laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lauri Luud

Lauri Luud (25. august 1933 – 12. mai 1989) oli eesti astrofüüsik. Ta lõpetas 1962. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. 1981. aastal kaitses ta füüsika-matemaatikadoktori väitekirja. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Füüsika ja Astronoomia Instituuti. Aastatel 1971–1989 oli ta Füüsika ja Astronoomia Instituudi (aastast Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi) teadusdirektor, 1986. aastast professor. Tal on uurimusi mittestatsionaarsete tähtede füüsika alalt.
Erijuhtivus

Erijuhtivus on füüsikaline suurus, mis iseloomustab kvantitatiivselt aine või materjali võimet elektrivoolu juhtida. Erijuhtivuse tähis on σ {\displaystyle \sigma } või γ {\displaystyle \gamma } , elektrokeemias κ {\displaystyle \kappa } (kappa). Erijuhtivuse mõõtühik SI-süsteemis on siimens meetri kohta (S/m). Kasutatakse ka ühikuid S/cm, m/(Ω·mm2) ja S·m/mm2, kusjuures kehtivad seosed 1 S/cm = 100 S/m ja 1 m/(Ω·mm2) = 1 S·m/mm2 = 106 S/m. Eriti USA-s kasutatakse veel ühikut IACS (sõnadest International Annealed Copper Standard); selle puhul võrreldatakse erijuhtivust puhta hõõguva vase erijuhtivusega: 100 % IACS = 58 · 106 S/m. Erijuhtivuse pöördsuurus on eritakistus. Erijuhtivuse järgi jaotatakse aineid järgmiselt: elektrijuhid – σ >106 S/m; pooljuhid – σ = 106...10−8 S/m; dielektrikud ehk mittejuhid – σ <10−8 S/m. See jaotus on tinglik, sest erijuhtivus sõltub oluliselt aine olekust ja temperatuurist. Erijuhtivust σ on defineeritud võrdetegurina voolutiheduse J → {\displaystyle {\vec {J}}} ja elektrivälja tugevuse E → {\displaystyle {\vec {E}}} vahel: J → = σ E → {\displaystyle {\vec {J}}=\sigma \;{\vec {E}}} Konstantse erijuhtivuse korral vastab see Ohmi seadusele. Erijuhtivust saab ülaltoodud moel skalaarina vaadelda lihtsal juhul, kui keskkond on isotroopne ja lineaarne (sõltuvus elektrivälja tugevusest on lineaarne). Üldjuhul ei ole voolutihedus elektrivoolu põhjustava elektrivälja tugevusega võrdeline ega samasihiline. Anisotroopse lineaarse materjali korral (näiteks grafiit, kristallid ja kõrgtemperatuursed ülijuhid) on erijuhtivus teist järku tensor. Eritakistus Neil W. Ashcroft, N. David Mermin. Solid State Physics, Saunders College Publishing: New York 1976, ISBN 0-03-083993-9
Benedetto Croce

Benedetto Croce (itaalia hääldus: beneˈdetto ˈkroːtʃe; 25. veebruar 1866 Pescasseroli – 20. november 1952 Napoli) oli itaalia idealistlik filosoof, ajaloolane ja poliitik. Ta kirjutas peamiselt filosoofia, ajaloo, historiograafia ja esteetika teemadel. Poliitiliselt oli ta liberaal, kuigi oli vastu laissez-faire-vabakaubandusele. Crocel oli oluline mõju itaalia intellektuaalidele, teiste hulgas nii marksistist Antonio Gramscile kui fašistist Giovanni Gentilele. Aastail 1949–1952 oli ta rahvusvahelise PEN-klubi president. Eesti keeles on ilmunud tema teos "Esteetika kui väljendusteadus ja üldlingvistika: teooria ja ajalugu" (originaalis "Estetica come scienza dell'espressione e linguistica generale: teoria e storia", sari "Avatud Eesti Raamat", tõlkinud Janika Sild, Tartu: Ilmamaa, 1998). 1934 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia välisliikmeks Fondazione Biblioteca Benedetto Croce
Waterloo

Waterloo on mitme koha nimi: Waterloo (Belgia) on linn Belgias Vallooni Brabandi provintsis Waterloo (Iowa) on linn Ameerika Ühendriikides Iowa osariigis Waterloo (Kanada) on linn Kanadas Ontario provintsis Waterloo (Sierra Leone) on linn Sierra Leones "Waterloo" on mitme teose pealkiri: "Waterloo" on Stonewall Jacksoni laul (1959) "Waterloo" on Rootsi ansambli ABBA 1974. aastal ilmunud album "Waterloo" on Rootsi ansambli ABBA laul "Waterloo" on Iced Earthi laul (2004) 1815. aastal toimus Belgias Waterloo küla lähedal Waterloo lahing. Waterloo Road
Jack Paar

Jack Harold Paar (1. mai 1918 Canton, Ohio, USA – 27. jaanuar 2004 Greenwich, Connecticut) oli USA saatejuht. Paar tegutses 1940. ja 1950. aastatel raadiosaatejuhina. Televisioonis debüteeris ta 1952. aastal telemänguga "Up to Paar". Ta sai kuulsaks jutusaate "The Tonight Show" juhina. Tema ajal (1957–1962) kandis see nimesid "Tonight Starring Jack Paar" ja "The Jack Paar Tonight Show". Sellest sai alguse jutusaate format, mis sisaldab intervjuusid kuulsustega, monolooge ja varieteenumbreid. Ta leiutas külaliste diivanile istuma panemise. Temalt arvatakse pärinevat ka jutusaate ingliskeelne nimetus talk show. Aastatel 1962–1965 juhtis ta saadet "Jack Paar Program".
Uusasjalikkus

Uusasjalikkus (saksa Neue Sachlichkeit) on kunstis ekspressionismile vastanduv suund, mis sai alguse maalikunstis 1920. aastatel Saksamaal. Termini autor oli Kunsthalle Mannheimi direktor Gustav Friedrich Hartlaub, kes korraldas 1925. aastal selle voolu näituse. Uusasjalikkus oli ühelt poolt ekspressionismi jätk, teisalt aga – reaktsioon sellele. Astunud areenile 1910.–1920. aastate piiril, levis see kümnendi teisel poole ka eesti kunstis. Uusasjalikkuse mõistega hõlmatakse mitmesuguseid suundi, näiteks verismi, mis sündis majanduskriisiaegsel Saksamaal. Verismi tähtsamad esindajad olid Otto Dix ja George Grosz, Eestis Eduard Wiiralt. Kui verism kasutas palju ekspressionismi vormivõtteid, segades neid naturalismiga, siis uusasjalikkuse keskliin, nii-öelda "asjalik uusasjalikkus", lähtus alguses küll samuti ekspressionismist, ent arenes edasi omaette stiiliks, mida iseloomustas teatav objektivism segatuna irooniaga. Uusasjalikkuse eredamaid näiteid eesti kunstis on Juhan Muksi (1899–1983) "Eduard Wiiralti portree" (1925), mis on maalitud vahetult enne mõlema kunstniku siirdumist Pariisi. Uusasjalikkus (kirjandus) Uusasjalikkus (muusika) Uusasjalikkus (arhitektuur)
Balhae

Balhae oli mitmerahvuseline kuningriik, mis rajati Korea poolsaare ja Mandžuuria aladele pärast Goguryeo kokkukukkumist. Balhae eksisteeris koos Ühinenud Sillaga Põhja-Lõuna riikide ajajärgul. Goguryeo pealinn ning lõunapoolsed alad langesid Ühinenud Silla kätte aastal 668. Pärast 698. aastal Tianmenlingi lahinguga Tangi dünastia kukutamist asutas Balhae Go Jini riigi, mis nimetati hiljem ümber Balhaeks. Jini riik oli Goguryeo järeltulija. Balhae kontrolli all olid Mandžuuria lõunaosad, st tänapäeva Kirde-Hiina ja Venemaale kuuluv Primorje krai; Balhae alla jäi ka Korea poolsaare põhjaosa. Aastal 926 vallutasid Balhae khitanid; suurem osa põhjapoolsetest aladest liideti Liao dünastiaga, lõunaosad läksid Goryeo kontrolli alla.
Paul Valéry

Paul Valéry (prantsuse [pɔl valeʁi]), õieti Ambroise Paul Toussaint Jules Valéry (30. oktoober 1871 Sète – 20. juuli 1945 Pariis) oli prantsuse luuletaja, näitekirjanik, esseist ja ühiskonnategelane. Ta valiti 1925. aastal Prantsuse Akadeemia liikmeks (38. iste). Teda esitati 12 eri aastal kokku 27 korral Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks. Eesti keeles on ilmunud tema esseede ja filosoofiliste fragmentide kogumik "Härra Teste" (originaalis "Monsieur Teste", sarjas "Avatud Eesti Raamat", tõlkinud Hasso Krull, Tallinn: Vagabund, 1995). http://www.nobelprize.org/nomination/archive/show_people.php?id=9496 Valéry Studies Newcastle'i Ülikoolis.
Bosporose kuningriik

Bosporose kuningriik, tuntud ka kui Krimmi Bosporose kuningriik (kreeka: Βασίλειον του Κιμμερικού Βοσπόρου), oli vanaaja riik, mis asus Krimmi poolsaare idaosas ja Tamani poolsaarel Kertši väina rannikul (kuningriik ei saanud nime Musta mere teises otsas Istanbuli juures asetseva Bosporuse väina järgi). Bosporose kuningriik oli pikima ajalooga Rooma satelliitriik. Bosporose riigi kuldaeg oli 2.-1. sajand eKr. Keiser Nero ajal, aastatel 63-68 pKr, oli Bosporos Rooma provints. Teise sajandi lõpus pKr andis kuningas Sauromates II sküütidele kriitilise hoobi ning liitis kõik Krimmi alad oma riigiga. Bosporose riigi majandus tugines peamiselt vilja-, kala- ja orjaekspordile. Kaubavahetuse tulemusel tekkinud rikkused peegelduvad tänapäevalgi vastavastatud kurgaanides. Omal ajal edukad linnad on jätnud tulevastele põlvedele märkimisväärse kultuuri- ja arhitektuuripärandi, mida säilitatakse peamiselt Peterburi Ermitaažis.
Kroonikoloonia

Kroonikoloonia, 17. sajandil tuntud ka kui kuninglik koloonia, oli Briti ülemereterritooriumite administratiivne liik. Kroonikolooniat valitses monarhi nimetatud kuberner. Esimene kuninglik koloonia oli Virginia koloonia Põhja-Ameerikas alates 1624. aastast.
Metsasitikas

Metsasitikas (Anoplotrupes stercorosus) on sitiklaste sugukonda metsasitika perekonda kuuluv putukas, oma perekonna ainus liik. Esimest korda kirjeldas metsasitikat teaduslikult saksa teoloog ja putukateadlane Ludwig Gottlieb Scriba 1791 enda toimetatud "Putukaarmastajate ajakirjas" ("Journal für die Liebhaber der Entomologie"), mida ilmus ainult 3 numbrit. Scriba paigutas metsasitika kohe omaette perekonda. Hiljem on teda palju kordi pandud sitasitikaga samasse perekonda ja kogu 19. sajandi jooksul oli selline käsitlus valdav, kuid tänapäeval seda ei tehta. Metsasitikas on levinud kõikjal Euroopas. Levila ulatub 67. põhjalaiuskraadini ja mägedes 2 km kõrgusele. Ta elab metsades, eelistades pöögimetsi. Eesti metsades on ta tavaline. Täiskasvanud isend on 12–20 mm pikk, pealtpoolt sinkjasmust ja altpoolt metalliksinine. Kattetiibadel on tillukestest täppidest koosnevad soonekesed. Ta toitub sõnnikust, mädanenud seentest ja puude mahlast. Metsasitikad kaevavad maasse 7–8 dm pikkuse käigu, millesse emane muneb munad. Käigu kaevavad isane ja emane koos, kusjuures emasele jäävad maa-alused ja isasele maapealsed tööd, näiteks emase poolt käigust eemaldatud pinnase kõrvaldamine. Käik on tüüpiliselt mitme haru ja kõrvalkambritega. Suguühe toimub tõenäoliselt maa all käigus. Tõukudele toiduks viiakse käiku taim- ja segatoiduliste loomade sõnnikut. Tõugud talvituvad pinnases, nukkuvad kevadel ja valmikud väljuvad nukust alles juunis. Paljunema hakkavad nad järgmisel kevadel, kaks aastat pärast munemist ja aasta pärast nukust koorumist. Metsasitikas andmebaasis eElurikkus
Briti Betšuaanamaa

Briti Betšuaanamaa oli Suurbritannia kroonikoloonia, mis eksisteeris Lõuna-Aafrikas alates loomisest 1. septembril 1885 kuni liitmiseni Kapimaa kolooniaga 16. novembril 1895. Briti Betšuaanamaa pindala oli 133 190 km² ja rahvaarv 84 210. Tänapäeval on Briti Betšuaanamaa alad Lõuna-Aafrika Vabariigi koosseisus. Betšuaanamaa tähendas tsvaanade maad ning halduse lihtsustamiseks jaotati see kaheks osaks. Põhjaosa oli tuntud kui Betšuaanamaa protektoraat ja lõunaosa, st Molopo jõest lõunas asetsevad alad, kandsid Briti Betšuaanamaa kroonikoloonia nime. 1882. aastal lõi Betšuaanamaast lahku buuride Stellandi riik. Alates 1883. aastast nõudis ühiskondlik surve, et Briti valitsus võtaks midagi ette surumaks alla Betšuaanamaa piirkonna rahutusi. 29. oktoobril 1884 määras Briti valitsus Sir Charles Warreni Betšuaanamaa erikomisjonäri ametisse. 13. novembril hääletas Suurbritannia parlament programmi poolt, millega kulutati 675 000 naela (mis oleks tänapäeval umbes 32 miljonit naela) sõjalisteks operatsioonideks Betšuaanamaal. Warrenile anti luba värvata lisaks piirkonda saadetavatele Briti sõjaväelastele erikorras armeesse ka 1500 aafriklast. 4000-meheline sõjavägi, mida juhtis Sir Chareles Warren, saadeti Stellandi tagasi vallutama. 7. veebruaril 1885 jõudis salk Vryburgi, Stellandi pealinna. 8. aprillil 1885 saatis Warren Suurbritanniasse teate, et on Betšuaanamaa okupeerinud ning korra täielikult taastanud. Buuride vabariik varises ilma verevalamiseta. 30. septembril moodustati Stellandist ja teistest Molopost lõunas asetsevatest aladest Briti Betšuaanamaa. 1891 laienes piirkonda Lõuna-Aafrika tolliliit. 1895. aastal liideti need alad Kapimaa kolooniaga, mis kuulub tänapäeval Lõuna-Aafrika Vabariigi koosseisu, olles Mahikengi linna ümbritsevad alad.
Rostislav Pljatt

Rostislav Pljatt (vene keeles Ростислав Янович Плятт; 30. november / 13. detsember 1909 Rostov Doni ääres – 30. juuni 1989 Moskva) oli Nõukogude Liidu draama- ja filminäitleja.
Energia põik

Energia põik on tänav Narvas Kerese linnaosas. Tänav algab Kreenholmi tänavalt ning lõpeb Lasteaia tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 395 m. Tänav nimetati vastavalt Narva linnavalitsuse 17.10.2007 korraldusele nr 1534-k oletatavasti selles piirkonnas asuva Energia tänava järgi. 17.10.2007 Narva linnavalitsuse korraldus nr 1534-k
Georg Wilhelm Pabst

Georg Wilhelm Pabst (G. W. Pabst; 25. august 1885 Roudnice nad Labem, Böömimaa, Austria-Ungari – 29. mai 1967 Viin) oli filmilavastaja. Noorpõlves oli ta näitleja ja teatrilavastaja. Filmilavastajana tegutses ta 1920. aastate algusest Berliinis, 1933. aastast Prantsusmaal, samast aastast USA-s, 1936. aastast jälle Prantsusmaal, 1939. aastast Austrias. Pärast sõda tegi ta filme ka Itaalias ja Saksamaal. Teda peetakse üheks 1920. aastate tipprežissööriks. Eriti hinnatud on tema filmid "Pandora laegas" ja "Tagebuch einer Verlorenen" (mõlemas mängis Louise Brooks). "Der Schatz" (1923; debüütfilm) "Die freudlose Gasse" ("Rõõmutu tänav", 1925; Greta Garbo ja Asta Nielseniga) "Geheimnisse einer Seele" (1926) "Die Liebe der Jeanne Ney" (1927) "Die Büchse der Pandora" ("Pandora laegas", 1929; Louise Brooksiga) "Tagebuch einer Verlorenen" (1929; Louise Brooksiga) "Westfront 1918" ("1918", 1930; esimene helifilm) "Die Dreigroschenoper" ("Kolmekrossiooper", 1931) "Kameradschaft" ("Seltsimehelikkus", 1931)
Kõrgem ohvitser

Kõrgem ohvitser on ohvitseride kategooria mitmes riigis, sh Eestis. Maa- ja õhuväes: brigaadikindral kindralmajor kindralleitnant kindral Mereväes: kontradmiral viitseadmiral admiral
Vanemallohvitser

Vanemallohvitser on allohvitseride kategooria mitmes riigis, sh Eestis. nooremveebel veebel vanemveebel staabiveebel ülemveebel
Kortermeister

Kortermeister (saksa sõnast Quartiermeister) on endisaegne ohvitser, kes algselt (kuni 16. sajandini) tegeles vägede majutuse, toidu ja hobusemoona küsimustega, hiljem (kuni 20. sajandini) aga eelkõige operatiivküsimustega. kindralkortermeister ülemkortermeister Valimik sõjandustermineid. 1998. Koostanud Heino Ernits. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 88 "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 08.06.2016)
Dami Im

Dami Im (sündinud 17. oktoobril 1988 Seoulis) on Lõuna-Korea päritolu Austraalia laulja ja laulukirjutaja. Üheksa-aastaselt emigreerus ta perega Austraaliasse. Ta võitis telesaate "X-Factor" Austraalia versiooni viienda hooaja ja sõlmis lepingu plaadifirmaga Sony Music Australia. Ta esindas Austraaliat 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Stockholmis lauluga "Sound of Silence", mis sai lauluvõistlusel 511 punktiga teise koha. Žürii punktidega läks ta juhtima, aga pärast telehääletuse tulemusi jäi ta Ukraina järel teiseks. "Dream" (2010) "Dami Im" (2013) "Heart Beats" (2014) "Classic Carpenters" (2016) "I Hear a Song" (2018) "Snow & Carol" (2011) "Intimacy" (2012) "Live Sessions EP" (2019) Koduleht
Vooluhulk

Vooluhulk on vooluveekogu ristlõiget ajaühiku jooksul läbiva vee kogus. Tavaliselt, kui ei ole märgitud teisiti, mõõdetakse vooluhulka jõe suudmes. Vooluhulka mõõdetakse tavaliselt kuupmeetrites sekundis (m³/s), harvem liitrit sekundis (l/s). Tavaliselt on jõe vooluhulk aasta jooksul ebaühtlane, jõe toitumisest sõltuvate maksimumide ja miinimumidega. Vooluhulga muutumine aasta jooksul põhjustab veetaseme kõikumist veekogudes. Eesti kliimas on talvel ja suvel vooluhulk väike ning veetase langeb. Seda nimetatakse paguveeks ehk madalveeks. Kevadel lume sulamise tõttu jõgede vooluhulk suureneb ja veetase tõuseb. Seda nimetatakse suurveeks. Sood, järved ja veehoidlad ühtlustavad vooluhulka. Suuri järvi ja veehoidlaid läbivatel jõgedel on veetaseme aastane kõikumine väiksem. Mägijõgede vooluhulk suureneb liustikujää sulamise tõttu, vihmaperioodide ajal jne. Vooluhulga aastast muutumist näitavat graafikut nimetatakse hüdrograafiks. Maailma suurima vooluhulgaga jõgi on Amazonas, Eestis on suurimaks Narva jõgi. Maailma jõgede loetelu vooluhulga järgi
Solomon Pikelner

Solomon Pikelner (vene keeles Соломон Борисович Пикельнер; 6. veebruar 1921 Bakuu – 19. november 1975 Moskva) oli Nõukogude Liidu astrofüüsik, Moskva Riikliku Ülikooli professor. Solomon Pikelner sündis aastal 1921 Bakuus. Aastal 1942 lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli mehaanika-matemaatikateaduskonna. Aastal 1945 kaitses ta kandidaadiväitekirja, hiljem ka doktoriväitekirja. Aastatel 1946–1959 töötas ta NSVL Teaduste Akadeemia Krimmi astrofüüsika observatooriumis. Aastal 1959 valiti ta Moskva Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna astrofüüsika kateedri professoriks. Aastatel 1964–1967 oli ta Rahvusvahelise Astronoomialiidu Tähtedevahelise Keskkonna uurimise komisjoni president. Aastal 1971 võeti ta Londoni Kuningliku Astronoomiaseltsi liikmeks. Ta oli ka ajakirja Astronomitšeski Žurnal toimetuskolleegiumi liige. Solomon Pikelneri järgi on nimetatud Pikel'neri kraater Kuul ja asteroid 1975 Pikelner. Ene Ergma, Lea Arme. Kosmosemutt. Tammerraamat, 2016. lk. 275
Juhtivus

Juhtivus on aine füüsikaline omadus edasi kanda energiat või teist ainet. Energia juhtivused: soojusjuhtivus ehk termiline juhtivus – termilise energia edasikandmise võime (peamiselt tahkistes ja vedelikes) elektrijuhtivus – ilmneb elektrivooluna elektrijuhtides kompleksjuhtivus – näivjuhtivus vahelduvvoolu elektriahela osas aktiivjuhtivus – kompleksjuhtivuse reaalosa reaktiivjuhtivus – kompleksjuhtivuse imaginaarosa omajuhtivus (ingl intrinsic conduction) – kristallivõre defektidest tulenev elektrijuhtivus (metallides) lisandjuhtivus (ingl extrinsic conduction) – võõraatomitest (lisanditest) põhjustatud elektrijuhtivus (pooljuhtides) elektrolüütiline elektrijuhtivus – toimub ioonide vahendusel elektrolüütides magnetiline juhtivus – esineb magnetahelas helijuhtivus ehk akustiline juhtivus – ilmneb heli juhtivas keskkonnas, näiteks õhus Aine juhtivused: veejuhtivus – vee edasikandumine soonte, pooride või lõhede kaudu, nt pinnases kapillaarjuhtivus – niiskuse edasikandmine, nt ehitusmaterjalis Füüsikaliste suuruste loend Elektrotehniliste suuruste ja mõõtühikute loend
Elektrijuhtivus (suurus)

Elektrijuhtivus (ingl conductance) on füüsikaline suurus, mis iseloomustab seda, kui suur on elektriahela lüli (näiteks elektroonikakomponendi) võime juhtida elektrivoolu. Juhtivuse tähis on G {\displaystyle G} ja mõõtühik on siimens (tähis S). Elektrijuhtivus on elektritakistuse pöördsuurus. Alalisvoolu korral G = 1 R , {\displaystyle G={\frac {1}{R}},} kus G {\displaystyle G} on elektrijuhtivus ja R {\displaystyle R} on elektritakistus. Vahelduvvooluahelas on juhtivus komplekssuurus. See kompleksjuhtivus ehk näivjuhtivus (ingl admittance) on impedantsi ehk näivtakistuse Z {\displaystyle Z} pöördsuurus: Y _ = Z _ − 1 = 1 Z _ . {\displaystyle {\underline {Y}}={{\underline {Z}}^{-1}}={\frac {1}{\underline {Z}}}.}  Pikemalt artiklis Kompleksjuhtivus Erijuhtivus Elektritakistus
Mereväebaas

Mereväebaas on mere ranniku piirkond ja selle rannikuga piirnev akvatoorium, kus asub ja kus saab manööverdada sõjalaevastik. Tallinna mereväebaas Valimik sõjandustermineid. 1998. Koostanud Heino Ernits. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 129
Miinilaev

Miinilaev on üldistav ja harva kasutatav sõjalaeva liigi nimetus. Miinilaev võib olla vastavalt tegelikule otstarbele järgnev sõjalaev: Miinitraaler, Miinijahtija, Miiniveeskaja, Miinilõhkaja, Kaugjuhitavate miinilaevade juhtlaev. Vanas keelepruugis võidakse miinilaevaks kutsuda lisaks järgmisi sõjalaevu: Torpeedokaater, Hävitaja.
Ohvitseridekogu

Ohvitseridekogu on väeosa vm sõjalise rühmituse ohvitsere ühendav organisatsioon. Kogus muu hulgas arendatakse ohvitseride seltskondlikku ja sõjalist kasvatust. Kogu moodustatakse siis, kui väeosas on vähemalt 10 ohvitseri. Enne Teist maailmasõda korraldas Eestis ohvitseridekogude tegevust Ohvitseride Keskkogu. Tänapäeval on oma ohvitserikogud Kaitseliidus ja Eesti piirivalves. ohvitseride kasiino Valimik sõjandustermineid. 1998. Koostanud Heino Ernits. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 144
Kris Lemsalu

Kris Lemsalu (sündinud 3. aprillil 1985) on eesti kunstnik. Ta on õppinud keraamikat Eesti Kunstiakadeemias (lõpetas 2008. aastal), Taani Disainikoolis ja Viini Kunstiakadeemias. Ta on esinenud arvukatel näitustel Euroopas ning temast on kirjutanud olulised kunstiväljaanded nagu Mousse, Vice, Artnet News ja Frieze. 2018. aastal olid tema isikunäitused Viini Secession galeriis ning vastavatud galeriis Londoni Goldsmith's College'i juures. Tema teoseid on mitmes muuseumi- ja erakogus. 2019. aastal esindas Lemsalu Eestit 58. Veneetsia kunstibiennaali Eesti paviljonis. Lemsalu kasutab oma teostes materjalina peamiselt portselani, karusnahka, villa, silikooni, leidobjekte jpm. Lemsalu loomingut iseloomustab tähelepanu koloriidi- ja pinnaefektidele, huvi arhetüüpsete ja sümboolsete motiivide vastu, irooniline ja refleksiivne suhe oma vahenditesse, lavastuslikkus ja absurdimaiguline huumor. Teoste käivitavaks jõuks on tihti isiklikud läbielamised ja lood, mille põhjalt loob kunstnik laiemaid üldistusi võimaldavaid misanstseene. Avalikkuses astub ta üles enamasti kostümeeritult. Perioodil 2016-2018 sai ta kunstnikupalka. 2018 Noore kultuuritegelase preemia (esinemine eest Performa17 kunstibiennaalil New Yorgis, David Roberts Art Foundationi 10. aastapäeva sündmustel Londonis ja rahvusvaheline näitusetegevus 2017. aastal) Eesti Vabariigi kultuuripreemia 2019 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti aastapreemia (Eesti silmapaistva ja mõjusa esindamise eest 58. Veneetsia biennaalil ning kaasahaarava, aktuaalse ja rahvusvaheliselt kõneka loomingulise tegevuse eest) Kaspar Viilup (29.11.2018). "Noore kultuuritegelase preemia pälvis kunstnik Kris Lemsalu". err.ee. "Kris Lemsalu esindas Eestit 58. Veneetsia kunstibiennaalil". postimees.ee. 30. mai 2018. Kris Lemsalu. Kaasaegse Kunsti Eesti Keskuse lehel Koduleht "AREENI KAANELUGU: Autsaider Kris Lemsalu ei mahu eesti kunsti raamidesse". Areen, 15. november 2013 "Meie Aja Kunst: Kris Lemsalu". ETV 2013 "Kris Lemsalu pisut hullumeelsed tööd müüvad Ameerikas hästi". Eesti Elu, 20. detsember 2013 “Tiit Pääsuke ja Kris Lemsalu. Kaunitar ja koletis“ Kunstihoones. Sirp, 18. märts 2016 "Arvustus. Tiit Pääsukese ja Kris Lemsalu kummastav kaunis". ERR Kultuur, 12. aprill 2016
Chu riik

Chu (hiina: 楚) oli hegemooniline Zhou-aegne riik. Alates 8. sajandi algusest eKr nimetasid Chu kuningad end Zhou dünastia valitsejatega samaväärseteks. Kevade ja Sügise perioodil sai Chust edukate vallutustega kiiresti kasvav riik, eemalduti nii kultuuri kui ka asukoha poolest Zhou keskosast. Sõdivate riikide ajastuks oli Chu saanud võimsaks riigiks, Chu kultuur mõjutas palju Hani dünastiat. Ka nimede Jing ja Jingchu all tuntud riigi territooriumile jäid peamiselt tänapäeva Hubei ja Hunani provintsid, aga ka osaliselt Chongqing Shi, Guizhou, Henani, Anhui, Jiangxi, Jiangsu, Zhejiangi ja Shanghai provintsid. Üle 400 aasta oli Chu pealinn Danyang, mis asus Dani jõe ja Xi Jiangi jõe kohtumiskohal, tänapäeva Henani provintsis; hiljem koliti pealinn Yingi linna. Sõdivate riikide ajastu lõpul olid 225. aastaks eKr alles jäänud vaid neli riiki – Chu, Qin, Yan ja Qi. Qini riigi väed purustasid Chu armee 224. aastal eKr ja vallutasid järgmise sõjaretke käigus 223 eKr Chu pealinna ja kõrvaldasid viimase Chu kuninga Fuchu.
Turda

Turda (ungari Torda, saksa Thorenburg) on linn Rumeenias Cluji maakonnas. Ajalooliselt kuulub linn Transilvaaniasse. Vanalinn asub Valea Racilori (ungari Rákospatak) jõe mõlemal kaldal. Valea Racilori suubumisel Arieși (ungari Aranyos) jõkke (Mureși jõe vasakpoolne lisajõgi) ja Arieși jõe mõlemal kaldal asub uuem linnakeskus. Oli Ungari kuningriigis Torda-Aranyosi komitaadi keskus. Pärast Esimest maailmasõda läks koos ülejäänud Transilvaaniaga Rumeeniale. Tänapäeval on algse linnaga (rumeenia Turda-Veche 'vana Turda') liidetud ka linna kõrvale 13. sajandil tekkinud Turda küla (rumeenia Turda-Nouă 'uus Turda'). Elanikest oli 2011. aastal 77% rumeenlased ja 8% ungarlased. Vaade keskkalmistult Turda linna ajaloolisele südamele Sild üle Valea Racilori jõe Kalvinistlik kirik vanas linnasüdames Hotell Potaissa Linnateater Maskaroon linnateatri peafassaadil Barokkhoone vanalinnas Sándor Petőfi majamuuseum (Str. Dr. Ioan Ratiu Nr. 44) 2021 Romanian census Turda koduleht. Rumeenia ja inglise keeles Leht turdaturism.ro. Rumeenia ja inglise keeles