laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sarnastiivalised

Sarnastiivalised (Homoptera) on selts putukaid, keda on praeguseks teada üle 50 000 liigi. Eestist on leitud umbes 700 liiki. Sarnastiivalised on taimemahlasid imevad putukad. Taimemahlade imemiseks on neil arenenud 4-lüliline nokk, mille kaudu juhitakse välja sageli kehast pikemad pisteharjased. Sooles esineb paljudel liikidel filter. Filter on soole osa, mille kaudu juhitakse vesi ja süsivesikud otse tagasoolde, nii et need ei läbi kesksoolt. Sarnastiivalistel on kaks paari kilejaid tiibu. Sarnastiivalised jaotatakse viieks alamseltsiks.: tirdilised (Cicadinea), Sugukond tsikaadlased (Cicadidae) Sugukond vahtlased (Cercopidae) Sugukond küürtirtlased (Membracidae) Sugukond laterntirtlased (Fulgoridae) lehekirbulised (Psylloidea), karilised (Aleurodoidea), lehetäilised (Aphidodea), kilptäilised (Coccodea). Sarnastiivaliste lähimateks sugulasteks on lutikalised, kellega neid sageli ühtseks nokaliste (Hemiptera ehk Rhynchota) seltsiks ühendatakse, sest nii suiste kui siseelundite ehituses on sarnastiivalistel ja lutikalistel palju ühist. Sarnastiivaliste hulka kuuluvad väliselt väga mitmesugused loomad. Kehapikkus ulatub vähem kui millimeetrist 10 sentimeetrini. Pea on sarnastiivalistel üsna liikuv, silmad on tavaliselt hästi arenenud, harva on nad lihtsustunud üksikute lihtsilmade kogumikuks. Vähestel liikidel on silmad täiesti kadunud. Esineda võib ka kaks kuni kolm täppsilma. Tundlad on eri vormidel erineva pikkuse ja kujuga. Rindmikulülid on omavahel tugevasti kokku kasvanud, kõige paremini on arenenud keskrindmik, kus asuvad võimsad lennulihased. Tiivad on suurel osal liikidest hästi arenenud, ees- ja tagatiivad on sarnase soonestuse ja kujuga, eestiivad on ehk veidi suuremad. Mõnikord on eestiivad muutunud nahkjateks, kuid tavaliselt on nii ees- kui tagatiivad kilejad. Esineb ka täiesti tiivutuid vorme. Jalad on putukatele tüüpilise ehitusega jooksujalad, tagajalad on ees- ja keskjalgadest veidi pikemad. Käpad on lühikesed, koosnedes vaid ühest kuni kolmest lülist. Küüniseid on tavaliselt kaks, vaid kilptäidel on käpal kõigest üks küünis. Paljud sarnastiivalised suudavad hüpata, kuid erinevalt teistest hüppavatest putukatest (kirbud, tirtsud, ritsikad) paiknevad hüppelihased mitte tagareies, vaid tagarindmikus. Seetõttu ei ole tagareied tavaliselt kuigi palju jämenenud ja tüüpilisi hüppejalgu enamasti ei esine. Tagakeha koosneb 11 lülist, ta on selgesti rindmikust eristatav. Tavaliselt on selgesti näha vaid 10 tagakehasegmenti. Emaste suguava asub 8. ja 9. sterniidi vahel, esineb rohkem või vähem arenenud muneti. Isaste suguelundid asuvad üheksandas tagakehalülis ja on liigispetsiifilise ehitusega.
Vicente Fox

Vicente Fox Quesada (hääldus: [biˈsente ˈfoks keˈsaða]; sündinud 2. juulil 1942 San Francisco del Rinconis, Guanajuato osariigis) on Mehhiko poliitik ja majandustegelane, Mehhiko president aastatel 2000–2006. 2000. aasta presidendivalimised olid Mehhikos ajaloolise tähtsusega, sest Vicente Fox oli pärast 1910. aastat (Francisco Madero) esimene opositsiooni presidendikandidaat, kes osutuks valituks. Fox sündis üheksalapselise pere teise lapsena. Tema isa oli Mehhiko kodanik, tema ema oli Hispaaniast Donostiast pärit bask. Isapoolne vanaisa oli sündinud USA-s Ohio osariigis Joseph Louis Foxi nime all Prantsusmaalt Strasbourgist pärit immigrantide Louis Fuchsi ja Catherina Elisabetha Flachi pojana. Nad muutsid oma perekonnanime saksapärasest inglispäraseks 1880. aastatel. Fox kasvas üles oma perekonna rantšos. Ta lõpetas Iberoameerika Ülikooli Méxicos ärijuhtimise bakalaureusena. 1974 lõpetas ta Harvardi ärikooli USA-s. 1964 läks ta tööle Coca-Cola Companysse. Ta alustas karjääri veoautojuhina, aga tõusis ametiredelil kiiresti kohaliku tütarettevõtte ja hiljem kogu Ladina-Ameerika allüksuse juhiks. Tema ametiajal sai Coca-Cola Mehhiko enim müüdud karastusjoogiks ja selle läbimüük suurenes 50%. Fox abiellus Coca-Colas töötanud sekretäri Lilian de la Conchaga. Nad lapsendasid pojad Vicente ja Rodrigo ning tütred Cristina ja Paulina. 1990 lahutati see abielu Liliani algatusel. 1. märtsil 1988 astus ta Rahvusliku Aktsiooni Parteisse. Samal aastal kandideeris ja valiti ta oma koduosariigist Mehhiko parlamendi Mehhiko kongressi alamkotta. Tema ametiaeg kestis kolm aastat. 1991 kandideeris Fox oma koduosariigi Guanajuato kuberneriks, aga sai lüüa. 1995 kandideeris ta uuesti ja oli seekord edukas. Kubernerina suurendas ta osariigi valitsemise tõhusust ja rahaasjade läbipaistvust. Ta oli üks esimesi osariigikubernere Mehhikos, kes andis osariigi rahaasjadest avaliku, selge ja õigeaegse ülevaate. 2. juulil 2000, oma 58. sünnipäeval valiti ta Mehhiko presidendiks. Ta kogus 43% häältest, tema vastaskandidaadid Francisco Labastida Institutsioonilisest Revolutsioonilisest Parteist 36% ja Cuauhtemoc Crdenas Demokraatliku Revolutsiooni Parteist 17% häältest. 2. juulil 2001, oma 59. sünnipäeval ja presidendiks valimise esimesel aastapäeval, abiellus Fox oma pressiesindaja María Sahagún Jiménezega. Mõlemal oli see teine abielu. Fox on 196 cm pikk ja üks Mehhiko pikemaid presidente läbi aegade.
DB

Db võib tähendada järgmist: Kõige suurem narkata K6ige rohkem paukus vend narkata kunn harilik pederast
Bernhard Caspar von Stackelberg

Bernhard Caspar von Stackelberg (ka Berend Caspar; 12./23. oktoober 1768 Mõisamaa mõis – 6./18. mai 1845 Adavere mõis) oli Liivimaa mõisnik ja Venemaa sõjaväelane (rittmeister). Bernhard Caspar von Stackelberg sündis Mõisamaa ja Kassari mõisniku Justus Friedrich von Stackelbergi ja Katharina Elisabeth von Stackelbergi (sünd. von Mohrenschildt) pojana. Teenis rittmeistrina Moskva karabinjeeripolgus. Talle kuulusid Adavere, Imavere, Hermani ja Võrevere mõis. 25. märtsil 1816 autasustati teda 1812. aasta isamaasõja mälestusmedali (ru:Медаль «В память Отечественной войны 1812 года») pronksmedaliga Vladimiri-lindi küljes. Pronksmedalit anti Venemaa keisririigi aadliperekondade vanimatele liikmetele ja selle saaja ei pidanud ilmtingimata 1812. aasta isamaasõjas osalema. Mõisate talupojad kutsusid Stackelbergi Vanaks Mustaks. Ta suri 1845. aasta 6. mai pärastlõunal rinnapõletikku ning maeti 23. mai pärastlõunal. Bernhard Caspar von Stackelberg abiellus 1798 Viljandis Hermani mõisa pärijanna Helene Luise von Vietinghoffiga, kes oli Adavere mõisniku Hermann Karl von Vietinghoffi (1737–1812) ja Johanna Luise von Vietinghoffi (sünd. von Bergholtz; 1742–1809) tütar. Abielust sündis kaks last: Katharina Sophie von Stackelberg (sündinud 1798), abiellus 1827 kindralmajor Friedrich Konstantin Roséega; Otto Karl Hermann von Stackelberg (1800–1873), Adavere, Imavere, Hermani ja Võrevere mõisnik. 1802. aastal abiellus Bernhard Caspar von Stackelberg Tallinnas Helene Charlotte von Baranoffiga (1771–1807), kes oli Väätsa mõisniku Peter von Baranoffi (surnud 1807) ja Johanna Juliane von Hastferi tütar. Abielust sündis neli last: Johanna Henriette von Stackelberg (1803–1868), abiellus 1843 Friedrich von Hoyningen-Huenega; Charlotte Juliane von Stackelberg (1804–1880), abiellus 1821 Woldemar Karl Friedrich von Ditmariga; Peter Gustav Georg von Stackelberg (1806–1837), keisri ihukaitseväe husaarirügemendi rittmeister, Tsarskoje Selo õuemajor; Eduard Karl August von Stackelberg (1811–1864), kaardiväe staabikapten. Viited: Stackelberg "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften Teil 2, 1.2: Estland" Görlitz. 1930. Lk. 304–306 "Stammtafel der von Stackelbergschen Familie aus dem Feckerortschen Hause auf der Insel Ösel abstammend, enthält auch biographische Nachrichten" AM.20.1.40. Hilisem Moskva 1. ihukaardiväe tragunipolk. EAA.1862.1.437 "Imavere Sõnumid" veebruar 2005 "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften Teil 2, 1.2: Estland" Görlitz. 1930. Lk. 130–131 "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften Teil 1, 2: Livland" Görlitz. 1930. Lk. 948 Sissekanne Põltsamaa koguduse surmameetrikas Stammtafeln des adligen und freiherrlichen Geschlechts Stackelberg, die Linien Piep-Sellie und Feckerort-Kassar, zusammengestellt von Magnus von Stackelberg, nebst zugehörigen Kopien von acht Urkundenaus den Archiven in Kopenhagen und Stockholm AM.20.1.42
Laagna lahing

Laagna lahing toimus 18. jaanuaril 1919 Eesti Vabadussõjas Utria dessandis maabunud Soome, Eesti väeosade ja Punaarmee vahel. Dessantväed olid hommikul ootamatu rünnakuga vallutanud Laagna küla ja Laagna mõisa surudes punaväe raudtee suunas Laagnalt välja. Eesti meredessantväelaste ja Soome vabatahtlike pataljoni 3. kompanii (kokku umbes 220 meest) vastas oli kaks Punaarmee polku, salk ratsaväge ja kaks soomusrongi. Punaarmee väeosad olid kogunenud raudtee ümbrusesse ja ründasid soomusrongide tuletoetusel dessandi positsioone üle raudtee ja mõisa vahelise põllu viis korda, kuid edutult kandes suuri kaotusi. Dessantväed kaotasid Laagna vallutamisel ja kaitsmisel 21 võitlejat haavatuna, 4 langenuna ning 3 langes vangi. Krivasoo lahing Johan Pitka "Minu mälestused suure ilmasõja algusest Eesti vabadussõja lõpuni" Tallinna Eesti Kirjastuse Ühisuse kirjastus Siim Õismaa "Utria dessant 17.–19. jaanuaril 1919" Eesti Sõjamuuseumi – kindral Laidoneri Muuseumi trükis, 2008
Periskoop

Mitte segi ajada religiooni terminiga perikoop Periskoop on optiline instrument vaatluste tegemiseks tõkke tagant, näiteks üle serva või ümber nurga. Lihtsaim periskoop koosneb kahest peeglist, mis paiknevad vaatetoru otstes 45-kraadiste nurkade all paralleelselt. Tegelikes periskoopides on peeglite asemel täisnurksete ja kujutist pööravate prismade süsteem ja samuti suurendav läätsesüsteem. Periskoopi kasutatakse allveelaevades, sõjamasinates, kaevikutes ja punkrites.. Periskoobi üks variantidest on käärpikksilm (kahe silmaga vaatamiseks). Zeissi allveelaevaperiskoobi optiline süsteem Vaade läbi allveelaevaperiskoobi Periskoop punkris 1981. Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus. 656 lk
Protistoloogia

Protistoloogia (kreeka prôtistos 'kõige esimene' + logos 'õpetus') on zooloogia haru, mis uurib protiste. Protistoloogiaga seotud või ajalooliselt seda asendanud uurimisvaldkonnad on algoloogia, mükoloogia ja protozooloogia. European Journal of Protistology (varem Protistologica) International Journal of Protistology (Acta Protozoologica) Journal of Eukaryotic Microbiology (varem Journal of Protozoology) Protist (varem Archiv für Protistenkunde) Protistology
Wahl

Wahl on baltisaksa aadlisuguvõsa. Wahlide aadlisuguvõsale pani aluse Johann Heinrich Wahl (1725–1795), kes töötas mitmetes Liivimaa kubermangu mõisates ametniku ja mõisarentnikuna. Johann Heinrich Wahlile anti Saksa-Rooma keisririigi aadlitiitel, liitega von 1795. aastal. Perekonnale kuulusid läbi aegade Kavastu, Kaave, Kärgula, Rääbise, Ala, Vardi, Vana-Nursi, Juba, Sürgavere, Kassinurme, Pajusi, Tapiku ja Adavere mõis. Carl Gustav von Wahl (1766–1825), Laiuse ja Põltsamaa lossi ja mõisa rentnik, Kavastu, Kaave ja Pajusi mõisnik, Tapiku mõisa rentnik Alexei von Wahl (1808–1866), baltisaksa päritolu Vene riigiametnik, Päinurme mõisnik Eduard Georg von Wahl (1833–1890), baltisaksa päritolu Eesti arst, Tartu Ülikooli rektor Nikolai Karl Otto von Wahl (1833–1904), Pajusi ja Adavere mõisnik Viktor Karl Konrad Wilhelm von Wahl (1840–1915), Venemaa keisririigi sõjaväelane (ratsaväekindral), Peterburi linnapea 1892–1895, Venemaa Keisririigi siseministri seltsimees (asetäitja), SM Politseidepartemangu ja Sandarmi Üksikkorpuse komandör (ru) Alfred Amadeus von Wahl (1845–1925), Sürgavere mõisnik Edgar von/de Wahl (1867–1948), Eesti keeleteadlane, oktsidentaali looja Ernest Karl Woldemar von Wahl (1878–1949), Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralmajor), Päinurme ja Vaali mõisnik (ru) Hansen, Alfred von. Stammtafeln nichtimmatrikulierter baltischer Adelsgeschelchter. Bd I. Lief. 1-8. Hamburg-Rahlstedt: Verlegt bei Harry von Hofmann, 1961. seite 25 Wahl, Transehe-Roseneck, Astaf von: Genealogisches Handbuch der livländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, (1929) Wahl, Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 3, Görlitz, (1930) Erlebtes Livland: Die Familie v. Wahl 1795–1993. Weißenhorn 1995. Hansen, Alfred von. Stammtafeln nichtimmatrikulierter baltischer Adelsgeschelchter. Bd I. Lief. 1-8. Hamburg-Rahlstedt: Verlegt bei Harry von Hofmann, 1961. seite 22-28. Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Parandused Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Polüarhia

Polüarhia on kõrgeltarenenud, pluralistliku ja tugeva kodanikuühiskonnaga demokraatiavorm, kus võim on hajutatud erakondade, kodanikuorganisatsioonide ja survegruppide vahel.
Dessantide loend

Dessantide loend loetleb sõjalisi dessantoperatsioone. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Operatsioon Albion Heinaste dessant – 6.– 8. mai 1919 Eesti Merevägi – Eesti Vabadussõda Inch'ŏni dessant - 15. september 1950 ÜRO laevastik - Korea sõda Iō-jima dessant - 19. veebruar 1945 USA armee - Teine maailmasõda Kunda dessant – 23. detsember 1918 Eesti Merevägi – Eesti Vabadussõda II. Kunda dessant – 10.–11. jaanuar 1919 Eesti Merevägi – Eesti Vabadussõda Koporje lahe dessant – 17. mai 1919 Eesti Merevägi – Eesti Vabadussõda Kreeta dessant Operatsioon Merkur - 20. mai 1941 Saksa Õhuvägi - Teine maailmasõda Leyte dessant – 20. oktoober 1944 USA armee – Teine maailmasõda Lingayeni lahe dessant – 22. detsember 1941 Jaapani keiserlik armee – Teine maailmasõda Lingayeni lahe dessant – 9. jaanuar 1945 USA armee – Teine maailmasõda Loksa dessant – 26. detsember 1918 Eesti Merevägi – Eesti Vabadussõda II. Loksa dessant – 29. detsember 1918 Eesti Merevägi – Eesti Vabadussõda Luuga lahe dessant – 15. mai 1919 Eesti Merevägi – Eesti Vabadussõda Lõuna-Georgia dessant - 25. aprill 1982 Briti armee - Falklandi saarte sõda Meriküla dessant – 14. veebruar 1944 Punaarmee – Teine maailmasõda Muhu dessant - 14. september 1941 Eesti Omakaitse, Wehrmacht, Soome sõjavägi - Teine maailmasõda Narva-Jõesuu dessant – 28. november 1918 Punaarmee – Eesti Vabadussõda Normandia dessant - 6. juuni 1944 USA armee, Briti armee, Rahvaste Ühenduse sõjavägi Okinawa dessant - 1. - 2. aprill 1945 USA armee - Teine maailmasõda San Carlose dessant - 21. mai 1982 Briti armee - Falklandi saarte sõda Sitsiilia dessant - 10. juuli 1943 Briti armee - Teine maailmasõda Tarawa dessant - 20. november 1943 USA armee - Teine maailmasõda Tsitre dessant – 31. detsember 1918 Eesti Merevägi – Eesti Vabadussõda II Tsitre dessant – 5. jaanuar 1919 Eesti Merevägi – Eesti Vabadussõda Utria dessant – 17.–18. jaanuar 1919 Eesti Merevägi – Eesti Vabadussõda Väikese Väina dessant - 5. oktoobril 1944 Punaarmee 8. Eesti Laskurkorpus
Suur Kinel

Suur Kinel (vn. Большой Кинель) on jõgi Euroopas. Algab Obštši Sõrdilt (Общий Сырт), voolab valdavalt läände ja edelasse. Suubub paremalt Samarasse. Pikkus 437 km.
Brecon Beacons

Brecon Beacons (kõmri Bannau Brycheiniog) on mäestik Suurbritannias Walesi lõunaosas. Kõrgus kuni 886 meetrit (Pen y Fan). Osa mägedest hõlmab 1957. aastal loodud Brecon Beaconsi rahvuspark.
Santa Cruzi saar (Galápagose saared)

Santa Cruz on saar Vaikses ookeanis, üks Galápagose saartest. Kuulub Ecuadorile. Pindala 986 ruutkilomeetrit. Saar on künklik, kõrgus kuni 864 meetrit. Saarel elab ligikaudu 12 tuhat inimest.
Berliini-Rooma telg

Berliini-Rooma telg on 25. oktoobril 1936 sõlmitud sõjalis-poliitiline liit Saksamaa ja Itaalia vahel. Teljeriigid
Dessant

Dessant (prantsuse keeles descente 'maabumine') on sõjaline operatsioon, kus väed (õhudessantväed, meredessantväed või selleks dessandiks ette valmistatud muud üksused) maanduvad või maabuvad vaenlase valduses oleval territooriumil. Dessandid jagunevad strateegilisteks, operatiivseteks, taktikalisteks ja eriotstarbelisteks. Operatiivse dessandi eesmärgiks on: piirkonna kontrolli alla võtmine oma tegevusega kooskõlas, raske maastiku ületamine rünnakul, külgmiste alade kaitse, õhusillapea ehitamine, lahinguala isoleerimine, lennuvälja vallutamine, võimunäitamine, sissitegevuse toetus, rünnakud tagala ja juhtimissüsteemide vastu, läbimurde piiramine. Taktikalise dessandi ülesanneteks on: sillapea veestiku ületamine, tagalavedude takistamine, lisajõudude tuleku takistamine, reservi sidumine, külgede kaitsmine ja/või läbimurde piiramine, vastase taganemise takistamine, vastase löömine selja tagant, objekti luure, objekti hävitamine. Erioperatsioonide dessantide ülesanne on kas luure või hävitustegevus võtmeisikute või strateegiliste objektide vastu. Õhudessandid jagunevad järgmiselt: langevarjudessant – võitlejad hüppavad välja lennukitest ja maanduvad langevarjudega; maandedessant – võitlejad väljuvad maapinna lähedal rippuvatelt kopteritelt või maandub lennuk või plaaner dessantväelastega; kombineeritud dessant – kasutatakse erinevaid dessantüksuste vaenlase tagalasse paiskamise võimalusi. II maailmasõjas nimetati tankidessandiks tankile või liikursuurtükile paigutatud 8–10 võitlejat, kes koos masinaga saadeti rünnakule või reidile vaenlase tagalasse. Dessantide loend Dessandi lahingumasin Dessantlaev
Allen Johnson

Allen Kenneth Johnson (sündinud 1. märtsil 1971 Washingtonis) on endine USA kergejõustiklane (110 m tõkkejooks), olümpiavõitja (1996) ja seitsmekordne maailmameister. 100 m jooks 10.41 (1. jaanuar 1999) 200 m jooks 20.26 (7. juuli 1997) 400 m jooks 48.27 (1996) 110 m tõkkejooks 12.92 (23. august 1996) 400 m tõkkejooks 52.00 (1991) Kõrgushüpe 2.11 (1989) Kaugushüpe 7.85 (23. mai 1991) Kolmikhüpe 14.83 (1989) 1995, 1997, 2001 ja 2003 maailmameister 110 m tõkkejooksus 1996 olümpiavõitja 110 m tõkkejooksus 1995, 2003, 2004 sisemaailmameister 60 m tõkkejooks Allen Johnson on 178 cm pikk. Elukoht on Lõuna-Carolina osariigis Columbias.[viide?] Allen Johnson Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Alfred Tanimäe

Alfred Johannes Tanimäe (a-ni 1935 Alfred Johannes Tanilov; 16. juuni 1914 Tartu – 5. veebruar 2009 Tartu) oli eesti üliõpilastegelane ja väliseesti (Austraalia) majandustegelane. Tanimäe lõpetas 1933. aastal Tartu Linna Poeglaste Gümnaasiumi. Ta õppis Tartu Ülikoolis matemaatikat 1934–1940 ja majandust 1942–1944, kuid mõlemad stuudiumid jäid lõpetamata. Teenis 7. Jalaväerügemendis (lipnik, 1935). Ta oli 1939–1940 ajakirja Tänapäev ärijuht. Ta osales Teises maailmasõjas Saksa sõjaväes 1944. aastal. Ta põgenes 1944. aastal Saksamaale ja läks sealt 1949. aastal Austraaliasse. Ta töötas Austraalias mitme ettevõtte finants- ja tegevdirektorina. 1964. aastal valiti Tanimäe Austraalia Eesti Seltside Liidu esimeheks. 1995. aastal pöördus tagasi Eestisse ja elas Tartus. Astus 1934. aasta sügissemestril Eesti Üliõpilaste Seltsi (EÜS) ja oli 1938. aasta sügissemestril selle esimees. Oli 1938–1939 Üliõpilasseltside Liidu esimees. Valiti 3. detsembril 2005 EÜS-i auvilistlaseks. 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk, tegevuse eest eestluse säilitamisel võõrsil Tema tütar oli pediaater ja arstiteadlane Tiina Talvik. Tiina Talvik – 65. Kliinikumi Leht, aprill 2003 Auvilistlased Eesti Üliõpilaste Selts Alfred Tanimäe Teenetemärkide kavalerid
Pontes novi

"Pontes novi" on Eesti Üliõpilaste Seltsi, Pohjois-Pohjalainen Osakunta, Etelä-Pohjalainen Osakunta ja Vasa Nationi 1995. aastal Helsingis ilmunud ühisväljaanne. 216-leheküljeline raamat sisaldab artikleid soome ja rootsi keeles. Pontes novi, Helsingi: Pohjalainen Valtuuskunta 1995. ISBN 9517831005
Uski jõgi

Usk (kõmri Afon Wysg) on jõgi Suurbritannia saarel Walesis. Saab alguse Carmarthen Fansi mägedest, voolab kagusse ja suubub Newporti linnas Severni estuaari. Voolab läbi Breconi, Abergavenny ja Uski.
Pen y Fan

Pen y Fan [pänöv'an] on mägi Suurbritannias Walesis, Lõuna-Walesi ja Brecon Beaconsi kõrgeim tipp. Mägi koosneb punasest Devoni liivakivist. Kõrgus 886 m. Mägi on tuntud oma muutlike ilmaolude poolest. Seal on surma saanud nii kogenematuid matkajaid kui briti eriüksuslasi. Tippu viiva tee ääres asub Tommy Jonesi obelisk, mis on püstitatud seal 1900. aastal hukkunud 5-aastase poisi mälestuseks.
Tempo

Tempo (itaalia keeles tempo, ladina keeles tempus "aeg", "ajavahemik") on muusika esituse kiirus. Alates 17. sajandist on kasutusel itaaliakeelsed tempotähised, näiteks largo, adagio, andante, presto, allegro. Pärast metronoomi patenteerimist 1815. aastal kasutatakse tempo tähistamiseks ka metronoominäitu "lööki minutis" ehk bpm (beat per minute). Aeglasemast kiiremani: Larghissimo – väga,väga aeglane (24 bpm või vähem) Adagissimo – väga aeglane Grave – väga aeglane (25–45 bpm) Largo – laialt (40–60 bpm) Lento – aeglaselt (45–60 bpm) Larghetto – üsna laialt (60–66 bpm) Adagio – aeglase väljendusrikkusega (66–76 bpm) Adagietto – aeglasem kui andante (72–76 bpm) või kergelt kiirem kui adagio (70–80 bpm) Andante – kõndimisrütmis (76–108 bpm) Andantino – veidi kiirem kui andante (80–108 bpm) Marcia moderato – mõõdukalt, marsitaktis (83–85 bpm) Andante moderato – andante ja moderato vahel(92–112 bpm) Moderato – mõõdukalt (108–120 bpm) Allegretto – võrdlemisi kiirelt (112–120 bpm) Allegro moderato – allegrolähedane (116–120 bpm) Allegro – kiirelt, liikuvalt, säravalt (120–156 bpm) Vivace – elavalt ja kiirelt (156–176 bpm) Vivacissimo – väga kiirelt ja elavalt (172–176 bpm) Allegrissimo ehk Allegro vivace – väga kiirelt (172–176 bpm) Presto – väga, väga kiirelt (168–200 bpm) Prestissimo – veel kiiremalt kui presto (200 bpm ja rohkem)
Largo

Largo (it.k.) – laialt, väga aeglaselt – on noodikirja tempomärge. Largo on ka vastavas tempos pidulik heliteos või suurvormi osa.
Andante

Andante (itaalia keeles 'käies, kõndides') on noodikirja märge, mis tähistab aeglast, rahulikku tempot. Andante on aeglasem kui allegro ja kiirem kui adagio. Andante võib olla ka tsüklilise teose osa või eraldiseisev pala.
Metronoom

Metronoom (kreeka sõnadest metron 'mõõt' ja nomos 'seadus') on elektrooniline või mehaaniline seade, mille abil määratakse heliteose esitamise tempo. Mehaaniline metronoom koosneb koputusseadisega pendlist, mille võnkesagedust saab muuta. Esimesena avastas pendli liikumise seadused Galileo Galilei. Etienne Loulié kasutas esimesena reguleeritavat pendlit esimese mehaanilise metronoomi valmistamiseks 1696. Sellel puudus käivikregulaator ja see ei teinud liikudes mingit häält. Selleks, et saada õiget takti, tuli jälgida hetke, mil pendel läbib püstsihi: kõige vasakpoolsem ja kõige parempoolsem asend muutusid pidevalt, sest töö käigus pendli amplituud vähenes. Tänapäevasega üsna sarnase mehaanilise metronoomi leiutas 1812 Amsterdamis Dietrich Nicolaus Winkel. Johann Nepomuk Mälzel hakkas 1816 Winkeli metronoome hulgi valmistama. Sellest tuleneb lühend M.M. (Mälzeli metronoom). MM 60 tähendab tempot 60 lööki (meetrumi 1 osa) minutis on 120 lööki minutis ehk 60 : 120 = 0,5 sekundit Esimene oluline helilooja, kes kasutas oma muusikas metronoomi tähiseid, oli Ludwig van Beethoven 1817. Mehaaniline metronoom kasutab pendli otsas olevat reguleeritava asukohaga raskust. Tempo kiirendamiseks tuleb raskust libistada allapoole, pendli algusele lähemale, tempo aeglustamiseks ülespoole, pendli algusest kaugemale. Niisugune mehhanism on tuntud kahe kaaluga pendlina, sest mehhanismi sisemuses on veel teine, jäigalt kinnitatud raskus, mida pole väljastpoolt näha. Pendel võngub fikseeritud tempoga edasi-tagasi ja iga kord, kui ta äärmisse punkti jõuab (ükskõik kas vasakusse või paremasse), kostab klõpsuv heli. Tänapäeval on enamik metronoome elektroonilised ja kasutavad töö täpsuse säilitamiseks kvartsikristalli nagu käekelladki. Kõige lihtsamatel elektroonilistel metronoomidel on tempo muutmiseks nupud või ratasregulaator ning mõned nendest toovad kuuldavale kindla noodi, mille helikõrgus on tavaliselt 440 Hz kandis. Keerulisemad metronoomid suudavad tekitada korraga kaht või isegi enamat rütmi. Eri rütme tähistatakse eri toonidega, mis erinevad üksteisest helikõrguse, helitugevuse ja/või tämbri poolest. Enamikku süntesaatoritesse on sisse ehitatud metronoom. Kuula digitaalset metronoomi 4/4 taktimõõdus