laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Airbus A380

Airbus A380 on rahvusvahelise lennukiehitusettevõtte Airbus Groupi loodud laiakereline kahekorruselise reisijatekiga neljamootoriline reaktiivreisilennuk. A380 on maailma suurim reisilennuk (enne oli 35 aasta kestel seda olnud reisilennuk Boeing 747). Lennukaalult ületab A380-t üksnes Antonov An-225. Senini (oktoober 2020) on kokku ehitatud 243 reisilennukit A380. Airbus A380 prototüüp toodi avalikkuse ette 18. jaanuaril 2005. A380 esmalend toimus 27. aprillil 2005 Toulouse'is, esimene liinilend 25. oktoobril 2007 Singapurist Sydneysse, mille sooritas reisilennufirma Singapore Airlines. 25. oktoobril alustas lennuk plaanipäraseid liinilende. Suurimad A380 lennukipargiga reisilennufirmad on Emirates Airline (112 lennukit, 11 veel tellitud), Singapore Airlines (19), Qantas Airlines (12), Air France (10), Lufthansa (14), Korean Air (10), China Southern Airlines (5), Malaysia Airlines (6), Thai Airways (6), British Airways (12), Asiana Airlines (6), Qatar Airways (10), Etihad Airways (10), Hi Fly Malta (1) ja All Nippon Airways (2 ostetud, 1 tellitud). Lennukite lõplik koostetehas asub Prantsusmaal Toulouse'is. Sinna veetakse kokku lennukiosad, mis on valmistatud Prantsusmaal, Saksamaal, Hispaanias ja Walesis asuvates ettevõtetes. Standardkonfiguratsioonis on lennukis 555 kohta: 22 esimese klassi, 96 äriklassi ja 437 turistiklassi istet. Turistiklassi istmeid on peatekil 10 kõrvuti, ülatekil 8 kõrvuti. Lennufirmad on tellinud erinevaid sisustusi. Airbus katsetas 29. märtsil 2006 edukalt reisijate evakueerimist 853 reisijaga (sellises lennukis, kus olid ainult turistiklassi istmed). Hiljem pakkus Airbus välja täiendava standardkonfiguratsiooni 525 kohaga: 12 esimese klassi, 80 äriklassi ja 433 turistiklassi istet. Lühim regulaarne A380 lend toimub Dubaist Muscati. Reisikorraldajaks on Emirates ja lennu pikkus on 349 km. Enne seda oli lühimaks marsruudiks Air France'i lend Paris Charles de Gaulle'i lennuväljalt Londoni Heathrow' lennuväljale. Selle lennu pikkus oli 344 km. A380 pikim vahemandumisteta lend on Dubaist Aucklandi. Liini pikkus on 14 203 km ning see on maailmas pikkuselt neljas lennumarsruut. Airbus A380 tehnilised andmed: Kõrgus: 24,1 m Tühikaal: 275 t Maksimaalne kaal õhkutõusmisel: 569 t Kasulik last: 66,4 t Tiiva noolsus: 33,5° Kere välislaius: 7,14 m Keskmise teki suurim siselaius: 6,58 m Ülemise teki suurim siselaius: 5,92 m 4 turboventilaatormootorit: Rolls-Royce Trent 970 või Engine Alliance GP7270, tõmbega 4 x 311 kN. Boeing 747-8 Qantasi lend 32 Routes Online. "Where does the Airbus A380 fly? Q1 2018 network update". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. mai 2018. Airbus A380 ametlik koduleht
Autopoees

Autopoees (inglise keeles autopoiesis) on elussüsteemide eneseloomise protsess. Mõiste võtsid kasutusele Tšiili bioloogid Humberto Maturana ja Francisco Varela 1972. aastal. Autopoeetilisus tähendab, et tootja ja toodetav (taastaja ja taastatav) on üks ja seesama. Struktuur ja funktsioon on autopoeetilistes süsteemides lahutamatud. Elussüsteemid on autopoeetilised süsteemid, mis tähendab, et nad on ennast taastavate protsesside võrgustikud, mis on ruumiliselt piiratud ning funktsionaalselt suletud. Sotsioloogias, ühiskondlike süsteemide iseloomustamisel on autopoeesi mõistet kasutanud ja arendanud Niklas Luhmann. biogenees Maturana, Humberto; Varela, Francisco 2021. Autopoiees ja tunnetus: Elusolendite eneseteostus. (Eessõna: Stafford Beer; tõlk. Andreas Ardus.) Tallinn: Postimehe kirjastus.
Francisco Varela

Francisco Javier Varela García (7. september 1946 – 28. mai 2001) oli Tšiili bioloog, kes töötas ka Ameerika Ühendriikides ja Prantsusmaal. Ta sai tuntuks koos Humberto Maturanaga autopoeesi teooria loojana. Varela, Francisco 2019. Eetiline "teadmine, kuidas": Tegevus, tarkus ja tunnetus. Tallinn: EKSA. Maturana, Humberto; Varela, Francisco 2021. Autopoiees ja tunnetus: Elusolendite eneseteostus. (Eessõna: Stafford Beer; tõlk. Andreas Ardus.) Tallinn: Postimehe kirjastus.
Harald Laksberg

Harald Alfred Johannes Laksberg (6. mai 1887 Tüki mõis, Tartumaa – 15. august 1963 Frankfurt) oli eesti haridustegelane. Tartu Aleksander I Gümnaasium (1895–1905) Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskond, loodusteadused (1905–1910) õppis klaverit Tartus (õpetajad H. Toepffer, A. Brosse, V. Jakobsen) ja Berliinis (õpetaja R. M. Breithaupt) osales keskkooliõpetajate ettevalmistuskursustel Tartus (1912–1913) täiendas end Berliini Ülikoolis ning Kiriku- ja Koolimuusika Akadeemias muusikateaduse ja muusikalise kasvatuse alal (1923–1925) Tartu Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlastegümnaasiumi õpetaja (1911–1915) Tartu Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi õpetaja (1913–1919) ja direktor (alates 1914) Eesti Ajutise Valitsuse haridusminister (1919) Tartu Reaalgümnaasiumi loodusloo õpetaja (1919–1923) Tartu Kõrgema Muusikakooli muusikaajaloo, akustika ja esteetika õpetaja (1925–1927) ja direktor ning muusikateooria ja pedagoogiliste ainete õpetaja (1927–1939) ja 1940–1941. Eesti Üliõpilaste Seltsi liige (alates 1907) Muusikalise Hariduse ja Kultuuri Edendamise Seltsi asutajaid (1926) Eesti Muusika Kuukirja toimetuse liige (1929)
Hobusesaba

Hobusesaba on jõhvidest koosnev saba, mis esineb hobuslastel.
Hobusesabasoeng

Hobusesabasoeng ehk hobusesaba on soeng, mis saadakse palmimata juuksesalgu kuklast kinnisidumisel patsikummi abil.
Kuramaa piiskop

Kuramaa piiskop oli Kuramaa piiskopkonna vaimulik ja ilmalik valitseja 13.–16. sajandil. Kuramaa piiskopiamet loodi esimest korda 1230. aastatel, kui Liivi ordul õnnestus Kuramaa ajutiselt allutada. Kuid 1240. ja 1250. aastatest on teated piiskoppide kohta napid ja ebaselged, teatud perioodil piiskoppi tõenäoliselt polnudki. Kuid 1267. aastaks allutati Kuramaa lõplikult ordu ja piiskopi võimule ning alates sellest ajast on teated Kuramaa piiskoppidest kindlamad, kuigi ka edaspidi esineb teatavaid auke ja puudujääke. Kuramaa piiskop allus kiriklikult Riia peapiiskopile, nagu ka Saare-Lääne, Tartu ja Preisimaa piiskopid. Kuramaa erines teiste Liivimaa piiskopkondadest aga selle poolest, et sealne toomkapiitel oli inkorporeeritud Saksa ordusse (selle liikmed olid ordu preestervennad) ning seetõttu olid ka piiskopid enamasti ordu liikmed. Lisaks sellele oli suur osa Kuramaa piiskoppidest pärit Preisimaalt ja piiskopkond seetõttu sageli ka kõrgmeistri tugeva mõju all. Kuramaa piiskop omas aga kuni 16. sajandini vaimulikku võimu Memeli (Klaipeda) piirkonna üle. Et Kuramaa piiskop oli enamasti orduvend, siis on tema tegevusvabadust enamasti üpris piiratuks peetud. Nende tegevusest pole aga allikate nappuse tõttu ka kuigivõrd teada. Mitmed neist olid ordu endised ametnikud, samas aga leidus ka neid, kes orduga vastuollu läksid, nagu Heinrich Basedow. Eelviimane piiskop Johann von Münchhausen, kes oli ka Saare-Lääne piiskop, ajas üpris iseteadvat majandus- ja välispoliitikat. Viimaseks piiskopiks oli hertsog Magnus, kes valitses Kuramaa piiskopkonda kuni oma surmani 1583. aastal. Et ta Kuramaa piiskopi ametist kunagi ametlikult ei loobunud, siis jäi see talle vähemalt formaalselt kuni surmani. Magnuse surmale järgnes Kuramaal vaenus, mille järel endine piiskopkond läks Poola võimu alla. Asetäitja: Balduin Alnast 1232–1234 Engelbert OP 1234–1236/1237 teadmata 1245–1250 Heinrich von Lützelburg OFM 1251–1263 Edmund von Werth OT 1263–1292 Burkhard OT enne 1300 – 1321? Paul OT 1322–1330/1332? Johann I 1328–1331/1332 Johann II OT 1332–1353 Ludolf OT 1354–1359? Jakob OT enne 1360 – 1371? Otto OT 1371–1398? Rutger von Brüggenei OT 1399–1404? Gottschalk Schutte OT 1405–1424 Dietrich Tanke OT 1424–1425 Johann Tiergart OT 1425–1456 Paul II Einwald 1457–1473 Martin Lewitz 1473–1500 Michael Sculteti 1500 Heinrich II Basedow 1501–1523 Hermann II Ronneberg 1524–1539 Johann IV von Münchhausen 1540–1560 Magnus (Holsteini hertsog) 1560–1583, protestant Series episcoporum Curoniae Riia piiskoppide ja peapiiskoppide loend
Monarhism

Monarhism on monarhiat toetav või taotlev poliitiline suund. Action Française (Prantsusmaa) Eesti Rojalistlik Partei (Eesti) Schwarz-Gelbe Allianz (Austria) Austraalia Monarhistlik Liiga (Austraalia) Uus-Meremaa Monarhistlik Liiga (Uus-Meremaa) Kanada Monarhistlik Liiga (Kanada) Rahvuslik Talupoegade Partei (Rumeenia) Kristlik-Demokraatlik Rahvapartei (Rumeenia) Iraagi Konstitutsiooniline Monarhia (Iraak) Orange Order (Iirimaa, Austraalia ja Kanada) [[RIS-O // [1]]] (Venedia) Koruna Česká (Tšehhia) Tradition und Leben (Saksamaa) Iraani konstitutsionalistid (Iraan) Monarhistlik Rahvapartei (Portugal) Alleanza Monarchica The Monarchist League Strona Klubu Zachowawczo-Monarchistycznego Strona Organizacji Monarchistów Polskich Theodore's Royalty and Monarchy Site Tradition und Leben
Qomi provints

Qomi provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Provints eraldati 1995. aastal Teherani provintsi lõunaosast. Provintsis on vaid üks maakond, Qomi maakond.
Ralf Mackenbach

Ralf Mackenbach (sündinud 4. oktoobril 1995) on Hollandi laulja ja tantsija. Ta võitis Kiievis peetud 2009. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistluse. Mackenbach on sündinud Hollandis Bestis, kus ta elab siiamaani. Ta õpib näitlemist CKE-s (Centrum voor de Kunsten Eindhoven) Eindhovenis. Ta on näidelnud muusikalides "Tarzan" ja "Kaunitar ja Koletis". Alates 2009. aastast õpib ta ka Amsterdami tantsuakadeemias Lucia Martha.
Kirju mudil

Kirju mudil ehk kirjumudil (Gobiusculus flavescens) on väike ahvenaliste seltsi mudillaste sugukonda kuuluv kala, oma perekonna ainus esindaja. Pikkus 4–6 cm. Keha on punakas. Erinevalt teistest mudilatest paiknevad silmad külgmiselt. Kaks seljauime, neist esimesel on 7 uimekiirt. Eluiga kuni 2 aastat. Levinud Atlandi ookeani idaosa rannikuvööndis Portugalist Norrani ja Läänemeres. Eestis esineb Soome lahe lääneosas. Eesti kalade süstemaatiline nimestik Kirju mudil andmebaasis eElurikkus Kirju mudil andmebaasis Fishbase.org
Soomuslest

Harilik soomuslest (Limanda limanda) on lestlaste seltsi soomuslesta perekonda kuuluv kala. Soomuslest on levinud Atlandi ookeanis Biskaia lahest kuni Tšoši laheni, sealhulgas Islandi rannavetes, Põhjameres, Läänemere lõunaosas ja Valges meres. Eestist on teada 2 leidu läänesaarte ümbrusest. Nad elavad veekogu põhjas kuni 100 m sügavuses. Soomuslestal on lapik keha. Tema silmad paiknevad keha paremal küljel. Ta ujub ja lebab põhjas ühe külje peal. Tema silmapool on tavaliselt pruunikas või kollakaspruun sidrunkollaste tähnidega. Selja- ja pärakuuim on alt hallid. Nagu teistegi soomuslestade, nii ka tema keha on kaetud väikeste saagsoomustega. Küljejoon on rinnauimede kohal laarjalt kooldunud. Selja- ja pärakuuime alusel on märgatav tume joon. Täiskasvanud soomuslest on kuni 40, keskmiselt 25–26 cm pikk ja kuni 720 g raske. Soomuslest toitub zoobentosest. Ta sööb igasuguseid mereusse, molluskeid, tobiaid, kirpvähilisi ja teisi vähilaadseid ning okasnahkseid. Harilik soomuslest on töönduslikult tähtis kala. Esimesena kirjeldas soomuslesta teaduslikult Linnaeus 1758. Ta ühendas soomuslesta teiste lestadega ühte perekonda ja andis talle nimeks Pleuronectes limanda, aga hiljem on see perekond mitmeks jagatud. Nime Pleuronectes all tuntakse tänapäeval merilesti. http://www.iucnredlist.org/details/18214863/0 (vaadatud 4.4.2017) "Loomade elu", 4. kd., lk. 434 Soomuslest andmebaasis eElurikkus
Võikala

Võikala (Pholis gunnellus) on ahvenaliste seltsi kuuluv kala. Võikala on levinud Atlandi ookeani idaosas Valges meres, Põhjameres ning Läänemeres. Eesti rannikuvetes vähearvukas. Täiskasvanud võikala on 15–25 cm pikk. Eesti kalade süstemaatiline nimestik Võikala andmebaasis eElurikkus
Nissi kihelkond

Nissi kihelkond (lühend Nis, saksa keeles Kirchspiel Nissi) on ajalooline kihelkond Eestimaa kubermangu Harju kreisis ja Harjumaa lääneosas. Asehalduskorra ajal kuulus kihelkond, Tallinna asehaldurkonna Paldiski kreisi. Kihelkonnas paiknes 14 mõisat – neist 1 kirikumõis, 9 rüütlimõisast peamõisat koos 2 kõrvalmõisaga ning 2 poolmõisat. Lisaks veel 2 karjamõisat, läbi ajaloo aga rohkemgi. Jaanika mõis (Janik), Munalaskme kõrvalmõis Laitse mõis (Laitz) rüütlimõis Lehetu mõis (Lehhet) rüütlimõis Munalaskme mõis (Munnalas) rüütlimõis Nissi kirikumõis (Pastorat Nissi) Nurme mõis (Nurms) rüütlimõis Pajaka mõis (Pajak) rüütlimõis Põlli mõis (Poll) rüütlimõis Pärnamaa mõis (Pernama) poolmõis, mis eraldati Nurme mõisast Riisipere mõis ehk Uue-Riisipere mõis (Riesenberg, Neu-Riesenberg) rüütlimõis Russalu mõis (Russal) rüütlimõis Saida mõis (Saida) poolmõis, mis eraldati Nurme mõisast Vardi mõis (Schwartzen) rüütlimõis Vana-Riisipere mõis (Alt-Riesenberg), Riisipere kõrvalmõis Laitse vald (Laitz) (1866–) Riisipere vald (Sergejevi) (Riesenberg) (1866–) Vardi vald (Mihaili, Mihailovi) (Schwarzen) (1866–) Lehetu vald (Lehhet) (1866–1891) Munalaskme vald (Munnalas) (1866–1891) Nurme vald (Nurms) (1866–1891) Pajaka vald (Pajack) (1866–1891) Russalu vald (Russal) (1866–1891) Nissi kihelkond, Eesti mõisaportaal Maakond: Harju, Kihelkond: Nissi, Eesti ala mõisate register Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 65. Nissi kihelkond, Eesti Ajalooarhiiv Nissi kihelkonnast Eesti mõisaportaalis Hupel, August Wilhelm (1782). Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk 442–443. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 65.
Kuusalu kihelkond

Kuusalu kihelkond (lühend Kuu, saksa keeles Kirchspiel Kusal) oli ajalooline kihelkond Harjumaa idaosas ja Eestimaa kubermangu Harju kreisis. 19. sajandi esimesel poolel kuulusid kihelkonda mõisad: Bischofswiese poolmõis (Bischofswiese), eraldati Tallinna Väo linnamõisast Kiiu mõis Kodasoo mõis Koitjärve mõis (Tallinna linnamõis) Kolga mõis Kuusalu kirikumõis (Pastorat Kusal) Kõnnu mõis Kääniku mõis (Kodasoo kõrvalmõis) Loo mõis Rummu mõis Suru mõis Valkla mõis Kiiu vald (1891–1917) Kiiu-Loo-Kuusalu vald (1866–1891) Kodasoo vald (1866–1891) Kodasoo vald (1917–1917) Kolga vald (1866–1917) Kõnnu vald (1867–1917) Kõnnu-Suru vald (1866–1867) Suru vald (1867–1891) Valkla vald (1866–1891) Juminda kalmistu Kuusalu kalmistu Kuusalu kirikuaed Kuusalu II maailmasõja matmispaik Leesi kalmistu Loksa kalmistu Mohni tuletornivahtide kalmistu Muuksi II maailmasõja matmispaik Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk lk 55-56. Kuusalu kihelkond, Eesti Ajalooarhiiv Hupel, August Wilhelm (1782). Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk 419–421. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 55–56. Leida Rebane. Ajaloolist traditsiooni Kuusalu kihelkonnast 1930. a. Eesti Kirjandusmuuseum. 2009. Kuusalu kihelkonnast Eesti mõisaportaalis
Kose kihelkond

Kose kihelkond (lühend Kos, saksa keeles Kirchspiel Kosch) on ajalooline kihelkond Eestimaa kubermangu Harju kreisis ja Harjumaa kaguosas. Suur osa kunagise kihelkonna aladest on tänapäeval Kose valla koosseisus. Kihelkonnas paiknes 25 mõisat, neist 1 kirikumõis, 12 rüütlimõisast peamõisat koos 8 kõrvalmõisaga, 3 poolmõisat ning 1 hilisemal ajal mõisa staatuse minetanud mõis ja 11 karjamõisat. Kose kirikumõis (Pastorat Kosch) Aela e Aeli (Aela), Vana-Harmi kõrvalmõis Alavere (Allafer) rüütlimõis Habaja (Habbat) rüütlimõis Kirimäe (Kirrimäggi) Uuemõisa karjamõis Kõue-Triigi (Kau), rüütlimõis (1906–19 Paunküla kõrvalmõis) Nõmbra (Nömbra) poolmõis, eraldati Alavere mõisast 1855. aastal Nõmme (Nömmemois), Ravila kõrvalmõis Nutu (Nutz) endine rüütlimõis Oru (Orrenhof), Tuhala kõrvalmõis Palvere (Pallfer), Ravila kõrvalmõis Paunküla (Paunküll) rüütlimõis Pikavere (Pickfer) rüütlimõis Pikva (Pickwa) rüütlimõis Ravila (Meks) rüütlimõis Rooküla (Rohküll), Lagedi kõrvalmõis Saarnakõrve (Sarnakorb) rüütlimõis Saia (Saia), Ravila kõrvalmõis Saumetsa (Saumetz) poolmõis, 1874. aastani rüütlimõis Sõmeru (Sommerhof), Ravila kõrvalmõis Sääsküla (Säsküll, Saesküll) poolmõis, mis eraldati Saumetsa mõisast 1876. aastal Tammiku (Tammik) rüütlimõis Tuhala (Toal) rüütlimõis Uue-Harmi (Neu-Harm) rüütlimõis Uuemõisa e Kose-Uuemõisa (Neuenhof, Neuenhof-Kosch) rüütlimõis Vana-Harmi ehk Ojasoo mõis (Alt-Harm) rüütlimõis Alavere-Pikva-Rooküla vald (Allafer, Pikwa, Rohküll) (1866–1870) Paunküla-Saarnakõrve vald (Paunküll-Sarnakorb) (1866–1870) Habaja vald (Habbat) (1866–1891) Harmi vald (Neu-Harm) (1866–1891) Kose-Uuemõisa vald (Neuenhof) (1866–1939) Ojasoo vald (Alt-Harm) (1866–1891) Oru vald (Orrenhof) (1866–1891) (liideti 1891 Kose-Uuemõisa vallaga) Palvere vald (Pallfer) (1866–1891) Pikavere vald (Pikfer) (1866–1891) Ravila vald (Meeks (Meks)) (1866–1891) (liideti 1891 Palvere vallaga ja moodustati Nikolai vald) Tammiku vald (Tammik) (1866–1891) (liideti 1891 Kose-Uuemõisa vallaga) Triigi vald (Kau) (1866–1839) (oli vahepeal Aleksandri vald) Tuhala vald (Toal) (1866–1891) (liideti 1891 Kose-Uuemõisa vallaga) Alavere vald (Allafer) (1870–1891) Paunküla vald (Paunküll) (1870–1891) (liideti 1891 Triigi vallaga) Kihelkond jääb tänapäeval tervikuna Harju maakonna aladele. Nii pindalalt kui ka mõisate arvult suur kihelkond jaguneb mitme valla vahel. Kihelkonna tuumikosa koos keskusega moodustab Kose valla. Kihelkonna kirdeosa jääb Anija valla lõunasopi, kihelkonna põhjapoolne serv kuulub aga Raasiku valda. Kose kihelkond Eesti mõisaportaal (vaadatud 15. märts 2012) Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk lk. 58–59. Kose kihelkond, Eesti Ajalooarhiiv Kose kihelkonnast Eesti mõisaportaalis Hupel, August Wilhelm (1782). Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk 432–437. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk lk. 58–59.
Jõululühter

Jõululühter (saksa keeles Julleuchter) on muinasaega tagasiulatuva tavaga seotud põhjamaine kultusese, mis seostub eelkõige talvise pööripäevaga. Jõululühtri eeskuju pärineb muistsetest aegadest. Jõululühtrit on esmamainitud 1888. aastal rootsi ajakirjas Runa. Seal on kirjeldatud ühte originaali, mis pärines arvatavasti 16. sajandist Edela-Rootsist Veddinge Hallandist. Tegu oli pisikese tornikujulise küünlaalusega, mis on tänapäeval kohalikus muuseumis eksponeeritud. Samuti võib leida selliseid tornikujulisi "küünlajalgu" paljudest Norra muuseumidest. Saksa professor Herman Wirth oli teadlane, kes seda esimesena oma teoses "Die Ura Linda Chronik" tutvustas. "Jõuluõhtule (21.12.(!)) järgnevad "kaheteistkümned" oma kaheteistkümne püha ööga. Vanasti ei tehtud sel ajal tööd. Need päevad olid esivanematele pühad. Vanaaastaõhtul saavad need pidustused oma kõrghetke. Lapsed on endale muretsenud paugutajad ja tähistavad seda nii. Keskööl aga, kui jõulupuu on kustunud, siis asetatakse jõululühter lauale. See on kustumatu päiksevalguse sümbol. Tõsiseks ja järelmõtlikuks muutub igaüks aasta viimasel ööl, kui ratasaknakese taga on kustumas küünal ja kui sellest süüdatuna asetatakse uus tuluke lühtri peale." Lühtrisümboolika kohta on mitmeid allikaid. Paljudel jõululühtritel esinev süda esindab pulseerivat elu, Hagalli ruun kujutab jääd ja rahet, sügavamas tähenduses aga mineviku jõudu kaasaja kujunemisel. Minevikus tekkinud kaasajas mõjuvaid energiaid. Lühtri nelja nurka on seostatud ka ilmakaartega. Samuti on jõululühtrit seostatud Kesköö mäega[küsitav]. Jõululühtri tava on tänapäevani säilinud paljudes peredes. Lühter on populaarne paljude noorte rahvusmeelsete inimeste seas ning on rahvalikes ringkondades läbinud taassünni. See on saanud kultuseks ja osaks jõulupidustuste kujundamisel. Teatav sarnasus jõululühtriga on ka tänapäevastel elektriküünaldega valguspüramiididel. Põhjala rahvaste jõulud Runa magazine 1888, lk 20. Nordiska Museet, Stockholm, www.historiska.se www.allachporcelain.com
Jõelähtme kihelkond

Jõelähtme kihelkond (lühend Jõe, saksa keeles Kirchspiele Jegelecht) oli ajalooline kihelkond Harjumaal Tallinnast idas ja Eestimaa kubermangus Harju kreisis. Muinasaegne Revala muinasmaakond jagunes 13. sajandil kolmeks muinaskihelkonnaks. Repel hõlmast Tallinnast ida poole jäävaid alasid (Jõelähtme ja Kuusalu ümbruse). Ocrielae muinaskihelkond paiknes Tallinnast lõunas ning tema tuumik oli hilisema Jüri kihelkonna maadel. Tallinnast lääne poole jäävat ala hõlmas Vomentagana muinaskihelkond, peamiselt hilisema Keila kihelkonna alad. 19. sajandi esimesel poolel kuulusid kihelkonda mõisad: Jõelähtme kirikumõis Jõelähtme mõis, Jägala mõis Kostivere mõis, Lubja mõis, Maardu mõis, Mõigu mõis, Nehatu mõis, Tallinna linnamõis, Saha mõis, Tondi mõis ehk Väo mõis, Tallinna linnamõis, Viimsi mõis, Ämari mõis, Aksi mõis (Klein-Wrangelsholm), poolmõis, Aksi saar ja Prangli mõis (Groß-Wrangelsholm), poolmõis Prangli saar, mis eraldati Harju-Jaani kihelkonna Haljava mõisast 1847. aastal, Kose mõis, mis eraldati Nehatu mõisast 1790. aastal. Jõelähtme vald (1866–1917) Jägala vald (1866–1891) Kostivere vald (1866–1891) Maardu vald (1866–1891) Nehatu vald (1866–1917) Prangli vald (ka Ostrovi, Ostrovnaja vald) (1866–1917) Rummu vald (1866–1891) Saha vald (1866–1891) Viimsi vald (1866–1891) Ülgase vald (1866–1891) Aastal 1891 ühinesid Jõelähtme vallaks kuus mõisavalda – Jõelähtme, Jägala, Kostivere, Ülgase, Kodasoo ja Rummu – ning Jõelähtme kirikumõis. Aegna kalmistu Iru vanadekodu uus kalmistu Iru vanadekodu vana kalmistu Jõelähtme kalmistu Jõelähtme kirikuaed Kose mõisa kalmistu (Jõelähtme) Maardu kalmistu Maardu mõisa kalmistu Pirita sõjavangide kalmistu Pirita vana kalmistu Prangli kirikuaed Randvere kirikuaed Rohuneeme kalmistu Saha kabeliaed Pärnamäe kalmistu Tallinna Metsakalmistu Viimsi mõisa kalmistu Jõelähtme kihelkonna alal on tänapäevased Harju maakonna Viimsi vald ja Jõelähtme vald ning Maardu linn. Suur ala kihelkonnast on praeguse Tallinna linna alal. "Lubja Külaselts MTÜ". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. märts 2013. Vaadatud 27. jaanuaril 2013. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk lk. 53-55. Märt Uustalu, Poolmõisatest ja nende omanikest Eesti- ja Liivimaal, Tallinna Ülikool Jõelähtme kihelkond, Eesti Ajalooarhiiv Merike Metstak. Jõelähtme vald tähistab suurt juubelit. Jõelähtme valla koduleht, vaadatud 24. jaanuaril 2011. Julius Põldmäe, Jõelähtme kihelkond ja vald, Tallinn 1994 Jõelähtme kihelkond mõisaportaalis Hupel, August Wilhelm (1782). Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk 421–423. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 53–55.