laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Norcia

Norcia (ladina keeles Nursia ) on vald (comune) Itaalias Umbria maakonnas Perugia provintsis. Norcia kõrgus merepinnast on keskmiselt 604 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt 17,91 inimest ruutkilomeetri kohta. Norcia piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Accumoli (RI), Arquata del Tronto (AP), Cascia, Castelsantangelo sul Nera (MC), Cerreto di Spoleto, Cittareale (RI), Montemonaco (AP), Preci Norcia halduspiirides on peale keskuse ka järgmised osavallad (frazioni): Agriano, Aliena, Ancarano, Biselli, Campi, Capo del colle, Casali di Serravalle, Castelluccio, Cortigno, Forca Canapine, Fontevena, Forsivo, Frascaro, Legogne, Nottoria, Ocricchio, Ospedaletto, Paganelli, Pescia, Piè del colle, Piè la Rocca, Piediripa, Popoli, San Marco, San Pellegrino, Sant'Andrea, Sant'Angelo, Savelli, Serravalle, Valcaldara. Norcia asub kõrge seismilise aktiivsusega alal. Piirkond sai tugevaid kahjustusi 2016. aasta oktoobri lõpul Kesk-Itaaliat tabanud maavärinas ja selle järeltõugetes. Esimesed jäljed inimasutusest pärinevad hilisest kiviajast. Vettore mägi Castelluccio 2016. aasta 30. oktoobri maavärina järel jäid Norcia Benedictuse basiilikast püsima vaid fassaad ja osa löövist Ottobeuren, Saksamaa Hamilton, USA "DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana". Vaadatud 26. augustil 2016. https://demo.istat.it/?l=it "Italy quake: Powerful tremor near Norcia destroys buildings" (inglise). BBC News Online. 30. oktoober 2016. Vaadatud 30.10.2016. "New strong earthquake hits Italy, buildings collapse" (inglise). Reuters. 30. oktoober 2016. Vaadatud 30.10.2016. "Terremoto: scossa di magnitudo 6.5 Crolla basilica S.Benedetto a Norcia". Corriere della Sera. Vaadatud 30.10.2016. {{cite web}}: eiran tundmatut parameetrit |autore=, kasuta parameetrit (|author=) (juhend) "Terremoto Centro Italia, crolla la basilica di Norcia: le immagini prima e dopo". la Repubblica. 30. oktoober 2016. Vaadatud 30. oktoobril 2016. "Terremoto, a Norcia crolla il gioiello e simbolo della città: la basilica di San Benedetto". TGcom24. 30. oktoober 2016. Vaadatud 30. oktoobril 2016. Giorgio Orioli. Il cristianesimo a Norcia dalle origini fino al secolo 7., Ravenna studi e ricerche, 1994, 1, 249-63. Giorgio Orioli. La Norcia di S. Benedetto: appunti storici. Norcia, 1997. Giorgio Orioli. Breve vita della beata Lucia da Norcia: Exc.mo et Rev.mo Patri D. D. Richardo Fontana Archiepiscopo spoletano nursino parva haec opella amore confecta dedicatur. Scandicci, Anscarichae Domus, 2002. Enrico Fuselli, Il «confine dell'acqua santa». Storie di contrabbando tra Umbria e Abruzzo nell'Ottocento, Cerreto di Spoleto, 2016  Norcia – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Henri (Julma-Henri)

"Henri" on Julma-Henri hiphopi ja dubstep'i stuudioalbum, mis ilmus 16. veebruaril 2011. Selle produtseeris RoopeK. Plaadi avaldas Mörssi. Album oli Soome ametlikus edetabelis kaks nädalat ja tõusis 23. kohale . "Suomen virallinen lista". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. august 2016. Vaadatud 30. oktoobril 2016.
Andries Nieman

Andries Christiaan Nieman (perekonnanimi ka Niemann; 11. september 1927 – 13. august 2009) oli Lõuna-Aafrika poksija. Nieman sai raskekaalus (üle 81 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Edward Sandersile (USA). Nieman poksis novembrist 1952 kuni novembrini 1956 elukutselisena. Ta osales kokku 10 kohtumisel, millest võitis 8 (neist 6 nokaudiga) ja kaotas 2 (need mõlemad nokaudiga) kohtumist. 15. suveolümpiamängude poksivõistlus. Helsingi 1952. Tulemused inglise keeles Andries Nieman veebisaidil Olympedia (inglise) Andries (Dries) Niemann lehel BoxRec. Inglise keeles
Gyalzen Norbu

Gyalzen Norbu, ka Gyalzen Norbu Sherpa, (surnud 11. mail 1961 Langtangis Nepalis) oli Nepali šerpa alpinist. Ta oli esimene mägironija, kes vallutas kaks kaheksatuhandelist mäetippu. Ta on üks neljast Ang Tharkay, Tenzing Norgay ja Pasang Dawa Lama kõrval väljapaistvamaid šerpasid 20. sajandil. Ta võttis osa 1955. aastal Prantsuse Himaalaja ekspeditsioonist Makalu (8485 m) tippu sirdarina (šerpadest kõrgkandjate juht).. Tugeva mägironijana kaasati ta tipumeeskonna koosseisu ja 16. mail 1955 tõusis ta koos prantslastega mäe tippu. Päev varem olid ekspeditsiooni liikmed Jean Couzy ja Lionel Terray teinud esmatõusu. Ta osales ka 1956. aastal Jaapani Himaalaja ekspeditsioonis, mille käigus tõusis seongus Toshio Imanishiga 9. mail Manaslu (8163 m) tippu. See oli esmatõus sellele mäele. 1961. aasta mais võttis Gyalzen Norbu osa Jaapani ekspeditsioonist Himaalajas Langtang Lirung (7234 m) tippu, mille käigus hukkus 11. mail koos kahe jaapanlasega III vahelaagris, mis mattus lumelaviini alla. First Ascent By Stephen Venables. books.google.ee Alpine Notes. alpinejournal.org.uk 10 great Sherpa mountaineers. markhorrell.com Mein Freund, der Sherpa. austria-forum.org Gyalzen Norbu Ajalooline foto: Gyalzen Norbu ülestõstetud alpikirkaga Mansalu tipus 9. mail 1956 Hauaplaat. alain-collet.com
Bathi ordu

Kõige Auväärsem Bathi ordu (The Most Honourable Order of the Bath) on Suurbritannia rüütliordu, mille asutas 18. mail 1725 kuningas George I.Ordul on kolm klassi ja kaks kategooriat: tsiviil- ja sõjaväeteened. Bathi ordul on kolm klassi: Suurristi rüütel (Lühendtähistus: GCB, Knight Grand Cross of the Order of the Bath) või suurristi dame (Dame Grand Cross of the order of the Bath) Rüütelkomandör (Lühendtähistus: KCB, Knight Commander of the Order of the Bath) või dame commander (Dame Commander of the Order of the Bath) Liige (Lühendtähistus: CB, Companion of the order of the Bath) Ordu kahe kõrgema klassi omanikele annetatakse automaatselt rüütliseisus (naisisiku puhul tiitel dame). Ordu nimi tuleneb keskaegsest rüütlikslöömise tseremooniast, mille üks osa oli vette kastmine (inglise keeles bathing). Ordu liikmed on teiste seas Toomas Hendrik Ilves ja Briti mereväelane Edwyn Alexander-Sinclair. "Kõige Auväärsem Bathi ordu". Tallinna Rüütliordude muuseum. Originaali arhiivikoopia seisuga 8. veebruar 2018. Vaadatud 7. veebruar 2018.
ABC mõrvad

"ABC mõrvad" (originaalpealkirjaga "A.B.C. Murders") on 1936. aastal ilmunud Agatha Christie kriminaalromaan, mille andis välja Collins Crime Club. Teoses astub üles belglasest detektiiv Hercule Poirot. 1993. aastal ilmus romaan kirjastuse Kupar sarjas "Kupra kriminaalromaan" ka eesti keeles. ABC mõrvad E-kataloogis ESTER
Lauksargiai

Lauksargiai (saksa keeles Laugszargen) on küla Leedus Tauragė rajoonis, Lauksargiai valla halduskeskus. Küla asub Pagėgiai ja Šiauliai vahelise raudtee ääres, seal asub Lauksargiai raudteepeatus. Lauksargiais on postkontor ja raamatukogu. Külas puuritakse naftat. Aastal 1857 ehitati Lauksargiaisse luteri kirik, millest sai aastal 1864 kihelkonnakirik. Tänapäevase kuju sai see aastal 1887. XIX sajandi lõpus valmis Riia–Tilsiti raudtee Lauksargiaid läbiv osa. Kuni I maailmasõjani asus külas ka tollipunkt. Küla kuulus Memeli piirkonda ja liideti koos sellega Leeduga. II maailmasõja ajal oli külas sakslaste koonduslaager. Nõukogude ajal oli Lauksargiai kohaliku sovhoosi keskasulaks. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_07.htm?lang=lt#taur_r Lauksargiai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 615 lk.  Lauksargiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Küla portaalis vietoves.Lt
Avokaadopuu

Avokaadopuu ehk ameerika pirnloorber (Persea americana) on puuliik pirnloorberi perekonnast. Liik on pärismaine Mehhikos. Ameerika pirnloorberi vili on avokaado.
Pirnloorber

Pirnloorber (Persea) on puude perekond loorberiliste sugukonnast. Perekonda kuulub umbes 150 liiki igihaljaid puid. Neist on laialdasemalt tuntud ameerika pirnloorber, kelle viljad on avokaadod. Persea americana – avokaadopuu (ameerika pirnloorber) Persea borbonica – punane pirnloorber Persea indica – madeira pirnloorber
Epitaaf (kunst)

See artikkel räägib memoriaalkunstiteosest. Kirjandusžanri kohta vaata artiklit Epitaaf (kirjandus). Epitaaf on surnu mälestuseks kirikuruumi, kiriku välisseinale või kiriku vahetusse lähedusse paigaldatud mälestustahvel, tavaliselt figuraalse kompositsiooniga. Epitaaf võib olla nii raidkunstiteos, enamasti reljeef, kui ka tahvelmaal. Epitaaf kujunes välja 14. sajandil. Varased epitaafid olid enamasti surnu matusekohaga vahetult seotud (epitaafi üks tähendusi ongi hauakiri), need kandsid surnu nime ja tiitlit ning vahel lisandus neile tekst palvega paluda lahkunu hinge eest. Alates 16. sajandist hakkas epitaaf olema hauakohaga füüsiliselt mitte seotud memoriaalkunstiteos. 16.–17. sajandi luterlikus matusekultuuris olid kiriku seintele üles seatud epitaafid ehk mälestuspildid üks tähelepanuväärsemaid mälestamiskunsti teoseid. Epitaafe tellisid endale jõukad linnakodanikud, aadlikud ning pastorid. Erinevalt hauakivist ei olnud epitaafi asukoht seotud matmiskohaga, samuti võis selle tellida juba inimese eluajal ning ammulahkunud pereliikme mälestuseks. Epitaafidel täiendati tekstiosa vahel surmasümbolitega, nagu kolp ja ristatud kondid; maalitud pilti või madalreljeefi võis ümbritseda ümarplastiline dekoor, näiteks inglid või leinavate perekonnaliikmete kõrgreljeefsed kujutised. Barokis võidi epitaafile anda altariretaabli kuju ja seda kasutatigi mälestusteenistuste pidamisel altarina. Tavaliselt koosnes epitaaf kolmest osast: mäletatavate portreedest, usulisest stseenist ja tekstist. Enimkujutatud usulised stseenid olid Kristuse ristilöömine ning Kristuse ülestõusmine. Portreedel kujutati inimesi lähtuvalt nende sotsiaalsest positsioonid ja seisusest. Tavaliselt esitleti mehi vaatajast vasakul ja naisi paremal poolel. Epitaafil kujutati ka varalahkunud pereliikmeid ning lapsi. Tekstiline osa koosnes peamiselt lühikesest eluloost ning piiblitsitaadist. Eesti kirikutes on säilinud rikkalik kogu kiriku eestseisjate, pastorite, jõukate kodanike ja aadlike epitaafe. 17.–18. sajandil levis laialdaselt komme jäädvustada väljapaistvate isikute mälestust kiriku seinale paigutatud, aadliku vapina kujundatud surnusildi ehk vappepitaafi abil. Matuserongkäigus kanti vappepitaafi sarga ees ja see riputati hiljem lahkunu haua lähedusse kiriku seinale. Komme hakkas hääbuma pärast kirikutesse matmise keelamist 1772. aastal Mälestussammas Surikuju Kenotaaf Vapp-epitaaf Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001 "Epitaph. – Das grosse Kunstlexikon von P.W. Hartmann". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. oktoober 2020. Vaadatud 20. augustil 2020. Merike Kurisoo, Ars moriendi – suremise kunst, EKM, 2013 V. Vihuri. Aeg kujusid üles panna ja aeg kujusid maha võtta. – Meie Kirik, 28. juuni 2020 P.Ehasalu. Sub specie aeternitatis. Varauusaegne epitaafmaal Eesti luterlikus kirikus 16.–17. sajandil. – Kunstiteaduslikke Uurimusi / Studies on art and architecture, 13, 2004. kl 4–49 R. Rast. Animo grato vovit : varauusaegsed epitaafaltarid Eestis. Kunstiteaduslikke Uurimusi,20, 2011.lk 159−190 Merike Kurisoo, Ars moriendi – suremise kunst, EKM, 2013
Girdžiai

Girdžiai on küla Leedus Jurbarkase rajoonis, Girdžiai valla halduskeskus. Külas on postkontor, põhikool ja raamatukogu. Girdžiai asub Mituva jõe kaldal. Girdžiaid on kirjalikes allikates esimest korda mainitud aastal 1554. Aastal 1813 põles see maha. Aastast 1842 kuulus küla riigile. XIX sajandi lõpus ehitati sinna kabel, aastal 1926 valmis sealne katoliku kirik. Nõukogude ajal oli Girdžiai kohaliku sovhoosi keskasulaks. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_07.htm?lang=lt#jurb_r Girdžiai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 700 lk.  Girdžiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Küla portaalis vietoves.Lt
Juodaičiai

Juodaičiai on küla Leedus Jurbarkase rajoonis, Juodaičiai valla halduskeskus. Külas on postkontor, põhikool ja raamatukogu. Juodaičiaid on kirjalikes allikates esimest korda mainitud aastal 1614. Aastal 1780 ehitati külla esimene kabel, aastal 1862 aga esimene katoliku kirik. Aastal 1915 põles see maha, uus kirik valmis aastal 1931. Teise maailmasõja järel tegutsesid küla ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Juodaičiai kohaliku kolhoosi keskasulaks. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_07.htm?lang=lt#jurb_r Juodaičiai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 7 lk.  Juodaičiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Küla portaalis vietoves.Lt
Jurbarkai

Jurbarkai on küla Leedus Jurbarkase rajoonis, Jurbarkai valla halduskeskus. Külas on postkontor, seltsimaja, lasteaed-algkool ja raamatukogu. Jurbarkai asub Jurbarkasest loodes Mituva jõe kaldal. Nõukogude ajal oli Jurbarkai kohaliku sovhoosi keskasulaks. Aastal 2005 anti seal käiku hüdroelektrijaam, mille võimsuseks on 0,675 MW. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_07.htm?lang=lt#jurb_r Küla portaalis vietoves.Lt
Skirsnemunė

Skirsnemunė on küla (endine linn ja alev) Leedus Jurbarkase rajoonis, Skirsnemunė valla halduskeskus. Külas on postkontor, põhikool, seltsimaja ja raamatukogu. Külas kaevandatakse kriiti ja merglit. Vaatamisväärsusteks on Bisenė linnuse ase, aastal 1849 ehitatud luteri kirik ja katoliku kirik aastast 1903. Külast on pärit leedu luuletaja ja esseist Jurgis Baltrušaitis, samuti ka Gelgaudaste suguvõsa. Skirsnemunė kohal asus muistne Skirsnemunė linnamägi, millele ristisõdijad aastal 1312 Karl von Trieri juhtimisel Christmemeli linnuse (Christi Memela, Kyrsmemel, Kirsmomela) rajasid (selle asukohta on oletatud ka Nemunase lõunakaldal ja Panemunė lossi juures. Sellest ülevalpool asus teine, Bisenė (Bisena, Bisin) muinaslinnus, mis oli esimene leedulaste linnus, mis ristisõdijate teele jäi. See põles maha aastal 1283 ja 1316 põletasid selle maha ristisõdijad. Aastal 1315 ründasid leedulased Vytenise juhtimisel edutult Christmemelit. Aastal 1324 ründasid leedulased taas Christmemelit, ent ka seekord polnud neil edu. 1328 jätsid ristisõdijad Christmemeli maha, kuna "vappuv maa"" hüvitas linnuse müürid. Aastal 1431 sõlmisid Saksa ordut esindav Paul von Rusdorff ja Švitrigaila Skirsnemunės rahulepingu, millega Leedu loovtas ordule Palanga ümbruskonna. XV sajandil on mainitud sealset mõisa. XVI sajandil oli Skirsnemunė kujunenud aleviks. Aastal 1523 oli seal juba ka kirik. Aastal 1549 sai alevist Barbara Radziwiłłówna valdus. Aastal 1792 sai Skirsnemunė linnaõigused, ent Poola jagamise järel kaotas ta need. Vene ajal kandis alev vene keeles nime Скирстымоне. psl. Nõukogude ajal oli Skirsnemunė kohaliku kolhoosi keskasulaks, aleviks jäi see aastani 1970. Luteri kirik Katoliku kirik http://statistics.bookdesign.lt/table_125_07.htm?lang=lt#jurb_r Adolfas Tautavičius. Kristmemelis. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 101 lk. Urban, William (2006). Samogitian Crusade. Chicago: Lithuanian Research and Studies Center. lk. 66–67. ISBN 0-929700-56-2. "Gynybiniai įtvirtinimai (XIII-XVIII a.) Kristmemelis". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. märts 2016. Vaadatud 30. oktoobril 2016. Lietuvos valdovai (XIII–XVIII a.). Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, Vilnius, 2004. 123 lk. Скирстымоне. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 4 (Павастерортъ — Сятра-Касы). СПб, 1868, 620 lk. Juodaičiai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 7 lk.  Skirsnemunė – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Külakogukonna koduleht Infot küla kohta Küla portaalis vietoves.Lt
Vello Vengerfeldt

Vello Vengerfeldt (sündinud 15. juunil 1952) on eesti sotsiaalametnik. Ta lõpetas 1976. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonna insener-mehaanikuna. 1990. aastast töötas Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi Tartu Ravitootla juhina. Aastatel 1993–2013 oli ta Tartu Vaimse Tervise Hooldekeskuse juhataja. Ta on pälvinud tunnustust psühhosotsiaalse rehabilitatsiooni edendajana. 2007 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk 2008 Eesti Sotsiaaltöö Assotsiatsiooni elutöö preemia sotsiaalvaldkonnas Tema tütar on sotsiaalteadlane Pille Pruulmann-Vengerfeldt. Eesti Sotsiaaltöö Assotsiatsioon. Vello Vengerfeldt Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Eesti Sotsiaaltöö Assotsiatsioon. Elutöö tegijad sotsiaalvaldkonnas
Raguva vald

Raguva vald (leedu keeles Raguvos seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Panevėžysi rajoonis. Raguva valla pindala on 9332 hektarit. 2011. aasta seisuga elas vallas 1683 inimest. Valla keskus on Raguva alev (2011. aasta seisuga 533 elanikku). Vallamaja asub aadressil Šilojų g. 1. Vallavanem on Juozas Skorulskis. Vallas asub veel Šilai alev (2011. aasta seisuga 252 elanikku). Lisaks küladele on vallas ka mitmed huutorid: [https://web.archive.org/web/20161103235934/http://www.panrs.lt/go.php/Seniunijos206. Panevėžio rajono savivaldybė, vaadatud 30.10.2016. [1]. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 30.10.2016.
Birgitta Jónsdóttir

Birgitta Jónsdóttir (sündinud 17. aprillil 1967 Reykjavíkis) on Islandi poliitik, ta kuulub aastast 2012 Piraadiparteisse. Ta oli aastatel 2009–2017 Alþingi (Islandi parlament) liige.
Esplanaadi park

Esplanaadi park (soome keeles Esplanadin puisto, rootsi keeles Esplanadparken) on park Helsingi kesklinnas Lõuna- ja Põhjaesplanaadi vahel. Esplanaadi park ulatub läänes Mannerheimintieni. Põhja-lõunasuunalised Mikonkatu ja Fabianinkatu jagavad pargi kolmeks, millel igaühel on oma nimi: läänest ida poole Teatriesplanaad (seal asuva Rootsi teatri järgi), Runebergi esplanaad ja Kappeli esplanaad. Esplanaadi parki mainitakse esimest korda 1812, samal aastal, mil Helsingi sai Soome pealinnaks. Esplanaadi pargis on Johan Ludvig Runebergi ausammas, mille valmistas tema poeg Walter Runeberg 1885. Esplanaadi pargis on teisigi skulptuure, aga Runebergi oma on neist vanim. Esplanaadi park; vasakul Runerbergi ausammas Esplanaadi park talvel Helsingi üliõpilased Esplanaadil vapput tähistamas Kappeli restoran
Lignosulfonaat

Lignosulfonaadid, või sulfoonitud ligniini, (CAS number 8062-15-5) on vees lahustuvad anioonsed polüelektrolüütsed polümeerid: nad on paberitootmise sulfiittöötlemise kõrvalprodukut. Lebo, Stuart E. Jr; Gargulak, Jerry D.; McNally, Timothy J. (2001).
Aliit

Aliidiks nimetatakse trikaltsiumsilikaati, Ca3SiO5, mõnikord tähistatud kui 3CaO·SiO2 (C3S tsemendikeemikute tähistus, CCN). See on peamine ja iseloomulik, mineraalfaas portlandtsemendis. Kristallile, mis identifitseeriti portlandtsemendi mikroskoopilise uurimise käigus, nimetas Törneborn 1897. aastal. Aliidi nimetus on kasutusel tsemenditööstuses, aga see ei ole tunnustatud mineraalinimetus. Jean-Pierre Bournazel, Yves Malier, Micheline Moranville Regourd (1998) Concrete, from material to structure. RILEM Publications, ISBN 2-912143-04-7
Vesitsementtegur

Vesitsementtegur on suhe vee ja tsemendi massisuhe betoonisegus. Madalam suhe toob kaasa suurema tugevuse ja vastupidavuse, kuid raskendab betooni segamist ning vormimist. Töödeldavust saab parandada kasutades plastifikaatoreid või super-plastifikaatoreid. Betoon kivistub vee ja tsemendi omavahelise keemilise reaktsiooni tulemusena. Iga massiühiku tsemendi kohta on vaja umbes 0,42 massiühikut vett, et reaktsioon saaks kulgeda lõpuni.
Jevgenija Tserebilko

Jevgenija Tserebilko (vene keeles Евгения Георгиевна Церебилко; 7. detsember 1913 Kibarty – 26. juuli 1985 Leningrad) oli vene näitleja. Ta lõpetas Leningradi teatrikooli. Aastatel 1937–1938 töötas Leningradi Uues Teatris. Aastatel 1938–1956 oli ta Punalipulise Balti Mere Laevastiku teatri näitleja, 1945–1951 töötas Tallinnas. Aastatel 1956–1958 töötas Lenkontsertis, 1958–1963 oli Petroskoi teatri näitleja. Aastatel 1963–1968 õpetas ta Leningradi Kultuuriinstituudis näitlejameisterlikkust. Tema abikaasa oli lavastaja Aleksander Pergament (1906–1969). Ta on maetud Peterburi Bogoslovski kalmistule. 1942 Punatähe orden 1948 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri 1951 Eesti NSV teeneline kunstnik Кино-Театр.Ру Евгения Церебилко. Биография "Лисак Григорий Семенович. Чтобы помнили. Светлой памяти актрисы Театра Балтфлота Евгении Церебилко" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 5. september 2017. Vaadatud 31. oktoobril 2016. Eesti NSV Teataja, 24, 1948
Meyers Konversations-Lexikon

"Meyers Konversations-Lexikon" (ka "Meyers Lexikon") on saksakeelne entsüklopeedia, mille esimese väljaande 1. köide ilmus 1839. aastal ja viimane ehk 56. köide ilmus 1855. aastal. Hiljem on entsüklopeediast antud välja mitu trükki ja ka muude pealkirjadega. 1984. aastal ühendati see entsüklopeedia Brockhausi entsüklopeediaga. Aastatel 1885–1890 ilmunud trükk on digiteeritud. 1885–1890 ilmunud trükk
Zeitschrift für Ostmitteleuropa-Forschung

Zeitschrift für Ostmitteleuropa-Forschung ehk Journal of East Central European Studies (lühend ZfO/JECES) on kord kvartalis ilmuv teadusajakiri, mis sisaldab Kesk- ja Ida-Euroopa (sh Eesti) ajalugu ja kultuuri puudutavaid artikleid. Ajakiri ilmub saksa ja inglise keeles. Ajakirja toimetus asub Saksamaal Herderi Instituudis. Ajakirja esimene number ilmus aastal 1952 ja kuni 1994. aastani kandis ajakiri nime Zeitschrift für Ostforschung. Ostforschung Ajakirja koduleht
Soome rahvusmuuseum

Soome rahvusmuuseum (soome keeles Kansallismuseo, rootsi keeles Nationalmuseum) on Soomes Helsingis aadressil Mannerheimintie 34 asuv rahvusmuuseum. Muuseum avati 1893. Muuseumi hoone projekteerisid Herman Gesellius, Armas Lindgren ja Eliel Saarinen. Muuseumis on kuus temaatilist näitust: Soome esiajalugu (arheoloogia ekspositsioonid) valdade periood (soome keeles valtakunta) (1200–1800) Maa ja rahvas: soome rahvakultuur 1700–1800 20. sajand Aardeleiud ja muud ajaloolised väärisesemed (sh mündid, medalid, hõbe- ja pronksasjad) interaktiivne töötuba VINTTI Muuseumi koduleht
Kvartal (metsandus)

Kvartal on sihtide, teede, kraavide, ojade, jõgede või muude joonobjektidega eraldatud metsaosa. Eestis kehtivate metsakorralduse reeglite järgi jagatakse riigimets kvartaliteks. Erametsade kvartaliteks jagamine pole kohustuslik. Metsa kvartaliteks jagamise süsteem Eesti alal pärineb suuremas osas 19. sajandi lõpust ja 20. sajandi algusest, kuid vanimad säilinud kvartalisihid (tavaliselt 2-4 m laiad) rajati juba 18. sajandi lõpus. Metsa jagamine kvartaliteks hõlbustas metsa majandamist ja arvepidamist metsa üle. Kvartalisihid lihtsustavad metsa väljavedu raielankidelt, aitavad takistada tule levikut metsatulekahju korral ning hõlbustavad ligipääsu tulekahju tõrjumisel. Kvartalisihtide ristumiskohtadesse paigutati varem kvartalipostid, kuhu märgiti ka kvartalite numbrid. Kohati on kvartalipostid tänini säilinud, kuid kvartaliposte enam ei paigaldata, kuna kvartalite arvestusel ja maastikul orienteerumisel on abiks digitaalsed seadmed ja registrid. Kaitsealadel metsa hooldustööd sageli peatatakse, mille tagajärjel kvartalisihid kasvavad kinni ja metsa jaotus kvartaliteks aastate jooksul kaob. Mõnikord kaitsealadel ka planeeritult metsastatakse kvartalisihte, teid ja radasid, et vähendada metsaala killustatust. Keskkonnaministri määrus „Metsa korraldamise juhend“ RTL 2009, 9, 104 Metsakorralduse algus ja metsaametkonna kujunemine "Kaili Viilma, Anneli Palo (koostajad). Kaitsealade metsade inventeerimise ja kaitse korraldamise juhend. Tartu, 2009". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 31. oktoobril 2016.
Lenta.ru

Lenta.ru on üks juhtivaid Venemaa e-ajalehti. Ajalehe asutas 1999. aastal Anton Nossik. Ajalehe omanik on Rambler Media Group. 2014. aastal oli see sait veebiliiklusportaali Alexa.com järgi Venemaal vaadatavuselt 16. kohal. Peatoimetaja on Aleksandr Belonovski. Ajalehe koduleht