laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kangmehhanism

Kangmehhanism (inglise keeles compound lever mechanism) on lihtne seade, mille eelduseks on see, et ühe kangi vastupanu kangide süsteemis mõjub jõuna järgmisele kangile ja nii mitmekordistub jõud ühelt kangilt järgmisele. Lihtsalt öeldes on kangmehhanism süsteem, millel on kaks või enam jõuõlga, et kanda üle täiendatavat jõudu (keeramiseks, kokkusurumiseks või tõstmiseks). Kangmehhanismi näiteks on mehaaniline kaal, küünekäärid või klaveri klahvid. Kangid jaotatakse tööpõhimõtte järgi kolme tüüpi. tugipunkt on raskuse ja avaldatava jõu vaheapeal avaldatav jõud on väiksem kui raskus jõud liigub rohkem kui raskus avaldatud jõud on suurendatud näiteks käärid avaldatav jõud ja raskus on samal pool tugipunkti, aga mõjuvad vastas suunas raskus on tugipunkti ja avaldatava jõu vahepeal avaldatav jõud on väiksem kui raskus jõud liigub rohkem kui raskus avaldatud jõud on suurendatud näiteks pudeliavaja avaldatav jõud on tugipunkti ja raskuse vahel avaldatav jõud on suurem kui raskus raskus liigub rohkem kui jõud see on vahemaad suurendav kang näiteks pintsetid F i = F l ∗ d l d i {\displaystyle F_{i}=F_{l}*{d_{l} \over d_{i}}} kus Fi on jõumoment N; Fl on koormuse jõud N; dl on kaugus koormise jõu ja tugipunkti vahel m; di on kaugus jõumomendi ja tugipunkti vahel m; Esimesed kirjutised kangmehhanismide kohta ilmusid 3. sajandil eKr, mida esitas Archimedes. "Andke mulle piisavalt pikk kang ja toetuspunkt ning ma liigutan maad!" – selline tunnustav märkus on omistatud Archimedesele, kes ametlikult püstitas matemaatilise printsiibi hoobade kohta. Kangmehhanismide töö põhimõtet kasutas Birminghami leiutaja John Wyatt, kui konstrueeris 1743. aastal kaalumisseadme ehk kaalu. See seade kasutas nelja liitkangi, et tõsta laadung kaalumiseks (massi mõõtmiseks) ühelt platvormilt teisele. "http://www.engineeringtoolbox.com/levers-d_1304.html". {{netiviide}}: välislink kohas |Pealkiri= (juhend) "http://www.citytechnology.org/stuff-that-works/levers-have-a-lot-of-class". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. veebruar 2017. {{netiviide}}: välislink kohas |Pealkiri= (juhend) "https://www.creativemechanisms.com/levers". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. veebruar 2017. {{netiviide}}: välislink kohas |Pealkiri= (juhend)
Meelis Luukas

Meelis Luukas (sündinud 26. juulil 1979) on eesti alpinist. Ta on alpinistina tõusnud kolme seitsmetuhandelise mäe tippu. 2012. aastal käis eesti alpinistide grupp järjekordselt Lõuna-Ameerika mandri kõrgeimat mäge vallutamas. Ligi 7000 meetri kõrgusele Andides asuvale Aconcagua tippu tõusis Meelis Luukas 12. detsembril koos nelja kaaslasega. 2014. aastal tõusis ta koos Priit Joosu, Allan Valge ja Meelis Kurisega Tian Shani seitsmetuhandelise Han-Tengri tippu. Viimase 20 aasta jooksul oli sellega hakkama saanud vaid üks eesti mägironija (Urmas Peiker). Järgmisel kahel aastal ronis ta Pamiiris: 2015. aastal tõusis tas koos kaaslastega Korženevskaja ja 2016. aastal Lenini tippu. 2012 – Aconcagua (6962 m) 2014 – Han-Tengri (7010 m) 2015 – Korženevskaja (7105 m) 2016 – Lenini mäetipp (7134 m) 2017 – Ismoili Somoni mäetipp (7495 m) 2018 – Kunchang Kangri (6801 m) 2017 – J. K. Alpinismiklubi rändauhind parimale alpinistile (tõus Ismoili Somoni mäetippu (7495 m) Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Meelis Luukas. sportos.eu Alpinistid vallutasid 7 kilomeetri kõrguse mäe: kopter kukkus alla. 11.08.2014. ohtuleht.ee Eesti alpinistid vallutasid 7010 meetri kõrguse Han Tengri mäetipu. 4.08.2014. pealinn.ee
Meelis Kuris

Meelis Kuris (sündinud 21. detsembril 1973) on eesti alpinist. Ta on alpinistina tõusnud Tian Shanis asuva seitsmetuhandelise mäe tippu. 2007. aastal võttis ta osa JKA ekspeditsioonist Pamiiri seitsmetuhandelisele Lenini mäele (7134 m). Meelis Kuris tippu välja ei jõudnud, ta tõusis kõrgusele 7000 m. 2014. aastal tõusis ta koos Priit Joosu, Allan Valge ja Meelis Luukasega Tian Shani seitsmetuhandelise Han-Tengri tippu. Viimase 20 aasta jooksul oli sellega hakkama saanud vaid üks eesti mägironija – (Urmas Peiker). 2007 – Lenini mäetipp (nõlval 7000 m kõrgusele) 2014 – Han-Tengri (7010 m) Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Uudiseid ekspeditsioonilt: Lenin (7134m, Pamiir). jkalpiklubi.ee Alpinistid vallutasid 7 kilomeetri kõrguse mäe: kopter kukkus alla. 11.08.2014. ohtuleht.ee Eesti alpinistid vallutasid 7010 meetri kõrguse Han Tengri mäetipu. 4.08.2014. pealinn.ee
Tõnis Peljo

Tõnis Peljo (sündinud 22. augustil 1973) on eesti alpinist. Ta on üks vähestest eesti mägironijatest, kes on teinud soolotõusu seitsmetuhandelise mäe tippu. 22. juulil 2010 tegi ta soolotõusu Pamiiris asuva Lenini tippu (7134 m). Tema abikaasa on riigiametnik Anu Peljo, kes harrastab ka mägironimist. Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Kannatanu sai päästetud. 23.10.2010. t6nu.blogspot.com.ee Päästetööd Ida-Viru moodi. 15.02.2012. seiklus.blogspot.com.ee Võhandu maraton. vohandumaraton.ee Tõnis Peljo. sportos.eu
Flamanville'i tuumaelektrijaam

Flamanville'i tuumaelektrijaam on tuumaelektrijaam Prantsusmaal La Manche'i väina ääres. Jaama ehitamist alustati aastal 1979 ja tööle hakkas see 1985. aasta lõpus. Seal asub kaks 1330 MW reaktorit. 2007. aastal alustati kolmanda reaktori ehitamist, mis on 1600 MW võimsusega kolmanda põlvkonna EPR. Ehitustööd pidi algsete plaanide järgi lõppema 2012. aastal, kuid reaktori valmimine on edasi lükkunud 2022. aasta lõppu. 2021. aasta seisuga on see ainuke ehitamiselolev tuumareaktor Prantsusmaal. 2005. aastal tootis jaam 18,9 TWh elektrienergiat, mis oli 4% Prantsusmaa selle aasta toodangust. 9. veebruaril 2017 toimus jaamas plahvatus, viga sai viis inimest. "Macron: Prantsusmaa taasalustab tuumareaktorite ehitamist" ERR, 9. november 2021 "Prantsuse tuumajaama plahvatuses sai viga viis inimest" Postimees, 9. veebruar 2017
Eesti entsüklopeedia: teatmeteos Eesti maast, rahvast ja kultuurist

Eesti Entsüklopeedia: teatmeteos Eesti maast, rahvast ja kultuurist oli väliseestlaste poolt aastatel 1957–1959 Stockholmis välja antud entsüklopeedia, mida jõuti välja anda kaks vihikut (512 veergu, kuni märksõnani Boose). Entsüklopeedia tegevtoimetaja oli Heino Meister. Entsüklopeedia andis välja kirjastus Estonia. Teos pidi tulema 20 vihikus, 13 000 märksõnaga, 2500-leheküljeline ja 2000 illustratsiooniga. Entsüklopeedia toimetuse kolleegiumisse kuulusid Evald Blumfeldt, Richard Indreko, Gustav Ränk, Andrus Saareste, Armin Tuulse, Oskar Loorits ja Paul Poom. Toimetajad olid Evald Blumfeldt (ajalugu), Richard Indreko (arheoloogia), Hugo Kaho (botaanika), Gustav Ränk (etnograafia), Oskar Loorits (folkloor), August Tammekann (geograafia), Edmund Bölau (geoloogia), Edvin Reinvaldt (kalandus), Andrus Saareste (keeleteadus), Herbert Salu (kirjandus), Armin Tuulse (kunst), Arnold Kivimäe (loomakasvatus), Rudolf Jalakas (majandusteadus), Eduard Kägi (merendus), Andres Mathiesen (metsandus), Juhan Aavik (muusika), Artur Adson (näitekunst), Theodor Künnapas (pedagoogika), Jaan Mets (põllumajandusteadus), Aleksander Kaelas (sotsiaalpoliitika ja tööõigus), Reino Sepp (sport), Peeter Kangro (sõjandus), Hans Kauri (zooloogia), Jakob Aunver (usuteadus), Paul Poom (õigusteadus). entsüklopeedia Eesti Entsüklopeedia saab teoks. Teataja, 25. juuli 1954, nr. 14, lk. 5. Külaskäik E. Entsüklopeedia sepikotta. Teataja, 8. mai 1955, nr. 9, lk. 1. Ilmus Eesti Entsüklopeedia. Võitleja, august 1957, nr. 8, lk. 7. Elmar Anderson. Eesti entsüklopeedia I vihk. Teataja, 26. oktoober 1957, nr. 20, lk. 5.
Anu Peljo

Anu Peljo (sündinud 26. septembril 1974) on eesti riigiametnik ja alpinist. Ta on üks vähestest eesti naisalpinistidest, kes on tõusnud seitsmetuhandelise mäe tippu. Ta on saanud kõrghariduse psühholoogia erialal. Ta töötas Rahandusministeeriumi riigihalduse ja avaliku teenistuse osakonnas nõunikuna. 2016. aastal tema teenistussuhe peatati seoses asumisega nõunikuna Euroopa Liidu Nõukogu eesistumise valdkonnas Eesti Vabariigi alalise esindusse Euroopa Liidu juures. 2010. aastal ronis ta Alpides. 16. juulil tõusis ta seongus Martin Ruudiga Matterhorni (4477 m) tippu mööda Lioni marsruuti. 2014. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiri Lenini mäetipule (7134 m), mille käigus viis eesti alpinisti tõusid 8. augustil tippu, teiste seas ka Anu Peljo. Tema abikaasa on alpinist Tõnis Peljo. Rahandusministeerium. fin.ee Personalitöö teabepäev. avalikteenistus.ee 2010. aasta personalijuhtimise kevadseminar. avalikteenistus.ee Töötajad ja tegevusvaldkonnad. eu.estemb.be Ajalugu 2010–. ajaveeb.alpinism.ee Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Anu Peljo. Avaliku teenistuse keskastmejuhtide kompetentsimudel. avalikteenistus.ee Võhandu maraton. vohandumaraton.ee
EKRAVE Liit

EKRAVE Liit (allikates ka Ekraveliit, lühend sõnadest Eesti Kerge-, Raske- ja Veespordi Liit) oli 1920 asutatud Eesti spordiliit. Liidul olid kerge- ja raskejõustiku-, poksi-, veespordi-, rattasõidu-, võimlemis- ja naisspordiosakonnad. Liidul oli õigus anda välja Eesti spordimärki. 1932 oli liidus 84 seltsi. Eesti Entsüklopeedia. 2. köide: Chamfort–Feralia. Tartu: Loodus, 1933, lk 822.
Eesti Konservaatorite Ühing

Eesti Konservaatorite Ühing (lühend EKÜ; varem Tartu Restauraatorite Klubi) on mittetulundusühinguna tegutsev erialaühendus, mis koondab muuseumides, arhiivides, raamatukogudes ja eraettevõtetes töötavaid konservaatoreid, restauraatoreid, säilitusspetsialiste ja nende erialade õppejõude. Ühing registreeriti 2. veebruaril 1999. EKÜ liikmed järgivad Euroopa Konservaatorite-Restauraatorite Organisatsioonide Konföderatsiooni (E.C.C.O.) kehtestatud konservaatorite kutse-eetika põhimõtteid. "Eesti Konservaatorite Ühing". Vaadatud 9. veebruaril 2017. "EESTI KONSERVAATORITE ÜHING MTÜ - Ülevaade". Inforegister. Vaadatud 9. veebruaril 2017.
Köitekunst

Köitekunst on köitekujundusega tegelev tarbekunsti haru. Kutseline köitekunsti viljeleja on köitekunstnik. Eesti köitekunstnikke koondab Eesti Köitekunstnike Ühendus. Köitekunst EKSS-is
Rauno Alliksaar

Rauno Alliksaar (sündinud 10. juulil 1992 Tartus) on eesti kirikuloolane, tõlkija, kirjanduskriitik ja kirjanik. Rauno Alliksaar on lõpetanud Loksa Gümnaasiumi ning õppinud Tartu Ülikoolis usuteadust ning religiooniuuringuid. Ta on loomingulise rühmituse Svabariiklased asutajaliige ja muusikalise performance-äng-art kollektiivi Iso Pullo liige ning kuulub üliõpilasseltsi EYS Veljesto. Ta on vahendanud eesti keelde luulet inglise, hollandi, tšehhi, poola, serbia, horvaadi, bosnia, sloveeni ja portugali keelest ning lastekirjandust sloveeni keelest ja horvaadi keelest. Lisaks tõlgetele ja arvustustele on avaldanud ka originaalproosat ning luulet. 2015. aasta novembris oli Alliksaar Tartus aset leidnud Euroopa luuleprõmmu meistrivõistluste finaalžürii liige. Koos Siim Lillega on Rauno Alliksaar 2016. ja 2017. aastal nomineeritud Tartu Kultuurikandja tiitlile. 2017. aastast on Rauno Alliksaar Tartu Ülikooli usuteaduskonna juures tegutseva Arthur Võõbuse Lähis-Ida uurimise keskuse stipendiaat. Tema uurimisvaldkond on keskaja kirikulugu. Rauno Alliksaar oli aastatel 2023 - 2024 erakonna Eestimaa Rohelised liige. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 7 (Ida-Virumaa) 76 häält ning ei osutunud valituks. "Oraspidine "Faust"" (arvustus: Johann Wolfgang von Goethe. "Faust" Ants Orase tõlkes). Sirp 08.07.2016. "Igapidi üks Jüri ja Kolk" (arvustus: Jüri Kolk. "Igapidi üks õnn ja rõõm"). Sirp 02.09.2016. "Kuidas kirjutada sellest, millele kirjutatakse?" (arvustus: Meelis Friedenthal. "Inglite keel"). Müürileht oktoober 2016. "Kontrast ja kontra-ast" (arvustus: Kaur Riismaa. "Soekülm" ja Karl Martin Sinijärv. "KMSX: Kuidas öelda?"). Sirp 18.11.2016. "Tõnis Tootseni imemaailmad" (arvustus: Tõnis Tootsen. "Esimene päev"). Värske Rõhk 50, suvi 2017. "Mis saab siis, kui halastus on lõppenud?" (arvustus: Sirpa Kähkönen. "Graniitmees" ja Antti Tuuri. "Igitee"). Sirp 01.12.2017. "Päevikromaani hiilgus ja viletsus" (arvustus: Pille Õnnepalu. "rääkimine vaikimine nutmine: vabaduse seletamatu ilu"). Müürileht mai 2018. 2018 Hendrik Adamsoni murdeluulepreemia "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. november 2018. Vaadatud 19. novembril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) [1]Rauno Alliksaar. Lood. Värske Rõhk 46 [2]Eksi ja ela veel! Muljeid Euroopa luuleprõmmu meistrivõistlustelt. Sirp 04.12.2015 [3] Selgusid Tartu kultuurikandja nominendid. Tartu Postimees 02.02.2017 [4] Tartu Kultuurikandja 2017 nominendid on selgunud. Tartu.ee. [5] XIII Hendrik Adamsoni nimeline murdeluulevõistlus. Mulgimaa infoportaal mulgimaa.ee. Rauno Alliksaare blogi
Katlamaja

Katlamaja on hoone, kus paiknevad katelseadmed, olme- ja teenistusruumid. Otstarbe järgi eristatakse energeetika-, tööstus- ja küttekatlamaju, viimaseid nimetatakse sageli keskkatlamajadeks. Katlamaja, Tehnikaleksikon, Tallinn: Kirjastus, Valgus, 1981, 190. lk.
Florin Iordache

Florin Iordache (sündinud 14. detsembril 1960 Caracalis) on Rumeenia poliitik, ta on Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Ta oli 4. jaanuarist 2017 kuni 9. veebruarini 2017 Rumeenia justiitsminister. Ta sündis aastal 1960 Caracalis Olti maakonnas. Ta lõpetas aastal 1965 Craiova ülikooli mehaanikateaduskonna. Aastal 2002 lõpetas ta Craiova ülikooli õigusteaduskonna. Aastal 2007 kaitses ta samas doktoriväitekirja rahvusvaheliste majandussuhete alal. Ta on töötanud mehaanikainsenerina mitmes ettevõttes. Aastatel 1996–2000 oli ta Sotsiaaldemokraatliku Partei Olti maakonna juht. Aastast 2000 oli ta Rumeenia parlamendi alamkoja liige, 13. juunist 2016 kuni 21. detsembrini 2016 oli ta parlamendi alamkoja esimees. 4. jaanuarist 2017 kuni 9. veebruarini 2017 oli ta Rumeenia justiitsminister; ta astus tagasi seoses 2017. aastal toimunud meeleavaldustega (korruptsioonikuritegude dekriminaliseerimise vastaste meeleavaldustega). Florin Iordache Rumeenia parlamendi alamkoja kodulehel (inglise keeles) Florin Iordache elulugu infoagentuuri AGERPRES kodulehel (inglise keeles)
Orhan I

Orhan Gazi (osmanitürgi keeles:اورخان غازی، اورخان بن عثمان بن ارطغرل; türgi keeles: Orhan Gazi; 1281 – märts 1362) oli Osmanite riigi teine bei ja valitses aastatel 1326–1362.[viide?] Orhan oli Osman I ja Rabia Bala Malhun Hatuni poeg. Ta oli oma isa teine poeg. Tema lapsepõlve ja täiskasvanuea kohta pole midagi teada. 1329. aastal Nicaeat piiranud Orhan ja Bütsantsi keisri Andronikos III ning Katalaani palgasõdurite Pelekanoni lahingu ning sellele järgnenud Bütsantsi vägede taganemine oli esimene Osmanite ja Bütsantsi välilahing, mis lõppes Bütsantsi vägede taganemisega. 1332. aasta märtsis alistus ka Nicaea.
Priipalu Püha Vassili Suure kirik

Priipalu Püha Vassili Suure kirik on õigeusu kirik Valga maakonnas Valga vallas Priipalu külas. Kogudus asutati Vanamõisa koguduse nime all aastal 1846. Teenistused toimusid eramajades. Aastal 1849 nimetati kogudus Soontaga koguduseks, millele ehitati aastal 1854 väike puukirik.  Praeguse kiriku projekti tegi Riia arhitekt Jānis Frīdrihs Baumanis. Kirik valmis aastal 1879, samal aastal ka kirik pühitseti. Ristikujulisel maakivist ja tellistest kirikul on viis kuppeltorni ja kellatorn. Kirikut kasutas EAÕK Priipalu Püha Vassili Suure kogudus. Praegu kirikul kogudus puudub. Hooldajavaimulik on üpr Andreas Põld. Priipalu Püha Vassili Suure kirik EAÕK veebisaidil
Katarina Seeherr

Katarina Ursula Seeherr (sündinud 8. oktoobril 1958) on Saksamaalt pärit Eesti muusikaterapeut ja sotsiaaltöötaja. Ta õppis Pforzheimi Waldorfi koolis, seejärel ravipedagoogikat Šo­timaal, muusikat Hollandis ja muusikateraapiat Ber­liinis. Töötas 5 aastat ühes Camphilli koolis Hollandis. Ta elab Eestis 1992. aastast. Ta on Pahkla Camphilli Küla asutajaid ja juhataja asetäitja. Ta on Eesti Muusikateraapia Ühingu juhatuse liige. 2010 – Kohila valla teenetemärk 2017 – Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk "Eva Kumberg. Hea tahte saadik Katarina Seeherr. Eesti Elu, 25. jaanuar 2011". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. veebruar 2017. Vaadatud 9. veebruaril 2017. Eesti Muusikateraapia Ühing Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Hille Tänavsuu. Sakslanna otsib inimestes ainulaadset sädet. Postimees, 13. märts 2010 Eva Kumberg. Hea tahte saadik Katarina Seeherr. Eesti Elu, 25. jaanuar 2011
Florian Geyer

Florian Geyer von Giebelstadt (umbes 1490 – 10. juuni 1525) oli saksa rüütel ja diplomaat. Ta oli Saksa talurahvasõja juhte, kes tegutses Švaabimaal. Allikates on öeldud, et tema juhitud väesalgad hõivasid mitu väikelinna ilma lahinguta, kuna Geyer oli suurepärane diplomaat. Friedrich Engels on Geyerit nimetanud üheks esimeseks proletaarlaste huvide eest võitlejaks. Teises maailmasõjas oli Geyeri-nimeline SSi ratsadiviis. Venemaal tegutseb Geyeri-nimeline intellektuaalide klubi. Florian Geyeri klubi Vinnemaal
Brzeg

Brzeg ([bʐɛk], saksa Brieg) on 36,381 (2015) elanikuga linn Poola edelaosas Opole vojevoodkonnas, 40 km Wrocławist idas. Brzeg asutati 1234. aastal, linnaõigused sai 1248 aastal. Brzeg on Brzegi maakonna halduskeskus. Brzegi raekoda Brzegi veetorn Brzegi linnaväljak Brzegi lossi väravahoone http://stat.gov.pl/obszary-tematyczne/ludnosc/ludnosc/powierzchnia-i-ludnosc-w-przekroju-terytorialnym-w-2013-r-,7,10.html http://www.sztetl.org.pl/en/article/brzeg/3,local-history/
Palais Garnier

Palais Garnier või Opéra Garnier ehk Pariisi Ooperimaja (Opéra de Paris) on 1979 istekohaga ooperiteater Prantsusmaa pealinnas. Arhitekt Charles Garnier' projekteeritud erandlikult üleküllane ja uusbaroklik beaux-arts'i nüanssidega hoone rajati aastatel 1861–1875. Eklektilisusele rõhuvate (justkui garneeritud) fassaadiornamentidega teatrihoone on Pariisi üks tuntumaid sümboleid ja üks kuulsamaid ooperimaju maailmas. Sellel on seitse maa-alust ja kümme maapealset korrust kogukõrgusega 56 meetrit maapinnast. See on Prantsuse teise keisririigi aegsetest hoonetest üks pompoossemaid, kallimaid ja esinduslikemaid imperiaalarhitektuuri näiteid, kus asub tänapäeval ka ooperiteemaline muuseum-raamatukogu. Labürindisüsteemiga hoones töötab üle 1000 inimese ja seal tegutseb ka kaks balletikooli. Teatrisaal võtab enda alla vähem kui viiendiku hoone 1,2 hektari suurusest kogupindalast. Siiani on hoovi all tall ooperi hobuste tarvis. Säilinud on "Ooperifantoomist" tuntud La Carlottale püstitatud monument. Maja all paikneb veehoidla, mis on majja sisse planeeritud ja millel on oluline roll stabiliseeriva lisaraskuse tekitajana – veetaset tõstetakse ja langetatakse vastavalt seitse korrust kõrgemal asuva lava raskusele. Uusbarokk Opéra Bastille  Palais Garnier – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Charles Garnier

Jean-Louis Charles Garnier (6. november 1825 Pariis – 3. august 1898 Pariis) oli prantsuse arhitekt, kes on tuntud eeskätt Palais Garnier' ja Monte Carlo ooperiteatri projekteerijana. Uusbarokk
Hõimurahvaste programm

Hõimurahvaste programm on Haridus- ja Teadusministeeriumi rahastatav programm, mida haldab Eesti Keele Instituut. 2021. aastani haldas programmi Fenno-Ugria Asutus. Programmi peaeesmärk on toetada eestlaste hõimurahvaste keelte ja kultuuride säilimist ja arengut. I programm kestis aastatel 1999–2004. IV programm kestis aastatel 2015–2020., V programm kestab 2021–2027. Programmi raames toetatakse ja tehakse koostööd Venemaa soome-ugri rahvastega (vadjalased, isurid, ingerisoomlased, karjalased, vepslased, ersad ja mokšad, niidu- ja mäemarid, udmurdid, sürja- ja permikomid, handid, mansid), samojeedidega (neenetsid, eenetsid, nganassaanid, sölkupid), Lätis elavate liivlastega ning Venemaal, Norras, Rootsis ja Soomes elavate saamidega. Programmi abil on näiteks Eesti kõrgkoolides õppinud üle 180 hõimurahvaste õpilase. Hõimurahvaste programmi kirjandusauhind Hõimupäevad http://jabadaba.eki.ee/index.php?id=10429 (vaadatud 10.02.2017) https://fennougria.ee/toetused/hoimurahvaste-programm/ https://portaal.eki.ee//hoimurahvasteprogramm.html Programmist Fenno-Ugria Asutuse kodulehel
Juudi kultuuromavalitsus

Juudi kultuuromavalitsus oli 1925 vastu võetud vähemusrahvuste kultuurautonoomia seaduse alusel loodud Eesti juutide institutsioon, mis tegutses 1925–1940. Ühtlasi oli see esimene kord maailmas, kui juudid said mingis riigis vähemusrahvusena omale kultuurautonoomia. Kultuuromavalitsuse juht oli Hirsch Aisenstadt. Saksa kultuuromavalitsus Vähemusrahvuste kultuuromavalitsuse seadus EV Juudi Vähemusrahvuse Kultuuromavalitsuse juubeli album. Juudi Kultuurvalitsus, 1936
Kallavere kihistu

Kallavere kihistu (inglise keeles Kallavere Formation) on Ordoviitsiumi ladestu kihistu. Kihistu on nimetatud Harju maakonna Kallavere asula järgi. Seda hakkasid esimesena määratlema Lilita Ilga Gailīte ja Rita Ulste aastal 1976. Ajaliselt kuulub see osalt Pakerordi lademesse, moodustades selle alumise osa, erandiks on vaid kihistu vanim, Maardu kihistik. Selle stratotüübiks on Ülgase paljand. Kihistule on nime andnud Kallavere küla. Kihistu paksus on suurim (18,1 m) Eiklas. Uuema käsitluse kohaselt jääb Kambriumi ja Ordoviitsiumi piir Kallavere kihistusse, muutes seega Pakerordi lademe osaliselt Kambriumi lademeks ja Kallavere kihistu ka Kambriumi kihistuks. Kihistu kihistikud on järgmised: Maardu kihistik Katela kihistik Orasoja kihistik Rannu kihistik Suurjõe kihistik. Kihistu koosneb põhiliselt nõrgalt tsementeerunud liivakivist, Põhja-Eestis markeerib Pakerordi lademe alumist piiri oobolusliivakivi all lasuv oobolusi sisaldav konglomeraat, mille paksus on Maardu all meeter, Rakvere ümbruskonnas aga 4-6 meetrit. Pakerordi lademesse kuuluvatel liivakividel on ka õhukesi tumeda kilda vahekihte. http://stratigraafia.info/glossary.php?keyword=Kallavere%20kihistu (vaadatud 10.02.2017) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. veebruar 2017. Vaadatud 11. veebruaril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Ediacaran and Cambrian stratigraphy in Estonia: an updated review Tõnu Meidla, Estonian Journal of Earth Sciences, lk. 152-160 Pakerort Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. 436 ´lk. ISBN 9985-50-185-3. Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis
Türisalu kihistu

Türisalu kihistu (inglise keeles Türisalu Formation) on Ordoviitsiumi ajastu kihistu. Kihistu on nimetatud Türisalu panga järgi, mis on ka kihistu stratotüübiks. Seda hakkas esimesena määratlema Karl Müürisepp aastal 1958. Ajaliselt kuulub see suuremalt jaolt Pakerordi lademesse, moodustades selle ülemise osa, ent Tabasalu kihistik kuulub Varangu lademesse. Kihistu on kõige paksem Loode-Eestis, kus Elbikul on selle paksuseks 6,1 meetrit, ent Põlvas on kihistu vaid 5 sentimeetrit paks. Kihistul on kaks kihistikku: Tabasalu kihistik ja Toolse kihistik. Kihistu kivimid on üldiselt väga ühtsed, koosnedes kildast, ent Varangu lademe ja Pakerordi lademe piire märgib uue kivististetüübi ilmumine, samuti on Tabasalu kihistikus õhukesi kvartsliiva kihte ja see sisaldab alumiste kihtidega võrreldes rohkem püriiti. Tabasalu kihistik jääb Varangu lademesse, üleminekupiirkond asub valdavalt Toolse kihistikus. Kihistu kivimitest suurem osa kuulub Pakerordi lademesse, uuemad Varangu lademesse kuuluvad kivimid esinevad vaid Tallinna ja Rapla vahelisest joonest ida pool. Tapast ida pool jäävad kihistu kivimid juba kõik Varangu lademesse. http://stratigraafia.info/glossary.php?keyword=T%C3%BCrisalu+kihistu (vaadatud 10.02.2017) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. veebruar 2017. Vaadatud 11. veebruaril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Varangu Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. 436 ´lk. ISBN 9985-50-185-3. Pakerort Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. 436 ´lk. ISBN 9985-50-185-3. Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis