laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nõmme linnaosavalitsus

Nõmme Linnaosa Valitsus on Tallinna üks kaheksast linnaosast. Nõmme linnaosa on Tallinna maa-alal ja koosseisus Tallinna Linnavolikogu moodustatud ja tema kehtestatud linnaosa põhimääruse alusel tegutsev üksus. Nõmme Linnaosa Valitsus lähtub oma töös põhimäärusest, millest tulenevad põhiülesanded on: sotsiaalhoolekanne, erivajadustega isikute ja laste kaitse; noorsoo- ja erinoorsootöö; elamumajandus; kommunaalmajandus, heakord ja haljastus; jäätmekäitlus; ruumiline planeerimine; kultuuritöö ja haridus; sport ja vaba aja veetmine; linnaosas ettevõtluseks tingimuste loomine, turu- ja tänavakaubanduse korraldamine; reklaam ja linnaosa valitsuse valitsemisel olevate ehitiste pinna reklaami- ja kaubandustegevuseks kasutusse andmine; rahvastikuregistri andmete töötlemine; osalemine Tallinna kriisireguleerimisplaani koostamisel ja kriisireguleerimisplaanis ametiasutuse vastutusalas olevate ülesannete täitmine; linnaosa valitsuse hallatavate asutuste töö koordineerimine; tervisedendus; halduslepingu alusel avaliku töö korraldamine.
Põhja-Tallinna linnaosavalitsus

Põhja-Tallinna linnaosavalitsus (ametlikult Põhja-Tallinna Valitsus) on Tallinna linna Põhja-Tallinna linnaosa juhtimiseks moodustatud ametiasutus. See asub aadressil Kari tn 13, Tallinn. Linnaosa vanem on Manuela Pihlap. Linnaosavalitsus annab välja kord kuus ajalehte Põhja-Tallinna Sõnumid. Olev Kallas, Põhja rajoonivalitsuse esimees Olev Kallas, Põhja-Tallinna linnaosa vanem 1999–2002, Tõnu Heidov, Põhja-Tallinna linnaosa vanem 2002–2004, Enno Tamm, Põhja-Tallinna linnaosa vanem 2004–2005, Sirje Potisepp, Põhja-Tallinna linnaosa vanem 2005–2007, Vilja Savisaar, Põhja-Tallinna linnaosa vanem 2007–2009, Enno Tamm, Põhja-Tallinna linnaosa vanem 2009–2016, Karin Tammemägi, Põhja-Tallinna linnaosa vanem 2016–2019, Raimond Kaljulaid, Põhja-Tallinna linnaosa vanem 2019–2021, Peeter Järvelaid, Põhja-Tallinna linnaosa vanem 2021– Manuela Pihlap, Põhja-Tallinna vanem 4. märtsil 1993. aastal võttis Tallinna Linnavolikogu vastu otsuse, millega loeti otstarbekaks ja majanduslikult põhjendatuks Tallinna linna jagamine 8 piiratud omavalitsusega linnaosaks. Linnarajoonid likvideeriti ametlikult 1993. aasta suvel ning uued linnaosavalitsused asusid tegevusse 1993. aasta 1. septembrist. Tallinna linnavalitsus "Põhja-Tallinna Valitsus". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. detsember 2020. Vaadatud 7. veebruaril 2021. Koduleht
Abruka mõis

Abruka mõis oli riigimõis Anseküla kihelkonnas Abruka saarel. Abruka mõisas oli viinaköök ja meierei, kus tehti juustu, ning juustukelder viimase ladustamiseks. "Abruka Muuseumi Selts". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuli 2014. Vaadatud 14. novembril 2012.
Charles Brenton Huggins

Charles Brenton Huggins (22. september 1901 Halifax, Nova Scotia – 12. jaanuar 1997 Chicago) oli Kanadas sündinud Ameerika Ühendriikide arstiteadlane, füsioloog ja onkoloog, Nobeli auhinna laureaat. Aastal 1966 pälvis ta avastuste eest eesnäärmevähi hormoonravis Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. Ta jagas auhinda Peyton Rousiga. Huggins lõpetas 1920. aastal Acadia Ülikooli ja 1924. aastal sai Harvardi Ülikoolist doktorikraadi arstiteaduses. Ta oli aastast 1936 Chicago Ülikooli professor, 1951–1969 Ben May vähiuurimislabori direktor. Ta keskendus piimanäärmevähi ja eesnäärmevähi hormoonravivõimaluste uurimisele. Huggins oli hormoonravi algatajaid ja keemilise vähiravi edendajaid. 1962 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks 1966 – Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind Alexis Abboud, Diethylstilbestrol (DES) in the US, 23. märtsil 2015, veebiversioon (vaadatud 5. septembril 2017) inglise keeles "The Nobel Prize in Physiology or Medicine 1966". The Nobel Prize. Vaadatud 21. jaanuar 2021. Elulugu Nobeli auhinna lehel
Nimepäev

Inimese nimepäev on algselt (õigeusu, katoliku ja mõnes teises kirikus) selle pühaku mälestuspäev, kelle järgi inimene on ristimisel ristinime saanud ning kes on tema kaitsepühak. Ühele ja samale eesnimele võib vastata mitu nimepäeva, sest eri pühakutel, kelle mälestuspäev on eri kuupäevadel, võib olla ühine nimi. Mõnel pühakul, näiteks Ristija Johannesel õigeusu kirikus, on mitu mälestuspäeva. Nimepäevad on mõnikord märgitud ka nende kristlike kirikute kirikukalendrites, kus pühakute mälestuspäevi ei tähistata, ning ilmalikes kalendrites. Neil juhtudel ei ole nimepäev seotud niivõrd pühakuga kui eesnime endaga. Eri kalendrites võib ühele ja samale nimele vastata eri nimepäev. Asi on selles, et kuigi nimepäevakalendrite koostamisel arvestatakse ka pühakute mälestuspäevi ning neist tulenevaid rahvakalendri tähtpäevi, on eriti mittekristlikku päritolu nimede puhul nimepäevad määratud kalendritegijate suva järgi. Õigeusu pühakute loend Katoliku pühakute loend Kaitsepühakute loend Kaitsepühak
Sextus Pompeius

Sextus Pompeius Magnus Pius (umbes 67 eKr – 35 eKr) oli Vana-Rooma sõjaväelane, triumvir Pompeiuse noorim poeg. Pärast Julius Caesari surma vallutas Sextus Pompeius Sitsiilia, Korsika ja Sardiinia. Esialgu suutis ta saari kaitsta mitme rünnaku eest, teenides välja hüüdnime "Neptunuse poeg", kuid kaotas need alad siiski 36 eKr, võitluses Gaius Julius Caesar Octavianuse ja Marcus Lepiduse vägede vastu. Ta põgenes Kreekasse, kus ta hukati 35 eKr Marcus Antoniuse vägede poolt. Sextus Pompeius on oluline tegelane William Shakespeare'i näidendis "Antonius ja Kleopatra".
Avo Keerend

Avo Keerend (kuni 22. märts 1937 Harald Duberg või Tuberg; 18. detsember 1920 Tallinn – 5. juuni 2012) oli eesti graafik. Ta õppis alates 1936. aastast Riigi Kunsttööstuskoolis (hilisema nimega Jaan Koorti nimelises Riigi Rakenduskunsti Koolis) graafikat, kuni 1943. aastani ka samas koolis (tollase nimega Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis) maalikunsti Eerik Haameri käe all. Õppis 1943. aastal Berliinis sõjakirjasaatjate joonistusstuudios. Tegi rindekunstnikuna läbi Teise maailmasõja ja Tšehhi põrgu, viibis sõjavangina 1945–1946 Tšehhoslovakkias. Jätkas kunstiõpinguid vanas koolis (tollase nimega Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis) aastatel 1946–1947, lõpetas 1949. aastal Tartu Riikliku Kunstiinstituudi maali eriala. Alates 1951. aastast tegutses ta vabakunstnikuna. Ta viljeles muu hulgas linoollõiget. 1976 Eesti NSV teeneline kunstnik 1984 Jaan Jenseni raamatugraafika aastapreemia (raamatuillustratsiooni preemia – Christopher Marlowe'i "Tragöödiad") 1987 Kristjan Raua preemia 1989 Eesti NSV rahvakunstnik 2001 Wiiralti auhind 2011 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2011 Eesti Vabagraafikute Ühenduse aasta graafik Tallinna Kaarli koguduse sündinute ja ristitute nimekiri, II pihtkond; 1918–1923. Tallinna Linnaarhiiv, TLA.1359.2.54. Lk 394 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Jüri Hain. "Keerend, Avo, graafik". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 172–173 Suri graafik Avo Keerend. Delfi, 5. juuni 2012 "AVO KEEREND 18. XII 1920 – 5. VI 2012". Sirp nr 23, 8. juuni 2012. Lk 28 Rindekunstniku kolm imetabast pääsemist. Eesti Ekspress, 16. juuni 2012 Haud Tallinna Metsakalmistul
Livia Drusilla

Livia Drusilla (pärast formaalset adopteerimist 14. aastal ka Julia Augusta; 30. jaanuar 58 eKr – 28. september 29 pKr) oli Vana-Rooma keisri Augustuse kolmas abikaasa ja tema nõuandja ning keiser Tiberiuse ema.
Nero Claudius Drusus

Nero Claudius Drusus Germanicus (ka Drusus Vanem; 38 eKr – 9 eKr) oli Vana-Rooma poliitik ja väejuht. Ta oli Livia Drusilla poeg ja keiser Augustuse kasupoeg. Keiser Tiberius oli tema vend. Drusus Vanema poeg oli keiser Claudius. Drusus Vanem alustas vallutusretki mööda Reini jõge germaanlaste asualadele. Ta oli esimene Rooma väejuht, kes jõudis Weseri ja Elbe jõeni.
Antipatros

Antipatros (kreeka keeles Ἀντίπατρος; 397 eKr – 319 eKr) oli Vana-Makedoonia väejuht ning Philippos II ja Aleksander Suure toetaja. 320. aastal eKr sai ta regendina Aleksandri impeeriumi valitsejaks. Ta sai mitme naisega kümme last.
Prodikos

Prodikos (kreeka keeles Πρόδικος; u 465 eKr – u 395 eKr) oli vanakreeka filosoof, üks sofistidest. Ta tegeles ka keeleteaduse, eetika ja religiooniga. Ta tuli Ateenasse Keose saarelt. Platon austas teda kõrgemalt kui teisi sofiste.[viide?]
Arthur Henderson

Arthur Henderson (13. september 1863 Glasgow – 20. oktoober 1935 London) oli Suurbritannia poliitik. Ta oli kolmel korral Leiboristliku Partei juht (1908–1910, 1914–1917 ja 1931–1932), Suurbritannia siseminister (1924) ja välisminister (1929–1931). 1934. aastal sai ta Nobeli rahuauhinna.
Francis Peyton Rous

Francis Peyton Rous (5. oktoober 1879 Baltimore – 16. veebruar 1970 New York) oli Ameerika Ühendriikide arstiteadlane, patoloog ja viroloog, Nobeli auhinna laureaat. Aastal 1966 pälvis ta koos Charles Brenton Hugginsiga kasvajaid põhjustavate viiruste avastamise eest Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. Rous lõpetas 1900. aastal Johns Hopkinsi Ülikooli ning asus seejärel õppima Johns Hopkinsi Meditsiinikooli. Teisel õppeaastal nakatus ta autopsiat läbi viies nahavigastuse kaudu tuberkuloosi. Ta pidi õpingud katkestama ning suundus Texase osariiki. Aasta pärast naasis ta siiski kooli, mille lõpetas 1905. aastal, jäädes kooli haigla juurde interniks. Veendunud, et ta ei sobi praktiseerivaks arstiks, pöördus ta arstiteaduse poole. Temast sai madalapalgaline patoloogiaõppejõud Michigani Ülikoolis. Kuna ülikool oli finantsraskustes, pidi Rous tegema peamiselt tehnikutööd. Professor Alfred Warthini toetusel viibis Rous 1907. aasta suvel praktikal Dresdeni haiglas Saksamaal. Pärast Saksamaalt naasmist sai Rous tänu Rockefelleri Meditsiiniuuringute Instituudi toetusele pühenduda rohkem teadusuuringutele. Lümfotsüütide uurimisele keskendunud töö tulemused avaldati 1909 ajakirjas Journal of Experimental Medicine, mille toimetaja Simon Flexner oli Rockefelleri Meditsiiniuuringute Instituudi direktor. Mõne kuu pärast pakkus Flexner Rousile vähiuuringute labori juhi kohta. 1939 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks 1940 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks 1966 – Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind "The Nobel Prize in Physiology or Medicine 1966". The Nobel Prize. Vaadatud 21. jaanuar 2021. Elulugu Nobeli auhinna lehel
Thomas Glavinic

Thomas Glavinic (sündinud 2. aprillil 1972 Grazis) on Austria kirjanik. Glavinic õppis malet mängima viieaastaselt ja 1987. aastal oli oma vanuseklassis Austria reitingus 2. kohal. Ta töötas enne kirjanikuks hakkamist reklaamikirjutaja ja taksojuhina. 1998. aastal ilmus tema debüütromaan "Carl Haffners Liebe zum Unentschieden" ("Carl Haffneri viigiarmastus"), mis kirjeldas maletaja Carl Schlechteri elu. Teos pälvis mitu auhinda ja see tõlgiti mitmesse keelde, aga seda ei müüdud kuigi palju. 2000. aastal ilmus teine romaan "Herr Susi" ("Härra Susi"). See teos oli seisukohavõtt äri vastu jalgpallis. Kriitikud võtsid selle vastu peamiselt halvasti. 2001. aastal ilmus kriminaalromaan ("Kameramörder" ("Kaameramõrvar"). See pälvis Friedrich Glauseri auhinna ja selle järel ilmus entusiastlikke följetone, mis olid inspireeritud teoses sisalduvast meediakriitikast. 2004. aastal avaldas Glavinic satiirilise arenguromaani "Wie man leben soll" ("Kuidas elada"), mis tõusis nii suurima läbimüügiga kui kriitikute poolt kõige kõrgemalt hinnatud teoste edetabelite tippu. See teos on kirjutatud umbisikulises kõneviisis. 2006. aasta augustis ilmus romaan "Die Arbeit der Nacht" ("Öötöö"), mille kriitikud hindasid taas kuu parimaks teoseks. 2007. aasta suvel ilmunud romaan "Das bin doch ich" ("See olen mina") nimetati Saksa raamatuauhinna kandidaadiks (kandidaate oli 6). Eesti keeles on temalt ilmunud "Öötöö" (saksa keelest tõlkinud Terje Loogus; Varrak 2011). Glavinic on abielus. Ta elab abikaasa ja pojaga Viinis.
Madeleine Thien

Madeleine Thien (sündinud 1974 Vancouveris) on malaisia-hiina päritolu Kanada kirjanik. Ta õppis Simon Fraseri ülikoolis ja Briti Columbia ülikoolis, mis mõlemad asuvad Vancouveris. Tema esimene teos "Simple Recipes" ("Lihtsad retseptid") ilmus 2001 ja osutus kriitikute seas väga menukaks. Ta pälvis kohe Vancouveri linna raamatuauhinna, aasta parimale Briti Columbia elaniku kirjutatud ilukirjandusteosele mõeldud Ethel Wilsoni ilukirjandusauhinna ning Kanada Kirjanike Assotsiatsioon andis talle Air Canada auhinna, mis on mõeldud kõige paljutõotavamale alla 30-aastasele kirjanikule. Tema järgmine teos "The Chinese Violin" ("Hiina viiul") ilmus 2002. Thieni kolmas teos, romaan "Certainty" ("Kindlus") ilmus 2006. See on tõlgitud 16 keelde. See teos pälvis amazon.ca väljaantava aasta parima Kanada romaani auhinna ja iga-aastase Ovidiuse auhinna ilukirjanduse kategoorias. Ta on elanud Québecis ja Hollandis, aga viimasel ajal[millal?] elab Montréalis. Eesti keelde on tõlgitud tema 2011. aastal ilmunud punaste khmeeride Kambodžast kõnelev romaan "Dogs at the Perimeter", eesti k "Armastatud ja kardetud" (tõlkinud Kätlin Kaldmaa, Pegasus, 2012).
Riikka Pulkkinen

Riikka Pulkkinen (sündinud 8. juulil 1980 Tamperes) on soome kirjanik. Pegasuse kirjastuses on temalt eesti keeles ilmunud "Piir" (tõlkija Monika Pais; 2009) ja "Tõde" (Jan Kaus; 2011). Elisabet Tamm, Riikka Pulkkineni „Piir” on ilus, puhas ja valus raamat, Eesti Päevaleht, 28. august 2009
Daejeon

Daejeon (ka Taejŏn, korea 대전) on keskalluvusega linn (1. järgu haldusüksus) Lõuna-Koreas. Ajaloolised allikad annavad alust oletuseks, et Hanbati piirkond (praegune Daejeon), on olnud asustatud paleoliitikumist alates. Linna pindala on 539 km² ja elanike arv 1,3 miljonit. Daejeon tunnuslill on valge magnoolia, mis sümboliseerib sõprust. Ōda, Jaapan (1987) Seattle, USA (1989) Budapest, Ungari (1994) Nanjing, Hiina (1994) Calgary, Kanada (1996) Guadalajara, Mehhiko (1997) Uppsala, Rootsi (1999) Novosibirsk, Venemaa (2001) Brisbane, Austraalia (2002) Bình Dươngi provints, Vietnam (2005) Sapporo, Jaapan (2010) http://worldpopulationreview.com/countries/south-korea-population/cities/ Linna veebileht
Perejil

Perejil (hispaania keeles Isla de Perejil 'petersellisaar', berberi keeltes Tura 'tühi') on väike asustamata kaljune saar Gibraltari väinas Maroko ranniku lähedal. Perejil asub Maroko rannikust 250 meetri, Hispaania valduses olevast Ceuta linnast 8 km ja Hispaania mandriosast 13,5 km kaugusel. Saare mõõtmed on 480×480 m ja pindala 15 ha. Suurim kõrgus on 74 meetrit merepinnast. 1415 vallutas Portugal Ceuta ja võttis enda valdusse ümbruskonna, sealhulgas järelikult ka Perejili. 1580 sattus Portugal Hispaania võimu alla ning Ceuta ja Perejil koos temaga. Kui Portugal 1640 iseseisvus, jäi Ceuta koos Perejiliga Hispaaniale. Perejil on Hispaania ja Maroko vaidlusalune ala. Kohalikud Maroko karjused karjatasid seal loomi, peamiselt kodukitsi, aga üldsus ei olnud sellest saarest kuulnud seni, kuni rühm Maroko sõdureid 11. juulil 2002 selle hõivas ja sinna oma baasi rajas. Maroko valitsus teatas, et võttis saare enda kontrolli alla selleks, et kontrollida illegaalset emigratsiooni. Hispaania valitsus lükkas selle ettekäände tagasi, sest sel ajal tegid need riigid selles vallas väga vähe koostööd ja see oli Hispaania valitsuse sagedaste kaebuste allikas. Hispaania peaminister José Maria Aznar avaldas sündmuse peale protesti, mida toetasid peaaegu kõik Euroopa Liidu riigid peale Portugali ja Prantsusmaa. Portugali valitsus tegi üksnes avalduse, milles kahetses seda juhtumit. Seevastu Araabia Liiga toetas ametlikult Maroko taotlust saarele, välja arvatud Alžeeria, kes kordas, et tunnustab Hispaania jurisdiktsiooni Ceuta ja Melilla eksklaavide üle. Pärast neid proteste saatis Maroko saart kaitsma oma sõjaväe asemel mereväekadetid, mis Hispaania valitsust veelgi rohkem pahandas. Mõlemad riigid kinnitasid oma õigust saarele. 18. juuli 2002 hommikul käivitas Hispaania operatsiooni Romeo-Sierra, sõjalise katse saar üle võtta. See oli väga edukas: kõik marokolased võeti vangi, ilma et kummaltki poolt keegi surma või vigastada oleks saanud. Maroko pool vastupanu ei osutanud, kõik marokolased viidi saarelt kopteriga Ceutasse politseivalitsusse (Guardia Civil) ja lasti veel samal päeval Maroko piiril vabaks. Operatsioon korraldati Hispaania mereväe ja õhuväe koostöös. Samal päeval saadeti saart valvama Hispaania Leegion. Algas rahuvahendus USA riigisekretäri Colin Powelli juhtimisel. Maroko ja Hispaania nõustusid naasma endise olukorra juurde (status quo ante). Seejärel lahkusid Hispaania üksused Perejililt ja sellest ajast on saar inimtühi. Mõlemad pooled jälgivad saart hoolikalt ja sisuliselt on see eikellegimaa. Hispaaniale kuulub Maroko rannikul arvukalt asulaid ja pisisaari. Maroko nõuab jätkuvalt kõigi nende üleandmist enesele. Hispaania valitsus nägi Perejili saare kriisi Maroko katsena kontrollida Hispaania võimet neid kaitsta.
Grameen Bank

Grameen Bank (bengali keeles গ্রামীণ বাংক) on 1983. aastal Bangladeshis loodud ettevõte, mis annab vaesunutele tagatiseta väikelaenu. Ettevõte on 2006. aastal saanud seni ainsa äriettevõttena Nobeli rahuauhinna. Auhinda jagas pangaga panga asutaja Muhammad Yunus.
Elaine Feinstein

Elaine Feinstein (24. oktoober 1930 Lancashire – 23. september 2019) oli juudi päritolu Briti luuletaja, proosakirjanik ja tõlkija.
Troitsk (Moskva)

Troitsk on asula Venemaal Moskva haldusalas, Troitski ringkonna keskus. 2012. aastani kuulus Moskva oblastisse. Asub 37 km Moskva kesklinnast edelas. Linn liideti 1. juulist 2012 halduslikult Moskvaga. Q126688840 Official website of the Government of Moscow. Draft of adopted measures of the capital and oblast governments with regards to the expansion of the borders of Moscow
James Blunt

James Blunt (James Hillier Blount; sündinud 22. veebruaril 1974 Wiltshire'is Tidworthis) on Briti laulja ja muusik. (Mõnes allikas sünniaastaks märgitud 1977 või 1978 on vale.) Talle tõi tuntuse debüütalbum "Back to Bedlam", eeskätt sellelt pärinev 2005. aastal singlina ilmunud hitt "You're Beautiful", mis juhtis viis nädalat Suurbritannia singlite edetabelit. Tema muusika on segu džässist, rokist ja soulist. Seda on võrreldud Elton Johni varase loominguga. Lisaks laulmisele mängib Blunt albumil ka kitarre (akustiline, klassikaline, 12-keelne) ja klahvpille (klaver, elektroonilised klahvpillid, Rhodes, Wurlitzer, mellotron, tiibklaver, orel, elektriorel, kirikuorel, pumporel) ja marimbat. James Blount (nime muutis ta muusikakarjääri jaoks) sündis armeehospidalis. Nii tema isa kui ka vanaisa olid Briti armee ohvitserid. Seitsmeaastaselt saadeti ta internaatkooli ning 13-aastaselt võeti vastu Harrow' kooli. Seal õppides sai temast 16-aastaselt Briti saarte üks nooremaid lennukijuhtimisõigusega isikuid. Bristoli ülikoolis õppis ta lennukiehitust ja sotsioloogiat. Seejärel läks ta Briti armeesse. Ta astus NATO rahutagamisjõududesse Kosovos ning teenis välja kapteni auastme. Üks tema viimaseid kohustusi sõjaväes oli kirstu kandmine kuninganna ema matustel 9. aprillil 2002. Ta on öelnud, et tema pihta on tulistatud rohkem kordi kui 50 Centi pihta (Nyhetsmorgoni intervjuu TV4-s). "Back to Bedlam" (11. oktoober 2004). Plaat on juhtinud edetabelit Suurbritannias, Austraalias, Uus-Meremaal, Iirimaal, Norras, Šveitsis ja Taanis. "All The Lost Souls" (17. september 2007). "Some Kind of Trouble" (2010) "You're Beautiful" "High" "Wisemen" "Goodbye My Lover" "No Bravery" "1973" "Same Mistake" "Carry You Home" "I Really Want You" "Love, Love, Love" "Stay The Night" "So Far Gone" "If Time Is All I Have" "I'll Be Your Man" "Bonfire Heart" "top40.about.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. juuli 2014. Vaadatud 22. veebruaril 2009. James Blunti koduleht (inglise keeles) Annika Erg. Rikas ja kuulus laulja kasutab endiselt ühistransporti. Postimees, Elu24, 22. november 2008 James Blunt üllatab Tallinna kontserdi korraldajaid tagasihoidlikkusega, Postimees, 13. veebruar 2009
Juliusz Słowacki

Juliusz Słowacki (4. september 1809 Krzemieniec, Poola kuningriik, Vene keisririik – 3. aprill 1849 Pariis) oli poola romantiline luuletaja ja näitekirjanik. Słowacki sündis Volõõnias, mis tollal kuulus Vene keisririiki ja tänapäeval Ukrainasse. Tema isa Euzebiusz Słowacki oli aadlik, aga töötas kohalikus lütseumis kirjandusajaloo, retoorika, poeesia ja poola keele professorina. 1811 võttis ta vastu retoorika ja poeesia kateedri juhataja koha Vilniuse ülikoolis, aga suri juba 1814. Poisi kasvatas üles ema Salomea Słowacka, kes oli samuti aadlik, aga tema päritolu on teadmata, teda on peetud nii juudiks kui ka armeenlaseks. 1818. aastal abiellus ema meditsiiniprofessor August Bécuga ja pidas kodus kirjanduslikku salongi. Słowacki oli viljakas kirjanik. Kuigi ta suri 39-aastaselt, anti tema kogutud teosed välja 17 köites. Tema teoste hulka kuuluvad 25 näidendit ja 253 luuleteost. Ta kirjutas paljudes žanrides: näidendeid, lüürilisi poeeme, kirjanduskriitikat, kirju ja mälestusi, kahe romaani katkendid ja poliitilise pamfleti. Teda peetakse tänapäeva poola näitekirjanduse isaks. Ta oli ka tõlkija. Tema kirju emale loetakse kõige kaunimate kirjade hulka kogu poola kirjanduses. Kuigi ta kirjutas põhiliselt poola keeles, leidub üksikuid teoseid ka prantsuse keeles. Paljud tema teosed avaldati postuumselt ja sageli meelevaldsete pealkirjade all, sest Słowackil ei olnud tavaks oma teoseid pealkirjastada. Słowacki teosed on romantilised. Need kasutavad fantastilisi elemente, müstikat ja sümbolismi ning käsitlevad Poola ajalugu, poolalikkuse olemust ja suhteid ülejäänud maailmaga. Słowacki kasutas rikast ja leidlikku sõnavara, sealhulgas palju uudissõnu. Lisaks uutele sõnadele andis ta olemasolevatele sõnadele uusi tähendusi. Paljud tema tegelased kannavad nimesid, mille ta ise leiutas, näiteks Kordian. Tema tuntumad teosed on näidendid "Balladyna" ja "Kordian". Eesti keeles ilmus 1959. aastal Ain Kaalepi ja Aleksander Kurtna tõlkes Słowacki ajalooline värssdraama "Maria Stuart" (Loomingu Raamatukogu nr 46, Ajalehtede-Ajakirjade Kirjastus). Tänapäeval Kremenets, Ternopili oblast, Ukraina.
Gérard de Nerval

Gérard de Nerval [žer'ar dö nerv'al] (pseudonüüm, õieti Gérard Labrunie [labrün'i]; 22. mai 1808 Pariis – 26. jaanuar 1855 Pariis) oli prantsuse romantiline luuletaja, esseist ja tõlkija. Goethe "Fausti" tõlkimine prantsuse keelde 1828. aastal tõi talle tuntuse tõlkijana. Tema luulet iseloomustab romantiline deism. 46-aastaselt tegi ta enesetapu.  Gérard de Nerval – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis