laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Versobank AS

Versobank AS oli 1999. aastal asutatud, Eestis registreeritud ja tegutsev pank. Pank tegeleb nii jae- kui ka äripangandusega. Pank pakukus ka e-äri lahendusi ehk finantstehnilisi platvorme e-kaubandusega tegelejatele. 26. märtsil 2018 tühistas finantsinspektsioon panga tegevusloa, millega peatati kohe kõik panga tehtavad toimingud ja tehingud. 2022. aasta märtsi seisuga on Versobank AS äriregistri andmeil likvideerimisel. Ettevõtte asutas Preatoni Panga nime all 1999. aastal Eestis tegutsenud Itaalia ärimees Ernesto Preatoni. 2004. aastal omandasid enamusosaluse firmas Kreeka ja Rootsi investorid, 18. juunil 2004 sai uueks ärinimeks AS SBM Pank. 2006. aastal sai enamusosaluse Marfin Financial Group Holdings S.A, 14. mail 2008 registreeriti uueks ärinimeks Marfin Pank Eesti AS. 2012. aastani kuuluski pank Kreeka ja Küprose kapitalile, olles osa Küprosel registreeritud panganduskontsernist Marfin Popular Bank (2000. aastani ning 2011. aastast taas Cyprus Popular Bank), suuromanike hulgas oli ka Ateenas elav Nikolaos Sarros (2009. aastal ca 32,5% aktsiaist). 29. märtsil 2012 omandas panga Ukraina põllumajandusettevõte Ukrselhosprom PCF LLC, mis kuulub Ukraina tööstuskonsortsiumi Alef, (Vadym Iermolaiev, Stanislav Vilenskyy) avaldamata summa eest. Panga varade maht kasvas 2017. aastal esialgsete ja auditeerimata andmetel 294 miljoni euroni (2016. aasta lõpus oli varade maht 200 miljonit eurot) ja puhaskasum ulatus 300 000 euroni. 2017. aasta lõpu seisuga kuulusid Versobanki juhatusse Sofia Kirsimaa (vastutas Eesti äriüksuse arenduse eest), Siiri Heinsaar (finantsdirektor) ja Urmas Somelar (vastutas panga riskijuhtimise eest). Juhatuse liige oli ka panga pikaaegne jurist Viktoria Vaisma. Panga juhatuse esimees Aivo Adamson juhtis panga ning juhatuse tööd alates 1. juulist 2017. Versobank ASi tegevusluba tunnistati kehtetuks Versobank, 26.03.2018 Versobank, äriregistri päring, vaadatud 22.03.2022 http://marfinbank.ee/?id=44d84782 "AS-i SBM Pank uus ärinimi on MARFIN PANK EESTI AS 110". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. november 2014. Vaadatud 14. mail 2012. "2009 majandusaasta aruanne" (PDF). Marfin Pank Eestis AS. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 29. detsember 2010. Vaadatud 14. mail 2012. "Ukraina ettevõte Ukrselhosprom ostis Marfin Pank Eestis enamusosaluse". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. november 2014. Vaadatud 14. mail 2012. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. november 2014. Vaadatud 14. mail 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Likvideerijad: Versobanki hoiused hüvitatakse täies mahus" ERR, 16. august 2018
Blanche I

Blanche I (6. juuli 1387 Pamplona – 1. aprill 1441 Santa María la Real de Nieva) oli Navarra kuninganna aastatel 1425–1441. Esimest korda abiellus ta 1402. aastal Martino I-ga. Blanche oli umbes 11-aastane ja Martino 28-aastane. Nende 1406. aastal sündinud poeg suri imikueas. Martino suri 1409. aastal ja Blanche jäi leseks. 1413. aastal suri tema vanem õde Joan ja Blanche sai troonipärijaks. 1419. aastal abiellus Blanche Aragóni kuninga Juan II-ga. Neil sündis neli last: Charles (1421–1461), Joan (1423–1425), Blanche (1424–1464) ja Eleanor (1426–1479). 1425. aastal suri Blanche'i isa Charles III, Blanche sai Navarra kuningannaks ja Juan kuningaks. Pärast Blanche'i surma 1441. aastal võttis Juan valitsusohjad täielikult enda kätte, kuigi tema poeg Charles oleks olnud õiguspärane kuningas.
Dehüdrohalogeenimine

Dehüdrohalogeenimine on orgaaniline reaktsioon, mille tulemusena alküülhaliidist tekib alkeen, s.t moodustub kaksikside vesiniku ja halogeeni aatomite eraldumise tulemusena. See protsess kuulub elimineerimisreaktsioonide klassi. Kahe süsiniku aatomi vahelise kaksiksideme moodustumine toimub enamasti regioseletiivselt vastavalt Zaitsevi reeglile. Keemilises sünteesis on enamkasutatavad dehüdrokloorimine ja dehüdrobroomimine. Neile vastupidised reaktsioonid on hüdrokloorimine ja hüdrobroomimine. Halogeenühendite dehüdrohalogeenimine viiakse läbi tugeva aluse, nagu kaaliumhüdroksiidi (KOH) või kaalium tert-butoksiidi ([CH3]3CO- K+) toimel, et vähendada konkureerivat SN2 asendusreaktsiooni. Näiteks propeeni moodustumine 1-kloropropaanist: CH3-CH2-CH2Cl + KOH → CH3-CH=CH2 + KCl + H2O Klorobenseen (C6H5Cl) ei reageeri kaaliumhüdroksiidiga, kuna stabiliseeritud aromaatse tsükli lõhkumine ei ole energeetiliselt soodus. Tööstuses kasutatakse küllastumata ühendite saamiseks ka termolüüsi (termilist krakkimist). Näiteks vinüülkloriidi saamine 1,2-dikloroetaani kuumutamisel 500 °C rõhul 15–30 atm: ClCH2CH2Cl → CH2=CHCl + HCl Hüdrohalogeenimine Elimineerimisreaktsioon
Keith Ferguson

Keith James Ferguson (sündinud 26. veebruaril 1972 Los Angeleses) on Ameerika Ühendriikide filminäitleja. Ametlik koduleht Keith Ferguson andmekogus IMDb (inglise)
John Dowland

John Dowland (1563 London – maetud 20. veebruaril 1626) oli inglise renessansihelilooja. Tänapäeval on tuntud eeskätt tema melanhoolsed laulud, näiteks "Come, heavy sleep", "Come again", "Flow my tears", "I saw my Lady weepe" ja "In darkness let me dwell", kuid ka tema instrumentaalmuusika populaarsus on viimase sajandi jooksul tõusnud. 1580. aastal läks Dowland Pariisi. Sellel ajal sai temast ka katoliiklane. 1584. aastal naasis ta Inglismaale, kus abiellus. 1594. aastal proovis ta saada lautomängijaks Elizabeth I õukonda, kuid tema taotlust ei rahuldatud. Ta ise väitis, et keeldumise põhjuseks oli tema usk, kuid see on vähetõenäoline, sest tema usuvahetus ei olnud avalikult teada ning katoliku usk ei olnud takistanud mõnedel teistel tuntud muusikutel õukonda pääsemist. 1598. aastast oli Dowland Taani kuninga Christian IV õukonnas. Kuningas oli väga muusikahuviline ning maksis talle tasuks suuri summasid. Kuna aga Dowland sõitis tihti oma muusika avaldamiseks ja muudel põhjustel Inglismaale ning jäi ära kauaks, vabastati ta Taani õukonnast 1606. aastal. 1612. aastast oli ta lautomängija James I õukonnas. Dowlandi muusikat mõjutasid kõige rohkem tollel aja populaarsed ansamblisaatega soololaulud ning tantsumuusika. Enamik tema muusikat on kirjutatud lautole.
Michelangelo Antonioni

Michelangelo Antonioni (29. september 1912 Ferrara – 30. juuli 2007 Rooma) oli itaalia filmilavastaja, stsenarist, kirjanik ja kunstnik. Gente del Po (1943), dokumentaalfilm Nettezza urbana (1948), dokumentaalfilm Roma – Montevideo (1948), lühifilm Oltre l'oblio (1948), lühifilm Bomarzo (1949), lühifilm L'amorosa menzogna (1949) lühifilm Superstizione (1949), dokumentaalfilm Ragazze in bianco (1949), dokumentaalfilm Sette canne, un vestito (1949), dokumentaalfilm La villa dei mostri (1950) lühifilm La funivia del faloria (1950), lühifilm Cronaca di un amore (1950) I vinti (1952) La signora senza camelie (1953) Tentato suicido (osa filmist "Amore in città", 1953) Le amiche (1955) Il grido (1957) L'avventura (Seiklus 1960) La notte (Öö, 1961) L'eclisse (Varjutus, 1962) Il deserto rosso (Punane kõrb, 1964) Prefazione (osa filmist "I tre volti") (1965) Blowup (1966) Zabriskie Point (1970) Chung Kuo - Cina (1972), dokumentaalfilm Professione: reporter (Elukutse: reporter, 1975) Il mistero di Oberwald (1980) Identificazione di una donna (1982) Ritorno a Lisca Bianca (osa telesarjast "Falsi ritorni – per un archeologia del set", 1982) Fotoromanza (1984), muusikavideo Kumbha Mela (1984), dokumentaalfilm Roma (1989), dokumentaalfilm Noto, Mandorli, Vulcano, Stromboli, Carnevale (1992), dokumentaalfilm Par-delà les nuages (Pilvede taga, koos Wim Wendersiga, 1995) Il filo pericoloso delle cose (osa filmist "Eros", 2004) Lo sguardo di Michelangelo (2004), dokumentaalfilm
Elmar Arro

Elmar Arro (2. juuli 1899 Riia lähistel – 14. detsember 1985 Viin) oli eesti päritolu muusikateadlane. Tema isa oli jurist Johannes Arro. Ema poolt oli koduseks keeleks saksa keel. Arro lõpetas 1917. aastal Riia vene gümnaasiumi. Eesti Vabariigi tekkimise järel sai Johannes Arro töökoha Riigikohtus ning pere kolis Tartusse. 1922. aastal alustas Elmar Arro Berliini ülikoolis muusikateaduse ja slavistika õpinguid. 1928. aastal kaitses ta Viini ülikoolis doktorikraadi väitekirjaga "Über das Musikleben in Estland im 19. Jahrhundert." Samal aastal suri isa. Pärast seda elas Arro aastail 1929–1939 püsivamalt Tartus. Ta töötas Tartu Usuteadus-Filosoofilises Lutheri Erainstituudis, mis oli väike saksa uurimis- ja õppeasutus. Nii jäi tal Eestis elamisest hoolimata kokkupuude eesti keelega nõrgaks. 1939. aastal läks ta Saksamaale, kus 1941. aastal sõjaväkke võeti. Sõda muutis Arro invaliidiks. Pärast Teist maailmasõda tegutses ta Saksamaal ja alates 1966. aastast Austrias. "Elmar Arro ja muusikaloo uurimine Eestis" Elmar Arro, Vana aja muusikud. Koost. Heidi Heinmaa, Ilmamaa, Tartu 2003, lk. 225–240. Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide: A–M. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007, lk. 47.
Õhkrelv

Õhkrelv ehk pneumorelv on laskerelv, mille rauast läheb kuul lendu suruõhu, harvem ühe surugaasi, jõul. Relva survekambrisse võib surugaasi tekitada vedru või pump. Kasutatakse ka eelsurvestatud gaasiballoone. Lask toimub päästikule vajutamisel survekambri (ballooni) ventiili avamisega. õhupüss õhupüstol
Mihhail Kalinin (1958)

Mihhail Kalinin (vene keeles Михаил Калинин) oli esimene kolme tekiga Mihhail Kalinin-klassi reisilaev, mis ehitati VEB Mathias-Thesen-Werft Wismari laevatehases Wismaris, Saksa Demokraatlikus Vabariigis Nõukogude Liidu tellimusel 1958. aastal kasutamiseks liinil Leningrad-Stockholm ja kruiisideks Leningradist. Laev sai nime Nõukogude Liidu riigitegelase Mihhail Kalinini auks. Kruiisilaevade loend Mihhail Kalinin(vene keeles) Регистровая книга морских судов СССР 1964-1965 - Register Book of Sea-going Ships of the USSR PDF (vene keeles) Mihhail Kalinin Technical Data (inglise keeles) DDR Schiffbau - Seefahrgastschiff 340(saksa keeles) Laeva kutsung, IMO-number, andmed ja pildid saidil shipspotting.com "Mikhail Kalinin (1958) Fakta om fartyg kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 1.08.2012. Vaadatud 3.08.2013. (rootsi keeles) Mihhail Kalinin (inglise keeles)
Mukura metsakaitseala

Mukura metsakaitseala on kaitseala Rwanda loodeosas Kongo ja Niiluse veelahkmel. Kaitseala asub Lääneprovintsis Rutsiro ringkonna alal umbes 20 km kaugusel Kivu järve idakaldast ja 15 km kaugusel Rutsirost. Ala keskmine kõrgus merepinnast on 2600 meetrit. Aasta keskmine õhutemperatuur on 15 °C ja sademete hulk umbes 1500 mm. Mukuras elab muu hulgas Ida-Aafrika riftivööndis endeemseid linde. Kaitseala pindala on umbes 16 km². See on järelejäänud osa metsavööst, mis kunagi ulatus Nyungwe metsadest Vulkaanide rahvuspargini. Mukura metsad võeti kaitse alla 1951. aastal; tollal oli kaitstava ala pindala 30 km². Kaitseala ühel ruutkilomeetril elab kuni 600 inimest, kes kõik on püüdnud ennast kitsastes tingimustes ära elatada. Maa nappuse tõttu on metsi massiliselt põllumaa ja põletuspuu saamiseks maha raiutud, see omakorda on kaasa toonud bioloogilise mitmekesisuse vähenemise ja erosiooni. Riiklike programmide abil püütakse metsa taastada ning selle väärtust inimestele teadvustada. Kaitseala piirid IEES, Mukura Forest
Dunker

Dunker on Norrast pärit koeratõug. Tõu aretas 19. sajandi esimesel poolel Wilhelm Dunker. Dunkrit kasutatakse muu hulgas jahikoerana, eelkőige jänesejahil. Isase koera turjakõrgus on 53 cm, emasel 50 cm. Tal on lühike tihe musta, pruunikaskollase ja valgega karv.
Must terjer

Must terjer on koeratõug. Must terjer on kaitse- ja valvekoer, kes aretati Venemaal Krasnaja Zvezda koertekasvanduses 20. sajandi teisel poolel. Tema esivanemate seas on suuršnautser, airdale'i terjer, rotveiler ja ka newfoundlandi koer. Koera turjakõrgus on 64–72 cm. Ta on tugev, liikuv ja hästi dresseeritav. Must terjer
Ivar Sakk

Ivar Sakk (sündinud 10. jaanuaril 1962) on eesti tarbegraafik. Ta on lõpetanud Kiviõli 1. Keskkooli ning 1986. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi tööstuskunsti erialal. Ivar Sakk on Kunstiakadeemia graafilise disaini professor. Ta on palju tegelenud plakatikunstiga. Temalt on ilmunud muu hulgas reisijuhte. Eesti mõisad (2002) Läti mõisad (2006) Aa kuni Zz. Tüpograafia ülevaatlik ajalugu (2011) 2012 – Kristjan Raua preemia (raamatu "AA-ZZ. Tüpograafia ülevaatlik ajalugu" koostamine ja kujundamine, arvestades uurimislaborilaadset näitust Laboratori di Carattere Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis 30.04.-7.08.2011) 2012 – stipendium "Ela ja sära" Alalised õppejõud. Eesti Kunstiakadeemia graafilise disaini osakond. Ivar Sakk. Eesti Kunstiakadeemia, vaadatud 7.03.2020. Eesti Kunstiakadeemia graafilise disaini professor Ivar Sakk esitleb trükivärsket tüpograafia ajalugu Ivar Sakk ja maailm tähtede taga Virumaa mees tegi maailma raamatukujunduse konkursil ajalugu Delfi, 12. märts 2013
Veikko Vennamo

Veikko Emil Aleksander Vennamo (kuni 1938. aastani Fennander; 11. juuni 1913 Karjalas Jaakkimas (tänapäeva Venemaal) – 12. juuni 1997 Helsingis) oli Soome poliitik. Veikko Vennamo oli hariduselt jurist. Ta oli Soome Maapartei (Suomen Maaseudun Puolue) asutaja ja partei esimene esimees aastatel 1959–1979. Esialgu oli Vennamo Maaliidu (tänapäeval Soome Keskerakond) parteifraktsiooni juht, aga pärast seda, kui selle erakonna liige, viiekordne peaminister ja Vennamo oponent Urho Kekkonen valiti Soome presidendiks, astus Vennamo Maaliidust välja ja asutas oma erakonna. Vennamo oli populist. Ta oli Kekkose ja Maaliidu kõige ägedam prominentne kriitik. Vennamo vastustas niinimetatud vanades erakondades levinud poliitilist korruptsiooni. Ta oli vastu Soome valitsuse poliitikale, mis halvendas väiketalunike elutingimusi, suurlinnade arendamisele väikelinnade arvel ning väikeste maakoolide ja -poodide sulgemisele. Aastatel 1945–1962 ja 1966–1987 oli ta Eduskunna liige ning 1954–1956 Urho Kekkose viiendas valitsuses teine rahandusminister. Aastatel 1968, 1978 ja 1982 oli ta Maapartei presidendikandidaat. Neist esimesel korral sai ta 11% häältest. 1988 toetas ta Mauno Koivisto tagasivalimist. Kuigi Maapartei saavutas teatavat edu, oli see erakond suuresti seotud Vennamo isikuga. 1970. ja 1972. aasta parlamendivalimistel kogus Maapartei 9% häältest. Kui Vennamo loobus erakonna juhtimisest, sai ta valimistel lüüa. Veikko Vennamo poeg Pekka Vennamo võttis erakonna juhtimise üle ja saavutas 1983. aasta parlamendivalimistel 8,5% häältest. Seejärel kutsuti Maapartei valitsussegi, kuid Vennamo loobus ministrikohast. Nende valimiste edu oli ajutine ja 1995 lõpetas Maapartei pankrotiga. Samal 1995. aastal asutasid Maapartei endised liikmed uue, Põlissoomlaste erakonna. Elulugu Eduskunna lehel Järelehüüe ajalehes Helsingin Sanomat
Marina Palei

Marina Palei (vene keeles Мари́на Анато́льевна Пале́й; sündinud 1. veebruaril 1955 Leningradis) on vene kirjanik ja tõlkija. 1978 lõpetas ta Metšnikovi-nimelise Leningradi riikliku meditsiiniakadeemia ja töötas arstina. 1985 astus ta Gorki-nimelisse kirjandusinstituuti, mille lõpetas 1991 kiitusega. Alates 1995 elab Palei Hollandis. Tema kirjanduskriitikat hakati avaldama 1987. Tema esimene avaldatud ilukirjanduslik proosateos oli "Kompositsioon punasel ja sinisel", mis ilmus 1989 ajalehe Komsomolskaja Pravda nädalalisas Sobessednik. Kuid tuntuse tõi talle jutustus "Jevgeša ja Annuška", mis ilmus 1990 ajakirjas Znamja. 1991 avaldas ajakiri Novõi Mir tema veelgi tuntumaks saanud jutustuse "Ringkanali Cabiria". Samal aastal ilmus Moskvas tema esimene raamat "Kadunute osakond". 1998 ilmus tema teine raamat "Tuule sündimiskoht", mis on tema Venemaal elatud perioodi omalaadne loominguline kokkuvõte. Seejärel ilmusid raamatud "Long distance ehk slaavi aktsent" (2000), romaan "Lantš" (2000) ja romaan "Clemens" (2007). Palei tõlgib ilukirjandust itaalia, hollandi, uuskreeka, inglise ja sloveeni keelest. Tema enese loomingut on tõlgitud 13 keelde, mille seas on ka eesti keel. Eesti keeles on ilmunud Marina Palei jutustus "Ringkanali Cabiria" Vilma Matsovi tõlkes (Loomingu Raamatukogu 14, 1995) ning jutustus "Küla" Jaan Rossi tõlkes (Loomingu Raamatukogu 15, 2012). Palei kuulub rahvusvahelisse PEN-klubisse, Venemaa ja Moskva Kirjanike Liitu ning Hollandi Kirjanike ja Tõlkijate Liitu. Palei esineb ühemehesõu stiilis performance'itega, milles ühendab oma tekstide ettekandmise muusika ja fotodega. Marina Palei ametlik koduleht
Alona Kimhi

Alona Kimhi (heebrea keeles אלונה קמחי; sündinud 1966 Lvivis) on Ukrainast pärit Iisraeli kirjanik ja näitleja. Alona Kimhi sündis Ukraina NSVs, ent emigreerus 1972. aastal koos perega Iisraeli. Eesti keeles on Kalle Kasemaa tõlkes ilmunud Alona Kimhi kaks novelli, "Kuuvarjutus" ja "Õudulaul ehk Mor Alkabetsi äpardunud võõrutus" (Loomingu Raamatukogu 12–13, 2010). Alona Kimhi Heebrea kirjanduse tõlkimise instituudi lehel
Tiik (perekonnanimi)

Tiik on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Tiik 279 inimesel (128 mehel ja 151 naisel). Perekonnanimede levikult on Tiik meeste puhul 583. ja naiste puhul 528. kohal. Aksel Tiik, spordiajaloolane Hans Tiik, kohtunik Heino Tiik, kergejõustiklane ja spordiarst Kalju Tiik, spordiorganisaator ja ajakirjanik Leo Tiik, majandusgeograaf Simmu Tiik, diplomaat Vaike Tiik, kunstiteadlane https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/Tiik[alaline kõdulink]
Mukura

Mukura on mitme asula nimi: Mukura, asula Ugandas Ngora ringkonnas Mukura, asula Ugandas Soroti ringkonnas Mukura, asula Ugandas Kumi ringkonnas Mukura, asula Kamerunis Loodepiirkonnas Mukura metsakaitseala Mukura oja
Ex officio

Ex officio on ladinakeelne väljend, mis tähendab 'oma kohustusi täites'. Õigusteaduses nimetatakse ex officio'ks olukorda, kus isikul on ametiseisundi tõttu pädevus, kohustus või kuuluvus mõnda kogusse. Nii on näiteks Vabariigi presidendil ex officio pädevus riigi esindamisel riiklikus välissuhtluses.
Rutsiro

Rutsiro on asula Rwanda Lääneprovintsis, Rutsiro ringkonna keskus. Rutsiro asub umbes 7 km kaugusel Kivu järve idakaldast. Umbes 15 km Rutsirost ida pool on Mukura metsakaitseala.
Yaba vald

Yaba vald on vald Burkina Faso keskosas Nayala provintsis. Yaba naabervallad on Bagare, Godir, Didir, Tougan, Kougny, Toma ja Gassam. Nendest kolm viimast kuuluvad Yabaga samasse provintsi. Valla keskus on Yaba (6600 elanikku), suuremad asulad on veel Biba (3500), Bounou (3100) ja Siellé (3000). Valla 23 asulas elab kokku 31 579 inimest (2006).
Rutsiro ringkond

Rutsiro ringkond on 2. järgu haldusüksus (akarere) Rwanda Lääneprovintsis. Rutsiro ringkonna alale jääb Bugarura saar Kivu järves. Ringkonna halduskeskus on Rutsiro. Ringkond jaguneb 13 sektoriks (imirenge): Boneza, Gihango, Kigeyo, Kivumu, Manihira, Mukura, Murunda, Musasa, Mushonyi, Mushubati, Nyabirasi, Ruhango and Rusebeya. Rutsiro ringkonnas on 80 algkooli ja 14 keskkooli. Murundas on haigla. Kasvatatakse banaani, kohvipuud, maisi, jahumaniokki, ube; peetakse veiseid, kodukitsi, lambaid, sigu, mesilasi. Rutsiro ringkonda jääb Mukura metsakaitseala. Rutsiro ringkonna koduleht
Zoolaatria

Zoolaatria ehk loomakummardamine (kr zōon 'loom' + latreia 'kummardamine, kultus') on loomade jumalustamine ja austamine. Egiptuse usundis olid zoolaatria objektideks nt krokodill, kass, härg Apis. Erinevalt totemismist esineb zoolaatria polüteistlikes jumalausundeis. Zoomorfism Totemism EE 9. köide, 1996. Kulmar, T., 2006. Üldine usundilugu: religiooniteaduse põhimõisted. Tartu ülikooli kirjastus. Lk 104
Moderniseerimine

Moderniseerimine ehk nüüdisajastamine (ka ajakohastamine, nüüdistamine, uuendamine) on traditsioonilise ühiskonna ja selle majanduse nüüdisajastamine. Moderniseerimist on 20. ja 21. sajandil seostatud peamiselt industrialiseerimise ja urbaniseerumisega. Teoreetiliste vaadete kompleksi, mis käsitleb traditsioonilise ühiskonna muutumist oluliselt uuemaks, kas industriaal- või infoühiskonnaks, nimetatakse moderniseerimisteooriaks. Moderniseerimisinvesteering Moderniseerimisteooria Modernism U. Mereste, 2003. Majandusleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Köide I (A–M). U. Mereste, 2003. Majandusleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Köide I (A–M).
Tay Zonday

Tay Zonday (õieti Adam Nyerere Bahner; sündinud 21. mail 1982 Minneapolises) on Ameerika Ühendriikide laulja ja näitleja. Ametlik koduleht Tay Zonday andmekogus IMDb (inglise)
Lumpenproletariaat

Lumpenproletariaat (saksa keeles Lumpenproletariat < Lumpen - 'kalts') on kaltsakproletariaat, deklasseerunud kiht antagonistlikus, eelkõige kapitalistlikus, ühiskonnas: hulkurid, pätid, kerjused, vargad, röövlid, prostituudid jne. Isikud, kes on kaotanud kõik põhilised "kõrgemate" klasside tunnused; "allakäinud", ühiskonna seadusi ignoreerivad isikud. Koos väikekodanluse ja intelligentsiga moodustab ta anarhismi sotsiaalse baasi. Karl Marxi ja Friedrich Engelsi käsitluse kohaselt "vana ühiskonna põhjakihi kõdunemise passiivne saadus". ENE, 1971: "K-i [kaltsakproletariaati] iseloomustab poliitiline ja sotsiaalpsühholoogiline ebapüsivus, võimetus organiseeritud poliitiliseks võitluseks ja kaldumine avantürismi." Dekadents Proletariaat Sotsiaalne klass
Interstadiaal

Interstadiaal on lühiajaline soojenemisperiood jääajal. Stadiaal Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus
Inimmõju

Inimmõju (loodusele) ehk antropogeenne mõju (loodusele) on inimkonna või mõne tema osa mõju looduskeskkonnale (eeskätt biosfäärile); inimmõju on looduskasutuse paratamatu kaasnähtus. Ürginimese mõju loodusele oli võrreldav bioloogilise liigi mõjuga, ka kiviajal oli inimmõju kohalik (ülekarjatamine, üleküttimine). Peaasjalikult tehnika areng]]u tõttu on tänapäeval inimmõju muutunud globaalseks ja ohustab iseenda elukeskkonda. Tehnika arengut võib näha teaduse arengu tulemusena. Inimmõju võib olla kas tahtlik (nt maaparandus, rekultiveerimine) või tahtmatu (nt metsapõleng, saastamine). Tahtlik inimmõju võib olla ka positiivne (nt geotehnosüsteem kaudu), tahtmatu on aga enamasti negatiivne. Inimmõju uurimiseks on loodud mitmeid rahvusvahelisi ühenduse, nt Rooma Klubi, Valitsustevaheline Kliimamuutuste Nõukogu (IPCC), SCOPE. Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus
Jüri Kask

Jüri Kask (sündinud 12. juulil 1949 Kolga-Jaanis) on eesti maalikunstnik. Ta on õppinud (aastani 1961) Lalsi algkoolis, seejärel Viljandi 4. 8-klassilises Koolis, aastast 1965 õppis ta Tartu Kunstikoolis, mille lõpetas aastal 1969. Aastal 1974 lõpetas ta maalikunstnikuna ERKI ning on alates 1976. aastast tegutsenud vabakutselise kunstnikuna. 2001. aastast on ta Tartu Ülikooli kultuuriteaduste ja kunstide instituudi joonistamise, maalimise ja kompositsiooni lektor. Viljelenud maali, monumentaalmaali, graafikat ja skulptuuri. Jüri Kask on Eesti maalikunstis üks järjekindlamaid geomeetrilise abstraktsiooni järgijaid. Lisaks enam kui 40 isikunäitusele on Kask osalenud paljudel ühis- ja kuraatorinäitustel Eestis ja välisriikides ning kureerinud tudenginäitusi. 2018. aastal pälvis teose "Lööb lakke" Kunstnike Liidu aastanäitusel "Juubelikevad 2018" Tallinna Kunstihoones ja sellele eelnenud mahuka isikunäituse "Pikalt ja pidevalt" eest Tartu Kunstimajas Konrad Mäe preemia. Eesti Kunstnike Liidu liige aastast 1979, Eesti Maalikunstnike Liidu liige aastast 1992. 1965 diplom vabariiklikult õpilastööde näituselt Tallinnas (I ja II koht) 1970 ÜTÜ vabariiklik kunstipreemia 1978 Eesti Kunstnike Liidu noortekoondise aastapreemia 1981 ja 1988 Eesti Kunstnike Liidu maali aastapreemia 1992 Kristjan Raua preemia 1992 Eesti Vabariigi kultuuripreemia 1993 Leedu kultuuriajakirja Kulturos Barai eripreemia Vilniuse maalitriennaalil 2005 Sadolini kunstipreemia 2009 Ado Vabbe nimeline stipendium 2011 Kolga-Jaani valla aukodanik 2018 Konrad Mäe preemia "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. juuni 2007. Vaadatud 16. mail 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Konrad Mäe preemia laureaat on Jüri Kask". err.ee. 31.10.2018. Vaadatud 31.10.2018. Ants Juske. "Jüri Kask vaatab endasse ja tagasi". EPL, 8. november 2007