laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Satelliitraadio

Satelliitraadio on raadioprogrammide edastamine ühe või enama sidesatelliidi vahendusel ja vastuvõtmine selleks kohandatud seadmetega. Signaalide edastamiseks kasutatakse geostatsionaarsel või geosünkroonsel orbiidil olevaid tehiskaaslasi. Sidesatelliitide kaudu transleeritud analoog- või digitaalne raadiosignaal hõlmab märksa suurema maa-ala kui maapealsete raadiojaamade signaal. Mitmed FM-jaamad kasutavad Euroopas lisaks signaali maapealsele transleerimisele täiendavalt edastamist krüpteerimata signaalina satelliidi kaudu. Peale vabaleviraadioprogrammide on arvukalt abonomendipõhised digitaalpakette raadioprogrammidega, mis ei edasta saateid maapealselt; märkimisväärselt palju on neid USA-s. Euroopas kasutavad paljud FM-raadio saadete edastajad mitmest kohalikust FM-transponderist koosnevat võrgustikku, et levindada ühtainust programmi suurele, tavaliselt kogu riiki hõlmavale maa-alale. Paljud neist jaamadest edastavad täiendavalt ka satelliidisignaali, mida saab võtta vastu paljudes mandri piirkondades. USA maapealsed raadiojaamad on seevastu alati kohalikud ning igal jaamal on oma ainulaadne programm. Suhteliselt suure rahvastiku tihedusega piirkondades on hõlpsam ja odavam jõuda elanikkonna suurema osani maapealsete saatjate vahendusel. Nõnda on Suurbritannias ja mõnes muus riigis raadioteenuste areng käesoleval ajal keskendunud satelliitraadio arendamise asemel pigem digitaalheli (DAB) Raadio edastamisele. DVB-S ja DVB-S2 – vastuvõetav tavalise Ku-laineala satelliidivastuvõtja ja paraboolantenniga, koos satelliittelevisiooni programmidega ETSI Satellite Digital Radio – L (1467–1492 MHz) ja S-lainealades DVB-SH (Digital Video Broadcasting, Satellite services to Handhelds) – töötati välja S-laineala sagedustele alla 3 GHz, toetab nii UHF-laineala, L-laineala (vahemikus 1467–1492 MHz) kui ka S-laineala. Sirius/XM Radio (kasutusel Põhja-Ameerikas) – XM Radio tehiskaaslased kasutavad S-laineala sagedusi 2332,50–2345,00 MHz ja Sirius Radio kasutab sagedusi 2320,00–2332,50 MHz. S-DMB (kasutusel Lõuna-Koreas) – kasutab S-laineala sagedusi 2170–2200 MHz) Satelliitraadio konkureerib selliste globaalse leviga maapealsete digitaalraadiostandarditega nagu näiteks Digital Radio Mondiale. Satelliit-mobiiltelefon Satelliiditaldrik Astra 4A kaudu edastatavad Eesti kanalid Power Hit Radio ja Star FM Eesti
Liigend

Liigend ehk šarniir (pr sõnast charnière, mis ld sõnast cardo 'uksehing') on liikuv liide, mis võimaldab detailide pöörlemist ainult ümber ühise telje või punkti. 1981. Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus. Lk 273
Rolandas Jasevičius

Rolandas Jasevičius (sündinud 31. juulil 1982 Vilniuses) on Leedu endine poksija. Jasevičius osales II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 2004. aasta Sydney olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Jasevičius osales II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 12. maailmameistrivõistlustel (Bangkok, 2003), kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Andre Bertole (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Jasevičius sai II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 35. Euroopa meistrivõistlustel (Pula, 2004) pronksmedali. Ta osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 34. Euroopa meistrivõistlustel (Perm, 2002), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 28. suveolümpiamängude poksivõistlus. Ateena 2004. Tulemused inglise keeles 12. maailmameistrivõistlused poksis. Bangkok 2003. Tulemused inglise keeles 35. Euroopa meistrivõistlused poksis. Pula 2004. Tulemused inglise keeles 34. Euroopa meistrivõistlused poksis. Perm 2002. Tulemused inglise keeles Rolandas Jasevičius veebisaidil Olympedia (inglise)
Aleksander Pääsuke

Aleksander Pääsuke (sündinud 12. novembril 1949) on endine Eesti NSV julgeolekutöötaja. Ta on olnud Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee uurimisosakonna uurija, vanemuurija, uurija-kriminalist ja eriti tähtsate asjade uurija aastail 1976–1991. Kaitsepolitsei akt arvelevõtmise kohta
Valeri Pork

[viide?] Valeri Pork (sündinud 8. juulil 1941 Kalininis, nüüdses Tveris) on Vene vastuluuraja, jurist ja keskkonnakaitsja. Pork oli Nõukogude Vastuluure töötaja. Selles ametis kontrollis ta välismaa ajakirjanikke ning tegeles Saksamaa LV Moskva esinduse operatiivteenindamisega. Rahvusvahelise õiguse jurist, ajakirjanik, professor. Julgeoleku-, riigikaitse- ning korrakaitseprobleemide akadeemia asepresident. Fondi Rahvusvaheline Ökoloogiline Ohutus president. Pork kirjutas 2004. aastal ajalehes Vojenno-promõšlennõi Kurjer, kuidas Vene piirivalve alampolkovnik töötas Eesti luure heaks. Valeri Pork on Arnold Porgi kaksikvend ja August Porgi poeg. Tundmatu Eesti esindaja — kas teadlane või petis?, Delfi, 1. november 2007
Arnold Pork

Arnold Pork (sündinud 8. juulil 1941 Kalininis, Vene NFSV-s) on Eesti ja Vene ettevõtja, keskkonnategelane ning Vene poliitik. Pork on lõpetanud Leningradi Ülikooli õigusteaduskonna, õigusteaduse doktor, professor. Ta on Riigiduuma eelmise koosseisu kommunistist spiikri Gennadi Seleznjovi nõunik. 1999. aastal kandideeris Pork Tveri oblasti kuberneriks. Ta on olnud Vene nafta- ja gaasifirma Trans Nafta asepresident. MTÜ Rahvusvaheline Töösturite ja Ettevõtjate Kongress juhatuse liige, SA Balti Mere Ökoloogilise Ohutuse Rahvusvaheline Fond juhatuse liige ja asutaja, MTÜ Eesti-Vene Ettevõtjate Koda endine juhatuse liige. 2006. aastal Saksamaal asutatud International Institute of Ecological Safety for Baltic and Northern Seas ekspert. Porgil on nii Eesti kui ka Vene kodakondsus. Vene ajakirjanduses on teda seostatud KGBga. 2010. aastal teatas Pork Vene-Eesti keskkonnaorganisatsiooni Puhas Läänemeri juhina, et Läänemeres on vähemalt pool miljonit tonni erinevaid keemiarelvi, mis sinna uputati pärast Teist maailmasõda. Relvad on Porgi sõnul uputatud Helsingi-Tallinna joonest ida poole endise Nõukogude Liidu territoriaalvetesse Arnold Pork on Valeri Porgi kaksikvend ja August Porgi poeg. Koit Brinkmann. Tundmatu Eesti esindaja — kas teadlane või petis? www.arileht.delfi.ee, 1. november 2007 KGB taustaga eestlane Moskvas: Läänemeres on 500 000 tonni keemiarelvi, Delfi 25.märts 2010
Romualdas Murauskas

Romualdas Murauskas (3. mai 1934 Kaunas – 23. mai 1979 Kaunas) oli Leedu ja Nõukogude Liidu poksija. Murauskas oli kokku kuuekordne Leedu NSV meister aastatel 1954 ja 1956–1960. Murauskas sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale James Boydile (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Murauskas osales poolraskekaalus (kuni 81 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Ulrich Nitzschkele (Ida-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Murauskas oli poolraskekaalus (kuni 81 kg) Nõukogude Liidu meister 1956. aastal. Ta sai Nõukogude Liidu meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 81 kg) 3. koha aastatel 1955, 1959 ja 1960. 16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles 11. Euroopa meistrivõistlused poksis. Lääne-Berliin 1955. Tulemused inglise keeles 12. Euroopa meistrivõistlused poksis. Praha 1957. Tulemused inglise keeles Nõukogude Liidu 1956. aasta meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles Nõukogude Liidu 1955. aasta meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles Nõukogude Liidu 1959. aasta meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles Nõukogude Liidu 1960. aasta meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles Romualdas Murauskas veebisaidil Olympedia (inglise)
Ivan Kondakov

Ivan Kondakov (vene keeles Иван Лаврентьевич Кондаков; 8. oktoober 1857 Viljuisk, Jakuudi oblast – 14. oktoober 1931 Elva) oli Eestis tegutsenud vene keemik, sünteetilise kautšuki avastaja. Kondakov lõpetas Krasnojarski poistegümnaasiumi. 1880. aastal astus Peterburi ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna loodusteaduste osakonda, lõpetas ülikooli 1884. aastal. 1885. aastal jäeti ta ülikooli juurde valmistuma professorikutseks. 1886. aastal määrati Kondakov laborandiks Varssavi ülikooli keemiakateedrisse. 1894. aasta detsembris kaitses Peterburi ülikoolis magistriväitekirja keemias "О синтезе под влиянием хлористого цинка в ряду жировых соединений". 1895. aastal määrati ta Tartu Ülikooli farmaatsiaprofessoriks ja ta töötas Tartus 1918. aastani. 1899. aastal avastas Kondakov dimetüülbutadieeni katalüütilise polümerisatsiooni sünteetiliseks kautšukitaoliseks aineks. Tema uurimused panid aluse sünteetilise kautšuki tootmisele Saksamaal Esimese maailmasõja ajal. Aastatel 1918–1921 töötas Kondakov Praha ülikoolis. Kondakovil oli maja Elvas professorite linnaosas, kus ta elas aastatel 1911–1918 ja 1921–1931. Aili Suur. Elva. Tallinn: Eesti Raamat, 1968, lk 40 Riik protsessib professori testamendi pärast. Vaba Maa, 16. veebruar 1934, nr 39, lk 5 Leonid Semilarski, Arvo Mälberg, Jaan Kappo. Männilinn Elva. Tallinn: Eesti Raamat, 1988, lk 52, 54, 56
Võnnu vojevoodkond

Võnnu vojevoodkond (poola keeles Województwo wendeńskie) oli Poola-Leedu haldusüksus Liivimaa hertsogkonnas 1598−1660, keskusega Võnnu linnuses. Pärast Poola-Leedu ja Moskva tsaaririigi vahelise Jam-Zapolski vaherahu sõlmimist 1582. aastal moodustati Võnnu presidentkond, mis muudeti 1598. aasta reformiga vojevoodkonnaks. See oli üks kolmest Liivimaal moodustatud vojevoodkonnast Pärnu ja Tartu kõrval. Vojevoodkonna eluiga jäi lühikeseks. Sõjas Rootsiga kaotati 1620. aastatel suurem osa vojevoodkonna territooriumist. Vojevoode nimetati 1660. aastani, mil sõlmiti Oliwa rahu. Poola-Leedule jäänud aladest moodustati Liivimaa vojevoodkond. Võnnu vojevoodkonna territooriumi moodustasid Latgale, Vidzeme ja Piltene piirkonnad ning Riia linna ümbritsevad alad. 1598–1602 Jürgen von Farensbach 1602−1606 Maciej Dembiński 1609−1619 Krzysztof Słuszka 1620–1622 Theodor Dönhoff 1627–1640 Joachim Tarnowski 1641–1643 Tomasz Sapieha 1643−1649 Mikołaj/Nikolaus Korff (pl) (surn. 1659) 1659−1660 Aleksander Morsztyn 1599– , Georg Schenking, Võnnu linnuse kastellaan. 1621–1634, Gothard Jan Tyzenhauz (von Tiesenhausen) (c.1590–1641) 1634–1643, Mikołaj/Nikolaus Korff (surn. 1659) (pl) 1643–1647, Mikołaj Głębocki 1647–1680, Henryk Stanisław Kaszowski Liivimaa riigimaadel moodustati 1582 Liivimaa konstitutsiooniga Võnnu presidentkonnas halduspiirkondadena 31 ringkonda: Aizkraukle (poola k. Aszkierat, saksa k. Ascheraden), Dole (Daleń, Dahlen), Daugavgrīva (Dyjamen, Dünamünde), Daugavpilsi (Dyneburg, Dünaburg), Zaube (Jurborg, Jürgensburg), Salaspilsi (Kircholm, Kircholm), Koknese (Kokenhus, Kokenhusen), Krustpilsi (Krzyżborg,Kreutzburg), Ļaudona (Laudań, Laudohn), Mālpilsi (Lemburg, Lemburg), Lielvārde (Lenoward, Lennewarden), Ludza (Lucyń, Ludsen), Viļaka (Marienhauski, Marienhausen), Nītaure (Nitawski, Nitau), Ādaži (Nowomłyński, Neuermühlen), Ērgļi (Orleński, Erlaa), Pebalgi (Pebal, Pebalg), Ropaži (Rodenpojski, Rodenpois), Rauna (Rumborski, Ronneburg), Rēzekne (Rzeżydski, Rzezyca, Rositlen), Cesvaine (Seswiejski, Sesswegen), Suntaži (Suncelski, Sunzel), Gulbene (Swanenburg, Łabędziewo, Schwanenburg), Madliena (Syzegalski, Sissegall), Smiltene (Szmeltyński, Smilten), Szwineń (Suinen), Trikāta (Trykack, Trikaten), Ikšķile (Ikskul, Uexküll), Võnnu (Wendeń, Wenden), Skujene (Zujeń, Schujen), Sigulda (Zygwolski, Segewolde) ringkond . Poola aeg Poola-Rootsi sõda (1600–1611) Liivimaa vojevoodkond Liivimaa kubermang Inflanty i Księstwo albo Województwo Inflanckie., Zygmunt Gloger: Geografia historyczna ziem dawnej Polski, Warszawa 1900, lk.318-323 Mikulski, Krzysztof, Rachuba, Andrzej, Urzędnicy inflanccy XVI-XVIII wieku: spisy, Tom IX, Biblioteka Kórnicka 1994, lk 112-113 Mikulski, Krzysztof, Rachuba, Andrzej, Urzędnicy inflanccy XVI-XVIII wieku: spisy, Tom IX, Biblioteka Kórnicka 1994, lk 89-90 Mikulski, Krzysztof, Rachuba, Andrzej, Urzędnicy inflanccy XVI-XVIII wieku: spisy, Tom IX, Biblioteka Kórnicka 1994, lk 12
Kohtla-Järve poolkoksimäed

Kohtla-Järve poolkoksimäed on põlevkivi poolkoksi kuhjamisel tekkinud mäed Kohtla-Järve Järve linnaosa lääneosas. Lõunapoolse mäe kõrgus on 167,7 meetrit, see on ühtlasi Eesti kõrgeim tehismägi, ning põhjapoolse mäe kõrgus on 143 meetrit. Varem oli mäestik viie tipuga, mille kõrgus ulatus kuni 186 meetrini. 2012. aasta juulis jõudsid ajakirjandusse teated, et Kohtla-Järve tehismäe sisemus on juba pikemat aega põlenud. Keskkonnaministeeriumi hinnangul ei tulenenud sellest tähelepanuväärset keskkonnaohtu, samas oli neis väidetes kaheldud. Augusti alguse seisuga ei olnud Keskkonnaministeerium jõudnud põlengu likvideerimise asjus kokkuleppele mäge sulgevate ehitusfirmadega Merko ja Rand & Tuulberg, kes mõlemad leidsid, et tegu on vääramatu jõuga ning seega pole põlengu kustutamine nende kohustus. Põlengu asjaolude hindamist ja likvideerimist raskendas asjaolu, et taolisi poolkoksimägesid on maailmas vähe. Eestis on varem põlenud aheraine-, mitte poolkoksimäed, Saksamaal on aga põlenud kivisüsi, mitte põlevkivi. Riigi tellimusel tehismäge uurinud geoloogi Erik Puura väitel ei põlenud mäes siiski üldse poolkoks. "Põlema ei läinud mäe peamised jäätmed, vaid kas kunagi nõlva sisse paigutatud jääkpõlevkivi või mingisugused muud põlevad tööstusjäätmed, mida sinna kunagi pandi," kommenteeris Puura põlengut Postimehele. Maa-ameti reljeefikaart, vaadatud 23. mai 2016 Nils Niitra "Kohtla-Järvel süttis Baltikumi suurim poolkoksimägi" Postimees, 28.07.2012 "Tuhamägede sulgemine saab esimese rahasüsti" ERR, 08.11.2007 Nils Niitra "Kohtla-Järvel süttis Baltikumi suurim poolkoksimägi" Postimees, 28.07.2012 Karin Kangro "Ministeerium: poolkoksimäe põleng ei ohusta inimeste tervist" Postimees, 28.07.2012 "Strandberg: põlevkivirämpsu põlengu varjamine meenutab Tšernobõli ja Fukushimat" Postimees, 28.07.2012 "Kohtla-Järvel põleb juba mitu kuud Baltimaade suurim tuhamägi" ERR, 28.07.2012 Ago Gaškov "Tuhamäe põleng võib ELi nõutavad sulgemistööd edasi lükata" ERR, 30.07.2012 Nils Niitra "Tehismäe põleng teeb looduskaitsjad murelikuks" Postimees, 31.07.2012 Rain Kooli "Erik Puura: põlevate tuhamägede jahtumine kestab aastasadu" ERR, 03.08.2012 (intervjuu Erik Puuraga)
Välireklaam

Välireklaam on graafiline, tekstiline või muu reklaaminformatsioon, mis on paigutatud statsionaarsele või mobiilsele erikonstruktsioonile ja kuvatakse avatud maastikul, samas ka hoonete väliskülgedel, tänavatarvikutel, teede ja maanteede kohal või kõrval. Välireklaamide hulka kuuluvad ka hoonete sees asetsevad teabekandjad – müügikoha- ehk POS- (point of sale) konstruktsioonid, TPD, ekraanid jmt, kuid sagedamini nimetatakse selliseid reklaame siiski sisereklaamideks (indoor-reklaam). Välireklaam (tihti märgistatakse outdoor-reklaam terminiga või OOH (out of home) kuulub ATL (above the line) reklaamiliiki. Välireklaamobjektid ehk teabekandjad kuuluvad kahte liiki: Võrgulised Lokaalsed Reklaampildi mõõtu (kõrgus ja pikkus) nimetatakse reklaampinna formaadiks. Valgustatud reklaamkandjad valmistatakse reeglina standardmõõdus, mis lubab toota standardsuurustes reklaampostreid. Kõige levinumateks reklaamkandjateks on (kõrgus × laius): 3×6 m (billboard (bannerstend)) 1,8×1,2 m (city-format) 3×1,4 m (pillar) 2,7×3,7 m (cityboard) 5×12, 5×15 m (supersite) 12,5×40 m (megaboard500) või (gigant billboard) Plussid: Välireklaami ei ole võimalik tarbijal sisse ega välja lülitada Lugemiseks ei ole vaja lisavahendeid Auditoorium kasvab koos linna elanike aru kasvuga Kõige odavam kontakti (CPT) hind Miinused: Raskendatud suunamine kindlale sihtrühmale (targeting) Staatiline reklaampilt (v.a LED-ekraanid, mis ei ole laialt levinud) Linna elanike vastakas suhtumine (mõni arvab, et välireklaam kahjustab linna arhitektuuri ja väljanägemist)
Etruria

Etruria (ka: Etruuria) on vanaaja maakond Kesk-Itaalias, Tevere ja Arno jõe vahel. Nime on Etruuria saanud etruskide järgi, kes seda 8.–3. sajandil eKr asustasid. 6.–5. sajandil eKr olid etruskide linnriigid (Joonia linnade liidu eeskujul asutatud 12 linna liit) Apenniini poolsaare valitsev jõud. Etruuriast laiendasid etruskid oma võimu Po madalikule ning lõuna poole Roomast edasi Latinumisse, Campaniasse ning Korsika ja Elba saarele. Etruskidel puudus ühtne riik. Linnade liit oli rajatud peamiselt usulisele ühtekuuluvusele ja seega poliitiliselt nõrk. Siiski kuulus linnade liitudele ülemvõim Itaalias. Linnu valitsesid kuningad, hiljem sai suure võimu ka sõjaväelis-preesterlik aristokraatia (lukumoonid), kelle hulgast valiti ametnikke. Nende ametitunnusteks oli purpurpalistusega rüü (toga praetexta), elevandiluust iste (sella curulis) ja teenritest saatjaskond (lictores), kes kannavad vitsakimbu (fasces) sees kirvest, mis sümboliseerib võimu elu ja surma üle. Umbes 540 eKr võitsid etruskid liidus Kartaagoga kreeklasi merelahingus Alalia juures. Pärast seda valitses etruskide laevastik mõnda aega kogu Vahemere loodeosa merekaubandust. Ertuskide langus sai alguse pärast 474. aastat eKr, kui sürakuuslased Hieroni juhtimisel purustasid Kyme lähedal etruski laevastiku. Etruskide võimsust murdis latiinide tõus Latinumis ja samniitide tõus Campanias. Põhja-Itaalias surusid etruskidele peale keldid, lõunast tungis peale tugevnev Rooma. Viimane Rooma etruski kuningas Tarquinus kukutati 509 eKr ja aastaks 283 eKr suutsid roomlased etruskid täielikult alistada. Etruskid sulandusid Rooma ühiskonda. Etruuria hõlmab tänapäeva Toscana ja osaliselt Lazio ja Umbria alasid. Suur-Kreeka Etruria Kuningriik
Maret Oja

Maret Oja (aastani 1991 Maret Peep; sündinud 25. augustil 1963 Tartus) on eesti näitleja. Ta on lõpetanud 1981. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1986. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (12. lend). Aastatel 1986–1991 töötas ta näitlejana teatris Vanemuine. Hiljem on ta töötanud stjuardessina ning diktori ja toimetajana Eesti Raadios. 1986 Grigori Gorin "Swifti viimane surm" (Näitleja) 1987 Georges Feydeau "Kirp kõrvas" (Raymonde) 1987 Jaan Kruusvall "Vaikuse vallamaja" (Lisette Treiberg) 1988 Walt Disney "Miki-Hiir tondilossis" (Miki-Hiir) 1991 Molière "Amphitryon" (Kleantis) 1992 Goethe "Faust" (Lieschen) Tema isa Harald Peep oli kirjandusteadlane, ema Laine Peep raamatukogutöötaja. Ta on olnud abielus Peeter Ojaga. Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000 "Maret Oja käib omapead kui kass" Eesti Päevaleht, 14. september 1996
Vilno leping

Vilno lepingu või Vilniuse lepingu all võidakse silmas pidada mõnda järgmistest lepingutest: Vilniuse ja Radomi leping (1401) Krakowi ja Vilno leping ehk Krakowi ja Vilno unioon (1499) Vilno leping (1559), Liivi sõja ajal Liivi ordu ja Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriigi vahel Vilno leping (1561), Liivi sõja ajal Liivimaa konföderatsiooni ja Rzeczpospolita vahel Vilno rahuleping (1656), Vene-Poola sõja ajal
Vilno leping (1559)

Vilno leping ehk Vilniuse leping sõlmiti 1559. aasta 31. augustil, Liivi sõja ajal, Liivi ordu ja Rzeczpospolita vahel Vilnius (selleaegne poolapärane nimetus Vilna, Wilna, Wilno). Liivi ordu maameister Gotthard Kettler andis lepinguga Saksa ordu Liivi ordu maad Poola kuninga ja Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriigi suurvürsti Zygmunt II Augusti kaitse alla, maad ähvardava Moskva tsaaririigi eest. Liivi ordu poolne kaitse ja protektsiooni saavutamise eesmärgiks oli neutraliseerida 16. sajandi Euroopa suurriigi Rzeczpospolita poolse kaitsega Moskva tsaaririigi tsaari Ivan Julma vallutusi Vana-Liivimaal. Sõlmitud leping ei kaitsenud Vana-Liivimaad Moskva tsaaririigi rünnakute eest, 1560. aasta algusest algasid taas Vene vägede rüüsteretked, millele orduväed ei suutnud piiri panna. Protektsioonilepinguga anti Rzeczpospolita vägede ja Mikołaj Radziwiłł Rudy kaitse alla mitu lossi Liivimaa lõuna- ja idapiiri lähistel, kuid poolakad ei kiirustanud abivägede saatmisega ning vältisid täielikult konflikti venelastega (sel ajal kehtis veel Vene-Leedu rahu, mida Zygmunt II August murda ei tahtnud). 1660. aasta aprillis Eestimaale saabunud Moskva tsaari vasallkuningas hertsog Magnus tegi asja veelgi keerulisemaks, kuna asus taotlema endale ka Eestimaa hertsogkonda, Maasilinna foogtkonda, Lihula linnust ning Uus-Pärnut, mis kõik kuulusid ordule. Nii puhkes Kettleri ja Magnuse konflikt, mis saatuslikult nõrgendas Liivimaa kaitsetahet ning tegi Vene vägedele maa hõivamise märksa hõlpsamaks. Nii langes Vene vägede kätte tugev Alūksne (Marienburgi) kindlus ning seejärel ka mitmeid teisi linnuseid, seda peamiselt ordu suutmatuse tõttu saata abivägesid, moona ja palgaraha. 2. augustil toimus Härgmäe lahing, kus ordu tippjuhtkond eesotsas Philip Schall von Belliga ründas vaid 500 mehega umbes 14 000-mehelist Vene väge. Peaaegu kõik sakslased kas tapeti või langesid vangi. 1561. aastal kujunenud olukorras sõlmis Gotthard Kettler 1561. aastal Vilnos, uue Vilno lepingu (1561), millega andis tema võimu all olevad territooriumid Poola kuninga ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi suurvürsti Zygmunt II Augusti valdusse, saades enda valitseda ilmaliku Kuramaa hertsogiriigi ning tunnistas end Zygmunt II Augusti vasalliks. Vene-Liivi sõda Liivi sõda Liivimaa hertsogkond Kuramaa hertsogiriik De Madariaga, Isabel (2006). Ivan the Terrible. Yale University Press. Lk 129–130. ISBN 0-300-11973-9. Sahanowitsch, Henads (2001). "Der Eintritt des Großfürstentum Litauens in die polnische Adelsrepublik. Weißrußland im 16. und 17. Jahrhundert". Beyrau, Dietrich; Lindener, Rainer (toim). Handbuch der Geschichte Weissrusslands (German). Vandenhoeck & Ruprecht. Lk 93–94. ISBN 3-525-36255-2.{{cite book}}: CS1 hooldus: mitu nime: toimetajate loend (link) CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Gore Vidal

Eugene Luther Gore Vidal (3. oktoober 1925 – 31. juuli 2012) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik ja poliitikakommentaator. Kirjutas ka esseid, filmistsenaariume ja näidendeid. Ta kasutas pseudonüüme Edgar Box, Cameron Kay ja Katherine Everard. 1999 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks "Kuningat otsimas : legend XII sajandist" – A Search for the King, 1950; eesti keeles: Eesti Raamat, 1994. Tõlkinud Helje Heinoja "Washington, Columbia ringkond" – Washington, D.C., 1967; eesti keeles: Eesti Raamat, 1972. Tõlkinud Vilma Jürisalu Charles McGrath. Prolific, Elegant, Acerbic Writer. NYTimes.com, 1. august 2012 Heikki Aasaru. Suri USA kirjanik Gore Vidal. ERR Uudised, 01. august 2012
Etruria kuningriik

Etruria kuningriik oli 1801–1807 Itaalias eksisteerinud Prantsusmaa vasallkuningriik, mis moodustati prantslaste poolt Toscana suurhertsogiriigi asemele. 1807. aasta lõpus kuningriik likvideeriti ja tema alad liideti Prantsuse keisririigiga. Kuningriigi pealinn oli Firenze. Kuningriik loodi 21. märtsil 1801 allkirjastatud Aranjuezi lepinguga. Et parandada Napoleoni Prantsusmaa ja Hispaania-vahelisi suhteid, kompenseeriti Bourbonitele nende kaotused Põhja-Itaalias (piirkond oli olnud prantslaste okupatsiooni all alates 1796. aastast). Ferdinand, Parma hertsog, loovutas oma hertsogkonna Prantsusmaale, vastutasuks sai tema poeg, Louis I Etruria kuningaks. Et Bourbonite uuele riigile ruumi teha, tuli kaotada Toscana suurhertsogkond, Habsburg Ferdinand III sai kompensatsiooniks Salzburgi elektoraadi. Louis I 1801–1803 Karl Louis 1803–1807 Etruria