laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Alarich I

Alarich I (ladina keeles Alaricus; umbes 370 – 410) oli läänegootide kuningas 395–410. Muinaspõhjakeelne Alrekr tähendab 'kõige' või 'kõigi valitsejat'. Alarich juhtis 394. aastal Ida-Rooma keiser Theodosius I liitlasena Frigiduse lahingus läänegootide vägesid, kus aitas alistada keiser Eugeniuse vägesid, mida juhtis frangi päritolu väejuht Arbogast. Gootide kaotused olid suured. Alarich oli pärast Theodosius I surma 395. aastal pettunud, kui temast ei saanud Rooma armee väejuhti. Ta algatas Balkani poolsaarel mitu röövretke, mida vahel toetasid ka kohalikud roomlased. 401. aastal otsustas ta tungida Itaaliasse, purustas 402. aastal Mediolanumit (Milano) valvanud Rooma väed, asus linna piirama ning pidas kolm lahingut Rooma väepealiku Stilicho vägedega, kus kumbki pool ei saavutanud otsustavat võitu. Alarich lahkus Itaaliast Illyricumi suunas. 405. aastal soovis Stilicho temaga rahu sõlmida ning pakkus talle Rooma armee magister militium′i ametikohta, mida aga Konstantinoopoli keisrivõim ei tunnistanud. Alarich piiras 408. aastal Rooma linna, mis oli kaotanud oma tähtsuse, kuna Lääne-Rooma keisririigi pealinnaks oli 402. aastast olnud Ravenna, sest Lääne-Rooma keiser Honorius andis seal välja seadusi. Temaga liitusid ka endised Stilicho sõdurid. Alarich lahkus pärast väärtesemete ja raha saamist. 410. aasta suvel pöördus ta tagasi Rooma, vallutas linna sama aasta 24. augustil ning lasi seda kolm päeva rüüstata. Lisaks röövis ta Lääne-Rooma keisri (395–423) Honoriuse õe Galla Placidia. Pärast Rooma rüüstamist liikus Alarichi sõjavägi läbi Calabria piirkonna Põhja-Aafrika poole. Teel sinna nakatus Alarich, tõenäoliselt malaariasse, ja suri kõrges palavikus olles Cosenza linnas. 6. sajandil elanud ajaloolase Jordanese järgi maeti Alarich läänegootide kombe kohaselt Busento jõe põhja. Jõgi juhiti orjade abil ajutiselt voolusängist kõrvale ja Alarich maeti koos suure hulga sõjasaagiga (sealhulgas väidetavalt ka 70. aastal Jeruusalemma templist varastatud menoraaga) jõe põhja kaevatud hauda. Hiljem kõik orjad hukati, et nad ei saaks haua asukohta paljastada. Alarich I hauda ja mainitud aardeid on pikka aega otsitud, teiste hulgas ka näiteks SS-i juhi Heinrich Himmleri poolt, kuid seni edutult. Bütsants Läänegootide kuningriik Moorhead, John. The Roman Empire Divided, 400–700. Harlow, London jpt., 2013, lk 42–43. Goldsworthy, Adrian. How Rome fell: death of a superpower. New Haven, London, 2009, lk 294–295. Moorhead, John, lk 42–43. Kristina Killgrove (14.03.2016). "Warlord Who Caused The Fall Of Rome Was Killed By Malaria, New Research Shows". Forbes (ingliskeelne). Vaadatud 07.04.2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Megan Hamilton (15.12.2018). "All You Need to Know About the Mystery of the Visigoth King Who Inspired Hitler and Reversed the Flow of a River". History Collection (ingliskeelne). Vaadatud 08.04.2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Tribhuvani rahvusvaheline lennujaam

Tribhuvani rahvusvaheline lennujaam on rahvusvaheline lennujaam Nepalis, 5,6 kilomeetri kaugusel Katmandu keskusest idakagus. 1949. aastal rajatud lennuväli kandis algselt asukoha järgi nime Gaucharani lennujaam (गौचरण विमानस्थल). Kuningas Mahendra Bir Bikram Shah Dev pühitses lennujaama sisse 1955. aastal. 1955. aasta 15. juunil anti lennujaamale kuningas Tribhuvani nimi, rahvusvaheline lennujaam alates 1964. aastast. "TRIBHUVAN INTL". World Aero Data. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. oktoober 2012. Vaadatud 13. mail 2015.  Tribhuvani rahvusvaheline lennujaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ametlik koduleht (inglise keeles)
Helen DeWitt

Helen DeWitt (sündinud 1. jaanuaril 1957 Takoma Parkis Marylandi osariigis USAs) on Ameerika Ühendriikide romaanikirjanik. Tema romaanidest on pälvinud kriitikutelt rohkem kiitust "Viimane samurai" ("The Last Samurai", 2000), "Your Name Here" (2007) ja "Lightning Rods" (2012). Ta elab Berliinis. DeWitti lapsepõlv möödus peamiselt Ladina-Ameerikas (Mehhikos, Brasiilias, Colombias ja Ecuadoris), kuna ta vanemad olid USA diplomaadid. Ta õppis aasta Northfield Mount Hermoni koolis, siis Smith College'is ning seejärel Oxfordi ülikoolis, kus õppis klassikalist filoloogiat (algul Lady Margaret Hallis ja hiljem Brasenose College'is) ning mille lõpetas filosoofiadoktori kraadiga. DeWitti tuntuim teos on ta debüütromaan "Viimane samurai" (2000; eesti keeles 2002. aastal kirjastuses Varrak Lia Rajandi tõlkes). Romaani kirjutamise ajal töötas ta eri ametites, näiteks sõnaraamatukoostaja, ajalehetoimetuses kiirkirjutaja, sõõrikumüüja ja pesulateenindajana. Ta töötas paralleelselt mitme romaani kallal, kuni 1998. aastal lõpetas "Viimase samurai", mis oli ta 50. käsikiri. 2005. aastal tegi ta koostööd Londonis tegutseva maalikunstniku Ingrid Kermaga, kirjutades näituse "Blushing Brides" jaoks teose "limit5". 2012. aastal ilmus DeWitti teine romaan "Lightning Rods" Inglismaal Buckinghamshire'i krahvkonnas High Wycombe'is tegutsevas väikekirjastuses And Other Stories, kriitikas pälvis see ohtralt kiitust. Hiljuti omandas "Viimase samurai" filmiõigused Tom Dey.[viide?] Lõik valmivast romaanist, mille tegevus toimub Kanadas Manitoba provintsis Flin Flonis, ilmus kirjandusteemalises veebiajakirjas Open Book: Ontario artikli järel, mis kõneles valmivast romaanist ja DeWitti raskustest kirjastaja leidmisel. Tema lühijutt "Climbers", mis vaatleb kunstiliste ideaalide ja ärilise reaalsuse konflikti kirjaniku elus, ilmus ajakirjas Harper's novembris 2014. "Viimane samurai" ("The Last Samurai"; New York: Hyperion, 2000; ISBN 0-7868-6668-3) "Lightning Rods" ("High Wycombe: And Other Stories", 2012; ISBN 978-1-908276-11-7) http://www.goodreads.com/author/show/110897.Helen_DeWitt And Other Stories, Helen DeWitt Vaadatud 23. jaanuaril 2013. Macgowan, James (15.10.2000). "After 50 attempts, Helen DeWitt's brainy prose gets brawny cash advances". The Ottawa Citizen. CanWest Interactive. Carter, Helen (10 October 2012). "Independents' day? Small presses make up 50% of Booker shortlist" The Guardian. Accessed 2 May 2013. http://www.andotherstories.org/book/lightning-rods/ Vaadatud 23. jaanuaril 2013. Helen DeWitt on Writing, Flin Flon and the Canadian Personality harper's magazine vol.329 No. 1974. Helen DeWitti koduleht Your Name Here! lühikokkuvõte Helen DeWitti blogi n+1
Eesti Mükoloogiaühing

Eesti Mükoloogiaühing asutati 23. detsembril 1963 Eesti Looduseuurijate Seltsi mükoloogia sektsioonina. 16. aprillil 2000 nimetati ümber Eesti Mükoloogiaühinguks. Ühingusse kuuluvad nii elukutselised kui ka harrastusmükoloogid ehk seeneuurijad. Tööd koordineerib kaheks aastaks valitav kaheliikmeline juhatus, kuhu kuuluvad esimees ja sekretär. Ühingu korraldatavad traditsioonilised üritused on kevadised ja sügisesed seenelaagrid erinevates Eesti piirkondades ning talvine ettekande koosolek “Actiones”. Ühing on koostöös Tartu Ülikooli ja Eesti Maaülikooli mükoloogidega korraldanud rahvusvahelist Balti mükoloogide ja lihhenoloogide sümpoosioni, mis esmakordselt toimus 1959. aastal Tartus ja viimati 2008. aastal Saaremaal (XVII sümpoosion). Ühing annab koostöös ELUSi ja Tartu Ülikooliga välja rahvusvahelist ajakirja Folia Cryptogamica Estonica. Lisaks osalevad ühingu liikmed seenepäevade, seeneretkede ja seenenäituste korraldamisel. Aasta seen mükoloogia Eesti Mükoloogiaühingu koduleht
Bljuma Zeigarnik

Bljuma Wulfovna Zeigarnik (Блюма Вульфовна Зейгарник; neiupõlvenimi Gerstein; 9. november 1901 Prienai – 24. veebruar 1988 Moskva) oli Saksa ja hiljem Nõukogude Liidu patopsühholoog. Ta oli tegev Berliini eksperimentaalpsühholoogia koolis, kus oli Kurt Lewini õpilane; pärast emigreerumist Nõukogude Liitu kuulus Lev Võgotski kaastööliste ringi. Zeigarnik oli sõjajärgse Nõukogude Liidu eksperimentaalse psühhopatoloogia rajaja. Ta avastas Zeigarniku efekti, mis lühidalt tähendab, et lõpetamata asjad püsivad paremini mälus. Ta sündis Prienais Leedus juudi päritolu perekonnas. Ta oli pere ainus laps. Tema isa Volf Gerstein pidas samas linnas poodi. Zeigarniku vanemad olid haritud ja intelligentsed ning kohalikus kogukonnas hinnatud inimesed. 1916. aastaks läbis Bljuma algklassid ning jätkas õpinguid tüdrukute gümnaasiumis Minskis. Tema õpingud katkestas haigestumine meningiiti. Kuigi haigus ähvardas teda invaliidistada, tuli ta sellest välja ning jätkas eratuutorite abiga oma haridusteed ning lõpetas 1918. aastal 7. klassi kuldmedaliga. Bljuma soovis haridusteed jätkata ja valmistus õppima ülikoolis. Selleks pidi ta aga juurde võtma aineid, mida õpetati vaid poiste gümnaasiumides. Raamatukogus õppides tutvus ta Albert Zeigarnikuga. Nad abiellusid 1919. aastal. Pärast seda suundusid noored Euroopasse õppima. 1922. aastal võeti Bljuma vastu Berliini Ülikooli filosoofia osakonda. Ta lõpetas Berliini Ülikooli 1925. aastal, kuid jätkas seal töötamist. 1927. aastal sai ta ka doktorikraadi. Töö oli Zeigarniku efektist ja selle juhendaja oli Kurt Lewin. Berliinis töötas ta 1931. aastani, siis kolis paar Moskvasse ning Zeigarnik töötas koos Lev Võgotskiga Eksperimentaalse Meditsiini Instituudis Venemaal (AUIEM). II maailmasõja ajal oli ta Aleksandr Luria assistent peavigastuste ravimise alal. Ta oli Moskva Ülikooli psühholoogia osakonna ja psühhopatoloogia seminaride kaasasutaja. Zeigarnik suri Moskvas 1988. aastal 87-aastaselt. Zeigarniku tuntud õpilane on Alla Holmogorova(ru). Zeigarniki efekt tähendab, et inimesed mäletavad lõpetamata ülesandeid/tegevusi paremini kui tehtud ja lõpetatuid. See võimaldab järeldada, et õpilased, kes teevad õppimises pause (tegelevad mõne teise ainega, mängivad jne), mäletavad materjali paremini, kui need, kes õpivad ühes osas. saksa keeles 1927: Das Behalten erledigter und unerledigter Handlungen. Psychologische Forschung 9, 1-85. inglise keeles 1965: The pathology of thinking. New York: Consultants Bureau Enterprises. 1972: Experimental Abnormal Psychology. New York: Plenum Press. 1984: Kurt Lewin and Soviet psychology. Journal of Social Issues 40, 193. vene keeles Патопсихология ̣(Patopsühholoogia) http://kratovo.livejournal.com/10302.html
Karula valla lipp

Karula valla lipp on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Karula valla lipp. Lipp kinnitati 14. septembril 1994. Lipu kavandi autor on kunstnik Linda Tamm. Karula valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Valge, pealt poolt laineline laid kolme laineharjaga jagab kanga horisontaalselt roheliseks ja siniseks väljaks. Ülemine väli on roheline ning sellel on kõrvuti kolm valget kuuske, iga laineharja kohal üks. Lipu alumine väli on sinine. Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm. Valla lipp heisati järgmise korra alusel: Alaliselt vallavolikogu ja vallavalitsuse haldushoonel. Ajutiselt valla pidupäevadel ja muudel avalikel üritustel. Hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti. Kui valla lipp heisatakse koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi, mõne Eesti maakonna, valla, linna või muu lipuga, asub valla lipp lipurivi tagant vaadatuna vasakul teise riigi või Eesti riigilipust, kusjuures maakonnalipud asuvad linnade ja valdade lipurivi tagant vaadates paremal. Valla lipu heiskamine vallale kuuluvatel hoonetel ja maa-aladel tehakse kohustuslikuks volikogu otsuse või vallavalitsuse korraldusega. Kasutamiskõlbmatuks muutunud valla lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele. Karula valla vapp Valga maakond Karula valla sümboolika valla kodulehel Karula valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Laine (reisilaev)

Laine oli Nõukogude Liidus valmistatud ja hiljem Eesti NSV Vetelpäästeühingule kuulunud projekt 1862 tüüpi reisilaev. Algne nimi oli Sulak. Laev ehitati 1963 Bakuus ja sai nimeks Sulak. Kokku valmistati kolm seda tüüpi reisilaeva, millest Sulak oli esimene. Algul sõitis laev Kaspia merel, kodusadam oli Astrahan. 1969. aastal toodi laev Eestisse, sai nimeks Junga ja hakkas kuuluma Tallinna Pioneeride Palee juures tegutsevale Noorte Meremeeste Klubile. 1972. aastal anti aga edasi vetelpäästeühingule ja sai nimeks Laine. Alates 1972. aasta maist alustas Laine vetelpäästjate õppe-reisilaevana merereise Soome lahele ja Läänemerele Leningradist Klaipedani. Kodusadam oli Tallinn. Reisijad omandasid tavaliselt umbes nädala jooksul vetelpääste algteadmisi. Nõukogude okupatsiooni lõpuks jäi Laine seisma ja laeva omanikud hakkasid vahetuma. 1991. aastal sai laeva nimeks Maine, 1992. aastal aga läks Rootsi lipu alla nimega Queenie. 2005. aastal lammutati laev Rootsis. Pikkus 68,7 m Laius 9,6 m Süvis 1,7–2,6 m Peamasinad 2x 420 hj Ida-Saksamaal valmistatud diiselmootorit Kiirus 11,3 sõlme Sõidukaugus 1000 miili Kajutikohti 128 Meeskond 26 Laine oli väiksemat tüüpi reisilaev magamiskajutitega. Kokku võttis laev hiljem kruiisi tüüpi reisideks peale 120 reisijat, kellele oli 35 kajutit. Neist 9 kajutit olid 2-kohalised, ülejäänud 4-kohalised. Laeval oli bassein ja kohvik-restoran. Projektis oli ette nähtud ka punanurk meeskonnale. Väga väike süvis lubas sõita jõgedele, kuid suur parda kõrgus ja ballast ka lainetuses rannikulähedasel merel. Süvist oli võimalik muuta ballastitankidega, mille mahutavus oli 400 t. Kaks peamasinat käitasid ühte sõukruvi. Oli ka kolm abimasinat ja lisaks üks abimasin paaditekil tagavarana. Laeval oli 8 veekindlat sektsiooni. "Juuli museaal: õppe-reisilaev Laine rinnamärk. 3. juuli 2017". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuli 2017. Vaadatud 4. juulil 2017. taskukalender Laine fotoga Laine navigatsioonihooaja voldik freetphoto.ru Kruiznik.ru - materjal laeva kohta raamatust "Новые суда морского флота"
Saalkirik

Saalkirik (ka ühelööviline kirik) on lihtne ühelööviline ja põhiplaanilt ristkülikukujuline kirikutüüp; enamasti võlvimata, ent kui võlv esineb, siis võlvitoed ei eendu seinapinnast. Ka Trieri Aula Palatina on ehituslikult saalkirik Stuttgardi kirik on algselt saalkirik, millele hiljem lisati kitsad kabelilöövid Oslo toomkiriku ristikujuline saalkirik Võlvimata saalkirik Garzis Mustvee kirik on saalkirik Torma Maarja kiriku sisevaade läände Tudulinna vana kirik oli tüüpiline tornita saalkirik Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, Tallinn 2001. Lk 388.
Bartıni provints

Bartıni provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Põhja-Türgis. See asub Musta mere ääres. Provintsi keskus on Bartın. Amasra ringkond Bartıni ringkond Kurucaşile ringkond Ulusi ringkond Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. Bartıni provintsi koduleht (türgi keeles)
Heinrich von Kleist

Bernd Heinrich Wilhelm von Kleist (18. oktoober 1777 Frankfurt Oderi ääres – 21. november 1811 Potsdami lähedal) oli saksa romaani- ja näitekirjanik ja publitsist. "Lõhutud kruus" (tõlkija Paul Viiding) "Heilbronni Katak"e (tõlkijad Paul Viiding ja Mati Sirkel)
Katalepsia

Katalepsia on inimese seisund, mille korral tema keha või osa kehast on pikemat aega jäigalt ühes asendis, mida tavaseisundis võib olla raske hoida. Seejuures ei saa inimene asendit tahtlikult muuta. Hingamine ja muud kehatalitlused võivad olla aeglustunud. Katalepsia võib kaasneda näiteks skisofreenia, hüsteeria või Parkinsoni tõvega. Katalepsia võib esineda ka sügavas hüpnoosis. Katalepsiat võib põhjustada suur lihasepinge, pidurdus aju liigutuskeskustes või tahte vähene aktiivsus. Eesti Entsüklopeedia. http://entsyklopeedia.ee/artikkel/katalepsia2 (vaadatud 10.05.2015). Miller, Ronald (2005). Miller's Anesthesia. New York: Elsevier/Churchill Livingstone
Nikita

Nikita on eesnimi. See on venepärane mehenimi ja Indias naisenimi (Nikitā). Lääne-Euroopas ja USA-s on seda 20. sajandi lõpupoole hakatud kasutama ka naisenimena (eeskujuks Elton Johni populaarne laul "Nikita", mille videos Nikita oli naine, ja võib-olla ka Luc Bessoni film "Nikita", kus Nikita on naispeategelane). 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Nikita 2808 mehel ja 5 naisel. Nikita on Eestis populaarsuselt 49. mehenimi. Nikita oli keskmiselt 16 aasta vanune (mediaanvanus oli 14). Kõige populaarsem oli eesnimi Nikita vanuserühmas 15–19, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 80,71 ning Ida-Viru maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 52,69. 2018. aastal pandi Eestis eesnimi Nikita 64 vastsündinule ning see oli populaarsuselt 9. poeglaste nimi. Nikita Hruštšov Nikita Mihhalkov Nikita Andrejev Nikita Krjukov Nikita Koger Nikita Baranov Nikita Martõnov Nikita Koljajev Nikita Panin Nikita (Dobronravoff) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. detsember 2019. Vaadatud 28. detsembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 28. detsember 2019. Vaadatud 28. detsembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Kasepää vald

Kasepää vald oli kohalik omavalitsusüksus Jõgeva maakonna idaosas Peipsi rannikul. Vald liideti 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustatud Mustvee vallaga. Vald piirnes idas Peipsi järvega, lõunas Pala vallaga, läänes Saare vallaga, põhjas Torma valla ja Mustvee linnaga. Vald asus Eesti ja seega ka Euroopa Liidu maismaa idapiiritsoonis. Kasepää vallavanem oli Jüri Vooder. Naabervaldadest eraldasid Kasepää valda suured metsa- ja soomassiivid. Metsa- ja metsastuvate maade osakaal oli üle poole valla territooriumist. Kasepää vald oli pinnamoelt madal ja tasane, puudusid kõrgemad pinnavormid. Valla maad olid üldiselt liigniisked. Kohati olid need ajutiselt Peipsi poolt üle ujutatud. Valla lõunaosas suubus Peipsi järve Kullavere (Omedu) jõgi. Valla elanikkond vähenes pidevalt. Kui 1970. aastal elas vallas 2058 inimest, siis 1996. aastal oli elanikke 1580. 1996. aastal prognoositu kohaselt pidi elanike arv langema 2011. aastaks 1490-ni Tegelikult elas juba 2000. aastal vallas vaid 1485 elanikku. Külad: Kaasiku, Kasepää, Kükita, Metsaküla, Nõmme, Omedu, Raja ja Tiheda. Vald moodustati 1992. aasta 30. aprillil. Aastatel 1992–1998 kandis Kasepää vald Raja valla nime. Eesti omavalitsuste haldusreformiga moodustati 2017. aastal Avinurme valla, Kasepää valla, Lohusuu valla, Mustvee linna ja Saare valla ühinemisel uus haldusüksus – Jõgeva maakonda kuuluv Mustvee vald. 7 km pikkune tänavküla Raja vanausuliste palvemaja Samovarimuuseum näitus "Peipsi järve elu tuba" – püsinäitus, mis jagab teavet Peipsi järve looduslike tingimuste kohta ja annab ülevaate Peipsi-äärsest eluolust. Näitus tutvustab Peipsi järves elavaid kalaliike – kokku saab näha 35 liiki kalade mulaaže. Peipsi järve kujutab ja iseloomustab ligi 4 m pikkune ja 1,4 m laiune kolmemõõtmeline makett, millelt leiab suuremad Peipsi-äärsed asulad, majutuskohad, muuseumid, vaatetornid ja palju muud põnevat. Näituselt saab teadmisi ka näiteks järve toiduahelast, kala arengust, elustikust – kaanidest sinivetikateni jne. Lisaks on näitusel palju mängulisi, osalusvõimalust pakkuvaid eksponaate: saab mängida linnubingot, panna kokku Peipsi puslet, proovida jalga kalamehesäärikuid jne. Näituse saatetekstid on eesti, vene ja inglise keeles. Näitus asub Tiheda külas aadressil Sõpruse 84. Kükita vanausuliste palvemaja Maakatastri statistika, vaadatud 31.12.2020. Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014 Kasepää valla arengukava[alaline kõdulink].PDF. Kasepää 2008. Vaadatud 06.12.2012 Kasepää vald www.jogevakoostookoda.ee Avinurme valla, Kasepää valla, Lohusuu valla, Mustvee linna ja Saare valla osas haldusterritoriaalse korralduse ja Vabariigi Valitsuse 3. aprilli 1995. a määruse nr 159 „Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu kinnitamine“ muutmine (vastu võetud 26.01.2017) www.riigiteataja.ee
Billy Graham

William Franklin Graham (7. november 1918 Charlotte, Põhja-Carolina – 21. veebruar 2018 Montreat, Põhja-Carolina) oli Ameerika Ühendriikide vaimulik, kõige tuntum kristlik evangelist USA-s, paljude raamatute autor. Ta tegutses Lõuna Baptistide Konventsioonis ja oli mitme USA presidendi vaimulik nõuandja. Ta sündis neljalapselise pere vanima lapsena, tal oli vend ja kaks õde. Ta lõpetas aastal 1936 keskkooli (Sharon High School), misjärel asus õppima Bob Jonesi Ülikoolis, mis toona asus Clevelandis Tennessees. Tal on omanimeline täht Hollywoodi kuulsuste alleel. Ta abiellus 13. augustil 1943 Ruth Belliga (10. juuni 1920 – 14. juuni 2007), kelle vanemad olid presbüterlastest misjonärid Hiinas. Neil sündis viis last: Virginia Leftwich Graham (1945), Anne Graham Lotz (1948), Ruth Graham (1950), Franklin Graham (1952), kes võttis hiljem üle isa töö, ja Nelson Edman Graham (1958). Ta põdes aastast 1992 Parkinsoni tõbe. Tal on olnud eesnäärmevähk. Ta külastas 1984. aasta sügisel Nõukogude Liitu ja viibis Eestis kolm päeva. Ta jutlustas Tallinnas Oleviste kirikus, kus kuulajaskond ulatus arvatavalt 4500 inimeseni. 25 aastat hiljem, mais 2009 oli Tallinnas ta poeg Franklin Graham, kes oli peakõneleja Saku Suurhallis toimunud üritusel "Lootuse festival". Eesti keeles on ilmunud mitu Billy Grahami raamatut, tuntuim neist on "Rahu Jumalaga", mis ilmus juba Nõukogude okupatsiooni ajal põrandaaluse tõlkena. 1982 – Templetoni auhind "Maailm leekides", "Inglid", "Rahu Jumalaga", "Harmagedoni poole", "Püha Vaim", "Surmaga silmitsi ja elu pärast surma". "Pilgrim Preacher: Billy Graham, the Bible, and the Challenges of the Modern World". Museum of the Bible. 21.04.2020.
Keskväljak

Keskväljak on asula keskel paiknev väljak.
Udo Tarve

Udo Tarve (kuni 19.08.1936 Pintsel; 30. aprill 1934 – 16. märts 1979) oli eesti biokeemik ja maletaja, Tartu Ülikooli professor. Tarve lõpetas 1953. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1959. aastal Tartu Ülikooli, oli aastast 1963 kuni surmani sealsamas õppejõud, kaitses 1976. aastal meditsiinidoktori kraadi. Stažeeris 1965–66 Bratislava ja 1969–70 Arhusi ülikoolis. Ta uuris ammoniaagi toimet aju energiavahetusele. Maletama hakkas Udo Tarve koolipõlves, 1952 tuli ta Eesti koolinoorte meistriks. Hiljem võitis ta Eesti meistrivõistlustel 1956 hõbeda ning 1969, 1971 ja 1972 pronksi. 1950. aastate lõpust kuulus ta nii üleliidulistel turniiridel kui ka Eesti-Soome maavõistlustel Eesti koondisse. Tarve võttis osa rahvusvahelisest turniirist "Tallinn 1969" (12.–13. koht). 1968. aastast meistersportlane. "Udo Tarve (1934–1979) haud", Tartu kultuuriväärtusega asjade ja -mälestiste register Udo Tarve ESBLis Udo Tarve foto Tartu 1. keskkooli malemeistrina (märts 1952), Rahvusarhiiv
Vladimir Fainberg

Vladimir Fainberg (19. mai 1894 Polotsk – 2. jaanuar 1971 Tartu) oli Eesti arstiteadlane, meditsiinidoktor (1945), Tartu Ülikooli professor (1963). 1959–70 oli Fainberg Tartu Ülikooli sünnitusabi ja günekoloogia kateedri juhataja. Ta uuris loote arengut, emakavälist rasedust ja emakavähki ning võttis kasutusele uusi meetodeid loote südamelöökide kuulamiseks, vaagna mahu määramiseks jm. Vladimir Fainbergi (1894-1971) haud, Tartu kultuuriväärtusega asjade ja -mälestiste register
Endel Laasik

Endel Laasik (19. veebruar 1921 Tähtvere vald – 3. oktoober 1985 Tartu) oli eesti õigusteadlane, Tartu Ülikooli professor. Ta lõpetas 1950. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 1982 Eesti NSV teeneline jurist http://entsyklopeedia.ee/artikkel/laasik_endel
Enn Altosaar

Enn Altosaar (4. august 1929 – 3. jaanuar 1986) oli eesti tehnikateadlane, Eesti NSV teeneline insener. Ta lõpetas aastal 1948 Tartu 6. Keskkooli, aastal 1953 Eesti Põllumajanduse Akadeemia majandusteaduskonna ja aastal 1965 Leningradi Põllumajandusinstituudi aspirantuuri, ta oli aastast 1965 tehnikakandidaat. 1983 Eesti NSV teeneline insener Enn Altosaare lühielulugu