laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Karl Hansson

Karl Hansson, ka Karl Hansen (2. oktoober 1905 Valga – 8.oktoober1973 Tallinn) oli eesti kommunist ja Nõukogude sõjaväelane. Karl Hansson osales töölis- ja kommunistlikus liikumises Pärnus ning oli illegaalse poliitilise tegevuse eest kohtulikult karistatud. 1923. aasta Tallinna linnavolinike valimisel valiti ta Tallinna linnavolinikuks Töörahva Ühise Väerinna nimekirjast ja 1927. aasta Tallinna linnavolinike valimisel Tallinna tööliste kandidaatide nimekirjast. Vabanes Tallinna keskvanglast 1934. aastal, 1936 läks NSV Liitu. 1937. aastast osales Karl Hansson Kominterni suunamisel Hispaania kodusõjas. Mais 1939 tuli Eestisse tagasi. Enne 1940. aasta sündmusi töötas Karl Hansson Tallinnas Lasnamäel asunud Lossmann & Co bergmanntorude vabrikus. 1940. aastal pärast juunipöörde teostamist Eestis, määrati Karl Hansson Rahva Omakaitse ülemaks ja siseasjade rahvakomissari asetäitjaks kaadrite alal. Pärast Teise maailmasõja käigus Nõukogude-Saksamaa sõja algust määrati Karl Hansson 11. Haapsalu hävituspataljoni komissariks. Pärast Teist maailmasõda töötas Karl Hansson EK(b)P piirkondliku EK(b)P Järvamaa Komitee sekretärina. Tallinna linnawolikogu wolinikkude nimekiri, Riigi Teataja, nr. 50, 11 aprill 1924 Tallinna linnavolikogu liikmete nimekiri., Riigi Teataja, nr. 14, 14 veebruar 1927 Valdur Ohmann, Hispaaniast fašismivastasest võitlusest naasenud pandi NSV Liidus türmi, Tuna, 2006, nr 4. Elu ja tegevus kuni 20.06.1940, [1] Päewaleht, nr. 192, 20 juuli 1940
Arko Olesk

Arko Olesk (sündinud 22. jaanuaril 1981) on eesti teadusajakirjanik ja mälumängur. Ta on lõpetanud 1999. aastal Jõgeva Gümnaasiumi, 2007. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse eriala ja 2009. aastal Londonis Imperial College'i magistrikraadiga. Kaitses 2024. aastal Tallinna Ülikoolis doktoritöö "Teadlaste meediastumine: protsess, indikaatorid, mõjud". Aastatel 2004–2007 oli ta ajalehe Postimees välisuudiste toimetaja ning 2011–2012 teadusajakirjanik. 2007–2011 oli Olesk ajakirja Tarkade Klubi peatoimetaja. 2012. aastast oli ta Tallinna Ülikooli teadus- ja innovatsioonikommunikatsiooni keskuse juht, 2022. aasta seisuga oli ta Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituudi teaduskommunikatsiooni õppejõud. Alates 11. oktoobrist 2021 on Arko Olesk Eesti presidendi Alar Karise teadusnõunik. Arko Olesk on koostanud telesaate "Kuldvillak" küsimusi. Ta oli 2012. aastal Tartus peetud Euroopa mälumängumeistrivõistluste peakorraldaja ja üks küsimuste koostajatest. Olesk on mälumängus võitnud nii Eesti võistkondlikel meistrivõistlustel (2011 ja 2012) kui ka paarismängus (2012–2013; koos Tiit Naaritsaga). Individuaalselt on ta parim tulemus kolmas koht 2010. aastal. Ta tulnud Eesti meistriks sudokute lahendamises (2006 ja 2007). "Mälumängupiibel". Tänapäev. 2015. ISBN 9789949278152 Olesk, Arko. "MEDIATIZATION OF SCIENTISTS: PROCESS, INDICATORS, IMPACT". Tallinna Ülikool. Vaadatud 18.09.2024. Arko Olesk. ESBL. Vaadatud 25.10.2022. Balti filmi, meedia ja kunstide instituut. Kontaktid. Vaadatud 25.10.2022. "Karise sisenõunikuks saab Sildam, avalike suhete nõunikuks Treufeldt". ERR. 20.9.2021. Vaadatud 21.09.2021. "Arko Olesk pidi suvel "Kuldvillaku" jaoks koostama üle 1200 küsimuse" Õhtuleht, 13. september 2012. "Euroopa parim mälumängur selgub Tartus" Postimees, 8. november 2012. Koduleht Biograafia ESBL-is PÄEVAKORD. Arko Olesk ja mälumäng. Raadio 2, november 2004 Arko Olesk (jaanuar 2014) Kuma, 2014
Söebassein

Söebassein (inglise coal basin) on bassein, mis sisaldab kaevandamisväärses koguses kivisütt.
Moritz Daniel Oppenheim

Moritz Daniel Oppenheim (7. jaanuar 1800 Hanau – 26. veebruar 1882 Frankfurt) oli juudi päritolu saksa maalikunstnik, kelle loomingu põhiosa moodustavad portreed ja ajalooteemalised maalid. Teda peetakse esimeseks akadeemilise haridusega moodsaks juudi kunstnikuks. Ta maalis üle 700 pildi, millest peaaegu kolmandik on teadmata kadunud. Erinevalt paljudest hilisematest juudi maalikunstnikest keskendusid tema tööd juudi teemadele ning ta oli eriti populaarne juutide hulgas.
Imperial College London

Imperial College (ametliku nimega Imperial College of Science, Technology and Medicine) on ülikool Suurbritannias Londonis. Ülikool asutati aastal 1907, mil liideti mitu senist kõrgkooli. "Imperial College of Science, Technology and Medicine | CHARTER AND STATUTES 2007" (PDF) (inglise). 2014. Vaadatud 29.3.2020. Kolledži veebileht
Dosso Dossi

Dosso Dossi (u 1490–1542), tegeliku nimega Giovanni di Niccolò de Luteri, oli Itaalia renessansi maalikunstnik Ferrara koolkonnast. Lühielulugu ja pildid, J. Paul Getty Muuseum Kujutisi maalidest MuseumSyndicate – Galerii Tööd maailma muuseumides, loend Dosso Dossi tööd Ferrara maalide ja joonistuste loendis (inglise/itaalia keeles)
Elementaarsündmus

Elementaarsündmus ehk lihtsündmus on tõenäosusteoorias antud katse üks võimalikest tulemustest. Antud katse kõik võimalikud tulemused moodustavad elementaarsündmuste süsteemi. Vähemalt kaht elementaarsündmust sisaldavat sündmust nimetatakse liitsündmuseks. Elementaarsündmusi tähistatakse tähtedega ω 1 , ω 2 , … {\displaystyle \omega _{1},\omega _{2},\ldots } (väike oomega indeksitega). Elementaarsündmuse mõiste on aluseks sündmuse mõiste defineerimisel. Liitsündmus Sündmus (matemaatika)
Pääsukalalased

Pääsukalalased (Exocoetidae; eesti keeles on kasutatud ka nimetust lendkalalased) on sugukond kalu seltsist tuulehaugilised (Beloniformes). Pääsukalalased on valdavalt lendkalad. Pääsukalalaste sugukonda kuuluvad järgmised perekonnad: Cheilopogon Cypselurus Exocoetus – pääsukala Fodiator – lendkala Hirundichthys Parexocoetus Prognichthys
Tuulehaugilised

Tuulehaugilised (Beloniformes) on selts kalu klassist kiiruimsed. Tuulehaugiliste seltsi kuulub viis sugukonda: Adrianichthyidae Exocoetidae – pääsukalalased Hemiramphidae Belonidae – tuulehauglased Scomberesocidae
Pääsukala

Pääsukala (Exocoetus) on perekond kalu sugukonnast pääsukalalased. Perekonna tuntuim liik on harilik pääsukala (Exocoetus volitans).
Harilik pääsukala

Harilik pääsukala (Exocoetus volitans) kalaliik pääsukala perekonnast. Ta on üks tuntumaid lendkalu.
Tuulehauglased

Tuulehauglased (Belonidae) on sugukond kalu seltsist tuulehaugilised. Sellesse sugukonda kuuluvad järgmised perekonnad: Ablennes Belone – tuulehaug Belonion Petalichthys Platybelone Potamorrhaphis Pseudotylosurus Strongylura Tylosurus Xenentodon
Ruhiorg

Ruhiorg ehk troog (inglise glacial trough) on U-kujulise ristprofiiliga liustikutekkeline org. Ruhiorud on kunagised alpiliustike liikumisteed. Ruhiorgude suudmeosa mere poolt üleujutamise tagajärjel on tekkinud fjordid.
Tuulehaug (perekond)

Tuulehaug (Belone) on perekond kalu sugukonnast tuulehauglased. Sellesse perekonda kuuluvad Belone belone – harilik tuulehaug Belone svetovidovi
Kantor

Kantor on kiriku eeslaulja, koori juht, mõnel pool ka muusikahariduse andja kiriku juures. Kantori ülesanded on varieerunud olenevalt ajast ja piirkonnast, kuid üldiselt on ta vastutanud jumalateenistuste muusikalise poole eest. Õigeusu, orientaalses ja kreekakatoliku traditsioonis on kantor ilmik, kes jumalateenistusel laulab hümne ja antifoone. Roomakatoliku kirikus oli kantor enne II Vatikani kirikukogu vaimulik, koori eeslaulja. Keskaegsetes katedraalides juhatas ta jumalateenistuse muusikat. 14. sajandi jooksul hakkasid paljude kirikute kantorid osa oma ülesannetest koori juhtimisel üle andma koormeistrile. Tänapäeval ei pea kantor olema vaimulik. Kui kirikul ei ole koori, juhib kantor (orelimänguga) koguduse laulu. Luteri kirikus on kantorid olnud nii vaimulikud kui ilmikud. Põhja-Euroopas, eriti Saksamaal, oli kantor muusik, kes vastutas jumalateenistuste muusika esitamise, poiste muusikalise õpetamise ning uute teoste loomise eest (nii kiriku kui muude funktsioonide jaoks). Johann Sebastian Bach ja Georg Philipp Telemann on nende kuulsate muusikute seas, kes töötasid kantoritena.
Sjur Røthe

Sjur Røthe (sündinud 2. juulil 1988 Vossis) on Norra murdmaasuusataja. Juunioride maailmameistrivõistlustel 2007. aastal Travisios võitis Røthe hõbemedali 20 km suusavahetusega sõidus. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel Oslos sai ta 50 km ühisstardiga vabasõidus 4. koha ja 30 km suusavahetusega sõidus 14. koha ning 15 km klassikasõidus 21. koha. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis tuli ta maailmameistriks 30 km suusavahetusega sõidus ja teatesõidus. Maailma karikasarjas debüteeris Røthe 14. märtsil 2009 Trondheimis 50 km ühisstardiga klassikasõidus, kus ta katkestas. Esimest korda jõudis ta punktikohale ehk 30 parema hulka 21. novembril 2009 Beitostølenis 15 km vabasõidus, kus ta sai 18. koha. 2010. aasta märtsis Lahti Mk-etapil kuulus ta 4×10 km teatesõidus Norra võidukasse meeskonda. Kaks aastat hiljem 2011.–2012. aasta maailma karikasarjas Lahtis peetud MK-etapil sai ta oma parima koha individuaaldistantsil, olles 30 km suusavahetusega sõidus neljas. Esimest korda jõudis ta poodiumile 13. detsembril 2012 Canmore'is, kui oli 15 km ühisstardiga klassikasõidus teine. Esimese etapivõidu sai ta 14. märtsil 2015, kui võitis 50 km vabatehnikaetapi Oslos. 2013 Val di Fiemmes maailmameister 4×10 km teatesõidus pronksmedal 30 km suusavahetusega sõidus 2019 Seefeldis maailmameister 30 suusavahetusega sõidus maailmameister teatesõidus 2007 Tarvisios hõbemedal 20 km suusavahetusega sõidus Sjur Røthe on individuaalselt osalenud 138 maailma karikasarja etapil (seisuga 24. veebruar 2019) ja jõudnud poodiumile 14 korral, millest 4 korral kõige kõrgemal astmel. Sjur Røthe FIS-i kodulehel (fis-ski.com)
Kollapalavik

Kollapalavik (ladina keeles febris flava) on kollapalaviku viiruse põhjustatud äge viirushaigus, mida levitavad emased pistesääsklased (Aedes aegypti ja Haemagogus) Lõuna-Ameerika ja Aafrika troopilistel ja lähistroopilistel aladel. Haigus on pärit ilmselt Aafrikast, kust see kandus Lõuna-Ameerikasse 16. sajandil sinna veetud orjadega. Alates 17. sajandist on Ameerikas, Aafrikas ja Euroopas olnud mitmeid tõsiseid kollapalaviku epideemiaid. 19. sajandil arvati see kõige ohtlikumate nakkushaiguste hulka. Kollapalaviku põhilised sümptomid on palavik ja iiveldus. Haigus möödub tavaliselt mõne päeva jooksul. Mõnedel patsientidel võib järgneda toksiline faas koos kollatõve ja maksakahjustusega, mis võib põhjustada surma. Kollapalavik muudab naha kollaseks. Igal aastal on maailmas hinnanguliselt 200 000 haigestumisjuhtu, neist 30 000-60 000 surmavat. Umbes 90% nakkusjuhtudest esineb Aafrikas. 20. sajandi keskel töötati välja efektiivne vaktsiin. Kuna kollapalavikule ei ole leitud ravi, on vaktsineerimine ja viirust kandvate sääskede hulga vähendamine tähtsad meetmed haigusega võitlemisel. Alates 1980. aastatest on haigestumised sagenenud. This May Be the Deadliest Creature on Earth, National Geographic. CDC Yellow Fever (vaadatud 13. märts 2010) Oldstone, Michael B. A. (2000). Viruses, Plagues, and History (1st ed.). Oxford University Press. pp. 45. ISBN 0195134222. Yellow fever fact sheet (vaadatud 18. aprill 2006
NETI

NETI (neti.ee) on Interneti otsingumootor ja temaatiline veebikataloog, mille omanik on AS Postimees Grupp (varem ka Telia Eesti). NETI alustas 1996. aasta oktoobris kataloogina ning 1998 lisati täistekstiotsing Eesti veebilehtede piires. See oli mõnda aega Eesti külastatuim veebisait. 2014. aasta seisuga oli NETI külastatavuselt 15. veebisait Eestis. 2021. aastal teatas Postimees Grupp, et ostab veebiportaali. Otsingumootori optimeerimine "Postimees Grupp ostab portaali neti.ee" ERR, 1. märts 2021 Alexa.com välja otsitud 02.01.14 NETI koduleht
IV noorte laulu- ja tantsupidu

IV noorte laulu- ja tantsupidu (täisnimetusega Eesti NSV koolinoorte IV laulu- ja tantsupidu) oli noorte laulu- ja tantsupidu, mis toimus 1.–3. juulil 1977. aastal. Ametlikult tähistas see pioneeriorganisatsiooni 55. aastapäeva. Esinejaid oli 25 260 (ilma välisesinejate ja saatjateta). Toimus üks laulupeokontsert ja kolm tantsupeo etendust (lisaks peaproov-etendus laulupeolistele). Avatseremoonia toimus Tallinna Maarjamäel ning Lenini ausamba juures, kust viidi tuli peoväljakule. Laulupeo avasid lastekoorid Eugen Kapi "Lauluga kodumaast" ning Kabalevski "Õnnega". Poistekoorid esitasid "K.O.K" ja "Laulis isa, laulis poega" (juhatas Venno Laul). Mudilaskoorid laulsid rahvaviisi Pilvi Üllaste sõnadega "Maja ehitamas" (juhatas Vilja Toomi). Peo lõpetasid ühendkooride esituses "Mu isamaa on minu arm" ja "Olgu jääv meile päike" (juhatas Heino Kaljuste). Dirigendidebüüdi tegid Tiia-Ester Loitme, Anneli Mäeots, Venno Laul ja Ants Üleoja. Tantsupeo deviis oli "Me ees on lahti kõik teed". Üldjuhiks oli Alfred Raadik. 5.-6. klasside segarühmad esitasid "Pioneerisüidi" (Vello Ainsalu, koreograafia ja lavastus Lille-Astra Arraste). Mudilasrühmad Tallinna lasteaedadest esitasid "Jänkude tantsu" (Vello Lipand, sõnad U. Buschmann, koreograafia: Niina ja Alfred Raadik). Neiduderühmad tantsisid tantsud "Ringtants" ja "Klopandi". Lisaks neile tantsisid 1.–2. klasside, 3.–4. klasside, 7.–8. klasside, vanema astme ja ühendatud vene rühmad. Külalisrühmad tulid Ungarist ja Armeeniast. Tantsijaid oli kokku 7002. Noorte laulu- ja tantsupeod. Eesti rahvusbibliograafias.
Gigliola Cinquetti

Gigliola Cinquetti (itaalia hääldus: dʒiʎˈʎɔːla tʃiŋˈkwetti; sündinud 20. detsembril 1947 Veronas) on itaalia laulja ja ajakirjanik. 1964. aastal võitis ta 16-aastaselt Sanremo muusikafestivali lauluga "Non ho l'età" (eesti keeles "Ei ole ma veel selles eas"). Võit võimaldas tal selle lauluga esindada Itaaliat 1964. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, mille ta samuti võitis. See oli Itaaliale esimene võit. Laul sai rahvusvaheliselt väga populaarseks, singlit müüdi üle kolme miljoni eksemplari. Sanremo festivalil osales ta veel aastatel 1965, 1966, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1985, 1989 ja 1995. 1974. aastal sai ta Eurovisioonil lauluga "Sì" teise koha. 1991. aastal oli ta koos Toto Cutugnoga Itaalias Eurovisiooni õhtujuht.
Vaskpuhkpillid

Vaskpuhkpillid on puhkpillide hulka kuuluvad muusikainstrumendid, millel tekib heli, kui pilli resonaatortorus hakkab õhk võnkuma pillimängija huulte vibreerimise toimel. Tekitatava heli kõrgust on võimalik muuta mitmel moel: huulte kuju ja pinge muutmisel, õhuvoolu suurendamisel või vähendamisel, resonaatortoru pikkuse muutmisega. Nimetus "vaskpuhkpill" ei tähenda, et pill on tingimata valmistatud vasest. Mõned vaskpuhkpillid, näiteks alpisarv, serpent ja didžeriduu, on valmistatud puidust, vasest valmistatud saksofon on aga puupuhkpill. Selline vastuolu tuleb sellest, et pille rühmitatakse tegelikult heli tekitamise viisi järgi. Vaskpuhkpillide loend
Ookeaniline maakoor

Ookeaniline maakoor on ränivaese koostisega kivimeist koosnev õhuke maakooretüüp. Ookeaniline maakoor moodustab ookeanide põhja. Moodustab 60% maakoorest.[viide?] Ta on tekkinud basaltse magma tardumisel kivimitest, millel lasuvad süvameresetted, peamiselt värvilistest kivimitest ja simast. Ookeanilise maakoore põhilised elemendid on räni ja magneesium, suhteliselt palju leidub rauda. Ookeaniline maakoor on mandrilisest maakoorest õhem (paksus umbes 11 km) ja noorem (keskmine vanus 180 miljonit aastat). Ta on ka suurema tihedusega (2,9 t/m³), mistõttu ta paikneb mandrilisest maakoorest madalamal. Ookeaniline maakoor uueneb pidevalt. Ookeani keskahelikes tekib teda järjest juurde. Nendes ahelikes lahknevad laamad. Seal tõuseb magma maakoore pinnale, jahtub ja tardub, moodustades maakoore. Magmat tõuseb keskahelikes järjest juurde ja surub äsjamoodustunud maakoort keskahelikust järjest eemale. Selle protsessi käigus maakoor jahtub veelgi ja tiheneb ning tema peale hakkavad kogunema setted. Üldiselt ongi nii, et keskaheliku juures on maakoor kõige noorem ja mida kaugemale, seda vanem. Kui maakoor on lükatud lõpuks laama teise otsa subduktsioonivööndini, siis sukeldub maakoor seal taas maa alla ja seda nimetatakse subduktsiooniks. Teisele poole neeldumiskohta tekib kurrutuse tulemusena kõrge mäestik ja tüüpiline näide selle kohta on Ameerika läänerannik, kuhu on tekkinud Andid ja Kordiljeerid. Kui põrkuvad kaks ookeanilist maakoort, võivad sinna tekkida saarekaared, nagu näiteks Antillid. Kuna laamad ei ole lõpmata suured, siis ei leidu Maal üldiselt ookeanilist maakoort, mis oleks vanem kui 200 miljonit aastat. Ookeanilises maakoores on märgata ookeani keskahelikuga paralleelseid magnetjooni, mis on salvestunud basalti. See avastati 1950. aastatel, kui kaardistati ookeanipõhja kivimite tekitatav magnetväli. Nad märkasid, et kummalgi pool ookeani keskahelikku olid sümmeetrilised positiivsed ja negatiivsed magnetvälja jooned ning et sümmeetriateljeks oli ookeani keskahelik. See on seletatav asjaoluga, et kui ookeani keskahelikust välja voolanud värske magma jahtudes tardub, siis joondub ta vastavalt Maa magnetväljale sel hetkel. Kuid Maa magnetiline põhja- ja lõunapoolus on palju kordi kohta vahetanud. Ookeanilise maakoore magnetismi uurides on niimoodi võimalik täpsemini kindlaks teha, millal maakera magnetilised poolused on kohti vahetanud.
Ernst Moritz Arndt

Ernst Moritz Arndt (26. detsember 1769 Groß Schoritz, Rügen – 29. jaanuar 1860 Bonn) oli saksa kirjanik ja ajaloolane, Frankfurdi Rahvuskogu liige. Arndt õppis aastast 1791 Greifswaldi ülikoolis, aastast 1793 Jena ülikoolis usuteadust, ajalugu, etnoloogiat, loodusteadusi ja filosoofiat. 1801 sai temast Greifswaldi ülikooli eradotsent ja 1806 professor, hiljem töötas ta ajalooprofessorina Bonni ülikoolis. Poliitiliselt pühendus ta peamiselt sellele, et mobiliseerida inimesi Napoleoni Saksamaa-vallutuse vastu. Selleks kirjutas ta pamflette, mis tõid mõneks ajaks kaasa maapao Rootsis ja Venemaal. Preisi valitsusega tekkinud vastuolude tõttu pidi ta 1820. aastal professorikohast loobuma. 1840. aastal ta rehabiliteeriti ning 1841. aastal sai ta Bonni ülikooli rektoriks. 1848–1848 oli ta Frankfurdi rahvuskogu, Saksamaa esimese vabalt valitud parlamendi liige. Hinnangud Arndti tegevusele on vastukäivad: ühed tõstavad esile tema demokraatlikke ideid ning näevad teda kui Saksamaa patriooti keerulistel aegadel, teised iseloomustavad teda natsionalistina ning toovad tema teostest välja antisemiitlikke tendentse. 1933. aastal anti Greifswaldi ülikoolile Preisimaa peaministri Hermann Göringi korraldusel Ernst Moritz Arndti nimi. Hoolimata diskussioonidest jäi see nimi ülikoolile kuni 2018. aasta maini. Vaata Christian Staas: Einheit durch Reinheit Die Zeit ONLINE, 24. august 2010
Tabla

Tabla on populaarne India löökpill membranofonide perekonnast. Pill sarnaneb bongoga. Seda kasutatakse Hindustani klassikalises muusikas ja India popmuusikas. Termin tabla tuleneb araabia sõnast tabl, mis tähendab trummi. Mängutehnika hõlmab sõrmede ja peopesade erinevaid asendeid, et luua mitmekülgseid helisid. Rannet kasutatakse surve avaldamiseks või liikumiseks teisele trummile, nii et see võimaldaks helikõrgust madaldada. Instrument koosneb kahest käsitrummist, mis on erineva suuruse ja tämbriga. Mõlema trummi nahad on valmistatud kitsenahast. Nahad kinnitatakse ja pingutatakse kitse- või kaamelinahast tehtud nööridega, mida reguleeritakse gatta-nimeliste puukiilude abil. Häälestamine toimub spetsiaalse haamrikese abil. Mõlema trumminaha peal on tärklisest valmistatud must shāī (ka gāb), mille kuju mõjutab trumminaha võnkumisest tekkivaid helisid ning annab tablale tema iseloomuliku heli. Shāī kvaliteedist oleneb iga individuaalse pilli hind. Dāyāñ Väiksem trumm dāyāñ on reeglina valmistatud alt ahenevast poolenisti tühjaks õõnestatud tiigi- või roosipuupakust. Dāyāñ vibreerib kindlal helikõrgusel. Dāyāñi teised nimetused on dāhina, siddha ja chattū. Bāyāñ Suurem trumm kannab nime bāyāñ. Kasutatakse ka nimesid dagga, duggī ja dhāmā. Bāyāñ on valmistatud reeglina messingist, kuigi kasutatakse ka odavamaid materjale nagu alumiinium ja teras. Ka vask on hinnatud kui tihti liiga kallis materjal. Vanemad bāyāñid võivad olla ka puust. Bengali piirkonnas esineb ka savist bāyāñ-trumme. Tabla sünnimaaks on India, instrumendi täpne sünnilugu on tuliste arutelude teemaks. Rebecca Stewart on oletanud, et tõenäoliselt saadi pill olemasolevate trummide – pakhhawaj, mridangam, dholhak ja naqareh – koosmõjul. Tabla repertuaaris, ehituses ja mängutehnikas on sarnasusi eelnimetatutega. Võimalikuks tabla leiutajaks peetakse 13. sajandi India luuletajat Amīr Khusrowd. Ta lahutas mridangami ja pakhawaji kaheks. Tabla ehitus, mis meenutab Lääne savitrumme ja timpaneid, üldiselt toetab seisukohta, et tabla on hilisem leiutis. Esimene tõestatav tabla trummide mängija oli Ustad Suddhar Khan Delhist.
Telegraafside

Telegraafside (tuleb Kreeka keelest tele – τηλε ehk 'kaugele' ja graphein – γραφειν ehk 'kirjutamine') on sõnumite edastamine pika distantsi taha ilma füüsilist sõnumikandjat edastamata. 18. sajandi lõpupoole võeti kasutusele semafortelegraaf. Kuid selle kasutegur oli väike ja tegevuspiirkond piiratud. Suur murrang sõnumite edastamise ajaloos toimus koos elektri kasutuselevõtuga. Ühe esimestest elektrivoolul töötavatest telegraafidest leiutas 1809. aastal saksa arst ja leiutaja Thomas Samuel von Sömmering. 1837. aastal konstrueeris ameeriklane Samuel Morse elektromagnetilise telegraafiaparaadi, millega sai edastada punkte ja kriipse, mille vastasjaama vastuvõtuaparaat paberilindile kirjutas. Sõnumite edastamiseks töötas Morse välja erilise koodmärgisüsteemi – tänapäevani tuntud Morse tähestiku. Telegraafi arengut pidurdas tugevasti 1914. aastal alanud I maailmasõda. Sõja lõppedes küll telegraafi areng jätkus, kuid sellele oli tekkinud vahepeal jõudsalt arenema hakanud telefoni näol uus ja tõsine konkurent. Kiiresti arenev ja tihe telefoniühenduste võrk põhjustas telegrammide arvu järsu vähenemise.
Frankfurdi rahvuskogu

Frankfurdi Rahvuskogu, ka Frankfurdi parlament (saksa keeles Frankfurter Nationalversammlung), oli Saksamaa esinduskogu Saksa märtsirevolutsiooni ajal 1848–1849. Frankfurdi Rahvuskogu oli esimene vabadel valimistel valitud kogu Saksamaa esinduskogu. Selle töö toimus Frankfurdis Pauli kirikus 18. maist 1848 kuni 31. maini 1849. Parlamendi eesmärk oli Saksamaa ühendamine ja põhiseaduse väljatöötamine. Pärast põhjalikke arutelusid kinnitati 28. märtsil 1849 põhiseadus (Verfassung des Deutschen Reiches), mis rajanes parlamentaarse demokraatia põhimõtetel ning millega pidi Saksa Liit muudetama keisri valitsuse all olevaks pärilikuks konstitutsiooniliseks monarhiaks. Keisrivõim taheti anda Preisi kuningadünastiale, ent Preisimaa kuningas Friedrich Wilhelm IV keeldus 1849. a aprillis keisritiitlist. Enamik Saksa Liidu riike lükkasid põhiseaduse tagasi ja üha rohkem saadikuid lahkus parlamendist. 31. mail 1849 viidi see üle Stuttgarti ja 18. juunil saatsid Württembergi võimud selle sõjaväe abil laiali. Frankfurdi põhiseadus oli mitmes osas eeskujuks 1919. aasta Weimari vabariigi põhiseadusele ja 1949. aasta Saksamaa Liitvabariigi põhiseadusele. Karl Obermann: Die Wahlen zur Frankfurter Nationalversammlung im Frühjahr 1848. Die Wahlvorgänge in den Staaten des Deutschen Bundes im Spiegel zeitgenössischer Quellen. Berlin: Deutscher Verlag der Wissenschaften, 1985, ISBN 3-326-00142-8
Kilt

Kilt on kildalise tekstuuriga peeneteraline moondekivim. Kilda lähtekivimiks on enamasti settekivim savikilt. Kilda rahvapäraseks sünonüümiks on "kiltkivi". Nii nimetatakse vahel ka moondumata kildalisi kivimeid. Kildad Kildagaas Savikivimid