotiinhappe megadooside kestev manustamine võib põhjustada arütmiat, hüpertensiooni, hüperglükeemiat, peptilist haavandit.  Pikemalt artiklis Pellagra RHK – 10 liigitab niatsiinivaeguse avitaminoosi jaotisse Toitumusvaeguse muud liigid E 52 – niatsiinivaegus (pellagra). 1955. aastal avastas Hoffer koos kolleegidega, et suurtes kogustes niatsiin alandab kolesterooli. Kasside seedeelundkonnal ei ole biovõimekust aminohappe trüptofaani biomuunduseks niatsiiniks. Avastati seoses koertel tekkinud musta-keele haigusega, mille põhjuseks peeti niatsiinidefitsiiti. 1867. aastal valmistas saksa keemik C.Huber nikotiini töötlemise tulemusel aine, keemilise valemiga C6H5NO2(nikotiinhape). 1873. aastal uuris Hugo Weidel nikotiini. Teda loetakse niatsiini esmakirjeldajaks. Kazimierz Funk arvas enda poolt riisikliidest keemiliselt sünteesitud ained, mille esinemist looduslikes toitainetes olid esimestena tõestanud Suzuki, Shimamura ja Odake (samuti riisikliidest), orgaanilise päritoluga amiinide klassi kuuluvateks aineteks, arvatavasti nikotiinhapeteks (ingl k m-Pyridin-karbonsäure). 1937. aastal avastas Conrad Arnold Elvehjem biomolekuli, mis hiljem nimetati niatsiiniks. B-vitamiinid Pellagra Vitamiinid Litwack 2008:808 ORLANDO OLCESE, P. B. PEARSON ja PATRICIA SPARKS, INTESTINAL SYNTHESIS OF NIACIN AND THE METABOLIC INTERRELATIONSHIP OF TEYPTOPHAN AND NIACIN IN THE RABBIT , 1949, Veebiversioon (vaadatud 10.09.2013) (inglise keeles) Veebiversioon (vaadatud 09.09.2013) Fox,McSweeney 1998:279 Frances Rachel Frankenburg Vitamin Discoveries and Disasters: History, Science, and Controversies, History, Scinece and Controversies, Greenwood Publishing Group, lk 55, 2009, ISBN 978 0 313 35475 5 Google'i raamat (vaadatud 09.09.2013) (inglise keeles) Feline Nutrition Max's House Animal Rescue Veebiversioon (vaadatud 09.09.2013) (inglise keeles) Litwack 2008:814 David R. Dalton, "Foundations of Organic Chemistry: Unity and Diversity of Structures, Pathways, and Reactions", Wiley; 1 ed, 2011, ISBN 978-0470479087, Google'i raamatu osaline veebiversioon (vaadatud 14.06.2013) C. Huber, "Vorläufige Mittheilung", Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft, Volume 3, Issue 2, page 849, Juli–Dezember 1870. [1] Funk, lk 6,35, 1914 Casimir Funk, Die Vitamine, ihre Bedeutung für die Physiologie und Pathologie : mit besonderer Berücksichtigung der Avitaminosen: (Beriberi, Skorbut, Pellagra, Rachitis): Anhang: Die Wachstumsubstanz und das Krebsproblem. Wiesbaden: J.F. Bergmann, (1914). Veebiversioon (vaadatud 25.05.2013) (saksa keeles) Patrick F. Fox, Paul L. H. McSweeney, Dairy Chemistry and Biochemistry, Thomson Science, 1998, ISBN 0-412-72000-0. Google'i raamat (vaadatud 03.06.2013) (inglise keeles) Gerald Litwack, Human Biochemistry and Disease, Academic Press, 1 ed, 2008, Elsevier, ISBN 978-0-12-452815-4 Google'i raamat (vaadatud 03.06.2013) (inglise keeles) Sissekanne veebisaidil http://www.news-medical.net/ (vaadatud (03.06.2013) C. A. Elvehjem, Robert J. Madden, F. M. Strong, D. W. Woolley, THE ISOLATION AND IDENTIFICATION OF THE ANTI-BLACK TONGUE FACTOR, J. Biol. Chem. 1938, 123:137–149, (vaadatud 03.06.2013) (inglise keeles) B3-vitamiin Sissekanne veebisaidil (vaadatud 03.06.2013) (inglise keeles)