laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tiina Kattel

Tiina Kattel (sündinud 15. juunil 1971) on eesti baltist ja tõlkija. Ta on õppinud Tartu Ülikoolis eesti filoloogiat (1989. aastast) ning Vilniuse Ülikoolis leedu keelt (1990. aastast). Aastatel 2002–2008 oli ta Vilniuse Ülikoolis eesti keelt ja kultuuri lektor. Alates 2009. aastast on ta Tartu Ülikooli maailma keelte ja kultuuride kolledži (varem keeltekeskus) juhataja kohusetäitja, 2010. aastast ka Tartu Ülikooli leedu keele ja kultuuri lektor. Kattel on ka TÜ Aasia regiooni ja Balti regiooni keelte osakonna juhataja. 2010. aastal kaitses Kattel Tartu Ülikoolis Jüri Talveti juhendamisel magistritöö "Leedu uuema romaani (1989–2010) arengutendentsid". 2015. aastal ilmus Tiina Katteli tõlkes kirjastuselt Toledo Alvydas Šlepikase romaan "Minu nimi on Marytė" („Mano vardas – Marytė“, 2012), mis oli valitud lugejate poolt Leedu aasta raamatuks ja oli pälvinud ka Leedu Kirjanike Liidu preemia. Tiina Kattel on päritolult seto. 2013 Valgetähe V klassi teenetemärk 2023 Tartu Ülikooli medal Hussar, Annika; Kattel, Tiina; Küün, Elvira (2014). Eesti keele ja kultuuri õpe Vilniuse ülikoolis. Oma Keel, 29, 56 – 62. Kattel, Tiina (2014). Mäng ja valu XXI sajandi teise kümnendi leedu romaanis. Keel ja Kirjandus, 1, 24 – 37. Ivanauskaite, V.; Järv, R.; Kaasik, M.; Jüvä Sullõv, Kattel, T. (Toim); Sauka, L. (koost.) (2008). Pasaka "Eglė žalčių karalienė. III tomas: Finų, slavų, romanų, tiurkų variantai. Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas Tiina Kattel Eesti Teadusinfosüsteemis Signe Ivask Kahe südamelähedase riigi vahel pendeldav Tiina Kattel UT, Oktoober 2013, nr 9 Eesti keele ja kultuuri õpe Vilniuse ülikoolis. Hussar, Annika; Kattel, Tiina; Küün, Elvira. Eesti keele ja kultuuri õpe Vilniuse ülikoolis. Oma Keel, 2/2014. Alvidas Šlepikas Tartu Linnaraamatukogu blogi „Nädala autor”, 21. mai 2015 Prima Vista Põlvas Prima Vista koduleht, 2015 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 27. oktoobril 2023. Tiina Kattel Eesti Teadusinfosüsteemis Signe Ivask Kahe südamelähedase riigi vahel pendeldav Tiina Kattel UT, Oktoober 2013, nr 9 Raimu Hanson Keeleteadlaste sõrmedes läigivad uhkesti Läti ja Leedu Postimees, 20. november 2014 Epp-Mare Kukemelk Huvi võõrkeelte vastu mõjutab tööturul kandideerimine Delfi, 25. juuni 2012
Alvydas Šlepikas

Alvydas Šlepikas (sündinud 27. jaanuaril 1966 Videniškiais Molėtai rajoonis Leedus) on Leedu kirjanik, režissöör, näitleja, stsenarist ja kultuuriajakirjanik. 1992. aastal lõpetas Šlepikas Leedu muusikaakadeemia draamanäitleja ja režissöörina, ta on mõlemas ametis ka töötanud. 1995. aastast töötab Šlepikas Leedu Kirjanike Liidu nädalalehes Literatūra ir menas, algselt pea- ja hiljem kirjandustoimetajana. Ta on lavastanud populaarse teleseriaali "Kutsumata armastus" ("Amžini jausmai"), milles on osalenud ka näitleja ja stsenaristina, pälvides parima stsenaristi nimetuse. 1994. aastast on Šlepikas tegev kirjanduses. 1996. aastal pälvis ta ajakirja Varpų kirjanduspreemia. 1997. aastal avaldas ta luulekogu "Rahu sinu verele" ("Taika tavo kraujui"; luuletaja Zigmo Gaidamavičiaus-Gėlėsi nimeline preemia 1998), 2003 "Vaikuse lähenev..." ("Tylos artėjantis") ning 2004. aastal novellikogu "Vihmajumal" ("Lietaus dievas"). 2012. aastal ilmus tema menukas romaan "Minu nimi on Marytė" ("Mano vardas – Marytė", 2012), mis valiti Leedu lugejate poolt aasta raamatuks ning pälvis Leedu Kirjanike Liidu preemia. Romaan kõneleb endise Ida-Preisimaa saksa lastest Teise maailmasõja järgses Leedus. 2015. aastal ilmus see eesti keeles Tiina Katteli tõlkes kirjastuses Toledo. Šlepikas on Leedu Kirjanike Liidu ja PEN-keskuse liige. Mano vardas – Marytė. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2012. Lietaus dievas (Der Regengott). Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2005. 107 pp. Tylos artėjantis. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2003. 61 pp. Taika tavo kraujui. Vilnius: Scena, 1997. Alvidas Šlepikas Tartu Linnaraamatukogu blogi „Nädala autor”, 21. mai 2015 Alvidas Šlepikas Tartu Linnaraamatukogu blogi "Nädala autor", 21. mai 2015 Hendrik Alla Prima Vistal esineb hundilastest romaani kirjutanud leedu autor Postimees 6. aprill 2015 Monika Griebeler Buch-Autor Šlepikas: "Der Krieg dauert an" Deutsche Welle, 7. mai 2013
Wesselin

Wesselin (ka Wescelin) oli esimene Revala piiskop (1219/1220–1227). Rooma paavst (1216–1227) Honorius III sätestas 9. oktoobril 1218, et Taani kuningas Valdemar II võib paganatelt vallutatud alad inkorporeerida Taani kuninga valdustesse. Ta nõudis 29. oktoobril 1219 kuningalt, et ta kaitseks Liivimaale suunduvaid palverändureid (peregrinos). Ta käskis 18. aprillil 1220 kuningat, et see aitaks ristiusustada Liivimaad. Taani kuningas Valdemar II määras oma kaplani Wesselini Eestimaa piiskopiks 1219. aastal, kui senine piiskop Theoderich oli Lindanise lahingus surma saanud. 1219. aastal osales Theoderich, kes Henriku kroonika sõnul "oli Liivimaa kiriku maha jätnud ja hoidis kuninga poole", Valdemar II sõjakäigul Revalasse. Tallinna kohal laagris olnud Taani väge ründasid revalased ja harjulased, kellest mõned pidasid Theoderichi telki kuninga omaks, tungisid sinna sisse ja tapsid piiskopi.. Valdemari konkurent Riia piiskop Albert nimetas samale ametipostile oma venna Hermanni, kes pühitseti Eestimaa piiskopiks Magdeburgi peapiiskopi poolt. Wesselini kinnitas paavst Honorius III 1220. aasta 19. märtsil Revala piiskopiks (episcopus Revaliensi). Kuigi tema ametinimetust võib tõlkida ka Tallinna piiskopina, osutas see tiitel Enn Tarveli hinnangul sel ajal pigem Revala maakonnale. Kersti Markuse arvates mõeldi selle all tõenäoliselt kogu Põhja-Eestit. Wesselin oli ametis 1227. aastani. Paavst kohustas 18. aprillil 1220 Riia, Sēlija ja Lihula piiskoppi lubama oma aladel misjoneerida tsistertslastel ja teistel munkadel. Paavst andis 19. märtsil 1220 avaldatud bullas "Cum zelo caritatis" tsistertslastele korralduse jutlustada eestlaste seas ja andis loa Wesselinil kaasata misjonitööks Eestimaal tsistertslasi ja teiste kloostrite asukaid. Ta tunnustas 19. märtsil 1220 Lundi peapiiskopkonna Tallinna piiskopkonna ning 18. aprillil 1220 Lihula piiskopkonna rajamist, kuid kohustas Riia ja Lihula piiskoppe, et need soodustaksid uute usklike liitumist ordudega, mis tooks regioonis kaasa munkade arvukuse tõusu . Liivimaa ristisõda Eestlaste muistne vabadusvõitlus Honorius III ja Eesti Henriku Liivimaa kroonika, XXIII (2), lk 192–195 Sulev Vahtre. Muinasaja loojang Eestis : vabadusvõitlus 1208–1227. Tallinn : Olion, 1990. Lk 139 Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XXIII, kommentaar 13, lk 195 Kersti Markus (2019). Taanlaste tugipunktid ja kaubateed. Peatükk raamatus: "Taanlaste ristisõda Eestis", autorid Marika Mägi, Carsten Selch Jensen, Kersti Markus, Janus Møller Jensen, kirjastus Argo. Lk 127 Eesti ajalugu II: Eesti keskaeg. Koostaja ja toimetaja. Tartu: Tartu Ülikooli ajaloo- ja arheoloogia instituut, 2012, lk 403 Hermann Hildebrand: "Livonica, vornämlich aus dem 13. Jahrhundert." Deubner, 1887. Danmarks Riges Breve : 1. række 5. bind : 1211-1223, lk 152 Friedrich Georg von Bunge, "Liv-, Esth- und Curländisches Urkundenbuch nebst Regesten".
Korset

Korset on 0,13 hektari suurune ussikujuline saar Väinameres, halduslikult Lääne maakonnas Vormsi vallas. Saar asub Rumpo poolsaarest kagus. Saare rannajoone pikkus on 489 meetrit. Korset kuulub Vormsi maastikukaitseala koosseisu ja on looduskaitse all. Korset Eesti looduse infosüsteemis
Albrecht I (Saksimaa)

Albrecht (ka Albert; 1170–1260), Saksi krahv aastatel 1212–1260. Ta oli Saksi hertsogi Bernhardi poeg ja Taani kuninga Valdemar II õepoeg. Aastatel 1219–1220 võttis ta Riia piiskopi Alberti poolel osa Liivimaa ristisõjast, pretendeerides mingisugusele (täpsemalt teadmata sisuga) ülimusõigusele Liivimaa suhtes. Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XXIII, kommentaar 3, lk 192
Ulf Torsten Undén

Ulf Torsten Undén (14. aprill 1877 – 5. juuni 1962 Stockholm) oli Rootsi diplomaat. 1921 oli ta ajutine saadik (rootsi tillförordnad envoyé) Riias ja Tallinnas. Samuti oli ta 1924. aastal saadik (rootsi envoyé å extra stat) Riias ja Tallinnas. 1925 anti talle Vabadusristi III liigi 1. järk. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 16.06.2015)
Torba provints

Torba provints on provints Vanuatus. Provints hõlmab Torrese ja Banksi saared, mille esitähtedest on moodustatud ka provintsi nimi. See on riigi põhjapoolseim provints. Provintsi keskus on Sola asulas Vanua Lava saarel.
Helmut Rosenvald

Helmut Rosenvald (22. veebruar 1929 Tallinn – 29. juuli 2020) oli eesti helilooja ja viiuldaja. Rosenvald õppis viiulit Tallinna Konservatooriumis Rudolf Palmi klassis (1942–1947) ja lõpetas 1958. aastal Tallinna Muusikakooli muusikateooria erialal, kus tema loominguõpetajaks oli Veljo Tormis. 1963. aastal lõpetas ta Villem Kapi klassis Tallinna Riikliku Konservatooriumi. Aastatel 1961–1989 mängis ta ERSOs viiulit. Ta on loonud üheksa nummerdatud sümfooniat, lisaks mitu sümfoonilist teost, orelimuusikat, instrumentaalkammermuusikat, vokaalkammermuusikat ja lastemuusikat. Rosenvaldi teoseid on esitanud Eesti Riiklik Sümfooniaorkester, Jaan Tamme nimeline puhkpillikvintett, ERSO keelpillikvartett, viiuldajad Endel Lippus, Ines Rannap, Lemmo Erendy, tšellistid Jaan Reinaste, Ivo Juul, Toomas Velmet, pianistid Bruno Lukk ja Ada Kuuseoks ning organist Hugo Lepnurm. Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 436. Eesti muusika biograafiline leksikon. Valgus, Tallinn, 1990.
Ružany sünagoog

Ružany sünagoog ehk Ružanõ sünagoog on endine sünagoog Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Ružanys aadressil ву. Якуба Коласа, 6. Sünagoog ehitati XVIII sajandil Słonimi sünagoogi väiksema koopiana. XIX sajandi teisel poolel ehitati selle juurde juudi lastele samas stiilis kool. Sünagoog tegutses aastani 1940, misjärel sulgesid Nõukogude võimud asutuse. Pärast teist maailmasõda on koolimajas asunud laod, veski, katlamaja ja mitme kohaliku ettevõtte garaažid. Sünagoogihoone on sestpeale tühjalt seisnud. Sünagoogihoone on kõrge vundamendiga ühekorruseline hoone, mida kaunistavad väljast pilastrid ja karniisid. Aknad lõpevad ülal ümarkaartega. Hoones on osaliselt säilinud seda ehtinud kirjad ja freskod. Hoone keskel asub halvas seisukorras bima – üks vähestest, mis Valgevene aladel veel säilinud on. Hoone on arhitektuurimälestisena kaitse all. Уладзімер Крукоўскі. Ружаны. Драўляная рука // Наша Ніва. — 2001. — № 44. Sünagoog portaalis Radzima.org Sünagoogist (poola keeles) Fotod sünagoogi varemetest
Asklepiades Phleiusist

Asklepiades Phleiusist (kreeka Ἀσκληπιάδης, umbes 350 – umbes 270 eKr) oli vanakreeka filosoof, Elise-Eretria koolkonna esindaja, kes oli pärit Phleiusi linnast Argolise maakonnas Peloponnesose poolsaarel. Asklepiades oli Eretria Menedemose hea tuttav ning kaasõpilane Megara koolkonna esindaja Stilponi juures ning hiljem Elises Phaidoni koolis. Hiljem suundusid nad Asklepiadesega Menedemose kodulinna Eretriasse ning sellest ajast nimetati Elise kooli Eretria kooliks. Sageli on kasutusel ka Elise-Eretria koolkonna nimetus. Asklepiadese elu ja õpetuse kohta on väga vähe teada ning peamised teadmised pärinevad Diogenes Laertiose teose "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamatus Mendemose elu ja tööd käsitlevast peatükist ning põgusast mainimisest Athenaiose "Õpetatud meeste pidusöögi" IV raamatus. Muuhulgas kirjutab Diogenes Laertios, et vanema kaaslasena oli Asklepiades see, kes tegevusi kavandas ning Menedemos see, kes need ellu viis ja ilmselt seetõttu oli Menedemos avalikult tähelepanuväärsem ning enamus sõpradepaari kohta kirja pandust käib just tema kohta. Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 126 Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 105 Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 137
Petrus Kaikewalde

Petrus Kaikewalde (ka Petrus Kaikevalde, kroonikas veel variandid Petrus Kakuwalde, Kakewalde, Kakinwalde), Soome päritolu Riia piiskopi preester ja misjonär, keda on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas. Kroonika mainib Petrus Kaikewaldet seoses tema ristimistööga Eestimaa paganate hulgas aastatel 1215–1226. 1215. aastal viis ta koos Mõõgavendade ordu preestriga läbi ristimise Sakalas ja Ugandis. 1220. aastal kuulutas ta jumalasõna ja ristis koos kroonika autori preester Henrikuga Vaigas, Pudivirus ja Järvamaal. 1226. aastal ristis ta paavsti legaadi Modena Wilhelmi ülesandel paavsti võimu alla läinud Läänemaal. Petrus Kaikewalde nimi tuleneb oletatavalt soome sõnadest kaikki "kõik" ja valta "võim, jõud". Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XIX 4, 7, lk 163, 169 Henriku Liivimaa kroonika, XXIV 1–2, lk 211–213 Henriku Liivimaa kroonika, XXIX 7, lk 263 Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. XIX, kommentaar 15
Ružany Kõigepühama Kolmainu kirik

Ružany Kõigepühama Kolmainu kirik (Valgevene keeles Касцёл Найсвяцейшай Тройцы) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Ružany alevis, aadressil вул. Першамайская, 12. Kirikut kasutavad katoliiklased, see on muinsuskaitse all. Ružany kirik kuulub Pinski piiskopkonda. Ružany kolmainu kirik on renessanssarhitektuuri näide. Hoone sissepääsu kohal kõrgub neljakorruseline torn. Selle alumine osa on nelinurkne, ülemised korrused aga kaheksanurksed. Korruseid eraldavad karniisid, neid liigendavad kitsad nišid. Esikülge liigendavad pilastrid. Kirik ise on ühelööviline ja lõpeb poolringikujulise apsiidiga. Löövi paksusid seinasid toetavad tugipiilarid, selle laeks on silindervõlv. käärkambri ja kabelite laeks on aga ristvõlv. Kiriku Sapiehade suguvõsa vapiga kaunistatud peaaltar asub apsiidis. Altarimaalidel on kujutatud kolmainsust. Kiriku interjöör on barokkstiilile omaselt rikkalik. Sissepääsu kohal paikneb vana orel. Löövi külgedel asuvatele tugisammastele on paigutatud apostleid Peetrust ja Paulust kujutavad puitskulptuurid. Kiriku ümber asub müüriga piiratud aed. Kiriku asutas Lew Sapieha aastal 1596. Algselt oli hoone puidust, aga aastail 1615–1617 ehitati see ümber kivihooneks. Hiljem on seda korduvalt uuendatud ja remonditud. Aastail 1768 ja 1787 ehitati kiriku juurde veel kaks kabelit. XVIII sajandi kaheksakümnendatel aastatel ehitati kirik taas ümber, renessansiajastust pärinevale hoonele lisati sealjuures klassitsismi ja barokkstiili elemente. Kirikut remonditi taas aastail 1850 ja 1891. Nõukogude ajal kirikus jumalateenistusi ei toimunud. Kiriku orel Kiriku interjöör vaade apsiidile Kiriku lagi Surnuaed kirikuaias http://catholic.by/2/home/news/belarus/pinsk/101310-ruzany.html Fotod kiriku kohta
Johannes Saar

Johannes Saar (sündinud 12. veebruaril 1965 Viljandis) on eesti kunstiteadlane. Ta lõpetas 1991. aastal Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna kunstiajaloolasena. Aastatel 2001–2001 õppis eksternina Eesti Kunstiakadeemia magistriõppes kunstiteadust. Aastatel 2013–2018 õppis Tartu Ülikoolis meedia ja kommunikatsiooni doktorantuuris. Sai 2018. aastal doktorikraadi väitekirjaga "Hegemooniadiskursused eesti kultuuris. Eesti Kunstimuuseumi pressikommunikatsioon 2006–2015" (juhendajad Veronika Kalmus ja Marek Tamm). Ta on Eesti Kunstiakadeemia kunstikultuuri teaduskonna kunstiteooria, kunstisotsioloogia ja kultuuritekstide diskursusanalüüsi lektor ja Tabasalu Ühisgümnaasiumi ajalooõpetaja. Varem on ta olnud Eesti Kaasaegse Kunsti Keskuse juhataja. Avaldanud arvamuslugusid ja artikleid Eesti kultuuri, ajaloo ja kunsti kohta.[viide?] "Meediasotsioloogilise uuringu „Kultuuriajakirjanduse sisu ja kasutajaskond“ läbiviimine (15.10.2014−30.06.2016)", Peeter Vihalemm, Tartu Ülikool, Sotsiaal- ja haridusteaduskond, Ühiskonnateaduste instituut, Tartu Ülikool, Sotsiaalteaduste valdkond, ühiskonnateaduste instituut. "Eesti kunsti ajalugu perioodil 1900–1940. Uurimistöö (1.08.2008−31.12.2010)", Krista Kodres, Eesti Kunstiakadeemia, Eesti Kunstiakadeemia, Kunstikultuuri teaduskond, Kunstiteaduse ja visuaalkultuuri instituut. 2017 – Sirbi laureaat Johannes Saar Eesti Teadusinfosüsteemis Sirbi laureaadid 2017 artikkel
Riole linnus

Riole linnus on Henriku Liivimaa kroonikas mainitud Vaigas asunud linnus. Kroonika nimetab linnust seoses preestrite Petrus Kaikewalde ja Henriku 1220. aasta ristimisretkega Riia piiskopkonnale allutatud Eestimaa aladel. Riole, mis olevat olnud Vaiga "kõige kaugem linnus", oli preestrite viimane peatuskoht selles maakonnas enne Virumaale siirdumist. Sinna kokkukutsutud inimestele tutvustati evangeeliumi ja ristiti 500 mõlemast soost inimest. Riole linnuse asukoht pole kindlalt teada, kuid oletatakse, et ta võis paikneda Ripuka Punamäel. Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XXIV 1, lk 211 Henriku Liivimaa kroonika, XXIV, kommentaar 5, lk 211 Lembit Jaanits, Silvi Laul, Vello Lõugas, Evald Tõnisson "Eesti esiajalugu". Eesti Raamat, 1982. Lk 319, 405
Lucas Barrios

Lucas Ramón Barrios Cáceres (sündinud 13. novembril 1984 San Fernandos) on Paraguay jalgpallur. Ta mängib Paraguay esiliiga klubis Sportivo Trinidense ründajana. Ta on mänginud muuhulgas ka Moskva Spartaki, Dortmundi Borussia, Guangzhou Evergrande, Montpellier' ja Palmeirase meeskondades. 2011 ja 2012 tuli ta Dortmundi Borussiaga Saksamaa meistriks, 2012 Guangzhou Evergrande'iga Hiina meistriks ja 2016. aastal Palmeirasega Brasiilia meistriks. Barrios sündis Argentinas. Tema ema on paraguaylane. 2010. aasta märtsis sai ta Paraguay kodakondsuse ja tegi debüüdi Paraguay rahvuskoondises sama aasta 25. mail sõprusmängus Iirimaaga. Selles mängus lõi ta ka koondisekarjääri esimese värava. 2015. aasta Copa América esimeses alagrupimängus lõi ta värava Argentina vastu. Ta on kuulunud Paraguay koondisse ka 2010. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2011. aasta Copa Américal. 2010. aastal valiti ta Paraguay aasta jalgpalluriks. Colo-Colo Campeonato Nacional: 2008 Clausura Dortmundi Borussia Bundesliga: 2010–11, 2011–12 DFB-Pokal: 2011–12 Guangzhou Evergrande Chinese Super League: 2012 Chinese FA Cup: 2012 Palmeiras Copa do Brasil: 2015 Campeonato Brasileiro Série A: 2016 Grêmio Copa Libertadores: 2017 "Argentina 2-2 Paraguay". BBC Sport. BBC. 13.06.2015. Kasutatud 17.06.2015
Register 2007

"Register 2007" on Eesti Kujundusgraafikute Liidu (EKGL) aastanäitus 2007 Tallinna Kunstihoone galeriis ja selle näitusega kaasneva kataloogi-registri pealkiri. Näituse idee, kontseptsiooni autor ja kuraator on kunstnik ja tarbegraafik Tiina Tammetalu (EKGL esimees 2005-2007), Tammetalu on ka kataloogi "Register 2007" (ISBN 978-9949-15-096-0) eessõna teksti autor.
Nelson Haedo Valdez

Nelson Antonio Haedo Valdez (sündinud 28. novembril 1983 Caaguazús) on Paraguay jalgpallur, kes mängib Paraguay jalgpallikoondises ja Paraguay kõrgliiga klubis Cerro Porteño ründajana. Valdez unistas noorena Paraguay meeskonnas mängimisest. Valdez ja tema perekond elasid vaesuses Caaguazú departemangus, mis on üks vaesemaid Paraguay piirkondi. Valdez on tunnistanud, et tal oli täiuslik lapsepõlv ja tal on rõõm olla pärit armastavast perekonnast. Kuna tal ei olnud oma jalgpalli mängis ta apelsini või sokipaariga, sest tal oli veel viis õde-venda ja perekond ei saanud seetõttu talle palli osta. Jalgpalli hakkas ta mängima kohalikus noorteklubis. 15-aastaselt alustas ta karjääri Tembetary noortemeeskonnas. Klubi põhimeeskonnas tegi ta debüüdi 2000. aastal. Ta mängis klubi meeskonnas 22 mängus ja lõi 11 väravat. 2001. aastal suundus ta Saksamaale, kus liitus Bremeni Werderi teise meeskonnaga. Teisel hooajal lõi ta enne klubi põhimeeskonnaga liitumist 30 mängus 15 väravat. Tema esitus pälvis põhimeeskonna peatreeneri Thomas Schaafi tähelepanu, kes kutsutas ta Bremeni Werderi põhimeeskonda. Debüüdi Bremeni Werderi põhimeeskonnas tegi ta 22. veebruaril 2003 kodumängus Cottbusi Energiega, sekkudes 82. minutil vahetusest. Bundesliga hooaja avamängus 23. augustil FC Schalke 04-ga lõi ta klubi meeskonnas esimese värava. 29. oktoobril sõlmis ta lõpuks klubiga neljaks aastaks lepingu. Esimest korda alustas ta algkoosseisus 8. novembril mängus Hannover 96-ga. 2004. aastal tuli ta klubiga Saksamaa karikavõitjaks. Finaalmängus Aacheni Alemanniaga sekkus ta mängu 87. minutil. Valdez mängis Paraguay alla 20-aastaste koondises 2003. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Araabia Ühendemiraatides. Ta tegi kaasa kõigis alagrupimängudes ja lõi viimases alagrupimängus värava Saksamaale. Paraguay tuli oma alagrupis teiseks, kuid kaotas kaheksandikfinaalis Hispaaniale. Valdez tegi debüüdi Paraguay rahvuskoondises 2004. aasta Copa América esimeses alagrupimängus 7. juulil Costa Ricaga. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 17. augustil 2005 mängus El Salvadoriga. Ta on mänginud Paraguay jalgpallikoondises 2006. ja 2010. aasta maailmameistrivõistlustel ning kolmedel Copa América meistrivõistlustel. 2011. aasta Copa Américal lõi ta teises alagrupimängus värava Brasiiliale. Meistrivõistlustel saadi lõpuks teine koht. 2015. aasta Copa Américal lõi ta esimeses alagrupimängus värava Argentinale, kusjuures tuli Paraguay välja 0:2 kaotusseisust. Werder Bremen Bundesliga: 2003–04 DFB-Pokal: 2003–04 Borussia Dortmund DFB-Pokal: teine koht 2007–08 Kaasani Rubin Venemaa karikas: 2011–12 Venemaa superkarikas: 2012 Olympiacos Kreeka Superleague: 2013–14 Seattle Sounders FC MLS Cup: 2016 Cerro Porteño Primera División: 2017 Clausura "Nelson Valdez – The Heart of a Lion". The Free Role. 28.12.2010. Kasutatud 17.06.2015 "Nelson Haedo, el jugador de las apuestas" (hispaania keeles). abc.com.py. 9.12.2003. Kasutatud 17.06.2015 "Valdez signed contract with Werder Bremen". Soccerway. 29.10.2003. Kasutatud 17.06.2015 "Nelson Haedo Valdez 18". nelsonhaedovaldez18.com. Kasutatud 17.06.2015 "Argentina 2-2 Paraguay". BBC. 13.06.2015. Kasutatud 17.06.2015
Mihkel Pilv

Mihkel Pilv (sündinud 19. märtsil 1964 Tartus) on eesti haridustegelane. Ta lõpetas 1992. aastal Eesti Põllumajandusakadeemia veterinaaria erialal. Ta oli Tartu Katoliku Kooli esimene direktor 1993–1997. Ta on haridusportaali Miksike asutaja. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. mai 2015. Vaadatud 17. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Jane Krasilnikova

Jane Krasilnikova (sündinud 16. veebruaril 1970) on Eesti haridustegelane. Ta lõpetas 1992. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli (koolieelse lasteasutuse pedagoogika). Ta on end täiendatud Tartu Ülikoolis (algõpetuse didaktika). Ta oli Tartu Katoliku Hariduskeskuse direktor aastatel 1997–1998. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. mai 2015. Vaadatud 17. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Kristi Kalve

Kristi Kalve (sündinud 29. detsembril 1966 Tartus) on eesti haridustegelane. Ta lõpetas 1989. aastal Tartu Kunstikooli (kunstnik-kujundaja). Ta oli Tartu Katoliku Hariduskeskuse direktor aastatel 1998–1999. Tema ajal tehti koolile juurdeehitis (Agathe maja vasakpoolne tiib), loodi MTÜ Agathe ning kool sai uue koolitusloa. Töötab Sänna raamatukogu juhatajana. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. mai 2015. Vaadatud 17. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Võrumaa raamatukogud