laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Meteoorne vesi

Meteoorne vesi on põhjavesi, mis on pärit atmosfäärist. Meteoorset vett vastandatakse juveniilsele, mis on eraldunud magmast. Ka magmas leiduv vesi võib olla kunagi atmosfääris olnud, kuid tõenäoliselt mitte nii hiljuti kui keskmine meteoorne vesi.
Virtsjärv

Virtsjärv (ka Väike Võrtsjärv) on järv Valgamaal Tõrva vallas, üks Koorküla järvedest. Järv on 7,5 ha suurune ja kuni 10 m sügavune. Läbivool pole kuigi tugev, järvest saab alguse Jõku jõgi. Virtsjärv Eesti looduse infosüsteemis
Juveniilne vesi

Juveniilne vesi ehk juveniilvesi on magmalise päritoluga vesi. Juveniilsele veele vastandatakse meteoorset vett, mis on olnud veeauruna atmosfääris ning sademetena maapinnale tagasi jõudnud. Algse idee kohaselt on juveniilset vett moodustavad molekulid veeringesse jõudnud esimest korda, kuid laamtektoonika teooria kohaselt teevad ka veemolekulid koos kivimitega läbi kivimite ringet ning võivad seetõttu olla mitmeid kordi nii magma kui ka atmosfääri koostises. Suurem osa Maal leiduvast veest on algselt olnud juveniilne ning jõudnud maapinnani vulkaaniliste gaaside koosseisus. On pakutud välja, et Maa hüdrosfääri moodustav vesi võib olla pärit kunagi Maaga kokku põrganud hüpoteetilise komeedi koostisest, kuid seda ei peeta kuigi tõenäoliseks.
Jänijõgi

Jänijõgi (ka Jäneda jõgi) on jõgi Põhja-Eestis, Jägala jõe parempoolne lisajõgi. See voolab kolmes maakonnas: Järvamaal, Lääne-Virumaal ja Harjumaal. Jänijõe pikkus on 31,6 km ja valgla pindala 172 km². Jänijõgi algab Järvamaal Järva vallas Käravete alevikus ning kulgeb enam-vähem paralleelselt Käravete ja Aegviidu vahelise Piibe maantee lõiguga maanteest edelas. Jõgi voolab algul loodesse, läbib Kukevere ja jõuab Lääne-Virumaale Tapa valda. See voolab läbi Raudla ja Jäneda ning jõuab Harjumaale Anija valda. Varsti pärast seda eemaldub Jänijõgi maanteest, teeb jõnksu lõunasse ja siseneb uuesti Lääne-Virumaale, pöördub taas loodesse ja voolab kuni Harjumaa piirini. Edasi kulgeb Jänijõgi Harjumaa piirijõena algul Lääne-Virumaaga, seejärel Järvamaaga. Pisut enne lõppu jõuab Jänijõgi Harjumaale Anija valda, ühineb oma vasakpoolse lisajõe Tarvasjõega ja suubub paremalt Jägala jõkke. Jõe algne nimi oli Jäneda jõgi. Praegune nimi on selle lühenenud vorm. Kuna Jäneda saksakeelne nimi on Jendel, siis on kasutatud kuni 19. sajandi lõpuni ka Jändla jõe nime. Jäneda jõe nimi oli tarvitusel kuni 1920. aastateni. Pirsu küla kohal on teda nimetatud ka Pirsu jõeks. Esimest korda on Jänijõge mainitud 1688. aastal kujul Jendelska åån. 1840. aastast pärineb nimekuju Река Енеда, 1859. aastast Jennijöggi, 1883. aastast Jendla jõgi ja 1924. aastast Jänedajõgi. Suur maailma atlas, lk 186. Eesti kohanimeraamat, lk. 136 Jänijõgi keskkonnaportaalis
Kloostri jõgi

Kloostri jõgi (ka Padise jõgi; sks Der Padische Bach) on jõgi Eestis Harju maakonnas. Jõgi saab alguse Lepaste külast ja suubub Pakri lahte. Jõe piikus on 32,6 km ja valgla pindala 91,7 km². Kloostri jõe vett kasutati Padise kloostri kaitsekraavi täitmiseks veega.  Kloostri jõgi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Kloostri jõgi keskkonnaportaalis
Vulkaaniline gaas

Vulkaaniline gaas on vulkanismi poolt tekitatud ja atmosfääri paisatud gaasiliste ainete segu. Enamik vulkaanilisi gaase vabaneb vulkaanipursete käigus, kuid neid võib eralduda ka hetkel mittetegutsevast vulkaanist. Suurem osa vulkaanilisi gaase on olnud lenduvate ühenditena magma koosseisus. Vulkaaniliste gaaside kõige olulisem komponent on veeaur (ligi 90%), millele järgneb süsinikdioksiid. Lisaks sisaldavad vulkaanilised gaasid ka teisi süsiniku ühendeid, vääveloksiide, lämmastikku jne.
1796

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1760. aastad | 1770. aastad | 1780. aastad | 1790. aastad | 1800. aastad | 1810. aastad | 1820. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1792 | 1793 | 1794 | 1795 | 1796 | 1797 | 1798 | 1799 | 1800 | ► | ►► 1796. aasta (MDCCXCVI) oli 18. sajandi 96. aasta. 2. märts – algas Napoleon Bonaparte'i sissetung Itaaliasse. 13. aprill – Prantsuse väed Napoleoni juhtimisel võitsid Põhja-Itaalias Millesimo lahingus austerlasi. 14. mai – Edward Jenner nakatas Inglismaal 8-aasta vanuse James Phippsi veiserõugetesse. Sellega soovis ta katsetada rahvatarkust, mille kohaselt muutis veiserõugete põdemine inimese immuunseks rõugete vastu. 8. september – Bassano lahing Prantsusmaa ja Austria vahel. 17. november – Napoleon kindlustas Arcole lahinguga oma tugipunkte Itaalias. 17. november (vkj 6. november) – Katariina II surma järel sai Venemaa keisriks Paul I (krooniti 5. aprillil 1979). 15. detsember – algas Prantsusmaa toetatud ülestõus Iirimaal. Joseph Montgolfier leiutas vesioina. Venemaa Keisririigi koosseisus moodustati Leedu kubermang. Inglased vallutasid Tseiloni saare. USA presidendiks sai John Adams. Tennessee sai USA osariigiks. Ludwig August Mellini Liivimaa kaardil mainiti esimest korda Aegviidut (Aegwid) moodustati Eestimaa kubermang 9. detsember (vkj 28. november) – Paul I taastas balti erikorra. Saksamaal ilmus Garlieb Merkeli raamat "Lätlased, eriti Liivimaal, filosoofilise sajandi lõpul", kus Merkel avameelselt kirjeldab Liivimaa talurahva viletsat olukorda. 22. jaanuar – Carl Claus, baltisaksa keemik, botaanik ja farmatseut 8. veebruar – Barthélemy Prosper Enfantin, prantsuse filosoof ja sotsialist 23. veebruar – Carl Heinrich Constantin Gehewe, Eesti vaimulik ja haridustegelane 1. aprill – Johann von Grünewaldt, baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane 6. juuli (vkj 25. juuni) – Nikolai I 23. juuli – Franz Berwald, rootsi helilooja 26. juuli – Camille Corot, prantsuse maalikunstnik 8. oktoober – Magnus von Essen, baltisaksa poliitik 30. november – Carl Loewe, saksa helilooja, laulja ja dirigent 17. veebruar – James Macpherson, šoti kirjanik ja poliitik, "Ossiani laulude" autor 21. juuli – Robert Burns, šoti luuletaja 14. november – Ferdinand von Freymann, Venemaa sõjaväelane 17. november (vkj 6. november) – Katariina II (ka Katariina Suur), Venemaa keisrinna 11. detsember – Johann Daniel Titius, saksa astronoom, füüsik ja bioloog Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 109
Hüdrosfäär

Hüdrosfäär ehk vesikest on peamiselt veega seotud geosfäär. Hüdrosfäär hõlmab ookeane ja meresid, jõgesid, järvi ja muud pinnavett, põhjavett ning selle kohal olevas veest küllastumata vööndis olevat vett, liustikke, lund, jääd jne. Mõned autorid haaravad hüdrosfääri hulka ka atmosfääris oleva vee. Hüdrosfääri saab jagada kaheks: magedad veed (jõed, järved, põhjavesi, ojad, sood, liustikud jne) soolased veed (maailmameri). atmosfäär biosfäär litosfäär pedosfäär Õigekeelsussõnaraamat, 2006.
Geosfäär

Geosfäär on termin, millel on palju tähendusi. Mõnikord mõistetakse geosfääri sõna "litosfäär" sünonüümina. Sageli laiendatakse seda terminit kogu tahkele Maale. Geosfääriks võidakse pidada litosfääri, pedosfääri, atmosfääri ja hüdrosfääri kogumit, eristades nii elusloodust eluta loodusest. Sageli mõistetakse geosfääri all nimetatutest vaid üht – kas litosfääri, hüdrosfääri või atmosfääri – eraldi.
Tahke Maa

Tahke Maa on termin, millega eristatakse valdavalt tahkes olekus litosfääri ning selle alust Maad atmosfäärist ja hüdrosfäärist. Seda väljendit ei saa tõlgendada sõna-sõnalt, sest ka tahke Maa sisaldab nii vedelas kui ka gaasilises olekus osi. Terminit kasutatakse mõne teadusharu uurimisobjekti piiritlemiseks, näiteks tahke Maa geokeemia. Geoloogia on põhiliselt tahket Maad uuriv maateadus.
Eluta loodus

Eluta loodus on see osa universumist, mis pole bioloogilises mõttes elus. Eluta looduse hulka kuuluvad õhk, vesi ja mineraalid. Seni teadaolevail andmeil esineb elusorganisme vaid Maal. Eluta loodust uurivad astronoomia, geoloogia, meteoroloogia jpt maateadused. abiogeensus ökotoop
Vagankovo kalmistu

Vagankovo kalmistu on üks suuremaid ja tuntumaid kalmistuid Moskvas. Vagankovo kalmistu asub Keskhaldusringkonnas Presnja rajoonis aadressil Sergei Makejevi tänav 15. Tänapäeval võtab kalmistu enda alla umbes 50 hektarit maad. Surnuaed rajati 1771. aastal, ühe Moskvat laastava katkupuhangu ajal. Aleksandr Abdulov Viktor Avdjuško Vladimir Dal Viktor Dragunski Albert Filozov Sergei Gorodetski Leonid Haritonov Vassili Jan Lev Jašin Sergei Jessenin Venjamin Kaverin Vassili Kuznetsov Vladislav Listjev Andrei Mironov Bulat Okudžava Valentina Ossejeva Mihhail Pugovkin Jevgeni Samoilov Aleksei Savrassov Vitali Solomin Vassili Surikov Viktor Tihhonov Nika Turbina Georgi Vitsin Vladimir Võssotski Kuntsevo kalmistu Novodevitšje kalmistu Peredelkino kalmistu Trojekurovo kalmistu Vostrjakovo kalmistu Fotod kalmistule maetud tuntud isikutest ja nende haudadest Vagankovo kalmistu
Lumi

Lumi on väikeste jääkristallide kogum. Lumi moodustub atmosfääris temperatuuril alla 0 °C, kui veeaur sublimeerub otse kondensatsioonituumakesele või juba olemasolevale jääkristallile, moodustades heksagonaalse süngooniaga kristalle. Atmosfääris liikudes kasvavad jääkristallid suuremaks ning langevad lõpuks maapinnale. Kristallid võivad üksteisega seostuda, moodustades niiviisi lumehelbeid. Lund võib sadada lauslumena, hooglumena, teralumena, aga ka lume ja vihma seguna. Kliimauuringute järgi keskmine lumikattega päevade arv aja jooksul väheneb (saja aastaga umbes 5 päeva). lumehelves lumememm lumikate lörts igilumi punane lumi "20 huvitavat fakti lumest" Novaator, 17. detsember 2007 "Kas lund võib süüa?" Novaator, 7. märts 2008 "Kas eskimotel on lume jaoks 200 sõna?" Imeline Teadus, 29. august 2012
Vitali Solomin

Vitali Solomin (vene Виталий Мефодьевич Соломин; 12. detsember 1941 Tšita – 27. mai 2002 Moskva) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa filmi- ja teatrinäitleja ning operetisolist. Vitali Solomin mängis Arthur Conan Doyle'i raamatul põhinevas vene kultussarjas "Sherlock Holmesi ja doktor Watsoni seiklused". Seal kehastas ta detektiivi Sherlock Holmesi truud paarimeest doktor Watsonit. Solomin töötas Moskva Väikeses Teatris ning mängis enam kui 40 filmis, näiteks "Nahkhiir" (1979), "Silva" (1981), "Talvised kirsid". Vitali Solomin suri insuldi tagajärjel 2002. aastal, olles 60-aastane. Ta on maetud Moskva Vagankovo kalmistule. Tema vanem vend Juri Solomin (1935—2024) oli Venemaal samuti tuntud ja armastatud näitleja. Vitali Solomin andmekogus IMDb (inglise)
Petrotektoonilised kooslused

Petrotektooniline kooslus (inglise petrotectonic association) on teatud tektoonilisele režiimile iseloomulike kivimite kooslus. Petrotektooniline kooslus seob kivimi tema tekkekeskkonnaga, sest igale tektoonilisele režiimile on omased just teatud kivimite esinemine või puudumine. Näiteks ookeaniline maakoor ei sisalda kunagi graniiti, subduktsioonivööndi vulkaniidid on oma keemiliselt koostiselt enamasti lubileeliselised, ookeani keskaheliku basaldid on toleiitsed, kontinentaalsete riftide kivimid on aga tihti rikastunud leelismetallidest jne. Üks konkreetne kivim ei pruugi siiski veel ühemõtteliselt oma tekkekeskkonnale viidata, sest näiteks basalt on väga laialt levinud kivim, mis esineb mitmesugustes tektoonilistes režiimides. Küll aga võib ta paljusid võimalusi välistada.
Heinatööriistad

Heinatööriistad on tööriistad, mida kasutati või kasutatakse heina (tavaliselt loomasöödaks) niitmisel, kuivatamisel, kogumisel, transportimisel jm käitlemisel ehk heinatöödel. Enne mehhaniseerimise levikut olid tavalisemateks heinatööriistadeks vikat, hang ja reha. Vikatiga (vahel ka sirbiga) niideti hein maha. Kuivavat heina ehk loogu pöörati ümber ehk kaarutati reha abil. Reha abil riisuti ka kuiv hein kokku ning pandi kokku rõukudeks, saadudeks või kuhjadeks, kust see hiljem hangu ehk heinaviglaga vankrile tõsteti, heinaküüni juurde veeti ja sinna hoiule paigutati. Eestis on leitud nooremast rauaajast pärinevaid heinaniiduvikatite teri. 19. sajandi teisel poolel tulid üldisele kasutusele hobuse veetavad masinad: niidumasin ja looreha. Kuiva heina ja põhu pressimiseks ning kinnisidumiseks traadi või nööriga kasutatakse heinapressi. Eristatakse kolbheinapresse, mis valmistavad risttahukakujulisi pakke ja rullipresse, mis veeretavad-keeravad heinavaalu silindrilisteks rullideks. Tehnikaleksikon, lk. 135
Tektooniline režiim

Tektooniline režiim on piirkonna geoloogilise ehituse tektooniline üldiseloom. Kõige üldisemalt võib tektoonilise režiimi jagada ookeaniliseks ja kontinentaalseks. See jaotus viitab maakooretüübile. Kontinentaalne maakoor jaotatakse omakorda kraatoniteks ja orogeenideks, kraatonid omakorda kilpideks ja platvormideks jne. Tektooniline režiim loob raamistiku, mille põhjal on võimalik mõista vastava piirkonna geoloogilist arengut ja ehitust. Regionaalgeoloogilisi ülevaateid alustatakse tavaliselt tektoonilise režiimi kirjeldamisest. Kui piirkonna tektooniline režiim on teada, siis on võimalik eeldada teatud geoloogiliste nähtuste esinemist või puudumist selles piirkonnas. Näiteks Tšiilit iseloomustab aktiivse vulkaanilise kaare tektooniline režiim. Sellest võib järeldada, et Tšiili paikneb mandrilisel maakoorel, on mägine, seal esineb tegevvulkaane, tugevaid maavärinaid, metallilisi maavarasid jne.
Langdarma

Lang Darma (Glang-dar-ma) oli Tiibeti kuningas 836-842. Lang Darma, nagu ta emagi, oli böni pooldaja. Tema ajal hävitati buda templeid ja raamatukogusid, Samje klooster rüüstati ning paljud nyingma koolkonna mungad raiuti tükkideks. Mõne aja pärast oli vähe buda usu munki jäänud Tiibetisse ja budistlik-religioossed teenistused keelati kogu maal surmaähvardusel. Kuus aastat hiljem laskis nyingma koolkonna munk Lhalung Pelgi Dorzi, kes oli näinud nägemust, et Tiibet tuleb valitsejaks kehastunud deemonist päästa, laseb ta vibuga lihtsalt maha. Riigis valitses noil aegadel täielik korralagedus. Rahvas jagunes maakondadeks, mis omavahel pidevalt sõdisid. Lang Darma liialdused aga andsid surmava hoobi bönide kasvavale võimule, sest nüüd süüdistati neid kõige selle segaduse ja pimedusaja tekkimises Tiibetis.
Koolibrilased

Koolibrilased (Trochilidae) on lindude sugukond pikatiivaliste seltsist. Koolibrilaste liike on arvatavasti 325–340. Koolibrilaste levila ulatub Ameerikas Andidest Alaskani. Enamik koolibrilasi elab troopikas. Elutsevad ka kõrgmägedes ja tasandikel, niisketel aladel ja poolkõrbeis, sõltuvalt toidutaimede kasvupiirkonnast. Koolibrilased on 6–20 cm pikad ja 1,8–24 g rasked. Mõõtmete äärmusi esindavad kimalaskoolibri – maailma väikseim lind – ja suurkoolibri. Kehaehitus võimaldab koolibridel õhus keerukaid manöövreid teha ja isegi paigal lennata. Selleks on koolibridel väga pikad labahoosuled, lühikesed õlavarreluud ja tugevad lennulihased, mis moodustavad üle veerandi kehakaalust. Jalad on vähearenenud. Koolibrid toituvad nektarist, mida ammutavad oma pika ja peenikese noka ning toruja keele abil. Koolibrid võivad toiduks tarvitada ka väiksemaid selgrootuid. Koolibrilaste loend The Hummingbird Society
Varuna

Varuna on vedades kirjeldatud kui tormi, tuule, taeva ja õhuookeani jumal. Ta on Rigvedas kõige enam esilekerkiv kangelane ja asurade valitseja. Bane, Theresa (2012). Encyclopedia of Demons in World Religions and Cultures. Jefferson, Põhja-Carolina: McFarland & Company. Lk 323. ISBN 978-0-7864-8894-0. OCLC 774276733. Vaadatud 6.12.2018.
Agni

See artikkel räägib jumalast. Eesnime kohta vaata artiklit Agni (eesnimi). Agni on sanskriti keeles tuli ning hinduismis tulejumal. Hindude templis asub ta kagunurgas. Hindude kosmoloogias on Agni ehk tuli üks viiest põhielemendist (pañcabhūtá) koos ruumi (ākāśa), vee (ap), õhu (vāyu) ja maaga (pṛthvī) ning moodustavad viiekesi koos tajutava materiaalse maailmaruumi (Prakriti). Veedades kuulub Agni peajumalate hulka koos Indra ja Somaga. Agni on jumalate suu ja vahendaja. Ta eksisteerib kolmel tasandil: maal kui tuli, atmosfääris kui äike ja taevas kui päike. Kramrisch, Stella; Burnier, Raymond (1976). The Hindu Temple. Motilal Banarsidass. Lk 92. ISBN 978-81-208-0223-0. Wynne, Alexander (2007). The Origin of Buddhist Meditation. Routledge. Lk 31–32. ISBN 978-1-134-09741-8. Vatsyayan, Kapila (1995). Prakr̥ti: Vedic, Buddhist, and Jain traditions. Indira Gandhi National Centre for the Arts. Lk 7, 94–95. ISBN 978-81-246-0038-2.
1790

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1760. aastad | 1770. aastad | 1780. aastad | 1790. aastad | 1800. aastad | 1810. aastad | 1820. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1786 | 1787 | 1788 | 1789 | 1790 | 1791 | 1792 | 1793 | 1794 | ► | ►► 1790. aasta (MDCCXC) oli 18. sajandi 90. aasta. 9.–10. juuli – Vene-Rootsi sõda: Praeguse Kotka linna lähedal merel toimunud Ruotsinsalmi teine merelahing lõppes Rootsi laevastiku suurima võiduga Venemaa laevastiku üle. 2. august – Ameerika Ühendriikides toimus riigi esimene rahvaloendus. Elanike arvuks loendati 3 929 214. 14. august – Värälä rahuga lõppes Vene-Rootsi sõda. 25. september – Sündis Pekingi ooper, kui Neli Suurt Anhui Truppi esitasid Pekingis keiser Qianlongi 80. sünnipäeva puhul Anhui ooperit. 30. september – Saksa-Rooma keisriks sai Leopold II. 17. märts (6. märts vkj) – Kapten Olof Rudolf Cederströmi (1764–1833) juhtimise all olnud väike Rootsi eskaader (fregatid Jarramas ja Ulla Fersen) vallutas Paldiski merekindluse. 13. mai (2. mai vkj) – Balti laevastik, Vassili Tšitšagovi juhtimisel, võitis Tallinna merelahingus Rootsi laevastikku. Rootsi laevastik jäi Tallinna reidile laevu parandama kuni 25. maini, mil sai kuningalt käsu sõita Suursaare juurde. Lüganuse pastor Otto Wilhelm Masing väitis, et "ei tunne rahva ebausk mingeid piire... Veel praegugi tuuakse ohvreid kuradile, et ta ei saadaks kahju ega toetaks oma abiga kedagi, kes kavatseb kurja teha". 29. märts – John Tyler, USA president 16. mai – Juan Lindo, El Salvadori president 21. mai – William Cavendish, Briti aadlik ja poliitik 17. juuni – Abel P. Upshur, USA poliitik 18. juuni – John Eaton, USA poliitik ja diplomaat 4. juuli – George Everest, briti maamõõtja ja geograaf august – William Wentworth, Austraalia riigimees 3. oktoober – John Ross, indiaanipealik 21. oktoober – Alphonse de Lamartine, prantsuse poliitik, kirjanik ja luuletaja 17. november – August Ferdinand Möbius, saksa matemaatik 16. detsember – Léopold I, belglaste kuningas 19. detsember – William Edward Parry, Briti maadeuurija 23. detsember – Jean-François Champollion, prantsuse orientalist ja keeleteadlane 17. veebruar – Christfried Ganander, Soome literaat, folklorist ja vaimulik 20. veebruar – Joseph II, Saksa-Rooma keiser 17. aprill – Benjamin Franklin, ameerika riigimees ja leiutaja 17. juuli – Adam Smith, šoti filosoof ja majandusteadlane Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 108
Geoloogilised ohud

Geoloogilised ohud (inglise geologic hazards) on looduslikud või inimtekkelised geoloogilised nähtused või olukorrad, mis võivad põhjustada ohtu inimestele ning tekitada materiaalset kahju. Geoloogilisteks ohtudeks on maavärinad, vulkaanipursked, maalihked, üleujutused, langatused, laviinid jne. Ohtude iseloom konkreetses piirkonnas sõltub peamiselt vastava ala tektoonilisest režiimist. Paljudel juhtudel tekivad geoloogilised ohud inimese tegevuse tulemusel. Kõige tüüpilisemaks on vale elukohavalik. Paljude geoloogide tööks on teatud ohtude, näiteks vulkaanipursete, uurimine, et oleks võimalik inimesi õigeaegselt ohupiirkonnast evakueerida.
Pärsia kasakabrigaad

Pärsia kasakabrigaad oli imperaatorlik Pärsia (Iraani) kuningliku perekonna kaitsemalev. Selle asutas 1882 Nasir al-Din šahh. 1917. aastani sisaldas see ka Vene ohvitsere, kes samal ajal kuulusid Venemaa relvajõududesse (üks tuntumaid Vladimir Ljahhov). Läbi aastate oli selle koosseisus 10 000 meest. Kasakabrigaad mängis tähtsat rolli Pärsia konstitutsioonilises revolutsioonis, samuti esimeses maailmasõjas ja 1921. aasta troonivahetuses, mil kasakad tõukasid troonilt Kadžaaride dünastia. Pärast seda tuli troonile kasakabrigaadi ohvitser Reza Pahlavi ning kasakabrigaad liideti Iraani armeega. Pärsia kasakabrigaadist (inglise keeles)
Reisilennukite loend mootoritüübi järgi

Kolbmootor ja turbiinmootor (turboreaktiiv, turboventilaator ehk reaktiivmootorid ja turbopropeller) reisilennukite loend tabelina.
Tunnetus (psühholoogia)

Tunnetus ehk kognitsioon on tegelikkusest meelelise pildi loomine, st tunnetuse kaudu saab olend aru, mis teda ümbritseb, mis on selle ümbritseva tähendus olendi jaoks ja kas on võimalik ümbrust muuta olendi heaolu tõstmiseks. Olendi all tuleb mõista nii inimest kui ka teisi loomi. Tunnetuse loomine toimub tunnetusprotsesside ehk psüühiliste tegevuse kaudu ehk psüühiliste funktsioonide abil. Tunnetutusprotsessideks peetakse: aistingut taju mälu tähelepanu kujutlust mõtlemist fantaasiat Sõltuvalt sisust võib liigitada tunnetusprotsesse alljärgnevalt: Sensoorsed protsessid – nende abil registreeritakse esemete ja nähtuste üksikomadusi. Tulemuseks on aisting. Pertseptiivsed protsessid – tegelikkuse terviklik esitamine. Tulemus on taju. Mäluprotsessid – tunnetatust luuakse mälukujundid Intellektuaalsed protsessid – kajastatakse nähtuste olemust, nähtuste omavahelisi seoseid. Kokkuvõtlikult eristatakse: Meelelist tunnetust – sisaldab nii aistingut kui ka taju. Loogilist tunnetust – loogiline tunnetus põhineb meelelise tunnetuse andmetel ja on vahendatud meelelise tunnetusega mälu- ja tähelepanuprotsesside kaasabil.
Assurbanipal

Assurbanipal (685 eKr – 627 eKr) (valitses 669 või 668–627 eKr) oli viimane võimas Assüüria kuningas. Ta laskis kokku koguda Mesopotaamia kirjasõna ja rajas Niineve raamatukogu. Ta on tuntud kui üks vähestest tolle aja kuningatest, kes oskas ise lugeda ja kirjutada. Assurbanipali juhtimisel vallutas Assüüria Egiptuse. Tema isa oli kuningas Asarhaddon (Esarhaddon).
Orson Welles

George Orson Welles (6. mai 1915 Kenosha, Wisconsin – 10. oktoober 1985 Hollywood, California) oli USA filmilavastaja, stsenarist ja näitleja. Ta sai kuulsaks massipsühhoosi vallandanud raadiokuuldemänguga "Maailmade sõda" (1938), misjärel ta kutsuti Hollywoodi. Teda mäletatakse tänu tema innovatiivsele tööle nii filmis, teatris kui ka raadios – teatris oli tema silmapaistvamaks tööks Shakespeare'i näidendi "Julius Caesar" lavastus "Caesar" New Yorgis Broadwayl 1937. aastal, raadios 1938. aasta legendaarne raadiokuuldemäng "Maailmade sõda" ja filmis "Kodanik Kane" ("Citizen Kane"), mida peetakse üheks kõigi aegade paremaks filmiks. "Kodanik Kane" tõi talle Oscari parima algupärase stsenaariumi kategoorias. 1970. aastal pälvis ta au-Oscari elutöö eest. 1975. aastal tunnustati teda Ameerika Filmiinstituudi elutööauhinnaga. 1999. aastal valis Ameerika Filmiinstituut Wellesi (100 Years...100 Stars) Ameerika 20. sajandi suurimate meesnäitlejate seas 16. kohale. "Citizen Kane" – "Kodanik Kane" (1941) "The Magnificent Ambersons" – "Võrratud Ambersonid" (1942) "The Stranger" – "Võõras" (1946) "The Lady from Shanghai" – "Naine Šanghaist" (1947) "Macbeth" (1948) "Othello" (1951) "Mr. Arkadin" – "Härra Arkadin" (1955) "Touch of Evil" – "Kurjuse puudutus" (1958) "The Trial" – "Protsess" (1962) "Chimes at Midnight" (1965) "The Immortal Story" (1968) "F for Fake" (1973) "Filming Othello" (1978) "The Other Side of the Wind" (2018; postuumne) Kõuts-Klemm, Ragne. Korts, Külliki (2010). "Ülevaade meedia ja kommunikatsiooni teooriast". Tartu Ülikool. Vaadatud 20.2.2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Jaan Franclin Perlitz, "Erakordne „Kodanik Kane”", Lääne Elu, 23. mai 2009 Orson Welles andmekogus IMDb (inglise)