laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Gustav Jallajas

Gustav Jallajas (29. detsember 1875 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 11. veebruar 1944 Nõmme) oli Eesti postiametkonna juht 3. septembrist 1924 kuni 1940. aastani ja 1941. aastast kuni 16. maini 1942. Ta lõpetas 1903. aastal Peterburi elektrotehnika instituudi. Gustav Jallajas teenis alates 1896. aastast Venemaa keisririigi teenistuses posti, telegraafi ja telefoni alal Vilnos, Kurskis ja Turkestanis. 1920. aastal saabus ta Eestisse ja nimetati sama aasta 30. septembril Teedeministeeriumi Postivalitsuse direktori abiks. 20. juunil 1934 määras Vabariigi Valitsus ta Riigi Ringhäälingu juhataja ajutiseks kohustetäitjaks. Sellel ametikohal oli ta kuni 10. septembrini 1934, mil riigivanem määras Riigi Ringhäälingu juhatajaks Friedrich Olbrei. Hiljem töötas Teedeministeeriumi Posti-, Telegraafi- ja Telefonitalituse direktorina, kuni vabastati 1. augustist 1940 aastal posti-, telegraafi- ja telefoni talituse direktori ametist oma palvel ja nimetati senine posti-, telegraafi ja telefoni talituse tehnikabüroo juhataja abi Vassili Laak sama talituse direktori kohustetäitjaks, arvates 1. augustist 1940. Gustav Jallajas oli abielus Franziska-Isabella Jallajasega (1887 – 23. jaanuar 1932). 1929 – Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärk 1938 – Valgetähe II klassi teenetemärk Teedeministeeriumi Protokollid nr. 56-89; ERA.31.2.295; 01.06.1934-29.09.1934 Vabariigi Presidendi käskkiri nr. 228. (RT 1940, 90, 905) Vassili Laak posti-, telearaafi- Ja telefonitalituse direktoriks, Järva Teataja (1926-1944), nr. 89, 2 august 1940 Dir. Jallajase abikaasa uppus. Esmaspäev, 25. jaanuar 1932, nr. 4, lk. 1. Kirjade asemel rääkivad plaadid. Uus Eesti, 20. juuni 1939, nr 165, lk 3. Postitalituse direktor Gustav Jallajase sünnist 100 aastat. Eesti Filatelist nr 20–21, 1977, lk 18–19. Gustav Jallajas. Eesti ajakirjanduse analüütiline bibliograafia
Eesti taru

Eesti taru on lamavtaru Eesti variant. Eesti taru oli algselt kolmest küljest soojustatud. Sinna mahtus 12 pesaraami. Veel oli sellel tarul raamide ja katuse vahelkõrge krae, mille tõttu – oli arvestatud, et sinna peale pannakse 12-raamiline täismagasini korpus – meenutas see korpustaru. Katus oli viilkatus (vesi jookseb maha mõlemat külge mööda). Seda taru nimetati Tartu taruks. Taru raami sisemõõdud olid 400×250 mm, sellist taru kasutati põhiliselt aastatel 1907–1928. Siis töötati välja eesti taru, mida kasutatakse siiani. Aluseks võeti raamimõõt, mida kasutati Tartu tarus. Muudeti ka taru seinu. Tartu tarul oli kolm soojustatud seina, kuid eesti tarul jäeti alles kaks soojustatud seina (esi- ja tagasein). Tänu ühe soojustatud otsaseina kaotamisele mahub tarusse nüüd 16 pesaraami. Katusena võeti kasutusele lampkatuseks, seda oli lihtsam ehitada. Ka muudeti raamide peal olevat kraed. Tänu sellele on taruga lihtsam töötada. Kuna krae on madalam, tehti poole raami suurused magasiniraamid. Sellist kraed nimetatakse pooleraamiliseks magasiniks. Edaspidi tehti 16-raamilisest laiem variant, kuhu mahub 22 raami. Sellega sai tarust lamavtaru. korpustaru mesilased mesindus "Mesindusest Eesti põllu- ja maamajanduse nõuandeteenistuse lehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. mai 2015. Vaadatud 30. mail 2015.
Kursi Vabadussõja mälestussammas

Kursi Vabadussõja mälestussammas asub Kursi külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas. Mälestussammas avati 26. septembril 1926. Samba kavandi tegi Voldemar Melnik (Mellik). Kivitöö anti teha M. Pärnale. Pronkskuju ja osad valati Truutsi töökojas. Mälestussamba pronkssõdur võeti maha Nõukogude võimu poolt kohe peale II maailmasõda. Samba kivialus õhiti 1948. aastal. Mälestussammas taasavati 23. juunil 1992. Sammas kujutab endast treppalusel asuvat graniitobeliski, mille tipp on kolmejärguline. Obeliski otsas seisab pronksist valatud vahikorda pidav sõdur – Kuperjanovi partisan. Obeliski ülaosas on pronksreljeef Vabadusristi kujutisega ja selle all tekst: "EESTLASTE VANA, KULDNE / OMA MAA, / JÄÄ VABAKS SA, JÄÄ SEIS- / MA SA! / TRUU EESTI KÄSI VALVAB, / KAITSEB SIND, / VAENLASTE VASTU SEISAB / RIND, / JÄÄ VABAKS SA, JÄÄ SEIS- / MA SA!". Obeliski tagumise külje ülaossa on kinnitatud pronksreljeef – surnupealuu – partisanide märk. Selle all puuduvad pooled nimed, kuna taastamisel ei leitud vastavaid materjale. Seal on nüüd tekst „KURSI KIHELKONNA LANGENUD 44 / KANGELAST VABADUSSÕJAS / 1918-1920” ja järgneb 22 nime. Eesti Vabadussõjas langenute mälestussammas Eesti Vabadussõja mälestusmärkide loend Kursi Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris Kursi Vabadussammas
Boriss Golitsõn

Boriss Borissovitš Golitsõn, vürst (ka Galitzin, Golitsyn; vene Борис Борисович Голицын; 2. märts (18. veebruar vkj) 1862 Peterburi – 17. mai (4. mai vkj) 1916 Peterburi) oli vene füüsik ja geofüüsik, üks seismoloogia rajajatest. Elektromagnetilise seismograafi leiutaja 1902. Johan Vilipi poolt täiustatud seismograafe valmistati Tartus kuni 1940. aastani. Õppis Nikolai I nimelises mereakadeemias, seejärel läks erru ning siirdus Strasbourgi Ülikooli. 1891–1893 oli Moskva ülikooli õppejõud. Ta töötas 1893 ühe semestri Tartu Ülikooli erakorralise füüsikaprofessori, füüsikakateedri juhataja ja Tartu Ülikooli Meteoroloogiaobservatooriumi direktorina. Tartus õpetas eksperimentaalse ja matemaatilise füüsika kursust ning pidas loenguid elektriteooriast ja elektrokinemaatikast. Uuris musta keha kiirguse probleeme. Järgmisel aastal läks tagasi Peterburi, kus oli Nikolai I nimelise mereakadeemia õppejõud. 1898. aastast akadeemik ja 1913. aastast Geofüüsika Peaobservatooriumi direktor. О свободной энергии 1894 Способ определения показателя преломления жидкостей вблизи критической точки. Separaat väljaandest Bulletin de l'Académie Impériale des Sciences de St.-Pétersbourg. 1895. Septembre. T.III, Nr.2 О свойствах мельчайших частиц материи 1896 Приборы для наблюдений над пульсирующими источниками 1912 Tõnu Reinet. "B.B. Golitsõni ja A.I. Sadovski elu ja tegevus ning nende mõju rahvusvaheliselt tunnustatud eesti teadlase J. Vilipi kujunemisele : võistlustöö". - Tartu, 1965 Hugo Masing. "Seismographen für galvanometrische Registrierung nach Fürst B. Galitzin und Prof. J. Wilip". - Tartu, 1929 Biograafia (vene keeles) Bibliograafia Teoseid Väljavõte andmebaasist: Nimekad teadlased Tartu Ülikoolis Boriss Golitsõni rindportree
Rudolf II

Rudolf II (18. juuli 1552 Viin – 20. jaanuar 1612 Praha) oli Habsburgide dünastiast Saksa-Rooma keiser aastatel 1576–1612, Maximilian II ja Hispaania Maria vanim poeg. Rudolf II viibis noorena mitu aastat Hispaanias oma onu (ja ka vanaonu poja) Felipe II juures. Huvitus okultismist ja müstitsismist (tal oli mitu ihuastroloogi), samas oli veendunud katoliiklane, ehkki sallis ka teisi usundeid. Kuna Rudolf II oli nõrga tervisega ja rahva seas mitte eriti populaarne, siis üritas tema pere võimule seada Rudolfi venda Matthiast. Puhkes peresisene võimuvõitlus. 1608. aastal nimetati Matthias Ungari kuningaks ja Austria ertshertsogiks. 1611. aastal marssisid aga Matthiase väed Prahasse, kus ta sundis Rudolfit võimust lõplikult loobuma. Rudolf jäi ametlikult küll keisriks, kuid pidi loobuma Böömi kuninga tiitlist. Matthias jättis talle Hradčany lossi, kus Rudolf elas koos oma lemmikloomadega kuni surmani.
Jaan Tomp (ajakirjanik)

Jaan Tomp (13. mai 1882 Uue-Võidu vald – 1963 Tallinn) oli eesti ajakirjanik. 1905–1911 Pärnus ajalehtede Kodumaa, Kodumaa Hääl, Maa, Meie Kodu ja Meie Kodumaa tegevtoimetaja, 1911–1915 Tartus Meie Aastasaja ja Tartu Päevalehe, 1915–1918 Tallinnas Päevalehe ja 1918–1937 Vaba Maa toimetuses (alates 1920 vastutav toimetaja). Ta oli 1919–1920 Eesti Ajakirjanike Liidu esimees, alates 1934. aastast auliige. Jaan Tomp (ajakirjanik) Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Helmut Kadari

Helmut Kadari (kuni 1937. aastani Helmut Kristal; 9. detsember 1903 Tallinn – 29. november 1976 Tartu) oli eesti õigusteadlane. Ta lõpetas aastal 1922 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi. Õppis Ants Laikmaalt maalimist ja 1922–1926 Tartu Ülikoolis õigusteadust (lõpetas 1926 cum laude). Mag. iur. 1929 ("Kahevõitlus"). Tartu Ülikooli professor, õigusteaduskonna dekaan. Helmut Kadari Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Artur Linkberg

Artur Linkberg (16. aprill 1899 Väätsa – 10. veebruar 1970 Tartu) oli eesti kirurg. Ta õppis Tallinnas Rabinovitši üldhariduslikel kursustel, võttis osa Vabadussõjast. Lõpetas 1920. aastal Tartu Linna Õhtuse Ühisgümnaasiumi ja 1925. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna (ülikooli õppemaksust oli ta kui õppursõdur Tartu suurtükiväeosa telefonistina vabastatud). 1929. aastal kaitses tööga "Glükogenolüüsist ja glükolüüsist mitmekesiste kudede toimel anaeroobseis ja aeroobseis tingimusis" meditsiinidoktori väitekirja. 1925–1970 – Tartu Ülikooli õppejõud (professor), kirurgiakateedri juhataja, arstiteaduskonna dekaan 1944–1950 – Tartu Kliinikute Valitsuse direktor 1944–1947 – Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi õpetatud nõukogu esimees 1951–1957 – Tartu Arstide Seltsi esimees 1953–1970 – Tartu linna peakirurg Artur Linkberg oli Arstide Koja nõukogu ja Omavalitsuste esinduskogude poolt valitud esindajate kogu liige. 1939. aastal valiti ta Tartu linnavolinikuks. 1945 – Eesti esimene tehissöögitoru (peensoolest) 1952 – Eesti esimene kopsuoperatsioon 1960 – Eesti esimene veresoonesiirdamine 1968 – Eesti esimene laibalt võetud neeru siirdamine 1946 – Eesti NSV teeneline arst 1965 – Eesti NSV teeneline teadlane Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 16. juuli 1950 otsusega võeti talt ära Eesti NSV teenelise arsti aunimetus. Aunimetus taastati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 27. oktoobri 1956 seadlusega. Suri kliinikumis järjekordseks opereerimiseks valmistudes 10. veebruaril 1970. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. II, lk. 77 Eesti NSV Teataja, 1956, 17, 179 "Mina olengi siin Toomemäel see kõige suurem pussitaja!" Maaleht 18. aprill 2009
Mart Nurk

Mart Nurk (14. juuli 1892 Kaubi vald, Pärnumaa – 5. november 1948 Hamburg) oli eesti õigusteadlane. Õppis 1925–1929 Tartu Ülikoolis õigusteadust, lõpetas 1929 cum laude. 1939. aastal kaitses Tartu Ülikoolis õigusteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Mitmekülgsed lepingud", olles esimene doktorikraadi kaitsja Eestis tsiviilõiguse valdkonnas. Töötas Postimehe välispoliitilise osakonna toimetajana. Oli aastatel 1936-1944 Tartu Ülikooli õppejõud, alates 1939. aastast kaubandusõiguse adjunktprofessor. 1943. aastal nimetati ta Tartu raehärraks. Põgenes 1944. aastal Saksamaale, oli Balti Ülikooli (Hamburgis) kaubandusõiguse ja Rooma õiguse ajaloo professor. Postimehe toimetaja M. Nurk õigusteaduse doktor. Postimees, 24. jaanuar 1939 Tartu raehärrad. Postimees nr 291, 18. detsember 1943. Lk 2 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Mart Nurk Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Aleksander Kaelas (õigusteadlane)

Aleksander Kaelas (5. juuni 1911 Karksi – 5. juuni 1964 Stockholm) oli eesti õigusteadlane, ajakirjanik ja ekslibrist. Õppis 1932–1936 Tartu Ülikoolis õigusteadust (lõpetas 1936). Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis liige.
Eileen O'Shaughnessy

Eileen Maud O'Shaughnessy (25. september 1905 – 29. märts 1945) oli inglise kirjanik. Alates 1936. aastast oli ta abielus George Orwelliga.
Käru vald (Vändra kihelkond)

Käru vald (saksa keeles Kerro) oli vald Vändra kihelkonnas Pärnumaal. Vallamaja asus Jõekülas. 1. jaanuaril 1920 läks vald Pärnumaa Vändra kihelkonna koosseisust Järvamaa vastmoodustatud Käru kihelkonna koosseisu. Maa-ameti kaardirakendused http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700202672&img=era0031_001_0000216_00020_t.jpg&tbn=1&pgn=1&prc=30&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=119e2ba010a635bcc119a853b97b0965
Apoteetsium

Apoteetsium ehk lehtereosla on kottseentest põlvnevate samblike avatud eoslavaga liuakujuline viljakeha. Mõnikord on varustatud jalakesega. Paiknevad talluse pealispinnal või äärtes. Apoteetsiumi keskel asub eoslava, mis on mõnikord tumedalt värvunud. Siseehituses võib eristada kolme kihti (ülevalt alla lugedes): epiteetsium (õhuke ülakiht, mis on moodustunud parafüüside tippudest); hümeenium (tihedalt paiknevad parafüüsid ja nende vahel askused); hüpoteetsium (tihe hüüfidekiht). Eristatakse kahte tüüpi apoteetsiume: lekanoraalne apoteetsium (hümeeniumi ümbritseb tallusega sama värvi, alati vetikaid sisaldav talluseserv); letsidiaalne apoteetsium (ümbritseb epiteetsiumiga sama värvi vetikaid mittesisaldav ääris). Periteetsium Askoom
Salto

Salto on akrobaatikaelement, mille käigus inimese keha teeb õhus täispöörde ümber keha keskme, nii et pea jääb vahepeal alaspidi.
Käru vald (1939)

Käru vald oli vald Järva maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Jõekülas. Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga Käru valla maa-alast; senise Ingliste valla Sonni ja Kädva külade, Laane asunduse ning Käru metskonna Käru metsandiku kvartaalide nr. 37–50 ja Täku soo maa-aladest; senise Kaiu valla Tammistu nr. 19 ja 19-a talude, Riigi tagavaramaa ja Väätsa metskonna Selja metsandiku kvartaalide nr. 39–41, 50–55, 59–61 ja 81–84 maa-aladest; senise Vahastu valla Väätsa metskonna Selja metsandiku kvartaali nr. 62 ja heinamaatüki nr. 25 maa-aladest. Uutes piirides olid valla piirid lähedased praeguse Käru valla piiridega. Detsembris 1939 valiti tagasi senine Käru vallavanem August Järvik 11 poolt- ja 1 erapooletu häälega. 1945 augustis moodustati Käru vallas Käru külanõukogu keskusega Käru alevikus ja Jõeküla külanõukogu keskusega Jõeküla külas. 1950. aastal Käru vald likvideeriti, selle alad arvati Türi rajooni koosseisu. Maa-ameti kaardirakendused Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88., Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938 Uus vallavanem Paide vallas. Rahvaleht, 13. detsember 1939, nr. 293, lk. 6. Eesti NSV Teataja, 1945, 35, 544 Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
Hele Rähn

Hele Rähn (ka Helene Helemäe; 31. oktoober 1931 Tartu – 18. veebruar 1991 Tallinn) oli eesti laulja ja näitleja. 1946–1950 Ulila Keskkool 1950–1955 Tartu Muusikakool, laulu eriala (õpetaja Salme Kann) 1950–1953 Vanemuine, ooperikoor 1955–1956 Jõgeva Keskkool, laulmise õpetaja 1956–1961 Vanemuine, kooriartist 1964–1987 Eesti Televisiooni ja Raadio Segakoor, laulja (sopran) Ainult unistus 1956 – Irma Sinine mask 1958 – Evelyn Parvepoisid 1959 – Anni Cosi fan tutte 1959 – Dorabella Vikerlased 1957 – Vaike Ristteel 1959 Irkutski lugu 1960 – Zinka Mustlased 1959 Veronika 1960 Kuhu lähed sm. direktor? 1956 Uusaastaöö 1958 Näkineid 1960
Rundid

Rundid (varem ka barundid) on Burundi põhirahvas. Nad kõnelevad rundi keelt. Umbes 99% Burundi rahvastikust on rundid. Neid on ka Tansaanias ja Kongo Demokraatlikus Vabariigis. Burundist on osa rundisid (eriti hutusid) põgenenud. Nende koguarv on umbes 8 miljonit. Aastal 1963 oli neid 3,7 miljonit (Burundis 2,5 miljonit, Tansaanias 0,5 miljonit, Kongo Demokraatlikus Vabariigis 0,4 miljonit). Aastal 1985 oli neid 6,93 miljonit. Nad jagunevad hutudeks, tutsideks ja batvateks ehk tvaadeks. Hutusid on nende seas 85%, tutsisid 14%. Hutud ja tutsid on immigreerinud algselt batvate asustatud maale. Hutud on põlluharijad (kasvatatakse ube ja sorgot), tutsid karjakasvatajad (kasvatatakse veisi). Hutud ja tutsid on omavahel vaenujalal. Nende vahel on olnud väga ohvriterikkaid kokkupõrkeid. Rundid on põhiliselt kristlased. On olemas ka esivanemate kultust sisaldavad hõimuusundid. Rundidele lähedane rahvas on ruandad.
Jakob Markson

Jakob Markson (7. detsember 1840 Margo talu, Mõisaküla küla, Halinga vald, Pärnumaa – 2. detsember 1930 Kabli küla, Häädemeeste vald, Pärnumaa) oli reeder ja laevakapten. Jakob Markson sündis Pööravere mõisa piirkonnas talupoeg Jakob Marksoni ja tema naise Riina viienda lapsena. Kihelkonnakoolist tolle aja kohta hea hariduse saanud ning isa kõrvalt puutööd õppinud asus Jakob veskeid ehitama. Liikunud töö tõttu kodukohast ranniku poole, hakkas ta Kablis Mats Granti laevaehitusel puusepatööd tegema. 1874. aastal abiellus Jakob Markson Mats Granti noorima tütre Doraga. Pärast seda sai ta ka Granti laevaäri ehitustööde korraldajaks ning sõitis ka merd metskaptenina. Jakob Marksoni töödejuhatamise all ehitati 1890. aastast kuni I maailmasõjani 15 kolme- ja neljamastilist laeva. Jakob Markson suri 1930. aastal 89-aastaselt. Asutas Häädemeestel kohaliku karskusseltsi Asutas 1896. aastal Koola poolsaarel Gavrilovos tööstusliku tursapüügiettevõtte  Pikemalt artiklis Jakob Marksoni majamuuseum Kabli külas asub reeder-kapten Jakob Marksoni majamuuseum. Meie ehk kapten-reeder Jakob Marksoni suguvõsa kroonika. Pärnu, 2008 Vargad viisid kuulsa purjekaehitaja majamuuseumi tühjaks. Õhtuleht 21. detsember 2001 Armastusest tütarlapse vastu sündis laevastik. Postimees 4. august 2008
Hübriid

Hübriid (tuleb ld sõnast hybrida 'segavereline'; ka ristand, värd, ristsugutis, bastard) on ristumise või ristamise tagajärjel geneetiliselt (genotüübilt) suhteliselt erinevatest vanemorganismidest alguse saanud järglane. Tavaliselt kuuluvad need vanemorganismid taksonoomiliselt eri taksonitesse, mis ekstreemjuhul võib tipneda ka sugukondadevahelise ristumisega (näiteks pärlkanalaste puhul). Põhimõtteliselt võib väita, et isegi liigisisestelt genotüüpidelt suhteliselt erinevate organismirühmade (autbriiding) kõik järglased on hübriidid. Protsessi, mille tagajärjel tekivad hübriidid, nimetatakse hübridisatsiooniks. Hübriidide aretus on väga levinud põllumajanduses ja loomakasvatuses. Näiteks mitmed hübriidtaimed annavad võrreldes algupäraste liikidega märksa suuremat saaki (heteroos) ja võivad olla vastupanuvõimelisemad haigustele. Eesti pärismaiste taimede seas esineb perekondadevahelise hübriidina näiteks jäneskastiku (Calamagrostis epigeios) ja rand-luidekaera (Ammophila arenaria) vaheline hübriid balti luidekastik (x Ammocalamagrostis baltica), mis on vähemalt osaliselt fertiilne. Lähedaste liikide looduslikke hübriide esineb paljude liikide puhul, ent enamasti väikese sagedusega; seejuures on hübriidid sageli fertiilsed (järglaste andmise võimelised). Mida erinevamad on vanemad, seda harvem on hübridiseerumine ning seda suurema tõenäosusega on hübriidid steriilsed (suguvõimetud). muul (hobusemära ja eeslitäku ristand) bester (beluuga ja sterleti ristand) sebroid (sebra ja hobuse või eesli ristand) autbriiding inbriiding koerlaste hübriidid
Metskapten

Metskapten on erihariduseta laevakapten, kellele anti laevajuhi tunnistus kauaaegse avariideta meresõidu eest. Eesti tuntumad metskaptenid on olnud Enn Uuetoa, Jaen Teär, Jakob Markson. Metskapten Merevikis
Atavism

Atavism ehk kõukumus on evolutsioonibioloogias nähtus, kus mingil organismil taasilmnevad kaugete esivanemate juba kadunud või redutseerunud tunnus(ed). Atavism on evolutsiooni mõttes tagasiminek, sest taasilmnenud tunnused olid kadunud juba mitu põlvkonda tagasi. Atavismi teeb võimalikuks see, et kunagi esivanematel esinenud tunnused on peidetult DNAs, kuid nende avaldumine surutakse dominantsete alleelide või teiste tegurite toimel maha; atavismi korral aga mahasurutud geenid mingil põhjusel avalduvad. Atavismi tunnused on näiteks saba esinemine inimesel, vaalade tagajalgade taasesinemine[viide?], külgmiste varvaste taasilmumine hobustel jpt.
Kalev Sepp

Kalev Sepp (sündinud 17. mail 1961) on Eesti Maaülikooli professor maastikuökoloogia ja keskkonnakaitse alal. Aastatel 2009–2012 oli ta üks neljast Rahvusvahelise Looduskaitseliidu asepresidendist. 2021 – Eerik Kumari looduskaitsepreemia 2022 – Valgetähe IV klassi teenetemärk "Javed Jabbar reelected as one of 4 Global Vice Presidents of IUCN" IUCN, 4. veebruar 2009 "Eerik Kumari looduskaitsepreemia laureaat on Kalev Sepp" Keskkonnaministeerium, 10. mai 2021 Kalev Sepp Eesti Teadusinfosüsteemis Eesti mees maailma looduskaitsemoe loojate seas, Eesti Loodus, 1/2005
Ülle Must

Ülle Must (sündinud 23. mail 1952) on eesti infotöötaja ja teadusametnik. 1976 Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskond 1993–1995 Tallinna Ülikool, infoteaduste magister 1997–2001 Tallinna Ülikool, doktorantuur Ta on töötanud Tartu Ülikooli raamatukogus infoosakonna juhatajana. 2000–2012 Sihtasutus Archimedes, teaduskoostöö keskuse juhataja 2012–2016 Eesti Teadusagentuur, välisteaduskoostöö osakond, juhataja 2016–2018 Eesti Teadusagentuur, projektijuht 2018–2020 Sihtasutus Archimedes, arendusjuht alates 3. august 2020 Haridus- ja Noorteamet, arendusjuht Estonian historical science in the 1990s. Research Evaluation, 1999, Vol. 8, N. 2 (August), p. 77-82 “New” countries in Europe – Research, development and innovation strategies vs bibliometric data. Scientometrics, 2006, Vol. 66, No. 2., pp 241-248 Collaboration in EU Framework Programmes - the case of the social sciences and humanities. Innovation: The European Journal of Social Science Research, 2010, 23 (1), 79−83 Collaboration of the social science researchers of Central and Eastern European countries in European research programmes during the period 1994-2006. In: Internationalisation of Social Sciences in central and Eastern Europe. The “catching up” – a myth or a strategy? London, New York, Routledge 2010, 99-114 Alone or together: examples from history research. Scientometrics, 2012, 91 (2), 527-537 The Impact of Multi-Authored Papers:The Case of a Small Country. Collnet Journal of Scientometrics and Information Management, 2014, 8 (1), 41−47.10.1080/09737766.2014.916874 The changing pattern of social sciences and humanities in the EU framework programmes. fteval,Journal for Research and Technology Policy Evaluation, 2019, 48, 127−130 Euroopa Liidu institutsioonide ametlikud dokumendid: kohaliku omavalitsuse ja riigiametnike pädevuskoolitusprogramm. Tallinn: Eesti Haldusjuhtimise Instituut, 1999. 67 lk Euroopa Liidu informatsiooni juht. Tartu: Kleio, 2000. 112 lk Akadeemiline Ajalooselts International Society for Scientometrics and Informetrics Global Interdisciplinary Research Network for the Study of all Aspects of Collaboration in Science and in Technology 1982 ELKNÜ preemia uurimuse "Sindi 1. Detsembri nimeline vabrik 1833–1983" (Tallinn 1985, kaasautor Aadu Must) eest. Ta oli abielus Aadu Mustaga ja on nelja tütre ema.
Privileeg

Privileeg on ajalooline ürik, mis annab mingeid eesõiguseid. Laiemas tähenduses peetakse privileegi all silmas igasugust ees- või eelisõigust.
Lössikõrb

Lössikõrb on kõrbetüüp, mis tekib enamasti eelmäestikes lössile – ühtlasele peenele liivsavile. Lössikõrbed on tekkinud kunagistest lammisetetest.
Tiit Aleksejev

Tiit Aleksejev (sündinud 6. juuli 1968 Kohtla-Järvel) on eesti kirjanik ja ajaloolane. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajaloo erialal 1992. aastal, templirüütel ja korp! Sakala vilistlane. Aleksejev on reservohvitser (lipnik) ning alates 22. aprillist 2016 Eesti Kirjanike Liidu esimees. "Tartu rahu". Looming, 1999, nr 7, lk 1019–1043. (pälvis 1999. aastal Loomingu aastapreemia) "Vahemered". Looming, 2012, nr 4, lk 479–500. "Valge kuningriik". Tallinn: Varrak 2006. 198 lk. ISBN 9985312309 "Palveränd: lugu esimesest ristisõjast". Tallinn: Varrak 2008. 308 lk. ISBN 9789985317921 (tõlgitud ka bulgaaria, tšehhi, soome, prantsuse, ungari, itaalia, läti ja makedoonia keelde) "Kindel linn". Tallinn: Varrak 2011. 224 lk. ISBN 9789985323809 (tõlgitud ka bulgaaria, soome ja ungari keelde) "Müürideta aed". Tallinn: Varrak 2019. 240 lk. ISBN 9789985345740 "Leegionärid". Tallinn: Loomingu Raamatukogu, 2010/20, 54 lk. ISBN 9789949428687 "Kuningad. Näidend aastast 1343". Tallinn: Loomingu Raamatukogu, 2014/1, 54 lk. ISBN 9771406051095 "Imede aasta". Looming, 2015, nr 4, lk 453–486. "SentiMentaalne valss". Looming, 2017, nr 10, lk 1019–1043. 1999 Loomingu aastapreemia 2006 Betti Alveri kirjandusauhind ("Valge kuningriik") 2010 Euroopa Liidu kirjandusauhind ("Palveränd") 2011 Virumaa kirjandusauhind ("Leegionärid") 2016 Loomingu aastapreemia 2019 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Tõlkija", Looming 2018, nr 7) 2023 Valgetähe III klassi teenetemärk Tiit Aleksejev | Estonian Writers Online Dictionary "Filosoofiateaduskond. Ajalugu. Statsionaarne õpe". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. august 2011. Vaadatud 17. veebruaril 2013. "Eesti kaitsejõude juhivad templirüütlid". Eesti Ekspress, nr 12, 21.03.2013 30. Sõjaväelise auastme andmine 18.02.2013. "Kirjanike liidu uueks esimeheks valiti Tiit Aleksejev". kultuur.err.ee, 22.04.2016 "President annab tänavu 167 riiklikku teenetemärki" ERR, 6. veebruar 2023 Tiit Aleksejev portaalis "Tartu ilukirjanduses" Teet Korsten ""Leegionärid" tasub minevikuvõlga". Põhjarannik, 11. september 2011