laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1982. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

Eesti meeste 27. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes (1982) Eesti 27. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Narvas 15. - 30. maini 1982.
Raaba

Raaba, ka Raaba bei Graz, oli küla (Marktgemeinde) ja Grazi eeslinn Austrias Steiermargi liidumaal, mis ühendati 2015. aastal Raaba-Grambachi valda. Tänu Grazi lähedusele on Raaba servas välja kujunenud keskmise kõrgusega büroohoonetega piirkond.
Grambach

Grambach oli vald Austrias Steiermargi liidumaal, mis ühendati 2015. aastal Raaba-Grambachi valda.
Sankt Oswald bei Plankenwarth

Sankt Oswald bei Plankenwarth on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Graz-Umgebungi ringkonnas. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Sankt Radegund bei Graz

Sankt Radegund bei Graz on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Graz-Umgebungi ringkonnas. Saanud nime Püha Radegunde järgi. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Christine de Pizan

Christine de Pizan (september 1364 – u 1430) oli luuletaja, proosakirjanik ja renessansiaegne humanist. Ta sündis Veneetsia vabariigis ja oli Prantsusmaal õukonnakirjanik. Tema tuntuim teos on "Naiste linn" (Le Livre de la Cité des Dames, 1405), mis käsitleb naiste väärikust ning oli omas ajas uuenduslik. Milvi Martina Piir Naine ajas. Christine de Pizan
Kotta

Kotta on perekonnanimi. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kotta 22 inimesel: 9 mehel ja 13 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kotta meeste puhul 13617. kohal ja naiste puhul 10421. kohal. Perekonnanime Kotta kandja on keskmiselt 46 aasta vanune (mediaanvanus on 48). Felix Kotta, eesti luuletaja (1910–1963) Helen Orav-Kotta, eesti merebioloog (1975–) Ilmar Kotta, eesti merebioloog, zooloog (1947–) Jonne Kotta, eesti merebioloog (1972–) Merilin Kotta, eesti hispanist ja tõlkija (1982–) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 20.09.2022) Kotta statistikaameti andmebaasis
Taola

Taola ehk Eestimaa Budistlik Vennaskond oli Eestis aastatel 1982–1988 tegutsenud budistlik ühendus. Taola rajas Vello Väärtnõu. Taola töös osales ka Arno Arrak, kes tegi esimesed thankad Eestis: Valge Tara ja Avalokitešvara. Lisaks aitasid kaasa tölke tööle veidi Tiina Hallik ja Anu Rootalu.Muud funktsiooni neil ei olnud Taolas. Taola ümber kogunes küllalt suur hulk budismi huvilisi. Taola tegutses Kadriorus alates 1982. aastast kuni 1988. aastani, kui Väärtnõu Gorbatšovi ajal NSV Liidust välja saadeti. Väärtnõu suundus Rootsi. Taola tegevuse eesmärgiks oli budistliku mõttelaadi ja ideede propageerimine Eestis. Taolas trükiti ka Esimesed Eesti budistlikud thankad siiditrükis - Valge taara ja Avalokitshvara autor Arno Arrak. Taolat külastasid ka Eestis laamad Burjaatiast. Budistlik Vennaskond tegeles budismialase kirjanduse tõlkimisega (inglise, vene, saksa, soome keelest), paljundas ja levitas budismiteemaliste teoste tõlkeid Eestis. Taola andis välja esimese eestikeelse tiibeti keele õpiku[viide?]. Pent Nurmekund õpetas taolastele vanamongoli keelt. Taolas sooritati ka Budistlike rituaale . Taola tõlkis budistlikku kirjandust ning tegeles budistliku kunstiga. Taola rajas viis - 5 stuupat Eestis: esimese stuupa Pangarehele Jüri Arraku suvekodusse, kolm stuupat Ridalasse Siim Jõesaare maja lähedale. Tuntumate liikmete hulka kuulusid Vello Väärtnõu, Arno Arrak, Jüri Saard, Tõnis Promet ning Ants Luik. Buddhism in Estonia (inglise keeles)
Ed Yong

Ed Yong (täisnimi Edmund Soon-Weng Yong; sündinud 17. detsembril 1981) on Malaisiast pärit Briti teaduskirjanik. Raamatus "An Immense World" (2022) pöörab ta suurt tähelepanu Jakob von Uexkülli tööle ja loomade omailmadele. Yong, Ed 2008. Not Exactly Rocket Science. Lulu Press. Yong, Ed 2016. I Contain Multitudes: The Microbes Within Us and a Grander View of Life. Random House. Yong, Ed 2022. An Immense World: How Animal Senses Reveal the Hidden Realms Around Us. Random House.
Kaliningradi Hrabrovo lennujaam

Kaliningradi Hrabrovo lennujaam (vene keeles Аэропорт Храброво, ICAO: KGD, ICAO: UMKK, ajaloolistes dokumentides ka Powundeni lennuväli) on lennujaam Venemaal Kaliningradi oblastis. See asub 24 km Kaliningradist põhja pool Hrabrovo küla lähedal. Kuigi see lennujaam teenindab peamiselt riigisiseseid sihtkohti, on osa sellest endiselt Vene õhujõudude käsutuses. 1922. aastal alustas Vene-Saksa ühisettevõte Deruluft lende oma esimesel rahvusvahelisel liinil Königsbergist (Devau lennujaam) Moskvasse. Teise maailmasõja ajal anti see lennuväli sõjaväe kasutusse. Pärast sõda anti lennujaam 1945. aastal küll üle NSV Liidu Tsiviillennundusele, kuid lennuväljale jäid endiselt paiknema vaid sõjalennukid. 1950. aastatel oli Hrabrovo Iljušin Il-28 (Beagle) taktikaliste pommitajate peamiseks tugikohaks ja lennuväljal oli näha ka vähemalt ühte MiG-15 (Fagot). Sel ajal tunti seda Kaliningradi Powundeni lennuväljana. 1960. aastatel hakkasid lennuvälja kasutama sõjalennukite kõrval ka tsiviillennukid ja 1962 juulis tunti lennujaama juba Kaliningradi Hrabrovo nime all. Sel ajal oli lennuraja pikkuseks 1920 m. 1977. aastal alustasid lende esimesed Tupolev Tu-134 reaktiivlennukid ja 1979. aastal valmis uus reisiterminal. Tupolev Tu-154 alustas lende 1988. aastal. 2004. aastal ehitati ümber lennurada, perroon ja navigatsioonisead ning uus terminal avati 2007. aastal. Venemaa ettevalmistuste osana 2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste korraldamiseks võeti 2017. aasta juulis kasutusele uus terminal. Lisaks kaasajastati lennujaama infrastruktuuri, mis hõlmas lennuraja pikendamist ja tugevdamist, uute raadiotehniliste, valgustus- ja ilmaennustusseadmete paigaldamist ning uute lennukite parkimiskohtade ja kiirruleerimistee ehitamist. Reisiterminali rekonstrueerimine ja lennuraja laiendamine lõppes ametlikult 27. aprillil 2018. Bussiliin nr 244э ühendab lennujaama Kaliningradi peamise bussi/raudteejaamaga. AIRFIELD ACTIVITY IN THE USSR AND SATELLITES (BASED ON(Sanitized)PHOTOGRAPHY), October 1957, CREST: CIA-RDP78T04753A000300040010-6, Central Intelligence Agency, Washington, DC. "Kaliningrad airport's new terminal put in operation". Russian Aviation Insider. 26. juuli 2017. Vaadatud 2. märtsil 2018. "Калининградский аэропорт Храброво открылся после реконструкции". 27. aprill 2018. "В Калининграде торжественно открыли аэропорт "Храброво"". 27. aprill 2018. Названо число туристов. "приехавших в Калининград на новогодние каникулы". РБК. UMKK. "News". eng.kgd.aero. "Расписание автобусов Калининград - Аэропорт «Храброво»". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2020. Vaadatud 21. septembril 2022.
Programmeerimiskeel

Programmeerimiskeel on süntaksi- ja semantikareeglite kogum arvutile programmi kirjutamiseks (programmeerimiseks). Programmeerimiskeeli liigitatakse peamiselt toetatud programmeerimise paradigmade ja tüüpimise järgi. Mõned programmeerimiskeeled on standardiseeritud. Esimesed arvutid olid käsitsi programmeeritavad: et panna arvuti teistsugust ülesannet täitma, tuli see osaliselt lahti ühendada ja pisut teistmoodi kokku panna. Võrdle näiteks telefonikeskjaama kommutaatoriga. 1945 avaldas John von Neumann kaks olulist ideed, mis aitasid kaasa programmeerimiskeelte tekkele: arvuti riistvara peab olema lihtne; tarkvara peab juhtima riistvara tööd, võimaldades arvutit kiiremini programmeerida; conditional control transfer pani aluse alamprogrammidele – koodilõikudele, millele programm saab mistahes sammul juhtimise üle anda, ning teekidele; programmi hargnemise võimaldamiseks peab programmitekst sisaldama tingimuslauseid (näiteks tingimussiirdelauseid või korduslauseid). Kõigepealt arenesid masinakeeled ja seejärel assemblerkeeled, mis olid põhimõtteliselt needsamad masinakeeled inimsõbralikumas vormis. 1949 loodi programmeerimiskeel Short Code, mille kasutamiseks tuli programmeerijal endal esitada programmitekst nullide ja ühtede jadana. Seda nimetatakse masinakoodiks ehk masinakeeleks.[viide?] 1957 ilmus esimene laiemat kasutust leidnud programmeerimiskeel Fortran koos esimese kompilaatoriga, mis muutis programmeerimise palju lihtsamaks, sest programmeerija ei pidanud programmi enam ise masinakeelde teisendama. See keel oli lihtne ja tänapäeva standardite järgi piiratud: sisaldas ainult IF-, DO- ja GOTO-lauset, kuigi seegi oli väga suur samm edasi. Fortranist said alguse ka praegu kasutatavad andmetüübid: täis-, naturaal- ja ujukomaarvud. Fortran oli küll hea numbritega töötamiseks, aga mitte andmete sisestamiseks ja väljastamiseks, mida oli vaja äritarkvara loomiseks. Sellepärast hakati arendama COBOLit, mille ehitus pidas silmas lihtsust ja arusaadavust, sisaldades ainult andmetüüpe numbrite ja teksti jaoks. Lisaks oli võimalus rühmitada muutujaid massiividesse ja kirjetesse. 1958 loodi Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis keel Lisp, mis oli mõeldud tehisintellekti uurimiseks ja arendamiseks. Seda võimaldab keele eriline omadus: ainuke andmetüüp on loend, ka programm koosneb loendite hulgast. Tänu sellele on võimalik kirjutada programme, mis muudavad iseend töö käigus. Paljud programmeerimiskeelte keelenditest põhinevad inglise keelel. On olemas ka teiste keelte, näiteks eesti keele põhjal loodud programmeerimiskeeli. ActionScript Ada Algol-60 Assemblerkeeled APL AWK Bash Batch BASIC Befunge Brainfuck C C++ C# C-- COBOL Common Lisp Cosmos Dis Elixir Erlang Fortran Game Maker Language (GML) Haskell Haxe INTERCAL Java JavaScript Lisp Malbolge Pascal Perl PHP PL/I PostScript Prolog Python R Ruby Scala Scheme Scratch Simula Smalltalk Tcl Unlambda Vala Visual Basic WMLScript X++ Programmeerimise paradigma Projekt "Eestikeelne programmeerimiskeel" ehk EKP
Seiersberg-Pirka

Seiersberg-Pirka on vald (Gemeinde) ja Gratwein-Straßengeli järel suuruselt teine omavalitsus Austrias Steiermargi liidumaal Graz-Umgebungi ringkonnas. See loodi Steiermargi vallareformi osana 2014. aasta lõpus, kui ühendati endised iseseisvad omavalitsused Seiersberg ja Pirka. Seiersberg-Pirka asub Grazist edelas ja on kasvanud koos sellega. Linn asub peamiselt Grazi nõos Lääne-Steiermargis. Seiersberg-Pirka on Grazi läheduse tõttu üks rikkamaid omavalitsusi Austrias. Seiersbergi kaubanduspiirkond on suuruselt teine kaubanduskeskus Austrias ja suur hulk kaubandustsoone asub valla territooriumil. Kogukond on Seiersbergi ristmiku kaudu ühendatud Pyhrni maanteega A9. Lisaks on omavalitsus bussiliinide kaudu ühendatud Graz-Köflachi raudtee- ja bussioperatsiooniga ning avatud on Holding Graz (GVB). 2003. aasta kultuuripealinna puhul kellatorni taga asuva kiirtee ringristmikul asuv Schloßberg-Schattenturmi torn müüdi vallale ja pandi sinna püsti. Windorfi linnas elas Renner-Buben, osa kunstnik-perekonnast ja õhulaevapiloodid. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Seiersberg

Seiersberg oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Graz-Umgebungi ringkonnas. 2015. aasta vallareformiga sai sellest Seiersberg-Pirka valla osa.
Pirka

Pirka oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Graz-Umgebungi ringkonnas. 2015. aasta vallareformiga sai sellest Seiersberg-Pirka valla osa.
Semriach

Semriach on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Graz-Umgebungi ringkonnas. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Legenda aurea

"Legenda aurea" ehk "Legenda sanctorum", eestindatult "Kuldlegend" on Jacobus de Voragine koostatud pühakute elulugude (hagiograafiate) kogu, mis oletatavasti valmis aastail 1259–1266, kuigi sellele on tekste ka hiljem lisatud. Kogumik levis laialt keskaja Euroopas ja sellest on säilinud enam kui tuhat käsikirjalist eksemplari, paljud neist rikkalikult illumineeritud. Algselt oli teose pealkiri "Legenda sanctorum" ('lugemised pühakutest'), kuid teos võitis populaarsuse "Kuldlegendi" nime all, mis on tänaseks ka rohkem tuntud. See ületas oma detailsusega varasemaid lühendatud pühakulegendikogumikke, nagu dominiiklasest kroonikule Jean de Maillyle omistatud "Abbreviatio in gestis et miraculis sanctorum" ja dominikaani jutlustaja Trento Bartolomeuse "Epilogus in gestis sanctorum". Pärast trükkimise leiutamist 15. sajandi keskpaigas ilmusid ja levisid selle uued väljaanded mitte ainult ladina keeles, vaid peaaegu kõigis suuremates Euroopa keeltes. Inkunaablite hulgas on "Legenda aurea" väljaandeid säilinud rohkem kui piibli väljaandeid. Teos on kirjutatud lihtsas kergesti loetavas ladina keeles. Iga peatükk on pühendatud ühele kristlikule pühale. Raamatusse on koondatud pühakute elulood, aga ka juhtumised Kristuse ja neitsi Maarja elust ning teave pühakupäevade ja suurte pühade kohta terve kirikuaasta vältel. Raamat on vaadeldav peaaegu keskaegse pühakute entsüklopeediana ja see on hindamatu allikmaterjal kunstiajaloolastele ja medievistidele, kes püüavad kunstiteostel identifitseerida pühakuid nende tegude ja atribuutika alusel. Teose eesmärgiks arvatakse olevat siiski pühakulugude koondamine allikmaterjaliks jutluste jaoks, mitte meelelahutus. U. Kampmann. Jacobus de Voragine, Legenda aurea / Heiligenlegenden U. Kampmann. Jacobus de Voragine, Legenda aurea / Heiligenlegenden IACOBUS DE VORAGINE (A.D. 1230-1298) - thelatinlibrary.com (valitud tekstid) Legenda aurea : vulgo historia Lombardica dicta ad optimorum librorum fidem. Jacobus de Voragine, ca. 1229-1298; Grässe, Johann Georg Theodor, 1814-1885. Lipsiae : Librariae Arnoldianae, 1850 - archive.org (ladinakeelne väljaanne) Medieval Sourcebook: The Golden Legend (Aurea Legenda). Compiled by Jacobus de Voragine, 1275. Englished by William Caxton, 1483. - Fordham University (ingliskeelne täistekst) A. Samp. Legenda aurea – naiivse jumalamehe kuldsed müüdid. - Sõnumileht : SL, nr. 156, 13. juuni 1998
Gorgonius

Gorgonius ehk Gorgonius Nikomeediast (kreeka keeles Ἅγιος Γοργόνιος Νικομηδείας; surnud umbes 305. aastal) oli varakristlik märter, kes koos Petrus Cubiculariusega ja Dorotheusega suri Nikomeedias kristlaste tagakiusamises Diocletianuse ajal. Katoliku kirikus austatakse teda pühakuna, tema mälestuspäev on 9. september. Teda on samastatud teise märtriga, Gorgoniusega Roomast, kelle mälestuspäev on 11. märtsil; pärimus kõneleb, et pühak maeti surnuaiale nimega "Inter duas lauros" ('kahe loorberipuu vahel') Rooma tee Via Labicana ääres; see koht arvatakse olevat Marcellinuse ja Petruse katakombid. On veel samanimelisi kohaliku tähtsusega pühakuid, üks neist kuulub Sebastia 40 märtri hulka. Nikomeedia Gorgoniuse reliikviad asuvad Gorze kloostris Lorraine'is ja Mindeni toomkirikus. St. Gorgonius. - Catholic Encyclopedia
Lipupäev

Lipupäev nimetatakse Eestis päev, mil heisatakse Eesti lipp. Nende juurde kuuluvad Pühade ja tähtpäevade seaduse poolt kehtestatud rahvuspüha, riigipühad ja riiklikud tähtpäevad, aga ka mõned teised päevad, mille loendi avalikustavad Riigikantselei ja Riigiportaal. Lipupäevad on: 3. jaanuar – Vabadussõjas võidelnute mälestuspäev 2. veebruar – Tartu rahulepingu aastapäev 24. veebruar – Eesti iseseisvuspäev, Eesti Vabariigi aastapäev (kohustuslik) 14. märts – emakeelepäev 23. aprill - veteranipäev mai teine pühapäev – emadepäev 9. mai – Euroopa päev 4. juuni – Eesti lipu päev (alates 2004. aastast) 14. juuni – leinapäev (lipp heisatakse leinalipuna) 23. juuni – võidupüha (kohustuslik) 24. juuni – jaanipäev 20. august – taasiseseisvumispäev (kohustuslik) 1. september – teadmistepäev Oktoobrikuu kolmas laupäev - hõimupäev novembri teine pühapäev – isadepäev Riigikogu või kohaliku omavalitsuse volikogu valimise päev, rahvahääletuse toimumise päev ja Euroopa Parlamendi valimise päev. Riigikantselei: Eesti Lipp - Lipupäevad Riigiportaal: Riiklikud pühad, lipupäevad ja koolivaheajad "Riigikantselei - Lipupäevad". Riigikantselei. 3. juuni 2015. Originaali arhiivikoopia seisuga 25.11.2020. Vaadatud 24.01.2021.
Firmus ja Rusticus

Firmus ja Rusticus (itaalia keeles San Fermo e San Rustico; surnud u 290) on märtrid, kes surid Veronas kristlaste tagakiusamises keiser Maximianuse ajal. Neid austatakse katoliku kirikus pühakutena, eriti Bergamos ja Veronas, ja nende mälestuspäev on 9. august. Pärimuse järgi olid nad lugupeetud Bergamo kodanikud. Nad tapeti, kui nad keeldusid ohverdamast paganlikele jumalatele. Osa nende säilmetest on Bergamos, osa Veronas. Verona. - Catholic Encyclopedia Book of Saints – Firmus and Rusticus. - CatholicSaints.Info
Vincent Zaragozast

Vincent Zaragozast (suri 304) oli Huescast pärit märter, kes suri kristlaste tagakiusamises Diocletianuse ajal; ta oli Zaragoza kiriku diakon ja Hispaania esimärter. Teda austatakse katoliku, anglikaani ja õigeusu kirikus, tema mälestuspäev on 22. jaanuar, õigeusu kirikus ka 11. november. Vincent on Lissaboni ja Valencia kaitsepühak. St. Vincent. - Catholic Encyclopedia
Ene Valter

Ene Valter (varem Ene Männa; sündinud 1. mail 1952 Tallinnas) on eesti ehtekunstnik. Ene Valter on lõpetanud 1970. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1977. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi metallehistöö erialal. Pärast instituudi lõpetamist oli ta vabakutseline kunstnik ja tegi palju ehtekavandeid ARS Juveelile. 1994. aastal asutas Ene Valter A-Galerii, kus töötas algul nii müüja kui juhatuse esimehena. Lisaks on Ene Valter ARS-Vasetööd OÜ tegevjuht. 1986. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu liige. Ettevõttes ARS Vasetööd valmivad Ene Valteri kujunduse järgi au- ja teenetemärgid ning medalid. Ene Valter on kujundanud ja valmistanud ametikette Eesti ja Soome kõrgkoolide rektoritele, linnapeadele ja organisatsioonide presidentidele. Ene Valteri tööd on näiteks Eesti Panga 75. aastapäevaks välja antud viiekroonine metskitse kujutisega münt ning kolme ettevõtte koostöös Eesti Vabariigi 90. aastapäevaks presidendile tellitud kullast ametikett (2008. aastal). Ene Valteri valmistatud on ka praegune Tartu linnapea ametiraha. Ene Valteril on olnud isikunäitusi nii Eestis kui ka välismaal ja tema töid saab näha A-Galeriis. Ene Valter on olnud auhinna "Aasta ehe 2018" nominent. Tema abikaasa oli sõjaajaloolane Hannes Walter, nende poeg on arhitekt Armin Valter. Paide JCI osakonna presidendi ametikett Ranteloni presidendi ametikett Õigusinstituudi juhi ametikett Kohtla-Järve linnapea ametikett TTÜ rektori ametikett Tallinna Reaalkooli direktori ametikett Tartu Tervishoiu Kõrgkooli rektori ametikett TTÜ dekaanide ametiketid EBS-i rektori ametikett Urmas Kruuse 2012. aastal kandmas Ene Valteri loodud Tartu linnapea ametiketti "Ene Valter: ma ei väljenda oma ehetes mingisugust maailmavalu, vaid tahan lihtsalt teha ilusaid asju". ERR. 10. mai 2021. Vaadatud 21.10.2022. "Ene Valter". A-Galerii koduleht. Vaadatud 21.10.2022. "Ene Valter". ARS Vasetööd koduleht. Originaali arhiivikoopia seisuga 4.11.2022. Vaadatud 04.11.2022. "Pildid: A-Galeriis avati ehtekunstnik Ene Valteri näitus "Tehtu tuules"". ERR. 7. mai 2022. Vaadatud 09.11.2022. A-Galerii kunstnikuvestlus Ene Valteriga, A-Galerii Youtube'i video
Lois McMaster Bujold

Lois McMaster Bujold (sündinud 2. novembril 1949 Columbuses, Ohio osariigis) on ameerika ulmekirjanik. MacMaster Bujold on eelkõige tuntud oma Vorkosigani sarjaga. McMaster Bujold on oma loomingu eest pälvinud nii Hugosid, Nebulaid kui Locuse kui mitmeid muid auhindu, muuhulgas Stalkeri 2017. aastal. “Au riismed” (Varrak, 2008) “Barrayar” (Varrak, 2009) “Sõduri õpilane” (Varrak, 2010) “Vori mäng” (Varrak, 2011) “Lõputuse piirid” (Varrak, 2011) “Relvavennad” (Varrak, 2012) “Cetaganda” (Varrak, 2012) “Peeglitants” (Varrak, 2015) “Mälu” (Varrak, 2016) “Komarr” (Varrak, 2017) “Kodune sõda” (Varrak, 2018) “Diplomaatiline puutumatus” (Varrak, 2019) Lois MacMaster Bujold Ulmekirjanduse BAASis
Oleksandr Šapoval

Oleksandr Šapoval (9. veebruar 1975 Kiiev – 12. september 2022 Horlivka lähistel) oli Ukraina balletitantsija ja koreograaf. Ukraina Riikliku Akadeemilise Ooperi- ja Balletiteatri solist Oleksandr Šapoval tantsis Rahvusooperi laval 25 aastat. 25. veebruaril 2022 astus ta Ukraina territoriaalkaitsejõududesse, hiljem liitus ta regulaararmee ridadega. Šapoval hukkus Donetski oblastis Majorska lähedal peetud lahingutegevuses. Hüvastijätt toimus Rahvusooperis 17. septembril. "Ukraine Says Farewell To Beloved Ballet Soloist Who Was Killed In Combat" [Ukraina jätab hüvasti armastatud balletisolistiga, kes tapeti lahingus]. rferl.org (inglise). Vabadusraadio. 19. september 2022. Vaadatud 21. septembril 2022.
Novopskov

Novopskov on alev Ukrainas Luhanski oblastis Starobilski rajoonis. 2020. aastani oli see Novopskovi rajooni keskus. Aidari jõe kallastel asuv Novopskov asutati 17. sajandi keskel, 1746. aastani kandis nime Zakamenka, alev alates 1957. aastast. Alates 4. märtsist 2022 on asula Venemaa okupatsiooni all. Чисельність наявного населення України на 1 січня 2019 року. Державна служба статистики України. Київ, 2019.
Kääbus-ripskarilik

Kääbus-ripskarilik (Suncus etruscus) on karihiirlaste sugukonda kuuluv imetajaliik. Ta on kehakaalu poolest väikseim teadaolev imetaja: ta kaalub keskmiselt umbes 1,8 g. Täiskasvanud isendi kehapikkus koos sabaga on umbes 5,4–8,4 cm. Kolme-nelja nädalaga suguküpsesse ikka jõudvate emas- ja isasloomade vahel puudub sooline dimorfism. Paaritumisperioodide välistel aegadel elavad nad üksilduses. Ta on öise eluviisiga. Tal on väga kiired liigutused ja kiire ainevahetus. Ta sööb ööpäeva jooksul 1,5–2 korda rohkem kui kaalub, toitudes erinevatest väikestest selgroogsetest ja -rootutest. Enamasti püüab ta putukaid, suutes jahtida endasuuruseid isendeid, sealhulgas kilklasi. Tal õnnestub see külgsuunaliste, täpsete ja väledate rünnakutega. Kuna ta on urgude kaevamiseks halvasti kohanenud, paigutab ta pesad pragudesse, kaljulõhedesse ja teiste poolt asustamata urgudesse. Agressiivselt vidistades kaitseb ta oma ümbrust. Kääbus-ripskarilik on levinud lähistroopilises kliimavöötmes Lõuna-Euroopas ja Põhja-Aafrikas ning lähisekvatoriaalses kliimavöötmes Aasias. Sri Lanka saarel elavaid isendeid, kes ei kuulu liiki Suncus fellowesgordoni, kutsusid kohalikud nimega Podihik kura. Hoolimata vähestest erinevustest peetakse nüüdisajal neid siiski kääbus-ripskarilikuga üheks liigiks. Suurim oht paariaastasteks elavatele kääbus-ripskarilikudele tuleneb inimtegevusest. Eelkõige hävivad neile soodsad varjulised elupaigad rohtunud ja võsastel maastikel põllunduse tagajärjel. Nad hoiduvad tihedatest metsadest ja liivaluidetest, samuti on neile sobimatud veidigi külmemad talved ja kuivemad perioodid. Peamiselt peavad neile jahti röövlinnud. Aulagnier, S., Hutterer, R., Jenkins, P., Bukhnikashvili, A., Kryštufek, B. & Kock, D. (2017). Suncus etruscus. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2017. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. september 2022. Vaadatud 21. septembril 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.activetouch.de/index.php?id=7&L=1