laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Petseri raudteejaam

Petseri raudteejaam (vene keeles Печоры-Псковские) on raudteejaam Pihkva–Riia raudteel Venemaal Pihkva oblastis Petseris. Petseri naaberjaam Venemaa suunal on Liivamäe (Ливамяэ) ja Eesti suunal alates 2011. aastast Koidula raudteepiirijaam. 1889. aastal valmis Venemaa keisririigis Pihkva–Riia raudtee, mis ühendas Venemaa sisekubermangud Balti kubermangudes asunud sadamatega. Tegemist oli Venemaa keisririigile kuuluva raudteega. 1907. aastal moodustati Balti ja Pihkva–Riia raudtee ning Peterburi–Varssavi raudtee ühendamisel Looderaudtee (vene Северо-Западные железные дороги). Pihkva–Riia raudteel asusid: Raudteejaam Pihkva I (Псков-Пассажирский); II klassi raudteejaam Pihkva II (vahekaugus 1,4 km) Polkovaja (4,2 km) Moglino (12,1 km) Uus-Irboska (23,9 km) (Новоизборск) Liivamäe (36,0 km) (Ливамяэ) Petseri raudteejaam (46,3 km). Hilisem sõlmjaam, kust eraldus 88 km pikkune raudteeharu Tartusse (Tartu–Petseri raudtee) läbi Põlva.  Pikemalt artiklis Pihkva–Riia raudtee Eesti Vabariigi ajal oli Petseri jaam Eesti riigiraudteede Tartu–Petseri ja Valga–Petseri raudtee lõppjaam. Tollal toimus raudteeliiklus Eesti Vabariigist Venemaale läbi Petserimaal paiknenud Irboska raudteepiiripunkti. Teise maailmasõja ajal asusid sakslased rajama Pakalniešist Petserisse viivat raudteed, millel jõudis sõita ka üks rong, ent nõukogude vägede pealetung tegi nende plaanidele lõpu ja sakslased rikkusid taganedes raudtee. Sõja järel seda enam ei taastatud. Eestist sõitsid reisirongid Petserisse kuni 1993. aastani. Petseri jaama esimene peahoone valmis koos raudteega 1889. aastal. Kroonuhistoritsistlikus stiilis ühekorruseline ristkülikulise põhiplaaniga puidust jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt nt Antsla, Karula, Puka jt jaamade hoonetega. Hooneid iseloomustab lihtne sümmeetriline külgfassaad ning madala kalde ja laia räästaga poolkelpkatus. Tõenäoliselt 1920. aastatel pikendati algselt tunduvalt väiksemat jaamahoonet mõlemasse otsa lisatud juurdeehitistega pidades kinni hoone algsest stiilist. Jaamahoone hävis Teises maailmasõjas. 1950. aastate alguses valmis üleliidulise tüüpprojekti järgi ehitatud klassitsismipärane uus stalinistlik kivihoone, mis Eestist omab analooge Jõhvi ja Jõgeva jaamahoonete näol. Ehitis on säilinud tänini. Tartu–Petseri raudtee Valga–Petseri raudtee Koidula raudteejaam ENE : Eesti nõukogude entsüklopeedia. 1. [köide], A-dyn. Tallinn, 1968. Lk. 288 T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 165. lk. ISBN 978-9984-38-698-0 Eesti rongid enam Petserisse ei sõida; Päevaleht, nr. 93, 26 aprill 1993. DIGAR Foto jaamahoonest Petseri raudteejaam; pskovrail.ru (vene keeles) VALGA - PETSERI - IRBOSKA; Eesti Raudteeajaloo Selts
Vilhivtsi (Tjatšivi rajoon)

Vilhivtsi (ukraina keeles Вільхівці) on küla Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis Tjatšivi rajoonis. Elanike arv on 3374.
Tupekuulid

Tupekuulid on kuulid, mida naised kasutavad kas seksuaalse stimulatsiooni või tupelihaste treenimise eesmärgil.
Sudoku

Sudoku (jaapani 数独 (sūdoku)) on loogikal põhinev numbrimäng. Tavaliselt koosneb mäng 9×9 ruudustikust, mis on jaotatud omakorda 3×3 ruutudeks (regioonideks). Ruudustik tuleb täita numbritega 1–9 nii, et üheski reas, veerus ega regioonis ükski number ei kordu. Kuigi esimene sudoku avaldati USA-s 1979. aastal, saavutas see suure populaarsuse 1986. aastal Jaapanis ja levis laialdaselt maailmas alles aastal 2005. Sudokute levikut soodustavad rahvusvahelised ajakirjanduskontsernid. Varem avaldati paljudes ajakirjandusväljaannetes ristsõnu, kuid need on kasutatavad ainult ühes keeleruumis. See-eest sudoku keeleruumist ei sõltu. Sudokuid on ka palju lihtsam arvutiprogrammidega teha, mistõttu on sudokuid odavam koostada kui ristsõnu. Eesti parimad sudoku mängijad on Tiit Vunk (maailmameister 2016 ja 2022) ja Jaanus Laidna. Online sudoku Michael Mephami Sudokulisti sudoku-uudised (inglise keeles) Eesti meistrivõistlused sudokute lahendamises Sudoku Eesti Päevalehes Platvorm sudokus(ingl k) rahvusvaheliselt konkureerimiseks. Saadaval ka prantsuse, saksa ja itaalia keeles Sudoku Õhtulehes
Eesti Leivaliit

Eesti Leivaliit on aastal 1989 asutatud mittetulundusühing, mis ühendab Eesti leivatootjaid ja nende koostööpartnereid. Oma tegevuses nt liit jälgib ja suunab eriti Eesti pagari- ja kondiitritööstuse arengut, esindab oma liikmeid valitsusasutustes, tõstab ja tagab pagari- ja kondiitritoodete kvaliteeti ja konkurentsivõimet, teeb koostööd Euroopa Liidu jt asjassepuutuvate välismaiste ühendustega, säilitab ja rohkendab Eesti rukkileivakultuuri. http://www.leivaliit.ee/uldinfo/ (vaadatud 22.02.2013) EE 12. köide, 2003: 67. http://www.leivaliit.ee/leivaliit/leivaliidu-pohikiri/ (vaadatud 22.02.2013) Liidu koduleht (vaadatud 22.02.2013)
Eesti Lihaliit

Eesti Lihaliit oli aastal 1989 asutatud mittetulundusühing, mis koondas enda alla loomakasvatussaaduste tootjaid, töötlejaid ja kaubastajaid. Liit korraldas mitmeid toiduainevõistlusi, nt "Parim jaanitoode" ja "Parim jõulutoode". EE 12. köide, 2003: 67.
Eesti Looming

"Eesti Looming" oli 4-osaline kirjanduslik koguteos, mis ilmus aastatel 1944–1946. Koguteose kaanekujundus ja sisu sarnanesid ajakirja Looming omadega . Koguteose esimesed kaks osa ilmusid 1944 Helsingis, kolmas (ilmus 1945) ja neljas osa (ilmus 1946) Stockholmis. Koguteose väljaandmise eestvedajad olid Karl Ristikivi ja Valev Uibopuu. Soomes algatatud "Eesti Looming" ei kujunenud ajakirjaks, vaid jäi albumiks kokku oma nelja numbriga. EE 12. köide, 2003: 69. Bernard Kangro (1976). Eesti Rootsis. Lund: Eesti Kirjanike Kooperatiiv. Lk 117.
Velõkõi Kobõlõn

Velõkõi Kobõlõn (ukraina Великий Кобилин) on küla Ukrainas Žõtomõri oblastis Ovrutši rajoonis. Elanike arv on 207. Pindala on 0,157 km².
Rebashein

See artikkel räägib taimeperekonnast. Toiduvärvi kohta vaata artiklit Amarant (värvaine). Värvuse kohta vaata artiklit Amarandipunane. Rebashein (Amaranthus) ehk amarant on rohttaimede perekond rebasheinaliste sugukonnast. Perekonda kuulub umbes 50 liiki, mis on peamiselt üheaastased, vähem esineb mitmeaastased liike. Liigid on kosmopoliitse levikuga. Eestis kasvab umbes 10 liiki harvade tulnukatena. Mitut rebasheina liiki kasvatatakse ilutaimena, näiteks longus rebasheina (Amaranthus caudatus) ja pööris-rebasheina (Amaranthus paniculatus). Mitmete liikide seemned on tärklise-, õli- ja proteiinirohked. Võrreldes enamiku teraviljadega valgu- ja mineraalaineterikkamad. Neis sisalduvad aminohapped on hästi tasakaalustatud. Rebasheina seemnete saadust nimetatakse amaranthiks. Amaranthi süüakse röstitult, sellest valmistatakse putru, kondiitritooteid ja karastusjooke. Amaranti jahust valmistatud tainas on niiske ja magus, ei sisalda gluteeni. Jahust valmistatakse lamedaid küpsetisi, pannkooke ja vahvleid, nisujahuga segatult leibu ja kooke. Mõne rebasheina (Amaranthus retroflexus, Amaranthus hybridus) lehti ja noori võsusid tarvitatakse köögiviljana nagu spinatit või salatit. Amaranthus albus – valge rebashein Amaranthus blitoides – lamav rebashein Amaranthus hybridus – värd-rebashein Amaranthus lividus – tõusev rebashein (sinkjas rebashein) Amaranthus paniculatus – pööris–rebashein Amaranthus retroflexus – tähk-rebashein Amaranthus acanthochiton Amaranthus acutilobus Amaranthus arenicola Amaranthus aureus – kuldne rebashein Amaranthus australis Amaranthus bigelovii Amaranthus blitum Amaranthus brownii Amaranthus californicus Amaranthus cannabinus – kanep-rebashein Amaranthus caudatus – longus rebashein Amaranthus chihuahuensis Amaranthus chlorostachys Amaranthus crassipes Amaranthus crispus Amaranthus cruentus – verev rebashein Amaranthus deflexus Amaranthus dubius Amaranthus fimbriatus Amaranthus floridanus Amaranthus gangeticus Amaranthus graecizans – kreeka rebashein Amaranthus greggii Amaranthus hypochondriacus – tume rebashein Amaranthus leucocarpus Amaranthus lineatus Amaranthus mantegazzianus Amaranthus minimus Amaranthus muricatus Amaranthus obcordatus Amaranthus oleraceous Amaranthus palmeri Amaranthus polygonoides Amaranthus powellii Amaranthus pringlei Amaranthus pumilus Amaranthus quitensis Amaranthus rudis Amaranthus scleropoides Amaranthus spinosus Amaranthus standleyanus Amaranthus thellungianus – thellungi rebashein Amaranthus torreyi Amaranthus tricolor – kolmevärviline rebashein Amaranthus tuberculatus Amaranthus viridis Amaranthus watsonii Amaranthus wrightii "Rebashein". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 22. veebruaril 2013. "Rebashein ehk amaranth". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2012. Vaadatud 22. veebruaril 2013.
Verev rebashein

Verev rebashein ehk laiuv rebashein (Amaranthus cruentus) on rebasheinaliste sugukonda, rebasheina perekonda kuuluv üheaastane rohttaim. Verev rebasehein kasvab kuni 120 cm kõrguseks. Taimel on jõulised püstisted varred. Lehed piklikmunajad. Õied on koondunud oranžikaspunastesse longus õisikutesse. Õitseb juulis, augustis. Verev rebashein on valgus-, niiskus- ja soojalembene, kiirekasvuline, külmaõrn taim. Eelistab kergeid toitainerikkaid muldi. Kasutatakse iluaianduses suvelillena. Verev rebashein andmebaasis eElurikkus
Longus rebashein

Longus rebashein (Amaranthus caudatus) on rebasheinaliste sugukonda, rebasheina perekonda kuuluv üheaastane rohttaim. Longus rebasheina looduslik levila on troopilises Aafrikas ja Aasias. Taime kõrgus 60–100 cm. Püstisel varrel on väikestest õitest moodustunud rippuvad kobarad, mis on enamasti lillakaspunased, olenevalt sordist võivad õied olla ka rohekasvalged ja punastes toonides. Rippõisikute pikkus võib ulatuda 50–60 cm. Lehed on ovaalsed, helerohelised, teravaotsalised ja kõlbavad süüa. Iluaianduses kasvatatakse suvelillena. Võib kasutada ka ajutise hekina. Kuivatatud õisikud on kenad kuivkompositsioonides. Longus rebashein andmebaasis eElurikkus
Eugene O'Neill

Eugene Gladstone O'Neill (16. oktoober 1888 New York – 27. november 1953 Boston) pani aluse moodsale USA näitekirjandusele. 1936. aastal pälvis ta Nobeli kirjandusauhinna. Tema loomingus põimuvad ekspressionism, psühholoogiline realism ja sümbolism. Oluline motiiv tema teostes on udu, mis sümboliseerib kogu inimese elu hämarust, tema subjektiivset ja ebareaalset maailma, inimese petlikku optimismi. Tema tegelased eelistavad enesepettust ja seda, et neile valetatakse. 1933 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks "The Dreamy Kid" "Strange Interlude" "Marco Millions" "Mourning Becomes Electra" "A Long Day`s Journey Into Night" (eesti keeles "Pikk päevatee kaob öösse"; 1972; tõlkija Minni Nurme) "Anna Christie" (eesti laval aastal 1939 Tallinna Töölisteatris) Eestikeelne valimik "Kariibide kuu" (inglise keelest tõlkinud M. Luht; sari "Nobeli laureaadid", Tartu: Loodus, 1938) sisaldab 7 ühevaatuselist näidendit: "Kariibide kuu", "Teel Itta Cardiffi", "Pikk teekond koju", "Tsoonis", "Õli", "Seal, kus rist on" ja "Silmus". Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000 Raoul Hällström, "Kaks nüüdisaja näitekirjanikku. W. B. Yeats ja Eugene O'Neill" – Looming 1924, nr 7, lk 543–546 Voldemar Mettus, "Eugene O'Neill" – Looming 1936, nr 10, lk 1170–76 Mardi Valgemäe, "Ekspressionismist Eugene O'Neilli näidendeis" – Tulimuld 1962, nr 4, lk 291–300 Jaak Rähesoo, "Eugene O'Neill" – "Kalender 1988", Eesti Raamat 1987, lk 114–118 Riina ja German Schutting, "Võõrapärasust ületada püüdes: O'Neill ja eesti lava" (kommentaar: Lea Tormis) – TMK 1988, nr 11, lk 62–74 Lilian Vellerand, "Müüt ja elu" ("Saatuse heidikute kuu" Endlas, lavastaja Priit Pedajas, esietendus detsembris 1989) – TMK 1990, nr 4, lk 71–73 Jaak Rähesoo, "Eugene O'Neill ja uue ameerika näitekirjanduse algus" – tema teatriartiklite kogumikus "Hecuba pärast", Ilmamaa, Tartu 1995, lk 77–112 (autori märkusega: "kirjutatud 1988 kaassõnaks O'Neilli näidendivalimikule, mis seni ikka ilmumata")
Johannes Pirita

Johannes Pirita (1. juuli 1937 – 21. veebruar 2013) oli eesti liiklusekspert ja -koolitaja. Pirita hakkas Eesti Raadios liiklussaateid tegema 1972. aastal. 25 aasta jooksul tegi ta raadios 998 liiklussaadet ja esines liiklusteemadel televisioonis. Ta kirjutas palju liiklusteemalisi artikleid ja raamatuid. 1995. aastal rajas ta endanimelise Pirita Liikluskooli. 2011. aastal vaidlustas Pirita kohtus liikluspolitsei otsuse kiiruseületamise asjus (7. septembril 2010), kuid tulemuseta. Johannes Pirita harrastas ka kalapüüki. "Eesti liiklusreeglid ja ohutu sõidu õpetus" Tallinn: Ilo, 2012 "Uued liiklusreeglid ja ohutu sõidu õpetus" Tallinn: Ilo, 2011 (vene keeles Tallinn: TEA Kirjastus, 2011) "Lihtne liikluseeskiri ja ohutu sõidu õpetus" Tallinn: Ilo, 2002, 2008, 2009 "Liiklustestid: üle 500 ülesande, milles enim eksitakse: aluseks uus liiklusseadus" Tallinn: Cum Laude, 2011 (vene keeles Tallinn: Cum Laude, 2011) Marek Kuul "Suri tuntud liiklusekspert Johannes Pirita" ERR, 22. veebruar 2013 (vaadatud 22. veebruaril 2013) Johannes Pirita Liikluskool (vaadatud 22. veebruaril 2013) "Johannes Pirita kaotas kohtuvaidluse politseiga" Delfi, 2. aprill 2011 (vaadatud 22. veebruaril 2013) Erik Rand "Johannes Pirita: talvel ei tohigi 90-ga sõita" EPL, 24. jaanuar 2013 (intervjuu) Margo Pajuste "Johannes Pirita: ära takista kaasliiklejaid!" Õhtuleht, 18. aprill 2012 "Johannes Pirita kaotas kohtuvaidluse politseiga" Delfi, 2. aprill 2011 Madis Filippov "Johannes Pirita: olukorda liikluses parandaks politsei tänavale toomine" Postimees, 9. aprill 2012 "Ainult 1 küsimus: Johannes Pirita, kas juhid on liikluses paremad autojuhid?" Director, veebruar 2011 "Kukul külas" 14. jaanuar 2001, pikem intervjuu Johannes Piritaga Johannes Pirita Liikluskool Marek Kuul "Suri tuntud liiklusekspert Johannes Pirita" ERR, 22. veebruar 2013
Arno Niitov

Arno Niitov (sündinud Arno Niitof; 2. detsember 1904 Tilsi veski, Põlva kihelkond – 17. oktoober 1989 Montréal, Kanada) oli eesti laulupedagoog, ooperi- ja kontserdilaulja, bariton. Ta õppis Tartu Aleksandri gümnaasiumis ja I Kommertsgümnaasiumis. Varem Tartu Muusikakoolis viiulit õppinud Niitovi käsi jäi villamasina vahele, kui ta oli 14-aastane, mistõttu ta vahetas viiulimängu laulmise vastu. Niitov õppis laulmist Tartu Kõrgemas Muusikakoolis 1924–1927. Esinemist alustas ta üsna varakult, Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna üliõpilasena, esinedes üliõpilaskooride solistina. 1930. aastal lõpetas ta Belgias Liege'i Kuningliku konservatooriumi laulu alal maestro François Malherbe'i õpilasena. Kaks aastat hiljem lõpetas ta Liege'i Ülikooli majandusteaduskonna. Aastatel 1932–1939 töötas ta eralauluõpetaja ja muusikaõppejõuna, Tartu Meestelaulu Seltsi koori ning Gustav Ernesaksa kutsel ka Tallinna Meeskoori hääleseadjana. Tema laulustuudio õpilaste seas olid ka Andrei Christiansen, Jaan Haabjärv ja Naan Põld. Samuti laulis ta Vanemuises ning õpetas laulu Põlva Rahvahariduse Seltsis, kus oli ühtlasi juhatuse esimees. Aastatel 1935–1939 töötas Arno Niitov õpetaja või õppejõuna Valga Muusikakoolis, Tallinna Pedagoogikumis ja Tallinna Õpetajate Seminaris. 1940–1941 oli ta Tallinna Konservatooriumi lauluosakonna juhataja. 1944. aastal siirdus Saksamaale ja sealt Austriasse, 1952 Kanadasse. Montréalis juhatas ta eesti meeskoori. Laulukunstnik Arno Niitof. - Olion, nr 9, 1931, lk 240. Rein Vill "Kuulus bariton ja häälemeister" Eesti Päevaleht, 1. detsember 1999
Helgi Loik

Helgi Loik (sündinud 3. mail 1950 Kolga-Jaanis) on eesti tõlkija. Ta lõpetas 1968. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1973. aastal TRÜ saksa filoloogina. Ta on tõlkinud poola keelest Zenon Kosidowski, Wisława Szymborska ja Bohdan Czeszko, saksa keelest Karl Jaspersi, Martin Walseri, Kurt Tucholsky, Michael Ende ja Max Frischi teoseid. 1983 Günter Görlich. "Leinakuulutus" (Eine Anzeige in der Zeitung, 1978). Eesti Raamat. Tallinn 1983
Apocalyptica

Apocalyptica on Soome hevimuusikat esitav instrumentaalansambel, mis esitab oma lugusid tšellodel. Ansambel sai tuntuks USA hevibändi Metallica kaveritega, mis olid nende esimesel albumil "Plays Metallica By Four Cellos" ning said sooja vastuvõtu. Ansambli asutasid Helsingi Sibeliuse Akadeemia üliõpilased, kes olid tüdinud vaid klassikalise muusika mängimisest. Hiljem on nad peale Metallica lugude töödelnud ja uues võtmes esitanud ka Edvard Griegi, Pantera, Sepultura ja paljude teiste loomingut. Eicca Toppinen (Eino Toppinen) (tšello) Paavo Lötjönen (tšello) Perttu Kivilaakso (tšello) Mikko Sirén (trummid) "Plays Metallica by Four Cellos" (1996) "Inquisiton symphony" (1998) "Cult" (2000) "Cult Special Edition" (2001) "Best of Apocalyptica" (2002) (ainult Jaapanis) "Reflections" (2003) "Reflections Revised" (2003) "Apocalyptica" (2005) "Worlds Collide" (2007) "7th Symphony" (2010) "Shadowmaker" (2015) "Cell-0" (2020) "Plays Metallica Vol. 2" (2024) "Apocalyptica" (1996) "Harmageddon" "Path, Vol. 2" (2001) "Hope, Vol. 2" (2002) "Faraway, Vol. 2" (2003) "Seemann" (2003) "Bittersweet" (2004) "Wie Weit/How Far" (2005) "Life Burns" (2005) "Repressed" (2006) "I'm not Jesus" (2007) "S.O.S. (Anything But Love)" (2007) "I Don't Care" (2008) "End of Me" (2010) "Broken Pieces" (2010) "Not Strong Enough" (2010) "Cold Blood" (2015) "Sin In Justice" (2015) "Me melkein kuoltiin" (feat. Sanni & Tippa) (2019) "Rise" (2019) "En Route To Mayhem" (2019) "Live" (Münchenis) (2001) "Reflections" (2003) (lisa albumile "Reflections Revised") "The Life Burns Tour" (2006) (kontsert Düsseldorfis + videomaterjal) Apocalyptica koduleht (inglise ja saksa keeles)
Oleg Mutt

Oleg Lembit Mutt (6. mai 1920 Tartu – 19. veebruar 1986 Tartu) oli eesti keeleteadlane ja tõlkija. Ta lõpetas 1948 Tartu Riikliku Ülikooli. Ta oli alates samast aastast seal inglise filoloogia õppejõud. 1948–1949 Lääne-Euroopa keelte kateedri õpetaja, 1949–1953 vanemõpetaja, 1953–1961 võõrkeelte kateedri vanemõpetaja, 1961–1986 inglise keele (alates 1972 inglise filoloogia) kateedri õppejõud, 1961–1963 vanemõpetaja, alates 1963 dotsent. "Leksikograafia vanameistri juubel. Johannes Silvet 80". Keel ja Kirjandus 1975, nr 5, lk 318–319 Laine Hone, Leopold Kivimägi, Oleg Mutt ja Johannes Silvet. "Inglise keele grammatika". Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn 1962; 2. trükk Valgus. Tallinn, 1968 Oleg Mutt. "Inglise keele foneetika". Valgus. Tallinn 1978 Tema isa oli Eesti sõjaväelane ja diplomaat Victor Mutt. Tema vend oli Rootsi biokeemik Viktor Mutt. Tema poeg on eesti kirjanik Mihkel Mutt. https://www.digar.ee/viewer/et/nlib-digar:340938/298379/page/57
Jüri Bachmann

Jüri Bachmann (3. mai 1880 Raplas – 17. oktoober 1937 Juurus) oli eesti koorijuht. "Keerulisi aegu üle elanud Järvakandi segakoor tähistas oma 110. juubelit" Postimees 60+, 23. jaanuar 2015
Elmar Jaska

Elmar Jaska (2. mai 1910 Kärstna vald, Viljandimaa – 8. oktoober 1980 Ottawa, Kanada) oli eesti põllumajandusteadlane.
Endel Vooremaa

Endel Vooremaa (6. mai 1930 Kuressaare – 25. juuli 2022) oli eesti jääpurjetaja. Purjetama hakkas 8-aastaselt, jääpurjetamist harrastas aastast 1944. Võitis jääpurjetamises DN-klassis MM-il 2 hõbedat (1974 ja 1978) ning EM-il 3 kulda (1971–73) ja 1 hõbeda (1977). Sai NSVL mv-tel DN-klassis 1969–1979 kokku 7 kulda ja 3 hõbedat ning monotüüp XV klassis 1962 ja 1963 hõbeda. Tuli jääpurjetamises 1970, 1972, 1974 DN-klassis ja 1961 monotüüp XV klassis ning purjetamises 1963 Lendaval Hollandlasel ja 1968, 1970, 1975 klassis Folkboot Eesti meistriks. Msp jääpurjetamises (1961), suurmeister (1971), NSVL tnl msp (1973). Konstrueeris purjesid ja tegutses jääpurjetamistreenerina. Tema poeg on jääpurjetaja Vaiko Vooremaa. 1997 – Haapsalu vapimärk 2013 – Läänemaa teenetemärk Biograafia ESBL-is "Õnnitleme - Endel Vooremaa 80!" Läänela, 1. mai 2010
Eesti Näitused

Eesti Näitused (ametlikult: Eesti Näituste AS) on praegusel kujul aastast 1995 tegutsev ettevõte. Keskus peab ennast 1959. aastal asutatud Eesti NSV Rahvamajanduse Saavutuste Näituse Direktsiooni järglaseks. Ettevõte haldab Tallinnas Pirita tee 28 asuvat Eesti Näituste messikeskust.[viide?] Keskuse ajalugu ulatub 1955. aastasse, mil asutati Vabariiklik Põllumajandusnäituse Direktsioon, mis 1959 reorganiseeriti Eesti NSV Rahvamajanduse Saavutuste Näituse Direktsiooniks. Aastal 1990 moodustati Eesti NSV Rahvamajanduse Saavutuste Näituse Direktsiooni baasil riiklik aktsiaselts Eesti Näitused. Aastal 1995 lõppes ettevõtte erastamine ja moodustati Eesti Näituste AS. EE 12. köide, 2003: 81. http://www.fair.ee/index.php?leht=8 (vaadatud 22.02.2013) Messikeskuse koduleht (vaadatud 22.02.2013)
Eesti Piimaliit

Eesti Piimaliit on aastal 1989 asutatud liit, mis ühendab piimanduse valdkonnaga tegelevaid äriühinguid ja füüsilisi isikuid. Põhikirja järgi on liidu eesmärgid järgmised: "piimandusalase tegevuse arendamine ja koordineerimine Eesti Vabariigis ning rahvusvahelistes piimandusalastes organisatsioonides". EE 12. köide, 2003: 83. http://www.piimaliit.ee/piimaliit/pohikiri/ (vaadatud 22.02.2013) Liidu koduleht (vaadatud 22.02.2013)
Spaa

Spaa ehk vesiravila (inglise keeles spa) on tavaliselt meditsiinilisel või vaba aja veetmise eesmärgil rajatud asutus, kus pakutakse tervistavaid kuumavee-, külmavee- või mineraalveevanne. Traditsiooniliselt on spaaks nimetatud kohta, kus vesi on usutavasti tervistava toimega. Tavaliselt on sellisteks kohtadeks kuumaveeallikad ning suur mineraalainesisaldusega veekogud. Keeleteadlased arvavad, et sõna on tuletatud Belgia linna Spa järgi, mis on lühendatud väljendist Salus Per Acquam.[viide?] Tänapäevane spaa võib olla luksuskuurort või kuurorthotell, mis asub loodusliku terviseallika lähedal või sisaldab tervistavaid tehisallikaid, vesimassaaži võimalusi, mullivanne jms. Teise versiooni järgi on sõna aluseks Belgia külakese Spa nimi. Tänu oma raviallikatele oli see küla kuulus juba keskajal. Prantsusmaa ja Belgia vahelise sõja ajal püüdis kumbki pool hoida Spa külakest just oma tagalas. Öö varjus saadeti haavatud käsu korras kolmeks-neljaks tunniks allikatesse lebama ja hommikuks olid nad taas võitlusvõimelised. Tänapäeval võiks vastata, et "spa" on ladinakeelse fraasi sanitas pro aqua ('tervis vee kaudu') lühend. Tänapäevases sõnavaras tähendab spaa kohta, kus on parimad võimalused tervenemiseks, profülaktikaks ja taastumiseks. Mitmesuguste protseduuride abil turgutatakse väsinud ja stressist vaevatud inimeste ihu ja hinge. Tervele aga annavad SPA protseduurid jõudu ja energiat veelgi juurde. Spaaturism
Eesti Proovikoda

Eesti Proovikoda on AS-i Metrosert allüksus, mis on Eesti ainuõiguslik väärismetalliproovide tõendaja. Varem allus Proovikoda Eesti Rahandusministeeriumile, praegu on ta Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi osalusega äriühingu AS Metrosert allüksus[viide?]. Peale väärismetalliproovide tõendamise asutus ka kontrollmärgistab neid proove, samuti määrab ta ehtekive ja annab väärismetallide ja -kivide kohta konsultatsioone. http://www.metrosert.ee/ (vaadatud 22.02.2013) EE 12. köide, 2003: 86. https://web.archive.org/web/20130215152947/http://www.metrosert.ee/s/proovikoda (vaadatud 22.02.2013) Proovikojast ASi Metrosert kodulehel (vaadatud 22.02.2013)