laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Endla Tegova

Endla Tegova (sünninimi Vainula (aastani 1935 Vinter); 26. november 1922 Abula, Mustjala vald, Saaremaa – 16. märts 1987 Kuressaare) oli eesti kirjanik. Ta sündis töölisperekonnas (tema isa töötas saeveskis). Koolitee algas 1930 Pidula Algkoolis, 1936 jätkas ta Pidula Lääne-Saare Kodumajandus-Täienduskoolis. Peagi aga kool likvideeriti ja lõputunnistus jäi tal saamata. 1940 astus Endla Mustjala Mittetäielikku Keskkooli, mille lõpetas 1941. 1942–1944 õppis ta Mustjala Osalises Põllumajandus-Täienduskoolis. Ka see kool likvideeriti ja diplom jäi saamata. 1945 sai Tegovast Kuressaare Käsitööstusliku kooli õpilane. Ettenähtud 4-aastase õppeaja läbis tema 3 aastaga, omandades tehnik-tehnoloogi kutse. Kõrghariduse omandas kaugõppe teel Tallinna Pedagoogilises Instituudis (praegu Tallinna Ülikool). Seejärel töötas Mustjalas eesti keele ja kirjanduse õpetajana, selle järel jätkas sama tööd Taritus. Järgnes töö Kingissepa Töölisnoorte Keskkooli eesti keele ja kirjanduse õpetajana, Kingissepa 8-klassilise Kooli asendusõpetajana ja Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa 1. Keskkooli ilmeka lugemise õpetajana. Kuid suurema osa oma elust on ta töötanud Maakutsekoolis nr 26 (hiljem Kutsekeskkool nr 26, tänapäeval Kuressaare Ametikool), kus ta õpetas ühiskonnaõpetust, esteetilist kasvatust ja ajalugu. Muu hulgas õpetas ta näidendeid, deklamatsioone ja tantse. Esikromaani asus ta kirjutama aasta enne pensionile jäämist. Ta jõudis lõpetada 4 romaani: "Tunglejad" (sai 1979. aastal romaanivõistlusel ergutusauhinna; ilmus 1980), "Humalaaias" (1982; kutsekooli elust), "Põlvili" (1986) ja "Laulatatud" (1986), pooleli jäi kaks. Üks poolelijäänud romaanidest kandis pealkirja "Vähk", teine "Püramiid". Ta kirjutas ka näidendeid, luuletusi ja lühijutte. 1957 abiellus Endla Lembit Tegovaga. Neil on poeg Meelis Tegova. Endla Tegova suri vähki 16. märtsil 1987. [https://web.archive.org/web/20220331122323/http://orissaareraamatukogu.onepagefree.com/files/ENDLA%20TEGOVA.pdf Elulugu Orissaare raamatukogu veebis (pdf) Enda Naaber, Kohtumisi kirjanik Endla Tegovaga, Saarte Hääl, 21. november 2012 Helgi Allik, Endla Tegova elab meie mälestustes[alaline kõdulink], Meie Maa, 26. november 2002
Ventiil (elektriõpetus)

Ventiil on elektrotehnikas elektronlamp või pooljuhtseadis, mis alaldab vahelduvvoolu, s.t muudab vahelduvvoolu alalisvooluks (ilma vahepealse muundamiseta teist liiki energiaks). Ventiilid jagunevad tüüritavateks (s.o juhitavateks, reguleeritavateks) ja mittetüüritavateks.Tüüritavatest ventiilidest on tuntuim türistor, mittetüüritavaist pooljuhtdiood. Ventiilid on alaldite ja inverterite põhiosad; neid kasutatakse ka sagedusmuundurites ja muudes elektroonikalülitustes.
Manfred Wolke

Manfred Wolke (14. jaanuar 1943; Babelsberg, Potsdam, Brandenburgi liidumaa – 29. mai 2024) oli Ida-Saksamaa poksija. Wolke oli kokku viiekordne Ida-Saksamaa meister – II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1967–1970 ning I keskkaalus (kuni 71 kg) 1971. aastal. Wolke võitis II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1976. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 3. ringis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Emilio Correale (Kuuba) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Wolke sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) hõbemedali 17. Euroopa meistrivõistlustel (Rooma, 1967), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Bohumil Němečekile (Tšehhoslovakkia) ning 19. Euroopa meistrivõistlustel (Madrid, 1971), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile János Kajdile (Ungari). Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 18. Euroopa meistrivõistlustel (Bukarest, 1969), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Victor Zilbermanile (Rumeenia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Manfred Wolke lehel Wer war wer in der DDR? (Kes oli kes Ida-Saksamaal?). Saksa keeles Ida-Saksamaa meistrivõistlused poksis 1949–1989. Tulemused inglise keeles 19. suveolümpiamängude poksivõistlus. México 1968. Tulemused inglise keeles 20. suveolümpiamängude poksivõistlus. München 1972. Tulemused inglise keeles 17. Euroopa meistrivõistlused poksis. Rooma 1967. Tulemused inglise keeles 19. Euroopa meistrivõistlused poksis. Madrid 1971. Tulemused inglise keeles 18. Euroopa meistrivõistlused poksis. Bukarest 1969. Tulemused inglise keeles Manfred Wolke veebisaidil Olympedia (inglise)
Sonningi auhind

Sonningi auhind (taani keeles Sonningprisen) on Taani suurim kultuuriauhind. Auhinna asutas kirjastaja Carl Johan Sonning ja selle annab välja Sonningi sihtasutus alates 1959. aastast. Auhinna nominente võivad esitada kõik Euroopa ülikoolid, kuid asutaja soovi kohaselt otsustab auhinnasaaja Kopenhaageni Ülikooli juurde moodustatud nõukogu eesotsas rektoriga. Auhinna rahaline väärtus on miljon Taani krooni ja see antakse tavaliselt üle Sonningi sünniaastapäeval, 19. aprillil. Winston Churchill sai 1950. aastal eriauhinna. Auhinnast Kopenhaageni Ülikooli kodulehel
Vladimir Megre

Vladimir Megre (vene keeles Владимир Николаевич Мегре; sündinud 23. juulil 1950 praeguses Tšernihivi oblastis Ukrainas) on vene ettevõtja ja kirjanik. Ta on raamatutesarja "Venemaa helisevad seedrid" autor. 2011. aastal sai Vladimir Megre Guzi rahvusvahelise rahupreemia laureaadiks.[viide?] Vladimir Megre kanti meie aja saja mõjukaima vaimse juhi nimekirja.[viide?] "Anastasia. Esimene raamat : olen nende jaoks, kelle jaoks olen olemas", 1999, tõlkinud Hille Simm, ISBN 9985-60-727-9 "Venemaa helisevad seedrid". 2000, tõlkinud Hille Simm, ISBN 9985-60-878-X "Armastuse atmosfäär". 2000, tõlkinud Hille Simm, ISBN 9985-78-006-X "Loomine". 2002, tõlkinud Hille Simm, ISBN 9985-78-461-8 "Kes siis meie oleme". 2003, tõlkinud Hille Simm, ISBN 9985-78-807-9 "Suguvõsa raamat". 2004, tõlkinud Hille Simm, ISBN 9949-10-300-2 "Eluenergia". 2004, tõlkinud Hille Simm, ISBN 9949-10-840-3 "Uus tsivilisatsioon". 2006, tõlkinud Hille Simm, ISBN 9949-13-619-9 "Uus tsivilisatsioon" (2. osa). 2011, tõlkinud Anu Pallas. ISBN 978-9949-21-696-3 "Anasta" 2015, tõlkinud Anu Pallas. ISBN 978-9949-95-984-6 Vladimir Megre ametlik koduleht "Anastasia" fondi koduleht
Härma paljand

Härma paljand ehk Ärma paljand on liivakivipaljand Õhne jõe paremal kaldal, Valga maakonna Tõrva vallas.. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Paljandil avanevad Kesk-Devoni ajastu Burtnieki lademe Härma kihistiku liivakivid. Paljand on kuni 7 meetrit kõrge ja 30 meetrit pikk.. Ürglooduse objekt: Härma (Ärma) paljand Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 28.04.2013) Ürglooduse objekt: Härma (Ärma) paljand Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 16.02.2015)
Idavere paemurd

Idavere paemurd (ka: Idavere-Tatruse paemurd, Tatruse kõviku astang, Tatruse paljand) on endine paemurd ja ühtlasi paljand Idavere asula lähedal Tatruse kõviku kirdeosas, halduslikult Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Paemurd on täiesti kinni kasvanud, ent selle madalad augud ja kuhjatised on täheldatavad Tatruse kõviku kirdeosas oleval astangul 100 m laiuses ja 400 m pikkuses lõigus. Aastal 2014 paljandus seal 60 cm ulatuses lubjakivi. Paljand on Idavere lademe stratotüüp, litostratigraafias aga Tatruse kihistu stratotüüp.. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013) Eesti stratotüüpsed paljandid Stratigraafia terminoloogia Sissekanne Eesti Looduse Infosüsteemis (Idavere (Idavere-Tatruse) paemurd) (vaadatud 29.04.2013) Eesti Looduse Infosüsteemis (Tatruse kõviku astang) (vaadatud 29.04.2013)
1421

1421. aasta Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand Aastakümned: 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad - 1420. aastad - 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad 1470. aastad Aastad: 1416 1417 1418 1419 1420 - 1421 - 1422 1423 1424 1425 1426 Üleujutuste tõttu hukkus Hollandis umbes 10 000 inimest. Peeti esimene Liivimaa maapäev: 1421. aasta maapäev. 6. detsember – Henry VI, Inglismaa ja Prantsusmaa kuningas Nanni di Banco, itaalia skulptor
Iganõmme Pakamäe paljand

Iganõmme Pakamäe paljand (ka: Laukna paljand) on paljand Iganõmme Pakamäel, halduslikult Rapla maakonna Märjamaa vallas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Paljand asub Läänemere Joldia staadiumi rannaastangul. Paljandil on näha siluri ladestu Raikküla lademe osalist läbilõiget. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013) Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Karaski paljand

Karaski paljand (ka: Ihandu (liivakivi)paljand, Iändu (liivakivi)paljand) on paljand Pärlijõe vasakul kaldal, halduslikult Võru maakonnas Rõuge vallas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Pärlijõe vasakul kaldal, jõe põrkeserva juures on umbes 20 m kõrgune järsak. Järsaku allosas paljanduvad 15 m pikkusel lõigul Gauja lademe Sietini kihistiku liivakivid. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013) Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Plaueni Lutheri kogudus

SELM Plaueni Lutheri kogudus on luterlik kogudus Plauenis. Kogudus kasutab Plaueni Lutheri kirikut. Kogudus kuulub Plaueni praostkonda. Koguduse õpetaja on Andreas Gräßer, organist Susanne Häußler. Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 9.30 Plaueni Lutheri kirikus.
Iru paljand

Iru paljand (ka: Iru koobastunneli paljand) on paljand Tallinnas Pirita jõe orus. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Paljand asub Peeter Suure merekindluse käikudes (koobastunnelites). Seal paljanduvad Ülgase ja Kallavere kihistu liivakivid ja aleuroliidid. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013) Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Jaagarahu murrud

Jaagarahu murrud on endised paemurrud ja ühtlasi paljandid Saare maakonnas Saaremaa vallas. Paljandid on arvele võetud ürglooduse objektina. Jaagarahu karjääris/Kurevere paemurrus murti kuni I maailmasõjani lubjakivi ning põletati lupja 8-10 lubjaahjus. 1920. aastate keskpaigaks taastus tegevus Jaagarahul, Kurevere karjääris tootis lupja AS Eesti Marmor, mis oli omal ajal Saaremaa suurimaid ettevõtteid. Eesti tuntumad kivimurrud asusid Rummu karjääris Vasalemmas ja Saaremaal. Töö kivimurdudes oli hooajaline ja kestis aprillist-maist kuni novembri-detsembrini edukaimal 1930. aastal toimus töö paemurrus kahes vahetuses 300-330 töötajaga. AS Eesti Dolomiit eksportis karjäärist saadud hinnalist korall-lubjakivi Euroopasse. 1927. aastal rajati paemurrust saadava paekivi väljavedamiseks Jaagarahu sadam. Sadamat ja karjääri ühendas 4 kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee. 1933. aastal läks AS Eesti Marmor pankrotti ning paemurrud võttis üle Eesti-Rootsi segakapitaliga aktsiaselt Calcit. 1940. aastal ettevõte natsionaliseeriti. Pärast teist maailmasõda, 1940. aastate teisel poolel jätkas Saaremaa Tööstuskombinaat paemurdudes lühiajalist tööd, kuid siis aga seiskus lubjakivi kaevandamine täielikult. Praegu on murrud Jaagarahu järve vee all. Murdudel on näha Jaagarahu lademe Vilsandi kihtide bioherme. Murdudes asub Jaagarahu lademe stratotüüp ja selle Jaagarahu kihistu stratotüüp. Veest välja jäävas osas paljandub ülemisel 0.8 meetril paksukihiline sinakashall lubjakivi. Selle all on 0.5 meetrit õhukesekihilist dolomiiti, allpool aga rifilise päritoluga lubjakivi, mis on ülevalpool sinakashall, alumises osas aga helehall. Ürglooduse objekt: Jaagarahu murrud Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013) Eesti kitsaröömelised raudteed 771. Natsionaliseerimisele kuuluvad tööstusettevõtted, Riigi Teataja, nr. 81, 26 juuli 1940 "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. september 2020. Vaadatud 15. septembril 2020. Eesti stratotüüpsed paljandid Ürglooduse objekt: Jaagarahu murrud Eesti looduse infosüsteemis
Kurevere Jaanimägi

Kurevere Jaanimägi (ka: Jaanimägi) on kõrgendik Valga maakonnas Otepää vallas. Kõrgendik on arvele võetud ürglooduse objektina. Kõrgendiku kõrgus on 100 m üle merepinna, suhteline kõrgus (?) on 25 m. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013) Kurevere Jaanimägi keskkonnaportaalis
Jaanimägi

Jaanimägi on Võrumaa kõige levinum mäenimi ja kõige sagedasem kohanimi. Kõige levinum on see Rõuge kihelkonnas. Palju on sellenimelisi paiku ka Vastseliina, Karula ja Urvaste kihelkonnas. Jaanimäe nime kannavad: Kurevere Jaanimägi, kõrgendik Valga maakonnas Sangaste vallas Meegaste Jaanimägi, kõrgendik Valga maakonnas Puka vallas "Peaaegu igal künkal oma nimi" Eesti Loodus, 2008/6
Joaveski paljand

Joaveski paljand on paljand Loobu jõe ja Joaveski joastiku juures, halduslikult Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Joaveski külas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Loobu jõe põhjas, kallastel ja Joaveski joastiku juures paljanduvad mitmed ordoviitsiumi kihistud. Paljand on Loobu kihistu stratotüüp. Ülemise osa moodustab Valgejõe kihistiku paksukihiline lubjakivi, selle all on Nõmmeveski kihistiku savikas lubjakivi. Ürglooduse objekt: Joaveski paljand Joaveski joal Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013) Stratigraafia terminoloogia Eesti stratotüüpsed paljandid Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis Joaveski paljand Eesti geokogude infosüsteemis
Jõuga oosid

Jõuga oosid on oosid Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Jõuga oosid on osa Iisaku-Illuka oosisüsteemist[viide?]. Jõuga oosid koos nende vahel asuvate Jõuga järvedega on arvele võetud ürglooduse objektina. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013) Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Järve luitestik

Järve luitestik on luitestik Saare maakonnas Saaremaa vallas. Luitestik on arvele võetud ürglooduse objektina. Luitestiku kaitstakse Järve luidete maastikukaitseala koosseisus. Luitestik on olemuselt luitestunud rannik koos aktiivse rannaastanguga, mille kõrgus on 2–4 m ja kohati 6–8 m. Luitestikul kasvab männik. Osa luitestikust kasutatakse supelrannana. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013) Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Ulaanbaatar

Ulaanbaatar (varasem eestikeelne nimi Ulan-Bator; mongoli Улаанбаатар 'punane sangar') on Mongoolia pealinn ning riigi kultuuri- ja majanduskeskus. Linn asub Tuuli jõe orus Bogd han Uuli mäe jalamil. Ulaanbaataris valitseb kontinentaalne kliima. Aasta keskmine temperatuur on –4 °C, mis on maailma pealinnadest madalaim. Suvel tõuseb õhutemperatuur harva üle 20 °C, kuid talvel võib langeda alla –30 °C. Ulaanbaatari kliimadiagramm Elanike arv on hinnanguliselt 844 000, mis moodustab kolmandiku kogu riigi elanikkonnast. Mongolid moodustavad 80% elanikkonnast, suuremad rahvusrühmad on veel burjaadid ja kasahhid. Linn asutati 1639. aastal. Tollal kandis linn nime Örgöö (sellest Euroopas levinud nimi Urga). 18. sajandil oli ta tähtis kaubanduskeskus Hiina ja Venemaa vahelisel teel. Aastatel 1706–1911 oli linna ametlik nimi Ih Hüree ('suur klooster'). Aastatel 1911–1924 kandis ta nime Nijslel hüree ('pealinna klooster'). Aastal 1924 sai linn tänapäevase nime ja Ulaanbaatarist sai Mongoolia Rahvavabariigi pealinn. Linnas asuvad Mongoolia Teaduste Akadeemia, Mongoolia Riiklik Ülikool ja veel mitu ülikooli, samuti ooperi- ja balletiteater, loodusloomuuseum ning haruldasi budistlikke käsikirju säilitav raamatukogu. Oluline arhitektuurimälestis on Gandani klooster (18.–19. sajand). Ulaanbaatari koduleht Mongolian Manuscripts (PDF) A. M. Pozdnejev: Mongolia and the Mongols
Järvevälja luitestik

Järvevälja luitestik (ka: Järvevälja luiteväli) on luitestik Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Luitestik on arvele võetud ürglooduse objektina. Luitestikku kaitstakse Järvevälja maastikukaitseala koosseisus. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013) Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Plaueni Lutheri kirik

Plaueni Lutheri kirik on kirik Saksamaal Plauenis. Kirik ehitati aastatel 1693–1722. See on üks vanemaid barokseid tsentraalkirikuid Saksimaal. Praeguse nime sai kirik 1883. aastal seoses Martin Lutheri 400. sünniaastapäevaga. Kirikus saab näha 15. sajandist pärinevat tiibaltarit ja gooti stiilis kooriruumi. Lutheri kirik on vanuselt teine kirik Plauenis. Nurgakivi pandi sellele pärtlipäeval, 24. augustil 1693. Nii kandis kirik apostel Bartolomeuse nime. Ehitus kestis 29 aastat. Kirik pühitseti sisse 10. detsembril 1722. Pühitsemise puhul kinkis Leipzigi linna raad kirikule hilisgooti stiilis tiibaltari (hilisrenessansi ajal laiendatud). Altari valmistas 1495. aasta paiku üks Erfurdi meister. Varem asus see Leipzigi Tooma kirikus. Plaueni Lutheri kirik ehitati algselt Plaueni surnuaia kirikuks. Surnuaed rajati 1548. aastal. Kirikus peeti vaid matusetalitusi ja mälestusjumalateenistusi. Pärast Leipzigi lahingut 1813. aastal oli kirik kasutusel ka laatsaretina. 1834. aastal pühitseti orel. Aastatel 1840–1861 oli kirik Plaueni katoliku koguduse jumalateenistuste pidamise paigaks. Ümberehituse käigus 1877–1878 sai kirik ka uued kellad. Kiriku ümber asunud surnuaias lõpetati matmine 1899. aastal seoses uue surnuaia kasutuselevõtuga. Kirik, mida seni tunti surnuaiakirikuna, nimetati 1883. aastal Martin Lutheri 400. sünniaastapäeva auks ümber Lutheri kirikuks. Plaueni Lutheri kogudus asutati 3. aprillil 1893. Aastal 1900. sai kirik endale „väärilised“ uued kellad. Aastatel 2008–2010 teostati kirikus siseremont ja põhjalikult remonditi varisemisohtlikku torni. Ehitus lõppes 2010. aasta detsembris kolme uue kella pühitsemisega. Kellad valati Innsbruckis. Tuntuks sai kirik Saksamaa taasühinemise ajal 1989. Küljeportaali ees, täpselt raekoja vastas süüdati protesti märgiks tuhanded küünlad. Küünlavaha jäljed on trepiastmetel praeguseni näha. Seda kohta tuntakse nüüd Küünlaportaalina. Meeleavalduse kümnendal aastapäeval avati kiriku seinal mälestustahvel. Kirikus asub 29 registri, kolme manuaali ja pedaaliga orel, mis ehitati 1926. aastal Dresdenis Jehmlichi töökojas. Orelil on järgmine dispositsioon: Koppel: Normalkoppel: II/I, III/I, III/II, I/P, II/P, III/P Suboktavkoppel: II/I, III/I Superoktavkoppel: III/II, III/III Mänguabi: kolm vaba kombinatsiooni, Generalkoppel, Druckregister ab, Koppeln ab Plaueni Lutheri kogudus Plaueni kiriku koduleht
Kaisma Väikejärv

Kaisma Väikejärv on järv Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas. Järv koos kõrvalasuva Kaisma Suurjärvega on arvele võetud ürglooduse objektidena. Järvest saab alguse Enge jõgi. Kaisma Väikejärv on madal, alla 1 m sügavusega 5,6 ha suurune soo- ja rabakallastega järv. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013) Pärnumaa 1. Loodus aeg inimene. Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008. Peatoimetaja Aldur Vunk. Alajaotus Hüdrograafia, Valdeko Palginõmm, lk 125 Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Otisaare karjäär

Otisaare karjäär (ka Kalana uus karjäär, Kalana karjäär) on karjäär Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas. Karjääris paljanduvad mitmed Raikküla lademe kihistud ja kihid. Paljandid on arvele võetud ürglooduse objektidena. Karjäär avati 1990. aastate alguses. 19. sajandi keskpaigast kaevandati kagus asunud Kalana vanast karjäärist (ka Kalana paemurd). Kalana uus paekarjäär Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013) Kalana uus paekarjäär Eesti looduse infosüsteemis
Johannes Wiedewelt

Johannes Wiedewelt (1. juuli 1731 Kopenhaagen – 17. detsember 1802) oli taani skulptor. Aastail 1772–1777, 1780–1789 ja 1793–1795 oli ta kuningliku kunstiakadeemia direktor.
Kallukse mäed

Kallukse mäed on otsamoreen Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas. Otsamoreen on arvele võetud ürglooduse objektina. Otsamoreeni kaitstakse Kallukse maastikukaitseala koosseisus. Otsamoreen asub aluspõhjalisel kõrgendikul. Selle suhteline kõrgus on kuni 30 m (Loobu jõe lammist mõõtes), absoluutne kõrgus 113 m. Otsamoreeni lõunapoolset osa nimetatakse Sootaguse mägedeks. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013) Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Hanoi

Hanoi (vietnami Hà Nội (lihtsustatud hiina kirjas 河内)) on Vietnami pealinn. Linn asub Hồng Hà jõe kaldal, 200 km kaugusel jõesuudmest. Linnas valitseb lähisekvatoriaalne mussoonkliima. Suvel ulatub õhutemperatuur 30 °C-ni, jaanuaris on keskmine õhutemperatuur 17 °C. Maist novembrini sajab rohkesti vihma. Linnas elas 2009. aastal 6,4 miljonit inimest. Esimesed andmed linnast pärinevad 5. sajandist eKr. Aastatel 221 eKr – 939 pKr oli Hanoi Hiina keisrite valduses. 11. sajandil sai ta Põhja-Vietnami pealinnaks. Aastal 1873 langes linn Prantsusmaa valdusse ja sai 1887. aastal Prantsuse Indohiina pealinnaks. Aastatel 1932–1945 oli Jaapani okupatsiooni all. Pärast Vietnami sõda sai 2. juulil 1976 Hanoist ühinenud Vietnami pealinn. Hanoi Teadus- ja Tehnikaülikool Hanoi metroo https://www.gso.gov.vn/en/px-web/?pxid=E0201&theme=Population%20and%20Employment https://monre.gov.vn/VanBan/Lists/VanBanChiDao/Attachments/3012/b4.2_Signed.pdf https://www.gso.gov.vn/en/px-web/?pxid=E0201&theme=Population%20and%20Employment
Kambja Köstrimäed

Kambja Köstrimäed on künnis Tartu maakonnas Kambja vallas. Künnis on arvele võetud ürglooduse objektina. Künnise laius on u 1 km, absoluutne kõrgus 135 m ja suhteline kõrgus kuni 30 m. Künnise idapoolne osa on kitsas; selle laius on kuni 300 m. Idapoolse künnise suhteline kõrgus on 30 m ja absoluutne kõrgus 125 m. Künnise läänepoolne osa on tugevasti liigestatud. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013) Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Kandle pank

Kandle pank (ka: Kandle astang) on pank Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Aaviku külas. Pank kui tähelepanuväärne paljand on arvele võetud ürglooduse objektina. Pank on Aseri kihistu asemel kasutusele võtta soovitatud Kandle kihistu stratotüüp. Pangal paljanduvad u 2 m paksuses Aseri ja Lasnamäe lademe lubjakivid. Paljandi ülemised pool meetrit moodustavad Väo kihistu lubjakivid, selle all on meeter Aseri lademe ooididega savikat lubjakivi. Veel allpool on 1,2 meetrit Kandle kihistiku glaukoniiti sisaldavat raudoksiidi laikudega lubjakivi. Pangast on minevikust murtud paekivi (Kandle paemurd). Paemurrus on paljandi kõrgus 3 meetrit, ent seal paljandub üksnes Kandle kihistik. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 29.04.2013) Eesti stratotüüpsed paljandid Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis