Oskar Waldhauer

Oskar Waldhauer (14. märts 1883 – 14. jaanuar 1935) oli baltisakslasest Vene ja Nõukogude kunstiajaloolane ja klassikaline filoloog. Oskar Waldhauer sündis 2. (14.) märtsil 1883 Ventspilsis (saksa keeles Windau) arst Christoph Ferdinand Waldhaueri ja pianist Marie Schmidti pojana. Ta lõpetas Venemaal Moskva lähedal Orjolis klassikalise gümnaasiumi. Õppis 1900.–1903. aastal Müncheni ülikoolis tuntud saksa klassikalise arheoloogi Adolf Furtwängleri juures ning sai seal doktorikraadi väitekirjaga Aleksander Suure portreedest. 1904. aastast töötas ta Peterburi Ermitaažis kandidaadina. Aastatel 1913–1917 oli ta Ermitaaži antiigiosakonna kuraator, 1917–1926 ja 1929–1935 antiigiosakonna direktor. 1926–1929 oli ajutiselt Ermitaaži direktori kohusetäitja. Ta õpetas aastatel 1908–1918 Peterburi Luteri koguduse koolis kreeka keelt. 1913–1919 oli ta Peterburi ajaloo-filoloogia teaduskonna kunstiajaloo ja -teooria õppetooli eradotsent (ilma palgata lektor). 1919. aastal valiti ta Leningradi Ülikooli sotsiaalteaduste teaduskonna professoriks, kus ta luges antiikkunsti kursusi. 1921. aastal esitati ta ka Tartu Ülikooli kunstiajaloo professori kandidaadiks. 1920.–1930. aastatel kuulus ta Venemaa (Riiklikusse) Akadeemiasse. 1912–1929 luges ta antiikkunsti kursusi Peterburi Kunstiajaloo Instituudis (1918. aastast professorina, 1920. aastast kaunite kunstide teaduskonna dekaanina). 1920–1929 oli ta Peterburi Kunstide Akadeemias antiikskulptuuri õppetooli professor. Venemaa Arheoloogia Ühingu tegevliige (alates 1907), Austria Arheoloogia Instituudi liige (alates 1913), Venemaa Kunstide Akadeemia korrespondentliige (alates 1926), Göttingeni Teaduste Akadeemia liige (alates 1928), Saksa Arheoloogia Ühingu liige (alates 1930), Saksa Arheoloogia Instituudi tegevliige (alates 1932. aastast selle esindaja Nõukogude Liidus). 1934. aastal sai riikliku tunnustuse (Заслуженный деятель науки РСФСР). Tema peamiseks tööks oli Nõukogude Venemaa muuseumides asuva antiigipärandi uurimine, atribueerimine ja süstematiseerimine. Waldhauer oli Venemaal üks esimesi, kes rakendas muuseumi ekspositsioonide korraldamises teaduslikke meetodeid. Tema tuntumad õpilased olid A. A. Peredolskaja, G. I. Borovka, L. S. Generalov ja L. F. Silantjeva. Oskar Waldhaueri emapoolne vanaisa oli Tartu Ülikooli keemiaprofessor Carl Schmidt ja vanavanaisa anatoomiaprofessor Alexander von Hueck. Tema isapoolne vanaisa oli silmaarst Karl Waldhauer. Oskar Waldhauer abiellus 1922. aastal Nina von Rückeriga, kes lasti 1938. aastal maha. Oskar Waldhauer suri 14. jaanuaril 1935 ning on maetud Volkovi surnuaeda. Über einige Porträts Alexander des Großen, Doktoriväitekiri, München, 1903. Портреты Александра Великого, Peterburi, 1907 (doktoritöö tõlge vene keelde). Краткое описание расписных ваз в Отделении древностей Императорского Эрмитажа, Peterburi, 1906. Die Vasensammlung der Kaiserlichen Ermitage, Peterburi, 1906. Die antiken Tonlampen, Kaiserliche Ermitage, Petrograd, 1914. Пифагор Регийский. Исследования в области греческой скульптуры 1-й половины V в. до н. э., Petrograd, 1915. Путеводитель по отделу древностей, Petrograd, 1922. Lisipp, Berliin; Petrograd; Moskva, 1923. Miron, Berliin; Petrograd; Moskva, 1923. Римская портретная скульптура в Эрмитаже, Petrograd, 1923. Античная скульптура, Petrograd, 1923. Die antiken Skulpturen der Ermitage, 3 kd, Berliin, 1931–1936. Regina vasorum, Leningrad, 1933 Этюды по истории античного портрета, 1. osa Petrograd, 1921, 2. osa Moskva-Leningrad, 1938. Биографика. Санкт-Петербургский государственный университет Reinhard Lullies. Oskar Waldhauer. Aus dem Nachlass von Ludwig Curtius herausgegeben und kommentiert, in Boreas 5 (1982) S. 266–270. Античное искусство в советском музееведении. Toimetanud E. M. Mavlejev. Leningrad, 1987. Мавлеев Е.В. Вальгауер. Peterburi, 2005. Сотрудники Императорского Эрмитажа 1852-1917. Биобиблиографический справочник. СПб: Изд-во ГЭ, 2004. С. 31-32.