laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Goran Dragić

Goran Dragić (sündinud 6. mail 1986 Ljubljanas) on Sloveenia korvpallur, kes mängib 2015. aastast NBA klubis Miami Heat. Aastatel 2006–2017 Sloveenia koondises mänginud Dragić on 2017. aastal tulnud Euroopa meistriks ja valitud finaalturniiri kõige väärtuslikumaks mängijaks. Enne NBA-sse siirdumist mängis Dragić aastatel 2004–2008 kodulinnaklubides Slovanis ja Olimpijas ning Hispaania kõrgliigaklubis Murcia. Dragići mängijaõigused omandas 2008. aasta NBA draft'i 45. valikuga San Antonio Spurs, kes vahetas need edasi Phoenix Sunsi. Sunsis viskas ta debüüthooajal vahetusmängijana keskmiselt 4,5 punkti mängus. 2011. aasta veebruaris vahetati Dragić Houston Rocketsisse, kus tema keskmised näitajad kerkisid 2011/12. hooajal 11,7 punkti ja 5,3 resultatiivse sööduni mängus. Ta naasis 2012. aasta suvel Sunsi, kus tõi põhimängujuhina 2013/14. hooajal keskmiselt 20,3 punkti, 3,2 lauapalli ja 5,9 resultatiivset söötu mängus ning valiti 2014. aastal NBA sümboolsesse kolmandasse viisikusse ja enim arenenud mängijaks. 2015. aasta veebruaris vahetati ta koos vennaga Miami Heati. Oma parimal, 2016/17. hooajal kogus ta Heatis keskmiselt 20,3 punkti, 3,8 lauapalli ja 5,8 resultatiivset söötu mängus. Hooaeg hiljem valiti ta 2018. aasta NBA tähtede mängule. Dragić on koondises Sloveeniat esindanud 2006., 2010. ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2007., 2009., 2011., 2013. ja 2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Ta kogus 2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel keskmiselt 22,6 punkti ja 5,1 resultatiivset söötu mängus, aitas Sloveenia Euroopa meistriks ja valiti finaalturniiri kõige väärtuslikumaks mängijaks. NBA tähtede mäng (2018) NBA sümboolne kolmas viisik (2014) NBA enim arenenud mängija (2014) Euroopa meistrivõistluste kõige väärtuslikum mängija (2017) Euroopa parima mängija Euroscar (2017) Sloveenia meister, karika ja superkarika võitja (2008) Sloveenia aasta parim sportlane (2017) Gorani noorem vend Zoran on samuti elukutseline korvpallur. Nad on olnud meeskonnakaaslased NBA klubides Phoenix Suns ja Miami Heat. Goran Dragić – NBA.com Goran Dragić – Basketball-Reference.com
Urmas Jõemees

Urmas Jõemees (15. november 1963 – 15. oktoober 2023) oli eesti animaoperaator. Urmas Jõemees lõpetas 1982. aastal Õismäe keskkooli, kus õppis autoõpetuse süvaõppega klassis. Seejärel õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis (1982–1983) matemaatikat, kuid langes ülikoolist välja ja saadeti sõjaväkke. Tema kohustuslik sõjaväeteenistus möödus Komi ANSV-s vangivalvurina. Just sõjaväes hakkas ta tegelema fotograafiaga, ehkki pidi pildistamisel arvestama rangete sõjaväeliste piirangute ja tsensuurinõuetega. Seejärel õppis Tallinna 2. tehnikakoolis (1985–1986), mille lõpetas fotograafia erialal. Ta on end täiendanud 1989. aastal Moskvas Ülevenemaalises Riiklikus Kinematograafia Instituudis (VGIK) eriefektide fotograafia alal. Jõemees töötas aastatel 1986–1989 Nukufilmis operaatori assistendina, aastatel 1990–2000 tegi sealsamas ka operaatoritööd. Ta on aidanud kaasa enam kui 80 animafilmi (nt Mati Küti “Sprott võtab päikest”, koos Hardi Volmeriga režissöörina tehtud "Urbanimatio" (2016) jm) valmimisele. 2003. aastast töötas ta Eesti Kunstiakadeemia stsenograafia osakonnas tehnilise konsultandina. Tartu Kõrgemas Kunstikoolis Pallas õpetas ta fotograafia eriala üliõpilastele operaatorimeisterlikkust ja digitaalset pilditöötlust. 2017 EFTA – Eesti filmi- ja teleauhinna parima animafilmi nominatsioon filmi "Urbanimatio" eest Leppik E-H. ja Rulli M. (17.04.2021) Urmas Jõemehe intervjuu https://www.efis.ee/et/inimesed/id/723/filmograafia
Bělá nad Radbuzou

Bělá nad Radbuzou (saksa keeles Weißensulz) on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Domažlice ringkonnas. Bělá nad Radbuzou asub Saksamaa piirist 10 km kaugusel, Domažlicest umbes 23 km loodes ja Plzeňist ligikaudu 51 km läänes. Bělá nad Radbuzou paikneb merepinnast 442 meetri kõrgusel. Bělá nad Radbuzoud on esmamainitud 1121. aastal. Teise maailmasõja järel saadeti küla saksa rahvusest elanikkond riigist välja. 1964. aastal sai Bělá nad Radbuzou linnaõigused. 1991. aastal taotles kohalik omavalitsus Bělá nad Radbuzou tagasi külaks muutmist, valitsus aga leidis, et kehtivad seadused seda ei võimalda. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Bělá nad Radbuzou Místopisný průvodce po České Republice Historie Bělé nad Radbuzou Oficiální stránka města Bělá nad Radbuzou USNESENÍ VLÁDY ČESKÉ REPUBLIKY ze dne 5. června 1991 č. 178 + P Vlády České republiky
Orșova

Orșova on linn Rumeenias, Doonau kaldal, Serbia piiri lähedal. Orșova lähedal asub Raudvärava kuristik. kirik Orșovas vaade Orșovale vaade Orșovale
Silvia Kiik

Silvia Kiik (9. juuli 1931 – 1. september 2018) oli eesti filmitoimetaja. Silvia Kiik sündis Marta Rosalie (1902–1992) ja Theodor Gotfried (1902–1952) Kuhlbergi teise lapsena. Isa oli pärit baltisaksa perekonnast. Ema töötas abilisena rätsepa juures. Keskkooli lõpetas Kiik kuldmedaliga.[viide?] 1951. aastal alustas ta tööd Õhtulehe toimetuses ajakirjanikuna. 1952. aastal abiellus ta kirjanik Heino Kiigega. Abielu kestis 15 aastat. Aastatel 1954–1959 töötas ta Noorte Hääle koosseisulise korrespondendina Lõuna-Eestis. Töö kõrvalt õppis Kiik Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas, spetsialiseerudes eesti kirjandusele. Ülikooli lõpetas ta 1959. aastal. Aastatel 1959–1961 oli ta vabakutseline ajakirjanik. Aastatel 1961–1962 töötas ta Eesti Televisiooni kirjandus- ja draamasaadete toimetajana. 1962. aasta juunist kuni pensionile jäämiseni 1999. aastal oli Kiik Tallinnfilmis toimetaja, toimetuskolleegiumi liige ja hiljem ka animafilmide peatoimetaja. 1977. aastal ilmus Silvia Kiige raamat "Elavad muinaslood". Lastele kirjutatud raamat jutustab Tallinnfilmi stuudio loomingust, filmitegijatest ja nende tööst. Raamatu on illustreerinud Halja Klaar, Henno Käo, Avo Paistik ja Georg Štšukin. 2002. aasta alguses hakkas Kiik koguma materjali raamatu "Leida Laius. 1923–1996. Elu ja filmid" koostamiseks. Raamat ei saanud valmis, kuna teine autor loobus oma tööst. Silvia Kiik toimetas kokku 5 mängufilmi ja 124 animafilmi. "In memoriam Silvia Kiik". "Silvia Kiik filmograafia".
Johannes Nõmm

Johannes Nõmm VR II/3 (3. oktoober (vkj)/ 16. oktoober 1900 Aidu küla, Kurista vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 2. juuli 1919 Salaspilsi kipsitehas Riia lähedal) oli Eesti sõjaväelane (reamees). Vabadussõjas oli ta 12. jaanuarist 1919 3. jalaväepolgu 2. roodus. Sai lahingus Lõve mõisa all 28. jaanuaril 1919 raskelt haavata ning oli kaks kuud ravimisel sõjaväehaiglas Juhkentalis Tallinnas. Aprillis 1919 nimetati 3. jalaväepolgu 2. roodus jaoülema kohusetäitjaks. Osales lahingutes punaväe ja Landesveeri vastu Lõunarindel. Johannes Nõmm sai 2. juulil 1919 lahingus Riia lähedal Salaspilsi kipsitehases (saksa keeles Kurtenhof) Landesveeri sõduritega peetud käsitsivõitluses haavata, langes vangi ja tapeti metsikult. Ta maeti algul samas Salaspilsi raudteejaama ligidal asuva Augšskrabeņe talu maale Eesti sõdurite ühishauda. Kaks nädalat hiljem kaevati surnukeha välja, viidi tsingitud kirstus Eestisse ning maeti 20. aprillil 1919 Põltsamaa uuele kalmistule. 18. veebruar 1925 – Vabaduse Risti II liigi 3. järk, lisaks 10 000 marka ning tasuta maa (need anti tema emale, talu 1934. aastal) 1924 – nimi on jäädvustatud Põltsamaa Vabadussõja mälestussambal. Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid Jaak Pihlak. "Põltsamaa kihelkond ja Vabaduse Risti vennad". Viljandi Muuseumi aastaraamat 2006. Viljandi 2007. Lk 169 Jaak Pihlak. "Põltsamaa kihelkond ja Vabaduse Risti vennad". Viljandi Muuseumi aastaraamat 2006. Viljandi 2007. Lk 168–169 Haud Põltsamaa uuel kalmistul
Lomnice nad Lužnicí

Lomnice nad Lužnicí (saksa keeles Lomnitz an der Lainsitz) on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Jindřichův Hradeci ringkonnas. Lomnice nad Lužnicí asub Jindřichův Hradecist umbes 22 km lääneedelas ja České Budějovicest ligikaudu 21 km idakirdes. Lomnice nad Lužnicí asub merepinnast 424 meetri kõrgusel. Lomnice nad Lužnicít on esmamainitud 1220. aastal, linnaõigused sai 1382. aastal. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Lomnice nad Lužnicí Správným směrem Lomnice nad Lužnicí Místopisný průvodce po České Republice
Marco Ureña

Marcos Danilo Ureña Porras (sündinud 5. märtsil 1990 San Josés) on Costa Rica jalgpallur, kes mängib ründajana Austraalia kõrgliiga klubis Central Coast Mariners ja Costa Rica jalgpallikoondises. Ta alustas klubikarjääri Costa Rica klubis Alajuelense. 2011. aastal liitus ta Venemaa kõrgliiga klubiga Krasnodari Kuban. Hiljem on ta mänginud veel Taani kõrgliiga klubides FC Midtjylland ja Brøndby IF, Major League Socceri klubides San Jose Earthquakes ja Los Angeles FC ning Lõuna-Korea kõrgliiga klubis Gwangju. Central Coast Marinersiga liitus ta 2020. aasta detsembris. 2009. aastal saavutas Ureña Costa Rica kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel neljanda koha. Ureña lõi sel turniiril kolm väravat. Costa Rica koondises tegi ta debüüdi 2009. aastal. Koondisekarjääri kaks esimest värava lõi ta 16. jaanuaril 2011 Copa Centroamericana alagrupimängus Panama vastu. Ta kuulunud Costa Rica koondisse veel ka 2011. aasta CONCACAF Gold Cupil, 2014. aasta maailmameistrivõistlustel, 2016. aasta Copa América Centenariol, 2017. aasta CONCACAF Gold Cupil ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel. 2014. aasta maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus lõi ta värava Uruguay vastu. "Costa Rica to the Coast: Mariners sign Marcos Ureña!". ccmariners.com.au. 22.12.2020. Vaadatud 28.4.2021
Oliver Bozanic

Oliver John Bozanic (sündinud 8. jaanuaril 1989 Sydneys) on Austraalia jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Central Coast Mariners. Central Coast Marinersiga liitus ta esimest korda 2006. aastal. 2007. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Inglismaa klubiga Reading, kuid klubi põhimeeskonnas ei mänginud ta kordagi. Hooajal 2008–09 oli ta Readingist laenul Inglismaa tugevuselt viienda liiga klubis Woking ning järgmisel hooajal League Two klubides Cheltenham Town ja Aldershot Town. 2010. aastal naasis Bozanic Marinersisse. 2011–12 võitis ta klubiga Austraalia kõrgliiga põhihooaja ja 2012–13 finaalturniirii. Aastatel 2013–2015 mängis ta Šveitsi kõrgliiga klubis FC Luzern. Aastatel 2015–2017 mängis ta Austraalia kõrgliigas Melbourne Victory ridades, võites 2015. aastal klubiga Austraalia karika. 2017. aasta märtsis sõlmis ta lepingu Jaapani kõrgliiga klubiga Ventforet Kofu. 2018. aasta veebruaris naasis ta Austraalia kõrgliigasse, liitudes Melbourne Cityga. Aastatel 2018–2020 mängis ta Šotimaa kõrgliiga klubis Heart of Midlothian. 2020. aasta oktoobris liitus Bozanic taas Marinersiga. Austraalia jalgpallikoondises tegi Bozanic debüüdi 2009. aasta augustis sõprusmängus Iirimaa vastu. Ta kuulus Austraalia koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel. Central Coast Mariners A-League'i Premiership: 2011–12 A-League'i Championship: 2012–13 Melbourne Victory FFA Cup: 2015
Igor Šestjorkin

Igor Olegovitš Šestjorkin (vene keeles Игорь Олегович Шестёркин; sündinud 30. detsembril 1995 Moskvas) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis New York Rangers. KHL-is debüteeris Šestjorkin hooajal 2013–14 Moskva Spartaki meeskonnas. 2014. aastal valis Rangers ta NHL-i draft '​is 118. valikuna. 2014. aasta juunis liitus ta Peterburi SKA-ga. 2017. aastal võitis ta SKA-ga Gagarini karika ning valiti samal hooajal KHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu. 2018–19 põhihooajal oli Šestjorkin KHL-is parima tõrjeprotsendiga väravavaht (95,3%) ja lasi kõikidest väravavahtidest endale lüüa keskmiselt kõige vähem väravaid mängus (1,11). Aastatel 2017 ja 2018 valiti ta KHL-i tähtede mängule. 2019. aasta mais sõlmis ta New York Rangersiga kaheaastase lepingu. Hooaja 2019–20 alguses mängis ta American Hockey League'is (AHL) Rangersi noorteklubis Hartford Wolf Pack. 2020. aastal valiti ta AHL-i tähtede mängule. NHL-is debüteeris ta Rangersi meeskonnas 7. jaanuaril 2020 mängus Colorado Avalanche'i vastu. 2018. aastal tuli Šestjorkin Venemaa võistkonnaga olümpiavõitjaks. Maailmameistrivõistlustelt on ta võitnud kaks pronksmedalit. Igor Šestjorkin NHL.com lehel Igor Šestjorkin hockeydb.com lehel
Rodrigo Ābols

Rodrigo Ābols (sündinud 5. jaanuaril 1996 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliiga klubis Örebro HK. Hooajal 2013–14 debüteeris ta Venemaa noorteliigas HK Rīga ridades. Hooajal 2014–15 debüteeris ta KHL-is Riia Dinamo meeskonnas. Hooajal 2015–16 mängis ta Western Hockey League'i klubis Portland Winterhawks ja hooajal 2016–2017 Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Acadie–Bathurst Titan. 2016. aastal valis Vancouver Canucks ta NHL-i draft '​is 184. valikuna. 2017. aastal liitus ta Örebroga. Kui hooajal 2017–18 ei löönud ta Rootsi kõrgliigas ühtegi väravat ning andis 26 liigamänguga vaid ühe väravasöödu, siis hooajal 2018–19 lõi ta Rootsi kõrgliigas 18 väravat ja andis kaheksa väravasöötu. 2019. aasta mais sõlmis Ābols kaheaastase lepingu NHL-i klubiga Florida Panthers. Hooajal 2019–20 mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubis Springfield Thunderbirds ja ECHL-i klubis Greenville Swamp Rabbits. Hooaja 2020–21 alguses naasis ta Örebrosse. Alates 2015. aastast on Ābols Läti jäähokikoondise koosseisus osalenud seitsmetel maailmameistrivõistlustel ning võitis koondise koosseisus pronksmedali 2023. aasta maailmameistrivõistlustel. Tema isa Artis Ābols on endine jäähokimängija ja praegune jäähokitreener. Rodrigo Ābols hockeydb.com lehel
Karbonatiit

Karbonatiidid on tardkivimid, mille koostisest üle 50% moodustavad karbonaatsed mineraalid. Karbonatiidid on võrdlemisi haruldased tardkivimid, mille tekke üksikasjad ei ole selged. Reeglina tekivad nad siis, kui maakoores valitsevad venituspinged (näiteks Ida-Aafrika riftivöönd). Karbonatiidid sisaldavad tihti väärtuslikke mineraale; sel juhul on tegemist maavaraga. Näiteks Soomes Siilinjärvis kaevandatakse karbonatiiti selles sisalduva apatiidi tõttu.
Hukvaldy kindlus

Hukvaldy kindlus (saksa keeles Hochwald) on 13. sajandil ehitatud, nüüdseks varemeis kindlus, mis asub Palkovické hůrky küngastikus Beskiidide eelmäestikus. Kindlus jääb Hukvaldyst kagusse, ja on ehitatud künkale, mis kõrgub Ondřejnice oru kohal, Frýdek-Místeki ringkonnas Määrimaa Sileesias. Hukvaldy kindlus kuulub Määrimaa suurimate lossivaremete hulka. Hukeswaghi ehitasid 13. sajandi teisel poolel, aastail 1257–1285 Hückeswageni krahvid, kellele kuulus ka lähedal asuv Starý Jičíni kindlus. Esimene mainimine kirjalikes allikates on aastast 1285. Algselt oli kindluse eesmärk kaitsta kaubateed Olomoucist Krakovisse. Alates 14. sajandi keskpaigast ehitasid Olomouci piiskopid kindluse tugevaks kindlustatud lossiks, mis pidi vastu pidama aina uuematele ja tõhusamatele relvadele ja sõjatehnikale. Omanikud pidid kindlust korduvalt rahaliste raskuste pärast pantima ja välja ostma, kuid nad said lossi iga kord enda valdusse tagasi. 15. sajandi lõpus tegid vahepealsed omanikud Boskoviced kindluses suuremahulisi parandustöid. 16. sajandi alguses läks aga hoonetekompleks Olomouci piiskopkonna kätte tagasi ja jäi sinna valduse riigistamiseni 1948. aastal. Hukvaldy kindlust pole kunagi vallutatud. Kolmekümneaastases sõjas pidas kindlus vastu Taani – 1626. aastal piirasid Taani väed Hukvaldyt üheksa kuud – ja Rootsi vägede blokaadile. Kindluse kõige nõrgem koht oli veevarustus: alles 1581. aastal õnnestus kindluseõuele kaev kaevata, 150 meetrit sügav, mis varustati inimjõul kergesti käsitsetava tõsterattaga, kuid kaevu veehulga hoidmine äraelamiseks vajalikul tasemel oli Hukvaldys krooniline probleem. Aastal 1738. aastal oli kindluses tulekahju, milles hävis kindluse veetõste- ja pumpamisseade, see põleng märkis ühtlasi kindluse allakäigu algust. 1762. aastal süttisid välgulöögist puithooned, mis põlesid kõik maani maha; tules hävis Hukvaldy arhiiv. Pärast seda põlengut jäeti kindlus maha ja see lagunes hüljatuna 20. sajandini. Kõige paremini säilinud osa kindlusest on pühale Andreasele pühitsetud lossikabel, mis restaureeriti 19. sajandil. Suurepärase akustika tõttu korraldatakse seal kontserte ja seal on läbi viidud laulatusi. Ka ülejäänud kindlust on korduvalt konserveeritud ja restaureeritud ning parandustööd kestavad tänapäevani. Lossi juurde kuulub rikkaliku floora ja faunaga maastikuala, kus võib kohata kabehirvi ja muflone. Neil niitudel armastas jalutada Hukvaldys sündinud helilooja Leoš Janáček (1854–1928). Vabaõhulaval Hukvaldy lossi juures toimub alates 1994. aastast rahvusvaheline muusikafestival Janáčkovy Hukvaldy, samuti korraldatakse linnuses iga-aastaseid üritusi turistidele ja kohalikele, nagu rüütliturniire või ekskursioone. Vaade müüridele Vaade kabelile müürinurgas Künkatorn (motte) ja peavärav Varvistikdekooriga siseportaali jäänus Andrease kabel Kabeli interjöör Muusikafestivali lava motte'i müüride vahel Burg Hukvaldy. - Beskydy Burg Hukvaldy. - severnimorava.travel[alaline kõdulink] Hukvaldy Castle – Ruined, but Never Conquered. - Beyond Prague
Krjukovi kanal

Krjukovi kanal (vene keeles Крюков канал) on Peterburi siselinnas asuv kanal, mis algab tänapäeval Admiraliteedi kanalist ja lõppeb Fontankas. See on umbes 1,5 km pikk, 20 m lai ja 2 m sügav. Algselt kaevati Neeva jõest kanal Moika jõeni aastatel 1719–1720. Hiljem rajati lõik Moikast Fontankani. Aastatel 1801–1807 kanali kaldad tugevdati ja kaeti graniidiga. Uus-Hollandi saar  Krjukovi kanal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Libáň

Libáň (saksa keeles Liban) on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Jičíni ringkonnas. Libáň asub Jičínist ligi 12 cm edelas ja Hradec Královést umbes 46 km lääneloodes. Libáňit on esmamainitud 1340. aastal. Juba tol ajal oli Libáň linn. Libáň kaotas linnaõigused 1945. aastal, kuid sai need tagasi 26. novembril 1999. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Historie, charakteristika města Libáň Městský úřad Libáň
Tandemtiiblennuk

Tandemtiiblennuk on erilise tiibkonstruktsiooniga lennuk. Erinevalt tavalistest lennukitest on tandemtiiblennukitel kaks tiiba, mis asuvad kere mõlemas otsas. Seda lennukit võib võrrelda ka biplaaniga, aga tandemtiiblennuki tiivad asuvad vertikaalselt ja horisontaalselt eri tasanditel ehk need ei asu üksteisega kohakuti. Tandemtiiblennuki üks tiib asub kere ees- ja teine kere tagaosas. Tiivad võivad asetseda eri tasapindadel ja tandemtiiblennuki mõlemad tiivad avaldavad tõstejõudu. Tandemtiiva asetust kasutatakse ka vee kohal "hõljuvates" sõidukites. Kuna tandemtiiblennuki tiivad asuvad raskuskeskmele lähemal, siis saab lennuki kere pikkust vähendada ja tänu sellele väheneb ka lennuki kaal. Kaalu vähenedes muutub lennuki juhitavus paremaks. Suurt tandemtiiblennukit on väikestel kiirustel raske juhtida. Pealegi kui raskuskeskme vahemik muutub väga väikseks, kuna tiivad asuvad selle lähedal, siis tekivad ka lennukile laadungi lisamisel probleemid. Lisaks sellele on lennukisse keeruline asetada reisijaid, kütust ja laadungit. Esimesed andmed tandemtiiblennuki kohta on leitud 1831. aastast Thomas Walkeri raamatust "A Treatise Upon the Art of Flying by Mechanical Means", kus oli kujutatud tandemtiiblennukit. Selle joonistuse põhjal koostas D. S. Brown 1873. aastal esimese tandemtiiblennuki mudeli, millega ta demonstreeris lennuki stabiilsust. Esimene edukas lend tandemtiiblennukiga oli 1896. aastal, kui Samuel Pierpont Langley aurumootoriga tandemtiibkonfiguratsiooniga lennuk lendas 1,2 km üle Potomaci jõe. Kõik Langley mehitatud katsed ebaõnnestusid. Tänapäeval kasutatakse tandemtiiblennuki disaini mitmes mehitamata õhusõiduki (UAV) disainis, kuna nendega saab lennata stabiilselt väga kõrgel ja väga kaugele. Näiteid tandemtiiblennukite kohta: Langley Aerodome (1896) Blériot (1909) Pou-du-Ciel Era (1933) Mikoyan-Gurevich MiG-8 (1945) Miles’ Libellula: M.35 & M.39 (1940) Curtiss-Wright X-19 (1963) Viking Dragonfly (1980) Scaled Composites Model 281 Proteus (1998) Minardo, A. (2014). The tandem wing: theory, experiments and practical realisations. Kasutamise kuupäev: 03. 03 2021. a., allikas POLITesi: https://www.politesi.polimi.it/handle/10589/93619 Parks, D. (5. mai 2010. a.). Flying on tandem wings. General Aviation News. Allikas: https://generalaviationnews.com/2010/05/05/flying-on-tandem-wings/ Scaled Composites Proteus in flight (2003). Vaadatud 01.04.2020 https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Scaled_Composites_Proteus_in_flight_1.jpg
Steyr M1912 (püstol)

"Steyr M1912" suunab siia. Vintpüssi kohta vaata artiklit Steyr M1912 Mauser. Steyr M1912 (ka Steyr-Hahn) on Austria-Ungari poolautomaatpüstol, mille konstrueeris 1911. aastal Austria ettevõte Steyr Mannlicher. See põhineb relva Roth-Steyr M1907 mehhanismil. See konstrueeriti Austria-Ungari armeele, kus see võeti kasutusele 1912. aastal. Steyr M1912 oli esimeses maailmasõjas Austria-Ungari sõjaväe standardpüstol, see pidas vastu esimese maailmasõda kaevikusõja rasketele tingimustele. M1912 kasutas algselt padrunit 9×23 mm Steyr.  Austria-Ungari  Austria Itaalia Kuningriik Itaalia Rumeenia  Saksa Keisririik Poola  Tšiili McCollum, Ian (2. juuni 2016). "RIA: Steyr-Hahn Pistol Variations". Forgotten Weapons (inglise). Vaadatud 23. detsember 2020. "Mud testing the curious Austrian Steyr-Hahn 1912 pistol (VIDEO) :". Guns.com (inglise). Vaadatud 23. detsember 2020. Steyr-Hahn Pistol Commercial Model 1911 and Army Model 1912 Doppelpistole M.12
Nikolai mereväekirik

Püha Nikolause mereväekatedraal (vene keeles Никольский морской собор) on peamine barokkstiilis õigeusu katedraal Peterburi siselinna lääneosas Krjukovi kanali ääres. See on alati olnud tihedalt seotud Vene mereväega, olles selle peamine pühapaik kuni Vene revolutsioonini.  Nikolai mereväekirik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Talvekanal

Talvekanal (vene keeles Зимняя канавка) on Peterburi siselinna kanal, mis ühendab Talvepalee läheduses Suur-Neevat Moika jõega.  Talvekanal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Frommer Stop

Frommer Stop on Austria-Ungari püstol, mida toodeti Budapestis Fegyver- és Gépgyári tehases. See on tagasilöögi jõul ümberlaadimise ja pöörleva relvalukuga. Püstoli konstrueeris Rudolf Frommer ning see võeti nime Pisztoly 12M all aastal 1912 Ungari armees kasutusele. Frommer Stopi erinevaid variante toodeti ning kasutati Ungari sõjaväes aastatel 1912–1945, teise maailmasõja ajal kasutati Frommer Stopi piiratud koguses ka Osmanite riigi sõjaväes. Püstol on 165 millimeetrit pikk, vintrauas on neli vinti ja see on 95 millimeetrit pikk. Tühjalt kaalub Frommer Stop 610 g, eemaldatav lehtsalv mahutab seitse padrunit. Stopi disainis on kasutatud eelnevate Frommeri püstolite M1901 ja M1904 (mis omakorda põhinesid Roth–Theodorovici püstolil) detaile. Esimene mudel, Pisztoly 19M, sai patendi aastal 1912 ja seda toodeti 1919–1939. 19M oli Ungari sõjaväe ametlik kõrvalrelv. Stopi viimane mudel, Pizstoly 39M, kasutas padrunit 9 mm Kurz, 39M jäi sõjaväekasutusse võtmata. Broten, Merv. "Frommer Baby and Stop Pistols". cruffler.com. Vaadatud 26. september 2017. Antaris, Leonardo M. (2017). "In the Beginning". American Rifleman. National Rifle Association. 165 (10): 80. Frommer double barrel machine gun Frommer M.17 palm fired pistol
Luigekanal

Luigekanal (vene keeles Лебяжья канавка) on Peterburi siselinna kanal, mis ühendab Marsi väljaku ja Suveaia vahel Neeva ja Moika jõge. Fontanka  Luigekanal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis