laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Daibe mõis

Daibe mõis (saksa keeles Daiben, läti keeles Daibes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Straupe kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Cēsise piirkonnas Stalbe vallas Daibes. Aastal 1807 eraldas Raiskumsi mõisa omanik Gustav Ernst von Schrader selle valduse oma vennatütrele Dorothea von Schwanenbergile. Aastal 1825 ostis mõisa 17 901 rubla eest Johanna Goueslain. Aastal 1833 pantis too mõisa 21 000 rubla eest Constantin von Tiesenhausenile, kes pandiõiguse kaks aastat hiljem 25 000 rubla eest Nicolai Otto von Huhnile loovutas. Aastal 1842 sai too ka mõisa omanikuks, pantides aastal 1854 valduse omakorda aastal 45 000 rubla eest parun Ernst Campenhausenile, kes aastal 1859 mõisa ka päriselt endale ostis. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/4 adramaad, sellele allus 115 mees- ning 151 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 3 ja 1/2 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 3 ja 3/8, aastal 1757 aga 4 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 11/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 5 ja 12/20, aastal 1881 aga 3 ja 10/80, lisaks kaheksa adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses. Mõisale kuulus aastal 1816 kaks karjamõisa: Zehseneek ehk Krampe ja Nogall. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 186-187. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 252. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 94 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 179.
Raiskumsi mõis

Raiskumsi mõis (saksa keeles Raiskum, läti keeles Raiskuma muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Straupe kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Cēsise piirkonnas Raiskumsi vallas Raiskumsis. Mõis oli algselt Rosenite valduseks. Aastal 1688 ostis selle kindral-superintendant Fircher, kelle järglased selle aastal 1717 Johann von Schraderile müüsid. Aastal 1813 ostis mõisa 32 500 rubla eest Otto von Vegesack. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 7/8 adramaad, sellele allus 148 mees- ning 181 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus kolm adramaad. Aastal 1688 oli mõisa suurus 4 ja 3/4 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 4 ja 1/2, aastal 1757 aga 5 ja 7/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 7 ja 3/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 7 ja 3/80, aastal 1881 aga 2 ja 43/80, lisaks 7 ja 27/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses. Mõisale kuulus aastal 1816 üks karjamõis: Griwe. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 98 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 186. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 251. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 94 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 179. Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 143.
Dauguļi mõis

Dauguļi mõis (saksa keeles Daugeln, läti keeles Dauguļu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Straupe kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Valmiera piirkonda ja Dikļi valda Dauguļi külla. Dauguļit on esmamainitud 1529. aastal kui Lielstraupe mõisale kuuluvat küla. 1780. aastal pärandas krahvinna Charlotte Löwenwolde Dauguļi Sophie Charlotte Meyendorfi lastele pärandas. Walter Udo Daniel Meyendorff ostis siis mõisa teistelt pärijatelt 1200 taalri eest endale. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7 ja 5/8 adramaad, sellele allus 205 mees- ja 226 naishinge. 1641. aastal oli mõisa suurus koos Augstroze mõisaga kolm adramaad. 1688. aastal oli mõisate suurus 7 ja 3/4 adramaad, 1734. aastal 4 ja 3/4 adramaad. 1757. aastal oli mõisa suurus 7 ja 5/8 adramaad, 1823. aastal 8 ja 1/5 adramaad. 1832. aastal oli mõisal 8 ja 1/5 adramaad, 1881. aastal 5 ja 42/80 adramaad, lisaks 12 ja 69/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. Mõisale kuulus 1816. aastal üks karjamõis: Karlsruhe. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 99. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 190. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 252. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 94 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 179.
Kūdumsi mõis

Kūdumsi mõis (saksa keeles Kudum, läti keeles Kūduma muiža) oli rüütlimõis, hiljem Ungurmuiža kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Straupe kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Cēsise piirkonnas Raiskumsi vallas Kūdumsis. Kūdumsi mõisa varasem saksakeelne nimi oli Kudesel ja mõis kuulus vendadele Kudeselidele. 1385. aastal ostis selle neilt Andreas Kosküll. 1550. aastaks oli mõis Mazstraupe vasallilinnuse valduses. 1632. aastal andis kuningas Gustav II Adolf sealsed maad Friedrich Wilhelm von Patkulile. 1664. aastal ostis selle 6000 taalri eest George Löw. Aastail 1724−1726 oli mõisa omanik Georg von Dunten (1671−1747) ja seejärel vabaproua Magdalena Elisabeth von Hallart (sündinud von Bülow) (suri 1750). 1728. aastal läks Kūdums koos Ungurmuiža mõisaga Campehausenite valdusse. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 6 ja 5/8 adramaad, sellele allus koos Ungurmuiža mõisaga 255 mees- ja 344 naishinge. 1641 oli mõisate suurus üks adramaa. 1688 oli mõisate suurus 6 ja 7/8 adramaad, 1734. aastal oli adramaid 6 ja 1/8, 1757. aastal 7 ja 7/8. 1823. aastal oli mõisate suurus 8 ja 3/5 adramaad. 1832. aastal oli mõisatel adramaid 7 ja 3/80, 1881. aastal 5 ja 56/80, lisaks 8 ja 34/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 97 Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 251. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 94 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 179.
Rozbeķi mõis

Rozbeķi mõis (saksa keeles Schloß Rosenbeck, läti keeles Rozbeķu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Straupe kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Cēsise piirkonnas Stalbe vallas Rozulas. Mõis on kujunenud Rozbeķi vasallilinnuse juurde kuulunud maadest. Aastal 1622 andis Rootsi kroon pärast poolakate moodustatud Võnnu ja Volmari peapiiskopkonnas toimunud linnuste ja mõisate reduktsiooni linnused ja 13 mõisat oma riigikantslerile krahv Axel Oxenstiernale. Uue mõisakompleksi rajamise järel jäi vanade linnusevaremete juurde Althofi ehk Vecmuiža (tõlkes Vanamõisa) karjamõis. 1632. aasta kohta on andmeid, et Rozbeķi, Augstroze, Raiskumsi ja Murjani mõisat valitses Fabian von Rosen. XVII sajandi keskpaigani kuulus Rozbeķi valdus Krüdeneride perekonnale. 1663 ja 1671 müüsid Jürgen Krüdener ja tema naine Rozbeķi mõisa osade kaupa maanõunik Heinrich von Patkulile. 1767 läks valdus pärimise teel von Albedyllile ja von Rokassowskile ja hüpoteegi teel von Taubele ja von Loudonile. 1872 ostis selle vabahärra Balthasar von Campenhausen. Tema poeg müüs mõisa Max von Siversile. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal kümme adramaad, sellele allus 244 mees- ja 265 naishinge. 1641. aastal oli mõisa suuris 6 adramaad, 1688. aastal 10 ja 3/4 adramaad, 1734. aastal 7 ja 3/5, 1757. aastal 10 adramaad, 1823. aastal 12 adramaad. 1832. aastal oli mõisal 7 ja 3/20 adramaad, 1881. aastal 2 ja 43/80, lisaks 7 ja 27/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. Mõisale kuulus 1816. aastal kaks karjamõisat: Althof ja Schulland. http://www.ms-visucom.de/cgi-bin/ebidat.pl?id=4452 EBIDAT – Die Burgendatenbank Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 98-99 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 187-188. http://www.castle.lv/latvija/rozbeki.html Rimša castle Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 252. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 94 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 179. Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 148.
Straupe kirikumõis

Straupe kirikumõis (saksa keeles Pastorat Roop, läti keeles Straupes mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Straupe kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Cēsise piirkonnas Straupe vallas Straupe asulas. Bienenstammi andmetel ei kuulunud mõisale 1816. aastal ühtki adramaad maad, ka ei allunud sellele mitte ühtki hinge. Ka ühelgi teisel aastal pole mõisavalduses olnud ühtki adramaad. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 252. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 179.
Ospedaletto

Ospedaletto (saksa keeles Spital bei Yfän) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 35 km Trentost idas. Valla pindala on 16,8 km². 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 807 inimest. Ospedaletto külgneb järgmiste valdadega: Pieve Tesino, Cinte Tesino, Castel Ivano, Grigno ja Asiago.
Shelly Kagan

Shelly Kagan (sündinud 1956) on Ameerika Ühendriikide filosoof. Ta on Yale'i Ülikooli filosoofiaprofessor, tuntud oma töö poolest moraalifilosoofia ja normatiiveetika vallas. Populaarne on ka tema 2007. aastal Yale'is peetud surma üle arutlev loengusari "Death". Ta on olnud teadusajakirja Ethics toimetuse liige. 2016. aastast on ta Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liige. Ta on lõpetanud Wesleyani Ülikooli (1976; bakalaureus) ja Princetoni Ülikooli (1982; doktorikraad). Aastatel 1981–1986 töötas ta Pittsburghi Ülikoolis, 1986–1995 University of Illinois at Chicagos ja alates 1995 töötab Yale'is. The Limits of Morality, Oxford University Press, 1989. ISBN 0-19-823916-5. Normative Ethics, Westview Press, 1997. ISBN 0-8133-0846-1. Death, Yale University Press, 2012. ISBN 978-0-300-18084-8. The Geometry of Desert, Oxford University Press, August 2012.ISBN 0199895597. Ameerika filosoofia Ameerika filosoofide loend Carole Bass (13. veebruar 2014). "Live from Brooklyn: Shelly Kagan's "Death"". Yale Alumni Magazine (inglise keeles). Originaali arhiivikoopia seisuga 5. detsember 2018. Vaadatud 6. jaanuaril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Shelly Kagan named Clark Professor of Philosophy". Yale Bulletin and Calendar (inglise keeles). 23. juuli 2004. Originaali arhiivikoopia seisuga 18. aprill 2009. Vaadatud 6. jaanuaril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Prof. Shelly Kagan: Fellow of the American Academy of Arts and Sciences" (inglise keeles). Yale'i Ülikooli filosoofia osakond. 21. aprill 2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. aprill 2017. Vaadatud 6. jaanuaril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Professor Shelly Kagan" (inglise keeles). The Oxford Uehiro Centre for Practical Ethics. Vaadatud 6. jaanuaril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Kagani koduleht Kagani loengusari "Death", avaldatud projekti "Open Yale Courses" raames
Ossana

Ossana (saksa: Wulsan või Wulsein) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 40 km Trentost loodes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 786 inimest ja valla pindala on 25,2 km². Ossana vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Ossana, Cusiano ja Fucine. Ossana külgneb järgmiste valdadega: Peio, Vermiglio, Pellizzano, Pinzolo ja Carisolo. Linna koduleht
Palù del Fersina

Palù del Fersina (mohheni keeles Palai/Palae en Bersntol, saksa keeles Palai im Fersental) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 20 km Trentost kirdes. Valla pindala on 16,7 km². 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 183 inimest. Palù del Fersina külgneb järgmiste valdadega: Bedollo, Telve, Baselga di Pinè, Telve di Sopra, Sant'Orsola Terme, Fierozzo ja Torcegno. 2001. aasta rahvaloenduse järgi kuulutas 184 elanikku 195-st (94,4%) end ülemsaksa keelevariandi – mohheni keele kõnelejaks.
Panchià

Panchià (saksa keeles Weissbach) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 40 km Trentost kirdes. Panchià külgneb järgmiste valdadega: Predazzo, Tesero, Ziano di Fiemme ja Pieve Tesino.
Aarne Vahuri

Aarne Vahuri (sündinud 18. juunil 1941 Rakveres) on eesti pianist, ansamblijuht ja muusikaajakirjanik. 1959. aastal lõpetas ta Rakvere 1. Keskkooli hõbemedaliga. 1963. aastal lõpetas Tallinna Muusikakooli klaveri erialal. 1968. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi klaveri erialal Bruno Luki klassi. 1965. aastal asus ta tööle Eesti Raadio muusikatoimetajana, töötanud samas ka muusikasaadete peatoimetaja asetäitjana. Töötab praeguseni Klassikaraadio muusikatoimetajana. 1970. aastatel oli ta ansambli Collage juht ja tegi ansamblile eesti rahvalaulude seadeid. Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lõpetajad Margo Pajuste. Aarne Vahuri elutöö jõudis kaante vahele. Õhtuleht, 3. august 2002 "Klassikaraadio. Aarne Vahuri". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. veebruar 2016. Vaadatud 27. detsembril 2017.
Obninsk

Obninsk on linn Venemaal Kaluga oblastis. Asub Protva jõe kaldal, Moskvast 100 km edelas ja Kalugast 68 km kirdes. Obninskis avati 27. juunil 1954 maailma esimene tööstuslik tuumaelektrijaam. 1956. aastal sai Obninsk linnaõigused. Linnas oli ka vene esimese tuumaallveelaeva Leninski Komsomol meeskonna üks treeningubaase. Obninski tuumajaam töötas ligi 48 aastat ja suleti 30. aprillil 2002. http://www.gks.ru/dbscripts/munst/munst29/DBInet.cgi Q126683186 Obninski koduleht (vene ja inglise keeles)
Peter Grünberg

Peter Andreas Grünberg (18. mai 1939 Plzeň – 7. aprill 2018 Jülich) oli saksa füüsik. 2007. aastal anti talle ja Albert Fertile Nobeli füüsikaauhind hiiglasliku magnettakistuse avastamise eest. 2006/07 – Wolfi füüsikaauhind
Peio

Peio (kohalikus murdes Péj) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 50 km Trentost loodes. Valla pindala on 162,3 km². 2023. aasta seisuga elas seal 1817 inimest. Peio priineb järgmiste valdadega: Martello, Valfurva, Rabbi, Ponte di Legno, Vermiglio, Ossana ja Pellizzano. Kuni Esimese maailmasõja lõpuni (1918) oli Peio, nagu kogu piirkond, Austria-Ungari osa; piir keisririigi ja Itaalia kuningriigi vahel kulges Peio kohal mägedes, kus peeti rasket sõda, kaljude, lume ja liustike vahel. Isegi tänapäeval võib tänu liustike sulamisele leida veel armeevarustuse tükke. Väike muuseum Peios näitab neid koos filmitud dokumentidega neist lahinguist. Peio oli viimastel aastakümnetel mägedes asuv asundus, mis püsis põllumajandusel ja karjakasvatusel. Alates 1970. aastast algas kiire areng, tehes Peiost suusakuurordi ja tervisekeskuse. Peio orus on rikkalikult mineraalvett, mida praegu kasutatakse mitte ainult pudelivee tootmiseks, vaid ka terapeutilistel eesmärkidel. Teise tähtsa tegurina turismi arendamisel Peios on selle asukoht Stelvio rahvuspargis, tohutus mägipiirkonnas, kus säilitatakse rangelt taimestiku ja loomastiku bioloogilist mitmekesisust. Lihtsad jalutuskäigud ja raskemad matkarajad võimaldavad külastajatel tutvuda orgude ja metsaga Passo del Tonalest kuni Ortlerini. https://demo.istat.it/?l=it Valla koduleht
Arthur Leonard Schawlow

Arthur Leonard Schawlow (5. mai 1921 – 28. aprill 1999) oli Ameerika Ühendriikide füüsik. 1981. aastal anti talle, Nicolaas Bloembergenile ja Kai Siegbahnile Nobeli füüsikaauhind töö eest laseritega.
Pellizzano

Pellizzano (saksa keeles Pletzen) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 40 km Trentost loodes. Pellizzano külgneb järgmiste valdadega: Rabbi, Peio, Mezzana, Vermiglio, Ossana ja Pinzolo.
Rainer Weiss

Rainer Weiss (sündinud 29. septembril 1932) on Ameerika Ühendriikide füüsik. 2017. aastal anti talle, Kip Thorne'ile ja Barry Barishile Nobeli füüsikaauhind Laserinterferomeetrilise Gravitatsioonilainete Observatooriumi (LIGO) arendamise eest, mis muutis võimalikuks gravitatsioonilainete detekteerimise. 2016 – Kavli auhind astrofüüsikas 2016 – Shaw' auhind astronoomias "Nobeli füüsikapreemia teenisid gravitatsioonilainete mõõtjad" Postimees/Atlas, 3. oktoober 2017
Pelugo

Pelugo (saksa keeles Paluch, Trentino murdes Pilùch) on asula ja vald (comune) Põhja-Itaalias Trento provintsis umbes Verdena orus Sarca jõe ääres 30,5 km Trentost lääneloodes. Geograafilised koordinaadid on 46°5' N, 10°43' E. Valla pindala on 22,9 km². 2016. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 401 inimest, 2004. aasta 31. detsembri seisuga 394 inimest. Keskmine kõrgus merepinnast on 675 m. Pelugo külgneb järgmiste valdadega: Spiazzo, Massimeno, Valdaone, Tre Ville ja Porte di Rendena. Pelugo vald kuulub valdade ühendusse Comunità delle Giudicarie. Pelugot läbib maantee Strada Statale 239 di Campiglio (Dimaro – Tione di Trento). Pelugo
Johannes Georg Bednorz

Johannes Georg Bednorz (sündinud 16. mail 1950) on saksa füüsik. 1987. aastal sai ta koos Karl Alexander Mülleriga Nobeli füüsikaauhinna ülijuhtivuse uurimise eest keraamilistes materjalides.
Greater Sudbury

Greater Sudbury on linn Kanadas Ontario provintsis. Linn moodustati haldusüksusena 2001. aastal Sudbury linna ja mitme valla liitmise teel. Pindalalt on see Ontario suurim ja kogu Kanada suuruselt teine linn. Linna piires on 330 järve, mille pindala on üle 10 hektari. Suurim neist on Wanapitei järv, mille pindala on 132,57 km². 2016. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanike arv 161 531. Linn on kakskeelne: 2006. aastal rääkis 80,1% elanikest kodus peamiselt inglise keelt ja 16,3% prantsuse keelt. Canada 2021 Census Statistics Canada: 2006 Community Profiles http://www.city.greatersudbury.on.ca/
Nižnevartovsk

Nižnevartovsk on linn Venemaal Handi-Mansi autonoomses ringkonnas, Nižnevartovski rajooni halduskeskus. Asub Obi jõe ääres. Nižnevartovsk on rajatud 1909. aastal. Linnaõigused sai 1972. aastal. 1976. aastast toimub linnas valgete ööde festival Samotlori ööd. Peamine tööstusharu on nafta- ja gaasitööstus. Elanikest on venelasi 65,6%, tatarlasi 9,7%, ukrainlasi 8,3%, baškiire 3,6% ja 16,8% teistest rahvustest. Q126684906 Nižnevartovski koduleht
Jerome Friedman

Jerome Isaac Friedman (sündinud 28. märts 1930) on Ameerika Ühendriikide füüsik. Jerome Friedmani vanemad Selig Friedman ja Lillian Warsaw Firedman olid Venemaalt immigreerunud juudid. Tema isa, kes kolis USAsse enne Esimest maailmasõda, müüs ja parandas õmblusmasinaid. Jerome Friedman lõpetas Chicago Ülikooli 1950. aastal füüsika erialal. 1953. aastal kaitses ta magistri- ja 1956. aastal doktoriväitekirja. 1960. aastast töötas ta Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis (MIT). 1967. aastast oli ta MIT professor, 1980–1983 MIT tuumauuringute laboratooriumi direktor ja 1983–1988 MIT füüsikaosakonna juhataja. Ta uuris koos Henry Kendalli ja Richard E. Tayloriga elektronide hajumist prootoneilt ja neutroneilt ning tõestas kvarkide olemasolu. Ta korraldas mitu neutriinoeksperimenti ning uuris elektronide ja positronide annihilatsiooni. 1980. aastal võeti ta Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks. 1989. aastal pälvis ta Panofsky auhinna. 1990. aastal anti talle, Henry Kendallile ja Richard E. Taylorile Nobeli füüsikaauhind. Toivo Kuldma "Nobeli auhind", Olion 2005, lk 152.
Pergine Valsugana

Pergine Valsugana (saksa: Fersen im Suganertal; kohalikus murdes: Pèrzen) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 9 km Trentost idas. 2010. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 20 474 inimest ja valla pindala on 54,4 km². Pergine Valsugana vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Assizzi, Brazzaniga, Buss, Canale, Canezza, Canzolino, Casalino, Centrale, Ciré, Costa, Costasavina, Fontanabotte, Fratte, Guarda, Ischia, Madrano, Masetti, Masi Alti, Masi di Mezzo, Maso Canela, Maso Frizzi, Maso Gretter, Maso Grillo, Maso Pianezza, Maso Poper, Maso Puller, Maso Toldi, Maso Ungherle, Maso Vigabona, Nogaré, Pissol, Pozza, Riposo, Roncogno, Santa Caterina, San Cristoforo al Lago, San Vito, Serso, Susà, Valar, Valcanover, Valle, Viarago, Vigalzano, Visintainer, Zava ja Zivignago Pergine Valsugana külgneb järgmiste valdadega: Baselga di Piné, Trento, Fornace, Sant'Orsola Terme, Civezzano, Frassilongo, Vignola-Falesina, Novaledo, Levico Terme, Tenna, Altopiano della Vigolana, Caldonazzo ja Calceranica al Lago. Linna koduleht San Cristoforo al Lago, Pergine Valsugana "frazione"
Franz Vranitzky

Franz Vranitzky (sündinud 4. oktoober 1937) on Austria poliitik, ta oli Austria liidukantsler 16. juunist 1986 kuni 11. jaanuarini 1997. "Vranitzky, Franz - Biographien im Austria-Forum". Vaadatud 27. detsembril 2007.
Anthony Leggett

Sir Anthony James Leggett (sündinud 26. märtsil 1938 Londonis) on Suurbritannia ja Ameerika Ühendriikide füüsik. Alates 1983. aastast töötab ta Illinoisi Ülikoolis. 2003. aastal anti talle, Aleksei Abrikossovile ja Vitali Ginzburgile Nobeli füüsikaauhind panuse eest ülijuhtivuse ja ülivoolavuse uurimisse.
Sensa

Sensa oli Ajakirjade Kirjastuse poolt Eestis frantsiisilepingu alusel välja antud ajakiri. 2015. aastani andis seda välja Äripäeva Kirjastus. Ilmumine lõppes 2018. aasta veebruaris.
Richard Edward Taylor

Richard Edward Taylor (2. november 1929 – 22. veebruar 2018) oli Kanada füüsik. 1990. aastal anti talle, Henry Kendallile ja Jerome Friedmanile Nobeli füüsikaauhind.
Tunnijooks

Tunnijooks ehk 1 tunni jooks on pikamaajooksude hulka kuuluv kergejõustiku jooksuala, kus võistlejad püüavad ühe tunni jooksul läbida võimalikult pika vahemaa. Tunnijooksu maailmarekordi omanik on Etioopia jooksja Haile Gebrselassie, kes 27. juunil 2007 Ostravas läbis ühe tunniga 21 285 meetrit. Eesti tipptulemus tunnijooksus kuulub Lembit Virkusele, kes 14. septembril 1960 Tartus läbis ühe tunniga 19 887 meetrit. IAAF. World records "Eesti Kergejõustikuliit. Eesti rekordid" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 22. detsember 2017. Vaadatud 28. detsembril 2017.
Venemaa Föderatsiooni Keskvalimiskomisjon

Venemaa Föderatsiooni Keskvalimiskomisjon (vene keeles Центральная избирательная комиссия Российской Федерации); lühend Venemaa KVK, on föderaalne riiklik organ, mis korraldab Venemaa Föderatsioonis valimiste ja referendumite läbiviimist. Venemaa KVK koosseisu kuulub 15 liiget, kellest 5 nimetab VF president, 5 Föderatsiooninõukogu ja 5 Riigiduuma. Keskvalimiskomisjoni volitused kestavad neli aastat. Keskvalimiskomisjoni juhib esimees, kelleks alates 28. märtsist 2016 on Ella Pamfilova. Keskvalimiskomisjon asub Moskvas aadressil Bolšoi Tšerkasski pereulok 9. 2017. aasta seisuga töötas Venemaa KVK aparaadis 277 inimest. 1993–1996 Nikolai Rjabov 1996–1999 Aleksandr Ivantšenko 1999–2007 Aleksandr Vešnjakov 2007–2016 Vladimir Tšurov Koduleht. cikrf.ru Venemaa KVK otsused, mis on seotud 2018. aasta Venemaa presidendivalimistega. cikrf.ru