Leonhard Lapin

Leonhard (Leo) Lapin (29. detsember 1947 Räpina – 28. veebruar 2022) oli eesti arhitekt, kunstnik, arhitektuuriajaloolane ja luuletaja (pseudonüümidega Albert Trapeež ja Ann Mälberg), Eesti Kunstiakadeemia emeriitprofessor. Ta oli üks avangardiliikumise eestvedajaid, kes avaldas oma kunstiteoste ja kirjutistega suurt mõju eesti kunstile ja arhitektuurile alates 1960. aastate lõpust. Lapin on viljelenud funktsionalismi, suprematismi, tehnoloogilist futurismi ja popkunsti. Ta on loonud graafikat, maalinud, loonud häppeninge ja lavastusi ning avaldanud artikleid, raamatuid ja luulekogusid. Ta nägi arhitektuuri ja kunsti eelkõige vaimse tegevusena. 1965 lõpetas Räpina Keskkooli 1966–1971 õppis Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis arhitektuuri erialal 1970 tutvus ülikooli Akadeemilise Orientaalseltsiga, kust sai algteadmised budismist 1971–1974 töötas Tallinna Restaureerimisvalitsuses arhitektina tuntud kunstiteadlase Helmi Üpruse käe all ja uuris Eesti 20. sajandi arhitektuuripärandit 1977 Eesti Kunstnike Liidu liige 1982 Eesti Arhitektide Liidu liige Alates 1990 Eesti Kunstiakadeemia õppejõud, alates 1995 korraline professor, alates 2013 emeriitprofessor 1991–2003 Eesti Arhitektide Liidu väljaande Ehituskunst peatoimetaja 1992–1998 Helsingi kunstikoolis Maa õppejõud 1992 Põhja–Baltimaade arhitektuuritriennaali toimkonna liige 1993–1996 Maa kooli juhtkonna liige 1994 Helsingi Tehnoloogiainstituudi arhitektuuriosakonna külalisprofessor 1995–1997 ja 2003–2005 oli ta Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali esimees 1997–2000 "RUUM ja VORM 2000" toimkonna eesistuja 1997, 2002 ja 2005 külalisprofessor Eesti Muusikaakadeemias 1998–2001 Tallinna linna kunstinõukogu juhataja 2001–2002 Tartu Ülikooli vabade kunstide professor Leonhard Lapin on Sofia Lapini (Sõrmus) ja Rudolf Mõttuse poeg. Sugulastest veel poolvend, filosoofiadoktor Voldemar Lapin, poolvend Anatoli Mettus ja poolõde Valentina Olli (Lapin). Isapoolses suguvõsas olid meessoost isikud rätsepad, kelleks ka Lapin oleks võinud saada. Perekonnanimi pärineb ema esimeselt mehelt, kes oli lätlane Rudolfs Lapins. Perekonnanime venestamisel muutus see Lapiniks. Ema töötas õmblustöökoja juhatajana, mistõttu oli Lapin mõelnud ka ERKI-s moodi õppida. Orientaalseltsi kaudu sai hingelähedaseks budistlik mahamudra tühjuseõpetus, mis sai aluseks tema tulevasele kompositsiooniõpetuse metoodikale. 1969–1982 oli abielus Sirje Rungega. Hiljem oli abielus arhitekt Kristel Jaanusega. 1991 sündis tütar Anna Maria Lapin ja 1996 poeg Aleksander. Leonhard Lapin alustas loomist 1960. aastatel, tõustes kiiresti juhtivaks avangardkunstnikuks, aga ka organisaatoriks ja teoreetikuks. Oli avangardistliku kunstiliikumise Soup '69 liige. Rahvusvahelist tähelepanu äratas tema graafika, eriti seeria, kus ta käsitles inimese ja masina kokkukasvamist. On kunstnikuna loonud tušijoonistusi, siid- ja sügavtrüki- ning litotehnikas graafikat, akvarell-, guašš- ja õlimaale, arhitektoone, skulptuure ja installatsioone. Kirjutas nõukogude kunstiideoloogiat kritiseerivaid artikleid ning luuletusi, mis levisid käsikirjas. Luuletusi on hiljem ilmunud kogudena Albert Trapeeži pseudonüümi all. Oma esimese arhitektooni tegi Lapin 1976. aastal ja see kandis nime "Monument Tallinnale". Just Lapin tõi eesti ja ka soome keelde sõna "arhitektoon". Mõiste ise pärineb 20. sajandi esimesel poolel tegutsenud vene avangardistilt Kazimir Malevitšilt, kelle jaoks arhitektoon tähendas tuleviku inimese kodu. On loonud ka baasmõiste omaruum, mida ta käsitleb oma kompositsiooniõpetustes. Lapin on läbi viinud Eesti esimesed happening'id, samuti lavastanud teatris. Lapinit on kutsutud väga paljudele välisnäitustele, tema töid on riiklikes ja erakogudes üle maailma. Lapini kontseptsioon ruumist ja tühjusest on olnud aastaid tema ideede väljenduseks; ta on kirjutanud tühjuse (sanskriti śūnyatā) teemal mitu raamatut. Lapin kirjutab isikupäraselt ja emotsionaalsed, aga akadeemilises mõttes liiga subjektiivselt, mis aga ei tähenda, et tema tekstidel ei ole historiograafilist väärtust. Lapin kuulus "noorte vihaste arhitektide" põlvkonda koos teiste 1970. aastatel ülikooli lõpetanud arhitektidega (Vilen Künnapu, Tiit Kaljundi, Avo-Himm Looveer, Ain Padrik, Jüri Okas, Jaan Ollik ja Ignar Fjuk, kellega liitusid veidi vanematest arhitektidest Veljo Kaasik ja Toomas Rein). Nad kutsusid end "Tallinna kümneks", kuid neid võib asetada ka laiema mõiste "Tallinna kool" alla, sest see hõlmab laiemat ringkonda sama põlvkonna arhitekte, kunstnikke, disainereid ja insenere. "Tallinna kooli" eksperimentaalsed arhitektid ja kunstnikud, ent kõige enam tegeles Leonhard Lapin arhitektuuriajalooga, eelkõige kirjutades, aga ka teistes kunstivormides. 1970. aastatel oli Lapin arhitektuuri vallas persona non grata, aga kunstisfääris tunnustati teda enfant terrible'ina. Rühmitusena suudeti Nõukogude ajal korda saata enamat kui eraldiseisvalt. Põhisõnumiks oli, et arhitektuur on kunst, mitte ehituse ripats. Suuremaks eesmärgiks oli muuta arhitektuuri, keskkonda, inimeste suhtumist neisse ning mõtestada kaasaegset ühiskonda ja kultuuri. Lapinit muudab paradoksaalseks see, et ta viljeles kaasaegset avangardismi, kuid oma kirjutistes käsitles ajaloolisi stiile ja mõisteid. Sidudes kaasaegseid nähtusi varasema arhitektuuri- ja kunstiajalooga ning käsitledes terminoloogilisi probleeme, soovis ta tõsta eesti ühiskonna teadlikkust. Õpingute ajal tutvus 1930. aastate funktsionalismiga, millesse nõukogude režiim suhtus halvustavalt. Lapin vaimustus ka varase Nõukogude avangardkunstist ja vene arhitektide konstruktivismist. L. Lapini masinaesteetika võtmes loodud plastilisest arhitektuurist tekkis uus neofunktsionalismi mõiste. Tallinna kooli arhitektid said ennast väljendada eramute projekteerimise kaudu, milles pigem taotleti individualismi kui üldist hoone sobivust keskkonda. Tihti olid need majad skulpturaalsuse tõttu raskesti ehitatavad ning väline keerukuse taha jäi hoone sisu läbimõtlemata. Tuntumad L. Lapini 1976.–1977. aastal projekteeritud majad on tehtud tema graafilise "Masinate-sarja" järgi. Heaks näiteks on Laagris asuv Villa Valeri I, mis on "Masin-arhitektuur III ehk Villa Valeri I" (1976) vaste. L. Lapin: "1978. me presenteerisime puhtaid ideid, kuna meie eesmärk oli näidata arhitektuuri eraldiseisva kunsti vormina, vaimsuse manifestina, aga ka iseseisva ja mõjutava faktorina, mis mängis rolli ühiskondlikes protsessides." 1983 – "Poleemiline historitsism", Sirp ja Vasar nr. 20 1982/1983 – "Eesti funktsionalism" (1981–1982), ilmunud Ehituskunst 2/3 1985 – "Art déco eesti arhitektuuris" (1984), ilmunud Kunst 2 1991 – "Leonhard Lapini mälestusi Nõukogude Eesti arhitektuurist" märkis üles A. Trapeež, ilmunud Sirp nr 43 1994 – "Arhitektiks olemine", ilmunud prantsuskeelses kataloogis "Architecture du silence" 1989 – "Arhitektid arhitektuurist", album 1996 – "Pimeydesta valoon. Viron taiteen avantgarde neuvostomiehityksen aikana" käsitlus eesti kunsti 60.–80. aastatest 1997 – "Kaks kunsti: valimik ettekandeid ja artikleid kunstist ning ehituskunstist 1971–1995" 1998 – "Tühjus ja ruum I. Void and space I", õpik 2003 – "Avangard", Tartu Ülikooli vabade kunstide professorina olemisest 2003 – "Tühjus. Void" 2004 – "Tühjus ja ruum II. Void and space II", õpik 2005 – "Dokument ja loovus: artiklite kogumik 1997-2004" 2015 – "Olejad ja minejad : mälestusi ja mõtisklusi" 1993 – "Sitased seitsmekümnendad: ebatsensuurset luulet. 1969–1977", luule kogumik 2000 – "Kaunimad laulud: luulet möödunud sajandist" luule kogumik 2011 – "Võta suhu sõna" 2012 – "Armastades" 1969 – "Klaverilõhkumise happeningi retroetendus Tallinna Kunstihoones" koos Ando Keskküla, Ülevi Eljandi 1969 – "Paberid õhus" happening Pirital, koos Vilen Künnapu, Toomas Parki, Andres Tolts, Ando Keskküla, Konstantin Kuzmin 1972 – "Masinad" pildisari 1980 – "Autoportree Veenusena" lavastus (1982), sügavtrükk 1970 – "Ühinemine tähega I" siiditrükk 1975 – "Arhitektoonid Pärnus" 1976 – "Monument Tallinnale" arhitektoon 1977–1995 – "Masin-majad" villade graafikaseeria 1984 – "Peegelduvad seinad" arhitektoon, näitusel "Ruum ja vorm" Tallinna Kunstihoones 1991 – "Urania" arhitektoon Hollandis Groningenis, koos E. Laansooga 2003 – "Koodid" maalide seeria 1970 – Ugala Viljandi teatri projekt 1973 – "Tallinna purjespordikeskus" võistlusprojekt, koos A.-H. Looveeriga jt, I auhind 1979 – "Tehismaastik" Viimsis 1988 – "Haljala kabel" võistlusprojekt, I auhind 1992 – "Tallinna raekoda" ideekavand, I auhind 1992 – Aglona (Läti) katoliikliku keskuse ideelahendus, koos V. Stramsiga 1993 – "Vabaduse väljak" võistlusprojekt, koos K. Jaanusega, II auhind 1994 – Gdanski kesklinna ideelahendus, koos K. Jaanusega 1994 – "Eesti Mets", installatsiooni kontseptsioon Sao Paulo biennaalil 1995 – "Teise maailmasõja ohvrite mälestusmärk Tõnismäel" võistlusprojekt, I auhind 2003 – "Sinimustvalge kell-monument" Vabaduskella monument 1973 – Ljubljana graafikatriennaali preemia 1974 – Tokio graafikabiennaali preemia 1987 – Eesti Kunstnike Liidu maali aastapreemia 1987 – NSV Liidu arhitektuuripreemia 1989 – Kristjan Raua preemia (mütoloogilise aine käsitlemise eest 1988. aasta loomingus) 1997 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia 1999 – Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia (koos Vilen Künnapu, Liivi Künnapu, Irina Raua, Inga Raukase ja Toomas Tammisega; Põhja- ja Baltimaade arhitektuuritriennaali 1999. aasta toimkonnale – triennaali õnnestunud korraldamine ja traditsiooni järjepidevuse hoidmine) 2001 – Valgetähe IV klassi teenetemärk 2001 – Eesti Sisearhitektide Liidu aastapreemia 2003 – 25 kaunimat raamatut preemia, Okakura Kakuzo teose "Teeraamat" kujundamise eest 2004 – Eesti Vabagraafikute Ühenduse aastapreemia 2003. aasta loomingulise tegevuse eest 2004 – Mini-Print International Timisoara, Rumeenia. Peapreemia nominent Eesti Sisearhitektide Liidu publitsistika aastapreemia raamatu "Eesti XX sajandi ruum" koostamise eest 2007 – Tallinna XIV rahvusvaheline graafikatriennaal: Tallinna linna auhind 2009 – Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (edukad välisnäitused) Eesti Kunstnike Liidu maali aastapreemia 2018 – Kristjan Raua preemia (pikaaegne väljapaistev loominguline tegevus kunstniku, arhitekti, kirjaniku ja õppejõuna ning mahukas ülevaatenäitus "Tühjus ja ruum" Kumu kunstimuuseumis) Leonhard Lapin (1997). Kaks kunsti. Tallinn. (1996) "Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon" L. Lapin (2003) "Avangard", Tartu Ülikooli Kirjastus, Tartu, lk 23 "Colleduc". Tiina Kolk. "Avangardist Leonard Lapin". L. Lapin (2003) "Avangard", Tartu Ülikooli Kirjastus, Tartu, lk 22 E. Lankots (2014) "Moodsa arhitektuuri kriitiline historiograafia. Modernsuse käsitlused Leo Gensi ja Leonhard Lapini arhitektuuriajaloolistes tekstides 1960.—1980. aastail", doktoritöö, lk 106, 108 "Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon" (1996) lk 249 M. Kalm (2002) "Eesti XX sajandi arhitektuur", lk 389 E. Lankots (2014) "Moodsa arhitektuuri kriitiline historiograafia. Modernsuse käsitlused Leo Gensi ja Leonhard Lapini arhitektuuriajaloolistes tekstides 1960.—1980. aastail", doktoritöö Mart Kalm (2001). Eesti XX sajandi arhitektuur. Tallinn. Lk 394. Andres Kurg (2013). The turning point in 1978 - Architects of the Tallinn School and their late Socialist public". London. L. Lapin (1996). Pimeydestä valoon. "E-kataloog Ester". "E-kataloog Ester". "E-kataloog Ester". "E-kataloog Ester". "E-kataloog Ester". "E-kataloog Ester". "E-kataloog Ester". "E-kataloog Ester". "E-kataloog Ester". "E-kataloog Ester". "E-kataloog Ester". "E-kataloog Ester". "E-kataloog Ester". Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Ants Juske. Leonhard Lapin – kas suurim klassik? epl.ee, 25. aprill 2009 Jürgen Rooste Leonhard Lapin: Parem olla kunstnik kui ärimees Maaleht, 4. mai 2012 Olev Remsu "Eneseavamise viljakas tee", Postimees, 24. juuni 2017 Eesti Kunstimuuseumi digitaalkogu [1] Leonhard Lapin Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Kaspar Viilup, Margit Mutso: mind huvitas kontekst, kust Leonhard Lapini mõtted tulevad, err.ee, 27. oktoober 2020