laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mati Talvik

Mati Talvik (11. aprill 1942 Tallinn – 25. juuli 2018 Tallinn) oli eesti teleajakirjanik ja dokumentalist. Talvik lõpetas Tallinna 20. Keskkooli (12. lennus) 1960. aastal. Ta töötas alates 1968. aasta jaanuarist Eesti Televisioonis. Talviku üks ulatuslikumaid saatesarju on ajaloosari "Ajavaod". 1980 – Eesti NSV Ajakirjanike Liidu Jaan Anveldi preemia 1982 – Eesti NSV teeneline ajakirjanik 1985 – Valdo Pandi nimeline ajakirjanduspreemia 2006 – Valgetähe IV klassi teenetemärk 2008 – Eesti Ringhäälingute Liidu auhind Kuldmikrofon 2008 – Eesti Ajakirjanike Liidu auliige 2009 – Kaitseliidu eriteenete medal 2018 - välisministeeriumi kultuuripreemia telesaate "Ajavaod" eest. Talvik oli üks neist, keda portreteeriti Eesti Televisioonis Urmas Vadi stsenaariumi põhjal 2005. aastal valminud telefilmis "Kohtumine tundmatuga". Tema isa oli jurist Edgar Talvik (1911–1992) ning onu oli laulja Kalmer Tennosaar. Tema õde on arhitekt Tiina Linna, kelle abikaasa oli Ivo Linna vend Taivo Linna. Nende onu oli Juhan Peegel. Tema abikaasa Alice Talvik oli samuti kauaaegne Eesti Televisiooni töötaja. Tema poeg on eesti filmiprodutsent, stsenarist ja poliitik Artur Talvik. Tal on veel 22. juulil 1970 sündinud poeg Andres Talvik ning tütred Annika Marmora (sündinud Talvik) ja Astra Arvill (sündinud Talvik). Mati Talvik suri Tallinnas, leinatalitus peeti 31. juulil 2018 Eesti Televisiooni neljandas stuudios. Talvik maeti Metsakalmistule, Jaak Joala naabrusse. Ene Pajula. Mati Talvik kaks aastat tagasi: mul on igav CV – ainult üks töökoht ja üks abielu Eesti Naine Delfi, 11. aprill 2018 http://vp2001-2006.vpk.ee/et/ametitegevus/otsused.php?gid=73115[alaline kõdulink] "Kes? Mis? Kus?" 2006, lk 441 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. juuli 2015. Vaadatud 11. mail 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.inforegister.ee/DYBNDZO-ANDRES-TALVIK[alaline kõdulink] Mati Talviku elu õppetunnid – Kroonika, 28. märts 2008 Mati Talvik: ETV palgalehel olen olnud aastast 1968 – Maaleht, 16. veebruar 2006 Urmas Vahe. Mati Talvik: "Ma ei ole ju see mees, kelle kallal haukuda." – Õhtuleht, 30. detsember 2008 Ilmar Palli. Kuidas Talvikust sai Talvik Maaleht, 8. jaanuar 2009 Riho Laurisaar. Kuldmikrofon Mati Talvik unistab spordireportaažist EPL, 10. jaanuar 2009 Haud Tallinna Metsakalmistul
Naise elu ja armastus

"Naise elu ja armastus" (saksa keeles Frauenliebe und -leben) on Robert Schumanni vokaaltsükkel Adelbert von Chamisso tekstile oopus 42 aastast 1830.
Kalamiit

Kalamiit (Calamites) oli väljasurnud puukujuliste praegustele osjadele lähedane kivisöeajastu ja varajase Permi taimede perekond osjalaadsete seltsi sugukonnast Calamaceae.
Iturup

Iturup (vene keeles Итуруп, jaapani keeles 択捉島 Etorofu-tō) on suurim Kuriilide saar. Iturup on kirde-edela suunas välja venitatud. Saarest loodesse jääb Ohhoota meri ja kagusse Vaikse ookeani see osa, mida meredeks ei jaotata. Iturupist kirdes asub Urup, millest teda eraldab Vriesi väin, kagus Kunašir. Iturupi pindala on 3185,65 km². Saar on mägine, kõige kõrgem on 1634 m kõrgune vulkaan Stokap Bogatõri mäeahelikus, mis asub saare kagurannikul, kuid saare enda suhtes keskel. Saare suurim asula on Kurilski linn (elanikke 1500). Suuruselt teine asula on Burevestnik, mis asub Kurilskist edelas. Kokku elas Iturupil 2007. aasta seisuga 6387 inimest. Iturupil on mereline kliima. Aasta keskmine temperatuur on +4,9 °C. Kõige soojemad kuud on august (+13,6 °C) ja september (+12,8 °C), kõige jahedamad veebruar (–3,7 °C) ja märts (–2,3 °C). Keskmine õhuniiskus on 74,7% ja keskmine tuule kiirus 6,9 m/s. Alates 1945 kuulub Iturup Venemaale. Halduslikult kuulub ta Sahhalini oblastisse. Jaapan peab Iturupi endale kuuluvaks. Suur maailma atlas, lk. 85 Bogatõri mäeahelik Serdjukov: väed Lõuna-Kuriilidel paigutatakse kahele saarele, 26.02.2011
Kaless

Kaless (saksa sõnast Kalesche) on kerge neljarattaline ja neljaistmeline hobusõiduk. Kalessil on allalastav kate. Istmed on paigutatud vastamisi.
Kondoom

Kondoom on kotikujuline kummist või soolest preservatiiv, mis kaitseb eostumise, suguhaiguste edasikandumise ja nakkushaiguste eest. See pannakse enne suguühet erekteerunud sugutile. Kondoome tehakse tavaliselt lateksist. On ka polüuteenist ja polüisopreenist kondoome. Naiste kondoom on polüuretaankest rõngastega mõlemas otsas, mille naine saab panna oma tuppe kuni 8 tundi enne sugulist vahekorda. See pakub kaitset nii raseduse kui ka sugulisel teel levivate haiguste eest ning sellel pole teadaolevaid kõrvaltoimeid. Suurimaks eeliseks on see, et ta annab naisele kontrolli oma seksuaalse tervise üle. Siiski on see märksa kallim kui meeste kondoom ning pole veel laialdaselt kättesaadav. Arm, hool ja õiglus. HIVi- ja aidsitöö käsiraamat. Luterlik Maailmaliit, 2007, lk 22. "Condom | Definition of Condom by Merriam-Webster". Merriam-webster.com. Vaadatud 14.05.2016.
Present

Present (hollandi keeles presenning, inglise keeles tarpaulin ehk tarp) on veekindlaks ja kõdunemiskindlaks impregneeritud jäme labase sidusega linane või poollinane riie. Presendist tehakse esemete katteid, inimeste vihmakatteid, telke ja töörõivaid. Presendiks nimetatakse ka presendist katet.
Reeder

Reeder ehk laevaomanik on ettevõtja, kes valdab laeva ja kasutab seda oma nimel ning on kantud vastavasse laevaregistrisse. Reederina käsitatakse ka isikut, kes on võtnud laeva omanikult lepinguga kohustused ja vastutuse laeva meresõiduohutuse alase korraldamise ja tehnilise teenindamise eest. Balti ja Rahvusvaheline Merendusnõukogu (BIMCO) Reeder Merevikis
Reeling

Reeling on laeva või muu ujuvaluse välistekki ümbritsev kaitseäär või rinnatis. Kinnist seinakujulist reelingut nimetatakse umbreelinguks. Postidest ning käsipuust koosnevat reelingut varbreelinguks. Laeva kinnitusotste läbiviimiseks umbreelingus olevaid tugevdatud servaga avausi nimetatakse klüüsideks. Varbreelingu puhul kasutatakse klüüside asemel teki servale kinnitatud kiipe. Reeling Merevikis
Habomai saared

Habomai saared (vene Хабомай, jaapani 歯舞群島) on saarterühm Väike-Kuriilides Šikotani ja Hokkaidō vahel. Habomai saartest suuremad on: Polonski saar (jaapani Taraku-jima) Zeljonõi saar (jaapani Shibotsu-jima) Juri saar (jaapani Yuri-tō) Tanfiljevi saar (jaapani Suishō-tō) Anutšini saar (jaapani Akiyuri-tō) Saarte kogupindala on 104 km². Nad kuuluvad 1945. aastast de facto Venemaale (algul Nõukogude Liidule), kuid on siiani Venemaa ja Jaapani piirivaidluste objektiks. Iturup Kunašir Šikotan
Semester

Semester on kaheks pooleks jaotatava õppeaasta üks pool. Eestis on kõrgkoolides sügissemester (algab 1. septembril või selle kuupäeva paiku) ja kevadsemester (algab veebruari alguse paiku). Semestrid on ka mõnes muus õppeasutuses. Akadeemiline kalender Trimester Õppeveerand Kursus
Siluett

Siluett ehk varipilt on loomulik või kunstlik kujutis, mille moodustavad heleda ja tumeda pinna piiriks olevad kontuurid. Sõna on saadud Prantsusmaa rahandusministri Étienne de Silhouette'i nimest. Silhouette'i peeti ihnsaks ning tema kohta räägiti, et tema majas olevat olnud mööbli asemel paberist välja lõigatud kontuurid.[viide?] Kunstlik siluett teostatakse sageli käärilõikena ehk lõigatakse tumedast paberist välja. Varipildi eelkäija oli Ida-Aasia varjumäng, mida Euroopas tuntakse alates 18. sajandist. 19. sajandil levis siluett minatuurportree soodsa hinnaga aseainena. Sentimentalismi ja biidermeieri ajal populaarne siluetikunst oli üks juugendstiililise graafika inspiratsiooniallikaid, mis säilitas oma ligitõmbavuse art déco kümnendilgi. Siluetikunsti ehk käärilõiget on harrastanud nii mõnigi Eesti kunstnik. Neist kõige virtuooslikum oli kahtlemata Eveline von Maydelli, kelle näitused Tallinnas 1929. ja 1935. aastal olid ülipopulaarsed. Pallaslane Natalie Mei kasutas käärilõiget oma raamatukujundustes. Sulejoonis Kunstileksikon, Kunst, 2000 lk 470 Teatraalne Nat Mei Mai Levin, Sirp, 2000
Skolioos

Skolioos ehk vildakselgsus on inimese lülisamba kõverdumine küljesuunas. Achmed The Dead Terrorist Janey Waney James Blake Melanie Blatt Brooke Brodack Gisele Bundchen Steve Caballero Liz Claman Kurt Cobain America Ferrera Liam Gallagher Sarah Michelle Gellar Kristin Kreuk Michael McCary Tracy McGrady Gillian McKeith Mick Mars Catherine Oxenburg Georgie Parker Sarah Polley Richard III Rebecca Romijn Eleanor Roosevelt Dr. Thaddeus Venture Hrithik Roshan Isabella Rossellini Chloe Sevigny Elizabeth Taylor Lauren Brady Edwin Keung Sophie Wilson Rita Simons Princess Eugenie of York William Cody Nolen Shailene Woodley
Skruupul

Skruupul (ladina scrupulum) on vana kaalumõõtühik, mis võrdub 1/24 untsiga. Vana-Rooma skruupul vastab 1,137 grammile. Skruupulites määrati hõbemüntide kaalu, näiteks sesterts kaalus 1 skruupul ja denaar 4 skruupulit. Hiljem on skruupul olnud kasutusel apteegikaalu mõõtühikuna, mis vastab 20 graanile ja 1/24 untsile. Vene süsteemis vastab skruupul 1,244 grammile. Inglise mõõtude süsteemis võrdub skruupul 1,295978196048120 grammiga.
Sprotid

Sprotid (saksa sõnast Sprotte 'kilu') on suitsutatud kilud õlis. Selleks võetakse suitsukilud või suitsuräimed ja lõigatakse neil pead maha (võib ka soovi korral alles jätta). Kalade kehad laotakse kõhud ülespoole, tihedalt nõusse, mida saab õhukindlalt sulgeda. Kui nõu on suitsutatud kalakehasid täis laotud, valatakse neile peale õlisegu. Suitsukalade kehad tõmbavad õli enda sisse. Vajadusel tuleb õli juurde valada nii palju, et õli kataks kalade kehad. Nüüd pannakse nõule kaas õhukindlalt peale. (Meie esivanemad sidusid spetsiaalsetel kiluämbritel veel ka linanööriga sangad ja kaane kinni, et keetmisel tekkiv aur kaant pealt ära ei lööks). Nõu asetatakse teise nõu sisse (puupliidi puhul katlasse), milles on nii palju vett, et nõu oleks kolmveerandi ulatuses vee sees. Ka veenõu kaetakse omakorda kaanega ja lastakse keema tõusta. Keetmise aega (1,5–3 tundi) loetakse hetkest, kui vesi veenõus (või ka pajas) keema tõuseb. Keeduaeg sõltub keedetavate kalakehade kogusest ja liigist, näiteks kilude keeduaeg on keskmisest lühem. Keetmisel tuleb jälgida, et vesi liiga hoogsalt ei keeks ning kui veetase langeb alla kolmveerandi etteantud veekogusest, tuleb keevat vett lisada. Sprotid on valmis keedetud, kui nende kehade selgroog on pehme, kuid nahk veel terve. Keetmise lõppedes asetatakse sprottide kehad koos nõudega külma vette ja hoitakse seal kuni täieliku jahtumiseni. Edasi hoitakse neid jahedas kohas, kuid mitte külmas, viimane muudab sprotid pudedaks. Eeltoodud viisil valmistatud sprotte võib kuude kaupa säilitada ja söögiks tarvitada. Sprottide valmistamiseks kasutatavaid õlisegusid: 1) 1/3 osa sinepiõli ja 2/3 osa seesamiõli; 2) 1/2 osa seesamiõli ja 1/2 osa sojaõli; 3) 1/2 osa sojaõli ja 1/2 osa oliiviõli; 4) 1 osa puhast oliiviõli. Kalatoitude valmistamise käsiraamat, Karl Oskar, Tln. 1927
Villtakjas

Villtakjas (Arctium tomentosum, sünonüümid Lappa tomentosa ja Arctium bardana) on kaheaastane ühekojaline rohttaim korvõieliste sugukonnast takja perekonnast. Villtakjas kasvab pärismaisena Euroopa mandriosas ja Väike-Aasias. Eestis on ta tavaline. Villtakjas on Eesti levinuim takjaliik , kasvab hoonete ümbruses, teeservas, varemetes, prahipaikadel, jõekallastel ja mujal. Eelistab huumuselist, savikat, niisket pinnast. Tugeva püstise varrega taime kõrgus on 0,5–1,5 meetrit, võib kasvada ka kahe meetri kõrguseks. Vars on punakas, karvane ja hästi harunenud. Takjal on suured (25–30 cm) munajad kuni kolmnurksed lihtlehed, tugeva punaka rootsuga, krobelised ja lainja servaga. Leht on tömbitipuline, leheserv ogajate hammastega. Pealt on leht roheline, alt viltjas. Villtakja lehed on tugevamat sorti. Õied moodustavad keraja 2–3 cm läbimõõduga korvõisiku. Lillakas väikestest lehekestest koosnev üldkatis on üleni kaetud rohke valge võrkvillaga. Üldkatise lehekestel on haakjad konksud, mis näiteks loomade külge kinnitudes aitavad kaasa taime levimisele. Kahesugulised õied on purpurpunased. Õitseb peamiselt juulis ja augustis ning on putuktolmleja. Takjas paljuneb seemnetega, mis valmivad teisel aastal alates augustist. Seemnised on äraspidi koonilised, pruunikad heleda-tumeda laigulised, pikiribidega; pikkus 5–6 mm, laius kuni 3 mm. Üks taim võib anda kuni 24 000 seemet. Taime tugevaid ja jämedaid juuri on kasutatud toiduks. Söödavad on ka kevadised võrsed ja noored lehed. Villtakjas on hea meetaim, millelt saadakse tumedat aromaatset mett. Vanasti hõõruti seda haavade parandamiseks. Takjat on kasutatud ravimtaimena paljude terviseprobleemide korral. Farmaatsiatööstuses toodetakse takjast glütseriiniasendajat. Seemnistest saadakse õli. Haljastuse tarbeks on takjast aretatud ka spetsiaalseid dekoratiivseid vorme. Kivikimalane villtakjal Metsakimalane villtakjal Villtakja õisikud Seemned "Arctium tomentosum — villtakjas". Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon. 2019. Villtakjas andmebaasis eElurikkus
Seitse Elisabeth Kulmanni laulu luuletaja mälestuseks

"Seitse Elisabeth Kulmanni laulu luuletaja mälestuseks" (saksa keeles Sieben Lieder von Elisabeth Kulmann zur Erinnerung an die Dichterin) on Robert Schumanni vokaaltsükkel Elisabeth Kulmanni tekstile oopus 104 aastast 1851. Laulud tsüklis: 1. Mond, meiner Seele Liebling. 2. Viel Glück zur Reise, Schwalben! 3. Du nennst mich armes Mädchen. 4. Der Zeisig. 5. Reich mir die Hand, o Wolke. 6. Die letzten Blumen starben. 7. Gekämpft hat meine Barke.
Nikolai Agnivtsev

Nikolai Jakovlevitš Agnivtsev (vene keeles Николай Яковлевич Агнивцев; 20. aprill (vana kalendri järgi 8. aprill) 1888 Moskva – 29. oktoober 1932 Moskva) oli vene luuletaja. Õppis Peterburi ülikoolis. Töötas Peterburis näitlejana. Suhtles boheemlastega. Peterburis hakkas ka luuletusi kirjutama. Tema luuletused olid elegantsed, humoristlikud ja laululised. Aastal 1921 oli Agnivtsev sunnitud emigreeruma. Välismaal olles andis välja ka raamatuid. Tolleaegsed luuletused on täis igatsust Peterburi järele. Lõpuks läks ta Nõukogude Liitu tagasi. Agnivtsevi luuletusi on viisistanud teiste seas Sergei Prokofjev, Aleksandr Vertinski ja Sergei Nikitin. Tema raamatuid pärast tema surma taastrükkidena välja ei antud. Üksikud luuletused ilmusid antoloogiates. Neid levitati samizdatis. 1923 – "Блистательный Санкт-Петербург" ("Hiilgav Peterburi"), Berliin (tekst) Luuletused vene keeles - veel - veel - "Poeedi surm"
Grüüne

Grüüne on endine Erakonna Eestimaa Rohelised ajaleht. Ilmus aastatel 2007-2011. Lehe peatoimetaja oli Katrin Mesilane. Grüünel oli ka paralleelne venekeelne väljaanne Poljana. Grüüne raamatukogukataloogis Ester (vaadatud 30. jaanuaril 2013)
Poljana

Poljana on erakonna Eestimaa Rohelised venekeelne ajaleht. Selle esimene number ilmus aastal 2007. Poljana on paralleelväljaanne eestikeelsele ajalehele Grüüne. Osa numbreid on ilmunud tirelköites (ühelt poolt eesti-, teiselt poolt venekeelsena). Grüüne ja Poljana koduleht
Meie Kodu

Meie Kodu oli 1949. aastast Sydney Eesti Seltsi väljaantav Austraalia eestlaste nädalaleht. Suure osa tööst tegid vabatahtlikud, kuid trüki- ja postikulud tõusid sedavõrd, et esmalt hakkas senine nädalaleht 2012. aastal ilmuma üle nädala. Viimane number ilmus 23. jaanuaril 2019. Estonian paper in Australia ceases publication. Eesti Hääl, 11. aprill 2019 Ajaleht "Meie Kodu" Meie Kodu koduleht Pool sajandit Meie Kodu, Maaleht 17. veebruar 2000 4. oktoober 2017, 19.23, Raimu Hanson, Trükikoda lõpetas Austraalia eestlaste ajalehe trükkimise, postimees.ee 23. detsember 2018, 17.34, BNS, Ajastu lõpp: Austraalia eestlaste ajaleht lõpetab ilmumise, postimees.ee
Nikolai Protopopov

Nikolai Vassiljevitš Protopopov (vene Николай Васильевич Протопопов; 1844 – 29. jaanuar 1924 Võru) oli Eesti aladel tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik. Ta lõpetas 1867. aastal Riia Vaimuliku Seminari ja töötas seejärel ühe aasta Riias Schrammi erakoolis õpetajana. 19. veebruaril 1869 pühitseti Nikolai Protopopov preestriks ja saadeti teenima Kähri õigeusu kogudusse. 1870. aastal viidi ta üle Võru õigeusu koguduse teiseks preestriks. Aastatel 1891–1921 oli isa Nikolai Võru koguduse esipreester. Ühtlasi oli ta 26 aastat ka Võru praost. Isa Nikolai Protopopov osales arvukate heategevusseltside töös. Lisaks oli ta tsaarivalitsuse aastatel vaimulikkonna esindajana Võru linnavolikogu liige, vaimulikkonna esindaja Võrumaa karskusseltsis ja isegi Võru maakonna vangla direktor. Sügisel 1921 lahkus ta kõrge vanuse ja halva tervise tõttu vaimulikust teenistusest. Isa Nikolai maeti Võru kalmistule. Matusetalituse viis läbi Petseri kloostri arhimandriit Joann. Eesti Vabariigi aastatel heideti isa Nikolaile ette liigset venemeelsust ja hoolimatust eesti rahvusest koguduseliikmete suhtes. Preester Anton Laar on oma ajalehes Uus Elu ilmunud nekroloogis iseloomustanud Nikolai Protopopovit järgmiste sõnadega: "Vanakese Protopopoviga langes hauda üks viimastest Vene aja tüübilisematest tegelastest. Äärmuseni ja viimase tähekeseni kohusetruu oli kadunu, ka ei puudunud tal omajagu arusaamist koguduse elust. Kuid ühes asjas oli ta, nii kui kogu endine kirikuvalitsus, täiesti hoolimata, nimelt, kuidas Eesti kogudusi koondada ja elustada. /.../ Ja viimaks, kadunu oma koguduse Eesti osa, üks suurematest Võrumaal, kuivas kadunu ajal paarituhande võrra just hoolimatuse tagajärjel: suure laialdaste piiridega Eesti kogudusele peeti jumalateenistust kell 7 hommikul ja sedagi vist mitte iga püha, kuna päristeenistust ainult käputäie Võru umbkeelse ametnikkude jaoks peeti." Ülempreester Nikolai Protopopov +. // Uus Elu, märts 1924, nr. 3, lk 7–8.
Kuus Nikolaus Lenau luuletust ja Reekviem

"Kuus Nikolaus Lenau luuletust ja Reekviem" on Robert Schumanni vokaaltsükkel Nikolaus Lenau ja anonüümse autori tekstidele oopus 90 aastast 1850 (esmatrükk aastal 1851). Tsüklisse kuulub seitse laulu.
Erkki Aaltonen

Erkki Aaltonen (17. august 1910 Hämeenlinna – 8. märts 1990 Helsingi) oli soome helilooja. Ta õppis Helsingi muusikainstituudis, hilisemas Sibeliuse Akadeemias, klaverit, viiulit ja orelit. Hiljem sai ta eraõpetust kompositsioonis Väinö Raitiolt ja Selim Palmgrenilt. Ta on kirjutanud 5 sümfooniat, 2 belletisüiti, kaks klaverikontserti (1948, 1954), viiulikontserdi (1966), 5 keelpillikvartetti, klaveripalasid ja laule. No. 1 (1947) No. 2 (1949) - Hiroshima No. 3 (1952) - Rahvalik No. 4 (1959) No. 5 (1964) - Hämeenlinna rapsoodia orkestrile
Usk ja Elu

Usk ja Elu on olnud mitme eestikeelse vaimuliku sisuga perioodilise väljaande nimi: Usk ja Elu on alates 1997. aastast Tallinnas ilmuv Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku ajakiri; Usk ja Elu oli aastatel 1908–1917 Riias ilmunud õigeusuliste eestlaste ajakiri; Usk ja Elu oli aastatel 1933–1940 Tartus ilmunud õigeusu ajakiri; Usk ja Elu oli aastatel 1971–1996 Stockholmis ilmunud õigeusuliste eestlaste ajakiri; Usk ja Elu oli aastatel 1947–1994 Torontos ilmunud kakskeelne ajakiri, mida andis välja Estonian Covenant Church in Toronto. "Usk ja elu" on M. Medemi vaimulik jutustus, mis anti välja 1905 Tallinnas
Antoni Orgusaar

Antoni Orgusaar (8. september 1862 Võisiku mõisavald – 19. juuli 1930 Sindi) oli eesti õigeusu vaimulik. Ta sündis Võisiku vallas Viljandimaal. Vaimuliku hariduse omandas Riia Vaimulikus Seminaris, mille lõpetas 1884. aastal I järgu diplomiga. Tema esimeseks töökohaks oli Hiiumaal Pühalepa vallas asuv Kuri õigeusu kogudus, kus ta töötas kümme aastat preester-kooliõpetajana. Tema teenistuse ajal toimus piirkonnas suur usuvahetus – ainuüksi aastatel 1885–1887 läks Pühalepa luteri kogudusest õigeusku üle 1023 inimest. Seoses sellega tuli isa Antonil asuda rajama ka kiriku- ja kogudusehooneid, mis ehitati aastatel 1888–1891. 1894. aastal viidi Antoni Orgusaar üle Jõhvi õigeusu koguduse preestriks, kus tema juhtimisel lõpetati 1895. aastal uue Jõhvi Issanda Ristimise kiriku ehitustööd. 13. augustil 1895 pühitses uue kiriku sisse Riia ja Miitavi peapiiskop Arseni. Töötanud kolmteist aastat Jõhvis, sai isa Antonist 1907. aastal Sindi õigeusu koguduse preester. See jäi tema viimaseks töökohaks, kus ta teenis 23 aastat kuni oma surmani 1930. aastal. Sindis oli ta samuti kooliõpetajaks; samuti oli isa Antoni mõnda aega Pärnumaa praost, siis kirikliku kohtu uurija ja ka vaimulike pihiisa. Antoni Orgusaar tegeles ka vaimuliku kirjanduse tõlkimisega eesti keelde. Trükis on ilmunud tema tõlgitud kaheosaline "Usk, lootus ja armastus". Ta maeti 22. juulil 1930 Sindi õigeusu koguduse kalmistule. Isa Antoni matusetalitust toimetasid viis preestrit ja kolm ülempreestrit praost Nikolai Leismani eesteenimisel. + Ülempreester Antoni Orgusaar. // Uus Elu, 1930, nr 8, lk 6.
Ruhja komtuurkond

Ruhja komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles Gebiet), mis eksisteeris Liivi sõja alguses, aastatel 1559–1560. Komtuurkond loodi ordumeister Gotthard Kettleri poolt. See hõlmas tõenäoliselt alasid varem ordumeistri valduses olnud aladest ehk endisest Karksi foogtkonnast, mis aga pärast endise ordumeistri Wilhelm Fürstenbergi saamist Viljandi komtuurkonna haldajaks valitsejata jäid. Samuti oli komtuurkonna loomine ilmselt seotud lõunapoolsete orduvalduste, sealhulgas Bauska foogtkonna, minekuga Poola vägede kontrolli alla, mistõttu sealsetele käsknikele oli vaja uusi ametikohti. Ainsaks Ruhja komtuuriks saigi viimane Bauska foogt Heinrich von Galen, kes langes aga juba 1560. aastal Härgmäe lahingus venelaste kätte vangi ja hukati. Nõnda likvideerus komtuurkond tõenäoliselt juba vähem kui aasta pärast selle asutamist. Ruhja komtuur Ruhja ordulinnus
Ruhja komtuur

Ruhja komtuur oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Ruhja komtuurkonda. Ainsaks komtuuriks oli viimane Bauska foogt Heinrich von Galen, kes oli oma ametikoha kaotanud tänu Poola vägede majutamisele mitmetesse Liivi ordu ja Riia peapiiskopkonna linnustesse. Ta jõudis olla ametis aga vähem kui aasta (1559. aasta sügisest 1560. aasta augustini), sest ta langes Härgmäe lahingus venelaste kätte vangi ja hukati.
Vestfaal

Vestfaal (saksa Westfalen [vɛstˈfaːlən]) on ajalooline piirkond Saksamaal, mis hõlmas alasid praegustel Alam-Saksi ja Nordrhein-Westfaleni liidumaadel. Saksimaa piirkonna põhjaosa Weseri ja Rein alamjooksul (saksa keeles Niederrhein) on nimetatud ajalooallikates umbes 800. aastal Vestfaaliks, piirkonda Weseri ja Elbe vahel Ostfaaliks ja piirkonda Weseri jõe mõlemal kaldal Engerniks. Engerni piirkonna nimi kadus käibelt keskajal ja mõlema piirkonna kohta kasutati ühiselt nime Vestfaalia. Vestfaal (West ja falen > felden) tähendab läänetasandikke. Seda piirkonda hakati nõnda kutsuma keskajal, kui see oli üks Saksi hertsogkonna valdusi, kõrvuti Ostfaali (Ostfalen) ja Engerniga. 1180. aastal asutas keiser Friedrich Barbarossa Vestfaali hertsogkonna. See hõlmas siiski vaid väikese piirkonna kogu Vestfaalist. Mõjukaimateks keskaegseteks valitsejateks olid seal hoopis Kölni peapiiskop, Braunschweig-Lüneburgis valitsenud Welfid ja Münsteri piiskop. Kesksel kohal olid Vestfaalis ka Marki krahvkond ja Osnabrücki linn. Vestfaalist ja selle lähistel asuvalt Reinimaalt (Rheinland) oli pärit enamik Liivi ordu rüütelvendi. Vestfaal on tuntud ka tänu seal 1648. aastal sõlmitud Kolmekümneaastase sõja lõpetanud Vestfaali rahule (õigemini Vestfaali rahudele), mis sõlmiti Osnabrückis ja Münsteris. Napoleoni sõdade, Neljanda koalitsiooni sõja tulemusel rajas Napoleon I 1807. aastal Põhja-Vestfaalis Joachim Murati valitsetava Bergi suurhertsogkonna ja idaosas Prantsuse esimesest keisririigist sõltuva, Napoleoni venna Jérôme Bonaparte'i valitsetava Vestfaali kuningriigi, mis hõlmas lisaks ajaloolistele Vestfaali aladele ka idapoolseid, peamiselt Preisimaa kuningriigile kuulunud maa-alasid, mis asusid Hessenis, Hannoveris, Braunschweigis ja Ostfaalis.  Pikemalt artiklis Vestfaali kuningriik 1813. aastal see riik likvideeriti, kuid 1815. aastal Viini kongressil loodi Preisimaa kuningriigile kuuluv Vestfaali provints, mis ajaloolisest piirkonnast hõlmas küll vaid lõunaosa. Pärast Teist maailmasõda moodustati aga Vestfaali ja Reini provintsist ning Lippe vabalinnast Saksamaa Liitvabariigi Nordrhein-Westfaleni liidumaa. Welfide valdused, sh. Saksimaa hertsogiriik Heinrich Lõvi ajal Saksimaa hertsogkond, umbes aastal 1000 Roheline piirjoon: Vestfaali kuningriik (1807–1813) Punane piirjoon: Vestfaali provints (1815–1946) Tume taust: Nordrhein-Westfalen (1946–tänapäev)