laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Dan Simmons

Dan Simmons (sündinud 4. aprillil 1948 Peorias Illinoisis) on ameerika ulmekirjanik. "Hyperion". Tõlkinud Mario Kivistik, Tallinn: Varrak, 1998 "Hyperioni langus". Tõlkinud Mario Kivistik, Tallinn: Varrak, 2000 "Endymion". Tõlkinud Mario Kivistik, Tallinn: Varrak, 2002 "Endymioni tõus". Tõlkinud Mario Kivistik, Tallinn: Varrak, 2006 Artikleid Dan Simmonsist Dan Simmonsi koduleht
Heuremata

"Heuremata" on humanitaarteaduslike monograafiate sari, mis hakkas ilmuma 2005. aastal Tartu Ülikooli kirjanduse ja rahvaluule osakonna, semiootika osakonna, kunstiajaloo õppetooli, Eesti Kirjandusmuuseumi, Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse instituudi ja teiste humanitaarasutuste koostöös. Sarja kujundaja on Piia Ruber. Sarja pealkiri on võetud kreekakeelse sõna mitmusevormist εὑρήματα, mis tähendab 'leiud' või 'leidused'. Sarja "Heuremata" annab välja Tartu Ülikooli Kirjastus. Boris Bernstein, "Visuaalne kujund ja kunstimaailm: ajaloo polüfoonia", 2009. ISBN 9789949190508 Katrin Kivimaa, "Rahvuslik ja modernne naiselikkus eesti kunstis 1850–2000", 2009. ISBN 9789949190812 "20. sajandi mõttevoolud". Toimetanud Epp Annus, 2009. ISBN 9789949191628 Peeter Torop, "Tõlge ja kultuur", 2011. ISBN 9789949196203 Jaak Tomberg, "Kirjanduse lepitav otstarve", 2. trükk, 2011. ISBN 9789949195855 Tiit Hennoste, "Eesti kirjanduslik avangard 20. sajandi algul. Hüpped modernismi poole I", 2016. ISBN 9789949770403 Cornelius Hasselblatt, "Eesti kirjanduse ajalugu", 2016. ISBN 9789949770953 Luule Epner, "Mängitud maailmad", 2018. ISBN 9789949779444 Epp Annus, "Sotskolonialism Eesti NSV-s: võim, kultuur, argielu", 2019. ISBN 9789949032051 "Heuremata Tartu Ülikooli Kirjastuse lehel". Vaadatud 9. mail 2024. "Heuremata" Tartu Ülikooli Kirjastuse lehel
Ulbroka

Ulbroka on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonnas, piirkonna ja Stopiņi valla halduskeskus. Asub Riiast 11 km ida pool. Küla on nime saanud 16. sajandi Riia linnapea H. von Ulenbrocki järgi, kellele kuulus seal mõis. Külas on raamatukogu. Seal asuvad bussipeatused Ogres pagrieziens, Kultūras nams, Institūts, Brasliņas, Ulbrokas ciems ja Ulbroka. Looduskaitse all on tamm ümbermõõduga 4,27 meetrit, mänd ümbermõõduga 2,7 meetrit ja vaher ümbermõõduga 4,5 ja kõrgusega 17 meetrit. 2006. aastal oli seal 2900 elanikku. Aastal 2015 oli elanikke 2788, aastal 2021 aga 3102. Vietvārdu datubāze https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
Norman Spinrad

Norman Richard Spinrad (sündinud 15. septembril 1940 New Yorgis) on ameerika ulmekirjanik, 1960. aastatel tekkinud nn uue laine (inglise New Wave) esindaja. "Terasunelm". Tõlkinud Lasse Nikkarev, Saue: Skarabeus, 1998 "Suur lõõsk". Tõlkinud Arvi Nikkarev, Saue: Skarabeus, 2001 "Torgi Jack Barronit". Tõlkinud Tarmo Vaarpuu, Tartu: Fantaasia, 2010 Norman Spinrad Ulmekirjanduse BAASis Artikleid Norman Spinradist
Täisgraaf

Täisgraaf on graaf, kus iga kahe erineva tipu vahel on üks serv. Täisgraafil tippude arvuga n {\displaystyle n} on n ( n − 1 ) / 2 {\displaystyle n(n-1)/2} serva ning on tähistatav K n {\displaystyle K_{n}} . Täisgraafid tippude arvuga 1 kuni 8: K1 K2 K3 K4 K5 K6 K7 K8 Täisgraaf on regulaarne valentsusega n − 1 {\displaystyle n-1} , tugevregulaarne, transitiivne ja täissümmeetriline. Automorfismide arv n ! {\displaystyle n!} . Täigraafi täiend on tühigraaf. Graafid K 1 {\displaystyle K_{1}} kuni K 4 {\displaystyle K_{4}} on tasandilised. Suure tippude arvuga täisgraafid ei ole tasandilised, sest need sisaldavad alamgraafi K 5 {\displaystyle K_{5}} , mis ei rahulda Pontrjagini-Kuratovski tingimust. Buldas, A., Laud, P., Villemson, J. (2003), Graafid, TÜ kirjastus
Tatik

Tatik (Suillus) on tatikuliste sugukonda kuuluv seente perekond. Tatikud on nimetuse saanud paksult limase või kleepuva kübara järgi. Erinevalt puravikest pole tatikute jalg kunagi soomuseline ega võrkja mustriga. Viljakehade värvus katsumisel ei muutu. Torukesed on kollased või oliivikarva. Mõnel liigil esineb loor. Eesti kasvab 10 liiki tatikuid. Suillus americanus – end. siberi tatik Suillus bovinus – lehmatatik, lehmapäkk, lehmapuravik Suillus cavipes – lehise-õõspuravik Suillus collinitus – roosa tatik Suillus flavidus – sootatik, soopuravik Suillus granulatus – lambatatik, võipuravik Suillus grevillei – kuldtatik, kuldpuravik Suillus luteus – võitatik, võipuravik, võiseen Suillus variegatus – liivtatik, liivapäkk, liivapuravik Suillus viscidus – lehisetatik, hall tatik Niitla, T., Jeletsky, E., Korzets, V. Korilase käsiraamat, Nõiaraamat, 2004, lk 70
Tänavahoki

Tänavahoki on võistkondlik pallimäng, mida mängitakse hokiväljakul, kingad jalas, kahe võistkonna vahel. Jäähoki Saalihoki Rahvusvaheline Tänavahokiliit (ISBHF)
Johannes Laos

Johannes Laos (2. september 1920 Kõo vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 17. oktoober 1993 Võhma) oli eesti muusik, kommunistliku partei töötaja ja muusikapedagoog. Ta õppis Soomevere algkoolis ja Türi Majandusgümnaasiumi progümnaasiumis. Pärast progümnaasiumi lõpetamist 1938. aastal jätkas ta õpinguid muusikakoolis Tallinnas, kus õppis klarnetit. Hiljem, aastal 1971 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi kompositsiooni erialal, õppides ka puhkpille. Olles Nõukogude sõjaväe eesti territoriaalkorpuses ajateenistuses, saadeti ta Nõukogude–Saksa sõja ajal juulis 1941 Nõukogude tagalasse. Ta mängis Eesti Laskurkorpuse ansamblis ja džässorkestris. Pärast demobiliseerimist 1946. aastal asus ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia orkestrisse altsaksofoni solistina, kus ta töötas 1952. aasta lõpuni. Aastatel 1953–1956 õppis ta EKP Keskkomitee Vabariiklikus Parteikoolis. Pärast kooli lõpetamist suunati ta tööle Suure-Jaani rajooni, kus ta töötas EKP rajoonikomitee instruktorina, hiljem rajooni täitevkomitee kultuuriosakonna juhatajana ja EKP rajoonikomitee teise sekretärina. Suure-Jaanis organiseeris ta populaarse poiste puhkpilliorkestri. Aastast 1959 oli ta taas Tallinnas. Ta oli EKP Keskkomitee instruktor, seejärel filharmoonia puhkpilliorkestri instruktor. Aastatel 1959–1963 oli ta EKP Keskkomitee teaduse, koolide ja kultuuriosakonna juhataja, aastatel 1966–1967 oli ta riikliku hariduskomitee loomingulise maja direktor. Aastatel 1967–1988 töötas ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis peamiselt muusikateoreetiliste ainete õpetajana (ta oli aastatel 1968–1971 kultuurhariduse kateedri juhataja). Aastal 1988 jäi ta pensionile. Aastatel 1988–1992 organiseeris ta Võhma noorte puhkpilliorkestri, kelle esinemised koos täiskasvanutega olid oodatud sündmused kohalikus kultuurielus. Ta on maetud Pilistvere vanale õigeusu kalmistule. Ta oli tuntud ka heliloojana. Aastal 1973 Entel-tenteli lauluvõistluse võidulaul oli tema "Jänkude saunalaul" Imme Viidalepa sõnadele. Georg Otsa repertuaaris oli tema loodud laul "Kiri emale" (1970). "Türi uudiseid. Abiturientide pidulik lõppaktus". Järva Teataja nr 65, 8 juuni 1938. Lk 10 Endel Ruht. "60 aastat pronksmedali võidust". Ühinemisleht nr 2, (Põhja-Sakala valla ajaleht), 5. september 2017. Lk 7 Heiki Raudla. "Pilistvere kihelkond – Eestimaa Taani". Viljandi Muuseum. 2012 Endel Ruht. "60 aastat pronksmedali võidust". Ühinemisleht nr 2, (Põhja-Sakala valla ajaleht), 5. september 2017. Lk 7
Reomäe Apostel Andrease kirik

Reomäe Apostel Andrease kirik on õigeusu kirik Saare maakonnas Saaremaa vallas Reo külas. Kirikut kasutab Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Reomäe Apostel Andrease kogudus. Reomäe õigeusu kogudus asutati 1849. aastal peamiselt Valjala ja Püha kihelkonna õigeusklikele. Kuni 1853. aastani tunti seda kogudust Kaarma õigeusu kogudusena. Aastatel 1854–1873 üüris kogudus oma tegevuseks Reo kroonumõisa vana puuhoonet. Sel ajal oli Reo õigeusu koguduses üle saja liikme. Reomäe kirikuhoone projekteeris Riia arhitekt Heinrich Scheel. Paekivist seintega Kreeka risti kujuline suure keskkupli ja nelja väiksema kuppeltorniga pühakoja pühitses 1873. aasta 30. novembril apostel Andrease (Andreas Esikutsutu) auks Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamin (Karelin). Kiriku kaitsepühaku apostel Andrease mälestuspäev on 13. detsember. Kiriku kujusein (ikonostaas) pärineb 1888. aastast. Pärast taasühinemist Konstantinoopoli patriarhaadiga 1996. aastal pühitses Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Stefanus Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku esimese sõjajärgse kloostri (skeeta) 2009. aasta juunis Saaremaal Öörikul. Kloostri esimeseks elumajaks renoveeriti 19. sajandist pärit preestrimaja. Omandivaidluste tõttu otsustas EAÕK sinod 2010. aastal, et skeeta kolib tulevikus Reo külla Pihtla vallas. Reomäe kiriku endine preestrimaja ehitati ümber kloostrihooneks. 2012. aastast kasutas Püha Eelkäija Skiita teenistustel Reomäe õigeusu kirikut. 2023. aasta 1. märtsil lõpetas klooster nunnade puuduse tõttu Eestis tegevuse ning Reomäel elanud nunnad kolisid emakloostrisse Kreekas. Venemaa keiser kinnitas usuvahetuskiikumise algusjärgus 25. aprillil 1845 instruktsiooni, mis nägi ette õigeusu koguduste juures kihelkonnakoolide loomist.1889. aastal pühitseti Vana-Lõve mõisahoones kool-palvela. Kuni 1918. aastani tegutsesid õigeusu koolid Pihtlas, Siiksaares, Jööril ja Haeskas. Reomäe õigeusu kalmistu rajati samaaegselt Reomäe Apostel Andrease kirikuga ja võeti kasutusele 19. sajandi keskel. Kalmistu on kasutusel tänaseni. Sinna on aegade jooksul maetud koguduse liikmeid ja vaimulikke, sh ülempreester Vassili Verlok. Pihtla vald Pihtla mõis Reo mõis Piila Peaingel Miikaeli kirik Kuressaare Püha Nikolai kirik "Koguteos Saaremaa II köide". TTÜ Kuressaare Kolledž. Kirjastus Koolibri. Tallinn, 2007; lk 429–434; lk 924–926 Jaanus Plaat, "Saaremaa kirikud, usuliikumised ja prohvetid 18.-20. sajandil". Eesti Rahva Muuseum, Tartu, 2003; lk 136–140; lk 288–289 Martin Toon. "EAÕK Kuressaare Püha Nikolai koguduse ajalugu". Kuressaare, 1997. AS Terbo, Tallinn, 1997. lk 4–5; lk 69 Jaanus Plaat/Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis": Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011; lk 508–511; lk 838–842 Teeliste kirikud 2012 "Reomäe nunnad kolivad Saaremaalt ära Kreekasse". Saarte Hääl. 15. veebruar 2023. Vaadatud 7. juulil 2023.
Ahvāz

Ahvāz on linn Edela-Iraanis Khūzestāni provintsi ja Ahvāzi maakonna keskus. Asub Kārūni jõe ääres 20 m kõrgusel merepinnast. Linn asutati 3. sajandil Sassaniidide dünastia ajal. Ahvāz on üks Iraani tähtsamaid naftatöötlemiskeskusi. Olulised majandusharud on ka must metallurgia ning toiduaine- ja tekstiilitööstus. Linnas on 1955. aastal asutatud ülikool ja mitu rakenduskõrgkooli, sh naftauuringute kõrgkool. https://www.amar.org.ir/english جمعیت به تفکیک تقسیمات کشوری, vaadatud 29.10.2023.
23 eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. sajand eKr | 1. sajand eKr | 1. sajand | ► ◄ | 40. aastad eKr | 30. aastad eKr | 20. aastad eKr | 10. aastad eKr | 0. aastad eKr | ► ◄◄ | ◄ | 26 eKr | 25 eKr | 24 eKr | 23 eKr | 22 eKr | 21 eKr | 20 eKr | ► | ►► Aasta 23 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Rooma konsuliteks olid Gaius Iulius Caesar Octavianus Augustus, Aulus Terentius Varro Murena, Lucius Sestius Quirinalius ja Gnaeius Calpurnius Piso. ... Arhelaos, Juudamaa etnarh Marcus Claudius Marcellus
Alexander Baljakin

Alexander Baljakin (vene Александр Балякин; valgevene Аляксандр Балякин; sündinud 8. aprillil 1961 Venemaal Arhangelskis) on kabetaja, rahvusvaheline suurmeister rahvusvahelises kabes, juunioride maailmameister 1980, võistkondlik maailmameister 1989 NSV Liidu võistkonna koosseisus. 1986. aastast esindas Valgevenet ning alates 2004. aastast esindab Hollandit. Ta oli ka kolmekordne NSV Liidu meister (1982, 1988, 1989). Aastail 2009, 2010, 2011, 2013 ja 2014 tuli ta Hollandi meistriks.
Georg Günther Tunzelmann

Georg Günther Tunzelmann (19. märts 1692 Tallinn – 4. november/15. november 1741 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Ta õppis aastal 1709 Tallinna gümnaasiumis. Seejärel õppis ta (immatrikuleeriti 12. mail 1712) Halle ülikoolis. Ordineeriti 15. detsembril 1714 õpetajaks. Ta oli aastatel 1714–1715 Tallinna Oleviste koguduse abiõpetaja. Aastatel 1715–1720 oli ta (sai abiõpetajaks 16. mail 1715) Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja, aastatel 1720–1734 oli ta (sai õpetajaks 7. veebruaril 1721) sama koguduse õpetaja. Lisaks oli ta Tallinna koolide inspektor. Aastatel 1734–1741 oli ta (sai ametisse 28. juunil 1734) Tallinna Oleviste koguduse õpetaja ja Tallinna superintendent. Ta koostas matusetrükise superintendent Johannes Andreas Helwigile (1668–1719) ja Tallinna bürgermeistrile Christian Buchaule (1652–1721). Aastal 1725 ilmus Tallinnas Die christliche Uebergebung in Gottes Rathund Willen. Oma märkimisväärselt suure raamatukogu pärandas ta Tallinna toomkoolile. Georg Günther Tunzelmann abiellus Tallinnas 4/15. novembril 1714 bürgermeister Thomas zur Mühleni tütre Mariaga. Tema väimees (tütre Christiana Maria abikaasa) Gustav Heinrich Kellner oli Tallinna Oleviste koguduse õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007 Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Peter Carl Aloys Kreutzwald

Peter Carl Aloys Kreutzwald (ka Peter Karl Aloys Kreutzwald; 21. september 1850 Kommern – 28. mai 1918 Köln) oli Kölni generaalvikaar 1894–1918, nelja Kölni peapiiskopi all. Paavst Leo XIII nimetas Kreutzwaldi apostellikuks pronotariks. Peter Karl Alois Kreutzwald "De canonica iuris consuetudinari praescriptione" Berlin, 1873 Eduard Hegel "Kreutzwald, Peter Karl Aloys. In: Die Bischöfe der deutschsprachigen Länder 1785/1803-1945. Ein biographisches Lexikon", Hg: Erwin Gatz, Berlin 1983, lk 415 jj. Hermann Joseph Hecker "Chronik der Regenten, Dozenten und Ökonomen im Priesterseminar des Erzbistums Köln 1615-1950", Düsseldorf 1952, lk 210 jj.
Suitsuandur

Suitsuandur on tulekahjuandur, mis reageerib põlemisel tekkivas suitsus sisalduvatele tahmaosakestele. Suitsuandureis kasutatakse peamiselt fotoelektrilisi ehk optilisi tajureid, mille talitlus põhineb valguse hajumisel suitsuosakestel. Valgusdioodi infrapunane valgus suunatakse optilises kambris labürinditaoliselt paiknevatele mittepeegeldavatele pindadele. Seetõttu puhtas õhus valgus fotodioodi ei taba. Kui optilisse kambrisse sisenevad suitsuosakesed, hajutavad need valgust, millest osa jõuab ka fotodioodini. Kui suitsu kontsentratsiooni tõustes fotodioodi väljundpinge ületab etteantud läviväärtuse, lülitub alarm sisse. Eriti tundlikud on niisugused optilised suitsuandurid, milles valgusdioodi (LED) asemel on valgusallikaks heleda kiirega laserdiood. Optiline andur reageerib niisiis hõõguval põlemisel tekkivale külmale suitsule, andes tuleohust aegsasti märku. Leegiga põlemisel tekivad peenemad suitsuosakesed, millele reageerib paremini ionisatsioonitajur. Selles ioniseerib alfakiirguse allikas (ameriitsiumi isotoop) õhuosakesi, mille tulemusena anduri elektroodide vahel tekib teatav elektrijuhtivus. Suitsu ilmumisel seovad tahmaosakesed elektrostaatilise tõmbe tõttu õhuioone, mille tagajärjel elektrivoolu edasikandvate ioonide hulk väheneb; voolu nõrgenemisel läviväärtuseni hakkab summer tööle. Kumbki nimetatud tüüpi suitsuandur ei reageeri vingugaasile, selleks on spetsiaalsed andurid. Andur paigaldatakse elamu igale korrusele ruumi lakke (mitte seinale), soovitatavalt ruumi keskossa, esikus või koridoris magamistoa ukse lähedale, teisel korrusel trepikäigu lähedale; paigutuskoha ümber peab olema vähemalt pool meetrit vaba ruumi. Elu- ja magamistoa andur hoiatab näiteks teleri süttimisest, küünlast või sigaretist tekkida võiva tulekahju eest. Suitsuandurit ei panda kööki, vannituppa ega sauna, kus nad võiksid asjatult tööle rakenduda. Andurid on enamasti patarei- või akutoitel. Leelispatarei (alkaline) peab vastu 2–3 aastat, liitiumpatarei kuni 10 aastat. Patarei vahetamise vajadusest annab seade märku vaiksete piiksudega. Ka sel juhul, kui andur saab toidet elektrivõrgust, on vajalik varutoide patareist. Suitsuanduri töövõimet on soovitatav kontrollida kord kuus, vajutades vastavale nupule. Suitsuanduri tööiga on 8–10 aastat. Tulekahjuandurid võivad olla ühendatud teatekeskusega juhtmete abil, samuti on häiresignaali raadioedastust võimaldavaid andureid. Viimased loovad raadioühenduse keskusega või elamu (korteri) teiste anduritega. Sel juhul ei rakendu mitte ainult suitsuallikale kõige lähem andur, vaid häire kandub raadio teel elamu kõigisse teistesse anduritesse. Tulekahjuandur Suitsuanduri kasutamine
Käändsõna

Märksõna "noomen" suunab siia; noomen võib tähendada ka Nimisõna Käändsõna ehk noomen on käänduvate sõnade ühisnimetus. Eesti keeles kuuluvad käändsõnade hulka nimisõnad, omadussõnad, arvsõnad ja asesõnad. Eesti keeles on käändsõnal kaks morfoloogilist kategooriat: kääne ehk kaasus ja arv ehk nuumerus. E. Liivaste, 1989. Õpilase keeleleksikon. Tallinn, Valgus. Lk 4 2007. Eesti keele käsiraamat. Tallinn, Eesti Keele Sihtasutus [1] (vaadatud 17.08.2012)
Kustas Kotsar

Kustas (Gustav) Kotsar (16. veebruar 1872 – 10. aprill 1942) oli Eesti prosaist ja ajakirjanik. Õppis 1888–1891 Eesti Aleksandrikoolis Põltsamaal. Elu lõpul elas sugulaste pool Põltsamaa lähedal. Novellikogu "Elutungi avaldused" (1911) Novellikogu "Paigulised" (1913) Kustas Kotsar on teinud ajakirjanikuna kaastööd ajalehtedele Tallinna Teataja, Olevik, Uudised Jõgevamaaga seotud tähtpäevi 2012. aastal – Jõgevamaaga seotud haridus- ja kultuuritegelaste tähtpäevi 2012. aastal[alaline kõdulink]. Vaadatud 17.08.2012. Eesti biograafiline andmebaas ISIK. Vaadatud 17.08.2012
Karksi kihelkond

Karksi kihelkond (lühend Krk; saksa keeles Kirchspiel Karkus in Kreis Pernau) oli kihelkond Mulgimaal ja Liivimaa kubermangus Pärnu kreisis. Karksi kirikukihelkond asutati 13. sajandil samanimelise muinaskihelkonna baasil. Kaali mõis (Kahli), Polli karjamõis Karksi kirikumõis (Pastorat Karkus) Karksi mõis (Schloß Karkus) rüütlimõis Polli mõis (Pollenhof) rüütlimõis Pöögle mõis (Böcklershof) rüütlimõis Vaade Karksi ordulinnuse varemetele ja Karksi kirikule Johann Christoph Brotze kogust Vaade Polli mõisale, 1794 Vaade Polli mõisale, 1794 Vaade Karksi ordulinnuse varemetele, 1800 Ainja kalmistu Arumäe kalmistu Karksi mõisa kalmistu Rahumäe kalmistu Karksi II maailmasõja matmispaik Papi kalmistu Tuhalaane kalmistu Büsching, Anton Friedrich (1773). Magazin für die neue Historie und Geographie: IX. Land-rolle des Herzogthums Liefland vom Jahr 1765. Halle: Johann Jacob Curt. Lk 390. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 323. Helene Peterson. Ajalooline traditsioon Karksi/Halliste kihelkonnast 1925. aasta suvel Eesti Kirjandusmuuseum. Folkloristika osakonna e-raamat. 2017. Karksi kihelkond Kirchspiel Karkus in Kreis Pernau Eesti mõisaportaalis
Woldemar Johann von Lauw

Woldemar Johann von Lauw (21. oktoober 1712 Pärnu – 26. veebruar 1786 Põltsamaa) oli baltisaksa tööstur. Woldemar Johann von Lauw sündis Pärnus major Wolmar Gustav von Lauw ja Elisabeth Regina Siöfeldti pojana. Lauw õppis Jena Ülikoolis. Hiljem teenis Vene armees. Kaotas Vene-Türgi sõjas 1737. aastal vasaku käe. 1746. aastal abiellus Woldemar Johann von Lauw oma isa sõjaväekaaslase, Vana-Põltsamaa mõisa omaniku Heinrich Claus von Ficki (1678–1750) tütre Aurora von Fickiga (1717–1769). Pärast Heinrich von Ficki surma 1750. aastal päris Lauw Vana-Põltsamaa mõisa. Ta asutas sinna mitmesuguseid tööstusettevõtteid: vasekoja, tärklisevabriku ja parkimiskojad, rohelise klaasi koja, portselanimanufaktuuri jms. Lisaks asutas ta Põltsamaale haigla ja apteegi ning kutsus 1766. aastal sinna arstiks Peter Ernst Wilde, kes omakorda rajas sinna eratrükikoja. Trükikoja omandas hiljem Lauw. Woldemar Johann von Lauw laskis 1770. aastatel Põltsamaa ordulinnuse konvendihoonesse rajatud lossi varemetele ehitada uue rokokoostiilis sisekujundusega lossi. Tema tütar Aurora von Lauw (1756–1795) abiellus sõjaväelase Reinhold Ludwig von Patkuliga (1730–1801). Pärnu Eliisabeti koguduse sünnimeetrika Põltsamaa lossi ajalugu. Põltsamaa Muuseumi kodulehel. Vaadatud 17.08.2012 ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Roberts Misāns

Roberts Misāns (sündinud 19. veebruaril 1986) on Läti kabetaja, rahvusvaheline meister. 2010. aastal abiellus ta baškiiri kabetaja, samuti rahvusvahelise meistri Olesya Abdullinaga.[viide?] Juunioride maailmameister 2004 Juunioride Euroopa meister 2004, 2005 Kadettide maailmameister 2001 Kadettide Euroopa meister 2001, 2002 Roberts Misāns Eesti Kabeliidu saidil
Otok

Otok (saksa keeles Woedtke) on küla Poola kirdeosas, Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Gryfice maakonnas. Küla paikneb umbes 8 km kaugusel Gryficest ja 75 km kaugusel piirkonna keskusest Szczecinist. Enne 1945. aastat kuulus Saksamaa koosseisu. Külas elab 288 (2015) elanikku. Peter Ernst Wilde (1732–1785), arst, valgustusliikumise tegelane Liivimaal. Rajas Põltsamaale eratrükikoja ja andis seal välja esimest eestikeelset perioodilist trükist "Lühhike öppetus". Sündis ja elas 13. eluaastani Woedtkes.
Murumuna

Murumuna (Lycoperdon) murumunaliste sugukonda kuuluv seeneperekond. Murumunade viljakehad on enam-vähem pirnjad. Eestis on leitud kümme liiki murumune, millest enamik on noorelt (kuni seene sisemus on valge) söödavad. Lycoperdon candidum Lycoperdon caudatum – hallikas murumuna Lycoperdon constellatum Lycoperdon echinatum – siiljas murumuna Lycoperdon ericaeum – nõmm-murumuna Lycoperdon estonicum – eesti murumuna Lycoperdon excipuliforme – sihvakas murumuna Lycoperdon lividum – väike murumuna Lycoperdon mammiforme – helves-murumuna Lycoperdon molle – pehme murumuna Lycoperdon nigrescens – mustjas murumuna Lycoperdon norvegicum – norra murumuna Lycoperdon perlatum – harilik murumuna Lycoperdon pratense – aas-murumuna Lycoperdon pyriforme – pirn-murumuna Lycoperdon spadiceum Lycoperdon umbrinum – pruunikas murumuna Lycoperdon utriforme – end. kott-murukarikas, Calvatia utriformis Murumuna andmebaasis eElurikkus