laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Psühhopatoloogia

Psühhopatoloogia on psühhiaatria alldistsipliin, mille ülesandeks on kirjeldada ja süstematiseerida häirunud psüühilise tegevuse erinevaid avalduskujusid ehk sümptomeid. psühhosomaatiline meditsiin psüühikahäire Jüri Saarma "Psühhopatoloogia", TÜ Kirjastus 2000 (esmatrükk: 1977)
Ühendus Res Publica

Ühendus RES PUBLICA on vabade mõttekaaslaste ühendus, mis asutati 34 inimese poolt 17. augustil 1989 Raamatuühingu saalis Narva mnt alguses, Tallinnas. Ühenduse eesmärk on parempoolse mõtteviisi jätkuv tutvustamine Eestis. Vastasutatud ühenduse põhikiri jäi kokkuleppel Eenok Korneliga igavesele registreerimisele ENSV ÜN Presiidiumi kantseleisse, tema lauasahtlisse. Peale asutamist arenes Eesti poliitiline elu kiiresti ja osa liikmeid otsustasid erakonnastuda, asutades 22. septembril 1990 Vabariiklaste Koonderakonna (W), teine osa otsustas olla edasi sõltumatud ajakirjanikud ja tegevjuristid. 2009. aasta seisuga ei ole ÜRP-ist järgijäänud asutajate klubi (vahepeal seenioride klubi) juriidiliselt registreeritud ja tegevus on soikunud. Oleg Bazanov Erik Boltowski Peeter Ello Vootele Hansen Jaan Hatto Andres Herkel Toomas H. Ilves Sven Jürgenson Valeri Kalabugin Indrek Kannik Rene Kari Rein Kilk Toivo Klaar Toomas Kümmel Jüri Leesment Sven Leit Toomas Liiva Jüri Luik Tiit Matsulevitš Mart Nutt Olavi Paide Mehis Pever Mait Raun Ivo Rull Kalmer Saar Rain Salujärv Ott Sandrak Sergei Stadnikov Indrek Teder Ants Tuur Peeter Unt Aivar Valdre Sulev Valner Avo Üprus 1989–1991 Andres Herkel 1992–1995 Meelis Kitsing 1995–1996 Henrik Karmo 1996–1997 Maret Maripuu 1997–1999 Toomas Tauts Kes tegelikult lõid Res Publica? K&E “Res Publica” asutamine järgmisel suvel oli pigem 1988. aasta järellainetus. IRL kujunemise ajatabel kronoloogia Res Publica - mis loom see on? 2001 nr 12 okt 2001 12. märts 12, 2011 Ühendus Res Publica asutamine 1989, Maalehele, 13. august 2004 24. juuli 2018, Mart Nutt, Ühendus Res Publica asutamine 1989, eestiuudised.ee
Dolce & Gabbana

Dolce & Gabbana on tippmoemaja, mille on loonud Palermos Sitsiilias sündinud disainer Domenico Dolce ja Itaalias Milanos sündinud Stefano Gabbana. Dolce & Gabbana disainib riideid, prille, aluspesu, rannariideid, lõhnu, kelli ja ehteid. Dolce & Gabbana on oma rõivabrändiga väga populaarne Hollywoodi meelelahutustööstuses; nad on disaininud rõivaid Madonnale, Monica Beluccile, Ayumi Hamasakile, Isabella Rosellinile, Kylie Minoguele ja paljudele teistele Hollywoodi näitlejatele. Gabbana ja Dolce eraelu tuli päevakorrale aastal 2005, kui nad kuulutasid ametlikult oma lahkuminekut, kuid sellegipoolest jäi firma samaks ja nad disainisid rõivaid ka edaspidi koos.
Charlotte Brontë

Charlotte Brontë (21. aprill 1816 – 31. märts 1855) oli inglise kirjanik, õdedest Brontëdest kõige vanem. Ta saavutas oma romaaniga "Jane Eyre" õdedest ka suurima populaarsuse. Tema pseudonüüm oli Currer Bell. Charlotte Brontë sündis 1816. aastal Thortonis Yorkshire'is iiri päritolu vaimuliku Patrick Brontë ja Maria Brontë (sünd. Branwell) pere kolmanda lapsena. Sünni poolest olid temast vanemad õed Maria ja Elizabeth, kes aga lapsepõlves surid. Aastal 1820 kolis pere Haworthi, kus isa abivaimulikuna tööd leidis. Järgmisel aastal pärast Charlotte'i ema surma tuli suure kuuelapselise perekonna, viie tütre ja poja eest hoolitsema Elizabeth Branwell, Maria Brontë õde. Patrick Brontë ei abiellunud uuesti. Charlotte'i lapsepõlv möödus venna Branwelli kaheteistkümne sõduri ja temaga koos loodud fantaasiamaailmas Angria mängides. Tuntuima Brontë õe lapsepõlve kuulus ka suur hulk lugemist. 1824. aastal saadeti Charlotte ja ta kaks vanemat õde Maria ja Elizabeth Cowan Bridge'i kooli, mida Charlotte oma romaanis „Jane Eyre“ kriitiliselt kajastab, ning kus halbade tingimuste tõttu aasta pärast Maria ja Elizabeth tuberkuloosi surid; kool jättis ka Charlotte'i tervisele püsivad jäljed. Elu Charlotte'i järgmises koolis, Roeheadis, oli palju õnnelikum ning kuhu ta hiljem õpetajana tagasi pöördus. Aastal 1832, pärast kahte ebameeldivat kogemust guvernandina, ütleb Charlotte koha õpetajana üles ja sõidab tädi käest saadud rahaga Brüsselisse õppima, et luua koos Emilyga Haworthi väike erakool. Õed asuvad õppima Hégeri pansionaati, kus vanim neist armub lootusetult direktori abikaasasse, kellele ta veel ka pärast oma tädi surma ja hetkelist koju tagasi pöördumist (Emily jäigi koju) kirglikke kirjade saatmist jätkab. Just nagu õdede kooliprojekt läbi põleb, jäävad ka Charlotte'i kirjad härra Hégerile alatiseks vastamata. 1845. aastal veenab Charlotte Emilyt ja noorimat õde Anne'i nende luuletusi pseudonüümide Currer, Ellis ja Acton Bell all avaldama. Seda ostetakse ainult kaks eksemplari. Charlotte Brontë esimest romaani „The Professor“ ei võtnud kirjastajad vastu, samas kui ta õdede Emily ja Anne'i esikromaanid võeti, mis perekonna suures rahapuuduses sundis Charlotte'i „Jane Eyre'i“ kiiresti lõpetama. „Jane Eyre“ avaldati aastal 1847 ning seda saatis kohe edu. Romaani menu oli peagi varjutatud reast surmadest. Aastal 1848 surid vend Branwell ja noorem õde Emily, järgmise aasta mais kaotas Charlotte pere pesamuna Anne'i. Üksindust, mis teda pärast seda tabas, kajastas Charlotte „Villette'is“; mälestused armsast õest Emilyst on aga külvatud „Shirley“ kangelannasse. Pärast kolme tagasi lükatud abieluettepanekut nõustus Charlotte lõpuks aastal 1854 abielluma A. B. Nichollsiga, seda vaatamata isa vastupanule. Aasta hiljem Charlotte Brontë suri. Saatuslik haigus oli arvatavasti naise rasedusega seotud. Romaan „The Professor“ lükati tagasi kokku üksteist korda ja leidis härra Nichollsi abiga kirjastamist alles pärast autori enda surma. "Jane Eyre", avaldatud 1847 "Shirley", 1849 "Villette", 1853 "The Professor", kirjutatud enne "Jane Eyre'i", kuid kirjastuste keeldumise tõttu avaldati postuumselt 1857
Emily Brontë

Emily Jane Brontë (30. juuli 1818 – 19. detsember 1848) oli inglise kirjanik, õdedest Brontëdest vanuselt teine. Ta sai tuntuks eeskätt romaaniga "Vihurimäe", mille ta avaldas 1847. aastal. Ta alustas ka teise romaani kirjutamist, kuid suri enne selle valmimist. Tema pseudonüüm oli Ellis Bell.
Branwell Brontë

Patrick Branwell Brontë (26. juuni 1817 – 24. september 1848) oli inglise maalikunstnik ja luuletaja, kes oli õdede Brontëde ainus vend.
Kahekümnesendine münt

20-sendiseid münte oli 1991–2011 ringluses kahte värvi – hõbedasi ja kuldseid. Pärast rahareformi vermiti kõik mündid samast kuldkollasest sulamist, kuid pärast 1996. aastat otsustati muuta 20-sendiste värvi, et neid oleks 50-sendistest lihtsam eristada. Muus osas jäi kujundus samaks. Kuldkollane münt kaalub 2,27 grammi, selle läbimõõt on 1,895 sentimeetrit, paksus 1 millimeeter ning selle serv on sile. Hõbedane, nikeldatud terasest münt kaalub täpselt 2 grammi, muus osas on selle parameetrid identsed kuldse mündi omadega. Mündi esiküljel on sõnad "EESTI VABARIIK" ja nimiväärtus "20 senti". Mündi tagaküljel on kolm lõvi ja vermimise aasta. Kahekümnesendiseid münte vermiti aastatel 1992, 1996, 1997, 1999, 2003, 2004, 2006 ja 2008 ning kui 1992. ja 1996. aasta müntide värvuse erinevus välja arvata, siis ainus visuaalne erinevus müntidel on aastaarv. 1935. aasta kahekümnesendine münt Eesti kroon
Toll (asutus)

Toll on riigiamet, mille tavapärasteks ülesanneteks on riiki sisse veetavatelt kaupadelt riigimaksude kogumine, tollijärelevalve tegemine nii piiril kui sisemaal (reisijate ja kaupade kontroll, rikkumiste menetlemine) ja väliskaubanduseks vajalike tegevuslubade väljastamine. Riikide tolliasutused on korraldatud väga erinevalt: mõnedes riikides on toll liidetud maksuametiga või piirivalvega, mõnedes riikides täidab tolli funktsioone osaliselt politsei vm korrakaitseamet. Eestis täidab tolli ülesandeid Maksu- ja Tolliamet. Tollipunkt Maksu- ja Tolliamet Maksu- ja Tolliameti veebileht 02. Juni 1954, DER SPIEGEL 23/1954, HUNDE / ZUCHT, Sie morden die Seele
Apollon ja Daphne (Bernini)

"Apollon ja Daphne" on itaallasest skulptori Gian Lorenzo Bernini marmorist skulptuur, mis asub Villa Borgheses Roomas. Skulptuur kujutab antiigiainelist röövimisstseeni valgusejumala Apolloni ja nümf Daphnega. 1625. aastal kardinal Scipione Borghese ülesandel loodud Apollonit ja Daphnet kujutav teos tõi autorile laiema kuulsuse. Apollon on tema eest põgenenud nümfile Daphnele järele jõudnud ja valmis teda haarama; Daphne palve peale muudab Zeus nümfi loorberipuuks, et ta Apolloni käest päästa: Daphne juurest kasvavad oksad ja lehed, keha hakkab kattuma koorega. Võrratu virtuoosne tehnika; suurepäraselt mõjub kontrast naise pehme, õrna keha ja kareda puukoore vahel.
Shirley Temple

Shirley Jane Temple (hiljem ka Shirley Temple Black; 23. aprill 1928 Santa Monica, USA – 10. veebruar 2014 Woodside, San Mateo maakond, California, USA) oli Oscariga pärjatud USA endine lapsfilminäitleja. Ta tegi 1930. aastatel kaasa rohkem kui 40 filmis, hiljem töötas diplomaadina. Filmidebüüdi tegi ta nelja-aastaselt filmis "What's To Do" ning kaks aastat hiljem sai tuntuks filmiga "Stand Up and Cheer". 1935. aastal pälvis ta Oscari, olles vaid kuueaastane. 17-aastaselt abiellus ta näitleja John Agariga, kellega koos mängis 1948. aastal vesternis "Fort Apache". 1950. aastal paar lahutas ning Temple abiellus ärimees Charles Alden Blackiga. Pärast abielu oli ta kümme aastat filmimaailmast eemal. 1958. aastal naasis ta ekraanile, osaledes telesarjas "Shirley Temple'i lood", kuid uus kuulsuslaine jäi tulemata. Ta suundus poliitikasse. 1969. aastal sai Temple'ist USA esindaja ÜRO-s. Ta kuulus USA Vabariiklikku erakonda. Hiljem oli suursaadik Ghanas ja Tšehhoslovakkias. 1988. aastal ilmus tema mälestusteraamatu "Child Star" ("Lapstäht"), millest hiljem tehti ka film. 1990. aastate lõpus avastati tal rinnavähk, mis operatsiooni tulemusena aga taandus. Temple leiti 10. veebruaril 2014 surnult oma kodust California osariigis Woodside'is. film "Särasilm" (Bright Eyes; 1934)
Marko Kaldur

Marko Kaldur (sündinud 27. septembril 1978) on eesti publitsist ja ajakirjanik.[viide?] Ta lõpetas aastal 1997 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Ta on õppinud Tartu Ülikoolis: aastatel 2000–2003 ajakirjandust ning 2003–2008 turismi- ja hotelliettevõtlust.[viide?] Tema isa on Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja ja Viru praostkonna praost Peeter Kaldur.[viide?] Viibis 2012. aasta suvel 54-päevasel Siberi ekspeditsioonil "Magadan 2012" , 2013. aasta talvel 26-päevasel Siberi ekspeditsioonil "Polaartrip 2013" ning 2013. aasta suvel 22-päevasel ja 2014. aasta suvel 20-päevasel Kaukaasia ekspeditsioonil . "Rännates läbi Eestimaa" (2004) "Avastades Eestimaad" (2005) "Siin- ja sealpool maanteed: Piibe maantee" (2006) "Reisi Eestis 2006" (tekstid) (2006) "Estonian Handbook 2006" (tekstid) (2006) "Reisi Eestis 2007" (tekstid) (2007) "Estonian Handbook 2007" (tekstid) (2007) "Estonian Handbook 2008" (tekstid) (2008) "Salapärane Eesti" (2008) "Reis ümber Eestimaa" (2008) "Estonian Handbook 2009" (tekstid) (2009) "Estonian Handbook 2010" (tekstid) (2010) "Estonian Handbook 2011" (tekstid) (2011) "Valge Tähekiire seiklused" (2013) E-raamat "Avasta Eesti. SOOMAA" (2014) "Aasta ringi Eestis ringi" (2015) "Salapärane Eesti" (2016) "Avasta Ida-Virumaa" (2016) "Avasta Soomaa" (2016) Siberi ekspeditsiooni Magadan 2012 blogi Siberi ekspeditsiooni Polaartrip 2013 blogi Ekspeditsiooni Kaukaasia 2013 blogi Ekspeditsiooni Kaukaasia 2014 blogi Marko Kalduri koduleht
Antero Mertaranta

Lauri Antero Johannes Mertaranta (sündinud 17. jaanuaril 1956 Soomes Hyvinkääs) on soome spordikommentaator ja -ajakirjanik. Ta on kuulsaks saanud oma kaasaelamisega jäähoki kommenteerimisel, eriti Soome koondise mängudel jäähoki maailmameistrivõistlustel. Lisaks sellele kommenteerib Mertaranta ka kergejõustikku, jalgpalli ja pesapalli. Enne spordiajakirjanikuks saamist pidas Mertaranta muusikaõpetaja ja tuletõrjuja ametit ning mängis trumme ansamblis Anza Mertaranta Allstars. Tema on ka Soome jäähokikoondise fännilaulu "Ihanaa, Leijonat, ihanaa!" autor. Jäähoki MM 1999, alagrupimäng Soome-Venemaa: "Koivu, Vetäkää, lauo Helminen lauo! EI VOI OIJOIJOIJOI. Kaksi sekuntia aikaa! Kaksi sekuntia aikaa! Ja Venäjä on lyöty, Venäjä on lyöty. Suomi tasoittaa kolmeen kolmeen, Jere Karalahti. Nyt saa itkeä, nyt saa huutaa!" Jäähoki MM 1999, poolfinaal Soome-Rootsi: "Ei voi muuta kuin sanoa ihana maali OIJOIJOIJOIJOIJOII!" (video) Jäähoki juunioride MM 2004, veerandfinaal Soome-Venemaa: "... paha virhe, Filppula, ja MAALI. HERRANEN AIKA, MITÄ FILPPULA TEKEEEEE!" (video) Jäähoki MM 2007, poolfinaal Soome-Venemaa: "Tuomo Ruutu, sinne Mikko Koivulle. JA KOIVU LYÖ SUOMEN FINAALIIN, KOIVU LYÖ SUOMEN FINAALIIN! OIJOIJOIJOIJOII!" (video 1, video 2) Finnish Hockey Mafia feat. Antero Mertaranta – Taivas varjele!, 2011. aastal tehtud laul sloleht.ee – "Kui lehmal oleksid rattad, oleks ta piimaauto"
Leida Peips

Leida Peips (sündinud 1. veebruaril 1937) on endine eesti lüpsja ja Eesti NSV Ülemnõukogu, NSV Liidu Ülemnõukogu rahvasaadik. Leida Peips õppis Heimtali 7-kl. Koolis, pärast lõpetamist 1953. aastal oli Viljandi rajooni «Sirbi ja Vasara» kolhoosis farmitööline, seejärel õppis Avanduse Põllumajanduskoolis. Kooli lõpetamise tas «Sirbi ja Vasara» kolhoosis (pärast kolhooside liitumist Viljandi näidissovhoos), kus algul töötas farmibrigadirina, aastail 1958–1964 linnutalitajana ning 1964. aastast. lüpsjana. Ta töötas Tööpunalipu ordeniga Viljandi näidissovhoosi lüpsifarmis Päri külas. 1974. aastal lüpsis ta lehma kohta keskmiselt 5200 kg piima.. Eesti keskmine piima väljalüps oli sel aastal alla 4000 ja Venemaa keskmine alla 3000 kilogrammi. Leida Peips oli Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseisu saadik ja 1979. ja 1984. aastal valiti ta Eesti NSV-st NSV Liidu Ülemnõukogu rahvasaadikuks. 1973 Tööpunalipu orden 1975 sotsialistliku töö kangelane (selle tiitliga kaasnesid kuldmedal "Sirp ja vasar" ning Lenini orden) 1975 NSV Liidu riiklik preemia 1977 Eesti NSV teeneline põllumajandustöötaja 1981 Eesti NSV teeneline noortejuhendaja 1981 Rahvaste Sõpruse orden Leida Peips (kokteil) "Aasta siis oli 1975 – lehmad ja autasud", Rahvusarhiivi ajaveeb, 28. jaanuar 2016 Eesti ajaloo kuulsaim lüpsja tähistab 85. sünnipäeva, Sakala, 1. veebruar 2022 Leida Augusti t. PEIPS, Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseis = Верховный Совет ЭССР IX созыв: biograafiline lühiteatmik. EESTI RAAMAT TALLINN 1976, lk 124 Ants Kalm. "Meisterlüpsja Leida Peips". Tallinn 1976 Foto 1975 Foto Maarius Suviste, Leida Peips: lauta ma küll enam tööle ei läheks!, Õhtuleht, 18. august 2007
Viiekroonine münt (1993)

Viiekroonine münt on esimene pärast 1992. aasta rahareformi igapäevakäibesse mõeldud meenemünt; see vermiti 1993. aastal. Münt anti välja Eesti riigi 75. aastapäeva puhul. Münt oli kasutusel igapäevases käibes. Kuldkollane münt kaalub 7,1 grammi, selle läbimõõt on 2,62 sentimeetrit ning selle serv on sile. Mündi esiküljel on Eesti väike riigivapp ning vermimise aasta "1993". Mündi tagaküljel on Jaan Koorti skulptuuri "Metskits" kujutis, kiri "EESTI VABARIIK 75" ning nimiväärtus "5 krooni". Mündist on kaks erimit – ühel on vapi kõige alumise lõvi pea ja käpa vahel M-täht ja teisel ei ole. "M"-iga münt "M"-ita münt 1994. aasta viiekroonine münt Viiekroonine pangatäht Eesti Vabariigi meenemündid Eesti kroon
Olmeluul

Olmeluul on luul, mille sisu on seotud igapäevaste olmesündmustega, mistõttu on mõnikord raske hinnata patsiendi väidetu tõesust. Näiteks patsient, kes elab ühiskorteris, räägib, et naabrid varastavad ühisköögist tema toiduaineid. See võib isegi nii olla, aga võib olla tegemist ka luuluga. Sageli on olmeluulu käivitavaks asjaoluks patsiendi mäluhäired. Patsient näiteks ei mäleta, kuhu ta pani oma raha ja seetõttu ei ole ta suuteline oma raha üles leidma ja sellest sugeneb kahtlustus, et keegi on tema raha varastanud. Kahtlusalusteks saavad patsiendi lähedased või naabrid. Ajapikku kahtlus süveneb ja areneb luul. Kuid luulu sisu jääb ikkagi olme tasemele ja ruumiliselt piirdub oma toaga. Seega luulu ulatus ei laiene ruumis ega sisuliselt, erinevalt laiahaardelisest ja kosmilisest luulust. Olmeluul esineb sageli dementsetel (tüüpiliselt Alzheimeri tõbi, kuid ka vaskulaarne dementsus või tserebrovaskulaarsed haigused) vanuritel.
Linda Ariva

Linda Ariva (aastani 1955 Linda Ibrus; 18. november 1921 Tallinn – 27. jaanuar 2009 Elva) oli eesti tõlkija ja pedagoog, polüglott. Aastal 1941 lõpetas ta Tallinna 8. Keskkooli, 1949 Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogina. 1953–1954 täiendas end sealsamas ajaloo-keeleteaduskonnas. Aastail 1949–1960 töötas ta pedagoogina Pärnu ja Viljandi koolides, 1960–1969 Tartu Riikliku Ülikooli inglise keele kateedris, hiljem töötas Nõo Keskkoolis. Ta tõlkis peamiselt saksa ja inglise keelest. Ta valdas 14 keelt. 1970 "Inglise keele õpik edasijõudnutele" 1977 "Inglise keele õpik algajaile" 1973 "Igaviku lõpp" 1985 "Asum" 1989 "Asum ja impeerium" 1968 Joachim Wohlgemuth "Egon ja kaheksas maailmaime" 1974 Uwe Kant "Klassiõhtu" 1974 Ray Bradbury "Marsi kroonikad" 1982 ja 2000 Otfried Preussler "Krabat" Tema abikaasa oli matemaatik Karl Ariva. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Neuroleptikumid

Neuroleptikumid on grupp keemilisi ühendeid, millel on tõhus raviv toime psühhoosile. Tihti kasutatakse sõna "neuroleptikum" sõna "antipsühhootikum" sünonüümina. Neuroleptikumid on ravimid, mis kõrvaldavad mõtlemishäireid, suruvad maha tajumishäireid, hallutsinatsioone ja sundmõtteid; samal ajal ei teki üldanesteesiat. Mõne neuroleptikumiga (kvetiapiin, klosapiin, olansapiin) kaasneb tugev sedatiivne toime, mõnega mitte (sulpiriid). Nende ravimite toime ühiseks omaduseks on psüühiliste protsesside aktiivsuse pidurdamine, koos sellega aeglustub ka liikumine. Ravi eesmärgiks on nn positiivse sümptomaatika kõrvaldamine. Niinimetatud negatiivset sümptomaatikat vähendav toime on tagasihoidlik ning ilmneb sõltuvalt konkreetsest isikust, haigusest, ravimist, ravidoosist ja ravi kestusest. Neuroleptikumid jagatakse kaheks üldrühmaks – traditsioonilised ehk konventsionaalsed ehk vanad neuroleptikumid ehk tüüpilised ja uued ehk atüüpilised neuroleptikumid. Mõlemasse rühma kuuluvad ravimid on kasutusel olnud suhteliselt pikka aega. Neuroleptikumide toime raviannustes manustatuna võib halvendada tähelepanu, vähendada motivatsiooni ning põhjustada võimetust kogeda naudingut. Kauaaegsest kasutusest on tingitud tardiivdüskineesia (hiline düskineesia) (pöördumatu liikumishäire). Liigutushäired on sagedasemad tüüpiliste neuroleptikumide kasutamisel, atüüpiliste puhul on seevastu sagedasemad metaboolsed kõrvalnähud, näiteks kaalu suurenemine. Keemiliselt on neuroleptikumid väga erinevad: Butürofenooni derivaadid Haloperidool Melperoon Droperidool Triperidool Benperidool Fenotiasiini derivaadid Kloorpromasiin Flufenasiin Perfenasiin Tioridasiin Trifluperasiin Levomepromasiin Pimosiid Tioksanteeni derivaadid Indooli derivaadid Dibensodiasepiini derivaadid Lambert M, Schimmelmann B, Karow A, Naber D (2003). "Subjective well-being and initial dysphoric reaction under antipsychotic drugs – concepts, measurement and clinical relevance". Pharmacopsychiatry. 36 (Suppl 3): S181–90.{{cite journal}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
Ravimiresistentsus

Ravimiresistentsus on nähtus, mil ravimid ei avalda ettenähtud toimet. Ravimiresistentsuse korral tuleb soovitud toime saavutamiseks suurendada oluliselt ravimi annust. Ekstreemsetel ravimiresistentsuse juhtudel ei olegi võimalik soovitud raviefekti saavutada. Ravimiresistentsuse põhjused: detoksikatsiooni protsesside intensiivsuse suurenemine, ravimi imendumise hälbed, ravimi eritumise hälbed. Antibiootikumiresistentsus
Ühekroonine münt (hõbedavärviline)

Hõbedavärvilised ühekroonised mündid on esimesed pärast 1992. aasta rahareformi käibele lastud mündid, mis käibelt kõrvaldati. Mündid valmistas RE Juveel Tallinnas. Alates aastast 1998 vermitakse sama kujundusega, kuid pisut erineva kaalu ning katkendlikult rihveldatud servaga ühekroonised münte kollasest metallist. Eesti Pank põhjendab muudatust sellega, et hõbedasi 1-krooniseid münte oli võimalik kasutada Saksamaa müügiautomaatides sama koostisega ja lähedase mõõdu ning kaaluga 1-margase asemel. Hõbedane münt kaalub 5,44 grammi, selle läbimõõt on 2,335 sentimeetrit, paksus 1,8 millimeetrit ning selle serv on sile. Mündi esiküljel on Eesti väike riigivapp ning vermimise aasta. Mündi tagaküljel on sõnad "EESTI VABARIIK" ning nimiväärtus "1 kroon". Hõbedasi ühekrooniseid münte vermiti aastatel 1992, 1993 ja 1995 ning ainus visuaalne erinevus müntidel on aastaarv. Ühekroonine münt alates aastast 1998 Ühekroonine meenemünt (2008) 1934 aasta ühekroonine münt 1933 aasta ühekroonine münt Eesti kroon RTL, 06.03.1998, 67, 295 Ühekroonise nimiväärtusega müntide käibelelaskmine ja käibelt kõrvaldamine (RTL, 06.03.1998, 67, 294) Ühekroonise nimiväärtusega müntide käibelt kõrvaldamine (RTL, 06.03.1998, 67, 295)
Eesti Päevaleht (Rootsi)

Eesti Päevaleht (rootsi keeles Estniska Dagbladet) oli eestikeelne ajaleht, mis ilmus Stockholmis aastail 1959–2022. Kui aastatel 1945–1959 ilmunud ajaleht Stockholms-Tidningen Eestlastele omanikuvahetuse tõttu ilmumise lõpetas, algasid läbirääkimised kõigi eesti ajalehtede ühendamiseks Rootsis ja ühise päevalehe moodustamiseks. Kuigi mitmesugused ringkonnad huvitatud olid, ei õnnestunud sobivat lahendust leida. Endine moodus jätkus Eesti Päevalehe nime all 26. märtsil Eskilstuna-Kurireni juures lehe B-väljaandena, peatoimetajaks Juhan Kokla. Eskilstuna Kurireni eriväljaandena ilmus ajaleht, kuni mindi üle iseseisva organi moodusele. Majandusjuhiks hakkas Peeter Kõll, vastutavaks toimetajaks Arvi Moor ning väljaandjaks sai Eesti Päevaleht Förlags AB. Ajaleht ilmus kaks korda nädalas 8–16-leheküljelisena. Esimene Eesti Päevalehe number ilmus 26. märtsil 1959. 11. jaanuaril 2017 ilmus 7000. ajalehenumber. Kuna lehetellijate arv oli vähenenud, mistõttu 2018. aastaks riigitoetust enam ei saadud, hakkas leht alates 1. jaanuarist 2018 ilmuma üle nädala. Alates 2018. aastast andis ajalehte välja äriühing Estniskt Tidskrift AB, mille tegevdirektor oli Tiina Pintsaar, juhatuse esimees Jaan Vilval ja juhatuse liige Patrick Adolf Szutkiewicz. Alates 2020. aastast ei suutnud Eesti Päevaleht majanduslikel põhjustel paberlehte enam välja anda ja ajaleht ilmus digitaalsena kuni 28. augustini 2022. 1959–1992 Juhan Kokla 1993–1994 Alur Reinans, peatoimetaja ja vastutav väljaandja 15. juuni 1994 – 2010 Ülo Ignats 2011–2016 Tiina Pintsaar 2016–2017 Ülo Siivelt 2017–2022 Tiina Pintsaar Bernard Kangro (1976). Eesti Rootsis. Lund: Eesti Kirjanike Kooperatiiv. Lk 116. Ülo Siivelt. 7000. Täiskäik edasi! Eesti Päevaleht (Rootsi), 11. jaanuar 2017 Eesti Päevaleht (Rootsi), 15.november 2017. https://www.allabolag.se/5567641385/befattningar "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. jaanuar 2020. Vaadatud 3. jaanuaril 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Tiina Pintsaar. Juhan Kokla 100. Eesti Päevaleht (Rootsi), 1. juuli 2015 Tiina Pintsaar. Aitäh! Eesti Päevaleht (Rootsi), 20. juuli 2016 Eesti Päevalehe võrguarhiiv "Eesti Päevaleht Rootsis vaagub tellijate vähesuse tõttu hinge" ERR, 18. märts 2013
Zach Braff

Zachary Israel Braff (sündinud 6. aprillil 1975 South Orange'is New Jerseys) on Kuldgloobusele ja Emmy auhinnale nomineeritud USA filminäitleja, stsenarist ja produtsent. Tema tuntuimaks telerolliks on J.D. osatäitmine USA komöödiasarjas "Kollanokad". Lisaks on ta mänginud filmides "Aedade osariik" (2004), "Viimane suudlus" (2006) ja "The Ex" (2007). Zach Braff andmekogus IMDb (inglise) Ametlik koduleht Zach Braff's MySpace
Evangeline Lilly

Nicole Evangeline Lilly (sündinud 3. augustil 1979 Fort Saskatchewanis Albertas) on Kuldgloobusele nomineeritud Kanada filminäitleja. Tema tuntuimaks telerolliks on Katherine "Kate" Austeni osatäitmine USA draamasarjas "Teadmata kadunud". Evangeline Lilly andmekogus IMDb (inglise)