laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kollatähn-loigukiil

Kollatähn-loigukiil ehk kollane loigukiil (Sympetrum flaveolum) on loigukiili perekonda kuuluv kiililine. Tema liiginimi flaveolum tähendab ladina keeles kollakat. Nimi on pandud niisugune sellepärast, et tema tiibadel on palju kollakat värvi. Kiil elab Euroopas, Siberis, Kaug-Idas, Ees- ja Kesk-Aasias. Ta on laiades piirkondades levinud ja mõnel pool isegi massiline. Kuid Briti saartel ta ei ela. Mõnel aastal (1906, 1926, 1845, 1953 ja 1995) toimus Inglismaale kollatähn-loigukiilide invasioon ja moodustusid isegi väikesed kolooniad, kuid mõne aastaga surid need alati välja. Kiili pikkus on 33–35 mm, tagakeha pikkus 22–26 mm ja tagatiiva pikkus 25–29 mm. Tiibade alusel on suur kollakas laik. Mõnel emasel võib see laik olla vähenenud või isegi täiesti puududa. Jalad on kollakaspruunid. Isastel on rind punakaspruun või oranžkollane, küljed mustade triipudega, tagakeha pealt tumepunane ja alt must. Silmad on pealt punakaspruunid ja alt hallid. Emastel on nii rind kui tagakeha kollakaspruun, küljel jookseb tagakeha tipuni katkematu must triip. Emaste silmad on pruunid, alt hallid. Kollatähn-loigukiil lendab juuli lõpust septembri keskpaigani. Ta elab väikeste tiheda taimestikuga veekogude ääres, eelistades seisvat vett. Ta ei põlga ka aeg-ajalt kuivavaid veekogusid. Kodukohast võib ta kaugele lennata. Lend on alati kiire, aga mitte tugev. Eriti armastab ta elada sääskede paljunemiskohtades, sest sääsed on talle toiduks. Isastel on oma jahipiirkond. Emased munevad lennult. Nad munevad siis, kui nende tagakeha puudutab vett või märga taimestikku, ent neid on nähtud ka mune lennult väikeselt kõrguselt vette või niiskele taimestikule puistamas. Vastsed arenevad koos veetaimestikuga ja taluvad nii veekogu kuivamist kui jäätumist, suhteliselt hästi ka veereostust. Nende areng kestab ühe aasta. Isane Emane Emane Kollatähn-loigukiil andmebaasis eElurikkus
Proletariaadi diktatuur

Proletariaadi diktatuur on marksismi järgi kapitalistliku korra likvideerimise ja riigi purustamise tulemusel kehtestatava proletariaadi riigivõimu olemuse määratlus. Lenin nimetas proletariaadi diktatuuri ideed marksismi üheks kõige tähtsamaks ideeks riigiküsimuses. Proletariaadi diktatuuri kättevõitmine on marksismi järgi sotsialistliku revolutsiooni põhisisuks. Revolutsiooniline proletariaadi diktatuur oleks kapitalismilt sotsialismile ülemineku perioodi riik, mille funktsiooniks on töölisklassi võimu kasutamine vastupanu mahasurumiseks, võidu kindlustamiseks, kaitseks välisriikide sekkumise vastu. Marksismi järgi proletariaadi diktatuur ei tähenda ainult vägivalda. Tema peamine funktsioon peaks olema loov, ülesehitav. Proletariaat kasutab diktatuuri selleks, et koondada enese ümber laiad töörahva hulgad ja tõmmata nad kaasa sotsialistlikku ülesehitustöösse. Proletariaadi diktatuuri aluseks on töölisklassi ja talurahva liit, milles töölisklassile kuulub juhtiv osa. Marksismi järgi on proletariaadi diktatuur kõrgeim demokraatia tüüp — reaalne demokraatia töörahva jaoks, mille eesmärgiks on tõmmata rahvahulgad võimalikult ulatuslikult kaasa riigi ja ühiskonna juhtimisele. Peamiseks juhtivaks ja suunavaks jõuks proletariaadi diktatuuri süsteemis on kommunistide partei. Proletariaadi diktatuuri süsteemi kuuluvad mitmesugused massiorganisatsioonid: rahvaesinduse organid, ametiühingud, kooperatsioon, noorsooühingud ja teised organisatsioonid. Proletariaadi diktatuuri vormid võivad olla mitmekesised, sest nad sõltuvad konkreetsetest tingimustest. Mõiste "diktatuur" ei iseloomusta antud juhul riigivormi ega riigi poliitilist režiimi. Ajalooliselt esimeseks proletariaadi diktatuuri vormiks oli Pariisi Kommuun. Lenini järgi olid Nõukogud uus Proletariaadi diktatuuri vorm. Teoreetiliselt on võimalik Proletariaadi diktatuuri vormina ka parlamentlik vabariik. Koos sotsialismile üleminekuga toimub Proletariaadi diktatuuri riigi järkjärguline ülekasvamine üldrahvalikuks riigiks, mis on vajalik etapp teel ühiskonna kommunistliku omavalitsuse loomise poole. Diktatuur
Krusensterni riff

Krusensterni riff (inglise Krusenstern Reef) on müütiline saarestik Vaikses ookeanis Midway atollist lõunas. Selle avastas 11. oktoobril 1805 Juri Lisjanski ja see on nimetatud Adam Johann von Krusensterni auks. Rifi nime järgi nimetati Loode-Hawaii Krusensterni saarteks ehk Krusensterni rifiks (inglise Krusenstern Islands ehk Krusenstern Reef). Märgiti kaartidele koordinaatidega 22° 20′ N, 175° 50′ W või 22° 15′ N, 175° 37′ W. Kaartidelt kustutati pärast 1923. aastat. Tuleb eristada Krusensterni saarest Beringi väinas ning kahest atollist, mille avastas 1816 ja 1817 Otto von Kotzebue ekspeditsioon Marshalli Saartes (Krusensterni atoll (Ailuk) 10° 20′ N, 170° 0′ E) ja Tuamotu saarestikus (Krusensterni atoll (Tikahau) 14° 59′ S, 148° 10′ W) Кругосветное плавание Крузенштерна и Лисянского на кораблях «Надежда» и «Нева» Murphy, Robert Cushman (1951): Birds collected during the Whitney South Sea Expedition 59: The populations of the Wedge-tailed Shearwater (Puffinus pacificus). American Museum Novitates 1512: 1-21. PDF fulltext
David Servan-Schreiber

David Servan-Schreiber (21. aprill 1961 Neuilly-sur-Seine – 24. juuli 2011 Fécampi vald) oli prantsuse arst ja neuroteadlane. Servan-Schreiber lõpetas aastal 1984 Lavali Ülikooli Kanadas Quebecis psühhiaatria erialal. Aastal 1988 rajas ta Pittsburghi Ülikoolis kognitiivse neuroteaduse labori. Koos kolleegidega asutas Servan-Schreiber 1991. aastal organisatsiooni Piirideta Arstid USA osakonna. Aastal 1997 rajas ta Pittsburghi Ülikooli Meditsiinikeskuses integratiivse meditsiini keskuse. Servan-Schreiber on töötanud õppejõuna Lyoni ülikoolis Université Claude Bernard Lyon 1 ja kliinilise psühhiaatria professorina Pittsburghi ülikoolis. David Servan-Schreiber on kirjutanud mitu raamatut, neist aastal 2007 ilmunud "Anticancer: Prévenir et lutter grâce à nos défenses naturelles" (eesti keeles "Vähi vastu. Uus eluviis", 2009), sai bestselleriks ning on tõlgitud paljudesse keeltesse. Neli aastat hiljem (2011) avaldas ta oma viimase raamatu "On peut se dire au revoir plusieurs fois" ("Võib palju kordi öelda "hüvasti""), seda juba koos tuntud ajakirjaniku Ursula Gauthier'ga. Pärast 20-aastast võitlust kasvajaga suri David Servan-Schreiber ajuvähki Normandias 24. juulil 2011. aastal. Vähi vastu rahvaraamat.ee Давид Cерван-Шрейбер прощается с нами psychologies.ru
Vene-Rootsi sõda (1495–1497)

Vene-Rootsi sõda (1495–1497) oli sõda Moskva suurvürstiriigi ja Rootsi kuningriigi vahel valduste pärast Soomes ja Karjalas aastatel 1495–1497. Soome territoorium Lõuna-Soomes, ajaloolised piirkonnad: Päris-Soome, Uusimaa, Satakunta, Häme, Savo, Pohjanmaa olid vallutatud Rootsi poolt 13. sajandil. Idapoolse territooriumi Karjala hõivamisel ning edasitungil ida poole põrkusid Rootsi kuningriigi huvid Loode-Venemaal valitsenud ja Ingerisse laienenud Novgorodi vabariigi huvidega. Rootsi edasitungil idasuunal toimus 1240. aastal Novgorodi vürsti Aleksander Jaroslavitši juhitud Novgorodi vägedega Ižora jõe Neevasse suubumiskohas toimunud Neeva lahing. 1295. aastal tungisid rootslased Käkisalmi ning alustasid seal Käkisalmi linnuse ehitamist, kuid vasturünnakuga hävitasid Novgorodi väed Rootsi väesalga ja vallutasid linnuse. Rootsi ja Novgorodi vahelised piirisõjad lõpetas 1323. aasta 12. augustil Pähkinälinnas sõlmitud Pähkinäsaari rahu. Piirijoon valduste vahel märgiti Soome lahest mööda Sestra jõge, põhja pool Saima järveni ja seejärel loodes kuni Põhjalaheni. Novgorodi vabariigi territooriumis moodustas kahe riigi vaheline ala Ingerimaal, Vadja viiendiku. Novgorodi valdusse jäid Ingerimaal, Vadja viiendikus Käkisalmi kirikukihelkonna (vene Корельский уезд) pogostid: Ilomantsi (Иломанский погост), Kaupungin ehk Räisälä (Городенский), Kurkijoki (Кирьяжский), Rautu (Ровдужский), Sakkola (Саккульский), Salmi (Соломянский), Sortavala (Сердовольский). Rootsi valdustesse Karjalas jäid Karjala kannasel ja Laadogast põhjas Äyräpää (Огребу), Jääski (Яаски, rootsi Jäskis) ja Savo (Севилакша, rootsi Savolax) pogostid. Moskva suurvürsti Ivan III poolt ellu viidud "Venemaa taasühendamise" käigus allutas Moskva suurvürstiriik 1478. aastal Novgorodi vabariigi ning liitis suurvürstiriigiga Novgorodi valdused. Sõjaliste ettevalmistustena alustas Ivan III 1492. aastal Narva jõe keskjooksul Jaani linnuse ehitamist ning 1493. aastal liitus Rootsi vaenlase Norra ja Taani kuningriigi kuninga (1481–1513) ja Kalmari uniooni monarhi Hansuga. 1495. aastal ründas Venemaa taanlaste poolt mahitatuna Rootsi kuningriigi valdusi Soomes. 30. novembril 1495 saavutasid end kaitsnud soomlased Viiburi linnuse ülema Knut Posse juhtimisel Moskva vägede üle võidu. 1496. aastal uuesti rünnanud moskvalased jõudsid läbi Karjala ja Savo Hämeni. Rootsi abi venis sisetülide tõttu. Kui see aga ükskord kohale jõudis, asusid Rootsi väed sõjaretkele ning purustasid 1496. aasta suvel Narva jõe äärse moskvalaste Jaani linnuse. Rootsi väepealikud Svante Nilsson Sture ja Knut Posse maabusid 70 laevaga Ivangorodi alla ning kindluse pommitamise järel, vallutasid selle. 1497. aastal sõlmiti Rootsi-Vene vaherahu. 1497 pagendati Soome ka taanlaste poolt alistuma sunnitud Sten Sture Vanem, kus tal küll keelati omada suuremaid ja tähtsamaid kindlusi. Vene-Rootsi sõda Soome keskaeg Moskva-Leedu sõda (1492–1494)
Krusensterni saared

Krusensterni saared on saarestik Middendorffi lahest loode pool Kara meres Tsentralnõi ja Pervomaiski saarte vahel. Saared said oma nime Otto Paul von Krusenstern järgi. [1]
Enesemääramisõigus

Enesemääramisõigus on rahvuslikku teadvust omava grupi õigus rajada riik ja vabalt valida selle valitsemisvorm. Rahvaste enesemääramisest räägiti algul kui poliitilisest doktriinist. I maailmasõjas tunnustasid liitlased enesemääramist kui eesmärki, mis aitab kaasa rahu saavutamisele. Woodrow Wilson nimetas oma neljateistkümnes teesis enesemääramisõigust olulise eesmärgina sõjajärgse maailma jaoks. Pärast teist maailmasõda sai enesemääramisõigusest üks Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni peamisi eesmärke. ÜRO põhikiri käsitleb enesemääratlemist kahes tähenduses. Esiteks on riikidel enesemääramisõigus kui õigus vabalt valida oma poliitiline, majanduslik, sotsiaalne ja kultuuriline kord. Teiseks on rahvastel õigus luua oma riik või mingil muul kombel määratleda oma suhe juba olemasoleva riigiga. Esindamata Rahvaste Organisatsioon Venemaa rahvaste õiguste deklaratsioon
Alice Roberts

Alice May Roberts (sündinud 19. mail 1973 Bristolis) on Briti anatoom, paleopataloog, antropoloog, teaduse populariseerija ja teletegija. Ta on raamatu "Evolution: The Story of Man" autor. Ta töötab 2012. aastast Birminghami Ülikooli professorina (Professor of Public Engagement in Science – 'avalikkuse teadusse kaasamise professor'). Tema peamised uurimisvaldkonnad on osteoarheoloogia ja paleopataloogia. Ta on olnud telesaadete saatejuht ja teadusdokumentalistika autor, muuhulgas on ta käsitlenud ka eelajaloolise inimese arengulugu. Pärast Walesi Ülikooli Meditsiinikolledži lõpetamist 1997. aastal töötas ta poolteist aastat nooremarstina National Health Service South Walesis, seejärel sai ta töökoha Bristoli Ülikooli anatoomiaosakonda, kus aasta pärast (1999) edutati lektori kohale. Doktorikraadi kaitses Roberts aastal 2008 paleopataloogias. Bristoli Ülikooli Võrdleva ja Kliinilise Anatoomia Keskuse õppejõuna on ta õpetanud kliinilist anatoomiat, embrüoloogiat ja füüsilist antropoloogiat. Lisaks ülikooli anatoomiaosakonnale on ta töötanud ka arheoloogia ja antropoloogia osakonnas (Visiting Fellow 2009–2012). 2012. aastast töötab ta professorina Birminghami Ülikoolis. 2011. aastal inimese põlvenemise arenguloost raamatu "Evolution: The Story of Man" ("Evolutsioon. Inimese lugu") avaldanud Alice Roberts kasutas oma rohke pildimaterjaliga teose illustreerimiseks Kennis & Kennise loodud 3D-mudelite rekonstruktsioonide fotosid. 2007: Don't Die Young: An Anatomist's Guide to Your Organs and Your Health. Bloomsbury Publishing plc 2009: The Incredible Human Journey. Bloomsbury Publishing plc 2010: The Complete Human Body. Dorling Kindersley 2011: Evolution The Human Story. Dorling Kindersley Evolution: The Human Story amazon.com (inglise)
Evengid

Evengid (vana nimetus tunguusid) on tunguusi-mandžu rahvas Venemaal Siberis ja Kaug-Idas, Hiinas ning Mongoolias. Evenkide asualad on väga laialdased, ulatudes Jenissei jõest kuni Ohhoota mere ja Põhja-Jäämereni. Evenkide üldarv maailmas on ligi 80 000. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 37 843 evenki (neist Sahha Vabariigis 21 008, Krasnojarski krais 4372, Habarovski krais 4101, Amuuri oblastis 1481, Taga-Baikali krais 1387 ja Irkutski oblastis 1271) Hiinas elas 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 39 534 evenki (enamik nendest Sise-Mongoolias). Mongoolias elas 1995. aastal 1000 evenki. Antropoloogiliselt kuuluvad evengid mongoliidse rassi baikali ehk paleosiberi rühma. Evengi keel kuulub tunguusi-mandžu keelte põhjarühma. Venemaal on enamik evenke läinud üle vene või jakuudi keelele. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal evengi keelt ainult 4802 inimest. Ka Hiinas on evengi keel ohustatud. Evengid on lähtunud Baikalimaalt, kust nad alates II aastatuhandest on laiali rännanud. Varem olid nad tüüpilised rändeluviisiga põhjapõdrakasvatajad ja kütid. 20. sajandil on nad suuremalt jaolt üle läinud paiksele eluviisile. Juba 17. sajandil võtsid evengid formaalselt vastu õigeusu, kuid kuni 20. sajandi alguseni jäi valdavaks šamanism. Hiinas on evenkide hulgas levinud ka budism. Eveenid on evenkide lähisugulased, kuid tegemist on eri rahvastega. Evengi autonoomne ringkond "Arhiivikoopia". Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. september 2018. Vaadatud 14. juulil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 14. juulil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. jaanuar 2021. Vaadatud 14. juulil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuni 2013. Vaadatud 14. juulil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Evengid Vene Impeeriumi rahvaste punases raamatus (inglise keeles)
Maitse

Maitse on ainete omadus, mis kutsub inimesel või loomal esile maitsmisaistingut. Maitsmisaisting tekib, kui suus olev aine reageerib keemiliselt keelel olevate maitsmispungade retseptoritega. Maitsed saab klassifitseerida viieks põhimaitseks: magus, hapu, soolane, kibe ja umami. Maitsmine.
Semjon Tšeljuskin

Semjon Tšeljuskin (vene keeles Семён Иванович Челюскин; u 1700 – november 1764) oli vene polaaruurija. Ta sündis arvatavasti Kaluuga kubermangu Peremõšli maakonna Borištševo külas. 1714. aasta sügisel astus ta Matemaatiliste ja navigatsiooniliste teaduste kooli Moskvas. 1720. aastatel teenis ta Balti laevastiku laevades navigaatori, tüürimehe abi ja alltüürimehena. 1733–1743 osales Semjon Tšeljuskin suurel põhjaekspeditsioonil. Aastatel 1735–1736 oli ta Vassili Prontšištševi ekspeditsioonil "Jakutski" tüürimees. 1736. aasta septembris sai ta haigestunud Prontšištševi asemel laeva kapteniks ja viis selle Faddei lahest Olenjoki jõe suudmealasse. 1736. aasta detsembris sõitis ta koos geodeet Nikifor Tšekiniga kelkudega tagasi Jakutskisse. Aastatel 1738–1739 osales ta Hariton Laptevi ekspeditsioonil. Aastatel 1741–1742 uuris ta Taimõri poolsaare läänerannikut, Hatanga, Pjassina ja Jenissei jõe suudmealasid ning avastas Euraasia mandriosa põhjapoolseima punkti, mis sai hiljem tema auks nime Tšeljuskini neem. 1742. aasta sügisel läks tagasi Peterburisse, kus sai lipnikuks ja teenis edasi Balti laevastikus. 1751. aastal sai leitnandiks ja 1754. aastal kaptenleitnandiks. 18. detsembrist 1756 läks ta erri 3. astme kapteni auastmes. Semjon Tšeljuskini haua koht pole täpselt teada. Tšeljuskini neem – Euraasia põhjapoolseim punkt Tšeljuskini poolsaar – Taimõri poolsaare põhjapoolsem osa Tšeljuskini saar – Kara mere Taimõri lahe suudmealas Tšeljuskin (laev) – Venemaa aurik Asula Luhanski oblasti Lutuginski rajoonis (Ukraina) Tänavad Harkivis, Mariupolis, Poltavas, Belaja Tserkovis ja Berdjanskis (Ukraina), Iževskis, Kazanis, Novosibirskis (Venemaa) Aerofloti lennuk tähisega VQ-BBA.
Evansi sinine

Evansi sinine ka T-1824 on pulbriline värvaine ka asovärv, mida kasutatakse ka tänapäeval diagnostilistel eesmärkidel, süstelahusena manustatuna, nii inimeste kui ka katseloomade vereplasma parameetrite kindlaks määramisel kolorimeetriliselt.Aine on lõhnatu, rohelist, sinakat ja/või pruuni ning musta värvi. Keemiline valem: C34H24N6Na4O14S4 IUPAC-i nimetus on tetrasoodium (6E,6'E)-6,6-[(3,3'-dimethylbiphenyl-4,4'-diyl)di(1E)hydrazin-2-yl-1-ylidene]bis(4-amino-5-oxo-5,6-dihydronaphthalene-1,3-disulfonate) Evansi sinise tähised värvainete indeksis on C.I. DB53 (Direct Blue 53) ja C.I. 23860. Värvumis-meetodit kasutatakse hematoentsefaalse barjaääri läbilaskvuse ning mitmete närvisüsteemi haiguslike seisundite avastamiseks, ka kasvajate eksperimentaalse ravimeetodina. Evansi sinine on nimetatud meetodi aktiivse uurija ja rakendaja, Ameerika anatoomi ja embrüoloogi Herbert McLean Evansi järgi. Hematoentsefaalne barjäär http://medicine.academic.ru/22475/Evans_blue http://www.sigmaaldrich.com/catalog/product/sigma/e2129?lang=en&region=EE https://pubchem.ncbi.nlm.nih.gov/compound/24832074#section=EC-Number Robert Allan Phillips, A METHOD FOR THE DETERMINATION OF THE BLUE DYE T-1824 IN PLASMA, J Exp Med. 1943 May 1; 77(5): 421–434., PMCID: PMC2135351, Veebiversioon (vaadatud 14.07.2013) E. W. H. CRUICKSHANK, I. C. WHITFIELD, THE BEHAVIOUR OF T. 1824 (EVANS'S BLUE) IN CIRCULATING BLOOD AND A MODIFIED METHOD FOR THE ESTIMATION OF PLASMA VOLUME, J. Physiol. (I945) I04, 52–59 6I2. I2I, [http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC1393526/pdf/jphysiol01495-0064.pdf Veebiversioon (vaadatud 14.07.2013)] I. M. Yousef, B. Tuchweber, A. Weber, C. C. Roy, Contribution of the Fluid Phase Endocytosis to Bile Flow in Cholestasis and Choleresis, Exp Biol Med (Maywood) 1988, 189: 147, DOI: 10.3181/00379727-189-42790, Veebiversioon (vaadatud 14.07.2013)
Roheneemesaarte lipp

Roheneemesaarte lipp on Cabo Verde Vabariigi ametlik lipp. Uus riigi- ja rahvuslipp võeti kasutusele 22. septembril 1992. Selle eeskujuks olid Euroopa Liidu ja Ameerika Ühendriikide lipp. Uus, minevikupärandist lahti öelnud lipp ei rõhuta pelgalt vaese saarestikuriigi tahet, vaid sümboliseerib ka lõplikku loobumist kunagisest plaanist luua ühisriik Guinea-Bissauga. Üle sinise kanga jooksevad kolm horisontaalset laidu: valge, punane, valge (6+1+1+1+3). Lipu keskelt veidi varda poole on paigutatud ringina 10 kollast viisnurkset tähte, 5 tähte ülevalpool ja 5 allpool punast laidu. Sinine sümboliseerib merd ja taevast. Kollased tähed tähistavad saarestiku kümmet asustatud saart, tähtedest ring aga saarestiku rahvast ja nende ühtsust. Valge-puna-valged triibud näitavad teed tulevikku ning Roheneemesaarte asukohta lennu- ja laevateede ristumiskohas. Valge on rahu ja punane rahva ühise jõu värv. Aastatel 1975–1992 oli Roheneemesaarte lipuks PAIGC-i (Partido Africano da Independência da Guinê e Cabo-Verde) partei lipp. Sellel olid panaafrika värvid: horisontaalsed kollane ja roheline ning varda pool vertikaalne punane laid. Punasel laiul oli Aafrika vabastamise must täht, mille alla olid lisatud maisivihk ja teokarp, mis sümboliseerisid maa põhilisi tegevusalasid põllumajandust ja kalapüüki. Roheneemesaarte vapp Cabo Verde lipp andmebaasis Flags of the World (inglise keeles)
Kleini pudel

Kleini pudel on ühepinnaline servadeta pind, mille avastas saksa matemaatik Felix Klein. Möbiuse leht
Piht

Piht on ristiusu kirikus talitus, mille käigus vaimulikule tunnistatakse üles patud ja kahetsetakse neid. Meeleparanduse sakrament Patutunnistamise sakrament Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [1] (vaadatud 27.07.2013) Pihist Pärnu Eliisabeti koguduse lehel (vaadatud 26.07.2013)
Avinurme kirik

Avinurme kirik on ühelööviline kirik Mustvee vallas aadressil Võidu 4. Kirikut kasutab Eesti Evangeelse Luteri Kiriku Avinurme kogudus. Avinurme kirik on alates 13. novembrist 1997 kultuuriministri määrusega kaitse all kultuurimälestisena. 15. juulil 2009 tähistas Avinurme kirik oma 100. aastapäeva. 25. detsembril 2009 sai Avinurme kirik PRIA rahastamise abil endale neli uut kirikukella. Avinurme kirik kultuurimälestiste riiklikus registris "Avinurme valla ajaleht Awwinorm Juuli 2009" (PDF). Originaali arhiivikoopia (PDF) seisuga 23. september 2014. Vaadatud 23. septembril 2014. Avinurme kirik sai PRIA abiga uued kellad. Maaleht Avinurme kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Avinurme Kirik kaardil
Ku-riba

Ku-sagedusala ehk Ku-riba on osa elektromagnetlainete spektri mikrolainete sagedusalast vahemikus 10–18 GHz. Ku laineala kasutatakse laialdaselt satelliitringhäälingus. Tähis Ku tuleneb saksakeelsest fraasist Kurz-unten, mis viitab lainealale vahetult enne K-riba. Ku-laineala sagedusalad satelliitringhäälingus: I (10,7–11,7 GHz) kannb FSS nime. II (11,7–12,5 GHz) kannab DBS nime. III (12,5–12,75 GHz) kasutab Prantsuse satelliit Telecom Ku-sagedusala satelliittelevisiooni programmide vastuvõtt toimub üldjuhul paraboolpeegli ja signaalimuunduri (LNB) vahendusel. Radarirakendustes on sagedusvahemik 12–18 GHz vastavalt radarilainealadele standardis IEEE 521-2002. Kehtiv Ku sagedusriba definitsioon kattub 11,2–12 GHz osas radarirakenduste X-ribaga, kuid satelliitsides (satelliitringhääling, satelliittelevisioon) kasutatakse valdavalt Ku sagedusriba sagedusi vahemikes 10,7–11,7 GHz ja 11,7–12,5 GHz. IEEE Std 521 - 2002 Veebilink on kättesaadav IEEE liikmetele
Morrow' maakond (Oregon)

Morrow' maakond (Morrow County) on maakond USA-s Oregoni osariigis. Geograafilised koordinaadid on 45°42' N, 119°57' W. Maakonna halduskeskus on Heppner. Maakonna pindala on 5302 km², millest 41 km² moodustab veepindala. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 11 173. Aastal 2000 oli elanike arv 10 995. Gilliami maakond (läänes) Wheeleri maakond (edelas) Granti maakond (lõunas) Umatilla maakond (idas) Bentoni maakond (põhjas) Klickitati maakond (loodes) Morrow' maakond moodustati 15. veebruaril 1884. aastal Umatilla maakonna lääneosast ja väiksest osast Wasco maakonnast. Maakond on saanud nime Morrow' maakonna ühe esimese valge asuniku Jackson L. Morrow' järgi. Umatilla metsakaitseala (osa) Umatilla National Wildlife Refuge (osa) Morrow' maakonna koduleht (inglise keeles)
Portage'i maakond

Portage'i maakond (Portage County) on maakond USA-s Ohio osariigis. Geograafilised koordinaadid on 41°17' N, 81°20' W. Maakonna halduskeskus on Ravenna ja suurim linn Kent. Maakonna pindala on 1306 km², millest 4 km² moodustab veepindala. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 161 419. 2000. aastal oli elanikke 152 061. Geauga maakond (põhjas) Trumbulli maakond (idas) Mahoningi maakond (kagus) Starki maakond (lõunas) Summiti maakond (läänes) Cuyahoga maakond (loodes) Portage'i maakond moodustati 7. juunil 1807 Trumbulli maakonna osast. Portage'i maakonna koduleht (inglise keeles)
Portage'i maakond (Wisconsin)

Portage'i maakond (Portage County) on maakond USA-s Wisconsini osariigis. Geograafilised koordinaadid on 44°48' N, 89°50' W. Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Stevens Point. Maakonna pindala on 2132 km², millest 41 km² moodustab veepindala. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 70 019. Aastal 2000 oli elanike arv 67 182. Marathoni maakond (põhjas) Shawano maakond (kirdes) Waupaca maakond (idas) Waushara maakond (kagus) Adamsi maakond (edelas) Woodi maakond (läänes) Portage'i maakond moodustati 1841. Portage'i maakonna koduleht (inglise keeles)
Pottawatomie maakond

Pottawatomie' maakond (Pottawatomie County) on maakond USA-s Oklahoma osariigis. Geograafilised koordinaadid on 35°20' N, 96°94' W. Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Shawnee. Maakonna pindala on 2055 km², millest 14 km² moodustab veepindala. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 69 442. Aastal 2000 oli elanike arv 65 521. Lincolni maakond (põhjas) Okfuskee maakond (kirdes) Seminole'i maakond (idas) Pontotoci maakond (kagus) McClaini maakond (edelas) Clevelandi maakond (läänes) Oklahoma maakond (loodes) Pottawatomie' maakond moodustati 1891. aastal. Maakond on saanud nime potavatomi (potawatomi) indiaanlaste järgi.