laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Osek

Osek (saksa keeles Ossegg) on linn Tšehhis Teplice ringkonnas Ústí maakonnas. Osek asub Põhja-Böömimaal Maagimäestiku lõunajalamil, Teplicest 8 kilomeetrit idas ja Tšehhi-Saksamaa piirist umbes 15 kilomeetrit lõunas. Elanikke on umbes 4700. Osek on enim tuntud Oseki kloostri poolest, mis rajati 13. sajandil. Algsest hoonestusest on säilinud varagooti kapiitlisaal ja ristikäik, enamik kloostrikompleksist on barokkstiilis ja pärineb 17. ja 18. sajandist. Kloostrikompleks on sajandeid olnud kohaliku majandusliku ja ühiskondliku elu keskmeks. Linna keskus paikneb ajaloolises vanalinnas. Asula tekkis 12. sajandil vanale kaubateele, mis viis Böömimaalt üle Bílina Saksimaale, selle tänava nimi on tänapäeval Alte Salzstraße ('vana soolatee'). Kloostrist loodes asuvad varasema kaitseehitise Rýzmburki kindluse varemed Otakar II Přemysli aegadest. 1914. aastal sai Osek linnaõigused. Loučná tee ääres surnuaias on mälestusmärk, mis meenutab kaevandusõnnetust 1934. aastal, kus söetolmuplahvatuses hukkus 142 mäetöölist. Salesiuse küngas Osekis on maaliline kalju suurte kvartsiidiplokkide, -piilarite ja lõhedega, omapärane geoloogiline fenomen. Tänapäeval on Osek populaarne turismisihtkoht. 2006. aastal andis Tšehhi vabariik välja Oseki kloostrit kujutava postmargi. Kohalik kaubamaja Oseki lõunaosa Oseki klooster Hukkunud mäetööliste mälestusmärk Salesiuse küngas Population of Municipalities - 1 January 2020 "Geschichte Ossegg. - historie.osek.cz". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. aprill 2021. Vaadatud 21. aprillil 2021. https://www.lookandlearn.com/history-images/M527489/Mining-disaster-at-the-Nelson-III-coal-mine-Osek-Czechoslovakia R. Mikuláš. Features of sandstone palaeorelief preserved: The Osek area, Miocene, Czech Republic. - researchgate.net https://touchstamps.com/Stamp/Details/7142/monastery-in-osek
Domeikava fort

Domeikava fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunase rajooni Domeikavae külla. Fort kavandati piirkonda 1909. aastal. Fordi plaani autor oli Konstantin Velitško. Ehitustööd algasid 1913. aastal. Fort rajati kõrgendikule, mis võimaldas kontrolli all hoida kogu Nerise orgu; nii rajati sinna massiivsed betoonist ja raudbetoonist ehitised. Need pidid vastu seisma tolle ajastu suurtükkide tulele. 1914. aastal muudeti ehitustööde plaani. Fordid pidid uue plaani kohaselt saama muude kaitserajatiste tugielemendiks. Algasid mullatööd ja teedevõrgustiku rajamine. Kindluse tarbeks rajati ka kitsarööpmeline raudtee, mille üks harutee viis fordini. Ehitati varjend kuuekümne sõduri tarbeks ja veel üks varjend rinnatise juurde. Neid ühendas ülejäänud rajatistega laudseinte ja betoonist laega potern. Esimese maailmasõja puhkemine sundis ehitajaid tagasi pöörduma algse 1909 aastal kinnitatud viisnurkse põhiplaani juurde. Fordis oli kaks kaevu, kaks kasematti, kus paiknesid 57 millimeetrised suurtükid, ja kaks vaatluspunkti. Rajati ka külmhoone 500 000 liharatsiooni ja 2 miljoni konservi hoidmiseks, mille juurde rajati ka arteesia kaev. Fordi ehitustööd kestsid ka talvel, ehitajate tarbeks olid soojakud ja küttesüsteem. Tööd lõpetas Saksa vägede lähenemine. Sakslaste rünnaku ajal langes fort ägeda suurtükitule alla. Taganevad Vene väed lasid sealse laskemoonalao õhku. Fort on 2002. aastast muinsuskaitse all, kuid objekt on korrastamata ja tähistamata. See asub eramajade vahel ja on võsastunud, ehitistesse on viidud prügi. Barakid Domeikava fort "Kauno tvirtovės Domeikavos forto liekanos". Vaadatud 21. aprillil 2021. Arvydas Pociūnas. Kauno tvirtovės gynyba 1915 metais. – Vilnius: Gen. Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija, 2008. – 19 lk. – ISBN 978-9955-423-64-5.
Svjatoslav Mihhailjuk

Svjatoslav Mihhailjuk (ukraina keeles Святосла́в Михайлю́к; sündinud 10. juunil 1997 Tšerkassõs) on Ukraina elukutseline korvpallur, kes mängib 2021. aastast NBA klubis Oklahoma City Thunder. Enne USA-sse Kansase Ülikooli (2014–2018) siirdumist mängis Mihhailjuk kodulinnaklubiga Tšerkassõ Mavpy kaks hooaega Ukraina kõrgliigas. Ta valiti 2018. aasta NBA draft'ist 47. valikuga Los Angeles Lakersisse, kelle kasuks viskas debüüthooajal 39 mängus keskmiselt ligi 11 minutiga 3,3 punkti. 2019. aasta veebruaris vahetati ta Detroit Pistonsisse, kus kogus hooajal 2019/20 keskmiselt 22,6 minutiga 9 punkti, 1,9 lauapalli ja 1,9 resultatiivset söötu mängus. 2021. aasta märtsis vahetati ta Oklahoma City Thunderisse. NCAA Big 12 konverentsi sümboolne teine viisik (2018) Mihhailjuk debüteeris Ukraina koondises 17-aastaselt, kui mängis 2014. aasta maailmameistrivõistlustel. Svjatoslav Mihhailjuk – NBA.com Svjatoslav Mihhailjuk – Basketball-Reference.com
Jacob Haylmann

Jacob Haylmann ehk Jacob Schweinfurdist (1475–1526) oli saksa kiviraidur ja arhitekt, Benedikt Rejti õpilane, üks esimesi renessanssarhitektuuri viljelejaid Saksimaal. Tema tuntuim teos on Annaberg-Buchholzi Püha Anna kirik. Jacob Haylmann sündis 1475. aastal Schweinfurdis, kus ta õppis kiviraiduriks. Sel perioodil ehitati Schweinfurdi raekoda, kus ta võis tööl olla. 1500. aastal asus ta tööle Benedikt Rejti juures Praha kindluse Vladislavi saali ehitusel. 1515. aastal määrati Haylmann ehitusmeistriks ja tööde juhtijaks Annaberg-Buchholzi Anna kiriku ehitusel. Kiriku ehitus lõpetati 1525. aastal, ajastule iseloomulikult on selle stiilis ühendatud hilisgootika ja renessanssarhitektuuri jooned. 1521. aastal kavandas Haylmann võlviskeemi Meisseni Albrechtsburgi vapisaali jaoks, mis koosnes põimunud keerduvaist, katkendlikest ja järsult äralõigatud roietest ja meenutas sellega väga Praha kuningalossi arhitektuuri, mis oli loodud kümmekond aastat varem. Võlv ehitati valmis 1522. aastal. Annabergi Anna kiriku arhitektuurilisi elemente kasutas Haylmann hilisema Zwickau kangahalli (Gewandhaus) ehitusel 1522. ja 1525. aastal. Jacob Haylmann suri Annabergis 1526. aastal. Schweinfurdi raekoda Vladislavi saal Zwickau kangahall Albrechtsburgi vapisaali piilarid ja võlvid Jakob Heilmann. - Sächsische Biographie. - saebi.isgv.de
West Side (Manhattan)

West Side on Manhattani saare Hudson Riveri poolne külg, mis jääb Broadwayst (ainult selles pikkuses, mis jääb 8th Streetist edelasse) kui ka Fifth Avenuest läände/loodesse. East Side (Manhattan)
Čika

Čika (ladina keeles Chicca) oli Horvaatia nunn. Čika sündis XI sajandi esimesel poolel Zadaris. Čika kuulus Madide aadlisuguvõssa. Tema abikaasa oli Andrija ja neil sündis tütar Vekenega. Oma abikaasa surma järel asutas ta Zadarisse Püha Maarja Kiriku kloostri. Kui kuningas Peter Krešimir IV kloostri oma kaitse alla võttis, viitas ta Čikale kui oma õele, kuid nende tegelik sugulus on kaheldav. Čika on tuntuks saanud, kuna talle kuulus beneventana kirjas raamat "Liber Horarum Cichae, abbatissae Monasterii Sanctae Mariae monalium de Iadra". Tegemist on esimese teadaoleva isikliku, mitte kiriklikuks kasutamiseks mõeldud palveraamatuga. See on hoiul Oxfordis Bodley raamatukogus. Stipišić, J. ja M. Šamšalović, ur. Codex Diplomaticus Regni Croatiae, Dalmatiae et Slavoniae, sv. 1. Zagreb: Izdavački zavod Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti, 1967., lk. 101-102. Josip Bratulić, Stjepan Damjanović: Hrvatska pisana kultura. Band 1, ISBN 953-96657-3-6, S. 54 Časoslov opatice Čike" prva rukopisna knjiga nastala u Hrvatskoj - Vijesti - Index.hr. 13.03.2003.
Ristroidvõlv

Ristroidvõlv on neljaosaline roidvõlv, mille konstruktsiooni aluseks on diagonaalsed, võlvi lagipunktis ristuvad või lõikuvad roided, nende vahel võlvisiilud, mis võivad olla laotud nii tahutud looduskiviplokkidest kui ka tellistest. Hilisemad keerukamad võlvitüübid on ristroidvõlvist tuletatud. Ristroidvõlvid Salisbury katedraali kesklöövis St. Lambrechti kloostrikiriku ristroidvõlvid altvaates Tellistest roidvõlv Chorini kloostris Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001
Tobolski mošee

Tobolski mošee (vene keeles Тобольская мечеть) on mošees Venemaal Tjumeni oblastis Tobolskis. Tobolski mošee ehitati 19. sajandi lõpus või 20. sajandi alguses. Ehitamise täpne aastaarv ei ole teada, kuna dokumendid ei ole säilinud. Kodu-uurijad on hoone võimalikeks ehitamisaastateks pakkunud 1890 või 1905. Mošee rajamise organiseerija ja rahastaja oli kaupmees Tohtasõn Aitmuhhametov. Hoone projekteerinud arhitekti nimi ei ole teada, kuid on oletetud, et see võis olla Gottlieb Zinke. Kivist mošee rajati kohale, kus enne seda oli olnud puust mošee, mis pärines Siberi khaaniriigi ajast. 1930. aastal sulgesid Nõukogude võimuorganid mošee ja hoone võeti kasutusele klubina. 1980. aastate keskpaiku hakkasid kohaliku islamikoguduse liikmed hoonet võimudelt tagasi nõudma. Tol ajal tegutses hoones kino Jalkõn. 1988. aastal tagastas Tobolski Linna Täitevkomitee hoone islamikogudusele. Aastatel 2010–2011 toimus hoone remont ja restaureerimine. Калиль Кабдулвахитов:Три рождения Тобольской мечети IslamNews, 22. november 2011 Мечеть в Тобольске — Тюменская область Федеральное агентство по туризму
Blatná loss

Blatná loss on 13. sajandil ehitatud ja 16. sajandi algusest pärit välisilmega hilisgooti elementidega renessanssloss, mis asub Blatnás Lõuna-Tšehhi maakonnas, 60 kilomeetrit Budweisist loodes, ja on tänapäeval turismiobjektina külastajatele avatud. Esimene kindlus koos kabeliga ehitati sellesse kohta 13. sajandil. Esimest korda mainitakse linnust kirjalikes allikates 1235. aastal. 15. sajandil Zdeněk Lev z Rožmitáli valitsemise ajal ehitati see vesilinnuseks, lossi valdaja Levi õde abiellus Tšehhi kuninga Jiříga Poděbradyst ja sai Böömimaa kuningannaks. 1520.–1530. aastatel ehitas kuninglik arhitekt Benedikt Rejt lossi ühe tiiva vararenessansi vormides ümber. Pärast 1575. aastat võtsid uued omanikud Rozdražovid ette uue ümberehituse ja 1695. aastal Serényd. 1798. aastal ostis lossi Wenzel Karl Hildprandt, tema suguvõsa lasi lossi aastail 1850–1856 Bernhard Grueberil renoveerida. Loss kuulub neile tänaseni. Lossi vaatamisväärsuste hulka kuuluvad orientaalse kujundusega rokokoosalong ja jahituba. Enamik tubadest on sisustatud 19. sajandi mööbliga. Vanim osa lossist on romaani kabel umbes 1220. aastast. Kuningas Jiří Poděbradyst naisevenna Rožmitáli aegadest pärineb lossi hilisgootilik välisilme ja rüütlisaali seinamaalid. Loss asub keset suurt saja-aastaste puudega inglise maastikuparki. Vaade lossile põhjast Peavärav Lossi siseõu Lossipark suvemajakesega Hirvekari lossipargis Blatna Castle – The Perfect Day Trip from Prague. - delveintoeurope.com Blatna Castle. - portal-time.com Blatna Castle. - portal-time.com Blatna Castle – The Perfect Day Trip from Prague. - delveintoeurope.com
Cei-Rigotti

Cei-Rigotti (ka Cei gaasivintpüss) on Itaalia varajane automaatvintpüss, mille 19. sajandi lõpus konstrueeris Itaalia kuningliku armee ohvitser Amerigo Cei-Rigotti. Kuigi Cei-Rigotti vintpüssi ei võetud lõpuks üheski väeüksuses kasutusele, testiti seda Itaalia armees enne esimest maailmasõda laialdaselt. Browning Automatic Rifle Farquhar–Hill (vintpüss) Avtomat Fjodorova Lmg 25 Huot Automatic Rifle Daniel D. Musgrave; Thomas B. Nelson (1967). The World's Assault Rifles and Automatic Carbines. T. B. N. Enterprises. Lk 225. https://www.forgottenweapons.com/early-semiauto-rifles/cei-rigotti/ Encyclopesarmes (prantsuse keeles) https://archive.org/stream/generalinformati3541unit#page/212/mode/2up
Mauser

See artikkel räägib Saksamaa relvatootjast. Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Mauser (täpsustus). Mauser (algselt Königliche Waffen Schmieden) on Saksamaa relvatootja. Mauser on Saksa relvajõududele poltlukuga vintpüsse ja poolautomaatpüstoleid tootnud 1870. aastatest. 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses eksporditi Mauseri relvi paljudesse riikidesse nii tsiviilkasutusse kui ka relvajõududesse, neid toodeti välisriikides ka litsentside alusel. Eriti laialdaselt võeti kasutusse ning kopeeriti relva Gewehr 98 ehk Mauseri mudelit 98, mis on paljude tänapäevaste poltlukuga spordipüsside eeskujuks. 7.65×53 mm Mauser 7×57 mm Mauser 9.3×62 mm Heym Express Magnum Sauer 100 "Mauser History". mauserguns.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 11. märts 2018. Vaadatud 28. veebruar 2017. Tong, David. "Where It All Began: The Gewehr 98 Mauser Rifle". chuckhawks.com. Vaadatud 28. veebruar 2017. Persian Mauser Zastava Arms The Mauser Bolt Rifles FAQ M1878/80 Mauser Milovanovic Luger Artillery and Mauser Parabellum The website from Mauser-Waldeck Safes Paul Mauser Archive web site Nazarian's Gun's Recognition Guide: A member of NZR Para (PMC) with a somewhat modified K98k Nazarian's Gun's Recognition Guide FN 98 Manual (.pdf)
Winchester Model 1907

Winchester Model 1907 on Ameerika Ühendriikide tagasilöögi jõul ümberlaadiv poolautomaatvintpüss, mida tootis aastatel 1907–1957 Winchester Repeating Arms Company. See kasutab keskmise võimsusega padruneid, sööturiks on 5-, 10- või 15-lasuline lehtsalv, mis asub kohe päästikukaitsme ees. Suuruselt ja kasutuskogemuselt meenutab Winchester M1907 karabiini M1, M1907 on raskem ning kasutab võimsamat laskemoona. Winchesteri tehases toodeti neid vaid kesktule padrunitele .351SL. Ribeyrolles 1918 (automaatkarabiin) Remington Model 8 West, Bill R. (1964). Winchester For Over a Century. Stockton Trade Press, lk 3–5.
T-40 (traktor)

T-40 on kergklassi ratastraktor, mida toodeti aastatel 1961–1995 Venemaal Lipetski traktoritehases (Липетский Тракторный Завод/ЛТЗ). T-40 on mõeldud künniks, niitmiseks ja transpordiks ning on seetõttu varustatud haakeseadme, jõuülekandega, hüdraulilise haakekonksu, jäiga ühendusega mootori ning käigukasti vahel, suure läbimõõduga tagaratastega, väikeste esiratastega ja jäigema vedrustusega kui teised traktorid. Tänu masina vastupidavusele on paljud 1970.–1980. aastatel valmistatud traktorid endiselt kasutuses ning jätkuvalt toodetakse selle varuosi. Traktor kaalub koos kabiiniga 2369 kg, sellel on neljasilindriline õhkjahutusega mootor Д-37М, mille võimsus 40 hj pööretel 1600 p/m ja mis hiljem asendati Д-37М mootoriga Д-37Е, mille võimsus on 50 hj pööretel 1800 p/m. On elektristarteriga ja õhkjahutusega käivitusmootoriga mootoritega. Dekompressioonivardast tõmmates saab klappe alla surudes avada, mis on abiks ka käivitamise alguses. Mehaaniline käigukast on seitsmekäiguline, ühe aeglustatud käiguga, kõik käigud on reverseeritavad, st. samade kiirustega saab sõita ka tagurpidi. On tagaveo ja neliveo mudelid, esisilla keskel peaülekanne ei ole klassikaline diferentsiaal. Jõuvõtuvõlli lülitamiseks on eraldi siduripedaal käigukasti siduri kõrval. Minimaalne pöörderaadius on 3,4m, kliirens reguleeritav kõrgusele 500 ja 650 mm. Rataste vahekaugus on samuti laiuses reguleeritav. Traktoril T-40 ilmnes erinevaid puudusi, põhiliselt kehvad veoomadused ja läbivus ning vähene pikistabiilsus raskete rippriistade kasutamisel. Samuti olid halvad liikumiskiirused – liiga suur vahe aeglustatud ja 1. käigu vahel ning seetõttu loodi vedava esisillaga ja pikem versioon T-40A. Lisandusid modifikatsioonid T-40 M (modernaja e A seeria uuendatud versioon, kabiin muudeti ümaramaks), T-40 AM (kombineeritud T-40 M kabiin ja T40 A vedav esisild) ja T-40 AHM (erineb T-40 AM-ist selle poolest, et on järskudel nõlvadel töötamiseks lisatud kreenisignalisatsioon). Kõigil versioonidel tehti ka väiksemaid tehnilisi uuendusi. traktor põllutöömasinad John Deere Valtra MTZ-80 Traat, Ülo (29.11.2008). "Milline on meie traktoripark". Maaleht. Vaadatud 22.04.2021. Zaslow, David C. (1990). The Modernization of the Soviet Agricultural Machine-building Industry. USA: Center for International Research, U.S. Bureau of the Census. Lk 16. "Eksponaat nr 437". Varjupaik. Vaadatud 22.04.2021. B. J. Arhangelski, L. N. Krantsov, A. I. Maltsev, A. M. Pljassov, N. I. Samohhin ja K. N. Vinogradov (1974). Traktorid T-40 ja T-40A. Valgus.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Roos, K. (18.01.1964). "Traktor T-40". Võitlev Sõna : EKP Paide Rajoonikomitee ja Paide Rajooni RSN häälekandja. Vaadatud 07.05.2021. "T40 ja selle modifikatsioonid". Originaali arhiivikoopia seisuga 22.04.2021. Vaadatud 22.04.2021.
Adolf von Strümpell

Ernst Adolf Gustav Gottfried Strümpell (29. juuni 1853 – 10. jaanuar 1925) oli baltisaksa neuroloog. Ta õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust. Ta oli Leipzigi Ülikooli rektor aastal 1915. Tema isa oli Tartu Ülikoolis töötanud filosoof Ludwig Strümpell (1812–1899). Engmann B, Wagner A, Steinberg H.: Adolf von Strümpell: a key yet neglected protagonist of neurology. Journal of Neurology. 2012 Oct;259(10):2211-20. DOI: 10.1007/s00415-012-6486-6
August Sae

August Sae VR II/3 (õigeusklikuna ka Augustin või Avgustin; 21. mai (vkj)/ 2. juuni 1896 Kaliküla, Lustivere vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 1. aprill 1919 Podavalitsõ küla juures, Petseri vald, Pihkva maakond, Pihkva kubermang; praegu Petseri külje all Petserimaal) oli Eesti sõjaväelane (nooremallohvitser, alates 1939 postuumselt nooremseersant). Siirdus novembris 1914 apostlikku õigeusku. Esimeses maailmasõjas osales 24. kütipolgus, kus ülendati nooremallohvitseriks. Abiellus 23. novembril (vkj)/ 6. detsembril 1917 Põltsamaa Pühavaimu kirikus, asus elama Põltsamaa alevikku, kus töötas villavabriku lukksepana. Vabadussõjas oli ta 1918. aasta 7. detsembrist 2. jalaväepolgus. Jaanuaris 1919 määrati ta polgu 11. roodu, oli hiljem selle 2. rühma ülem. Osales lahingutes punaväe vastu Lõunarindel. August Sae langes 1. aprillil 1919 Petseri all Podavaltsõ küla vallutamisel ja maeti 7. aprillil 1919 Põltsamaa luteri kalmistule. 14. september 1920 – Vabaduse Risti II liigi 3. järk, lisaks 12 000 marka ning Vabadussõja Mälestusmärk (need anti tema lesele) ning tütar Eerikale tasuta kooli õigus. 1924 – nimi on jäädvustatud Põltsamaa Vabadussõja mälestussambal. Abiellus 23. novembril (vkj)/ l6. detsembril 1917 Põltsamaa Pühavaimu kirikus Anna-Marie Johansoniga (1887–?). Lapsed: Eerika (1916–?), Elfriede (1918–1919). "Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. aprill 2021. Vaadatud 22. aprillil 2021. Jaak Pihlak. "Põltsamaa kihelkond ja Vabaduse Risti vennad". Viljandi Muuseumi aastaraamat 2006. Viljandi 2007. Lk 188 "Põltsamaa kihelkond". Koostanud Enno Piir. // Sakalamaa ei unusta 8. raamat. 1996. Lk 33 "Põltsamaa kihelkond". Koostanud Enno Piir. // Sakalamaa ei unusta 8. raamat. 1996. Lk 32–33 Jaak Pihlak. "Põltsamaa kihelkond ja Vabaduse Risti vennad". Viljandi Muuseumi aastaraamat 2006. Viljandi 2007. Lk 188 Haud Põltsamaa uuel kalmistul
Piibe maantee reservlennuväli

Piibe maantee reservlennuväli rajati Eesti NSV Nõukogude Liitu kuulumise ajajärgul (1960. aastatel), Jägala–Käravete maantee ühe 2,5 km pikkuse lõigu laiendusena sõjalennukitele. Rada asub tänapäevase tugimaantee nr 13 (Jägala-Käravete) 6.–8. kilomeetril. Sarnased rajatised loodi 1960. aastatel Jõgevamaal Jõhvi–Tartu–Valga maanteele (põhimaantee nr 3 80. kilomeetril) ja Lääne-Eestis Karuse–Kalli maanteel (kõrvalmaantee nr 16180 kilomeetritel 9–12). Pole teada, kas sellel rajal Nõukogude sõjalennukid ka maandusid. Küll on aga kindlalt sellel maandunud ja õhku tõusnud Eesti Vabariigi liitlaste sõjalennukid. Argitingimustes on lõik kasutusel maantee osana, kuid pikkuselt ja laiuselt ning asfaltpinnakatte tugevuselt vastab see üldiselt lennuraja nõuetele. Rajal on peetud ka autode kiirendusvõistlusi. lennuväli Piibe maantee Jägala–Käravete maantee "Forgotten airfields europe". forgottenairfields.com. Vaadatud 19. novembril 2023. "Teejuht sügis 2023". digiajakiri.transpordiamet.ee. Vaadatud 19. novembril 2023. "Video: ründelennukid A-10 maandusid Jägala-Käravete maanteele". ERR. Vaadatud 22.04.2021. https://www.militarist.ee/kaart/lennuvaljad/piibe Sibold, Gregori. "Kaitsevägi selgitab: miks on vaja Piibe maantee autodest puhastada ja sinna hävitajatega maanduda?". Geenius. Vaadatud 22.04.2021. "Piibe maanteel oli kiirendusvõistlus". Õhtuleht. Vaadatud 22.04.2021.
Dimitrovgradi mošee

Dimitrovgradi mošee (vene keeles Димитровградская мечеть) on mošee Venemaal Uljanovski oblastis Dimitrovgradis. Mošee ehitati 1896. aastal. 1930. aastatel sulgesid Nõukogude võimuorganid mošee ja andsid hoone linnale. Minarett lammutati, hoone oli kasutusel laona, sõjakomissariaadina ja muusikakoolina. 1992. aasta tagastati hoone kohalikule islamikogudusele. 2006. aastal toimus hoone kapitaalremont. Мечети города Димитровграда исполнилось 110 лет Губернатор и Правительство Ульяновской области Mosque (Dzerzhinskiy St.) Dimitrovgrad City Administration
Irkutski sünagoog

Irkutski sünagoog (vene keeles Иркутская синагога) on sünagoog Venemaal Irkutskis, aadressil Karl Liebknechti tänav 23. Irkutski sünagoog on vanim tegutsev sünagoog Venemaal. Luba sünagoogi ehitamiseks saadi 1878. aasta aprillis. Hoone plaan kinnitati 10. mail 1878. Tõenäoliselt oli hoone arhitekt poola rahvusest katoliku usku Vladislav Kudelski. 1879. aasta kevadeks oli sünagoogihoone valmis ehitatud ja esimene jumalateenistus toimus 5. aprillil. 1879. aasta 22. juunist kuni 24. juunini toimus Irkutskis suur tulekahju, mille tagajärjel põles maha praktiliselt kogu kesklinn. Sealhulgas hävis tules ka sünagoogihoone, millest jäid järele ainult seinad. 1881. aastal alustati taastamistöid ja 1882. aasta lõpus oli hoone taastatud. 1890. aastate keskpaiku loodi sünagoogi juurde raamatukogu, milles oli 1915. aastaks 4200 raamatut. 1920. aastal sünagoogi hoone natsionaliseeriti ja anti kogudusele "tähtajatuks tasuta kasutamiseks". 1933. aastal võtsid Nõukogude võimuorganid sünagoogihoone koguduselt ära. Vastutasuks anti kogudusele väiksem hoone, kuid 1938. aastal suleti ka uues hoones tegutsenud sünagoog. 1947. aastal anti sünagoogihoone teine korrus juudikogukonna käsutusse, kuid võeti 1958. aastal uuesti ära. Alates 1981. aastast sai kogudus hoonet kasutada ja 1990. aastatel tagastati sünagoogihoone kogudusele. 2004. aasta juulis toimus hoones tulekahju. Restaureeritud sünagoog avati uuesti 24. veebruaril 2009. Старейшая синагога России отметила 140-летие Лехаим, 8. aprill 2021 История иркутской синагоги: большой пожар, тайна архитектора и звание старейшей в России Верблюд в огне, 10. juuni 2020
Josh Risdon

Joshua Robert Risdon (sündinud 27. juulil 1992 Bunburys) on Austraalia jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Western United ja Austraalia jalgpallikoondises. Austraalia kõrgliigas debüteeris ta 2010. aasta novembris Perth Glory meeskonnas. Hooajal 2011–12 valiti ta Glory hooaja parimaks mängijaks. Austraalia kõrgliigas lõi Risdon esimese värava 23. märtsil 2013 mängus Melbourne Victory vastu. 2015–16 valiti ta Austraalia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Aastatel 2017–2019 mängis ta Austraalia kõrgliigas Western Sydney Wanderersi ridades. 2019. aasta veebruaris sõlmis ta kaheaastase lepingu Western Unitediga, mis debüteeris Austraalia kõrgliigas hooajal 2019–20. Austraalia jalgpallikoondises tegi Risdon debüüdi 17. novembril 2015 MM-i valikmängus Bangladeshi vastu. Ta on kuulunud Austraalia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Aasia meistrivõistlustel.
S. M. Rattiste

S. Rattiste (sündinud 26. aprillil 1964 Pärnus) on eesti kirjanik ja raamatutoimetaja (pseudonüüm). Lõpetanud L. Koidula nimelise Pärnu 2. keskkooli, õppinud Tallinna Ülikoolis ja Drakadeemias. Kirjutanud raamatuarvustusi ning toimetanud alates 2016. aastast isikulugusid, käsiraamatuid, luulet, proosat ja lastekirjandust eesti autoritelt. 2017 – näidend "Betoonhingede aegu", 2017, Eesti Teatri Agentuuri näidendivõistlusel ära märgitud teos 2019 – lühiromaan "Betoonhingede aegu", Hea Tegu, 2019 Rattiste kui autor e-kataloogis ESTER. Vaadatud 05.95.2024. "Reaktor :: Raamatuarvustus: „Domineeriv värv"". Ulmeajakiri Reaktor. Vaadatud 18. augustil 2023.
8th Street (Manhattan)

8th Street on tänav New Yorgis Manhattanil. See paikneb Sixth Avenue ja Third Avenue ning Avenue B ja Avenue D vahel. Third Avenue ja Avenue A vahel on tee nimi katkendlikult St. Mark's Place. Avenue A ja Avenue B vahel asub haljasala Tompkins Square Park. Edela-kirdesuunaline Fifth Avenue poolitab loode-kagusuunalise 8th Streeti kaheks haruks: West 8th Street ja East 8th Street. Mõlemal harutänaval loendatakse hoonete numbreid alates avenüüst lähtuvalt, vastavalt loodesuunal Sixth Avenueni ja kagusuunal Avenue D-ni. Lower Manhattan  8th Street – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis