laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Arne Tiselius

Arne Wilhelm Kaurin Tiselius (10. august 1902 Stockholm – 29. oktoober 1971 Uppsala) oli rootsi biokeemik, Uppsala ülikooli professor (1938–1968). Ta pälvis 1948. aastal Nobeli keemiaauhinna elektroforeesi kasutamise eest valkude analüüsil. 1957 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks Nobeli ettekanne "Electrophoresis and Adsorption Analysis as Aids in Investigations of Large Molecular Weight Substances and Their Breakdown Products" Sissekanne Nobeli Fondi veebisaidil
Sven Wingquist

Sven Gustaf Wingquist (10. detsember 1876 Hallsberg – 17. aprill 1953) oli rootsi leiutaja ja tööstur. Sven Wingquisti peetakse kaasaegsete kuullaagrite isaks. Tema leiutis tõi kaasa murrangu masinatööstuses. 1907. aastal leiutas ta sfäärilise kuullaagri. Ta rajas ka ettevõtte AB Svenska Kullagerfabriken (SKF), mis on siiani maailma juhtiv tööstuslike kuullaagrite tootja. SKF
Jonas Wenström

Jonas Wenström (4. oktoober 1855 Hällefors – 22. detsember 1893 Västerås) oli rootsi insener ja leiutaja. Wenström leiutas kolmefaasilise vooluahela, mille puhul kasutatakse tavapärase kahe asemel kolme elektrijuhet. Wenströmi ja Nikola Teslat peetakse ka vahelduvvoolusüsteemide loojateks (ühe kohtuotsuse põhjal oli Wenström siiski esimene). Ta tegi ka hulga muid elektrialaseid leiutisi, kaasa arvatud klassikaline alalisvoolugeneraator. Tema leiutised lõid aluse firmale ASEA (millele kuulub tänapäeval 50% Šveitsi-Rootsi firmast ABB), mille areng võlgneb tänu kolmefaasisüsteemi eest saadud patenditasudele.
Victor Hasselblad

Fritz Victor Hasselblad (8. märts 1906 – 5. august 1978) oli rootsi leiutaja ja tööstur. Hasselbladi unistuseks oli vahetatava objektiivi, filmimagasini ja kaadrinäidikuga täppiskaamera. Kuueaastase töö tulemusena valmistas ta ühe objektiiviga peegelkaamera. Fotoaparaadi tutvustusel New Yorgis 1948 tekitas see sensatsiooni. Eriline tunnustus Hasselbladi tööle oli asjaolu, et tema kaamerat kasutasid ameeriklased reisil Kuule. Hasselblad History
Margo Laasberg

Margo Laasberg (29. november 1970 – 13. oktoober 1998) oli eesti filosoof, kelle kompetents analüütilises filosoofias hõlmas nii loogikat, filosoofilist lingvistikat kui ka teoreetilist filosoofiat. Lõpetas 1989. aastal Tallinna 1. Keskkooli (praeguse Gustav Adolfi Gümnaasiumi). Ta õppis Tartu Ülikoolis inglise filoloogiat (1994 cum laude) ja filosoofiat. Selle kõrval tegutses nii analüütilise filosoofia tekstide tõlkija kui toimetajana. 1996. aastal kaitses ta keelefilosoofias magistritöö "Events and adverbial modification". Margo Laasberg oli aktiivne osaline Tartu analüütilise filosoofia seminaris, ning üks esimesi, kes tutvustas Eestis Donald Davidsoni mõtlemist. Õppis seejärel CIMO (Centre for International Mobility) stipendiumi toel Helsingi Ülikoolis. Kuulus EYS Veljestosse. "Daniel Dennetti "Äraseletet teadvus"." - Vikerkaar 1997, nr 3, lk 70-79 "Sündmused ja põhjuslikkus." - Akadeemia 1998, nr 2, lk 330-353 "Deflatsiooniline tõde ja tõebioloogia." - Arutlusi teadusest ja tõest. Kasak, Enn, Kangilaski, Jaan (toim.). Võru: Võro Instituudi Toimõtiseq 5, 1998, lk 135-142 "Sissejuhatus Donald Davidsoni keelefilosoofiasse." - Akadeemia 1999, nr 9, lk 1939-1955 "Olemine ja teadmine: Koos või eraldi?" - Püsimatu metaphysicus: Madis Kõiv 75. Toim. J. Kangilaski, B. Mölder, V. Palge. Tartu: EYS Veljesto Kirjastus, 2004, lk 200-220 "Deflationary Truth and Truth-Biology." - Studia Philosophica Estonica, Vol. 1.2 (2008), Special Issue "Truth" (Part II), lk 265-283. "Abstraktsed entiteedid ja universaalideprobleem." - Akadeemia 2010, nr 4, lk 624-634. "Teaduslikud, igapäevased ja filosoofilised eksimused." - Filosoofia ja analüüs: Analüütilise filosoofia seminar 20. Toim. B. Mölder, J. Kangilaski. Tartu: EYS Veljesto Kirjastus, 2011, lk 54-65. Moore, George Edward. Terve mõistuse kaitseks. ― Akadeemia, 1995, nr 3 ja 4. Ramsey, Frank Plumpton. Tõsiasjad ja propositsioonid. - Tähendus, tõde, meetod: Tekste analüütilisest filosoofiast. I. Toim. J. Kangilaski, M. Laasberg. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1999, lk 78-93 Davidson, Donald. Tõde ja tähendus. - Tähendus, tõde, meetod: Tekste analüütilisest filosoofiast. I. Toim. J. Kangilaski, M. Laasberg. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1999, lk 268-289 Rasked valikud. Loone, Eero (toim.). Mõistlike valikute õigustamise filosoofilised eeldused. Tartu, 1995. - Akadeemia 1996, nr 11, lk 2405-2412 Margo Laasbergi ülevaade Analüütilise filosoofia seminarist aastast 1996
Silmviburlane

Silmviburlane (taimviburloom; Euglena) on protistide perekond hõimkonna Euglenozoa eugleniidide klassist. Silmviburlane on üherakuline organism. Tal on kindel kehakuju ja üks vibur. Nad on umbes 0,05 mm pikkused. Silmviburlased elavad enamasti magevees (näiteks lompides ja tiikides), kus on kõdunenud lehti; kuid esineb ka merelisi vorme. Silmviburlase keha eesmises otsas on pikk ja niitjas jätke – vibur, ning selle lähedal valgustundlik (oranžikas-)punane silmtäpp. Silmtäpi abil tajub ta valgust, mille poole ta ujub (fototaksis). Viburit kasutades ta justkui kruvib end vees edasi. Silmviburlane paljuneb pikipooldumise teel. Rohelise värvuse annavad talle tsütoplasmas olevad kloroplastid. Valguse käes toimub kloroplastides fotosüntees nagu taimedelgi. Selle tagajärjel koguneb tsütoplasmasse varuaine, mida ta saab vajaduse korral kasutada toiduna. Kui roheline silmviburlane jääb pikaks ajaks pimedasse muutub ta keha värvusetuks. Nälga ta aga ei jää. Siis hakkab ta omastama vees lahustunud aineid läbi keha pinna. Lihtsustatult võib öelda, et silmviburlane toitub valguse käes nagu taim, pimedas aga nagu loom. Sellist toitumistüüpi nimetatakse miksotroofiaks.
Absoluutne niiskus

Absoluutne niiskus ehk absoluutniiskus on füüsikaline suurus, mis iseloomustab veeauru tihedust. Seda mõõdetakse tavaliselt grammides kuupmeetri kohta (gaasides).[viide?] Absoluutne niiskus on ühes kuupmeetris leiduva vee(auru) mass grammides (g/m³). Maksimaalne võimalik absoluutne niiskus sõltub temperatuurist: mida külmem on veeaur, seda vähem mahub seda kuupmeetrisse. Kirjanduses nimetatakse absoluutset niiskust sageli absoluutseks õhuniiskuseks, kuid tuleb rõhutada, et õhk pole viimase definitsioonis oluline – absoluutsest õhuniiskusest saab rääkida ka juhul, kui keskkonnas teised gaasid puuduvad. Absoluutne niiskus on defineeritud valemiga: a = m w V a , {\displaystyle a={m_{w} \over V_{a}}\,,} kus a {\displaystyle {\mbox{a}}} absoluutne õhuniiskus, m w {\displaystyle m_{w}} on veeauru mass, V a {\displaystyle V_{a}} on ruumala. Meteoroloogias arvutatakse absoluutne niiskus veeauru rõhu ja temperatuuri kaudu alljärgneva valemi järgi: a = 0 , 80 ( e 1 + α t ) = 217 e T {\displaystyle {\mbox{a}}=0,80{\bigg (}{\frac {e}{1+\alpha t}}{\bigg )}=217{\frac {e}{T}}} kus a – absoluutne õhuniiskus (g/m³), e – aururõhk millibaarides, t – õhutemperatuur Celsiuse kraadides, T – absoluutne õhutemperatuur, α = 1 273 ≈ 0 , 0037 {\displaystyle \alpha ={\frac {1}{273}}\approx 0,0037} on gaaside ruumpaisumise koefitsient. Kui veeauru rõhk on mõõdetud millimeeter elavhõbedasammast (mmHg), arvutatakse absoluutne õhuniiskus valemi järgi a = 1 , 06 ( e 1 + α t ) {\displaystyle {\mbox{a}}=1,06{\bigg (}{\frac {e}{1+\alpha t}}{\bigg )}} Tabel "Antud temperatuuril maksimaalne võimalik absoluutne õhuniiskus" Suhteline niiskus Eriniiskus "Meteoroloogia praktikumi tööjuhend IV. Õhuniiskuse määramine" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 19. oktoober 2013. Vaadatud 8. septembril 2014. TIS koduleht
Charles Ernest Overton

Charles Ernest Overton (25. veebruar 1865 Cheshire – 27. jaanuar 1933 Lund) oli inglise päritolu biofüüsik ja farmakoloog. Overton avastas, et mittepolaarsed ühendid läbivad rakumembraani kergemini kui polaarsed, millest ta oletas, et membraani koostises on lipiidid. Ta on ka Meyeri-Overtoni reegli avastaja. Ta oli Charles Darwini kauge sugulane. Ta töötas Lundi ülikoolis ning oli abielus rootsi matemaatiku Louise Petrén-Overtoniga, neil oli neli last.
Asendusravi

Asendusravi ehk substitutsiooniteraapia on organismile olulise, kuid puuduva aine manustamine. Asendusravil asendatakse endogeenne ehk organismi enda toodetud aine puudujääk kehaväliselt toodetud ainega. Tüüpilisemad asendusravid: insuliinasendusravi hormoonasendusravi nikotiinasendusravi metadoonasendusravi Asendusravi mõistet kasutatakse ka elundipuudulikkuse korral elundi põhifunktsiooni asendamisel tehislike vahenditega: elundi siirdamine kehaväline simuleeritud elund – hemodialüüs (kunstneer), kunstlik vereringe südame operatsioonide korral loodusliku elundi asendamine kehasisese tehisorganiga – (tehissüda) Võõrutusravi
Ainupilulised

Ainupilulised ehk monotreemid (Monotremata) on imetajate selts, kuhu traditsiooniliselt paigutatakse kõik ürgimetajate alamklassi kuuluvad liigid. Erinevalt teistest imetajatest, kes on elussünnitajad, on ainupilulised munejad. Neil on kloaak (sellest tuleneb ka nende nimetus). Praegu elab ainupilulisi ainult Austraalias ja Uus-Guineas, kuid fossiilseid ainupilulisi on leitud ka mujalt. Pehmekoelistest munadest kooruvad pärast kümnepäevalist munasviibimist vähearenenud pojad, kes sõltuvad täielikult ema hoolitsusest. Ainupilulisi peetakse küll primitiivseteks, sest nad munevad, ometigi on neil kõik teised imetajatele omased tunnused, nagu karvkate, püsisoojasus ning nad imetavad oma loomi piimaga. Traditsiooniliselt vaadeldakse ainupilulisi ürgimetajate ainsa seltsina. Nüüd on selgunud, et tegu pole monofüleetilise rühmaga. Üks hüpotees paigutab ainupilulised klaadi Australosphenida. Hiljuti on tehtud ettepanek eristada nokkloomaliste (Platypoda) ja sipelgasiililiste (Tachyglossa) seltsi. Ainupilulised paistavad olevat lahknenud teistest imetajatest umbes 150 miljonit aastat tagasi. Paistab, et sipelgasiilid ja nokissiilid põlvnevad nokkloomataolistest esivanematest. Vanim ainupilulise fossiil on Uus-Lõuna-Walesist Lightning Ridge'ist leitud 110 miljoni aasta vanune Steropodon galmani lõualuutükk. On leitud ka fossiile perekondadest Kollikodon, Teinolophos ja Obdurodon. Aastal 1991 leiti Argentina lõunaosast 61 miljoni aasta vanune nokklooma sugulane perekonnast Obdurodon (või Monotrematum). Ainupiluliste süsteem on järgmine: †sugukond Kollikodontidae †perekond Kollikodon †liik Kollikodon ritchiei sugukond Ornithorhynchidae (nokkloomlased) perekond Ornithorhynchus (nokkloom) liik Ornithorhynchus anatinus (nokkloom) †perekond Obdurodon †liik Obdurodon dicksoni †liik Obdurodon insignis †liik Monotrematum sudamericanum (algselt paigutati perekonda Monotrematum) sugukond Tachyglossidae (sipelgasiillased) perekond Tachyglossus (sipelgasiil) liik Tachyglossus aculeatus (sipelgasiil) perekond Zaglossus (nokissiil) liik Zaglossus bruijni (nokissiil) liik Zaglossus attenboroughi liik Zaglossus bartoni †liik Zaglossus hacketti †liik Zaglossus robustus †perekond Megalibgwilia †liik Megalibgwiilia ramsayi †liik Megalibgwiilia robusta †sugukond Steropodontidae (see võib olla osa nokkloomaliste sugukonnast) †perekond Steropodon †liik Steropodon galmani. †perekond Teinolophos †liik Teinolophos trusleri Tänapäevased ainupiluliste liigid on: nokkloom sipelgasiil nokissiil Zaglossus attenboroughi Zaglossus bartoni
Nokissiil

Nokissiil ehk nokis-sipelgasiil (Zaglossus bruijni) on ainupiluline, kes kuulub sipelgasiillaste sugukonda (Tachyglossidae) ja nokissiilide perekonda (Zaglossus). Nokissiil on oma sugulasest sipelgasiilist suurem, tema keha katavad tumedad karvad, mille vahelt tulevad esile heledad okkad. Nokissiil on umbes 80 cm pikk ja ta võib kaaluda kuni 10 kg. Nokissiil toitub ussidest (vihmaussidest) ja muudest selgrootutest loomadest, keda ta otsib lõhna järgi. Kui saak on leitud, haagib ta saagi oma konksjate ogadega keele külge ja tirib suhu. Nokissiil elab Uus-Guinea niisketes mägimetsades (1900–3000 m üle merepinna). Kukkurlooma jooksuaeg on juulis. Ainus muna siirutatakse kõhul asuvasse kukrusse, kus emasloom muna välja haub. Pärast koorumist jääb poeg kukrusse 6–8 nädalaks. Nokkloom Sipelgasiil Zaglossus attenboroughi Zaglossus bartoni
Metadoon

Metadoon on sünteetiline opioid, mida kasutatakse analgeetikumina ja metadoonasendusravis. Metadoon sünteesiti esimest korda 1937. aastal Saksamaal. Metadon Dak ravimi kirjeldus Ravimiameti lehel
Aafrika elevant

Aafrika elevant (Loxodonta africana) on imetaja elevantlaste sugukonnast. Tuntud ka kui aafrika savannielevant. Aafrika elevandi alamliik on välja surnud: † Loxodonta africana pharaoensis Deraniyagala, 1948. India elevant ja aafrika elevant on üpris sarnased, kuid aafrika elevant on suuremate kõrvade ja võhkadega (on nii isastel kui emastel). Isane elevant võib seistes olla 3,64 m kõrgune, 6...7,5 m pikk, (koos londiga) kaaluda kuni 5455 kg; emane 3 meetrine ja kaaluda 3636–4545 kg[viide?]. Aafrika elevant on taimtoiduline, ta kulutab 16 tundi päevas taimede (lehtede, bambuse, okste jne) söömisele. Ta võib päevas süüa 140–270 kg toitu[viide?]. Aafrika elevandi tiinus kestab 18-21 kuud. Ta sünnitab korraga ühe poja, kes kaalub umbes 90 kg. Ajavahemikus 1889–1946 on Aafrikast välja veetud umbes 2 280 000 elevandi võhka[viide?]. Aafrika metsaelevant (Loxodonta cyclotis) India elevant Mammut (väljasurnud) Tembe elevandipark Elevandiluu Sõjaelevant Võhamõõk Don E. Wilson, DeeAnn M. Reeder, Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, 3. trükk, lk 91, 1. köide, 2005, The Johns Hopkins Press, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 29.12.2014.a.) (inglise keeles) "Aafrika savannielevant". tallinnzoo.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 23.12.2021. Vaadatud 23.12.2021. Sara Goudarzie. 100 Slaughtered Elephants Found in Africa, LiveScience, 2006. Sissekanne ADW-s Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
Anders Jacobsen

Anders Jacobsen (sündinud 17. veebruaril 1985 Hønefossis) on Norra suusahüppaja Jacobsen osales esimest korda maailma karikasarjas 2006–2007 hooajal ja sai esimesel etapil 24. novembril 2006 Soomes Kuusamos kolmanda koha. Esimese võidu maailma karikasarja etapil sai ta 17. detsembril 2006 Šveitsis Engelbergis. Jacobseni kohta võib ka nelja hüppemäe turnee põhjal öelda, et tuli, nägi ja võitis. 2006.-2007. aasta turneel osales ta esimest korda ja kohe tuli ka täistabamus. Ta sai turnee üldvõidu, olles Oberstdorfis 4., Garmisch-Partenkirchenis 5., Innsbruckis 1. ja Bischofshofenis 2. Pärast hüppemäeturneed sai ta kolmanda etapivõidu Vikersundi lennumäel Norras. Esimesel maailma karikasarja hooajal tuli ta üldarvestuses teiseks poolakas Adam Małyszi järel. Peaaegu kogu hooaja juhtinud norralane kaotas lõpuks poolakale 134 punktiga. 2010 Vancouveris pronksmedal meeskonnavõistluses 2007 Sapporos hõbemedal meeskonnavõistluses suurel mäel 2009 Jaapanis hõbemedal meeskonnavõistluses suurel mäel pronksmedal suurel mäel 2011 Oslos hõbemedal meeskonnavõistluses normaalmäel hõbemedal meeskonnavõistluses suurel mäel 2013 Val di Fiemmes pronksmedal suurel mäel 2. koht: 2007 Anders Jacobsen on osalenud (seisuga 20. jaanuar 2015) 153 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 28 korral, neist 10 etappi on ta võitnud. 1. koht: 2006–2007 Anders Jacobsen FIS-i kodulehel (inglise) Anders Jacobseni blogi Poolast
Mweri ahelik

Mweri ahelik on põhja–lõunasuunaline ahelik Burundi ja Rwanda lääneosas, Kesk-Aafrika murrangu perifeerne kerkinud osa. Mweri aheliku keskmine kõrgus merepinnast on 2000–2500 m, kõrgeim tipp on eri andmetel Karonja mägi (üle 2760 m , teistel andmetel 2685 m), Mweri mägi (2670 m)) või Heha (2670 m). "Wikipedia" (inglise). "Online Encyclopedia" (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 27. november 2007. Vaadatud 18. jaanuaril 2008. "Wikipedia" (ungari). EE 15. köide, lk 120
Karonja mägi

Karonja mägi (inglise keeles Mount Karonje) on Burundi kõrgeim tipp (2685 m, teistel andmetel 2670 m ), mis asub riigi pealinnast Bujumburast kagus. "Burundi, Land and Resources" (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 17. september 2011. Vaadatud 18. jaanuaril 2008.
Kai Kallastu

Kai Kallastu (sündinud 10. augustil 1970) on eesti laulja (sopran) ja vokaalpedagoog. Ta oli Eesti Interpreetide Liidu stipendiaat aastatel 2009, 2010, 2012–2016, 2018. Aastatel 1999–2004 õppis ta Helsingi Ametikõrgkoolis STADIA klassikalise muusika osakonnas laulu ja vokaalpedagoogika erialal, kus tema lauluõpetajad olid Matti Pelo ja Johanna Bister. 2004–2005 täiendas end Austria vokaalpedagoogi professor Irina Gavrilovici juhendamisel. 2009–2010 õppis Metropolia rakenduskõrgkooli magistrantuuris klassikalise laulu ja vokaalpedagoogika erialal. On osalenud professor Teresa Żylis-Gara, Eva Blahova, Nelli Manuilenko meistrikursustel. Ta on esinenud ooperi- ja suurvormisolisti ning kammerlauljana, lisaks olnud festivalide ja kontsertide produtsent. Kai Kallastu on laulnud Repoo Ensemble, Reval Ensemble, Pärnu Ooperi orkestri, Pärnu Linnaorkesteri ja mitme projektikollektiivi solistina. Ta on 2007. aastal asutatud kontseptuaalse muusikateatrikollektiivi Repoo Ensemble liige ja produtsent. Kai Kallastu on esinenud festivalidel Eestis, Islandil, Itaalias, Lätis, Rootsis, Saksamaal ja Soomes. Kai Kallastu repertuaar hõlmab teoseid renessansist nüüdismuusikani ning väga suure hääleulatusega lauljana on ta olnud mitme eesti helilooja nõudlike eksperimentaalsete vokaalteoste esmaesitaja. Ta on esitanud eesti heliloojate Andrus Kallastu, Tatjana Kozlova-Johannese, Ülo Kriguli, Kristjan Kõrveri, Märt-Matis Lille, Indrek Palu, Mart Siimeri, Sven Sosnitski, Toivo Tulevi, Age Veeroosi teoseid ning kaasaegse vokaalmuusika suurteoseid: Olivier Messiaeni laulusarjad Harawi, chant d'amour et de mort, Poèmes pour Mi, Chants de Terre et de Ciel, Arnold Schönbergi Pierrot lunaire op. 21, 15 Gedichte aus "Das Buch der hängenden Gärten" von Stefan George op. 15, Kaija Saariaho Quatre Instants, Lonh jne. Kai Kallastu abikaasa on helilooja ja dirigent Andrus Kallastu. Nende tütar on muusik Maria Kallastu ja poeg pianist Karl Kallastu. Andrus ja Kai Kallastu koduleht Monika Helme. Suhe peab arenema!. Eesti Naine, aprill 2010 Gerhard Lock. Naiste lood dramaatilises võtmes. Pärnu Postimees, 23. juuli 2010 Mart Jaanson. PNP ja futurism – soov midagi ära teha. Sirp, 4. veebruar 2011 Maris Valk-Falk. (Muusikalisest) futurismist PNP 2011 taustal. Ajakiri Teater. Muusika. Kino, 3/2011 Ia Remmel. Midagi inspireeritut. Eesti Kultuurileht Sirp, 15. detsember 2011 Pille Kangur. Kauge armastus. Ajakiri Muusika, 8-9/2012 lk 23 Saale Kareda. Elav lõhestatus: Pärnu Ooperi “Tituse halastus” – võimekad solistid groteskses kastmes. Ajakiri Muusika, 8-9/2012 lk 40-41 Anne Prommik. Sürrealistlik arm ja surm. Sirp, 7. detsember 2012 René Jakobson. Muusikapäev. Kai Kallastu foto Tallinna Jaanik kirikus. 1. oktoober 2014 Eesti Muusika Infokeskus: Kai Kallastu https://www.allstarz.ee/vaata_artiste/788.html
Leonora Palu

Leonora Palu (varem Leonora Järvet; sündinud 20. veebruaril 1979) on eesti flötist ja luuletaja. Ta on lõpetanud Pärnu Muusikakooli, Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakonna ja Eesti Muusikaakadeemia (Raivo Peäske ja Imants Sneibise juhendamisel) flöödi erialal. 2003. aastal täiendas ta end Brüsseli Kuninglikus Konservatooriumis professor Frank Hendrickxi flöödiklassis. Ta on osalenud selliste nimekate flötistide nagu Renate Greiss-Armin, Patrick Gallois, Moshe Epstein, Matti Helin, Maarika Järvi jt meistrikursustel. Leonora Palu tegutseb kammermuusikuna. Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias oli tema juhendajaks professor Matti Reimann. Koostöö teiste kammermuusikutega, teiste hulgas Jorma Tootsi ja Kristo Käoga, on viinud teda konkurssidele ja festivalidele Leetu, Rootsi, Austriasse, Saksamaale ja Itaaliasse. Tema kavadest leiab tihti uuemat eesti muusikat. Leonora Palu töötab Rahvusooperis Estonia orkestrandina ning mängib sageli ka Tallinna Kammerorkestris ja Pärnu Linnaorkestris. Viimase ees on esinenud korduvalt ka solistina. 2007. aasta kevadest on ta kontseptuaalse muusikateatrikollektiivi Repoo Ensemble liige ning on osalenud audiovisuaalse kontsertetenduse "Topeltwagner juustuga" (stsenarist-lavastaja Sven Sildnik) loomisprotsessis ja ettekannetel. Leonora Palu tegutseb ka improvisaatorina. 2002. aastal võitis ta duos Tauno Aintsiga eripreemia vabaimprovisatsiooni konkursil Leipzigis. Anto Petti juhitud ansambli ProImpro koosseisus on ta andnud kontserte Eestis ja Põhjamaades.
Ansambel U:

Ansambel U: on eesti nüüdismuusikaansambel, mis on asutatud 2002. aastal Taavi Kerikmäe ja Tarmo Johannese eestvedamisel. Ansamblisse kuuluvad silmapaistvad eesti noorema põlvkonna muusikud, kellest mitmed on täiendanud ennast uue muusika alal välismaal. Ansambel tegeleb nii nüüdismuusika klassika kui ka eksperimentaalsete kompositsioonidega. Üheks oluliseks suunaks on improvisatsiooni ning ebatraditsioonilise notatsiooni tõlgendamist nõudvate teoste esitamine. Mängitakse ka eesti muusikat, samuti tellitakse uudisteoseid välismaa heliloojatelt. Tarmo Johannes (flööt) Helena Tuuling (klarnet) Merje Roomere (viiul) Levi-Danel Mägila (tšello) Vambola Krigul (löökpillid) Taavi Kerikmäe (klaver) 2009 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (cd U: ja uuemuusika vankri vedamise eest) 2016 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (sisukad rännakud kaasaegsel muusikamaastikul) 2009 – "U:" (autorid: Märt-Matis Lill, Helena Tulve, Tauno Aints, Andres Lõo, Tatjana Kozlova) 2011 – "Protuberantsid – uut muusikat ansamblile U:" (autorid: Tatjana Kozlova, Jarkko Hartikainen, Kimmo Kuitunen, Benjamin Broening) Koduleht
Mart Kangro

Mart Kangro (sündinud 8. novembril 1974) on eesti tantsija ja koreograaf. Mart Kangro on lõpetanud 1996. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli koreograafia erialal. 1997–2001 töötas ta Rahvusooperis Estonia balletiartistina. Seejärel tegutsenud vabakutselise koreograafi, lavastaja ja tantsijana. „Elus jääb...” (Rahvusooper Estonia) soolokava „Start. Based On a True Story” „Schreibstück” 2003 soolokava „Mart on stage” Ainuüksi lavastust „Start. Based on a True Story” mängiti üle 50 korra ning see valiti Londonis rahvusvahelise konkursi „Aerowaves” raames 260 lavastuse seast 10 finalisti hulka. Lisaks pälvis see Grand Prix' „Lignes de Corps” festivalil Valancienne’is Prantsusmaal. Mart Kangro lavastusi on esitatud kahekümnes riigis nii Euroopas kui ka USAs. Mart Kangro keskendub oma töös inimkeha ning liigutuse tähendustele ja tähenduslikkusele teatris kui semiootilises aegruumis. 2004 Eesti Teatriliidu tantsuauhind 2010 Eesti Teatriliidu tantsuauhind 2016 Eesti Kultuurkapitali näitekunsti aastapreemia (kaasaegse etenduskunsti vaba radikaal) 2019 Eesti Teatriliidu etenduskunstide ühisauhind (koos Juhan Ulfsaki ja Eero Epneriga) 2020 Eesti Teatriliidu tantsuauhind 2020 stipendium "Ela ja sära" 2023 Valgetähe V klassi teenetemärk