laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rein Meijel

Rein Meijel (sündinud 20. veebruaril 1945 Tartus) on eesti sporditegelane. Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1971. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-osakonna. Meijel hakkas 1957. aastal Tartus harrastama ujumist, tegeles ka veepalli, tennise, male ja orienteerumisega, oli Kalevi liige. Ta oli aastatel 1977–1981 ENSV Spordikomitee osakonnajuhataja (1980–1981 kolleegiumi liige), 1981–1985 Harju KEK-i vaneminsener, 1985–1993 Mõigu Spordiklubi president, 1993–1996 Eesti Tervisespordi Ühenduse peaspetsialist, 1996–2002 peasekretär, hiljem Eesti Spordiseltsi Kalev projektijuht, 1995, 1997, 1999, 2001, 2003, 2005 ja 2009 ülemaailmsel tervisespordiolümpiaadil Eesti delegatsiooni juht, 2007 Otepääl olümpiaadi peakorraldaja. Meijel tuli mälumängus aastatel 1986–1990 võistkondlikult Eesti meistriks, avaldas ajakirjanduses tervisespordialaseid kirjutisi. Eesti spordibaaside ja -rajatiste kataloog, 1995 Looduses liikumise võimalused Eestis, 1997 Liikumine elustiiliks, 1999 Tema isa oli sporditegelane Rudolf Meijel, ema oli sporditegelane Tamara Meijel, vend on sporditegelane Tõnu Meijel, poeg on jalgpallitreener Daniel Meijel. "Meijel, Rein - Eesti Entsüklopeedia". entsyklopeedia.ee. Vaadatud 29. juunil 2024. "ESBL". www.esbl.ee. Vaadatud 29. juunil 2024.
Harri Neppi

Harri Neppi (sündinud 22. juulil 1944 Tallinnas) on eesti tennisist ja treener. Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis Tallinna Polütehnilises Instituudis elektrotehnikat. Neppi alustas tennisetreeninguid 1956. aastal Kalevis Harry Kalamäe juhendamisel. Ta oli aastatel 1961–1962 Eesti noortemeister ja võitis segapaarismängus Nõukogude Liidu noortemeistrivõistlustel hõbemedali, tuli meespaarismängus 1964 NL-i üliõpilasmeistriks ning sai Eesti meistrivõistlustel 1964 hõbe- ja 1965 pronksmedali, võistles 1963–1965 6 korda Eesti koondises. Neppi töötas tennisetreenerina aastatel 1969–1989 Kalevis, 1989–1994 Helsingi HVS-Tennises ja 1994–2002 Eesti Spordigümnaasiumis, hiljem ka tenniseklubis Evald Kree Spordimaailm ja Audentese spordiklubis tennise peatreenerina (7. kutsetase, 2004). Ta oli aastatel 1994–2000 Davise karikavõistlustel mänginud Eesti meeskonna treener ja kapten, 1994–1998 Eesti Tennise Liidu juhatuse liige, 2019. aastast Rae Võrgud OÜ juhatuse liige. Ta on teinud kaastööd spordiajakirjandusele. Tema õpilaste hulgas on Andres Võsand, Hannes Raschinski, Teet Rätsep, Kaja Kõnd, Mart Peterson, Alti Vahkal. 1965 NSV Liidu meistersportlane 1988 Eesti NSV teeneline treener 1994 Eesti Tennise Liidu auliige "ESBL". www.esbl.ee. Vaadatud 30. juunil 2024. "ESBL". www.esbl.ee. Vaadatud 30. juunil 2024.
Tanel Lään

Tanel Lään (sündinud 6. augustil 1946 Tallinnas) on eesti näitleja, kuuldemängurežissöör ja ajaloolane. Ta lõpetas 1964. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis 1964–1968 Draamateatri õppestuudios ja lõpetas 1971. aastal teatriteaduse erialal GITIS-e. Lään oli aastatel 1966–1968 Eesti Televisioonis režissööri assistent, 1968–1969 Rakvere Teatri ja 1969–1971 Endla teatri näitleja, 1974–1993 Eesti Raadios kuuldemängude ja kirjandussaadete režissöör, 1993–2001 Kindral Laidoneri Muuseumi juhataja ja 2001–2004 ekspositsiooniosakonna juhataja, 2004–2006 Peeter I Majamuuseumi juhataja, 2006. aastast Kaitseliidu museoloog. Ta on 1976. aastast Eesti Teatriliidu, 2007. aastast Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu ja 1994–2007 Eesti Näitlejate Liidu liige, Kindral Johan Laidoneri Seltsi, Eesti Lipu Seltsi, Eesti Akadeemilise Sõjaajaloo Seltsi, Eesti Muuseumiühingu ja Isamaa Erakonna liige. Ta on mänginud paljudes kuuldemängudes. Kaupo Deemant, Priit Herodes, Tanel Lään, Jaak Pihlak, Peep Pillak, Marika Reintam, Hannes Walter ja Mati Õun, Irene Lään. Kindral Johan Laidoner – 115 aastat sünnist, 1999 1999 Poola Vabariigi Kuldne teeneterist 2003 Harjumaa teenetemärk Tema isa oli sporditegelane Roland Lään, ta on abielus filmirežissööri Irene Läänega. "Lään, Tanel - Eesti Entsüklopeedia". etbl.teatriliit.ee. Vaadatud 30. juunil 2024. "IRL viimsi - Tanel Lään - nr. 182". viimsi.isamaa.ee. Vaadatud 30. juunil 2024.
Jorinde van Klinken

Jorinde van Klinken (sündinud 2. veebruaril 2000 Assenis) on Hollandi kuulitõukaja ja kettaheitja. Ta võitis 2017. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel Grossetos kuulitõukes hõbemedali ja 2019. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel Boråsis kuldmedali. 2018. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Tamperes võitis ta kuulitõukes pronksmedali. 2021. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel Tallinnas võitis ta kettaheites tulemusega 63.02 kuldmedali. Sama aasta olümpiamängudel Tokyos heitis ta 61.15 ja sai 14. koha. 2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is heitis ta kettaheite finaalis 64.97 ja sai neljanda koha. Kuulitõukes ta finaali ei pääsenud. 2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta kuulitõukes tulemusega 18.94 Jessica Schilderi ja Auriol Dongmo järel pronksmedali. Kettaheites oli ta 64.43-ga neljas. 2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis pääses ta nii kuulitõukes kui ka kettaheites finaali. Kettaheites sai ta tulemusega 67.20 neljanda koha, kuulitõukes oli ta 19.05-ga üheksas. 2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas võitis van Klinken hõbemedali nii kuulitõukes kui ka kettaheites. Van Klinkeni isiklik rekord kuulitõukes on 2023. aastal Albuquerque'is tõugatud 19.57. Kettaheites on tema isiklik rekord 2021. aastal Tucsonis heidetud 70.22. See on ka Hollandi rekord. Jorinde van Klinken Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Amarbajasgalant hijd

Amarbajasgalant hijd (mongoli keeles 'rahuliku rõõmu klooster') on klooster Mongoolias Selenge jõe lähedal. See on üks tähtsamaid budismi keskusi Mongoolias. Kloostri ehitamist alustati 1726. aastal (punase hobuse aastal) ja lõpetati 1736. aastal (punase draakoni aastal). Selle ehitasid mandžud Undur Gegeeni Dzanabadzari lugupidamise ja austuse märgiks. Kogu kompleksi püstitamine läks mandžude riigikassale maksma 100 000 langi hõbedat (3730 kg). Amarbajasgalant hijdi koduleht (inglise ja mongoli keeles)
Reichenau koolkond

Reichenau koolkond on Reichenau kloostris 10.–11. sajandil liturgilisi käsikirju kirjutanud ja illumineerinud mungad, kelle loodud silmapaistvalt luksuslikud käsikirjalised raamatud on stiiliajalooliste tunnuste alusel ühte rühma koondatud. Paljud selle koolkonna teosed kuuluvad kunstiajaloos ottode raamatumaali kuulsaimate näidete hulka. Kaunistatud käsikirju annetasid kirikutele nii ilmalikud kui ka vaimulikust seisusest ülikud Ottoonide ja Saali dünastiatest; säilinud on nad eelkõige seetõttu, et kirikuis kasutati hinnalisi käsikirju vaid kõige pidulikumatel puhkudel. Millised neist käsikirjadest olid kasutusel Reichenau kloostris endas, selle üle vaidlevad teadlased jätkuvalt. Sellest perioodist on säilinud vähemalt 70 illumineeritud käsikirja, sealhulgas käsikirjafragmendid, mis tõenäoliselt on loodud Reichenau kloostris või vähemasti seal illumineeritud. Laiemas mõttes saab kõik need liigitada Reichenau koolkonda, samuti Reichenau kloostri Püha Georgi kiriku seinamaalingud, kitsamas tähenduses, mis on kasutusel kunstiajalooteaduses, loetakse Reichenau koolkonda luksusliku teostusega liturgilised raamatud umbes aastaist 960–1020. Koolkond on piiritletud käsikirjade stiilikriitilise analüüsi baasil ja selles võib siiski leiduda teoseid, mis pole loodud otseselt Reichenau kloostri territooriumil (näiteks Hilliniuse käsikiri) või on nende lokaliseerimine olnud vastuoluline. Seevastu leidub käsikirju, mis on küll loodud sel perioodil Reichenaus, kuid mida võidakse koolkonda mitte lugeda, kuna need erinevad silmnähtavalt muudest Reichenau käsikirjadest (näiteks Lille'i perikoopideraamat). Mitme käsikirja puhul annavad raamatumaali stiilikriitiline analüüs ja paleograafiline analüüs vastukäivaid tulemusi: kiri võib pärineda tuntud skriptooriumist mujal (näiteks Codex Egberti), kuid miniatuurid viitavad Reichenaule. Nagu keskaegse raamatumaali puhul tavaline, viitab see käsikirja illumineerimisele tagantjärele või kirjutajate ja illumineerijate rändamisele. Käsikirjad on rühmitatud rohkem kirjutajate kui maalistiili alusel omakorda kolme gruppi, mis on nimetatud grupi tähtsaima käsikirja või sellega seotud isiku järgi. Liuthari grupp (Liuthari evangeliaar, Otto III evangeliaar, Heinrich II perikoopideraamat ja Bambergi apokalüpsis) Anno grupp (kirjutaja munk Anno järgi, tuntuim Gero käsikiri) Ruodprechti grupp (kirjutaja munk Ruodprechti järgi, tuntuim Egberti psalter) Jaotus on siiski põhjustanud uurijate vaidlusi ja omakorda alagruppideks jagamist. Kümme Reichenau koolkonna käsikirjalist koodeksit lisati 2003. aastal UNESCO maailma mälu registrisse: Bambergi kommentaaridekäsikiri Bambergi apokalüpsis Codex Egberti Egberti psalter Otto III evangeliaar Bambergi toomkiriku evangeliaar Poussay perikoopideraamat Gero käsikiri Liuthari evangeliaar Heinrich II perikoopideraamat
Norstat

Norstat AS on Euroopas tegutsev Norra turu-uuringute ettevõte. Norstat alustas tegevust Norras 1997. aastal. 2024. aasta seisuga tegutsetakse 15 Euroopa riigis. Norstat Eesti AS loodi 2007. aastal. Norstati koduleht
Juhan Anupõld

Juhan Anupõld (sündinud 27. oktoobril 1946 Tartus) on eesti autosportlane, kiiruisutaja, sporditegelane ja muusik. Ta lõpetas 1965. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1969. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskona. Anupõld harrastas orienteerumist ja 1962–1967 Olaf Olmanni juhendamisel kiiruisutamist, tuli aastatel 1963–1965 kiiruisutamises mitmekordseks Eesti noorte ja koolinoorte meistriks ning 1967 Eesti meistriks, kuulus 1966–1970 Eesti kiiruisutamiskoondisse, võistles 1974–1991 autorallis ja -krossis (treener Ants Tõnnberg), sai 1990 Egiptuse rallil KAMAZ-i klassis 4. ja 1991 Pariisi–Dakari rallil koos Joel Tammekaga 3. koha. Anupõld oli aastast 1966 Tallinna Keskrajooni spordiklubi treener, majandusjuht ja 1976–1983 direktor, 1983–1984 Tallinna Spordiinternaatkooli direktor, Kurgjärve spordibaasi juhataja, 1990–2001 Nõmme Spordiklubi direktor, aastast 2001 juhatuse esimees ja 2010–2020 Tallinna Spordiliidu juhatuse liige. Ta on 1998. aastast Eesti Keskerakonna liige, kuulus Sõpruse tehnikaklubi juhatusse ja esines aastatel 1965–1972 ansamblis Real. Juhan Anupõld, Teri Kuusmaa, Anu Vackermann. Kurgjärve 50, 2014 1990 NSV Liidu meistersportlane 1991 Rahvaste Sõpruse orden 2010 ROK-i aastaauhind "Sport - noorte inspireerija" 2020 Valgetähe V klassi teenetemärk Tema õde oli iluvõimleja ja võimlemistreener Anne-Mall Klooren, vend oli ajakirjanik Enn Anupõld. "ESBL". www.esbl.ee. Vaadatud 30. juunil 2024. "| e-Äriregister". ariregister.rik.ee. Vaadatud 30. juunil 2024. https://arhiiv.err.ee/video/vaata/tahelaev-juhan-anupold
Explicit

Explicit (ladina keeles 'on lõppenud') on eriti keskaegsetes käsikirjades, vahel ka inkunaablites esinev lõpuvormel, mis sageli sisaldab käsikirja või trükise valmimisega seotud andmeid, nagu koht, daatum, käsikirja kirjutaja(d), trükise väljaandja või trükkija. Sageli on explicit värviga ja eristuva kirjaga nähtavamaks muudetud. Selles mõttes on explicit kolofooni eelkäija. Nimetus explicit nagu teksti alguses olev algusvormel incipit on laenatud vormeli enda sõnastusest: "explicit liber" 'raamat on läbi', mis võib olla lühend väljendist "liber explicitus [est]", sõna-sõnalt "raamat on laiali laotatud." Hilisemal ajal sulab explicit kolofooniga üheks ja termineoloogiliselt pole need kaks kuigi hästi eristatavad. Raamatukogusõnastik[alaline kõdulink] E. Alföldi-Rosenbaum. Explicit. - Reallexikon zur Deutschen Kunstgeschichte. RDK VI, 712–714
Eino Purre

Eino Purre (a-ni 1936 Herman Laosson) (3.jaan. 1916 (vkj 21.12.1915) - 16.07.1994) oli Viljandimaa spordiaktivist. Ta tuli Eesti vasaraheite meistrivõistlustel 1946.a teiseks ja 1947.a kolmandaks. 25. märtsil 1949 küüditati ta abikaasaga Siberisse. Kuulus hiljem Martin Kleini mälestusvõistluste korraldustoimkonda. "HERMANN LAOSSON perekonnanime muutmine PURRE". "Vasaraheite Eesti meistrivõistluste medalivõitjad". "Eesti kommunismiohvrid 1940-1991". Lääne, Tiit (2012). Martin Klein. Eesti Olümpiakomitee, Spordikoolituse ja -Teabe Sihtasutus. Lk 92. ISBN 9789949932108.
Alla Madisson

Alla Madisson (1979. aastast Alla Oll; sündinud 4. märtsil 1947 Tallinnas) on eesti endine allveesportlane. Ta lõpetas 1965. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1969. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna. Madisson alustas Kalevis aastal 1955 Eduard Takkeri käe all ujumis- ning 1966 Ott Ernesaksa juhendamisel allveesporditreeninguid. Ta võitis aastatel 1967 ja 1969 NL-i meistrivõistlustel lesta- ja akvalangiujumises 4 kuld-, 1 hõbe- ja 1 pronksmedali, 1967–1969 Eesti meistrivõistlustel 11 medalit (sh 5 kulda) ja tuli 1967 absoluutseks meistriks. Madisson töötas 1967. aastast Kalevis ja Tallinna Lastestaadionil treenerina, elas 1996. aastast Rootsis ja töötas sotsiaalhoolduse alal. 1967 NSV Liidu meistersportane "Madisson, Alla - Eesti Entsüklopeedia". entsyklopeedia.ee. Vaadatud 30. juunil 2024.
Kersti Gregor

Kersti Gregor (1970. aastani Kersti Tõkke; 26. november 1946 Tallinn – 20. aprill 2012) oli eesti sporditegelane. Ta lõpetas 1965. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Gregor alustas sportimist 4. klassis, käis Aino Issaku tennise- ja Ivi Kaseoja ujumistreeningutel. Ta oli aastatel 1969–1970 EKE EMV spordiinstruktor, 1971–1972 Rîbnița spordikoolis treener, 1972–1986 Tallinna Kalevi ja KSMK instruktor, 1986–1993 Kalevi purjespordikooli instruktor ja õppealajuhataja, 1993–2004 Eesti Jahtklubide Liidu sekretär. Tema õde on allveesportlane Tiina Kompus. "Gregor, Kersti - Eesti Entsüklopeedia". entsyklopeedia.ee. Vaadatud 30. juunil 2024.
Kadri Järve

Kadri Järve (1982. aastani Kadri Randalu; sündinud 6. novembril 1948 Tartus) on eesti taimegeneetik. Ta lõpetas 1966. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1971. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsikuna, sai 1978. aastal Moskva ülikoolis bioloogiakandidaadi kraadi tööga "DNA lämmastikaluste karbamoileerimine N-nitroso-N-metüülkarbamiidi toimel". Järve oli Eesti Põllumajandusülikooli eksperimentaalbioloogia instituudis aastatel 1971–1973 vanemlaborant, 1973–1976 aspirant, 1976–1978 nooremteadur, 1978–2000 vanemteadur, 2000–2005 osakonnajuhataja, Tallinna Ülikooli matemaatika ja loodusteaduste instituudis 2005–2017 dotsent, Tallinna Tehnikaülikooli geenitehnoloogia ning keemia ja biotehnoloogia instituudis 2005–2023 vanemteadur. Ta on uurinud DNA muundamist, metüleeritud DNA taastumist odras ning nisu haiguskindluse molekulaarseid mehhanisme. Tema isa oli õigusteadlane Hillar Randalu, ema oli põllumajandusteadlane Ilme Randalu, õde on keeleteadlane Ann Pikver. "Järve, Kadri - Eesti Entsüklopeedia". entsyklopeedia.ee. Vaadatud 30. juunil 2024. "Kadri Järve CV, ETIS". www.etis.ee. Vaadatud 30. juunil 2024.
Lilian Järvekülg

Lilian Järvekülg (sündinud 12. märtsil 1948 Tallinnas) on eesti molekulaarbioloog ja taimeviroloog. Ta lõpetas 1966. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1972. aastal Leningradi ülikooli, sai 1979. aastal Moskva ülikoolis kandidaadikraadi väitekirjaga "Viiruse RNA konformatsiooniline labiilsus (Ni2519) ja TMV partiklite moodustumine in vitro" ja 1993. aastal Tartu Ülikoolis doktorikraadi väitekirjaga "Kartuliviiruste antigeenne iseloomustamine ja test-süsteemide väljatöötamine nende määramiseks". Järvekülg oli aastatel 1972–1980 Eesti NSV Teaduste Akadeemia eksperimentaalbioloogia instituudi molekulaarbioloogia laboratooriumi vaneminsener ja nooremteadur, 1980–1985 Desintegraatori biotehnoloogialabori teadur, 1985–2002 Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi molekulaargeneetikalabori vanemteadur, 1995–1999 Tallinna Tehnikaülikooli toiduainete instituudi vanemteadur, 1999–2002 geenitehnoloogia instituudi dotsent, 2002–2016 geenitehnoloogia instituudi molekulaardiagnostika õppetooli juhataja ja professor, 2017 keemia ja biotehnoloogia instituudi professor, 2017. aastast emeriitprofessor, 2008–2015 Vähiuuringute Tehnoloogia Arenduskeskuse teadusjuht, 2017–2021 PharmaEstica Manufacturing OÜ teadus- ja arendusosakonna juhataja. Järvekülg on täiendanud end Soomes, Norras, Šotimaal ja Saksamaal. Tema uurimisvaldkonnad on viroloogia, immunoloogia, taimeviiruste molekulaarbioloogia ning viirusnakkuse ja -resistentsuse mehhanismid, bio- ja toiduainete tehnoloogia (toiduainete ja bioproduktide immunokeemiline analüüs). Ta on loonud taimeviiruste (peamiselt kartuliviiruste) määramiseks kasutatavad immuno-testsüsteemid, teinud Eestis kasvatatava kartuli massanalüüse 5 levinuima viiruse suhtes, uuringud on toimunud koostöös Moskva, Helsingi ja Uppsala ülikoolide, Saksa ja Šoti maaviljelusinstituutide ning Norra taimekaitseinstituudiga. Ta on avaldanud üle 100 teadustrükise. Järvekülg on olnud Tallinna Tehnikaülikooli matemaatika-loodusteaduskonna, geenitehnoloogia instituudi, toiduainete instituudi ning keemia- ja biotehnoloogia instituudi nõukogu liige, Eesti Maaviljeluse Instituudi teadusnõukogu liige, Põllumajandusministeeriumi taimetervise nõukogu liige, Veterinaar- ja Toiduameti uuendtoidu komisjoni liige, matemaatika-loodusteaduskonna eetikakomisjoni eesistuja. 1993 Rahvusvahelise Teadusfondi stipendium Tema onu oli August Järvekülg. "Lilian Järvekülg CV, ETIS". www.etis.ee. Vaadatud 30. juunil 2024. "Järvekülg, Lilian - Eesti Entsüklopeedia". etbl.teatriliit.ee. Vaadatud 30. juunil 2024.
Magnus Gabriel von Tiesenhausen

Magnus Gabriel von Tiesenhausen (24. jaanuar 1658 – 1. august 1705) oli Tiesenhausenite aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas. Vabahärra. Magnus Gabriel von Tiesenhausen sündis 1658. aastal Hans Heinrich ja Anna Margaretha von Tiesenhauseni (sünninimega von Uexküll) peres. 1687. aastal oli ta Stade garnisonis kapten. Järgmisel aastal edutati ta Hollandis teeniva Rootsi rügemendi ooberstiks. 1700. aastal sai ta Åbo, Björneborgi ja Nylandi jalaväerügemendi ooberstiks. Magnus Gabriel von Tiesenhausen suri 1. augustil 1705. Lewenhaupt, Adam. Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar. Lk 703. 1920. Stackelberg, Otto Magnus von. Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. Görlitz. Kd. 1. Lk 399. 1929.
Arvi Sapas

Arvi Sapas (25. september 1947 Tallinn – 3. november 2007 Tallinn) oli eesti motosportlane. Ta lõpetas 1966. aastal Tallinna 2. Keskkooli. Sapas tuli 1963. aastal Tallinna esimeseks koolinoorte meistriks kartautosõidus, võitis aastatel 1976–1977 Nõukogude Liidu ringrajasõidumeistrivõistlustel koos venna Taivoga 500 cm3 külgvankriga mootorrataste klassis hõbemedali, tuli samas võistlusklassis ringrajasõidus 1975 Henno Palmiga ja 1976 vennaga Eesti meistriks, võitis 1973 vennaga ja 1975 Palmiga Kalevi suursõidu. 1973 NSV Liidu meistersportlane Tema isa oli motosportlane Alfred Sapas, vend oli motosportlane Taivo Sapas. "Spordileht 25 november 1963 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 30. juunil 2024. https://dea.digar.ee/?a=d&d=vahipostil19680223.2.10.5&srpos=5&e=-------et-25--1-byDA%2cbyAU%2cbyTI-txt-txIN%7ctxTI%7ctxAU%7ctxTA-%22arvi+sapas%22------------
Gotthard Johann von Knorring (1744–1825)

Gotthard Johann von Knorring (11. november 1744 – 17. detsember 1825) oli Knorringite aadlisuguvõsast pärit Vene jalaväekindral ja maaomanik. Ta oli Norra, Penuja ja Udeva mõisnik. Gotthard Johann von Knorring sündis 11. novembril 1744 Ervita mõisas meeskohtunik Adam Friedrich ja Dorothea Elisabeth Zöge von Manteuffeli perekonda. 1758. aastal astus Knorring Peterburis kadetikorpusesse. 1764. aastal ülendati ta porutšikuks ja kuus aastat hiljem majoriks. Ta võttis osa Vene-Türgi sõjast. 1770. aastal Kaguli lahingus üles näidatud vapruse eest autasustati Knorringit Püha Georgi ordeni IV klassiga. 1771. aastal ülendati ta alampolkovnikuks. Edasi oli ta kindralstaabis ülemkortermeister. 1779. aastal ülendati ta Pihkva karabinjeerirügemendis polkovnikuks. 1773. aasta 14. novembril abiellus Knorring Tartus Wilhelmine Christine von Liphardiga. Abielust sündis Karl von Knorring (1774–1817, hilisem Vene kindralmajor). 1775. aastal päris Knorring oma emalt Norra mõisa, kuhu lasi ehitada uue peahoone. Samal aastal päris ta ka Udeva mõisa. 1803. aasta 28. veebruaril ostis ta parun Moritz Leonhard Posselt 50 000 hõberubla eest Penuja mõisa. 1784. aastal ülendati Knorring kindralmajoriks. Vene-Rootsi sõja ajal teenis ta Soomes kindralkortermeistrina. 1792. aastast osales ta Poola sõjakäigul. Algul teenis ta Hans Heinrich von Ferseni korpuses, kuid hiljem juhatas iseseisvat väge, millega vallutas Vilniuse. Selle eest autasustati teda Püha Georgi ordeni II klassiga. 1806. aastal ülendati ta jalaväekindraliks. Samal aastal oli ta maakohtunik ning Liivimaal maakaitseväe juhataja. 1808. aastal määrati Knorring sõjas Rootsiga Soome väekorpuse ülemjuhatajaks, kuid kutsuti juba järgmisel aastal sealt tagasi. Gotthard Johann von Knorring suri 17. detsembril 1825 Tartus. Stackelberg, Otto Magnus von (1929). Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. Görlitz. Lk 82. "Knorring, Gotthard Johann v. (1744-1825)". Vaadatud 01.07.2024. "Norra mõis". Vaadatud 01.07.2024. "Kinnistu detailandmed - Norra mõis". Vaadatud 01.07.2024. Hagemeister, Heinrich von (1837). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Kd 2. Riia. Lk 167.
Jhon Lucumí

Jhon Janer Lucumí Bonilla (sündinud 26. juunil 1998 Calis) on Colombia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Bologna ja Colombia jalgpallikoondises. Ta alustas klubikarjääri sünnilinnaklubis Deportivo Cali, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Colombia kõrgliigas 2015. aastal. 2018. aasta juulis liitus ta Belgia kõrgliigaklubiga Genk. Hooajal 2018/19 tuli ta Genkiga Belgia meistriks. 2021. aastal kuulus ta Genki meeskonda, mis võitis Belgia karikavõistlused. Alates hooajast 2019/20 mängis ta Genki meeskonnas keskkaitses sageli koos kaasmaalase Carlos Cuestaga. 2022. aasta augustis sõlmis ta lepingu Bolognaga. Colombia jalgpallikoondises debüteeris ta 3. juunil 2019 sõprusmängus Panama vastu. Ta on kuulunud Colombia koondisse 2019., 2021. ja 2024. aasta Copa Américal. "Jhon Lucumi al Bologna" (itaalia). Bologna. 18. august 2022. Vaadatud 18. augustil 2022.
Didier Ratsiraka

Didier Ignace Ratsiraka (4. november 1936 Vatomandry – 28. märts 2021 Antananarivo) oli Madagaskari poliitik. Aastatel 1975–1993 ja 1997–2002 oli ta Madagaskari president. Aastatel 1972–1975 oli ta Madagaskari välisminister. 1975. aasta juunis tuli Ratsiraka riigipöördega võimule. Ta valiti seejärel seitsmeks aastaks presidendiks ning riigi nimi nimetati ümber Madagaskari Demokraatlikuks Vabariigiks. Ratsiraka propageeris sotsialismi, natsionaliseeris suure osa majandusest ja katkestas kõik sidemed Prantsusmaaga. See poliitika kiirendas Madagaskari majanduse allakäiku. 1977. aastal lubati ainsa parteina parlamendivalimistele Ratsiraka partei Malagassi Revolutsiooni Avangard. 1982. aastal valiti Ratsiraka tagasi presidendiks, kogudes 80,1% valijate toetuse. 1989. aastal võitis Ratsiraka taas valimised, kuid kahtlustati valimistulemuste võltsimist ning see tõi riigis kaasa rahutused. Lõpuks sundis Madagaskari opositsioon ja rahvusvaheline avalikkus Ratsirakat oma positsiooni ideoloogiliselt revideerima, mistõttu võeti 1992. aastal rahvahääletusel vastu uus põhiseadus, mis piiras presidendi võimu. 1993. aastal kaotas Ratsiraka presidendivalimistel Albert Zafyle, kuid neli aastat hiljem valiti Ratsiraka napi enamusega kombel tagasi ning valimistulemusi peeti üllatuslikuks. Presidendina jätkas Ratsiraka kurssi kapitalismile, kuid 2000. aastate alguses tugevnes Ratsiraka-vastane opositsioon jällegi. 2001. aasta presidendivalimiste eel tõusis Ratsiraka suurimaks konkurendiks Marc Ravalomanana. Ravalomanana väitis, et on esimeses voorus 52 protsendiga häältest võitnud, mida aga võimud eitasid. Ravalomanana keeldus seejärel teisest hääletusvoorust. 2002. aasta alguses leidsid kahe leeri esindajate vahel aset ägedad tänavakokkupõrked, nii et olukord lähenes kodusõjale. Veebruaris kuulutas Ravanamolana end presidendiks ja seadis end Antananarivos sisse. Pärast 2002. aasta aprillis toimunud häälte korduslugemist kuulutas Kõrgeim Konstitutsioonikohus Ravalomanana võitjaks: ametlike tulemuste järgi sai Ravalomanana 51,3% häältest ja Ratsiraka 35%. Ratsiraka kuulutas, et ignoreerib seda otsust, kuid 2002. aastal tunnustas USA Ravalomananat Madagaskari seadusliku riigipeana. Ratsiraka suundus seejärel Prantsusmaale eksiili. Madagaskari naasis Ratsiraka 2011. aastal.