laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Prantsuse teine keisririik

Prantsuse teine keisririik (prantsuse keeles Second Empire) oli Napoléon III. imperialistlik režiim aastatel . See järgnes Prantsuse teisele vabariigile ja eelnes kolmandale vabariigile. 2. detsembril 1851 viis vabariigi presidendiks valitud Louis-Napoléon Bonaparte läbi riigipöörde, millega saatis laiali Rahvusassamblee ja sai Prantsusmaa ainuvalitsejaks. Preisimaa tugevnemine 1860. aastatel põhjustas Prantsuse Rahvusassamblees palju ärevust, mis kulmineerus kriisiga 1870. aasta juulis. 15. juulil kuulutas Émile Ollivieri valitsus Preisimaale sõja Hohenzollernite dünastia kandideerimise pärast Hispaania troonile. See oli ettekääne, et püüda peatada Preisimaa ulatuslikku laienemist Euroopas. 1870. aasta juulis ja augustis kaotas Prantsuse keiserlik armee ühe lahingu teise järel ning sai Sedani lahingus lõplikult lüüa. Prantsuse armee ja Napoleon III alistusid preislastele 2. septembril. Uudised Sedani lahingust jõudsid Pariisi 4. septembril ning sama päeva pärastlõunal moodustasid Pariisi Saadikutekoda uue valitsuse. Vabariiklane Léon Gambetta kuulutas Pariisi raekojas teise keisririigi lõppu ja kolmanda vabariigi asutamist. Prantsuse-Preisi sõda Teise keisririigi stiil
Ibrahim Boubacar Keïta

Ibrahim Boubacar Keïta (29. jaanuar 1945 Koutiala – 16. jaanuar 2022 Bamako) oli Mali poliitik, alates 4. septembrist 2013 kuni 19. augustini 2020 Mali president. Ta kukutati sõjaväelaste mässuga. 4. veebruarist 1994 kuni 15. veebruarini 2000 oli ta Mali peaminister ja aastatel 2002–2007 parlamendi esimees. Ta oli erakonna Rassemblement pour le Mali esimees.
Oumar Tatam Ly

Oumar Tatam Ly (sündinud 28. novembril 1963 Pariisis) on Mali majandusteadlane ja poliitik. Ta oli 5. septembrist 2013 kuni 5. aprillini 2014 Mali peaminister. Ta on poliitiliselt sõltumatu. Oumar Tatam Ly on töötanud Maailmapangas ja Lääne-Aafrika Keskpangas. Mali makes banker Oumar Tatam Ly its first post-war Prime Minister Mali makes banker Oumar Tatam Ly its first post-war Prime Minister
Parujr Sevak

Parujr Sevak (armeenia Պարույր Սևակ; sünninimi Parujr Ghazarjan, Պարույր Ղազարյան; 24. jaanuar 1924 – 17. juuni 1971) oli armeenia luuletaja ja tõlkija. Ta on tuntud Hruštšovi sula ajal valminud poeemiga "Vaikimatu kellatorn" ("Անլռելի Զանգակատուն", 1959), mis on pühendatud armeenia heliloojale Komitasile ning räägib armeenlaste genotsiidist.
Koutiala

Koutiala on linn Malis Sikasso piirkonnas, Koutiala cercle'i keskus. Linn asub 140 km Sikassost põhja pool. 2009. aasta rahvaloenduse järgi elas linnas 137 919 inimest. Koutiala on üks Mali peamisi tööstuslinnu, traditsiooniline puuvilla ja teravilja töötlemise keskus. Linnas tegutseb haigla. Koutialast on pärit Mali president Ibrahim Boubacar Keïta. Alençon Prantsusmaal
Sikasso

Sikasso on linn Malis, Sikasso piirkonna ja Sikasso cercle'i keskus. Sikasso on Bamako järel Mali suuruselt teine linn. 2009. aasta rahvaloenduse järgi elas linnas 225 753 inimest.
ASAP

ASAP võib tähendada mitut asja. ASAP, lühend ingliskeelsetest sõnadest as soon as possible ASAP, endine Adrian Smithi rokkbänd ASAP Rocky, ameerika räppar ...
Aadam ja Eeva (Kolk)

"Aadam ja Eeva" on Ellen Kolgi 1970. aastal valminud dolomiitskulptuur, mis kujutab jässakaid, lopsakate juustega alasti meest ja naist. Skulptuuri mõõtmed on umbes 135 × 73 × 45 cm. Alates 1991. aastast on kuju kunstimälestisena muinsuskaitse all. Skulptuur asus kuni 2008. aastani Tallinnas Komandandi aias, kuid sai seal kahjustusi ilmastiku ja vandalismi tõttu. Parema säilimise huvides viidi kuju hoiule Kumusse. Endises asukohas asus kuni 2019. aastani sama skulptori 2008. aastal valminud skulptuuri autorikoopia. 2016. aastal paigaldati originaal Tallinna Botaanikaaia Palmimajja ning autorikoopia teisaldati 2019. aastal Toompealt Pärnu mnt 67 asuva Lutheri villa (Tallinna Perekonnaseisuamet) esisele haljasalale. Skulptuur «Aadam ja Eeva», E. Kolk, 1970 (dolomiit) kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 09.10.2020). Aadam ja Eeva (Kolk) kultuurimälestiste riiklikus registris
Ziepniekkalns

Ziepniekkalns on asum Lätis, Riia linna Zemgale eeslinna osa pindalaga 10,917 km². Asub Atgāzenest idas ja Bišumuižast läänes. 35 205 elanikku (2010). Ziepniekkalnsi asumile on kujunenud kaks keskust: asumi lõunaosas paneelehitiste juures trollibusside lõpp-peatuses ja asumi vanemas osas. Aastani 1828 asusid need alad täielikult linna piiri taga, seejärel liideti asumi põhjapoolne osa, aastal 1924 endise Nummurmuiža mõisa alad ja aastal 1974 ka asumi lõunapoolne osa Riiaga. Asum hakkas kujunema Ebeli mõisa (Ebelhof) ning endise Šosciemsi küla ümber. Mõisa peahoone juures asub Ēbelmuiža park, kus kasvavad 9 põlist tamme. Teine vana hoone on asumis Bellevue suvemõis. Aastal 1871 rajati 9,7 hektari suurune Ziepniekkalnsi kalmistu, selle ümbruskond ehitati täis XIX sajandi lõpus. 1980. aastatel ehitati asumisse hulgaliselt paneelmaju, mis moodustavad neli mikrorajooni. Asumi lõunapoolseim osa on aianduskooperatiivide piirkond. Ziepniekkalns Ilmājas iela Bauskas iela Tadaiķu iela Asumi koduleht (läti keeles)
Mastantenn

Mastantenn on antenn, milles mast ise on antenn ega ole lihtsalt antenni kandekonstruktsioon. Mastantennid on levinud kesk- ja lühilainesaatjate puhul, kus vajatakse suuremõõtmelisi antenne. Kõrgeim mastantenn Eesti ajaloos on olnud Türi raadiosaatejaama tornantenn aastatel 1937–1941. antennimast
Ebeli mõis

Ebeli mõis või Klatco mõis (läti keeles Ēbela muiža, saksa keeles Ebelshof või Klatzoshöfchen) on suvemõis Lätis Riia linnas Ziepniekkalnsi asumis. Peahoone aadress on Zaļenieku iela 21. Mõis sai praeguse nime aastal 1799, mil Riia Suurgildi kaupmees Johann Ebel ostis Blankenhagenitelt 88 hektarit maad ning rajas sinna suvemõisa, kasvuhooned, pargi ja aiapaviljoni. Varem kandis paik Klatco mõisa nime, see nimetus oli kasutusel veel aastal 1805. Paik kujunes rikkamate Riia kaupmeeste seas populaarseks väljasõitude korraldamise paigaks. Mõisast on säilinud park 9 põlise tammepuuga (neist suurim on 20 meetri kõrgune ja 5,6-meetrise ümbermõõduga), peahoone ja paviljoni alusmüürid. Viimased kaks on arhitektuurimälestistena kaitse all. Mõisapargi tamm Mõis vanal pildil Vana vaade Ebeli mõisale Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (läti keeles) Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (läti keeles)
Atgāzene

Atgāzene on asum Lätis, Riia linna Zemgale eeslinna osa pindalaga 0,745 km². Asub Ziepniekkalnsist idas, Bieriņist läänes ja Torņakalnsist lõunas. 1097 elanikku (2010). Atgāzene on väike asum, mis sarnaneb hoonestuselt Bieriņiga, aga funktsioonidelt Ziepniekkalnsiga. Asumis on Riia–Jelgava raudteel aastal 1930 rajatud raudteepeatus. Asumi lõunaosas asub Ābolu iela, mille paarisnumbrid kuuluvad juba Mārupe piirkonda. Atgāzene asub kahe tähtsa liiklustee – aastal 1868 ehitatud raudtee ja Jelgava maantee vahel. Raudteel asub asumi aladel Atgāzene raudteepeatus. Atgāzene liideti linnaga aastal 1924. Asumi tänavavõrgustik oli juba varem, XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses välja kujunenud, kuna Jelgava maanteelt viisid läbi asumi territooriumi teed linnalähedastesse mõisatesse. Asumi territooriumil asus toona Atgāzene mõis. Asumis elasid aastail 1922–1926 Rainis ja Aspazija. Asumi idapiir Gimnastikas iela Adulienas iela Atgāzene koduleht (läti keeles)
Atgāzene mõis

Atgāzene mõis (Atgāzenes muižiņa või Fēgezaka muižiņa, saksa keeles Vegesackshof) oli poolmõis Lätis Riia linnas Atgāzene asumis. Mõisakompleksi aadress on Vienības gatve 87. 17. sajandil ostis sealsed maad Riia Suurgildi oldermann ja Riia raehärra Gotthard von Vegesack. Tema järgi sai mõis oma saksakeelse nime, kuigi mõis oli olemas juba varem (on teada, et 1677. aastal kuulus mõisa juurde 51,23 hektarit maad). Mõisa maadel elas toona 13 rentnikku, kes harisid seal juurviljaaedu, lisaks oli mõisa juures kõrts, mis andis suurema osa mõisa sissetulekust. Vegesackide järel said mõisa omanikeks 1800. aastal Blankenhagenid, seejärel Hakenid. 1897. aastal rajas dr Schönfeld mõisa Atgāzene sanatooriumi ja närvikliiniku. Sissekanne Läti mõisate veebisaidil (läti keeles) Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; pildid (läti keeles)
Salas

Salas on asum Lätis, Riia linna Zemgale eeslinna ja Latgale eeslinna osa pindalaga 3,628 km². Asub Daugava jõe Zaķusala ja Lucavsala saartel, lisaks kuulub asumisse veel Kazas sēklise nime kandev laid. 298 elanikku (2010). Latgale eeslinna kuuluval Zaķusala saarel asub Riia teletorn. Teised saared Salase asumis kuuluvad Zemgale eeslinna hulka. Asumi asustus on Lucavsala saarel, mis tekkis XVII sajandil, mil tänu üleujutuste tõkkeks rajatud tammile mitmed varasemad väikesaared üheks saareks liideti. Üks liidetud saartest oli kunagi Dünamünde kloostri tsistertslastele kuulunud ja saanud sellest nime Jumpravsala (Jungfrau ehk neitsi andis aluse lätikeelsele jumprava-le). Saarel asus XVII sajandil Lucavsala mõis (Lutzaushof). Lucavsala saarel asub ka mälestusmärk Põhjasõjas Spilve lahingus hukkunud vene sõduritele. Piirkond liideti Riiaga aastal 1904. Enne Pļaviņase HEJ ehitamist kannatas piirkond üleujutuste all. Zaķusala saar Lucavsala saar Daugava haru Salase asumi saarte vahel Asumi koduleht (läti keeles) Asum portaalis CitaRiga (läti keeles)
Natalja Varlei

Natalja Varlei (vene Наталья Владимировна Варлей; sündinud 22. juunil 1947 Constanțas Rumeenias) on vene näitleja. Natalja Varlei on sündinud mereväeohvitseri perekonnas. Lapsepõlves elas ta Murmanskis. 1950. aastate lõpus kolis Varleide perekond Moskvasse. 1965. aastal lõpetas Natalja Varlei Riiklik Tsirkuse- ja Estraadikunsti Kooli akrobaatikaosakonna ja asus tööle Moskva Tsirkuses Tsvetnoi Bulvaril tasakaalukunstnikuna. 1966. aastast hakkas ta mängima filmides. Laiema tuntuse saavutas ta Niina rolliga filmis "Kaukaasia vang ehk Šuriku uued seiklused". 1971. aastal lõpetas ta Boriss Štšukini nimelise Teatriinstituudi. Aastatel 1971–1981 oli ta Moskva Stanislavski-nimelise Draamateatri näitleja. 1980. aastatel õppis ta Maksim Gorki nimelises Kirjandusinstituudis. Samal ajal jätkas ta filmides mängimist ja osales ka filmide dubleerimisel. 1989 – Vene NFSV teeneline kunstnik Natalja Varlei andmebaasis IMDb Natalja Varlei kino-teatr.ru lehel
Heie

Hei(d)e (inglise keeles roving) on rahvapärases tekstiilinduses villa-, lina- või takukiudude kimp, mis on võetud koonlast või kraasitud villarullist. Heidega kedratakse lõnga või keerutatakse nööri. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 32 "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 29.12.2013)
Heinakorv

Heinakorv on eesti rahvakultuuris kasutatud u 1,5 m kõrgune puupulkadega püst- või kaldkorv, millega veeti heina või vilja. Heinakorvi veeti vankril või reel. Eesti talupojad võtsid heinakorvi kasutusele 19. ja 20. sajandi vahetusel. heinakäru heinamärss Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 33 Heinakorv Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Hitse

Hitse (sitke, site), ka sitmed oli talumaadel käsitsi külvaja 3–5-sammu laiune külviala või külvaja tööjärge märkinud külvikriipsud ehk vaod. Hitsega määratud ala nimetati külvirind. Kriipsud või vaod veeti põllule jalakannaga, külvikonksuga või hitsmeadraga. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 196 Eesti rahvakultuuri leksikon (2. trükk). 2000. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 37.
Sitke

Sitke on asula ja vald Ungaris Vasi komitaadis Sárvári kreisis. Sitke loss Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024.  Sitke – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (ungari keeles) Sitke loss/trahter
Hõbevalge (etnograafia)

Hõbevalge on hõberaha või hõbeehte kraapimisel saadud puru. Eesti rahvausundis arvati hõbedal olevat imeväge ja hõbevalget kasutati mitmete haiguste ravimisel. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 40
Härjakara

Härjakara (ka: härjasoor, soor) on härja[küsitav] kuivatatud suguliige, mida eesti rahvakultuuris on kasutatud löömariistana. Härjakara jämedamasse otsa võidi panna löögi tugevdamiseks tinahaavleid. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 42 Härjakara Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Lõhnav maarjahein

"Maarjahein" suunab siia. Perekonna kohta vaata artiklit Maarjahein (perekond). Lõhnav maarjahein (Anthoxanthum odoratum) on kõrreliste sugukonda kuuluv taim. Eesti rahvakultuuris on maarjaheina peetud imerohuks (imeheinaks). Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 45 Lõhnav maarjahein andmebaasis eElurikkus
Imerohi

Imerohi (ka: imehein, heinaema) on rahvakultuuris maagiliste omadustega heintaim. Imerohu abil võis avada lukus uksi, teha ennast nähtamatuks jne. Eesti rahvakultuuris on imerohuks peetud maarjaheina. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 45
Jalarätt

Jalarätt (ka jalanarts, tallukas) on endisaegne nelinurkne jalakattena kantav riidetükk, mis oli tehtud linasest, villasest või takusest riidest. Eesti talupojad kandsid jalarätte enamasti pastelde või viiskudega, mõnikord ka saabastega, ning nad mähiti nii, et need ulatusid üle pahkluu. Jalarätid olid kasutusel (ka sõjaväes) veel 20. sajandil. Ribad Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 47 Jalarätt Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Zbigniew Cybulski

Zbigniew Hubert Cybulski (3. november 1927 Kniaże, Stanisławówi vojevoodkond (tänapäeval Ukraina) – 8. jaanuar 1967 Wrocław) oli poola näitleja. 1953. aastal lõpetas ta Krakówis Ludwik Solski Draamakunstide Akadeemia. Lavategevust alustas samal aastal Gdanskis teatris Teatr Wybrzeże. 1954. aastal asutas ta Gdanskis koos Bogumił Kobielaga üliõpilasteatri Bim–Bom. Filmides mängimist alustas Zbigniew Cybulski 1955. aastal. Ta sai rahvusvaheliselt tuntuks peaosalisena Andrzej Wajda filmis "Tuhk ja teemant" (1958). Impulsiivne näitlemismaneer ja õnnestunud osadevalik tegid ta Poolas näitlejana erakordselt populaarseks. 1960. aastate algul kolis ta Varssavisse, kus oli näitleja Kabaret Wagabundas ja Ateneumi Teatris ning mängis paljudes telelavastustes. 8. jaanuaril 1967 püüdis ta filmivõtetelt koju sõites Wrocławi raudteejaamas hüpata juba liikuma hakanud rongile, kuid kukkus vaguni rataste alla ja suri tund aega hiljem haiglas. http://culture.pl/en/artist/zbigniew-cybulski http://www.fakt.pl/Zbigniew-Cybulski-Zginal-pod-kolami-pociagu-Dzis-mija-46-rocznica-smierci-,artykuly,195077,1.html Zbigniew Cybulski andmekogus IMDb (inglise)
Salmonellabakter

Salmonellabakter (Salmonella) on bakteriperekond. Salmonellabakterid on eluvõimelised nädalaid nii mullas, vees, jääs, heitvees kui ka toidus. Salmonellabakterite perekonda klassifitseeritakse järgmised bakteriliigid: Salmonella bongori Salmonella enterica.  Pikemalt artiklis Gramnegatiivsed bakterid läbimõõt 0,8–1,5 µm, pikkus 2–5 µm optimaalseks paljunemiseks sobiv temperatuur on 37 °C; gramnegatiivsed aeroobsed bakterid. On avastatud ligi 2500 salmonellabakteri serotüüpi, kuid nende hulgast 10 on kõige sagedasemad zoonoossed haigusetekitajad. Kliinilis-epidemioloogilise tähenduse tõttu kasutatakse serotüüpide puhul liiginimetusi. Erinevad serotüübid põhjustavad loomade ja lindude organismides erineva raskusastmega haiguslikke seisundeid. Inimesed nakatuvad peamiselt toiduainetega, kas nakatunud linnu- ja loomaliha ning kanamunade kaudu, aga ka nakatunud inimestega kokku puutumisel, harvemini taimsete toiduainete ja kodus peetavate lemmikloomade (roomajad, hiired, maod jpt) kaudu. Bakteriperekond on nime saanud Ameerika mikrobioloogi ja veterinaarkirurgi Daniel Elmer Salmoni (1850–1914) auks, kes koos kaastöötaja Theobald Smithiga avastas bakteri 1885. aastal sigadel, kes põdesid seakoolerat (inglise hog cholera). antibiootikumiresistentsus salmonelloos "Meditsiinisõnastik" 674:2004. Steffen Porwollik,Salmonella: From Genome to Function, lk 2, 2011, Caister Academic Press, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 29.12.2013) (inglise keeles) Danielle A. Brands, I. Edward Alcamo,Salmonella, lk 16, 2006, Chelsea House Publishers, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 29.12.2013) (inglise keeles) Chris Bell, Alec Kyriakides, "Salmonella: A Practical Approach to the Organism and its Control in Foods", 2002, Blackwell Science, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 29.12.2013) (inglise keeles) Mikael Rhen, "Salmonella: Molecular Biology and Pathogenesis", 2007, Horizon bBioscience, ISBN 978 1 904933 267, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 29.12.2013) (inglise keeles) EV Põllumajandusministri määrus, Salmonellooside tõrje eeskiri, Vastu võetud 29.03.2007 nr 46, veebiversioon (vaadatud 29.12.2013) Tüümus ja salmonellabakter (laborihiirtel) Ewan A. Ross, Ruth E. Coughlan, Adriana Flores-Langarica, Sian Lax, Julia Nicholson, Guillaume E. Desanti, Jennifer L. Marshall, Saeeda Bobat, Jessica Hitchcock, Andrea White, William E. Jenkinson, Mahmood Khan, Ian R. Henderson, Gareth G. Lavery, Christopher D. Buckley, Graham Anderson ja Adam F. Cunningham, Thymic Function Is Maintained during Salmonella-Induced Atrophy and Recovery, J Immunol, 19. september 2012, veebiversioon (vaadatud 16.10.2014)(inglise keeles)
Bedross Kirkorov

Bedross Filippovitš Kirkorov (sündinud 2. juunil 1932 Bulgaarias Varnas) on Armeenia päritolu Bulgaaria ja Vene laulja ning ansamblijuht. Ta on Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik. Tema poeg on poplaulja ja laulukirjutaja Filipp Kirkorov. Armeenia diasporaa MacFadyen, David (2002). Estrada?!: Grand Narratives and the Philosophy of the Russian Popular Song Since Perestroika. McGill-Queen's University Press. Lk 12. ISBN 9780773523715. Bratersky, Alex (3. detsember 1999). "Filipp Followed Father's Footsteps". The Moscow Times.
Jõumees

Jõumees (ka rammumees) on mees, kes mingil jõukatsumisel on demonstreerinud oma tugevust ja osavust. Terminit kasutati enne seda, kui tõstmine jt raskejõustikualad said oma nimetused. Eesti rahvakultuuris selgitati jõumehi välja nt mõne suure raskusi tõstmisel (kaalupomm, kivi, vanker, hobune). Enamasti olid need jõukatsumised seotud kihlvedudega. Aleksander Sannik ... Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 50
Andres Juur

Andres Juur (sündinud 15. aprillil 1986) on SA Teaduskeskus Ahhaa juhatuse esimees ja teaduse populariseerija. Ta on õppinud Jõgeva Gümnaasiumis ja Tartu Ülikoolis füüsikat. Andres Juur on noorte teadussaate "Rakett 69" teadustoimetaja ning Raadio 2 teadusminutite toimetaja. Ta on olnud tegev Teadusteatris ja osalenud Tähe perepäevade korraldamisel. 2005. aastast lööb ta kaasa Eesti Füüsika Seltsi Teadusbussi projektis. Ta on õpetanud informaatikat ja füüsikat Puurmani Gümnaasiumis. 2011. aasta Eesti teaduse populariseerimise auhindamisel tunnustati teda ergutusauhinnaga valdkonnas "Parim teadust ja tehnoloogiat populariseeriv teadlane, ajakirjanik või õpetaja". Teadusteater: Kes me oleme? "AHHAA uueks juhatuse liikmeks saab Andres Juur" E24.ee, 15.06.2012 "Pedagoog: lapsi õpetada on tore, aga palk sunnib lahkuma!" Õhtuleht, 7. august 2013. "Eesti teaduse populariseerimise auhind". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. detsember 2013. Vaadatud 29. detsembril 2013. Andres Juur esinemas TEDxTartu konverentsil Andres Juur: Eesti Nokia on jonn ja nutikus
Natalja Negoda

Natalja Negoda (vene Наталья Игоревна Негода; sündinud 12. novembril 1963) on vene näitleja. Natalja Negoda sündis Moskvas lavastaja ja näitleja Tamara Pavljutšenko tütrena. 1986. aastal lõpetas ta Moskva Kunstiteatri stuudiokooli (õppis Andrei Mjagkovi kursusel). Aastail 1986–1988 töötas näitlejana Venemaa Akadeemilises Noorsooteatris. Filmides hakkas mängima 1987. aastal. Esimese rolli tegi Juri Kara filmis "Eile oli sõda". 1988. aastal sai laialdaselt tuntuks Vera rolliga filmis "Väike Vera". 1990. aastate alguses asus Natalja Negoda elama Ameerika Ühendriikidesse, kus ta mängis neljas filmis. 2007. aastal pöördus ta Venemaale tagasi. Natalja Negoda andmebaasis IMDb Natalja Negoda kino-teatr.ru lehel
Läänlane (portaal)

Läänlane on 2011. aastal loodud veebiportaal. Läänlase asutaja ja omanik on ajakirjanik ja ajalehe Lääne Elu endine peatoimetaja Ivar Soopan. Veebiportaali kaasautor oli ajakirjanik ja Lääne Elu endine peatoimetaja Tarmo Õuemaa, kes töötas portaali juures 2013–2016. Läänlane avaldab uudiseid ja arvamuslugusid Läänemaalt, Eestist ja välismaalt, kuid ka originaalvideoid, tasuta kuulutusi ja reklaami. Läänlane oli ka aastast 1944 Haapsalus ilmunud ajaleht. Bianca Mikovitš (11.04.2011). "Lääne Elu peatoimetaja avas uudisteportaali". Maaleht.ee. "Homsest asub Läänlasesse tööle Tarmo Õuemaa". Läänlane.ee. 4. detsember 2013. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuni 2018. Õuemaa, Tarmo (30. märts 2016). "Tarmo Õuemaa: Mul on aeg Läänlasega hüvasti jätta". Läänlane.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuni 2018. Koduleht Homsest asub Läänlasesse tööle Tarmo Õuemaa. Läänlane, 4. detsember 2013
Kaarnakivi (rahvausund)

Kaarnakivi (saarlaste kõnepruugis: korbikivi) on rahvausundis sile must kivi, millel arvati olevat maagilisi omadusi. Nimetus "kaarnakivi" tuleb sellest, et uskumuse järgi võis neid leida kaarna pesast, kusjuures kaaren olevat toonud selle Ees-Aasiast Jordani jõelt vm kaugelt soojalt maalt. Usuti, et kaarnakivi leidja saab targemaks ja suudab mõista lindude keelt. Kaarnakivi vahendusel püüti ravida ka haigusi (nt silmapõletikku). Arvatakse, et kaarnakivi on geoloogiliselt belemniit. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 53 Kaarnakivi (rahvausund) Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Colubroelaps

Colubroelaps on maoperekond. Perekonda Colubroelaps klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üks maoliik: Colubroelaps nguyenvansangi Orlov, Kharin, Ananjeva, Thien Tao & Quang Truong, 2009. Need maod on endeemsed Vietnamis Bình Phướci ja Lâm Đồngi provintsis. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Colubroelaps Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 29.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne ReptileDB-s Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Colubroelaps nguyenvansangi seisuga 29.12.2013.
Kaelarätik

Kaelarätik (ka: kaelarätt, rinnarätt) on rätik, mida kantakse kaelas üleriiete all või peal[viide?]. Eesti rahvakultuuris oli kaelarätikud 19. sajandil meeste ja naiste pidulik riideese. Eestis olid kaelarätikud enamasti ruudukujulised valged või värvilised ja tehtud enamasti linasest või puuvillasest riidest. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 55 Kaelarätik Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Crotaphopeltis

Crotaphopeltis on maoperekond. Perekonda Crotaphopeltis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Crotaphopeltis barotseensis Broadley, 1968 Crotaphopeltis braestrupi Rasmussen, 1985 Crotaphopeltis degeni (Boulenger, 1906) Crotaphopeltis hippocrepis (Reinhardt, 1843) Crotaphopeltis hotamboeia (Laurenti, 1768) Crotaphopeltis tornieri (Werner, 1908). Need suurte silmadega maod on levinud Sahara-taguses Aafrikas. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Crotaphopeltis Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 29.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne saidil Wikispecies Jean-François Trape, Youssouph Mané,Guide des serpents d'Afrique occidentale: savane et désert, lk 86 – 88, 2006, ISBN 2 7099 1600 2, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 29.12.2013) (inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Crotaphopeltis seisuga 29.12.2013.
Kaevutark

Kaevutark (murdekeeles ka: kaevukatsuja, kaevuvõtja, soonetundja) on rahvakultuuris vanem mees, kes väidetavalt oma peene taju tõttu suudab leida kaevu kaevamiseks sobiva koha ehk leida veesoont. Rahvapärimuse järgi jäi kaevutark veesoone kohal tukastama või nägi maa-aluseid veesooni erilist mütsi kandes. Veesoone leidis kaevutark enamasti rohukasvu või hommikuse kaste järgi. Hilisemal ajal kasutas kaevutark ka nõiavitsa. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 87