laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tarvanpää linnus

Tarvanpää linnus oli muinasaegne puitlinnus Rebala kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Rakveres Lääne-Viru maakonnas. Tarvanpää muinaslinnus asetses praeguse Rakvere ordulinnuse kohal, 25 meetri kõrgusel järskude nõlvadega vallseljakul. Linnamägi oli kaitstud kahekordse puitpalissaadiga ja rinnatisega. Muud muinaslinnusele iseloomulikud kaitseelemendid nagu vallid ja vallikraav on Rakvere ordulinnuse rajamise käigus hävinenud. Muinaslinnuse pindala on võrdväärne ordulinnuse omaga. Muinaslinnuse vanim seniteadaolev dateering ulatub 5.–6. sajandisse ja 12.–13. sajandisse. Tarvanpää muinaslinnus toimis Virumaa pealinnusena ning teetõkke linnusena Novgorodi vürstiriiki viiva tähtsa kaubatee ääres, võimaldas linnusest kontrollida kogu liiklust.[viide?] Tarvanpää (T(h)arwanpe ehk "tarva pea") linnust on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas, mille järgi paavsti legaat Modena Wilhelm külastas seda 1226. aastal. Hiljem rajati Tarvanpää linnuse kohale Rakvere ordulinnus. Rakvere ordulinnus Rakvere Vallimägi http://rakvere.kovtp.ee/ajalugu Evald Tõnisson, Jüri Selirand (1964). Nõukogude Eesti arheoloogide välitööd aastail 1958–1962. – TATÜ, 13: 3, 225–246. Evald Tõnisson. Linnamäed ja maalinnad. 1966, lk 14–16 Paul Alvre. Eesti ja liivi keeleaines Henriku Liivimaa kroonikas, III : Kohanimed. Keel ja Kirjandus, 1985, nr 2, lk 96–99 Henriku Liivimaa kroonika. Tõlkinud Richard Kleis, toimetanud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat, 1982. Peatükk XXIX 7, lk 262–263 Odette Kirss, Rakvere ajalugu: kõige vanemast ajast kuni 1944. aastani, Virumaa Muuseumid, 2003. Tarvanpää linnus kultuurimälestiste riiklikus registris
Hendrik Saar

Hendrik Saar (pseudonüüm Kivilombi Ints ja Sulgnokk; vkj 24. veebruar/8. märts 1893 Laatre vald Põhja-Ruhja kihelkond Volmari maakond – 1944 jäi teadmata kadunuks) oli eesti ajakirjanik, följetonist, näitekirjanik, ajaviitekirjanik ja kloun. Ta esines veel kupleelaulja ja estraadinäitlejana. Tõlkis operetitekste ja teatrinalju ning lavastas endakirjutatud näidendeid. 1919. aastal hakkas koos Goriga välja andma naljaajakirja Sipelgas. Oli Tallinnas veel mitme huumoriajalehe (Vana Meie Mats (1919), Meie Mats (1920–1921), Kodanik Mats (192?), Naljaleht (1929–1930) ja ajakirjade Kino-Film (1927–1928), ning Nauding (1931) toimetaja. Lisaks andis välja jätkuromaane "Tallinna saladused" (1926–1927) 6 numbrit (mis konfiskeeriti) ja jätkus alates 1927. aasta veebruarist pealkirjaga "Uued Tallinna saladused", mida ilmus 18 numbrit. Kuna Hendrik Saart ei võetud näitlejaks teistesse teatritesse, tegi ta oma miniatuurteatri Illusioon, parodeerimaks "tõelist kunsti". 1930. aastal oli tal kõrvalosatäitja roll filmis Kuldämblik, kus mängis pillimeest. Pärast Nõukogude–Saksa sõja puhkemist 1941. aastal avaldas ta ajalehes Sirp ja Vasar Adolf Hitleri kohta följetoni. Arvatavasti selle följetoni pärast arreteeriti ta 1942. aastal Saksa okupatsioonivõimude poolt. Viimati nähti teda 1944. aasta kevadsuvel vangide töökolonnis Tallinna tänavaid puhastamas. Nurjaläinud äpardus (1918) Käbid torbiku sees (1918) Punktimehed (Tallinn, 1918–1924) Ha-ha-ha! (Sipelgas, 1919) Kui kaks nii ühte nägu on... : naljamäng kahes vaatuses (Sipelgas, 1919) Otsekohesus (1921) Nõialind ja hea poiss Juku (1922) Riigivaras (1922) Imesõrmus ja vaene laps Anni (1922) Kolmikliit (Gori joonistused ja Hendrik Saare salmid, 1922) Ahvi tütar. Juhtumised maal ja üksikul saarekesel (1923) Paremad kupleed (Sipelgas, 1923) Kergats (1923) Elli langemine. Jutustus Tallinna elust (1923) Pöörang (1924) Abielumeeste kavalused (1924) Pleki-Karla kosjakäigud (operett, 1924) Kah kaarditark (1925) Kommunistid korteris (1925) Sangaste Juss (1925) Viina pärast (1925) Tallinna saladused (1.-6. number 1926 detsember - 1927 jaanuar, konfiskeeriti; 1927. aasta veebruaris hakkas ilmuma uue pealkirja all "Uued Tallinna saladused") Lõbunaisterahva romaan. Tallinna juhtumisi (1927) E. Roos – Jõulu-album 1927, Hendrik Saare salmid (1927) Pruut ja lehm (1933) Sulgnokk. "Misajast Hitler on hull?". Sirp ja Vasar nr 27, 24. juuli 1941. Lk 5 Hendrik Saare tütar oli balletitantsija Asta Saar (1920–2000), kes oli 1944–1964 Georg Otsa abikaasa. "Uued Tallinna saladused : romaan / Kivilombi Ints". ESTER. "Teatris kihab kabaree". Postimees. 4. november 2017. "Kuldämblik (1930)". Eesti Filmi Andmebaas. Sulgnokk. "Misajast Hitler on hull?". Sirp ja Vasar nr 27, 24. juuli 1941. Lk 5 "Antikvariaat.eu - Tallinna saladused". https://www.ester.ee/record=b1203821*est ERB. "Kolmikliit". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. aprill 2017. ERB. "Jõulu-album 1927". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. aprill 2017. In memoriam: Asta Ots, Eesti Päevaleht, 22. märts 2000 Martin Neithal. "Saar, Hendrik". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 497 Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK
Hans Pöögelmanni tänav

Hans Pöögelmanni tänav on mitme tänava endine nimi: Kadri tänav Kohtla-Järvel Ahtme linnaosas (1987–1993) Kaupmehe tänav Tallinnas (1959–1990) Hiie tänav Tartus (1965–1989)
IT Koolitus

IT Koolitus (ärinimi IT Koolituskeskuse OÜ) on info- ja kommunikatsioonitehnoloogia ning IT projektijuhtimise koolitusteenuse pakkuja Baltikumis. IT Koolitus on Eestis Microsoft Silver Learning Partner, EC-COUNCIL akrediteeritud koolituskeskus (ATC), ORACLE Silver Partner ning Eesti Töötukassa poolt kinnitatud koostööpartner. Eksamikeskuses pakutakse Prometric, Pearson VUE, EPSO, Kryterion ja ECDL (AO) sertifitseerimisteenuseid. IT Koolituse asutasid Henn Sarv ja IT Grupp AS (Jaak Ennuste isikus) 1995. aastal. 2006. aastal alustati laienemist Baltikumis, mille käigus liideti Leedus Protraining Academy UAB ning samal aastal asutati tütarettevõte Lätis (IT Protraining Latvija SIA). Samal perioodil laiendati oma tegevust Eestis äri- ja IT-konsultatsioonide valdkonnas koos Rootsi firmaga BiTA Holding AB (ITIL koolitused). 9. juulil 2011 omandas Elion Ettevõtted AS 100% IT Koolituskeskuse OÜ osakutest. Koduleht
The Ronettes

The Ronettes oli 1960. aastatel tegutsenud Ameerika Ühendriikide tüdrukuteansambel. Ansambli liikmed olid õed Estelle Bennett ja Veronica Bennett (Ronnie Spector) ning nende nõbu Nedra Talley. Bändi esialgne nimi oli The Darling Sisters, kuid kui 1963 hakati koostööd tegema muusikaprodutsent Phil Spectoriga, muudeti ka ansambli nimi. Sealtmaalt algas ka ansambli tähelend. Lood "Be My Baby", "Baby, I Love You", "(The Best Part of) Breakin' Up" ja "Walking in the Rain" tõusid edetabelis Billboard Hot 100 väga kõrgetele kohtadele. Ajakirja Rolling Stone 2004. aastal koostatud 500 kõigi aegade parima laulu edetabelis jõudis "Be My Baby" 22. kohale. Nende debüütalbum "Presenting the Fabulous Ronettes Featuring Veronica" jõudis Rolling Stone'i kõigi aegade 500 parema albumi loendis 427. kohale. Aastal 2007 lisati bänd Rock'n'rolli Kuulsuste Halli. "Presenting the Fabulous Ronettes Featuring Veronica" (1964) "My Darling Angel" (1961) "I Want a Boy" (1961) "Silhouettes" (1962) "I'm Gonna Quit While I'm Ahead" (1962) "The Memory" (1962) "Be My Baby" (1963) "Baby I Love You" (1963) "(The Best Part Of) Breakin' Up" (1964) "Do I Love You?" (1964) "(Walking) In The Rain" (1964) "Born To Be Together" (1965) "Is This What I Get For Loving You?" (1965) "He Did It" (1965) "I Can Hear Music" (1966) "You Came, You Saw, You Conquered!" (1969) "Go Out and Get It" (1973) "I Wish I Never Saw The Sunshine" (1974) "Paradise" (1976) Ansamblist lehel rockhall.com
Sibula epidermirakk

Sibula epidermirakk on tõenäoliselt hariliku sibula epidermis paiknev taimeraku tüüp, mille ülesandeks elaval sibulataimel on viiruste ja seente vastase kaitse tagamine. Epidermirakud paiknevad sibulavõrsel ühe kihina ja ei sisalda kloroplasti. Sibula epidermirakkudel on lipiidne kaksikkiht, rakumembraan, rakukest, endoplasmaatiline retiikulum, aktiinifilamendid, tsütoplasma, rakutuum, vakuool ja mitokondrid. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Onion epidermal cell seisuga 22.07.2015.
Urve-Anne Kade

Urve-Anne Kade (17. aprill 1943 Tartu – 7. juuli 2015) oli eesti kaubandustegelane. Kade lõpetas aastal 1976 Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna kaubandusökonoomika erialal. Ta läks Tartu kaubamajja tööle 1966. aastal müüjana, oli seal osakonnajuhataja, asedirektor ja ka direktori ülesannetes. 1985. aastal sai ta Tartu rajooni täitevkomitee esimehe asetäitjaks, plaanikomisjoni esimeheks ning jaanuaris 1990 kinnitati Tartu maavalitsuse maasekretäriks. Ta on olnud Tartu linnavalitsuse kaubandusosakonna juhataja. Ta on töötanud firmades Taurus, FETA, BROM, Tartu Viljasalv ja Tartu Veevärk. Oli Tartu linnavolikogu liige aastatel 1999–2009. Kade kuulus Reformierakonda. http://www.vvk.ee/varasemad/k05/kandidaadid/70.html
Bonnie Raitt

Bonnie Lynn Raitt (sündinud 8. novembril 1949) on USA bluusilaulja ja -kitarrist. Aastal 2022 pälvis ta Grammy elutööauhinna.
Indiana (laulja)

Lauren Henson (esinejanimega Indiana; sündinud 1987) on Suurbritannia laulja. Tema 2015. aasta debüütalbum "No Romeo" sisaldab Suurbritannia edetabelisse Top 20 kuulunud singlit "Solo Dancing" (2014). Ta on üles kasvanud Loughborough's.
Helen Sildna

Helen Sildna (sündinud 2. novembril 1978) on eesti kontserdikorraldaja. Ta on Tallinn Music Weeki peakorraldaja. 2012 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (muusikaettevõtluse edendamine ja silmapaistev korraldustegevus) 2014 Välisministeeriumi kultuuripreemia 2014 Tampere muusikaauhind 2015 aasta kodanik 2016 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2018 Tallinna teenetemärk Helen Sildna ema on ooperilaulja ja teatrinäitleja Kaja Sildna. Taavi Eilat. "Pealtnägija". Helen Sildna: Tallinn Music Week paisus kümne aastaga liiga suureks. Intervjuu. ERR Kultuur, 20.02.2019. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Stary Olsa

Stary Olsa (valgevene Стары Ольса) on Valgevene folk-ansambel. Ansambli eesmärk on võimaluse piires rekonstrueerida Leedu suurvürstiriigi aegne muusikatraditsioon. Ansamblile pani 1999. aastal alguse Źmicier Sasnoŭski, kes on ühtlasi ansambli vokalist. Ansambli nimi tuleneb Valgevene idaosas Mahiloŭ oblastis asuvast Olsa jõest. Stary Olsa on tuntud ka väljaspool Valgevenet ning esines 2014. aastal Klaaspärlimängu festivalil. "Kielich Koła" (2000) "Vir" (2001) "Verbum" (2002) "Šlach" (2003) "Ładździa rospačy" (2004) "Skarby litvinaŭ" (2004) "Siaredniaviečnaja dyskateka" (2005) "Hieraičny epas" (2006) "Drygula" (2009) "Liepšaje" (2009) "Santa Maria" (2013) "Kola rycerska" (2016) "Medieval Classic Rock" (2016) "Water, Hops and Malt" (2017) Źmicier Sasnoŭski (torupill, gusli, tromba marina, vokaal, rataslüüra) Illia Kublicki (lauto, tsitter) Alieś Čumakoŭ (vokaal, gusli, tsitter, rebekk, pommer) Maryja Šaryj (flööt, pommer) Siarhiej Tapčeŭski (trummid, löökpillid, tromba marina) Aliaksiej Vojciech (trummid, löökpillid) Kaciaryna Radziviłava Andrej Apanovič Aksana Kaścian Д.П. (2008). "«СТАРЫ ОЛЬСА»". Энцыклапедыя беларускай папулярнай музыкі (valgevene) (2000 экз ed.). Мінск: Зміцер Колас. уклад. Дз. Падбярэзскі і інш. Lk 283–284. ISBN 978-985-6783-42-8.{{cite book}}: CS1 hooldus: kuupäev ja aasta (link) Яковенко, Алена (27. aprill 2018). "Артисты за рубежом: советы бывалых" (vene). Belorusy i rynok. Originaali arhiivikoopia seisuga 10.04.2020. Vaadatud 9.04.2020. Ametlik veebileht
Jelgava Püha Siimeoni ja Püha Anna katedraal

Jelgava Püha Siimeoni ja Püha Anna katedraal (läti keeles Jelgavas Sv. Simeona un Sv. Annas pareizticīgo katedrāle) on õigeusu katedraal Lätis Jelgava linnas aadressil Akadēmijas ielā 12 / Raiņa iela 5. Katedraal kuulub Läti Õigeusu Kiriku Riia piiskopkonnale. Kirikutornis asub üheksa kella, kõige raskem neist kaalub 830 kg. Jelgavasse õigeusu kiriku rajamise nõude esitas Peeter I aastal 1711, mil Friedrich Wilhelm Kettler abiellus Anna Ivanovnaga. Algselt rajati kirik Jelgava lossi juurde, aga linna rajati Siimeonile ja prohvet Annale pühitsetud puidust kirik 1726. aastal. 1774. aastal andis Katariina II korralduse rajada Jelgavasse katedraal. Vana kiriku asemele hakati rajama barokkstiilis hoonet 1774. aastal, aga pühitseti katedraal 1980. aastal. Kirik oli ühe altariga, selle juures asus ühekorruseline kupliga kaetud kellatorn. Üks kuppel oli ka kirikul. Puidust ikonostaas toodi sinna vanast lossi juures asunud kirikust. Ametlikult sai sellest kirikust katedraal alles 1850. aastal. Kirik tegutses 12. veebruarini 1890. Selleks ajaks oli linna rahvaarv nii suureks kasvanud, et sealsed ruumid jäid kitsaks. Ka oli selle sisustus mitmete tulekahjude läbi kannatada saanud. Aastail 1890–1892 ehitati vana hoone kardinaalselt ümber; suurema osa selleks vaja minevast rahast annetas Aleksander III (30 000 rubla), 12 000 rubla annetas Sinod ja 8000 rubla annetasid kohalikud elanikud. Barokkstiilis hoonest säilis vaid vundament ja altari ümbruses asunud osa. Uue ehitise projekti autor oli Nikolai Tšagin. Vana hoone kohal asub uue hoone tamburiga kuppel. Ehitus algas 3. juunil 1890. Katedraali pühitses 14. novembril 1892 Riia ja Miitavi piiskop Arseni. Aastail 1936–1943 oli kirik Jelgava vikaarpiiskopkonna katedraaliks. Katedraal sai Teise maailmasõja lahingutes kannatada. Pärast sõda rekvireerisid Nõukogude võimud kiriku ja kandsid hoone kultuurimälestiste nimekirja; hoone võeti kasutusele kemikaalide laona. Hoone taastamist juhtis arhitekt Vladimir Šervinski, aga tööd katkestas tema arreteerimine 1951. aastal. Läti taasiseseisvumisel tagastati kirik kogudusele. See taastati aastatel 1993–2003. http://visit.jelgava.lv/apskates-objekti/baznicas-un-klosteri/item/91-sv-simeona-un-sv-annas-pareizticigo-katedrale http://www.pravenc.ru/text/189675.html Katedraali koduleht
Illuminaator

Illuminaator on veesõiduki või õhusõiduki ruumi (kajuti) vee- ja õhukindlalt suletav ümmarguse kujuga aken. Ümmargune kuju tagab illuminaatorile parima vastupidavuse. Paljud traditsioonilised illuminaatorid on õhutuseks avatavad ja ühtlasi suletava läbipaistmatu kattega. Sõidu ajal ja ka kajuti elaniku äraolekul peavad laevakeres olevad illuminaatorid olema üldjuhul veekindlalt suletud.
Kuno Plaan

Kuno Plaan (1. detsember 1930 Jaagu talu, Müüsleri, Esna vald, Peetri kihelkond, Järvamaa – 21. juuli 2015) oli eesti kondiiter. Kuno Plaan töötas alates 1948. aastast kondiitriõpilase ja kondiitrina kohvikus Tallinn. Pärast Viru hotelli valmimist 1972. aastal juhtis ta sealset kondiitritsehhi. Kas 1995. või 1997. aastal lõi ta oma ettevõtte Kuno Plaan & Kondiitrid. Pärast tema surma 2015. aastal jätkab ettevõtte tegevust tema poeg teisest abielust Kuno Plaan noorem. 1970 Eesti NSV teeneline kaubandustöötaja OÜ Kuno Plaan & Kondiitrid. Koduleht Inforegister. Vaadatud 21. august 2024 Valve Raudnask. "Kuno Plaan ja Viru kringel". Tammerraamat. 2013, ISBN 9789949482849 Kuno Plaan ja kuulsad Viru hotelli kohviku kringlid. Elukiri, jaanuar 2015 Katharina Toomemets. ""Kuno Plaan ütles, et inimesi ega tainast ei tohi liialt tülitada. Lahkus legendaarne Viru kondiiter". Õhtuleht, 23. juuli 2015 Haud Tallinna Metsakalmistul
Lihunik

Lihunik on elukutse. Lihuniku tööks on tappa koduloomi, nülgida neilt nahk ja tükeldada keha. Sageli ka kaubelda liha ja lihasaadustega. Keskajal moodustasid lihunikud eraldi tsunfte.
Mehmet Şimşek

Mehmet Şimşek (sündinud 1. jaanuaril 1967 Gercüşis Batmani provintsis Türgis) on kurdi päritolu Türgi poliitik. Ta oli alates 1. maist 2009 kuni 24. novembrini 2015 Türgi rahandusminister. 24. novembrist 2015 kuni 9. juulini 2018 oli ta Türgi asepeaminister. Ta lõpetas aastal 1988 Ankara Ülikooli majandusteaduse bakalaureuse astmega. Aastal 1990 sai ta stipendiumi Inglismaal õppimiseks ja ta kaitses aastal 1993 Exeteri ülikoolis majandusteaduse magistri väitekirja. Seejärel töötas ta mitmes panganduskontsernis: UBS-is, Deutsche Bankis ja Merrill Lynchis. 2007. aasta Türgi parlamendivalimistel kandideeris ta Õigluse ja Arengu Partei nimekirjas Türgi Suure Rahvuskogu ridadesse. Ta oli aastatel 2007–2009 Türgi riigiminister. 1. maist 2009 kuni 24. novembrini 2015 oli ta Türgi rahandusminister. 24. novembrist 2015 kuni 9. juulini 2018 oli ta Türgi asepeaminister. Ta on teist korda abielus, tema abikaasa Esra Kara on arhitekt. Tal on nii Türgi kui ka Suurbritannia kodakondsus.
Sibulakasvatus

Sibulakasvatuse all peetakse silmas põllumajanduses ja väikekasvatajate aiamaadel sesoonselt läbiviidavaid agrotehnilisi võtteid ja selleks vajalike põllumajandusseadmete (olemasolul) ja -hoonete ning tööjõu ja vajaliku oskusteabe kogumit ja rakendamist, mille eesmärgiks on hariliku sibula kui köögiviljana kasvatatava kultuurtaime paljundamisele ja viljakusele kaasa aitamine nii sibulapõlluks töödeldud mullapinnal, kasvuhoonetes, kui kodusel aiamaal ning tema saaduste paljudele inimestele kättesaadavaks tegemine. Sibulat on kultiveeritud rohkem kui 5000 aastat. Osadest seemnesortidest saadakse sobivate kliima- ja kasvutingimuste korral söögisibul, teistest esimese aasta sügise hakul aga tippsibul (nii sordiaretuse kui põllumajanduse tarbeks). Paljundusmaterjaliks sibulakasvatuses on kas sibulaseemned, sibulaistikud või tippsibulad. Aastane sibulasaak maailmas on ligi 45 miljonit tonni, see tõstab sibula tomati kõrval majanduslikult üsna tähtsaks köögiviljakultuuriks. 2009. aastal toodeti maailmas 72,31 miljonit tonni sibulaid ning sibulakasvatuse alla jäävate põldude kogupindala oli 3,69 miljonit hektarit. Viimase 40 aastaga on toodangu maht tõusnud natuke üle nelja korra.  Pikemalt artiklis Eesti sibulakasvatus ""Food and Agriculture Organization of the United Nations"". faostat.fao.org (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 7.04.2012. Vaadatud 23.12.2010. Agrotehnika George E. Boyhan, W. Terry Kelley, 2007 Onion Production Guide (B 1198-2) Sõnnik: Jongtae Lee, Evaluation of Composted Cattle Manure Rate on Bulb Onion Grown with Reduced Rates of Chemical Fertilizer, HortTechnology, detsember 2012, 22. väljaanne, nr 6, 798-803
Kaive tamm

Kaive tamm on nii Läti kui ka kõigi Baltimaade kõige jämedam tamm. Selle ümbermõõt on 10,2 meetrit ja kõrgus on 18 meetrit. Kuigi Kaive tamme täpne vanus ei ole teada, on puu vanuseks pakutud 800–1000 aastat. Põlispuude asjatundja Guntis Eniņši hinnangul on varem Kaive mõisa juures kasvanud tamm siiski 400 aastat vana. Kaive tamm asub Lätis, Tukumsi piirkonna Sēme vallas Kaives ning selle koordinaadid on 57° 3′ 52″ N, 23° 1′ 32″ E . Kaive tamm on põlispuuna looduskaitse all ja hiiepuuna kohaliku kaitse all olev muinsusmälestis. Stelmužė tamm – Baltikumi vanim tamm Kaive oak.[alaline kõdulink] Latvian Nature Monuments. Outstanding trees in Latvia "Kaives Old Oak". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. veebruar 2014. Vaadatud 23. juulil 2015. Guntis Eniņš. 100 dižākie un svētākie. Rīga : Lauku Avīze, 2008. 134.—137. lk. ISBN 9789984827155. Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. juuli 2020. Vaadatud 24. juulil 2020. Latvian Nature Monuments – Kaive oak Latvian Nature Monuments – Outstanding trees in Latvia Latvia Travel – Kaives Old Oak
Mardus (laev 1911)

Mardus oli Eesti merejõudude sõjalaev 1918-1938. Laev ehitati 1911. aastal kas Göteborgis või Helsingis Riia linna tarbeks ja sai nimeks N. Sõja ajal mobiliseeriti Mardus mereväe teenistusse ja uppus võimuvahetuste käigus lõpuks Pärnu sadamas. 1918. aasta lõpul tõsteti laev üles ja võeti Eesti merejõududesse, kus teenis kuni 1938. aastani suurtükipaadi, miinitraaleri ja vahilaevana. Seejärel arvati reservi. Pärast Eesti okupeerimist mobiliseeriti Mardus eeldatavalt Punalaevastiku koosseisu puksiirina. 27. augustil 1941, päev enne sakslaste sisenemist Tallinna, uppus või uputati tugeva plahvatuse tulemusena Miinisadamas sadamavärava tõkestamise ajal. Pikkus: 27,5 m Laius: 6 m Süvis: 2,1 m Veeväljasurve: 150 t Jõuseade: aurumasin 260 hj Söevaru: 15 t Sõidukaugus: 500 meremiili Kiirus: 11 sõlme Relvastus: üks 75 mm kahur, kaks kuulipildujat Meeskond: 14 inimest, sh 3 ohvitseri www.raudtee.eu: Mardus Naissaare sadamas
Helly Luv

Helly Luv (kodanikunimega Helan Abdulla; sündinud 16. novembril 1988 Urmias Lääne-Aserbaidžaanis Iraanis) on kurdi rahvusest laulja, tantsija, näitleja ja modell. Ta sündis aastal 1988 Urmias Lääne-Aserbaidžaanis Iraanis. Õige pea pärast sündimist põgenesid tema vanemad Iraanist Türki. Mõne aja pärast sai perekond varjupaiga Soomes Lahtis (nende perekond oli üks esimesi kurdi põgenikke, kes sai Soomes poliitilise varjupaiga). Soomes elas ta 18. eluaastani.
Mardus (täpsustus)

Mardus on mütoloogiline tegelane. Tema järgi on nimetatud: Mardus, aastal 1911 valminud sõjalaev Mardus, aastal 1959 valminud sõjalaev Mardus, ajakiri
Metternich

Metternich võib tähendada mitut isikut või kohta: Lothar von Metternich (1551–1623) oli Trieri peapiiskop ja kuurvürst Lothar Friedrich von Metternich Burscheid oli Mainzi peapiiskop Karl Heinrich von Metternich-Winneburg oli Mainzi peapiiskop Franz Arnold Wolff-Metternich zur Gracht oli Münsteri ja Paderborni vürstpiiskop Wolf von Metternich (suri 1731) oli diplomaat, kirjanik ja alkeemik Franz Georg Karl von Metternich (1746–1818) oli saksa poliitik Klemens Wenzel Lothar von Metternich (1773–1859) oli Austria poliitik ja kantsler Pauline Metternich-Sándor (1836–1921) oli eelmise lapselaps ja kirjandustegelane Viinis Josef Metternich (1915–2005) oli ooperilaulja Koblenz-Metternich on Koblenzi linnaosa Metternich on ka Münstermaifeldi linnaosa Metternichi-nimeline on ka koht Weilerswistis
Eduard Salumäe

Eduard Salumäe (kuni 1939 Näkk; 28. september 1919 Tähtvere vald, Nõo kihelkond, Tartumaa – 13. juuni 1985 Tapa, Rakvere rajoon) oli Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku vaimulik ja soomepoiss. Ta õppis Tartu Poeglaste Gümnaasiumis, Tartu Kõrgemas Muusikakoolis ja Usuteaduse Instituudis. Ta oli aastast 1942 Tartu Pauluse koguduse organist ja koorijuht. Ordineeriti aseõpetajaks 14. detsembril 1949, õpetaja õigused sai 9. aprillil 1970 pärast Usuteaduse Instituudi lõpetamist. 2. novembrist 1943 oli ta Soome sõjaväes. Ta oli väljaõppel Porokyläs, Taavettis ja Jalkalas. Ta osales 200. jalaväerügemendi koosseisus tõrjelahinguis Karjala kannasel, Viiburi lahel ja Vuoksil. Eestisse tuli ta tagasi 19. augustil 1944. Ta oli aastatel 1945–1949 Paistu koguduse jutlustaja, 1949–1950 oli ta sama koguduse õpetaja. Aastatel 1950–1952 oli ta Alatskivi ja Kodavere koguduse õpetaja, 1952–1953 Tarvastu Peetri koguduse õpetaja. Aastatel 1953–1985 oli ta Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, lisaks hooldas ta Leesi Katariina kogudust, 1973–1985 Loksa Püha Neitsi Maarja kogudust ja 1984–1985 Tapa Jakobi kogudust. Eduard Salumäe suri Tapal, valmistudes jumalateenistuseks Tapa Jakobi kirikus. Tema poeg Jaak Salumäe oli Kuressaare ja Kaarma koguduse, Viljandi Pauluse koguduse ning Tallinna Püha Neitsi Maarja Piiskoplik Toomkoguduse õpetaja; poeg Tiit Salumäe on olnud Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja ja piiskop; poeg Mart Salumäe oli Püha, Muhu ja Mustjala Anna koguduse õpetaja, hiljem Viljandi Pauluse koguduse ja Toronto Peetri koguduse õpetaja. Väimees Endel Kuulpak oli Nissi Maarja koguduse ja Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, väimees Sulev Mäeväli on arhitektuuriajaloolane. Tütrepoeg Peeter Paenurm oli Ridala koguduse ja Tartu Maarja koguduse õpetaja ning on praegu Eesti Kaitseväe kaplan, tütrepoeg Toomas Mäeväli on orelimeister, pojapoeg Erik Salumäe (Jaagu poeg) on jurist ja poliitik. http://tallinncity.postimees.ee/1581585/orelimeister-muretseb-lohkiste-kirikukellade-parast Soomepoiste elulood. Soome sõjaväes II maailmasõja aastatel teeninud eestlased ja Eesti vabatahtlikud. Koostanud Peep Pillak ja Heini Vilbiks, konsultant Vello Salo. Eessõnad: Toomas Hendrik Ilves, Sauli Niinistö. Grenader. Tallinn 2015 Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetajad (Laurentsiuse Seltsi kodulehel) Haud Tartu Maarja kalmistul