laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Oiu raamatukogu

Oiu raamatukogu oli raamatukogu Viljandi maakonnas Viljandi vallas Oiu külas. Esimesed teated Oiu kandi elanikkonna lugemishuvi kohta pärinevad aastast 1923, kui asutati Oiu Lugemise Ring kooliõpetaja Ado Västriku eestvedamisel. Ring käis koos Oiu Kooli talus. Kasutada oli umbes 600 köidet. Sõjaaja kohta märkmed puuduvad, ilmselt oli tegevus soikus. Küll aga on teada, et 1948. aastal on Oiu lugemisring Leida Jüristu algatusel koos käinud Saksa talus. Mõnda aega hoidsid kohalike seas lugemishuvi üleval Oiu Kooli õpetajad Oja ja H.Raid. Alates 1952. aastast tegutses Oiu raamatukogu Oiu külas Viljandi - Tartu maantee ääres ajaloolises kõrtsihoones. (Allikas: Kogumik Viljandimaa raamatukogud. Käsikiri. Oiu raamatukogu käsitleva artikli autor raamatukoguhoidja Aita Arula) 2020.a. lõpus tuli raamatukoguteenuse pakkumine Oiul lõpetada hoone amortiseerunud seisundi tõttu. 2021. aasta algusest viidi Oiu piirkonna lugejate teenindamine üle 3 km kaugusel asuvasse Valma Külamajja (Valma Infopunkti). http://raamatukogu.viljandi.ee/kontaktandmed (vaadatud 22.12.2017) Raamatukogust Viljandi valla kodulehel https://www.viljandivald.ee/raamatukogud
Kõo raamatukogu

Kõo raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kõo külas. Raamatukogu ruumides ja raamatukogutöötaja halduses on Kõo piirkonna kolhooside ja Kõo valla arhiiv. 1927. aastal asutati Kõo Haridusselts, mille raamatukogu oli mõni aeg hiljem avalikkude raamatukogude nimestikus (Külaleht number 4, 1930, 52. oktoober). 8. jaanuaril 1946 avati Kõo külaraamatukogu vanas vallamajas Kirivere küla (1951. aastani). 1951–1977 oli raamatukogu Kõo külanõukoguga ühes majas, kus ruumid olid kitsad ja ülekuhjatud. Raamatukogu paistis silma rohkete plakatite, graafikute, tsitaatide ja kaunistatud pealkirjade poolest. Mitmekülgsete huvidega raamatukogu juhataja Richard Kleemann oli kohaliku spordikomitee esimees ja loodussõbrast fotograaf, kelle looduspiltide albumid „rändasid ringi“ nii kohalikus koolis, kus neid kasutati näidismaterjalina õppetöös, kui ka Viljandi keskraamatukogus näitusel. 1977. aastal kolis raamatukogu avaramatesse remonditud ruumidesse Kõo mõisas, kus asus kuni 1997. aastani. 1981–1993 oli Kõo raamatukogul Kirivere koolimajas laenutuspunkt. 1997. aastal kolis Kõo vallavalitsus mõisa ringhoonesse ja raamatukogu vallamaja vabanenud ruumidesse (praeguses sotsiaalmajas, endine vaestemaja), kus asus 2004. aastani. 2002. aastal hakati Kõo valla kultuuritöötaja Aare Järviku eestvedamisel välja andma Kõo Vallalehte, mille toimetamisega olid raamatukogutöötajad seotud selle väljaandmise lõpuni 2017 augustis. 2003. avati raamatukogus avalik internetipunkt, millega seoses pikendati raamatukogu lahtiolekuaeg ja võeti 0,5 koormusega tööle teine töötaja. 2004. aasta sügisel said Kõo mõisa ringhoone lõunatiivas valmis raamatukogule ehitatud uued ruumid, kus raamatukogu asub tänaseni. Leili Heringson, Erna Raudla, Aino Kleemann 1946–1951 Ricard Kleemann 1951–1979 Ille Riisk (Valdlo) juhataja (2019 ametinimetus direktor), töötab alates 1979 – Helin-Liidia Valk (asendaja lapsehooduspuhkuse ajal) 1990–1993 Marju Roosileht, laenutaja (0,5 koormusega) 2003–2008 Inna Aus, raamatukoguhoidja-arhivaar (2019 ametinimetus raamatukoguhoidja), töötab alates 2008 Raamatukogust Kõo valla kodulehel
Kõpu raamatukogu

Kõpu raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kõpu asulas. Raamatukogu juhataja on Velje Paakspuu. http://raamatukogu.viljandi.ee/kontaktandmed (vaadatud 22.12.2017) Raamatukogud Põhja-Sakala valla kodulehel
Mõisaküla raamatukogu

Mõisaküla raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Mõisaküla linnas. Raamatukogu juhataja on Evi Oissar. http://raamatukogu.viljandi.ee/kontaktandmed (vaadatud 22.12.2017) Raamatukogu koduleht
Pilistvere raamatukogu

Pilistvere raamatukogu on 2019. aastast Kõo raamatukogu haruraamatukogu Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Pilistvere külas. Raamatukogu direktor on Ille Riisk. 1879. aastal teatas C. R. Jakobson raamatukogu asutamisest Pilistveres ajalehes Sakala. Raamatukogu asutasid 20 meest neljast külast, kellest igaüks teatud raha (põhjuskapitali) sisse maksis. Kogutud raha eest osteti 140 raamatut ja igaüks, kes raamatuid laenutada tahtis, maksis iga raamatu eest nn kuluraha. Esimene Pilistvere raamatukogu tegutses ainult 1880. aastate lõpuni. 1891. aastal asutati Pilistveres karskusseltsi „Tugevus“ juurde raamatukogu. Viimased andmed karskusseltsi „Tugevus“ raamatukogust pärinevad aastast 1908. 1896. rajati Pilistvere kiriku juurde koguduse raamatukogu. 1897. aastal rajati Pilistvere kihelkonnakooli juurde raamatukogu. 1930. aastate lõpuks oli see üks suuremaid kooliraamatukogusid. 1908. aasta juulis loodi Kõo Noorsoo Ühisus, mis reorganiseeriti 1909 Pilistvere Haridusseltsiks. Eestseisuse juures hakkasid tegutsema raamatukogu ja kõneõhtute komisjon. Raamatukogudele tõid tollal sissetulekut näitemüügid, peod ja näidendid. Pilistvere Haridusseltsi raamatukogu on algusest peale asunud Pilistvere rahvamajas. Aastal 1921 asutati praeguse Pilistvere raamatukogu laenutuspunkti piirkonnas asuvas Maalasti külas Maalasti Lugemisring. Lugemisringil oli spordiosakond. 1930. aastatel oli Maalasit kirjatalus asuvas raamatukogus üle 1000 raamatu. 1927. aastal asutati Kõo Haridusselts kohalike kultuurihuviliste algatusel. Samal ajal ühendati Pilistvere Haridusselts Kõo Haridusseltsiga ja Pilistveres asuv raamatukogu oli mõnda aega Kõo Haridusseltsi üks osakond. 1930 toodi raamatud Pilistverre tagasi. 1939. aastal kinkis Eistvere mõisnik Otto von Mühlen oma raamatud Pilistvere raamatukogule. Sõja ajal käksid need kõik kaduma. 1940. aasta suvest jäid raamatukogud suures osas suletuks. Pilistvere rahvamajas avati külaraamatukogu 8. jaanuaril 1946. Haridusseltsi ajast oli alles 270 raamatut. 1965. aastal oli Pilistvere Jaoskonna Haigla juures rändkogu (mõned aastad). 1978. aastal loodi Koksvere külasse teeninduspunkt, mis on tänaseni aktiivset kasutamist leidnud. Pärast Lembe Alliku pensionile siirdumist 2012. aastast teenindab elanikke Pilistvere raamatukogus ja Koksvere laenutuspunktis Kõo raamatukogu. 2019.aasta 1. jaanuarist reorganiseeriti Pilistvere raamatukogu Kõo raamatukogu haruraamatukoguks. Leida Rei, Rudolf Tschejenjuk, Valentina Martin 1946–1948 Linda Leis 1949–1954 Heljo Nael, Vaike Sverev, Raja Hüpponen, Heljo Naarits, Eiri Söödor 1954–1958 Lea Kontus 1958–1964 Lembe Allik 1965–2012 http://raamatukogu.viljandi.ee/kontaktandmed (vaadatud 22.12.2017)
Suure-Jaani raamatukogu

Suure-Jaani raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Suure-Jaani linnas. 2021. aasta sügise seisuga oli raamatukogu juhataja Viivika Lepp. Raamatukogu alguseks loetakse Suure-Jaani laulu- ja mänguseltsi Ilmatar (1919. aasta Suure-Jaani Haridusselts Ilmatar) raamatukogu asutamist 1909. aastal. http://raamatukogu.viljandi.ee/kontaktandmed (vaadatud 17.11.2021) Aili Umda (1995). Suure-Jaani kihelkond. Viljandi: Viljandimaa Haridusamet. Lk 26. Raamatukogu koduleht
Valküüride lend

"Valküüride lennuks" (saksa keeles Walkürenritt või Ritt der Walküren) nimetatakse III vaatuse algstseeni Richard Wagneri ooperist "Valküür" ("Die Walküre"), mis on ühtlasi kolmas ooper Wagneri ooperitetraloogias "Nibelungi sõrmus". Eraldi esitatuna on "Valküüride lend" tüüpiliselt umbes kolmeminutiline instrumentaalpala. Koos "Lohengrinist" pärit "Pulmamarsiga" peetakse seda üheks tuntumaks Wagneri teoseks. "Valküüride lend" kestab ooperis kaheksa minutit ja algab III vaatuse algstseenis. Selle taustal viivad neli Brünhilde valküüridest õde lahingus langenud kangelasi Valhallasse. Algselt oli Wagner pikka aega kategooriliselt "Valküüride lennu" ooperist eraldi palana esitamise vastu, nimetades seda 1870. aastate esimesel poolel "täielikuks mõtlematuseks". 1876. aastaks loobus ta oma algsest keelust ja nõustus pala eraldi esitamisega. Teose juhtmotiivi kirjutas Wagner 23. juulil 1851. "Valküüride lennu" instrumentaaltausta on kasutatud mitmetes filmides, näiteks 1915. aasta "The Birth of a Nation", 1957. aasta "What's Opera, Doc?" ja 1980. aasta "Bluusivennad". Pala on helitaustana kasutanud ka 2018. aasta Eesti film "Klassikokkutulek 2: Pulmad ja matused". Üks kuulsamaid "Valküüride lendu" kasutanud filme on Francis Ford Coppola 1979. aasta "Tänapäeva apokalüpsis", milles Ameerika Ühendriikide relvajõudude 1/9 Air Cavalry rügemendi sõdurid seda helikopteritega vietkongide küla rünnates kõlaritest kuulavad. Samuti on "Valküüride lendu" kasutanud mitmed telesarjad ja videomängud. Jeff Counts. "Wagner - Ride of The Valkyries from "Die Walküre"" (inglise keeles). Utah Symphony. Vaadatud 26. veebruar 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Ryan Book (27. juuli 2014). "'Ride of The Valkyries' in Film and Television: Wagner's Proud (and Sometimes Shameful) Guest Spots". The Music Times (inglise keeles). Vaadatud 26. veebruar 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Klassikokkutulek 2: Pulmad ja matused". Eesti Filmi Andmebaas. Vaadatud 26. veebruar 2018. {{netiviide}}: eiran teksti "Muusika" (juhend)
Anton Rubinstein

Anton Rubinstein (vene keeles Антон Григорьевич Рубинштейн; 28. november (16. november vkj) 1829 – 20. november (8. november vkj) 1894) oli juudi soost Vene pianist, helilooja, dirigent ja muusikapedagoog. Anton Rubinsteini vend Nikolai Rubinstein oli samuti tuntud pianist, dirigent ja muusikapedagoog. Kuni seitsmenda eluaastani õppis Rubinstein klaverimängu ema käe all. Edasi hakkas teda õpetama Aleksandr Villoing. Juba 9-aastaselt andis ta oma esimese klaverikontserdi ning saavutas kiiresti tuntuse. Aastal 1840 esines ta Pariisis, kus teda käisid kuulamas Frédéric Chopin ja Ferenc Liszt. Sellele järgnesid kontserditurneed Inglismaal, Hollandis, Rootsis ja Saksamaal. Kontserdil Breslaus esitas ta oma esimese klaveripala "Undiin". Aastal 1841 esines Rubinstein Viinis. Aastail 1844–1849 elas ja õppis ta Saksamaal, kus tema juhendajad olid Siegfried Dehn ja Giacomo Meyerbeer, ning sõbrunes Mendelssohniga. Aastal 1859 asutas ta Vene Muusikaühingu ja 1862. aastal Venemaa esimese kõrgema muusikaõppeasutuse, Peterburi Konservatooriumi. Rubinstein üks viljakamaid vene heliloojaid. Ta on kirjutanud 16 ooperit ja 3 ooper-oratooriumi, rohkelt sümfoonilisi teoseid, romansse ja klaverimuusikat. Tema ehk kõige tuntum teos on prantsuse mõjutustega ooper "Deemon", aga ka sellised romansid nagu "Öö" ja "Pärsia laulud". "Dmitri Donskoi" (1849) "Deemon" (1875) Anton Rubinsteini biograafia ja looming (vene keeles) Biograafia "Vene Muusikaühingu ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. jaanuar 2012. Vaadatud 10. juulil 2011.
Väino Sinisalu

Väino Sinisalu (sündinud 7. mail 1940 Pärnus) on eesti neurokirurg ja tervishoiuorganisaator. Ta on lõpetanud 1965. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ja on sellest ajast alates töötanud närvikliinikus, kus ta on olnud 1965–1975 neurokirurgia osakonnas anestesioloog ja intensiivraviarst. Aastatel 1975–1983 oli ta ühtlasi ka TRÜ üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi (ÜMPI) ajuvereringehaiguste labori juhataja ja vanemteadur. Tema uurimisteemadeks on olnud aju veresoonte aneurüsmide kirurgiline ravi ning transitoorse ajuisheemia profülaktika. Aastatel 1983–1999 oli Sinisalu neurokirurgia osakonna juhataja ning pärast seda on ta olnud sealsamas arst-õppejõud. Aastatel 2000–2010 oli Sinisalu ajakirja Eesti Arst peatoimetaja. Ta on ajakirjale kirjutanud meditsiini- ja tervishoiupoliitika artikleid ning jätkab tööd ajakirjas meditsiinitoimetajana. 1975 kaitses ta meditsiinikandidaadi väitekirja. 1991–1994 oli Sinisalu Eesti Arstide Liidu president, 1997–1999 Tartu Arstide Liidu juhatuse esimees. 2003 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna medal 2008 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk 2014 Ludvig Puusepa medal 2020 Tartu Ülikooli Kliinikumi preemia Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Malosco

Malosco (saksa keeles Malusch või Maluschg) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 54 km Trentost põhjas. Malosco asustati vanaajal, mida tõestab piirkonnas välja kaevatud Rooma müntide ja muude esemete rohkus, ja sel oli aadli seas tähtis seisund. Saint Tecla kihelkonnakirik peamises linnas pärineb aastast 1228. Casa Nesler on kaunistatud freskode ja piirkonnas tähtsa Guarienti perekonna vapiga ning pärineb aastast 1576. Arvukalt muid vanu aadlimaju paikneb peamises linnas. Praeguse Malosco, Ronzone, Sejo ja Sarnonico ala kiideti heaks Trento piiskopkonna vürstliku piiskopi, kardinal Ludovico Madruzzo hartaga. 2003. aastal oli Malosco rahvusvahelise laste- ja pereteenuste uurijate rühma kohtumispaik, kus töötati välja laste ja perekonna kogukondlike keskuste võrdlev rahvusvaheline uuring. Malosco loss Malosco loss (pärineb algselt 12. sajandist) ehitati 1593. aastal krahv Gerolamo Guarienti poolt ümber. Malosco lossiisandate liin lõppes pärast Guarienti surma. Ühel ajal kasutati seda ringkonnakohtu ja kontorite majutamiseks. See oli ka keiserliku Austria kuningliku kohtu ülema, Val di Noni visdomino kohtuniku elukoht. Malosco paikneb maantee SS42 ääres Kirde-Itaalias. Kuigi peamine maantee linna juures on SS42, on siiski maantee SS238 see, mis on peamine juurdepääsutee põhjast, mis viib Marlengost välja, ja maantee SS43 on see, mis ühendab linna Santa Giustina järvega edelas, maantee, mis ühineb A22 kiirteega (Euroopa maantee 45) San Michele all'Adige juures kagus. Malosco paikneb kaldplatool Sasi jõe vasakul kaldal, keskmiselt 1041 m üle merepinna. Lähedal on Novella oja. Malosco on jalutuskäigu kaugusel Fondost, kaks linna on teineteise kõrval, kusjuures Fondo jääb loodesse. Lisaks Fondole külgneb Malosco ka Ronzone, Sarnonico ja Eppani vallaga. Dasine mets ja niidud jäävad linnast põhja poole. Santa Giustina järv on mõni kilomeeter edelas. Piirkonda iseloomustavad rohumaad. Maa on viljakas, toodetakse veini, mooruspuu vilju, türgi maisi, nisu, rukist, otra ja kartulit. Pénegalile (1737 m) jõuab Maloscost umbes 2,3 tunniga, ja keskusest põhja pool on talvised murdmaasuusatamise rajad, kus on üle 10 km nõlvu. Maloscos on ka mänguväljak, tenniseväljakud, võrkpalli- ja korvpalliväljakud ning mitmeotstarbeline spordiväljak. Raekoda paikneb Piazza Vittorio Erspameris. Linna hotellide hulka kuuluvad Lady Maria Hotel Bar Ristorante, Hotel Panorama, Hotel Bel Soggiorno ja Hotel Rosalpina. Hotel Panorama tegutseb tervise ja heaolu valdkonnas. Fortunato Depero (1892–1960), Itaalia kunstnik ja juhtiv futurismi viljeleja. Vittorio Erspamer (1909–1999), Itaalia farmakoloog ja keemik. Ametlik veebileht
Euroopa toompihlakas

Euroopa toompihlakas (Amelanchier ovalis) on toompihlaka perekonda kuuluv taimeliik. Kasvab 0,5–2 (3) m kõrguseks põõsaks. Võrsed on nooremana karvased, seejärel paljad, läikivad ning punakaspruunid. Pungad on munaja kujuga, tipp on teritunud, seda katavad viltjaskarvased punakaspruunid soomused. Lehed on 2–4 cm pikkused, ümara kuni munaja või äraspidimunaja kujuga, teravaservalised ja tömpjad. Sügisel värvuvad lehed oranžiks kuni sarlakpunaseks. Õitsemine toimub maikuus. Õitseb hiljem kui teised toompihlaka liigid ning viljasumine on võimalik ka ainult oma õietolmuga. Kroonlehed on valged, kuid tipp roosa. Viljadel olevad tupplehed on püstised või nõrgalt tagasi käändunud. Viljad on rohelise viljalihaga, lääged ning viljades paiknevate suurte seemnete tõttu kuivad. Euroopa toompihlaka alamliigid on järgmised: terviklehine toompihlakas (Amelanchier integrifolia) Väike-Aasia; kreeta toompihlakas (Amelanchier cretica) Kreeta saare lubjastel kaljudel. Väikese saagikuse tõttu ei oma euroopa toompihlakas puuviljanduses suurt tähtsust. Looduslik päritolu on Kesk- ja Lõuna-Euroopa mäed, Väike-Aasia, Põhja-Aafrika. Saak on väheldane ning seetõttu kasvatatakse liiki pigem dekoratiivtaimena liivasel ja kuival kasvukohal. Endel Laas (1987). Dendroloogia. Tallinn: Valgus. Lk 355. Robert Piir (2008). Vähetuntud marjad aias. Tallinn: Maalehe Raamat. Lk 88. Euroopa toompihlakas andmebaasis eElurikkus
Arti Hilpus

Arti Hilpus (sündinud 31. oktoobril 1972 Elvas) on Eesti diplomaat. Hilpus on lõpetanud Tartu Ülikooli ajaloo erialal cum laude ning täiendanud end Genfi Julgeolekupoliitika Keskuses. 1996. aastast töötab ta välisministeeriumis, kus on olnud personalibüroo direktor ning Euroopa Liidu ühise välis- ja julgeolekupoliitika büroo direktor. Aastatel 2001–2004 oli Hilpus Berliini suursaatkonna 1. sekretär poliitikaküsimustes ning seejärel Eesti välisministeeriumi 1. poliitikaosakonna julgeolekupoliitika büroo direktor. 2009–2012 oli Hilpus Eesti suursaadik Norras ja Islandil (asukohaga Oslos). 2012–2015 oli ta Eesti suursaadik Serbias, Montenegros, Makedoonias ning Bosnia ja Hertsegoviinas. 2015–2018 oli ta Eesti suursaadik Venemaal ja 2018–2022 oli ta suursaadik Lätis. Märtsist 2019 kuni 2022. aastani oli Hilpus ka Eesti suursaadik Usbekistanis (asukohaga Riias). Hilpus on Eesti Reservohvitseride Kogu asutajaliige. "Eesti iseseisvuse taastamise küsimusest Soome ja Saksamaa suhetes 1942–1943", Tuna, 2/2012. 2019 Läti Tunnustusristi 2. klass (suurohvitser) http://vm.ee/et/uudised/eesti-suursaadik-venemaal-arti-hilpus-andis-ule-volikirja President Ilves nimetas Moskvasse uue suursaadiku Delfi, 11. september 2015 Eesti suursaadik Lätis Arti Hilpus andis üle volikirja Välisministeerium, 1. august 2018 FOTOD | Eesti Usbekistani suursaadikuna asus ametisse Arti Hilpus Delfi, 6. märts 2019 Par Atzinības krusta piešķiršanu. Ordeņu kapitula paziņojums Nr.7, Rīgā 2019.gada 8.aprīlī. Latvijas Vēstnesis, 10.04.2019., Nr. 72 (6411), oficiālās publikācijas Nr.: 2019/72.8. Eesti suursaadik Hilpus: Venemaa ei piirdu vaid pealinnaga, ERR, 18. detsember 2017
Parijõgi

Parijõgi on eesti perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati Parijõgi uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Parinbak, Parrinbak ja Permann. Endel Parijõgi (sündinud 1929), eesti majandusteadlane, Jüri Parijõe poeg Jüri Parijõgi (1892–1941), eesti kirjanik
Tarvastu raamatukogu

Tarvastu raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Viljandi vallas Tarvastu külas. Raamatukogu juhataja on Aili Anderson. Raamatukoguhoone teisel korrusel tegutseb Tarvastu muuseum. Tarvastu raamatukogu laenutuslett Tarvastu raamatukogu sisevaade Tarvastu raamatukogu sisevaade Raamatukogu teisel korrusel asub Tarvastu muuseum http://raamatukogu.viljandi.ee/kontaktandmed (vaadatud 22.12.2017) Raamatukogu koduleht
Tääksi raamatukogu

Tääksi raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Suure-Jaani vallas Tääksi külas. Aastatel 1951–2001 oli raamatukogu juhataja Hilda Luik, pärast seda on ametis Nadežda Hansen. "Tääksi raamatukogu - 90". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. detsember 2018. Vaadatud 4. detsembril 2018. http://raamatukogu.viljandi.ee/kontaktandmed (vaadatud 22.12.2017) Raamatukogust Suure-Jaani raamatukogu kodulehel
Helin Kapten

Helin Kapten (sündinud 21. novembril 1952) on eesti pianist. Ta lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi professor Bruno Luki klaveriklassis ja Peterburi konservatooriumi assistentuurstažuuri professor Sofia Vakmani ansambliklassis. Ta on täiendanud end korrepetitsiooni alal Hamburgi Muusika- ja Teatriülikoolis. Kapten on töötanud Rahvusooperis Estonia, Vaasa Ooperiteatris ja Jyväskylä Konservatooriumi ooperistuudios ning teinud loomingulist koostööd paljude lauljate (sealhulgas G. Ahrensi, J. Anvelt-Skarafoni, Shen-Xiangi, L. Agosti, M. Lehtise, V. Noreika) ja dirigentidega (näiteks C. F. Cillario, Zheng Xiao Yingi, Erki Pehki, Neeme Järvi, Arvo Volmeri, Toomas Kapteni ja teistega). Helin Kapten on andnud meistrikursusi Eestis, Soomes, Rootsis, Itaalias ja Saksamaal ning olnud korrepetiitoriks paljudele noortele Eesti lauljatele, kes on edukalt esinenud rahvusvahelistel võistlustel, näiteks Ain Anger, Rauno Elp, Aile Asszonyi-Braun, Merle Silmato, Meeli Tammu jt. Helin Kapten on esinenud klaverisaatjana Eestis, Soomes, Rootsis, Hollandis ja Venemaal. Ta töötab Eesti Muusikaakadeemias saateklassi professorina ja on kammermuusika osakonna juhataja. http://www.emic.ee/helin-kapten Helin Kapten Eesti Interpreetide Liit (vaadatud 24. jaanuaril 2013) Helin Kapten[alaline kõdulink] Giuseppe Verdi "Attila" (vaadatud 24. jaanuaril 2013)
Võhma raamatukogu

Võhma Linnaraamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Võhma linnas. Raamatukogu direktor on Maire Ränkel. 5. detsembril 1911 sai Pilistvere Haridusseltsi Võhma osakonna raamatukogu tegevusloa asukohaga Võhmas. Kõo valla haldusesse kuuluv Võhma osakond alustas iseseisvana tööd 1919. aastal ja 1924 liitus raamatukogu avalike raamatukogude võrguga. Nõukogude võimu tulekuga 1940. aastal muutus raamatukogu sisu ja nimetus rahvaraamatukoguks. Sõja ajal tegevus seiskus. 1945. aastal Võhma alevi tekkega sai raamatukogust Võhma Aleviraamatukogu. Enne Viljandi rajooni alla kuulumist 1963. aastal töötas raamatukogu Suure-Jaani ja Põltsamaa rajooni alluvuses. Seoses rahvaraamatukogude võrgu tsentraliseerimisega oli Võhma raamatukogu alates 1972. aastast Viljandi Keskraamatukogu üks filiaalidest. Eesti taasiseseisvumise ja 1990. aasta haldusreformi tulemusel hakkas raamatukogu alates 1992. aastast kuuluma Võhma alevivalitsuse alluvusse. Peale Võhmale linnaõiguste andmist 1993. aastal sai raamatukogust Võhma Linnaraamatukogu. Raamatukogu on enne praegusesse asukohta jõudmist olnud mitmetes erinevates kohtades. 1947-1974 aastal asus raamatukogu kultuurimajas, algul väikeses 16 m² toakeses, saades peagi remonditud ja suuremad ruumid. See oli koduks raamatukogule ligi 30 aastat. Aja jooksul muutusid aga maja amortiseerumise tõttu raamatukogu töötingimused aina kehvamaks, ruumid vajasid remonti, oli külm ja puudus elekter. Enne uute ruumide saamist oli raamatukogu ajutistes ruumides: 1974-1982 Kalevi tänav 3 -1, 2-toalises korteris ja 1982-1996 Tallinna tänav 13, 3-toalises korteris, mis oli ahjuküttega ja pinda oli 54,3 m². Samas majas oli ka alevi täitevkomitee. 1996. aastal kolis raamatukogu Võhma lasteaed Mänguveski ühte tiiba, kus on põrandapinda 168,5 m². Raamatukogu asub tänaseni seal. Maja teises otsas asub Võhma Päevakeskus. Peagi peale sissekolimist toimus raamatukogu internetiseerimine, muretseti arvutid ja loodi avalik internetipunkt. Raamatukogust on saanud kaasaegne lugemis- ja infoasutus, kellel on hea koostöö kooli, lasteaia, päeva-, noorte- ja vaba aja keskusega. Anton Tekko, juhataja 1945-1949 Milvi Rõuk, juhataja 1958-1981 Ene Kikkas, laenutaja 1966-1967 Eha Klamp, laenutaja 1967-1981, juhataja 1982-2013 Mare Lepik, laenutaja 1982-1985 Maire Ränkel, laenutaja 1985-2006, direktor 2013 - Tiina Undrits, laenutaja september 2006 - märts 2007 Maire Vahtra, laenutaja 2007-2015 Bianka Ränkel, laenutaja 2015 - Raamatukogus on töötanud Meedi Kuuse, Linda Feodorova, Maimu Vares. http://raamatukogu.viljandi.ee/kontaktandmed (vaadatud 22.12.2017) Raamatukogust Võhma linna kodulehel
Õisu raamatukogu

Õisu raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Mulgi vallas Õisu asulas. Raamatukogu juhataja on Anne Järvis. http://raamatukogu.viljandi.ee/kontaktandmed (vaadatud 22.12.2017) Raamatukogust Halliste valla kodulehel