laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Andres Tali

Andres Tali (sündinud 9. jaanuaril 1956 Tallinnas) on eesti kunstnik ja raamatukujundaja. Ta lõpetas aastal 1980 ERKI graafika eriala raamatukujundajana. 2015. aastal kandideeris ta koos Mart Kalmu ja Ivar Sakiga Eesti Kunstiakadeemia rektori ametikohale, kuid ei osutunud valituks. 1990 Kristjan Raua preemia 1997 galerii "Vaal" aastapreemia "Harpuun" 1999 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (isikunäitused "Bestrafe mich" Tallinna Kunstihoone galeriis ja "Romeo ja Julia keskpäev" Vaala galeriis) 2000 Stipendium "Ela ja sära" 2001 Tallinna XII Graafikatriennaali peaauhind 2003 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (raamatukujundused: Käbi Laretei "Keerised ja jäljed", Martti Turtola "President Konstantin Päts", John Smith "Marko und Kaido" Leo Rohlin "Keraamika käsiraamat", Marko Mäetamm ja Mark Adam "Rääkivad majad/Speaking Houses", Friedrich Reinhold Kreutzwald "Kalevipoeg") 2005 Eesti Kultuurkapitali näitekunsti aastapreemia (koos Mari-Liis Küla, Liina Pihlaku, Aime Undi, Liina Undi ja Mari Tuulinguga (Eesti teatrikunstnike erinevate põlvkondade loomingu talletamise ja väärtustamise eest kaheköitelises "Kunstnikuraamatus") 2006 Balti Assamblee kunstipreemia 2010 Valgetähe IV klassi teenetemärk Tekstiilikunstnik Kaire Tali on Andres Tali abikaasa. Nende poeg on arhitekt Johan Tali. Skulptor Erich Tali oli Andres Tali isa. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Priit Ardna

Priit Ardna (aastani 1935 Elmar-Friedrich Rossmann; 23. november 1892 Vändra – 9. november 1981 Stockholm) oli eesti helilooja, organist ja dirigent. Ta lõpetas 1912 orelierialal Rudolf Grivingi muusikakooli ning õppis sealsamas aastani 1914 kompositsiooni. Organistitööd alustas ta 1915 Thbilisis ning jätkas seda hiljem Eestis. Ta oli 1927–1933 Ugala ja 1942–1944 Endla teatris pianist ja orkestrijuht, töötades ka mitmes koolis muusikaõpetajana ning esinedes oreli- ja klaverisolistina. 1944. aastal põgenes ta Rootsi, töötas Stockholmis organistina. Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide: A–M. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007, lk. 43. Harald Nurk, Helilooja Priit Ardnat võib pidada eesti opereti isaks, Sakala, 21. november 2003
Henno Arrak

Henno Arrak (18. aprill 1930 Tallinn – 25. veebruar 2017) oli eesti raamatugraafik ja karikaturist. Henno Arrak sündis Tallinnas töölisperes. Lõpetas eksternina 1948 Tallinna 2. Keskkooli. 1948–1949 õppis Tallinna Polütehnilises Instituudis. Oli nõukogudevastaste lendlehtede levitamise tõttu 1949–1955 poliitvangina Kasahstanis. Jätkas õpinguid 1957 ERKI-s, lõpetas selle 1963 raamatugraafika erialal. Tema karikatuure avaldati ajakirjas Pikker. Töötas kunstnikuna Üleliidulise Kaubanduspalati Eesti osakonnas, kirjastuses Valgus, ENE peatoimetuses, 1969–1970 Eesti Raamat peakunstnikuna. Aastast 1966. oli Eesti Kunstnike Liidu liige. Vabakutseline kunstnik alates 1970. aastast. Ta oli Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei asutajaliige. Ta valmistas rohkesti puugravüüritehnikas eksliibriseid ja postmarke ning oli selle ala tippmeister eesti graafikas. Oma eksliibristega esines ta isikunäitustel 1994. aastal Moskva Eksliibrisemuuseumis (koos abikaasa kunstnik Iris Uugiga), 2005. aastal Mustamäe Kultuurikeskuse Kaja galeriis ja 2013. aastal Frederikshavni Eksliibrise- ja Kunstimuuseumis. 1995. aastal avaldas Eesti Eksiliibriseühing 16-leheküljelise Henno Arraku aastatel 1957–1994 loodud eksliibriste kataloogi. 1970. aastatel kujundas ta ka medaleid. Henno Arrak illustreeris ja kujundas hulganiselt raamatuid, näiteks Sergei Mihhalkov "Onu Stjopa. Kolm lugu onu Stjopast" (1973), Enn Kippeli "Meelis" (1961, 1976), anglo-ameerika ulmekogu "Lilled Algernonile" (1976), Karl Ristikivi "Inimese teekond" (1990), Voldemar Vaga "Kunst Tartus XIX sajandil" (1971), "Kunst Tallinnas" XIX sajandil" (1976), Ethel Lilian Voynich "Kiin" (1977). Henno Arrak on Aleksander Solženitsõni "Gulagi arhipelaag" I-III (1990) üks tõlkijaid. Tema eksliibristest on kirjastanud Tartu Riiklik Kunstimuuseum raamatu "Henno Arraku joonistused ja eksliibrised" (1985). 1959. aastal noortenäitusel 1984. aastal Tartu Kunstimuuseumis 2010. aastal Lastekirjanduse Keskuses 2015. aastal Toompea lossi kunstisaalis. 2015. aastal Kiek in de Kökis 2016. aastal Tallinna Keskraamatukogus näitus koos Jüri Arraku teostega Ta vend oli teadlane Arno Arrak, poolvend on kunstnik Jüri Arrak, oli abielus kunstnik Iris Uukiga, lapselaps on kunstnik Helmi-Elfriede Arrak. Hiiu Koguja 1995 nr 4 Postimees 27. veebruar 2017 Suri graafik ja karikaturist Henno Arrak Riigikogu – Riigikogus saab näha ülevaadet kunstnik Henno Arraku loomingust Kiek in de Kökis avatakse graafik Henno Arraku juubelinäitus Tallinna Keskraamatukogu. "Henno ja Jüri Arraku graafika näitus Tallinna Keskraamatukogus". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. veebruar 2017. Eesti Päevaleht 18. oktoober 2008 Jüri Arrak – kunstiajalugu, mütoloogia ja psühholoogia Õhtuleht 27. veebruar 2017 – Suri graafik Henno Arrak Fotode Infosüsteem – foto graafik Henno Arrakust
Anto Pett

Anto Pett (sündinud 4. augustil 1960 Kiviõlis) on eesti pianist ja helilooja. Pett on klassikalise muusika taustaga vaba improvisaator. Ta on improvisatsiooniprofessor Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias. 2008 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (Eesti improvisatsioonikunsti viimine rahvusvahelisele kõrgtasemele Ürituse info[alaline kõdulink] Muusikapreemiad 2008
Kustav-Agu Püüman

Kustav-Agu Püüman (sündinud 13. juunil 1937 Tallinnas) on eesti teatrikunstnik ja balletitantsija. Ta lõpetas Tallinna 2. Keskkooli 1956. aastal, õppis aastatel 1948–1956 Eesti Riiklikus Koreograafiakoolis ja 1963–1969 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis. Aastatel 1956–1979 oli ta Estonia balletiartist, seejärel kuni 1994. aastani vabakutseline kunstnik ja pärast seda Tallinna Linnateatri peakunstnik, 2000. aastast Linnateatri kunstnik. Püüman on loonud kujundusi ka pidulikele kontsertidele, laulu- ja tantsupidudele, vabaõhulavastustele, telesaadetele ja filmidele ning teinud kostüüme varieteele. Ta tegeleb ajalooliste kostüümide taasloomisega. Püüman on kirjutanud artikleid Eesti Entsüklopeediale ja Eesti teatri biograafilisele leksikonile. Ta õpetab erialakompositsiooni, stsenograafia- ja kostüümiajalugu mitmes kõrgkoolis. 1969 Ülo Vinter / Ülo Raudmäe "Pipi Pikksukk", Estonia 1970 Wolfgang Amadeus Mozart "Aednikuneiu armastusest", Vanemuine 1972 Enn Vetemaa "Õhtusöök viiele", Vilnius 1973 Frederick Loewe "Minu veetlev leedi", Sverdlovsk 1973 Richard Strauss "Salomé", Estonia 1976 Giuseppe Verdi "Othello", Sverdlovsk 1976 A. Petrov "Maailma loomine", Estonia 1978 Colin Higgins "Harold ja Maude", Eesti Draamateater 1979 A. H. Tammsaare "Kuningal on külm", Vilnius 1987 Pjotr Tšaikovski "Pähklipureja", Estonia 1992 William Shakespeare "Romeo ja Julia", Tallinna Linnateater 1992 Ferenc Lehár "Lõbus lesk", Vanemuine 1992 Anton Tšehhov "Ivanov", Draamateater 1993 Tadeusz Różewicz "Valge abielu", Linnateater 1993 Lionel Bart "Oliver", Vanemuine 1994 Imre Kálman "Silva", Estonia 1994 G. Verdi "Don Carlos" (kostüümid), Estonia 1995 Alexandre Dumas vanem / Elmo Nüganen "Kolm musketäri", Linnateater 1995 Aleksandr Adabašjan, Nikita Mihhalkov "Pianoola ehk Mehaaniline klaver" (kostüümid), Linnateater 1996 Georg Friedrich Händel "Xerxes", Vanemuine 1997 Bertolt Brecht / Kurt Weill "Kolmekrossiooper" (kostüümid), Linnateater 1998 Jaan Tätte "Ristumine peateega", Linnateater 2001 W. A. Mozart "Bastien ja Bastienne", Linnateater 2001 A. Dumas / E. Nüganen "Musketärid – 20 aastat hiljem", Linnateater 2002 F. Léhar "Lõbus lesk", Estonia 2004 Maurice Ravel "Valss", Estonia 1973 isikunäitus 1973 Balti teatritriennaal Riias 1976 Balti teatritriennaal Vilniuses 1980 isikunäitus 1980 Balti teatritriennaal Tallinnas 1982 isikunäitus 1987 isikunäitus 1987 Balti teatritriennaal Vilniuses 1992 Eesti lavastuskunstnike näitus Kuopios 1998 grupinäitus "Illusioon" Jyväskyläs 2004 isikunäitus 1976 üleliiduline kultuuriministeeriumi noortepreemia 1998 Endla publikupreemia 2001 Valgetähe teenetemärgi V klass 1986 Album "Eesti ballett" (koostaja) https://katsed.real.edu.ee/baas/index2.php Lavakujundusi, foto Linnateatri lehel Tõnis Kipper, "Kustav-Agu Püüman: Teater on koostegemine...", Saarte Hääl, 14. mai 2007
Karl Harrer

Karl Harrer (8. oktoober 1890 – 5. september 1926) oli saksa spordiajakirjanik. Ta oli koos Anton Drexleriga Saksa Töölispartei (DAP) üks asutajatest 5. jaanuaril 1919.
Elfrida Andrée

Elfrida Andrée (19. veebruar 1841 – 11. jaanuar 1929) oli Rootsi helilooja, organist ja dirigent.
Harri Otsa

Harri Otsa (3. november 1926 Tallinn – 30. oktoober 2001) oli eesti helilooja. Õppis 1946–1948 Tallinna Riiklikus Muusikakoolis muusikateooriat. 1953. aastal lõpetas kompositsioonierialal (Mart Saare klassis) Tallinna Riikliku Konservatooriumi. 1953–1959 oli Harri Otsa muusikaalajuhataja Draamateatris. Töötas 1953–1962 Tallinna Muusikakoolis ja 1962–1988 Tallinna Konservatooriumis muusikateoreetiliste ainete õppejõuna.
Jean Barraqué

Jean-Henri-Alphonse Barraqué [žan-anr'ii-alf'oons barrak'ee] (17. jaanuar 1928 Puteaux – 17. august 1973 Pariis) oli prantsuse helilooja ja muusikateadlane. Ta õppis kompositsiooni Pariisis Olivier Messiaeni ja Jean Langlais' juures. Oma loomes kasutas ta dodekafooniat ja Pierre Schaefferi meetodit (konkreetne muusika ehk musique concrète). Ta avaldas monograafia Claude Debussy'st (Paris: Editions du Seuil, 1977). "Sekventsid" häälele löökpillidega 1955 "Laul laulu otsa" lugejale, löökpillidele ja klaverile 1966 kontserdid 6 instrumendile, sh vibrafonile ja klarnetile 1968
Edgar Arro

Edgar Arro (24. märts 1911 Tallinn – 24. detsember 1978 Tallinn) oli eesti helilooja ja organist. Ta lõpetas 1935. aastal Tallinna Konservatooriumi professor August Topmani oreliklassi ja 1939 professor Artur Kapi kompositsiooniklassi, samas oli 1936–1940 Riigi Ringhäälingu organist. 1940–1941 oli Arro Tallinna Kaarli koguduse organist. Aastatel 1944–1978 õpetas Arro Tallinna Riiklikus Konservatooriumis muusikateoreetilisi aineid, 1944–1952 töötas ka Tallinna Muusikakoolis teooriaõpetajana. Aastatel 1952–1966 oli Edgar Arro Eesti Heliloojate Liidu vastutav sekretär. Edgar Arro on tuntud eelkõige väikevormide loojana, kelle levilaulud olid omal ajal Eestis ülipopulaarsed. Rahvusvahelise tunnustuse on saavutanud tema rahvusliku helikeelega oreliteosed. Ta on kirjutanud ka vaimulikku muusikat. 1948 ja 1949 – Nõukogude Eesti preemia 1955 – ENSV teeneline kunstitegelane 1956 – Tööpunalipu orden 1967 – ENSV rahvakunstnik 1980 – ENSV muusikapreemia. Edgar Arro Eesti biograafilises andmebaasis ISIK https://arhiiv.err.ee/vaata/rahvakunstnikud-edgar-arro
Toomas Krõm

Toomas Krõm (sündinud 22. septembril 1971 Tallinnas) on Eesti jalgpallur. Ta mängis Eesti jalgpallikoondises aastatel 1994–1996 11 mängu. Oma koondisedebüüdi tegi Krõm 7. mail 1994 sõpruskohtumises USA jalgpallikoondise vastu. Eesti kaotas mängu 4:0. Lisaks temale tegi samas mängus debüüdi Indrek Zelinski. Eesti jalgpallikoondislaste loend Biograafia ESBL-is
Valter Neeris

Valter Neeris (21. märts 1915 Tallinn – 30. detsember 1942 Velikije Luki) oli Eesti jalgpallur. Ta mängis Eesti jalgpallikoondises aastatel 1934–1940 36 mängu ning lõi 1 värava. Neeris oli 1934–1939 5-kordne Eesti meister. Eesti jalgpallikoondislaste loend Biograafia ESBL-is
Elmar Tepp

Elmar Leonhard Tepp (30. aprill 1913 Tallinn – 11. mai 1943 Kalinin, Vene NFSV) oli Eesti jalgpallur. Oli 1938 Balti turniiri võitjaid. Ta mängis Eesti jalgpallikoondises aastatel 1937–1940 18 mängu. Mobiliseeriti 1941 Punaarmeesse, langes 1943 Velikije Luki lahingus koos koondisekaaslaste Heinrich Uukkivi ja Richard Kuremaaga sakslaste kätte vangi. Punaarmee võttis mehed vangi ja sõjakohus mõistis nad surma. Aprillis 1943 asendati surmanuhtlus 15-aastase vanglakaristusega. Suri mais 1943 Kalinini vanglas. Eesti jalgpallikoondislaste loend Artikkel Eesti spordi biograafilises leksikonis
Trapped

"Trapped" on mitmete filmide originaalpealkiri. Näiteks: "Lõksus" ("Trapped") 2002. aasta põnevusfilm; režissöör Luis Mandoki; peaosades Charlize Theron, Courtney Love, Stuart Townsend ja Kevin Bacon "Tulelõksus" ("Trapped"); 2001. aasta põnevusfilm; režissöör Deran Sarafian; peaosades William McNamara, Parker Stevenson ning Callum Keith Rennie
Kalev Härk

Kalev Härk (sündinud 15. märtsil 1971 Valgas) on Eesti poliitik. Ta oli aastatel 2011-2017 Valga linnapea. Alates 27. jaanuarist 2011 kuni 3. aprillini 2019 oli Kalev Härk Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. Alates 3. novembrist 2007 kuni 1. juulini 2010 oli Kalev Härk Valga maavanem. Seejärel töötas ta Valga maavalitsuses arengu- ja planeeringuosakonna juhatajana, kuni Valga linnavolikogu valis ta 11. märtsil 2011 Valga linnapeaks. Kui Valga üksikkompanii senine pealik nooremseersant Kaimo Vahtra pani 24. veebruaril 2011 ameti maha, et pühenduda täielikult maleva noorte juhendamisele, määrati määrati 2011. aastal Kaitseliidu Valgamaa maleva Valga üksikkompanii pealikuks Kalev Härk. Ta on alates 2015. aastast Elroni nõukogu liige. 2022 Valgamaa teenetemärk Kalev Härk. Erakonnad. e-Äriregister. Üksikkompanii sai uue juhi. Valgamaalane, 25.02.2011. (Kasutatud 29. augustil 2011.) Marge Väikenurm. Intervjuu: Kalev Härk panustab juhtimiskogemusele. Valgamaalane, 02.04.2011. (Kasutatud 29. augustil 2011.)
Ivar Unt

Ivar Unt (sündinud 2. veebruaril 1977) on Eesti poliitik. Pärast Valga Gümnaasiumi lõpetamist 1995. aastal õppis Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas ning sai bakalaureusekraadi majandusprotsesside modelleerimise ja majanduspoliitika erialal 1999. aastal . 2010–2012 Eesti Maaülikooli ettevõtluse ja ökonoomika erialal omandatud magistrikraad. 2018-2022 Tallinna Tehnikakõrgkooli hoonete ehitus. 1999–2007 Valga linnavalitsuse aselinnapea hariduse-, kultuuri- ja sotsiaalvaldkond. 2007-2011 Valga linnapea 2011-2017 Valga Maavalitsuse arengu- ja planeeringuosakonna juhataja. Alates 2017 Transpordiameti projektijuht. Ivar Unt kuulus Eesti Reformierakonda aastatel 2000-2023. Valga linnavolikogu valis Ivar Undi linnapeaks 28. märtsil 2007 ja avaldas talle umbusaldust 4. märtsil 2011. 2013-2017 Valga Linnavolikogu esimees. Enam hääli on ta saanud kohaliku omavalitsuste valimistel 2009. aastal (563 häält). Ivar Unt on abielus, peres on kolm last. Tegelenud poksiga ning juhib Valga poksiklubi Nahkkinnas. Kuulub korporatsiooni Fraternitas Estica. Hobid on ulmekirjanduse lugemine, bridž ja jooksmine. Ivar Unt on auastmelt Eesti Kaitseväe lipnik. http://www.vvk.ee/?id=12449&code=0082&scode=0854&cid=6961 www.vvk.ee Valga Poksiklubi koduleht
Avatud lähtekood

Avatud lähtekood (inglise keeles open source) tähendab avalikku ja vaba juurdepääsu toote lähtekoodile. Avatud lähtekoodiga tarkvara Avatud juurdepääs Vaba juurdepääs Bruce Perens, The Open Source Definition, "O'Reilly Online Catalog ISBN 1-56592-582-3
Salme Dutt

Salme Dutt (sündinud Salme Anette Murrik, aastatel 1913–1924 Salme Anette Pekkala, hiljem Salme Pekkala-Dutt) (29. august 1888 Helme vald – 30. august 1964 London) oli Eestis sündinud Briti kommunistlik poliitik. Tema esimene abikaasa oli Soome vasakpoolne poliitik Eino Pekkala (olid abielus aastatel 1913–1920, abielu lahutati), teine abikaasa oli rootsi-india päritolu inglise ajakirjanik ja kommunistlik poliitik Rajani Palme Dutt. Tema vanem õde oli Eesti päritolu Soome kirjanik Hella Wuolijoki. Ta oli ka Soome sotsiaaldemokraatlilku poliitiku Erkki Tuomioja vanatädi. Tema keskmine õde Erna-Amalie Murrik-Mitt oli saksa keele õpetaja, noorem õde Niina Murrik-Polonsky oli pianist ja klaveriõpetaja. Salme Murrik sündis Helme vallas Liivimaa kubermangus ning veetis lapsepõlve Valgas. 1905. aastal heideti ta revolutsioonilise tegevuse eest gümnaasiumist välja, misjärel ta kolis Venemaale, elades Moskvas ja Siberis. Hiljem elas ta Soomes ning kolis lõpuks Suurbritanniasse. Murrik saadeti koos esimese abikaasa Eino Pekkalaga Suurbritanniasse Lenini käsul, looma seal Suurbritannia Kommunistlikku Parteid. Selle algusaastail tegutses ta Kominterni agendina ning oli Rajani Palme Dutti sidemees Moskvaga. 1939. aastal avaldas Salme Dutt raamatu tšartistlikust liikumisest "When England Arose" ("Kui Inglismaa tõusis"). 1966. aastal ilmus Londonis tema postuumne luulekogu "Lucifer and Other Poems" ("Lucifer ja teisi luuletusi"). Salme Dutt suri Londonis 1964. aastal. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. jaanuar 2012. Vaadatud 11. märtsil 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) David Harker, Tressell John Callaghan "Rajani Palme Dutt, British communism, and the Communist Party of India″ – Journal of Communist Studies and Transition Politics, Volume 6, Issue 1, March 1990, lk 49–70 Andrew Thorpe "The British Communist Party and Moscow 1920–43", Manchester University Press, 308 lk, Midsomer Norton 2000 Erkki Tuomioja "Häivähdys punaista" Helsinki: Tammi, 2006 (rootsi keeles: "Ett stänk av rött: två systrar i revolutionens tjänst" Stockholm, 2008; eesti keeles: "Õrnroosa: Hella Wuolijoe ja Salme Dutti elu revolutsiooni teenistuses", Tallinn, 2006) Lausti.com Valgark.ee Salme Dutt Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Olev Raju

Olev Raju (sündinud 14. jaanuaril 1948) on Eesti majandusteadlane ja poliitik. Ta lõpetas aastal 1971 kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi erialal. Aastatel 1974–1975 oli ta TRÜ-s aspirantuuris, aastatel 1983–1985 doktorantuuris. Aastatel 1971–1991 töötas ta Tartu Riiklikus Ülikoolis poliitökonoomia kateedris vaneminseneri, vanemõpetaja ja dotsendina. Ta oli 1995–2003 Riigikogu VIII ja IX koosseisu liige ja 2007–2009 Tartu Linnavolikogu esimees. 2008 Tartu Ülikooli medal Olev Raju Eesti Teadusinfosüsteemis Nädala juubilar Olev Raju 60, Kesknädal, 9. jaanuar 2008 Olev Raju: kriisist väljatulek – mitte lihtsate inimeste arvel, Tartu Postimees, 3. veebruar 2009 Olev Raju: Reformierakond on ideoloogialõksus, Äripäev, 15. november 2010 "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022.
Buršvilistlane

Buršvilistlane (akadeemilises kirjapruugis lühend b!vil!, mitmuses b!vil!! või b!vil! b!vil!; vanemas kirjanduses ka: burššvilistlane, üliõpilasvilistlane) on üliõpilaskorporatsiooni liige, kes on õpingud kõrgkoolis ajutiselt või püsivalt katkestanud. Mõnes korporatsioonis on buršvilistlasel korporatsiooni vilistlaskogu nõusolekul võimalik astuda vilistlaskokku. Buršvilistlase staatus on kõrgkoolis õppiva kaasvõitleja (lühendatult ksv!) ning kõrgkooli lõpetanud ja korporatsiooni vilistlaskokku vastuvõetud vilistlase (lühendatult vil!) vahepealne. kaasvõitleja vilistlane Väljaots, Jaan (toimetaja). 2008. Revelia entsüklopeedia 2008. Tartu: Revelia. lk. 15.
Taanlased

Taanlased (endanimetus danskere) on põliselt Taanis ja vähesel määral Lõuna-Schleswigis elav põhjagermaani rahvas, Taani põhirahvus. Taanlased räägivad taani keelt. Taanis elab umbes 5 miljonit taanlast. Taanlasi ja taani päritolu inimesi on maailmas kokku umbes 7 miljonit, neist Ameerika Ühendriikides 1,43 miljonit, Kanadas 200 000 ja Brasiilias 140 000. Taanlasi elab arvukalt veel Norras, Austraalias, Saksamaal ja Rootsis. Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 81 taanlast, neist Tallinnas 43. Taanlaste lähedased sugulasrahvad on rootslased, norralased, fäärlased ja islandlased. Ajaloolis-kultuuriliselt on taanlased valdavalt luterlik rahvas, kuigi 21. sajandi alguses peab üle poole taanlastest ennast ateistiks või agnostikuks. Päring Statistikaameti andmebaasist
Peterburi Püha Issidori kirik

Peterburi Püha Issidori kirik (vene keeles Свято-Исидоровская церковь) on õigeusu kirik Peterburis, asukohaga Gribojedovi kanali ääres Lermontovi prospekti ja Rimski-Korsakovi prospekti ristmikul. Kirik ehitati aastatel 1903–1907 arhitekt Aleksander Poleštšuki projekti järgi. Aastaks 1894 oli Peterburi Kolomna linnaossa tekkinud eestikeelne õigeusu kogudus, mille eesotsas oli preester Paul Kulbusch. Valga Issidori peakirik РУССКО-ЭСТОНСКИЙ ИСИДОРОВСКИЙ ПРИХОД В ПЕТЕРБУРГЕ - ПЕТРОГРАДЕ - ЛЕНИНГРАДЕ (1894-1933)
Sõnavabadus

Sõnavabadus on õigus vabalt levitada ideid, arvamusi, veendumusi ja muud teavet sõnas, trükis, pildis või muul viisil.  Lisaks arvamusvabadusele ja väljendusvabadusele hõlmab sõnavabadus ka infovabadust ehk isiku õigust saada avalikku teavet. Sõnavabadus on Lääne[viide?] demokraatia oluline osa. Sõnavabadus on üks inimese põhivabadustest, sisaldudes näiteks Inimõiguste ülddeklaratsiooni artiklis 19 ja Eesti Vabariigi põhiseaduses. Viimase § 45 kohaselt: Igaühel on õigus vabalt levitada ideid, arvamusi, veendumusi ja muud informatsiooni sõnas, trükis, pildis või muul viisil. Seda õigust võib seadus piirata avaliku korra, kõlbluse, teiste inimeste õiguste ja vabaduste, tervise, au ning hea nime kaitseks. Seadus võib seda õigust piirata ka riigi ja kohalike omavalitsuste teenistujatel neile ameti tõttu teatavaks saanud riigi- või ärisaladuse või konfidentsiaalsena saadud informatsiooni ning teiste inimeste perekonna- ja eraelu kaitseks, samuti õigusemõistmise huvides. Tsensuuri ei ole. Tsensuur internetis Ajakirjandusvabadus Autoriõigus Mõttevabadus Tsensuur Uuriv ajakirjandus Sõnavabaduse artikkel kodanikuportaalis Euroopa inimõiguste konventsioon ja inimõiguste kohus Kui vaba on digitaalne sõna?
Alexander Cordell

Alexander Cordell, kodanikunimega George Alexander Graber (9. september 1914 Colombo, Tseilon – 13. november 1997 Denbighshire, Wales), oli Walesi kirjanik, kelle sulest pärineb kolmkümmend teost. Eesti keeles on ilmunud tema romaan "Rüvetatud kaunis maa" ("Rape of the Fair Country", 1959), mis kajastab tööliste elu ja tšartistlikku liikumist Lõuna-Walesi tööstuspiirkonnas 19. sajandi algul ning kulmineerub 1839. aastal toimunud Newporti ülestõusuga.
Christian Kõrtsmik

Christian Kõrtsmik (sündinud 7. veebruaril 1991) on eesti jalgpallur, kes mängib Eesti Meistriliigas, klubis Nõmme JK Kalju. Christian Kõrtsmik portaalis Soccernet.ee
Vinnkaev

Vinnkaev ehk kooguga kaev on kaev, mille lähedal asuvale hargilisele kaevusambale toetub pikk liikuv kaevuvinn, mille kaevupoolses otsas on kaevukook ämbriga ja teises otsas tavaliselt raskus.