laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Matsuo Bashō

Selles Jaapani isikunimes on perekonnanimeks Matsuo. Matsuo Bashō (jaapani keeles 松尾芭蕉; 1644 Ueno – 28. november 1694 Ōsaka) oli Edo ajastu kuulsaim jaapani luuletaja, keda peetakse üheks meisterlikumaks haikude autoriks. Bashō kodanikunimi oli Matsuo Kinsaku. Ta sündis Kyoto lähistel Ueno külas (tänapäeval Iga-Ueno) Iga provintsis (tänapäeval Mie prefektuur) Honshū saarel. Tema perekonnast pole palju teada. Bashō isa oli madalama tähtsusega samurai, kes õpetas kalligraafiat. Bashō hakkas noorena kirjutama haikai-luuletusi. Neid kirjutati mitmekesi ja tema kirjutas neid teenrina koos oma isandaga. Haikai koosneb kahest osast, millest esimene on kolmerealine luuletus silpide arvuga 5-7-5, millest kujunes haiku. Haikai teine osa koosnes kahest seitsmesilbilisest reast, mille lisas teine luuletaja. Pärast oma isanda Tōdō Yoshitada surma 1666. aastal asus Bashō elama Kyotosse. 1672. aastal kolis ta tollasesse pealinna Edosse. Seal pühendus ta luulele, ja mõne aasta möödudes sai tuntuks oma lihtsate ja nappide luuleridadega. Varased Bashō luuletused (1662–1674) olid Teimoni koolkonnast mõjutatud, seda stiili iseloomustavad elegantsed, humoorikad vihjed klassikalisele õukonnakirjandusele, sõnamängud ja vaimukus. Edos elamise perioodil sugenes tema luulesse Danrini koolkonna mõjutusi. Sel ajal pühendus ta täielikult luulele ning hakkas välja töötama uusi luuletehnikaid, toetudes Jaapani ja Hiina klassikalisele luulele. Üks tema kuulsamaid haikusid on 1686. aasta rännakust pärinev luuletus: ふる池や 蛙飛込 水のおと furuike ya / kawazu tobikomu / mizu no oto oh vana tiiki/ äkki miski sulpsatas / konn vaid sukeldus (Uku Masingu tõlge) Bashō elatus haikude kirjutamise õpetamisest ja haikai-õhtutel esinemistest. Viimastel eluaastatel hoidis Bashō avalikust elust eemale. Bashō suri 1694. aastal pärast teadmata kõhutõbe. Eesti keelde on Bashō luulet tõlkinud kõige rohkem Uku Masing, viimasel ajal[millal?] ka Rein Raud. "Haikud : jaapani luulet Uku Masingu tõlkes". [Järelsõna: Jaanus Valk; kunstnik: Inge Kudisiim]. Tartu : Ilmamaa, 1997. 119 lk. ISBN 9985821912 (sisaldab muuhulgas Bashō haikude tõlkeid) "[Haikud] / Matsuo Bashō". [Inglise keele kaudu tõlkinud Lauri Sommer]. Räestu [Võrumaa] : Tiivaalune, 2011. [200] lk. ISBN 9789949219728 "Kitsas tee sisemaale". Klassikalisest jaapani keelest tõlkinud ja kommenteerinud Margit Juurikas. Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2013, 144 lk; ISBN 9789985587577 Jane Reichold 2008. Basho the complete haiku. Kodansha International Ltd. Tokyo  Matsuo Bashō – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Andaluusia hobune

Andaluusia hobune (hispaania keeles Caballo andaluz) on pärit Andaluusia piirkonnast Hispaanias. Neil hobustel on kõrge liikumisviis ja lühike kuid ühtlane samm, mida iseloomustab kõrge põlvetõste. Andaluusia hobune on leebe ja õpihimuline, uhke, arukas ning võib olla väga vapper. Ta on valmis rõõmuga töötama ja õppima. Andaluusia hobune on oivaliselt juhitav kerge ratsahobune. Märkimisväärne on nende tohutu populaarsus tsirkusehobustena. Andaluusia hobused on valdavalt halli värvusega. Turjakõrgus on keskmiselt 152–154 cm. Tegu on välimuselt elegantse ja ilusa hobusetõuga. Tal on pikk pea, korrapärane ümar nina ja suured väljendusrikkad silmad. Teised iseloomulikud jooned on külluslik lakk, väiksed kõrvad ja lihaselised õlad. Õlad on madalad ja ümarad, samuti kui selg. Saba ulatub peaaegu maani. Jäsemed on keskmise suurusega, teravajoonelised, aga tugevad. Lakk ja saba moodustuvad siidjatest karvadest. Hispaania: Andaluusia provintsid Cadiz, Sevilla ja Medina Sidonia. Hobusekasvandus: Jerez de la Frontera.
Baja California osariik

Baja California osariik on osariik Mehhiko põhjaosas California poolsaare põhjaosas. Piirneb läänes Vaikse ookeaniga, lõunas Baja California Suri osariigiga, idas California lahega, kirdes Sonora osariigiga ja põhjas Ameerika Ühendriikidega. Aastal 1804 jagati Hispaania koloonia California Alta ja Baja Californiaks. Aastal 1850 annekteerisid Ameerika Ühendriigid Alta California (tänapäeva California, Nevada ja Utah' osariik). Baja California jagati 1930. aastal põhja- ja lõunaosaks, põhjaosa sai osariigi õigused 1952. aastal. Baja California osariik on jagatud viieks kohalikuks omavalitsusüksuseks: Ensenada vald, Mexicali vald, Tecate vald, Tijuana vald ja Playas de Rosarito vald. Suuremad linnad on Mexicali, Tijuana, Ensenada, San Felipe, Playas de Rosarito ja Tecate. Baja California osariigi lipp http://internet.contenidos.inegi.org.mx/contenidos/productos/prod_serv/contenidos/espanol/bvinegi/productos/nueva_estruc/promo/eic_2015_presentacion.pdf Baja California osariigi koduleht
179

179. aasta Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand Aastakümned: 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad 160. aastad - 170. aastad - 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad 220. aastad Aastad: 174 175 176 177 178 - 179 - 180 181 182 183 184 Tänapäeva Regensburgi kohal valmis rooma leegioni laager Castra Regina. ... ...
Ust-Ilimsk

Ust-Ilimsk on linn Venemaal Irkutski oblastis, Ust-Ilimski rajooni keskus. Asub Angara kaldal. Ust-Ilimski kaugus Irkutskist on raudteed pidi 1280 km (Železnogorsk-Ilimski ja Taišeti kaudu), maanteed pidi 950 km (Bratski ja Tuluni kaudu) ning õhuteed pidi 650 km. Kuigi Ust-Ilimsk asub samal laiuskraadil kui Sõrve säär, Valgamaa põhjaosa ja Põlvamaa, on Venemaa võrdustanud Ust-Ilimski rajooni Kaug-Põhjaga. Linna kliima on kontinentaalne. Aasta keskmine temperatuur on –3,9 °C, absoluutne miinimum –56 °C, absoluutne maksimum +37 °C. Öökülmavaba periood kestab 99 päeva aastas. Keskmine sademehulk on 429 mm aastas ja keskmine tuule kiirus 1,9 m/s. Ust-Ilimsk asutati 1966. aastal. Linnaõigused sai 27. detsembril 1973 Vene NFSV Ülemnõukogu ukaasiga. Vaatamata suhteliselt suurele sündimusele väheneb linna elanike arv. Selle põhjuseks on noorte lahkumine linnast. Nii näiteks oli 2003. aastal linnas 106 600 elanikku, ka Suur maailma atlas (2005) tähistab Ust-Ilimski tingmärgiga "üle 100 000 elaniku", kuid juba sama aasta ametlikud andmed nimetavad linna elanike arvuks 99 800, kellest 21 100 olid alaealised ja 11 400 pensioniealised. Elanike arvult on Ust-Ilimsk Irkutski oblasti neljas linn Irkutski, Angarski ja Bratski järel. Linnas asub Ust-Ilimski HEJ ja metsatööstuse ettevõtteid, söekaevandus, leivakombinaat ja limonaaditehas. Lihakombinaat suleti 1999. aastal. Linnas asub 8 ülikooli filiaali ja 2 tehnikumi. Linnas on kunstigalerii, draama- ja komöödiateater, koduloomuuseum, 2 kultuuripaleed, 2 kunstikooli ja raamatukogu. Kino suleti 2002 ja selle asemele rajati teenindusmaja. Samal aastal avati klooster. Afganistani ja Tšetšeenia sõjas hukkus 13 ustilimsklast. Nende mälestuseks rajati 2001 Mälestuse allee, kuhu istutati 13 puud. 2007 paigaldati iga puu juurde mälestustahvel hukkunud sõduri nimega. Ust-Ilimskis on jõesadam ja lennujaam. Linnast väljuvad maanteed edelasse piki Angara läänekallast Bratskisse ja piki raudtee äärt Železnogorsk-Ilimskisse. Ust-Ilimski kiirtrammiliin avati 15. septembril 1988. Ust-Ilimskis harrastatakse 19 spordiala. Linna jääpallimeeskond Lessohimik mängis 2004–2008 Venemaa kõrgliigas, kuid loobus sellest rahapuuduse tõttu. Trammiliiklus Ust-Ilimskis Q126689235 Linnavalitsuse koduleht
!peatus

!peatus on 2002. aastal loodud ja mõne aasta määramata ajani Tallinnas tegutsenud noorte kirjanike rühm. Sellesse kuulusid kolm endist TNT-last Neeme Põder, Hedda Maurer ja Jana Lepik ning prosaist ja kirjanduskriitik Priit Kruus. !peatuse manifestis, mis ilmus 25. oktoobril 2002 ajalehes Sirp, määratleti ennast muuhulgas järgnevalt: "!peatus ei taha järjekordset ühe hooaja revolutsiooni. Me tahame põhimõtteid, mitte provokatsioone; mõtteid, mitte hüsteeriat; valikuid, mitte stampe! Me tahame vabu isiksusi, mitte kastidesse löödud brände; teostusi, mitte mudeleid; mõistmist, mitte skandaale! !peatus ei taha leiutada jalgratast, vaid me tahame sellega sõita. Me tahame olla head ja me tahame olla halvad, me tahame olla targad ja me tahame olla rumalad. Me tahame kirjutada, me tahame lugeda!" !peatus andis 4. detsembril 2002 Tallinna Kirjanike Majas kirjandusõhtu "!peatus musicus" ning !peatuse kui kirjastuse nime kannavad Priit Kruusi proosaraamat "Ring ümber teiste" (2002) ja Neeme Põdra luulekogu "Baile Átha Cliath" (2005). Rohkem rühma tegevus eriti konkreetset väljundit ei leidnud ja kauaks see kirjanduspilti figureerima ei jäänud. Hedda Maurer, Priit Kruus, Neeme Põder, Jana Lepik: "!peatus" Sirp, 25. oktoober 2002, manifest "Varjust välja !Peatus" Kultuur ja Elu 2003, nr 1, tutvustav artikkel Monica Pikker: "!peatus musta laega saalis" Sirp, 13. detsember 2002, kirjandusõhtust "!peatus musicus"
Tulun

Tulun (vene keeles Тулун) on linn Venemaal Irkutski oblastis, Tuluni rajooni keskus. Asub Ija jõe kaldal, Irkutskist 390 km loode pool. Linna läbib Siberi raudtee. Tulun on asutatud 18. sajandi teisel poolel. Linnaõigused sai 1927. aastal. Metsa- ja söetööstuse keskus. Linnas on hüdrolüüsi-, klaasi- ja ehitusmaterjalide tehased. Q126938699 http://web-tulun.ru/
TNT!

TNT! on Tallinnas 2002. aasta sügisel loodud noorte kirjanike rühm, mis kujutas endast täiesti uue koosseisuga järeltulijat Tallinnas aastail 1998–2000 tegutsenud Tallinna Noortele Tegijatele (TNT). TNT!-sse kuulusid: Andres Lindemann Avjoska (kodanikunimega Ave Maria Mõistlik) Birgit Jaanus Johanna-Mai Vihalem Kaarel Kressa Kristel Kiigemägi Maria Siimon Monica Pikker Rolf Liiv Tarvo Truus Vibu (kodanikunimega Jaanis Valk) Pärtel Peeter Pere TNT! andis rea ühisesinemisi (11. oktoobril 2002 Tallinna Pedagoogikaülikooli muuseumis, 28. oktoobril 2002 Meistrite hoovi galeriis, 30. oktoobril 2002 Tallinna Kirjanike Majas jm), mis tekitasid tähelepanu. Siiski jäi TNT! koondatum tegevus lühiajaliseks, vaibudes ca aasta jooksul. Kirjandusse on TNT! liikmetest edukalt tulnud Kaarel Kressa, kes debüteeris 2005. aastal luulekoguga "Oidroon", ja kirjanikuna juba varemgi (kirjandusliku kogumiku URDU kolmandas numbris) ennast avaldanud Rolf Liiv, kellelt ilmus 2003. aastal luulekogu "Enda sisse minek". http://www.sirp.ee/archive/2002/18.10.02/Kirjand/kirjand1-3.html (Sirp, 2002, Jürgen Rooste) http://www.sirp.ee/archive/2002/08.11.02/Kirjand/kirjand1-2.html (Sirp, 2002, Karl Martin Sinijärv, Veiko Märka) http://www.sirp.ee/archive/2002/08.11.02/Varamu/varamu1-1.html (Sirp, 2002)
Ussolje-Sibirskoje

Ussolje-Sibirskoje on linn Venemaal Irkutski oblastis, Ussolje rajooni keskus. Asub Angara jõe kaldal, Irkutskist 67 km loode pool Siberi raudtee ääres. Ussolje-Sibirskoje on asutatud 1669. aastal. Linnaõigused sai 1925. aastal. Linnas on soolakaevandus ja masinatööstuse ettevõtted. Q126938704 Ussolje-Sibirskoje koduleht
Kaljo West

Kaljo West (ka Kalju Vest; 17. oktoober 1924 Narva – 31. jaanuar 2008 Tallinn) oli eesti flöödimängija ja muusikapedagoog. Teise maailmasõja ajal võitles West 20. Eesti Relvagrenaderide SS-diviisi koosseisus õhutõrjekahuri ülemana Narva lahingus ning hiljem Sinimägedes. Arreteeriti NKVD poolt 1945. aastal Tallinnas. Viibis vangilaagris Komi ANSVs ja Norillagi vangilaagris Krasnojarski krais kuni 1955. Hiljem sai temast üks Eesti tunnustatumaid flötiste. Ta mängis aastail 1957–1982 Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris ja õpetas aastakümneid Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. Asutas 1960. aastate teisel poolel vanamuusikaansambli Antiqus ja 1970. aastate alguses Otsa-nimelises muusikakoolis flöödiansambli. Eesti iseseisvuse taastamise järel osales West teise maailmasõja veteranide ühingute tegevuses. Oli Eesti Relvagrenaderide Diviisi Veteranide Ühenduse juhatuse esimees. Ta oli ka Mehikoorma ausamba idee autor. 2003 – Kotkaristi V klassi teenetemärk Nekroloog Sirbis Kommunismiohvrite andmebaas
Mart Kalvet

Mart Kalvet (sündinud 6. novembril 1975) on eesti muusik, laulusõnade autor, tõlkija ja kolumnist. Ta lõpetas 1993. aastal Tallinna Õismäe Humanitaarkeskkooli. Ta on õppinud nii Tallinna Pedagoogikaülikoolis kui ka Eesti Humanitaarinstituudis, mille ta lõpetas inglise filoloogina. Kalvet on üks teenekamaid heavy metal'i viljelejaid Eestis, lauljana teeb ta kaasa bändides Taak, Dawn of Gehenna ja Plekksaapad; varem oli ta ka bändide Mortified, Ecthalion, Whispering Forest, Nitrous ja Herald vokalist. Laulutekste on Kalvet kirjutanud väga erinevatele esitajatele (näiteks Tanel Padarile, ansamblile Tharaphita jt). Kalvet tegeleb ka ingliskeelse ulmekirjanduse tõlkimisega eesti keelde ning on ka ise avaldanud Laur Krafti pseudonüümi all ulmejutte. 2009 Stalker (lühijutt "Ultima Cthule") Vilistlased 1993 Kaarel Kressa: Mart Kalvet vastanditest lummatud metallimees Eesti Päevaleht, 5. september 2009.
Neeme Põder

Neeme Põder (sündinud 29. septembril 1976) on eesti luuletaja, proosakirjanik ja tõlkija. Neeme Põder kuulus aastail 1998–2000 tegutsenud Tallinna noorte kirjanike rühma Tallinna Noored Tegijad ja 2002. aastast rühmitusse !peatus. "Hingetõmme" (1999, luulekogu, pseudonüümi Monaco all, autori ja Mihkel Bravati omakirjastus) "Baile Átha Cliath" (2002, luulekogu, autori ja Mihkel Bravati omakirjastus) "Baile Átha Cliath" (!peatus, 2005) "Kaktuste puiestee" (Eesti Raamat, 2007) "Aken sinisesse" (Eesti Raamat, 2013) John Galsworthy, "Häärber" Johannes V. Jensen, "Kuninga langus" ja "Pikk teekond" Margaret Atwood, "Uputuse aasta" Tema ema on laulja ja teatrinäitleja Mare Jõgeva, isa oli kirjanik ja kirjastuse Eesti Raamat peatoimetaja Rein Põder ning noorem vend on mälumängur Ove Põder. Ita Serman. Mare Jõgeva ja Rein Põder, Elukiri, 2008, nr 9.
Zelenodolsk

Zelenodolsk on linn Venemaa Tatarstani Vabariigis, Zelenodolski rajooni keskus, Tatarstani suuruselt viies linn. Asub Volga jõe vasakul kaldal. Linnaõigused sai 1932. aastal. Zelenodolsk on raudteesõlm, raudteeühendus on Kanaši, Kaasani ja Joškar-Olaga. 1989. aasta rahvaloenduse andmetel oli Zelenodolski elanikest venelasi 67% ja tatarlasi 29,1%. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Zelenodolski elanikest venelasi 61,6% ja tatarlasi 35,4%. Zelenodolski raudteesild Zelenodolski linnaportaal (vene keeles)
Tihhoretsk

Tihhoretsk on linn Venemaal Krasnodari krais, Tihhoretski rajooni keskus. Linnaõigused sai 1926. aastal.
Sibeliuse Akadeemia

Helsingi Kunstiülikooli Sibeliuse akadeemia (soome keeles Taideyliopiston Sibelius-Akatemia, lühend SibA) on üks Helsingi Kunstiülikooli kolmest akadeemiast. See on ainus muusikakõrgkool Soomes ning üks suuremaid Põhjamaades. Sibeliuse akadeemia on asutatud 1882. aastal Helsingi Muusikainstituudi nime all, 1924. aastast kannab see nime Helsingi Konservatoorium ja 1939. aastast Sibeliuse Akadeemia. 2013. aastal liideti see vastloodud Helsingi Kunstiülikooliga. Kõrgkool kannab Soome rahvushelilooja Jean Sibeliuse nime, kes õppis seal aastatel 1885–1889 ning õpetas mõnda aega 1890. aastatel. Sibeliuse akadeemia kirikumuusika osakond asub Kuopios. Enamik Soome kutselistest muusikutest on koolitatud Sibeliuse akadeemias. Seal on õppinud rohkelt eesti muusikuid ja heliloojaid, sealhulgas Jüri Reinvere, Märt-Matis Lill, Andrus Kallastu, Mikk Murdvee ja Lauri Õunapuu. Koolis õpib umbes 1700 üliõpilast. Jean Sibelius "Sibelius-Akatemian historia". Helsingi Kunstiülikooli veebisait. Vaadatud 15.11.2018. Sibeliuse akadeemia veebisait
Liblikaefekt (film)

"Liblikaefekt" on 2004. aastal USA-s valminud ulmetriller. Film esilinastus 2004. aastal Sundance'i filmifestivalil. Evan Treborni (Ashton Kutcher) lapsepõlvemeenutused on täis mäluauke, mille jooksul on toimunud kohutavaid sündmusi. Lugedes nüüd tudengina üht lapsepõlves peetud päevikut, leiab Evan end korraga minevikust. Järeldades, et see oli võimalik tänu päevikule, otsustab ta minna ajas tagasi, et muuta asjade käiku. Kuid iga kord olevikku naastes leiab poiss, et tema tegudel on ettearvamatud ja katastroofilised tagajärjed. Ashton Kutcher – Evan Treborn Melora Walters – Andrea Treborn Amy Smart – Kayleigh Miller Elden Henson – Lenny Kagan William Lee Scott – Tommy Miller John Patrick Amedori – Evan Treborn (13-aastaselt) Irene Gorovaia – Kayleigh Miller (13-aastaselt) Kevin Schmidt – Lenny (13-aastaselt) Jesse James – Tommy Miller (13-aastaselt) Liblikaefekt
Plekktrumm

"Plekktrumm" on Günter Grassi romaan, mis ilmus 1959. aastal. "Plekktrumm" on "Danzigi triloogia" esimene romaan. Raamatut peetakse üheks parimaks romaaniks sõjajärgses saksa kirjanduses. Eesti keeles on "Plekktrumm" ilmunud 1990. aastal Eesti Raamatu ja 2006. aastal Tänapäeva kirjastuse väljaandel Mati Sirkeli tõlkes.
Liblikaefekt

Liblikaefektiks nimetatakse mittelineaarse dünaamilise süsteemi tundlikkust lähteandmete suhtes. Väljendi võttis kasutusele ameerika matemaatik ja meteoroloog Edward Lorenz. Praktikas avaldub liblikaefekt selles, et keerukate süsteemide käitumist on raske prognoosida, sest iga piiratud mudel, mis üritab säärast süsteemi simuleerida, peab jätma arvestamata osa informatsiooni algseisundi kohta. Kui näiteks simuleeritakse ilmastikku, ei saa arvestada iga liblika tiivalöögist tekkivat õhukeerist. Kaootilises süsteemis iga taoline viga ajapikku võimendub. See nähtus on kaoseteooria uurimisvaldkonnale iseloomulik. Samas on ideed väljendatud varemgi. Nii kirjutas Johann Gottlieb Fichte 1800. aastal raamatus "Inimese määratlus": "Igal oma kestvuse hetkel on loodus kokkukuuluv tervik; igal hetkel peab iga üksik osa temast olema selline, nagu see on, kuna kõik ülejäänud on sellised, nagu nad on; ja sa ei võiks ühtki liivatera kohalt liigutada, muutmata seeläbi, vahest sinu silmale nähtamatult, midagi kõigis tohutu terviku osades. Aga iga selle terviku hetk on määratud kõigi möödunud hetkede poolt ja määrab kõik tulevased hetked; ja sa ei või praegusel hetkel ühegi liivatera asukohta teisiti mõelda, kui see on, olemata sunnitud kogu minevikku kuni üles määramatuseni ja kogu tulevikku kuni alla määramatuseni teisiti mõtlema." Üks liblikaefekti tuntumaid ilukirjanduslikke kirjeldusi on Ray Bradbury ajarännuteemaline ulmejutustus "Kõuekärgatus", mille ainetel on loodud film "Liblikaefekt". Johann Gottlieb Fichte "Inimese määratlus", tõlkinud Mati Sirkel. Tallinn: Eesti Raamat, 1988, lk 22.
Oskar Lutsu majamuuseum

Oskar Lutsu majamuuseum asub Tartus aadressil Riia 38. Selle maja ehitas Oskar Luts oma perele 1936. aastal (projekt Tartu linnaarhitektilt Arnold Matteuselt) ja elas seal viimased 17 eluaastat. 1964. aasta 22. märtsil avati sealsamas majamuuseum, otsus selle rajamiseks langetati Tartu linnavõimude poolt 1962. Tartu linnavolikogu otsustas 28. detsembril 1936 ühehäälselt kinkida Oskar Lutsule ehituskrundi Tamme linnaosas, Riia maantee nr. 8, suurusega 1850 ruutmeetrit, ametliku hinnaga 740 krooni. Lepingu sõlmimise ja kinnistamise kulud võttis linn enda kanda. Oskar Lutsu majamuuseum on osa Tartu Linnaajaloo Muuseumidest. 2006. aastal renoveeritud ja taasavatud Oskar Lutsu majamuuseumi püsinäitus kannab pealkirja "Kirjanik Oskar Luts: elu ja kujutluse piiril". Oskar Lutsu majamuuseumi kollektsiooni kuulub ligi 3600 eset, sealhulgas 1700 fotost koosnev fotokogu, 1000 raamatut ja kunstikogu. Lisaks on muuseumis mitmeid Oskar Lutsu isiklikke esemeid. "Oskar Lutsu majamuuseum: postkaartide komplekt" Tartu: Kunst, 1964 "Oskar Lutsu majamuuseum: postkaartide komplekt" Tartu: Kunst, 1969 "Oskar Lutsu majamuuseum: tutvustaja" Eesti NSV Kultuuriministeerium, Tartu Linnamuuseum; koostanud E. Teder. Tartu, 1965 Oskar Lutsu majamuuseumi koduleht
Euroopa merikurat

Euroopa merikurat ehk õngitseja (ka merikurat) (Lophius piscatorius) on kiiruimsete klassi merikuratlaste sugukonda kuuluv kala. Ta pikkus võib olla kuni 2 meetrit ja kaal kuni 40 kg. Merikurat on põhjakala. Tal on hästiarenenud rinnauimed, mis asetsevad käsivarretaolistel alustel nõnda, et võimaldavad tal mööda merepõhja "kõndida" (libiseda). Merikurat on spetsialiseerunud toidu hankimisele istu-ja-oota stiilis. Ta varjub merepõhja, ta tume nahk sulandub põhjasetetega ja ta sabauimel on lihav peibutis. Kui mõni väiksem kala mööda ujub, avab merikurat suu ja imeb ta sisse. Euroopa merikurat FishBase.org-is Pilte, filme ja informatsiooni Euroopa merikuradist veebisaidil www.arkive.org
KGB kongide muuseum

KGB kongide muuseum on muuseum Tartu aadressil Riia 15b. KGB kongide muuseum on osa Tartu Linnaajaloo Muuseumidest. Muuseum avati aasta 2001. Selle rajamise eestvedajateks olid kunagise Tartu koolinoorte põrandaaluse vastupanuorganisatsiooni Sini-Must-Valge (SMV) endised liikmed. KGB kongide muuseum asub Tartus aadressil Riia 15b (nn hallis majas), kus 1940.–1950. aastatel asus Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Tartu osakond. Külastajatele on avatud hoone keldriosa, kus asus poliitilistel põhjustel arreteeritute eeluurimisvangla. Osa kongidest, kartserid ja koridoriosa on taastatud originaalsel kujul. Vangikambreid täidab ekspositsioon, mis annab ülevaate sõjajärgsest vabadusvõitlusest Eestis, kommunistliku režiimi kuritegudest ning eluolust eeluurimisvanglas. Muuhulgas saab väljapanekus näha GULAG-i vangilaagritest kaasa toodud fotosid ja esemeid, samuti materjale metsavendluse ja salajaste vastupanuorganisatsioonide ajaloost.  KGB kongide muuseum – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis KGB kongide muuseumi koduleht Metsavendlus Küüditamised KGB GULAG Salaorganisatsioonid
Lameussid

Lameussid (Platyhelminthes ehk Plathelminthes) on kõige primitiivsem bilateraalse sümmeetriaga loomade hõimkond. Enamik lameusse on parasiidid. Lameusside ühtlane või lülideks jaotunud keha on selja-kõhu suunas tugevalt lamenenud. Nende nahklihasmõik koosneb keha kattest (epiteelist) ja mitmekehalisest lihastikust. Kõik siseelundid paiknevad parenhüümis (tülbkoes) – kogu nahklihasmõiku täitvas õrnas koes. Seedeelundkond algab keha kõhtmisel küljel paikneva suuavaga. Esinevad neel ja sool, pärak puudub. Selle asemel on arenenud kanalitekujuline erituselundkond, mida mööda vedelad jäägid eritatakse tavaliselt keha tagaotsast paikneva spetsiaalse eritusurve kaudu väliskeskkonda. Lameusside närvisüsteemi moodustavad pikinärvitüved. Neil on arenenud meeleelundid, sealhulgas keemilise meele elundid ja fotoretseptorid, samuti erilised tasakaalu elundid. Lameussidel puuduvad ringe- ja hingamiselundid. Lameussid on mõlemasugulised loomad (hermafrodiidid). Lameusside hõimkonda kuulub 4 klassi: Ripsussid (Turbellaria) Paelussid (Cestoda) Ainupõlvsed (Monogenea) Imiussid ehk kahepõlvsed (Trematoda ehk Digenea) Need klassid sisaldavad umbes 360 perekonda ja 13 000 liiki. Lameusside loend Loomade elu (esimene köide, lk 230) 1979
Ivar Sild

Ivar Sild (sündinud 24. märtsil 1977) on eesti luuletaja. Tegutsenud ka arvustaja ja ajakirjanikuna[viide?]. Olnud aastail 1998–2000 kirjandusliku rühma Tallinna Noored Tegijad (TNT) liige. „Valimata luulet” (1996) „Pildimasin” (2001) „Minu erinnüsed” (2002) „Usk, loodus, armastus” (2002) „Siniveri ja surrogaat” (2003) „Oletus” (2004) „Spermaga ja puha” (2006) „Diivan” (2008) "Mutant kuurinurgas" (2017) "Heinakõrred" (2016) "Taas kasutu" (2018) "Näita mulle päikest" (2018) "Kohane matus" (2021) „Tantsiv linn” (2007) „Mõned ei tahtnudki” (rühmituse TNT almanahh, 2002) „Pegasus on pisut pervers” (Jürgen Rooste ja Ivar Sild nime all Tandem, Loomingu Raamatukogu 1/2002) Gene Rador "EP 01" Gene Rador "Ambientics" Gene Rador "Symbiotic" Gene Rador "EclecticElectronic" Gene Rador "Connections" Gene Rador "SmallPieces" Ivar Silla raamatud PDF-failidena allalaadimiseks Kirjanikud tulid lugejate juurde (Kristiina Ehin, Kalle Kurg, Toomas Raudam, Ivar Sild)[1] - Järva Teataja 13. november 2008 Ivar Sild saates "Narratiiv" 1999. aastal Ivar Sild saates "Kulturg" 2002. aastal Ivar Sild loeb luulet kohvikus Sinilind Ivar Sild saates "Jüri Üdi klubi" Ivar Sild saates "Öölendurid" Sugu: M intervjuu ERR-le Hanna Kangro arvustab "Spermaga ja puha" Peeter Helme Vikerraadio rubriigis "Uus raamat" Mari Peegel arvustab "Heinakõrsi" Madis Järvekülg arvustab "Heinakõrsi" Jüri Pino arvustab "Heinakõrsi" Aarne Ruben arvustab "Heinakõrsi" Ivar Sild külalisena Klassikaraadio saates "Öölendurid" Ivar Sild külalisena Klassikaraadio saates "Delta" Jürgen Rooste pidukõne Jüri Pino arvustab raamatut "Mutant kuurinurgas" Leo Luks arvustab raamatut "Mutant kuurinurgas" Jüri Pino arvustab raamatut "Taas kasutu" Eda Ahi arvustab raamatut "Taas kasutu" Ivar Sild räägib oma raamatust "Näita mulle päikest" Jüri Pino raamatust "Näita mulle päikest" Deivi Suiste Sõnarännust 2018
Renée Estévez

Renée Pilar Estévez (sündinud 2. aprillil 1967 New Yorgis) on USA näitleja. Ta on Martin Sheeni tütar ning Emilio Estévezi, Ramon Estévezi ja Charlie Sheeni noorem õde.