laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Géza Gárdonyi

Géza Gárdonyi [g'eeza g'aardonji] (3. august 1863 Agárd – 30. oktoober 1922 Eger) oli ungari kirjanik. Ta on tuntud eelkõige ajalooliste romaanide autorina. Tema isa töötas Lääne-Ungaris mõisas treialina. Géza lõpetas õpetajate kooli ning töötas mõne aasta õpetaja ja kiriku kantorina. 1885 abiellus ta Mária Molnáriga, aga abielu oli õnnetu ja nad asusid 1892 lahku elama. 1880. aastatest töötas ta ajakirjanduses. Tema esimene edu saabus külaelualaste satiiriliste juttudega sarjast "Göre Gábor", millest ta hiljem lahti ütles. Sajandivahetuse paiku hakkas ta huvi tundma Ungari ajaloo vastu. Tema kuulsaim teos "Egeri tähed" avaldati 1899. aastal. Teoses räägitakse Egeri linna piiramisest türklaste poolt 16. sajandil. Aastal 1901 avaldas Gárdonyi romaani "Nähtamatu inimene", mida ta ise pidas oma parimaks teoseks. Raamatus räägitakse hunnide pealiku Attila valitsemisperioodist 5. sajandil, samuti idarooma ajaloolase Priscuse külaskäikudest Attila õukonda. Selles raamatus seatakse kahtluse alla seni ajaloolaste seas valitsenud seisukoht, et 451 toimunud Katalaunia lahingu, peamise lahingu Vana-Rooma ja Attila vahel, võitsid roomlased. Kuigi Ungaris saavutasid need kaks romaani kiiresti tuntuse, hakati neid teistesse Euroopa keeltesse tõlkima alles 20. sajandi teisel poolel. Need on tõlgitud ka eesti keelde. Aastast 1897 elas Gárdonyi koos emaga Egeris, kus ka suri. Ta on sinna ka maetud ja tema hauakivile on kirjutatud "Csak a teste" ("Ainult tema keha"). Maja, milles ta oma elu lõpuni elas, on säilitatud ja muudetud muuseumiks. Edvin Hiedel, "Géza Gárdonyi" – "Kalender 1988", Eesti Raamat 1987, lk 118–120.
Balti Trükitööliste Ühing

Balti Trükitööliste Ühing (saksa keeles Baltischer Buchdrucker-Verein) oli arvatavasti 1906 Riias asutatud trükitöölisi ühendav organisatsioon (ühing). Ühingul oli Tallinna osakond (saksa keeles Revaler Abteilung des Baltischen Buchdrucker-Vereins), mis tegutses 1906. aastast. Tallinna osakonnal oli oma raamatukogu, samuti korraldasid selle liikmed muusika- ja tantsuõhtuid ning näitemänge. Tallinna osakonna järeltulija oli Tallinna Trükitööliste Ühisus (asutati 1919). Balti Trükitööliste Ühingu Tallinna osakond - 4485 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 18.11.2015) Balti Trükitööliste Ühingu Tallinna osakond - 4485 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Évreux

Évreux [ev'röö] on linn Prantsusmaal Eure'i departemangus. See on departemangu prefektuur (prefecture) ehk halduskeskus. Linn on kolme kantoni keskuseks. Linna territoorium asub 58–146 meetri kõrgusel üle merepinna. Moïse d'Évreux (13. sajandi esimene pool), tossafist ehk keskaegne juudi rabi Samuel d'Évreux (13. sajand), eelmise vend, samuti tossafist Charles II de Navarre (1332–1387), linnas sündinud Navarra kuningas ja Évreux' krahv Pierre de Navarre (1366–1412), Mortaini krahv Jean Le Blondd (16. sajand), prantsuse luuletaja ja proosakirjanik Alexandre Camus (?–1533), prantsuse protestandist märter Simon Vigor (umbes 1515–1575), prantsuse teoloog Jean-Maximilien de Langle (1590–1674), prantsuse protestandist kirikuõpetaja Roland Plaisance (1925–), Évreux' linnapea Alain Cayzac (1941–), prantsuse reklaamiagent, PSG jalgpalliklubi president Christian Eurgal (1948–), prantsuse kunstnik Patrick Proisy (1949–), prantsuse tennisist Patrick Gabarrou (1951–), prantsuse alpinist Jean-Luc Hees (1951–), Radio France'i saatejuht Antoine Leperlier (1953–), prantsuse klaasitööstur Hugues Hourdin (1953–), prantsuse riiginõunik Jean-Yves Raimbaud (1958–1998), prantsuse disainer Philippe Girard (1958–), prantsuse näitleja Yves Henry (1959–), prantsuse pianist Didier Courrèges (1960–), prantsuse jalgrattur Frédéric Lagnau (1967–2010), prantsuse helilooja ja pianist Nicolas Rey (1973–), prantsuse kirjanik Olaf Pignataro (1975–), prantsuse fotograaf Vincent Delerm (1976–), prantsuse laulja Joseph Gomis (1978–), prantsuse korvpallur Olivier Patience (1980–), prantsuse tennisist Guillaume Gauclin (1981–), prantsuse jalgpallur Bernard Mendy (1981–), prantsuse jalgpallur Léonard Mendy (1982–), prantsuse jalgpallur Mathieu Bodmer (1982–), prantsuse jalgpallur Marien Moreau (1983–), prantsuse võrkpallur Julie Soyer (1985–), prantsuse naisjalgpallur Clement Duval (1986–), prantsuse lauatennisist Brice Samba (1994–), prantsuse jalgpallur Esteban Ocon (1996–), prantsuse rallisõitja Ousmane Dembélé (1997–), prantsuse jalgpallur Timéo Leloup (2006–), prantsuse näitleja Rugby, Suurbritannia Rüsselsheim, Saksamaa Sueca, Hispaania Djougou, Benin Kašira, Venemaa Populations légales 2021 Linna koduleht (prantsuse keeles)
Chartres

Chartres [šar'tr] on linn Prantsusmaal Eure-et-Loiri departemangus, departemangu prefektuur (prefecture) ehk halduskeskus. Linn on kolme kantoni keskuseks. Linna territoorium asub 121–161 meetri kõrgusel üle merepinna. 12.–13. sajandil ehitatud Chartresi katedraal kuulub 1979. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse. Ravenna (Itaalia) alates aastast 1957. Chichester (Suurbritannia) alates aastast 1959. Spire (Saksamaa) alates aastast 1959. Sakurai (Jaapan) alates aastast 1989. Cuzco (Peruu) alates aastast 1989. Petlemm (Palestiina) alates aastast 1994. Évora (Portugal) alates aastast 2003. León (Hispaania) alates aastast 2009. Populations légales 2021 Linna koduleht (prantsuse keeles) Linna turismiinfo leht (inglise keeles)
Laon

Laon (hääldus laon) on linn Prantsusmaal Aisne'i departemangus. Ta on departemangu prefektuur (prefecture) ehk halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskuseks. Linna territoorium asub 63–183 meetri kõrgusel üle merepinna. Soltau, Saksamaa Winchester, Ühendkuningriik Populations légales 2021 Linna ametlik koduleht (prantsuse keeles) Linna ja tema ümbruse turismiinfo leht (prantsuse keeles)
Aalen

Aalen on suur kreisilinn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal umbes 67 km Stuttgardist idas ja 48 km Ulmist põhjas, Ostalbkreisi keskus. Geograafilised koordinaadid on 48° 50' N, 10° 06' E. Aalen on Ostalbkreisi suurim linn ja kreisilinn. See on ka Ida-Württembergi regiooni suurim linn. Alates 1. aprillist 1956 on see suur kreisilinn. Linn on umbes 430 m kõrgusel merepinnast. See asub Schwäbische Albi kirdeserval Kocheri jõe ülemjooksul. Elanike arv oli: 2005: 67 100 2007: 66 580 (31. detsember) 2008: 66 500 2015: 67 344 (31. detsember) Aaleni autode tunnus on AA. Telefonikoodid on 07361, 07366 ja 07367. Aaleni kohal asus 150. aasta paiku Rooma sõdurite laager. Arheoloogilistel väljakaevamistel on leitud Rooma linnus ning küla. Linn tekkis 12. sajandil. 13. sajandil saadi linna õigused. Aastatel 1360–1803 oli Aalen vaba riigilinn. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Aaleni koduleht
Anu Åkerman

Anu Åkerman (aastani 2008 Anu Annus; sündinud 9. detsembril 1980 Tallinnas) on eesti orienteeruja. 1999. aastal lõpetas Tallinna Reaalkooli. ja 2010. aastal Helsingis Aalto teadus- ja tehnikaülikooli. Aastatel 1998–2014 võitnud orienteerumise Eesti meistrivõistlustel 12 kulda, 7 hõbedat ja 12 pronksi. Aastatel 2001–2013 osalenud viis korda Eesti koondises orienteerumise maailmameistrivõistlustel, parimad tulemused 20. koht lühirajal (2001 ja 2003), 25. koht sprindis (2004), 29. koht tavarajal (2013) ja 7. koht teatejooksus (2004). Orienteerumisjooksu EMil parimad tulemused 8. koht sprindis ja 7. koht teatejooksus (2006). 2015. aastal võitis orienteerumise veteranide MMil N35 klassis kaks pronksmedalit (sprindis ja tavarajal). Tema isa oli orienteeruja Uku Annus. "Tallinna Reaalkooli vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. veebruar 2012. Vaadatud 19. novembril 2015. "ESBL sporditulemused. Anu Annus (Anu Åkerman)". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. november 2015. Vaadatud 19. novembril 2015. World of O. Athlete profile: Anu Åkerman ESBL biograafia. Annus, Anu
Anders Wejryd

Anders Harald Wejryd (sündinud 8. augustil 1948) on rootsi vaimulik, aastatel 2006–2014 Rootsi Kiriku peapiiskop (Uppsala peapiiskop). Ta valiti 2006. aasta märtsis peapiiskopiks 176 häälega 320-liikmelisest valimiskogust. Ta on järjekorras Rootsi Kiriku 69. peapiiskop. Wejrydi pidulik ametisseseadmine toimus Uppsalas 2. septembril 2006. Foto
Bourg-en-Bresse

Bourg-en-Bresse [burg ö bress] on linn Prantsusmaal Aini departemangus. See on departemangu prefektuur (prefecture) ehk halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskus. Linna territoorium asub 220–273 meetri kõrgusel üle merepinna. Linn asub Lyonist 68 kilomeetrit kirdes, Mâconist 35 kilomeetrit läänes ja Lons-le-Saunier'st 62 kilomeetrit lõunas. Samuti asub linnast 101 kilomeetrit läänes Šveitsi linn Genf. See asub Jura mäemassiivist läänes ja Dombes'i looduslikust ja ajaloolisest piirkonnast kirdes. Seda läbib Reyssouze'i jõgi, mis on üks Saône lisajõgedest. Lisaks läbib seda idaosas Dévorah' jõgi, mis suubub Reyssouze'i jõkke. Linn asub mandrilise kliima alas, kus talved on külmad ja suved kuumad ning sajab peamiselt suviti. Linna teenindavad kaks kiirteed, mis ühendavad Lyoni ja Dijoniga, piirkonna lähimate majandus- ja kultuurielu keskustega. Kesklinnas asuv raudteejaam on ka Prantsuse kiirrongide (TGV) peatuseks. Lisaks ühendusele Lyoniga läbib seda jaama ka Pariisi–Genfi liin. Linna ühistransport koosneb 8 liinist ja neid korraldab ettevõte CarPostal. Linna lähedal asub Bourg-Ceyzériati lennuplats, mida kasutatakse ka õhuspordialade harjutuskohana. Viimane asub Jasseroni vallas, 5 kilomeetrit linnast. 2008. aastast on linnapea Jean-François Debat. Linn sai oma praeguse nime 31. märtsil 1955, kui nimele "Bourg" lisati eristamiseks nimeosa "en Bresse". Bourg-en-Bresse'i linnas on neli riigikolledžit (Brou, le Revermont, Victoire Daubié ja Thomas Riboud) ning kolm erakolledžit (Saint-Pierre, Saint-Joseph ja Jeanne d'Arc). Gümnaasiumidest on Lalande 1200 õpilasega, Carriat 2500 õpilasega ja Edgar-Quinet' nimeline 1500 õpilasega üldharidusasutus. Lisaks asuvad veel linnas kaks kutsekooliː Gabriel Voisini nimeline (1100 õpilasega) ja Marcel Pardé nimeline (1100 õpilasega). Linnast veidi eemal asub Sardières'i põllumajandusõppeasutus 700 õpilasega. Samuti asub linnas õppeasutus, mis on mõeldud noorte kurtide õpetamiseks (Institut des Jeunes Sourds St Joseph). Bad Kreuznach, Saksamaa (alates 1990) Partnerlussidemed: Parma, Itaalia Namur, Belgia Aylesbury, Suurbritannia El Kef, Tuneesia San Severo, Itaalia Brzeg, Poola Populations légales 2021 Linna koduleht (inglise keeles)
Maare Kümnik

Maare Kümnik (15. märts 1936 – 13. november 2015) oli eesti bibliograaf. Ta sündis Tartus kirikuõpetaja Alfred Toominga peres esimese lapsena. Pere kolimise tõttu õppis ta eri algkoolides, keskkooli lõpetas 1954. aastal Viljandis. 1959. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli raamatukogunduse ja bibliograafia erialal. Lõpetamise järel töötas ta Sirgalas ja Kallastel. 1961. aastast töötas Tartu Ülikooli raamatukogus kõigepealt bibliograafi, seejärel toimetaja ning viimati sektori- ja osakonnajuhatajana. Lisaks tavapärasele väljaannete bibliografeerimisele, toimetamisele ja teatmeteenindusele kulus suur osa ajast raamatukogu kirjastuskolleegiumile, nõukogudele ja komisjonidele. Lisaks bibliograafiaõppuste läbiviimine üliõpilastele, raamatukogu ja kolleege tutvustavad artiklid perioodikas, ettekanded konverentsidel. Oma täpsuse, korrektsuse ja asjatundlikkuse tõttu tuli tal sageli nõustada bibliograafiate ja näituste koostajaid, nii õppejõude, üliõpilasi kui ka kolleege. Enamik Tartu Ülikooli bibliograafia aastaraamatutest ilmus Maare Kümniku toimetamisel. Tema juhtimisel valmis Tartu Ülikooli biobibliograafilise kartoteegi süsteem ja sadadesse kastidesse ulatuv kartoteek. Toimetatud töid: "Tartu ülikooli toimetiste sisuregistrid 1893–1944", "Professor Juhan Aul". Kirjanduse nimestik 1919–1989, "Viktor Kalnin: bibliograafia 1957–2000". 1998. aastal ilmus Kümniku ja Kaja Noodla koostatud artiklikogumik "Meie õppisime raamatukogundust Tartu ülikoolis", kus eri lendude esindajad oma õpinguaastaid meenutavad. Pensionieaski osales ta Eesti raamatukogunduse biograafilise andmebaasi koostamisel. 1996–1997 Tartu Ülikooli medal 1997 Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu (ERÜ) aastapreemia 1999 Tartu Ülikooli Raamatukogu aastapreemia 2003 Tartu Ülikooli Raamatukogu teenetemärk 2004 Tartu Ülikooli medal 2008 ERÜ auliige Ta kuulus Õpetatud Eesti Seltsi alates selle taasasutamisest 1988. aastal. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022.
Noortefoorum

"Noortefoorum" on Tre Raadio eetris 2012. aasta sügisest igakuiselt eetris olev ja noorteprobleeme kajastav raadiosaade, kus saatejuht ja eri valdkondade spetsialistid kõnelevad teemadel nagu toitumine, narkootikumid, alkohol, koolistress, veeohutus, tuleohutus, esmaabi, liiklusohutus, sport ja liikumine jne. Raadiosaated on Tre raadio kodulehel järelkuulatavad. Järelkuulatavad saated Tre raadio kodulehel
Räägime asjast

"Räägime asjast" on raadiosaade, mis on eetris 2015. aasta sügisest. Saate loomise tingis Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna soov tekitada ajalehele Vaba Sõna lisaväljundeid. Saade on kuulatav Tre raadios, Kuma Raadios ja Pereraadios, samuti internetis raadiosaate lehel. Saates käsitletakse peamiselt Eesti, aga ka välismaa poliitikat puudutavaid teemasid. "Räägime asjast" saatejuhid on Martin Helme ja Mart Helme, lisaks on mõnes saates ka külalised. Enamus saatest salvestatakse ette reedel või laupäeval. Sulev Vedler (10. aprill 2019). "Uus õukonnameedia. EKREt toetab oma meediatööstuskompleks, mis ei aja „mingit roosat löga"". Eesti Ekspress. Ekspress Meedia. Originaali arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2019. "Räägime asjast"
Hałoŭčyn

Hałoŭčyn (poola keeles Hołowczyn, transkribeerituna Galovtšõn) on agrolinnake ja endine alev Valgevenes Mahiloŭ oblastis Białyničy rajoonis, Hałoŭčyni külanõukogu halduskeskus. Hałoŭčyn asub merepinnast 167 meetri kõrgusel, rajoonikeskusse Białyničyni on sealt 18 kilomeetrit. Hałoŭčyn asub Vabiči jõe kaldal. Asulas on keskkool ja laste muusikakool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on vanad kindluse varemed. Asulat on esimest korda mainitud XIV sajandi lõpus. 1501. aastal läks see Aleksandri abikaasa Jelena valdusse. Hiljem kuulus see järgemööda Hołowczyńskitele, Potockitele ja Pacidele. 1567. aastal rajati sinna mõis. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas asula kuuluma Viciebski vojevoodkonda ja Orša maakonda. Aastal 1573 ehitati sinna katoliku kirik. 1583. aastal oli Hałoŭčyn veel küla, aga XVII sajandi alguses sai sellest alev. Põhjasõja ajal toimus selle all Rootsi vägede võiduga lõppenud lahing. Poola jagamisel läks alev 1793. aastal Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Mogiljovi maakonda. 1785. aastal oli seal kaks õigeusu kirikut, asulas tegutses veski. Hiljem hakkas alevit läbima ka postimaantee. 1848. aastal oli alevis juba kolm õigeusu kirikut; üks neist oli varasem katoliku kirik, mille juures tegutsenud dominiiklaste klooster hävitati tsaarivõimude poolt 1833. aastal. 1880. aastal peeti seal kaks korda aastas laata. 1886. aastal oli alevis asunud õigeusu kirikutest üks kihelkonna keskuseks, samuti oli seal juutide palvemaja. Sealne mõis kuulus algul Rapałowskitele, aga XX sajandi alguses läks see Balwierszyszkite valdusse. 1924. aastal läks Hałoŭčyn Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai küla. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. august 2018. Vaadatud 19. novembril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny/Tom_XV_cz.1/569 Küla Valgevene fotoentsüklopeedias
Valgevene linnade loend

Siin on loetletud Valgevene linnad. Valgevenes on 115 linna. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Asipovičy Astraviec Ašmiany Babrujsk Barań Baranavičy Barysaŭ Białyničy Biaroza Biarozaŭka Biełaaziorsk Bierazino Brasłaŭ Brest Buda-Kašalova Bychaŭ Čačersk Čašniki Čavusy Červień Čerykaŭ Chojniki Davyd-Haradok Dobruš Dokšycy Drahičyn Dziaržynsk Dziatłava Dzisna Dubroŭna Fanipal Hancavičy Haradok Hłybokaje Homiel Horki Hrodna Iŭje Ivacevičy Ivanava Jelsk Kalinkavičy Kamieniec Kapyl Kaściukovičy Kiraŭsk Kleck Kličaŭ Klimavičy Kobryn Kosava Kruhłaje Krupki Kryčaŭ Lachavičy Łahojsk Lepiel Łida Lubań Łuniniec Mahiloŭ Maładziečna Małaryta Marjina Horka Masty Mazyr Miadzieł Mikaševičy Minsk Miory Mscisłaŭ Naroŭla Navahrudak Navapołack Niasviž Novałukoml Orša Pastavy Pietrykaŭ Pinsk Połack Pružany Rahačoŭ Rečyca Salihorsk Sianno Skidziel Słaŭharad Słonim Słuck Smalavičy Smarhoń Staryja Darohi Stolin Stoŭbcy Svietłahorsk Svisłač Ščučyn Škłoŭ Zasłaŭje Žabinka Žłobin Žodzina Žytkavičy Talačyn Turaŭ Uzda Vałožyn Vaŭkavysk Viciebsk Vierchniadźvinsk Vilejka Vysokaje
Karaski mõis

Karaski mõis (saksa keeles Karrasky) oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Mõis tekkis 1734, kui Krootuse (Kõlleste) mõisast eraldati maa-alad Vastse-Kõlleste ja Karaski mõisa jaoks. 1867 ühendati Karaski ja Vastse-Kõlleste mõis ja tekkinud uut mõisat nimetati Karaski mõisaks. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Harald von Samson-Himmelstjerna. Karaski, Varbuse ja Sõmerpalu mõis - 1379 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 19.11.2015) Karaski, Varbuse ja Sõmerpalu mõis - 1379 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Varbuse mõis

Varbuse mõis (saksa keeles Warbus) oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal. Kuni 18. sajandi keskpaigani oli Varbuse mõis Väimela mõisa karjamõis. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Harald von Samson-Himmelstjerna. Mõisa peahoone hävis 1981. aasta tulekahjus. Varbuse Karaski, Varbuse ja Sõmerpalu mõis - 1379 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 19.11.2015) Karaski, Varbuse ja Sõmerpalu mõis - 1379 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Sõmerpalu mõis

Sõmerpalu mõis (saksa keeles Sommerpahlen) oli rüütlimõis Urvaste kihelkonnas Võrumaal. Enne mõisa moodustamist oli seal Sõmerpalu vasallilinnus. Linnus hävis Liivi sõjas. 1631. aastal sai Sõmerpalu omanikuks Tallinna kodanik ja kaupmees Hans Ohm (1597–1664), kellele Rootsi kuningas Gustav II Adolf andis 1631. aastal Sõmerpalu mõisa Liivimaal (Antsla kihelkonnas) ja Pruuna mõisa Eestimaal. Hans Oom oli Urvaste koguduse üks agaramaid liikmeid ja kirikueestseisja ning 1640. aastal ehitas ta Võhandu jõele tammi ja viljaveski. 1644. aastal avaldas Urvaste pastor Johann Gutslaff Hans Ohmi kulul raamatu "Lühike teade ja õpetus vääralt pühaks peetud Võhandu jõest Liivimaal", raamatu Eestis teadaolevalt ainueksemplari säilitatakse Tallinna Linnaarhiivis. Hans Ohm müüs 1652. aastal mõisa Diedrich Müllerile (Müller). Sõmerpalu mõisa omanik Moeller müüs 1900. aastal Liivimaa rüütelkonna asundamiskomisjonile oma neli karjamõisat, mis tükeldati ja asustati Lõuna-Venemaalt Volõõniast toodud sakslastega. Alates 1912. aastast müüs Sõmerpalu mõisa omanik Peetrimõisa, Annõmõisa, Mustja ja Lilli karjamõisa maadest moodustatud 26 talu saksa asunikele. Hilisemas Sõmerpalu vallas asus suurem sakslaste asula Eestis, kus sakslased elasid talupidajatena. Heimtalis oli umbes 35 saksa talu ligi 200 elanikuga, 20 km eemal on Viira asundus 8 saksa taluga ning ka saksa asundus Peetrimõisas. Sõmerpalu sakslased kolisid ka Saksamaale 1939. aastal. Maha jäi umbes 73 perekonnast ainult 3, need on kõik segaabielus perekonnad, kusjuures meespooleks on eestlane. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Friedrich von Möller. Karaski, Varbuse ja Sõmerpalu mõis - 1379 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 19.11.2015) Sõmerpalu mõis (Urvaste khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Dictionary of Estonian Place names, Heimtali, www.eki.ee, (vaadataud 03.01.2022) Sõmerpalu sakslaste lahkumisdraama, Postimees (1886-1944), nr. 297, 3 november 1939 Sõmerpalu kolonistid lahkumas, Postimees (1886-1944), nr. 278, 15 oktoober 1939 Wõrumaalt lahkus 400 sakslast, Postimees (1886-1944), nr. 296, 2 november 1939 Karaski, Varbuse ja Sõmerpalu mõis - 1379 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Varudi mõis

Varudi mõis (saksa keeles Wardes, Wartz, Portenthacken, Neuwartz) oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. Mõisat mainiti esimest korda 17. sajandi keskel. 1665. aastal jagati Varudi mõis Uue- ja Vana-Varudi mõisaks. 1849. aastal sai Uue- ja Vana-Varudi mõisa omanikuks Carl Raphael von Schilling. Varudi mõis - 1330 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 19.11.2015) Varudi mõis - 1330 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis Varudi mõis (Viru-Nigula khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Erastvere mõis

Erastvere mõis (saksa keeles Errestfer) oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Erastvere mõisa on esmamainitud 1452. aastal, kui Johann Soye ostis mõisa Tartu piiskopilt. 1657. aastal läks mõis Ungern-Sternbergide valdusse. Viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli parun Gerhard von Ungern-Sternberg (1882–1946). 2005. aastal pühitseti kalmistul uus kabel, mille ehituseks andis raha viimase paruni Gerhard von Ungern-Sternbergi Saksamaal elav poeg Gerd Ungern-Sternberg. 1926. aastal avati mõisas vanadekodu, kuhu juba siis paigutati psüühikahäiretega isikuid. Härrastemaja lammutati 1972. aastal ja 1976. aastal avati hooldekodu uus kahekorruseline peamaja. Erastvere Hooldekodus on ligi 200 kroonilise psüühikahäire ja vaimse puudega inimest üle Eesti. Hooldekodu juhatajana töötas 1996–2009 psühhiaater Rein Suija. Erastvere mõisa kalmistu Erastvere, Piigandi ja Kooraste mõis - 1380 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 19.11.2015) Herbert Ligi. Põlva ala 13.-17. sajandil. Põlva rajoonis. Tallinn, 1978 Jaanika Kressa, Vabahärrad von Ungern-Sternbergid, Kultuur ja Elu 3/2019 Erastvere, Piigandi ja Kooraste mõis - 1380 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Kooraste mõis

Kooraste mõis (saksa keeles Korast) oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Tänapäeval jääb mõisakompleks Põlva maakonna Kanepi valla territooriumile. Mõisat mainiti esimest korda 1511. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Karl von Ungern-Sternberg. Erastvere, Piigandi ja Kooraste mõis - 1380 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 19.11.2015) Erastvere, Piigandi ja Kooraste mõis - 1380 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Ulvi mõis

Ulvi mõis (saksa keeles Oehrten, Oerten) oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. Mõisat mainiti esimest korda 1498. 1551 sai mõisa omanikuks Heinrich Wulff. Wulffide perekonna järgi sai mõis ka nime. 1627. aastal läks Ulvi mõis Reinhold Thuwele (Taube) tütre Elisabet Wrangelli, Elistvere mõisa omaniku Hermann Wrangelli lese valdusse. 1641. aastal oli omanik tema tütre Elisabeth Magdalena von Wrangelli mees Jürgen von Uexkülli. 1695. aasta pärandijagamislepinguga sai Ulvi mõisa omanikuks Jürgen von Uexkülli pojapoeg Jacob Johann von Uexküll-Meyendorff. 1723. aastal müüdi mõis Otto Wilhelm Harpele, kes müüs selle 1739. aastal parun Hans Reinhold von Meyendorffile. 1762. aastal sai Ulvi mõisa omanikuks Johann Wilhelm von Bielsky. 1764. aastal ostis mõisa Alexander Clapier de Colongue, kelle perekonna valduses oli mõis kuni 1809. aastani. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Alexander Rudolf Otto Heinrich von Winkler. Mõisa peahoones asus 1940. aastast Rägavere vallavalitsus, enne seda asus Rägavere vallamaja Kantkülas. Peale Rägavere valla liitumist Vinni vallaga asuvad Ulvi mõisahoones klubi, raamatukogu ja noortetuba. Ulvi mõis - 1327 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 19.11.2015) Ulvi mõis (Viru-Nigula khk), Kinnistute register Mõisamaadele kerkib uusi talusid., Virumaa Teataja (1925-1940), nr. 79, 12 juuli 1940 Ulvi mõis - 1327 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis Ulvi mõis (Viru-Nigula khk), Kinnistute register