Kristina Šmigun-Vähi

Kristina Šmigun-Vähi (kuni 2007 Kristina Šmigun; sündinud 23. veebruaril 1977 Tartus) on Eesti poliitik ja endine tippsportlane, kes on naiste murdmaasuusatamises kahekordne juunioride ja ühekordne täiskasvanute maailmameister ning kahekordne olümpiavõitja. Šmigun-Vähi kuulub Reformierakonda; ta oli Riigikogu XIV (2019–2023) ja on 2023. aastal Riigikogu XV koosseisu liige. Kristina Šmigun on lõpetanud 1996. aastal Tartu Kommertsgümnaasiumi. Tema esimene treener oli Herbert Abel ja järgmine Anatoli Šmigun. Esimest korda osales ta olümpiamängudel 1994. aastal Lillehammeris, kus saavutas 10 km vabastiilisõidus 27. koha. 2002. aasta taliolümpiamängudel Salt Lake Citys saavutas Šmigun 30 km klassikastiilisõidu seitsmenda koha. "Kõigil mu olümpiatel on midagi valesti olnud," rääkis ta Soldier Hollow' suusastaadionil. Lõputseremoonial kandis Šmigun Eesti lippu. Nädal pärast olümpiamänge võitis ta maailma karikasarja Lahti etapi 10 km vabastiilis, alistades olümpiavõitja Stefania Belmondo 0,6 sekundiga. 2006. aasta taliolümpiamängudel Torinos võitis Kristina Šmigun kuldmedali nii 10 km klassikasõidus kui ka 15 km suusavahetusega sõidus. Samal aastal andis Rahvusvaheline Olümpiakomitee Šmigunile Sportstari auhinna. Pärast hooaja vahelejätmist tütre sünni tõttu teatas Kristina Šmigun-Vähi 21. septembril 2009, et kavatseb tippspordis jätkata. 2010. aasta taliolümpiamängudel võitis ta hõbemedali, kuid 2010. aasta juulis teatas, et loobub tippspordist. 2010. aastal valiti Šmigun-Vähi Eesti aasta naissportlaseks ja 2012. aastal Eesti Olümpiakomitee asepresidendiks. 1994 Lillehammeris 27. koht 10 km vabastiilis 28. koht 15 km vabastiilis 30. koht 5 km klassikastiilis 1998 Naganos 46. koht 30 km vabastiilis 2002 Salt Lake Citys 7. koht 30 km klassikastiilis 8. koht 15 km vabastiilis 15. koht 5 + 5 km topeltjälitussõidus 25. koht sprindis 2006 Torinos olümpiavõitja 7,5 + 7,5 km suusavahetusega sõidus olümpiavõitja 10 km klassikasstiilis 8. koht 30 km vabastiilis ühisstardiga sõidus 2010 Vancouveris 10 km vabastiilis 1993 Falunis 31. koht 10 km vabastiilis 35. koht 5 km klassikastiilis 1995 Thunder Bays 5. koht 5 km klassikastiilis 20. koht 10 km vabastiilis 1997 Trondheimis 8. koht 15 km vabastiilis 9. koht 10 km vabastiilis 28. koht 5 km klassikastiilis 1999 Ramsaus hõbemedal 15 km vabastiilis pronksmedal 30 km klassikastiilis 6. koht 10 km vabastiilis 9. koht 5 km klassikastiilis 2001 Lahtis 12. koht 10 km klassikastiilis 19. koht sprindis 41. koht 15 km klassikastiilis 2003 Val di Fiemmes maailmameister topeltjälitussõidus (5 km klassikastiilis + 5 km vabastiilis) hõbemedal 10 km klassikastiilis hõbemedal 15 km klassikastiilis ühisstardiga sõidus pronksmedal 30 km vabastiilis 2005 Oberstdorfis 4. koht 10 km vabastiilis 14. koht 30 km klassikastiilis 2007 Sapporos 6. koht 30 km klassikastiilis ühisstardiga sõidus 9. koht 10 km vabastiilis 10. koht 7,5 + 7,5 km suusavahetusega sõidus 1995 Gällivares hõbemedal 5 km klassikastiilis hõbemedal 15 km vabastiilis 1996 Asiagos hõbemedal 5 km klassikastiilis hõbemedal 15 km vabastiilis 1997 Canmore'is juunioride maailmameister 5 km klassikastiilis juunioride maailmameister 15 km vabastiilis Üldkarikas 2. koht: 2000, 2003 Tavakarikas 1. koht: 1999 3. koht: 2004, 2005 Sprindikarikas 3. koht: 1999, 2000 Lühikeste distantside karikas 1. koht: 2000 Pikkade distantside karikas 2. koht: 2000 Kristina Šmigun-Vähi osales karjääri jooksul maailma karikasarja etappidel 164 korda. Poodiumile jõudis ta neist 50 korral, millest 16 korral kõige kõrgemale astmele. 1997. aasta lõpus, enne Nagano olümpiamänge, sai Šmigun Lõuna-Eestis mootorsaaniga sõites rangluumurru. Tartu Ülikooli Kliinikumis tehtud operatsiooni järel paranes ta kodus, kuni oli valmis suusatamisega jätkama. Esialgu sai Šmigun liigutada vaid vasakut kätt, paremat takistas tugiplaat. 2. veebruaril 1998 eemaldas spordiarst Toomas Tein Tartus osa fiksaatorist. Kuigi Nagano olümpiamängudele sõidu mõttekuses leidus kahtlejaid, asus Kristina koos isaga 5. veebruaril teele. Üle kuu aja intervjuude andmisest hoidunud Šmigun tunnistas Tallinna lennujaamas: "Piiriks on valu. Võistlen vaid juhul, kui ihuliikmed vastu ei karju." Ta osales ainult 30 km vabastiilisõidus ja sai 63 osavõtja seas 46. koha. 2001. aasta Lahti maailmameistrivõistlused olid Šmigunile suur pettumus. Haigestumine jaanuaris viis parima vormi ega võimaldanud MM-iks soovitud moel valmistuda. Lahtis sai ta 9. koha 10 km klassikastiilis. Enda arvates tegi Šmigun vea, kui tahtis täielikult tervenemata kiiresti vormi jõuda: "Uskusin tõesti, et suudan pärast haigust võistelda samamoodi kui enne, kuid eksisin," kinnitas ta. 23. jaanuaril 2002 saabus Eesti Suusaliitu Rahvusvaheliselt Suusaliidult sõnum, et Kristina Šmiguni dopinguproov on osutunud positiivseks. Tema 12. detsembril 2001 maailma karikasarja etapil Brussonis antud proovist oli leitud keelatud ainete nimekirja kuuluvat steroidset hormooni 19-norandrosteroon, mis on inimorganismis meessuguhormooni (nandroloon) ainevahetuse tagajärjel tekkiv aine. "Ma pole kasutanud seda ainet, mis seisab kirjas Rahvusvahelisest Suusaliidust tulnud faksil," kinnitas Šmigun, "seepärast soovin kiiresti B-proovi uurimist. Võitlen oma puhtuse ja õigluse eest. Ma ei karda midagi. Võin, käsi piiblil, vanduda, et minu südametunnistus on puhas." Rahvusvahelise Olümpiakomitee meditsiinikomisjoni otsusel tohib naissportlase uriiniproovis 19-norandrosterooni kontsentratsioon olla 5 ng/ml (nanogrammi milliliitri kohta), meessportlasel 2 ng/ml. Šmiguni A-proov näitas 6,4 ng/ml. Eesti Antidopingu Keskuse juhataja Mihkel Mardna arvates ületas suusasportlase proov lubatud füsioloogilise piiri vaid "väikese koguse võrra" ja ta kahtles, kas Šmiguni puhul on üldse tegu dopingujuhtumiga. FIS-ist saabunud teate järgi osutus Šmiguni 15. detsembril 2001 Davosis antud proov negatiivseks. Ka Eesti Suusaliidu president Toomas Savi väljendas lootust, et tegu on arusaamatusega. Savi eestvõttel alustasid Šmiguni kaitseks tööd mitmed Eesti juristid, spordibioloogia ja -meditsiini asjatundjad. Nende käsitlust suusataja organismi eripära kohta polnud aga vaja käiku anda, sest enne seda, 30. jaanuaril 2002 tuli Saksamaalt Kreischast laborist uus sõnum: testimisel võetud B-proovi 21-kordne analüüsimine andis tulemuse 4,2 ng/ml, mis on negatiivne. Esmane dopinguteade lükati ümber ja Šmigun võis sõita olümpiamängudele. 2014. aasta veebruaris teatas Vene spordiportaal Ves' Sport ("Весь Спорт"), et Torino olümpiamängude ajal ühelt Eesti sportlaselt võetud A-proov osutus positiivseks. Kuna ROK oli juba detsembris teavitanud tulemustest EOK-d ja see omakorda Šmiguni, otsustas Šmigun uudist isiklikult kinnitada. Ta valis teadlikult teistsuguse meediale lähenemise, kui seda oli tehtud Andrus Veerpalu juhtumi korral. Šmiguni teatel on ta andnud vabatahtlikult valedetektori all tunnistuse, et pole elus kordagi teadlikult dopingut tarvitanud. Valedetektori test pole küll juriidiliselt otsustav, kuid oluline on vabatahtlik tunnistus. Veebruari keskpaigaks ei olnud B-proovi avalikustamise aeg veel teada. 13. detsembril 2017 teatas ROK, et kõik Torino olümpiamängude järelproovid on puhtad. Šmigun-Vähi kuulub Reformierakonda. 2019. aasta Riigikogu valimistel sai ta 2002 häält ning osutus ringkonnamandaadiga valituks Riigikogu XIV koosseisu liikmeks. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 1005 häält ning osutus valituks. 2004 – Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk 2004 – Eesti Vabariigi spordipreemia (maailmameistritiitli ning kahe hõbe- ja ühe pronksmedali võitmise eest 2003. aasta suusatamise maailmameistrivõistlustel) 2006 – Valgetähe I klassi teenetemärk 2006 – Eesti Olümpiakomitee teenetemärk 2007 – Eesti Vabariigi spordipreemia (kahe kuldmedali võitmise eest murdmaasuusatamises Torino taliolümpiamängudel 2006. aastal) 2010 – aasta naine 1997, 1999, 2000, 2002, 2003, 2004, 2006, 2010 – aasta naissportlane 2022 – Eesti spordi kuulsuste halli autahvel. Kristina Šmigun-Vähi on 168 cm pikk ja kaalus tippsportlasena 59 kilogrammi. 1993. aastal tutvus ta Kristjan-Thor Vähiga, kes töötas seejärel aastaid Kristina Šmiguni tiimi mänedžerina. Pärast nende abiellumist 2007. aastal hakkas Kristina kandma liitperekonnanime Šmigun-Vähi. Juba enne abiellumist teatas Šmigun, et kavatseb jätta vähemalt ühe võistlushooaja vahele. 17. juunil 2008 sündis tütar Victoria Kris ja 3. märtsil 2011 poeg Kristhor Tomi. Kristina Šmigun-Vähi ema on endine tippsuusataja Rutt Rehemaa-Šmigun ning isa suusatreener ja endine tippsuusataja Anatoli Šmigun. Ka õde Katrin Šmigun on endine tippsuusataja. Samuti on suusatajad onupoeg Aivar Rehemaa ja onutütar Jana Rehemaa-Weinberger. 12. septembril 2006 avati Tartu kommertsgümnaasiumi hoone seinal bareljeef kooli vilistlasele Kristina Šmigunile (skulptor Endel Taniloo). Nime hääldatakse [krist'iina šmig'unn-vähi] Kristina Šmigun-Vähi naaseb tippsporti!. Delfi, 21. september 2009. Eesti spordiajakirjanikud valisid aasta parimaid sportlasi. Õhtuleht, 17. detsember 2010. EOK värske asepresident Kristina Šmigun-Vähi: tähtis on jätta aega pere jaoks Eesti Päevaleht, 09. november 2012. Kirsti Vainküla "63 päeva hoitud saladus" Eesti Ekspress, 13. veebruar 2014, lk 6–9. Raul Ranne "Šmiguni juhtum tekitab paranoilisi küsimusi" Eesti Ekspress, 13. veebruar 2014, lk 9. Kristina Šmigun-Vähi dopingukahtlusest vabanemisest: päev on päikest täis!, sport.err.ee, 13. detsember 2017. https://rk2019.valimised.ee/et/election-result/acquired-mandates.html https://rk2019.valimised.ee/et/voting-result/district-2-voting-result.html Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk 453. "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk 214. Kristina Šmigun-Vähil sündis 3,47 kg kaaluv tütar. Postimees, 17. juuni 2008. Kristina Šmigun-Vähi pisipoeg sai huvitava nime. Kroonika, 11. märts 2011. Jaan Martinson, Kristina Šmigun-Vähi. "Kristina". Menu Kirjastus, Tallinn 2010, 288 lk; ISBN 9789949470327 Kirsti Vainküla "63 päeva hoitud saladus" Eesti Ekspress, 13. veebruar 2014, lk 6–9. Raul Ranne "Šmiguni juhtum tekitab paranoilisi küsimusi". Eesti Ekspress, 13. veebruar 2014, lk 9. Kristina Šmigun-Vähi andmed FIS-i kodulehel Biograafia ESBL-is Intervjuu detsembris 2003 Intervjuu märts 2004 Kullatüdruk Kristina Šmigun: «Mul on uus unistus – kuld Vancouverist.». Õhtuleht, 27. veebruar 2006. Emaroll kaalus Šmigunil tippspordi üles. Postimees, 18. november 2008. Kristina Šmigun-Vähi: tahaks hirmsasti jälle tugevasti treenida. EPL.ee, 31. märts 2009. Gunnar Leheste. Suusakuninganna valis perekonna. EPL.ee, 3. juuli 2010.