laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ilutaim

Ilutaim ehk dekoratiivtaim on taim, mida kasvatatakse kujunduslikul ehk esteetilisel eesmärgil ehk ilu pärast aias või haljasalal, lõikelille või toataimena. Ilutaimed võivad olla nii pärismaised kui ka võõrliigid. Ilutaimede kasvatamine on väga vana tava. See oli levinud juba antiikajal. Ilutaimede kasvatamine on aianduse tähtis osa, mida nimetatakse iluaianduseks. Iluaianduses kasvatatakse taimi enamasti nende ebatavalise värvuse pärast. Taime ebaharilikku värvi osa on kõige sagedamini õis, aga need võivad olla ka lehed, viljad, koor või ükskõik milline muu osa. Värvi asemel võidakse taimi kasvatada ka meeldiva lõhna või huvitava kuju või ükskõik millise haruldase tunnuse tõttu, olgu selleks kasvõi suured ja silmatorkavad ogad kaktustel. Igal juhul on ilutaimede kasvatamise eesmärk pakkuda esteetilist naudingut ja meelelahutust kas taime kasvatajale enesele, tema külalistele ja/või avalikkusele. Ilutaimede hulka kuulub ka enamik poti- ja akvaariumitaimi. Ka paljusid puid kasvatatakse ilupuuna, eriti aedade või maastiku kujunduses. Ilupuud on haljastuse tähtsad elemendid ja ilupuude planeerimisega avalikku ruumi tegelevad maastikuarhitektid. Puid istutakse sageli teede serva, kus nad pakuvad näiteks varju. Niisuguseid teid, mida ääristavad puud, nimetatakse puiesteedeks ja alleedeks. Aias koondatakse väikesed ilutaimed tavaliselt peenrale. Sama liiki ilupuud koondatakse tavaliselt kas hekki või puuderitta. Ilutaimed võivad vahel aednikult nõuda erilisi toiminguid ja hoolitsust. Kõige rohkem on seda vaja bonsai ja pügamiskunsti korral, aga ka ülejäänud ilutaimed võivad vajada istutamist, pookimist, kastmist, rohimist, niitmist või teisi tegevusi. Kui need tegevused ära jätta, siis võivad taimed lakata olemast ilusad ja mõnikord isegi hukkuda. Ilutaimedest aretatakse sageli uusi sorte ja kultivare, milles taime erilised omadused paremini välja tuleksid. Sorte aretatakse ka saagitaimedest, aga just ilutaimedel on see eriti levinud. Ilutaimede kasvatamist eristatakse saagitaimede kasvatamisest. Saagitaimede kasvatamisega tegeldakse näiteks põllumajanduses, köögiviljade ja viljapuude kasvatamisel ning metsanduses. Sellegipoolest võidakse saagitaimi ühtlasi ilutaimena kasvatada, samuti peavad paljud näiteks küpset viljapõldu, kõrvitsaõisi või vilja kandvat õunapuud ilusaks. Eri inimesed võivad sama taime kasvatada eri põhjustel, samuti on võimalik, et mis ühe jaoks on ilutaim, on teise jaoks umbrohi (võilill, kummel). Nii pole ilutaimel kindlat piiri. Looma, keda ilu pärast kasvatatakse, nimetatakse iluloomaks. Iluaed Antiigileksikon, 1. kd., lk. 19
Liebigi jahuti

Liebigi jahuti on lihtne vesijahutusega jahuti (kondensaator), mida kasutatakse laboratoorse destillatsiooni seadmetes, selleks et jahutada kuumad aurud vedelikuks ja suunata vastuvõtuanumasse. Liebigi jahuti on saanud nimetuse saksa keemiku Justus von Liebigi järgi, ehkki taolist jahutit kasutati juba enne teda. Jahuti tõelised leiutajad, kes kõik leiutasid selle üksteisest sõltumatult, olid saksa keemik Christian Ehrenfried Weigel 1771, prantsuse teadlane P.J. Poisonnier 1779 ja soome keemik Johan Gadolin 1791. Siiski tegi just Liebig jahuti üldtuntuks. Liebig ise pidas jahuti leiutajaks saksa farmatseuti Johann Göttlingi, kes 1794 tegi Weigeli seadmesse täiustusi. Tänu vesijahutusele on Liebigi jahuti oluliselt tõhusam kui alkeemikute poolt kasutatud retort. Vee soojusmahtuvus on palju suurem kui sama suurel õhukogusel ja tema lakkamatu ringlus seadmes hoiab jahuti temperatuuri ühtlasena. Sellepärast suudab Liebigi jahuti jahutada märksa suuremat sissetuleva auru voogu kui õhkjahuti või retort. "The Origin of the Liebig Condenser". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. veebruar 2009. Vaadatud 25. oktoobril 2009.
Peeter Paasmäe

Peeter Paasmäe (sündinud 1963) on eesti raamatukujundaja ja fotograaf. Paasmäe kujundas Mihkel Ulmani raamatu "Nukkude teater" (kirjastus Elmatar, illustreeris Jüri Mildeberg), mis valiti Eesti 2006. aasta 25 kõige kaunima raamatu ja 5 kõige kaunima lasteraamatu hulka. Kujundanud Tartu jõulumargi "Tartu Jõululinn 2006". "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk 354
Võõrkakar

Võõrkakar (Galinsoga Ruiz et Pav.) on taimede perekond korvõieliste sugukonnast. Perekond on pärit troopilisest ja lähistroopilisest Ameerikast. Taimeperekond on nimetatud Madridi botaanikaaia rajaja Ignacio Mariano Martinez de Galinsoga (1766–1797) auks. Perekonda kuuluvad kolm liiki: Galinsoga parviflora – paljas võõrkakar (Eestis harva) Galinsoga ciliata – karvane võõrkakar (Lõuna-Eestis sagedam) Galinsoga urticifolia
Tartu Hiie Kool

Tartu Hiie Kool asub Tartus Tähtvere linnaosas Hiie tänaval. Kool on mõeldud kuulmis- ja kõnepuuetega õpilastele kogu Eestist. Aastal 2005 õppis koolis üle 300 õpilase. Koolil on oma õpilaskodu. Koolil on kaks osakonda: A-osakonnas õpivad vaegkuuljad ja kurdid õpilased B-osakonnas kõnepuuetega lugemis- ja kirjutamispuuetega lapsed. Kooli koduleht
Karikakar

Karikakar (Anthemis L.) on korvõieliste sugukonda kuuluv ühe- või mitmeaastaste rohttaimede perekond. Karikakraga sarnaste taimede perekonnad on kummel, kesalill ja härjasilm. Eestis tavaliselt karikakrana tuntud lill on harilik härjasilm. Karikakra perekonda kuulub üle saja liigi. Perekond pärineb Vahemere maadest ja Lähis-Idast ning on sealt levinud üle maailma. Ta eelistab teetunud, liivaseid muldasid. Karikakrad on ühe- või mitmeaastased rohttaimed sulgjaguste või lineaalsete lehtede ja tavaliselt lihtsate või nõrgalt harunenud varrega. Taime kõrgus on 20–50 cm. Õiepõhi on poolkera- kuni lehtrikujuline, aga mitte õõnes, ja kaetud kelmega. Õiekate koosneb munajatest või piklikest kandelehtedest, mis paiknevad mitmes reas. Õisiku servas on üksnes valged või kollased emasõied, keskel on mõlemasoolised kollased õied. Seemned on pöördkoonusekujulised. Pappus on väga lühike või puudub. Purustatud karikakralehtedel on õunalõhn. EKI sünonüümisõnastiku järgi on karikakar murdekeeles tuntud ka kui maarjalill, kanaperse (osadel andmetel valge karikakar), ätse ja hätses.[1][2] Karikakar on levinud ravimtaim ja karikakra õitest tehakse teed maksa ja sapiteede puhastamiseks sapikivide korral.[3] Maarjalillest valmistatakse sidrunkollast värvainet ja putukamürki.[4] Samuti saab karikakrast valmistada toitu, näiteks valmistatakse õitest karikakraõiesuppi.[5] Anthemis arvensis – valge karikakar (Eestis hajusalt, üheaastane põlluumbrohi) Anthemis cotula – haisev karikakar (Eestis haruldane) Anthemis tinctoria – kollane karikakar (Eestis tavaline, mitmeaastane teeservade taim) Toivo Niiberg, "Karikakar ja härjasilm – kas oskate vahet teha?", Postimees, 15. juuli 2021, härjasilm
Thomas Bernhard

Thomas Bernhard (Nicolaas Thomas Bernhard); 9. veebruar 1931 – 12. veebruar 1989) oli Austria kirjanik. 1970 Georg Büchneri auhind 1988 Prix Médicis étranger "Külm" (Frost; romaan). Tõlkinud ja järelsõna: Toivo Tasa. Eesti Raamat, Tallinn 1984, 208 lk "Vanad meistrid". Varrak, 2013. "Hukkasaaja". Saksa keelest tõlkinud Mati Sirkel, Loomingu Raamatukogu 2021, 35–36. "Metsaraiumine". Emakeele Sihtasutus 2022 "Ärakustutamine". Saksa keelest tõlkinud Mati Sirkel. Varrak, 2023. Liina Lukas, "Skandaalilembene Thomas Bernhard" – Sirp 9. oktoober 1998, lk 8
Raikküla vald (1939)

Raikküla vald oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950. Vald moodustati senise Raiküla valla maa-alast; senise Kabala valla maa-alast, välja arvatud Pühatu ja Riidaku külade ning Pühatu ja Riidaku asunduste maa-alad; senise Rapla valla Jalase küla ja Koikse asunduse maa-aladest. 1939. aastal oli vallas 2151 elanikku, territooriumi suurus oli 13 411,17 ha. Esimene vallavanem oli Jaan Kutser. 1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Johannes Võmma. 8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Kabala külanõukogu ja Raikküla külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Rapla rajooni koosseisu. Raikküla mõis Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776) EESTI NSV TEATAJA, Nr. 35 26. oktoobril 1945, Art 543. Seadlus Harju maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta.
Rapla vald (1939)

Rapla vald oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Uuskülas. Rapla vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Rapla valla maa-alast, välja arvatud Jalase küla, Koikse asunduse ja Keila jõest Juuru pool asuvad Hagudi küla heinamaade maa-alad ning Seli asunduse ja Härgküla metsandiku piirkond; senise Juuru valla Purila-Ülejõe küla maa-alast. 1939. aastal oli vallas 4948 elanikku, see oli Harjumaa suurima elanike arvuga vald. Valla pindala oli 220,43 km² (22 043,25 ha). Esimene vallavanem oli Oskar Leinsalu. 1939. aastal kuulusid Rapla valla koosseisu: Hagudi, Hagudi-Metsküla, Kuku, Sootaguse, Koigi, Seli-Metsküla, Äherdi, Seli-Nurme, Mõisaaseme, Kodila-Uusküla, Raka, Õela, Kodila-Metsküla, Kodila mõis, Hagudi alevik, Hagudi asundus, Sikeldi asundus, Sikeldi-Nõmme, Tapupere, Palamulla, Mällu, Nõmme, Lipstu, Torma, Kõrgu, lira, Kuusiku-Nõmme, Kõikse, Sulupere külad ja Kuusiku mõis, Kiriku asundus ja Alu asundus, Alu-Metsküla, Aranküla, Ridaküla, Uusküla, Tuti küla ja Rapla alevik, Ülejõe, Vaksali, Väljataguse, Juula, Sauna, Kaerepere, Kumma, Valtu-Nurme, Saksa küla, Põrsaka, Härtu külad ja Valtu asundus.. 8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Hagudi külanõukogu, Rapla külanõukogu, Sikeldi külanõukogu ja Valtu külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Rapla rajooni koosseisu. Maa-ameti kaardirakendused Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776) 588. Harju Maavanema otsus Harju maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta., Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939 EESTI NSV TEATAJA, Nr. 35 26. oktoobril 1945, Art 543. Seadlus Harju maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta.
Ants Erm

Ants Erm (teadlane ja poliitik) on sündinud 1. septembril 1953 Tallinnas (nimekaim, Ants Erm (keemik), on sündinud 1934 Võsul). Ants Erm on lõpetanud Kohtla-Järve 1. Keskkooli. ja 1976. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi pooljuhtmaterjalide keemia tehnoloogia erialal. Seejärel töötas ta 15 aastat Tallinna Polütehnilise Instituudis teadurina. Aastatel 1996–1997 töötas ta Keskkonnaministeeriumis, seejärel Eesti Mereinstituudis ja TTÜ Meresüsteemide Instituudis. 24. veebruaril 1991 astus Ants Erm Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei liikmeks. Oli Eesti Kongressi ja Põhiseaduse Assamblee liige. 1992. aastal valiti ta VII Riigikogu liikmeks. Alates 1994. aastast oli ta Eesti Rahvusliku Eduerakonna esimees. Alates oktoobrist 1998 kuni jaanuarini 2011 oli ta Erakonna Isamaa ja Res Publica Liidu liige. Alates oktoobrist 2014 kuni detsembrini 2018 oli ta Eesti Vabaerakonna liige. Rahvuslus okupatsioonijärgses Eestis, Kultuur ja Elu 2/2018 Ants Erm Kristina Kallasele: neile, kes nutavad taga nõukogude võimu, ei andesta ma iialgi, 5. veebruar 2019 Meie vanemad ja vanavanemad väärivad paremat saatust! Õhtuleht, 15. veebruar 2021 Ants Erm: eakad väärivad paremat, Postimees, 17. veebruar 2021
Ravila vald (1939)

Ravila vald oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Vardja külas. Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Ravila valla maa-alast, välja arvatud Tagametsa, Kõrvenõmme, Varbse (Varblase) ja Oostevõhma talude maa-alad; senise Alavere valla Rasivere, Palu ja Taganurga külade ning Mõisaaseme asunduse maa-aladest; senise Triigi valla Paunküla küla ja Paunküla asunduse maa-aladest. 1939. aastal oli vallas 2835 elanikku, territooriumi suurus oli 20 268,37 ha. Esimene vallavanem oli Jaan Moor. 1939. aastal kuulusid Ravila valla koosseisu: Kose alevik, Kose, Ahisilla, Viskla ja Lellavere külad, Nõmmemõisa asundus, Ravila asundus ja Sõmeru asundus, Maanteeääre, Tagametsa, Marguse, Pikasöödi, Lenderma, Palvere, Vilama, Maardu ja Lakesöödi küla, Paunküla, Leistu, Voose, Palu, Rasivere ja Taganurga külad ning Paunküla asundus, Mõisaaseme asundus. 8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Kose külanõukogu, Palvere külanõukogu ja Voose külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Harju rajooni koosseisu. Ravila mõis Maa-ameti kaardirakendused Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776) 588. Harju Maavanema otsus Harju maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta., Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939 EESTI NSV TEATAJA, Nr. 35 26. oktoobril 1945, Art 543. Seadlus Harju maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta.
Kesalill

Kesalill (Tripleurospermum Sch. Bip.) on taimede perekond korvõieliste sugukonnast. Kesalill sarnaneb õisiku poolest härjasilma ja valge karikakraga, ent erineb selgesti lehtede poolest. Kesalille lehed on niitjate harudega, karikakral jagused, ent siiski selge lapiku lehelabaga, härjasilma lehed on aga jämesaagja servaga ning talbja või äraspidimunaja lehelabaga. Eestis on levinud kaks liiki: Tripleurospermum inodorum (sünonüüm Matricaria perforata) – harilik kesalill (sage) Tripleurospermum maritimum (sünonüüm Matricaria maritima) – rand-kesalill (paiguti) Tripleurospermum caucasicum – kaukaasia kesalill härjasilm karikakar kummel
Saue vald (1939)

Saue vald oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950. Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Saue valla maa-alast; senise Hageri valla Põrso küla osa maa-alast; senise Saku valla Julienhofi, Linsi, Kasemetsa, Männimäe nr. A-54, Tariku nr. A-55 ja Murumäe talude, maatüki nr. A-74 ja Saku metsandiku kvartaalide nr. 4–7 maa-aladest; senise Harku valla Lehmja asunduse maa-alast. 1939. aastal oli vallas 2223 elanikku, territooriumi suurus oli 13 402,39 ha. Esimene vallavanem oli August Ventsel. 1939. aastal kuulusid Saue valla koosseisu: Ääsmäe, Jõgisoo, Voore ja Koppelmanni, Rahula, Saue, Sauevälja, Mäe, Vanamõisa ja Lehmja, Jälgimäe, Pääsküla, Tännasilma ja Uksnurme külad. 8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Jõgisoo külanõukogu, Pääsküla külanõukogu ja Saue külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Harju rajooni koosseisu. Saue mõis Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776) 588. Harju Maavanema otsus Harju maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta., Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939 EESTI NSV TEATAJA, Nr. 35 26. oktoobril 1945, Art 543. Seadlus Harju maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta.
Alavere vald

Alavere vald (Kose kihelkond) oli vald Kose kihelkonnas Harjumaal aastail 1870–1891 ja 1899–1939. Alavere vald 1870–1891 Alavere vald 1899–1939
Varbola vald

Varbola vald oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus tänapäeva Varbola küla alal. Varbola vald moodustati maa-aladega, mis moodustus: a) senise Varbola valla maa-alast, välja arvatud Rahula küla maa-ala; b) senise Riisipere valla Terjatu maakoha maa-alast; c) senise Märjamaa valla Lümandu ja Purga külade, Lümandu asunduse, Vaimõisa küla Kükita talu ja Vaimõisa metsakvartaalide nr. 2, 3, 6–8, 17–22, 27–32, 39 ja 40 maa-aladest. 1939. aastal oli vallas 1817 elanikku, territooriumi suurus oli 16 996,22 ha. Esimene vallavanem oli Jüri Nurmbek, hiljem Eduard Meremaa. 1939. aastal kuulusid Varbola valla koosseisu: Käbi, Metsa, Lestimaa, Ubasalu, Jutapere, Hiietse, Sirgu, Kännu ja Põlli külad, Pajaka asundus ja Põhi asundus, Limandu, Purga, Napa, Jõeääre, Väljataguse, Kännu, Koluta ja Terjatu külad ja Limandu asundus, Russalu asundus, Suurküla, Niine, Piksta ja Ülejõe külad ja Ohukotsu asundus. Vald kuulus Riigivolikogu 13. valimisringkonda, kust valiti Julius Voolaid. Vald kuulus Kohila põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda. 8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Põlli külanõukogu ja Russalu külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Märjamaa rajooni koosseisu. Maa-ameti kaardirakendused Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776), 32. 588. Harju Maavanema otsus Harju maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta., Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939 EESTI NSV TEATAJA, Nr. 35 26. oktoobril 1945, Art 543. Seadlus Harju maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta.
Rām Allāh

Rām Allāh on linn Jordani Läänekaldal, Jeruusalemmast 15 km loodes. Rām Allāhis asub Palestiina omavalitsuse halduskeskus.
Karuse vald

Karuse vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950. Vald moodustati senise Massu valla maa-alast, välja arvatud Võigaste, Metsküla, Paga, Järise ja Poanse küla ja Saastna asunduse piirkonnad ning seniste Lihula ja Paadremaa valla piires asuvad senise Massu valla talude heinamaatükkide maa-alad; senise Lihula valla Karuse ja Kinksi küla, Karuse kirikumõisa asunduse ja Karuse raudteejaama piirkonnast; senise Paatsalu valla maa-alast, välja arvatud Allika, Mereäärse, Nõmme, Tamba ja Paatsalu küla piirkond, osa Paatsalu asunduse piirkonda ning Nehatu mõisa järgi olevate talude lahus-heinamaatükkide maa-alad senise Veltsa valla piires. Vald piirnes Lihula ja Varbla vallaga. 1939. aastal kuulusid Karuse valla koosseisu Mäense, Salevere, Uue-Virtsu, Mässu, Kokuta, Kiili, Ridase, Karuse, Kinksi, Voose, Lõo, Sepamaa, Mõisaküla, Kuke, Mõisaküla asundus, Koera, Üllaste, Paatsalu, Metsa, Kiviste, Illuste, Viira, Hõbesalu, Vatla, Paiumaa, Äila, Kuuendiku, Nurmsi, Linnuse, Mäe, Kiska, Torgu, Nehatu, Virita, Äärepere, Õeküla, Piivarootsi, Räme, Muriste, Koora, Vana-Virtsu, Aruküla, Rõuste, Esivere, Kaseküla, Kurevere, Käitu, Hanila, Kause ja Kõmsi küla. Esimene vallavanem oli Jaan Raudsepp. Vald kuulus Riigivolikogu 24. valimisringkonda, kust valiti Ado Roosiorg. 1945. aasta septembris moodustati Karuse vallas Hanila külanõukogu keskusega Hanila külas, Karuse külanõukogu keskusega Karuse külas ja Massu külanõukogu keskusega Massu külas. 1950. aastal Karuse vald likvideeriti ja selle alad arvati Lihula rajooni koosseisu. Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776) 588. Harju Maavanema otsus Harju maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta., Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939 Eesti NSV Teataja, 1945, 32, 501 Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
Randar Tasmuth

Randar Tasmuth (sündinud 31. mail 1955 Tallinnas) on eesti luterlik vaimulik ja teoloog. Ta lõpetas Tallinna 46. Keskkooli 1973 ning Tallinna Pedagoogilise Instituudi 1978 joonistamise, joonestamise ja tööõpetuse õpetajana. Randar Tasmuth töötas aastatel 1978–1984 õpetajana Haimre 8-klassilises Koolis. Ta lõpetas Usuteaduse Instituudi 1990. aastal. Aseõpetajaks ordineeriti ta 19. oktoobril 1988, õpetajaõigused sai ta 11. detsembril 1990. Ta oli aastatel 1988–1997 Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja ja Tuhala Kaarli koguduse hooldajaõpetaja. Teoloogialitsentsiaadi kraadi kaitses ta Helsingi Ülikoolis 1998, samas anti talle 2004 teoloogiadoktori kraad. 2004. aastal esitati ta EELK Kose Püha Nikolause koguduse õpetajana EELK peapiiskopi kandidaadiks. Õpetajana teenib ta Usuteaduse Instituudi kaplanaadi koosseisus. Ta on 1991. aastal moodustatud piiblitõlke komisjoni koosseisus. 1998. aastast töötab Tasmuth EELK Usuteaduse Instituudis, esmalt Uue Testamendi ja kreeka keele õppetooli dotsendina ning aastast 2006 professorina. 1989–2022 oli Tasmuth UI usuteaduskonna dekaan ja 13. detsembrist 2006 kuni 2011. aastani samaaegselt UI rektor. Tasmuth on ka Eesti Piibliseltsi nõukogu liige. EELK aukiri 2005 EELK Teeneteristi II järk 2006 EELK tänukiri 2017 Tema isa René Tasmuth oli eesti vaimulik. Ta on abielus arst Tiina Tasmuthiga, peres on poeg Martin ja tütar Maarja. Randar Tasmuth Eesti Teadusinfosüsteemis "Randar Tasmuth on viies peapiiskopi kandidaat", EPL Online, 2. november 2004 Kes on kes? Eesti 2000, ISBN 9985607899 "Ideaalid ei ole kadunud", Eesti Kirik, 20. detsember 2006 "Tahtmise perspektiivist", Sirp, 27. mai 2005 "Homosuhte idealiseerimine", Eesti Päevaleht, 4. november 2005 "Renessansita islami äng reformeeritud Euroopas", Tarbija24, 29. november 2005 "Sõjad, paavst ja dialoog", Postimees, 11. oktoober 2006 "Identiteet on turvatunde alus", Eesti Kirik, 7. mai 2007 "Elmar Salumaast sõnas ja kirjas", Sirp, 11. aprill 2008 "Kirik ja riik, tasakaalus ühiskond", Postimees, 15. november 2008 "Kirjust suvest südikasse sügisesse", Eesti Kirik, 2. september 2009 "Jeesus ning uus papüürusetükike", Eesti Päevaleht, 25. september 2012 Randar Tasmuth Eesti Teadusinfosüsteemis Tiiu Pikkur. Randar Tasmuth – teoloogilise hariduse edendaja. Eesti Kirik, juuni 2010
Petlemm

Petlemm (araabia بيت لحم 'liha maja'; heebrea בֵּית־לֶחֶם 'leiva maja') on linn Jordani Läänekaldal umbes 10 km Jeruusalemmast lõuna pool. Petlemm on kuningas Taaveti sünnilinn ja tema kuningaks kroonimise koht. Petlemma peetakse ka Jeesus Kristuse sünnipaigaks. 1995. aastast on linn Palestiina omavalitsuse kontrolli all. 2010. aastast on Haapsalu Petlemma sõpruslinn. http://www.bethlehem-city.org/en/index-16.php?Mid=NTg=#.U0A780WIy-k Haapsalu ja Petlemm sõlmivad sõpruslepingu. Postimees, 14. september 2010 Petlemma koduleht
Wat Ounalom

Wat Ounalom on Kambodža tähtsaim budistlik tempel pealinna Phnom Penhi keskosas Tônlé Sabi jõe kaldal. Hoone on nime saanud Buddha ripsmekarva (ounalom) järgi, mida hoones hoitakse. Wat Ounalom ehitati 1422. aastal kuningas Ponhea Yati (1405–1467) korraldusel. Kompleksi kuulub 44 hoonet. 1952. aastal ehitatud keskhoone (vihear) on kolmekorruseline, kõrgeimal korrusel asuvad pildid, millel on kujutatud Buddha elusid. Keskhoones on ka Kambodža budismi neljanda patriarhi Samdech Huon Tati kuju, et mälestada tema hukkumist punaste khmeeride käe all. Kompleksi keskne hoone on Ângkôri ajastust pärit suur stuupa, milles hoitakse Buddha ripset. Selle neljas pühamus asuvad Buddha pronksskulptuurid. Üks pühamu on loodud Ângkôri kuninga Jayavarman VII (u 1120–1215) mälestuseks. Enne punaste khmeeride võimuhaaramist elas Wat Ounalomis üle 500 munga. 1970. aastal tapsid punased khmeerid Wat Ounalomi juhi ja paljud mungad ning vandaalitsesid pagoodis. Pärast Vietnami sissetungi 1979. aastal hakati hoonet taastama ja praegu tegutseb see taas budismi keskusena. Paljudel kunstiteostel ja kujudel on siiani märgata punaste khmeeride ajastu kahjustusi. Praegu on Wat Ounalom Kambodža budismi keskus, kus resideerib ka budistliku vennaskonna juht ning arvukalt munki. 1974. aastani asus Wat Ounalomis ka Budismi Instituudi (Institut Bouddhique) raamatukogu, mille kogus oli ligi 30 000 nimetust. Pärast taastamist asus raamatukogu seal 1999. aastani. Praegu paikneb hoones Aasia uurimisele keskendunud Prantsuse instituut École Française d'extrème-orient (EFEO). "Wat Ounalom" Fodor's veebileht "Cambodia / Phnom Penh / Wat Ounalom"[alaline kõdulink] www.asiatour.com veebileht "Wat Ounalom"[alaline kõdulink] GeckoGo! veebileht "Wat Ounalom. Top Wat in Phnom Penh" WCities veebileht "Cambodia Cultural Profile" Visiting Arts. Cultural Profiles Project
Tiina Tasmuth

Tiina Tasmuth (sünninimi Tiina Zvirgzdin; sündinud 2. jaanuaril 1959 Raplas) on eesti onkoloog ja arstiteadlane. Lõpetas aastal 1977 Tallinna 1. Keskkooli ja aastal 1983 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. Seejärel töötas Tallinnas onkoloogina. Meditsiiniteaduste doktor aastast 1997. Ta oli Erakonna Eesti Kristlikud Demokraadid liige aastatel 1999–2006 ja kandideeris 1999. aastal selle erakonna nimekirjas Riigikogusse. Ta on abielus teoloog Randar Tasmuthiga, peres kasvavad poeg Martin ja tütar Maarja. "Miks mina ei osaleks geenipangas", Postimees, 13. mai 2000 "Geneetikud ja aatomifüüsikud", Eesti Päevaleht, 17. aprill 2002 "Geenivaramut pole vaja päästa", Ärileht, 26. jaanuar 2005 "Mis on teadustööle komistuskivideks?", Ärileht, 25. aprill 2005 http://www.vvk.ee/varasemad/r99/kan_isik_1547.stm Riigikokku kandideerijate üleriigilised nimekirjad[alaline kõdulink]