laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Muzafer Sherif

Muzafer Sherif (sünninimi Muzaffer Şerif Başoğlu; 29. juuli 1906 Ödemiş – 16. oktoober 1988 Fairbanks) oli türgi päritolu USA psühholoog, üks sotsiaalpsühholoogia rajajaid. Ta aitas välja töötada sotsiaalse otsustuse teooriat ja realistliku konflikti teooriat. Sherif oli üks tänapäeva sotsiaalpsühholoogia rajajaid, kes töötas välja mitu ainulaadset ja võimsat meetodit sotsiaalsete protsesside, eriti sotsiaalsete normide ja sotsiaalsete konfliktide mõistmisest. Suur osa tema panusest sotsiaalpsühholoogiasse on nii orgaaniliselt omaks võetud, et tema autorsus on unustatud. Sotsiaalpsühholoogia ümbersõnastajad on võtnud tema panust enesestmõistetavana ja esitlenud tema ideid uute pähe[viide?].
Aluseline kivim

Aluseline kivim (inglise basic rock) on tardkivim, mille ränidioksiidisisaldus jääb vahemikku 45–52% (massiprotsent). Kõige levinumad aluselised kivimid on basalt ja gabro. Aluselised kivimid ei ole aluselised keemilises tähenduses, terminil "aluseline kivim" pole mingit seost vesinikueksponendi ehk pH-ga. Termin on pärit ajast, mil arvati, et räni on kivimi koostises ränihappe kujul. Seetõttu nimetati ränirikkaid kivimeid happelisteks ja ränivaeseid kivimeid aluselisteks. Tänapäeval teame, et räni on silikaatsete mineraalide koostises ränidioksiidina, kuid terminid "happeline kivim" ja "aluseline kivim" püsivad geoloogiaterminite hulgas tänini. Ingliskeelses geoloogilises kirjanduses on siiski arhailisest terminist basic rock nüüdisajaks praktiliselt loobutud. Selle asemel kasutatakse terminit mafic rock (mafic = magnesium + ferric ehk magneesiumi ja rauda sisaldav). Need terminid ei ole täpsed sünonüümid, kuid nende mõlema eestikeelne vaste on "aluseline kivim". Ultraaluseline kivim Keskmine kivim Happeline kivim
Antirabakivi

Antirabakivi (inglise antirapakivi või anti-rapakivi, laen soome keelest) on graniidi erim. Antirabakivi meenutab rabakivi, kuid on sellest pisut erinev. Kui rabakivile, täpsemalt viiburgiidile, on omane suurte plagioklassi ääristega ümbritsetud kaaliumpäevakivi ovoidide esinemine, siis antirabakivi puhul on asi vastupidi: esinevad plagioklassi ovoidid, mis on ümbritsetud kaaliumpäevakivi ääristest.
Sofia Nikolajeva

Sofia Nikolajeva (5. märts 1924 Anija vallas – 2. veebruar 2008 Peterburi) oli vene päritolu Vene ja Eesti keemik. Sofia Nikolajeva lõpetas Leningradis keskkooli ja 1948 Leningradi Riikliku Ülikooli, 1948–1951 oli samas aspirantuuris ning kaitses 1951. aastal samas keemiakandidaadi kraadi. Aastatel 1951–1954 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli anorgaanilise keemia kateedris vanemõpetajana ja 1954–1957 dotsendi kohusetäitjana. Seejärel töötas Leningradi uurimis- ja projekteerimisinstituutides Gipronikkel ja Giprohim, 1971–1977 oli Herzeni-nimelise Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja. Nikolajeva peamised uurimisvaldkonnad olid metallide lahustumine ja korrosioon, korrosioonikindlad materjalid ning kompleksimoodustamine. Temalt ilmus umbes 30 teaduspublikatsiooni. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu, 1987, lk 297 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tiit Nikopensius

Tiit Nikopensius (sündinud 24. oktoobril 1963 Tartus) on eesti bioloog ja molekulaargeneetik. Tiit Nikopensius on inseneri poeg. Nikopensius lõpetas 1981 Tartu 7. Keskkooli, 1986 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia osakonna ning kaitses 1996. aastal EPMÜ-s loodusteaduste magistri kraadi väitekirjaga "ELISA-testi väljatöötamine veiste infektsioosse rinotrahheiidi viiruse (BHV-1/IBRV) vastaste antikehade määramiseks". Ta oli 1986–88 KBFI vaneminsener, 1989–94 Eesti Agrobiokeskuse nooremteadur ja 1995–99 teadur, 2000–02 TÜ Tehnoloogiakeskuse geenitehnoloogia osakonna erakorraline teadur, 2003–05 Eesti Biokeskuse teadur. 2006. aastast on ta TÜ MRI teadur. 2011. aastal kaitses doktoritöö teemal "Genetic predisposition to nonsyndromic orofacial clefts" (Mittesündroomsete suulõhede geneetiline eelsoodumus). Tiit Nikopensius on uurinud molekulaargeneetikat, DNA microarray-tehnoloogia arendust ja geneetilist epidemioloogiat. Ta on avaldanud üle 10 teadustrükise. Molekulaarsete (PCR, DNA-sond) ja konventsionaalsete meetodite kasutamine loomade mükobakteriooside diferentsiaaldiagnostikas (kaasautorid M. Sudakov, L. Häkkinen). // Veterinaarmeditsiin ‘99. Tartu, 1999 Polymorphisms in the interleukin-20 gene: relationships to plaque-type psoriasis (kaasautor). // Genes and Immunity 5 (2004) 2 Association study of 90 candidate gene polymorphisms in panic disorder (kaasautor). // Psychiatric Genetics 15 (2005) 1 Polymorphisms in wolframin (WFS1) gene are possibly related to increased risk for mood disorders (kaasautor). // International Journal of Neuropsychopharmacology 8 (2005) 2 Association study of sporadic Parkinson’s disease genetic risk factors in patients from Russia by APEX tehcnology (kaasautor). // Neuroscience Letters 405 (2006) 3 Analysis of SNP profiles in patients with major depressive disorder (kaasautor). // International Journal of Neuropsychopharmacology 9 (2006) 2 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tiit Nikopensius Eesti Teadusinfosüsteemis Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tiit Nikopensius Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Léon Jouhaux

Léon Jouhaux (1. juuli 1879 – 28. aprill 1954) oli Prantsuse ametiühingujuht. 1951. aastal anti talle Nobeli rahuauhind. Nobeli rahuauhinna ametlik leht
Fredrik Bajer

Fredrik Bajer (21. aprill 1837 Næstved, Sjælland – 22. jaanuar 1922 København) oli taani kirjanik, õpetaja ja patsifist. 1908. aastal anti talle ja Klas Pontus Arnoldsonile Nobeli rahuauhind. Nobeli rahuauhinna ametlik leht
Vipsania (täpsustus)

Vipsania on olnud mitme tuntud isiku nime osa: Vipsania Polla, Lucius Vipsanius Agrippa tütar, Marcus Vipsanius Agrippa õde Vipsania Agrippina (36 eKr – 20 pKr), Marcus Vipsanius Agrippa ja Caecilia Attica tütar, Tiberiuse esimene abikaasa Vipsania Marcella Agrippina (sündis 27 eKr), Agrippa ja Claudia Marcella Vanema tütar, Publius Quinctilius Varuse esimene abikaasa Julia Noorem ehk Vipsania Julia Agrippina (19 eKr – 28 või 29 pKr), Agrippa ja Julia Vanema tütar, Lucius Aemilius Paulluse abikaasa Agrippina Vanem ehk Julia Vipsania Agrippina (14 eKr – 33), Agrippa ja Julia Vanema tütar, Germanicuse abikaasa, Caligula ema
Soojusvoog

Soojusvoog (ehk soojusvoolu tihedus) on soojushulk, mis kandub soojusvahetuse puhul ühes ajaühikus läbi vaadeldava pinna pindalaühiku. Soojusvoo tähis on q ja ühik on vatt ruutmeetri kohta (W/m2). Soojusvool Kiirgusvoog Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus, 1981.
Karl Hjalmar Branting

Karl Hjalmar Branting kuula (23. november 1860 Stockholm – 24. veebruar 1925 Stockholm) oli Rootsi poliitik. Ta oli Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Partei juht aastail 1907–1925 ja Rootsi peaminister kolmel erineval ajajärgul (1920, 1921–1923 ja 1924–1925). Branting oli esimene sotsiaaldemokraatlik peaminister Rootsis. 1921. aastal anti talle ja Christian Langele Nobeli rahuauhind. Nobeli rahuauhinna ametlik leht
Irina Nikulnikova

Irina Nikulnikova (aastani 1980 Irina Ignatova; sündinud 8. augustil 1947 Puhja vallas Tartumaal) on vene päritolu Eesti loomaarstiteadlane. Irina Nikulnikova on agronoomi tütar. Nikulnikova lõpetas 1965 Tartu 4. Keskkooli, 1971 EPA veterinaariateaduskonna ning kaitses 2000. aastal EPMÜ-s magistrikraadi veterinaarmeditsiinis väitekirjaga "Veiste papillomatoosi diagnostika ja ravi". Ta on töötanud 1971–76 EPA kirurgia ja sünnitusabi kateedris veterinaararsti ja õppejõuna, 1976–94 assistendina, 1994–2000 EPMÜ teraapia instituudis assistendi ja 2004 lektorina. 2005. aastast on Nikulnikova EMÜ veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi lektor. Ta on lugenud üld- ja erikirurgiat, oftalmoloogiat, radioloogiat ja röntgenoloogiat. Irina Nikulnikova uurimisvaldkonnad on koepreparaatide kasutamine, koduloomade haigused ja esmaabi ning veterinaarkirurgia. Ta on avaldanud üle 10 teadustrükise. Koepreparaatide kasutamise tulemusi imikpõrsastel (kaasautor). // Veterinaaria. (1972) 11 Põrna-verepreparaadi erinevate annuste mõju imikpõrsaste mõningatesse verenäitajatesse. // Veterinaaria teoreetilisi ja praktilisi küsimusi. Tartu, 1975 Hambahaigused. // Koduloomade esmaabi. Tallinn, 1997; Incidence and treatment of bovine papillomasotosis in Estonia. // Veterinārmedicīnas raksti '99. Jelgava, 1999 Koerte haigused (kaasautor). Tallinn, 2000 Veterinaarkirurgia I-II (kaasautor). Tartu, 2003–2004 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti teaduse biograafiline Leksikon, 3. köide Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990. Trt, 1991, lk 204 EPA VB II lk 21–22 Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, lk 161 EPMÜ VI, lk 93 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Migmatiit

Migmatiit on tard- ja moondekivimi segakivim. Migmatiit koosneb tumedast moondekivimist, milleks on enamasti amfiboliit või gneiss ja heledast tardkivimist, mis on enamasti granitoidse koostisega. Kivimi tumedat osa nimetatakse melanosoomiks ja heledat osa leukosoomiks. Migmatiitide tekke üksikasjad on segased. Tõenäoliselt on enamik migmatiite tekkinud anatektiliselt ehk moondekivimi osalise inkongruentse sulamise läbi. Sulanud ränirikkam magma tardus seejärel granitoidse tardkivimina. Leukosoomi teket on seostatud ka väga kõrge rõhu all oleva vedela magma tungimisega moondekivimeist koosnevasse kivimkehasse ja aeglase tardumisega seejärel. Selle mudeli puuduseks on see, et granitoidse koostisega magma on väga viskoosne, mistõttu ei saa temast moodustuda peenikesi intrusioone. Migmatiit on Eesti kivistel rannikutel väga tavaline kivim. Nad on viimase jääaja jooksul liustiku poolt Soome aluskorrast lahti kangutatud, siia toodud ja liustiku sulades settena maha jäetud. Termini "migmatiit" võttis kasutusele Soome petroloog Jakob J. Sederholm aastal 1907. Gneiss Ptigmatiit
Frank Martin

Frank Martin (15. september 1890 Eaux-Vives, tänapäeval osa Genfist – 21. november 1974 Naarden) oli Šveitsi helilooja, kes elas suurema osa oma elust Hollandis. Sündinud hugenottide peres, kalvinistliku pastori Charles Martini pere kümnest lapsest noorimana, improviseeris Frank Martin klaveril juba enne kooli, ning üheksa-aastaselt, saamata mingitki muusikaharidust, kirjutas juba oma esimesed laulud. 12-aastaselt osales ta Bachi "Matteuse passiooni" ettekandel ning sai sellest tugevat mõjutust: Bachist sai tema mentor. Austades oma vanemate soove, õppis ta kaks aastat matemaatikat ja füüsikat Genfi Ülikoolis, kuid tegeles õpingute kõrvalt ka heliloominguga ning õppis klaverit, kompositsiooni ja harmooniat oma esimese muusikaõpetaja Joseph Lauberi (1864–1953), Genfi helilooja ja selleks ajaks linna muusikaelu juhtiva figuuri juures. 1920. aastatel töötas Martin mõnda aega tihedas koostöös Émile Jaques-Dalcroze'iga, kellelt ta õppis palju rütmi ja muusikateooria vallas. Aastatel 1918–1926 elas Martin Zürichis, Roomas ja Pariisis: selle perioodi teoseid ilmestavad isikupärase helikeele otsingud. Tuntuim orkestriteos on 1944/45. aastal kirjutatud "Petite Symphonie Concertante", mis tegi Martini ka rahvusvaheliselt tuntuks, samas kui varajane "Missa" on populaarseim koorimuusikast ja "Kuus Igamehe monoloogi" (baritonile, klaverile ja orkestrile) sooloteostest. Ülejäänud looming sisaldab täispikka sümfooniat (1936–1937), kahte klaverikontserti, klavessiinikontserti, viiulikontserti, tšellokontserti, kontserti seitsmele puhkpillile ja kuueosalist seeriat üheosalisi "ballaade" erinevatele sooloinstrumentidele klaveri või orkestriga. Vaimulikele tekstidele ja ainestikule loodud teoseid, nende hulgas näiteks "Le Mystère de la Nativité" ("Jõulumüsteerium", 1957/1959), peetakse 20. sajandi religioossete heliteoste paremikku kuuluvaks. Šveitsi muusik Ernest Ansermet, Martini loomingu meisterlik esitaja alates 1918. aastast, juhatas paljusid Martini loomingu lindistusi, nende hulgas ka oratooriumi "In Terra Pax" (1944) koos Orchestre de la Suisse Romande'iga. Martin arendas välja oma küpse stiili, tuginedes Arnold Schönbergi kaksteisttoontehnikale, hakates sellest 1932. aasta kandis huvituma, kuid tonaalsust siiski mitte hüljates. Osa Martini inspireeritumast muusikast on kirjutatud tema 80. eluaastates; ta töötas oma viimase kantaadi "Et la vie l'emporta" kallal veel kümme päeva enne surma. Ta suri Hollandis Naardenis. Kuus Igamehe monoloogi
Ants Nilson

Ants Nilson (sündinud 16. juunil 1931 Pärnus) on eesti keemik ja fotograaf. Ants Nilson lõpetas 1950. aastal Viljandi 2. Keskkooli ja 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna. Seejärel õppis ta 1964–1967 Moskva Riikliku Ülikooli aspirantuuris, mille lõpetas 1967 keemiakandidaadina väitekirjaga mõningate aromaatsete aso- ja asometiinühendite kompleksimoodustamise spektrograafiast. Ta oli 1955–1961 Tartu tehastes keemiainsener, 1961–1963 ja 1966–1969 Eesti Põllumajandusakadeemia keemiakateedri assistent, 1969–1974 vanemõpetaja, 1974–1979 dotsent, 1979–1994 kateedri juhataja ja professor, 1994–1997 keemiaosakonna juhataja ja professor ning on aastast 1997 emeriitprofessor. 1976–1979 töötas Ants Nilson Alžeerias Hüdrotehnika ja Melioratsiooni Instituudis keemia kateedri dotsendi ja juhatajana. Nilson on õpetanud orgaanilist, anorgaanilist, analüütilist ja üldkeemiat ning keemilist ökoloogiat. Ants Nilson on uurinud füsikokeemiliste analüüsimeetodite rakendamist bioaktiivsete orgaaniliste ühendite analüüsis, feromoonide ja kairomoonide keemiat ning keemilist ökoloogiat. 1950. aastast oli Nilson Tartu Akadeemilise Meeskoori ja 1990. aastast Eesti Meestelaulu Seltsi Tartu Meeskoori fotokroonik. 2006 Tartu medal (laulupidude ja laulukooride tegevuse jäädvustamise eest) Ants Nilson on kooliõpetaja ja raamatupidaja poeg, Tiit ja Jüri Nilsoni vend. Tema poeg on fotograaf Jaak Nilson (snd 25. märtsil 1963). Ants Nilson on avaldanud üle 50 teadustrükise. "Quelques chapitres de la chimie analytique". Alžiir 1979 "Üldise ja anorgaanilise keemia praktikum" (kaasautor). Tartu 1979, 3. trükk 1988 "Kvalitatiivse analüüsi praktikum" (kaasautor). Tartu 1988 "Keemilise ökoloogia rakendusest taimekaitses" (kaasautor) // "EPA zooinseneriteaduskonna teaduspäeva materjalid". Tartu 1990 "Synthesis of some gamma lactones via Grignard reagents" // TÜ Toimetised 966 (1993) "Üldkeemia laboritööd" (kaasautor). Tartu 1995; 2. trükk 1999 "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide "Fotograaf ja emeriitprofessor Ants Nilson saab Tartu linna medali"[alaline kõdulink] Postimees/Tartu linna pressiteade, 27. juuni 2006 "Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981". Tartu 1981, lk 173 "Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990". Tartu 1991, lk 69, 79 "Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995". Tartu 1996, lk 73 "Eesti entsüklopeedia". 14. kd, lk 325 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 86–87 "Fotograaf ja emeriitprofessor Ants Nilson saab Tartu linna medali" Postimees/Tartu linna pressiteade, 27. juuni 2006 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Philipp (Saksa kuningas)

Philipp von Hohenstaufen (Švaabi Philipp) (1177–1208) oli Švaabimaa hertsog ja Saksa kuningas 1198–1208. Philipp von Hohenstaufen oli Friedrich Barbarossa poeg ja Heinrich VI vend. Pärast viimase surma oli Saksa-Rooma riigis taas alanud võitlus Welfide ja Hohenstaufenite vahel. Osa vürste tunnustas Saksa kuningana Philippi kõrval ka Otto Welfi, kuid enamik toetas Hohenstaufeneid. Kahe kuninga rivaliteeti sekkus ka ilmalikult ülivõimukas paavst Innocentius III, kes esialgu toetas Ottot, kuid kui Philipp oli viimast 1206 võitnud, kaldus paavsti toetus Hohenstaufenite poole. Siiski ei jõutud Philippi keisriks kroonida, kuna Otto von Wittelsbach, kellele ta oli oma tütre varem lubanud, siis aga oma lubadust murdnud, tappis ta. Pärast seda sai Saksa-Rooma ainsaks isandaks Otto Welf, kuid tema valitsusaeg ei kujunenud pikaks ega edukaks. Philipp oli abielus Bütsantsi keisri Isaak II (1185–1195, 1203–1204) tütre Irenega.
Eva Nilson

Eva Nilson (7. mai 1941 Sürgavere vald, Viljandimaa – 27. juuli 2017 Tallinn) oli eesti botaanik ja ökoloog. Eva Nilson oli talupidaja tütar, Artur Nilsoni õde. Nilson lõpetas 1959 Suure-Jaani Keskkooli, 1965 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna ning õppis 1965–1968 NSVL TA Botaanika Instituudi aspirantuuris. 1989. aastal kaitses ta NSVL TA Taime- ja Loomaökoloogia Instituudis Sverdlovskis bioloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Биогеохимическая экология эпифитных лишайников в условиях загрязнения". Ta oli 1968–1971 Tartu Riiklik Ülikooli taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedri vanemlaborant, 1971–1973 Loodusuurijate Seltsi vanembibliograaf, 1973–1978 Eesti Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudi nooremteadur, 1978–1993 Tallinna Botaanikaaia vaneminsener, noorem- ja vanemteadur ning 1993–2001 TPÜ Ökoloogia Instituudi vanemteadur. 2001. aastast oli ta Tervisekaitseinspektsiooni Mikrobioloogia Kesklabori kvaliteedispetsialist. Eva Nilson uuris taimede (eriti samblike) ökoloogiat ja selle rakenduslikke aspekte (ökoloogiline monitooring, bioindikatsioon). Ta oli Rahvusvahelise Lihhenoloogia Assotsiatsiooni liige ning on avaldanud üle 50 teadustrükise. "Эпифитные лишайников в условиях кислого и щелочного загрязнения" (kaasautor L. Martin). // "Взаимодействие лесных экосистем и атмосферных загрязнителей", 2. Tallinn, 1982 "Isoquanta models in lichen ecology" // "Isoquanta Models, their architecture and application" Tallinn, 1988 "Small islands of Estonia. Landscape ecological studies" // Ökoloogia Instituudi Publikatsioonid 5 (1997) "Second checklist of lichenized, lichenicolous and allied fungi of Estonia" (kaasautor). // Folia Cryptogamica Estonica 35 (1999) "Alasti maailm: Kolga lahe saared" (kaasautorid T. Peil, U. Ratas). Tallinn, 2002 "Eesti pisisamblikud" (kaasautor). Tartu, 2004 "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, märksõna ""Nilson, Eva"" "Eesti Entsüklopeedia" kd 14, lk 325 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Malle Nilson

Malle Nilson (aastani 1960 Malle Rüter; sündinud 26. märtsil 1938 Tallinnas) on eesti pedagoogikateadlane. Malle Nilson on teenistuja tütar. Nilson lõpetas 1957 Tallinna 21. Keskkooli, seejärel 1962 Tallinna Pedagoogilise Instituudi laulmise ja algõpetuse metoodika erialal ning sai NSV Liidu Pedagoogika Akadeemia juures pedagoogikakandidaadi kraadi väitekirjaga kahe kuu kuni ühe aasta vanuste laste muusikalist arenemisest ja kasvatamisest. Ta oli 1963–1981 Tallinna Pedagoogikakooli muusikalise kasvatuse õpetaja, 1981–1988 Tallinna Pedagoogilise Instituudi algõpetuse kateedri vanemõpetaja, 1988–1992 esteetilise kasvatuse dotsent ning 1992–1993 Tallinna Pedagoogikaülikooli muusikalise kasvatuse kateedri dotsent, 1993–1996 muusikakasvatuse lektoraadi dotsent. Malle Nilson on uurinud eksperimentaalselt väikelaste muusikalist arengut, algklassiõpilaste emotsionaalse vastuvõtlikkuse dünaamikat ja mänguelementide kasutamist muusika kuulamisel. Ta on avaldanud 25 teadustrükist. Laste muusikaline kasvatamine ja arendamine esimesel eluaastal. // Pedagoogiliste uurimuste tulemused 1976–1980. Tallinn, 1981 Muusika kuulamisest algklassides. // Nõukogude Kool (1984) 11 Muusikaline kasvatus lastesõimes: met juhend. Tallinn, 1986; 2. trükk 1990 Mänguelementide kasutamisest muusika kuulamisel. // Kooliuuenduslane. 64 (1992) 3. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Oslo börsi ettevõtete loend

Sellesse loendisse kuuluvad ettevõtted, mille aktsiaid noteeritakse Oslo börsil. Aker (ettevõte) Aker Solutions Atea Cermag DnB NOR DNO International Fred. Olsen Energy Frontline Ltd. Golden Ocean Group Kongsbergs automotive Marine Harvest Norsk Hydro Norske Skoginsdustrier Norwegian Property Orkla (ettevõte) Petroleum Geo-Services Prosafe Questerre Energy Renewable Energy Corporation Royal Caribbean Cruises Schibsted Seadrill Sevan Marine Songa Offshore Statoil Storebrand Subsea 7 S.A. Telenor TGS-NOPEC Geophysical Company Tomra Systems Yara International
Osvald Nilson

Osvald Nilson (16. juuli 1930 Petroskoi, Karjala – 21. juuni 1996 Tallinn) oli eesti pedagoogikateadlane ja geograaf. Osvald Nilson oli töölise poeg. Ta lõpetas 1949. aastal Viljandi 2. Keskkooli, 1951 Tallinna Õpetajate Instituudi ja 1954 geograafia erialal Leningradi Pedagoogilise Instituudi. 1957 lõpetas ta samas aspirantuuri ja kaitses geograafiakandidaadi kraadi. Ta oli 1957–1959 Haridusministeeriumi pedagoogiliste õppeasutuste vaneminspektor, ühtlasi aastast 1958 kohakaaslusega Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõud, 1959–1965 Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi teadussekretär ja -direktor, 1965–1991 direktor, 1991–1996 Tallinna Pedagoogikaülikooli geoökoloogia õppetooli dotsent. Osvald Nilson uuris loodusgeograafiat, geograafiliste avastuste ajalugu, geograafia õpetamise metoodikat ja didaktikat (eriti töövihikute rakendamist õppeprotsessis). Ta oli paljude õpikute, töövihikute ja metoodiliste juhendite autor. Ta koostas reisijuhte (Kesk-Aasia, Krimmi ja Novgorodimaa kohta), lugemiku maadeavastustest ja erialaseid kogumikke, samuti oli ta ENE ja EE kaasautor. Ta avaldas 260 teadustrükist, sh 6 monograafiat, üle 20 õpiku ja rohkesti aimeartikleid. Новая Гвинея: Физико-географический очерк. // Уч. зап. Лгр. гос. пед. ин-та 35 (1957) Eesti NSV geograafia VII–VIII klassile. Tallinn 1974 Maa avastamine. Valgus: Tallinn 1975 Теория и практика самостоятельной работы учащихся. Тлн 1976 Loodusõpetus. Käsiraamat õpetajale (kaasautor). Tallinn 1982 Eesti NSV loodusgeograafia VIII klassile. Met juhend õpetajale. Tallinn 1989 Maateadus VI klassile (kaasautor H. Tiits). Tallinn 1992 Maateadus VII klassile. I, II (kaasautor H. Tiits). Tallinn 1993 Loodusõpetuse õpetamisest 1. klassis. Õpetajaraamat (kaaskoost). Tallinn 1982 1976 Orden "Austuse märk" 1977 Eesti NSV teeneline õpetaja Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti Geograafia Seltsi aastaraamat 31. Tallinn 1998 EE 14. Lk 325 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.