laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nguyễn Văn Hùng

Nguyễn Văn Hùng (hiina kiri 阮文雄; pinyin: Ruǎn Wénxióng; sündinud 1958) on Vietnami Austraalia katoliku preester ja inimõiguste aktivist Taiwanis. Ameerika Ühendriikide välisministeerium tunnustas teda kui "kangelast, kes tegutseb tänapäeva orjuse lõpetamise nimel". Nguyễn Văn Hùng kasvas üles madalama keskklassi peres väljaspool Bình Tuy provintsi Lõuna-Vietnamis, kus oli kaks venda ja viis õde. Tema isa oli kalur, kuid suri pärast pikka võitlust haigusega, mistõttu tema ema, usklik katoliiklane, kelle juured on riigi põhjaosas, sai pere peamiseks toitjaks. Nguyễn Văn Hùng ise järgis oma ema usku. Ta lahkus Vietnamist 1979. aastal ülerahvastatud paadiga; päästeti Norra laevalt kõigest 36 tunni pärast ja viidi Jaapanisse. Ta liitus sinna saabudes St. Columbani Misjoniühinguga. Ta elas Jaapanis kolm aastat, õppis ja töötas enda ülalpidamiseks mitmesugustel töökohtadel, sealhulgas maanteede remondimehe, terasetehase töölise ja hauakaevajana. Esmakordselt tuli ta Taiwanile 1988. aastal misjonärina, misjärel läks ta Austraaliasse Uus-Lõuna-Walesi osariiki Sydneysse seminari õppima. Ta pühitseti 1991. aastal ja naasis järgmisel aastal (1992) Taiwani. Nguyễn Văn Hùng asutas 2004. aastal Taoyuani maakonnas (praegu Taoyuani linn) Vietnami võõrtööliste ja pruutide büroo, et pakkuda Taiwanis Vietnami immigrantidele abi. Vietnami Ameerika raadiojaam Little Saigon Radio ja teised aitasid tal rentida gümnaasiumi teist korrust; kaks seitsekümmend ruutjalga tuba pakuvad magamisruumi, samas kui kaks teist on kasutusel kontoriruumidena. Nad pakuvad mandariini tunde, tuba ja toitlustamist ning õigusabi. Nguyễn Văn Hùngi paljastamine välismaiste tööliste ja pruutide vastu suunatud väärkohtlemise kohta viis USA välisministeeriumi loetellu Taiwani teise tasandi piirkonnana selliste riikide kõrval nagu Kambodža, kuna nad ei teinud jõupingutusi inimkaubanduse vastu võitlemisel, mis osutus rahvusvaheliseks piinlikuks. saare valitsus. Tema töö on muutnud ta ka Taiwanis hirmutamise sihtmärgiks. III. Heroes Acting To End Modern-Day Slavery Mời Dự Buổi Nói Chuyện Của Linh Mục Nguyễn Văn Hùng 照亮越南勞工的心靈燈塔－阮文雄神父 Where there's darkness … Newspaper Channel - Vietnamese Migrant and Immigrant Office Nguyễn Văn Hùng Facebookis Nguyễn Văn Hùng Twitteris
Paragymnopus

Paragymnopus on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni. Paragymnopus perforans – end. okka-roisknööbik Paragymnopus andmebaasis eElurikkus.
Kollektiivne Töö (Kingissepa ajaleht)

Kollektiivne Töö oli aastail 1951–1953 Kingissepas ilmunud Saare traktorijaama poliitosakonna häälekandja. Ajalehte ilmus 4. aprillist 1951 kuni 26. detsembrini 1953 kolm aastakäiku, sagedusega kaks korda nädalas. Trükiarv oli 800 eksemplari (1953), üksiknumbri hind 10 kopikat. Toimetaja oli L. Riis (1951–1953) ja A. Koel.
Nico González

Nicolás González Iglesias (sündinud 3. jaanuaril 2002 A Coruñas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Portugali kõrgliigaklubis FC Porto. Ta alustas jalgpallitreeninguid kodulinnaklubis Atlético Coruña Montañeros CF. 2013. aastal liitus ta FC Barcelona noortesüsteemiga. 2019. aasta mais debüteeris ta Barcelona reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Hispaania kõrgliigas debüteeris ta 15. augustil 2022 hooaja avamängus Real Sociedadi vastu, kui sekkus mängu Sergio Busquetsi asemele. Hispaania kõrgliigas lõi ta esimese värava 12. detsembril 2021 mängus Osasuna vastu. Hooajal 2022/23 oli González Barcelonast laenul Hispaania kõrgliigaklubis Valencia. 2023. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu FC Portoga. Alates 2018. aastast on González mänginud Hispaania noortekoondistes. Porto Taça de Portugal: 2023–24 "Braithwaite 9/10, De Jong and Depay 8/10 as Barcelona win to begin post-Messi era". ESPN.com (inglise). 15. august 2021. Vaadatud 16. augustil 2021. "Nico and Gavi, latest Masía debutants". FC Barcelona. 3. september 2021. Vaadatud 19. detsembril 2021. "Nico González é Dragão até 2028". FC Porto (portugali). 29. juuli 2023. Vaadatud 29. juulil 2023. "Agreement for the transfer of Nico to Porto". FC Barcelona (inglise). Vaadatud 29. juulil 2023. Profiil FC Porto kodulehel
Gonçalo Inácio

Gonçalo Bernardo Inácio (sündinud 25. augustil 2001 Almadas) on Portugali jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Portugali kõrgliigaklubis Lissaboni Sporting. Ta alustas jalgpallitreeninguid kodulinnaklubis Almada Atlético Clube. Lapsena mängis ta jalgpalli sageli ka tänavatel. 2012. aastal liitus ta Sportingu noorteakadeemiaga. Sportinguga sõlmis ta esimese profilepingu 2018. aasta jaanuaris. Sportingu meeskonnas debüteeris Inácio 4. oktoobril 2020 mängus Portimonense vastu, kui sekkus mängu teisel poolajal Zouhair Feddali asemele. Portugali kõrgliigas lõi ta esimese värava 20. märtsil 2021 mängus Vitória de Guimarãesi vastu. Hooaegadel 2020/21 ja 2023/24 on Inácio tulnud Sportinguga Portugali meistriks. Hooajal 2023/24 valiti ta lisaks liigahooaja sümboolsesse koosseisu. Aastatel 2017–2022 mängis Inácio Portugali noortekoondistes. Portugali jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 23. märtsil 2023 EM-i valikmängus Liechtensteini vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 11. septembril 2023 EM-i valikmängus Luksemburgi vastu, kelle Portugal alistas tulemusega 9:0. kuulus Portugali koondisse 2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kus ta pääses platsile esimeses alagrupimängus Tšehhi ja viimases alagrupimängus Gruusia vastu. Sporting CP Primeira Liga: 2020–21, 2023–24 Taça da Liga: 2020–21, 2021–22 Supertaça Cândido de Oliveira: 2021 Almeida, Isaura (27. mai 2021). ""Já não consigo ir passear o cão à rua sem se juntar uma multidão"". Diário de Notícias (portugali). Vaadatud 1. novembril 2021. "Inácio com estreia impetuosa". Record (portugali). 6. oktoober 2020. Vaadatud 8. jaanuaril 2021. Gonçalo Inácio - National team. transfermarkt.com. Vaadatud 3.8.2024
Apollo (perekonnanimi)

Apollo on perekonnanimi. Eestis on perekonnanime Apollo pandud Kärevere mõisavallas Türi kihelkonnas Järvamaal. Seisuga 1. jaanuaril 2024 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5. Tuntud isikutest on seda perekonnanime kandnud Antonina Apollo (1909–1993), eesti esperantist ja bahaist.
Charles III kuningliku perekonna orden

Charles III kuningliku perekonna orden (The Royal Family Order of Charles III) on Briti kuningliku perekonna naisliikmeile annetatav orden. Ordenimärk on vasakul õlal kahvatusinisel lindil kantav briljantidega ääristatud ja kroonitud ovaalne Charles III miniatuurportree. Erinevalt senistest kuningliku perekonna ordenitest pole portree maalitud naturaalsele elevandiluule, vaid selle sünteetilisele jäljendusele polümiinile. Lindi kahvatusinine värv on sama George V kuningliku perekonna ordeniga, mida kandis Charles III ema Elizabeth II. Ordenit on seni kandnud ainult kuninganna Camilla (alates 25. juunist 2024).
Ermin Bičakčić

Ermin Bičakčić (sündinud 24. jaanuaril 1990 Zvornikis) on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saksamaa esiliigaklubis Eintracht Braunschweig ja Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallikoondises. Bosnia sõja puhkedes põgenes ta koos perekonnaga Saksamaale. Saksamaal on mänginud ka kogu klubikarjääri. 2005. aastal liitus ta VfB Stuttgarti noorteakadeemiaga. Stuttgardi põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas 2010. aasta detsembris. Aastatel 2009–2011 mängis ta enamasti Stuttgardi reservmeeskonnas Saksamaa tugevuselt kolmandas liigas. 2012. aasta jaanuaris liitus ta esmakordselt Eintracht Braunschweigiga. 2013. aastal tõusis ta klubiga Saksamaa esiliigast Bundesligasse, kus Bičakčić mängis Braunschweigiga ühe hooaja. Braunschweig jäi hooajal 2013/14 Saksamaa kõrgliigas 18. kohale ja langes tagasi esiliigasse. Ainsa värava lõi Bičakčić sel hooajal Saksamaa kõrgliigas 8. märtsil 2014 oma eelmise koduklubi Stuttgardi vastu. Aastatel 2014–2023 kuulus Bičakčić Saksamaa kõrgliigaklubi TSG Hoffenheimi ridadesse. 2023. aasta oktoobris naasis Bičakčić Braunschweigi. 2008. aastal mängis Bičakčić ühel korral Saksamaa kuni 18-aastaste koondises. Aasta hiljem debüteeris Bičakčić Bosnia ja Hertsegoviina kuni 19-aastaste koondises. Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallikoondises tegi Bičakčić debüüdi 14. augustil 2013 sõprusmängus USA vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta kolmandas koondisemängus 10. septembril 2013 MM-i valikmängus Slovakkia vastu. Bičakčić kuulus Bosnia ja Hertsegoviina koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel. "Ermin Bičakčić se vratio u njemačkog drugoligaša". scsport.ba (bosnia). 25. oktoober 2023. Vaadatud 26. oktoobril 2023.
Vladimir Jarovoi

Vladimir Jarovoi (vene keeles Владимир Иванович Яровой; sündinud 1941) on endine Eesti NSV tööstusjuht ja riigitegelane. Jarovoi on lõpetanud Leningradi mehaanikainstituudi ning NSV Liidu Rahvamajanduse Akadeemia. Ta oli NLKP liige. 1989. aastal valiti Jarovoi NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi liikmeks. Jarovoi oli Dvigateli direktor 1986–1991. 1991. aasta augustiputši käigus saadeti Eestisse 76. kaardiväe õhudessantdiviisi 234. õhudessantpolk Pihkvast, mis jõudis 20. augustil Tallinna. Soomusmasinate kolonni üks pataljon paigutati Dvigateli territooriumile. Putšijärgselt vallandati Jarovoi Eesti valitsuse otsusega Dvigateli direktori kohalt ning tema tegevuse suhtes augustiputši ajal algatati kriminaalasi. Grete Põlluste, ENSV Tööliste Internatsionaalse Liikumise juhtkonna sotsiaalne kooslus, 2019 Jarovoi süüdistas N. Liidu Ülemnõukogus Eesti valitsust, Päevaleht, 29. august 1991
Gherla

Gherla (varasem nimi Armenopolis, ungari keeles Szamosújvár, Örményváros, saksa keeles Neuschloss, Armenierstadt, armeenia keeles Հայաքաղաք Hayakaghak) on linn Rumeenias Cluji maakonnas. Linn asub ajaloolises Transilvaania piirkonnas Someșul Mici jõe ääres. Linna haldusalasse kuulub kolm küla: Băița (Kérő), Hășdate (Szamoshesdát) and Silivaș (Vizszilvás). Asulat on esmamainitud 1291. aastal. Tänapäevase Gherla asutasid armeenia ümberasujad 18. sajandi alguses. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Gherla elanikest rumeenlasi 72,53%, ungarlasi 13,13%, mustlasi 2,82% ja teistest rahvustest inimesi 0,51%. Rahvus oli teadmata 11,01%-l elanikest. 2021 Romanian census Gherla la aniversare – în premieră, actul de naştere din 1291 – ce s-a întâmplat în oraş în cei peste 700 de ani Gherlainfo, 6. jaanuar 2017. Vaadatud 4. augustil 2024 Unforgettable Armenopolis - Հայաքաղաք Your Tour Info. Vaadatud 4. augustil 2024
Terofüüdid

Terofüüdid ehk lühieataimed ehk efemeerid on üheaastased taimed, mis paljunevad seemnete abil. Terofüüdid on Raunkiæri eluvormiliigituse üks põhirühmadest. Efemeroidid
Jõeäärsed jutud

2023. aastal ilmus aja- ja kodulooraamat "Jõeäärsed jutud. Teenuse, Luiste, Tolli ja Urevere talude ja perede lood läbi aegade", mis kajastab tänase Raplamaa Märjamaa valla külade lugusid. Raamatu väljaandja oli MTÜ Teenuse Naiste Ühendus, koostaja Maris Leemets ja kirjastajaks Rajakaar OÜ. Kaane kujundas Brita Urva, raamatu toimetajateks olid Armar Paidla ja Kaja Paidla. Raamatu väljaandmist toetasid kohaliku kogukonna liikmed, MTÜ Teenuse Naiste Ühendus, Märjamaa vald ja Kultuurkapitali Raplamaa ekspertgrupp. 2023. aastal pälvis raamat tunnustuskonkursil "Raplamaa Aasta Tegu 2023" tiitli. Raamatu koostamise eest määras Kultuurkapitali Raplamaa ekspertgrupp Maris Leemetsale aastapreemia. Raamatu tiraaž oli 500 eksemplari ja seda saab laenutada Eesti Rahvusraamatukogust ja Märjamaa valla avalikes raamatukogudest. Raamatut saab soetada MTÜ Teenuse Naiste Ühenduse kaudu. Saar, Reet (20. september 2023). "Teenuse kandi küladel on nüüd oma mahukas koguteos". Raplamaa Sõnumid. Vaadatud 4. augustil 2024. Lauri, Urmas (28. oktoober 2023). "Teenuse kandi ajalugu kaalub üle kolme kilo". Lääne Elu. Vaadatud 4. augustil 2024. Väronen, Helerin (1. märts 2023). "Vabariigi aastapäeval sai heita pilgu peagi ilmuvasse raamatusse". Raplamaa Sõnumid. Vaadatud 4. augustil 2024. Jõeäärsed jutud. Teenuse, Luiste, Tolli ja Urevere talude ja perede lood läbi aegade. OÜ Rajakaar. 2023. ISBN 978-9916-9919-0-9. "Kodu-uurimine. Kodulugu". Digar. Vaadatud 4. augustil 2024. "Rajakaar OÜ". Vaadatud 4. augustil 2024. "Tunnustuskonkurss „Raplamaa aasta tegu"". Raplamaa Arendus- ja Ettevõtluskeskus. Vaadatud 4. augustil 2024. "Aasta Tegu 2023". Raplamaa Omavalitsuste Liit. Vaadatud 4. augustil 2024. Vest, Mariliis (21. november 2023). "GALERII: Raplamaa aasta tegu on Teenuse piirkonna külade raamat". Raplamaa Sõnumid. Vaadatud 4. augustil 2024. "Aastapreemiad 2023". Eesti Kultuurkapital Raplamaa ekspertgrupp. Vaadatud 4. augustil 2024. "Teenuse Naised". Vaadatud 4. augustil 2024.
Kalaan (perekond)

Kalaan (Enhydra) on perekond sugukonnast kärplased. Perekonna autor on John Fleming (1828). Perekonna ainus liik on kalaan (Enhydra lutris). Sinna kuulub ka kaks väljasurnud liiki.
Brad

Brad (ungari keeles Brád, saksa keeles Tannenhof) on linn Rumeenias Hunedoara maakonnas. Linn asub ajaloolises Transilvaania piirkonnas, Devast ligikaudu 32 km põhjas. Linna haldusalasse kuulub viis küla: Mesteacăn (Mesztákon), Potingani (Pottingány), Ruda-Brad (Ruda), Țărățel (Cerecel) ja Valea Bradului (Vályabrád). Asulat on esmamainitud 1445. aastal. 1. aprillil 1927 sai Brad linnaõigused, kuid kaotas need 1. jaanuaril 1930. Brad sai linnaõigused tagasi 1. aprillil 1941. Varem tegeldi Bradis kulla kaevandamisega. 1898. aastal ehitati Bradi maagitöötlemistehas, mis oli Austria-Ungari suurim. Kullakaevandamine lõpetati 2006. aastal. Linnas asub kullamuuseum. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bradi elanikest rumeenlasi 87,27%, mustlasi 1,94% ja teistest rahvustest inimesi 0,88%. Rahvus oli teadmata 9,91%-l elanikest. 2021 Romanian census Istoria orașului Primăria Municipiului Brad. Vaadatud 4. augustil 2024 Daniel Guţă: Fostul "El Dorado" de la Gura Barza, complexul minier transformat în pulbere Ziarul Hunedoreanului, 10. juuni 2014. Vaadatud 4. august 2024 Brad - The Gold Museum Welcome to Romania. Vaadatud 4. augustil 2024
1850

◄ | 18. sajand | 19. sajand | 20. sajand | ► ◄ | 1820. aastad | 1830. aastad | 1840. aastad | 1850. aastad | 1860. aastad | 1870. aastad | 1880. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1846 | 1847 | 1848 | 1849 | 1850 | 1851 | 1852 | 1853 | 1854 | ► | ►► 1850. aasta (MDCCCL) oli 19. sajandi 50. aasta. 25. märts (vkj 13. märts) – Tartu ülikool kaotas õiguse valida koolisiseselt rektor, nüüdsest määras rektori Venemaa keisririigi haridusminister (õigus valida koolisiseselt rektor taastati 1861). Tartu ülikoolis jagati filosoofiateaduskond ajaloo-keele ja füüsika-matemaatikateaduskonnaks. ... 17. juuli – Harvardi observatooriumis pildistati dagerrotüüpia meetodiga esimest tähte väljaspool Päikesesüsteemi, selleks täheks oli Veega. 6. jaanuar – Eduard Bernstein, Saksa poliitik 14. jaanuar – Pierre Loti (Julien Viaud), prantsuse kirjanik 15. jaanuar – Mihai Eminescu, rumeenia luuletaja 24. jaanuar – Hermann Ebbinghaus, saksa psühholoog 31. jaanuar – Julius von Klever, maalikunstnik 22. veebruar – Fjodor Vassiljev, vene maalikunstnik 24. veebruar – Mari Jászai, ungari näitleja 7. märts – Tomáš Garrigue Masaryk, Tšehhoslovakkia president 1918–1935 26. märts – Edward Bellamy, USA kirjanik 1. juuni – Gregor von Bochmann, baltisaksa maalikunstnik 6. juuni – Ferdinand Braun, saksa füüsik, Nobeli füüsikaauhind 1909 24. juuni – Horatio Herbert Kitchener, Briti väejuht 9. juuli – Ivan Vazov, bulgaaria kirjanik 5. august – Guy de Maupassant, prantsuse kirjanik 26. august – Charles Robert Richet, prantsuse füsioloog, Nobeli auhind 1913 12. november – Mihhail Tšigorin, vene maletaja 13. november – Robert Louis Stevenson, šoti-inglise kirjanik 22. november – Georg Dehio, Eestist pärit saksa kunstiajaloolane 21. detsember – Zdenĕk Fibich, tšehhi helilooja 12. jaanuar – Carl Eduard Senff, baltisaksa matemaatik ja füüsik 16. aprill – Marie Tussaud, vahakujude modelleerija 22. aprill – Friedrich Robert Faehlmann, eesti kirjanik ja arst 23. aprill – William Wordsworth, inglise luuletaja 9. mai – Joseph Louis Gay-Lussac, prantsuse füüsik ja keemik 18. august – Honoré de Balzac, prantsuse kirjanik Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 130
Tumehunt

Tumehunt (Canis rufus) on liik koerlaste sugukonnast. Tumehunt on kasvult hallhundi ja koioti vahepealne. Tumehunt on tuntud punaka kasuka poolest. Tumehunt elab USA kaguosas ja kuulub kriitiliselt ohustatud liikide hulka. "Tumehunt - hallhundi sugulane". www.looduskalender.ee. Vaadatud 4. augustil 2024.
Etioopia hunt

Etioopia hunt ehk mägikoer (Canis simensis) on liik koerlaste sugukonnast. Etioopia hunt kuulub kriitiliselt ohustatud liikide hulka. "Hunt - saatan või looja?". Maaleht. Vaadatud 4. augustil 2024.
Birka Gotland

Birka Gotland (varem tuntud kui Birka Stockholm ja Birka Paradise) on Viking Line'i ja Gotlandsbolageti ristluslaev, mis sõidab liinidel Stockholm–Maarianhamina–Visby ja Stockholm–Maarianhamina. Aastatel 2006-2020 on Birka korraldanud Stockholmist suviti mitmeid pikemaid kruiise. Laev on maitsekalt sisustatud ja meenutab peale oma suuruse Kariibi mere ristluslaeva. Muuhulgas on laeval aastaringsed päikese- ja ujumisvõimalused. Laev oli algselt mõeldud ainult kruiisilaevade tarbeks ja seetõttu ei ole sellel autotekki. Gotlandsbolaget omandas Birka Stockholmi 2023. aastal Rederiaktiebolaget Eckerö'lt umbes 38 miljoni euro eest. Laev hakkab sõitma Stockholmi, Mariehamni ja Visby vahel. Viking Line teatas 2023. aasta augustis Birka Stockholmi 50% omandamisest 19 miljoni euro eest.
Sibyllenorti loss

Sibyllenorti loss oli suur lossikompleks samanimelises kohas Alam-Sileesias, tänapäeva Szczodres, 12 km Wrocławist kirdes. See kuulus Oelsi hertsogitele ja oli hiljem Saksi kuningate eraomand. Loss hävis Teise maailmasõja käigus, tänapäeval on alles osade hoonete varemed ja metsistunud lossipark. Alates 1592. aastast kuulusid hilisemas lossi asukohas olevad Neudorfi ja Rastelwitzi külad Gaffronide perele. 1685. aastal müüs vürst Balthasar Wilhelm von Gaffron maad hertsog Christian Ulrich von Württemberg-Oelsile, kes selle oma teise naise Sibylle Maria von Sachsen-Merseburgi auks Sibyllenortiks nimetas. 1692. aastal valmis 13 aakri suurune, prantsuse stiilis aiaga suveresidents. 1712. aastal kinkis Christian Ulrichi poeg Karl Friedrich lossi oma naisele, Sibylle Charlotte Julianele. Nende järeltulijaid loss eriti ei huvitanud, alles 1792. aastal tegi järgmine omanik hertsog Friedrich August seal remonti ning rajas juurdeehitusi, sh lisati hoonele tornid. 1851–1867 aastatel ehitati loss taas ümber ning lisati inglise stiilis park. Pärast viimase Oelsi hertsogi, Wilhelm von Braunschweig-Lüneburgi surma läks loss tema vennapojale, Saksi kuningas Albertile, kes seda suveresidentsina kasutas. 1902. aastal suri ta seal pärast rasket haigust. Troonist loobumise järel sai lossist Friedrich August III alaline elukoht ning 1932. aastal suri ka tema seal. Tema poeg Friedrich Christian ei suutnud lossi üleval pidada ning müüs suure osa selle interjörist oksjonil maha, lossi raamatukogu annetati Breslau Ülikoolile. Alates 1939. aastast kasutati kopleksi Luftwaffe baasina, 1945. aastal lasti see Punaarmee lähenedes Wehrmachti poolt õhku. Poola Rahvavabariik kasutas hoone allesjäänud osi Riikliku Julgeolekuteenistuse majutamiseks, pärast suurt remonti 1977–1980 aastatel kasutati seda treeningkeskusena. Ülejäänud varemed lammutati, osa kividest kasutati Varssavi ülesehitamiseks. Tänapäeval on alles osa idatiivast, osa teatrist, pargiväravad ja pargivahi majake. Park koos hoonetega on eraomand. Die außergewöhnliche Geschichte und das schreckliche Ende des schlesischen Windsors, polenjournal.de Pałac Sybilli w Szczodrem , lossi leht Facebookis (poolakeelne) Marek Nienałtowski, Pałac w Sibyllenort (Szczodre) w latach 1692–1792, blogi (poolakeelne)
Venemaa Valitsuse juures asuv Rahvamajanduse Akadeemia

Venemaa Valitsuse juures asuv Rahvamajanduse Akadeemia (vene keeles Академия народного хозяйства при Правительстве Российской Федерации) oli 1977-2010 tegutsenud kõrgkool Venemaal Moskvas. 1970. aastal loodi NSV Liidu Ministrite Nõukogu teaduse ja tehnika riikliku komitee juures Rahvamajanduse juhtimise instituut, mille peamiseks ülesandeks oli riiklike ettevõtete juhtivtöötajate kvalifikatsiooni tõstmine. 1977. aastal muudeti instituut NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuvaks Rahvamajanduse Akadeemiaks. Venemaa Rahvamajanduse ja Riigiteenistuse Akadeemia
Raivo Johanson

Raivo Johanson (7. oktoober 1953 Käina – 2. september 2003 Tallinn) oli eesti jalgrattur, treener ja sporditegelane. Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 2. Keskkooli, hakkas sportima 1964. aastal Tallinnas majavalitsuse spordiringis Visadus. Johanson tuli Tallinna koolinoorte meistriks jäähokis, alustas jalgrattatreeninguid aastal 1968 Kalevis Rein Nõu juhendamisel, sai 1970 sotsialismimaade olümpialootuste võistlustel 80 km meeskonnasõidus 3. koha, tuli 1969–1970 maanteesõidus Eesti juunioride meistriks ja 3-kordseks koolinoorte meistriks. Johanson töötas aastatel 1971–1985 treenerina Kalevi jalgrattaspordikoolis, Tööjõureservides ja Tallinna Spordiinternaatkoolis, oli 1986–1993 jalgrattaspordikooli asedirektor ja direktor. Ta tegutses ka kohtunikuna (1979. aastast üleliiduline kategooria), oli 1982. aastast Rahvusvahelise Jalgrattaspordiliidu (UCI) rahvuskomissar, tegutses Eesti Jalgrattaspordi Föderatsiooni presiidiumis, oli 1982–1983 kohtunike kolleegiumi esimees, 1978–1979 ja 1995–2003 Jalgrattaspordiliidu tehnilise komisjoni liige ning Kehakultuuri, Spordilehe ja spordiaastaraamatute (1986, 1993) kaastööline. 1970 NSV Liidu meistersportlane Raivo Johanson. Jalgrattasport Eestis, 1997 Tema poeg on jalgrattur Oliver Johanson. "ESBL". www.esbl.ee. Vaadatud 4. augustil 2024. Jalgrattasport Eestis.
Ruutkrooni kojaorden

Ruutkrooni kojaorden on Saksimaa kuninga Friedrich August I poolt 1807. aastal asutatud orden. Seda anti nii sõjaväelastele kui ka tsiviilisikutele. Ordeni nimi viitab Saksimaa vapile, millel on kollase-musta triibulisel taustal diagonaalne roheline aedruut. Orden koosneb kuldsest, roheliseks värvitud Johannese ristist, millel on valge, kuldse servaga äär. Risti keskel on valge, kuldsete aedruutudega ääristatud medaljon, millel on kujutatud kroon ja tähed F A (Friedrich August). Medaljoni teisel küljel on kirjas deviis PROVIDENTIAE MEMOR (lad. mäleta jumalikku ettemääratust). Ordeni lint on roheline, suurpaela kanti üle parema õla. Ordenil oli üks klass. Ordenit annetati üsna harva, korraga võis olla 24 kavaleri. Erandi moodustasid kuningalik perekond, kes selle pärast sündi said, ning teised riigipead. Kahel korral anti ordenit välja briljantidega: 1859. aastal Portugali peaminister de Loule ja 1885. aastal kantseler Otto von Bismarckile. Kavaleri surma järel tuli orden tagastada. Erhard Roth. Die Verleihungen des Hausordens der Rautenkrone, des Verdienstordens, des Verdienstordens mit Schwertern (bis 1914) sowie der Damenorden des Königreichs Sachsen. PHV, Offenbach 1998, ISBN 3-932543-51-3. Jörg Nimmergut. Deutsche Orden und Ehrenzeichen bis 1945. Band 3: Sachsen–Württemberg I. Zentralstelle für wissenschaftliche Ordenskunde, München 1999, ISBN 3-00-001396-2, lk. 1160–1172. Marc Eric Mitzscherling. Der königlich sächsische Hausorden der Rautenkrone. Genese, Verfasstheit und Verleihungspraxis eines Hausordens des 19. Jahrhunderts, Greifswald 2022 (bakalaureusetöö, Academia.edu).