laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Metsandik

Metsandik on riigimetsa majandamise üksus. Eestis on 17 metskonda ja 76 metsandikku, igas metskonnas 2–7 metsandikku. Alutaguse metskond Avinurme metsandik Iisaku metsandik Mäetaguse metsandik Pagari metsandik Permisküla metsandik Harjumaa metskond Aegviidu metsandik Keila metsandik Kuusalu metsandik Paunküla metsandik Saku metsandik Viimsi metsandik Hiiumaa metskond Kärdla metsandik Putkaste metsandik Ida-Virumaa metskond Jõhvi metsandik Kohtla metsandik Narva metsandik Sonda metsandik Vaivara metsandik Järvamaa metskond Kabala metsandik Rava metsandik Türi metsandik Väätsa metsandik Jõgevamaa metskond Halliku metsandik Laiuse metsandik Pikknurme metsandik Põltsamaa metsandik Torma metsandik Vaimastvere metsandik Läänemaa metskond Kullamaa metsandik Piirsalu metsandik Lääne-Virumaa metskond Kunda metsandik Loobu metsandik Põlula metsandik Triigi metsandik Tudu metsandik Varangu metsandik Venevere metsandik Pärnumaa metskond Kanaküla metsandik Laiksaare metsandik Orajõe metsandik Riisselja metsandik Surju metsandik Põlvamaa metskond Erastvere metsandik Ilumetsa metsandik Kiidjärve metsandik Orava metsandik Räpina metsandik Raplamaa metskond Kõnnu metsandik Käru metsandik Mahtra metsandik Märjamaa metsandik Saaremaa metskond Kihelkonna metsandik Kuressaare metsandik Tartumaa metskond Alatskivi metsandik Elva metsandik Kastre metsandik Laeva metsandik Tartu metsandik Valgamaa metskond Aakre metsandik Koorküla metsandik Taheva metsandik Valga metsandik Viljandimaa metskond Aimla metsandik Karksi metsandik Kõpu metsandik Vastsemõisa metsandik Õisu metsandik Võrumaa metskond Antsla metsandik Misso metsandik Roosa metsandik Võru metsandik Vändra metskond Audru metsandik Kilingi metsandik Taali metsandik Varbla metsandik Vändra metsandik Keskkonnaregistri seadus RMK metskonnad
Kunda metsandik

Kunda metsandik on metsandik Lääne-Virumaa metskonnas. Kunda metsandik hõlmab Viru-Nigula valla ning osaliselt Haljala, Rakvere ja Vinni riigimetsi. RMK. Lääne-Virumaa metskond Kunda metsandik
Proatheris superciliaris

Proatheris superciliaris on rästiklaste sugukonna maoliik. See maoliik on levinud valdavalt Tansaanias, Malawis ja Mosambiigis. Nende madude sugulise paljunemise vormiks on vivipaaria - graviidse emase mao poegimise tulemusel võib sündida 3-16 maopoega. Maod on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib mürgistusseisundeid esile kutsuda. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Proatheris, Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 23.03.2015) (inglise keeles) Sissekanne ADWs Sissekanne ITISes Sissekanne NCBI Taxonomy databases Peter Uetz & Jakob Hallermann, Proatheris, Roomajate andmebaas Teadusuuringutes Laing GD, Compton SJ, Ramachandran R, Fuller GL, Wilkinson MC, Wagstaff SC, Watson SP, Kamiguti AS, Theakston RD, Senis YA., Characterization of a novel protein from Proatheris superciliaris venom: proatherocytin, a 34-kDa platelet receptor PAR1 agonist., Toxicon. oktoober 2005;46(5):490-9., veebiversioon (vaadatud 23.03.2015)(inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Proatheris superciliaris seisuga 23.03.2015.
Kant (geograafia)

Kant on geograafiline ruumiüksus, mis koosneb asustusüksusest või nende rühmast. Regionaalministri 2013. aasta juhend toimepiirkondade käsitlemiseks maakonnaplaneeringutes defineerib kandi kui asustussüsteemi esmase (alama astme) funktsionaalselt tervikliku või ühtse osa, mille moodustab asustusüksus või nende grupp. Kanti on käsitletud ka kui sotsiaalse ja kultuurilise asustuse kooslust, mille elanikud moodustavad ühise "meie" tundega kogukonna. Selline kogukond vastandub sageli naaberkantide kogukondadele, keda käsitletakse "võõrastena". Kandi moodustavad reeglina mitu asulat, kuid kandi võib moodustada ka ainult üks küla või mõnikord ka terve vald. Kandi võib moodustada piirkonna keskus koos lähema tagamaaga või ka asulate rühm, millel selget keskust ei ole. Eesti ametlikes klassifikaatorites kanti seni arvestusüksusena siiski veel ei kasutata. 2013. aastal läbi viidud analüüsis jagasid Siseministeerium ja Statistikaamet maavalitsustelt saadud info põhjal asustusüksused kantide koosseisu, koostasid Eesti kantide nimekirja ja arvutasid erinevaid kandipõhiseid näitajaid (elanike arv, tööhõive määr). Maakondade jagamisel kantideks võeti arvesse looduslikke piire, vahemaid, ajaloolisi ja kultuurilisi seoseid, piirkondlikku identiteeti ja erinevaid ajaloolisi administratiivpiire (külade, alevike, kollektiivmajandite, valdade ja külanõukogude piire). Kant on Eestis ajalooliselt olnud kasutusel üldkeele väljendina. Inimgeograafia mõistena on seda laialdasemalt kasutatud valdade üldplaneeringutes ja maakondade teemaplaneeringutes 2000. aastate algusest. Täpsustusmärkus: Vabariigi Valitsuse 20. detsembri 2007 määrusega nr 251 kehtestatud aadressiandmete süsteem mainib kanti ka ühe võimaliku asustusüksusest väiksema aadressikohana, kuid ei defineeri kandi mõistet aadressiandmete tähenduses. Paikkond "Pilleriine Kamenjuk. Põlva maakonnaplaneeringu teemaplaneeringu "Põlva maakonna sotsiaalne infrastruktuur" analüüs. Sisend Põlva maakonna toimepiirkondade määramiseks. Põlva – Tartu, 2014. Lk. 4". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. aprill 2015. Vaadatud 9. aprillil 2015. Siseministeerium, Statistikaamet. Toimepiirkondade määramine. Tallinn, 2014. Lk. 3 "Rapla maakonnaplaneeringu teemaplaneering. Maakonna sotsiaalne infrastruktuur 2008–2015" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 18. aprill 2015. Vaadatud 9. aprillil 2015. Statistikaamet (2014). Kantide kuuluvus toimepiirkonda. Kandipõhised töörände näitajad Aadressiandmete süsteem (RT I 2007, 7, 439)
Karepa kant

Karepa kant on kant Lääne-Viru maakonnas Haljala valla idaosas. Karepa kandi moodustavad Andi, Eisma, Karepa, Kiva, Rutja, Tidriku, Toolse ja Vainupea küla. Kandi kohalikuks keskuseks on Karepa küla. Karepa kandi elanike arv 1. jaanuari 2014 seisuga oli 179. Lääne-Viru maakonnaplaneeringu teemaplaneering "Maakonna sotsiaalne infrastruktuur 2009–2015" kirjeldab Karepa kanti ääremaalise ja nn saarelise kandina, mis oma geograafilise asukoha, maastikulise liigestatuse, hõreda asustuse ja halvemate transpordiühenduste tõttu on lähematest keskustest isoleeritud. Karepa kandil puudub ühistranspordiühendus vallakeskusega, ühendus maakonnakeskusega on vaid 3 korda nädalas. Karepa kant kuulub Kunda linna toimepiirkonda ja on Kunda linna tagamaaks. Karepa kandis puudub lastehoid, üldharidusasutused, perearsti teenus, ravimimüük, spordisaal ning panga- ja postiteenused. Karepa kandi elanikud kasutavad neid teenuseid pigem Kunda linnas või Haljala kandis. 2003. aastal koostas Karepa piirkonna külade rahvas Karepa piirkonna külade arengukava aastateks 2003–2012. 2011. aastal koostati arengukava uuendatud versioon, Karepa piirkonna külade arengukava aastateks 2011–2021. See arengukava hõlmab lisaks Andi, Eisma, Kiva, Rutja, Tidriku, Toolse ja Vainupea külale ka Pajuveski küla. 2013. aastal Siseministeeriumi ja Statistikaameti koostatud Eesti kantide nimekirja järgi kuulub Pajuveski küla aga Vihula kanti. Statistikaamet (2014). Kantide kuuluvus toimepiirkonda. Kandipõhised töörände näitajad Vihula valla arengukava aastani 2025 "Lääne-Viru maakonnaplaneeringu teemaplaneering "Maakonna sotsiaalne infrastruktuur 2009–2015". Rakvere 2009". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 23. märtsil 2015. "Karepa piirkonna külade arengukava aastateks 2011–2021". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 23. märtsil 2015.
Erika Lust

Erika Lust (kodanikunimega Erika Ellinor Hallqvist; sündinud 1977 Stockholmis) on rootsi filmilavastaja, publitsist, stsenarist ja produtsent, üks feministliku pornograafia alusepanijaid[viide?]. Ta elab Barcelonas. Ta on õppinud riigiteadusi, inimõigusi ja feminismi Lundi ülikoolis.[viide?] 2004 asutas ta ettevõtte Lust Films, mis keskendub feministlike pornofilmide tootmisele. Erika Lust on abielus, tal on koos abikaasa Pabloga kaks last. 2005 – The Good Girl (lühifilm) 2007 – Five Hot Stories For Her 2008 – Barcelona Sex Project 2009 – Handcuffs lühifilm 2010 – Life Love Lust 2010 – Love me like you hate me (lühifilm) 2011 – Cabaret Desire 2013 – XConfessions Vol. 1 2014 – XConfessions Vol. 2 2014 – XConfessions Vol. 3 2009 – Good Porn 2009 – Porno para mujeres 2010 – Erotic Bible to Europe 2010 – Love me like you hate me 2013 – Cómo rodar porno erikalust.com Erika Lust andmekogus IMDb (inglise)
Selja jõe maastikukaitseala

Selja jõe maastikukaitseala on kaitseala Lääne-Viru maakonnas Selja jõe ääres. Selja jõe maastikukaitseala asub Haljala valla Karepa, Kiva, Rutja, Tidriku, Pehka ja Varangu külas. Kaitsealune jõe lõik algab Varangu külast Haljala–Karepa tee Varangu silla juurest ja kulgeb jõe suudmeni Karepal ja Rutja külas. Kaitseala pindala on 642,8 ha. Selja jõe maastikukaitseala on moodustatud Selja jõe oru ja seal esinevate looduskoosluste ja elupaigatüüpide (jõed ja ojad, lamminiidud, vanad loodusmetsad, soostuvad ja soo-lehtmetsad, laialehised lammimetsad, rohunditerikkad kuusikud, vanad laialehised metsad) ning kaitsealuste liikide – jõesilmu ja lõhe – kaitseks. Kaitsealal on 2 sihtkaitsevööndit (Jõemetsa sihtkaitsevöönd, Mooritsa sihtkaitsevöönd), ülejäänud osa kaitsealast kuulub Selja jõe piiranguvööndisse. Selja jõe ürgorg võeti maastiku üksikobjektidena kohaliku kaitse alla Rakvere Rajooni RSN Täitevkomitee 11. detsembri 1978 otsusega nr 198 «Kohaliku tähtsusega looduskaitse alla kuuluvate parkide, botaaniliste üksikobjektide ja maastiku üksikobjektide nimekirjade muutmise kohta». Selja jõe maastikukaitseala kaitse-eeskiri Kaitsealune ala või üksikobjekt: Selja jõe maastikukaitseala (KLO1000179) Eesti looduse infosüsteemis Selja jõe maastikukaitseala kaart
Paul Mänd

Paul Mänd (sündinud 17. detsembril 1973) on eesti skulptor. Ta on lõpetanud 1999. aastal Eesti Kunstiakadeemia skulptuuri erialal. Õpetanud Viimsi Kunstikoolis. Elab ja töötab Harjumaal Tammispea külas. Ta on võtnud osa mitmest lume-, puu- ja kiviskulptuurisümpoosionist nii Eestis kui ka väljaspool Eestit. Ta on osalenud enam kui kümnel grupinäitusel. Tema isikunäitus "Ennäe inimest" sai teoks 2000. aastal Valga Muuseumis. 2007 "Amadeus", Viimsi Artium 2010 "Noormees jalgrattaga muusikat kuulamas", Rakvere, koostöös Aivar Simsoniga 2011 Nikolai von Glehni ausammas, Tallinn, Nõmme, koostöös Aivar Simsoniga 2012 "Alice ja Aada", Karepa, Kalame talumuuseum, koostöös Aivar Simsoniga 2013, Kaljo Kiisa ausammas, Jõhvi, koostöös Aivar Simsoniga 2014 "Saksofonist", Kõltsu mõis, koostöös Aivar Simsoniga 2014 "Viiuldaja", Kõltsu mõis, koostöös Aivar Simsoniga 2016 Paul Kerese mälestusmärk, Narva, koostöös Aivar Simsoniga 2015 "Kolm munka", Tallinn, Taani kuninga aed, koostöös Aivar Simsoniga 2016 "Debora Vaarandi", Laimjala, koostöös Aivar Simsoniga 2016 "Kalevipoeg", Kõltsu mõis, koostöös Aivar Simsoni ja Edvins Kruminšiga 2018 "Eduard Ahrens", Kuusalu, koostöös Aivar Simsoniga 2018 "Jakob Janter", Loksa 2020 "Tõnis Soop", Viimsi 2022 "Tiit Madisson, Lihula, Vabadussõja park Skulptuur "Noormees jalgrattaga muusikat kuulamas" Rakvere keskväljakul Nikolai von Glehni ausammas Nõmmel Skulptuur "Alice ja Aada" Kalame talumuuseumis Kaljo Kiisa ausammas Jõhvis Paul Kerese mälestusmärk Narvas Eesti Kunstiakadeemia. Skulptuur (ja installatsioon) Rein Sikk. Suurest savilasust saab pisike Pärt. Eesti Päevaleht, 14.07.2010 Andres Pulver. Alice ja Aada paeluvad Karepal möödasõitjate pilke. Virumaa Teataja, 01.08.2012 Jõhvi vallavalitsus. Fotod promenaadi avamise tseremooniast Kaljo Kiisa skulptuuri avamisest http://www.delfi.ee/teemalehed/paul-mand
Perugia

Perugia on linn Itaalias, Umbria maakonna ja Perugia provintsi halduskeskus. Perugia toomkirik (Duomo) 15. sajandist. Seal asub paavst Julius II kuju (1555). Toomkiriku Anello kabelis hoitakse neitsi Maarja "pulmasõrmust", mille kaunistuseks olev ahhaat muutvat värvi vastavalt kandja iseloomule. Transeptidesse on maetud paavstid Urbanus IV ja Martinus IV. San Domenico kirik (1305–1632); Umbria suurim kirik. Giorgio Vasari andmetel projekteeris kiriku Giovanni Pisano. Kirikus asub paavst Benedictus XI hauamonument. San Pietro kirik ja klooster, rajatud 10. sajandil, ümber ehitatud 1463. Ortario di San Bernardino (1457–1461); Agostino di Duccio fassaad. Palazzo dei Priori on Perugia raekoda. Palazzo del Capitano del Popolo Umbria kunstigalerii (Galleria Nazionale dell'Umbria) Perugia järgi on nime saanud tuntud maalikunstnik Perugino (Pietro Vannucci). Perugia lennujaam Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it Perugia valla koduleht (itaalia keeles)
Lääne-Virumaa metskond

Lääne-Virumaa metskond on Riigimetsa Majandamise Keskuse metskond Lääne-Viru maakonnas. Metskonna pindala on 88 997 ha, millest metsamaa moodustab 85%. Metsatüüpidest on levinumad palumetsad ja laanemetsad. Puuliikidest on levinuim mänd, millele järgneb kask. Lääne-Virumaa metskonda kuulub seitse metsandikku: Kunda metsandik Loobu metsandik Põlula metsandik Triigi metsandik Tudu metsandik Varangu metsandik Venevere metsandik Metskonna keskus asub Loobu külas. RMK Lääne-Virumaa metskond RMK Lääne-Virumaa metskonna põhimäärus
Spoleto

Spoleto on linn Itaalias Umbria maakonnas Perugia provintsis. Spoleto asutati umbrite poolt. Hiljem sai temast üks tähtsamaid Rooma kolooniaid. Langobardid rajasid Spoleto hertsogiriigi, mis oli üks kolmest langobardide riigist Itaalias. 1354 liideti Spoleto Paavstiriigiga. Spoleto toomkirik 12. sajandist, interjööris Fra Filippo Lippi freskotsükkel neitsi Maarja elust. Sant'Ansano kirik, mille krüpt on kaetud 6. sajandist pärinevate freskodega. San Salvatore kirik 4. sajandist San Ponziano kirik San Gregorio kirik (1069), romaani stiilis Ponte delle Torri ('tornide sild'); akvedukt 14. sajandist DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it Spoleto valla koduleht (itaalia keeles)
Selja mõis

Selja mõis (saksa keeles Gut Selgs, varasem nimi Tolsburg) oli rüütlimõis Virumaal Haljala kihelkonnas, mõisasüdamega praeguse haldusjaotuse järgi Lääne-Viru maakonna Viru-Nigula valla Selja külas. Selja mõis on rajatud 15. sajandil. Selja mõisale kuulusid Selja, Rutja, Karepa ja Toolse küla maad. Selja mõisal oli ka kaks karjamõisa: Fichtenhof ( 59° 11′ 56″ N, 26° 3′ 11″ E) ja Kuusiku ja Nõmmküla mõis. 16. sajandi teisel poolel (1582. aastast) oli mõisa omanik William Ruthven. 17. sajandi alguses oli mõis poolakate, seejärel rootslaste valduses. 1617. aastal läänistati mõis Hermann Wrangellile, 1625. aastal Hans Wrangellile. 18. sajandi alguses oli mõisa omanik Lugaži vabahärra Jürgen Gustav Wrangel, kes 1723. aastal loovutas mõisa oma vennapojale Carl Johann von Wrangellile. 1726. aastast kuulus Selja mõis Löwenwolde aadlisuguvõsale, mõisa omanikuks oli Karl Gustav von Löwenwolde. 18. sajandi keskpaigast (vähemalt alates 1750) oli mõis Rennenkampffide aadlisuguvõsa omanduses. 1861. aastal päris mõisa Otto Wilhelm Edler von Rennenkampff. 1864. aastal pantis ta mõisa John Carl Girard de Soucantonile, kes sai mõisa omanikuks 1867. aastal. Mõis kuulus Girard de Soucantonide aadlisuguvõsale kuni võõrandamiseni 1919. aastal. Viimane mõisnik oli John Carl Girard de Soucantoni poeg Gustav John Edmund Girard de Soucanton. Mõisa peahoone oli kahekorruseline paekivihoone, ehitatud tõenäoliselt 18. sajandi teises pooles. Peahoone on lagunenud, säilinud on hoone vare. Mõisakompleksil oli palju kõrvalhooneid: ait, tall, aednikumaja, valitsejamaja, kuivati, saun, viinavabrik, laut, rehi, tuulik ja majandushoone. Ka kõrvalhooned on halvas olukorras või hävinud. Mõisa ümber on keskmise suurusega park, osaliselt piiratud paekivimüüriga. Rahvusarhiiv. Fondiloend. Selja mõis - 1326 Selja mõis (Haljala khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Selja mõis (Selg). Rüütlimõis. 1970. aasta inventariseerimise materjalid, fotod 1964. ja 1970. aastast Eesti mõisaportaal. Selja mõis "Viru-Nigula valla arengukava 2011-2017" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 23. märtsil 2015. Kultuurimälestiste riiklik register. Mõisate ülevaated (1976-1978). Selja mõis
Gordon Bennetti karikas

Gordon Benneti karika nime all peeti 20.sajandi alguses autovõidusõite. Võistlusautod pidid kandma rahvusvärve. Saksamaa autod olid kas valged või hõbedased, Prantsusmaa omad sinised, Itaalia omad punased ja Inglismaa oma rohelised. Inglismaa võttis oma värviks rohelise Iirimaa auks, kes lubas oma pinnal pärast Inglismaal autovõistluste korraldamise keelamist võistlusi korraldada.
Pille Johanson

Pille Johanson (sündinud 9. juunil 1962 Pärnus; varem Pille Tõnnov) on eesti kunstnik ja tõlkija. Lõpetas 2010. aastal Tartu Ülikooli maalikunsti eriala bakalaureuseõppe ning samal aastal avatud ülikooli raames ka inglise keele ja kirjanduse eriala bakalaureuseõppe cum laude. 2012. aastal lõpetas Tartu Ülikooli maalikunsti eriala magistriõppe cum laude ja sai kunstide magistri kraadi. Aastatel 1998–2000 töötas Tartu Kunstikooli inglise keele õpetajana. 2000. aastast vabakutseline tõlkija. 2012. aastast Tartu Kõrgema Kunstikooli maalingute osakonna lektor ja osakonna juhataja abi. Tema abikaasa on Ants Johanson. Eesti ballaadid, Galerii Aatrium, Tallinn (2010) Strateegiline ressurss, Tampere maja galerii, Tartu (2011) ja Pärnu Kunstnike Maja (2012) Maal, Tartu Ülikooli raamatukogu kohvik Gaudeamus, Tartu (2012) Taevane arm, Tartu Kunstimaja ja Aatrium galerii, Tallinn (2012) Pimekohting, Jakobi galerii, Tartu (2014) Vaatamata kõigele, Tartu Kunstimaja Monumentaalgalerii (2019) Tõlkinud eesti keelde raamatusarjas "Öölane" ilmunud Rex Stouti, Erle Stanley Gardneri ja Dorothy L. Sayersi raamatuid. Tõlkinud inglise keelde Veljo Tormise "Eesti ballaadid" ja "Naistelaulud". "Tartu Ülikooli lõpetajate tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. veebruar 2015. Vaadatud 23. märtsil 2015. "Tartu Ülikooli magistriõppe lõpetanute tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2016. Vaadatud 23. märtsil 2015. Pille Johanson CV "Tartu Kõrgem Kunstikool. Maalingute osakond. Õppejõud". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. aprill 2015. Vaadatud 23. märtsil 2015. Kunstilaenutus. Pille Johanson http://www.postimees.ee/teema/pille_johanson https://docs.google.com/a/johanson.ee/file/d/0B2t0ouuviYjZLThLSF81dHZrbFE/edit
Dodge Charger

Dodge Charger on Dodge'i kaubamärgi all müüdav automudel, mida on valmistatud 1960. aastate keskpaigast tänapäevani seitsme mudelipõlvkonna jagu. 1966–1978 oli Dodge Charger kaheukseline tagarattaveoga keskklassi auto (Chrysler B-body), 1983–87 väiksem esiveoline keskklassi auto (Chrysler L-body) ning alates 2006. aastast on tegu suure taga- või nelikveoga sedaaniga (LX ja LD platvorm). Esimese põlvkonna Charger on kaheukseline fastbast-kerega kupee, millel oli salongis neli istekohta. Keskmise suurusega Charger jagas komponente Coronetiga, mis kasutas samuti Chrysler B platvormi. Baasmootoriks oli 318-kuuptolline (5,2 l) V8 koos kolmekäigulise manuaalkäigukastiga ning saadaval oli ka automaatkäigukast. Pakuti ka suuremaid ja võimsamaid mootoreid: näiteks 426-kuuptolline (7,0 l) Hemi V8. Esimese põlvkonna Chargeri müüginumbrid jäid kesiseks. Dodge Charger 1966 Dodge Charger 1967 Dodge Charger 1968 Dodge Charger 1973 Dodge Charger 1975 Dodge Charger 1976 Dodge Charger 1983 Dodge Charger 1987 Dodge Charger 2007 Dodge Charger 2015 Dodge Charger politseiauto Dodge Charger SRT8 (Street and Racing Technology) on Dodge'i sportsedaan. Seda on toodetud kolm põlvkonda. Teise põlvkonna Chargeri mootor on HEMI, mille töömaht on 6428 cm³ ja millel on V8-bensiinimootor. Võimsust on 477 hobujõudu, pöördemomenti 637 Nm, kiirendusaeg 0–100 km/h on 4,8 s. Käigukastiks on viiekäiguline automaat. Tippkiirus on 290 km/h. Kütusekulu linnas on 17 l/100 km ja maanteel 10,2 l. Veljed on 20-tollised. Auto kaal on 1979 kg. Auto on ehitatud tagaveolisele platvormile LX, mis on inspireeritud Mercedes-Benz E- ja S-klassi omadest. Sama mootorit kasutavad ka Jeep Grand Cherokee SRT8, Chrysler 300 SRT8 ja Dodge Challenger SRT8. SRT8 pikas tagatules on 164 LED-lampi. Charger SRT8 põhiline rivaal on 87 hobujõudu võimsam Cadillac CTS-V.
Põlvamaa metskond

Põlvamaa metskond on Riigimetsa Majandamise Keskuse metskond Põlva maakonnas. Metskonna pindala on 56 188 ha, millest metsamaa moodustab 85%. Metsatüüpidest on levinumad palumetsad (54%) ja laanemetsad (25%). Puuliikidest on levinuim mänd, millele järgneb kask. Põlvamaa metskonda kuulub 5 metsandikku: Erastvere metsandik Ilumetsa metsandik Kiidjärve metsandik Orava metsandik Räpina metsandik Metskonna keskus asub Räpina vallas Ristipalo külas. RMK Põlvamaa metskond RMK Põlvamaa metskonna põhimäärus
Reimo Sagor

Reimo Sagor (sündinud 14. mail 1987 Lääne-Nigula vallas) on eesti näitleja. Ta on õppinud Palivere Põhikoolis ja lõpetanud 2006. aastal Taebla Gümnaasiumi ning 2014. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (26. lend). Reimo Sagor töötab alates 2014. aastast Vanemuise teatris näitlejana. Alates 2024. aasta suvest on ta Eesti Näitlejate Liidu esimees. 2014 – "Nullpunkt" – Bert 2015 – "Must alpinist" – Olle 2016 – "Päevad, mis ajasid segadusse" – Toomas 2018 – "Võta või jäta" – Erik 2019 – "Skandinaavia vaikus" – Tom 2022 – "Tagurpidi torn" – Olav 2022 – "Kalev" – Aivar Kuusmaa 2023 – "Tume paradiis" – Tolik 2014 – "Padjaklubi" – Ken-Stefan 2014 – "Nullpunkt" – Bert 2018 – "Pank" – Jimmy 2018, 2021, 2023 – "Alo" – Erki 2013 Osalemine lavastuses – Ojasoo / Semper “Pedagoogiline poeem” (teatris NO99) 2013 Osalemine lavastuses – Paškevicius / Köster / Aus “Detox” (teatris NO99) 2013 Osalemine lavastuses – Kangro / Lehman / Kerikmäe “samm lähemale” (teatris NO99) 2013 Nikifor Arsentjevitš Pugatšov (lihunik) – Erdman / Ojasoo / Semper “Enesetapja” (teatri NO99 näitlejatega Vene Kultuurikeskuses) 2014 Nikolai Kolessov, Miilits – Vampilov “Hüvastijätt juunis” (teatris “Endla”) 2014 Avtandil Varsimašvili "Armastan! Armastan! Armastan!" (Nikala) 2014 Jacob Grimm/Jacob Grimm/Veikko Täär "Punamütsike" (Punamütsike) 2015 Osalemine lavastuses – Ojasoo / Semper / Trupp “Kõnts” (teater NO99) 2015 Sofi Oksanen "Kui tuvid kadusid" (Roland Simson) 2015 Kadri Noormets "Go Neo Und Romantix” (Gooma) 2016 Osalemine lavastuses – Lagle “Paradiis” (Von Krahli Teater) 2018 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (parima meesnäitleja preemia Eriku rolli eest filmis „Võta või jäta“) 2020 Bruno O'Ya stipendium "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 23. märtsil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Ramp. "Vanemuise" hooajakiri 2014/2015 Arlet Palmiste. Näitlejate liidu uus esimees Reimo Sagor: olen hingelt ebaõigluse vastu võitleja Õhtuleht.ee, 06.07.2024. "REPORTAAŽ | Laboratooriumi tänava baarist sai „Tume paradiis". Rea Lest: kõigepealt tuleks vaadata otsa enda varjulisematele külgedele, mitte tegeleda valgustumisega". Kroonika. Vaadatud 11. septembril 2023. Viilup, Kaspar. Bruno O'Ya noore näitleja stipendiumi pälvis Reimo Sagor. ERR, 12. november 2020. Reimo Sagor Vanemuise teatri kodulehel Reimo Sagor Eesti Filmi Andmebaasis