laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eesti Laul 2024

Eesti Laul 2024 oli 16. Eesti Laulu võistlus ja 31. Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoor. Uuendusena toimus üks poolfinaal, kus võistles 15 laulu. Poolfinaalist 20. jaanuaril 2024 valiti finaali viis laulu. Eelvoorust pääses otse finaali viis laulu, mida tutvustati poolfinaalis. Finaalis võistles 10 laulu ning see toimus 17. veebruaril Tondiraba jäähallis. Võistluse võitis 5MIINUST ja Puuluup looga "(nendest) narkootikumidest ei tea me (küll) midagi", mis esindas Eestit 2024. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Poolfinaal toimus 20. jaanuaril 2024 Tartu Ülikooli spordihoones ning esimesed kolm finaalikohta otsustasid žürii ja vaatajate hääled. Esimeses voorus koguti televaatajatelt kokku 19 455 häält. Poolfinaali žürii liikmed olid Airi Liiva, Andres Oja, Andres Panksepp, Anett Kulbin, Anna-Aurelia Kangur, Danel Pandre, Elina Netšajeva, Gerd Eston Sepp, Hanna-Liina Võsa, Ivi Rausi-Haavasalu, Maian-Anna Kärmas, Margot Suur, Maria Listra, Martin Korjus, Ott Lepland, Owe Petersell, Priit Pajusaar, Raivo Oja, Rauno Märks, Riivo Kallasmaa, Robert Kõrvits, Sten Heinoja, Veronika Portsmuth, Ülar-Johannes Palm ja Yasmyn. Kaks finalisti otsustas ilma žüriita veel üks telehääletus. Teises voorus koguti televaatajatelt kokku 8535 häält. Finaal toimus 17. veebruaril Tondiraba jäähallis ning koosnes kahest voorust. Esimesest voorust pääsesid edasi kolm laulu rahvusvahelise žürii ja telehääletuse tulemusel. Televaatajatelt koguti kokku 38 385 häält. Külalisesinejateks olid eelmise Eesti Laulu võitja Alika koos ansambliga Bedwetters, HND, Gameboy Tetris, Eleryn Tiit, Muteko Taiko, Dance Republic Tantsukool ja Arop. Superfinaali võitja otsustas ilma žüriita telehääletus, mille käigus koguti kokku 43 930 häält. "Laulukonkursi "EESTI LAUL 2024" reglement". ERR Menu. 15. september 2023. Vaadatud 06.11.2023. "Tartus selgusid kõik Eesti Laulu finalistid". Eesti Rahvusringhääling. 22. jaanuar 2024. Vaadatud 29. jaanuaril 2024. Nestor, Neit-Eerik, toim (17. veebruar 2024). "Eestit esindavad Eurovisioonil 5miinust ja Puuluup". ERR. Vaadatud 17. veebruaril 2024. ERR (21. veebruar 2024). "5miinust ja Puuluup võitsid ülekaalukalt kõik Eesti Laulu hääletusvoorud". ERR. Vaadatud 21. veebruaril 2024. "Eesti Laulu finaalis astuvad üles Alika, Bedwetters ja kitarrivirtuoosid" [Alika, Bedwetters and guitar virtuosos will perform in the Eesti Laul final]. err.ee. ERR. 16. veebruar 2024. Vaadatud 17. veebruaril 2024. Nestor, Neit-Eerik, toim (17. veebruar 2024). "Vaata uuesti: Eesti Laulu finaali kummardus Silvi Vraidile". ERR. Vaadatud 22. veebruaril 2024. Eesti Laulu veebileht Eesti Laul 2024 andmekogus IMDb (inglise)
Sei Shōnagon

Sei Shōnagon (jaapani 清少納言, umbes 966 – 1025) oli jaapani õuedaam ja kirjanik. Ta oli keisrinna Fujiwara no Teishi õuedaam. Ta sai tuntuks oma zuihitsu žanri teosega "Padjamärkmed" (tõlgitud ka kui "Padjaraamat"). Tema elust on vähe teada. Ta hakkas keisrinna õuedaamiks umbes 993. aastal. On arvatud, et pärast keisrinna surma 1001. aastal ta lahkus õukonnast, aga ta võis ka jääda järgmise keisrinna teenistusse. Sei Shōnagoni isa oli luuletaja ja aadlik Kiyohara no Motosuke. Tema abikaasad olid Tachibana no Norimitsu ja Fujiwara no Muneyo.
2022.–2023. aasta maailma karikasari laskesuusatamises

2022–2023. aasta laskesuusatamise maailma karikasari (Biathlon World Cup-BWC) oli laskesuusatamise mitmevõistluse sari, mille korraldas Rahvusvaheline Laskesuusatamise Liit. Hooaeg algas 29. novembril 2022 Soomes Kontiolahtis ja lõppes 19. märtsil 2023 Norras Oslos Holmenkollenis. Hooajast 2021/22 olid üldkarika tiitlikaitsjad prantslane Quentin Fillon Maillet ja norralane Marte Olsbu Røiseland. Kõik 10 asukohta, kus sel hooajal toimusid maailma karikasarja etapid (sealhulgas Oberhof – maailmameistrivõistluste toimumiskoht).
6. armee

6. armee võib viidata järgnevatele väekoondistele: 6. armee (Saksa keisririik) 6. armee (Wehrmacht) 6. tankiarmee 6. armee (Vene keisririik) 6. armee (Vene NFSV) 6. armee (Nõukogude Liit) 6. armee (Prantsusmaa) 6. armee (Itaalia) 6. armee (Austria-Ungari) 6. armee (Osmanite riik) 6. armee (Jaapan) Kuues Ühendriikide armee VI korpus 6. diviis 6. rügement 6. brigaad 6. pataljon
Kolmas Poola jagamine

Kolmas Poola jagamine oli Rzeczpospolita territooriumi lõplik jagamine Venemaa keisririigi, Preisi kuningriigi ja Saksa-Rooma riigi vahel 1795. aastal. Kolmanda Poola jagamise ettekäändeks oli Kościuszko ülestõus (1794). Venemaa, Preisimaa ja Saksa-Rooma riigi Habsburgide monarh otsustasid oktoobris 1795 Rzeczpospolitast pärast esimest ja teist Poola jagamist järele jäänud osa omavahel täielikult ära jagada. Venemaa Keisririik sai kõik maad Nemunase ja Bugi jõest (langeb üldjoontes kokku hilisema Curzoni liiniga) ida pool (120 000 km²), Preisi sai Varssavi linna, Nemunasest lääne ja Pilicast põhja poole jäävad maad (Masoovia vojevoodkonna põhjaosa koos Varssavi linnaga ja Białystoki vojevoodkonna; kokku eri andmetel 55 000 km² või 48 000 km²) ning Austria sai Põhja-Galiitsia (Krakówi ja Sandomierzi linna ning Lublini ja Radomi vojevoodkonna; kokku 47 000 km²). Poola kuningas Stanisław August Poniatowski lahkus siis Varssavist ning siirdus Vene tragunite saatel Hrodnasse Vene asevalitseja hoolduse ja järelevalve alla. Pärast seda ta loobus 25. novembril troonist. Kuningas suri 12. veebruaril 1798 Peterburis. Rzeczpospolita riiklik iseseisvus kaotati juriidiliselt 1797. aasta Peterburi konventsiooniga (tegelikult 1795), millega kaotati muuhulgas nimetus "Poola Kuningriik" ja Rzeczpospolita kodakondsus. Rzeczpospolita kaotas iseseisvuse rohkem kui sajaks aastaks (kui mitte arvestada lühikest aega eksisteerinud Varssavi Hertsogiriiki ja Krakówi Vabariiki). Pärast Poola iseseisvuse kaotamist emigreerus palju poolakaid, eriti sõjaväelasi, Saksimaale, Habsburgide valduses olevasse Itaaliasse ja Prantsusmaale. Paljud neist sidusid oma saatuse lootuses Poola riigi taastamisele kindral Napoleon Bonaparte'iga. Tema loal loodi Revolutsioonisõjad Lombardias jaanuaris 1797 kaks Poola leegionit kindralite Henryk Dąbrowski ja Karol Kniaziewiczi juhtimisel, kusjuures nende koosseisu läksid Poola sõjavangid Austria armeest. Juba mais 1797 võtsid Poola leegionid osa lahingutest Austria vägedega Rooma pärast. Juulis komponeeris Józef Wybicki laulu "Mazurek Dąbrowskiego", millest hiljem sai Poola riigihümn. Preisi kuningriik kaotas 1807 ja Austria 1809 Teise ja Kolmanda Poola jagamisega annekteeritud maad Napoleoni moodustatud Varssavi Hertsogiriigile, mis 1815 läks Viini kongressi otsusega Kongressi-Poolana Venemaale (neljas Poola jagamine). esimene Poola jagamine teine Poola jagamine neljas Poola jagamine viies Poola jagamine
Hertz

Isikud Heinrich Rudolf Hertz, saksa füüsik, kelle järgi on nimetuse saanud sagedusühik herts Gustav Hertz, saksa füüsik, Nobeli auhind 1925 Carl Helmut Hertz, füüsik, eelmise poeg Johannes Hertz, füüsik, Gustav Hertzi poeg Henrik Hertz, taani näitekirjanik Robert Hertz, prantsuse sotsioloog Arne Hertz, Rootsi autoralli kaardilugeja Ettevõtted Hertz Corporation, rahvusvaheline autorendiettevõtte Muud Hertz, kraater Kuu tagaküljel, saanud nime Heinrich Hertzi järgi Heinrich-Hertz-Turm, Hamburgi teletorn Hertzi doktriin
4. armee

4. armee võib viidata järgnevatele väeüksustele: 4. armee (Saksa keisririik) 4. armee (Wehrmacht) 4. tankiarmee 4. armee (Vene keisririik) 4. armee (Vene NFSV) 4. armee (Nõukogude Liit) 4. õhuarmee 4. kaardiväe armee 4. tankiarmee 4. armee (Austria-Ungari) 4. armee (Bulgaaria) 4. armee (Hiina Vabariik) Uus 4. armee (Hiina Vabariik) 4. armee (Prantsusmaa) 4. armee (Itaalia) 4. armee (Jaapan) 4. armee (Osmanite riik) 4. armee (Rumeenia) 4. armee (Suurbritannia) 4. armee (Jugoslaavia kuningriik) Neljas Ühendriikide armee IV korpus 4. diviis 4. brigaad 4. rügement 4. pataljon 4. eskadron
Kelly Rowland

Kelendria Trene Rowland (sündinud 11. veebruaril 1981 Atlantas Georgias) on Grammy auhinnaga pärjatud Ameerika laulja ja näitleja. Ta oli Destiny's Childi liige. Tema tuntuim lugu oli "Dilemma", koos Nellyga. Selle laulu eest sai ta Grammy auhinna. "Simply Deep" (2002) "Ms. Kelly" (2007) "Here I Am" (2011) "Talk a Good Game" (2013) Kelly Rowland andmekogus IMDb (inglise)
2023.–2024. aasta maailma karikasari laskesuusatamises

2023–2024. aasta maailma karikasari laskesuusatamises (ametlik: BMW IBU World Cup Biathlon) on laskesuusatamise hooajal toimuv mitmevõistluse sari, mida korraldab Rahvusvaheline Laskesuusatamise Liit. Hooaeg algas 25. novembril 2023 Rootsis Östersundis ja lõppes 17. märtsil 2024 Kanadas Canmore'is. See on IBU korraldatud laskesuusatamise kõrgeima taseme rahvusvaheline võistlussari. Selle käigus peetakse meestele 47 ja naistele 42 võistlust. Hooaja tippüritus on 2024. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused Tšehhis Nové Město na Moravě’s, mille tulemusi MK-etappide arvestuses ei arvestata (v.a riigi edetabel). Esimest korda pärast hooaega 2018–19 toimuvad maailma karikasarja etapid Põhja-Ameerikas. Eelmisel hooajal olid sarja üldvõitjad Johannes Thingnes Bø Norrast (meestest) ja Julia Simon Prantsusmaalt (naistest). Segateatevõistluse distantsi pikkuseks on määratud 4 × 6 kilomeetrit. Varem oli võisteldud 4 × 7,5 kilomeetrit, kui esimesena startisid mehed, ja 4 × 6 kilomeetrit, kui esimesena startisid naised. Hooajal 2023/24 kehtestab IBU (nagu ka FIS) täieliku keelu fluorivahade kasutamine võistlussuuskade valmistamisel kõikides võistlussarjades. Mõned fluoriühendid ei olnud alates hooajast 2021/22 enam lubatud. Sellise otsuse põhjuseks on EL direktiiv, mis keelab nende fluoriühendite tootmise ja levitamise, kuna need on raskesti biolagunevad. Distantside lühendid: Es: eraldistart, Sp: sprint, Js: jälitussõit, Üs: ühisstart, Tv: teatevõistlus, Stv: segateatevõistlus, PStv: paaris segateatevõistlus Märkus: MM-võistlused ei teeni punkte individuaalsete või teatevõistluste edetabelite eest, küll aga teenivad punkte rahvaste karikavõistluste eest. Igale alale omaste arvestuste puhul (eraldistart, sprint, jälitussõit, ühisstart, teatevõistlus) jaotatakse punkte järgmiselt: MK-võistluste individuaalne üldjärjestus määratakse iga laskesuusataja poolt tavahooaja üheksa etapi jooksul üksikaladel (eraldistart, sprint, jälitussüit ja ühisstart) kogutud punktide liitmisel. MM-võistluste eest punke ei arvestata. Võistlusel mitteosalemine, loobumine või diskvalifitseerimine punkte ei too. Rahvaste karikavõistluste üldjärjestus saadakse iga sportlase eraldistardil- ja sprindivõistlusel ning teatevõistlustel kogutud punktide liitmisel. eraldistardi- ja sprindivõistlustel lähevad arvesse ainult riigi kolme parima asetusega sportlase punktid. Iga eraldistardi- või sprindivõistluse eest antakse punkte vastavalt järgmisele tabelile: Seejärel kuni 80. kohani 2 punkti, et jõuda 1 punktini 110. kohal. Kõik järgnevad kohad saavad 1 punkti. Iga teatevõistluse eest antakse punkte vastavalt järgmisele tabelile : Segateadete (sega- ja segateatevõistlus paaridele) skaala on sama, mis teatevõistluste puhul soo järgi, kuid punktid jagunevad kaheks naiste rahvuste ja meeste rahvuste karika klassifikatsiooni vahel. Mõlemad edetabelid saavad seejärel punkte vastavalt järgmisele tabelile: IBU ametlik sait
Päikese kujutisega postmark

Päikese kujutisega postmark on Eesti postmark, mis anti välja 1919. aastal. Seda anti välja ainult ühes nimiväärtuses (15 penni). Margi kujundas Eduard Poland, trükiti Paalmanni trükikojas Tallinnas, lasti müügile 17. septembril 1919 ja kehtis 30. juunini 1926. Mark on lihtsa sümmeetrilise kujundusega, trükitud roosa värviga ja perforeerimata. Margi tiraaž oli 3 983 257 eksemplari. Postitariifide tõusu tõttu lasti 6. oktoobril 1920 müügile musta ületrükiga 1 Mk. varustatud uue nimiväärtusega margid. Ületrükiga marke trükiti 1 153 100 eksemplari ja ka need kehtisid 1926. aasta juuni lõpuni.
Tallinna Ehituskeraamika Tehas

Tallinna Ehituskeraamika Tehas (TEKT) tegutses aastatel 1944-1994 TEKTi toodang täitis eelmise sajandi teisel poolel olulist osa eestlaste visuaalses argipäevas. Tänaseks on see kihistus oluliselt vähenenud, kuid omandamas aina suuremat väärtust. Tehase toodangut kujundasid aastate vältel paljud Eesti keraamikud, andes tunnistust suurepärasest disaineritööst. TEKT ei olnud omal ajal ainus tööstuskeraamika tootja, kuid kindlasti mõjukaim. Aino Alamaa, Mall Valk, Ingrid Allik, Velda Soidla, Naima Uustalu, Laine Sisa jt. https://www.etdm.ee/autorid/tallinna-ehituskeraamika-tehas https://www.ajakiripooning.ee/tallinna-ehituskeraamika-tehas/
Haringsee

Haringsee on vald (Gemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Gänserndorfi ringkonnas. U. 20 km põhja pool asub Gänserndorf, u. sama kaugel idas asub Marchegg, lõunas on Hainburg an der Donau ja läänes on Viin. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Maija Tabaka

Maija Tabaka (sündinud 5. novembril 1939 Jelgavas) on läti maalikunstnik. Tabaka loomingule on iseloomulikud suured figuratiivsed maalid, mis on sageli inspireeritud filmilikust kujutusviisist ning muutuvad aja jooksul järjest mängulisemaks, ekspressiivsemaks ja teatraalsemaks. Oma teostes on ta saanud inspiratsiooni Federico Fellini filmidest ning tahtnud oma piltide kaudu anda edasi müstilist, reaalsusest ära libisevat maailma. Tema isa oli insener ja ema õmbleja. Teise maailmasõja järel kolis pere Riiga. 1957. aastal astus Maija Tabaka Läti Kunstiakadeemiasse, kuid visati sealt 1960. aastate alguses välja. Ülikooli lõpetas ta 1969. aastal diplomitööga "Noorte kunstnike rühma portree" Eduards Kalniņši juhendamisel. 1977–1978 töötas ta Lääne-Berliinis DAAD-i kunstistipendiaadina välisläti kunstniku Valdis Āboliņši (1939–1984) kutsel. Tabakal on olnud isikunäitusi Riias, Berliinis, Leningradis, Göteborgis, Norrköpingis, Moskvas, Rostockis ja Pariisis. Tema töid on Berliini Gemäldegalerie, Tretjakovi galerii ja veel mitme välismaa muuseumi kogudes. Ta on illustreerinud lasteraamatuid. Hercs Franks on temast teinud dokumentaalfilmi "Nostāsti. Maija Tabaka" (1976). 29. septembrist 2023 kuni 25. veebruarini 2024 on Kumus näitus "Raamist lahti. Leis, Tabaka, Rožanskaitė". Läti NSV teeneline kunstnik Läti NSV rahvakunstnik (1989) Kolme Tähe orden (2000) Jūrmala aukodanik https://kumu.ekm.ee/syndmus/raamist-lahti-leis-tabaka-rozanskaite/#overview https://kultuur.err.ee/1609155775/kumu-tutvustab-balti-naiskunstnike-noukogude-aja-lopu-loomingut https://web.archive.org/web/20091231031233/http://www.e-biblioteka.lv/lv/autori/maija-tabaka/2374/
Frontus Périgueux'st

Frontus Périgueux'st (prantsuse keeles Saint Front; surnud umbes 100. aasta paiku Périgueux's) oli pärimuse järgi Périgueux' esimene piiskop. Katoliku kirik on ta tunnistanud pühakuks ja tema tähtpäev on 25. oktoober. Pühakut mainitakse esimest korda Cambrais' püha Gaugerichi eluloos, kus too olevat 600. aasta paiku palvetanud Périgueux's Frontuse haual. Frontuse elulugu on 8. sajandi paiku kokku pandud erinevatest pühakulugudest, tuginedes Nitria Frontuse, püha Marta ja Limogesi püha Marta elulugudele. Pärimuse järgi olevat Frontus olnud Dordogne'ist pärit erak, kelle Peetrus pühitses piiskopiks ja saatis koos preester Georgiusega Galliasse. Kui preester reisil suri, sai Frontus Peetruselt saua, mille abil too äratas Georgiuse surnust ja Périgueux sai ristiusustatud. Legendis kõneldakse ka tema bilokatsioonist Betaania Püha Marta matusetalituse ajal ja jumal Marsi kuju hävitamisest tema poolt Périgueux's. Frontuse austamisel Périgueux's on pikk traditsioon. 9. sajandi algul seisab Frontuse nimi anonüümses Lyoni martüroloogiumis. Frontusele on pühitsetud paljud keskaegsed kirikud Akvitaanias, tuntuim neist Périgueux' katedraal, ja mitmed kohad kannavad tema nime. Tema säilmeid kinnitati aastail 1261 ja 1463, kuid ususõdade perioodil hävitati need 1575. aastal. Keskajast pole teada Frontuse kujutisi, ent uusajal on olnud tavaks kujutada teda piiskopirüüs, mõnikord paganlust sümboliseeriva lohe tapjana. Périgeux: The Shrine of Saint Front The Burial of Saint Martha. Sano di Pietro (Ansano di Pietro di Mencio). - Metropolitan Museum
Valdis Āboliņš

Valdis Āboliņš (14. aprill 1939 Liepāja – 14. veebruar 1984 Lääne-Berliin) oli Läti kunstnik, kunstiteadlane ja näituste kuraator, kes tegutses Lääne-Saksamaal ja Lääne-Berliinis. Aastal 1973 korraldas ta IKI Düsseldorfi rahvusvahelisel kunstiturul näituse "20 kunstnikku Nõukogude Lätist". Aastal 1974 töötas ta Lääne-Berliinis New Society of Fine Arts'is (NGBK või Neue Gesellschaft für bildende Kunst) ning korraldas Saksamaa akadeemilise vahetusteenistuse (DAAD) stipendiumi raames ka Maia Tabaka residentuuri Berliinis.
Alija Izetbegović

Alija Izetbegović (8. august 1925 Šamac – 19. oktoober 2003 Sarajevo) oli Bosnia ja Hertsegoviina advokaat ja poliitik, Bosnia ja Hertsegoviina president 1990–1995 ning Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri liige 1996–2000. Tema poeg on Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri liige Bakir Izetbegović.
Tõlgendus

Tõlgendus on tähistajatele tähenduse või hinnangu andmine. Hermeneutika Seletus
Taksojuht

See artikkel räägib 1976. aasta filmist. Taksojuhtide kohta vaata artiklit takso. Teiste tähenduste kohta vaata artiklit Taksojuht (täpsustus). "Taksojuht" (inglise keeles "Taxi Driver") on 1976. aasta Ameerika Ühendriikide neo-noir žanrist psühholoogiline triller. Filmi režissöör on Martin Scorsese ja stsenarist Paul Schrader; suuremates rollides astuvad üles Robert De Niro, Jodie Foster, Cybill Shepherd, Harvey Keitel, Peter Boyle, Leonard Harris ja Albert Brooks. Tegevus toimub Vietnami sõja järel alla käivas New Yorgis ning selle keskmes on öövahetustes töötav taksojuht Travis Bickle (De Niro), kelle vaimne tervis järjest halveneb. Scorese sai inspiratsiooni filmidest "Vale mees" (1956) ja "A Bigger Splash" ning tahtis, et "Taksojuht" mõjuks vaatajatele kui unenägu. Võtted algasid New Yorgis operaator Michael Chapmaniga 1975. aasta suvel ning kuna eelarve oli kõigest 1.9 miljonit $, tuli näitlejate palku vähendada. Film valmis samal aastal. Filmi muusika lõi Bernard Herrmann, kes lõpetas töö selle kallal kõigest mõned tunnid enne oma surma 24. detsembril 1975. Colombia Pictures esilinastas filmi 7. veebruaril 1976 ning sai hea vastuvõtu osaliseks, kuigi ette heideti vägivaldseid stseene filmi lõpus ning kõigest 12-aastase Fosteri võtmist lapsprostituudi rolli. "Taksojuht" pälvis mitmeid auhindu, sealhulgas Kuldse Palmioksa 1976. aasta Cannes'i filmifestivalil ning neli kandidatuuri 49. Oscari auhindadel (mh De Niro parima meespeaosatäitja Oscarile ja Foster parima naiskõrvalosatäitja Oscarile). Vastuolusid tekkis ka kui John Hinckley Jr. sai filmist inspiratsiooni korraldada Ameerika Ühendriikide presidendile Ronald Reaganile 1981. aastal atentaat. Sellest hoolimata on "Taksojuht" populaarne 21. sajandilgi ning seda on mõnel pool peetud üheks ajaloo parimatest ja suurima mõjuga filmidest ning kultusfilmiks. Aastal 2022 korraldas Briti filmiajakiri Sight and Sound küsitluse, milles kriitikud hindasid filmi "Taksojuht" ajaloo paremuselt 29.-ks ning režissöörid 12.-ks (viigis filmiga "Barry Lyndon"). Aastal 1994 nimetas Ameerika Ühendriikide Kongressi raamatukogu filmi "Taksojuht" "kultuuriliselt, ajalooliselt või esteetiliselt" märkimisväärseks ning see talletati Riiklikus Filmiregistris. Martin Scorsese filmograafia 1976 filminduses Kuritegevus New Yorgis Ameerika Ühendriikide ajalugu (1964–1980) "Taxi Driver (18)". British Board of Film Classification. 5. mai 2006. Originaali arhiivikoopia seisuga 11. juuni 2020. Vaadatud 11. juunil 2020. F. Dick, Bernard (1992). Columbia Pictures: Portrait of a Studio. University Press of Kentucky. Lk 193. ISBN 9780813149615. Originaali arhiivikoopia seisuga 8. märts 2018. Vaadatud 8. märtsil 2018. Grist, Leighton (2000). The Films of Martin Scorsese, 1963–77: Authorship and Context. Palgrave Macmillan. Lk 130. ISBN 9780230286146. Originaali arhiivikoopia seisuga 8. märts 2018. Vaadatud 8. märtsil 2018. "Taksojuht" Filmiveebis
Infraheli

Infraheli on heli, mille rõhu muutumise sagedus on alla 16 Hz ehk alla keskmise inimese alumist kuuldeläve. Infraheli võib vastavalt amplituudile inimesele siiski mõju avaldada. Siiki ei tajuta infraheli "päris helina". Tugeva infraheliga võib kaasneda peapööritus, valu kõrvades, tugev väsimus ja seletamatu hirmutunne. Ohtlikuks võivad osutuda inimese siseelundite omaresonantssagedusega võrdse sagedusega infraheli.[viide?] Ultraheli
Sebastian Samuelsson

Sebastian Samuelsson (sündinud 28. märtsil 1997) on Rootsi laskesuusataja, kes on olümpiavõitja ja maailmameister. Ta osales 2018. aasta taliolümpiamängudel, mis toimusid Lõuna-Koreas Pyeongchangis. Seal võitis ta hõbemedali 12,5 km jälitussõidus ja kuldmedali teatevõistluses. Ta tuli 2023. aasta maailmameistrivõistlustel Oberhofis maailmameistriks, kui võitis kuldmedali 15 km ühisstardiga sõidus. Samuelsson on avalikult väljendanud oma seisukohti dopingu kasutamise kohta spordis ning eriti kriitiline olnud Venemaa ja selle antidopinguagentuuri RUSADA suhtes. 2019. aasta augustis tuli ta Rootsi meistriks 10-kilomeetrisel sprindidistantsil ja 20-kilomeetrisel eraldistardi distantsil Rootsi suvebiatloni meistrivõistlustel Sollefteås. Sebastian Samuelsson ROK-i veebilehel Sebastian Samuelsson IBU veebilehel Sebastian Samuelsson Biathlon.com veebilehel Sebastian Samuelsson Olympedia.org veebilehel
Dalwigk

Dalwigk, ka Dalwig on Hesseni põlisaadlisuguvõsa. Vabahärra Rabe Ludwig von Dalwigk (1683−1754), Hessen-Kasseli kindralleitnant, rügemendikomandör, Ziegenhaini kindluse kuberner Georg Ludwig von Dalwig (1725−1796), Preisimaa ratsaväekindral, rügemendikomandör Vabahärra Georg Ludwig Friedrich von Dalwig (1762−1832), Preisimaa kindralmajor, mõisaomanik Hessen: Haus Kampf (alates 1574) Buttlar-Elberberg, Rudolf. Stammbuch der Althessischen Ritterschaft. Kassel: Gedruckt bei Wilhelm Borner in Wolfhagen, 1888. Taf. I−III [1]. Dalwigk zu Lichtenfels, Reinhard Freiherr von. Denkwürdigkeiten und historische Skizzen aus dem Leben vieler Mitglieber der Familie von Dalwigk. Darmstadt: Buchdruckerei von Heinrich Brill, 1841 [2]. Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd II. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1974. Gothaisches Genealogisches Taschenbuch der Adeligen Häuser. 1901. Erster Jahrgang. Gotha: Justus Perthes, 1901. Lk 206−210 [3]. Gothaisches genealogisches Taschenbuch der freiherrlichen Häuser auf das Jahr 1855. Fünfter Jahrgang. Gotha: bei Justus Perthes, 1855. Lk 107−109 [4]. Gothaisches genealogisches Taschenbuch der freiherrlichen Häuser auf das Jahr 1856. Sechster Jahrgang. Gotha: bei Justus Perthes, 1856. Lk 120−127 [5]. Gothaisches genealogisches Taschenbuch der freiherrlichen Häuser auf das Jahr 1857. Siebenter Jahrgang. Gotha: bei Justus Perthes, 1857. Lk 125−128 [6]. Gothaisches genealogisches Taschenbuch der freiherrlichen Häuser auf das Jahr 1862. Zwölfter Jahrgang. Gotha: bei Justus Perthes, 1862. Lk 107−118 [7]. Gothaisches Genealogisches Taschenbuch der Freiherrlichen Häuser. 1918. Achtundsechszigster Jahrgang. Gotha: Justus Perthes, 1918. Lk 145−151 [8]. Robens, Arnold. Der Ritterbürtige Landständische Adel des Großherzogthums Niederrhein. Zweiter Band. Aachen: 1818. Lk 310−321 [9]. Dalwigki suguvõsa genealoogia saidil bickel-wbn.de (arhiveeritud) (vaadatud 07.11.2023) Dalwigki suguvõsa vapp