laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Remigijus Valiulis

Remigijus Valiulis (20. september 1958 Šilutė – 19. juuli 2023) oli leedu kergejõustiklane. Rahvusvahelistel võistlustel esindas ta Nõukogude Liitu. Moskva olümpiamängudel 1980 võitis ta Nõukogude Liidu koondvõistkonna koosseisus Mihhail Linge, Nikolai Tšernetski ja Viktor Markin kuldmedali 4×400 m teatejooksus ajaga 3.01,08. Remigijus Valiulis veebisaidil Olympedia (inglise)
Katusekalle

Katusekalle on katuse vertikaalse tõusu näitaja, mis on jagatud selle horisontaalsele pinnale. Geomeetrias ja trepi konstruktsioonis nimetatakse seda kaldeks ning trigonomeetrias puutuja funktsiooniks. Inglise mõõtesüsteemis (imperial measure system) väljendatakse tavaliselt tõusu esimesena ja horisontaalset pikkust teisena. Horisontaalse pikkuse läbimõõt nomineeritakse 12-le, mis annab suhte mitu tolli kallakut on iga 12 tolli kohta. Näiteks 03:12, 05:12 jne. Riigid, kus kasutatakse meetermõõdustikku kasutatakse mõistet (mitme) kraadise nurga all. Katusekalde eesmärgiks on katustelt vihma ja lume ära suunamine. Tavaliselt kasutatakse piirkondades, kus on tihedad vihma- või lumesajud, suuremat katusekallet. Näiteks troopilises Uus-Guineas Longhouse'is ulatub kalle maapinnani. Põhja-Euroopas on tüüpilised tugevad lumesajud, seetõttu on katusekalle järsem. Mõningates piirkondades on ehitusnormides nõutav väike kalle, näiteks New Yorgis. Kanadas on nõutav katusekalle 6:12 sammu ehk 26,6 kraadi.Katuse kalle sõltub mitte ainult kliimast, vaid ka katusekattematerjalist. Õlgkatusel on suurem kalle kui kahhelkatusel. Raudplekkidega kaetud katustel võib olla väiksem kalle kui nendel, mis on kaetud kiltkivi või katusekiviga. Katusekatte isepuhastuv toime väheneb väiksemate kallete puhul ja suureneb sambla moodusutmise oht. Kui kalle ei taga kaitset vee kogunemisest, siis on vajalikud täiendavad meetmed, näiteks veekindel katuseplaat. Kõige populaarsemad katusekalded: madal kalle 12/1, 12/2 ja 12/4, keskmine kale 12/6 ja järsk kalle 12/9.[viide?] Katusekallet määrab katuse kõrgus h (vertikaalne kaugus katuseharjast räästani) ja põhimõõt g kuni katuseharjani (horisontaalne kaugus katuseharjast räästani). Katusekallet saab arvutada trigonomeetriliselt: α = arctan ⁡ h g {\displaystyle \alpha =\arctan {\frac {h}{g}}} Kaldenurga teisendamisel aitavad järgmised valemid: tan ⁡ α = x {\displaystyle \tan \alpha =x} α = arctan ⁡ ( x ) {\displaystyle \alpha =\arctan \left(x\right)} Seega vasatab katusekalle 45° kaldele 100%. "Katused". hariduskeskus.ee. Vaadatud 18.03.2021.
Patjala kalmistu

Patjala kalmistu on kalmistu Palamuse kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Patjala külas Jõgeva vallas Jõgeva maakonnas. Patjala kalmistu on eri aegadel tuntud ka teiste nimede all. Talu järgi on selle nimi olnud ka "Egliko" või "Ägliku", hiljem on kasutatud ka "Ädliku" nime. Nime osana on kasutatud nii "talu kalmistu" kui ka lihtsalt "kalmistu". Kalmistu asub Palamuse kihelkonna serval vastu Laiuse kihelkonda. Kaugus kihelkonnakeskusest ja selle kalmistust Palamusel oli arvatavasti üks põhjus, miks Ägliku II talu peremees Tõnu Jürgenson rajas umbes 1900. aasta paiku oma talu maadele kalmistu. Teine põhjus oli halb läbisaamine Palamuse luteri koguduse saksameelse õpetaja Burchard Sielmanniga: "Teise, lõunapoolse Ädliku taluga on seotud väike kohalik baptistide surnuaed, mis paikneb suurte puude varjus, Kassinurme mägede kirdetipus. Ühe sellest talust pärineva inimese jutustuse järgi sattusid selle talu elanikud oma usuliste tõekspidamiste ja talituste tõttu vastuollu Palamuse saksa soost kirikuõpetajaga. Selle tõttu tuligi neil rajada kodu ligidale oma pereliikmetele eraldi surnuaed". Kalmistut kasutas kinkelepingu alusel Tartu Peeteli Baptistikoguduse kohalik haru. Ametlikult oli see edasi Ägliku II talu osa. Pärast 1940. aastat kalmistu arvatavasti riigistati ning see toimis avaliku kalmistuna. Praeguseks on kalmistule teadaolevalt maetud umbes 100 lahkunut. Kalmistu algne pindala oli umbes 0,32 ha. Tänapäeval kasutatakse matmiseks umbes 0,14 ha suurust ala. Mälestise kaitsevöönd on umbes 0,33 ha, kuid selle piirid ei kattu algse kalmistualaga. Tänapäeval hooldab kalmistut Jõgeva vald. 1929 – August Jürgenson (1870–1929), Tõnu Jürgensoni poeg "Jõgeva vald Ädliku kalmistu". Jõgevamaa Hooneregister. Eesti Rahvusarhiiv, LVMA 767JO-3-149 Arvi Liiva. "Kalevipoja sängi ümbrus pole farmile sobiv koht". Vooremaa, 24. aprill 2008. Lk 2 Pärimistunnistus Ägliku II talu kinnistutoimikus. Eesti Rahvusarhiiv, EAA 2381-2-7946 Tartumaal, Kaarepera vallas Kaarepera mõisa järele oleva talumaakoha Ägliku nr. 2 /kinn. nr. 2361/ plaan, pääle talumaakoha Sopi nr 49 eraldamist. 25. oktoober 1938. Eesti Rahvusarhiiv, ERA T3-19-5284 Kultuurimälestis nr 5826 "Patjala kalmistu" "Palamuse". // "Tartumaa". Eesti I. Tartu 1925. Lk 351 Taavi Pae. "Ädliku (Patjala) kalmistu". // "Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused". Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002 Arvi Liiva. "Kalevipoja sängi ümbrus pole farmile sobiv koht". Vooremaa, 24. aprill 2008. Lk 2 Tiina Tuulik. "Oma kodu, oma maa sümbolid – talukalmistud Eestis". Tuna, 3/ 2018. Lk 32 Robert Treufeldt. "Ühest vähetuntud nähtusest eesti kalmistukultuuris". Maaleht nr 43, 27. oktoober 2022. Lk 36–37 Patjala kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Jõgeva valla hallatavate kalmistute kasutamise eeskiri
Orava järved

Orava järved on kolmest järvest koosnev järvestik Võru maakonnas Võru vallas Orava külas. Järvestikku kuuluvad Orava järv, Solda järv ja Mustjärv. Järvestik kuulub Ida-Eesti vesikonna Peipsi alamvesikonda. Orava järved orienteerumiskaardil
Kasv

Kasv viitab positiivsele muutusele suuruses ja/või vaimses küpsuses, seda tihti kindla ajaühiku jooksul. Kasv võib olla nii ühikuline kui ka protsess tervikuna. Kasvuühik võib olla: Füüsiline (kasv pikkuses, kasv rahahulgas) Abstraktne (süsteemi või organismi keerukamaks muutumine, küpsemine) Raku kasv Vähki nimetatakse teatud juhul "kasvajaks" Bakteriaalne kasv Kasvuhormoon Primaarne kasv - taimede pikkuskasv Sekundaarne kasv, mis väljendub taimevarre (puutüve) puitumises. Inimareng (inimkond) Arengupsühholoogia Vaimne kasv Rahvastiku kasv Majanduskasv Finantskasv (intress) Lineaarne kasv
Munakoor

Munakoor (ka koorkest) on kõvakooreliste munade välispinna kattekiht. Linnumunade koor sisaldab kaltsiumkarbonaati ja lahustub mitmetes hapetes, samuti äädikas. Lahustumise ajal eritub süsihappegaas. Putukad ja teised lülijalgsed munevad mitmesuguse väljanägemise ja tekstuuriga mune. Osal on kattekihiks želatiinitaoline limakiht, teistel on koor kõvakattega. Pehmed munakoored koosnevad tihti proteiinist, mis võib olla vedel või kiuline. Osal lülijalgsete munadel kooreosa puudub. Selle ülesandeid täidab koroid, mis kaitseb muna sisemisi kihte. Koroid võib olla üsnagi keeruka ehitusega. Kuivades tingimustes valmivatel munadel on peaaegu alati kõvakattega munakoor, mis takistab liigset niiskuskadu.
Ruch Filozoficzny

Ruch Filozoficzny (poola keeles 'filosoofiline liikumine') on Poola filosoofiaajakiri, mis hakkas ilmuma Lvivis 1911. aastal Polskie Towarzystwo Filozoficzne (Poola Filosoofiaseltsi) väljaandel. Teise maailmasõja järel, kui Poola kaotas senised idaalad, viidi väljaandmine üle Toruńisse, kus ajakiri ilmub 1946. aastast. Väljaanne tegeleb filosoofia populariseerimisega, avaldab filosoofilisi diskussioone ja ülevaateid konverentsidest. Tänapäeval on Ruch Filozoficzny kirjastaja Wydawnictwo Uniwersytetu Mikołaja Kopernika (Mikołaj Koperniku Ülikooli Kirjastus), peatoimetaja Leon Gumański. Ajakiri ilmub keskmiselt 600 eksemplaris 400 leheküljel B5-formaadis (ISSN 0035-9599). Ruch Filozoficzny koduleht
Vee vald

Vee vald (saksa keeles Wehof) oli vald Pärnumaal Pärnu-Jaagupi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1939. Vallamaja asus Vee külas. 1892 liideti Vee vallaga Sõõrike-Parasmaa vald. 1939. aasta vallareformiga moodustati Kaelase, Halinga, Vee ja Enge vallast uus Halinga vald. Koonga, Veltsa ja Vee vallast moodustati Soontaga vald. Sauga, Jõõpre, Vee ja Taali vallast moodustati uus Sauga vald. Vee vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 12.04.2016) Maa-ameti kaardirakendused Vee vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Jõõpre vald

Jõõpre vald (saksa keeles Jaepern) oli vald Pärnu kreisi Audru kihelkonnas ja Pärnu maakonnas. Vald eksisteeris 1866–1939. Vallamaja asus Jõõpre külas. Valla alal asus Jõõpre mõis. 1939. aasta vallareformiga moodustati vanast Sauga, Jõõpre, Vee ja Taali vallast uus Sauga vald. Jõõpre vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 12.04.2016) Maa-ameti kaardirakendused Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88., Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938 Jõõpre vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Albert Filozov

Albert Filozov (vene keeles Альберт Леонидович Филозов; 25. juuni 1937 Sverdlovsk – 11. aprill 2016 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja ning pedagoog, Venemaa Teatrikunsti Akadeemia professor. Albert Filozov õppis näitlemist Moskva Kunstiteatri stuudiokoolis. Aastail 1963–1990 oli ta Moskva Stanislavski-nimelise Draamateatri näitleja. Ta mängis ligi sajas filmis. 1983. aastal mängis mister Banksi filmis "Hüvasti, Mary Poppins" ja 2012. aastal tegi rolli Eva Neymanni filmis "Torniga maja". 1983 – Vene NFSV teeneline kunstnik 1994 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik 2004 – Sõpruse orden 2014 – Andrei Mironovi nimeline Vene rahvuslik näitlejapreemia Figaro Venemaa presidendi ukaas
Koera süda (film 1988)

"Koera süda" (vene keeles "Собачье сердце") on 1988. aastal valminud Nõukogude Liidu telefilm, mille lavastas Vladimir Bortko. Filmi aluseks on Mihhail Bulgakovi 1925. aastal kirjutatud jutustus "Koera süda", mis ilmus Nõukogude Liidus esmakordselt 1987. aastal ajakirjas Znamja. Film võitis 1989. aastal Prix Italia. Esilinastus Eestis telekanalil ETV+ 7. aprillil 2016 (1. osa) ja 14. aprillil (2. osa). Moskva, mõned aastad pärast oktoobrirevolutsiooni. Kodutu hulkuv koer otsib toitu ja peavarju. Silmapaistev kirurg, professor Filipp Filippovitš Preobraženski on saavutanud märkimisväärseid tulemusi noorendamise alal. Teaduslikke uuringuid jätkates mõtleb ta välja enneolematu eksperimendi – ta otsustab siirata koerale mehe ajuripatsi ja munandid. Professor meelitab koera poest ostetud vorstijupiga koju. Loomale pannakse nimeks Šarik. Ta leiab ulualust ja hoolitsust professori uhkes seitsmetoalises korteris. Ja ikkagi imestab ta, miks ta seal on. Liiga hilja taipab ta, et teda vajatakse katseloomaks. Elundidoonoriks saab Klim Tšugunkin – joomingu ajal kakluse käigus tapetud viinanina ja huligaan. Operatsiooni tulemused ületavad kõik lootused: Šariku jäsemed pikenevad, karvkate kaob, areneb välja kõnevõime. Moskvas levivad kuuldused professori kodus asetleidvatest imedest. Kuid professoril tuleb peagi kahetseda tehtut. Kuigi Šarikust saab justkui inimene, kanduvad talle Klim Tšugunkinilt üle tolle iseloomujooned ja halvad kombed – agressiivsus, ropendamine, joomine –, kuid endiselt ei salli ta kasse. Ta võtab endale nimeks Poligraf Poligrafovitš Šarikov, hakkab tööle Moskva linna puhastusosakonnas, mis tegeleb hulkuvate neljajalgsete püüdmise ja hukkamisega, ning käib läbi revolutsionääridega, kes sepitsevad vandenõu Preobraženski väljatõstmiseks korterist. Šarikov muudab professori ja tema abiliste elu põrguks. Majakomitee esimehe Švonderi ässitamisel kirjutab ta kaebekirju oma looja peale, nõuab endale korterit, varastab raha, lõhub mööblit ja ähvardab revolvriga. Professoril ei jää muud üle, kui tunnistada oma eksperiment nurjunuks ja tehtu tagasi pöörata. Šarikovist saab jälle koer. Šarikuna mäletab ta vähe sellest, mis temaga vahepeal juhtus, kuid see ei tee talle muret. Tema rahuloluks jäetakse ta elama professori korterisse. Jevgeni Jevstignejev - professor Filipp Filippovitš Preobraženski Boriss Plotnikov - dr Ivan Arnoldovitš Bormental, professori assistent Vladimir Tolokonnikov - Poligraf Poligrafovitš Šarikov, endine koer Nina Ruslanova - Darja Petrovna Ivanova, professori köögitüdruk  Roman Kartsev - Švonder, majakomitee esimees Olga Melihhova - Zinaida Prokofjevna Bunina, professori teenijanna ja abiline operatsioonide juures Koera süda (film 1976)
Tilsi järved

Tilsi järved on kaks järve kahel pool Tilsi küla Põlva vallas: suurem Pikkjärv ja väiksem Kõrbjärv.
Linkuva vald

Linkuva vald (leedu keeles Linkuvos seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Pakruojise rajoonis. Valla pindala on 168 km². 2011. aasta seisuga elas seal 3498 inimest. Valla keskus on Linkuva linn (aastal 2011 oli seal 1550 elanikku). Vallamaja asub aadressil Vienybės a. 8. Vallavanem on Gitana Pašiškevičienė. Ruponiai Linkuva kirik Valla territooriumil on ka mitmed huutorid: [1]. Pakruojo rajono savivaldybė, vaadatud 12.04.2016. [2]. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 12.04.2016.
Pakruojise vald

Pakruojise vald (leedu keeles Pakruojo seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Pakruojise rajoonis. Valla pindala on 143 km². 2011. aasta seisuga elas seal 7388 inimest. Valla keskus on Pakruojise linn (aastal 2011 oli seal 1550 elanikku). Vallamaja asub aadressil Prof. S. Ušinsko g. 26. Vallavanem on Saulius Margis. Kundročiai rahn Pakruojis Valla territooriumil on ka Gedžiūnai huutor, kus aastal 2011 oli 2 elanikku. [1]. Pakruojo rajono savivaldybė, vaadatud 12.04.2016. [2]. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 12.04.2016.
Kalda tänav (Narva)

Kalda tänav on tänav Narvas Kreenholmi linnaosas. Algab Raudsilla tänava jätkuna, ristub Raudtee ja Turu tänavaga ning lõpeb Joala tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 685 m. Tänav on nime saanud oletatavasti Narva jõe kaldal asumise järgi. Kalda tänaval asub mitu 19.–20. sajandil ehitatud hoonet, mis kuuluvad Narva linna muinsusmälestiste hulka. Enne Teist maailmasõda oli Narvas 1. Kalda, 2. Kalda ja 3. Kalda tänav. Need asusid Peetri eeslinnas Narva linnuse ja raudtee vahel. Viimane asus samas kohas, kus praegu kulgeb Linnuse tänav.
Stephanus de Velde

Stephanus de Velde (surnud 1428 või 1438) oli keskaegne Tartu vaimulik (vikaar), kelle hauaplaat leiti 2008. aastal Tartu toomkirikust. Stephanus de Velde kohta pole seni teada rohkem infot kui ainult see, mida saab tuletada tema hauaplaadilt. See leiti 2008. aastal Tartu toomkirikus toimunud arheoloogiliste väljakaevamiste käigus, mille viisid läbi Heiki Valk ja Martin Malve. Plaadil puudus vasakpoolne ülemine nurk, kuid enamik sellest oli suhteliselt hästi säilinud. Esialgu dateeriti hauaplaat 15. sajandisse või 16. sajandi algusse. Kunstiajaloolane Anu Mänd avastas, et hauaplaadil on kujutatud Tartu vikaari, õpetatud meest, magister (või isand) Stephanus de Veldet, kuna hauaplaati ümbritsenud kaherealise teksti välimine rida kõlab järgmiselt: "[---]<x>x octo u[---]tis a na/talicio d[omi]ni felice notis vir sapiens d[omi]n[u]s stephan[us] de velde votus / atq[ue] vicari[us] hic defu[n]ct[us] hic est [---] natus / cu[m] steph[an]i [---] fine(?) [---]" Teksti säilinud osa lõpp viitab sellele, et keegi võidi matta Stephanusega ühte hauda. Hauaplaadil kujutatud mehe rõivastuse, näo kujutusviisi ning plaadi üldise kujutusviisi järgi võib plaadi suhteliselt suure tõenäosusega dateerida 15. sajandi I poolde ning et teksti säilinud osa algab pooliku aastaarvuga (xx octo ehk võimalikud kombinatsioonid oleksid 28, 38, 78 ja 88), siis tõenäoliselt suri Velde kas 1428. või 1438. aastal. Hauaplaat on valmistatud Lasnamäe paest. Velde-nimelisi isikuid pole keskaegselt Liivimaalt väga palju teada, kuid näiteks 14. sajandil oli Tartu piiskopiks Heinrich I Velde ning samast ajast on pärit ka samanimeline toomhärra. Velde-nimelisi isikuid leidub ka Tallinna, Riia ja Lübecki allikates. Martin Malve & Heiki Valk, "Archaeological Excavations in Tartu Cathedral", in: Arheoloogilised välitööd Eestis = Archeological fieldwork in Estonia, 2008, lk 141–150, siin lk 145–147. Anu Mänd, "Vicarius, canonicus et episcopus: Three Late Medieval Grave Slabs from Tartu and Tallinn", Baltic Journal of Art History, 7, lk 11−30, siin lk 14. Mänd, "Vicarius, canonicus et episcopus", lk 17. Mänd, "Vicarius, canonicus et episcopus", lk 14. Mänd, "Vicarius, canonicus et episcopus", lk 18.
Pašvitinysi vald

Pašvitinysi vald (leedu keeles Pašvitinio seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Pakruojise rajoonis. Valla pindala on 157 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1700 inimest. Valla keskus on Pašvitinysi alev (aastal 2011 oli seal 601 elanikku). Vallamaja asub aadressil Joniškio g. 3. Vallavanem on Rima Krištopaitienė. Vallamaja Pamūšise tamm Mūša Pašvitinys [1]. Pakruojo rajono savivaldybė, vaadatud 12.04.2016. [2]. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 12.04.2016.
Maive Rute

Maive Rute (sündinud 7. mail 1966 Raplas) on eesti ettevõtlusspetsialist ja Euroopa Komisjoni ametnik. Ta õppis esmalt Käru 8-klassilises Koolis, ent suundus 8. klassi õppima Türi Keskkooli, mille lõpetas 1984. aastal kuldmedaliga. 1991. aastal lõpetas ta Eesti Põllumajandusakadeemia ökonomist-organisaatorina cum laude. Ärijuhtimise magistrikraadi kaitses ta 1996. aastal Austrias Doonau Kremsi ülikoolis. 2008. aastal sai ta teise magistrikraadi Université Paris-Sudist, 2012–2013 täiendas end Harvardi Ülikoolis. Aastail 1992–1994 oli ta USA nõuandeorganisatsiooni VOCA Eesti programmi direktor, 1994–1995 PricewaterhouseCoopersi assisteeriv audiitor, 1995–1997 Balti-Ameerika Ettevõtlusfondi vanemanalüütik, 1997–2000 Maaelu Laenude Tagamise Sihtasutuse juhataja, 2000–2005 sihtasutuse KredEx juhataja. Alates 2005. aastast on Maive Rute töötanud Euroopa Komisjonis. Aastatel 2005–2009 oli ta Euroopa Komisjoni ettevõtluse ja tööstuse peadirektoraadi väikeettevõtluse ja innovatsiooni direktoraadi direktor, aastatel 2009–2013 Euroopa Komisjoni teadusuuringute ja innovatsiooni peadirektoraadi biotehnoloogia ja põllumajandusliku toidutööstuse direktoraadi direktor, aastatel 2013–2016 teadusuuringute ja innovatsiooni peadirektoraadi ressursidirektor. 2016. aastal nimetati ta Euroopa Komisjoni teadusuuringute ühiskeskuse peadirektori asetäitjaks. 29. juulil 2019 kinnitati Maive Rute alates 1. oktoobrist 2019 Eesti Panga asepresidendiks. 30. septembril 2020 teatas Rute, et lahkub samal sügisel Eesti Panga asepresidendi kohalt ja asub 1. novembrist 2020 tööle Euroopa Komisjoni siseturu, tööstuse ja ettevõtluse peadirektoraadi (DG GROW) peadirektori asetäitjana. Tema viimane tööpäev Eesti Pangas oli 31. oktoobril 2020. Detsembrist 2019 on ta Tallinna Tehnikaülikooli nõukogu liige. 2005 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja III klassi aumärk Tema abikaasa Jüri Rute on Euroopa Komisjoni maaelu programmi ametnik. Neil on lapsed Caroline ja Georg. Signe Kalberg, "Maive Rute – Kes soovib muuta maailma, peab alustama iseendast", EPL, 3. detsember 2005. Maive Rute. CV Euroopa Komisjoni DG GROW veebisaidil. Ingrid Veidenberg, "Maive Rute: Käru alevist Euroopa tippu", EPL, 26. oktoober 2013. Madis Vaikmaa, "11 aastat Brüsselis töötanud Maive Rute tegi järjekordse karjäärihüppe", Postimees online, 12. aprill 2016. "Eesti Panga asepresidendiks saab Maive Rute", err.ee, 29. juuli 2019. Maive Rute lahkub Eesti Panga asepresidendi kohalt, ERR, 30.09.2020. Eesti Panga nõukogu 20.10.2020 otsus nr 7-1 "Eesti Panga asepresidendi ametist vabastamine". Alo Lõhmus, "Maive Rute hoolitseb Euroopas kõige eest, mis kasvab", Eurokratt 3/2009, lk. 12–13.
Motörhead (laul)

"Motörhead" (originaalis "Motorhead") on laul, mille Lemmy Kilmister kirjutas space rock'i ansamblile Hawkwind, kuid mis andis nime tema enda bändile Motörhead. Viimane mängis laulu tuntuks pealkirja "Motörhead" all. Laul oli viimane, mille Lemmy Hawkwindi jaoks kirjutas (varem oli ta kirjutanud näiteks ühe selle tuntuima loo "Silver Machine"). "Motorhead" ilmus esmakordselt Hawkwindi singli "Kings of Speed" B-poolel 1975. aasta alguses. Sama aasta 9. mail ilmus laul ka Hawkwindi albumil "Warrior on the Edge of Time". Ka loo originaalvariandis laulab Lemmy ning lisaks bändi enda pillidele kasutati selles viiulit. Kui Lemmy samal aastal Hawkwindist vallandati, asutas ta uue bändi, mille nimi oli esialgu Bastard, kuid peagi nimetas ta selle ümber Motörheadiks. Nii bändi nimi kui ka sellele nime andnud laul tähendavad slängis amfetamiini tarvitajat. Motörhead salvestas "Motörheadi" juba 1975. aastal oma debüütalbumi tarbeks, kuid et nende plaadifirma United Artists Records otsustas projekti külmutada, siis avaldati Motörheadi versioon loost alles 1977. aastal, mil ilmus Motörheadi esimene, ansambli nime kandev album. "Motörhead" anti sealjuures aga bändi teise singlina välja vahetult enne albumi enda ilmumist. Hiljem on lugu veel mitmel korral singlina avaldatud, sealhulgas 1981. aastal kontsertsalvestisena, mis jõudis Suurbritannia singlite edetabelis (UK Singles Chart) 6. kohale. Kontsertidel mängiti "Motörheadi" küllaltki tihti 1970. ja 1980. aastatel ning taas 2010. aastatel, samas kui vahepealsel ajal oli see kavas väga harva. Hawkwind, kellele Lemmy "Motörheadi" kirjutas, on lugu esitanud ainult kolm korda. Lugu on kaverdanud Šoti alternatiivroki ansambel Primal Scream oma 1997. aasta albumil "Vanishing Point". Setlist.fm: Motorhead by Hawkwind, vaadatud 12. aprillil 2016.
Palmburgi sild

Palmburgi sild (saksa keeles Palmburger Brücke) on 1938. aastal ehitatud sild üle Pregeli jõe Kaliningradis. Neljarealise silla kõik sõidurajad lõhati Teise maailmasõja ajal. Kaks neist taastati 1970. aastatel, kahe asemele ehitati uued alles 2015. aastal. Kaua varemetes olnud sild on ajendanud tuntud linnalegendi (vaata allpool). Vaadet sillale on kasutatud mitmes sõjafilmis, nagu "Kohtumine Elbel", "Ženja, Ženjake ja katjuuša" ja "Kilp ja mõõk". Sild sai nime läheduses asuva mõisa järgi, mille omanik kasvatas kasvuhoonetes eksootilisi taimi, sealhulgas palme. Pärast sõda, kui osa Ida-Preisimaast liideti Nõukogude Liiduga, hakkas venekeelne elanikkond silda kutsuma Berliini sillaks (Берлинский мост) ja vana nime enam ei kasutanud. Levis arvamus, et taganevad Saksa väed avasid silla ning järgneva kuuekümne aasta jooksul ei suudetud seda alla lasta. See on linnalegend, sest sild polnud mitte avatav, vaid monoliitne konstruktsioon. Silla elemendid betoneeriti vahetult silla postidele. Võib öelda, et jõe kohal oli see konsoolsild ja kallaste kohal talasild. Silla konstruktsioon oli eriline selle poolest, et tugipostidel paigutusid pikendatud sillatalad konsoolselt, toetades otstega keskmist tala. Tala kandsid kaks tuge, millest kaldapoolses olid miinikambrid silla õhkimiseks. Konsoolsete talade vahel, jõe keskosa kohal, oli eraldi tala, mis püsis kaldapoolsete elementide vastukaalul. Vajaduse korral sai silla õhkida nii, et kaldapoolsed talad vajuksid maha ja kesktala kukuks jõkke. Ööl vastu 30. jaanuari 1945 andis Königsbergi komandant kindral Otto Lasch käsu sild õhkida, et hoida tagasi Punaarmee pealetungi. Nagu silla arhitekt oli planeerinud, kukkusid kesktalad jõkke ja vähendasid laevatee sügavust. Nõukogude väed jäidki neile positsioonidele kuni 6. aprillini 1945. Pärast rinde läbimurdmist ühendati Pregeli kaldad madala puusillaga ja soistele kallastele laotati palkidest tee. 1970. aastatel taastati pool silda (2 sõidurida). 21. sajandi alguses hakati projekteerima uut silda.  Aastal 2012 alustati silla ehitustöid: Palmburgi silla kõrvale paigaldati 22 tugisammast uue silla jaoks. Uus (Berliini) sild üle Vana- ja Uus-Pregeli jõeharude Kaliningradi lõunapoolsel ümbersõiduteel avati pidulikult liikluseks 9. detsembril 2013. Sillaühenduse kogupikkus on 1,78 km. Vana silda asuti lammutama 2014. aastal. Sillatugede lammutamisel 13. jaanuaril 2015 varises konstruktsioon kokku. Sillal olid rasketehnika ja inimesed, neli töölist hukkus ja kaks sai raskelt vigastada. Königsbergi sildade probleem Königsbergi sillad Якшина Д. Берлинский мост в Кёнигсберге в 1945-м «развели» немцы и никак не сведут — наши.. — Новые колеса, 2006. — № 316. Сазоненков В., Костомаров. "В ближайшее время будет объявлен конкурс на реконструкцию Берлинского моста". rugrad.eu. 02.09.2010. Vaadatud 1.01.2012. "В Калининграде началось сооружение опор под новый Берлинский мост". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. märts 2012. Vaadatud 12. aprillil 2016. "СК возбудил дело в связи с обрушением моста в Калининграде". РИА Новости. 13. jaanuar 2015. Vaadatud 13.01.2015.