laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eenetsid

Eenetsid (vananenud nimetus jenisseisamojeedid) on samojeedi rahvas, kes on rääkinud emakeelena eenetsi keelt. Eenetsite traditsiooniline asuala on olnud Krasnojarski krai põhjaosas Taimõri poolsaarel Jenissei jõe vasakkaldal jõe suudme lähedal. Venemaal elas 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 227 eenetsit, kellest 102 emakeel oli eenetsi keel. Vanast ajast on eenetsite elatusalad olnud küttimine ja kalastamine. Alates 20. sajandist on eenetsid hakanud laiemalt pidama kodustatud põhjapõtru. Varem oli eenetsitel vähe põhjapõtru ja neid kasutati peamiselt veoloomadena. Tänapäeval jagunevad eenetsid kaheks teineteisest mõnesaja kilomeetri kaugusel elavaks hõimuks. Kumbki hõim kõneleb oma murret, endid kutsutakse vastavalt bai ja maddu. Ühine endanimetus eenetsitel puudub. Rahvanimetus "eenets" lähtub eenetsikeelsest sõnast enet (inimene). Oma kirjakeelt polnud eenetsitel pikka aega, see loodi neile alles 1986. aastal. Esimene eenetsikeelne aabits ilmus 2020. aastal (200 eksemplari). "Venemaa statistikaamet" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24. juuli 2013. Vaadatud 14. novembril 2012. Ago Künnap, Paula Palmeos, Tõnu Seilenthal. Põhja ja itta : lehekülgi meie sugulaskeelte uurimisloost. Tallinn, 1974, lk. 37-38 Indrek Jääts (koostaja) (2018). Uurali kaja: soome-ugri ja samojeedi rahvad. Tartu: Eesti Rahva Muuseum. Lk 130. Rein Sikk (29. veebruar 2020). "Kummaline soome-ugri ilm: Pea iga eenets saab endale isikliku aabitsa". Maaleht. Vaadatud 05.01.2021.
Julgī Stalte

Julgī Stalte (sündinud 28. oktoobril 1978 Riias) on liivi laulja, rahvamuusik. Ta on tegutsenud ansamblites Skandinieki, Stalti, Tuļļi Lum ja Tai Tai. Tema isa oli folklorist ja poliitik Dainis Stalts, vend Dāvis Stalts on Läti ajakirjanik ja poliitik (ta oli aastatel 2011–2014 Läti seimi liige). Julgi vanaisa oli laevakapten Oskar Stalt. Ta on olnud abielus Margus Grosnõiga. Tal on kolm last. http://arhiiv.err.ee/guid/201005070732370010010002081001517C41A040000005020B00000D0F006801
Celebrity Cruises

Celebrity Cruises on üks rahvusvahelise kontserni Royal Caribbean Cruises Ltd. viiest tütarettevõttest (teised on Royal Caribbean International, Pullmantur Cruises (koos lennufirmaga Pullmantur Air), Azamara Club Cruises ja CDF Croisières de France). Ettevõtte peakontor asub Miamis (Floridas) USAs. Ettevõtte juhataja (CEO) on Daniel J. Hanrahan. Kreeka laevakompanii Chandris asutas Celebrity Cruises iseseisva laevaettevõttena 1989. aastal. Esimese kruiisilaeva Meridian järel võeti kasutusele Meyer Werfti laevatehases Papenburgis ehitatud Horizon ja Zenith. Pärast seda järgnesid Century-klassi ristluslaevad Century, Mercury ja Galaxy. 1997. aastal ostis Celebrity Cruisese Royal Caribbean Cruise Line ja ettevõte nimetati selle järel koos Royal Caribbean Cruises Ltd. Ettevõtte Celebrity Cruises laevastikus on tänapäeval kümme laeva. Meyer Werfti laevatehasest telliti veel neli laeva. Kõik laevakettevõtte laevad on viietärnilaevad. Nimekiri ei ole täielik Nimekiri ei ole täielik Kruiisilaevade loend Fakta om fartyg (rootsi keeles) Fakta om fartyg (rootsi keeles) Equasis Fakta om fartyg (rootsi keeles) Fakta om fartyg (rootsi keeles) Fakta om fartyg (rootsi keeles) "Fakta om fartyg". Originaali arhiivikoopia seisuga 1.08.2012. Vaadatud 3.08.2013. (rootsi keeles) "Fakta om fartyg". Originaali arhiivikoopia seisuga 31.07.2012. Vaadatud 3.08.2013. (rootsi keeles) "Fakta om fartyg". Originaali arhiivikoopia seisuga 31.07.2012. Vaadatud 3.08.2013. (rootsi keeles) "Fakta om fartyg". Originaali arhiivikoopia seisuga 2.08.2012. Vaadatud 3.08.2013. (rootsi keeles) Fakta om fartyg (rootsi keeles) Celebrity Cruises’ ametlik koduleht (inglise keeles) Celebrity Cruises Fakta om fartyg kodulehel (rootsi keeles)
Eenetsi keel

Eenetsi keel on samojeedi keel, mida rääkis 2010. aasta seisuga 43 eenetsit. Eenetsi keel on neenetsi keele lähedane sugulaskeel. Eenetsi keelel on kaks peamurret, tundraeenetsi (madu, maddu) ja metsaeenetsi (bai), mida on peetud ka eraldi keelteks. Kirjakeel loodi 1986. aastal metsaeenetsi murde põhjal. Ilmunud on väike folkloorikogumik, Luuka evengeeliumi tõlge, eenetsi-vene-eenetsi sõnaraamat ja õppekirjandust. Eenetsi tähestik põhineb vene tähestikul. Selles on kolm lisatähte: ԑ, ӈ ja ҫ. * 2017. aastal ilmunud aabitsas tähte ei kasutata. "Vene Föderatsiooni rahvaarv keelte järgi" (PDF). 2010. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. jaanuar 2021. Materjale neenetsi keele kohta Eenetsi tekste tõlkega vene keelde
Hans-Dietrich Genscher

Hans-Dietrich Genscher (21. märts 1927 Reideburg – 31. märts 2016 Wachtberg) oli Saksamaa poliitik. Ta on olnud Saksamaa Liitvabariigi siseminister, välisminister ja asekantsler. Genscher oli 22. oktoobrist 1969 kuni 16. maini 1974 Saksamaa siseminister ning 17. maist 1974 kuni 17. septembrini 1982 ja pärast kahenädalast vaheaega uuesti 4. oktoobrist 1982 kuni 17. maini 1992 välisminister ja asekantsler. Ta oli kõige kauem ametis olnud välisminister ja asekantsler Saksamaal. 1991. aastal oli ta Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni (OSCE) esimees. Genscher oli alates 1952. aastast Vaba Demokraatliku Partei (FDP) liige. 1996 Tartu Ülikooli auliige 1997 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk 2011 Euroopa poliitilise kultuuri auhind Erkki Bahovski, "Eestil on head väljavaated saada euroliitu". Intervjuu Hans-Dietrich Genscheriga – Postimees 19. märts 1997, lk 2 Lennart Meri, "Genscher Eestis" – Akadeemia 1997, nr 7, lk 1450–1461; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis Suri Lääne-Saksa kauaaegne välisminister Hans-Dietrich Genscher
TYPA trüki- ja paberikunstikeskus

TYPA trüki- ja paberikunstikeskus (endine Eesti Trüki- ja Paberimuuseum) on Tartus Kastani tänaval Aparaaditehase loomelinnakus tegutsev eramuuseum, kus eksponeeritakse 19. ja 20. sajandist pärit kõrgtrükitehnikat, tutvustatakse paberit ja selle ajalugu, korraldatakse erialaseid õpitube ja koolitusi ning valmistatakse tellimustrükiseid. TYPA on Balti riikide ja Soome regiooni ainus[viide?] trüki- ja paberikunstile spetsialiseerunud mäluasutus. Keskus on asutatud 2010. aasta aprillis mittetulundusühinguna. MTÜ Trükimuuseumi asutasid Lemmit Kaplinski ja Madis Mikkor, algselt tegutses see koos Noor-Eesti Loomekeskusega kunagises Greifi trükikoja majas aadressil Kastani 38. 2014. aastal, liitus toonane Trükimuuseum Anne Rudanovski loodud Paberimuuseumiga ning asutuse nimeks sai Eesti Trüki- ja Paberimuuseum. Sama aasta suvel kolisid Trükimuuseum ja Paberimuuseum esimeste asukatena üüripinnale Aparaaditehasesse. Lisaks avati 2016. aastal ka TYPA „filiaal” raamatutuba Fahrenheit 451°. 2018. aasta veebruaris koliti Trüki- ja Paberimuuseum kõrvalhoovi (Kastani 48f), Samelini saapavabriku taha üüripinnale, mis kuulub samuti Aparaaditehasele. Seejärel, 2019. aasta lõpus, muudeti muuseum laiahaardelisemaks TYPA trüki- ja paberikunstikeskuseks, mis hõlmab lisaks külastuskeskusele ka kunstnike residentuuriprogrammi, tootmisosakonda (TYPA Stationery), galeriid, trükikunstistuudiot ja raamatutuba Fahrenheit 451º. TYPA-s on komme pidada muuseumikassi. Varsema Victoria asemel on nüüd Ruby, kes on saanud nime kirjatüübi Zhurnalnaya Roublennaya järgi. Aparaaditehasega ühiselt peetava kassi nimi on Johannes Gutenberg. Muuseumi püsiekspositsioon asub kahes saalis. Ühes neist tutvustatakse paberi ajalugu, valmistusmeetodeid ja voltimisvõimalusi. Selle kõrval olev trükikunstisaal on üles ehitatud töötava stuudio põhimõttel. Eksponeeritud trükiseadmed on valdavalt töökorras ja sagedases kasutuses. Olulisemad eksponaadid on enam kui 40 komplektist koosnev tähelao (tina-, puutähtede ja ilustuste) kogu, mitu kõrgtrükipressi, sealhulgas muuseumi üks suuremaid seadmeid – 1927. aastal valmistatud stoppsilindertrükipress Frankenthal – ning suureformaadilised papikäärid ja kaks paberigiljotiini. TYPA-s on pimikuruum koos Eesti tõenäoliselt suurima töötava reprokaameraga. TYPA keskuse tegevusteks on ekspositsiooni tutvustamine külastajatele (sh ekskursioonid, töötoad ja mitmekülgne haridusprogramm kooligruppidele), TYPA Stationery toodete ja trükiste valmistamine, ülemaailmsete kunstnike võõrustamine residentuuriprogrammis TYPA Residency, trükikunstistuudio- ja galeriiprogrammi koostamine ja täideviimine. Õpitubades tutvustatakse lihtsamaid trüki- ja paberikunsti töövõtteid: trükitakse ja köidetakse käsitöömärkmikke, valmistatakse seemnepaberit jpt. Süvendatud meistrikursustel tutvustatakse keerukamaid tehnikaid, näiteks linoollõiget, kuivnõela ja tsüanotüüpiat. TYPA koduleht
Ülo Uluots

Ülo Uluots (4. veebruar 1930 Jõhvi – 18. juuli 1997) oli eesti tootmisjuht, sõjaajaloolane ja poliitik. Kaitseministeeriumi taaslooja ja esimene taasiseseisvumisjärgne Eesti Vabariigi kaitseminister (aprillist oktoobrini 1992) Ta lõpetas aastal 1949 Haapsalu Keskkooli ja aastal 1955 Tallinna Polütehnilise Instituudi mäeinsenerina. Ta töötas aastatel 1955–1978 koondises Eesti Põlevkivi, algul karjäärides, lõpuks kapitaalehituse direktorina. Aastatel 1978–1990 töötas ta Palivere Ehitusmaterjalide tehase direktorina. Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, kuuludes majanduskomisjoni. Lisaks oli ta 1992. aasta aprillist oktoobrini Eesti esimene sõjajärgne kaitseminister Tiit Vähi esimeses valitsuses ning Kaitseministeeriumi taaslooja.[viide?] 1966 – Eesti NSV teeneline insener 2004 – Eesti Vabariigi Kaitseministeeriumi I klassi teeneterist (postuumselt) Ülo Uluots, Nad täitsid käsku: Eesti ohvitseride saatus [1940-1941], Tallinn, 1999. Tema isa oli Eesti Vabariigi ohvitser Oskar Uluots, kes oli Jüri Uluotsa vend. "Kirbla kalmistu ootab Uluotsasid", Eesti Päevaleht, 14. mai 2008.
Brescia

Brescia on linn Itaalias Lombardia maakonnas Milanost 99 km idas, Brescia provintsi halduskeskus. Brescia on Milano järel suuruselt teine Lombardia linn. Ta asub 150 m kõrgusel merepinnast. Brescia asub Alpide jalamil Lago d'Iseo ja Garda järve vahel. Linna ümbritsevad viinamarjakasvatused (Franciacorta nõlvad läänes on andnud nime ka sealsetele kuulsatele veinidele). Brescia kohal asus algselt keldi asuala Brixia, mis aastast 225 eKr kuulus Roomale. Juba Hannibali sõjakäigu ajal toetasid nad roomlasi. 27 eKr rajas Augustus sinna tsiviilkoloonia. Aastal 452 rüüstas linna Attila. Pärast Rooma riigi langust kuulus linn langobardidele, hiljem Karl Suurele, frankidele ja Saksa-Rooma riigile. Alates 1167 osales Brescia Lombardia Liiga koosseisus võitluses Saksa-Rooma keisrite vastu. Brescia katedraalis hoitakse reliikviana tahvlit pühalt härjavankrilt Carrocciolt, mis oli Lombardia Liiga sümboliks. 1339 läks linn Viscontide võimu alla, aastatel 1426–1796 allus ta Veneetsiale. 1797. aastal läks linn Austria kontrolli alla, kes Viini kongressi otsusega linna endale saigi. 1848 puhkes austerlastevastane ülestõus, mis pärast raskeid tänavalahinguid 2. aprillil 1849 lüüa sai. Itaaliale kuulub Brescia alates 1861. aastast. San Salvatore basiilika (8. sajand) Tempio Capitolino ehk Rooma-aegse kapitooliumitempli varemed (73 pKr) Piazza del Foro ümber San Nazaro e San Celso kirik (18. sajand) Brescia toomkirik ehk Rotonda (12. sajand) Porta Bruciata keskaegne kaitseotstarbeline linnavärav Piazza della Loggia ääres Santa Giulia klooster (12. sajand) Brescia linnasüda on koondunud nelja keskse väljaku (itaalia keeles: piazza) ümber. Turuplats (Piazza del Mercato) on toidukaupluste päralt, Võidu väljak (Piazza della Vittoria) oma lihtsa ja range kujunduse ning valeva marmorsillutisega on meenutus fašistiliku režiimi aegadest. Väljakutest kõige kaunim on Lodža väljak (Piazza della Loggia), mis on pärit 15. sajandist, mil Brescia kutsus enda päästmiseks Viscontide türannia käest valitsema Veneetsia. Veneetsia mõju on kõige paremini tajutav väljakule nime andnud kauni renessansslodža juures. Paulus VI plats (Piazza Paolo VI) on üks väheseid kahe toomkirikuga väljakuid Itaalias: 12. sajandist pärinev vana katedraal ehk Rotonda erineb suuresti uuemast maneristlikus stiilis raskepärasest uuest katedraalist. Brescia Ghedi lennujaam Brescia Calcio Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it Brescia valla koduleht (itaalia keeles) Brescia infolehed (itaalia keeles)
Lagedi raamatukogu

Lagedi raamatukogu on avalik raamatukogu Harjumaal Rae vallas Lagedil, see tegutseb Lagedi keskusehoones.
Francesco I Sforza

Francesco I Sforza (1401–1466) oli Milano hertsog 1450–1466, Sforzade dünastia rajaja Milanos. Francesco Sforza abiellus 1416 Polissena Ruffo, Monalto krahvinnaga, kes mürgitati 1420. Seejärel abiellus ta Bianca Maria Visconti, Milano hertsogi tütrega. Kondotjeer Muzio Attendolo Sforza pojana oli ta algselt sõjapealik, kes näitas ennast andeka taktiku ning vilunud välikomandörina. Francesco Sforza teenis Milano hertsog Filippo Maria Visconti all, juhatades mitut järjestikust sõjakäiku Veneetsia vabariigi vastu. 1430ndate alguses kogus paavsti nõrkust ärakasutav Francesco endale suure kaaskonna ja haaras arvestatava territoriaalse võimu Marches keskusega Fermos, kuid ohverdas oma sealse võimu ahvatlevamatele väljavaadetele Lombardias. Ilmselt vastutasuks sõjakäikudel osutatud teenete eest sai Francesco 1443 abielluda Filippo Maria Visconti tütre Biancaga. Pärast seda, kui hertsog ilma otseste meesliini pärijateta suri, haaras Francesco Sforza pärilusvõitluse järel kontrolli tolle Milano hertsogiriigi valduste üle. Francesco Sforza lõi eduka liidu Cosimo de' Medici poolt valitsetud Firenzega. Cosimo sõpruse ja rahalise toe najal õnnestus tal sõlmida Lodi rahu (1454), mille eesmärgiks oli ohjeldada Veneetsia vabariigi ekspansiooni ja stabiliseerida seeläbi olukorda kogu Põhja- ja Kesk-Itaalias. Francesco oli võimekas valitseja, kes viis ellu hulganisti uuendusi. Tema õukonnast sai üks renessansskultuuri keskusi. Peamiselt Cosimo de' Medici mõjutusel andis Francesco oma lastele humanismi vaimus hariduse ning järgis Cosimo eeskuju ka kunstipatroonina (näiteks Ospedale Maggiore Milanos). Kuigi Francesco eelistas residentsina Pavia Castello Visconteot, taastas ta ka palju kannatada saanud Viscontide Porta Giovia kindluse Milanos. Francesco Sforza genealoogiast (inglise keeles)
Lagedi Põhikool

Lagedi põhikool tegutseb Harjumaal Rae vallas Lagedil. Kool asub aadressil Kooli tn 18. Lagedi põhikooli direktor on alates 2023. aastast Alari Allika. Kooli asutamise täpne aeg on teadmata. 1983. aastal leidis Lagedi kooli direktor Sven-Allan Sagris ajalooarhiivist Jüri kirikuõpetaja Jacob Johann Höppeneri 1785. aastal kirjutatud aruande Tallinna Keiserlikule Provintsiaalkonsistooriumile, kus on üteldud: "Kihelkonnas on üksainuke talurahvakool ja nimelt Lagedi kroonumõisa all, milles ametis tubli koolmeister." Järgmised andmed kooli tegevuse kohta pärinevad 19. sajandi teisest poolest. 19. sajandi kolmandal veerandil õpetati Lagedi lapsi lugema ja kirjutama Hindreku talus. 1871. aasta jaanuaris otsustas Lagedi valla volikogu ehitada nüüdse kooli staadioni põhjapoolse otsa kohale. Sama aasta sügisel algas uues hoones õppetöö, mis kestis 1939. aastani, mil ehitati järgmine koolimaja. Lagedi põhikooli koduleht "Lagedi põhikool saab uue näo ja spordistaadioni" Delfi, 22. aprill 2011 Marko Tooming "Lagedi kool jääb põhikooliks" Harju Elu, 5. aprill 2012 Lagedi põhikooli uus tiib, september 2011. Lagedi põhikooli vanem tiib, otsavaade. Lagedi põhikooli õu.
Kivipuravik

Kivipuravik (Boletus) on puravikulaadsete seltsi puravikuliste sugukonda kuuluv seente perekond. Teaduslikult kirjeldas seda perekonda esimesena rootsi mükoloog ja botaanik Elias Magnus Fries 1821. Esialgu arvas ta sinna kõik seened, mille kübara alaküljel on torukesed. Sellest ajast on kirjeldatud hulk teisigi perekondi, mis on kivipuraviku perekonnast eraldatud. Perekonna nimi, ladinakeelne sõna Boletus tähendab 'seen'. See on laenatud vanakreeka sõnast βωλιτης, mis omakorda pärineb sõnast βωλος 'klomp, kamakas'. Kuid näiteks Galenos kasutas sõna boletus tähenduses Amanita caesarea, mis tänapäeval arvatakse kärbseseente perekonda. Kivipuravikud on paksud ja lihakad, jalg on enamasti jäme ja nuiakujuline, jala läbimõõt kuni 8 cm. Mõhkjat jalga katab võrkjas tekstuur. Kübar on kumer, tavaliselt paljas ja kuiv, mõnel liigil kleepuv. Kübara läbimõõt võib olla kuni 30 cm. Alaküljel on svammi meenutav torukeste kiht, mille värvus varieerub valkjast kollaseni (punakani). Seeneliha värvub lõikepinnal siniseks või rohekaks. Mitu liiki kivipuravikke moodustavad mükoriisat laialehiste puudega, eriti tammega, ja on lubjalembesed, seetõttu on nad meil enam levinud Põhja- ja Lääne-Eestis ning läänesaartel. Kõik kivipuravikud on söödavad ja maitsvad. Selles osas on kõige tuntum harilik kivipuravik, kuid ka näiteks Boletus aereus. Eestis esineb kokku 4 liiki kivipuravikke. Maailmas leidub kivipuravikke sadakond liiki. Boletus betulicola – kõivu-kivipuravik, hariliku kivipuraviku varieteet/vorm Boletus edulis – harilik kivipuravik Boletus pinophilus – männi-kivipuravik Boletus reticulatus – võrk-kivipuravik Boletus aereus Boletus dupainii – karmiin-kivipuravik Boletus pineforum – pedaja-kivipuravik, männi-kivipuraviku varieteet/vorm Boletus rhodopurpureus – purpur-kivipuravik Boletus torosus – kõva kivipuravik Aastal 2014 liigitati mitmed kivipuravikud teistesse perekondadesse: Butyriboletus appendiculatus – kuld-kivipuravik Butyriboletus fechtneri – Fechtneri kivipuravik Butyriboletus regius – kuning-kivipuravik Caloboletus calopus – mõhk-kivipuravik Caloboletus radicans – mõru kivipuravik Hemileccinum impolitum – kollane kivipuravik Rubroboletus satanas – saatana-kivipuravik Suillellus luridus – tamme-kivipuravik Suillellus queletii – Queleti kivipuravik Sutorius luridiformis – punajalg-kivipuravik T. Niitla, E. Jeletsky, Vladislav Koržets. "Korilase käsiraamat, Nõiaraamat" 2004, lk 70 Kivipuravik andmebaasis eElurikkus.
Harry Harrison

Harry Harrison (12. märts 1925 – 15. august 2012) oli Ameerika Ühendriikide ulmekirjanik. Tema tuntuimate teoste seas on kosmoseooperit kelmiromaaniga ristav satiiriline Terasroti sari ning romaan "Make Room! Make Room!", mille põhjal valmis 1973. aastal kultusfilm "Soylent Green". Eesti keelde on tõlgitud terve rida Harrisoni teoseid, sh kolm osa sarjast "Surmailm". Harry Harrisoni koduleht
Puravik

Puravik (Leccinum) on puravikuliste sugukonda kuuluv seeneperekond. Tavakeeles nimetatakse puravikuks suurt hulka lihaka viljakeha, välja arenenud kübara ja jala ning kübarast kergesti eralduva torukeste kihiga seeni. 1974 trükivalgust näinud Kuulo Kalamehe ja Vello Lastingu raamatus "Eesti puravikulised" on kirjeldatud 41 liiki "puravikke". Nüüdseks on Eestis leitud ja määratud vähemalt 50 liiki. Mükoloogid jaotavad need liigid terve hulga puravikuliste sugukonda kuuluvate perekondade vahele. Puravike viljakehad on lihakad, kübar ja jalg selgelt välja arenenud, torukeste kiht eraldub kübarast kergesti, tihti leidub loor. Torukestel arenevad eoskannad, neil omakorda neli eost. Eospulber on kreem, ookerkollane, pruun, roosakas või hall. Eosed on ellipsoidsed, silinderjad või käävjad, siledad või ornamenteeritud (soomuspuravik), tavaliselt pigmenteeritud. Kõigil puravikel on jalg terves ulatuses kaetud valgete, pruunikate või mustade soomustega. Torukesed ja poorid on valged, kollakad või hallikad, väga väikesed ja ümarad. Enamasti kleepuv kübar on noorelt peaaegu kerajas, vananedes lameneb. Kui viljakehi katsuda, vigastada, murda, lõigata vms., värvub paljudel liikidel seeneliha õhuga kokkupuutes siniseks, roosaks, punaseks, lillaks, halliks või mustaks. Seesugused seeneliha värvuse muutused on olulise süstemaatilise tähtsusega. Puravikud on okas- ja lehtpuu-mükoriisaseened. Eestis kasvab 12 liiki puravikke. Puravikud on head söögiseened. Leccinum albostipitatum Leccinum aurantiacum – haavapuravik Leccinum callitrichum Leccinum duriusculum – paplipuravik Leccinum holopus – valge puravik Leccinum melaneum – mustjas puravik Leccinum percandidum – roosakas puravik Leccinum populinum – punapuravik Leccinum pseudoscabrum – pöögipuravik Leccinum quercinum – pargipuravik Leccinum scabrum – kasepuravik Leccinum variicolor – kirju puravik Leccinum versipelle – pomerantspuravik Leccinum vulpinum – palupuravik Leccinum cerinum – kollane puravik Leccinum piceinum – kuusepuravik Meie puravikke I Niitla, T., Jeletsky, E., Korzets, V. Korilase käsiraamat, Nõiaraamat, 2004, lk 70
MRP-AEG Infobülletään

MRP-AEG Infobülletään oli organisatsiooni MRP-AEG põrandaalune omakirjastuslik väljaanne, mis levis kirjutusmasina trükis ajavahemikus 1987 (nr 1, 1. september) kuni 1988 (nr 23, september). Samanimeline bülletään ilmus paarikuulise hilinemisega ka Rootsis MRP-AEG Välisesinduse väljaandel (numbrid 15–23 Rootsis ei ilmunud). Infobülletään meenutas sisult ja vormilt aastail 1978–1986 ilmunud vastupanuliikumise põrandaalust kroonikat Lisandusi mõtete ja uudiste vabale levikule Eestis. Bülletääni numbrites trükiti ära MRP-AEG avaldusi ja seisukohavõtte, MRP-ga seotud dokumente, ülevaateid meeleavaldustest, pikettidest ja teistest aktsioonidest ning võimude repressioonidest, niisamuti temaatilisi artikleid, ajalooülevaateid ja memuaare. Omakirjastuslik tegevus Eestis Tarmo Teder. Infobülletään – vaba ajakirjanduse jäämurdja[alaline kõdulink] Postimees, 30. september 1998. MRP-AEG Infobülletään. Nr 1 (1. september 1987) - nr 23 (september 1988). Tallinn: MRP-AEG, 1987-1988. UDK 94:327 (430:47+57) (051), UDK 323.26 (474.2) (051). MRP-AEG Infobülletään. Nr 1 (november 1987) - nr 13 (juuni 1988) - nr 14 (?). Toimetanud Tiit Madisson, Margus Reemets. Rootsi: MRP-AEG Välisesindus, 1987-1988. UDK 94 :327 (430:47+57) (051), UDK 323.26 (474.2) (051). MRP-AEG infobülletään 1987-88. Kogumik. [Koostajad Eve Pärnaste, Viktor Niitsoo; toimetajad Lea Arme, Viktor Niitsoo; järelsõna: Tõnu Parming]. Kirjastus SE&JS. Tallinn, 1998. 614 lk. ISBN 9985854179 Viktor Niitsoo. Müürimurdjad: MRP-AEG ja ERSP lugu. Tallinn: [Ortwil], 2002. ISBN 9985897137
Arheovisioon

Arheovisioon on kolmemõõtmeline digitaalne, peamiselt keskaegse Tartu (Dorpat) hävinud linnamüüri, hoonestuse, olulisemate ehitiste ja tänavatevõrgu paiknemist kajastav mudel. Selle autorid on ajaloolane ja arheoloog Rünno Vissak ja arvutigraafik Harri Hinn. Loodud mudeli baasil valmisid aastatel 1996–2000 videoklipid "Arheovisioon" I–III, viimast võis näha Tartu Linnamuuseumi ekspositsioonis. Mudel põhineb ajaloolistel linnaplaanidel, joonistel, arheoloogiliste uuringute käigus saadud andmetel ja loodud rekonstruktsioonidel. Videoesitlus "Arheovisioon III", mis teostati 2000. aasta pilootprojektina põhjalikuma programmi ettevalmistamiseks, visualiseerib tänapäevase Tartu keskkonnaga kõrvutades keskaegse linna olulisemate rajatiste (linnamüüri, väravate jms) paiknemise. Digitaalselt loodud keskaegsesse linnakeskkonda on paigutatud reaalsete inimeste liikumine ja rekonstrueeritud ehitiste kujutisi esitatakse koos videole talletatud arheoloogiliste väljakaevamiste kaadritega. Mudeli valmistamisel on kasutatud mitmeid arvutiprogramme nagu AutoCAD, MicroStation jt. Arheovisiooni projektide raames tehti 3D-mudel Tartu kesklinna ala inimasustuse tekke eelsest looduslikust reljeefist, mis põhines lisaks arheoloogiliste uuringutega saadud andmetele ka geoloogiliste puuraukude ja georadari (GPR) abil tehtud uuringute tulemustel. Samuti valmisid mitmete arheoloogiliste väljakaevamiste (Ülikooli ja Vallikraavi tänavate piirkond) objektide olulisemaid kultuurkihiladestusi seostavad 3D-mudelid, mitmete arheoloogilistel töödel avastatud rajatiste digitaalsed mudelid jmt. Arheovisiooni projektid teostas MTÜ Arheoloogia ja ehitusajaloo grupp AEG ning Tartu linnamuuseumi tööde raames. Kuidas edeneb virtuaalse Tartu ehitamine? Horisont nr 2. 2003 [1] Vissak, Rünno. Tartu keskaegne vanalinn mõttelises tegelikkuses. Tartu Postimees. 05.12. 2000, lk. 7. [2]
Tallinna–Türi rongiliin

Tallinna–Türi rongiliin on Elroni opereeritav rongiliin Eestis, mis kulgeb mööda Harjumaad, Raplamaad ja Järvamaad. Varem opereeris liini Edelaraudtee. 10. detsembril 2017 lisati liinile Valdeku peatus. Tallinn Tallinn-Väike Liiva Valdeku (Üks Türi - Tallinn tööpäeviti rong ei peatu) Männiku (Üks Türi - Tallinn tööpäeviti rong ei peatu) Saku Kasemetsa (Üks Türi - Tallinn tööpäeviti rong ei peatu) Kiisa Roobuka (Üks Türi - Tallinn tööpäeviti rong ei peatu) Vilivere (Üks Türi - Tallinn tööpäeviti rong ei peatu) Kohila Lohu (Üks Türi - Tallinn tööpäeviti rong ei peatu) Hagudi (Üks Türi - Tallinn tööpäeviti rong ei peatu) Rapla Keava Lelle Käru Kolu (Rongid ei peatu) Türi