laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
HUR MO

Ukraina Kaitseministeeriumi Luure Peavalitsus (ukraina keeles Головне управління розвідки Міністерства оборони України, lühendatult ГУР МО) on Ukraina sõjaväeluure. 2022. aasta märts - HUR MO eriväelased, 3. eriotstarbeline polk ja kohalikud vastupanuvõitlejad võitlesid Hostomeli lahingus Vene vägede vastu. 29. aprillil 2022 sisenes HUR MO lahingüksus Harkivi lähedal asuvasse Ruska Lozova külla ning võttis selle enda kontrolli alla. HUR MO planeeris ja viis Mariupoli lahingu ajal ellu sõjalise operatsiooni, mille käigus varustati Mariupolis ümber piiratud Ukraina sõjaväelasi, milleks tehti mitu lendu helikopteritega Mi-8. Paralleelselt kasutatav embleem Petro Porošenko HUR MO-s 2017. aastal HUR MO operaatorid Kabuli lennujaamas 2021. aastal HUR MO Sikorsky UH-60A Black Hawk 2023. aastal 10. üksik kindralmajor Maksõm Šapovali nimeline eriotstarbeline üksus Eriotstarbeline üksus Kraken Eriotstarbeline üksus Artan Eriotstarbeline üksus Krõla - spetsialiseerub droonide kasutamisele. HUR MO rahvusvaheline leegion Pataljon Bratstvo Pataljon Šaman Luuregrupp Kedr 2017 - Maksõm Šapoval 2023. aasta seisuga oli HUR MO kasutuses hekikopter UH-60A. Presidendi 2022. aasta 7. septembri ukaasiga nr 629/2022 tähistatakse sõjaväeluure päeva iga aasta 7. septembril. Kaitseluureagentuur Ukraina erioperatsioonijõud Ukraina sõjaväeluure päev (7. september) Повідомлення Понад 50 окупантів знищено в Гостомелі за останні дві доби (18+) (vaadatud: 07.07.2023) Штурмовики ГУР освободили от оккупантов стратегически важное село Русская Лозовая на Харьковщине - Tsensor.NET, 29.04.2022 (vaadatud: 29.04.2022) HOWARD ALTMAN. Inside Ukraine’s Daring Helicopter Missions Into Russian-Occupied Mariupol 25.05.2022 (vaadatud: 24.06.2022) Зеленський представив нового командувача ССО Віктора Хоренка (vaadatud: 04.12.2022) "Кракен" захватил в плен российского разведчика - видео 20.07.2022 (vaadatud: 11.09.2022) Спецпідрозділ ГУР МО «Артан» готовий до бою (vaadatud: 03.08.2023) ГУР МОУ створює власну флотилію дронів-камікадзе (vaadatud: 20.01.2023) Спецназ ГУР завдає втрат окупантам на Херсонщині (vaadatud: 07.08.2023) ​Розвідувальна група ГУР МО на Харківщині знищила вороже ДРГ та взяла полоненого морпіха (vaadatud: 28.10.2022) Президент вручив «Золоту зірку» Героя України Максима Шаповала його вдові (vaadatud: 04.12.2022) ГУР МО використовує гелікоптери UH-60A Blackhawk (vaadatud: 21.02.2023) “Повернись живим” передав розвідникам комплекс PD-2 (07.01.2024) Розвідники отримали БПЛА «Валькірія» (vaadatud: 04.08.2023) Розвідникам передали броньовані катери CB90 (vaadatud: 24.06.2024) УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ № 629/2022 | Про День воєнної розвідки України. ПРЕЗИДЕНТ УКРАЇНИ, 7. september 2022
Hořice

Hořice (ka Hořice v Podkrkonoší, saksa keeles Horschitz) on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Jičíni ringkonnas. Hořice asub Jičínist ligi 21 km idakagus ja Hradec Královést umbes 22 km põhjaloodes. Hořice paikneb merepinnast 311 meetri kõrgusel. Hořicet on esmamainitud 1143. aastal. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Hořice (okres Jičín) risy.cz Historie obce Hořice Místopisný průvodce po České Republice
Kamjanka

Kamjanka (ukraina Кам'янка) on linn Ukrainas Tšerkassõ oblastis Tšerkassõ rajoonis. Asub Tjasmõni jõe ääres, 61 km Tšerkassõst lõunas. Asula tekkis 17. sajandi alguses. Linn oli üks dekabristide liikumise keskuseid. 1820. aastatel töötas Kamjankas Aleksandr Puškin. 1865–1891 suvitas Kamjankas Pjotr Tšaikovski. 1956 sai Kamjanka linnaõigused. Linnas on vabaõhumuuseum. http://kammiskrada.gov.ua/
Roztoky

Roztoky (saksa keeles Rostok) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Praha-západi ringkonnas. Roztoky asub Vltava jõe vasakul kaldal, Praha kesklinnast ligikaudu 8 km põhjas. Roztoky paikneb merepinnast 237 meetri kõrgusel. Roztokyt on esmamainitud 1233. aastal. Linnaks sai Roztoky 1968. aastal. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Roztoky (okres Praha-západ) risy.cz Historie obce Roztoky Místopisný průvodce po České Republice
Hostivice

Hostivice (saksa keeles Hostiwitz) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Praha-západi ringkonnas. Hostivice asub Praha kesklinnast ligikaudu 12 km läänes. Hostivice paikneb merest 341 meetri kõrgusel. Linna haldusalasse kuulub Břve küla. Břve küla on esmamainitud 1184. aastal, Hostivicet 1277. aastal. 1849. aastal ühendati Litovice, Jeneček ja Břve Litovice asulaks. Litovice ühendati 1950. aastal Hostivicega. Linnaõigused sai Hostivice 1978. aastal. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Základní statistické údaje o Hostivici Město Hostivice [http://www.hostivice.cz/historie-mesta/d-409945/p1=4553 Stručná historie města Hostivice
Madis Võõras

Madis Võõras (sündinud 28. juulil 1955) on Eesti kosmosebüroo ja CERN-i büroo juht. Eelnevalt on ta olnud aktsiaseltsi Klement juhatuse esimees (1994–2002). Aastatel 1978–1991 töötas ta TTTK Mistras inseneri- ja leiduriametis. Ta on kuue patendi kaasautor. Madis Võõras lõpetas 1973. aastal Väike-Maarja Gümnaasiumi, Tallinna Tehnikaülikooli mehaanikateaduskonna lõpetas 1979. aastal, õppis hiljem Tartu Ülikoolis ärijuhtimist ning sai seal 1999. aastal magistrikraadi tööga "Äriprotsessi optimiseerimine rõivatootmises". 2014 Valgetähe V klassi teenetemärk "Eesti kosmosebüroo". EAS. 31. märts 2022. Vaadatud 3. aprillil 2022. "Täna aasta eest tegi Heiti Hääl ratsaspordi rekordtehingu". Raamatupidaja. 18. november 2010. Vaadatud 3. aprillil 2022. "Eesti on kosmoseriik". Kuulutaja. 9. detsember 2016. Vaadatud 3. aprillil 2022. "Madis Võõras". ETIS. Vaadatud 3.4.2022.
Kamjanka-Dniprovska

Kamjanka-Dniprovska (ukraina Кам'янка-Дніпровська) on linn Ukrainas Zaporižžja oblastis Vassõlivka rajoonis. Asub Dnepri jõel asuva Kahhovka veehoidla ääres, 135 km Zaporižžjast kagus. Asula tekkis 1786. aastal. 1957 sai Kamjanka-Dniprovska linnaõigused. "Чисельність наявного населення України" на 1 січня 2019 року
Gunnar Aarma

Gunnar Aarma (kuni 2.03.1939 Gunnar Abram; 6. august 1916 Tallinn – 12. veebruar 2001 Tallinn) oli eesti muusikapedagoog, esoteeriliste raamatute autor, tõlkija ja filosoof.[viide?] Ta õppis aastatel 1924–1935 Jakob Westholmi Gümnaasiumis ja oli just ülikooli astunud, kui läks 1. novembrist teenima mereväkke tollasele lipulaevale, torpeedopaadile Sulev. 1930. aastatel oli Noorte Kotkaste Tallinna maleva Kalevi malevkonna merirühma vanakotkas (pealik). 14. juunil 1941 arreteeriti ta NKVD poolt. Ta oli vanglates, sunnitöölaagrites ja hiljem asumisel. Eestisse naasis 1957. aastal. Ta mängis paljusid pille, aastatel 1958–1976 töötas ta Pärnu Lastemuusikakooli klaveriõpetajana. Jüri Aarma oli ja August Aarma on tema poeg, Maria Tilk oli tema tütar. Kiur Aarma on tema pojapoeg. "Kuldne kroon Eesti lipul", 1992 "Abielu ja seksuaalinstinkt", 1992 "Jooga: filosoofia, meditatsioon, mantra", 1993, 1999 "India", 1996 "Mida paljud ei tea : müstika ja maagia", 1996 "Saada õnnelikuks", 1996 "Oopiumivisioonid", 1997 "Mõtlemise salapära", 1998 "Vabanemine teadmatusest", 1999 "Bhutan – imetabane maa", 2000 Gunnar Aarma "Täiesti Vaba mees" Mõtteid, mälestusi, kirju. Koostaja Ivar Tröner. Tallinn: SE&JS, 2022 (postuumne mälulooline kogumik). 1996, Jaak Lõhmus, Täitsa vaba mees. Gunnar Aarma, err.ee https://www.digar.ee/arhiiv/et/perioodika/43270 Suri Gunnar Aarma Postimees, 13. veebruar 2001 Eile suri Gunnar Aarma Eesti Päevaleht, 13. veebruar 2001 Maria Tilk, "Minu isa Gunnar Aarma". Kirjastus Maagiline Ruum, Tallinn 2011, 168 lk; ISBN 9789949216123 Piret Kooli. Gunnar Aarma – see kõikvõimas inimene. Eesti Naine november 2020 Gunnar Aarma andmed Rahvusarhiivi kodulehel 1996, Jaak Lõhmus, Täitsa vaba mees. Gunnar Aarma, err.ee Ööülikooli 2001. aasta loeng: lektor: Gunnar Aarma, teema: mõtlemisest Meelis Piller. Küsimata jäänud küsimused. In Memoriam Gunnar Aarma. Eesti Ekspress, kuupäevata (25. jaanuaril 2016 viide ei tööta) Tõnu Trubetsky 1999. aastal tehtud 7-osaline intervjuu Eesti Ekspressis: 1. osa, 2. osa, 3. osa,4. osa, 5. osa, 6. osa, 7. osa. (25. jaanuaril 2016 viited ei tööta) 1992, Georg Jegorov, Teadja: Gunnar Aarma
Gerard Gumbau

Gerard Gumbau Garriga (sündinud 18. detsembril 1994 Campllongis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Granada. Aastatel 2007–2014 kuulus ta klubisse Girona, kuid klubi põhimeeskonnas ei mänginud ta kordagi. 2014. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu FC Barcelonaga. Aastatel 2014–2017 mängis ta põhiliselt Barcelona reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Barcelona põhimeeskonnas debüteeris Gumbau 2015. aasta jaanuaris Hispaania karikavõistustel. Hispaania kõrgliigas tegi ta debüüdi 20. septembril 2015 mängus Levante vastu. Barcelona põhimeeskonnas sai ta kirja kokku üheksa mängu. Aastatel 2017–2019 mängis ta Hispaania kõrgliigaklubis Leganés. Esimese värava lõi ta Hispaania kõrgliigas 15. jaanuaril 2018 mängus Real Betise vastu. 2019. aasta augustis naasis ta Gironasse, mängides kaks hooaega klubi põhimeeskonnas Hispaania esiliigas. 2021. aasta augustis sõlmis ta kaheaastase lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Elchega. 2023. aasta juulis sõlmis ta lepingu Hispaania esiliigast kõrgliigasse tagasi jõudnud Granadaga. "Gerard Gumbau, nuevo jugador del Granada CF". www.granadacf.es (hispaania). 27. juuli 2023. Vaadatud 27. juulil 2023.  Gerard Gumbau – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Elche CF

Elche Club de Fútbol, S.A.D. on Hispaania jalgpalliklubi, mis baseerub Alicante provintsis Elches. Klubi mängib Hispaania jalgpalli kõrgliigas La Liga. Klubi asutati 1923. aastal kõigi Elche toonaste klubide ühendamisel. Hooajal 1929–30 asus Elche mängima Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Hispaania kõrgliigas mängis Elche esimest korda 1959–60. Seejärel algas klubi läbi aegade edukaim hooaeg, kui Hispaania kõrgliigas mängiti 12 hooaega järjest. Aastatel 1962–1967 lõpetati kuuel hooajal Hispaania kõrgliiga esikümnes. Hooajast 1963–64 pärineb Elche parim koht Hispaania kõrgliigas, milleks on viies. Hiljem on Hispaania kõrgliigas mängitud aastatel 1973–1978, 1984–1985, 1988–1989, 2013–2015 ning uuesti alates hooajast 2020–21. Hooajal 2014–15 langes Elche esimese klubina Hispaania kõrgliiga ajaloos kõrgliigast välja maksude tasumata jätmise tõttu. 1969. aastal jõudis Elche Hispaania karikavõistlustel finaali, kus kaotati Atlético de Bilbaole tulemusega 0:1. Klubi kodustaadion on Estadio Manuel Martínez Valero, mis mahutab 33 732 pealtvaatajat. Seisuga 1. veebruar 2022 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Segunda División Võidud: 1958–59, 2012–13 Copa del Rey Teine koht: 1969 "Plantilla Elche CF". Elche CF. Ametlik koduleht
Kostjantõn Ostrozkõi

Kostjantõn Ostrozkõi (ukraina keeles Костянтин Іванович Острозький; 1460 Ostroh – 1530) oli Leedu suurvürstiriigi väejuht. 2018 - Ukraina maaväe 30. üksik mehhaniseeritud brigaad kannab lisanimetust: vürst Kostjantõn Ostrozkõi nimeline. УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №232/2018. 1. Присвоїти військовим частинам Збройних Сил України: 30 окремій механізованій Новоград-Волинській Рівненській бригаді почесне найменування "імені князя Костянтина Острозького" та надалі іменувати її - 30 окрема механізована бригада імені князя Костянтина Острозького; 22. august 2018.
Horvaatia-Sloveenia piirivaidlused

Horvaatia ja Sloveenia vahelised piirivaidlused kestavad alates 1991. aastast kui Horvaatia ja Sloveenia kuulutasid end iseseisvateks vabariikideks. Kuna riikidevaheline piir ei olnud pärast liitriigi Jugoslaavia lagunemist täpselt kindlaks määratud, siis vaieldi mitme piirilõigu üle nii maismaal kui ka merel, eriti Pirani lahes. Horvaatia Statistikabüroo andmetel jagavad need kaks riiki umbes 668 kilomeetrit piiri. Sloveenia Statistikaameti andmetel on piir 670 km pikkune. Piir kulgeb enamasti mööda edela-kirde telge. Riigid on püüdnud vaidlust lahendada, seda eelkõige 2001. aasta Drnovšeki–Račani kokkuleppega, mille ratifitseeris küll Sloveenia, kuid mitte Horvaatia. Vaidlustatud piiri tõttu blokeeris Sloveenia Horvaatia liitumiskõnelused Euroopa Liiduga, kuni mõlemad riigid ja ühendus jõudsid kokkuleppele lahendada vaidlus siduva arbitraaži teel. 2017. aasta 29. juunil tegi Alaline Arbitraažikohus piiri puudutava siduva otsuse. Sellega tehti otsus maismaapiiri vaidlusaluste osade kohta, tõmmati piir Pirani lahes ja otsustati, et Sloveenial peaks olema otsepääs Aadria mere põhjaosa rahvusvahelistele vetele, kasutades Horvaatia veeteid ületavat koridori. Samuti otsustati sellega mitmed teised vaidlusalused piirialad. Sloveenia tervitas otsust, kuid Horvaatia teatas, et ei hakka seda ellu viima. Horvaatia loobus protsessist juba 2015. aastal, viidates Sloveenia valitsuse esindaja ja vahekohtu liikme vahel avastatud kõnelustele kui vahekohtureeglite rikkumisele. Sloveenia rakendas otsuse 29. detsembril 2017 Horvaatia jätkuva vastuseisuga. http://news.bbc.co.uk/2/hi/europe/8250441.stm https://web.archive.org/web/20081013114439/http://www.brill.nl/m_catalogue_sub6_id21272.htm https://web.archive.org/web/20090801095800/http://www1.law.nyu.edu/eecr/vol11num3/constitutionwatch/croatia.html https://archive.today/20130126172921/http://www.javno.com/en/world/clanak.php?id=232826 https://www.bbc.co.uk/news/10248037 https://pca-cpa.org/en/cases/3 https://www.bbc.com/news/world-europe-40449776 https://www.rtvslo.si/slovenija/kako-je-potekal-arbitrazni-dan-vecji-del-piranskega-zaliva-gre-sloveniji-ki-ima-tudi-dostop-do-odprtega-morja/426305 https://www.vecernji.hr/vijesti/arbitraza-teritorijalni-spor-slovenija-hrvatska-1179423 https://old.delo.si/novice/politika/preostali-drzavni-vrh-izkazal-podporo-cerarju.html Horvaatia-Sloveenia suhted
Gustav IV Adolf

Gustav IV Adolf (1. november 1778 – 7. veebruar 1837) oli Rootsi kuningas 1792–1809. Ta oli kuningas Gustav III poeg. Kuni 1796. aastani oli regendiks Gustav IV onu, prints Karl. Rootsis kehtis endiselt absoluutne monarhia ning kuningas püüdis seda kasutada Prantsuse revolutsiooni mõjude tõkestamiseks. Vastasseis Prantsusmaaga viis Rootsi aga lõpuks katastroofini. Sõjas Prantsusmaaga kaotas Rootsi 1805–1807 oma valdused Ees-Pommeris ja Rügeni. Samal aastal sõlmisid Prantsusmaa keiser Napoleon I ja Venemaa keiser Aleksander I Tilsiti rahu ning sisuliselt jagasid Euroopa omavahel. Nii sai Venemaa täiesti vabad käed Rootsi osas, keda ta 1808–1809 sõjas lõi. Gustav IV kaotas Soome ning õige pea ka trooni. Ta oli alustanud ettevalmistusi kättemaksusõjaks Venemaa vastu, ent see tekitas aadliopositsiooni, mis sundis teda 29. märtsil 1809 troonist loobuma. Ta püüdis tagada trooni minekut oma pojale, ent Riksdag otsustas selle anda prints Karlile, kellest sai kuningas Karl XIII, ning Gustavi ja tema järglased troonipärimisõigusest ilma jätta. Sama aasta detsembris saadeti Gustav koos perega Rootsist välja. Aastal 1812 tema abielu lahutati. Ta elas tükk aega Saksamaal, kuid suri üksilduses Šveitsi hotellis kolonel Gustafssoni nime all. Kuningas Oskar II valitsusajal maeti ta säilmed ümber Rootsi. 1797. aastal abiellus Gustav IV Adolf Badeni Fredericaga, kellega sai viis last. 1812. aastal abielu lahutati ning kuni surmani oli kuningal mitmeid armukesi. Kroonprints Gustav (1799–1877), Vasa prints Printsess Sofia Wilhelmina (1801–1865) Prints Carl Gustav (1802–1805) Printsess Amalia Maria Charlotta (1805–1853) Printsess Cecilia (1807–1844)
Yuri Berchiche

Yuri Berchiche Izeta (sündinud 10. veebruaril 1990 Zarautzis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Athletic Bilbao. 2007. aastal liitus ta Inglismaa klubi Tottenham Hotspuri noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas ei mänginud ta kordagi. 2009. aasta märtsis läks ta lühikeseks ajaks laenule Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubisse Cheltenham Town. 2009. aasta juulis läks ta laenule Hispaania klubisse Valladolidi Real, kuid mängis hooajal 2009–10 põhiliselt klubi reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt neljandas liigas. Aastatel 2010–2012 mängis Berchiche Hispaania tugevuselt kolmanda liiga klubis Real Unión. Seejärel sõlmis ta lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Real Sociedad, kuid mängis aastatel 2012–2014 laenul SD Eibaris. Hooajal 2013–14 valiti Berchiche Eibaris mängides Hispaania esiliiga sümboolsesse koosseisu. Real Sociedadi põhimeeskonda kuulus Berchiche pärast seda kolm hooaega. 2017. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Paris Saint-Germain, kellega võitis hooajal 2017–18 kolm tiitlit, sh Prantsusmaa meistritiitli. 2018. aasta juulis naasis Berchiche Hispaania kõrgliigasse, liitudes Athletic Bilbaoga. 2014. aastal debüteeris Berchiche Baskimaa jalgpallikoondises. Ta on isa poolt Alžeeria päritolu. Eibar Segunda División: 2013–14 Paris Saint Germain Ligue 1: 2017–18 Coupe de France: 2017–18 Coupe de la Ligue: 2017–18 Athletic Bilbao Copa del Rey: Teised kohad 2019–20, 2020–21 "Yuri el lateral que aprendió de Bale". Noticias de Gipuzkoa. 19.10.2014. Vaadatud 3.4.2022
Mikel Vesga

Mikel Vesga Arruti (sündinud 8. aprillil 1993 Vitoria-Gasteizis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Athletic Bilbao. Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis CD Aurrerá de Vitoria. Aastatel 2013–2014 mängis ta Deportivo Alavési reservmeeskonnas. 2014. aastal asus mängima Athletic Bilbao reservmeeskonnas Bilbao Athletic. Athletic Bilbao põhimeeskonnas debüteeris ta Hispaania kõrgliigas hooajal 2016–17. Sama hooaja teises pooles mängis ta laenul Hispaania kõrgliiga klubis Sporting Gijón. Bilbaost on ta olnud laenul veel hooajal 2018–19 CD Leganéses. 2018. aastal debüteeris Vesga Baskimaa jalgpallikoondises. Athletic Bilbao Supercopa de España: 2020–21 Copa del Rey: Teise kohad 2019–20, 2020–21
Valge-sini-valge lipp

Valge-sini-valge lipp on lipp, mis on kasutusel Venemaal protestiks Venemaa sissetungi vastu Ukrainasse 2022. aastal. Lippu kasutati esmakordselt 28. veebruaril 2022. aastal sotsiaalmeedias ning see aktsepteeriti kiiresti protestijate poolt. Lipu kujunduse aluseks on Venemaa lipp, millelt on eemaldatud punane värv.
Marino Satō

Marino Satō (jaapani keeles 佐藤 万璃音 Satō Marino; sündinud 12. mail 1999 Tōkyōs) on Jaapani võidusõitja 2019. aasta Euroformula lahtistel meistrivõistlustel võitja, nüüd töötab FIA Vormel 2 meistrivõistlustel. 2015. aastal lahkus Satō Jaapanist ja kolis Itaaliasse, et koos Mauricio Baízi ja Vincenzo Sospiri Racing meeskonnaga Itaalia Vormel 4 meistrivõistlustel joosta. Adria ringrajal võitis ta oma esimese poodiumi ühekohalises autos. Ta lõpetas meistrivõistlused kümnendal positsioonil, kuid kuulub parimate uustulnukate hulka. Järgmisel aastal jätkab ta kategoorias alati sama meeskonnaga koos Simone Cunati ja Jaden Conwrightiga, Imola ringrajal võidab ta oma esimese võidu. Aastatel 2017–2018 osaleb Satō FIA Euroopa Vormel 3 meistrivõistlustel koos Motopark meeskonnaga koos Joel Erikssoni, Keyvan Andrese, Max Defourny, Sebastián Fernándeze, Fabio Schereri, Jonathan Aberdeini, Dan Ticktumi ja Jüri Vipsiga, saavutamata kahe veresaunaga ühtegi poodiumit. Samal perioodil osales ta ka Macau Grand Prix’l. 2019. aastal palkas Satō Motoparki meeskonda Euroformula Openil osalema koos Yuki Tsunoda, Julian Hansese, Rafael Villagómeze ja Liam Lawsoniga. Ta võitis üheksa võistlust ja Montmeló ringrajal tuli kolme võiduga kategooria meistriks. Hooaja lõpetas ta viimase võiduga Monzas ja meistritiitli 128-punktilise eduga teise ehk Liam Lawsoni ees. Sato debüteeris FIA Vormel 2 meistrivõistlustel 2019. aastal Monza võidusõidul Campos Racing meeskonnaga koos Jack Aitkeniga, kuuel vaidlustatud võistlusel ei suutnud jaapanlane punkte võita, parima tulemusena saavutas ta Monza sprindis 11. koha. Rass . Järgmisel hooajal vahetas Satō meeskonda ja siirdus koos Roy Nissanyga Tridentisse, kogudes punkte vaid Mugello sprindivõistlusel. Aastal 2021 kinnitatakse, et Sato sõidab Tridentiga koos Bent Viscaaliga. Hooaeg on sama pettumus kui eelmine, edetabelis saavutab ta Bahreinis peetud teises sõidus vaid ühe punktiga 21. koha. 13. detsembril 2021 kuulutab UNI-Virtuosi meeskond Satō koos Jack Doohaniga 2022. aasta Vormel 2 hooaja sõitjateks. 2020. aasta detsembris tegi ta oma debüüdi Vormel 1 roolis 2020. aasta hooaja järgsetel katsetel, kus AlphaTauri meeskond sõitis Yas Marina ringrajal AT01-ga. Koduleht Marino Sato saidil DriverDB (inglise keeles)
Oranž revolutsioon

Oranžiks revolutsiooniks (ukraina keeles Помаранчева революція) nimetatakse Ukrainas 2004. aasta presidendivalimiste teise vooru tulemustele järgnenud 2004. aasta novembrist 2005. aasta jaanuarini toimunud proteste. Valimisi seostati korruptsiooni, valijate hirmutamise ja valimispettusega. Meeleavalduste keskpunktiks oli Kiiev ja selle keskväljak, kus tuhanded meeleavaldajad päevade kaupa protestisid, kuid ka mujal riigis protestiti kodanikuallumatuse, istumisprotestide ja streikidega. Proteste põhjustasid mitmete kodumaiste ja välismaiste valimiste vaatlejate, samuti kodanike tähelepanek, et 2004. aasta 21. novembril avaldatud tulemustes Viktor Juštšenko ja Viktor Janukovõtši vahelises konkurentsis oli võimude poolt tulemus viimase kasuks kallutatud. Protestide tagajärjel algsed tulemused tühistati ning Ukraina Ülemkohus määras 2004. aasta 26. detsembriks uued valimised, mille sel korral võitis 52% häältega Juštšenko. Tema ametissemääramisega 2005. aasta 23. jaanuaril lõppes ka Oranž revolutsioon. Meeleavalduste üheks põhjuseks peetakse eelnevalt võimul olnud Leonid Kutšmaga seotud skandaale (nn Kutšma-gate) – Kutšma toetas Janukovõtšit. Janukovõtš sai siiski presidendiks 2010. aastal, kuid kaotas positsiooni neli aastat hiljem toimunud Euromaidani kokkupõrgetel Kiievi Iseseisvusväljakul. Erinevalt oranžist revolutsioonist hukkus selle käigus enam kui sada inimest. Oranž oli Janukovõtši valimiskampaania tunnusvärvus ning kujunes seetõttu meeleavalduste sümboliks. Ukraina ajalugu Ukraina ilma Kutšmata Julija Tõmošenko Georgi lint Karatnycky, Adrian (15. september 2015). "Ukraine's Orange Revolution". Foreign Affairs : America and the World (Ameerika inglise). ISSN 0015-7120. Originaali arhiivikoopia seisuga 23. mai 2020. Vaadatud 28. mail 2020. Adrian Karatniky (märts 2005). "Ukraine's Orange Revolution". Foreign Affairs. Vaadatud 4.4.2022. "Ukraina". Eesti Entsüklopeedia. Vaadatud 4. aprillil 2022. "Orange Revolution". Encyclopedia of Ukraine. 5. september 2004. Vaadatud 4. aprillil 2022. Polityuk, Pavel; Balmforth, Richard (15. veebruar 2010). "Yanukovich declared winner in Ukraine poll". The Independent. London. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuli 2018. Vaadatud 7. septembril 2017."Viktor Yanukovych sworn in as Ukraine president". BBC News. 25. veebruar 2010. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuli 2018. Vaadatud 24. jaanuaril 2011. "Milline on uus Ukraina? – Diplomaatia". Diplomaatia. 26. november 2008. Vaadatud 4. aprillil 2022.
Verhivtseve

Verhivtseve (ukraina Верхівцеве) on linn Ukrainas Dnipropetrovski oblastis Kamjanske rajoonis. Asub Dnepri lisajõe Mokra Sura vasakul kaldal, Dniprost 54 km lääne pool. Asula tekkis 1884. aastal rajatud raudteejaama juurde. 1956. aastal sai linnaks.
Verhnjodniprovsk

Verhnjodniprovsk (ukraina Верхньодніпровськ) on linn Ukrainas Dnipropetrovski oblastis, Verhnjodniprovski rajooni halduskeskus. Asub Kamjanske veehoidla paremal kaldal, Dniprost 73 km loode pool. Asula tekkis 17. sajandil Grigorivka külana. 1806. aastal sai linnaõigused ja praeguse nime.
Ternivka

Ternivka (ukraina Тернівка) on linn Ukrainas Dnipropetrovski oblastis Pavlohradi rajoonis.
Elisa Huub

Elisa Huub on telekommunikatsiooniettevõtte Elisa kuutasuline voogedastusteenus, mis võimaldab vaadata teatud valikut filmidest ja telesarjadest. Huubi teenus töötab nii arvutis, mobiilis kui ka teistes internetiga toestatud seadmetes. Nutiseadmes peab teenuse kasutamiseks olema Elisa Elamuse rakendus. Huubist leiab Elisa originaalsarju ning mitme sarja puhul ka selliseid osi/hooaegu, mis jõuavad tele-eetrisse alles nädalate pärast. "Reetur" "Valguses ja varjus" "Tulejoonel" "Kõik patud" "Bullets" "Üle noatera" "Süü" "Ivalo" "Rusikas" "Mädaõunad" "Tuba 301" "Kolmekesi" "Proovisõit - Cape Town" Elisa Huub – voogedastusteenus Mis on Elisa Huub ja mida huvitavat sealt leiab. Elisa.ee 13. september 2019 Kristjan Ats Mägi. Test: Elisa Elamus annab täitsa korraliku teleelamuse. Diktor.geenius.ee, 27. oktoober 2021