laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lorenz Quist

Lorenz Quist (ka Lorenz Qwist; ? Ingerimaa – 1710) oli Eesti vaimulik. Quist sündis 17. sajandi keskel Ingerimaal. Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 6. juulil 1686) Turu Ülikoolis. Oli seejärel Moloskovitsas kaplan. Aastal 1695 oli ta Tartus sõjaväevaimulik ja Tartu Maarja koguduse abivaimulik. Aastatel 1695–1700 oli ta Kanepi Jaani koguduse õpetaj. Aastatel 1700–1703 oli ta Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja. Pärast seda oli sõjaväevaimulik Riias. Tema väimees Theophil Eichler oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Aru saared

Aru saared on Indoneesiale kuuluv saarestik Arafura meres. Saari lahutavad üksteisest kitsad ja looklevad väinad. Saarte kogupindala on umbes 8000 ruutkilomeetrit. Saared on madalad, kõrgus kuni 125 meetrit.
Trương Tấn Sang

Trương Tấn Sang (sündinud 21. jaanuaril 1949) on Vietnami riigitegelane. Ta oli Vietnami president 25. juulist 2011 kuni 2. aprillini 2016.
Teikovo

Teikovo on oblastilise alluvusega linn Venemaal Ivanovo oblastis, Teikovo rajooni keskus. Asub 35 km Ivanovost edelas Vjazma jõe ääres. Asula rajati 17. sajandil ja sai linnaõigused 1918. aastal. Teikovo on tekstiilitööstuse keskus. Linnas asub Venemaa strateegiliste raketivägede 54. kaardiväe raketidiviisi baas, kus paiknevad muuhulgas ballistilised raketid Topol-M. Linna läbib raudtee. http://teikovo37.ru/
André Gide

André Paul Guillaume Gide (prantsuse [ɑ̃dʁe pɔl ɡijom ʒid]; 22. november 1869 Pariis – 19. veebruar 1951 Pariis) oli prantsuse kirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat 1947. 1950 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia välisliikmeks "Maised toidud" (Les nourritures terrestres, 1897) "Immoralist" (L'immoraliste, 1902) "Valerahategijad" (Les faux-monnayeurs, 1925) "Kongo-reis" (Le voyage au Congo, 1927) "Tagasitulek Tšaadist" (Le retour du Tchad, 1928) "Vatikani keldrid" (romaan). Tõlkinud ja eessõna: Johannes Semper. EKS, Tartu 1930 "Halvasti aheldatud Prometheus" (jutustus). Tõlkinud ja järelsõna: Jaan Kaplinski. LR 1969, nr. 48 "Traktaat Narkissosest". Tõlkinud Ülo Siirak – Vikerkaar 1992, nr. 3, lk. 51–53 "Pastoraalsümfoonia. Immoralist" (romaanid). Tõlkinud Kaia Sisask. Europeia-sari, Perioodika, Tallinn 1993 "Kitsas uks. Valerahategijad. Theseus" (romaanid). Tõlkinud ja järelsõna: Leena Tomasberg. Eesti Raamat, Tallinn 1998 "Valerahategijad". Tõlkinud Leena Tomasberg. Eesti Päevaleht, 2006 "Surra, et elada" (mälestused). Tõlkinud ja järelsõna: Leena Tomasberg. Varrak, Tallinn 2006 Johannes Semper, "André Gide'i stiili struktuur". Akadeemilise Kirjandusühingu kirjastus, Tartu 1929; teose 5 peatükist 3 taasavaldati Semperi "Mõtterännakute" I köites (Eesti Raamat, Tallinn 1969, lk. 413–454) Mida "trotskist" nägi Venemaal. Vaba Maa, 29. juuni 1937, nr. 144 jj.
Ingvar Pärnamäe

Ingvar Pärnamäe (sündinud 27. juulil 1977) on Eesti poliitik ja riigiametnik, alates 1. juulist 2018 kaitsetööstusettevõtte Milrem LCM juhatuse esimees. Aastatel 1999–2002 oli Ingvar Pärnamäe IX Riigikogu liige. Riigikogu liikmeks saades oli ta 21-aastane, mis teeb temast läbi aegade noorima Riigikogu liikme. Ta oli Isamaa ja Res Publica Liidu liige aastatel 1995–2017. Alates 2018. aastast kuulub ta Eesti 200 liikmete hulka. Ingvar Pärnamäe on Kindral Johan Laidoneri Seltsi liige, aastatel 2002–2004 oli ta seltsi tegevjuht. Samuti on ta Eesti NATO Ühingu asutajaliige ning Kaitseliidu Tallinna maleva liige. Ingvar Pärnamäe astus 1995. aasta Tartu Ülikooli. Ülikooli kõrvalt töötas ta 1999. aastani arvutispetsialistina Tamme Soojuse AS-is. 1999. aastal sai ta asendusliikmena Riigikokku, kus oli kuni 2002. aastani. Samal aastal lõpetas ta ka Tartu Ülikooli inimgeograafina. 2002. aastal asus ta tööle Kaitseministeeriumi, kus oli 2004. aastani ametis rahvusvahelise koostöö osakonnas ning aastatel 2005–2008 hangete osakonna juhataja. Järgnevalt teenis Pärnamäe 2008–2009 Eesti kaitsenõunikuna Afganistanis ning oli parlamendi asjade mentor Afganistani Kaitseministeeriumi juures Aastast 2009 oli ta osakonna juht riigi julgeoleku volitatud esindaja (National Security Authority, NSA) juures ning alates 1. jaanuarist 2011 kuni 30. septembrini 2016 Kaitseministeeriumi kaitseinvesteeringute asekantsler. 2015. aastal omandas ta magistrikraadi riikliku ressursi juhtimises USA Riigikaitseülikoolist Washingtonis. Alates 1. oktoobrist 2016 kuni 30. juunini 2018 oli Pärnamäe Eesti Kaitsetööstuse Liidu juht, pärast mida asus ta ametisse kaitsetööstusettevõtte Milrem LCM tegevjuhina. Kaitseministeeriumi II ja III klassi teeneteristid Kaitseväe eriteenete rist Kaitseministeeriumi rahvusvahelistes sõjalistes operatsioonides osalenu medal "Kaitsetööstuse liidu juht hakkab Milremi tegevjuhiks" Postimees, 15.05.2018 "Indrek Raudne saab riigikogu pesamunaks". ERR. 13.11.2004. Vaadatud 28.11.2018. "Äriregister". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 27. juulil 2011. "Eesti 200 liikmed said avalikuks". ERR. 20.11.2018. Vaadatud 28.11.2018. Ingvar Pärnamäe Kaitseministeeriumi kodulehel[alaline kõdulink] "Eesti Kaitsetööstuse Liitu asub sügisel juhtima Ingvar Pärnamäe" tööstusuudised.ee (Äripäev), 21. juuni 2016
Imatra kosk

Imatra kosk (soome keeles Imatrankoski) on kosk Soome kaguosas Imatra linnas Vuoksi jõel umbes 5 km kaugusel Venemaa piirist, Euroopa suurim kosk. Geograafilised koordinaadid on 61° 10′ N, 28° 46′ 18″ O. Jõgi langeb seal umbes 500 m pikkuselt kitsas graniitkuristikus 18,4 m. Alates 1929. aastast kasutatakse seda langust elektrienergia tootmiseks ning vesi suunatakse ümber. Ainult teatud aegadel avatakse lüüsid ja vana jõesäng ujutatakse üle. Kose vooluhulk on siis 500–600 m³/s. Imatra kose järgi on nime saanud nii Imatrankoski linnaosa kui ka Imatra linn. Imatra kosk tekkis umbes 4000–5000 aastat tagasi, kui Saimaa veemassid murdsid Salpausselkäst läbi. Salpausselkä moodustas kaua tõhusa takistuse vee voolamisele Laadogas, kuid maa kerke tõttu läänes tungis vesi kagusse. Kose jõust annavad tunnistust arvukad hiiekirnud ja muud kõverused. Kosk voolas aasta ringi ühesuguse vooluhulgaga. Siiski esines üleujutusi, neist suurim 1899, mil vooluhulk oli 1160 m³/s, ligi kaks korda suurem kui tavaliselt. Imatra kosk on üks Soome rahvusmaastikest, Soome vanim turismiobjekt. Alates keisrinna Katariina II ja tema kaaskonna külaskäigust 1772 on Imatra kosk olnud populaarne vaatamisväärsus. 19. sajandi lõpus oli see üleeuroopaline, Eiffeli torniga võrreldav vaatamisväärsus. Koske uputas end vähemalt 94 inimest[viide?]. 19. sajandil tegid venelased Imatra kose kaljudele grafiteid. 19. sajandi keskel rajati kose ümber Soome vanim looduspark Kruununpuisto. Jõge tuli algul ületada kas paadiga või köisteed mööda. Aastal 1892 ehitati sild. Aastal 1892 jõudis Imatrasse ka raudtee. Koske käis vaatamas ka Nikolai II. Aastal 1903 rajati kahe põlenud puuhotelli kohale luksuslik kivist juugendstiilis lossitaoline hotell Valtionhotelli. Tänapäeval toimuvad turismohooajal juuni keskpaigast augusti keskpaigani (83 korda) iga päev 20-minutilised kose demonstratsioonetendused. Vaatajad saavad looduse vaatemängu jälgida kaarsillalt või allavoolu paiknevast Kruununpuisto pargist. Lüüside avamise ajal lastakse traditsiooniliselt valjuhäälditest Jean Sibeliuse pala "Jõgi keeb".  Pikemalt artiklis Imatra kose hüdroelektrijaam Imatra kose hüdroelektrijaama esimene järk ehitati 1922–1929. Selle avas 1929 president Lauri Relander. See oli ja on Soome suurim hüdroelektrijaam. Teine järk valmis 1951. Jaama projektvõimsus on 178 MW. Kell 19, pühapäeviti kell 15. Etendused on tasuta. Raha eest on võimalik tellida lisaetendusi Sven Hirn. Imatran tarina. Matkailuhistoriamme valtaväylältä, Imatra: Imatra-seura, Imatra-seuran julkaisu nr 3, 1984 Lauri Putkonen (toim). Kansallismaisema, Helsinki: Ympäristöministeriö 1993 Videod kosest Videod YouTube'is Die Stromschnellen von Imatra
Juanes

Juan Esteban Aristizábal Vásquez (sündinud 9. augustil 1972 Medellínis), esinejanimega Juanes, on Colombia laulja. Ta alustas lauljakarjääri ansamblis Ekhymosis ning on hiljem tegutsenud sooloartistina. Koduleht
Juža

Juža on linn Venemaal Ivanovo oblastis, Juža rajooni keskus. Asub 95 km Ivanovost kagus. Juža piirkonda on esmamainitud 1557. aastal ja Juža küla 1628. aastal. 1925 sai linnaõigused. Južast sai 19. sajandi lõpus tekstiilitööstuse keskus. 20. sajandi lõpus oli ja 21. sajandi alguses on enamik vabrikuid suletud. Pärast Talvesõda oli Južas sõjas soomlaste kätte vangi langenud ja pärast sõda NSV Liidule üle antud Nõukogude sõjaväelaste koonduslaager. Märkus: * Rahvaloendus (ümardatud) ** Rahvaloendus
1930. aasta Eesti-Soome maavõistlus poksis

Eesti-Soome 1930. aasta maavõistlus poksis toimus 14. detsembril Helsingis endise Soome Kaardiväe maneežis Kaartinkaupunki linnaosas (praeguse aadressiga Kasarmikatu 15). Soome võitis 7:1. Kärbeskaal (kuni 50,8 kg): Paavo Savolainen (FIN) – Harry Reinthal (EST) 3 – 0 Kukk-kaal (kuni 53,5 kg): Veikko Huuskonen (FIN) – A. Schwalbach (EST) 3 – 0 Sulgkaal (kuni 57,2 kg): Uuno Miettinen (FIN) – Erich Taar (EST) 3 – 0 Kergekaal (kuni 61,2 kg): Kaarlo Väkevä (FIN) – Arnold Lillemägi (EST) 2 – 1 Kergekeskkaal (kuni 66,7 kg): Urho Leskinen (FIN) – Karl Vahi (EST) DSQ 2 Keskkaal (kuni 72,6 kg): Olavi Suhonen (FIN) – Roman Kuura (EST) DSQ 2 Poolraskekaal (kuni 79,4 kg): Erhard-Alfons Misler (EST) – Hannes Koivunen (FIN) 2 – 1 Raskekaal (üle 79,4 kg): Wulff Gourewitsch (FIN) – Evald Lukkin (EST) TKO 1
1929. aasta Eesti-Soome maavõistlus poksis

Eesti–Soome 1929. aasta maavõistlus poksis toimus 6. detsembril Tallinnas tollases Grand Marina kinos (hävinenud; selle kohal on Vene Kultuurikeskus, praeguse aadressiga Mere pst 5). Eesti võitis tulemusega 4:4, sest otsustav oli raskekaalu võit. Kärbeskaal (kuni 50,8 kg): Väinö Huuskonen (FIN) – Meinhard Glücke (EST) TKO 3 Kukk-kaal (kuni 53,5 kg): Anatoli Luts (EST) – Arvo Siponen (FIN) 3 – 0 Sulgkaal (kuni 57,2 kg): Harald Grönholm (FIN) – Erich Taar (EST) 3 – 0 Kergekaal (kuni 61,2 kg): Kaarlo Väkevä (FIN) – Voldemar Röding (EST) 3 – 0 Kergekeskkaal (kuni 66,7 kg): Walfrid Resch (FIN) – Karl Mänd (EST) 3 – 0 Keskkaal (kuni 72,6 kg): Harri Reimann (EST) – Georg Stjärnstedt (FIN) 2 – 1 Poolraskekaal (kuni 79,4 kg): Roman Kuura (EST) – Torsten Ström (FIN) TKO 2 Raskekaal (üle 79,4 kg): Evald Lukkin (EST) – Wulff Gourewitsch (FIN) KO 1
Püha Sinod

Püha Sinod on õigeusu kirikute ja orientaalsete kirikute kõrgeim juhtorgan kirikukogude vahelisel ajal, mitme organi lühendnimetus: Aleksandria Kopti Õigeusu Kiriku Püha Sinod Armeenia Apostelliku Kiriku Püha Sinod Bulgaaria Õigeusu Kiriku Püha Sinod Gruusia Apostelliku Autokefaalse Õigeusu Kiriku Püha Sinod Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Püha Sinod Kreeka Õigeusu Kiriku Püha Sinod Konstantinoopoli Õigeusu Kiriku Püha Sinod Ukraina Õigeusu Kiriku Püha Sinod Vene Õigeusu Kiriku Püha Sinod Pühim Valitsev Sinod
Eduerakond

Eduerakonna all võidakse mõelda alljärgnevaid: Progressipartei, Norra partei Eesti Rahvameelne Eduerakond (1905–1917) Eesti Rahvuslik Eduerakond (1993–1998)
Gai

Gai on linn Venemaal Orenburgi oblastis, Gai rajooni keskus. Linn asutati 1959. aastal ja oli algselt tööstuslinn. Gai vapil on kirjas "Mäleta minevikku. Usu tulevikku".
Milvi Laid

Milvi Laid (kuni 1935. aastani Aleksandra Isak; 15. august 1906 Tallinn – 12. juuni 1976 Stockholm) oli eesti operetilaulja (sopran). Ta lõpetas 1925. aastal Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi. Aastatel 1923–1926 õppis ta Tallinna konservatooriumis klaverit ja hiljem Armanda degli Abbati laulustuudios laulmist. Ta oli aastatel 1929–1944 Estonia teatri operetiprimadonna, esines sageli ka välismaal. Teda peeti võrdväärseks maailma silmapaistvaimate operetilauljatega. 1935. aastal eestistas ta oma nime kokkuleppel Eerik Laidiga, kes oli oma perekonnanime perekonnanimede kaitseregistrisse kandnud. Ta oli laulja Therese Raide-Masingu eeskuju ja õpetaja. 1944. aastal põgenes Milvi Laid koos pojaga Rootsi, sest tema mees August Zimmermann (Eesti Autoklubi esimehe Jaan Zimmermanni poeg) oli sõja ajal Eesti Omakaitses ja Milvi isa oli juba Siberisse viidud ning sinna surnud. Ta isa arreteeriti venna asemel, keda kinnivõtjad kodust eest ei leidnud. Pooleli jäi töö unistusterolliga ooperis "Traviata". Kodumaale ta enam ei naasnud. "Milvi Laid eestistas nime". Rahvaleht nr 47, 19. aprill 1935. Lk 1 TLÜAR väliseesti isikud Klassikaraadio 25. SCRIPTUM. Milvi Laidi kirjad Alo Põldmäe räägib operetiprimadonna Milvi Laidi elukäigust. Milvi Laidi kirju Helga Tõnsonile loeb näitleja Iivi Lepik.
Toomemäe ohvrikivi

Toomemäe ohvrikivi on Tartus Toomemäel asuv kahe lohuga kivi, mida on sageli peetud ohvrikiviks. Nelinurkse kujuga rändrahnu kõrgus on 0,7 m, pikkus 1,65 m ja laius 1,3 m. Sileda ja murenemata pinnaga kivi peal on kaks suurt korrapärase kuju ja sileda põhjaga lohku. Vanad fotod näitavad, et võrreldes 1920.–1930. aastatega on kivi pealt kadunud umbes 5 cm paksune kiht, mistõttu on ka lohud jäänud väiksemaks ja madalamaks. Varaseimad teated Toomemäe kivist pärinevad 1880. aastatest, mil ta oli paigutatud Vana Anatoomikumi juures olnud limonaadimajakese lähedusse. Matthias Johann Eiseni teatel kõrvaldati ohvrikivi 17. sajandil võitluses paganluse jäänuste vastu.[viide?] Tartu Ülikooli õigeusklik professor Pavel Viskovatov kinnitas 1894. aastal peetud ettekandes, et kivisse olla katoliikluse ajal raiutud augud püha vee jaoks ja kivi pühitsetud. 1879. või 1880. aastal luterlasest ülikooli rektor Ottomar Meykov käskinud kivi hävitada, ent Viskovatovi sõnul hakanud käsutäitjal kivist kahju ning ta kaevas selle maasse. Viskovatovi algatusel kaevati ohvrikivi taas maast välja.[viide?] Oma praegusele asukohale Toomemäe lääneosas asetati kivi 1926. aastal. Eesti arheoloogia- ja ajalookirjanduses on Toomemäe kivi tihti peetud ohvrikiviks. Kirjalikud teated või muud andmed kivil ohverdamise kohta siiski puuduvad. Oma kahe suure kunstliku lohuga oleks ta Eesti lohukivide seas erandlik. Andres Tvauri hinnangul on Toomemäe kivi tõenäoliselt looduslikku päritolu. Tvauri osutab andmete puudumisele ohverdamise kohta, kivi erinevustele tüüpilistest ohvikividest ning selle ebatavaliselt siledale pinnale, mida ta seletab kivi üsna hiljutise maa seest väljakaevamisega. Ta pakub välja, et lohud kujutavad endast nn hiiukirnusid – jääsulamisvete poolt kaljusse kulutatud süvendeid, mida leidub palju Soomes ja Rootsis. Tvauri oletab, et Toomemäe kivi on üks mandrijääga Toomemäe piirkonda sattunud hiiukirnude jäänuseid sisaldav rändrahn. Tema arvates on legend ohvrikivist ajendatud ühelt poolt kivil leiduvatest lohkudest, teisalt Friedrich Robert Faehlmanni kunstmuistendite «Vanemuise laul» ja «Keelte keetmine» mõjul tekkinud arusaamast, et Toomemägi oli muistsete eestlaste kultuskoht. Tvauri, lk 74–75 Kudu, lk 420–421 Karu A. Karu. Tartu-Maarja khk. topograafiline archeoloogiline kirjeldus. Käsikiri TÜ AK arhiivis. 1921. Elsa Kudu. Toome pargi ajalugu. Eesti Loodus 22 (9), 1971: 417–421. Aili Sandre. Tartu ajaloo- ja kultuurimälestised. Tallinn: Eesti Raamat, 1980, lk 9. Andres Tvauri. Muinas-Tartu. Uurimus Tartu muinaslinnuse ja asula asustusloost, doktoritöö, juhendaja Valter Lang. Tartu Ülikool, Filosoofiateaduskond, 2001. Toomemäe ohvrikivi Hiite Maja SA andmekogus. Dorpat.ru: Жертвенный камень (Ohvrikivi) Toomemäe ohvrikivi kultuurimälestiste riiklikus registris
Kersti Ala-Murr

Kersti Ala-Murr (sündinud 13. juulil 1973) on eesti laulja (sopran). 2009. aastal sai ta magistrikraadi Norras Stavangeri Ülikoolis professor Elizabeth Norberg-Schulzi lauluklassis. 2010. aastal läbis ta sealsamas kraadijärgse diplomiprogrammi (Postgraduate Diploma). Lisaks soolokontsertidele Euroopas, Ameerika Ühendriikides ja Kanadas on laulja osalenud rahvusooperi Estonia, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia ooperistuudio ning Karlsruhe Ooperikõrgkooli etendustes. Dirigent Per Kristian Skalstadi taktikepi all laulis ta Norras Vitellia osa Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis "Tituse halastus" ning Håkon Austbø juhatusel esitas ta Arnold Schönbergi melodraamade tsükli Kuu-Pierrot. Kersti Ala-Murr on esinenud Nordfjordi Ooperiorkestri, Pärnu Linnaorkestri, UiSi ning Stavangeri Sümfooniaorkestri solistina, osalenud Arvo Pärdi muusikafestivalil, Olivier Messiaeni mälestusfestivalil ja festivalil Ny Musikk ja kandnud ette uudisteoseid. Ta on olnud poolfinalist Rahvusvahelisel Ooperilauljate konkursil Rietis ning Iris Adami Corradetti konkursil Paduas. 2005. aastal pälvis ta auhinna Hendrik Krummi nimelisel konkursil Eestis. 2008. aastal oli ta Stavangeri Ülikooli solistide konkursi võitjate hulgas. Kersti Ala-Murri jaoks oluliste preemiate hulka kuuluvad ka Stavangeri Ülikooli kunstnikupreemia värvikate ja huvitavate interpretatsioonide eest ning Fredrikstadi valla Kultuuripreemia. Aastatel 2007 ja 2009 oli ta Eesti Interpreetide Liidu stipendiaat. Tihedas koostöös akordionist Jaak Lutsojaga on aastal 2010 valminud CD-plaat "Vaikimine oleks vale..." "Päring inforegister.ee andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. september 2020. Vaadatud 19. märtsil 2016. Koduleht
Tobias Plaschnig

Tobias Plaschnig (ka Tobias Plasnig; 26. detsember 1703 Haynau – 25. detsember 1757 / 5. jaanuar 1758 Tartu) oli Eesti vaimulik. Plaschnig sündis Sileesias Haynau lähistel Hermannsdorfis (praeguse haldusjaotuse järgi Alam-Sileesia vojevoodkonnas Legnica maakonnas Chojnówi lähistel). Ta õppis Halle vaeslastekoolis. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 4. mail 1728) Halle Ülikoolis. Oli aastast 1729 koduõpetaja Peterburi Peetri koguduse õpetaja Heinrich Gottlieb Nazziuse juures. Ordineeriti 1732. aastal Tallinnas õpetajaks. Ta oli aastatel 1732–1747 Peterburi jalaväekadetikorpuse saksa koguduse vaimulik. Aastatel 1747–1757 oli ta Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja, olles samal ajal ka linna konsistooriumi assessor. Plaschnig oli kolm korda abielus. Tema teise abikaasa Katharina isa Carl Gustav von Staden oli Äksi Andrease koguduse ja Tartu Maarja koguduse õpetaja. Tema kolmanda abikaasa Bertha Gertrudi isa Martin Johann Roth oli algul Märjamaa ja Vigala Maarja koguduse, hiljem Puhja ja Rannu Püha Martini koguduse õpetaja, Bertha Gertrudi vend Martin Gottfried Roth oli Räpina Miikaeli koguduse õpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977 Erik Amburger, Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußland vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937. Ein biographisches Lexikon, Institut Nordostdeutsches Kulturwerk – Martin Luther Verlag 1998 http://isik2.tlulib.ee/index.php?id=671
Quirinius Quasebart

Quirinius Quasebart (ka Quirinius Giesebrecht; 1575 Saaremaa – 1624 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Ta immatrikuleeriti 1. juunil 1602 Königsbergi Ülikooli. Ta oli 17. sajandi alguses, kuni aastani 1608, Martna Püha Martini koguduse õpetaja. Kutsuti 9. oktoobril 1608 Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetajaks. 3. veebruaril 1609 sai sama koguduse õpetajaks. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
Helsingborgi lahing

Helsingborgi lahing toimus 1362. aasta aprillis Taani ja Hansa Liidu vägede vahel Sundi väina kitsas põhjaosas. Taani väed võitsid lahingu kuningas Valdemar IV juhtimisel ning vallutasid 12 Hansa liidu laeva. Taani kuningas Valdemar IV Atterdag üritas saavutada ülemvõimu põhjameredel, see oli Hansa Liidule vastumeelt. 1361. aastal kogunesid Vendi ja Pommeri linnade riigipäevad Greifswaldis, et lahendada Taani küsimust. Otsustati peatati ärisuhted Taaniga ning alustati ettevalmistusi sõjaks. Sõja rahastamiseks kehtestati neljapennine maks laevadele iga naela kohta ja maksustati ka kõik Hansa linnadest väljaveetavad kaubad. Moodustati liidud Norra ja Rootsi kuningatega, Schleswigi vürsti ja Holsteini krahvkonnaga. Sõjas lubas kaasa lüüa ka Saksa ordu. Peagi tekkisid aga tagasilöögid, kuna ordu taganes oma lubadusest sõjas osaleda ning pakkus omalt poolt vaid finantsabi. Ka jätkasid Zuiderzee linnad Taaniga kauplemist, blokaad kukkus läbi. Kogu sõjaretke koormus langes Vendi linnadele. Aprillis 1362 asuti Saksamaalt teele Kopenhaageni suunas. Laevastik koosnes 52 laevast, neist 27 olid koged. Hansa Liidu väejuht Johann Wittenborg otsustas suure hulga mehi rannikule saata, et sõjaretke käigus lisaks Kopenhaagenile ka Helsingborg vallutada. See oli aga saatuslik viga, Valdemar IV juhtimisel asusid taanlased ootamatult pealetungile ning ebavõrdses võistluses kandsid Wittenborgi väed suuri kaotusi. Valdemar IV sai enda valdusse 12 Hansa liidu laeva. Väed sõlmisid omavahel vaherahu ja Wittenborg naasis alles jäänud laevadega Saksamaale, kus ta hiljem tapeti. Dollinger, Philippe (1999). The German Hansa. Routledge. ISBN 041519072X.
Erich Petri Masalin

Erich Petri Masalin (ka Masalinus ja Mazalin; 1671 Tyrö, Ingerimaa – 15. november / 26. november 1723 Paide) oli Eesti vaimulik. Masalin sündis Tyrös (praegu Martõškino, Lomonossovi linnaosa, Peterburi haldusalas) Ingerimaal. Ta õppis usuteadust Tartu ülikoolis (immatrikuleeriti 25. veebruaril 1692, oli aastatel 1694–1696 stipendiaat). Ta oli aastatel 1696–1703 Kambja koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1703–1704 oli ta Põlva ja Rõuge Maarja koguduse vikaarõpetaja. Seejärel oli ta aastal 1704 Tartus välipastor, põgenes venelaste sõjaretke eest Riiga. Oli aastal 1706 Eestimaa ratsaväe rügemendi pastor. Põgenes aastal 1710 Rootsi, oli aastatel 1714–1719 Nyköpingis pastor. Seejärel läks ta Soome, kust kutsuti 3. augustil / 14. augustil 1723 Paide Püha Risti koguduse õpetajaks. Aastal 1723 oli ta Paide Püha Risti koguduse õpetaja. Tema väimees Johann Heinrich Lange oli Tartu Jaani koguduse abiõpetaja ja Narva Johannese koguduse õpetaja. Tema isa Petrus Masalin oli pastor Tuutaris (aastast 1950 Možaisk Krasnoje Selo rajoonis Peterburi lähedal, Duderhofi järve idakaldal), Tyrös ja Turus.Tema vend Johannes Masalinus õppis Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977 Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
Priit Aimla (trompetist)

Priit Aimla (sündinud 6. jaanuaril 1963 Pärnu-Jaagupis) on eesti trompetist, dirigent ja pedagoog. Priit Aimla sündis 6. jaanuaril 1963 Pärnu- Jaagupis, Elmar Aimla ja Aino Aimla (Tõiste) perekonnas. Ta õppis Pärnu-Jaagupi Keskkoolis, Pärnu Lastemuusikakoolis ja Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. Lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi. Mängib Rahvusooper Estonia sümfooniaorkestris, kus on trompetirühma kontsertmeister, Põhjamaade Sümfooniaorkesteris ja Eesti Raadio Estraadiorkestris. Helena Smirnov.Trompetist Priit Aimla: orkester on rohkemgi kui perekond. - Õhtuleht, 17.08.2015
Queen Victoria

Queen Victoria on ettevõttele Carnival Corporation & plc kuuluv Vista-klassi ristluslaev, mis on ehitatud 2007. aastal Fincantieri laevatehases Margheras (Veneetsia) Itaalias ja mida käitab laevakompanii Cunard Line. Laeva ristiema on Camilla Rosemary Mountbatten-Windsor ja esimene kodusadam oli Southampton. 2011. aasta oktoobris sai laeva uueks kodusadamaks Hamilton Bermudal. Laev telliti 2004. Kiil pandi 19. mail 2006. Vettelaskmistseremoonia toimus 15. jaanuaril 2007 ja 24. augustil lahkus reisilaev Veneetsiast. Laev ristiti Southamptonis 10. detsembril 2007, aga šampusepudel, mis vastu laeva nina löödi, ei purunenud. Teisel katsel löödi pudel Veuve Clicquot käsitsi katki. Juba järgmisel päeval, 11. detsembril, tegi Queen Victoria esmareisi Põhja-Euroopa linnade advenditurgudele ja hiljem jõuluks Lissaboni. 6. jaanuaril startis Queen Victoria oma esimesele ümbermaailmareisile. Queen Victoria sõsarlaev on 2010. aastal ehitatud Queen Elizabeth. Kruiisilaevade loend Laeva kutsung, IMO-number, online-asukoht ja pildid saidil marinetraffic.com "Fakta om fartyg". Originaali arhiivikoopia seisuga 30.07.2012. Vaadatud 3.08.2013. (rootsi keeles) "Camillal ei õnnestunud pudelit purustada" Õhtuleht Queen Victoria Cunardi leheküljel (inglise keeles) Laeva pildid ja andmed MarineTraffic kodulehel