Ülem-Sileesia

Ülem-Sileesia (poola keeles Górny Śląsk; sileesia keeles Gōrny Ślōnsk; tšehhi keeles Horní Slezsko; saksa keeles Oberschlesien; saksa keele sileesia murdes Oberschläsing; ladina keeles Silesia Superior) on ajaloolise ja geograafilise Sileesia piirkonna kaguosa. 9. sajandist alates oli Ülem-Sileesia (kronoloogiliselt) osa Suur-Määri vürstiriigist, Böömimaa hertsogkonnast, Piastide Poola kuningriigist, taas Böömimaa krooni maadest ja Saksa-Rooma riigist, aastast 1526 ka Habsburgide monarhiast. Aastal 1742 annekteeris enamiku Ülem-Sileesiast Preisi kuningriik ja see läks aastal 1871 Saksa keisririigi koosseisu. Osa Ülem-Sileesiast läks 1922. aastal Teise Poola Vabariigi (II Rzeczpospolita) koosseisu, mille sakslased okupeerisid aastatel 1939-1945. Sai aastal 1945 Poola vabariigi osaks. Ülem-Sileesias on üle 4 miljoni elaniku, peamiselt poolakad. Ülem-Sileesia paikneb Odra jõe ülemjooksul, Ida-Sudeetide mäeahelikust ja Moraavia väravatest põhjas, mis moodustavad lõunapiiri ajaloolise Morava piirkonnaga. Külgnevates Sileesia Beskiidides idas algab Wisła jõgi ja voolab idasuunas, Biała ja Przemsza lisajõed tähistavad idapiiri Väike-Poolaga. Põhjas piirneb Ülem-Sileesia Suur-Poolaga, ja läänes Alam-Sileesia maadega, külgnevat piirkonda Wrocławi ümbruses kutsutakse ka Kesk-Sileesiaks. Praegu on see jagunenud suuremaks Poola ja väiksemaks Tšehhi Sileesiaks, mis paikneb Tšehhi Morava-Sileesia ja Olomouci maakonnas. Poola Ülem-Sileesia territoorium katab enamiku Opole vojevoodkonnast ("Opole Sileesia"), välja arvatud Alam-Sileesia Brzegi ja Namysłówi maakond, ning Sileesia vojevoodkonnast, välja arvatud Väike-Poola Będzini, Bielsko (idaosa), Częstochowa maakond koos Częstochowa linnaga, Kłobucki, Myszkówi, Zawiercie ja Żywieci maakond, samuti Dąbrowa Górnicza, Jaworzno ja Sosnowice linn. Jagatud Cieszyni Sileesia, samuti endine Austria Sileesia on Ülem-Sileesia ajaloolised osad.  Pikemalt artiklis Sileesia ajalugu 9. sajandi Baieri geograafi järgi asus lääneslaavi opolaanide hõim Odra jõe ülemjooksul Suure rahvasterändamise ajast, keskusega Opole gardi ümbruses. Vürst Svatopluk I (871–894) ajal oli kogu Sileesia osa tema Suur-Määri vürstiriigi valdustest. Selle lagunemisel pärast aastat 906 langes piirkond Böömimaa Přemysliididest valitsejate, hertsog Spytihněv I (894–915) ja tema poja Vratislav I (915–921) mõju alla, viimane oli võib-olla asutaja ja nimeandja Sileesia pealinnale Wrocławile (tšehhi Vratislav). Aastaks 990 vallutas äsjane Piastist polaanide hertsog Mieszko I suure osa Sileesiast. Kesk-Sileesia Niemcza linnusest alistas tema poeg ja järglane Bolesław I Chrobry (992–1025), olles rajanud Wrocławi peapiiskopkonna, paganlike opolaanide Ülem-Sileesia maad, mis oli seejärel mitusada aastat Poola osa, kuigi vaidlustatud Böömimaa hertsogite poolt, nagu Břetislav I, kes alates aastast 1025 tungis mitu korda Sileesiasse. Lõpuks, aastal 1137 jõudis Poola vürst Bolesław III Krzywousty (1107–1138) kokkuleppele Böömimaa hertsogi Soběslav I-ga, kui tehti rahu piiri kinnitamiseks piki Sudeete. Siiski lagunes see kokkulepe, kui pärast Bolesław III surma ja tema testamenti algas Poola killustumine, mis otsustavalt nõrgendas selle keskvõimu. Äsjaloodud Sileesia hertsogkonnast sai Bolesławi vanema poja Władysław II Wygnanieci järeltulijate, Sileesia Piastide kodumaa, kes nägid end eemaldatuna Poola trooni pärimisest ja suutsid vaid taastada oma Sileesia koduterritooriumi Saksa-Rooma keisri abiga. Pärimise majoraadiõiguse printsiibi läbikukkumine viis ka Sileesia provintsi enda jagamiseni: aastal 1172 nõudis Władysławi teine poeg Mieszko I Plątonogi oma õigusi ja sai oma vanema venna, Sileesia hertsogi Bolesław I Wysoki käest Ülem-Sileesias alloodina Racibórzi hertsogkonna. Võitluses Poola trooni ümber sai Mieszko aastal 1177 uuelt Poola ülemhertsogilt Kazimierz II Sprawiedliwylt lisaks endised Väike-Poola maad Bytomi, Oświęcimi, Zatori, Siewierzi ja Pszczyna. Kui aastal 1202 annekteeris Mieszko Plątonogi oma kukutatud vennapoja Jarosławi Opole hertsogkonna, valitses ta kogu Ülem-Sileesiat kui Opole ja Racibórzi hertsog. 13. sajandi algul tugevnesid Sileesia Piastide sidemed naabri Saksa-Rooma riigiga, kui mitmed hertsogid abiellusid saksa aadli võsukestega. Lubatuna Alam-Sileesia hertsogi Henryk I Brodaty poolt, kes oli aastast 1230 ka Ülem-Sileesia regent oma nõo hertsog Kazimierz I alaealistele poegadele, asusid suurele osale Sileesia maadest Ostsiedlung jooksul saksa sisserändajad, rajades arvukalt linnu vastavalt Saksa linnaõigusele. Plaanid taasühendada Sileesia purunesid pärast mongolite sissetungi Poolasse ja hertsog Henryk II Pobożny surma 1241. aasta Legnicą lahingus. Ülem-Sileesia killustus pärast hertsog Władysławi surma aastal 1281 edasi Bytomi, Opole, Racibórzi ja Těšíni hertsogkondadeks. 1269. aasta paiku loodi külgneval Moraavia territooriumil Opava hertsogkond, mida valitses Přemysliidist hertsog Mikuláš I, kelle järeltulijad pärisid aastal 1336 Racibórzi hertsogkonna. Kuna nad valitsesid mõlemat hertsogkonda personaalunioonis, kasvas Opava Ülem-Sileesia territooriumile. Aastal 1327 vandusid Ülem-Sileesia hertsogid, nagu enamik nende Alam-Sileesia nõbusid, truudust kuningas Jan Lucemburskýle, saades seeläbi Böömimaa kuningriigi vasallideks. Poola taasloomisel kuningas Kazimierz III Wielki ajal jäeti kogu Sileesia välja, kui mitte-Poola maa, 1335. aasta Trentschini lepinguga sai see Böömimaa krooni ja – kaudselt – Saksa-Rooma riigi maaks. 14. sajandi keskpaigaks peatus Saksa asunike sissevool Ülem-Sileesiasse musta surma tõttu. Erinevalt Alam-Sileesiast peatus germaniseerimise protsess; enamik rahvastikust rääkis poola ja sileesia keelt emakeelena, sageli koos saksa (sileesia saksa) keelega teise keelena. Lõunapoolsetel aladel räägiti ka Lachi murdeid. Kui ladina, tšehhi ja saksa keelt kasutati ametliku keelena linnades, hakkasid alles 1550. aastatel (Reformatsiooni ajal) ilmuma ülestähendused Poola nimedega. Ülem-Sileesiat tabasid Hussiitide sõjad ja aastal 1469 vallutati see Ungari kuninga Mátyás I poolt, samas Oświęcimi ja Zatori hertsogkonnad läksid tagasi Poola kroonile. Pärast Jagelloonist Ungari ja Böömimaa kuninga Ludvíki surma aastal 1526 päriti Böömimaa krooni maad Austria Habsburgide poolt. 16. sajandil pöördus suur osa Sileesiast Kaspar Schwenckfeldi eestvedamisel protestantismi. Pärast 1620. aasta Valgemäe lahingut taastasid katoliikliku Habsburgide dünastia keisrid jesuiitide juhtimisel jõuga katoliikluse. Alam-Sileesia ja enamik Ülem-Sileesiast hõivati Preisi kuningriigi poolt aastal 1742 Esimese Sileesia sõja ajal ja annekteeriti Breslau rahu tingimuste kohaselt. Väike osa Opava jõest lõunas jäi Habsburgide valitsetud Böömimaa krooni koosseisu kui "Ülem- ja Alam-Sileesia hertsogkond", kõnekeeles Austria Sileesia. Aastast 1815 Preisimaa Sileesia provintsi liidendatuna muutus Ülem-Sileesia tööstuspiirkonnaks, kasutades ära oma rikkalikke kivisöe ja rauamaagi varusid. Preisimaa Ülem-Sileesia sai Saksa keisririigi osaks aastal 1871.  Pikemalt artiklis Ülem-Sileesia plebistsiit, Esimene (1919), Teine (1920) ja Kolmas (1921) Ülem-Sileesia ülestõus, Must Reichswehr Aastal 1919, pärast Esimest maailmasõda, läks Preisimaa Ülem-Sileesia idaosa (etniliste poolakate enamusega) Poola võimu alla kui Sileesia vojevoodkond, samas enamasti saksakeelne lääneosa jäi Weimari vabariigi osaks kui äsjaloodud Ülem-Sileesia provints. 1919. aasta algul puhkes Poola-Tšehhoslovakkia sõda Cieszyni Sileesia ümber, misjärel sai Tšehhoslovakkia lisaks Hlučíni piirkonnale Zaolzie riba. Aastatel 1919–1921 toimus Ülem-Sileesia poolakeelse rahva seas kolm ülestõusu; Annabergi lahing toimus piirkonnas aastal 1921. Ülem-Sileesia plebistsiidiga märtsis 1921 hääletas 60% enamus Poolaga ühinemise vastu, kus Poola ja Saksa kogukonnad olid selgelt piiritletud. Täpne piir, piiriülese raudteeliikluse säilitamine ja muud vajalikud ühisoperatsioonid, samuti võrdsed õigused kõigile asukatele Ülem-Sileesia mõlemas osas fikseeriti kõik Saksa-Poola kokkuleppega Ida-Sileesias, mis sõlmiti Genfis 15. mail 1922. 20. juunil loovutas Weimari vabariik de facto Ülem-Sileesia idaosa, millest sai Sileesia vojevoodkonna osa Poola Vabariigis. Pärast aastat 1945 anti peaaegu kogu Ülem-Sileesia, mida ei loovutatud Poolale aastal 1922, üle Poola vabariigile. Saksakeelse rahvastiku enamus põgenes või saadeti välja vastavalt võidukate liitlaste otsusele nende 1945. aasta kohtumisel Potsdamis. See väljasaatmisprogramm hõlmas ka Alam-Sileesia, Ida-Pommeri, Gdański (Danzigi) ja Ida-Preisimaa saksakeelseid asukaid. Saksa väljasaadetud viidi tänapäeva Saksamaale (sealhulgas endisele Ida-Saksamaale) ja nad asendati poolakatega, paljud endistest Poola provintsidest, mille Nõukogude Liit idas üle võttis. Küllalt palju saksakeelseid ülemsileesialasi paigutati Baierisse. Väike osa Ülem-Sileesiast jäi Tšehhoslovakkia osaks kui Tšehhi Sileesia. Saksakeelsete väljasaatmine ei kaotanud täielikult rahvastiku kohalolu, kes pidasid end sakslasteks. Ülem-Sileesias oli aastal 1945 märkimisväärsel arvul katoliiklikke kakskeelseid asukaid, kes rääkisid nii saksa kui ka poola murdeid, ja nende poola keele oskus oli küllalt hea, et võimaldada neil paigale jääda. Kommunismi lagunemise ja Poola ühinemisega Euroopa Liiduga oli veel küllalt Ülem-Sileesiasse jäänuid, et võimaldada Saksa vähemuse tunnustamist Poola valitsuse poolt.