laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tallinna Peeteli kirik

Tallinna Peeteli kirik asub Tallinnas Pelgulinna asumis, aadressil Preesi tänav 5. Hoone valmis arhitekt Eugen Sachariase projekti järgi 1938. aastal. Peeteli kirik on 1920.–1930. aastatel Eestis ehitatud kirikute seas üks suuremaid. Funktsionalistlikus stiilis kiriku kellatorn asetseb asümmeetriliselt hoone küljel. Kirikut kasutavad EELK Tallinna Peeteli kogudus ja EMK Uue Alguse Kogudus. Pühapäeviti toimuvad Peeteli kirikus eestikeelsed jumalateenistused kell 11.00 ning metodistliku Uue Alguse koguduse venekeelsed jumalateenistused kell 15.00. Kiriku nurgakivi pandi 13. juunil 1937 kell 16.00. 23. augustil lehvisid kiriku tornis rahvuslipud, viis päeva hiljem pühitseti tornirist. Kirik avati pidulikult 18. detsembril 1938. Kiriku ehitamine läks maksma 94 245 Eesti krooni. 21. veebruaril 1943 sai Peeteli kirik Nõukogude lennuväe pommitamise ajal kannatada. Purunesid aknaraamid, klaasist altarimaalingud ja kivikatus hävis osaliselt. Märtsipommitamise tagajärjel 9. märtsil 1944 said surma või vigastada paljud pelgulinlased. Peeteli kiriku keldris toimus ootamatult tabanud hävitava rünnaku alguses piiblitund. Peagi tuli sinna rohkelt rahvast. Aastal 1962 sulgesid Nõukogude okupatsioonivõimud Peeteli kiriku. Palju aastaid kasutas hoonet Eesti Telefilmi telestuudio võttepaviljoni ja laona. Lammutati kooriruum, kinni müüriti kõik kirikusaali aknad, saali ehitati vahelagi, tornikiiver võeti maha ja tehti muid ümberehitusi. Mööbel, lühtrid jm. kirikuvara kanti osaliselt laiali. Kulus 30 aastat, enne kui taastati Eesti vabariik ja Peeteli kirik kogudusele tagastati. 6.juunil 1993, pärast 31 aastat kestnud vaheaega, peeti kirikus taas jumalateenistus. 2000. aastal renoveeriti kiriku kelder. Kaheksa kuuga rajati keldrikorrusele ajakohase sisustusega päevakeskus, milles on pesemisruumid, köök, söögisaal, eluruumid ja loovustuba. Töödel olid abiks endised tänavalapsed, kes lõhkusid 430 m2 betoonpõrandat ning süvendasid pinnast umbes 60 cm. 1960. aastatel lammutatud tornikiiver taastati 2006. aasta sügisel. Suvel 2007 puhastati kiriku põrand vanast värvist ning kaeti puiduvärvi lakiga. Uued pingid valmistati Tampere Harju koguduse rahalisel toel. Pärast kiriku renoveerimist on koguduse liikmete ning külastajate arv vaikselt, kuid märgatavalt kasvama hakanud. 18. detsembril 2008 tähistas Peeteli kirik oma 70. aastapäeva. 23. aprillil 2017 tähistas Peeteli kogudus 90. aastapäeva. http://jaakjuske.blogspot.com.ee/2012/06/pelgulinna-lood-preesi-tanava-aarded.html Tallinna Peeteli kirik Muinsuskaitseameti kultuurimälestiste riikliku registri andmebaasis Tallinna Peeteli kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Tiina Tuulik

Tiina Tuulik (sündinud 19. aprillil 1966) on eesti maastikuarhitekt. Ta õppis aastatel 1984–1991 Tallinna Kunstiülikoolis ja lõpetas selle arhitektina. Aastatel 1992–1994 oli ta magistriõppes Kuningliku Taani Kunstiakadeemia arhitektuurikooli maastikuarhitektuuri osakonnas, mille lõpetas magistrikraadiga. Ta on alates 2010. aastast Eesti Kunstiakadeemia doktoriõppes tööga "Kalmistukultuur 21. sajandi Eestis. Traditsioonid ja uuendused" (juhendajad Marju Kõivupuu ja Anneli Randla). Ta on töötanud arhitektuuribüroos Järve & Tuulik ning DIA Arhitektuur. Ta on lektor Tallinna Tehnikaülikooli ehituse ja arhitektuuri instituudi arhitektuuri ja urbanistika akadeemias. 1993–1994 Eesti Kunstimuuseumi arhitektuurivõistlus. Võistlustöö nr 521, märgusõna "Wings". Bo Christiansen, Friedemann Rüter, Tiina Tuulik. Kopenhaagen, Taani 2003 Tallinna Pärnamäe kalmistu tuhakalmed 2011 Rakvere linnakalmistu I maailmasõjas ja Vabadussõjas langenute matmispaiga heakorrastus 2011 Tallinna Liiva kalmistu laienduse maastikuarhitektuurne projekt 2012 Tallinna Pirita uue kalmistu muinsuskaitse eritingimused 2013 Kudjape kalmistu uued matusealad ja parklad 2013 Paldiski linnakalmistu detailplaneeringu muinsuskaitse eritingimused 2014–2015 "Eesti 100 tamme" esinduspargi Tamsalus maastikuarhitektuuri võistlus. III auhind, võistlustöö märgusõnaga "Retro". Tiina Tuulik, Terje Truumaa 2016 Tallinna Metsakalmistu kolumbaarium II 2016 Tallinna Metsakalmistu Eesti Teatriliidu matuseala uus osa "Tallinna kalmistud. Uuenenud kalmistukultuur". Muinsuskaitse aastaraamat 2009. Tallinn 2010. Lk 85-88 "Üks Eesti ajalooline kalmistu – Kudjape". Eesti parkide almanahh 3. Tallinn 2012. Lk 56–61 "Üks Eesti ajalooline kalmistu täna – Rakvere linnakalmistu". Mäetagused 55/2013 "Oma kodu, oma maa sümbolid – talukalmistud Eestis". Tuna, 3/2018. Lk 32–56 2021 Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia (koos Tiina Tallinna, Elle Pendi, Olev Abneri, Kristiina Kupperi, Tiina Tammeti, Sirje Ootsingu, Marje Eelma, Lyyli Virkusega; raamat "Tallinna pargid ja haljasalad") 1994 Eesti Arhitektide Liit "Tiina Tuulik Eesti Arhitektide Liidu kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. oktoober 2018. Vaadatud 26. oktoobril 2018. Arhitektuuri ja urbanistika akadeemia TTÜ kodulehel Eesti Kunstimuuseumi avalik arhitektuurivõistlus. Kataloog. Eesti Kunstimuuseum. Tallinn 1994. Pagineerimata "Väike 2002–2006. Eesti arhitektuursete väikevormide paremik". Kataloogi koostaja Karin Paulus. Eesti Arhitektide Liit. Tallinn 2008. Lk 42–43 Eesti Teadusinfosüsteem Eesti Arhitektide Liidu liikmed
Botshabelo

Botshabelo on linn (township) Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Mangaungi linnaringkonnas. Botshabelo on asutatud misjonijaamana 1865. aastal. Botshabelo tähendab sotho keeles 'pelgupaik'. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Botshabelo elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,18%, värvilisi 0,33%, India või Aasia päritolu inimesi 0,20%, valgeid 0,09% ja teisi 0,20%. Sotho keelt pidas emakeeleks 84,52% inimesi, koosa keelt 7,58%, inglise keelt 1,99%, afrikaani keelt 1,56%, viipekeelt 1,50% ja tsvana keelt 1,33%. Botshabelo southafrica.co.za https://census2011.adrianfrith.com/place/499030
Alfred von Schlieffen

Krahv Alfred von Schlieffen (28. veebruar 1833 Berliin – 4. jaanuar 1913 Berliin) oli Preisimaa ja Saksa sõjaväelane (kindralfeldmarssal), kes on tuntud peamiselt Schlieffeni plaani koostajana. Ta oli Saksa keisririigi kindralstaabi juht 1891–1906. Schlieffen sündis Preisi sõjaväelase (kindrali) pojana ja astus 1854 sõjaväkke. Ta osales 1866. aastal Preisi-Austria sõjas ja 1870–1871 Preisi-Prantsuse sõjas. 1884. aastal määrati ta Saksamaa keisririigi kindralstaabi sõjaajaloo allosakonna ülemaks ja sai 1891. aastal krahv Alfred von Waldersee järglasena kindralstaabi ülemaks. Sellel ametikohal töötas ta kuni oma erruminekuni 1906. Schlieffen oli oma aja silmapaistev sõjaline strateeg. Ta mõjutas oluliselt 20. sajandi sõjandust eriti sõjaliste manöövrite osas. Tema intellektuaalsel pärandil põhines välksõja doktriin, mida Saksamaa püüdis maailmasõdades rakendada. Ta avaldas põhjaliku uurimuse "Cannae". See käsitles Cannae lahingut, milles Hannibal purustas Rooma riigi sõjaväe. See teos tõlgiti vene keelde ja ilmus Moskvas kahes köites 1938, samuti tõlgiti see inglise keelde ning seda levitati USA armees ja akadeemilistes ringkondades. 1905 esitas ta Prantsusmaa ja Venemaa purustamiseks mõeldud Schlieffeni plaani, mis pidi vältima kurnavat sõda kahel rindel: esmalt pidid sakslased kolossaalse ümberhaaramisoperatsiooniga (läbi Belgia ja Hollandi) purustama prantslaste väed, seejärel ründama aga kõigi jõududega Venemaad. Inspiratsiooni Läänerinde haardeoperatsiooniks sai Schlieffen Cannae lahingust. Schlieffen suri 1913. aasta algul, kõigest poolteist aastat enne Esimese maailmasõja puhkemist. Tema viimased sõnad olevat olnud: "Tugevdage paremat tiiba" (Schlieffeni plaani edu sõltus Läänerinde parema tiiva pealetungist).
Valter Mattisson

Valter Mattisson (26. veebruar 1905 Väimela – 24. märts 1968 Koeru) oli Eesti luterlik vaimulik. Ta lõpetas aastal 1925 Tartu Linna Saksa Ühishumanitaargümnaasiumi. Aastatel 1925–1928 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (ei lõpetanud). Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Fraternitas Normannia. Pärast Teist maailmasõda õppis ta aastani 1955 Usuteaduse Kõrgemas Katsekomisjonis. Ordineeriti 24. mail 1950 Tallinna toomkirikus aseõpetajaks, õpetaja õigused anti talle 15. juunil 1955. Ta töötas aastatel 1930–1932 Tartus kinode tekstinäitajana, aastatel 1933–1940 Põlva koguduse organist-asjaajajana, samuti oli ta Tartu pildiraamitööstuse tööline, aastatel 1940–1942 töötas ta keelte ja klaveriõpetajana, aastatel 1948–1950 oli ta Koeru Maarja-Magdaleena koguduse organist, aastal 1950 Koeru koguduses jutlustajana ja aastatel 1950–1967 Koeru Maarja-Magdaleena koguduses aseõpetaja ja õpetajana. Valter Mattisson oli aastast 1955 abielus, abielu oli lasteta; tema kälimees oli pastor Aleksander Eller. Rahvuselt oli ta rootslane. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 https://eelk.ee/elulood/matisson_valter.html
Aleksandra Ševoldajeva

Aleksandra Ševoldajeva (sündinud 16. aprillil 1987 Tallinnas) on Eesti jalgpallitreener ja endine jalgpallur. Aleksandra Ševoldajeva on lõpetanud Tallinna Õismäe Humanitaargümnaasiumi. 2006.–2010. aastal õppis Ševoldajeva Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas, omandades kehalise kasvatuse ja spordi õppekaval bakalaureusekraadi. Ševoldajeval on UEFA PRO kvalifikatsioon. See teeb temast alates 2017. aastast Eestis teise naissoost jalgpallitreeneri, kellel on Euroopa kõrgeim treenerikvalifikatsioon. Juba 15-aastaselt ehk alates 2002. aastast hakkas Ševoldajeva mängima Tallinnas TKSK Visa naiskonnas. Hiljem kandis sama naiskond FC Levadia naiskonna nime. Kolinud 2006. aastal Tartusse, siirdus Ševoldajeva 2007. aastal Maag Tammeka, hilisema Tartu JK Tammeka naiskonna ridadesse, kus mängis esindusvõistkonnas ja duubelvõistkonnas II liigas mängijana viimati 2015. aastal. Keskpoolkaitsjana kuulus ta Eesti naiste koondisse 2010. aastal.. Treeneritööd alustas Ševoldajeva 2008. aastal Tartu JK Tammeka tüdrukute grupiga. 2011. aastast oli ta Tammeka naiste esindusvõistkonna peatreeners. Alates 2016. aasta 1. detsembrist juhendab Ševoldajeva FC Flora naiskonda. 13. oktoobril 2018 tuli FC Flora naiskond Ševoldajeva juhendamisel esmakordselt naiste meistriliiga meistriks.. Enne seda oli kaheksal aastal järjest meistriks tulnud Pärnu JK naiskond. Andmed portaalis jalgpall.ee Andmed portaalis jalgpall.ee Andmed portaalis jalgpall.ee
Sofia Hellqvist

Printsess Sofia (Sofia Kristina Hellqvist Bernadotte, sünninimi Sofia Hellqvist; sündinud 6. detsembril 1984) on Rootsi printsess ja Värmlandi hertsoginna. 13. juunil 2015 abiellus ta prints Carl Philipiga. Neil on kolm poega. Sofia Hellqvist sündis Stockholmi lähedal asuvas Danderydi haiglas. Tema esimesed eluaastad möödusid Täbys. Kui Sofia oli kuuene, kolis ta perekond Dalarna läänis asuvasse Älvdalenisse. Sofia Hellqvistil on vanem õde Lina ja noorem õde Sara. Kooliajal olid tema hobideks tantsimine, teater ja klaverimäng. 18-aastaselt kolis Sofia Hellqvist Stockholmi, kus töötas ettekandja, baaridaami ja glamuurimodellina. 2004. aastal sai ta meesteajakirja Slitz lugejahääletuse tulemusel tiitli "Miss Slitz 2004". Muuhulgas ilmus ajakirjas topless-pilt, millel Sofia poseeris boamaoga. 2005. aastal lõi ta kaasa tõsieluseriaalis "Paradise Hotel" ning jõudis sarja finalistide hulka. Samal aastal tekitasid kõmu fotod, millel on näha Sofiat ühel Las Vegases toimunud peol pornostaar Jenna Jamesoniga amelemas. Pärast tõsieluseriaalis osalemist kolis Sofia New Yorki, kus õppis raamatupidamist. New Yorgis õppis ta ka joogainstruktoriks ning tegutses joogatreenerina. Stockholmi Ülikooli juures on ta vabakuulajana võtnud ka globaalse eetika ja lastekaitsega seonduvaid kursuseid. 2009. aasta septembris ja oktoobris tegutses ta vabatahtlikuna Ghanas. Ta külastas lastekodusid ja aitas kaasa ühe naistekeskuse asutamisele. 2010. aastal lõi ta koos Frida Vesterbergiga Lõuna-Aafrikas Kaplinnas elavaid vähekindlustatud lapsi ja noorukeid abistava organisatsiooni Project Playground. Kuni 2015. aasta märtsini töötas ta antud organisatsiooni peasekretärina ja seejärel auesimehena. 2010. aasta jaanuaris kirjutati ajakirjanduses Sofia Hellqvisti ja prints Carl Philipi vahelisest suhtest. Sama aasta juunis kinnitas suhet ka kuningakoda. 27. juunil 2014 paar kihlus ja pulmad peeti 13. juunil 2015. Neil on kolm poega. Prints Alexander sündis 19. aprillil 2016, prints Gabriel 31. augustil 2017 ja prints Julian 26. märtsil 2021. Sofia som barn – så såg hon ut. Svensk Damtidning. 11.05.2015 Sofia Hellqvist har vikt ut sig i Slitz. Expressen. 13.01.2010 Prinsessan Sofia. IMDB Kysstes med porrstjärnan. Aftonbladet. 17.04.2005 Sofia Hellqvist - PDF. Kungahuset.se Six facts about Europe's hottest power couple. The Local. 28.05.2015
Ketter Orav

Ketter Orav (esinejanimega Kéa, sündinud 7. septembril 1992 Tallinnas) on eesti juuksur ja džässlaulja. Ta pääses konkursi "Eesti Laul 2016" finaali looga "Lonely Boy". Ta on üks poolfinalistidest konkursil "Eesti Laul 2021" looga "Hypnotized". Ta töötab juuksurina. Ta on laulja Kare Kauksi ja jurist Indrek Orava tütar. Tema vanaisa oli Aksel Orav. 6. detsembril 2022 sai ta tütre emaks. Ta on õppinud 8 aastat balletti. KLÕPS | Palju õnne! Kare Kauksi tütar Ketter Orav sai emaks Saa tuttavaks | Staariankeet: Ketter Orav austab artistina kõige rohkem oma ema Kare Kauksi, Kroonika, 17. märts 2018
Heleri All

Heleri All (sündinud 22. mail 1995 Tootsis) on eesti ajakirjanik. Ajakirjandust ja kommunikatsiooni on ta õppinud Tartu Ülikoolis, mille lõpetas 2017. aastal. Töötab Eesti Televisioonis alates 2017. aastast, saadetes "Maahommik", "Aktuaalne kaamera", "Ringvaade". 2022 – Aasta parim reporter (Eesti filmi- ja teleauhinnad) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. november 2018. Vaadatud 26. oktoobril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Heleri All ajakirjanikutööst: mina ei ole ühiskonna valvekoer, olen muinasjutuvestja". ERR. 29. märts 2021. Vaadatud 17. septembril 2022. "EFTA-del pälvisid tunnustuse ka mitu ERR-i telemaastiku tegijat". ERR. 16. september 2022. Vaadatud 17. septembril 2022.
Venemaa keisririigi rahandusministrite loend

Venemaa keisririigi rahandusministrite loend on loetelu Venemaa Keisririigi Rahandusministeeriumi juhtidest alates ministeeriumi loomisest 1802. aastal kuni 1917. aastani. Minister oli ühtlasi Üksik Piirivalvekorpuse šeff. Venemaa Keisririigi Rahandusministeerium Министерство финансов 1802-1902. Часть вторая. СПб.: Экспедиция заготовления государственных бумаг, 1902. Lk 651-652 [1].
Leiu

Leiu on eesti naisenimi. Nime Leiu on kasutusele võtnud Mats Tõnisson oma 1893. aasta tähtraamatus. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on eesnimi Leiu 37 naisel. Leiu Heapost (sündinud 1936), eesti antropoloog
Õie

Õie on eesti naisenimi. Nime Õie olevat kasutusele võtnud Mats Tõnisson oma 1884. aasta tähtraamatus. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Õie 1440 naisel. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Õie 1386 naisel. Õie oli Eestis levikult 134. naisenimi. Kõige populaarsem on eesnimi Õie üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 61,73, ning Hiiu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 23,01. Õie oli keskmiselt 72 aasta vanune (mediaanvanus oli 73). Õie Arusoo (sündinud 1944), eesti ajakirjanik Õie Fleig-Tamm (1921–1981) Õie Krusten (1923–2001), eesti nahakunstnik Õie Maasik (1929–1992), eesti näitleja Õie Orav (sündinud 1934), eesti filmiteadlane, näitleja, stsenarist ja lavastaja Õie Palmre (sündinud 1948), eesti keemik Õie Praggi (sündinud 1932), eesti põllumajandusteadlane Õie Reintam (1923–2011), eesti arstiteadlane ja füsioloog Õie Utter (1930–2010), eesti kunstiajaloolane https://www.stat.ee/nimed/Õie
Jüri Tallinn

Jüri Tallinn (1. august 1948 Tallinn – 25. oktoober 2018) oli eesti režissöör ja stsenarist. Ta õppis Jõhvi Lastemuusikakoolis, aastail 1964–1968 Tartu Muusikakoolis Maris Valk-Falki juures ja 1968–1971 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis klaveri erialal Laine Metsa klassis, olles ka Eino Tambergi õpilane. 1976. aastal kaitses ta konservatooriumis muusikateaduse erialal diplomitöö "Muusikapropaganda massikommunikatsioonivahendites. Valgusmuusika elementide rakendamine televisiooni muusikasaadetes". Ta lõpetas ka Eesti Televisiooni õppestuudio režiiosakonna Tõnis Kase juhendamisel kiitusega. Alates 1969. aastast töötas ta Eesti Televisioonis režissöörina kuni 1990. aastani, alates 1982. aastast oli ta ka ETV kunstinõukogu liige. Tema käe all valmis alates 1979. aastast ETVs Kesktelevisioonile toodetud saatesari "Tallinna muusikapilte". Kesktelevisioonist kutsuti ta muusikarežii konkursile, salvestamaks 1980. aasta Moskva olümpiamängude muusikaprogrammi jaoks Ludwig van Beethoveni sümfooniaid. Tema režii võitis konkursi ning selle järgi salvestati Beethoveni 2., 5., 8. ja 9. sümfoonia. Hiljem tegi ta ETVs üle 200 muusikasaate, sealhulgas sarjad "Eesti interpreedid", "Rahvakunstnikud" ja "Klaaspärlimäng". Aastail 1990–1995 oli ta ASi Elav Teadus juhatuse esimees, 1995–1997 RASi Tallinnfilm direktor, 1997–1999 Eesti Filmi Sihtasutuse juhataja ning 2000–2007 OÜ TTÜ Sütiste Maja tegevdirektor. Aastail 2007–2018 oli ta Viiking Film OÜ juhatuse esimees ja 2008–2018 meediakonsultant ettevõttes Soft Sperk Investments. Samuti töötas ta videofilmimise ja režii lektorina Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakoolis ning Tallinna Rahvaülikoolis. Tema isa Otto Tallinn oli eesti vaimulik, poeg Jaan Tallinn on programmeerija ja ettevõtja. Suri Jüri Tallinn ERR, 26. oktoober 2018 Suri Jüri Tallinn ERR, 26. oktoober 2018 Heidi Pruuli meenutab Jüri Tallinna: ta ei tõstnud kunagi häält ERR, 26. oktoober 2018
Legend Thijl Ulenspiegelist ja Lamme Goedzakist

"Legend Thijl Ulenspiegelist ja Lamme Goedzakist: Nende kangelaslikud, lustlikud ja kuulsusrikkad seiklused Flandrias ja mujal" on Belgia kirjaniku Charles De Costeri 1867. aastal ilmunud romaan seiklejast, kes mitmes Euroopa rahvatraditsioonis on tuntud ka Till Eulenspiegelina. De Coster kujutab teda flaami rahvuskangelasena Madalmaade vabadusvõitluse perioodil 16. sajandil. Teose alusel valmis 1976. aastal Nõukogude Liidu režissööride Aleksandr Alovi ja Vladimir Naumovi film "Legend Ulenspiegelist" (vene keeles "Легенда о Тиле"), kus peaosa mängis Lembit Ulfsak. Romaan ilmus eesti keeles 1980. aastal kirjastuses Eesti Raamat. Teose tõlkisid prantsuse keelest Jaan Kangilaski vanem ja Silvia Luksep, värsid tõlkis Georg Meri. Lõike raamatust loeti Klassikaraadios 2002. aastal järjejutuna.
Legend Ulenspiegelist

"Legend Ulenspiegelist" (vene keeles "Легенда о Тиле") on 1976. aastal esilinastunud NSV Liidu mängufilm rahvajuttude kangelasest, seiklejast ja triksterist Till Eulenspiegelist. Filmi režissöörid olid Aleksandr Alov ja Vladimir Naumov, peaosa mängis Lembit Ulfsak. Film põhineb Belgia kirjaniku Charles-Theodore-Henri De Costeri romaanil "Legend Thijl Ulenspiegelist ja Lamme Goedzakist" (1867) ning peategelast kujutatakse selles flaami rahvuskangelasena, kes osales Madalmaade vabadusvõitluses 16. sajandil. Filmitud muu hulgas Tallinnas.
Charles-Theodore-Henri De Coster

Charles-Theodore-Henri De Coster (20. august 1827, München, Saksamaa – 7. mai 1879, Ixelles, Belgia) oli Belgia kirjanik. Tema tuntuim teos on prantsuskeelne ajalooromaan "Legend Thijl Ulenspiegelist ja Lamme Goedzakist: Nende kangelaslikud, lustlikud ja kuulsusrikkad seiklused Flandrias ja mujal", mis kõneleb flaami rahvuskangelasest, seikleja Thijl Ulenspiegelist Madalmaade vabadusvõitluse perioodil 16. sajandil.
Petra Vlhová

Petra Vlhová (sündinud 13. juunil 1995 Liptovský Mikulášis) on Slovakkia mäesuusataja, kelle põhialad on slaalom ja suurslaalom. Olümpiavõitja slaalomis (2022) ja maailmameister suurslaalomis (2019). 2012. aasta noorte taliolümpiamängudel Innsbruckis võitis ta slaalomis kuldmedali. Samal aastal toimunud juunioride maailmameistrivõistlustel sai ta samal alal pronksmedali. Maailma karikasarjas tegi ta debüüdi 17. detsembril 2012. Tema esimesed maailmameistrivõistlused olid 2013. aastal Schladmingis, kus ta võistles vaid slaalomis, kuid katkestas. Järgmisel aastal sai ta Sotši taliolümpiamängudel slaalomis 19. ja suurslaalomis 24. koha. Samal aastal tuli ta kodumaal Jasnás toimunud juunioride maailmameistrivõistlustel maailmameistriks slaalomis. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Beaver Creekis jäi tema parimaks kohaks 30. koht suurslaalomis. Sama aasta 13. detsembril saavutas ta maailma karikasarjas oma esimese poodiumikoha ja kohe kõige kõrgema: ta võitis Åre etapil slaalomivõistluse. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Sankt Moritzis tuli ta slaalomis neljandaks, medalist jäi lahutama 14 sajandikku. Võistkonnavõistluses võitis ta hõbemedali. 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis tegi ta kaasa kõigil kuuel kavas olnud alal. Alpi kahevõistluses sai ta viienda koha, nii slaalomis kui ka slaalomis oli ta 13., ülisuurslaalomis 32., kiirlaskumises katkestas ning võistkonnavõistluses sai üheksanda koha. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel Åres tuli ta suurslaalomis maailmameistriks ning võitis Alpi kahevõistluses hõbemedali ja slaalomis pronksmedali. 2021. aasta maailmameistrivõistlustel Cortina d'Ampezzo võitis ta nii Alpi kahevõistluses kui ka slaalomis hõbemedali. 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis tuli ta slaalomis olümpiavõitjaks, kui edestas austerlannat Katharina Liensbergeri kaheksa sajandikuga. Vlhová üks suurimaid konkurente Mikaela Shiffrin katkestas esimeses voorus. Suurslaalomis, mis toimus kaks päeva enne slaalomi võistlust, sai Vlhová alles 16. koha. Vlhová on valitud Slovakkia aasta sportlaseks 2019, 2020 ja 2021. 2022 Pekingis olümpiavõitja slaalomis 2017 Sankt Moritzis hõbemedal võistkonnavõistluses 2019 Åres maailmameister suurslaalomis hõbemedal Alpi kahevõistluses pronksmedal slaalomis 2021 Cortina d'Ampezzos hõbemedal suurslaalomis hõbemedal Alpi kahevõistluses 2012 Roccarasos pronksmedal slaalomis 2014 Jasnás maailmameister slaalomis Üldkarikas 1. koht: 2021 2. koht: 2019, 2022 3. koht: 2020, 2023 Slaalomi karikas 1. koht: 2020, 2022 2. koht: 2019 3. koht: 2021, 2023 Suurslaalomi karikas 2. koht: 2019, 2020 Petra Vlhová on võistelnud (seisuga 18. märts 2024) 215 maailma karikasarja etapil ja jõudnud esikolmikusse 73 korral, neist 31 etappi on ta võitnud. Ametlik koduleht Petra Vlhová FIS-i lehel Petra Vlhová ski-db.com lehel
Sara Hector

Sara Maria Hector (sündinud 4. septembril 1992 Sandvikenis) on Rootsi mäesuusataja, kelle põhialad on suurslaalom ja slaalom. 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis tuli ta suurslaalomis olümpiavõitjaks. See oli tema esimeseks individuaalseks medaliks tiitlivõistluselt. Maailmameistrivõistlustel on ta võitnud kolm medalit võistkonnavõistlustes. Maailma karikavõistlustel tegi ta debüüdi 12. detsembril 2009. 2022 Pekingis olümpiavõitja suurslaalomis 2011 Garmisch-Partenkirchenis pronksmedal võistkonnavõistluses 2015 Beaver Creekis pronksmedal võistkonnavõistluses 2021 Cortina d’Ampezzos hõbemedal võistkonnavõistluses 2010 Les Houches's pronksmedal slaalomis 2011 Crans-Montanas maailmameister suurslaalomis 2012 Roccarasos hõbemedal suurslaalomis Sara Hector on osalenud (seisuga 7. veebruar 2022) 154 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse kaheksal korral, neist neljal korral on ta võitnud. Sara Hector FIS-i lehel Sara Hector ski-db.com lehel
Ragnhild Mowinckel

Ragnhild Mowinckel (sündinud 12. septembril 1992 Moldes) on Norra mäesuusataja. Maailma karikasarjas tegi ta debüüdi 3. jaanuaril 2012. 2018 Pyeongchangis hõbemedal kiirlaskumises hõbemedal suurslaalomis 2019 Åres pronksmedal Alpi kahevõistluses 2012 Roccarasos maailmameister suurslaalomis maailmameister Alpi kahevõistluses pronksmedal ülisuurslaaalomis 2013 Québecs maailmameister Alpi kahevõistluses hõbemedal suurslaalomis Ragnhild Mowinckel on osalenud (seisuga 16. veebruar 2019) 144 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse kuuel korral, neist ühe etapi on ta võitnud. Sportlase koduleht Ragnhild Mowinckel FIS-i lehel Ragnhild Mowinckel ski-db.com lehel