laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Siidrimaja reeglid (film)

"Siidrimaja reeglid" (algul kasutati ka tõlget "Siidrimaja seadused") on 1999. aastal valminud draamafilm, mille lavastas Lasse Hallström. Filmi stsenaariumi kirjutas John Irving oma romaani "The Cider House Rules" (eesti keeles ilmunud pealkirjaga "Siidrimaja reeglid") põhjal. 2000. aasta Oscari auhinnad parim kohandatud stsenaarium – John Irving parim meeskõrvalosatäitja – Michael Caine Siidrimaja seadused andmekogus IMDb (inglise)
Siidrimaja reeglid

"Siidrimaja reeglid" (inglise "The Cider House Rules") on ameerika kirjaniku John Irvingu romaan, mis ilmus 1985. aastal. Eesti keeles ilmus romaan 2006. aastal Urve Hanko tõlkes. Mele Pesti: John Irving "Siidrimaja reeglid". Eesti Ekspress, Areen, 26. aprill 2007
Šrī

Šrī (sanskriti keeles श्री (Śrī), inglise keeles tavaliselt Sri) on austav sõna Indias, mis lisatakse jumalate, gurude, pühameeste või muidu austust väärivate isikute, samuti paikade ja muude nähtuste nimede ette. Sri Rama Mihkel Tamm Linnart Mäll, Märt Läänemets, Teet Toome. Ida mõtteloo leksikon, Tartu 2006, lk 205.
Transsubstantsiatsioon

Transsubstantsiatsioon (ladina keeles transsubstantiatio) on katoliku kiriku õpetuse kohaselt substantsi muutumine, kus armulauasakramendi pühitsemise käigus muutuvad armulaualeib ja -vein Kristuse ihuks ja vereks. Katoliikliku dogma kohaselt tekib armulaualeivas ja -veinis Kristuse ihu ja vere tõeline, mitte pelgalt sümboolne kohalolu. Nii jäävad leib ja vein armulaua käigus samaks üksnes välise nähtumusena, kuid selle aluseks olev substants teiseneb. Katoliku kiriku kõrval tunnistavad transsubstantsiatsiooni ka kreekakatoliku (metousiosis), õigeusu ja mitmed idakirikud, sealhulgas Assüüria idakirik, ehkki neis ei ole sellele mõistele antud samasugust dogmaatilist määratlust. Katoliku kirik kuulutas transsubstantsiatsiooni dogmaks Lateraani neljandal kirikukogul 1215. aastal. Valdav osa reformatsiooni käigus sündinud protestantlikest kirikutest transsubstantsiatsiooni ei tunnista, kuigi samas tunnistavad näiteks anglikaani ja metodisti kirik Kristuse ihu ja vere kohalolu. Luterlikus kirikus esineb erinevaid seisukohti küsimuses, kas luterliku doktriini kohaselt võib armulaua käigus toimuvat nimetada konsubstantsiatsiooniks (Kristuse ihu ja vere kohaloluks samaaegselt leiva ja veiniga) või mitte; vastandina reformeeritud teoloogiale kasutab luterlik teoloogia väljendit unio sacramentalis, mis tähistab Kristuse ihu ja vere ühinemist armulaualeiva ja -veiniga, mitte ühe substantsi teisenemist teiseks, nagu toimuvat kirjeldab katoliiklik doktriin. Fay, William (2001). "The Real Presence of Jesus Christ in the Sacrament of the Eucharist: Basic Questions and Answers". United States Conference of Catholic Bishops. Session XIII, chapter IV; canon II Hillebrand, Hans J. (2005). Transubstantiation - The Oxford Encyclopedia of the Reformation. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-506493-3. Luther, M. The Babylonian Captivity of the Christian Church. 1520. Quoted in, McGrath, A. 1998. Historical Theology, An Introduction to the History of Christian Thought. Blackwell Publishers: Oxford. p. 198. "Common Worship". www.cofe.anglican.org. Poulson, Christine (1999). The Quest for the Grail: Arthurian Legend in British Art, 1840-1920. Manchester University Press. Lk 40. ISBN 9780719055379. Spurr, Barry (3. aprill 2010). Anglo-Catholic in Religion. Lutterworth Press. Lk 100. ISBN 0718830733. "This Holy Mystery: Part Two". The United Methodist Church GBOD. Originaali arhiivikoopia seisuga 7. juuli 2009. Alar Laats Sissejuhatus sakramenditeoloogiasse ja armulaud, 1. ja 2. osa, Kirik & Teoloogia, 11. ja 18. mai 2012 (2005. aastal EELK Usuteaduse Instituudis peetud loengu alusel) Jaan Undusk "Armulaud kui usupuhastuse keskne teoloogiline probleem: Martin Lutheri võitlus maagide ja märgitundjatega" Looming 5/2018, lk 665-691
Käsitulirelv

Käsitulirelv on selline tulirelv, mida jõuab kanda ja millega on võimeline tulistama üks inimene. Üldiselt on käsitulirelvadeks liigitatud relvad alla 20 mm kaliibriga tulirelvad. Eesti relvaseaduses ei ole relvade liigituses mõistet "käsitulirelv", Eesti Kaitseväe relvastuse liigituses on mõiste "käsitulirelvad" aga olemas. Eesti Entsüklopeedias kirjeldatakse tulirelvade loendit mõistega "laskurrelv", mis kattub mõistega "käsitulirelv". Käsitulirelvi: lühiraudsed relvad: püstol, revolver püstolkuulipilduja karabiin vintpüss jahipüss automaatpüss kergekuulipilduja granaadiheitja Mitme inimesega teenindavat või transporditavat (kantavat) relva nimetatakse relvasüsteemiks. Käsi- ja kergrelvad http://www.mil.ee/et/kaitsevagi/tehnika/relvad/kasitulirelvad Käsitulirelvad Eesti Entsüklopeedia 1996, 9. köide, Tallinn, lk 608
BRDM-2

BRDM-2 (vene keeles БРДМ-2) (Bojevaja Razvedovatelnaja Dozornaja Mašina 'lahinguluure- ja patrullmasin') on Nõukogude Liidus valmistatud luuresoomuk. BRDM-2 on kastikujulise kerega kiirekäiguline amfiibne soomuk. Jõuseade asub tagaosas, lahingruum eespool. Kraavide ja pehmete alade hõlpsamaks ületamiseks on kahe telje keskele paigaldatud alla lastavad väiksemad abirattad. Pöördtorn koos relvastusega on üle võetud soomustransportöörilt BTR-60PB. Olemas on massihävitusrelvakaitsesüsteem. BRDM-2 meeskonnas on viis liiget: komandör, juht, laskur ning kaks vaatlejat (parem- ja vasakpoolne). BRDM-2 peamine voorus on hea läbivus maastikul. BRDM-2 puudused on nõrk soomuskaitse ja sisenemis-väljumisluukide ebasoodne asukoht. Masinasse siseneda ja sealt väljuda saab ainult torni ees asuvatest katuseluukidest, mistõttu masinast väljumine lahinguväljal on praktiliselt võimatu. BRDM-2 eelkäija oli BRDM-1. Et see ei vastanud uutele lahingulistele nõuetele (puudusid öövaatlusvahendid ja korralik relvastus), siis töötati välja uus soomuk. Uus luuremasin BRDM-2 võeti relvastusse 1962. aastal ja seda näidati avalikult esmakordselt 1966. aastal. Soomukit toodeti Arzamassi Masinaehitustehases 1963–1989. Kokku valmistati umbes 7200 seda tüüpi soomukit. 2007. aasta seisuga oli seda soomukit 49-s riigis.[viide?]  Ameerika Ühendriigid - Iraagi sõja ajal sai ka USA sõjasaagiks mõned BRDM-2-d, mis anti üle muuseumile.[viide?]  Angola - umbes 600[viide?]  Süüria - umbes 1000[viide?]  Venemaa kasutas neid Vene-Ukraina sõjas  Ukraina 1990. aastate algul õnnestus kaitseväelastel ja kaitseliitlastel Eestist lahkuvalt Vene armeelt üle võtta 6–10 mitmesuguses seisukorras BRDM-2. Osa neist remonditi ja võeti kasutusele, osa jäeti seisma varuosadeks ja osa paigaldati tankitõrjesihtmärkideks. Peamiselt kasutati BRDM-2-sid Kaitseväe Lahingukoolis, kus nad etendasid peamiselt õppustel vastase soomustehnikat, ja Kalevi Üksik-jalaväepataljonis. 2 soomukit anti politseile, kus need värviti sini-valgeks. Praeguseks on kõik masinad kasutusest maha võetud. Kinnitamata andmetel on BRDM-sid olnud ka Kaitseliidus. 2008. aastal plaaniti kaitseväe soomukeid müüa interneti enampakkumisel, kuid kaitsevägi peatas tehingu.[viide?] Üks BRDM-2 (ilmselt endine politsei oma) on üle antud Eesti Vabadusvõitluse Muuseumile Lagedil. Poolas moderniseeritud BRDM-2M-96ik "Szakal" sisemus BTR-152 BTR-60 BTR-40 BRDM-1 BRM Mangust Fennek (soomuk) Воїни “Королівської” бригади зі «Стугна-П» знищили російський БРДМ-2 на Луганщині (vaadatud: 15.08.2023) На Луганщині бійці відбили назад український БРДМ-2ЛД (vaadatud: 15.08.2023) Спецпризначенці отримали БРДМ-2 з модулем “Амулет” (vaadatud: 24.01.2023) Kaitsevägi jättis vana soomuki emotsionaalse väärtuse tõttu müümata
Horatius

Horatius (Quintus Horatius Flaccus; 8. detsember 65 eKr Apuulia, Venusia – 27. november 8 eKr Rooma) oli Vana-Rooma tähtsamaid lüürilisi luuletajaid. "Melpomenele". Tõlkinud Johannes Semper – Looming 1935, nr 10, lk 1131 "Pompejus Grosphusele"; "Maecenasele"; "Manilius Torquatusele". Tõlkinud ja järelmärkused: Ants Oras – samas, lk 1131–34 Rooma kirjanduse antoloogia, Eesti Raamat, Tallinn 1971, lk 322–352 (oodid ja epoodid, tõlkinud Ain Kaalep, satiirid, tõlkinud Leo Anvelt, ja kirjad, tõlkinud Ülo Torpats); kommentaarid lk 617–629 Ood 2.13 : 'Ta halval päeval mulda su istutas...' / Ladina keelest tõlkinud ja kommenteerinud Mari Murdvee; Ood 1.37 : 'Nüüd, sõbrad, joogem, nüüd vabas tantsuhoos...' / tõlkinud ja kommenteerinud Janika Päll; Epood 9 : 'Maecenas õnnis, millal siis su häärberis...' / tõlkinud Katrin Kiisler – Vikerkaar 1996, nr 8/9, lk 41–47 "Kuis, vaata, seisab kõrglumest valgena..."; I.17 : "Ühtpuhku kärmelt armsat Lucretilist..."; II.4 : "Et sa armsaks pead oma teenijannat..."; II.9 : "Ühtsoodu söötis põllule vihmasid..."; II.11 : "Mis on kantaabril nõuks sõjalembesel..."; II.15 : "Mõnd harva juugrit jätmas on adrale..."; II. 16 : "Vaikust taevastelt palub kimpujäänu..."; II. 17 : "Miks kaeveldes mind muudad sa hingetuks..."; II.20 : "Ei kandma habras, argine tiivasulg..." : [luuletused]. Ladina keelest tõlkinud ja kommenteerinud Mari Murdvee – Vikerkaar 1999, nr 4, lk 45, 48–60 Üks Horatiuse luuletusi, "Exegi monumentum" ("Püstitasin monumendi"), on olnud hiljem temaatiliseks eeskujuks mitmetele kunstnikele ja kirjanikele (näiteks Puškinile). Pärtel Haliste, "Horatiuse 2000-aastase sünnipäeva puhul" – Looming 1935, nr 10, lk 1127–30 Anne Lill, "Carpe diem: lootuse lootusetus Horatiuse luules" – Keel ja Kirjandus 1994, nr 9, lk 520–526
Haapavesi

Haapavesi ehk Haapavesi kirikuküla on asula Soomes Põhja-Pohjanmaa maakonnas, Haapavesi linna kirikuküla.
Novodvinsk

Novodvinsk on linn Venemaal Arhangelski oblastis. Asub Dvina jõe ääres 20 km kaugusel Arhangelskist. Asutatud 1936. aastal tselluloosi- ja paberivabriku juurde Vorošilovski külana[viide?]. 1957 nimetati Pervomaiskiks. Pervomaiski sai linnaõigused 1977. aastal. Lisaks paberivabrikule on linnas mööblikombinaat ja betoonelementide tehas. http://www.novodvinsk.narod.ru/
Jamdat Naşr

Jamdat Naşr (varem eesti keeles Džemdet-Nasr) on arheoloogiline leiukoht tänapäeva Iraagis Bābili kubernerkonnas. Selle leiukoha järgi on nime saanud Jamdat Naşri periood, mille õitseaeg oli 30. sajand eKr. Geonames
Višnu

Višnu on üks brahmanismi ja hinduismi peajumalaid. Ta moodustab koos Brahma ja Šivaga trimurti. Višnu ülesandeks on maailma säilitamine ja kaitsmine, selleks laskub ta aeg-ajalt avataarana maa peale. Vedadeaegses usundis oli ta päikesejumal. Višnu on heasoovlik jumal, kelle naiseks on õnne- ja edujumalanna Šrī ehk Lakšmī. Višnu avataarad on Kurma, Varaha, Matsja, Narasinha, Vamana, Parasurama, Rāma, Krišna, Buddha ja Kjaalki. Hinduism Višnuism
Annika Reinson

Annika Reinson on Inglismaal tegutsev eesti lühifilmiprodutsent. Ta on 1990. aastate algul lõpetanud Eesti Televisiooni korraldatud režissööri assistendi kursused. Tema esimene assistenditöö ETV-s oli jutusaade "Talviku tund". Edasi osales ta uudistesaadete tegemisel, millele järgnesid saated "Värskelt õhus", "Tere õhtust", aastavahetusprogrammid jne. Ta on mitmel aastal olnud Eesti presidendi ja Riigikogu esimehe kõne telesaate režissöör. Ta on omandanud magistrikraadi filmiproduktsiooni mänedžeri erialal National Film and Television Schoolis Beaconsfieldis Inglismaal[viide?]. Aastatel 2009–2011 on Reinson osalenud mitme Suurbritannias tehtud tele- ja lühifilmi tegemisel produtsendi või režissööri assistendina. Teda paelub Karjala ning tutvumine sealsete vaatamisväärsuste ja põlisrahvastega. Annika Reinsoni filmitööd IMDb-s (vaadatud 17.11.2019).
1970. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1970. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 21. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 7.–15. veebruarini Val Gardenas Itaalias. Võistlustel jagati välja 8 komplekti medaleid (neli ala nii meestele kui naistele). Finaal: 8. veebruar Osavõtjaid: 120 Maailmameister 1968: Jean-Claude Killy , Prantsusmaa Ametlikud tulemused Finaal: 10. veebruar Osavõtjaid: 99 Maailmameister 1968: Jean-Claude Killy , Prantsusmaa Ametlikud tulemused Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: 91 Maailmameister 1968: Jean-Claude Killy , Prantsusmaa Ametlikud tulemused Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: 51 Maailmameister 1968: Jean-Claude Killy , Prantsusmaa Ametlikud tulemused Finaal: 13. veebruar Osavõtjaid: 55 Maailmameister 1968: Marielle Goitschel , Prantsusmaa Ametlikud tulemused Finaal: 14. veebruar Osavõtjaid: 54 Maailmameister 1968: Nancy Greene , Kanada Ametlikud tulemused Finaal: 11. veebruar Osavõtjaid: 50 Maailmameister 1968: Olga Pall , Austria Ametlikud tulemused Finaal: 14. veebruar Osavõtjaid: 50 Maailmameister 1968: Nancy Greene , Kanada Ametlikud tulemused MM-i tulemused FIS-i kodulehel (fis-ski.com)
Konoša

Konoša [k'oonoša] on alev Venemaal Arhangelski oblastis, Konoša rajooni keskus. Konoša asub 400 km Arhangelskist lõuna pool ja 600 km Moskvast põhja pool. Geograafilised koordinaadid on 60°58′ N, 40°14′ E. Asula on saanud nime Konoša jõe järgi. Konoša asutati 1898. aastal raudtee-ehitusega seoses. Alates 1931 on ta alev. Elanike arv oli: 1959: 13 800 1970: 13 300 1979: 15 300 1989: 17 143 (1989. aasta rahvaloendus) 2002: 12 873 (2002. aasta rahvaloendus) 2008: 12 000 (2008) Konoša on raudteesõlm: seal lahkneb Vologda–Arhangelski raudteelt itta raudtee Kotlase ja Vorkuta suunas. Alevis on autotranspordiettevõte, mustmetallide töötlemise ettevõte, jahutööstus, leivatööstus, mitu saeveskit ja puidutööstust, kohalik ajaleht ja trükikoda, jõusöödatehas ja põllumajandustehnika remondiettevõte. Nikolai Jakšin, kirjanik, sündinud Konošas
Šožma jõgi

Šožma (vene keeles Шожма, ka Шежма ja Шошма) on jõgi Arhangelski oblasti Njandoma rajoonis. Algab Šestiozerski juurest, Väikesest Šožma järvest, voolab läbi Suure Šožma järve ning suubub Moša jõkke, mis ise suubub Onega jõkke, mis omakorda suubub Valgesse merre. Pikkus 54 km, valgala 140 km². Kohas, kus Arhangelski-Moskva raudtee ületab Šožma harujõe, Pelemski järvest algava Pelemski oja, paikneb Šožma küla. http://textual.ru/gvr/index.php?card=157644&bo=0&rb=0&subb=0&hep=0&wot=0&name=%D8%EE%E6%EC%E0&loc=
Marielle Goitschel

Marielle Goitschel (sündinud 28. septembril 1945 Sainte-Maximes) on Prantsusmaa endine mäesuusataja, kahekordne olümpiavõitja ja seitsmekordne maailmameister. Goitschel võitis 1962. aasta maailmameistrivõistlustel Chamonix's kuldmedali Alpi kahevõistluses ja hõbemedali slaalomis. 1964. aasta olümpiamängudel Innsbruckis oli ta slaalomis teine oma õe Christine'i järel. Suurslaalomis oli aga seis vastupidine ja Marielle tuli olümpiavõitjaks õe ees. Järgmistel maailmameistrivõistlustel 1966. aastal Portillos võitis Goitschel kaks kuldmedalit, olles parim nii suurslaalomis kui ka Alpi kahevõistluses. Lisaks sai ta nendelt võistlustelt hõbemedalid slaalomis ja kiirlaskumises. Kiirlaskumises sai Goitscheli ees võidu Erika Schinegger, kes 1967. aastal osutus meheks. Schinegger loovutas enda võidetud kuldmedali Goitschelile 1988. aastal. Rahvusvaheline Suusaföderatsioon (FIS) ei ole siiski ametlikult kunagi Schineggeri võitu tühistanud. Goitschel osales veel Grenoble'is toimunud 1968. aasta OM-il. Kodumaal peetud olümpiamängudel tuli ta olümpiavõitjaks slaalomis. Maailma karikasarjas võitis Goitschel kolm karikat, millest kaks tuli slaalomis (1967 ja 1968) ja üks kiirlaskumises (1967). 1964 Innsbruckis olümpiavõitja suurslaalomis hõbemedal slaalomis 1968 Grenoble'is olümpiavõitja slaalomis 1962 Chamonix's maailmameister Alpi kahevõistluses hõbemedal slaalomis 1964 Innsbruckis maailmameister suurslaalomis maailmameister Alpi kahevõistluses hõbemedal slaalomis 1966 Portillo's maailmameister suurslaalomis maailmameister kiirlaskumises maailmameister Alpi kahevõistluses hõbemedal slaalomis 1968 Grenoble'is maailmameister slaalomis hõbemedal Alpi kahevõistluses Üldkarikas 2. koht: 1967 Slaalomikarikas 1. koht: 1967, 1978 Kiirlaskumise karikas 1. koht: 1967 SPORTS PEOPLE; Skier Gives Up Medal (The New York Times. (19. november 1988)) Marielle Goitschel ROK-i kodulehel Marielle Goitschel FIS-i kodulehel (inglise) Marielle Goitschel Alpine Ski Database kodulehel (ski-db.com)
Mauricio Funes

Carlos Mauricio Funes Cartagena (sündinud 18. oktoobril 1959 San Salvadoris) on El Salvadori poliitik. Ta oli 1. juunist 2009 kuni 1. juunini 2014 El Salvadori president. Ta õppis ülikoolis kirjandusteadust ning töötas seejärel televisioonis saatejuhi ja uudistereporterina. Tal oli enne presidendivalimisi televisioonis oma jutusaade, milles ta oli eelmiste valitsuste suhtes väga kriitiline. Juba kodusõja ajal intervjueeris ta ajakirjanikuna vasakpoolsete mässuliste juhte. 28. septembril 2007 sai temast vasakpoolse partei Farabundo Martí Vabastusrinde (FMNL) presidendikandidaat. Tema vastaskandidaat oli Rahvusliku Vabariikliku Liidu kandidaat Rodrigo Ávila, endine riikliku politsei asedirektor. 15. märtsil 2009 peetud presidendivalimistel sai Mauricio Funes 51,32% häältest ja valiti presidendiks. Ta on esimene FMNL-i president, kelle valitsusajal ei ole riigis kodusõda. Funes on lubanud tõsta rikaste kodanike makse, et rahastada vaeste inimeste tervishoidu maapiirkondades ja kuritegevuse ennetuse programme. Poliitilised vastased kirjeldasid Funesit mehena, kes Venezuela liidri Hugo Cháveze kombel asub konfrontatsiooni USA-ga, kuid Funese sõnul on koostöö teiste Kesk-Ameerika riikidega ja suhete tugevdamine USA-ga tema välispoliitika prioriteedid ning Salvador jätkab USA dollari kasutamist riigis käibiva rahana. Funes on abielus Vanda Pignatoga, kes kuulus kunagi Brasiilia Tööliste Parteisse. Neil on poeg Gabriel. Funesi vend hukkus kodusõjas. Venna vanema poja Alejandro tapsid 27-aastaselt Maroko päritolu kurjategijad Pariisis, kus Alejandro fotograafiat õppis.
Ricardo Martinelli

Ricardo Alberto Martinelli Berrocal (sündinud 11. märtsil 1952 Panamás) on Panama ärimees ja poliitik. Ta oli 1. juulist 2009 kuni 1. juulini 2014 Panama president. Tema vanemad on Ricardo Martinelli Pardini ja Gloria Berrocal. Ta lõpetas USA-s Stauntoni sõjaväeakadeemia. 1973 sai ta Arkansase ülikoolis ärihalduse bakalaureuseks. Hiljem sai ta ka ärihalduse magistriks. Ta on abielus Marta Linaresega. Neil on kaks poega Ricardo ja Luis Enrique ning tütar Carolina. Enne presidendivalimisi oli Martinelli supermarketite keti juhatuse esimees. Peale selle on ta veel vähemalt 2 ettevõtte juht ja 8 ettevõtte juhatuse liige. President Ernesto Péreze valitsusajal oli Martinelli 1994–1996 sotsiaalkindlustuse direktor. President Mireya Moscuso valitsusajal oli ta 1999–2003 Panama kanali juhatuse esimees ja kanaliminister. 1998 asutati erakond Demokraatlik Muutus, mille juhiks ja presidendikandidaadiks Martinelli 2004 sai, kuid siis jäi tema erakond presidendivalimistel viimaseks, kogudes 5% häältest. 3. mail 2009 toimunud valimistel valiti Ricardo Martinelli presidendiks. Ta kulutas presidendivalimisteks 35 miljoni USA dollari suuruse summa. Oma kampaanias lubas ta vähendada riigis valitsevat korruptsiooni ja vägivaldset kuritegevust. Peale tema enese Demokraatliku Muutuse toetasid tema kampaaniat ka Panameñista Partei, Rahvuslik Vabariiklik Liberaalne Liikumine ja Patriootliku Liidu Partei. Arvamusuuringutes juhtis Martinelli algusest peale suure eduga ning lõpuks sai ta valimistel 60% häältest vastaskandidaadi Balbina Herrera vastu. See on suurim vahe Panama presidendivalimistel alates 1989. aastast.
Maris Jesse

Maris Jesse (sündinud 12. juulil 1968) on Eesti tervishoiuekspert ja riigiametnik. Maris Jesse lõpetas 1986. aastal Tallinna 10. Keskkooli ning 1993. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ravi eriala. Tal on magistrikraad tervisepoliitikas ja -rahastamises õppeasutustest London School of Hygiene and Tropical Medicine ning London School of Economics and Political Science. Ajavahemikus 1. oktoober 1996 – 9. mai 2014 kuulus ta Reformierakonda. Aastatel 1993–1994 töötas ta Riigikantselei referendina, 1994 Maailmapanga konsultandina ja 1995 sotsiaalministeeriumi välissuhete osakonna peaspetsialistina. Alates 1996. aastast töötas ta haigekassas, alates 1997. aastast Keskhaigekassa direktorina. Ta on olnud SA PRAXIS tervishoiupoliitika analüütik. Mais 2009 valiti Maris Jesse esimese eestlasena Maailma Terviseorganisatsiooni täitevkogu liikmeks (kuni 2012. aastani). Aastatel 2008–2016 oli Maris Jesse Tervise Arengu Instituudi peadirektor. 2016–2021 oli ta sotsiaalministeeriumi terviseala asekantsler. Ta on olnud ka Tartu Ülikooli Kliinikumi nõukogu liige. 2022. aasta juulist töötab Jesse sotsiaalministeeriumis tervise- ja tööministri nõunikuna. Maris Jesse abikaasa on Hannes Rumm. Neil on kaks tütart, kelle vanusevahe on 9 aastat. MARIS JESSE: Suur segadus arstiabiga EL-is EPL.ee, 20. aprill 2004 Maris Jesse: pooltühja paagiga tuld kustutamas Postimees, 11. veebruar 2009 MARIS JESSE: Et väljuda surutisest tervena EPL.ee, 29. aprill 2009 Tartu Ülikooli Kliinikum. Nõukogu E-äriregistri erakonna liikme päring: Maris Jesse.[alaline kõdulink] Vaadatud 16.12.2016 Sotsiaalministeeriumi terviseala asekantsleriks saab Maris Jesse. ERR uudised, 15.06.2016 "Maris Jesse naasis sotsiaalministeeriumisse ministri nõunikuna". ERR. 20.07.2022. "Kes? Mis? Kus? 2008, lk 450 "Kes on kes? Eesti 2000", ISBN 9985607899 Maris Jesse teeb ainult südamelähedast tööd Kaire Uusen. Tervishoiuekspert Maris Jesse näeb meditsiinikriisist väljapääsu Postimees, 12. juuli 2005
Peep Jahilo

Peep Jahilo (sündinud 24. septembril 1962) on Eesti diplomaat ja riigiametnik. Peep Jahilo lõpetas 1980. aastal Tallinna 32. Keskkooli ja 1985. aastal Tartu Ülikooli eesti filoloogina. Ta on töötanud välisministri kantselei direktorina ja välisministeeriumi personaliosakonna peadirektorina. Aastatel 1995–1997 oli ta ajutine asjur Londonis, 2000–2004 Eesti suursaadik Norras ja Islandil. Aastatel 2004–2007 töötas Peep Jahilo välisministeeriumi siseauditi osakonna peadirektorina. Aastatel 2004–2009 oli Peep Jahilo Eesti suursaadik Albaanias (asus algul Tallinnas, hiljem Ateenas). Septembrist 2007 kuni maini 2009 oli ta Eesti suursaadik Kreekas ja Küprosel (resideerimisega Ateenas). 2009–2012 oli Jahilo välisministeeriumi asekantsler, 2010. aasta detsembrist ühtlasi suursaadik Indias (resideerides Tallinnas). Aastatel 2012–2017 oli Peep Jahilo Eesti suursaadik Hollandis ja Eesti alaline esindaja OPCW (keemiarelvade keelustamise organisatsiooni) juures. 2017. aasta suvel nimetati Jahilo avaliku konkursi tulemusena Riigikogu Kantselei direktoriks. 17. septembril 2021 teatas valitud president Alar Karis, et määrab Vabariigi Presidendi Kantselei direktoriks Peep Jahilo. Alar Karise meeskond alustas tööd 11. oktoobril 2021. Juulis 2024 sai teatavaks, et Jahilo on otsustanud välisministeeriumi tagasi pöörduda. Jahilo on reservohvitser, sai 1998. aastal leitnandi auastme. 2002 Norra Kuningliku Teeneteordeni suurrist 2017 Hollandi Oranje-Nassau ordeni rüütli suurrist 2023 Läti Vabariigi Kolme Tähe ordeni II klass 2023 Rootsi Kuningliku Põhjatähe ordeni komandöri suurrist 2024 Soome Lõvi Rüütelkonna suurrist "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuni 2009. Vaadatud 16. veebruaril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Sõjaväeliste auastmete andmine. Vabariigi presidendi käskkiri. Riigi Teataja, 26. veebruar 1998. Eesti suursaadik Kreekas Peep Jahilo andis üle volikirja ERR.ee, 6. september 2007
Tirthankara

Tirthankara on džainismi usundis vaimne õpetaja. Tirtha on jõekoole või ületuskoht, aga ka püha inimene, koht või tee, mis võimaldab inimestel sansaara ahelast vabaneda ja saavutada (mokša, nirvaana). Tirthankārat peetakse seega koolmekohtade ehitajaks. Tirthankārad pärinevad kõik kšatrija seisusest. Praegusel maailmaajastul (kali juga) on kehastunud 24 tirthankārat. Kunstis kujutatakse neid kõiki ilma riieteta ja ühesugustena, erinevad vaid loomad või muud sümbolid, ja mahalangetatud pilguga, mis viitab nende eraldatusele. Tuntuimad tirthankārad on: Rišabha nimetatakse ka Adinathaks Mahavira, Buddha Gautama kaasaegne Paršva Neminatha oli Krišna nõbu Malli oli osadel andmetel naine Džainism