laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rio Grande do Norte osariigi lipp

Rio Grande do Norte osariigi lipp on Brasiilia Rio Grande do Norte osariigi lipp. Lipp on horisontaalseks jaotatud kaheks: ülemine väli on roheline ja alumine valge. Lipu keskel on osariigi vapi kujutis. Lipu küljepikkuste suhe on 2:3. Lipu kujundas Luís da Câmara Cascudo. Lipp võeti kasutusele 3. detsembril 1957.
1851. aasta maailmanäitus

1851. aasta maailmanäitus, ka kõikide rahvaste tööstusnäitus (inglise keeles Great Exhibition), mõnikord nimetatud ka Kristallpalee näituseks, oli esimene maailmanäitus, mis toimus Londonis Hyde Parkis 1. maist kuni 15. oktoobrini 1851. Maailmanäitus sai avalöögiks järgmistele kultuuri- ja tööstusteemalistele maailmanäitustele, mis võitsid 19. sajandil suure populaarsuse. Maailmanäitus korraldati Henry Cole'i ja kuninganna Victoria abikaasa prints Alberti eestvedamisel. Näitust külastas arvukalt oma aja nimekaid persoone, sealhulgas loodusteadlane Charles Darwin, leiutaja ja ärimees Samuel Colt, kuningliku Orleansi perekonna liikmed ning kirjanikud Charlotte Brontë, Charles Dickens, Lewis Carroll, George Eliot ja luuletaja lord Alfred Tennyson. Näitus avati kõigile ühiskonnaklassidele, mis tõi kaasa kõrgklassi protesti. Prints Albert jäi oma arvamusele kindlaks. Siiski seati algne piletihind kõrgeks – esimesel kahel päeval maksis päevapilet 1 naela, edasi kuni 22. maini 5 šillingit, sealt edasi juba 1 šilling, välja arvatud reeded – kui pilet maksis kaks šillingit ja kuus penni, ning laupäeva piletihind jäi 5 šillingi peale. Maailmanäitused Auerbach, Jeffrey A. The Great Exhibition of 1851: A Nation on Display, Yale University Press, 1999. Gibbs-Smith, Charles Harvard. The Great Exhibition of 1851, London: HMSO. First edition 1951, second edition 1981. Greenhalgh, Paul. Ephemeral Vistas: The Expositions Universelles, Great Exhibitions and World's Fairs, 1851–1939, Manchester University Press, 1988. Leapman, Michael. The World for a Shilling: How the Great Exhibition of 1851 Shaped a Nation, Headline Books, 2001. Dickinson's Comprehensive Pictures of the Great Exhibition of 1851, Dickinson Brothers, London, 1854. 1851 map Map of London showing the site of the Great Exhibition in Hyde Park. MAPCO "Memorials of the Great Exhibition" (cartoon) Cartoon series from Punch Magazine Charlotte Bronte's account of a visit to the Great Exhibition mytimemachine.co.uk "Great Exhibition of 1851 and its legacy". Architecture and history. Royal Institute of British Architects. Vaadatud 14. detsember 2010. Great Exhibition Collection in the National Art Library Victoria and Albert Museum "In Our Time" BBC radio programme discussing the Great Exhibition and its impact. Originally broadcast 27 Apr 2006 Royal Engineers Museum Royal Engineers and the Great Exhibition "Watercolours of the Great Exhibition". Paintings and Drawings. Victoria and Albert Museum. Vaadatud 13.11.2007.
Rio Grande do Suli osariigi lipp

Rio Grande do Suli osariigi lipp on Brasiilia osariigi Rio Grande do Suli lipp.
Ecuadori vapp

Ecuadori vapp (hispaania Escudo de armas del Ecuador) on Ecuadori riigivapp. Vapp võeti oma praegusel kujul kasutusele 1900. aastal. Praegune vapikujundus põhineb 1845. aastast pärineval vapil. Vapikilbi keskel on Ecuadori kõrgeim mägi Chimborazo. Ecuadori lipp
Rondônia osariigi lipp

Rondônia osariigi lipp on Brasiilia Rondônia osariigi lipp. Lipu kujundas Silvio Carvalho Feitosa ning see võeti kasutusele 22. detsembril 1981. Lipul on esindatud kõik Brasiilia lipu värvid. Lipu keskel on valge täht, mis sümboliseerib Brasiilia kohal sinisesse taevasse tõusvat uut osariiki.
Roraima osariigi lipp

Roraima osariigi lipp on Brasiilia Roraima osariigi lipp. Lipp on diagonaalselt jaotatud kolmeks laiuks: vasakul ülal sinine (sümboliseerib osariigi puhast õhku ja taevast), keskel valge (sümboliseerib rahu) ja paremal all roheline (metsad ja väljad). Lipu keskel on kuldne viieharuline täht tähistab osariiki kui tähte Brasiilia lipul ja sümboliseerib osariigi maavarasid. Lipu allosas olev horisontaalne punane joon sümboliseerib ekvaatorit, mis osariiki läbib. Lipu kujundas kunstnik Mário Barreto ja see võeti kasutusele 14. juunil 1996.
Sergipe osariigi lipp

Sergipe osariigi lipp on Brasiilia Sergipe osariigi lipp. Lipul on vaheldumisi kaks rohelist ja kaks kollast horisontaalset laia triipu, mis sümboliseerivad osariigi kuulumist Brasiiliasse. Lipu vasakus ülanurgas on sinisel taustal viis valget tähte, mis sümboliseerivad osariigi viit jõge (Serjipe, Vaza-Barris, São Francisco, Poxim ja Cotinguiba).
Tocantinsi osariigi lipp

Tocantinsi osariigi lipp on Brasiilia osariigi Tocantinsi lipp. Lipp on ametlikult kinnitatud 17. novembril 1989. Kangas on jagatud diagonaalselt kolmeks väljaks, vardapoolne ülemine väli on sinine, keskmine valge ja lehvipoolne alumine kollane. Valge välja keskel on kollane päike 16 lühikese ja 8 pika kiirega. Lipu proportsioonid on 7:10 (14:20). Kolmnurksete väljade (sinine ja kollane) külgede pikkus on 13 ja kõrgus 9,1 ühikut, päikese raadius pikemal kiirel on 4 ja lühemal 2,3 ühikut. Tocantinsi osariigi lipp andmebaasis Flags of the World (inglise keeles)
Herbert Tomberg

Herbert Tomberg (ka Herbert Thomberg; 1. veebruar 1906 Jõelähtme – 31. detsember 1956 Burladingen) oli eesti-baltisaksa päritolu eesti arst. Ta lõpetas aastal 1924 Tallinna toomkooli ja astus samal aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1930 arsti astme väärilisena. Ta registreeriti kutseõigusliku arstina mais 1930 Tallinnas, kus ta töötas aastani 1933 Diakonisside Asutise haiglas assistendina, mil ta asus Türile ja töötas seal erapraktiseeriva sisehaiguste arstina. Aastal 1939 rändas ta Saksamaale, aastal 1940 elas ta Hochstüblaus (praegu Zblewo Starogard Gdański maakonnas Pomorze vojevoodkonnas). Ta suri aastal 1956 Burladingenis Zollernalbi kreisis Tübingeni ringkonnas Baden-Württembergi liidumaal. Dr. Herbert Tomberg oli kaks korda abielus: tema esimene abikaasa oli Karin Dagmar (neiuna Luchsinger, 1905–1938), teine abikaasa oli Hildegard Anna Elisabeth (neiuna Wolff, sündinud 1904). Tema isa Oskar Ernst Emil Tomberg oli Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, onu Nikolai Adolf Tomberg oli luterlik vaimulik Kamenets-Podolskis, onu Christoph Dietrich Georg Tomberg oli Vaivara koguduse õpetaja. Isapoolne vanaisa Johannes Tomberg oli rentnik Tudulinnas, emapoolne vanaisa Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 109 https://eelk.ee/elulood/tomberg_oskar.html
August Leopold Lezius

August Leopold Lezius (5. september 1864 Nõo – 28. juuli 1945 Potsdam) oli baltisaksa päritolu Eesti arst. Ta õppis Blumbergi eelkoolis Tartus ja lõpetas aastal 1881 Tartu Kroonugümnaasiumi. Töötas aastatel 1881–1882 kodukooliõpetajana. Astus aastal 1882 Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1888 arsti astme väärilisena. Ta oli aastast 1890 Tartu linnahospitali ülikooli osakonna assistent. Aastal 1891 täiendas ta ennast Berliinis ja oli siis pool aastat valvearstiks Peterburi Nadežda sünnitusmajas. Aastal 1892 alustas ta Tartus erapraksist ja oli aastast 1893 ka Tartu vangla arst. Tema erialadeks jäid sise- ja naistehaigused ning sünnitusabi, ta töötas Tartus aastani 1939 peamiselt eraarstina. Tema isa Andreas Friedrich Lezius oli Tõstamaa ja Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja, vend Friedrich Eduard Lezius oli Rõuge Maarja koguduse adjunktõpetaja ning Greifswaldi ülikooli õppejõud, Kieli ja Königsbergi Ülikooli professor, teine vend Oskar Alfred Lezius (1861–1927) oli arst, kolmas vend Hermann Arnold Lezius oli Kuressaare ja Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja. Vanaisa Georg Friedrich Karl Heinrich von Bidder oli Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professor ja Tartu Ülikooli rektor, onu Friedrich Ernst Bidder oli Tartu Ülikooli arstiteaduskonna õppejõud, teine onu Paul Roderich Bidder oli Laiuse Püha Jüri koguduse õpetaja. Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 84
Trapetsiaalsed hauaplaadid

Trapetsiaalsed hauaplaadid on Euroopas ajavahemikust 7. sajandist 14. sajandi alguseni pärinevad kivist hauatähised, mis on peatsist laiemad ja jalutsist kitsamad. Nende massilise kasutuse aeg langeb 11.–13. sajandisse. Eestis leiduvad trapetsiaalsed hauaplaadid peamiselt Saaremaal, Muhu saarel ja Läänemaa mandriosas, kokku 90 kindlat ja 14 oletatavat hauaplaati ja fragmenti. Lisaks on kaks plaati leitud Järvamaalt ja üks Hiiumaalt. Plaadid on raiutud kohalikust paekivist või dolomiidist, pikkusega 106–196 cm, ülemise otsa laiusega 55–108 cm, alumise otsa laiusega 55–95 cm ja paksusega 12–25 cm. Plaatidel on madalreljeefis või uurendatud kujutised (rõngasrist, rombrist, ilmapuu/protsessioonirist, sarv või joogisarv, inimfiguur/sõdalane, ladina ja Kreeka rist, haakrist, maarjaroos). Tekstid puuduvad (ühel juhul võidi see lisada hiljem). Plaadid asuvad kirikuaedades, kirikute põrandais või seintes. Ilmselt alates hiliskeskajast on plaate kasutatud sekundaarse ehitusmaterjalina. Pole täpselt teada, millised plaadid paiknevad oma algsel asukohal.[viide?] Trapetsikujulisi hauaplaate on Eestis leitud Ambla, Haapsalu, Hanila, Järva-Peetri, Kaarma, Karja, Karuse, Kihelkonna, Kullamaa, Lääne-Nigula, Muhu, Pöide, Pühalepa, Ridala ja Valjala kirikust.[viide?] Eestis leiduvate hauaplaatide täpsem dateerimine ja seostamine eksklusiivselt paganluse või kristlusega on vaieldav.[viide?] "Tekstieelsete hauaplaatide kataloog. – muinsuskaitseamet.ee" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 20. detsember 2021. Vaadatud 21. augustil 2020. Trapetsiaalsed hauaplaadid Eestis. Muinsuskaitseamet, Tallinn 2004. Tekstieelsete hauaplaatide kataloog. – muinsuskaitseamet.ee
Andorra Jalgpalliliit

Andorra Jalgpalliliit (FAF) (katalaani keeles Federació Andorrana de Futbol) on 1994 asutatud Andorra mittetulundusühing, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Primera Divisió), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist)
Laimantas Jonušys

Laimantas Jonušis (sündinud 18. juunil 1957) on leedu tõlkija ja kirjanduskriitik. Ta on leedu keelde tõlkinud näiteks Salman Rushdie, Vladimir Nabokovi, John Updike'i teoseid.
August Friedrich Spindler

August Friedrich Spindler (26. oktoober 1867 Harju-Madise – 7. aprill 1941 Litzmannstadt) oli baltisaksa päritolu Eesti arst. Ta lõpetas Kuressaares gümnaasiumi. Seejärel astus ta Königsbergi ülikooli, kus algul õppis usuteadust ja ajalugu, kuid läks üle arstiteaduskonda. Hiljem õppis ta arstiteadust Müncheni ülikoolis ja lõpetas 1894. aastal arsti astme väärilisena Breslau ülikooli. 1902. aastal täiendas ta ennast Berliinis ja oli seejärel aastatel 1902–1906 arst Rõbinskis, olles aastatel 1904–1905 mobiliseeritud Vene-Jaapani sõtta. Aastatel 1908–1909 töötas ta Preisimaal. 1909. aastal naasis Eestisse ja töötas aastatel 1909–1910 Paides kreisiarstina. Aastatel 1910–1939 pidas eraarstipraksist Tallinnas, erialalt oli ta naha- ja suguhaiguste arst. Aastatel 1914–1918 oli ta taas mobiliseeritud sõjaväearstiks ning teenis Peterburi sõjaväehospitalis ja Riia rindel. 1939. aastal repatrieerus ta Saksamaale, kus 1941. aastal Litzmannstadtis (praegu Łódź) suri. Tema isa Nikolaus Friedrich Hermann Spindler oli Harju-Madise ja Harju-Risti koguduse õpetaja, hiljem Kuressaare Laurentiuse koguduse abiõpetaja ja gümnaasiumi usuõpetuse ülemõpetaja ning Tartu gümnaasiumi usuõpetuse ülemõpetaja, Tartu linna vikaarõpetaja ja vangla vaimulik; vanaisa Georg Wilhelm Spindler oli Haljala Püha Mauritiuse koguduse kirikuõpetaja. Saksamaale asunud Tallinnast 50 arsti., Uus Eesti, nr. 309, 12 november 1939 Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 106 ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Huerfano maakond

Huerfano maakond (Huerfano County) on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 37°69' N, 104°96' W. Maakonna halduskeskus ja suurim on Walsenburg. Maakonna pindala on 4126 km². Veepindala on 6 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 6711. Aastal 2000 oli elanikke 7862. Pueblo maakond (kirdes) Las Animase maakond (kagus) Costilla maakond (edelas) Alamosa maakond (läänes) Custeri maakond (loodes) Saguache'i maakond (loodes) Huerfano on üks 1861. aastal asutatud seitsmeteistkümnest algsest maakonnast Colorado osariigis. 1866. aastal loovutati suur osa maakonnast Las Animase maakonnale. Ajutiselt 1870. aastal eraldati osa maakonnast šaieeni ja arapaho indiaani hõimudele. Maakond on nime saanud iidse vulkaani Huerfano Butte järgi. Badito Calumet Cuchara Farista Gardner La Veta Walsenburg Huerfano maakonnas oli 7862 inimest, 3082 leibkonda ja 1920 perekonda. Rahvastiku tihedus oli 2 in/km². Elamuühikuid (housing units) oli 4599 (keskmine tihedus 1/km²). Rassiline koosseis oli järgmine: valgeid 80,96% mustanahalisi 2,75% põlisameeriklasi 2,70% aasialasi 0,39% Vaikse ookeani rassist 0,08% teistest rassidest 9,41% kahest või enam rassist 3,71% Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 35,41%. 3082 leibkonna seas oli 25,00% neid, kus oli alla 18-aastasi lapsi; 48,40% koos elavaid abielupaare; 10,40% neid, kus oli ilma abikaasata naine; 37,70% neid, mis ei olnud perekonnad. 32,80% kõigist leibkondadest koosnes üksikutest ja 14,10% leibkondadest oli mõni üksi elav vähemalt 65-aastane inimene. Leibkonnas oli keskmiselt 2,25 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,85 inimest. Elanikud jagunesid ealiselt nii: 20,90% alla 18-aastasi; 7,30% 18–24-aastasi; 27,40% 25–44-aastasi; 27,40% 45–64-aastasi; 17,00% üle 65-aastasi. Ea mediaan oli 42 aastat. Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 118,80 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 122,80 meest. Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 25 775 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 32 664 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 24 209 dollarit, naistel 21 048 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 15 242 dollarit. 18,00% elanikkonnast ja 14,10% perekondadest elasid allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 23,70% alla 18-aastasi ja 11,90% üle 65-aastasi. Greenhorn Mountain Wilderness Lathrop State Park San Isabeli metsakaitseala Sangre de Cristo Wilderness Spanish Peaks Wilderness 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022. Huerfano maakonna koduleht (inglise keeles)
Voldemar Engelhardt Rosenstein

Voldemar Engelhardt Rosenstein (22. september 1865 Aruküla – 11. detsember 1946 Freising) oli baltisaksa päritolu Eesti arst. Ta õppis aastatel 1876–1878 Tallinna Linna Algkoolis, aastatel 1879–1881 Tallinna Kreiskoolis ja aastatel 1883–1887 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Astus aastal 1887 Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1896 arsti astme väärilisena. Ta töötas aastatel 1897–1900 Odessa evangeeliumi luteri koguduse haiglas ülemarst Fickneri juures arstina. Aastatel 1900–1908 oli ta erapraktiseeriv arst Lõuna-Venemaal. Aastatel 1909–1914 oli ta Vene Punase Risti teenistuses Kišinjovis ja aastatel 1914–1918 sõjaväelaatsareti ülemarstiks. Aastatel 1919–1936 oli ta Järva-Jaanis jaoskonnaarstiks ja Kaitseliidu Järva malevkonna arstiks. Järva-Jaani jaoskonnaarstiks jäi ta aastani 1940. Ta kuulus ka aastast 1920 Eesti Jaoskonnaarstide Seltsi ja Järva-Jaani Vabatahtlikku Tuletõrje Ühingusse. Ta lahkus aastal 1940 sakslaste järelrepatrieerumise käigus Saksamaale. Ta suri aastal 1946 Freisingis Baieris. Tema vend Heinrich Arved Rosenstein oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 98.
Nobiliteet

Nobiliteet (ka aadel või ülikkond ladina keeles nobilitas) oli Vana-Rooma aristokraatia, mis kujunes 3. sajandil eKr patriitside ja plebeide vahelise võimuvõitluse tulemusena. Pärast 6.–3. sajandini eKr kestnud vastasseisu saavutasid plebeid ligipääsu preestriametile (Lex Ogulnia, 300 eKr) ja täieliku poliitilise võrdõiguslikkuse patriitsidega (Lex Hortensia, 287 eKr). Patriitsid ja plebeisuguvõsad, kes jõudsid kõrgematesse riigiametitesse, moodustasid nüüd teenistusaadli või teenistusaristokraatia. Kui näiteks keegi oli olnud konsul (enne nobiliteedi kujunemist), kuulus tema suguvõsa sellest ajast saadik nobiliteeti. Reeglina valiti konsul nobiliteedi seast, erandeid oli vaid vabariigiaja lõpul. Ka senati liikmed valiti reeglina nobiliteedi seast. Hilise vabariigi ajal seisid paljud nobiliteedi liikmed lähedal optimaatidele. Viimased toetusid oma poliitiliste sihtide läbiviimisel senatile. Populaarid seevastu tahtsid oma poliitilised ideed ellu viia lihtrahva toetusel. Aadlikele (nobiliteedi liikmetele; ladina keeles nobiles, ainsuses nobilis) peeti seisusekohaseks tööks ainult tegelemist põllumajandusega (nad olid sageli suurmaaomanikud). Kõik muud tööd, eriti palgatöö olid neile häbiväärsed. Aadlike rikkus tulenes maaomandist, kuid Rooma riigi laienemisega hakkasid aadlisuguvõsad domineerima ka kaubanduses ja rahanduses. Aastal 218 eKr anti Gaius Flaminiuse eestvõttel välja seadus, mille kohaselt senaatorid ja nende perekonnaliikmed tohtisid omada ainult maad. Sellega taheti ära hoida nobiliteedi lõhenemist. Seadus jäi nobiliteedi vastuseisust hoolimata kehtima vabariigiaja lõpuni. See sundis aadlikke omandama järjest rohkem maad, jättes palju väiketalupoegi elatusvahenditest ilma. Sellega kaotas riik palju leegionäre, sest suurem osa vägedest koosnes väiketalupoegadest. Vabariigiaja lõpul hakati leegionäre värbama maaomandita kodanike seast. Väejuhid Julius Caesarist Octavianusele tasusid oma leegionärile maaga, mille nad võtsid ära oma poliitilistelt vastastelt. Nii kasutasid paljud senaatorite suguvõsad suure osa oma maavaldustest. Vabariigiaegsel aadlikul ei olnud lubatud elada jõudeelu ja oma varandust maha prassida. Ideaalis pidi aristokraat olema riigi vastutustundlik teener ning osalema kogu riigi või oma linna valitsemises. See suurendas tema mõju riigis ning aitas ühtlasi riiki tugevdada. Haridus oli vabariigiaegsete aristokraatide seas suure au sees. Nende maamõisates oli palju suuri eraraamatukogusid. Mõisates peeti koosviibimisi, milles osalesid ka literaadid, kes oma teoseid ette lugesid. Samuti arutati tähtsaid poliitika ja kultuuri küsimusi. Vabal ajal olid seisusekohased ka jalutuskäigud ja saunaskäimine. Ka nendega kaasnesid vestlused. Samuti oli aristokraadile kohane käia õppereisidel Kreekas, Väike-Aasias ja Egiptuses. Keisririigi ajal nõuded aristokraatide eluviisile lõdvenesid.
Montana kummituslinnade loend

Siin on mittetäielik Montanas asuvate kummituslinnade loend. Montanas on arvukalt kummituslinnu, mis annavad elavaid pilguheite Vana Lääne elust. Alates ajast, kui esimest korda leiti kulda Gold Creekis 1852. aastal kuni esimese suurema kullapalaviku buumi vallandumiseni Bannackis juulis 1862 on Montana mägedes välja pestud miljonite dollarite väärtuses kulla-, hõbede-, vase-, tsingi- jm maake. Mõnede tuntumate kaevanduslinnade hulka kuuluvad sellised kohad nagu Virginia City ja Nevada City Alderi mäekurus; Bannack, kus sai alguse esimene kullapalavik ja asus esimene territoriaalne kongressi hoone; Elkhorn ja Comet, kus on säilinud palju vanu ehitisi; Butte, mis ei ole küll kummituslinn, aga on pika kaevandus ajalooga.
Aama Elwe-Oja

Aama Elwe-Oja (eesnimi ka Ama; sündinud 21. oktoobril 1949 Tallinnas) on eesti tõlkija ja kirjanik. Ta lõpetas aastal 1968 Tallinna 1. Keskkooli ja aastal 1978 inglise filoloogina Tartu Ülikooli. On töötanud õpetaja ning raamatukoguhoidjana. Peale elama asumist Rootsi õppis Boråsi Raamatukoguülikoolis ja 1999. aastal omandas rahvusvahelise esperanto keele õpetaja diplomi. Elwe-Oja on tegev nii kohalikus Itaalia Kultuuri Ühingus kui ka ühingus "Eesti Kodu". Tema luuletusi on avaldatud ajakirjanduses ja almanahhides ning ta on osalenud omaaegsetel tõlke- ja kirjanduskonkurssidel. Ta on eestindanud soome lasteluulet ja rootsi proosat. Temalt on ilmunud kaheköiteline romaan "Kuhu ma lähen, mu järv?" (2010) kirjastuses Ilmamaa ning luule- ja pildikogu "Mina olin keset tuuli" (2016). "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. detsember 2013. Vaadatud 16. detsembril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Radiotehnika

Radiotehnika on endise A. S. Popovi nimelise Riia Raadiotehase kaubamärk. Kuni 1951. aastani kandis tehas nime Rīgas Radiotehnika (RT), edasi Rīgas Radio Rūpnīca (RRR). Riia Raadiotehases on toodetud mitmesuguseid elektroonikaseadmeid juba alates 1940. aastatest. Olmeelektroonikaseadmeid müüdi 1970. aastatel Radiotehnika brändinimega, valdavaks sai see 1980. aastatel, selle kõrval oli olmeelektroonikaseadmete kaubamärk ka Melodija. Kuni 1970. aastateni ühtne kaubamärk puudus – tooted kandsid ainult mudelinimesid (raadiod Riga, radioolad Daugava, Festival, Rigonda, Simfonija jne). Raadiotehas töötab tänini ja selle helitehnikaseadmeid müüakse nime VEF Radiotehnika RRR all. Võimendid: Radiotehnika 020 Stereo (al 1981) U-101-stereo (al 1982) P=2x20 W, R=4 Ω, F=20 – 20 000 Hz Toide: 220 V 50 Hz 80 W Mõõtmed: 430x375x90 mm, mass: 9 kg Skeem: link U-7101-stereo (U-101-stereo) U-7111-stereo U-7112-stereo UP-001-stereo Kassettdekid: MP-201-stereo MP-7201-stereo MP-7301m-stereo MP-7210-stereo MP-7220-stereo Tuunerid: T-101-stereo PL,KL, LL1, LL2, ULL, tundlikkus ULL 5 mkV, tundlikkus PL-LL 100 mkV, ULL esitusriba 31,5 – 15 000 Hz, mõõtmed 430x360x92 mm, mass 6,5 kg Т-7101-stereo T-7111-stereo T-7111FS-stereo Plaadimängijad: EP-101 stereo Transistorraadiod: RP-625 (1974) Kõlarid AS-seeria AC 80-1-1 AC 80-2-1 10AC-221 35AC-001 35AC-012 35AC-212 S-seeria S-20 S-20B S-30 (AC-221;AC-222) S-30B S-50B S-90 (35AC-212 kahe lülitiga; 35AC-012 ühe lülitiga) S-90B nimivõimsus 35 W, passivõimsus 90 W, takistus 8 Ω, sagedusala 25 – 25 000 Hz, tundlikkus 86 dB, mõõtmed 360x710x285 mm, mass 25 kg S-90D S-100D S-90F S-20K , S-30K , S-40K , S-90K S-40M S-250M S-125J S-125 S-150 (SuperSound) S-30D6 S-90L S-50L S-40L S-400 S-300 S-500 S-300P S-300P1 SM-300 H-seeria H-80 H-125 H-150 BS-seeria BS-30 , BS-40 , BS-50 , BS-80 , BS-90 BS-801 BS-901 BS-701 BL-seeria BL-40S BL-903 BL-503 BL-350 BL-8120 BL-1000 BL-505 BL-305 BL-905 BL-50 BL-90 SL-seeria SL-100 SL-150 SL-200 Baltika seeria Baltika-30 Baltika-50 Rigonda seeria Rigonda-5.1 Rigonda-3.1 Rigonda-2.1 SW-seeria SW-400 SW-350 SW-100 CS-seeria CS-6 CS-C2
Oregoni kummituslinnade loend

Siin on Ameerika Ühendriikides Oregoni osariigis asuvate kummituslinnade loend.
Ooslamaa

Ooslamaa (ka Oosla maa, Istemaa, Hoostelaid, Ooslalaid) on 5,17 hektari suurune laid Kaugatoma lahe lääneosas, halduslikult Saare maakonnas Saaremaa vallas Rahuste külas. Saare rannajoone pikkus on 2 kilomeetrit. Ooslamaa asub Sõrve poolsaare looderannikust 1,5 kilomeetrit eemal. Saar on sirpja kujuga, lõunas asub maasäär. Saar on kivise pinnamoega ja rohttaimestikuga. Laid võeti 1965. aastal (teistel andmetel 1960) looduskaitse alla (Ooslamaa kaitseala), et kaitsta veelindude pesitsuspaiku ja laiu geoloogilist väärtust. Laid on Rahuste looduskaitseala koosseisus. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 380. Ooslamaa Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 08.04.2013) Ooslamaa Eesti looduse infosüsteemis
Raeküla männikud

Raeküla männikud on männikud Pärnu linna kagupiiril. Endine Raeküla männikute kaitseala asus endise Pärnu raudteejaama ümbruses ja ulatus kagus Reiu külla, kus naabermännikud jäid endise Reiu männiku kaitseala koosseisu. Männik võeti kaitse alla 1958. aastal (Raeküla männikute kaitseala; pindala 126 ha). Metsaalal on ka väärtuslik puhke- ja spordipaik. Osa endisest Raeküla männikute kaitsealast, mis jääb Reiu külla, kuulub tänapäeval Pärnu maastikukaitseala koosseisu. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 456. Raeküla männikud Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 08.04.2013) Raeküla männikud Eesti looduse infosüsteemis
Reiu männikud

Reiu männikud on kaitsealused männikud, mis asuvad Häädemeeste valla territooriumil. Endine Reiu männiku kaitseala asus Pärnu linnast ja endisest Raeküla männikute kaitsealast kagus kahel pool Tallinna–Pärnu–Ikla maanteed. Männik võeti kaitse alla 1937. aastal, olles tollal Merimetsa linnukaitseala koosseisus. Uuesti võeti männik kaitse alla 1958 (Reiu männikute kaitseala; pindala 296 ha). Osa männikutest on praegu Pärnu maastikukaitseala koosseisus. Reiu männikud Eesti entsüklopeedia veebiversioonis (vaadatud 08.04.2013) Reiu männik; Riia maantee äärne mets Eesti looduse infosüsteemis