laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Suure Vankri auhind

Suure Vankri kultuuriauhind oli esimene mitut kunstivaldkonda (teater, film, muusika) hõlmav eraalgatuslik kultuuriauhind Eestis, mille väljaandmist korraldas aastatel 1996–1999 OÜ Eesti Kultuuriauhind. Auhind asutati, et kaasata kultuuri toetamisse äriringkondi ja pakkuda sel moel parimatele teatri-, muusika- ja filmiloojatele nii moraalset kui ka majanduslikku tuge. Et Suures Vankris on seitse taevatähte, nii koosnes ka iga valdkond seitsmest kategooriast ja kokku anti iga aasta välja 21 auhinda. Laureaadid said 1996. ja 1997. aastal pisikese pronkskuju ja rahalise preemia (vastavalt 5000 ja 8000 krooni). Kolmandal korral lükkus auhinna üleandmine 1998. aasta lõpust 1999. aasta kevadesse ja rahalist preemiat enam ei olnud. Auhinnaskulptuuri autor oli skulptor Tauno Kangro. "Suure Vankri" skulptuur oli ajendatud Kreeka mütoloogiast ja kujutas jumalanna Kallisto taevasse minekut. Tõnis Kask (režissöör) Aleksander Eelmaa (meesosatäitja) Helgi Sallo (naisosatäitja) Jüri Suurevälja (operaator) Margus Vettik (montaaž) Priit Tender (kunstnik) Toomas Kall (stsenarist) Erkki-Sven Tüür (helilooja) Jassi Zahharov (meeslaulja) Pille Lill (naislaulja) Tõnu Kaljuste (dirigent) Raul Vaigla (instrumentalist) Indrek Patte (arranžeerija, helirežissöör) Tõnu Trubetsky (tekstiautor) Mikk Mikiver (lavastaja) Martin Veinmann (meesosatäitja) Kaie Kõrb (naisosatäitja) Lembit Eelmäe (kõrvalosatäitja) Peeter Konovalov (muusikaline kujundaja) Eldor Renter (kunstnik) Madis Kõiv (näitekirjanik) Viktor Suhhorukov (meesosatäitja) Mari Lill (naisosatäitja) Olav Ehala (helilooja) Hardi Volmer (režissöör) Toomas Hõrak (kunstnik) Andres Sööt (operaator) Valentin Kuik (stsenarist) Villu Valdmaa (meeslaulja) Maarja-Liis Ilus (naislaulja) Raivo Tafenau (instrumentalist) Maido Maadik (arranžeerija-helirežissöör) Erkki-Sven Tüür (helilooja) Olari Elts (dirigent) Jaan Tätte (tekstiautor) Madis Kõiv (näitekirjanik) Aime Unt (teatrikunstnik) Riina Roose (muusikaline kujundaja) Peeter Volkonski (kõrvalosatäitja) Katariina Lauk (naisosatäitja) Rein Oja (meesosatäitja) Jaanus Rohumaa (lavastaja) Tiina Tauraite (naisosatäitja) Arvo Kukumägi (meesosatäitja) Sulev Keedus (režissöör) Rein Kotov (operaator) Mart Otsa (helirežissöör) Priit Pärn (stsenarist) Mati Kütt (kunstnik) Siiri Sisask (naislaulja) Tõnis Mägi (meeslaulja) Rein Rannap (instrumentalist) Lepo Sumera (helilooja) Tõnu Kaljuste (dirigent) Jüri Kruus (arranžeerija/helirežissöör) Toomas Siitan (muusikaprojekt) Marika Vaarik (naisosatäitja) Peeter Tammearu (meesosatäitja) Priit Pedajas (lavastaja) Jaan Tätte (näitekirjanik) Silver Vahtre/Airi Eras (kunstnik) Helend Peep (kõrvalosatäitja) Helmut Aniko (muusikaline kujundaja) Langovits, Peeter. Peeter Langovitsi tagasivaade: "Suur Vanker" alustas. Postimees, 22. oktoober 2016. Suure Vankri kandidaadid. Postimees, 10. märts 1999. Suure Vankri kultuuriauhinna andja läks pankrotti. Eesti Päevaleht, 2. november 2000. Kultuuriauhinna Suur Vanker auhinnagalad ERRi arhiivis
Ḩusayn ibn ‘Alī

Ḩusayn ibn ‘Alī (625 Mediina – 10. oktoober 680 Karbalā’) oli islami prohveti Muhammadi tütrepoeg ja ‘Alī ibn Abī Ţālibi poeg, kolmas imaam. Ta hukkus Karbalā’ lahingus kaliif Yazīdi vägede vastu ja temast sai šiiitide märter. Tema ja ta perekonna mälestuseks tähistavad šiiidid iga-aastast usupüha ašurat.
Almere

Almere [hollandi hääldus: [ɑɫ.ˈmɪː.rə] ( kuula)] on linn Hollandis. See on Hollandi noorim ja rahvaarvult seitsmes linn. Statistics Netherlands Koduleht
Matthew Garber

Matthew Adam Garber (25. märts 1956 London – 13. juuni 1977 London) oli inglise lapsnäitleja. Tuntuse saavutas ta Michael Banksi rollis Walt Disney filmis "Mary Poppins". Noore näitleja karjäär jäi väga lühikeseks. Ta jõudis mängida ainult kolmes filmis. Garber suri 1977. aastal Londoni Royal Free haiglas pankreatiidi tagajärjel. 2004. aastast on ta postuumselt "Disney legend". Matthew Garber IMDb-s
Gentofte vald

Gentofte vald on 2. järgu haldusüksus Taanis Pealinnapiirkonnas. Piirneb Kopenhaageni linnaga ning selle keskus asub Kopenhaageni kesklinnast umbes 9 km põhja pool. Vald moodustati mitmest alevist: Charlottenlund, Dyssegård, Gentofte, Hellerup, Jægersborg, Klampenborg, Ordrup ja Vangede. Gentofte vald on leibkonna keskmise sissetuleku järgi üks Taani rikkamaid. Vallas asuvad lõbustuspark Dyrehavsbakken, Ordrupgaardi kunstimuuseum, Charlottenlundi loss ja Bernstorfi loss. Gentofte valla koduleht
Skreeper

Skreeper (inglise scraper 'kraapija, kaabits') on pinnast kihthaaval kaevav ja seda teisaldav mullatöömasin. Skreeperi tööseadis on ratastele toetuv kopp, milles esiservas paikneb lõiketera. Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [1] EE 3. köide, 1988.
Milton Keynes

Milton Keynes on tervikomavalitsus Inglismaal Buckinghamshire'i krahvkonnas. Asub umbes 75 km Londonist loodes. Tervikomavalitsus loodi 1997. aastal. Ametlik koduleht
Litoloogiliselt heterogeenne põiksus

Litoloogiliselt heterogeenne põiksus (inglise nonconformity) on kristalsetest kivimitest koosneva kivimkeha ja setteist või settekivimeist koosneva kivimkeha vaheline põiksus. Litoloogiliselt heterogeenne põiksus on näiteks lamava aluskorra ja lasuva pealiskorra vaheline põiksus.
Lamav kiht

Lamav kiht on kiht, mis on sellel lasuva kihi all. Rikkumata lasumuse korral on lamav kiht lasuvast kihist vanem.
Toortoitlus

Toortoitlus on toitumisviis, mille puhul suurema osa toiduratsioonist moodustab kuumtöötlemata toit. Tavaliselt on toortoitlased samas ka täistaimetoitlased (menüü sisaldab vaid taimseid toiduaineid), kuid leidub ka toortoitlasi, kes tarbivad tooreid loomseid toiduaineid. Toidu töötlemisel on kuumuse lubatud ülempiir 40...46 °C. Toortoitlaste toidu hulka kuuluvad olenevalt koolkonnast puuviljad, köögiviljad, juurviljad, pähklid, seemned, idud, mesi, munad, toorpiim, toores kala ja liha. Vaata ka lemmikloomade toortoitlus
Peterburi Püha Kolmainu katedraal

Peterburi Püha Kolmainu katedraal ehk Troitski Izmaili katedraal, täieliku nimega Püha Elualustaja Kolmainsuse nimeline Izmaili polgu ihukaardiväe katedraal on Peterburis Admiraliteedi rajoonis Troitskoje väljakul asuv õigeusu kirik. Kiriku kogudus kuulub Vene Õigeusu Kiriku Peterburi piiskopkonna Admiraliteedi praostkonda. Koguduse preester on Gennadi Bartov. Ampiirstiilis kirik ehitati arhitekt Vassili Stassovi projekti järgi 1828–1835. Katedraal mahutab 3 tuhat inimest. Valmimise ajal oli ta Venemaa suurim pühakoda. Katedraali fassaadi keskne osa on 6 korintose sambaga portikus, mille friis on kaunistatud skulptuuridega. Nende skulptuuride autor on Samuil Galberg. Katedraali sees on veel 24 korintose sammast. Pilastrid on kaetud valge kunstliku marmoriga. Katedraalis asub 1865 valmistatud kroonlühter, mis kaalub 5 tonni. Katedraali seintel rippusid Vene-Türgi sõjas 1877–78 trofeeks saadud Türgi sõjaväeüksuste tähed. 1836 paigaldati katedraali seintele valged marmortahvlid nende ohvitseride nimedega, kes Venemaa eest võideldes langesid Austerlitzi, Friedlandi, Borodino või Kulmi lahingus, mis kõik peeti Napoleoni vastu. Vene-Türgi sõja mälestamiseks avati 24. (vkj. 12.) oktoobril 1886 katedraali juures Kuulsuse sammas, mille arhitekt oli David Grimm. Sammas on 28 m kõrge ja valmistatud põhiliselt 108 türklastelt sõjasaagiks saadud kahuritorust, mis on paigutatud 5 kihina. Samba alumises osas on 6½ m kõrgune pjedestaal, mille igal neljal küljel on pronkstahvlid sõjasündmuste kirjelduse ja sõjaväeosade loenditega. 1930. aasta jaanuaris viidi see sammas ümbersulatamisele. 1969 avati selle kohal katedraali arhitekti Vassili Stassovi büst, mis 2004 ära viidi ja 1. oktoobril 2005 avati taastatud Kuulsuse sammas. 25. augustil 2006 süttis ehituspuit, mida kasutati peakupli restaureerimiseks. Tulekahju kestis 17 tundi ja 10 minutit. Selle käigus langes peakuppel sisse ja kannatada said ka 2 väiksemat kuplit, mis olid juba restaureeritud. Tulekahju puhkemise ajal toimus katedraalis jumalateenistus. Kõik sellel viibinud evakueeriti ja katedraali varad viidi samuti edukalt ära, kuid täielikult hävis peakupli puitkonstruktsioon, mis oli üle 170 aasta vana. Metropoliit Vladimir Kotljarov teatas, et on veendunud selles, et katedraal süüdati, ja et kirikul on selle kohta tõendeid. 2013. aasta seisuga ei ole tulekahju põhjused veel välja selgitatud, aga süütamine on siiski välistatud. Taastamistööd kestsid üle 2 aasta ja maksid hinnanguliselt üle miljardi rubla. 9. oktoobril 2008 pühitseti rist, mis paigaldati peakuplile. 2009. aasta jaanuaris lõpetati katedraalis ikonostaasi ülaosa restaureerimine.
Lasuv kiht

Lasuv kiht on kiht, mis on tema all oleva lamava kihi peal. Rikkumata lasumuse korral on lasuv kiht lamavast kihist noorem.
Tuli aknas

"Tuli aknas" on Rosanna Lintsi esimene singel, mille autor ja produtsent on Jaagup Kreem. Singel ilmus 15. jaanuaril 2012. Loo mängisid sisse Ott Lepland klaveril ja Taavi Langi kitarril. Singel osutus ülimalt populaarseks, sest kolm kuud pärast singli ilmumist oli seda Youtube'is vaadatud juba 193 000 korda. Lugu pääses ka raadiojaamade Elmar ja Uuno edetabelitesse.
Ponte Buggianese

Ponte Buggianese on vald Itaalias Toscana maakonnas Pistoia provintsis. Ponte Buggianese vald asub umbes 40 km Firenzest loodes. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. Popolazione Residente al 1° Gennaio 2023, vaadatud 19.06.2023.  Ponte Buggianese – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ponte Buggianese valla koduleht (itaalia keeles)
Kirjuhahk

Kirjuhahk (Polysticta stelleri) on keskmise suurusega partlaste sugukonda kuuluv sukelpart. Ta kuulub maailmas otsesesse hävimisohtu sattunud linnuliikide hulka. Isaslinnu pea, rind ja küünra-kattesuled on valged või kergelt sinakad, kuklaosa suled on rohekad, silmarõngas ja kurgualune on mustad, puguosa punakaspruun. Emaslind on ookerpruun. Kehapikkus on 43–47 cm ja kaal 650–900 grammi. Kirjuhaha pesitsusalad on arktilises tundras Jamali poolsaarest läänes Alaska poolsaareni idas. Eestis talvitub kirjuhahk alates 1970. aastatest peamiselt Lääne-Saaremaal, sealhulgas Vilsandi rahvuspargis ja Tagamõisa poolsaarel, kus neid on kokku loendatud umbes 4000 paari. 100–300-isendilisi salku on seal regulaarselt nähtud alates 1975. aastast. Väiksemal määral talvitub kirjuhahk ka Hiiumaa rannikul. Kirjuhaha üldarvukust maailmas hinnatakse 110 000 – 125 000 täiskasvanud linnule. Kirjuhaha rohuga varjatud pesas on tavaliselt 6–10 muna. Emaslind haub 26 päeva. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. oktoober 2012. Vaadatud 22. aprillil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Kirjuhahk andmebaasis eElurikkus Kirjuhahk YouTube'is Kirjuhaha häälitsus
Hans-Ulrich Niemitz

Hans-Ulrich Niemitz (22. november 1946 Berliin – 2. november 2010 Berliin) oli saksa professor ja vandenõuteoreetik, kes väitis, et osa varakeskajast on välja mõeldud. Niemitz väitis, et 7. sajandi lõpus otsustas Saksa-Rooma keiser Otto III kalendrit 300 aasta võrra edasi nihutada. Nimelt olevat Otto III soovinud elada 1000. aastal pKr. Niisiis pole Niemitzi järgi ühtlasi kunagi elanud Frangi riigi kuningat Karl Suurt. Niemitzi teooria kohaselt on praegu seega 18. sajand.
BOPE

BOPE (Batalhão de Operações Policiais Especiais) on Brasiilia sõjaväepolitsei eliitrühm. Võitleb Rio de Janeiro favela'des narkojõukude vastu.
Igor Volke

Igor Volke (sündinud 19. jaanuaril 1950 Jõgeval) on Eesti ufoloog. Ta on lõpetanud Tallinna 21. Keskkooli aastal 1968 ja Tallinna Polütehnilise Instituudi aastal 1972. Ufoloogia vastu hakkas ta huvi tundma 1960. aastatel. 1980. aastate algusest on ta registreerinud ufonähtusi, keskkonnaanomaaliaid ja paranähtusi. Ta on töötanud Tallinna Tuletõrje- ja Päästeametis ning Eesti Rahvusraamatukogu töökeskkonna ja tuleohutuse spetsialistina. Volke on 1993. aastast Eesti Iseseisvuspartei liige. Avaldatud raamatuid: "UFO raamat" (1991), "Ufopäevikud" (1998), "Täiendatud ufopäevikud" (2017), "Eesti anomaalsete keskkonnanähtuste X-failid" (2023). Igor Volke. Para-web Wiki
Kathleen Ferrier

Kathleen Mary Ferrier (22. aprill 1912 – 8. oktoober 1953) oli inglise kontraalt, kes saavutas rahvusvahelise tuntuse rahvalauludest klassikaliste suurvormideni ulatuva repertuaariga. Kathleen sündis Lancashire'i kooliõpetaja peres. Nii ema kui ka isa harrastasid laulmist, aga Kathleeni muusikaharrastus algas klaveriõpingutega. Postkontoris telefonistina töötades võitis ta mitu harrastusmuusikute konkurssi pianistina. Lauljatee sai alguse 1937. aastal Carlisle'i festivalil, kus ta võttis osa nii pianistide kui ka lauljate konkursist ja võitis mõlemad. Pärast edukat konkursiesinemist sai ta pakkumisi olla kaasatud lauljana. Tema karjäär kutselise lauljana algas 1937. aasta sügisel, algul festivaliesinemistel. 1939. aasta alguses kutsuti ta BBC raadiosse. Edasine karjäär jätkus peamiselt kontsertlauljana ja plaadistustega. Ooperirolle oli tal kogu karjääri kestel ainult kaks. Ferrier saavutas suure kuulsuse II maailmasõja järgsel Inglismaal, Euroopas ja Ameerikas. Tema repertuaar ulatus populaarsetest ballaadidest Bachi, Brahmsi, Mahleri ja Elgari teosteni. Kathleen Ferrier suri 41-aastaselt rinnavähki. Tema viimaseks esinemiseks jäi Glucki "Orpheuse ja Eurydike" ettekanne 3. veebruaril 1953 Kuninglikus ooperis Londonis. Diskograafia moodustavad stuudiosalvestised Columbia ja Decca plaadifirmadega ning kontsertettekannete salvestised. Aastail 1992–1996 kandis Decca enamiku Ferrieri salvestistest CD-dele, kokku 10 CD-d. Ferrieri surma järel moodustati siiani (2012) tegutsev temanimeline vähiuuringute fond. 1956. aastal moodustati Kathleen Ferrieri memoriaalfond Briti Rahvaste Ühenduse noorte muusikute toetuseks. Selle fondi auhind on briti kõige tähtsam lauljate auhind. Tiia Teder, Legend: Kathleen Ferrier, Klassikaraadio, 22.04.2012. Wikipedia
Kiht (geoloogia)

Kiht on selgelt eristuvate kihipindadega litoloogiliselt ühtlane ning suure lateraalse ulatusega kivimkeha. Kihte eristatakse üksteisest peamiselt struktuuri, tekstuuri ja koostise alusel. Kihid võivad koosneda nii kivimeist kui ka setteist. Kihtidest rääkides peetakse enamasti silmas settekivimi kihte, kuid põhimõtteliselt võivad kihte moodustada ka teised kivimid, näiteks kihiline laavavool koosneb kihtidest. Kihiks nimetatakse ülalesitatud definitsioonile vastavaid kivimkehi, mille paksus ületab 1 cm. Sellest õhemaid kihte, mis siiski on palja silmaga eristatavad, nimetatakse lamellideks. Kihi kujunemise ajal on valitsenud enam-vähem ühtlased settimistingimused. Settimistingimuste muutumine viib uue kihi tekkimisele. Kihti piiritlevaid pindu nimetatakse kihipindadeks. Ülemine kihipind on kihi lasuv pind ja alumine kihi lamav pind. Üks kiht võib minna üle teiseks ilma settelüngata, kuid nende vahel võib olla ka põiksus. Kiht võib koosneda paljudest õhematest kihtidest. Ühe kihi piires võivad esineda ka vahekihid. Mitmed üksikud kihid võivad moodustada kihikompleksi. Kihid sisaldavad informatsiooni geoloogilise mineviku kohta ja on seega oluliseks uurimisobjektiks geoloogidele. Kihtide kirjeldamisega tegelev teadusharu on stratigraafia. Kiht on geoloogiline struktuur ja kuulub seega ka struktuurigeoloogia uurimisobjektide hulka. Kihilisus Tootus kiht
Jaanikingu

Jaanikingu on peategelase Margareta Engströmi kodu Astrid Lindgreni raamatus "Madlike". Seal elab ta koos isa, ema, väikese õe Elisabeti, puudli Sasso ning kassi Miisuga. Teenijatetoas elab ka nende lapsehoidja-teenija Alva. Jaanikingu on üks harilik punane maja linna serval. Majal on ka kelder, pööning, veranda ja suur hoov. Jaanikingul on suur puukiik, kus saab korraga neli inimest kiikuda. Maja ümber kasvab palju kaski, mille otsa saab ronida, ning lippaia ääres on kõrvalhoone, mille katusele ronides näeb otse Nilssonite kööki. Naabrite Nilssonite krundi nimi on Vaikuse. Kõrvalhoones on ühe katuse all puukuur, pesuköök, rullikuur ja värkstuba. Õue tänavapoolsel piiril on sirelihekk, nii et hoovi sisse ei näe, küll aga saab heki sees istudes luurata tänavat ja kuulda, mida möödakäijad räägivad. Maja tagant voolab läbi jõgi, mille ääres on pesupurre ja teisel pool jõge kasvavad puud. Jaanikingu pesupurde lähedal on suur pilliroopuhmas, mis varjab vaate Nilssonite pesupurdele. Viimase lähedal on jões ka Kolliaugu nimeline sügavik. Mõned stseenid "Madlikese" filmist on salvestatud Järsta talus, mis kujutas Jaanikingu maja. See asus Brogårdi külas, umbes 20 km Uppsalast põhja pool. Jaanikingu ehk Junibacken on ka laste muuseum, mis asub Djurgårdeni saarel Rootsi pealinnas Stockholmis. Muuseumi asutas Staffan Götestam ning selle pidulik avamine Rootsi kuningapere poolt toimus 8. juunil 1996. Junibacken on Stockholmi populaarsuselt viies turismimagnet. Muuseum on pühendatud Rootsi lastekirjandusele, rõhuasetusega Astrid Lindgrenile. Maja juures on ka Lindgreni pronkskuju. Kunstiline juht ja jooniste autor on Marit Törnqvist, kes on ka uuemate Lindgreni raamatute illustraator. Muuseumis on ka teater, restoran ja Rootsi suurim raamatupood. [1] http://sv.wikipedia.org/wiki/Junibacken_%28fiktiv_plats%29 http://en.wikipedia.org/wiki/Junibacken
Kiht

Kiht on mitmetähenduslik sõna, mis võib tähendada: Kiht on geoloogias selgelt eristuvate kihipindadega litoloogiliselt ühtlane suure lateraalse ulatusega kivimkeha. Kiht (sotsioloogia)...
Vermimine (bioloogia)

Vermimine (ehk imprinting) on etoloogias ja psühholoogias kasutatav mõiste teatud kiire õppimisviisi kohta, mille korral uus käitumisviis omandatakse üksnes kindlas vanuses ja kindlas olukorras ühekordse või vähese arvu kordse situatsiooniga kokkupuute tulemusel. Tugevat vermimist nimetatakse uurendamiseks. Ramul, K. 1966. Vermimise nähtusest loomadel. Eesti Loodus 1: 30–33.
Opalestsents

Opalestsents on valguse hajumisest tingitud häguse keskkonna (nt õhu, mineraali) helendus. Läbipaistvus Eesti õigekeelsussõnaraamat, 2006. [1]
Iooniselektiivne elektrood

Iooniselektiivne elektrood ehk indikaatorelektrood on ioonide kontsentratsiooni määramiseks kasutatav elektrood. Mõõtmiseks asetakse mõõtelahusesse ioonselektiivne elektrood ja võrdluselektrood ning mõõdetakse elektroodidevahelist pinget. Selle põhjal saab määrata soovitud kontsentratsiooni. Tuntuim ioonselektiivne elektrood on pH-elektrood, mis reageerib prootonitele (vesiniku ioonidele). Iooniselektiivseid elektroode kasutatakse paljudes valdkondades, näiteks. analüütilises keemias, sealhulgas keskkonnaalases analüüsis, biokeemilistes ja biofüüsikalistes uuringutes ning tööstusprotsessides. Hinnanguliselt tehakse arstlike uuringute käigus iooniselektiivsete elektroodidega igal aastal üle miljardi analüüsi. Iooniselektiivseid elektroode on enam kui 50 iooni määramiseks. Praktilisteks rakendusteks on eriti olulised elektroodid järgmiste ioonide jaoks: ühevalentsed katioonid M1+: prootonid H+ (vastavalt pH), naatrium Na+, kaalium K+, hõbe Ag+, ammoonium NH4+ kahevalentsed katioonid M2+: vask Cu2+, plii Pb2+, kaltsium Ca2+, kaadmium Cd2+, baarium Ba2+ halogeniid: fluoriid F−, kloriid Cl−, bromiid Br−, jodiid I−, muu: sulfiid HS−/S2−, tsüaniid CN−, nitraat EI 3−, perkloraat ClO4−, fluoroboraat BF4−, tiotsüanaat SCN− Kliiniliselt olulised ioonid, mida määratakse ioonselektiivsete elektroodidega, on H+, Na+, K+, Ca2+ ja Cl−. Iooniselektiivse membraani kui vaadeldava elektroodi kõige olulisema osa koostis sõlub määratavast ioonist. Peamised membraanimaterjalid on kristalsed või klaasjad tahked ained või komposiidid polümeeridega. Klaasmembraanidel on tavaliselt suurepärane keemiline vastupidavus ja neid kasutatakse peamiselt pH-elektroodides ja naatriumiselektiivsetes elektroodides. Kristallilised membraanid võivad olla polükristallilised või valmistatud ühest kristallist. Enamiku fluoriidelektroodide jaoks kasutatakse lantaanfluoriidist (LaF3) valmistatud monokristallmembraane. Polümeeripõhised membraanid võivad koosneda ioonivahetusvaigust. Näiteks võib tuua kaaliumiselektiivse elektroodi, mis sisaldab ionofoorina (ioonide edasikandjana) valinomütsiini. Iooniselektiivsete elektroodide põhistruktuur ja elektripinge sõltuvus kontsentratsioonist olid teada juba 20. sajandi esimesel poolel: Zygmunt Klemensiewicz oli Fritz Haberi laboris avastanud pH-elektroodi põhimõtte ja Izaak Kolthoff oli uurinud hõbehalogeniidmembraaniga galvaanielemente. Klaaselektroodi praktilise rakendamiseni jõuti aga alles pärast täiustatud kujuga klaaside kasutusele võtmist ning pärast seda, kui Arnold Orville Beckman oli välja töötanud tundliku pingemõõteseadme. Teiste iooniselektiivsete elektrooditüüpide sihipärane väljatöötamine ja rakendamine toimus alles 1950. ja 1960. aastatel, Näiteks aatriumelektroodist teatati 1957. aastal. 1962. aastal asutas klaasitootja Corning firma Orion Research, et välja töötada uued elektroodid. 1966. aastal võetigi kasutusele kaltsium- ja fluoriidelektrood ning 1967. aastal üheksa elektroodi (Ag+, Ca2+, Cu2+, F−, Br−, I−, ClO4−, NO3− ja S2− jaoks). EE 3. köide, 1988.
Eesti Maa

Eesti Maa oli aastatel 1992–1996 ilmunud Eestimaa Talupidajate Keskliidu ajaleht. Ajalehte andis välja OÜ Farmers' Voice. Lehe vastutav väljaandja oli Ülo Russak. Eesti Maa eelkäijaks oli ajaleht Kodumaa. Ülo Russak. ""Kodumaast" saab "Eesti Maa"". Kodumaa, 16. oktoober 1991. Lk 8
Mutt (perekond)

Mutt (Talpa) on putuktoiduliste seltsi mutlaste sugukonda kuuluv perekond. Perekonnas on üheksa liiki, kes elavad peamiselt Euroopas ja Lääne-Aasias. Mutid toituvad ussidest, putukatest ja teistest mullas leiduvatest selgrootutest. Muttide toiduobjektide seas on palju metsakahjureid, kuigi üks peamisi saakloomi, vihmauss, on väga kasulik ka aednikele. Mutid ei ole elupaiga suhtes väga nõudlikud, kuid eelistavad metsa ja metsasteppi. Jõgede orgusid pidi levib mutt ka metsatundra aladele. Kõige paremini sobib neile niiske, kuid mitte soostunud sõmer pinnas, milles on kerge käike kaevata. Käikude tegemisel surub mutt ülejäänud pinnast kokku, kuid sügavamate käikude kaevamisel tekitab maapinnale ka iseloomulikke mutimullahunnikuid, mille olemasolu põhjal saab muttide elupaika kindlaks teha. Mõnikord saab maapinnal koguni muti käikude kulgemist vaadelda. Muttide tõrjumiseks haljasaladel paigaldatakse lõkse peamiselt tallatud teeradade aluseid läbivatesse käikudesse, mille sügavus võib ulatuda 60–90 cm-ni. Muttide välimus on kogu sugukonna jaoks tüüpiline. Keha on keskmiselt 9–18 cm, saba 1,5–3,4 cm pikk. Neil on väga lühike kael ja pikk koon, mille otsas on londike. Viimast toetab eraldi luu os praenasale, mis lõpeb palja plaadikesega. Jäsemed on oluliselt lühenenud ja kohastunud kaevuvaks eluviisiks. Muttidel on labidakujuliselt laienenud ja küünistega esikäpad, tihedalt karvadega kaetud saba, tavaliselt nahaga kaetud silmad ja võimsad rangluud. Kõrvalestad puuduvad. Karvastik on tihe ja sametjas, ühtlase pikkuse ja tihedusega. Karvastik on tavaliselt must, harvem tumehall. Veel harvem kohtab heledaid või täpilisi isendeid. Muttidel on hinnaline karusnahk, mille peamine puudus on see, et ta on väike. Nõukogude Liidu karusnahavarumises olid mutinahad umbes kuuendal kohal, aga Venemaa Euroopa-osa keskoblastites ja Uuralites järjekindlalt esikohal. Emastel muttidel on rudimentaarseid meessoo tunnuseid, näiteks ehk bulbouretraalnäärmed ja kahehõlmaline eesnääre. On väljendatud arvamust, et emased mutid on hermafrodiitsed, mis aga ei vasta nähtavasti tõele, sest pole täheldatud, et mutid oleksid isaste abita järglasi saanud. Euroopas on mutt levinud peamiselt mandriosas ja Inglismaal, kuid puudub näiteks Iirimaal. Eestis esineb mutti ainult mandril, saartel teda pole. mutt ehk euroopa mutt ehk harilik mutt (Talpa europaea) Talpa aquitania altai mutt (Talpa altaica) pimemutt (Talpa caeca) Talpa caucasica Talpa davidiana, kriitilises seisundis liik Talpa levantis Talpa martinorum pürenee mutt (Talpa occidentalis) Talpa ognevi apenniini mutt (Talpa romana) balkani mutt (Talpa stankovici) Talpa talyschensis "Loomade elu", 7. kd., lk. 59 "Loomade elu", 7. kd., lk. 60
Lasumuselemendid

Lasumuselemendid on geoloogilise struktuuri ruumilist orientatsiooni iseloomustavad parameetrid. Struktuuri, näiteks kihi või murrangu lasumuselementideks on rõhtsiht, kallakussuund ja kallakusnurk. Lasumuselemente määratakse geoloogilise kompassiga.