laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sookaitseala

Sookaitseala on looduskaitsealuse territooriumi tüüp, mis võeti Eestis kasutusele 1981. aastal, mil moodustati 30 sookaitseala. Üldisemalt on sookaitseala soode kaitseks moodustatud kaitseala, samuti kaitse alla võetud soo (märgala) või soostik. Esimesi Eestis kaitse alla võetud soid on Ratva raba (Kirde-Eestis), mis võeti reservaadina (1109 ha) kaitse alla 1938. aastal. 1957. aastal moodustatud Nigula Riiklik Looduskaitseala ja Viidumäe Riiklik Looduskaitseala on ühtlasi soode kaitse alad. 1957. aastal moodustati botaanilis-zooloogiliste keelualadena ka Nehatu soo, Nätsi ja Muraka raba. 1981. aastal moodustati (Eesti NSV Ministrite Nõukogu 25. mai 1981. a määruse nr 340 alusel) järgmised 30 sookaitseala Aela-Viirika (2602 ha) Agusalu (7657 ha) Avaste (4188 ha) Emajõe-Suursoo (18 425 ha) Endla-Oostriku (8162 ha) Keava (1577 ha) Kellamäe (671 ha) Kikepera (4700 ha) Kuresoo (11 927 ha) Laukesoo (2141 ha) Lindi (602 ha) Loosalu (867 ha) Luusaare (520 ha) Läänemaa-Suursoo (9713 ha) Mahtra (545 ha) Marimetsa (4190 ha) Meelva (1827 ha) Meenikunno (1757 ha) Muraka (12274 ha) Nätsi-Võlla (9772 ha) Palasi (583 ha) Parika (1472 ha) Piiumetsa (582 ha) Sirtsi (2853 ha) Sämi-Kuristiku (1339 ha) Tudu-Järvesoo (603 ha) Tuhu (2771 ha) Valgeraba (2486 ha) Valgesoo (340 ha) Ördi (5043 ha) 1993. aastal moodustatud Soomaa rahvuspark haarab Kikepera, Kuresoo, Öördi ja Valgeraba. 1999. aastal on kaitse all osa Puhatu soostikust. 2018. aastal moodustatud Alutaguse rahvuspark haarab Agusalu, Muraka ja Puhatu soid ning Selisood. Eesti kaitsealade loend Eesti sood Eesti soode loend inimtegevuse mõju Eesti soodele Ramsari Rahvusvahelise tähtsusega märgalad soodesõda Valk, Uno (koost.) 1988. Eesti sood. Tallinn: Valgus, lk. 227.
Soostik

Soostik on lähestikku asuvate soode kogum. Soostikud kujunevad soode suurenemise ja liitumise tulemusel. Soostik haarab ka ala muid maastikukomponente (soosaari, järvi, ojasid). Eesti suurimad soostikud on Puhatu, Epu-Kakerdi ja Lihula-Lavassaare soostik, samuti Soomaa ja Emajõe-Suursoo soostikud.
Älves

Älves on märg lohk rabas. Älved võivad olla kõrge veeseisu korral läbimatud. Suuremates rabades on älved tavaliselt piklikud, asuvad rabapeenarde vahel ja paiknevad rabavee filtratsioonisuunaga risti. Älvest võib raba kasvades moodustuda vaba veega laugas. Älved koosnevad vett täis turbast. Älvestel kasvab iseloomulik taimestik – valge nokkhein, rabakas, huulheinad. Laugas
Mr. Bean

Mr. Bean (eesti keeles Hr. Uba) on Rowan Atkinsoni kehastatud tegelaskuju, kes on peategelane Briti telejaama ITV komöödiasarjas “Mr. Bean”. Peale algse seriaali on tegelaskuju kasutatud veel animasarjas ja kahes täispikas mängufilmis. www.mrbean.com
Turu Akadeemia

Turu Akadeemia on Soome vanim ülikool, Helsingi Ülikooli eelkäija. Akadeemia (ladina keeles Regia academia aboensis, ruotsi k. Kungliga Akademien i Åbo) asutas 1640. aastal Per Brahe. Pärast Turu suurpõlengut 1827. aastal viidi akadeemia üle Helsingisse, kus Keiserlik Aleksandri-ülikool Soomes alustas tööd 1828. Åbo Akademi Turu Ülikool Vilhelm Gabriel Lagus: Album studiosorum Academiae Aboensis MDCXL-MDCCCXXVII [1640–1827]: Åbo akademis studentmatrikel a nyo upprattad., Helsingfors 1889, 1. osa 2. osa
Lielupe

Lielupe ('suur jõgi'; saksa Kurländische Aa, Kurische Aa või Semgaller-Aa) on jõgi Lätis Zemgale piirkonnas. Jõgi saab alguse Mēmele ja Mūsa ühinemisel Bauskas. Voolab põhja läbi Zemgale tasandiku, seejuures läbib Jelgava linna. Liivi lahe lõunaranniku luideteni jõudes pöördub itta ja voolab rannikuga paralleelselt, jõe ja mere vahele jääb Jūrmala linn. Ülemjooksul voolab sügavas orus, kus jõe kallastel paljandub kohati Devoni dolomiiti. Alamjooksul on vool rahulik. Aastani 1697 suubus Lielupe Daugavasse, kuid nimetatud aastal murdis ta läbi luidete Bolderāja juures mereni läbi. Tänane jõesuue moodustus 1755. aastal, kuid Lielupe ja Daugava on ka praegu omavahel ühendatud Lielupe vana suudmeosaga, mis kannab nime Buļļupe. Pikkus 119 km, koos Mēmelega 310 km. Jõgikonna valgla 17 600 km². Vooluhulk suudmes 63 m³/s. Alamjooksul 100 km pikkuselt laevatatav. Langus 10,8 m, keskmine lang 0,1 m/km. vasakpoolsed: Īslīce Svitene Sesava Vircava Platone Svēte parempoolsed: Garoze Iecava Gāte Spuņņupe (ühendab jõge Babīte järvega).  Lielupe – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Lielupest lätikeelses kalameeste portaalis
Vierwaldstättersee

Vierwaldstättersee [fiirv'altšteterzee] (saksa keeles 'Nelja metsakantoni järv'; saksakeelne rööpnimi Vierwaldstätter) on järv Kesk-Šveitsis (Sise-Šveitsis). Järve pindala on 113,6 km², suurim sügavus 214 meetrit, veetase on 434 meetrit üle merepinna. Järve läbib Reussi jõgi, selle väljumiskohas asub Luzerni linn. Vierwaldstättersee on suuruselt neljas järv Šveitsis ning paikneb nelja kantoni (Uri, Schwyz, Unterwalden ja Luzern) piiril. Järve lõunakaldal on Rütli aas, mida traditsiooniliselt peetakse Šveitsi Konföderatsiooni asutamispaigaks.
Fütotsönoos

Fütotsönoos ehk taimekooslus (varasemas eesti keeles kasutatud ka vormi taimeühiskond) on taimeliikide seaduspärane rühmitus, mis kujuneb teatavates keskkonnatingimustes vastavalt liikide omavahelistele suhetele ja nõudlustele keskkonna suhtes. Taimekooslust iseloomustavad: kindel liigiline koosseis; struktuur – liikide ruumiline paigutus vastavalt nende suurusele ja nõuetele; aastaajaline muutuste käik; pikaajalised muutused (suktsessioon); kasvukoht. Fütotsönoosi uurib fütotsönoloogia ehk fütosotsioloogia, sageli tähendavad sama ka "taimeökoloogia" ja "geobotaanika". ohustatud taimekoosluste seire agrotsönoos – kultuurtaimede kooslus biotsönoos – elukooslus zootsönoos – loomakooslus
Ökoloogialeksikon

"Ökoloogialeksikon" on 1992. aastal ilmunud Viktor Masingu koostatud loodusteaduslik sõnastik, mis keskendub ökoloogiale. Raamatu avaldas Eesti Entsüklopeediakirjastus. "Ökoloogialeksikon" on eesti keeles esimene ökoloogia- ja selle valdkonnaga seotud mõisteid seletav oskussõnastik. Raamatus on 320 lehekülge üle 3600 märksõnaga. Artiklite autoreiks on üle 40 Eesti loodusteadlase.
Singapuri saar

Singapuri saar asub rannikulähedases meres Malaka poolsaarest lõunas. Ta on Malaka poolsaarest eraldatud Johore väinaga. Singapuri saare pindala on 544 km². Kõrgeim punkt ulatub 165 meetrini. Singapuri saar koos ümberkaudsete väiksemate saartega kuulub Singapuri Vabariigile. Saarel asub Singapuri linn. Singapuri jõgi
Haugjärv

Haugjärv on kahe Eesti järve nimi: Ämmassaare Haugjärv, järv Harju maakonnas Kuusalu vallas Kurtna Haugjärv, järv Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Aheru Haugjärv, järv Valga maakonnas
Kurtna Haugjärv

Haugjärv (ka Kurtna Haugjärv, Havijärv) on järv Ida-Virumaal Alutaguse vallas, üks Kurtna järvedest. Haugjärv keskkonnaportaalis
Ämmassaare Haugjärv

Haugjärv (ka Ämmassaare Haugjärv, Emmussaare järv, Emmassaare Haugjärv) on järv Harjumaal Kuusalu vallas. Haugjärv Eesti looduse infosüsteemis
Uibuleht

Uibuleht (Pyrola) on kanarbikulaadsete seltsi kanarbikuliste sugukonda kuuluv igihaljaste taimede perekond. Cronquisti süsteemi järgi kuulusid uibulehed uibuleheliste sugukonda, kuid hilisemad molekulaargeneetilised uuringud on näidanud nende kuulumist kanarbikuliste sugukonda. Uibulehed on pärismaised põhjaparasvöötmes ja arktikas. Kaljumäestikus kasvavad uibulehed lõuna poole kuni California Mehhikosse jääva osani, Aasias Himaalajani. Mõned asurkonnad Uus-Inglismaal võivad olla uusasunike poolt sisse toodud. Uibulehed eelistavad kasvada niisketes ja varjulistes kohtades metsas või luidete vahel. Üldiselt ei ole uibuleheliigid arvukad, kuigi põhja pool võib mõni liik mõnes kohas hulgakesi koos kasvada. Uibulehed on üsna väikesed taimed. Neil on lihtsad ümmargused või ovaalsed lehed, mis paiknevad lehekodarikus. Õied on lihtsad, valget, kreemjat või kollast värvi ning moodustavad ebamäärase kobara. Uibulehe iseloomulik, kohe silmatorkav tunnus on emakakael, mis on sageli kõver, ulatub kroonlehtede vahelt välja. Emakasuue ise on hargnenud ja moodustab mitu hõlma. Lille tavavaatlejale võib tunduda, nagu kelluka seest paistaks välja kellatila. Uibulehtede tolmukaid on 10. Õietolm asub tolmukapeades ja pääseb välja nende ülaosas olevate pooride kaudu. Õietolm moodustub tetraadides ja on üsna kleepuv. Uibulehti tolmeldavad putukad, eriti kärbsed. Suur ja haruline emakasuue võib olla kohastumus, mis annab väikestele putukatele ligitõmbava maandumispaiga. Õied puhkevad suvel ja viljad valmivad sügisel. Vili on silmapaistmatu roheline kupar. Seemned on arvukad ja tibatillukesed. Lisaks rohelisele lehtedega vormile esineb paljudel uibuleheliikidel lehtedeta ja klorofüllita vorm. Kui neil lehed siiski on, on need kitsad ja punakad. Need taimed on mükoheterotroobid ja toituvad parasiitselt seeneniidistikul. Niisuguste taimede ellujäämine ei põhine sugulisel paljunemisel, vaid üksnes seeneniidistikul. Uibulehed on ühed vähestest taimerühmadest, mis suudavad elada nii fotosünteesi kasutades kui ilma selleta. See mehhanism on veel välja selgitamata ja kui sellest aru saadaks, aitaks see selgitada, kuidas teised fotosünteesi mittekasutavad taimed on selle võime kaotanud. Uibulehti on umbes 30 liiki, millest Eestis kasvab 4 ja Venemaal samuti 4. Pyrola americana Pyrola asarifolia Pyrola chlorantha – rohekas uibuleht Pyrola elliptica Pyrola grandiflora Pyrola incarnata Pyrola media – keskmine uibuleht Pyrola minor – väike uibuleht Pyrola norvegica Pyrola picta Pyrola rotundifolia – ümaralehine uibuleht
Montpellier

Montpellier on linn Prantsusmaal, Hérault' departemangu ja endise Languedoc-Roussilloni piirkonna keskus. Asub Lezi jõe ääres 10 km kaugusel Vahemere rannikust. Montpellier on üks väheseid linnu Prantsusmaal, millel ei ole Rooma Impeeriumiga seotud tagapõhja. Varakeskajal oli ala peamine asula Maguelone piiskoplik linnake, kuid piraatide pidevad ründeretked sundisid elanikke liikuma rohkem sisemaale. Linna on esmamainitud 26. novembril 986. Sellest ajast on teada, et asula sai Toulouse'ist pärilt feodaalide omandiks. Esimese valitsejana on teada Guillem de Toulouse (Guillem Toulouse'ist), kes pani aluse kohalikule feodaaldünastiale. Linn kerkis esile 10. sajandil, kui seal hoogustus kaubandus Vahemere maailmaga. Tol ajal oli linn ka väga tolerantne erinevate usundite suhtes – judaismi, islamiusuliste ja protestantide suhtes. 1180. aastal rajas Guillem VII de Montpellier meditsiini teaduskonna ja sellele järgnes linna ülikooli rajamine 1220. aastal. Sellega muutus linn tolle aja üheks tähtsamaks meditsiinikeskuseks maailmas. See ajastu märkis linna ajaloos tema kõrgaega. 1213. aastal sai linn Aragóni kuningate valduseks. See juhtus Peter II Aragoni abiellumisega Marie de Montpellier'ga. Viimane andis linna oma abikaasale kaasavaraks. Montpellier oli hugenottide keskus 1622. aastani, mil Louis XIII väed linna vallutasid. Pärast 2001. aastat on linnas ametlikult seitse linnaosa, need omakorda on jagatud alamlinnaosadeks. Igaüks neist omab linnaosavalitsust ja sellest valitsusest valitakse linnapea juurde esindaja, keda nimetatakse Montpellier' abilinnapeaks. Linnaosad on järgmised: Montpellier-Centre Croix-d'Argent Les Cévennes Mosson Hôpitaux-Facultés Port Marianne Prés d'Arènes Linnas tegutseb jalgpalliklubi Montpellier HSC. Hooajal 2011–2012 tuli Montpellier Ligue 1 meistriks. École nationale de l'aviation civile EPITECH Montpellier Business School Montpellier's asub 1825. aastal asutatud kunstimuuseum Musée Fabre, mida aastatel 2003–2007 renoveeriti 61,2 miljoni euro eest ning mis on Montpellier's üks olulisi turismiobjekte. Louisville, Ameerika Ühendriigid (1955) Heidelberg, Saksamaa (1961) Kos, Kreeka (1962) Barcelona, Hispaania (1963) Chengdu, Hiina (1981) Tiberias, Iisrael (1983) Fès, Maroko (2003) Tlemcen, Alžeeria (2009) Rio de Janeiro, Brasiilia (2011) Palermo, Itaalia (2014) Lisaks on 2006. aastast sõprus- ja koostööleping Kanada linna Sherbrooke'iga, see käsitleb koostööd meditsiini ja kõrghariduse vallas. Montpelier Populations légales 2021 Montpellier' koduleht
Penikeelelised

Penikeelelised (Potamogetonaceae) on üheiduleheliste klassi konnarohulaadsete seltsi kuuluv sugukond. Sugukonda kuulub seitse perekonda umbes 90 liigiga. Sugukonna tüüpperekond on penikeel. Penikeelelised on kosmopoliitse levikuga. Sagedamini kohtab neid väljaspool troopikat. Mägedes suudavad nad kasvada kõrgusel üle 3000 meetri. Troopikas kasvavad taimed aasta ringi, aga väljaspool, kus veekogud talvel jäätuvad ja vahel isegi põhjani kinni külmuvad, jäävad nad ellu üksnes juurtesse ja pungadesse kogutud toitainete abil. Penikeelelised on mitmeaastased veetaimed. Üldiselt kasvavad nad magevees, üksikud liigid suudavad elada merelahtedes, kus lainetus puudub, või soolajärvedes. Nad eelistavad seisvat vett, aga mõni liik saab hakkama nii seisva vee kui kiire vooluga veekogus. Kui veekogu ära kuivab, siis enamik penikeelelisi hukkub, aga see ei käi kõigi liikide kohta: mõni suudab mõnda aega kuival elada, mõni talub isegi veekogu iga-aastast kuivamist. Sõltuvalt liigist võivad nende lehed olla kas veesisesed või ujulehed. Varred põimuvad tihti kokku. Õitel puuduvad kroonlehed; tupplehti, viljalehti ja tolmukaid on 4. Penikeelelised alustavad arengut, kinnitudes juurtega veekogu põhja. Juured on pikad ja sirged, harvemini pisut harunenud. Kui taimejuured rebenevad ja vette vabalt hõljuma jäävad, siis võivad nad kusagil mujal jälle pinnasesse kinni jääda, seal juurduda ja elujõulisi taimi kasvatada. Olulist majanduslikku tähtsust penikeelelistel ei ole. Neid sallitakse kalamajanduses, sest penikeeleliste varred pakuvad kaladele kohta kudemiseks ning ka maimud leiavad sealt toitu ja varju. Kuid kokkupõimunud varred takistavad paatide ja teiste väikeste veesõidukite liikumist. Kui veekogude puhastamisel sealt suurel hulgal penikeelelisi välja korjata, kõlbavad need hästi põllule väetiseks panna. Isegi inimesed söövad mõnikord nende juurepaksendeid, sest need sisaldavad palju tärklist. Althenia Groenlandia Lepilaena Potamogeton – penikeel Pseudalthenia Stuckenia Zannichellia
Grégory Lemarchal

Grégory Lemarchal (13. mai 1983 La Tronche – 30. aprill 2007 Suresnes) oli prantsuse laulja. Aastal 2004 võitis ta populaarse telesaate "Star Academy" neljanda hooaja, olles esimene meesvõitja. Tema hääleulatus oli 4 oktavit. Pärast saate võitu sai ta ruttu üsna populaarseks. Grégory Lemarchali esimene singel "Ecris l'histoire" tõusis märtsis 2005 Prantsuse edetabelis teisele kohale. Lemarchal põdes tsüstilist fibroosi, mille tüsistuste tõttu ta 30. aprillil suri. 4. mail oli telekanali TF1 eetris erisaade "Grégory : la voix d'un ange", mis oli tema mälestuseks ja vaatajatel paluti annetada raha tsüstilise fibroosiga võitlemiseks. Prantsusmaal tegutseb temanimeline ühing tsüstilise fibroosiga patsientide ning nende omaste nõustamiseks. 28. detsembril 2007 andis "Star Academy" seitsmes hooaeg Grégoryle au, lauldes kogu saate ainult tema laule, saate pealkiri oli "La Voix D'un Ange" ("Ingli hääl"). "Je deviens moi" (2005) "Olympia 06" (2006) "La voix d'un ange" (2007) "Écris l'histoire" (2005) "Je suis en vie" (2005) "À corps perdu" (2005) "Même si (What you're made of)" (duett koos Lucie Silvasega) "Le feu sur les planches" (2006) "SOS d'un terrien en détresse" (2007) "De temps en temps" (2007) "Le lien" (2007) "Restons Amis" (2007) Official Grégory Lemarchal Website Association Grégory Lemarchal
Kornet

Kornet (prantsuse, itaalia cornetto – sarveke) on ovaaliks keeratud silindrilise, otsast laieneva toruga ning kausshuulikuga vaskpuhkpill. Kornet arenes välja postisarvest pärast seda, kui sellele lisati 19. sajandi esimesel poolel postisignaalide erikõrguseliste helide täpsemaks mängimiseks 3 pumpventiili. Tänapäeva kornetitel on pumpventiilide kõrval kasutusel ka klappventiilid, ehk pöördventiilid. Kornetitel on B-häälestus ning nende heliulatus on väikese oktavi e-st teise oktavi b-ni, kuid see sõltub mängija võimetest. Kornet erineb trompetist selle poolest, et toru on pigem koonusekujuline kui silindriline. Ka on korneti huulik sügavam ja pilli kõla pehmem. Kornetit kasutatakse orkestrites viisipillina.
Hooratas

Hooratas on masina (mehhanismi) element, mille ülesandeks on kineetilise energia (pöörlemise) salvestamine, et hiljem seda energiat kasutada masina (mehhanismi) edasiseks töövõimeks. Hooratast kasutatakse mehhanismi töö ühtlustamiseks ning ka töövõime jätkamiseks näiteks sisepõlemismootorites. Samuti kasutatakse hooratast güroskoop kompassides. Lihtsaim näide hoorattast on laste mänguasi vurr. Sisepõlemismootoritel ja paljudel mehhanismidel on vahelduvad töötsüklid. See tähendab, et mingil ajahetkel annab masin energiat välja ning mingil ajal vajab ta seda tagasi, et oma tööd jätkata. Neljataktilise sisepõlemismootoril on neli töötakti. Neist ainult üks annab energiat. Ülejäänud kolm vajavad energiat. Seega salvestatakse selle ühe "töötakti" ajal vallanduv energia osaliselt hoorattasse ja antakse see tagasi, ülejäänud taktide tarbeks. See energia salvestamine summutab tänu hoorattale selle ainsa töötakti ajal valanduva energia impulsi.
Kornet (auaste)

Kornet (prantsuse cornette) oli ratsaväe lipniku sõjaväeline auaste. Korneti auaste arenes välja eskadroni lipukandjast ning oli enamikus riikides alates 15. sajandist ratsaväeohvitseri madalaim auaste. 19. sajandi teisel poolel asendati nooremleitnandi auastmega. Vene ratsaväes vastas korneti auaste aastatel 1801–1917 jalaväe alamporutšikule (alamleitnandile).
Kalamaja Põhikool

Kalamaja Põhikool asub Tallinnas Vabriku 18 asuvas majas. Kooli hoone anti Tallinna linnale üle 1915. aastal, hoone arhitekt oli Georg Hellat. 2008. aastal ehitati koolihoone arhitekt Andres Põime projekti järgi põhjalikult ümber ning korrastati. 1996–2017 Marko Rööpson 2017– Piret Rõõmussaar Tallinna Linna IX Poeglaste ja Tütarlaste Algkooli kolmekorruseline uusklassitsistlikus stiilis hoone valmis 1915. aastal. Projekti järgi paiknesid soklikorrusel garderoobid, duširuumid, köök, söökla, keskkütte ruum üksikud abiruumid. I korrusel paiknesid kolm klassiruumi, kantselei, õpetajate tuba ja omaette väljapääsuga kooli juhataja korter. II ja III korrusel paiknesid viis klassiruumi ja postidega eraldatud võimla II korrusel ja aula III korrusel. Mansardkorrusel paiknesid kaks käsitööklassi. Tallinna linnavalitsuse otsusega 16. juulist 1915 asutati Vabriku tänav 10 Tallinna Linna 9. Algkool. Esimese maailmasõja ajal 1916. aastal õppetöö katkes ja hoone anti Balti laevastiku käsutusse. 1917. aastal novembri lõpus jätkas kool tööd Harju tänav nr. 48 hoones. Õppetöö jätkus Vabriku tänaval 1918. aastal. Ka 1944. aastal paigutati hoonesse sõjavägi. Tallinna 9. Algkool nimetati 1944. aastal ümber Tallinna 15. Mittetäielikuks Keskkooliks, Aastatel 1950–1955 töötas majas vene õppekeelega Tallinna 5 Keskkool, kuid osa eelmise kooli algklasse olid säjlinud ja nende õppekeeleks oli eesti keel.1955. aastal Tallinna 18. Kooliks, 1958. aastal Tallinna 18. Keskkooliks. 1962/1963. õppeaastal tehti koolimajas kapitaalremont ja ehitati juurde aiamaja. 1964. aastal sai keskkoolist Tallinna 18. 8.-klassiline Kool. Aastatel 1972–1987 asus hoones Tallinna Kaugõppekeskool. 1988. aastal nimetati kool Tallinna 18. 9-klassiliseks Kooliks ja 1990. aastal Tallinna Kalamaja Kooliks ning 1997. aastal Kalamaja Põhikooliks. "Ajalugu". Kalamaja Põhikool. 2014. Originaali arhiivikoopia seisuga 19. märts 2016. Vaadatud 28. juulil 2014. Vabriku tänava koolimaja kroonika, 1915 - 1965. Vabriku tänaval asuva koolimaja valmimise lugu, lk 6 Tallinna koolide asutamiste ajad ja endised nimed, www.tallinn.ee (vaadatud 04.06.2019) Kooli koduleht Kultuurimälestis nr 8832, "Koolihoone Vabriku t. 18, 1913. a."
Tarkan Tevetoğlu

Tarkan Tevetoğlu, tuntud kui Tarkan (sündinud 17. oktoobril 1972 Alzeys Saksamaal) on türgi popmuusik. Esimese albumi andis ta välja koos Mehmet Söğutoğluga 1991. aastal ja seda müüdi lühikese ajaga üle 700 000 eksemplari. Tema järgmist albumit müüdi juba üle 3 miljoni. 1998. aastal ilmus Prantsusmaal tema kogumikalbum "Tarkan", mille singel "Şımarık" saavutas rahvusvahelise menu. Seetõttu ilmus album uuesti 1. aprillil 1999. Laulu "Şımarık" kaverit on esitanud paljud artistid mitmetes keeltes. Tarkan on üks Türgi populaarsemaid muusikuid. "Yine Sensiz" (1993) "Aacayipsin" (1994) "Ölürüm Sana" (1997) "Tarkan" (1999) (kogumik, rahvusvaheline debüüt) "Karma" (2001) "Dudu" (2003) "Come Closer" (ingliskeelne) (2006) "Metamorfoz" (2007) "Şımarık" (1999) "Şıkıdım" (1999) "Bu Gece" (1999) "Kuzu Kuzu" (2001) "Hüp" (2001) "Bounce" (2005/06) "Start the Fire" (2006)
Laevakere

Laevakere on veesõiduki veekindel põhiosa, mis koosneb seintest ehk parrastest ja sõltuvalt materjalist tavaliselt ka seda toetavast karkassist ehk talastikust. Puulaeva kere kattematerjali nimetatakse plangutuseks, metallkerega laeval plaadistuseks. Puulaeva välisplangutus koosneb parda-, põhja- ja tekiplangutusest. Välisplaadistus koosneb parda-, põhja- ja tekiplaadistusest või pannulist, mida toetab karkass või talastik. Karkassi talastik on pannuliga kindlalt ühendatud ja need moodustavad ruum- ja tasandkonstrutsioonid, tagamaks vajaliku üld- ja kohaliku tugevuse. Laeva keres paiknevad tavaliselt lasti- või eluruumid ja jõuseade masinaruumiga. Seest on laevakere jaotatud ruumideks piki- ja põikvaheseintega, vahetekkidega ja platvormidega. Laevakerel võib olla topeltpõhi ja topeltparras. Tavaliselt on laevas või muus ujuvvahendis veekindlad ja tulekindlad põikvaheseinad. Laevakere talastik jaotatakse paiknemise järgi põhja-, parda-, teki-,vaheseinte-, vööri- ja ahtritalastikuks. Põhjataladest tähtsaim on kiil,mida puulaeval nimetatakse ka emapuuks. Pardatalastikus on tähtsaim kaar. Talade suuna järgi nimetatakse neid põik-, püst-, piki- ja rõhttalastikuks. Konstruktsiooniline iseärasus ja teatudsuunaliste talade ülekaal määrab talastiku kas põik-, piki- või segasüsteemseks. Vaheseintel ja tekkidel on peale laevakere ruumideks jaotamise ülesandeks ka vajaliku jäikuse ja tugevuse tagamine. Veetihedad vaheseinad ja tekid, teine põhi ja teine parras piiravad vee leviku avarii puhul ja tagavad laeva uppumatuse kas ühe või mitme ruumi täitumisel veega. Laevakere kuju määratakse projekteerimisel vastavalt laeva otstarbele, sõidupiirkonnale, kiirusele ja rahvusvahelistele nõuetele, mis puudutavad laeva juhitavust, meretaluvust, jääläbivust. Nüüdisaegsed laevad ehitatakse põhiliselt laevaehitusterasest. Väiksemate laevakerede materjaliks võib olla puit, raudbetoon, alumiiniumsulamid, plastmass vm. Mereleksikon, 1996. Eesti Entsüklopeediakirjastus.
Õigus ja Õiglus

Õigus ja Õiglus (poola keeles Prawo i Sprawiedliwość, lühendatult PiS) on rahvuskonservatiivne Poola erakond, mis asutati 2001. aasta 13. juunil. Erakonna esimees on Jarosław Kaczyński. 2005. aasta 31. oktoobrist 2007. aasta 16. novembrini olid Poolas võimul Õiguse ja Õigluse juhitud valitsused. 2015. aastal võitis partei valimised ning sai nii seimis kui ka senatis enamuse. Valimiste järel moodustas PiS Beata Szydło valitsuse, mis on astunud järjekindlalt samme, tugevdamaks partei mõju ka teistes võimuharudes ja valdkondades, sh ülemkohtus ja ajakirjanduses. Niisugune poliitika on pälvinud ohtralt rahvusvahelist kriitikat. Õigus ja Õiglus pooldab riigi mõõdukat sekkumist majandusellu, riigipoolset tasuta arstiabi, tugevat sotsiaalsüsteemi ja riigikaitset. Moraaliküsimustes sarnanevad erakonna vaated katoliku kiriku omadega. Välispoliitikas panustatakse kõige enam tihedatele ja headele suhetele Ameerika Ühendriikidega. Euroopa Liitu suhtub Õigus ja Õiglus kohati kriitiliselt, kuid ei ole põhimõtteline eurointegratsiooni vastane. Poola parlamendivalimistel sai see erakond 2001. aastal 460-kohalises alamkojas 44 kohta, 2005. aastal alamkojas 155 kohta ja 100-kohalises ülemkojas 49 kohta, 2007. aastal alamkojas 166 kohta ja ülemkojas 39 kohta. Poola presidendivalimistel osutus 2005. aastal võitjaks Õiguse ja Õigluse kandidaat Lech Kaczyński, kes sai valimiste teises voorus 54% häältest. Euroopa Parlamendi valimistel sai erakond 2004. aastal 12,7% häältest, mis tagas Euroopa Parlamendis 7 kohta. Õigus ja Õiglus