laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Terrass

Terrassi kui arhitektuurilise ehitusliku terminiga mõeldakse väljapoole hoonet jäävat ja seda ümbritsevat avatud ning maastiku suhtes (näiteks park või aed) tõstetud tasast ala. Kuid on olemas ka katuseterrassid, mis asuvad lamekatuse tasasel pinnal. Neid terrasse kasutatakse eelkõige vaba aja veetmiseks – istumiseks, uitamiseks või puhkamiseks. Terrassiks nimetatakse tihti ka tõstetud ala, mis asub suure hoone või selle konstruktsiooni ees ning mis tavaliselt ulatub suurema trepikojani ja on ümbritsetud balustraadiga. Terrass võib toetuda muldkehale või kindlale alusmüürile (ükskõik, kas tegemist on loodusliku või tehisliku pinnaga). Samuti võivad terrassid olla sammastele tuginevad platvormid, ilma et nende all olev ala oleks millegagi täidetud. Siiski on terrassid alati avatud ning võivad olla nii sillutatud kui ka sillutamata.
Mantova provints

Mantova provints on provints Itaalias Lombardia maakonnas. Provintsi keskuseks on Mantova linn. Suuremad asulad on (sulgudes rahvaarv): Mantova (48 023) Castiglione delle Stiviere (20 296) Suzzara (18 643) Viadana (17 804) Porto Mantovano (14 612) Curtatone (13 033) Castel Goffredo (10774) Virgilio (10 533) Goito (9961) Mantova provints jaguneb 64 omavalitsusüksuseks (comune). Acquanegra sul Chiese Asola Bagnolo San Vito Bigarello Borgoforte Borgofranco sul Po Bozzolo Canneto sull'Oglio Carbonara di Po Casalmoro Casaloldo Casalromano Castel Goffredo Castel d'Ario Castelbelforte Castellucchio Castiglione delle Stiviere Cavriana Ceresara Commessaggio Curtatone Dosolo Felonica Gazoldo degli Ippoliti Gazzuolo Goito Gonzaga Guidizzolo Magnacavallo Mantova Marcaria Mariana Mantovana Marmirolo Medole Moglia Monzambano Motteggiana Ostiglia Pegognaga Pieve di Coriano Piubega Poggio Rusco Pomponesco Ponti sul Mincio Porto Mantovano Quingentole Quistello Redondesco Revere Rivarolo Mantovano Rodigo Roncoferraro Roverbella Sabbioneta San Benedetto Po San Giacomo delle Segnate San Giorgio di Mantova San Giovanni del Dosso San Martino dall'Argine Schivenoglia Sermide Serravalle a Po Solferino Sustinente Suzzara Viadana Villa Poma Villimpenta Virgilio Volta Mantovana Mantova provintsi koduleht (itaalia keeles)
Minnie Driver

Amelia Fiona Driver (sündinud 31. jaanuaril 1970 Londonis) on inglise näitleja ja laulja. 2003. aasta filmis "Hope Springs" mängis ta Verat. Filmis "Ooperifantoom" mängis ta Carlotta Giudicellit. Ta esitati Oscarile Skylari kõrvalosa eest filmis "Hea Will Hunting" ning Emmyle ja Kuldgloobusele töö eest telesarjas "The Riches". Telesarjas "Will & Grace" mängib ta Lorraine Finsterit.  Minnie Driver – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Minnie Driver andmekogus IMDb (inglise)
Jaagarahu

Jaagarahu on paikkond Saaremaa lääneosas Kihelkonna lahe juures. 1927. aastal rajati sinna kohalikust paemurrust saadava paekivi väljavedamiseks Jaagarahu sadam, mis hävis 1969. aastal pärast tormi. Sadamat ja karjääri ühendas 4 kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee. 1941. ja 1949. aastal küüditati sadama kaudu saarlasi. Sadama järgi on nime saanud ka siluri Jaagarahu lade ning Jaagarahu kihistu. Sealne puurauk on üks Vilsandi kihtide, Jaagarahu kihistu ja Jaagarahu lademe stratotüüpe. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 165. Eesti kitsaröömelised raudteed "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. september 2020. Vaadatud 16. septembril 2020. "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. september 2020. Vaadatud 15. septembril 2020. http://stratigraafia.info/glossary.php?keyword=Jaagarahu+lade
Loodna vald

Loodna vald oli vald Rapla maakonnas. 28. oktoobril 2002 liitusid Märjamaa alev, Märjamaa vald ja Loodna vald, ühinenud valla nimeks sai Märjamaa vald. Loodna vald moodustati 1990. aasta 20. detsembril ja selle keskus asus Sipa külas, valla pindala oli 282 km². Loodna valla koosseisu kuulusid järgmised 14 küla: Kohatu, Laukna, Leevre, Loodna, Luiste, Maidla, Mõraste, Männiku, Sipa, Sooniste, Soosalu, Teenuse, Urevere ja Vilta. Loodna valla lipp Loodna valla vapp Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 303. Rapla maakonna Loodna külanõukogu omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta www.riigiteataja.ee Loodna vald, Martin Hiiemaa, 22. aprill 1999 Haldusterritoriaalse korralduse muutmine Märjamaa valla (alevi), Märjamaa valla ja Loodna valla osas www.riigiteataja.ee
Linnuselään

Linnuselään ehk lossilään oli Rootsis ja ta valdustes (sh Rootsi Läänemereprovintside Põhja-Eesti aladel) olnud keskaegne halduspiirkond. Linnuseläänid kaotati 1620.–1630. aastatel ja koos linnuseläänidega kaotati Eestimaal ka Linnuse/lossikohtud. Rootsiaegses Eestimaa hertsogkonnas oli 16. sajandi lõpul, 7 linnuselääni: Tallinna, keskus Toompea Väike linnus; Haapsalu (rootsi k. Hapsals slottslän), keskus Haapsalu linnus; Lihula, keskus Lihula; Koluvere (Löde slottslän), keskus Koluvere linnus; Paide, keskus Paide linnus; Rakvere, keskus Rakvere linnus ja Narva linnuselään, keskus Narva. Linnuselääne valitsesid linnuseasehaldurid, linnuseläänide alla arvati Rootsi riigile kuuluvaid läänistamata alasid, linnuseläänid jagati omakorda mõisaläänideks. Linnuselääne valitsesid linnuseasehaldurid, mõisalääne juhtisid foogtid. Igas linnuseläänis oli kümmekond mõisalääni, nt Padise kloostrilään (Padis klosterlän), Jägala mõisalään, Keila mõisalään. Aadlivaldustes kehtis aadliomavalitsus, Rootsi kuningas oli 1584. aastal Eestimaa hertsogkonna moodustamisel, lepetega Eestimaa rüütelkonna loobunud rüütelkonna maadel õigusemõistmisest ja maksunõudmisest. Poolaaegses Liivimaa hertsogkonnas ja hiljem Rootsiaegses Liivimaal: Karksi linnuselään, Vastseliina linnuselään, Laiuse linnuselään, Kastre linnuselään, Pärnu linnuselään, Viljandi linnuselään, Tarvastu linnuselään, Helme linnuselään, Kirumpää linnuselään, Põltsamaa linnuselään, Härgmäe linnuselään, Volmari (Valmiera) linnuselään, Trikāta linnuselään, Marienburgi linnuselään, Ronnenburgi linnuselään, keskus Rauna linnus; Atsele lossilään. Kesk- ja varauusaegse Rootsi kuningriigi Soome alal olid: Uusimaal Porvoo linnuselään (1523–1619) (rootsi k. Borgå län), keskus Porvoo; Ahvenamaal Kastelholmi linnuselään (1388–1634) (Kastelholms län), keskus Kastelholmi linnus; Korsholmi linnuselään (1384–1634) (Korsholms län), keskus Korsholmi linnus; Kokemäkimõisa linnuselään (1331–1634) (Kumogårds län), keskused Kokemäki mõis ja Pori; Savonlinna linnuselään (1475–1634) (Nyslotts län), keskus Olavinlinna linnus; Raasepori linnuselään (–1634) (Raseborgs län), keskus Raasepori linnus; Hämeenlinna linnuselään (–1634) (Tavastehus län), keskus Häme linnus; Viiburi linnuselään (1293–1634) (Viborgs län), keskus Viiburi linnus; Turu linnuselään (–1634) (Åbo län), keskus Turu linnus. kastellaan, lossifoogt Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 297. Koluvere linnuselään hõlmas Kullamaa, Märjamaa ja Vigala kihelkonna. Saaga » Kaardikirjeldusraamatud, www.ra.ee Laiuse linnuselään hõlmas Laiuse linnust, Sikkona ja Ellenbachi mõisa ning Koddiseni, Rohikundi ja Wottigferi vakust Audru, Koonga, Tori, Tõstamaa Juhan Vasar, Eestlaste tõuline kujunemine ajaloolisel alal, Olion, nr. 2/1931 Neanurme, Loopre, Sulustvere jt külad, 1641. aastal suurusega 111 adramaad linnuselääni hulka kuulusid peale linnusemõisa Schloß Adseli koos Hummelzeemi mõisaga veel Neuhof (Frauenthal), Taivola, Koickel, Didriküll ja Adsel – Schwarzhof mõis
Varese provints

Varese provints on provints Itaalias Lombardia maakonnas. Piirneb põhjas Šveitsiga. Provintsi keskuseks on Varese linn. Olulisemad linnad peale Varese on Busto Arsizio, Gallorato ja Saronno. Provintsi suurimad järved on provintsi piirijärved Lago Maggiore ja Lugano järv, Varese lähedal asuvad Lago di Varese huvitava Isolino Virginia saarega ning väiksemad Monate järv ja Comabbio järv. Varese lähedal asub Campo dei Fiori looduskaitsealune regionaalpark (5400 ha). Varese provints jaguneb 141 omavalitsusüksuseks (comune). Agra Albizzate Angera Arcisate Arsago Seprio Azzate Azzio Barasso Bardello Bedero Valcuvia Besano Besnate Besozzo Biandronno Bisuschio Bodio Lomnago Brebbia Bregano Brenta Brezzo di Bedero Brinzio Brissago-Valtravaglia Brunello Brusimpiano Buguggiate Busto Arsizio Cadegliano-Viconago Cadrezzate Cairate Cantello Caravate Cardano al Campo Carnago Caronno Pertusella Caronno Varesino Casale Litta Casalzuigno Casciago Casorate Sempione Cassano Magnago Cassano Valcuvia Castellanza Castello Cabiaglio Castelseprio Castelveccana Castiglione Olona Castronno Cavaria con Premezzo Cazzago Brabbia Cislago Cittiglio Clivio Cocquio-Trevisago Comabbio Comerio Cremenaga Crosio della Valle Cuasso al Monte Cugliate-Fabiasco Cunardo Curiglia con Monteviasco Cuveglio Cuvio Daverio Dumenza Duno Fagnano Olona Ferno Ferrera di Varese Gallarate Galliate Lombardo Gavirate Gazzada Schianno Gemonio Gerenzano Germignaga Golasecca Gorla Maggiore Gorla Minore Gornate-Olona Grantola Inarzo Induno Olona Ispra Jerago con Orago Lavena Ponte Tresa Laveno-Mombello Leggiuno Lonate Ceppino Lonate Pozzolo Lozza Luino Luvinate Maccagno Malgesso Malnate Marchirolo Marnate Marzio Masciago Primo Mercallo Mesenzana Montegrino Valtravaglia Monvalle Morazzone Mornago Oggiona con Santo Stefano Olgiate Olona Origgio Orino Osmate Pino sulla Sponda del Lago Maggiore Porto Ceresio Porto Valtravaglia Rancio Valcuvia Ranco Saltrio Samarate Sangiano Saronno Sesto Calende Solbiate Arno Solbiate Olona Somma Lombardo Sumirago Taino Ternate Tradate Travedona-Monate Tronzano Lago Maggiore Uboldo Valganna Varano Borghi Varese Vedano Olona Veddasca Venegono Inferiore Venegono Superiore Vergiate Viggiù Vizzola Ticino Varese provintsi ametlik koduleht (itaalia keeles)
Richard Kirschbaum

Richard Kirschbaum VR II/3 (23. november 1897 Sindi alevik – 7. märts 1927) oli Vabadussõja veteran. Ta oli Sindi äädikavabriku juhataja, teenis Vabadussõjas vabatahtlikuna ja vanemallohvitserina Pärnu kaitsepataljonis, 9. jalaväepolgus ja laiarööpmelisel soomusrongil nr. 3. 23. juunil 1919 sai ta haavata.
Žalnik

Žalnik (ka šalnik; vene sõnast жальник) on laibahaud, mis on tähistatud kividest ovaali või nelinurgaga. Žalniku peal võib olla madal kääbas. Žalnikutesse matmist esineb 11.–16. sajandini idapoolsete läänemeresoomlaste seas. Eestis on žalnikuid leitud nt Jõuga ja Siksali kalmistul. kurgaan Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 533.
Kirimäe põletusmatus

Kirimäe põletusmatus on 1923. aastal Kirimäe Kabelimäe talu maalt Kirimäe Kabelimäelt leitud põletusmatuse paik. Matus pärineb 6. sajandist. Põletusmatusekoht on tänapäevaks tugevalt lõhutud. Kuid säilinud osaks võib lugeda kõigest 100 ruutmeetri suurust ala, kus on korrapäraselt laotud suuri kive. Peale põlenud luude oli matusekohas ka hulgaliselt esemeid: odaotsi, ambsõlgi, ehtenõelu, putkkirveid, mõõku jne. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 224.
Kõmsi kivikalmed

Kõmsi kivikalmed (ka Kõmsi tarandkalmed) asuvad Pärnu maakonnas Lääneranna vallas mõlemal pool Risti–Virtsu maanteed Kõmsi õigeusu kiriku lähedal.. Kivikalmetest 5 pärinevad vanemast rauaajast. Nendest pool kilomeetrit põhja pool asub nooremast rauaajast pärinev põletusmatustega kivikalme. Kalmeid on uuritud Adolf Friedenthali (1914), Vello Lõuka (1969–1972) ja Mati Mandli (1979–1981) juhtimisel. Kaks paremini säilinud tarandkalmet kaevati läbi ning pärast seda taastati ja jäeti paigale. Neist väiksemas oli 8 m × 6,7 m suurune tarand, suuremas ligi 20 eri suurusega tarandit. Kalmete lähedal on nelisada muistset põllukivihunnikut. Neistki on 77 läbi kaevatud. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 263.
Tuletusalus

Tuletusalus ehk alussõna on lekseem, millest moodustatakse sõnatuletuse teel ehk tuletusliiteid lisades tuletisi ehk uusi alussõnast erineva tähendusega sõnu.
Lehtse Kool

Lehtse Kool on munitsipaalkool Lääne-Virumaal Tapa vallas Lehtse alevikus. Kool asutati 1863. aastal. 2009. aastal korraldati Lehtse Põhikool ümber lasteaed-põhikooliks praeguse nime all. Kool asus aastatel 1919–2017 ajaloolises Pruuna mõisahoones ning alustas 2017. aastal õppetööd uues ja renoveeritud Lehtse Keskusehoones. Pruuna-Vedruka vallakool Lehtse Algkool Lehtse Mittetäielik Keskkool Lehtse 7-aastane Kool Lehtse 8-klassiline Kool kuni 1. septembrini 1993: Lehtse 9-klassiline Kool kuni 28. augustini 2009: Lehtse Põhikool 1919–1922 – Alide Rosin 1922–1941 – Arnold Raigna (enne nime eestistamist Arnold Roosvaldt) 1941–1944 – Eduard Loo 1944–1946 – Helmut Elstrok 1946–1950 – Lembit Oglas 1950–1951 – Arnold Roos 1951–1958 – Johannes Kuulbach 1958–1994 – Endel Sidron 1994–2006 – Viive Linnjärv 2006–2007 – Katrin Lumiste alates 2007 – Merike Kärmas 2013–2015 direktori KT Aivi Must 2015– Merike Kärmas 1998 – Pruuna mõisaparki püstitati Lehtse hariduselu 135. aastapäeva tähistav mälestuskivi; 2013 – vilistlased püstitasid Pruuna mõisaparki mälestuspingi kunagise Lehtse Kooli direktori (1958–1994) Endel Sidroni mälestuseks. "Üldharidus". Tapa.ee. Vaadatud 23.02.2018. Tõnu Lilleorg (01.09.2017). "Lehtse kool kolis uude majja". Kuulutaja. Vaadatud 23.02.2018. Helle Koitjärv (10.08.2013). "150 aastat hariduselu Lehtses". Virumaa Teataja. Vaadatud 23.02.2018. "Üldharidus". Tapa.ee. 24.09.2018. Vaadatud 21.10.2018. "Alusharidus". Tapa.ee. Vaadatud 23.02.2018. "Alusharidus". Tapa.ee. 04.10.2018. Vaadatud 21.10.2018. Heiki Koov. "Pruuna Lehtse kool". Eesti monumentide e-kataloog. Originaali arhiivikoopia seisuga 24.02.2018. Vaadatud 23.02.2018. Lehtse kool 140. Lehtse, 2003 Lehtse kool 150: Kogumik. Koostas ja toimetas Karin Vuntus. Lehtse, 2013 Lehtse kool Pruuna mõisas. Koostas Katri Lehtsalu. Lehtse, 2018 Kooli koduleht Endine mõisakool
Kallavesi

Kallavesi on üks Soome suurimaid järvi. Asub Soome keskosas Põhja-Savo maakonnas. Järve pindala on 472,76 km². See on 90 km pikk. Koos samal tasapinnal asuvate ja väinadega ühenduses olevate teiste järvedega (Suvasvesi, Juurusvesi, Riistavesi ja Muuruvesi) moodustab 898 ruutkilomeetri suuruse Iso-Kalla, mis on pindalalt Soome suuruselt viies siseveekogu. Kallavesi keskmine kõrgus merepinnast on 82 meetrit, keskmine sügavus 8,9 meetrit ja sügavaim koht 75 meetrit. Järve ääres poolsaarel asub Kuopio linn.
Virunuka kivikalmistu

Virunuka kivikalmistu on Võru maakonnas Rõuge vallas Viru külas asuv 2.-6. sajandist pärit kalmistu. Kalmistut uuriti põhjalikult 1957–1964 tehtud arheoloogilistel kaevamistel, mida juhtis Silvia Laul. Kaevamiste käigus leiti 4 tarandkalmet ja üks korrapäratult laetud kividega kalme. Suurim kalme oli 63,5 m pikkune ja selles oli 14 tarandit. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 678.
Muuksi kivikirstkalmed

Muuksi kivikirstkalmed (ka Muuksi kalmistu) on Harjumaal Kuusalu vallas Muuksi külas Kahala järve ääres asuvad kivikirstkalmed. Muuksi kivikirstkalmete suurim kalmerühm on Hundikangrud, mis koosneb umbes 65 kalmest. Nende läbimõõt on 5–15 m ja kõrgus 4–15 dm. Neid kalmeid on korduvalt uuritud ja kokku on läbi kaevatud paarkümmend kalmet. Väljakaevamisi on juhtinud 1921–26 Artur Spreckelsen ja Adolf Friedenthal, 1936–37 Artur Vassar, 1976–82 Tanel Moora, Ardo Niinre ja Karin Jaanits ning aastast 1996 Gurly Vedru. Avastati, et kalmistut kasutati nooremast pronksiajast Rooma rauaajani. Tavaliselt ei ole kalmes üle 4 kirstu, aga maetud on kirstutagi. Hauapanuseid pole palju.. Muuksi külast kirdes asub väiksem kalmete rühm, kus on säilinud 6 kalmet (Kabelikangrud). Neist suurima läbimõõt on 12 ja kõrgus 2 m. Ühes 1921 uuritud kalmes oli 4 kirstu ja 6 surnut.. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 347.
Viltina kivikalmistu

Viltina kivikalmistu (rahvasuus ka: Rutiränk) on Saaremaa vallas asuv muinaskalmistu. Kalmistu pärineb 10.–13. sajandist. See on suurimaid (3236 km²) läbiuuritud muinaskalmistuid Eestis. Kivikalmistut uuriti 1940. aastal, kui sinna hakati rajama Nõukogude sõjaväebaasi. Kalmistult on leitud rikkalike panustega põletatud luid (põletusmatus), mis paiknesid nii kiviringides kui ka põletatud raudneetidega paadis. Arvatakse, et kalmistu kuulus ülikusuguvõsale. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 673. Viltina kivikalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Proosa kivikalmistu

Proosa kivikalmistu (ka Saha-Loo kivikalme) on Pirita jõe paremkaldal Loo alevikus kunagise Proosa talu maadel olev kivikalmete rühm. Seal on läbi uuritud üks kivikirstkalme, tarandkalme ja kivivarekalme. Kivikirstkalme oli rajatud hilispronksiajal, sealsed järelmatused pärinesid aga ka eelrooma ja rooma rauaajast. Tarandkalme oli ühe tarandiga, küljepikkusega 7,35 m ja rikkalike panustega. Surnud olid maetud enamasti põletatult. See tarandkalme oli kasutuses aastatel 300–450. Kivikirstkalme ja tarandkalme on näidisena taastatud. Ebakorrapärasest pae- ja raudkivide lasust koosneva kivivarekalme mõõtmed olid 40x35 m ning surnuid sängitati sinna põletatult ja rikkalike hauapanustega. Ajaliselt eristub kaks kivivarekalme kasutamise etappi: esimene rahvasterännuajal, teine hilisrauaajal. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 421. Proosa kivikalmistu. Eesti Entsüklopeedia Valter Lang. Baltimaade metalliaeg. Õppematerjale. Tartu, 2003. Lk 56 Valter Lang 2003, lk 87–88
Kurevere kivikalmistu

Kurevere kivikalmistu (ka Kurevere (kivi)kalmed) on Saaremaal Saaremaa vallas Kurevere külas asuv muinaskalmistu; ühtlasi Saaremaa suuremaid. Kalmistus on vähemalt 75 kivikalmet, mis on osalt lõhutud. Aastatel 1874, 1877 ja 1965 uuriti 5 kalmet, millest saadud leiud pärinesid 7.–12. sajandist. Aastatel 1974–1975 leiti sealt aga ringmüüriga ümbritsetud kivikirstkalme koos selle külge ehitatud taranditega; need pärinesid hilispronksiajast. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 259.
Madi kivikalme

Madi kivikalme on Viljandi vallas Vanamõisa külas Madi talu lähedal olev muinaskalme. Kalmest on arheoloogiliselt uuritud u 1050 m², mis moodustab rohkem kui poole kalme pindalast. Väljakaevamised on toimunud mitmes järgus: 1921 (seda juhtis Aarne Michael Tallgren), 1925 (Harri Moora) ja 1959–66 (Jüri Selirand). Kivikalmest on leitud põletusmatuste jäänuseid; enamik esemeid pärineb 11.–13. sajandist. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 323. Madi kivikalme kultuurimälestiste riiklikus registris
Lülle laevkalmed

Lülle laevkalmed (ka Sõrve laevkalmed) on Saaremaal Sõrve poolsaarel Lülle külas Jaagutooma talu juures olevad muinaskalmed. Kalmed koosnevad kahest skandinaaviapärasest laevakujulisest kivikalmest, mis pärinevad umbes 8. sajandist eKr. Kalmed asuvad teineteise taga, tääv lääne suunas. Kalmed on 7½ m ja 6 m pikad ning 2½ m laiad. Esimeses kalmes oli 2 kiviplaatidest kirstu põlenud luudega. Teises kirstus olid ka savist kruus, pronksist nooleots ja pintsett. Teises kalmes oli üksainus kirst ja selle lähedal suure savinõu tükke. Arvatavasti oli laevkalmete juures veel kivikirstkalmeid, aga need on kiviaedade tegemiseks lõhutud. Need on ühed Eesti vanimad maapealsed kalmeehitised ja meie vanimate põletusmatustega kalmed. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 316.
Jaagupi tarandkalme

Jaagupi tarandkalme on Tartumaal Tõraveres Jaagupi talu juures olev kivikalme. Kalme pärineb 3.–5. sajandist. Kalmet uuriti põhjalikult 1933–1935 (Harri Moora ja Artur Vassari eestvedamisel) ja 1938 (Erna Ariste eestvedamisel) tehtud arheoloogilistel kaevamistel. Kalmest leiti mitukümmend põletusmatust ja kokku üle 760 leiu, sealhulgas arvukalt pronksehteid, keraamikat, klaashelmeid jms. Tartu ümbruskonnale iseloomulike tarandkalmete seast on Jaagupi kalme kõige põhjalikumalt uuritud. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 165. Vilma Trummal, “Muistne Tartu”, rmt: ”Lehekülgi Tartu ajaloost”, Tallinn: Eesti Raamat, 1964, lk 5 Jaagupi tarandkalme kultuurimälestiste riiklikus registris
Ballettmeister (film)

"Ballettmeister" on 2014. aastal valminud Eesti dokumentaalfilm ballettmeistrist ja endisest baleriinist Mai Murdmaast. Filmi on lavastanud Ruti Murusalu. Tõnu Karjatse "Mai Murdmaa endast tehtud filmist: seal on karm elutõde taga" – kultuur.err.ee, 16. aprill 2014 Tiit Tuumalu "Kunst põleb temas ereda leegiga". Postimees, 19. aprill 2014 Inna-Katrin Hein "Film "Ballettmeister" kombib sakraalsuse ja erootika piiri" – elu24.postimees.ee, 21. aprill 2014
Tiia Tulviste

Tiia Tulviste (sünninimi Tiia Tamm; sündinud 23. septembril 1955 Tartus) on eesti psühholoog, Tartu Ülikooli arengupsühholoogia professor. Tema peamised uurimisteemad on lapse areng muutuvas kasvukeskkonnas; kultuuriti võrdlevad uuringud lapse arengust ja lapsekasvatamise viisidest; lapse kõne ja suhtlusoskuse areng ning seda mõjutavad tegurid. Aastatel 1973–1978 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia osakonnas psühholoogiat. Teaduste kandidaadi väitekirja üldpsühholoogia alal (teemal "Reflektiivse mõtlemise kultuurilisest determinatsioonist") kaitses ta Moskva Riiklikus Ülikoolis 1985. aastal. 2002. aastal kaitses Tulviste psühholoogia doktorikraadi Stockholmi Ülikoolis ("Keeleline sotsialisatsioon erisugustes sotsiokultuurilistes kontekstides"). Pärast ülikooli lõpetamist töötas Tulviste aastatel 1978–1980 Tartu Ülikoolis assistendina. Aastatel 1981–1986 oli ta sealsamas teadur, 1987–1993 vanemõpetaja ja 1993–2003 dotsent. 1997–2010 oli ta Stockholmis mitme Balti Mere Fondi poolt rahastatud Eesti, Saksa, Soome ja Rootsi ühisuurimuste projektijuht. Alates 2004. aastast on ta Tartu Ülikoolis arengupsühholoogia professor ja arengupsühholoogia osakonna juhataja. Ta on olnud külalisprofessor ja -uurija Clarke’i Ülikoolis (USA, 1990-1991), Stockholmi Ülikoolis (Rootsi, 1993), Põhja-Carolina Ülikoolis (USA, 1994), Washingtoni Ülikoolis (USA, 1996), Connecticuti Ülikoolis (USA, 2008), Heebrea Ülikoolis (Iisrael, 2014). Tulviste oli 2003-2007 Eesti Psühholoogide Liidu president. Ta on Eesti Lastepsühholoogide Ühingu auliige ja Euroopa Sotsiaaluuringu Eesti nõukogu liige. Aastatel 2009-2010 oli ta Rahvusvahelise Inimestevaheliste Suhete Ühingu (ISIPAR) president ja 2010-2014 sama ühingu piirkondlik esindaja. 2009. aastast kuulub ta Kultuuriti Võrdlevate Uurimuste Ühingu (SCCR) rahvusvahelisse komiteesse ning 2020. aastast AcademiaNet liikmeskonda. Ta oli toimetuskolleegiumi liige ajakirjas International Journal of Behavioural Development aastatel 1998-2002. Alates 2004. aastast on ta ajakirja European Psychologist ja 2007. aastast Eesti Rakenduslingvistika Ühingu Aastaraamatu toimetuskolleegiumi liige. Tiia Tulviste on koostanud koos Deborah L. Besti ja Judith L. Gibbonsiga raamatu "Children’s Social Worlds in Cultural Context", mis ilmus 2019. aastal. 2005 Tartu Ülikooli aumärk 2015 Tartu Ülikooli medal Abiellus aastal 1979 Peeter Tulvistega. Abielust sündis kaks last: poeg Jaan (1980) ja tütar Epp (1981). "Eesti Teadusinfosüsteem. Tiia Tulviste". "Springer. Child & School Psychology. Children's Social Worlds in Cultural Context". Vaadatud 11.11.2020. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022. Peeter Tulviste – mõistes ja mõistusega[alaline kõdulink]. Eesti Päevaleht, 19.09.2001. Vaadatud 22.04.2014. Tiia Tulviste Eesti Teadusinfosüsteemis Sisaldab publikatsioonide loetelu. Tiia Tulviste Google Scholar lehekülg Tiia Tulviste ResearchGate lehekülg Tiia Tulviste Academia.edu lehekülg