laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
John Glen (režissöör)

John Glen (sündinud 15. mail 1932 Sunbury-on-Thames´is, Inglismaal) on Suurbritannia filmirežissöör ja monteerija. Ta on enim tuntud oma töö poolest James Bondi sarjas, esmalt mitme varasema James Bondi filmi monteerimisega ja seejärel frantsiisi raames veel viie Bondi filmi lavastajana. Glen alustas filmitööstuses sõnumitoojana 1945. aastal. 1940. aastate lõpuks töötas ta Shepperton Studios’i visuaalsetes ja helilistes toimetustes Alexander Korda (1895–1956) produtseeritud filmide jaoks nagu näiteks “Kolmas mees” (1949) ja “Puidust hobune” (1950). Ülespoole liikudes tegi Glen oma pilditoimetuse debüüdi dokumentaalsarjas pealkirjaga “Chemistry for Six Forms” 1961. aastal ja debüüdi režissöörina telesarjas “Man in a Suitcase” 1968. aastal. 1960. ja 1970. aastatel töötas Glen filmitoimetajana ja teise üksuse režissöörina, töötades selliste filmide kallal nagu “Superman” (1978) ja “The Wild Goese” (1978); ta tegi kaasa ka kolmes James Bondi filmis: “On Her Majesty's Secret Service” (1969), “The Spy Who Loved Me” (1977) ja “Moonraker” (1979). Pärast filmi “Moonraker” ilmumist ülendati Glen sarja ametlikuks režissööriks ning ta jätkas kõigi viie 1980. aastate Bondi-filmi lavastajana. Talle kuulub sarja seni suurima arvu filmide režissööride rekord. Gleni lavastatud Bondi-filmid on: Täiesti salajane (1981) Octopussy (1983) 007: Surma palge ees (1985) 007 ohutsoonis (1987) 007 ja luba tappa (1989) Pärast Bondi jätkas Glen filmide lavastamist, tema tehtud on ka “Christopher Columbus: The Discovery” (1992) ja “The Point Me (2001). Ta juhtis ka episoode ulmesarjast “Space Precinct” (1994–1995). 2001. aastal avaldas ta oma mälestusteraamatu "For My Eyes Only". Gleni filmides on korduv motiiv jahmunud tuvi näol, mis paneb näitleja (nagu ka publiku) hüppama; see on eriti märgatav tema viies James Bondi filmis. Tema kõige sagedasem kaastööline oli Roger Moore, kes töötas koos Gleniga üheteistkümne filmi kallal.
Lõunasadul

Lõunasadul (inglise keeles South Col) on sadul Himaalajas Mahalangur Himali mäeahelikus Džomolungma ja Lhotse vahel. Kõrgus 7906 m. Alates 1950. aastast (kui Tiibet mägironijate jaoks suleti) on enamik Everesti ekspeditsioone tippu tõusnud Nepali poolt kaguharja kaudu. Sel juhul teevad mägironijad viimase vahelaagri (tavaliselt IV laager) Lõunasadulale. Esimesed mägironijad, kes jõudsid Lõunasadulale, olid 12. mail 1952 Šveitsi Everesti ekspeditsiooni liikmed Edouard Wyss-Dunanti juhtimisel. Esimesed eestlased Lõunasadulal olid Tanel Tuuleveski ja Andras Kaasik, kes mais 2011 osalesid Everesti kommertsekspeditsioonil. 2005. aastal maandus prantslane Didier Delsalle kopteriga Lõunasadulale. Kaks päeva hiljem sooritas ta esimese helikopteri maandumise Everesti tipus. Hiina territooriumile jääv ja Džomolungmat Changtsega ühendav Põhjasadul on madalam (7020 m). Džomolungma lõunatipp Lhotse Middle  Lõunasadul – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Antoine Armand

Antoine Armand (sündinud 10. septembril 1991 Pariisis) on Prantsusmaa riigiametnik ja poliitik, kes on olnud majandus-, rahandus- ning tööstus- ja digitaalsete asjade minister alates 21. septembrist 2024. Varem esindas ta Rahvusassamblees Haute-Savoie departemangu 2. valimisringkonda. Renaissance’i (RE, endise nimega La République En Marche!) liige oli ta aastatel 2022–2024 Rahvusassamblee majanduskomisjoni president. 21. septembril 2024 nimetas Prantsusmaa president Emmanuel Macron ta Prantsusmaa majandus-, rahandus- ning tööstus- ja digitaalsete asjade ministriks. 33-aastaselt sai Armandist üks nooremaid ministreid, kes seda ametit pidanud Prantsusmaa lähiajaloos. Tema ametisse nimetamine toimus ajal, mil valitsus seisis silmitsi majanduslike väljakutsetega ja vajadusega eelarvehalduse järele. Pärast keskkoolihariduse omandamist mainekas Camille Sée lütseumis õppis Antoine Armand Pariisi maineka Henri-IV lütseumi majandus- ja kirjandusklassides (2009–2011). Pärast riiklikku eksamit õppis ta Pariisis École normale supérieure'is (2011–2015) majandusteadust. Samal ajal omandas ta 2-aastase magistrikraadi Pariisi Majanduskoolis (École d'économie de Paris'is), tema lõputöö keskendus Saksa ordoliberalismile (2012–2014). Samuti lõpetas ta 2012. aastal Sorbonne’i bakalaureuseõppe filosoofia erialal. 2015. aastal omandas ta Sorbonne'is rahvusvaheliste suhete teadusmagistrikraadi (2013–2015) Saksamaa vastutusest Armeenlaste genotsiidis. Seejärel astus ta École nationale d'administrationi (Georges Clemenceau klass, 2017–2018), kooli, mis koolitab tulevasi vanemametnikke (paljudest neist saavad ka ministrid, pankurid ja presidendid). 21. septembril 2024 nimetas Prantsusmaa president Emmanuel Macron ta Prantsusmaa majandus-, rahandus- ning tööstus- ja digitaalsete asjade ministriks. Ta on inseneri, kõrge riigiametniku ja Prantsuse vastupanuvõitleja Louis Armandi (1905–1971) lapselapselaps, kes oli Prantsusmaa riikliku raudtee-ettevõtte SNCF endine esimees. Louis oli ka Euroopa Aatomienergiaühenduse (Euratom) president aastatel 1958–1959 ja ta valiti 1963. aastal Académie française liikmeks.
Gunnar Tõnning

Gunnar Tõnning (sündinud 1. jaanuaril 1960 Tallinnas) on eesti ujuja, treener, sporditegelane, koolijuht, õpetaja ja poliitik. Ta lõpetas aastal 1978 Tallinna 2. Keskkooli ja 1982 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Tõnning hakkas harrastama ujumist 1965. aastal, oli Leida Tõnnuse ja Ave Oru õpilane, jätkas 1967. aastal treeninguid Tallinna Dünamo ujumiskoolis Viio Helmi juhendamisel. Ta tuli aastatel 1975–1979 10 korda Eesti meistriks selili-, liblik- ja kompleksujumises, kuulus aastatel 1974–1980 Eesti koondisse ning püstitas lühikeses ja pikas ujulas kokku 23 Eesti rekordit, sh 4 teateujumises. Tõnning oli aastatel 1978–1980 Dünamo instruktor, 1980–1985 Tööjõureservide ujumiskooli treener ja direktor, 1986–1987 ENSV Spordikomitee spordivalitsuse juhataja asetäitja, 1987–1992 Kadrina Keskkooli õpetaja, 1992–1993 Kadrina vallavanem, 1994–1996 Kadrina valla volikogu aseesimees, 1998–2001 Vinni spordikompleksi juhataja ning 2001–2003 Aura Keskuse juht, on 2004. aastast Rakvere Spordiklubi ujumistreener (IV kutsetase, 2005) ja triatlonitreener (6. kutsetase, 2012). Ta oli aastatel 1991–1996 spordiklubi Kadrina president, 1992–1994 Eesti Koolispordi Liidu ja 2002–2008 Ujumisliidu juhatuse liige, Vinni VAK-i, Tartu Ujumisklubi, Ujumise Spordiklubi ja Wiru Swimi asutaja, on Isamaa Erakonna liige. Tema õpilaste seas on Mikk Ööbik, Ahto Perling, Pille Aettik, Ruth Roger, Ralf Tribuntsov, Martin Merimaa, Kaidi Kivioja, Markko Etverk, Anette Hallik, Lisett Tokovenko, Jakob Toming, Mirtel Merimaa, Egle Salu, Etriin Etverk. 25-m ujulas 200 m kompleksi – 2.12,8 (1978) 50-m ujulas 200 m liblikat – 2.16,3 (1978) 50-m ujulas 200 m selili – 2.17,1 (1979) 50-m ujulas 200 m kompleksi – 2.14,11 (1978) 50-m ujulas 400 m kompleksi – 4.42,24 (1978) 1977 NSV Liidu meistersportlane 2023 Rakvere Kroonimärk Tema abikaasa on ujuja ja treener Monika Tõnning, tütar on ujuja Kätlin Tõnning. "ESBL". www.esbl.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "| e-Äriregister". ariregister.rik.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "Rakvere Sõnumid : [Rakvere linna ajaleht] 13 veebruar 2023 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 25. septembril 2024.
Alar Eiche

Alar Eiche (sündinud 23. septembril 1961 Tallinnas) on eesti karateka ja advokaat. Ta lõpetas aastal 1979 Tallinna 2. Keskkooli, 1984 dirigendi ja muusikaõpetajana Tallinna Riikliku Konservatooriumi ning 1993 juristina Tartu Ülikooli, täiendas end Hollandis, Iirimaal ja Suurbritannias. Eiche harrastas Tallinna Rahumäe Põhikoolis Vassili Külaotsa õpilasena kergejõustikku, karatetreeninguid alustas 1978 Lembit Kolgi juhendamisel. Ta sai 1981. aastal Nõukogude Liidu meistrivõistlustel kehakaalus kuni 70 kg hõbe- ja Eesti meeskonnas pronksmedali, tuli 1981 Eesti meistriks, osales 1989 klubide EM-il, kuulus 1989–1991 Idamaade Võitlusviiside Liidu juhatusse, tegutses treeneri ja kohtunikuna (1989. aastast üleliiduline kategooria). Eiche oli aastatel 1991–1996 Eesti Linnade Liidu juhatuse liige ja õigusnõunik, 1997–1999 advokaat Tõnu Liiviku advokaadibüroos, 1999–2007 advokaat RODI Advokaadibüroos, 2008–2018 Eiche & Partnerid Advokaadibüroo partner, 2018–2024 Aavik & Partnerid Advokaadibüroo partner, 2024. aastast Advokaadibüroo Barrister juhatuse liige. Eiche on olnud Lenini rajooni täitevkomitee osakonnajuhataja, Tallinna Maa-ja Majaomanike Liidu juhatuse esimees, aastatel 1989–1993 Tallinna linnavolikogu liige, 2006–2017 Tallinna Reaalkooli hoolekogu esimees, 1997. aastast Eesti Advokatuuri liige, 2023. aastast Eesti Karateveteranide Ühenduse juhatuse liige. 1981 Eesti parim karateka "ESBL". esbl.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "Vandeadvkoaat Alar Eiche". Advokaadibüroo Barrister. Vaadatud 25. septembril 2024. "Eesti Päevaleht = Estniska Dagbladet 20 detsember 1989 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "Rahva Hääl (1940-1995) 10 jaanuar 1990 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "Päevaleht 11 oktoober 1993 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "Eesti Päevaleht 13 mai 1996 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "Attorney at Law Alar Eiche". Advokaadibüroo Barrister (Ameerika inglise). Vaadatud 25. septembril 2024. https://epl.delfi.ee/artikkel/51132486/ajapeegel-karateka-kes-nuud-voitleb-sonarelvaga
Heidi Kaasik

Heidi Kaasik (1983. aastani Heidi Praakel; sündinud 23. jaanuaril 1961 Tallinnas) on eesti ujumistreener. Ta lõpetas aastal 1979 Tallinna 2. Keskkooli ja 1983 Tartu Riikliku Ülikool kehakultuuriteaduskonna. Kaasik alustas sportimist 1969. aastal, harrastas Enn Lepiku ja Ann Schiffi juhendamisel ujumist ning Inge Pindi käe all sõudmist. Ta töötas ujumistreenerina aastatel 1983–1994 Kalevi Ujumiskoolis ja 1994. aastast TOP-i Ujumisklubis (V kutsetase), on 2008. aastast TOP-i Ujumiskooli koolijuhataja, kuulus 2002–2006 ja 2015. aastast Eesti Ujumisliidu treenerite kogu juhatusse ning 2005–2007 treenerite kogu programmikomisjoni. Tema õpilaste seas on Martti Aljand, Martin Viilep, Jaak Savvi, Laura Nuudi Da Silva, Kätlin Sepp, Annika Saarnak, Tess Grossmann, Katriin Kersa, Pjotr Degtjarjov, Karleen Kersa, Sigrid Sepp, Merle Liivand, Margaret Markvardt, Meribel Saar, Mark Sovtsa. Ta abikaasa on ujuja ja treener Ain Kaasik, tütred on ujuja Kret Kaasik ja tennisist Anet Kaasik. "ESBL". www.esbl.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. https://www.topswimclub.ee/klubist/treenerid/
Marina Vallik

Marina Vallik (1984. aastani Marina Šarajeva; sündinud 25. aprillil 1961 Paides) on eesti ujuja ja ujumistreener. Ta lõpetas aastal 1979 Tallinna 2. Keskkooli, 1983 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna ja 1995 Eesti Kõrgema Kommertskooli. Vallik hakkas ujumist harrastama 1973. aastal Tallinna Kalevi ujumiskoolis Maie Muraševi õpilasena, hiljem jätkas Enn Lepiku ja Ann Schiffi juhendamisel. Ta tuli aastal 1977 4 × 100 m teateujumises (vabalt) Nõukogude Liidu juunioride meistriks ja 1975–1978 vaba- ja teateujumises 11 korda Eesti meistriks, püstitas lühikeses ja pikas ujulas kokku 29 Eesti rekordit, sh teateujumises 9, kuulus 1975–1978 Eesti koondisse, oli 2004–2016 Haapsalu Ujumisklubi juhataja ja treener (V kategooria). Ta on harrastanud 2011. aastast petanki, on Haapsalu Petanque Klubi Wicia asutaja ja juhatuse liige, tuli aastal 2014 segatrios ja 2016 segapaarismängus Eesti sisemeistriks. 50-m ujulas vabalt 100 m – 1.02,6 (1977) 50-m ujulas vabalt 200 m – 2.13,1 (1977) 50-m ujulas vabalt 400 m – 4.38,45 (1977) 50-m ujulas vabalt 800 m – 8.39,87 (1978) 1976 NSV Liidu meistersportlane "ESBL". www.esbl.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "Ujumistreeningud | HSB - Haapsalu Linna Spordibaasid". www.spordibaasid.ee. Vaadatud 25. septembril 2024.
Kaia Kulla

Kaia Kulla (1981. aastani Kaia Suup, aastatel 1981–2000 Kaia Mesipuu; sündinud 20. septembril 1961 Tallinnas) on eesti ujuja. Ta lõpetas aastal 1979 Tallinna 2. Keskkooli, 1985 Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiateaduskonna, 2012 Eesti Infotehnoloogia Kolledži IT süsteemide administreerimise ja 2014 Tallinna Tehnikaülikooli magistriõppe äriinfotehnoloogia erialal. Kulla õppis ujuma lasteaias Vaike Strandbergi käe all, aastatel 1967–1969 tegeles sportvõimlemisega, 1970–1976 treenis Dünamo ujumiskoolis Ulvi Indriksoni ja Vilma Soosaare juhendamisel. Ta tuli 1974. aastal 2-kordseks Eesti meistriks rinnuliujumises, on 1987. aastast Meisterujumise U-klubi liige, kuulub 2011. aastast klubi juhatusse, lõi ja haldab U-klubi kodulehte. Ta võitis aastal 2019 meisterujumise MM-il rinnuliujumises 50 m-s hõbe- ja 100 m-s pronksmedali, 2011 EM-il rinnuliujumises 50 m-s ja 100 m-s kuld-, 2024 50 m-s ja 100 m-s, 1995 ja 2011 200 m-s hõbe- ja 2024 200 m-s pronksmedali ning 2018 4 x 50 m vabaujumises hõbe- ja 4 x 50 m kombineeritud teateujumises pronksmedali. Ta osales aastatel 1994–2000 mäesuusatamises Euroopa Firmaspordi karikavõistlustel. Ta on töötanud Sideameti peadirektori asetäitjana, Tallinna Pensioniameti direktori kohusetäitjana, Kodakondsusameti osakonnajuhataja ja Harju büroo juhina ning Statistikaameti juhtivmeetodikuna. 25-m ujulas 100 m – 1.22,2 (1974) 25-m ujulas 200 m – 2.55,9 (1974) 50-m ujulas 100 m – 1.24,0 (1974) 50-m ujulas 200 m – 2.56,0 (1974) Tema abikaasa on endine Norma spordiklubi esimees Elmo Kulla. "Kaia Kulla. LinkedIn". "Sakala 22 detsember 2004 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "Valgamaalane 17 jaanuar 2009 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "Eesti Päevaleht 21 juuli 1999 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. "Harju Elu 3 august 2018 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 25. septembril 2024. https://u-klubi.com/u-klubi/?fbclid=IwY2xjawFgVilleHRuA2FlbQIxMAABHd1-itHrW_ie-DXeymPlV4R2oE3X-y0okOWRiYrg_KXTdHenBv2iCGW42A_aem_9j1k9XU-E7T9m-_vKoxoWw
Gilberto Teodoro

Gilberto Eduardo Gerardo “Gilbert”/“Gibo” Cojuangco Teodoro, Jr. (sündinud 14. juunil 1964 Manilas) on Filipiinide jurist, ärijuht ja poliitik. Ta on 5. juunist 2023 Filipiinide kaitseminister. Ta õppis kaubandust De La Salle ülikoolis ja õigusteadust Filipiinide Dilimani Ülikooli juures asuvas õigusteaduse kolledžis (asukohaga Quezon Citys); ta sooritas aastal 1989 advokatuurieksami. Seejärel omandas ta Harvardi ülikooli juures asuvas Harvard Law School'i juures õigusteaduse magistrikraadi. Seejärel tegutses ta advokaadina, kuni valiti Tarlaci 1. ringkonna (asub Luzoni saarel Kesk-Luzoni piirkonnas) esindajaks, teenistuses aastatel 1998–2007. Teda on kirjeldatud tehnokraadina. Kaitseministriks oleku ajal oli ta tuntud oma jõupingutuste poolest riikliku katastroofi koordineerimisnõukogu (NDCC) esimehena, kui Manila linnastut tabas taifuun Ketsana (Ondoy). Tema isa Gilberto Teodoro seenior oli Filipiinide Sotsiaalkindlustussüsteemi administraator, ema oli Mercedes Cojuangco-Teodoro. Ta on abielus Monica Prieto-Teodoroga, neil on poeg.
Irbit

Irbit on linn Venemaal Sverdlovski oblastis, Irbiti rajooni keskus. Seal asub Irbiti mootorrattatehas.
Périgueux

Périgueux [peʁiɡø] (oksitaani keeles Peireguers [pejɾeˈɣɥes, pejɾeˈɡœː] või Periguers [peɾiˈɣɥes, peɾiˈɡœː]) on linn Edela-Prantsusmaal Nouvelle-Aquitaine'is Dordogne'i departemangus. See on Dordogne'i departemangu suurim linn ja selle halduskeskus (prefektuur). Périgueux on ajaloolise provintsi Périgordi pealinn. Linnas asub roomakatoliku piiskopkonna keskus. Linna vaatamisväärsuste hulka kuuluvad Périgueux' Frontusele pühitsetud Périgueux' katedraal, keskaegne vahitorn Tour Mataguerre, rida 15. sajandist säilinud elumaju, näiteks Hôtel de Ladouze (rue Aubergerie 16) ja maja Rue des Farges 4–6, kus olevat elanud Bertran du Guesclin, Maison du Pâtissier (Rue St. Louis). Vanalinnast eemale jäävad Prantsuse revolutsioonis purustatud Château Barrière varemed. Linnas on Périgueux' kohal asunud Rooma linna Vesunna ajaloole pühendatud Musée gallo-romain ja Périgordi kunsti- ja arheoloogiamuuseum (MAAP, Musée d'Art et d'Archéologie du Périgord). Populations légales 2021 Ville de Périgueux (linna koduleht)
Paul Pinna

Paul Otto Hermann Pinna (3. oktoober (vkj 21. september) 1884 Tallinn – 29. märts 1949 Tallinn) oli eesti näitleja, lavastaja ja teatrijuht. Teda on nimetatud "alguste alguseks", "muusade lemmikuks", "eesti kutselise teatri isaks".[viide?] Pinna oli üks neist, kes panid 1906. aastal alguse kutselisele Estonia teatrile. Pinna sündis Tallinna linnaametnike peres. Ta õppis Tallinna linnakoolis ja lõpetas 1916. aastal eksternina Tallinna Reaalkooli. Aastatel 1910–1911 andis koos Theodor Altermanniga välja teatriajakirja Näitelava. Lavategevust alustas ta 1899. aastal Estonia Seltsis. 1906. aastal oli ta kutselise Estonia teatri üks rajajaid ja juhte ning lavastas ja näitles seal kuni 1914. aastani. Täiendas end 1908. aastal Berliinis Emanuel Reicheri teatrikursustel, hiljem käis õppereisidel Peterburis, Pariisis ja Brüsselis. 1914. aastal siirdus ta lahkhelide tõttu Venemaale, kus töötas samuti teatritruppidega. Esimese maailmasõja puhkemisel naasis Eestisse ning leidis eest olukorra, kus Estonia teater oli muudetud hospidaliks ning osa meesnäitlejatest olid mobiliseeritud sõjaväkke. Pinna otsustas teatritegevust jätkata Moskvas, ent juba järgmisel aastal tuli kodumaale tagasi, et elavdada Eesti teatritegevust. Vabadussõja ajal sidus ta end Draamateatriga, kus töötas aastatel 1918–1921 komandandi, näitleja ja lavastajana. 1923. aastal pani ta aluse Rahvateatrile, kus osalesid asjaarmastajatest näitlejad. Rahvateater polnud eriti populaarne ning 1927. aastal läks see pankrotti. Karl Jungholzi kutsel jätkas ta teatritegevust Estonias. Teise maailmasõja ajal mobiliseeriti ta tööpataljoni, hiljem määrati Eesti NSV Riiklikesse Kunstiansamblitesse. Pärast sõja lõppu töötas ta elu lõpuni Estonias. Paul Pinna on maetud Metsakalmistule. Pinna ärasaatmine Estonia kontserdisaalis ja matus toimus 1. aprillil 1949 koos 28. märtsil 1949 lahkunud Agu Lüüdiku matusega. Oscar Wilde "Salome" A. H. Tammsaare "Juudit" Nikolai Gogol "Revident", linnapea Eduard Vilde "Pisuhänd", Vestmann "Dollarid" (1929) – ärimees Mets "Elu tsitadellis" (1947) – tööline 1931 – Estonia teeneline näitleja 1933 – Estonia Seltsi auliige 1934 – Kotkaristi teenetemärgi III klass 1936 – Eesti Punase Risti mälestusmärgi II järgu I aste 1936 – Soome Näitlejate Liidu auliige Lasnamäel on Paul Pinna tänav. Tallinnas tegutses aastatel 1949–1989 Paul Pinna nimeline Rahvateater. Oli aastatel 1908–1937 abielus Netty Pinnaga, 1938. aastast Milly Altermanniga. Tal oli lapsi mõlemast abielust. "Kahe lavakunstniku matused". Sirp ja vasar, lk 4. 9. aprill 1949. EE 12. köide, 2003: 415. Paul Pinna, "Minu eluteater ja teatrielu", Tallinn, Eesti Päevaleht, 2010. Paul Pinna Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Ohvitseride andmekogu Paul Pinna - Oh Tallinn, armas Tallinn (1928) YouTube Paul pinna helinäidis: Oled kena kana-Naljakas duett (Holländerimusika) Eesti Mälu: Paul Pinna „Minu eluteater ja teatrielu” (2010) Paul Pinna (Eesti Entsüklopeedia)
Ferdinand Johann Wiedemanni tänav (Haapsalu)

F. J. Wiedemanni tänav tekkis 1923. aastal Rüütli tänava Suur-Mere ja Lahe tänava vahelise lõigu ümbernimetamise tulemusel. Sellel tänaval paiknev väidetav Wiedemanni sünnimaja on tähistatud mälestustahvliga. Ferdinand Johann Wiedemanni tänav 15 asub Läänemaa Ühisgümnaasium. Enne riigigümnaasiumi moodustamist tegutses samal kohal Haapsalu Wiedemanni Gümnaasium.
Prantsuse köök

Prantsuse köök on Prantsusmaal levinud toidutraditsioon. See on saavutanud ülemaailmse kuulsuse peenemaitseliste, hoolikalt valmistatud ning kaunilt serveeritud toitudega. Toiduainete kõige hinnatavamaks omaduseks peetakse maitsvust, seetõttu kasvatatakse ja aretatakse parima kvaliteediga aedviljasorte, õlipuid ja seeni – šampinjonikasvatus on väga levinud. Soodsama kliima ja viljaka pinnase tõttu on põllumajandus, puuvilja- ja viinamarjakasvatus ning karjapidamine mitmekesine, liigi- ja sordirohke. Toite valmistatakse nii, et toiduainete algsed omadused ja toiteväärtus säiliksid maksimaalselt. Rikkalikult süüakse toorsalateid, aedviljatoitude valik on lai. Maitseaineid lisatakse mõõdukalt, kuid sellises valikus, nagu toiduainete enda maitse esiletõstmiseks paremini sobib. Kastmete koostis on väga mitmekesine. Pole ime, et Prantsuse köök on suurel määral mõjustanud Euroopa toitlustamist ja paljud tuntud toidunimetused pärinevad prantsuse keelest. Muide, Prantsuse toidud kannavad tihti päritolu – maakoha, esmaselt valmistanud koka või seda toitu eelistanud inimese nime. Toite serveeritakse kaunilt, kuigi lihtsalt. Soojade toitude jaoks vaagnad soojendatakse. Toidud asetatakse nii, et on selgelt näha, millistest toiduainetest need koosnevad. Toiduained ei segata palju, vaid kasutatakse eri liikidena. Piima ja koort tarvitatakse ainult rõõsalt, hapendamata. Prantsusmaal on päevas kaks tähtsamat söögikorda: kella 13.30–14 antav eine (déjeuner) ja kella 17–18 ajal söödav lõuna (diner). Eine koosneb järgmistest toitudest: Väikesed külmad suupisted (hors d´oeuvres) – võileivakesed, salatid, marineeritud kala, täidetud aedvili vms, tavaliselt 3–4 liiki. Sageli antakse lauale igale inimesele eraldi asetatud toidurühmakesena. Munatoit – omlett, munad vormikestes, keedetud munad kastmes. Kalatoit – väikeste tükkidena keedetud või praetud, kastmes vms. Soe või külm lihatoit (entrée) vastava kastmega. Aedviljatoit (légume) – soojad herned, aedoad, lillkapsas, artišokk. Võib olla üleküpsetatud (gratin). Salat (season) – enamasti lehtsalat, mille liike kasvatatakse palju. Kastmeks enamasti oliiviõli sidrunimahlaga. Juust (inglise kombe järgi tuuakse see lauale pärast magustoitu). Magustoit (entremets) – tort, kook, puding, suflee või vorm. Puuvili (dessert) – kirsid, banaanid, viinamarjad või kompott. Kohv Lõunasöögil on välja kujunenud järgmine toidusedel: Puljong – (consommé) või püreesupp (potage) lisanditega. Kala – keedetult või praetult, kartulite ja sobiva kastmega. Liha – enamasti suurem praad või lind aedvilja ja kastmega. Aedviljatoit – keedetud, praetud, hautatud, vorm. Salat – värskest toorest lehtköögiviljast või juurviljadest. Palju kasutatakse vars- ja juursellerit. Juust – Camemberti juust, Roqueforti juust, parmesan jt. Magustoit Puuvili Kohv Nagu näha, erineb Prantsuse toidusedel veidi Eesti tavadest: salat ja aedvili antakse omaette toiduna, mitte soojade liha- ja kalatoitude kõrvale. Menüüst võib mõne toidu välja jätta, kuid järjekorda ei muudeta. Tainaliikidest on eelistatud leht-, biskviit- ja keedutainas. Neist valmistatakse rohkesti soolaseid ja magusaid pagaritooteid.
Oliivkõrv

Oliivkõrv (Chlorencoelia versiformis) on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente liik. Oliivkõrv andmebaasis eElurikkus.