laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1789. aasta generaalstaadid

1789. aasta generaalstaadid (prantsuse keeles États Généraux de 1789) Prantsusmaa kuningriigi kolme seisust esindanud esinduskogu, mis kutsuti kokku 1789. aastal. Need olid Prantsusmaa Kuningriigi viimased generaalstaadid. Generaalstaadid kutsus kokku kuningas Louis XVI ning need lõppesid, kui kolmanda seisuse ehk lihtrahva esindajad koos mõnede saadikutega esimesest ja teisest seisusest osalemast keeldusid. Mässulised saadikud moodustasid Rahvuskogu, millega nad kutsusid vastu kuninga tahet liituma ka esimese ja teise seisuse esindajad. Sellega algas Prantsuse revolutsioon. "Estates-General | Definition, Significance, Meaning, Meeting, & History | Britannica". www.britannica.com (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 19. mai 2023. Vaadatud 14. juulil 2023. Baker, Keith M. (15. mai 1987). John W. Boyer; Julius Kirshner (toim-d). The Old Regime and the French Revolution. University of Chicago Readings in Western Civilization. Kd 7. University of Chicago Press. ISBN 978-0-226-06950-0. Carlyle, Thomas (1902). The French Revolution: a History. New York: Thomas Nelson and Sons. Doyle, William (1990). The Oxford History of the French Revolution. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-285221-2. Dyer, Thomas Henry (1901). A History of Modern Europe: From the Fall of Constantinople. Kd 4 : 1679-1789. G. Bell and Sons. Louis XVI (1789). Lettre du Roi pour la Convocation des États-Généraux a Versailles, le 27 Avril, 1789, et Règlement y Annexé. Paris: L'Imprimerie Royale. Lk 3. Neely, Sylvia (2008). A concise history of the French Revolution. Lanham, Maryland: Rowman & Littlefield. ISBN 9780742534100. Palmer, Robert R (2016). The World of the French Revolution. Taylor & Francis. ISBN 978-1-317-18956-5. Portalis, Roger; Béraldi, Henri (1881). Les Graveurs du Dix-Huitième Siècle (prantsuse). Kd Tome Second. Paris: Damascène Morgand et Charles Fatout. Schwab, Gail M.; Jeanneney, John R. (1995). The French Revolution of 1789 and Its Impact. Greenwood. ISBN 978-0-313-29339-9. Soboul, Albert (1975). The French Revolution, 1787-1799: From the Storming of the Bastille to Napoleon. Random House. ISBN 978-0-394-47392-5. von Guttner, Darius (2015). The French Revolution. Nelson Modern History. Melbourne: Nelson Cengage. ISBN 9780170243995.[alaline kõdulink]
Rahvuskogu (Prantsuse revolutsioon)

See artikkel räägib Prantsuse revolutsiooni ajal tegutsenud esinduskogust. Prantsusmaa parlamendi alamkoja kohta vaata artiklit Rahvuskogu (Prantsusmaa). Rahvuskogu (prantsuse keeles Assemblée nationale) oli Prantsuse revolutsiooni käigus Prantsusmaal tegutsenud esinduskogu. See tegutses 17. juunist 9. juulini 1789 ning sinna kuulusid generaalstaatide kolmanda seisuse (lihtrahva) esindajad, kellega hiljem liitusid ka mõned esimese ja teise seisuse saadikud. Hiljem sai sellest seadusandlik Rahvuslik Asutav Kogu (Assemblée nationale constituante) ning 30. septembril 1791 Seadusandlik Kogu (Assemblée législative). "1789–1791: The Revolution | Archives & Special Collections". asc.library.carleton.ca. Vaadatud 14. juulil 2021. Jon Elster. 2020. France before 1789: The Unraveling of an Absolutist Regime. Princeton University Press
Kurume

Kurume on linn Jaapanis Fukuoka prefektuuris. Asub Kyūshū saare põhjosas. Kesklinn asub 40 km kaugusel Fukuoka kesklinnast. Pärast esimest maailmasõda asus linnas Jaapani suurim sõjavangilaager. 2008. aastal sai Kurume tuumiklinna (chūkakushi) staatuse. 2020. aastal oli linnas 303 316 elanikku. 福岡県　人口移動調査 第１表　市区町村別人口 - データセット - 自治体オープンデータのCKAN, vaadatud 15.11.2020. Kurume koduleht
1839

◄ | 18. sajand | 19. sajand | 20. sajand | ► ◄ | 1800. aastad | 1810. aastad | 1820. aastad | 1830. aastad | 1840. aastad | 1850. aastad | 1860. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1835 | 1836 | 1837 | 1838 | 1839 | 1840 | 1841 | 1842 | 1843 | ► | ►► 1839. aasta (MDCCCXXXIX) oli 19. sajandi 39. aasta. 13./25. veebruar – Otto von Kotzebue immatrikuleeriti Eestimaa rüütelkonda. 21. juuni (vkj 9. juuni) – Kuressaare kreiskool korraldati ümber kõrgemaks kreiskooliks: Aadli Kreiskool. 22. november (vkj 10. november) – Volmaris asutati kihelkonnakooliõpetajate seminar, mille juhataja oli Jānis Cimze. Mõisnike eestvõttel asutati Tallinnas Eestimaa Põllumajanduse Ühing. Tallinnas avas uksed teadaolevalt esimene lasteaed. ... Edouard Séguin rajas Pariisis esimese kooli vaimupuudega laste jaoks. Algas esimene oopiumisõda (1839–1842) hiinlaste ja inglaste vahel. 19. jaanuar – Paul Cézanne, prantsuse maalikunstnik 21. märts – Modest Mussorgski, vene helilooja 20. aprill – Carol I, Rumeenia kuningas 22. juuli – Jakob Hurt, eesti rahvaluule- ja keeleteadlane 21. august – Otto Bache, taani maalikunstnik 30. oktoober – Alfred Sisley, inglise maalikunstnik 19. november – Karl Rosenbach, eesti rahvaraamatute tõlkija 23. veebruar – Mihhail Speranski, Venemaa riigimees ja reformaator 5. mai – John Batman, austraalia farmer ja ärimees Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 125
Bastille vallutamine

Bastille vallutamine (prantsuse keeles Prise de la Bastille) toimus Pariisis Prantsusmaal 14. juulil 1789 kui revolutsioonilised mässulised jooksid tormi ning hõivasid keskaegse Bastille arsenali, fordi ja poliitvangla. Sissetung õnnestus pärast 94 inimelu nõudnud tundidepikkust lahingut. Kui Bastille alla andis, hukati selle ülem Bernard-René Jourdan de Launay koos mõne teise kaitsjaga. Bastille oli siiani olnud kuningavõimu sümboliks Pariisi kesklinnas. Kuigi seal oli vaid seitse vangi ning plaanid selle lammutamiseks olid juba tehtud, sümboliseeris see mässulistele kuningavõimu kuritarvitamist. Bastille langemine oli üks Prantsuse revolutsiooni tipphetkedest. Prantsusmaal on 14. juuli ehk nn Bastille päev tänapäeval rahvuspüha. Esimest korda tähistati seda nn Fête de la Fédérationiga selle esimesel aastapäeval 1790. Lüsebrink, Hans-Jürgen; Reichardt, Rolf; Schürer, Norbert (1997). The Bastille. Duke University Press. Lk 43. ISBN 978-0-8223-1894-1. Abbott, John Stevens Cabot (1887). The French Revolution of 1789 as Viewed in the Light of Republican Institutions. Jefferson Press. Lk 112–122. OL 13506000M. Alpaugh, Micah (kevad 2014). "A Self-Defining Bourgeoisie in the Early French Revolution: The Milice bourgeoise, the Bastille Days of 1789, and their Aftermath". Journal of Social History. 47 (3): 696–720. DOI:10.1093/jsh/sht108. Mall:Cite EB1911 Stephens, Henry Morse (1886). A History of the French Revolution. C. Scribner's Sons. Lk 128–68. OL 7156213M. Sewell, William H. (detsember 1996). "Historical Events as Transformations of Structures: Inventing Revolution at the Bastille". Theory and Society. 25 (6): 841–881. DOI:10.1007/BF00159818. Taylor, David (1997). The French Revolution. Heinemann. Lk 16–17. ISBN 978-0-4353-1694-5. OL 10245877M.
Rahvuslik Asutav Kogu (Prantsusmaa)

Rahvuslik Asutav Kogu (prantsuse keeles Assemblée nationale constituante) oli asutav kogu Prantsusmaal, mis arenes 9. juulil 1789 Prantsuse revolutsiooni esimestel päevadel välja Rahvuskogust. See tegutses kuni 30. septembrini 1791 kui see asendati Seadusandliku Koguga. Gershoy, Leo (1964). The French Revolution and Napoleon. Lk 107–171. Fitzsimmons, Michael P. The remaking of France: the National Assembly and the Constitution of 1791 (Cambridge University Press, 2002) Hampson, Norman. Prelude to Terror: The Constituent Assembly and the Failure of Consensus, 1789–1791 (Blackwell, 1988) Tackett, Timothy. "Nobles and Third Estate in the revolutionary dynamic of the National Assembly, 1789–1790." American Historical Review (1989): 271–301. in JSTOR Thompson, Eric. Popular Sovereignty and the French Constituent Assembly, 1789–91 (Manchester University Press, 1952) Whiteman, Jeremy J. "Trade and the Regeneration of France, 1789–91: Liberalism, Protectionism and the Commercial Policy of the National Constituent Assembly." European History Quarterly 31.2 (2001): 171–204. von Guttner, Darius. The French Revolution [1] (2015).
Inimese ja kodaniku õiguste deklaratsioon

Inimese ja kodaniku õiguste deklaratsioon (prantsuse keeles Déclaration des droits de l'Homme et du citoyen de 1789) on Prantsusmaa Rahvusliku Asutava Kogu poolt Prantsuse revolutsiooni ajal 1789. aastal vastu võetud inim- ja kodanikuõiguseid käsitlev deklaratsioon. Selle koostamisel võeti eeskuju valgustusajastu mõtlejatest ning sellega võeti kokku Prantsuse revolutsiooni põhimõtted. Sellel on olnud märkimisväärne mõju inim- ja kodanikuõiguste ning demokraatia arengule üle maailma. Esialgse mustandi koostas Gilbert du Motier de La Fayette Thomas Jeffersoni abiga, lõpliku eelnõu pani kokku Emmanuel-Joseph Sieyès. Selles lähtuti universaalse moraali põhimõttest, st, et inimõigused kehtivad igal pool ja alati. Sellest sai seaduse ees võrdsete kodanike riigi alustala. Seda on mainitud nii Prantsuse neljanda (1946) kui viienda vabariigi (1958) põhiseadustes. Õiguste deklaratsioon Inimõigused Prantsusmaal Rights of Man Universaalsus (filosoofia) The French title can also be translated in the modern era as "Declaration of Human and Civic Rights". Kopstein Kopstein (2000). Comparative Politics: Interests, Identities, and Institutions in a Changing Global Order. Cambridge UP. Lk 72. ISBN 978-0521633567. Gérard Conac, Marc Debene, Gérard Teboul, eds, La Déclaration des droits de l'homme et du citoyen de 1789; histoire, analyse et commentaires Mall:In lang, Economica, Paris, 1993, ISBN 978-2-7178-2483-4. McLean, Iain. "Thomas Jefferson, John Adams, and the Déclaration des Droits de l'Homme et du Citoyen" in The Future of Liberal Democracy: Thomas Jefferson and the Contemporary World (Palgrave Macmillan, 2004) Deklaratsiooni tekst eesti keeles
Karcagi kreis

Karcagi kreis (ungari keeles Karcagi járás) on 2. järgu haldusüksus (kreis) Ungaris Jász-Nagykun-Szolnoki komitaadi idaosas. Kreisi halduskeskus on Karcagi linn. Kreisis on 5 omavalitsust, sealhulgas kolm linna: Karcag, Kenderes ja Kisújszállás. Population data by settlement, vaadatud 12.11.2023.
Pillnitzi deklaratsioon

Pillnitzi deklaratsioon oli viie lause pikkune deklaratsioon, mille ansid 27. augustil 1791 Pillnitzi lossis Dresdeni lähedal Saksimaal välja Preisimaa kuningas Friedrich Wilhelm II ja Saksa-Rooma keiser (ja kuninganna Marie Antoinette'i vend) Leopold II. Sellega lubati Saksa-Rooma riigi ja Preisi kuningriigi tuge kuningas Louis XVI-le Prantsuse revolutsiooni vastu. „Tema Majesteet, keiser, ja Tema Majesteet, Preisi kuningas (...) teatavad ühiselt, et nad peavad Tema Majesteedi, Prantsusmaa kuninga, praegust olukorda kõigi Euroopa suveräänide ühishuviks. Nad loodavad, et see huvi saab tunnustatud nende jõudude poolt, kelle abi palutakse, ja et nad ei keeldu, koos nimetatud Majesteetidega, rakendamast kõige tõhusamaid meetmeid, et võimaldada Prantsuse kuningal tugevdada suurimas vabaduses monarhilise valitsuse aluseid, mis vastavad suveräänide õigustele ja on soodsad Prantsusmaa heaolule. Sellisel juhul on nimetatud Majesteedid otsustanud tegutseda kiiresti ja üksmeelselt, kasutades vajalikke jõude, et saavutada kavandatud ja ühine eesmärk. Ootuses annavad nad oma vägedele sobivad käsud, et need oleksid valmis tegutsema.“ Amy Tikkanen, Thinley Kalsang Bhutia (2021). "Declaration of Pillnitz". Encyclopaedia Britannica. Vaadatud 20. veebruaril 2022.
Bataavia revolutsioon

See artikkel räägib 18. sajandi sündmustest. 1. sajandi sündmuste kohta vaata artiklit Bataavide mäss. Bataavia revolutsioon (hollandi keeles De Bataafse Revolutie) oli revolutsiooniline periood 18. sajandi lõpu Hollandis. Sellega lagunes Hollandi Vabariik ning kuulutati välja Bataavia Vabariik. Revolutsiooni esimene faas, umbes 1780–1787, on hollandi keeles Patriottentijd ehk patriootide aeg. Nn Patriootide võim kasvas kuni asehaldur Willem V Oranje oli 1785. aastal sunnitud riigist põgenema. Ta palus abi oma õemehelt Preisi kuningalt Friedrich Wilhelm II-lt ning 1787. aastal taastas suhteliselt väike Preisi armee vähese vastupanuga Oranjede võimu. Kui Prantsuse revolutsioon 1789. aastal puhkes, hakkas patriootide populaarsus taas levima ning 1794.–1795. aasta külma talve ära kasutades ületasid Prantsuse väed koos patriootide salkadega piirijõed. Sellega algas Bataavia revolutsiooni teine faas, mis lõppes 1795. aastal Bataavia Vabariigi väljakuulutamisega. Järgnevat ligi 20-aastast ajajärku (1795–1813) tuntakse ka Bataavia-Prantsuse perioodina, kuigi vaid kolm nendest oli riigis Prantsuse okupatsioon. Bataavia revolutsioon Amsterdamis Klein, S.R.E. (1995) Patriots Republikanisme. Politieke cultuur in Nederland (1766–1787). Leeb, I.L. (1973) The Ideological Origins of the Batavian Revolution. Verweij, G. (1996) Geschiedenis van Nederland. Levensverhaal van zijn bevolking.
Bundesliga hooaeg 2024–2025

Bundesliga hooaeg 2024–2025 on Saksamaa jalgpalli kõrgliiga Bundesliga 56. hooaeg. Hooaeg algas 23. augustil 2024 ja lõppeb 18. mail 2025. Liiga hooajal osaleb 18 meeskonda: 16 klubi eelmisest hooajast ja kolm klubi eelmise aasta Saksamaa jalgpalli esiliigast 2. Bundesliga. Esiliiga võitja FC St. Pauli mängis kõrgliigas viimati hooajal 2010/11, mil jäädi 18. kohale ja langeti kõrgliigast välja. Hooaeg 2024/25 on üldse esimene kord, kui St. Pauli mängib ühel hooajal oma kohalikust rivaalist Hamburger SV kõrgemal liigas. Esiliiga teine klubi Kieli Holstein mängib Bundesligas esmakordselt, kuid Bundesliga-eelses Saksamaa kõrgliiga Oberliga põhjatsoonis mängis Kiel kuni 1963. aastani, mil loodi Bundesliga ja Kieli Holstein hakkas mängima tugevuselt teises liigas Regionalliga Nord. Kieli Holsteinist saab Bundesliga ajaloo kõige põhjapoolsem klubi. St. Pauli ja Kieli Holstein asendavad eelmisel hooajal Bundesligast välja langenud klubisid 1. FC Köln ja Darmstadt 98. Köln mängis Bundesligas järjest viis hooaega ja Darmstadt ühe hooaja. "Holstein Kiel promoted to the Bundesliga for first time!". bundesliga.com (inglise). Vaadatud 11. mail 2024. Ametlik koduleht
Ants Säde (graafik)

Ants Säde (31. juuli 1937 Pärnu – 24. aprill 1997 Tallinn) oli eesti graafik ja raamatukunstnik. Õppis 1952–1956 Pärnu 2. Keskkoolis ja seejärel ERKI-s, mille lõpetas 1962. aastal. Töötanud Tallinnas 1962–1963 vabakunstnikuna, 1964–1965 TPedI joonistus-ja graafikakateetri laborandina ning 1966–1991 kirjastuse "Valgus" ja a-st 1991 kirjastuse "Koolibri" peakunstnikuna. Edendas otstarbeka maketi ja kirjalahendusega eriti teadus-, õppe- ja ajakirjanduse kujundust. Tema kujundatud raamatud on äratanud tähelepanu Eesti parimate raamatute võistlusel: Kobo Abe "Luitenaine" (1968), Aimeé Beekmani "Kartulikuljused" (1968), A. Mäemetsa "Estonian Limnology" (1971), Osvald Toominga "Puude taga on mets" (1975), sari "100" ("Sada laeva", "Sada autot" jt, 1975), "Õigekeelsussõnaraamat" (1976), Peeter Toominga "Fotolood" (1980), "Peatu, meenuta!" (1980, Valgevene NSV, Leedu NSV jmt raamatuvõistluse diplom), "Kolmteist kangelast" (1984), "Füüsika VIII" (1992), "Eesti arhitektuur" 1–2 (1993 ja 1996, koos Kersti Tormisega). Tegi mitmele ajakirjale uue kujunduse ("Eesti Loodus", "Ekraan", "Tehnika ja Tootmine", "Kehakultuur", kõik 1982; "Таллинн", 1984). Loonud poliitilisi, filmi- ja näituseplakateid (Tuulte pesa, 1979; Soome raamatunäitus, 1980; Balti plakat '84; Puud olid..., 1986; Saja aasta pärast mais, 1987). Kavandas ka heliplaadiümbriseid. Avaldas plakatinäituste ja raamatukunstivõistluste ülevaateid, tegi televisioonis kunstisaateid. Osales mitme kunstižürii ja -komisjoni tegevuses, tegeles raamatukujunduse võistluse korraldamisega ("25 parimat" Eestis ja mujal Balti riikides). 1970 Eesti Kunstnike Liit 1993 Eesti Kujundusgraafikute Liit, asutajaliige Tema vend on filmimees Enn Säde. Hilja Jõgi. "Säde, Ants, graafik". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 498 "Ants Säde 31. VII 1937 – 24. IV 1997". Sirp nr 18, 9. mai 1997. Lk 20 Haud Vana-Pärnu kalmistul
Hallikaspruun torbikseen

Hallikaspruun torbikseen (Craterellus caeruleofuscus) on kandseente hulka kuuluv seeneliik. Hallikaspruun torbikseen andmebaasis eElurikkus
Rohe-harisirmik

Rohe-harisirmik (Lepiota grangei) on šampinjoniliste (Agaricaceae) sugukonda, šampinjonilaadsete (Agaricales) seltsi kuuluv liik seeni. Rohe-harisirmik andmebaasis eElurikkus
Kristjan Kaljusaar

Kristjan Kaljusaar (17. juuli 1990 – 18. oktoober 2023) oli eesti ajaloolane, Eesti keskaja uurija. Kristjan Kaljusaar õppis bakalaureusõppes aastatel 2009–2012 Tartu Ülikooli Ajaloo ja arheoloogia instituudis, magistriõppes 2012–2015 Tartu Ülikool, Ajaloo ja arheoloogia instituudis ning alustas doktoriõpet 2016. aastal Tartu Ülikooli Ajaloo ja arheoloogia instituudis. Teaduskraadid: magistrikraad, 2015, (juh) Anti Selart, Pantvangid ning Läänemere ristiretked, vallutussõjad ja kultuurivahetus 12.-13. sajandil, (Tartu Ülikool, Filosoofiateaduskond, Ajaloo ja arheoloogia instituut). ning alustas doktoriõpet, (juh) Anti Selart, Liivimaa ilmalik aadel 13. sajandil, Tartu Ülikool, Humanitaarteaduste ja kunstide valdkond, ajaloo ja arheoloogia instituudis. Virumaa läänimehed 13. sajandi esimesel poolel. Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat / Annales Litterarum Societatis Esthonicae, 2021, 31−64, 2023 A North German Prince on a Pilgrimage in Arms: Political Implications of the Livonian Crusade of Albert I, Duke of Saxony. In: Paul Srodecki; Norbert Kersken (Ed.). The Expansion of the Faith Crusading on the Frontiers of Latin Christendom in the High Middle Ages. (131−145). Turnhout: Brepols. (Studies in the Crusades and the Latin East; 14). DOI: 10.1484/M.OUTREMER-EB.5.127518. 2022, kogumikuartikkel Exploiting the Conquerors. Socio-political Strategies of Estonian Elites During the Crusades and Christianisation, 1200–1300. In: Selart, Anti (Ed.). Baltic Crusades and Societal Innovation in Medieval Livonia, 1200-1350. (55−89). Leiden: Brill. (The Northern World; 93). DOI: 10.1163/9789004512092_004. 2022, kogumikuartikkel Martyrdom on the Field of Battle in Livonia during Thirteenth-Century Holy Wars and Christianization: Popular Belief and the Image of a Catholic Frontier. In: Radosław Kotecki, Carsten Selch Jensen, Stephen Bennett (Ed.). Christianity and War in Medieval East Central Europe and Scandinavia. (245−262). Amsterdam: Amsterdam University Press. ( Beyond Medieval Europe). 2021, kogumikuartikkel Läänemaa pantvangid Liivimaa ristisõdades 13. sajandi esimesel veerandil. Läänemaa Muuseumi Toimetised, 19, 23−44. 2016, The lives of hostages and their influence on the conversion and acculturation of Livonia and Prussia during the Baltic Crusades in the 13th Century. In: Marius Ščavinskas; Vasilijus Safronovas (Ed.). Verbum movet, exemplum trahit. The Emerging Christian Community in the Eastern Baltic. Acta Historica Universitatis Klaipedensis, Vol. XXXIII. (23−46). Klaipeda: Klaipeda University. (Acta Historica Universitatis Klaipedensis; 33), 2016 Kristjan Kaljusaar CV, Estonian Research Information System (ETIS) Kristjan Kaljusaar "Ordud, ordenid ja teenetemärgid", Vaba Akadeemia loeng 16.06.2022 Kristjan Kaljusaar: «Surm Liivimaal: lahingumärterlus ja Läänemere idaranniku kuvand 13. sajandi ristisõdades», Vaba Akadeemia loeng, 7. mai 2021 Varalahkunud ajaloolane: Muinas-Eesti vanemad valitsesid maad ka pärast ristisõdu, koiduaeg.ee, 13. detsember 2023
Terrorivalitsus

See artikkel räägib Prantsuse revolutsiooni perioodist. Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Terrorivalitsus (täpsustus). Terrorivalitsus (prantsuse keeles la Terreur; ka Mäevabariik[viide?]) oli ajajärk Prantsuse revolutsiooni ajal kui pärast Esimese Vabariigi väljakuulutamist hakkasid toimuma veresaunad ja avalikud hukkamised. Tapmised põhjustasid revolutsioonihullus, vaimulikevastasus ja Rahvapäästekomitee süüdistused riigireetmises. Kuigi Rahvuskonvent terrorit ametliku poliitikana vastu ei võtnud, toimus see pigem iseenesest. Ajaloolaste seas ei ole konsensust terrori täpse algusaja osas. Mõned peavad selle alguseks 10. märtsi või 5. septemrbit 1793, kui loodi Revolutsiooniline Tribunal. Teised peavad selle alguseks septembri veresauna 1792. aasta septembris, kolmandad koguni juulit 1789 kui revolutsioon nõudis esimesed inimelud. Sõna "terror" võttis pärast Robespierre'i kukutamist juulis 1794 kasutusele termidoori reaktsioon, et õigustada oma tegusid ning diskrediteerida Maximilien Robespierre'i. Selleks ajaks oli ligi aasta aja jooksul Prantsusmaal läbi viidud 16 594 surmanuhtlust (neist 2639 Pariisis). Üle 10 000 inimese oli hukatud ilma kohtuta ning 10 000 oli surnud vanglates. Bals des victimes Nantesi uputamine Põrgukolonnid Revolutsiooniline terror Riigiterrorism Terrorism Prantsusmaal Tricoteuse Miller, Mary Ashburn (2011). A Natural History of Revolution: Violence and Nature in the French Revolutionary Imagination, 1789–1794. Cornell University Press. ISBN 978-0801460845. Originaali arhiivikoopia seisuga 8. aprill 2023. Vaadatud 12. märtsil 2023 – cit. via Google Books. Linton, Marisa. "The Terror in the French Revolution" (PDF). Kingston University. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 17. jaanuar 2012. Vaadatud 2. detsembril 2011. Greer, Donald (1935). The Incidence of the Terror during the French Revolution : A Statistical Interpretation. Cambridge: Harvard University Press, coll. « Harvard historical monographs » (no VIII). Lk 26–37. Jean-Clément Martin (2017). La Terreur : vérités et légendes. Paris: Perrin. Lk 191–192.
Louis XVI hukkamine

Louis XVI hukkamine leidis aset 21. jaanuaril 1793, kui endine Prantsuse kuningas Louis XVI Prantsuse revolutsiooni käigus Revolutsiooni väljakul Pariisis Prantsusmaal hukati. Neli päeva varem toimus tema üle kohtumõistmine ning 786-liikmeline Rahvuskonvent mõistis ta peaaegu ühehäälselt riigireetmises süüdi (mitte keegi ei hääletanud otsuse vastu, mõned saadikud jätsid hääletamata). Ta hukati giljotiiniga, surmanuhtluse viis läbi timukas Charles Henri Sanson. Hukkamist peetakse tihti nii Prantsusmaa kui Euroopa ajaloo pöördepunktiks. Mõnede jaoks sümboliseeris kuninga hukkamine tema endiste alamate poolt tuhandeaastase Prantsuse Kuningriigi lõppu ja demokraatia algust (kuigi Louis ei jäänud viimaseks Prantsusmaa kuningaks). Teiste, ka mõnede muutuste ja revolutsiooni pooldajate, jaoks oli hukkamine tarbetu verevalamine ning märkis vägivaldse kaose algust riigis. Louis' surm andis revolutsionääridele üle riigi innukust juurde ning järgmise paari aasta jooksul jätkati radikaalsete reformidega. Üheksa aastat hiljem hukati samas paigas ka Louis' abikaasa kuninganna Marie Antoinette. Necker, Anne Louise Germaine, Considerations on the principal events of the French Revolution (1818) Hugo, Victor, The Memoirs of Victor Hugo (1899) Thompson, J.M., English Witnesses of the French Revolution (1938)
Korenevo

Korenevo on alev Venemaal Kurski oblastis, Korenevo rajooni keskus. Asub Seimi jõe ääres, 40 km Rõlskist edelas. 2010. aastal oli alevis 6119 elanikku. Korenevot on esmamainitud 1625. aastal. 1869. aastast läbis küla Kurski-Kiievi raudtee. Aleviks sai 1939. aastal. 4. mail 1918 sõlmiti Korenevos vaherahu Saksa keisririigi, Ukraina Riigi ja Vene NFSV vahel. 2024. aasta augusti keskel algas alevi pärast lahing seoses Vene-Ukraina sõja ajal toimunud Ukraina sissetungiga Kurski oblastisse. https://www.unian.net/war/kurskaya-oblast-vsu-nachinayut-bitvu-za-vazhnyy-rossiyskiy-poselok-12734010.html http://pkorenevo.rkursk.ru/