laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ada (purjelaev)

Ada oli 20. sajandi algul Hiiumaal ehitatud kolmemastiline kuunar. Laev oli umbes 400-tonnise mahutavusega. Ada veesati arvatavalt 1908. aasta suvel. See vedas peamiselt Murmanskist Peterburi soolakala, eriti turska. Harilikult sõideti Peterburist või Liibavist propsilaadungiga Inglismaale. Sealt võeti peale soolalaadung ja viidi Murmanskisse. Suve jooksul osteti Murmanskis kokku turska, mis soolati otsekohe laeva trümmi ja sõideti sügiseks Peterburi, kus tursk talve jooksul maha müüdi. Sügisel pidi hoolas olema, et enne jää tulekut Peterburi jõuda ja vahel tuli selleks isegi poole laadungiga teele asuda. Esimese maailmasõja lõpuaastail ja Vabadussõja ajal seisis Ada Arhangelskis. Kapteniks oli kuni 1919. aastani, kui laev seisma jäi, Gustav Teng. 1922. aastal toodi Ada Arhangelskist tagasi Eestisse. Laev sõitis seejärel Läänemeres Soome ja Taani vahel ja müüdi 1930. aastal ära. Ajalooline ülevaade purjelaevandusest ja laevaehitusest Hiiumaal (lk 11 räägib purjelaevast Ada) (PDF-fail)
Abhaasi keel

Abhaasi keel (abhaasi keeles аҧсуа бызшәа [аpʰswa bəzʃʷa], аҧсшǝа) on abhaaside rahvuskeel. Abhaasi keele lähim sugulaskeel on abasiini keel. Ta kuulub abhaasi-adõgee keelkonna abhaasi-abasiini rühma. Abhaasi keelt kõneldakse Abhaasias ja Türgis, samuti Lähis-Idas (Jordaania, Süüria, Iraak), Venemaal ja Läänes. Abhaasi Vabariigis on abhaasi keel alates 1994. aastast Abhaasia põhiseaduse järgi riigikeel ning koos vene keelega üks ametikeeltest. Kõnelejate koguarv on umbes 125 000, sealhulgas Abhaasias umbes 100 000. Hinnangud, mille järgi kõnelejaid on 500 000 kuni 600 000, on väärad; võib-olla on nende hulka arvatud tšerkessid (adõgeede ja kabardide järglased). 1989. aastal kõneles abhaasi keelt emakeelena 17,8% Abhaasia elanikkonnast (92 800 inimest). Aastal 1995, pärast Gruusia-Abhaasia konflikti, oli abhaasi emakeelega inimeste osatähtsus Abhaasias üle 50%. Türgis oli 1965. aasta rahvaloenduse järgi 4563 abhaasi või abasiini keelt (seal loetakse need üheks keeleks (abaza)) emakeelena kõnelevat inimest ning 7836 inimest, kes kõnelesid mõnda neist teise keelena. Arvatakse, et need andmed on allapoole moonutatud, sest 1993. aasta hinnangu järgi oli abhaase ja abasiine Türgis 35 000. 2010. aasta Venemaa rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal abhaasi keelt 6786 inimest. Eesti 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Eestis abhaasi keel emakeeleks 4 inimesel. Abhaasi keele koodid on: ISO 639-1 kood: ab ISO 639-2 kood: abk ISO 639-3 kood: abk Abhaasi keel on kirillitsat kasutanud 1862. aastast. Esimene tähestik oli 37-täheline kirillitsas, mille võttis kasutusele parun Peter von Uslar. 1909. aastal kasutati 55-tähelist kirillitsat. Vene/Gruusia keeleteadlase Nikolai Marri väljamõeldud 75-täheline ladina täht kestis 2 aastat 1926–1928 (latinaliseerimiskampaania ajal). Gruusia kiri võeti kasutusele ja seda kasutati aastatel 1938–1954, pärast seda taastati algne kirillitsa tähestik, mille kujundas 1892. aastal Dmitri Gulia koos Konstantin Matšavarianiga ja muutis 1909. aastal Aleksei Tšotšua. kirillitsa kiri: Ladina kiri: Statistikaameti koduleht
Samlandi piiskop

Samlandi piiskop oli Samlandi piiskopkonna kõrgeim hingekarjane 13.–16. sajandini. Dietrich I 1252–1254 Heinrich I von Streitberg 1254–1274 Hermann I Kölnist 1274–1276, suri 1287 Christian von Mühlhausen 1276–1295 Siegfried von Regenstein 1295–1318 1318–1320 oli piiskopikoht vakantne Johann I von Clare 1320–1344 Johann II von Bludau 1344–1358 (Jakob Kulmist 1344–1354) Bartholomäus von Radam 1354–1378 Thilo Marburgist 1378–1386 Heinrich II Kuwal 1387–1395 Heinrich III von Seefeld 1395–1414 Heinrich IV von Schaumburg 1415–1416 Johann II von Saalfeld 1416–1425 Michael Jung 1425–1442, suri 1443 Nikolaus I Schöneck gen. Schlotterkopf 1442–1470 Dietrich II von Cuba 1470–1474 (mõrvati 1474. aasta augustis), Johann III von Rehewinkel 1474–1497 Nikolaus II Krender 1497–1503 Paul von Watt 1503–1505 Günther von Bünau 1505–1518 Georg von Polenz 1518–1550, alates 1523. aastast avalikult luterlik, alates 1525. aastast vaid vaimuliku võimuga Joachim Mörlin 1567–1571 Tilemann Hesshus 1571–1577
Vatla mõisa park

Vatla mõisa park on kaitsealune park Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Vatla ja Äila külas. Pargi pindala on 14,0 ha. Park jääb peamiselt Vatla külla Vatla põhikooli lähedale, Audru–Tõstamaa–Nurmsi tee ja Vatla–Nehatu tee ristmikust läänekaarde. Park rajati 19. sajandi esimesel poolel. Mõisa peahoone ümbrus on kujundatud korrapärasemalt. Park on looduskaitse all aastast 1958 ja muinsuskaitse all alates 1998. aastast. Vatla mõisa pargi keskkonnaregistri kood on KLO1200526. Vatla mõis Vatla mõisa park Keskkonnaamet (vaadatud 2. juulil 2015) "Lihula Rajooni TSN TK otsus 25.04.1958 nr. 34 Looduskaitse olukorrast Lihula rajoonis". Originaali arhiivikoopia seisuga 22.06.2021. Vaadatud 20.04.2019. Vatla mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 2. juulil 2015) Vatla mõisa park keskkonnaportaalis Vatla mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris
Walter de Gruyter

Walter de Gruyter on suur rahvusvaheline akadeemiline kirjastus. Kirjastuse osadeks on valdavalt keeleteaduslikule kirjandusele pühendunud De Gruyter Mouton ning valdavalt biograafilise ja bibliograafilise kirjanduse väljaandmisega tegelev De Gruyter Saur. Kirjastuse koduleht
De Gruyter Saur

De Gruyter Saur (varem K. G. Saur Verlag) on akadeemiline kirjastus, mis on annab välja biograafilist ja bibliograafilist kirjandust. Kirjastus asub Münchenis. See kuulub aastast 2006 osana kirjastusele Walter de Gruyter. Kirjastuse koduleht
Cesare Segre

Cesare Segre (4. aprill 1928 – 16. märts 2014) oli itaalia kirjandusteadlane, kirjanduskriitik ja semiootik. Ta on olnud Rahvusvahelise Semiootika Assotsiatsiooni president. Juan Paredes. "Cesare Segre (1928-2014)", in: Asociación Hispánica de Literatura Medieval. Miembros de Honor
André Martinet

André Martinet (12. aprill 1908 Châtenay-Malabry – 16. juuli 1999) oli prantsuse keeleteadlane, strukturalistliku keeleteaduse esindaja. Ta võttis aastal 1949 kasutusele topeltartikulatsiooni mõiste, mis on verbaalsetele keeltele iseäralik, ning arendas lekseemi ja morfeemi mõisteid. Tema abikaasa Jeanne Martinet oli tuntud semiootik.
Tuhat hiilgavat päikest

"Tuhat hiilgavat päikest" (inglise keeles "A Thousand Splendid Suns") on ameerika kirjaniku Khaled Hosseini teine romaan, mis ilmus 2007. aastal. Tema esimene romaan "Lohejooksja" ("The Kite Runner") ilmus 2003. aastal. Teos räägib kahest Afganistani naisest, Mariamist ja Lailast, ja nende sõprusest Kabulis Ţālebāni ajal.
Hindaste kivikülv

Hindaste kivikülv (ekslikult Kadakakivi ja Hindaste kivikülv) on kivikülv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Hindaste külas soises metsatukas. Ala geograafilised koordinaadid on 59° 8′ 2″ N, 23° 50′ 52″ E . Kivikülvi pindala on 0,2 ha. Kivikülvist umbes 900 m kirdesse ja 600 m loodesse jääb Läänemaa Suursoo maastikukaitseala, umbes 1200 m edelasse jääb Põlendmaa peakraav, umbes 1,0 km loodesse jääb Sarapiku kivi ja umbes 1,6 km loodesse jääb Kadaka kivi. Kivikülvile on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (1,89 ha). Hindaste kivikülvi keskkonnaregistri kood on KLO4001273. Rahnud paiknevad sarapuu alusmetsaga niiskes lepikus. Ala on võrdlemisi raskesti leitav ja vähekülastatav ning pole eemalt nähtav. Alast põhja ja lõuna poole jäävad põllud, kust on kõige parem alale läheneda. Rahnudekogum koosneb neljast suuremast ja nende ümbruses paiknevatest väiksematest rahnudest. Rahnud on ümarate kontuuridega ja sammaldunud. Koostiselt on nad kõik ühesugused rabakivid. Kivikülvi seisund on rahuldav, kuid väärib paremat juurdepääsuviita ning osalist võsaraiet vaadete avamiseks. Loodepoolseim rahn paikneb kirde-edelasuunalise väikerahnude vööndi sees. Mõõtmed: 6,1x4,9x3,2 m, ümbermõõt 17,2 m. Sadulja laega rahn on lõunapoolseim ja asub põlluservast vaid 7-8 m kaugusel. Mõõtmed: 6,7x5,5x2,9 m, ümbermõõt 18,8 m. Tahukakujuline rahn sisaldab kaguküljel õhukese graniidi soone. Kõrgus 2,5 m, ümbermõõt 15,3 m. Telgikujuline teravaharjaline rahn. Kõrgus 3,2 m. Kogum tuleb tingimata säilitada ja on soovitatav detailsemalt kaardistada. Esmateated Läänemaa keskkonnatalituse töötajatelt aastal 2000. Enn Pirrus, Agu Aaloe, 16. juuni 2004 – rahnude asendi silmamõõduline kaardistamine, mõõdistamine, suuremate rahnude põhiplaani koostamine, kivimi- ja koordinaatide määramine. Andmed EELIS infolehe vahendusel Hindaste kivikülv keskkonnaportaalis Haapsalu raj. RSN TK otsus nr. 267 Looduskaitse objektide nimekirja täpsustamine Kaitstavate looduse üksikobjektide kaitse-eeskiri Hindaste kivikülv Eesti looduse infosüsteemis
Hollandi kivi

Hollandi kivi on rändrahn Läänemaal Haapsalu linnas Saanika külas. Kivi geograafilised koordinaadid on 58° 52′ 25″ N, 23° 37′ 44″ E . Kivi mõõdud on: pikkus 5,4 m, laius 5 m, kõrgus 3,2 m, ümbermõõt 15,9 m. Kivi võeti kaitse alla aastal 1937. Kivile on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha). Kivi koosneb rohekaspunasest graniitporfüürist ja asub Tubri koplis, Tubrimäe põhjanõlval. Kivi on munajas rahn. Kivi peal on lohke (Kalevipoja näpu- või jalajäljed). Kivi võib segamini ajada teiste lähedalasuvate suurte rahnudega, kuna muistendid ja rahvapärased nimetused nende kohta on läbi põimunud. Kivi seisund on rahuldav, kuid ümbrus on võsastunud. Läheduses asuvad Saanika rändrahn ja Vanapagana lingukivi. Kivist umbes 350 m põhja poole jääb Ridala–Nigula tee, umbes 700 m edela poole jääb Haapsalu–Laiküla maantee. Umbes 1,5 km lääneloodes asub Ridala kirik. Hollandi kivi keskkonnaregistri kood on KLO4000446. Robert Rägastik, Ridala kihelkonna päevik, 1933. Tema joonis kivist on Geoloogia Instituudi arhiivis. Herbert Viiding, 1952. Välipäevik. Tema foto kivist on Geoloogia Instituudi arhiivis. Aino Kumari, 1984. Kalevipoja kive. - Eesti Loodus, lk. 728-731. Priit Kohava, Läänemaa Metsamajandi järelvalvepiirkonna looduskaitseobjektid. Käsikiri. Tallinn 1988. Eesti Metsakorralduskeskus (geodeetiline mõõdistamine). Looduskaitse I. 1937, lk. 180. Looduskaitse teatmik. Tallinn 1960, lk. 182. Eduard Laugaste, A. Rõõm, Kalevipoja jälgedel. Tallinn 1958, lk. 20. Eduard Laugaste, Erna Normann, Muistendeid Kalevipojast. Tallinn 1959, lk. 221-222. Eduard Laugaste, E. Liiv, Muistendeid Vanapaganast. Tallinn 1970, lk. 432. Eesti rändrahnude loend Hollandi kivi keskkonnaportaalis Looduskaitse nõukogu otsus üksikute puude ja rändrahnude kaitses 13. jaanuarist 1937 ENSV MN Looduskaitse Valitsuse juhataja käskkiri nr. 25 Rändrahnude, kivikülvide ja põlispuude nimekirja kinnitamine Kaitstavate looduse üksikobjektide kaitse-eeskiri Hollandi kivi Eesti looduse infosüsteemis
Kula vald

Kula vald on vald Serbias Vojvodina autonoomses piirkonnas Lääne-Bačka ringkonnas. Vallas on järgmised asulad: Kula (halduskeskus), Kruščić, Lipar, Nova Crvenka, Ruski Krstur, Sivac ja Crvenka. 2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli valla elanikest serblasi 52%, tšernogoorlasi 16,4%, russiine 11,2%, ungarlasi 8,4% ja ukrainlasi 8,3%.
Jaagu-Mihkli kivi

Jaagu-Mihkli kivi (ka Jaagu-Mihkli hiiekivi, Massu suurkivi, Ridase ohvrikivi) on rabakivist hiidrahn ja hiiekivi Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Ridase külas. Kivi asub Jaagu-Mihkli talu maadel. Kivi on kergesti ligipääsetav, kuid ümbritseva sarapuuvõsa tõttu eemalt mitte nähtav. Kivi mõõdud on: pikkus 11,2 m, laius 8,2 m, kõrgus 4,3 m, ümbermõõt 30,1 m. Kivi võeti kaitse alla aastal 1958. Kivile on kehtestatud piiranguvöönd 10 m. Kivi on lameda, lääne poole kaldu laega. Selle kirdeküljel on looduslikud astmed, mis võimaldavad rahnule tõusta. Kagukülje alla on kaevatud koopalaadne süvend. Kivist umbes 200 m põhja poole jääb Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee, umbes 1,1 km lääne poole jääb Uustalu kraav, umbes 1,0 km põhja poole jäävad Laane tammed. Rahn on alates 1958. aastast üksikobjektina looduskaitse all. Rahnu on kasutatud jaanitule- ja tantsukohana. Sellel olevat tantsinud korraga 25 paari. Tulease oli põhjapoolsel kaldpinnal. Muistendi kohaselt tahtnud kurjavaimu naine visata kivi Uisu sillaks, kuid põllepael katkenud. Teise muistendi kohaselt tassinud kivi Vanapagan ise, komistanud Andruse-Mihkli ja Jaagu-Mihkli piiriaiale, põllepael läks katki ja kivi jäi sinna maha. Jaan Jung, "Muinasajateadus eestlaste maalt" III. Tallinn 1910, lk. 196, ohvrikivi mainimine. I. Tavast, ARk. Kab. Arhiiv, 1931, (toodud asukoha andmed, pikkus, laius, kõrgus). Haide-Ene Rebassoo, 1956. a. uuringute andmed TA Looduskaitse Komisjoni arhiivis. Herbert Viiding, Karl Müürisepp, 1988. a. geoloogilised uuringud (täpsustatud mõõtmine, asendiplaan ja neli värvidiapositiivi 6×6 cm). Enn Pirrus, 18.07.1992. a. ülevaatus ja põhiplaan. J. Anderkopp, Eesti Loodus. 1970, nr. 2, lk. 114-115. Eduard Laugaste, E. Liiv, Muistendid Vanapaganast. Tallinn 1970, lk. 209. Haapsalu rajooni TSN TK otsus nr 17 (22.04.1964) "Looduslikult kaunite kohtade, parkide, põliste puude ja teiste kaitset väärivate looduslike objektide säilitamine" Eesti hiidrahnude loend Eesti rändrahnude loend Pirrus, Enn (2009). Eestimaa suured kivid. Tallinn: Teaduste Akadeemia kirjastus. "Jaagu-Mihkli kivi". Keskkonnaportaal. Vaadatud 28.12.2022. "Pärnu maakonna kaitstavad looduse üksikobjektid ja nende piiranguvööndi ulatus". Riigi Teataja. 29.11.2022. Vaadatud 28.12.2012. "Ridase Hiiekivi". EELIS Infoleht. Vaadatud 28.12.2022. Jaagu-Mihkli kivi ürglooduse objektina Eesti looduse infosüsteemis Jaagu-Mihkli kivi keskkonnaportaalis Jaagu-Mihkli kivi kultuurimälestiste riiklikus registris Lihula Rajooni TSN TK otsus 25.04.1958 nr. 34 Looduskaitse olukorrast Lihula rajoonis Kaitstavate looduse üksikobjektide kaitse-eeskiri
David Packard

David Packard (7. september 1912 Pueblo, Colorado, USA – 26. märts 1996 Stanford, California, USA) oli üks ettevõtte Hewlett-Packard asutajaid. 1988 – National Medal of Technology and Innovation
Lihula rajoon

Lihula rajoon oli haldusterritoriaalne üksus Eesti NSV-s. Lihula rajoon moodustati aastal 1950 pärast maakondade likvideerimist. Hõlmas Läänemaa edelapoolse osa (Matsalu lahest lõuna poole jäävad alad), millele oli liidetud Koonga piirkond endisest Pärnumaast. Rajoon likvideeriti aastal 1961, mil põhjaosa liideti Haapsalu rajooniga ja lõunaosa liideti Pärnu rajooniga. Hanila külanõukogu Karuse külanõukogu Tuudi külanõukogu Kirbla külanõukogu Koonga külanõukogu Lõpe külanõukogu Varbla külanõukogu "KUPITS - Halduspiiride kaardiserver". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. august 2011. Vaadatud 6. oktoobril 2010.
Mhedrioni

Mhedrioni (gruusia keeles მხედრიონი, otsetõlge 'ratsanikud', mõttele lähedasem tõlge 'rüütlid') Gruusia sõjaväestatud paramilitaarne marurahvuslik organisatsioon. Loodud kuritegeliku allilma liidri Džaba Ioseliani (seaduslik varas) poolt 1989. aastal. Organisatsiooni liikmed lugesid ennast keskaegsete Gruusia partisanide järglasteks, kes võitlesid pärslaste ja türklaste okupatsiooni vastu. Nad andsid vande kaitsta Gruusia rahvast, Gruusia õigeusu kirikut ja Gruusiat. Liikmed kandsid medaljoni, mille ühel pool oli püha Georgi kujutis, teisel küljel aga liikme nimi ja veregrupp. Organisatsioon mängis otsustavat rolli Zviad Gamsahhurdia kukutamisel ja Eduard Ševardnadze võimuletulekul. Organisatsioon võttis Džaba Ioseliani juhtimisel aktiivselt osa Gruusia-Abhaasia konfliktist 1992–1993. Ametlikult registreeriti see Gruusia ministrite nõukogu määrusega 3. septembril 1993 kui päästjate korpus. Organisatsiooni nimekirjades ei olnud kunagi rohkem kui 2000 isikut. Mhedrioni liikmed saavutasid äärmiselt ebameeldiva vastase kuulsuse, olles hambuni relvastatud, osalesid nad vägivaldsetes poliitiliste vastaste hirmutamise aktsioonides. Oma vormiriietuse tõttu olid nad hästi äratuntavad – teksade, sviitrite ja pintsakute, aga samuti tumedate klaasidega prillide järgi, mida nad ei võtnud ära ka ruumides liikumisel. Liidrid kandsid Armani ülikonda. Mhedrionit finantseeriti suures osas ebaseaduslikest allikatest (näiteks ebaseaduslik kütuseäri) ja Moskva grusiinidest kuritegeliku allilma autoriteetide (seaduslikud vargad) poolt. Ühtlasi oli Mhedrioni ridadesse imbunud hulgaliselt kriminaalkorras eelnevalt karistatud isikuid. Mhedrioni liikmeid on süüdistatud paljude kuritegude toimepanemises – väljapressimises ehk ärimeestele „katuse pakkumises“, narkootikumide smugeldamises ja röövides. 1991. aastaks oli organisatsioonis väidetavalt umbes 1000 liiget ja 10 000 assotsieerunud liiget, s.o oluliselt rohkem kui Gruusia Rahvuskaardi väeosades. Organisatsiooni kohustuste hulka käis muuhulgas asulates avalikku korra hoidmine, abiandmine kodanikele erakorralistel juhtudel ja loodusõnnetustel. Alates 1994. aastast Mhedrioni mõju poliitikale Gruusias nõrgenes. 1995. aasta algul süüdistas Eduard Ševardnadze Mhedrionit selles, et organisatsiooni on imbunud organiseeritud kuritegevus, ja andis korralduse organisatsioon relvitustada. Pärast ebaõnnestunud atentaati (29. augustil 1995) süüdistas ta selle ettevalmistamises maffiastruktuure, kuhu tema sõnade kohaselt olevat kuulunud Džaba Ioseliani. Mhedrionit süüdistati ka muudes poliitilistes vägivallaaktides. Organisatsioon kuulutati ebaseaduslikuks ja saadeti laiali. Džaba Ioseliani mõisteti süüdi ja saadeti vanglasse. Collier, Paul; Nicholas Sambanis 2005 Understanding civil war World Bank Publications. pp. 272. ISBN 0821360493 Conflict, Cleavage, and Change in Central Asia and the Caucasus, ed. Karen Dawisha, Bruce Parrott, p. 165. Cambridge University Press 1997 Google raamat
Eugénie Blanchard

Eugénie Blanchard (16. aprill 1896 – 4. november 2010) oli prantsuse ülipikaealine. Ta oli maailma vanim inimene alates 2. maist 2010 kuni oma surmani. Ta sündis ja elas Saint-Barthélemy saarel.
Michael Dau

Michael Dau (ka Dhaw, Thau, Thaw) (u 1653 Marienburg (praegu Malbork), Lääne-Preisimaa − august 1710 Pärnu) oli vaimulik, koolijuht, Tartu ülikooli õpetlane ja bürgermeister. Sündis Dirschau kooli rektori ning hilisema Liesseau, Lindenau ja Kunzendorfi pastori Michael Dau ja tema abikaasa Catharina Schaube pojana. Õppis Danzigi gümnaasiumis. Ülikoolihariduse omandas Oderi-äärsed Frankfurdi ülikoolis, kuhu ta immatrikuleeriti 1673. aastal. Ilmselt õppis ta varem ka Kieli ülikoolis. Pärast ülikoolistuudiumi lõppu rändas ta Liivimaale Tartusse, kus temast sai 1682. aastal Tartu Jaani koguduse diakon. Selles ametis oli ta kuni 1683. aastani. Diakon oli ta uuesti aastatel 1684−1693. Ühtlasi oli ta Tartu kuningliku kooli rektor. 1683. aastal sai temast Riia lütseumi konrektor. 1693. aastal sai temast Academia Gustavo-Carolina ajalooprofessori kohusetäitja. 1694−1695 oli ta teoreetilise filosoofia professor. 1695. aasta suvesemestril oli esimest korda rektor. Seejärel oli kuni 1704. aastani retoorika- ja poeetikaprofessor. Pärast ülikooli üleviimist Pärnusse (1699) sai temast seal esimene Academia Gustavo-Carolina rektor; kolmandat korda valiti ta rektoriks 1702. aastal. 1704. aasta kevadel valiti ta Pärnu linna justiitsbürgermeistriks, kellena oli ametis surmani. 1710. aasta juunis langes ta venelaste kätte vangi ja viidi Riiga. Kindral Rudolph Felix Baueri käsul naasis sama aasta augustis Pärnusse, kuid suri juba mõned päevad hiljem katku. Ta oli kaks korda abielus. Esimene abikaasa (1684) oli Valga bürgermeistri tütar Margarethe Lemken (1666−1696). Pärast viimase surma naitus ta 1698. aastal Riia lütseumi rektori tütre Sophie Lauterbachiga. Esimesest abielust sündis kolm last. Tema vanem tütar Margarethe Elisabeth (1693−?) naitus Hermann Johann Wichmanniga (1682−1756), kellest sai hiljem Valga raehärra. Noorema tütre Christina (1695–1732) abikaasaks oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja Theophil Eichler. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1977. Nr 331. Laakmann, Heinrich. Die Pernauer Ratslinie. Dorpat: Mattiesen, 1926. Lk 101−102. Michael Dau veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1977. Nr 331. Recke, Johann Friedrich v.; Napiersky, Karl Eduard: Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrten-Lexicon der Provinzen Livland, Esthland und Kurland. 1 köide A-F, Mitau 1827, lk. 408
Gabriel Herlin

Gabriel Herlin (10. september 1647 Kalmar, Rootsi – 20. mai 1709 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Õppis aastal 1654 Kalmari koolis, aastatel 1655–1661 Växsjö gümnaasiumis, seejärel Kalmari gümnaasiumis. Uppsala Ülikooli immatrikuleeriti ta 20. juunil 1669. Ordineeriti 16. aprillil 1671. Oli aastatel 1671–1684 Harju-Risti koguduse abiõpetaja, aastal 1684 sai Harju-Madise koguduse õpetajaks. Vahetas 7. oktoobril 1688 elukoha Harju-Ristilt Harju-Madisele. 29. oktoobril 1696 kutsuti Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse õpetajaks. Asutas Harju-Ristil talurahvakooli ja oli seal õpetaja. Trükitud jutlus 12. detsembril 1679 - rahu sõlmimise puhul Rootsi ja Taani vahel. Een Christelig Tacksäyelse Predijkan, förmedelst den slutna Freden... (tiitellehel oli märgitud, et jutlus tuli ette lugeda nii rootsi kui ka eesti kogudusele). Oli üks 1699 aastal ilmunud Rootsi kirikukorralduse Kässi-ramat korrektoreid. Gabriel Herlin oli kaks korda abielus. Esimese naise Anna Elisabethi isa oli Harju-Madise koguduse õpetaja Johann Haquinus Forselius, naise vend oli rahvakoolide rajaja Bengt Gottfried Forselius. Teine abikaasa Margaretha Judith oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja Heinrich Gösekeni lesk. Tema poeg Axel Julius Herlin oli Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse abiõpetaja ja Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, vend Peter Herlin oli Vormsi Püha Olavi koguduse abiõpetaja ja Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Carl Schultén

Carl Schultén (1677 Västmanland – 1730 Lund) oli rootsi orientalist, Academia Gustavo-Carolina professor ja rektor (1709 Pärnus), hiljem (1721) Lundi Ülikooli rektor. Piirimäe, H. 1982. Tartu Ülikooli ajalugu. Tallinn: Valgus. Lk 283.
Camera obscura

Camera obscura ehk pimekamber on pime ruum, mille seinas olev väike ava annab ava vastasseinal ümberpööratud kujutise ava ees olevatest valgustatud esemetest või maastikust. Camera obscura on fotoaparaadi eelkäija. Esimesed andmed camera obscura kohta pärinevad 5. sajandist eKr. Kümnenda sajandi lõpul kirjeldas ja kasutas eksperimentides camera obscura't Basras sündinud teadlane Abu Ali Al-Hasan Ibn al-Haitham (965–1039). Terminit camera obscura kasutas väikese avaga pimekambri kohta esimesena saksa astronoom Johannes Kepler. Algusaja camera obscura'd olid suured – võisid hõlmata kogu ruumi või telki. Kaasaskantavad camera obscura'd ilmusid 18. sajandil. Kui camera obscura avaga seina vastassein asendati mattklaasiga, võis kujutist näha ka väljaspool pimekambrit. Seades valguskiirte teele kaldu peegli, saadi pealt või kõrvalt vaadeldav kujutis. Kujutise kvaliteet sõltub ava suurusest. Suure ava korral on kujutis hele, ent väheterav. Ava läbimõõtu vähendades kujutise teravus suureneb – kuni see ei hakka difraktsiooni tõttu uuesti teravust kaotama. Fotoaparaadis on camera obscura ava ette pandud lääts (objektiiv). Kaamera
Anaklia

Anaklia on alev Gruusias Samegrelo–Zemo Svanethi maakonnas Zugdidi rajoonis. Asub Musta mere kaldal Enguri jõe suudmes. Alevis on 1703. aastal ehitatud kindluse varemed. 1994–2006 asus Anaklias Venemaa rahuvalvajate baas.