laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Artur Talvik

Artur Talvik (sündinud 13. juunil 1964) on eesti poliitik, filmiprodutsent ja stsenarist. Ta oli XIII Riigikogu liige. Artur Talvik lõpetas 1988. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (13. lend) ja töötas seejärel kuni 1992. aastani Nukuteatris näitlejana. Aastal 2010 osales ta TV3 saates "Laulud tähtedega". 2011. aasta Riigikogu valimistel osales ta roheliste ja vabade kodanike nimekirjas Harju- ja Raplamaa esinumbrina. 2015. aasta Riigikogu valimistel osales ta Vabaerakonna nimekirjas ja teenis samas ringkonnas 7307 häälega isikumandaadi. Talvik tegutses Eesti Vabaerakonna esimehena aastatel 2017–2018. 13. mail 2018 ta teatas, et lahkub Vabaerakonnast, aga mitte selle Riigikogu fraktsioonist. 2018. septembri alguses hakkas ta asutama uut, Elurikkuse Erakonda. 2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr. 4 (Harju- ja Raplamaa) Elurikkuse Erakonna esinumbrina. Ta kogus 821 häält, kuid ei osutunud valituks. "Kõrbekuu" (1999, lühimängufilm) "Tulekummardajad" (2000, dokumentaalfilm) "Veepomm paksule kõutsile" (2004, kahasse Gatis Upmalisega, lastefilm) "Kinnunen" (2007, kahasse Aet Laiguga) "Detsembrikuumus" (2008) "Tondipoisid" (2009, dokumentaalfilm) "Okupeeri oma müür" (2013, dokumentaalfilm, koos Peeter Vihmaga) "Vene metalli ja US $ suudlus" (1993, kahasse Rein Kotoviga) "Ööliblika jõulud" (1994, kahasse Rein Kotoviga) "Vabadus või surm" (1995) "Baruto – tõlkes kaduma läinud" (2009, dokumentaalfilm) Ta on Alice ja Mati Talviku poeg. Valimisringkond nr 4. Harju- ja Raplamaa Riigikogu valimised 2019 ARTUR TALVIK: Lubage torkida püha lehma, Eesti Päevaleht, 8. aprill 2009 Artur Talvik: Baruto on maailmas kuulsam kui Arvo Pärt, Eesti Ekspress, 1. aprill 2010 Liivi Šein, "Artur Talvik: ronib mäkke budistlikult", Eesti Päevaleht, 3. aprill 2010 Teet Korsten, intervjuu Artur Talvikuga "Selleks, et maailma muuta, pead leidma mõttekaaslased" Põhjarannik, 25. jaanuar 2014 Artur Talvik "Ringvaatele": ma ei kandideeri Vabaerakonna juhiks, ERR, 27. aprill 2018
Rein Sikk

Rein Sikk (sündinud 26. juunil 1961 Tallinnas) on eesti ajakirjanik. Ta on õppinud Tallinna 21. Keskkoolis. 1984. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna ajakirjanduse erialal. Sikk on töötanud ajalehtedes Punane Täht, Rahva Hääl, Eesti Sõnumid, Virumaa Teataja, Eesti Päevaleht, Kadrina vallalehes Kodukant ja Maaleht. Ta on teinud kaastööd kõigile Eesti telekanalitele reporterina ning olnud saadete "Viru regi", "A4" saatejuht. Ta oli Vikerraadio "Vikerhommiku", "Argipäevasaate" üks saatejuhte. On Vikerraadio päevakommentaaride üks autoreist. Sikk on õpetanud ajakirjandust nii Tartu Ülikoolis, Kadrina Keskkoolis kui ka arvukail koolitustel nii ajakirjandushuvilistele kui ka vallalehtede toimetajatele. Rein Sikk mängis peaosa (ahviks muutunud poissi) Virve Aruoja 1966. aastal Eesti Telefilmis valminud filmis "Peegliahv". 2010 – aasta ajakirjanik (Eesti Ajakirjanike Liit) 2012 – aasta ajakirjanik (Eesti Ajalehtede Liit) 2018 – Lääne-Virumaa kultuuripärl (Eesti Kultuurkapital) 2022 – Lääne-Viru Omavalitsuste Liidu kuldne vapimärk 2023 – Valgetähe V klassi teenetemärk "Kümme juhtumit, mis vapustasid reporterit ehk kuidas kirjutada head reportaaži", Tallinn : Eesti Päevaleht, 2007. "Minu Ugrimugri: uskumatud seiklused soome-ugri ilmas", Tartu: Petrone Print, 2010. "Ajalehe anatoomia: armastav ja vihkav teekond reporterite suurima saladuseni", Tallinn: Menu Kirjastus, 2013. "Vihaga, kuid vihata: Eesti rahva esimene sauna-aabits", Tallinn: Tammerraamat, 2015. "Minu Virumaa: üks poiss, üks vanne, üks maa", Tartu: Petrone Print, 2018. "50 praktilist saunanippi + 3 erilist lisaks", Tallinn Ekspress Meedia, 2020 "Sauna vägi", Tallinn: Hea Lugu, 2023 Tema ema Milvi Sikk ja isa Rein Sikk olid samuti ajakirjanikud. Rein Sikk elab Kadrinas. Ta on abielus, peres on poeg ja tütar. Sikk on Tarvanpää rahvatantsuseltsi, Kadrina Saunaklubi KSK, Rakvere ooperiklubi ja antiooperiklubi liige. Heade Mõtete Instituudi direktor. Sauna-aasta 2023 idee autor, tänu millele kuulutati ta Jõhvi Keskraamatukogu poolt Eesti saunaministriks. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2007. Vaadatud 20. märtsil 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Tartu Riiklik Ülikool" nr 20, 29. juuni 1984. Lk 2 "Peegliahv (Eesti Telefilm 1966)". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. juuni 2012. Vaadatud 30. juunil 2012. https://maaleht.delfi.ee/artikkel/72238433/rein-sikk-ei-taha-enam-ahv-olla Rein Sikk: Ei taha enam ahv olla! "2010. aasta parimaks ajakirjanikuks valiti Rein Sikk" ERR, 16.05.2011 "Möödunud aasta ajakirjanikuks valiti Rein Sikk" ERR, 01.03.2013 "President annab tänavu 167 riiklikku teenetemärki". ERR. 6. veebruar 2023. Vaadatud 6. veebruar 2023. Eesti sai nädalavahetusel uue ministri: Rein Sikk lubab tegutseda vihaga, kuid vihata, Maaleht 22. mai 2023 REIN SIKK 60 | Lihtsa maainimese suur sünnipäev, Maaleht 1. juuli.2021 "Rein Sikk taas Eesti Päevalehes" Ärileht, 9. aprill 2005
Lauri Ylönen

Lauri Johannes Ylönen (sündinud 23. aprillil 1979 Helsingis) on soome laulja. Ta on bändi The Rasmus liige. Bändi asutas ta 1994. aasta lõpus koos sõpradega keskkoolist ja nad on seni koos püsinud. 2011. aastal alustas ta soolokarjääri. Ilmus debüütalbum "New World", kust pärineb ka esimene singel "Heavy", mis avaldati veebruaris. Soolokarjääri põhjendas Ylönen sellega, et paljud tema kirjutatud lood ei sobinud enam The Rasmuse repertuaari.
Markus

Markus on Markuse evangeeliumi kirjutaja, kes hukati 67. aastal. Arvatakse, et ta oli Aleksandria kiriku rajaja ja selle esimene piiskop (Aleksandria paavst). Suri märtrina. Markus on teise evangeeliumi autor. Markuse ema maja Jeruusalemmas külastasid Jeesuse esimesed jüngrid (on peetud võimalikuks, et samas majas toimus ka püha õhtusöömaaeg). Pärast Kristuse taevasseminekut rändas Markus koos apostlite Peetruse, Pauluse, Barnabase ja Sauluse seltsis mööda maad ja levitas kristlust (Apostlite teod 12:25, 13:5, 15:37-39). Markus hülgas Pauluse teel Küprosele ja naasis Jeruusalemma. Seetõttu keeldus Paulus teda uuele reisile kaasa võtmast. Koostöö Barnabasega aga laabus ning Markus tegutses misjonärina mõnda aega ka Küprosel. Seejärel sai Markusest Peetruse jünger ja ta töötas Roomas Peetruse sekretärina. Peetrus ütles tema kohta "mu poeg Markus". Pärimuse järgi oli Peetrus see, kes rääkis Markusele Jeesuse eluloost, tuletas meelde Jeesuse sõnu ja tegusid. Pühalt Peetruselt kuuldu põhjal olevatki Markus oma evangeeliumi kirja pannud. Peetakse võimalikuks, et Markus mainib evangeeliumis iseennastki. Nimelt räägib ta ainsa evangelistina noormehest, kes viibis Jeesuse vahistamise juures. Noormeest ei saadud kinni võtta, sest ta puges särgist välja ning põgenes. (Mk 14:51-52 j) Pärast Roomast lahkumist jõudis Markus Egiptusse. Väidetavalt sai temast Aleksandria kiriku rajaja ning Aleksandria esimene piiskop. Arvatakse, et Markus suri Aleksandrias märtrisurma Nero valitsemisajal 67. aastal. Markus olevat otse altari ees kinni võetud, teda köie otsas lohistatud ja lõpuks surnuks pekstud (või kägistatud). Pärast Markuse surma puhkenud äikesetorm, paganausulised põgenenud ja kohalikud kristlased saanud tema surnukeha maha matta. Ühe legendi järgi jutlustanud Markus kord Aadria mere kallastel ja tema laev kandunud suure tormi tõttu laguunidesse. Seal ilmutanud end ingel, kes kuulutas: "Siia kerkib sinu auks kord suur linn (Veneetsia)." Mitu sajandit hiljem, aastal 828 viisid meremehed Markuse säilmed Veneetsiasse. Tema uuele matmispaigale püstitati kabel ja Markus kuulutati Veneetsia kaitsepühakuks. Eesti rahvakalendris on markusepäev 25. aprillil. Markus oli kirjutajate, notarite, müürseppade, ehitustööliste, korvi- ja vaibapunujate, klaasseppade ja klaasimaalijate ning vangide kaitsepühak. Temalt palutakse abi sammaspoole, mitmesuguste valude ja äkilise surma vastu. Markuse sümboliteks on raamat, pärgamendirull, kirjutussulg, piiskopirüü. Martsipani peetakse Markuse leivaks. Ikonograafias kujutatakse evangelist Markust lõviga või lõvina. Markuse kui sõnumitooja rollile osutab tiivuline lõvi, Markuse tähtsaim atribuut.
Rein Sikk (1937–1992)

Rein Sikk (22. september 1937 – 16. juuni 1992) oli eesti tele- ja raadioajakirjanik ning publitsist. Tema poeg Rein Sikk on samuti ajakirjanik.
Minnesota (täpsustus)

Minnesota Minnesota on USA 32. osariik. Minnesota jõgi on Mississippi lisajõgi. Minnesota territoorium oli USA osa, mis eksisteeris aastail 1849–1858. Minnesota City on linn Winona maakonnas Minnesota osariigis. "Minnesota" (originaalpealkirjaga "Feeling Minnesota") on USA krimikomöödia Keanu Reevesi ja Cameron Diazega peaosades.
Aleksander Jürgenson (vaimulik Venemaal)

Aleksander Jürgenson (ka Alexander Eduard Jürgenson; 19. september 1861 Tartu – 6. jaanuar 1929) oli eesti kirikuõpetaja Venemaal. Aleksander Jürgenson lõpetas Tartus gümnaasiumi. Ta õppis Tartu Ülikoolis 1885–1892 usuteaduskonnas ning 1886–1892 grammatikat ja saksa filoloogiat. Töötas ülemõpetajana Peterburis, aastatel 1901–1902 oli saksa keele õpetaja Smolnõi instituudis. Aastatel 1911–1916 oli ta Eragümnaasiumi ja Jürgensoni Reaalkooli[küsitav] direktor. Aastal 1921 ordineeriti ta pastoriks. Alates 21. septembrist 1924 oli ta eesti koguduste praost Venemaal. Pärast Oskar Palsa surma 29. oktoobril 1926 täitis Aleksander Jürgenson sisuliselt kõigi Venemaa eesti luterlike koguduste peapiiskopi kohuseid. Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998
Meediasüsteem

Meediasüsteem on massimeedia kanalite – trükiajakirjanduse, raadio, televisiooni ja interneti – süsteem. Riigi meediasüsteem on seotud riigi kultuurilise, sotsiaalse, poliitilise ja majandusliku kontekstiga. Euroopa meediasüsteem Lühiülevaade Eesti meediasüsteemist ja -kasutusest Eesti Meediakoolitajate Liit
Gruusia peaminister

Gruusia peaminister on Gruusia valitsusjuht. Peaministri määrab ametisse Gruusia president. Alates 2024 on peaminister Irakli Kobahhidze. Gruusia valitsusjuhtide loend
Leo Schultz

Leo Johannes Schultz (25. detsember 1877 Peterburi, Venemaa keisririik – 24. november 1937 Leningrad) oli eesti kirikuõpetaja Venemaal. Leo Schultz lõpetas gümnaasiumi Peterburis. Õppis 1896–1900 Tartu Ülikooli Usuteaduskonnas. Ordineeriti Peterburis 22. novembril 1902 pastoriks. 1902–1911 oli ta adjunktpastor Peterburi Maria kirikus (kogudus vene- ja saksakeelne, asukohaga Kronverkski ja Sõtninski tänava nurgal), alates 1910 ka Maria kirikus (Marienk. städt Armenhäuser). Oli õpetajaks Peetri Tütarlastekoolis, 5. Gümnaasiumis, Vvedenski Gümnaasiumis ja Keiser Aleksander I Gümnaasiumis. Aastatel 1919–1920 oli Leo Schultz asendusõpetaja Peterburi kubermangus Tuutaris (Duderhof). Alates 1921 Moloskovitsa (Moloskowitz) eesti koguduse õpetaja. Alates 25. septembrist 1921 Eesti Konsistooriumi assessor. Teenis 1922 Novasolka ja 1925–1927 Moloskovitsa soome kogudust. Alates 21. septembrist 1924 praost. Teenis 1927–1936 Gattšina eestlasi kord kuus. 1935–1937 teenis soome kogudusi Moloskovitsas, Kattilas, Novasolkkas ja Kupanitsas (Gubanitsa). Aastal 1937 pärast jumalateenistust Moloskovitsas ta vahistati koos umbes saja koguduseliikmega. Süüdistatuna spionaažis mõisteti Leo Schultz 19.11.1937 surma ja lasti maha Leningradis 24.11.1937, täpsemalt Levašovos ja on maetud samas Levašovo memoriaalkalmistule. Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998 www.gulagmuseum.org[alaline kõdulink] www.petergen.com
Arütmia (täpsustus)

Arütmia ehk rütmihäire ehk rütmitus on organismi või mõne selle osa korrapärase rütmilise talitluse häirumine. Enamasti räägitakse südame arütmiast. TEA entsüklopeedia 3. köide, 2009.
Ossip Pjatnitski

Ossip Pjatnitski, venepäraselt ka Jossif Pjatnitski (Осип Аронович Пятницкий, sünnijärgne nimi Иосель Ориолов Таршис; 17. jaanuar 1882 Vilkomir, Kovno kubermang – 29. juuli 1938 Moskva) oli Nõukogude partei- ja riigitegelane; üks ülemaailmse kommunistlikke parteisid ühendanud Kommunistliku Internatsionaali juhte ning kominterni salajase luure- ja sidevõrgustiku OMC juht; rahvuselt juut. Ossip Pjatnitski liitus VSDTP revolutsioonilise liikumisega 1898. aastal, pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni oli ta aastatel 1919–1920 Venemaa raudteetööliste ametiühingu esimees ning 1918–1922 Moskva Nõukogu Täitevkomitee liige ja Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee liige. 1920. aastast oli Pjatnitski VK(b)P Moskva linnakomitee sekretär; aastatel 1920–1921 VK(b)P KK liikme kandidaat, 1923. aastast Kominterni Täitevkomitee sekretär, aastatel 1924–1927 ÜK(b)P Keskkontrollkomisjoni liige ja 1927–1937 ÜK(b)P KK liige. Arreteeriti 27. juulil 1937. Mõisteti surma 28. juulil 1938, lasti maha 29. juulil 1938. Rehabiliteeriti postuumselt 1956. aasta jaanuaris. http://www.hrono.ru/biograf/pyatnic.html
Muusika elementaarteooria

Muusika elementaarteooria (inglise keeles elementary music theory) on muusikateooria osa, mis hõlmab õpetust muusikalise struktuuri põhilistest osadest: helist, muusikalisest helist, noodinimetustest, intervallidest, noodi- ja pausi vältustest, noodivõtmetest ning muudest muusika noodikirja elementidest. Eesti muusikakoolides on muusika elementaarteooria eraldi õppeainena muusikateooria õpetuse osa. Üks olulisemaid eestikeelse muusika elementaarteooria arendajaid oli Leo Semlek. Vikiprojekt "Muusika elementaarteooria# Boris Kõrver, "Muusika elementaarteooria", Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1956. Leo Semlek, "Muusika elementaarteooria õpik", Tallinn: Semlek, 2002.
Põhja-masksäälik

Põhja-masksäälik (Geothlypis trichas) on sääliklaste sugukonda masksääliku perekonda kuuluv lind. Põhja-masksäälik on levinud Kanada lõunaosast Mehhiko keskosani. Põhjapoolsed asurkonnad on rändlinnud, talvitudes levila lõunaosas, Kesk-Ameerikas ja Antillidel. Lõunapoolsed asurkonnad on suuresti paiksed. Põhja-masksäälikut on väga harva eksikülalisena kohatud ka Lääne-Euroopas. Ta on väga tavaline lind, vaatamata arvukuse vähenemisele mõnes piirkonnas. Ta kuulub soodsas seisundis liikide hulka. Esimest korda kirjeldas põhja-masksäälikut teaduslikult juba Linnaeus 1766. aastal. Põhja-masksäälikud on väikesed laululinnud. Nende selg, tiivad ja saba on oliivrohelised, kurgualune ja rind kollased, kõhualune valkjas. Täiskasvanud isaslinnul on must mask, mis ulatub kaela külgedelt üle silmade ja lauba ning on piiritletud valge või halliga. Emaslinnul must mask puudub ja alapool on heledam. Noorlinnud on välimuselt sarnased emaslinnuga. Noored isased on esimesel eluaastal kahvatu maskiga, mis muutub teiseks elukevadeks täiesti mustaks. Emased tunduvad eelistavat suurema maskiga isaseid. Põhja-masksäälikul on kirjeldatud 13 alamliiki (mille arv erineb sõltuvalt kasutatavast süsteemist). Need erinevad üksteisest peamiselt isaslinnu pea mustri ja alapoole kollase värvuse ereduse poolest. Edelapoolsed alamliigid on eredaimad ja kollaseima alapoolega. Põhja-masksäälik tegutseb peiduliselt madalal taimestikus, hoides saba sageli püsti. Kutsehüüd on tugev naksuv tsek. Põhja-masksäälik pesitseb paduratel ja teistel tiheda madala taimestikuga märgaladel, ka põõsastikes. Kuivades piirkondades on ta vähem tavaline. Tema pesitsusperiood kestab aprillist juunini. Pesa on kausjas ja asub tihedas põõsastikus, kurnas on 3–5 muna. Haudumine kestab 12 päeva. Poegi toidavad mõlemad vanalinnud. 8 päeva pärast koorumist lahkuvad pojad pesast. Põhja-masksäälik toitub putukatest, otsides neid tihedast taimestikust, aga suutes neid püüda ka õhust. Vahel sööb ta ka seemneid. Põhja-masksääliku tavaline pesaparasiit on pruunpea-lehmalind (Molothrus ater), kes muneb teiste lindude pesadesse. BirdLife International (2004). Geothlypis trichas. 2006 IUCNi punane nimistu. IUCN 2006. Vaadatud 9 May 2006. Database entry includes justification for why this species is of least concern Curson, Quinn ja Beadle. "New World Warblers" ISBN 0-7136-3932-6 L. Jonsson. "Euroopa linnud". Eesti Entsüklopeediakirjastus 2000, lk. 542 Common Yellowthroat Lab of Ornithology
Tamaulipase masksäälik

Tamaulipase masksäälik (Geothlypis flavovelata) on linnuliik sääliklaste sugukonnast masksääliku perekonnast. Tamaulipase masksäälik on lähedane põhja-masksääliku ja bahama masksäälikuga, millega koos moodustab ülemliigi, ning teda on isegi arvatud nende kahe liigiga ühte kuuluvaks. Tamaulipase masksäälik on levinud Mehhiko kirdeosas. Suurem osa levilast kattub Tamaulipase osariigiga, aga ta elab ka San Luis Potosí ja Veracruzi osariigis. Ta on paigalind. Tamaulipase masksääliku üldpikkus on 13 cm ja kaal 10,2–11,5 g. Tema selg on kollakasroheline, alapool erekollane. Vanal isaslinnul on must mask ja kollane pealagi. Emaslind on sarnane, ent musta maskita ja oliivja lagipeaga. Tiiva pikkus on isaslinnul 5,35–5,55 cm, emaslinnul 5,1–5,45 cm. Nokk on must ja jalad lihakarva. Häälitsused on väga sarnased põhja-masksääliku häältega. Inimene ei tee neil õieti vahet, aga ise nad seda vahet teevad ega vasta kunagi teist liiki linnu kutsehüüule. Isaslindu on teistest lindudest hõlbus eristada kollaste triipude abil, mis ta näol on. Talvituvatest põhja-masksäälikutest saab teda veel eristada kõhualuse poolest, mis on põhja-masksäälikul valge, tamaulipase masksäälikul kollane. Emaslinnul ei ole näol musta maski. Nende suled on oliivkollased, osalt kaetud kahvatupruuniga. Nende kael on oliivpruun, kaela küljed on kahvatumad ja kollakamad. Tamaulipase masksäälik elab magevee padurates (kaasa arvatud kanalite ja kuivenduskraavidega), eriti kui seal kasvab hundinuiasid. Tema pesitsus- ja toitumistavade kohta on vähe teada, kuid ilmselt need sarnanevad teiste masksäälikutega. Arvatavasti ehitavad nad oma pesa madalale taimestikku ja toituvad putukatest. Tamaulipase masksäälik kuulub ohulähedaste liikide hulka ja tema arvukus ongi viimastel aastatel vähenenud elupaikade kadumise tõttu. Rahvusvaheline linnukaitseorganisatsioon BirdLife International hindab liigi arvukuseks 2500–10 000 isendit. BirdLife International (2006). Geothlypis flavovelata. 2006 IUCNi punane nimistu. IUCN 2006. Vaadatud 11. mail 2006. Database entry includes justification for why this species is vulnerable Sissekanne Birdlife'i leheküljel
Bahama masksäälik

Bahama masksäälik (Geothlypis rostrata) on sääliklaste sugukonda masksääliku perekonda kuuluv lind. Liigi levila piirdub Bahama saartega, kus ta on paigalind. Ta on lähedane põhja-masksääliku, tamaulipase masksääliku ja kalifornia masksäälikuga, moodustades koos nendega ülemliigi. Teda arvati varem nende kolme liigiga ühte kuuluvaks. Bahama masksäälik on umbes 15 cm pikk ja suure nokaga. Tema kõige levinum alamliik G. r. rostrata, keda leidub Androsel ja New Providence'il, on oliivrohelise selja ja peamiselt kollase alaosaga, mis pugul on pisut kahvatum. Tal on näol must mask ja kiiru eesosa on hall. Emane näeb välja samamoodi, aga tal ei ole maski, tema kiird on hall ja tema pugu võib olla valkjam. On ka kaks teist alamliiki. Grand Bahamal, Great Abacol ja selle juurde kuuluvatel saartel elab alamliik G. r. tanneri, millel on kiirul kollakas varjund, ning Eleuthera ja Cati saarel elab alamliik G. r. coryi, mille kiiru eesosa on peamiselt kollane. Bahama masksäälikut saab talvituvatest põhja-masksäälikutest eristada suuremate mõõtmete, raskema noka ja aeglasemate, rohkem kaalutletutena tunduvate liigutuste järgi. Isaste alaosal on kollane piirkond palju suurem, mask on samuti suurem ja on laienenud kuklale. Emastel on peal hallikas varjund, mida põhja-masksäälikutel pole. Alamliigi G. r. coryi isastel on kiiru eesosa selgesti eristuvalt kollane. Bahama masksääliku laul on samasugune kui põhja-masksäälikul. Kutsehüüd on pehme džip. Nagu teisedki masksäälikud, toitub bahama masksäälik madalal taimestikus putukatest ja teistest väikestest selgrootutest. Bahama masksäälik pesitseb tihedas võsas, tavaliselt kuivemas kohas kui põhja-masksäälik talvitumiseks valib. Bahama masksäälik ehitab kausja pesa madalale taimestikku või kännule ja muneb pessa 2 muna. Bahama masksäälik pole kuigi arvukas, vähemalt talvituvaid põhja-masksäälikuid on talvel Bahamal märksa rohkem. Siiski tundub, et liik tervikuna ei ole ohus, mistõttu ta arvati soodsas seisundis liikide hulka. Kuid see käib üksnes levinuima alamliigi G. r. rostrata kohta, teised alamliigid on üliharuldased ja on koguni oletatud, et nad surid 20. sajandi lõpus välja. Esimest korda kirjeldas bahama masksäälikut teaduslikult Henry Bryant 1867.
Augsburgi Usutunnistuse Selts

Augsburgi Usutunnistuse Selts (AUS) on 2006. aasta augustis asutatud Pärnus tegutsev mittetulundusühing. See on vabatahtlik organisatsioon, mille sihiks on Kristuse Kiriku toetamine konservatiivse kristliku teoloogia tutvustamise ja levitamisega. Pearõhk on luterlikest usutunnistuskirjadest lähtuval teoloogial. AUS annab välja veebiajakirja Meie Kirik, vihikutesarja "Kristlik usk ja õpetus" ning teoloogiliste artiklite kogumikke, samuti korraldab vaimulikke harjutusi nii vaimulikele kui ilmikkristlastele. Augsburgi usutunnistus Martin Lutheri Ühing Veebiajakiri Meie Kirik
Emadepäev

Emadepäev on Eestis mai teisel pühapäeval. Emadepäeva tähistati maailmas esimest korda 10. mail 1908 Ameerika Ühendriikides Lääne-Virginia osariigis Graftoni kirikus. Päeva tähistamise idee pakkus 1872. aastal välja luuletaja ja kirjanik Julia Ward Howe, kuid tähistama hakati seda Anna Jarvise eestvedamisel 35 aastat hiljem. Eestis tähistati seda päeva esimest korda 1922. aastal Uderna koolis piduliku koosviibimisega, mille organiseeris Naiste Karskusliit Helmi Mäelo algatusel.[viide?] Üle-eestilisena tähistati seda päeva aasta hiljem, 3. juunil 1923. Emadepäeva tähistamine kogus populaarsust ja seda tähistati kuni 1940. aastani. Uuesti hakati Eestis emadepäeva tähistama 1988. aastal. Ema(de)päeva tähistamine maailmas on riigiti ja kultuuriti erinev. Isadepäev Lastepäev Vanematepäev Kuidas tähistatakse emadepäeva erinevates riikides? Naine24.ee, 10. mai 2012 "Mai teine pühapäev – emadepäev". Kuulutaja. 8.5.2015. Vaadatud 20.12.2021. "History of Mother's Day as a Day of Peace: Julia Ward Howe". Peace Alliance. 8.5.2015. Vaadatud 20.12.2021.
Tagametsa (Türi vald)

Tagametsa on maa-ala Türi vallas Rassi külas, kus paikneb Eesti Skautide Ühingu ja Eesti Gaidide Liidu poolt 2. märtsil 2000 rajatud laager. Mälestusmärk kõikidele metsavendadele http://www.skaut.ee/?jutt=10221 Tagametsa koduleht
Pinus wangii

Pinus wangii on männiliste sugukonda männi perekonda kuuluv okaspuu. Ta kuulub viieokkaliste mändide hulka (alamperekond Strobus). Pinus wangii on tavaliselt keskmisest madalama kasvuga, kõrgus on tavaliselt 8–20 m. Tüvi on sirge või mittekorrapäraselt hargnev, kuni 1 m läbimõõduga. Võra on ümara või lameda kujuga. Okkad on viiekaupa kimbus, (15–) 30–60 (–80) mm pikkused, kõverdunud, tumerohelised, kahe vaigukäiguga, püsivad võrsetel kaks aastat. Isasõisikud on munaja või ellpsoidse kujuga, 8–20 mm pikad. Käbid on 4,5–8,5 (10) cm pikkused ja läbimõõduga 3,5–6,5 cm, pikliku, munaja või ellpsoidse kujuga, noorelt kollakasrohelised, valminult pruunid. Seemned on helepruunid, ellipsoidilise-munaja kujuga, 7,8–12,8 mm pikkused, kirjude tiivakestega (pikkus 4–18 mm). Pinus wangii levila asub väga väiksel territooriumil, Hiina Yunnani provintsis, Wenshani Tšuangi-Miao autonoomses ringkonnas, Malipo ja Xichou maakonnas, üsna lähedal Vietnami piirile. Arvatavalt kasvab Pinus wangii ka Vietnamis, aga siiani puuduvad selle kohta usaldusväärsed andmed. Pinus wangii kasvab järskudel lubjakivist mägede nõlvadel 1500–1800 m kõrgusel merepinnast. Kaks teadaolevat selle männi populatsiooni asuvad üksteisest ligi 32 km kaugusel, kus nad kasvavad väikestes gruppides või üksikpuudena, mis on hajutatud mäetippude ja seljandike vahel. Piirkonnas levinud karstialadelt on enamik metsadest maha raiutud ja see oht ähvardab ka Pinus wangii allesjäänud populatsioone. Puuliikidest kasvavad koos temaga koos sitšhuani tsuuga (Tsuga chinensis), kivijugapuu liik Podocarpus wangii, hiina jugapuu (Taxus chinensis) ja urbjugapuu liik Amentotaxus yunnanensis. Conifer Specialist Group (1998). Pinus wangii. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2010. Roman Businsky. A revision of the Asian Pinus subsection Strobus (Pinaceae). Berlin-Dahlem, 2004. ISSN 0511-9618. Foto1