laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Living lab

Living lab on teaduslik idee. Living lab hõlmab mitmesuguseid teadusharusid: innovatsiooni haldamist, kasutajakeskset disaini, ettevõtlust, tunnetusteadust, organisatsiooniteooriat, juhtimismudeleid, kontekstiteadlikust, inimese ja arvuti vahelist suhtlust, infoteadust ja sotsiaalinformaatikat . Living lab'i idee pakkus välja Massachusetts Institute of Technology professor William Mitchell. Living lab'i ideeks on toodete loomisel ja/või arendamisel kaasata võimalikult palju kasutajaid, töötajaid, tarbijaid, organisatsioone ja firmasid; disainiprotsess suunatakse vastavalt kasutajate tagasisidele ja ei eelistata kindlat tehnoloogiat, vaid ollakse avatud ja neutraalne. PlaceLab/House_n (Ameerika Ühendriigid) Dr. Tong Louie Living Lab (Ameerika Ühendriigid) California Institute for Telecommunications and Information Society (Ameerika Ühendriigid) Mobile Forum – Octopus (Soome) Sparknet (Soome) Helsinki Virtual Village – Arabianranta (Soome) Living Lab Västervik (Rootsi) E2Home (Rootsi) CDT Testbed Botnia (Rootsi) Telenor Home of the Future (Norra) Crossroads Copenhagen (Taani) Mobile City Bremen (Saksamaa) Fraunhofer FOKUS (Saksamaa) Freeband (Holland) Philips HomeLab (Holland) Livingtomorrow (Holland, Belgia) The Communications and Software Services Test (CASST) Centre (Iirimaa) http://repec.idate.fr/RePEc/idt/journl/CS7404/CS74_KVISELIUS_et_al.pdf, Niklas Z. Kviselius,Per Andersson, Håkan Ozan, Mats Edenius, 2009, Living Labs as Tools for Open Innovation, 16.12.2013
Ararat (täpsustus)

Ararat on mitmetähenduslik sõna: Ararat on levinud Armeenia mehe eesnimi; Ararat on levinud Armeenia mehe perekonnanimi; Ararat on vulkaaniline mäemassiiv Armeenia mägismaal, mille jalamilt kerkivad Suur-Ararat ja Väike-Ararat; Ararati maakond on 1. järgu haldusüksus Armeenias; Ararat on linn Ararati maakonnas; Ararat on küla Ararati maakonnas; Ararat (raudteepeatus) on Ararati linnas asuv raudteepeatus; Ararat on linn Austraalias; Ararat on asula Surry maakonnas Põhja-Carolinas; Ararat on jõgi Ameerika Ühendriikides; Mount Ararat (Pennsylvania) on Wayne'i maakonna kõrgeim koht Ararat on paljude usklike jaoks püha mägi. Piibli jutustuses seotakse mäge Noa ja Noa laevaga; Ararat, on D. M. Thomase 1983. aastal ilmunud raamat; Ararat, on Atom Egoyani (režii ja filmi lavastus) 2002. aastal valminud draamafilm; 96205 Ararat on asteroid ; Ararat on Armeenia alkohoolne jook brändi, mida toodab alates aastast 1887 Jerevani brändi ettevõte; Ararat oli alkohoolsete jookide kauplus Tallinnas Müürivahe tänava ja Suur-Karja tänava nurgal. Tallinna FC Ararat TTÜ [1], Veebiversioon (vaadatud 15.12.2013) Sissekanne GNIS-is Parrot vallutas Ararati mäe 180 aastat tagasi, Veebiversioon (vaadatud 15.1.20213) 96205 Ararat, Veebiversioon (vaadatud 15.12.2013) (inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Ararat seisuga 15.12.2013.
Kirjaraud

Kirjaraud on puust käepidemega ja u 20 cm pikkuse raudoraga tööriist, millega sai puuesemetele sisse põletada kaunistusmustreid. Raudora ots oli sageli allosas laienev ja sellel oli mingi reljeefne kujutis, nt rist, rosett. Eesti talurahva seas olid kirjarauad populaarseid eriti 19. sajandil. põletusora Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 87 Kirjaraud Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Elmar Reinsoo

Elmar-August Reinsoo (aastani 1937 Reinberg; 5. mai 1930 Tallinn – 12. detsember 2013 Tallinn) oli eesti vaimulik. Ta kasvas üles Tabara külas. Ta konfirmeeriti aastal 1948 Nissi koguduses. Aastatel 1959–1971 töötas ta Tallinna Autobussipargis bussijuhina. Reinsoo ordineeriti 15. juunil 1971. Elmar Reinsoo oli aastail 1971–2001 Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja ning Kärla Maarja-Magdaleena koguduse hooldajaõpetaja. Lisaks on ta erinevatel ajavahemikel hooldanud Mustjala, Saaremaa Jaani, Anseküla ja Jämaja kogudust. Aastail 1986–2001 oli Reinsoo Saarte praostkonna praost. 2002 Kodanikupäeva aumärk teenete eest kodanikukasvatuse arendamisel 2005 Eesti Kirikute Nõukogu preemia oikumeenia edendamise eest kohalikul tasandil 2007 EELK Teeneterist 2007 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2009. aasta jaanuarist oli ta Kihelkonna valla aukodanik 1956. aastast alates oli ta abielus Helmi Reinsooga (neiuna Väljataga). Peres kasvas neli poega ja kaks tütart. Poeg Rene Reinsoo on samuti vaimulik. Elmar Reinsoo - 75, Saarlane.ee Kihelkonna aukodanikuks Elmar Reinsoo, Saarte Hääl, 23. jaanuar 2009 IN MEMORIAM: Praost emeeritus Elmar Reinsoo (1930-2013), Meie Kirik, 13. detsember 2013
Ludovico Maria Sforza

Ludovico Maria Sforza ehk Ludovico il Moro (27. juuli 1452 – 27. mai 1508) oli Milano hertsog aastatel 1480–1499, Francesco I Sforza ja Bianca Maria Visconti teine poeg. Ludovico Sforzat kutsuti il Moro ehk "mauriks" tema tõmmu jume tõttu. Abiellus Beatrice d'Este'ga (1475–1497). Lapsed Massimiliano Sforza ja Francesco II Sforza, kolmas laps sündis surnult ja tema sünnitamine maksis elu ka Beatricele. Pärast Ludovico vanema venna Galeazzo Maria Sforza surma läks Milanos võim Galeazzo seitsmeaastase poja Gian Galeazzo Sforza kätte. Gian Galeazzo regendiks sai tema ema Bona di Savoia, kuid tegelik võim Milanos oli juba siis Ludovico käes. Kui 1494 Gian Galeazzo suri, sai Ludovico täieõiguslikuks Milano valitsejaks. Aastal 1499 tungis Prantsusmaa kuningas Louis XII Itaaliasse. Kuningas, kellel Gian Galeazzo Visconti lapselapselapsena oli pärilusõigus Milano hertsogkonnale, võttis Ludovicolt tema valdused. Ludovico püüdlus maid tagasi saada löödi 1500 Novaras tagasi; ta langes vangi ja suri 1508 vangistuses Prantsusmaal.
Kirn

Kirn on kõrge kitsas ülalt pisut kitsenev ja kõrvade ning kaanega laudnõu. Kirnu kasutati Euroopas keskajast kuni 19. sajandini võitegemise riistana. Eestis kasutati kirnusid samuti võitegemise vahendina (siit ka nimetus: või- ehk koorekirn). Kirnu sisse sobitus mänd, millega koor võiks löödi. Kirnu vahetas välja võimasin. Küünlakirn Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 88
Kiviregi

Kiviregi ehk kivikelk ehk madalregi (Saaremaal ka: kõle) oli madal kodarateta regi. Seda kasutati peamiselt kivide veoks, põhiliselt suvel, aga ka hilissügisel õhukese lumega. Madalreega veeti ka turvast, sõnnikut, heina, samuti põllutööriistu (atru ja äkkeid), mererannas ka tõrvatünne ja võrke. Hobune rakendati kiviree ette kolgi ja trengidega, Eesti loodeosas ja saartel ka aistega. Madalree massiivsed jalased olid ühendatud vähemalt 3–4 ristpuuga. Jalased olid valmistatud enamasti kasepuust ja kujult üleskaarduvad. Mõnikord kaeti regi laudadega. Kivide mahaveeremise takistamiseks paigaldati külgedel ristpuude peale kaustad. Kiviregi oli Euroopas laialdaselt tuntud, Eestis kasutati kivirege põldudelt kivide äraveoks 20. sajandi algupooleni. kiviveohark regi Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 111 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 89 Kiviregi Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Austria Eleonore

Austria Eleonore (15. november 1498 – 25. veebruar 1558) oli Portugali kuninga Manuel I (1518–1521) ja Prantsuse kuninga François I abikaasa (alates 1530). Ta sündis Madalmaades Gentis Burgundia hertsogi Philipp Ilusa ja Kastiilia printsessi Juana tütrena, aga kasvas üles Kastiilias, mille kuningaks ta isa 1504. aastal sai. Tema isapoolne vanaisa oli Saksa-Rooma keiser Maximilian I. Vanaema, Burgundia pärijanna Maria, oli juba surnud. Emapoolne vanaisa oli Aragóni kuningas Fernando II, vanaema aga Kastiilia kuninganna Isabel I. Tal olid vennad Ferdinand ja Karl ning õed Isabella, Maria ja Katharina. Esmalt tahtsid sugulased teda naita Inglismaa kuninga Henry VII, Prantsusmaa kuninga Louis XII või François I või Poola kuningaga, ent kui see ebaõnnestus, naitsid ta lõpuks 16. juulil 1518 Portugali kuninga Manuel I-ga, kes oli temast 29 aastat vanem. Neil oli kaks last: Carlos, kes sündis 18. veebruaril 1520 ja suri lapsena, ning Maria, kes sündis 8. juunil 1521, kuid jäi vallaliseks, ehkki oli üks Euroopa rikkamaid printsesse. 13. detsembril 1521 suri Manuel katku. Daamide rahu põhjal abiellus ta 4. juulil 1530 François I-ga. Sellest abielust ei sündinud lapsi. Prantsuse kuningannana polnud tal mingit poliitilist mõju, kuid ta oli Prantsusmaa ja Saksa-Rooma riigi vaheline kontaktisik. Ta oli Karl V lemmikõde. Austria Eleonore suri 1558. aastal tagasiteel Badajozist, kus ta püüdis sõlmida rahu oma tütre Mariaga.
Austria Isabella

Austria Isabella (1501–1526) oli Taani kuninga Christian II naine. Ta pärines Habsburgide soost. Isabella sündis Brüsselis Burgundia hertsogi Philipp Ilusa ja Kastiilia printsessi Juana tütrena. Tema isapoolne vanaisa oli Saksa-Rooma keiser Maximilian I. Vanaema, Burgundia pärijanna Maria, oli juba surnud. Emapoolne vanaisa oli Aragóni kuningas Fernando II, vanaema aga Kastiilia kuninganna Isabel I. Tal olid vennad Ferdinand ja Karl V ning õed Eleonore, Maria ja Katharina. 12. augustil 1515 abiellus ta Taani kuninga Christian II-ga, kes oli temast 20 aastat vanem. Pruut ja peigmees olid abielu sõlmimise ajal eri riikides. Alles järgmisel aastal eskortis Norra peapiiskop ta Kopenhaagenisse. Isabellale anti uueks nimeks Elisabeth. Esialgu olid kuninga suhted oma naise ja tema perega halvad. Saksa keisrit vihastas, et Dyveke Willums, kes oli olnud kuninga armuke 1507. aastast saadik, ei loovutanud oma kohta teismelisele tüdrukule, kuid Dyveke suri 1517 (kahtlustatakse mürgitamist) ning seejärel paranesid abielupaari suhted märgatavalt. Isabella sünnitas kuus last: Christian (1516–1516) Hans (21. detsember 1518 – 2. juuli 1532) Maximilian (4. juuli 1519 – 4. juuli 1519) Filip (4. juuli 1519 – 1520) Dorothea (10. november 1520 – 20. september 1580) Christina (1521 – 10. detsember 1590) 1523 toimus paleepööre, Christian kukutati ja võimule tuli tolle onu hertsog Frederik I. Frederik pagendas Christiani, ent lubas Isabellal jääda Taani ja maksta talle isegi pensioni. Isabella kirjutas talle vastuse, milles teatas: "Ubi rex meus, ibi regna mea" (kus on mu kuningas, seal on mu kuningriik). Ta lahkus koos oma mehega Hollandisse, kus hakkas elama oma tädi, Hollandi asehaduri Austria Margarete juures. Ta suri 24-aastaselt Gentis.
Spõtšõntsi

Spõtšõntsi (kirillitsas Спичинці; poola Spiczyńce) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Pogrebõštše rajoonis. Elanike arv on 476. Spõtšõntsis on sündinud poola poliitikud Wacław Jędrzejewicz ja Janusz Jędrzejewicz.
Läänegermaani keeled

Läänegermaani keeled on kõige suurem germaani keelte haru. Sinna alla kuuluvad näiteks inglise, saksa, afrikaani ja hollandi keel. Ülejäänud kaks germaani keelte haru on põhjagermaani keeled ja väljasurnud idagermaani keeled. Germaani keeled jagatakse tavaliselt kolme gruppi: lääne-, ida- ja põhjagermaani keeled. Väheste ruunikirjade põhjal on raske täpset sugulust kindlaks teha, keeled jäid vastastikku mõistetavaks kogu Suure rahvasterände perioodi kestel, nii et mõningaid eraldiseisvaid erinevusi on raske liigitada. Läänegermaani keeled: inglise-friisi keeled inglise/anglikaani keeled inglise keel šoti keel friisi keel lääne-friisi keel ida-friisi keel põhja-friisi keel alamsaksa keel alamfrangi keel afrikaani keel hollandi keel flaami keel ülemsaksa keel saksa keel baieri keel letseburgi keel jidiši keel Põhjagermaani keeled Idagermaani keeled
Kohver

Kohver on nahast või muust materjalist ning käepideme ja kaanega varustatud kastitaoline vahend asjade (reisile) kaasavõtmiseks. "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 15.10.2013)
Kohver (etnograafia)

Kohver on tapitud nurkade ja enamasti kumera kaanega kirst. Kohver oli laialt levinud keskaegses Lääne-Euroopas. Eesti talurahva seas oli kohver mõnikümmend aastat kasutusel 19. sajandi lõpus. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 92
Kolmjalg (etnograafia)

Kolmjalg ehk pajaraud on kolme jalaga raudrõngas, mille peal hoiti tulelõkke kohal padasid ja pannisid. Kolmjalgu kasutati Euroopas juba keskajal. Eestis talurahva majapidamistesse jõudis kolmjalg 19. sajandi alguses mõisate kaudu ning oli rohkelt kasutusel. Kui hakati ehitama pliite, kolmjalgade kasutamine lakkas. Katlaahel Katlaalus Katlakook Katlapuu Katlavinn Pajarõngas Pajapink Pada Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 93 Kolmjalg (etnograafia) Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Kvartskell

Kvartskell on elektritoitega kell, mis mõõdab aega kvartsresonaatori stabiilse võnkesageduse põhjal. Kvartsresonaator määrab elektrongeneraatori võnkesageduse. Kvartsresonaaatori tüüpiline resonantsisagedus ja vastavalt kvartsgeneraatori võnkesagedus on 32 768 Hz. Generaatorile järgnevas digitaalses sagedusjaguris saadakse seda sagedust 15 korda pooleks jagades sagedus 1 Hz, seega üks impulss sekundis (32768/215 = 1). Nende impulssidega juhitakse kellaaja digitaalset numbernäidikut või osutitega kellas samm-mootori käiku. Samm-mootori ankur annab pöörlemise edasi hammasrataste süsteemi kaudu osutitele. Kuigi nii osuti- kui ka numbernäiduga käe-, laua, äratus- ja seinakellad on enamasti kvartskellad, nimetatakse kvartskelladeks peamiselt siiski osutitega elektromehaanilisi (käe)kellasid. Kvartskella käiguviga on harilikult väiksem kui üks sekund ööpäevas. Kvartsresonaatori omavõnkesagedust mõjutab märgatavalt ümbrustemperatuur, käekella puhul seega ka randmel oleku kestus. Osutitega kvartskellades kasutatakse peamiselt samm-mootorit, mille tööpõhimõtte patenteeris Prantsuse insener Marius Lavet 1936. aastal. Lavet-mootori staatoriks on elektromagnet, mille magnetsüdamiku silindrilises avas paikneb ankur; selleks on kettakujuline püsimagnet, mis saab oma teljel pöörduda. Mootori pöörlemisvõime seisukohast on määrava tähtsusega staatoris olevad nuudid (õnarad), mille sihis staatori magnetahela takistus veidi suureneb. Vooluta olekus on ankur sellises seisus (joonisel pilt a), mille puhul magnetahela takistus on minimaalne. Kui staatori mähisesse saabub vooluimpulss, pöördub ankur nurga α võrra (pilt b). Ergutusvoolu katkemise järel jaguneb magnetvoog nuutide tõttu ümber nii, et tekib haardemoment (lisapöördemoment) ja ankur pöördub veel väikese nurga (β) võrra taas stabiilsesse seisu (pilt c). Seega on ankur teinud poolpöörde ehk astunud ühe sammu ning niisuguses asendis, et saab teha järgmise sammu. Selleks tuleb staatori mähisesse anda uus vooluimpulss, seekord vastupidise polaarsusega (pilt d), mille järel pöördub ankur lähteasendisse. Edasi hakkab tsükkel korduma. Samm-mootor saab sagedusjagurilt impulsse sagedusega üks impulss sekundis. Niisugune mootor on küllaltki energiasäästlik (voolu kulub ainult lühikeste impulsside kestel), nii et ka taskukellapatareist piisab vähemalt aastaks. Kvartskellasid on ehitatud alates 1930. aastatest, esialgu professionaalseks otstarbeks. Kvartskäekellad tulid laiemalt kasutusele 1970. aastail. Kell Kvartsresonaator "Perfectionnements aux systèmes et appareils de commande électrique à distance, notamment aux moteurs et horloges synchrones". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. detsember 2015. Vaadatud 16. detsembril 2013. Kvartskell
Pulsikell

Pulsikell ehk spordikell on elektroonikaseade, mis lisaks tavalistele kellafunktsioonidele näitab südamelöökide arvu minutis ja registreerib kogutud aja- ja koormusandmeid. Tegeliku pulsisageduse protsent etteantud maksimaalse sageduse suhtes võimaldab hinnata organismi füüsilist koormust ja hoida seda soovitud piires. Seega on pulsikell vajalik peamiselt kestvustreeningul ja kestvusspordialadel koormuse optimeerimiseks ja ülekoormuse vältimiseks. Tavaline pulsikell koosneb rinnavööst ja randmekellast. Rinnavöös on pulsiandur, mis saab südamelöökidega seotud elektripinge impulsse rinnale asetatud elektroodide kaudu. Pulsinäidu saamiseks peab rinnavöö elektroodidel olema nahaga hea elektriline kontakt. Üleminekutakistuse vähendamiseks niisutatakse elektroode eelnevalt mõne veetilga või spetsiaalse geeliga. Treeningu käigus aitab kontaktitakistust tõhusalt vähendada elektroodi alla kogunev higi. Odavamad seadmed hakkavadki korralikult tööle alles treeningu käigus. Anduri väljundsignaali juhtmevabaks edastamiseks on rinnavöös raadiosaatja. Raadioside toimub ülimadalsagedusel 3…8 kHz (VLF, vt Elektromagnetspekter). Mõnes mudelis on kasutusel ka Bluetooth-ühendus. Rinnavöö toitepatarei lülitub automaatselt sisse pulsisignaalide saabumisel. Randmekellas on raadiosignaale detekteeriv vastuvõtja ja ümberlülitatav digitaalne näidik. Lisaks pulsisagedusele näitab pulsikell mitut liiki ajaandmeid, kulutatud energiat (kilokalorites), annab helisignaali koormuspiiridele lähenemise korral ja muud kasulikku infot efektiivseks kestvustreeninguks. Kelladel võib olla muid lisafunktsioone, nagu sammulugeja, termomeeter ja altimeeter. GPS-kiibiga kellad näitavad ka asukohaandmeid. Niisuguste lisavõimalustega käevõrukujulised nutiseadmed on tuntud aktiivsusmonitoridena. Pulssi mõõdavad need seadmed otse randmelt. Nii pulsikellad kui ka nutivõrud võivad saata kogutud andmeid Bluetooth-ühenduse kaudu nutitelefonisse. Pulsikellade tuntuimad tootjad on Garmin (USA), Polar (USA) ja Suunto (Soome). Aktiivsusmonitor Nutikell "Pulsikell: omadused ja tööpõhimõte". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. aprill 2021. Vaadatud 22. detsembril 2020. Suur test: Üheksa pulsikella treeningu alustamiseks ‒ [digi] 7/2013 (juuli) Pulsikellad Pulsuhren GPS-Uhren Testportal
Koolimaja

Koolimaja (lühemalt ka: kool) on hoone (maja), kus tegutseb kool. Eesti alal asutati 17. sajandil esimesed köstrikoolid. Alates 18. sajandist asutati külakoole. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 94–95
Ivo Manfred Rebane

Ivo Manfred Rebane (ka Ivo-Manfred Rebane ja Ivo M. Rebane; 1. veebruar 1939 – 14. detsember 2022) oli Eesti riigiametnik ja heraldik. Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna 1981. aastal diplomitööga "Puhkeaja õiguslik reguleerimine". Ta on olnud riigikantselei riigisümboolika osakonna nõunik ja riigikantselei heraldikanõukogu esimees. Rebane on kujundanud muuhulgas Rannu ja Helme valla vapi. Ivo Manfred Rebane. "Eesti lipp". Tallinn 1999, 2. trükk 2005 Hannes Walter, Paul Luhtein, Ivo Manfred Rebane. "Eesti riiklikud teenetemärgid". Riigikantselei. 2003 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk Teenetemärkide kavalerid https://www.rahvastikuregister.ee/
Koot

Koot on endisaegne viljapeksuriist, mis koosneb pikast varrest ja selle otsa liikuvalt kinnitatud nuiast ehk kolgist. Oli laialdaselt tuntud Euroopas ja Ida-Aasias. Enne koodi tarvituseletulekut kasutati Eestis ühest puust koosnevat varta. Hiljemalt 17. sajandist hakkas koot varta välja tõrjuma. 19. sajandil oli koot levinud laialdaselt kogu Eestis. Koodiga peksti enamasti rukist, Kagu-Eestis ka suvivilja. Kolgi kinnitusviisi järgi eristati koote: aukkoot, mida kasutati Lõuna- ja Ida-Eestis lehterkoot oli kasutusel Lääne- ja Kesk-Eestis soonkoot, mis oli levinud Läti piiri ääres mütskoot, oli kasutusel saartel. Koot ja Reha vart (etnograafia) Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 96
Priit Herodes

Priit Herodes (sündinud 14. jaanuaril 1948) on eesti heraldik. Aastatel 2000–2006 oli Herodes Eesti Muinsuskaitse Seltsi esimees ja on praegu juhatuse liige. Herodes on kujundanud arvukalt vappe ja lippe, sealhulgas paljude Eesti omavalitsuste ja riigiasutuste sümboolikat. Tema loodud ja üks esimesi laia kasutust leidnud vappe on 2. juunil 1988 kinnitatud Eesti Muinsuskaitse Seltsi vapp. Veel on tema kujundatud näiteks Tallinna linnapea ametikett, Tallinna raemedal, Tallinna vapimärk, Sisekaitseakadeemia ja Narva Aleksandri koguduse sümboolika, Anija, Türi, Õru, Tootsi, Lavassaare, Halinga, Avinurme ja Jõelähtme valla lipp, Tootsi, Lavassaare, Halinga, Avinurme ja Jõelähtme valla vapp jpt. Priit Herodes on joonistanud ka karikatuure, mis ilmusid 1970. aastatel ajakirjas Pikker. Ta on pälvinud Tallinna teenetemärgi "hindamatu panuse eest Tallinna sümbolite ja aumärkide kujundamisel", Buxhoevedeni Risti ja Valgetähe IV klassi teenetemärgi. Tiiu Pikkur (31.10.2018). "Priit Herodes: vapp olgu lihtne ja selge nagu liiklusmärk". Eesti Kirik. Vaadatud 09.02.2020. Pikker 1976 nr 6 Peeter Järvelaid. Eesti heraldikakultuurist. Priit Herodes - 70. Eesti Elu (Toronto), 29. märts 2018, lk 19 ja 22. Riigikantselei. Omavalitsuste sümbolid
Morna mõis

Morna mõis (saksa keeles Morne) oli rüütlimõis Paistu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb Mulgi valda. Mõis asutati 19. sajandi alguses, kui see eraldati Õisu mõisast. Tänapäeval on mõis eravalduses, säilinud on väike poolkelpkatusega kivist peahoone ja mitu kõrvalhoonet. Mõisahooned ja Morna mõisa park on arvatud ehitismälestisteks. Morna mõis Eesti mõisaportaalis
Armeenia peaminister

Armeenia peaminister on Armeenia valitsuse tähtsaim minister, kes põhiseaduse kohaselt peab korraldama valitsuse igapäevast tegevust ning koordineerima ministrite tööd". Peaministri määrab ametisse Armeenia president, kuid ametist tagandada saab teda vaid parlamendi umbusaldushääletusega. Presidenti ametikohta peetakse üldiselt peaministrist mõjukamaks. Peaministri ametikoht loodi 1918. aastal, kui rajati Armeenia Demokraatlik Vabariik. See kaotati, kui Armeenia liideti Taga-Kaukaasia SFNV-ga. Pärast Armeenia taasiseseisvumist 1991. aastal võeti peaministri amet taas kasutusele. Hovhannes Katšaznuni (30. juuni 1918 – 28. mai 1919) (Gruusias Thbilisis kuni 19. juulini 1918) Alexander Hatisjan (28. mai 1919 – 5. mai 1920) Hamo Ohandžanjan (5. mai 1920 – 25. november 1920) Simon Vratsjan (25. november 1920 – 2. detsember 1920) Tapeti ametis olles 1999. aasta parlamenditulistamise käigus. Suri ametis olles infarkti. Endiste peaministrite ajalooline ülevaade Armeenia valitsuse kodulehel
Margit Jõgeva

Margit Jõgeva (sündinud 16. detsembril 1963 Tartus) on eesti jurist, majandusteaduste magister, Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi liige, kohtunike koolitusnõukogu esimees. 1993. aastast on ta Eesti Vabariigi kohtunik, töötab Tartu Maakohtus. "Kohtunike täiendkoolituse süsteem ja selle arendamise võimalused Eestis". ETIS. Vaadatud 27.03.2018. Kirje: Margit Jõgeva, magistrikraad, 2003, (juh) Kulno Türk, Kohtunike täiendkoolituse süsteem ja selle arendamise võimalused Eestis, Tartu Ülikool, Majandusteaduskond. "Liikmed". Eesti Akadeemiline Õigusteaduse Selts. Originaali arhiivikoopia seisuga 14.08.2016. Vaadatud 27.03.2018. "Kohtunike X korralise täiskogu protokoll" (PDF). Pärnu: Riigikohus. 11. veebruar 2011. Vaadatud 27.03.2018. "Kohtunike ametisse nimetamine". Vaadatud 27.03.2018. {{cite web}}: eiran tundmatut parameetrit |Publisher=, kasuta parameetrit (|publisher=) (juhend)