laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rein Aun

Rein Aun (5. oktoober 1940 Liiva, Nõmme – 11. märts 1995 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane (kümnevõistleja), kes võitis 1964. aasta suveolümpiamängudel kümnevõistluses hõbemedali. 1968. aastal püstitas ta maailmarekordi viievõistluses. 1960. aastal lõpetas ta Tallinna 18. Keskkooli ja asus Tartu Riiklikku Ülikooli kehakultuuri õppima, ülikooli lõpetas 1969. aastal. Ta töötas Kalevis, KSMK-s, Tööjõureservides ja Schnelli kergejõustikuklubis treenerina, Kergejõustikuliidu peasekretärina ja Tallinna Sadamas administraatorina. Tema nimekaim kümnevõistlejast õpilane oli Sven Reintak. Aun oli kümnevõistlusklubi Dekatlon üks asutajaid ja president. Aun alustas kergejõustikutreeninguid 1955. aastal Spartakis Vladimir Žulini käe all. Kümnevõistlusega hakkas tegelema 1957. aastal ning püstitas 1959. aastal Nõukogude Liidu noorterekordi. Ülikoolis õppides sai tema treeneriks Fred Kudu. 1964. aasta Tōkyō olümpiamängudel kogus ta (Nõukogude Liitu esindades) 7677 punkti (uue arvestuse järgi 7842 punkti; alade tulemused: 10,9 – 7.22 – 13.82 – 1.93 – 48,8 – 15,9 – 44.19 – 4.20 – 59.06 – 4.22,3) ning tuli sellega hõbemedalile. Samal aastal sai ta ka Nõukogude Liidu meistrivõistlustel hõbemedali, samuti hõbemedali Liidu sisemeistrivõistlustel kuuevõistluses. 1964. aastal püstitas ta kümnevõistluses kaks Eesti NSV rekordit: kõigepealt 7813 ja siis 7842 punktiga. Mexico OM-i eelsetel aastatel püstitas ta ka Nõukogude Liidu rekordid 7979 ja 8026 punktiga (10,5 – 7.07 – 14.98 – 1.83 – 49,4 – 15,2 – 47.52 – 4.30 – 68.40 – 4.38,6). Euroopa meistrivõistlustel 1966. aastal sai ta 7378 punktiga 5. koha. Kuldmedali võitis Aun nii 1967. kui ka 1968. aasta Nõukogude Liidu meistrivõistlustelt. 1968. aasta México olümpiamängudel ta katkestas. Selle aasta parima tulemuse saavutas ta Leninakanis 18. augustil 1968: 7898 punkti (10,5 – 7.07 – 14.98 – 1.83 – 49,4 – 15,2 – 47.52 – 4.30 – 68.40 – 4:38,6). Sportlaskarjääri jooksul osales ta 49 kümnevõistlusel, millest lõpetas 43. Kokku võistles ta 11 korda Nõukogude Liidu koondises (1964–1970) ja 16 korda Eesti NSV koondises (1959–1971). Viievõistluses püstitas ta 18. juulil 1968 Tartus maailmarekordi 4079 punktiga (uue punktitabeli järgi 4273 punkti, mis on siiani kehtiv Euroopa rekord), alade tulemused: 7.33 – 72.26 – 21,9 – 50.06 – 4.34,5). 1960 – NSV Liidu meistersportlane 1964 – Kalevi auliige 1967 – suurmeister Rein Auna peres oli neli venda ja õde. Tema esimene abikaasa Ebe-Kai Aun on spordipedagoog, nende poeg Martin Aun on olnud elukutseline jalgrattur. Rein Aun on maetud Tallinna Liiva kalmistule. Biograafia ESBL-is Erlend Teemägi. "Spordimehe saatus". Tallinn 1973, lk 7–51 "Spordi kuulsuseks 2" (koostanud Paavo Kivine). Tallinn 1979, lk 49–83 "Eesti kergejõustiku kolmveerandsada" (koostanud Ülo Tuulik). Tallinn 1984, lk 99–103 Erlend Teemägi. "Eesti kümnevõistlus läbi aegade". Tallinn 2003, lk 49–54, 154–159, 178–179 Jaan Jürine. "Auna-Kutt: katse piiluda medalimehe pildi taha". Eesti Päevaleht, 26. november 2007 "Eesti kergejõustiku kullakamber" (koostanud Deivil Tserp). Tallinn 2010, lk 118–125 Valeri Maksimov. "Rein Aun. Kuuekümnendate kuningas". Tallinn 2015 [Haud Tallinna Liiva kalmistul]
Pangajärv

Pangajärv (ka Väike Kõverjärv) on järv Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Illuste soos. Järv kuulub Nehatu looduskaitseala Nehatu piiranguvööndisse. Nehatu soo laugas Eesti looduse infosüsteemis
Vennad Collyerid

Vennad Collyerid (Homer Lusk Collyer (6. november 1881 – 21. märts 1947) ja Langley Collyer (3. oktoober 1885 – märts 1947)) olid USA sundkogujad.
Pikane järv

Pikane järv (ka Pikkane järv, Pikkana järv, Tuksi järv, Peraküla järv, Soonde järv) on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Spithami külas. Järv jääb Nõva maastikukaitsealale Vananõmme sihtkaitsevööndisse. Järve kaldajoone pikkus on 2101 m. Järve valgala on 31,9 km² ja veevahetus toimub 45 korda aastas. Järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m. Järve keskkonnaregistri kood on VEE2019500. Pikane järv keskkonnaportaalis
Priguldi paisjärv

Priguldi paisjärv on järv Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Nigula ja Pälli külas. Priguldi paisjärve valgala pindala on 93,3 km², järve kaldajoone pikkus on 1235 m. Priguldi paisjärv on avalik veekogu. Priguldi paisjärve keskkonnaregistri kood on VEE2077610. Eesti järvede loend Priguldi paisjärv Keskkonnaregistri lehel
Oalaadsed

Oalaadsed (Fabales) on õistaimede selts kaheiduleheliste klassist. APG III süsteemi (2009) järgi kuulub seltsi 4 sugukonda: Fabaceae – liblikõielised Polygalaceae – vahulillelised Quillajaceae Surianaceae
Pumbuta järv

Pumbuta järv (ka Väike järv) on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Spithami külas. Järve kaldajoone pikkus on 517 m. Järv jääb Nõva maastikukaitsealale Vananõmme sihtkaitsevööndisse. Pumbuta järv on Allikajärve (100 m idas) endine osa ja nüüdki suurvee ajal viimasega ühenduses. Järve punakaspruun vesi on väga hea läbipaistvusega. Järvest umbes 200 m edelasse jääb Pikane järv. Pumbuta järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Pumbuta järve keskkonnaregistri kood on VEE2019400. Pumbuta järv keskkonnaportaalis Pumbuta järv veebiportaalis eestigiid.ee
Väike järv

Väike järv võib tähendada mitut asja: Pumbuta järv "Väike järv", Liisi Koiksoni stuudioalbum aastast 2005 "Väike järv", Liisi Koiksoni kontsertalbum aastast 2006 Väikejärv
Homer Lusk Collyer

Homer Lusk Collyer (6. november 1881 – 21. märts 1947) oli USA sundkoguja. Tema vend oli Langley Collyer. Vennad Collyerid
Langley Collyer

Langley Collyer (3. oktoober 1885 – märts 1947) oli USA sundkoguja. Ta õppis noorena Columbia ülikoolis ja mängis klaverit. Tema vend oli Homer Lusk Collyer. Vennad Collyerid
Paolo Bettini

Paolo Bettini (sündinud 1. aprillil 1974 Itaalias Cecinas) on itaalia jalgrattasportlane. Ta võitis 2004. aasta suveolümpiamängudel meeste grupisõidu. Teda peetakse üheks oma põlvkonna paremaks ühepäevasõitjaks. Tema hüüdnimi on il grillo 'rohutirts', sest ta teeb suurest grupist ootamatuid spurte. Harrastusjalgratturina sai ta väärtuslikke nõuandeid Gianni Bugnolt, keda ta tänini imetleb. Alates 1997. aastast on ta elukutseline sportlane. Algul oli ta abiliseks Michele Bartolile, oma itaallasest meeskonnakaaslasele Mapeis. Aastal 2000 võitis ta raske ühepäevasõidu Ardennides (Liège-Bastogne-Liège; ta kordas seda võitu 2002. aastal) ning on sest ajast oma meeskonna kapten. Järgnenud aastatel oli ta rasketel ühepäevasõitudel peaaegu võitmatu, sest oma äärmise plahvatuslikkuse tõttu pani ta end maksma nii tõusudel kui ka väikeste gruppide sprintidel. 2000. aasta suveolümpiamängudel sai ta 9. koha ja 2001. aasta maailmameistrivõistlustel Lissabonis võitis hõbemedali. 2002 ja 2003 võitis ta maailma karika. 2003 võitis ta kokku kolm maailma karikasarja etappi ("Tour Méditerranée", "Hew Cyclassics Hamburg" ja "Clásica San Sebastián"), samuti Milano–Sanremo. Tour de France'il võitis ta 2000. aastal 9. etapi. 2001. aastal võitis ta maailma karikasarja etapi "Meisterschaft Zürich". Ta võistleb Belgia meeskonnas Quick Step-Davitamon ning tema treenerid on Patrick Lefevre ja Serge Parsani. Temast kümme aastat vanem vend Sauro Bettini oli samuti jalgrattasportlane (hukkus 2006. aastal autoõnnetuses). Tema abikaasa on Monica ja neil on tütar Veronica, kes sündis mõni päev pärast isa võistlemist 2000. aasta olümpiamängudel. Sportlase koduleht inglise ja itaalia keeles Fännide koduleht itaalia keeles
Kahe ülemriigi süsteem

Kahe ülemriigi süsteem oli kõrgeimal tasemel eluslooduse klassifikatsioon enne kolme domeeni süsteemi kasutuselevõttu 1990. aastal. Taksonoomias võeti kahe ülemriigi süsteem kasutusele 1937. aastal, kui Edouard Chatton jagas eluslooduse kaheks : prokarüootideks ja eukarüootideks. Kui 70.-ndate lõpus avastas Carl Woese arhed, jagati elusloodus 6 riigiks: loomad, taimed, seened, protistid (=Eukarüoodid), arhed, bakterid (=Prokarüoodid) 1990. aastal võttis Woese kasutusele domeeni mõiste ja jagas eluslooduse kolme domeeni: Eukarüoodid Bakterid Arhed Kolme domeeni süsteemi kriitikud Ernst Mayr ja Thomas Cavalier-Smith jagaks eluslooduse uuesti kaheks: prokarüoodid eukarüoodid Cavalier-Smith väidab , et eukarüoodid ja arhed (klaad Neomura) pärinevad bakterite rühmast kiirikulised (hõimkonnast Actinobacteria). Seega bakterite domeen on parafüleetiline rühm. Eukarüoodid ja arhed moodustavad bakterite fülogeneesis ühe haru. Cavalier-Smith, T. 2003. The excavate protozoan phyla Metamonada Grassé emend. (Anaeromonadea, Parabasalia, Carpediemonas, Eopharyngia) and Loukozoa emend. (Jakobea, Malawimonas): their evolutionary affinities and new higher taxa. International Journal of Systematic and Evolutionary Microbiology 53: 1741–1758. pdf Cavalier-Smith, T. 2002b. The phagotrophic origin of eukaryotes and phylogenetic classification of Protozoa. International Journal of Systematic and Evolutionary Microbiology 52: 297-354. pdf[alaline kõdulink] E. Haeckel (1866). Generelle Morphologie der Organismen. Reimer, Berlin. E. Chatton (1937). Titres et travaux scientifiques. Sette, Sottano, Italy. H. F. Copeland (1956). The Classification of Lower Organisms. Palo Alto: Pacific Books. R. H. Whittaker (1969). "New concepts of kingdoms of organisms". Science 163: 150–160. C. R. Woese, W. E. Balch, L. J. Magrum, G. E. Fox and R. S. Wolfe (1977). "An ancient divergence among the bacteria". Journal of Molecular Evolution 9: 305–311. Carl R. Woese, Otto Kandler, Mark L. Wheelis: "Towards a Natural System of Organisms: Proposal for the domains Archaea, Bacteria, and Eucarya", doi:10.1073/pnas.87.12.4576 Kolme riigi süsteem – loomad, taimed, mineraalid Kahe riigi süsteem – taimestik (floora) ja loomastik (fauna) 1735. aastal ilmunud Carl von Linné teoses "Systema Naturae" esitas ta tabeli kujul – taimede, loomade ja mineraalide süsteem. Biota ülemriigi nimetuse Acytota võttis kasutusele Jeffrey 1971. aastal, mida kasutatakse viiruste sünonüümina.
Sérgio Paulinho

Sérgio Miguel Moreira Paulinho [s'eržiu paul'inju] (sündinud 26. märtsil 1980) on portugali jalgrattasportlane. Ta võitis 2004. aasta suveolümpiamängudel meeste grupisõidus hõbemedali. Ta oli elukutseline jalgrattur 2002. aastast kuni 2021. aastani. Tema esimesed profimeeskonnad olid ASC-Vila do Conde ja L.A. Pecol. 2004. ja 2008. aastatel tuli ta Portugali meistriks eraldistardiga sõidus. Samal aastal võitis ta Portugali tuuril (Volta a Portugal) kaks etappi. Sérgio Paulinho – ProCyclingStats
Mudajärv

Mudajärv on mitme Eesti järve nimi: Aheru Mudajärv, järv Valga maakonnas Taheva vallas Kautla Mudajärv, järv Harju maakonnas Kose vallas Koorküla Mudajärv, järv Valga maakonnas Tõrva vallas Kurekivi Mudajärv, järv Võru maakonnas Võru vallas Metstoa Mudajärv, järv Harju maakonnas Kuusalu vallas Mudajärv, järv Valga maakonnas Valga vallas Mudajärv, järv Saare maakonnas Saaremaa vallas Nõmme Mudajärv, järv Viljandi maakonnas Viljandi vallas Paganamaa Mudajärv, järv Võru maakonnas Varstu vallas Plaani Mudajärv, järv Võru maakonnas Rõuge vallas Kiigamäe Mudajärv, järv Võru maakonnas Võru vallas Pundsu Mudajärv, järv Võru maakonnas Võru vallas
Pandivere veekaitseala

Pandivere veekaitseala (Pandivere Riiklik Veekaitseala) on 1988. aastal Pandivere kõrgustikul asuvate allikate, jõgede ja seal moodustuva põhjavee kaitseks asutatud veekaitseala. Pandivere veekaitsealal asuvad ulatuslikud karstialad, mida läbivad rikkevööndid. Veekaitseala pindala on 350 875 hektarit. Kaitsealal Pandivere kõrgustiku nõlvade allikatest saab alguse 11 jõge: Pärnu jõgi, Jägala jõgi, Ambla jõgi, Soodla jõgi, Valgejõgi, Selja jõgi, Sõmeru jõgi, Kunda jõgi, Avijõgi, Pedja jõgi, Põltsamaa jõgi. Piirkond on olnud intensiivse põllumajandusega ala. Selle tulemusel oli Pandivere veeseisund aastatel 1974–1985 muutunud kriitiliseks – võrreldes 1960. aastatega suurenes lämmastikuühendite sisaldus põhjavees üle kümne korra. Piirkonnas paiknes ka vett reostavaid militaarobjekte. Pandivere veekaitseala moodustamine oli üks osa fosforiidisõjast – kaitseala piirangute kaudu sai ära hoida ohtlikku ja mittemõistlikku fosforiidi kaevandamist. Aastail 1987–1999 koostati majandite ja seejärel valdade veekaitseskeemid. Pandivere veekaitseala kaitse-eeskiri koostati 1995–1999. Eesti Vabariigi Valitsuse määrusega (nr 124, 3. aprillist 2001) "Vesikondade ja alamvesikondade nimetamine" kehtestati Pandivere põhjavee alamvesikond, mis langeb kokku varem piiritletud Pandivere veekaitsealaga. Alates 1. juulist 2003 kehtib Pandivere ja Adavere-Põltsamaa nitraaditundliku ala kaitse-eeskiri (Vabariigi Valitsuse 21. jaanuari 2003 määrus nr 17). See kehtestab, et sellel alal: mineraalväetistega antav lämmastikukogus ei tohi olla aastas üle 120 kg/ha haritaval maal ning taliviljadele ja mitmeniitelistele rohumaadele korraga antav lämmastikukogus aastas üle 80 kg/ha; ei tohi pidada loomi üle 1 loomühiku haritava maa hektari kohta; ei tohi kasutada reoveesetet. Veekaitsealal asub mitu maastikukaitseala: Neeruti maastikukaitseala, Ebavere maastikukaitseala jt. Kink 1991: 70–71. Kink, Hella 1991. Pandivere veekaitseala. Rmt.: Puura, Väino; Kalm, Volli; Puura, Ivar (toim.), Eesti geoloogiline ehitus ja maavarad: Ekskursioonijuht. Tallinn: Eesti Geoloogia Selts, lk. 70–72.
Nelgilaadsed

Nelgilaadsed (Caryophyllales) on õistaimede selts kaheiduleheliste klassist. APG II süsteemi (2003) järgi kuulus seltsi 29 sugukonda rohkem kui 11 000 liigiga: Achatocarpaceae Aizoaceae – kivilehelised Amaranthaceae – rebasheinalised Ancistrocladaceae Asteropeiaceae Barbeuiaceae Basellaceae – basellalised Cactaceae – kaktuselised Caryophyllaceae – nelgilised Didiereaceae – didjeerialised Dioncophyllaceae Droseraceae – huulheinalised Drosophyllaceae Frankeniaceae Gisekiaceae Halophytaceae Molluginaceae Nepenthaceae – kanntaimelised Nyctaginaceae – imelillelised Physenaceae Phytolaccaceae – kermesmarjalised Plumbaginaceae – tinajuurelised Polygonaceae – tatralised Portulacaceae – portulakilised Rhabdodendraceae Sarcobataceae Simmondsiaceae Stegnospermataceae Tamaricaceae 2009 aastal avaldatud APG III süsteemi järgi on seltsis juba 34 sugukonda. Lisandusid: Anacampserotaceae – armulillelised Limeaceae Lophiocarpaceae Montiaceae – allikrohulised Talinaceae
New Yorgi Teaduste Akadeemia

New Yorgi Teaduste Akadeemia (inglise keeles New York Academy of Sciences) on teadlaste mitteriiklik organisatsioon USA-s, mille liikmeks võetakse kõiki teadlasi, aga ka üliõpilasi ja arste, kui nad tegelevad teadusega ja tasuvad teatud rahasumma. Asutatud aastal 1817. Üle 25 000 liikme 140 riigist. Akadeemia korraldab regulaarselt teaduskonverentse ja annab välja teadusajakirja Annals of the New York Academy of Sciences. Eestist on liikmete seas Jüri Engelbrecht, Arvi Freiberg, Katrin Gross-Paju, Vladimir Hižnjakov, Ain-Elmar Kaasik, Eedo Kann, Jüri Kann, Mati Karelson, Ago Künnap, Elmar Emil Leppik, Evald Ojaveer, Anto Raukas, Inna Rebane, Karl Rebane, Jüri Saarma, Aleksei Šerman, Peeter Tulviste, Anneli Uusküla, Mihkel Veiderma, Atko-Meeme Viru. New Yorgi Teaduste Akadeemia koduleht
Mati Kaal

Mati Kaal (sündinud 3. juunil 1946 Tallinnas) on eesti zooloog (terioloog) ja loomaökoloog, Tallinna Loomaaia endine direktor. Kasvas ja alustas kooliteed Saaremaal Pöide vallas Mui külas. Ta lõpetas 1964 Tallinna 2. Keskkooli ja 1969 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal. Aastast 1968 töötas ta Tallinna Loomaaias, 1975. aastast direktorina. Mati Kaal lahkus direktori ametist 1. juulil 2016 ja jäi pensionile. Ta on uurinud Eesti (suur)kiskjaid, nende bioloogiat ja ökoloogiat. Ta on loodusteaduste ja -kaitse propageerija, avaldanud arvukalt selleteemalisi populaarteaduslikke artikleid. Ta on 1991. aastal loodud Eestimaa Looduse Fondi asutajaliikmeid ja nõukogu liige. Aastast 1999 on ta eeskätt euroopa naaritsa kaitsele ja nende loomade Hiiu- ja Saaremaale taasasustamisega tegeleva sihtasutuse Lutreola nõukogu esimees. 1996 Tallinna teenetemärk 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk 2008 Tallinna raemedal 2009 Haabersti elutöö preemia 2009 Harjumaa teenetemärk 2014 Tallinna vapimärk 2016 Eerik Kumari looduskaitsepreemia 2020 Maailma Loomaaedade ja Akvaariumide Assotsiatsiooni (World Association of Zoos and Aquaria) auliige (pikaaegse pühendumuse ja panuse eest loomaaedade kogukonna arengusse). Mati Kaal on Aira Kaalu venna Ilmar Kaalu poeg. Mati Kaalu vend on poliitik Vambo Kaal, õde on kunstiajaloolane Ülle Kruus. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. veebruar 2012. Vaadatud 19. juunil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Tallinna loomaaia uue direktori konkurss kukkus läbi Äripäev, 15. august 2016 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Sina pead teadma!", Õpetajate leht, 9. detsember 2005 Heidit Kaio: Mati Kaal küsib 700 miljonit loomväärseteks tingimusteks, Eesti Ekspress, 25. oktoober 2007 Mati Kaal: "Loomad on inimeseloomast palju huvitavamad!", Trend24, 13. juuli 2008 Linn tunnustab Mati Kaalu pikaaegset tööd loomaaias, Kalev.ee, 21. oktoober 2008 Tallinna loomaaia direktor Mati Kaal pälvis 40 aasta pikkuse eduka töö eest pealinnalt raemedali - Postimees, 6. november 2008. Hetlin Villak. Mati Kaal saab Haabersti elutöö preemia EPL, 17. veebruar 2009
Väike-Toatse järv

Väike-Toatse järv (ka Tuatse Väikejärv, Väikejärv, Toatse järv) on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Perakülas. Järv jääb Nõva maastikukaitsealale Toatse piiranguvööndisse. Järve kaldajoone pikkus on 349 m. Järves on kaks saarekest. Järvest umbes 50 m lõunasse jääb Toatse järv. Väike-Toatse järv on tumedaveeline, pehmeveeline miksotroofne ehk pehmeveeline segatoiteline. Väike-Toatse järv on mitteavalik veekogu. Väike-Toatse järve keskkonnaregistri kood on VEE2019100. Väike-Toatse järv keskkonnaportaalis
Toatse järv

Toatse järv (ka Suur Toatse järv, Tuatse järv, Tantsu järv) on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Peraküla külas. Järve kaldajoone pikkus on 613 m. Järv jääb Nõva maastikukaitsealale Toatse piiranguvööndisse. Järvest umbes 50 m põhja poole jääb Väike-Toatse järv, umbes 400 m edela poole jääb Allikajärv, umbes 700 m kirde poole jääb Mustjärv. Toatse järv on kalgiveeline miksotroofne ehk kalgiveeline segatoiteline keskmise karedusega kihistumata veega järv. Toatse järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Toatse järve keskkonnaregistri kood on VEE2019200. Toatse järv keskkonnaportaalis
Minut (geomeetria)

Minut ehk nurgaminut ehk kaareminut on mittesüsteemne nurga- ja kaareühik. Tähis ′ (priim). Üks minut võrdub 60 sekundiga ehk 1/60 kraadiga ehk π/10800 radiaaniga. 1 ′ = 60 ″ = 1 60 ∘ = π 10800 rad . {\displaystyle 1'=60''={\frac {1}{60}}^{\circ }={\frac {\pi }{10800}}\;{\text{rad}}.} Minut (ajaühik) Meremiil Sekund (geomeetria)
Teorehe järv

Teorehe järv (ka Saastna järv) on rannajärv Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Saastna külas. Järv jääb Matsalu rahvuspargi alale Saastna sihtkaitsevööndisse. Järve kaldajoone pikkus on 653 m. Järvest ligi kilomeeter läände jääb Topi laht. Teorehe järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Teorehe järve keskkonnaregistri kood on VEE2051710. Teorehe järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 4. veebruaril 2015) Teorehe järv keskkonnaportaalis
Linda Poots

Linda Poots (25. märts 1929 Tartu – 10. juuli 2015) oli eesti zooloog (terioloog) ja ajakirjanik. Poots oli 1966. aastal loodud Eesti Looduskaitse Seltsi asutajaliikmeid. Õppis aastatel 1947–1949 Tartu Riiklikus Ülikoolis (matemaatika-loodusteaduskonnas) ja 1949–1952 Moskva Riiklikus Ülikoolis (bioloogia-mullateaduskonnas; lõpetas cum laude). Aastatel 1952–1957 töötas ta Eesti Põllumajandusakadeemia zooloogia ja entomoloogia kateedris assistendina. 1960–1984 oli Poots ajakirja Eesti Loodus peatoimetaja (1957–1960 vastutav sekretär, ajakirja toimetuskolleegiumi liige aastast 1958), 1984–1999 töötas Tartu Ülikooli Raamatukogus liigitajana. Oma teadustöös on Linda Poots uurinud valdavalt Eesti pisiimetajaid. Ta on avaldanud, tõlkinud ja toimetanud arvukalt populaarteaduslikke kirjutisi. 1966 Eesti NSV suur looduskaitsemärk 1985 Karl Ernst von Baeri medal Tema abikaasa oli Viktor Masing (1925–2001). Neil on poeg Matti Masing ja tütar Tiiu Masing-Märtson.
Sendri järv

Sendri järv ehk Sändorträske (ka Sendre järv, Sendeki järv) on järv Läänemaal Noarootsi vallas Höbringi külas. Järve kaldajoone pikkus on 416 m. Järv asub Leidissoo looduskaitsealal Sendrisoos. Sendri järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Sendri järve keskkonnaregistri kood on VEE2028100. Sendri järv keskkonnaportaalis
Röa mõis

Röa mõis (saksa keeles Röal) oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõisasüda Türi valda Järva maakonnas. Röa mõis rajati 17. sajandi algul. 1639. aastal oli see iseseisev mõis, 1696–1890 riigimõis. Mõis kuulus eri aegadel Budbergidele, Sternidele, Baranoffidele ja Girard de Soucantonitele. 1874. aastal omandas mõisa parun Ferdinand Stackelberg, kellele kuulus mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Mõisasüda jäi Stackelbergide valdusse kuni 1939. aastani. 1914. aastal kuulus mõisa koosseisu 851 ha mõisamaad, 15 lahustükki (808,4 ha), Palivere, Puramäe ja Röa küla. 1939. aastal asus endine mõisasüda Väätsa vallas. Mõisa ühekorruseline varaklassitsistlik poolkelpkatusega kivist peahoone valmis 1800. aasta paiku. 19. sajandi lõpus lisati tiibhoone. Härrastemaja ümbritses suur park, kus paiknesid ka kõrvalhooned. Peahoone põles 1980. aastatel ja muutus seejärel varemeiks. 2004. aastal läks mõisakompleks eravaldusse ja mõisahoonet on põhjalikult taastatud. Abihoonetest on säilinud ait ja ümberehitatud laut. Eesti mõisate loend Röa mõisast Eesti mõisaportaalis
Estonia järv

Estonia järv (ka Estonia paisjärv, Hundiaugu paisjärv) on järv Raplamaal Kehtna vallas. Estonia järv keskkonnaportaalis
Kurgolovo poolsaar

Kurgolovo poolsaar ehk Kurkola poolsaar (ka Pärnäspää poolsaar, Kurkula poolsaar; isuri keeles Kurgola, vene keeles Кургальский полуостров, Курголовский полуостров) on poolsaar Venemaa kirdeosas Vene-Eesti piiri lähedal Leningradi oblasti Kingissepa rajoonis ajaloolisel Ingeri- ja Vadjamaal (Kosemkina kihelkond). Läänest ümbritseb poolsaare rannikut Narva laht ja idast Lauga laht. Poolsaare keskosas asuvad kaks järve – lõunast põhja suunas Beloje järv ja Lipovskoje järv. Beloje järv on mageda veega, seda ühendab Lipovskoje järvega väike jõgi. Lipovskoje järves on siirdevesi, sest see on ühendatud Soome lahega, kust riimvesi voolab järve ja magevesi voolab järvest lahte. Kurgolovo poolsaar on kaetud metsaga ning seal on mitu küla, sealhulgas Kurgolovo, Lipovo, Bolšoje Kuzjomkino ja Maloje Kuzjomkino. Kogu poolsaar on looduskaitse all (Кургальский государственный природный комплексный заказник регионального значения) ning on ka rahvusvahelise tähtsusega Ramsari märgala. Kaitseala hõlmab ka rannikumerd ja Vene kaitsejõudude lennuväepolügooni. Kaitseala on loodud Soome lahe lõunaranniku kompleksseks kaitseks (sh metsad, rannikulähedased laiud, kalakoelmud, lindude pesapaigad ja rände peatuskohad) ning looma-, linnu-, kala- ja taimeliikide kaitseks. Kaitsealal on mitmete haruldaste looma- (viigerhüljes, hallhüljes), linnu- (merikotkas, kühmnokk-luik, ristpart, jõgi-ritsiklind jt) ja taimeliikide (karulauk, vesilobeelia jt) elu- ja kasvupaigad. Kaitsealal kehtivad hooajalised looduskaitselised liikumispiirangud. Paul Ariste. Vadja päevikud 1942-1980/ Eesti Kirjandusmuuseum. - Tartu, 2005. - (Litteraria. Eesti kultuuriloo allikmaterjale, vihik 22). - ISBN 9949-418-06-2 "Venemaa RAMSARI-alad" (inglise).[alaline kõdulink] "Особо охраняемые природные территории Ленинградской области. Protected areas of the Leningrad Region" (vene ja inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 13. märts 2008. Vaadatud 13. jaanuaril 2008. Красная книга природы Ленинградской области = Red Data Book of Nature of the Leningrad Region. Vol. 1. - St. Peterburg, 1999. - ISBN 5-87401-072-6 Полуостров Кургальский Финского залива Балтийского моря (vene keeles) Vadja aken: Kirikud ja kabelid