laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Laskesuusatamine olümpiamängudel

Laskesuusatamine on taliolümpiamängudel alates 1960. aasta taliolümpiamängudel Squaw Valleys, kus mehed võistlesid 20 km individuaaldistantsil . Enne seda on taliolümpiamängude kavas mitu korda olnud laskesuusatamise eelkäija patrullsuusatamine. 1968. aasta taliolümpiamängudel Grenoble'is oli esimest korda kavas meeste 4 × 7,5 km teatevõistlus, millele järgnes 10 km sprindivõistlus Lake Placidis 1980. aasta taliolümpiamängudel. 1992. aasta taliolümpiamängudel Albertville'is, osalesid esimest korda naised 15 km individuaaldistantsil, 3 × 7,5 km teatevõistluses (4 × 7,5 km ajavahemikul 1994–2002 ja 4 × 6 km 2006. aastal) ning 7,5 km sprindivõistluses. 2002. aasta taliolümpiamängudel Salt Lake Citys lisati taliolümpiamängude programmi jälitussõit (meestel 12,5 km ja naistel 10 km). Jälgitussõitu kvalifitseeruvad sprindivõistluse 60 parimat finišeerijat (meestel 10 km ja naistel 7,5 km). Sprindivõistluse võitja alustab võistlust, millele järgneb järgmine laskesuusataja sama ajavahega, mis ta kaotas sprindivõistluses võitjale. Torinos 2006. aasta taliolümpiamängudel viidi esimest korda läbi ühisstardigavõistlus (meestel 15 km ja naistel 12,5 km), kus 30 parimat varasemate startide põhjal välja valitud sportlast startisid koos. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis lisandus 2x6+2x7,5 km segateatesõit (kaks naist ja kaks meest). Seega on tänapäeval OM-il kavas kokku 5 sõitu meestele ja 5 sõitu naistele ning segateatevõistlus. Kõige edukam laskesuusataja on olnud norralane Ole Einar Bjørndalen, kes on kaheksa korda tulnud olümpiavõitjaks. Laskesuusatamise olümpiamedalivõitjate loetelu
Larissa Šepitko

Larissa Šepitko (vene keeles Лариса Ефимовна Шепитько, ukraina keeles Лариса Юхимівна Шепітько ; 6. jaanuar 1938 Artjomovsk (tänapäeval Bahmut), Donetski oblast – 2. juuli 1979 Kalinini oblast) oli Vene filmilavastaja ja stsenarist. 1954. aastal lõpetas ta Lvivis keskkooli ja 1963. aastal Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi filmilavastajana. Aastatel 1961–1964 töötas ta filmistuudios Kirgizfilm ja alates 1964. aastast Mosfilmis. Alates 1963. aastast oli Larissa Šepitko abielus filmilavastaja Elem Klimoviga. Larissa Šepitko hukkus filmivõtete ajal liiklusõnnetuses. Larissa Šepitko on maetud Kuntsevo kalmistule. Vene NFSV teeneline kunstitegelane (1974) Лариса Шепитько kino-teatr.ru Postmortem: Элем Климов и Лариса Шепитько chayka.org Лариса Шепитько peoples.ru
Hiina Taipei 2018. aasta taliolümpiamängudel

TPE Hiina Vabariik osales Hiina Taipei nime all 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis. Hiina Taipeid esindas 1 kelgutaja ja 2 kiiruisutajat.
Valgagradskaja tänava mikrorajoon

Vałhahradzkaja tänava mikrorajoon (vene keeles Volgogradskaja mikrorajon, transkribeerituna Mikrarajon vulitsõ Valgagradskaja) on Minski linnaosa, mis asub linna põhjaosas Pieršamajski rajooni territooriumil Vałhahradzkaja tänava (Вуліца Валгаградская), Kiedõška (Вуліца Кедышкі), Tolbuhhini (Вуліца Талбухіна) ja Knorini (Вуліца Кнорына) vahelisel alal. Linnaosa koosneb nelja- ja viiekorruselistest hoonetest, millest osad on paneelelamud. Hooned asuvad põhiliselt tänavate ääres, linnaosa keskele jääb aga haljasala, kus asuvad koolid ja lasteaiad. Vałhahradzkaja tänava ääres asub kahekorruseline kaubandus-teeninduskompleks. Linnaosa ehitati aastatel 1958–1963. Linnaosa projekt võitis vabariiklikul konkursil ja selle järgi rajatigi mikrorajoon, mis oli algselt eksperimentaalne. Linnaosa ehitamisel katsetati erinevaid meetodeid ja korrusmajade tüüpe, funktsionaalseid ja ehituslikke lahendusi ning elurajoonide rajamise printsiipe, mida sooviti hiljem uute analoogsete rajoonide rajamisel rakendada. Hiljem rajati aastal 1966 Tolbuhhini tänava äärde veel üheksakorruselised elumajad, kuhu said korteri samas linnaosas töötavad teenistujad. Kuna linnaosa oli katsepiirkond, siis kujunesid paljudes majades elamistingimused ebamugavateks ja nõnda asuti sealseid maju kaheksakümnendate aastate lõpus massiliselt renoveerima. Архітэктура Беларусі: Энцыклапедычны даведнік. — Мн.: БелЭн, 1993. — 620 lk.: іл. — ISBN 5-85700-078-5.
Ushod

Uschod (vene keeles Vostok, transkribeerituna Ushod) on Minski linnaosa, mis asub linna kirdeosas Pieršamajski rajooni territooriumil. Linnaosas on ligi 37 000 elanikku. Linnaosa koosneb kahest mikrorajoonist. Minski südalinnaga ühendab seda metroo (linnaosas asub Uschodi metroojaam), lisaks käivad seal veel trollibussid. Rajooni piiril asub Valgevene rahvusraamatukogu hoone. Nime on linnaosa saanud oma asukoha järgi idast Minskisse tuleva maantee ääres. Uschodi maad liideti Minskiga 1960. aastatel. Linnaosa asuti rajama aastal 1966. Sealne metroojaam avati aastal 1986, kuni aastani 2007 oli see lõppjaam. Aastail 2002–2006 püstitati sinna Valgevene Rahvusraamatukogu hoone, sealjuures annetas 500 000 dollarit hoone ehituseks Şaddām Ḩusayn. Лукашенко: Саддам Хусейн инвестировал полмиллиона долларов на строительство Национальной библиотеки, naviny.by
Uruttša

Uručča (vene keeles Urutšje, transkribeerituna Uruttša) on Minski linnaosa, mis asub linna kirdeosas Pieršamajski rajooni territooriumil. Linnaosa jääb väljapoole Minski ringteed. Linnaosa koosneb kuuest mikrorajoonist. Minski südalinnaga ühendab seda metroo, lisaks käivad seal veel trollibussid. Uručča maad liideti Minskiga aastal 1978. Varem asus seal samanimeline küla, kus aastal 1917 oli 151 elanikku. Nõukogude võimu ajal sai küla aleviku staatuse. Linnaosa asuti rajama 1980. aastatel. Aastal 1985 rajasid Geofüüsika ja Geokeemia instituudi entusiastid sinna kivipargi, kuhu kogusid ajaloolise ja kultuuriloolise väärtusega suuri kive (piirkonda oli juba jääajast jäänud arvukalt suuri kive). Sealne metroojaam avati aastal 2007, see oli ühtlasi esimene metroojaam väljaspool Minski ringteed. Kivipark Uručča metroojaam Trollibuss Uruččas Linnaosa linnulennult Минск : энциклопедический справочник, 1983, lk. 415 Вёскі, што ўвайшлі ў склад Мінска Сацукевіч І. І.. — nashapamiac.org. http://www.nemiga.info/museum/muzey-valunov.htm
Vjaliki Less

Vialiki Les (vene keeles Veliki Les, transkribeerituna Vjaliki Less, varem Uručča sõjaväelinnak ja Uschodni mikrorajoon) on Minski linnaosa, mis asub linna kirdeosas Pieršamajski rajooni territooriumil. Linnaosa jääb väljapoole Minski ringteed ja koosneb seitsmest mikrorajoonist. Vialiki Lesil on ülejäänud linnaga ainult bussiühendus. Sõjavägi ei ole linnaosast täielikult lahkunud – seal asuvad kaks Valgevene relvajõudude väeosa. Lisaks asuvad seal veel sõjaväelaod, kuhu on jäänud Nõukogude Liidu lagunemise ajast hoiule sõjaväetehnikat. Vialiki Les asutati 1920. aastal samanimelise talu kohale keset suurt metsamassiivi. Algselt kandis see nime Uručča sõjaväelinnak ja tegemist oli sõjaväelaste asulaga. Linnaosa maad liideti Minskiga aastal 1997. Aastal 1998 sealne sõjaväelinnak suleti. Algselt olid sealsed elanikud valdavalt sõjaväega seotud isikud, hiljem on elanikkonna koosseis aeglaselt muutunud. Suuremad ehitustööd leidsid piirkonnas aset kahekümne esimese sajandi algusaastatel. Toona nimetati piirkonda Uschodni mikrorajooniks. Tänapäevast nime hakkas linnaosa kandma aastal 2006. http://www.pobeda1945.su/division/3697 Дар’я Гаўрылава. Хто сабатуе рашэнні дэпутатаў? // «Народная Воля» № 137—138, 29 жніўня 2007. "Рашэнне Мінскага гарадскога Савета дэпутатаў ад 22 снежня 2006 г. № 274 «Аб прысваенні назваў вуліцы, скверам і мікрараёнам г. Мінска»". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. jaanuar 2018. Vaadatud 27. jaanuaril 2018.
Nils Torvalds

Nils Ole Hilmer Torvalds (sündinud 7. augustil 1945 Ekenäsis) on soomerootslasest Soome ajakirjanik ja poliitik. Ta oli aastatel 1969–1982 Soome Kommunistliku Partei liige. Ta on aastast 2006 Soome Rootsi Rahvapartei liige. Ta on aastast 2012 Euroopa Parlamendi liige. 1973–1975 ja 1977–1980 oli ta Soome Kommunistliku Partei rootsikeelse häälekandja Enhet peatoimetaja. 1982–2008 töötas ta Yles toimetaja ja reporterina. 1995–1999 oli ta Yle korrespondent Moskvas ja 2000–2004 Washingtonis. 2017 valiti ta Euroopa Parlamendis Euroopa Demokraatide ja Liberaalide Liidu fraktsiooni aseesimeheks. 2018. aasta Soome presidendivalimistel sai ta 44 661 häält ehk 1,5% kõigist häältest ning jäi 8 kandidaadi seas viimaseks. Ta oli ainuke presidendikandidaat, kes toetas Soome liitumist NATO-ga. Torvalds räägib rootsi, soome, inglise, vene ja saksa keelt ning saab aru taani, norra, itaalia ja hollandi keelest. Tal on viis last kolme naisega. Tema poeg on Linus Torvalds. Nils Torvalds Euroopa Parlamendi kodulehel
Wangaratta

Wangaratta on linn Austraalias Victoria osariigis. Esimesed eurooplastest asunikud asusid piirkonda elama 1838. aastal. Postkontor avati 1843. aastal. 1852. aastal leiti piirkonnas kulda. Wangaratta sai raudteeühenduse Sydneyga 1883. aastal. Linnaõigused sai Wangaratta 1959. aastal.
Frankfurt Oderi ääres

Frankfurt Oderi ääres on linn Saksamaal Brandenburgis. Linn asub Oderi (Odra) jõe vasakkaldal. Teisel pool jõge asub Poola linn Słubice, mille sõjaeelne saksa nimi oli Dammvorstadt. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Frankfurdi koduleht
R12

R12, R-12 või R.12 võib viidata järgnevatele asjadele: BMW R12, mootorratas Renault 12, sõiduauto R-12 Dvina, Nõukogude Liidu ballistiline rakett Caudron R.12, Esimese maailmasõja aegne lennuk HMS Hermes (R12), endine Suurbritannia lennukikandja HMS R12, Esimese maailmasõja aegne Suurbritannia allveelaev Republic XR-12 Rainbow, Ameerika Ühendriikide õhuväe eksperimentaalne luurelennuk USS R-12 (SS-89), endine Ameerika Ühendriikide mereväe allveelaev
Paznaun

Paznaun on org Austrias Tiroolis, mis viib Piansist (856 m) edelasse Bielerhöhe (2071 m) mäekuruni Vorarlbergi ja Tirooli piiril. Paznaunis voolab Sanna jõgi ja seda ümbritsevad Kesk-Ida-Alpid, eriti Verwall põhjast, Samnaun kagust ja Silvretta edelast. Paznauni peamised külad on See (1050 m), Kappl (1226 m), Ischgl (1377 m) ja Galtür (1586 m). Täna on peamine majandustegevus orus turism, eriti talisport. Igas peakülas on oma suusakuurort, kõige kuulsam asub Ischglis.
Kitsai keel

Kitsai keel on kado keelte põhjarühma kuuluv keel, mida viimati räägiti 20. sajandi esimesel poolel Oklahomas. Kitsai keelt dokumenteeris 1929. ja 1930. aastal Alexander Lesser, kelle keelejuhiks oli kitsai keele viimane kõneleja Kai Kai. Mithun, Marianne. 1999. The Languages of Native North America. Cambridge: Cambridge University Press. lk. 370.
Veltsi vald

Veltsi vald (saksa keeles Welz) oli vald Virumaal Haljala kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Aaspere vallaga. Veltsi vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 26.01.2018) Veltsi vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Permisküla vald

Permisküla vald (saksa keeles Permesküll; ka Verhneselo vald, vene keeles Верхнесельская волость; волость Верхнее-Село) oli vald Virumaal Jõhvi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1891 – 23.10.1920. Vald moodustati 1891. aastal endiste Pagari, Ohakvere, Tärivere ja Väike-Soldina valla küladest. Valda kuulusid Avsovo mõis, Karoli mõis, Kuningaküla mõis (saksa nimi Kunniküll), Muzino mõis, Perevoloki mõis, Permisküla mõis, Remniku mõis (saksa nimi Remnik), Smolnitsa mõis ja Soski mõis (saksa nimi Soska). Permisküla vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 26.01.2018) Permisküla vald. 1891; -23.10.1920 VI_MNo, www.eki.ee Permisküla vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Viisu vald

Viisu vald (saksa keeles Wieso) oli vald Järvamaal Peetri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Esna vallaga. Viisu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 26.01.2018) Viisu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Vodja vald

Vodja vald (saksa keeles Wodja mit Arrohof) oli vald Järvamaal Peetri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Esna vallaga. Vodja vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 26.01.2018) Vodja vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Voose vald

Voose vald (saksa keeles Wosel) oli vald Läänemaal Hanila kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Massu vallaga. Voose vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 26.01.2018) Voose vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Traditsionalism

Traditsionalism tähendab mõttevoolu, maailmavaadet või poliitilist suundumust, mille eesmärk on pärimuse ja tavandi järgimine. Kitsamas tähenduses mõistetakse traditsionalismi all ka suundumust katoliku kiriku sees, mis paneb väga suurt rõhku dogmade ja liturgilise traditsiooni järgimisele, rõhutades nende suurt või suuremat tähtsust Piibli kõrval, teisalt aga ka vastandades dogmaatilist ja liturgilist traditsiooni ilmalikele normidele. Kõige radikaalsemal kujul esindab katoliiklikku traditsionalismi Prantsuse peapiiskop Marcel Lefebvre'i loodud paavst Pius X vennaskond, millel üle maailma on ligi 300 000 pooldajat ja 450 preestrit ning mis ei tunnusta Vatikani II kirikukogu otsuseid. Reeglina ei käsitleta protestantlikku fundamentalismi traditsionalismina. Samas on viimasel tihtipeale seos poliitilise konservatismiga, millega on seostatav ka eelpool nimetatud katoliiklik traditsionalism. Poliitiline traditsionalism kujunes õpetusena välja 18. sajandil Prantsusmaal vastukaaluks Prantsuse revolutsioonile. Poliitilise traditsionalismi loojateks on krahv Joseph de Maistre ning vikont Louis de Bonald. Filosoofiline traditsionalism tekkis moodsal kujul aga alles 20. sajandi alguses ning sellega tuleb seostada eelkõige prantsuse mõtleja René Guénoni nimega. Tänapäeval räägitakse ka radikaalsest traditsionalismist, mille tuntumaid kaasaegseid esindajaid Alain de Benoist – keda seostatakse ka tänapäevase konservatiivse revolutsiooniga – on tugevasti mõjustatud Friedrich Nietzsche, Georges Dumézili ja Julius Evola mõtetest. Radikaalset traditsionalismi iseloomustab tugev, kompromissitu põlgus tänapäeva kultuuri ja ühiskonnakorralduse vastu ning selle pooldajad taotlevad vähemasti mõtlemise tasandil tagasipöördumist vanaaegsete normide juurde. Selline mõtteviis tuleneb arusaamast, et tsivilisatsioonide areng toimub kõrgemalt madalamale, tervikliku traditsiooni suunast üha killustatuma poole. Eestis on neid seisukohti tutvustanud Haljand Udam. Oma poolehoidu radikaalsele traditsionalismile on üles näidanud Raivo J. Raave, samuti Einar Laigna. Parempoolsus Pärimus Traditsioon
Võhma vald

Võhma vald (saksa keeles Wechma) oli vald Saaremaal Mustjala kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Mustjala vallaga. Võhma vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 26.01.2018) Võhma vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Väike-Kambja vald

Väike-Kambja vald (ka Vastse-Kambja vald; saksa keeles Neu-Kamby) oli vald Tartumaal Kambja kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Kambja vallaga. Väike-Kambja vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 26.01.2018) Väike-Kambja vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Väike-Kareda – Köisi vald

Väike-Kareda – Köisi vald (saksa keeles Essensberg-Keis) oli vald Järvamaal Peetri kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Koigi vallaga. Väike-Kareda – Köisi vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 26.01.2018) Väike-Kareda – Köisi vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Väike-Kõpu vald

Väike-Kõpu vald (saksa keeles Klein-Köppo) oli vald Viljandimaal Kõpu kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1899 ja siis liideti see vald Puiatu vallaga. Väike-Kõpu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 26.01.2018) Väike-Kõpu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Väimela vald

Väimela vald (saksa keeles Waimel) oli vald Võrumaal Põlva kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Aleksandri vallaga. Väimela vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 26.01.2018) Väimela vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Välgita vald

Välgita vald (saksa keeles Welketa) oli vald Viljandimaal Viljandi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1887–1893 ja siis liideti see vald Karula vallaga. Välgita vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 26.01.2018) Välgita vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Rahvusromantism

Rahvusromantismiks (ka rahvusromantikaks) on nimetatud rahva ajaloost ja mütoloogiast eeskuju ja ainest ammutavat kirjandus-, kunsti- ja arhitektuurisuunda. Rahvusromantism kitsamas tähenduses on 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi alguses eriti Põhja- ja Ida-Euroopas levinud kunstistiil. Stiili esiletõus oli seotud rahvusliku eneseteadvuse tärkamisega. Rahvusromantism üritas vastanduda nii-öelda vanadele Euroopa rahvustele, otsides rahvaluulest, -kunstist ja -pärimustest ainest päris "oma" rahvusliku kunstistiili väljatöötamiseks. Rahvusromantism eesti ja soome kunstis on tihedalt seotud tollal populaarse ekspressionistliku stiiliga, eriti Soomes ka juugendstiiliga. Eduard Bornhöhe Friedrich Robert Faehlmann Carl Robert Jakobson Oskar Kallis Lydia Koidula Friedrich Reinhold Kreutzwald Johann Köler Christian Jacob Petersohn Günther Reindorff Andres Saal Juhani Aho Akseli Gallen-Kallela Eino Leino Eliel Saarinen Jean Sibelius Maausk Taarausk Etnograafia Romantism Uusromantism
Võduvere vald

Võduvere vald (saksa keeles Woddofer) oli vald Virumaal Kadrina kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Undla vallaga. Võduvere vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 26.01.2018) Võduvere vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Võhksa vald

Võhksa vald (saksa keeles Wexholm) oli vald Saaremaal Valjala kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Vana-Lõve vallaga. Võhksa vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 26.01.2018) Võhksa vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Võivere vald

Võivere vald (saksa keeles Woibifer) oli vald Virumaal Simuna kihelkonnas. Vald eksisteeris 1868–1893 ja siis liideti see vald Avanduse vallaga. Võivere vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 26.01.2018) Võivere vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Võle vald

Võle vald (saksa keeles Woljel) oli vald Virumaal Haljala kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Aaspere vallaga. Võle vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 26.01.2018) Võle vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Abruka kalmistu

Abruka kalmistu on kalmistu Abruka saarel Anseküla kihelkonnas Saaremaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Saaremaa vallas Saare maakonnas. Kalmistu oli olemas juba vähemalt 1852. aastal. See on põhja-lõunasuunaline ristkülikukujuline maatükk küljepikkustega umbes 45 ja 125 meetrit. Maatükk on omakorda jagatud põigiti pooleks – põhjapoolsem osa (algselt 0,25 tiinu) on luteri kalmistu ja lõunapoolne (algselt samuti 0,25 tiinu) osa on õigeusu kalmistu. Kalmistu pindala kokku on 0,5 tiinu ehk siis umbes 0,55 hektarit. Concept-Charte der im Rigischen Gouvernement, Oeselschen Kreise und Ansiküllschen Kirchspiele belegenen, Insel Abro. Rahvusarhiiv, RA EAA 3724.5.2004 Kalmistu Saaremaa kalmistute kaardirakenduses Abruka kalmistu. Foto: Heidi Tooming
Aegviidu vana kalmistu

Aegviidu vana kalmistu on kalmistu Harju maakonnas Anija vallas Aegviidu asulas. Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks. Selle territooriumil asub EELK Aleksandri kirik. Kalmistu kujunes Lehtse mõisniku kingitusena valminud kiriku juurde ja sinna hakati matma 1920. aastatel. Kalmistut piiravad loodes, edelas ja kagus järsud mäenõlvad ning selle pindala on umbes 1 ha. Aegviidu vana kalmistu värava lähedal asub stalinismiohvrite mälestusmärk. Kalmistul on teiste seas rahvatantsupedagoogi Anna Raudkatsi haud. Kalmistule on maetud ka noorelt Krasnodonis hukkunud motosportlane Rein Hiiob (1940–1963). Samuti kirjanik ja pedagoog Andres Rõuk. Aegviidu uus kalmistu Aegviidu vana kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 16.01.2018) Kalmistu HAUDI andmebaasis Aegviidu vana kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Ahunapalu kalmistu

Ahunapalu kalmistu (ka Peravalla kalmistu ) on kalmistu Võnnu kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Ahunapalu külas Kastre vallas Tartu maakonnas. Kalmistu tunnistati 1997. aastal kultuurimälestiseks. Ahunapalu ehk Peravalla kalmistu Vaadatud 31.08.2023. Ahunapalu kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 16.01.2018) Kalmistust Kastre valla kodulehel Ahunapalu kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Ao kalmistu

Ao kalmistu on kalmistu Koeru kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Ao külas Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas. Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks. Kalmistul on eraldi kultuurimälestis II maailmasõjas hukkunute ühishaud (kultuurimälestis nr 5769). Ao kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 16.01.2018) Ao kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Alamklass

Alamklass on bioloogias taksonoomiline üksus või takson, mis järgneb mõnikord vahetult klassile.
Audru kalmistu

Audru kalmistu on kalmistu Audru kihelkonnas Pärnumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Pärnu maakonnas Pärnu linnas Audru alevikus. Kalmistul asub ka Audru Vabadussõja mälestussammas. Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks. Audru kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 16.01.2018) Audru kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Rodeo (täpsustus)

Rodeo on spordiala. Selle järgi on nimetatud näiteks: Rodeo, endine Eesti ansambel "Rodeo", 2017. aasta Eesti dokumentaalfilm "Rodeo", 2022. aasta Prantsusmaa film Rodeo, asula USA California osariigis Rodeo, asula USA New Mexico osariigis
Susanne Blakeslee

Susanne Blakeslee (õieti Susanne Ann Blakeslee; sündinud 27. jaanuaril 1956 Los Angeleses California osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja. Susanne Blakeslee andmekogus IMDb (inglise)
Azjarõštša (Minsk)

Aziaryšča (vene keeles Ozerištše, transkribeerituna Azjarõštša) on Minski linnaosa, mis asub linna kirdeosas Pieršamajski rajooni territooriumil. Linnaosa jääb väljapoole Minski ringteed Minsk–Orša raudteeliini ääres, linnaosa territooriumile jääb Aziaryšča raudteejaam. Ülejäänud Minskiga seob linnaosa veel bussiliiklus. Aziaryščat hakati rajama 1920. aastatel.
Leninski rajoon (Grodna)

Leninski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Grodna oblasti Grodna linna koosseisus Valgevenes. Rajoon asub Nemunase paremkaldal. Rajooni pindala on 26 km². 2009. aasta seisuga elas seal 144 001 inimest. Asendiskeemil on rajoon tähistatud numbriga 2. Rajoon loodi 7. aprillil 1978. Täitevkomitee hoone asub aadressil вул. Савецкая 10, rajooni juhib Ivan Kurman. Rajoonis asub Grodna ajalooline vanalinn. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 28. jaanuaril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) [1] Vaadatud 26. jaanuar 2018. Rajooni koduleht (vene keeles)
Kastrõtšnitski rajoon (Grodna)

Kastrõtšnitski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Grodna oblasti Grodna linna koosseisus Valgevenes. Rajoon asub Nemunase vasakkaldal. Rajooni pindala on 79 km². 2009. aasta seisuga elas seal 183 539 inimest. Asendiskeemil on rajoon tähistatud numbriga 1. Rajoon loodi 7. aprillil 1978. Rajoonis asuvad mitmed tööstusettevõtted, millest tähtsaim on keemiatehas Azot, "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 28. jaanuaril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) [1] Vaadatud 27. jaanuar 2018. Rajooni koduleht (vene keeles)
Louthi krahvkond

Louthi krahvkond (iiri keeles Contae Lú) on krahvkond Iirimaa põhjaosas Leinsteri piirkonnas. Krahvkond on nime saanud Louthi küla järgi. Piirneb Põhja-Iirimaaga. Louthi krahvkond on pindalalt Iirimaa ajaloolistest krahvkondadest väikseim 827 km²-ga. Suuremad linnad on Dundalk ja Drogheda. http://www.louthcoco.ie/