laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Margus Tuuling

Margus Tuuling (26. detsember 1941 Häädemeeste – 2. aprill 2015 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja. Ta lõpetas 1960. aastal Pärnu 1. Keskkooli ning 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (2.lend) ja 1987. aastal Leningradi Kultuuriinstituudi aspirantuuri, ta oli pedagoogikateaduste kandidaat. Aastatel 1965–1980 oli ta Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri näitleja, aastast 1975 Tallinna Ülikooli kultuuriteaduskonna režiiõppejõud, aastast 1990 dotsent ja 1991–1999 dekaan. Margus Tuuling on kirjutanud ja lavastanud Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris lastenäidendeid („Sabad sõlmes”, 1972, „Nips-näps näärike”, 1973, „Bumerang”, 1979). Ta on lavastanud ka harrastusnäitlejatega Saue ja Keila kultuurimajades. Mänginud filmis („Metskapten”, 1972, „Indrek”, 1976, „Kodumaa sõdur”, 1975). Ta on avaldanud õpperaamatud „Pidu ja inimene” (1987) ning „Esimesed sammud teatriteel” (2001). Oskar Luts, "Nukitsamees", 1970 George Bernard Shaw, "Augustus annab oma panuse", 1971 ... Ta oli aastast 1965 abielus endise näitleja ja hilisema teleajakirjaniku Anne Tuulinguga. Tütar Mari Tuuling on teatriteadlane, toimetaja ja dramaturg. Eesti lavastajad. Eneken Priks (koostaja). Eesti Lavastajate Liit. Tallinn, 1993. Lk 93-94 Eesti lavastajad. Eneken Priks (koostaja). Eesti Lavastajate Liit. Tallinn, 1993. Lk 93-94 Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn, 2000.
Eduard Agu

Eduard Agu (7. mai 1937 – 14. november 2013) oli eesti teatrinäitleja ja -lavastaja. 1979–1993 oli ta ENSV Riiklikus Vene Draamateatris lavastaja ja näitleja. Eesti Lavastajate Liit 1992-2002: Loomingu register. Eneken Priks (koostaja). Eesti Lavastajate Liit, 2002. Lk 11-12
O-Ringen

O-Ringen on Rootsis toimuv 5-päevane orienteerumisvõistlus. Võistlust nimetati varem Rootsi viiepäevajooksuks. Esimene võistlus toimus 1965. aastal Taanis Skånes ja Blekinges 156 osalejaga, kõik järgnevad võistlused on toimunud Rootsis. Võistlus muutus kiiresti populaarseks ja 1973. aastal jõudis osalejate arv üle 10 tuhande. Osavõtjate arvu senine rekord on 1985. aastast, mil osales 24 995 orienteerujat. Ka viimastel aastatel on osavõtjate arv ulatunud üle 20 tuhande. O-Ringen on maailma osavõturohkeim orienteerumisvõistlus. Võisteldakse erinevates vanuseklassides alates M10 ja N10 (vastavalt 10-aastased poisid ja tüdrukud) kuni M95 ja N95 (95-aastased mehed ja naised). Suuremates vanuserühmades on rajad liigitatud veel pikkuse ja raskusastme järgi. Eraldi rajad on algajatele. Paremusjärjestus selgitatakse viie päeva tulemuste koondarvestuses. Põhivõistluse – individuaalse orienteerumisjooksu – kõrval toimuvad eraldi võistlused veel rattaorienteerumises ja täpsusorienteerumises ning noorte (14-16-aastaste) teatejooks. Võistlus on rahvusvaheline, 2014. aastal oli osavõtjaid 44 riigist. 1990. aastate algusest on O-Ringenil osalenud alati ka eesti orienteerujaid. 2007. aastal võitis Timo Sild O-Ringenil esikoha meesjuunioride eliitklassis. Enim võite, kaheksa, on rootslanna Ulla Lindkvisti nimel. "O-Ringen. Statistik". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. detsember 2014. Vaadatud 16. veebruaril 2015. "Invitation. O-Ringen Borås 2015" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 16. veebruar 2015. Vaadatud 16. veebruaril 2015. Timo Sild tõi Eestile ajaloolise võidu. Võrumaa Teataja, 31. juuli 2007 O-Ringeni ingliskeelne koduleht
Viktor Taimre

Viktor Taimre (11. aprill 1917 Tallinn – 12. märts 1984 Pärnu) oli eesti näitleja ja laulja (bariton). Viktor Taimre lõpetas 1937. aastal Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi ja õppis laulmist Jenny Siimoni juures. Taimre töötas laulja ja näitlejana Pärnu Endlas aastatel 1942-1947 ja Tartu Vanemuises aastatel 1947-1974 . 1949. aastal pälvis ta Nõukogude Eesti preemia . 1942 Saavo (Agapeuse "Patuoinas"), Emilie Lizelle (Hennequini ja Cooluse "Ei või olla"), võõras (Künneke "Onupoeg Bataaviast") 1943 Harry Sarburg (Okonkovski ja Steinbergi "Madam Flirt"), Tony Kemeny (Herezegi "Gyurkovicsi tütred"), Viki Peltonen (Serpi Neli naist"), Antti Hanka (Järviluoma "Põhjalased"), Erik (Bromme "Õnneinglike"), Lõoke (Simmi ja Kitzbergi "Kosjasõit") 1944 Juhan (Kitzbergi "Püve talus"), Carlo (Kelderi operetipõimik "Muinasjutt armastusest") 1945 Jim (Frimli ja Stotharti "Rose-Marie"), Krahv Tassilo Endrödy (Kálmáni "Mariza"), Stefan (Falli "Lõbus talupoeg") 1946 Edvin (Kálmáni "Silva"), Don Antonio (Kõrveri "Seltsidaam") 1947 Aramis (Dumas´ ja Benatzky "Kolm musketäri"), Rasul Delacroix (Kálmáni "Montmantre`i kannike"), Rudolf (Hindi "Tagaranna meeste kalakuunar"), Nil (Gorki "Väikekodanlased") 1948 Pierre (Rombergi "Kõrbelaul") 1955 Vürst Jeletski (Tšaikovski "Padaemand"), Paul Runge (Normeti "Valgus Koordis"), Georges Germont (Verdi "Traviata"), sulane Aadu (Normeti ja Arro "Rummu Jüri"), Marko (Dunajevski "Vaba tuul"), Ain (Kõrveri "Ainult unistus") 1956 Jago (Verdi "Othello"), Jüri Rumm (Normeti ja Arro "Rummu Jüri") 1958 Tema Hiilgus (Tšaikovski "Kuldkingakesed"), Olav (Aava "Vikerlased"), Julius Kadarik (Sõbra "Ristuvad teed"), Don Pedro dal Vegas (Raymondi "Mask sinises") 1965 Siebel (Gounod "Faust"), Sharpless, USA konsul (Puccini "Madame Butterfly), Isand Ford (Otto "Windsori lõbusad naised") 1966 Ispravnik (Šostakovitš "Katarina Izmailova") 1971 Parun Mirkolo Zeta (Lehari "Lõbus lesk") Ta oli aastast 1957 abielus Terese Adele Mugastoga . Endla teatri biograafiline leksikon. Pärnu Teater Endla, Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn, 2008. Lk 129-130 Eesti NSV Teatrid 1955-1958 "Lavastuste andmebaas Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. märts 2016. Vaadatud 19. märtsil 2016. Stseen Riiklikus Teatris Vanemuine toimunud Vitalis Baumilase ooperi Veronika esietenduselt. Sulane Anicokas - Viktor Taimre (vasakul) ja taluperemees - Kaikaris - Enn Raan.Eesti Teadeteagentuur AS Stseen I.Dunajevski operetist "Vaba tuul" RAT "Vanemuises"; Stella- Elo Tamul, Marko- Viktor Taimre.Ajakirja Pilt ja Sõna toimetus Reprofoto. "Ainult unistus" (Boris Kõrver). Vanemuine, 1955. Valentine Tern, Viktor Taimre.Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum
Ida (eesnimi)

Ida on saksa päritolu naisenimi. Nime variant on Iida. Eestis elas rahvastikuregistri andmetel 2. detsembri 2015 seisuga 193 Ida-nimelist inimest. Ida Aalberg, soome näitleja Ida Auken, Taani poliitik Ida Loo-Talvari, eesti laulja Ida Suvero, eesti näitleja Ida Urbel, eesti ballettmeister ja lavastaja https://www.eesti.ee/portaal/rrteenus.nimede_stat[alaline kõdulink]
Iduste

Iduste oli küla Tartumaal, kuni 1939. aastani Kodijärve vallas, seejärel jaotati Kambja valla ja Veski valla vahel. Praegu on selles kohas Kambja valla Ivaste küla. Iduste soo Iduste järv
August Sunne

August Sunne (4. juuli 1891 Rakvere – 7. jaanuar 1941 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.. Ta lõpetas 1906. aastal Tartu linnakooli. Koolipoisina (aastast 1901) mängis Tartu saksa teatris ja hiljem raudteetelegrafisti töö kõrvalt 1910. aastast Narva seltsi Ilmarine teatris. 1912. aastal kutsus Karl Menning ta Vanemuisesse. 1916. aastal seoses lahkhelidega teatri repertuaari küsimuses lahkus Vanemuisest koos rea näitlejatega nagu A. Teetsov, K. Triipus, O. Teetsov, A. Markus ja L. Reiman ka August Sunne. Need näitlejad tegid katset luua Tallinna uus teater, mis juhinduks oma töös Karl Menningu näitekunsti põhimõtetest. Majanduslikel põhjustel see ei õnnestunud ning varsti võtsid nad vastu kutse ühineda Tallinna Töölisteatriga. Tallinnas elas August Sunne kuni 1924. aasta lõpuni, töötades Tallinna Töölisteatris ja Draamateatris. Aastatel 1925–1926 ning 1930–1934 töötas ta taas Vanemuises, 1928–1930 Estonias ning 1935–1941 Draamateatris. Ta oli oma lavastustega Eesti lasteteatri rajajaid. Samuti kuulus 1926 Rändteatri idee algatajate hulka ja oli selle teatri juhatuse esimees ning 1927–1928 näitleja ja lavastaja. Aastatel 1934–1935 oli ta ka Tartu Näitekunsti Stuudio õppejõud. Eesti entsüklopeedia. 9. köide: SUN–TÜRG. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1996, lk 6.
Pataljon "Donbass"

Eriotstarbeline pataljon "Donbass" (ukraina keeles батальйон спеціального призначення «Донбас») on Ukraina Rahvuskaardi koosseisus olev väeüksus. Väeüksus moodustati Semen Sementšenko algatusel 2014. aasta aprilli alguses. Väeüksus lõimiti Ukraina jõustruktuuridega Donbassi sõja ajal ja nimetati ümber Ukraina Rahvuskaardi 3. reservpataljoniks. 2015. aastal moodustati pataljoni võiltejatest uus pataljon Donbass-Ukrajina, mis läks 54. mehhaniseeritud brigaadi koosseisu. Väeosa liikmed 2014. aastal Väeosa lipp 2014. aastal ІСТОРИЧНА ДОВІДКА батальйону спеціального призначення «ДОНБАС» 15 полку Східного ОТО Національної гвардії України (vaadatud: 17.01.2021) "Батальон "Донбасс" станет частью Нацгвардии - Семенченко". ЛIГА.Новости. Vaadatud 29. detsembril 2014. «Сонце сходить на Донбасі»: батальйону спеціального призначення «Донбас» Нацгвардії — 9 років (vaadatud: 04.08.2023) "Volunteers Bolster Ukraine's Fighting Force". Institute for War and Peace Reporting. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. oktoober 2014. Vaadatud 29. detsembril 2014. Ukraina siseministeeriumi alluvuses "Ukrainian Donbas Battalion ambushed in Donetsk Oblast village; at least five killed". KyivPost. Vaadatud 29. detsembril 2014. "Volunteer Donbass Battalion takes up arms to defend Ukraine, defeat separatists". KyivPost. Vaadatud 29. detsembril 2014. "Нацгвардия сообщает о формировании 3-го резервного батальона на базе "Донбасса"". 112.ua. Ukraine civil war fears mount as volunteer units take up arms, The Guardian (15. mai 2014) У Слов'янську відзначили сьомий день народження батальйону «Донбас»: фоторепортаж (vaadatud: 22.08.2022)  Pataljon "Donbass" – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Pataljon «Donbassi» veebisait Добровольческий батальон территориальной обороны Донецкой области «Донбасс», «Фейсбук»
Lauri Bambus

Lauri Bambus (sündinud 31. mail 1969 Valgas) on Eesti diplomaat. Bambus on lõpetanud Tartu Ülikooli 1993. aastal cum laude (õppis filosoofiateaduskonnas) ja 2004. aastal (õppis õigusteaduskonnas).[viide?] Ta on end täiendanud Turu Ülikoolis rahvusvahelise õiguse erialal[viide?] ning Viini Diplomaatia Akadeemias[viide?]. Välisministeeriumis töötab Lauri Bambus alates 1995. aastast, mil ta asus tööle konsulaarosakonda. Ta on töötanud Eesti suursaatkonnas Varssavis aastatel 1995–1998 ja Brüsselis 1999–2002 ning ministeeriumi konsulaarosakonnas Schengeni büroo direktorina. Aastatel 2005–2007 oli ta peakonsul Eesti peakonsulaadis Peterburis ja seejärel kuni 2010. aastani välisministeeriumi konsulaarosakonna peadirektor. Aastatel 2010–2014 oli Bambus välisministeeriumi asekantsler juriidilistes ja konsulaarküsimustes. Aastatel 2014–2017 oli Lauri Bambus Eesti suursaadik Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa Ühendkuningriigis. Kuninganna Elizabeth II-le andis suursaadik volikirja üle 19. novembril 2014. 2012. aastast kuni veebruarini 2021 oli Bambus Eesti suursaadik Omaanis, resideerides esialgu Tallinnas, 2014. aasta augustist Londonis ning 2017. aasta septembrist taas Tallinnas. 1. septembrist 2017 töötas Lauri Bambus välisministeeriumi riikliku protokolli osakonna peadirektorina. 2. juunil 2020 nimetati ta Eesti suursaadikuks Norras, suursaadiku volikirja andis ta Norra kroonprints Haakonile üle 8. oktoobril 2020. Ta on kaasakrediteeritud suursaadik ka Islandil, kus ta oma volikirja andis üle Islandi presidendile Guðni Thorlacius Jóhannessonile 8. juunil 2021. 2008 Valgetähe V klassi teenetemärk 2010 Piirivalve III klassi teeneterist 2011 Prantsuse Vabariigi teeneteorden 2014 Poola Vabariigi teeneteordeni komandöririst 2014 Soome Lõvi rüütelkonna komandöririst 2014 Siseministeeriumi hõbedane teenetemärk 2018 Madalmaade Oranje-Nassau ordeni suurohvitser 2018 Itaalia Vabariigi teeneteordeni suurohvitser 2019 Läti Vabariigi Kolme Tähe ordeni komandöririst Võõrkeeltest kõneleb Lauri Bambus inglise, vene, poola ja prantsuse keelt. Lauri Bambus on abielus, tal on tütar ja poeg. Eesti suursaadik Suurbritannias andis üle volikirja November 2014 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. veebruar 2015. Vaadatud 16. veebruaril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.err.ee/1097304/president-nimetas-uued-suursaadikud-gruusias-ja-norras https://www.err.ee/1144859/eesti-uus-suursaadik-norras-andis-ule-volikirja "Eesti suursaadik Islandil andis üle oma volikirja". 8. juuni 2021. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Sutlepa vald

Sutlepa vald oli 1866–1939 eksisteerinud vald Läänemaal. Vallamaja asus Aulepa külas. 1939. aasta vallareformiga liideti enamus valla territooriumist Noarootsi valla koosseisu. Metsküla piirkond liideti aga Riguldi vallaga. Eesti ala valdade register 1866-1917 (vaadatud 16.02.2015) Eesti entsüklopeedia. 9. köide: SUN–TÜRG. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1996, lk 17. Maa-ameti kaardirakendused
Suure-Kõpu vald

Suure-Kõpu vald (saksa keeles Gross-Köppo) oli 1866–1939 eksisteerinud vald Viljandimaal Viljandi ja Kõpu kihelkonnas. Vallamaja asus Suure-Kõpu külas. Suure-Kõpu mõis Eesti ala valdade register 1866-1917 (vaadatud 16.02.2015) Eesti entsüklopeedia. 9. köide: SUN–TÜRG. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1996, lk 17. Maa-ameti kaardirakendused
Jüri Suurküla

Jüri Suurküla (kuni 1935. aastani Gottfried Suurküla; 21. september 1907 Haapsalu – 28. august 1970 Göteborg) oli eesti oftalmoloog. Aastast 1932 töötas ta Tartu silmakliinikus. 1944. aastal põgenes ta Rootsi. Eesti entsüklopeedia. 9. köide: SUN–TÜRG. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1996, lk 44.
Girkalnis

Girkalnis on alev Leedus Raseiniai rajoonis, Girkalnise valla halduskeskus. Alevis on põhikool ja raamatukogu. Girkalnise vana venekeelne nimi on Гиртоколь. Asulat mainitakse esimest korda XV sajandil, XVI sajandil mainitakse esimest korda sealset mõisa. Asula kuulus aastast 1421 kuni XIX sajandini Žemaitija piiskoppidele. Aastal 1622 valmis sealne kirik. XIX sajandi alguses tegutses seal kihelkonnakool. Tulekahjud hävitasid Girkalnise aastail 1834, 1898 ja viimati Teise maailmasõja ajal. Teine maailmasõda tõi hävingut ka Girkalnise juutidele. Aastal 1941 tapsid Saksa okupatsiooniväed lähedal asuvas Kurpiškesi külas 130 Girkalnise juuti. Nõukogude ajal oli alev kohaliku kolhoosi keskasula. Praegune Girkalnise kirik valmis aastal 1991. Girkalnis Girkalnise kirik Girkalnise kalmistu http://statistics.bookdesign.lt/table_125_02.htm?lang=lt#rase_r Гиртоколь. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 1 (Аа — Гямъ-маликъ). СПб, 1862, 636 lk.  Girkalnis – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt Artikkel Girkalnise kohta (leedu keeles)
Edwin Linkomiehe valitsus

Edwin Linkomiehe valitsus oli Soome Vabariigi 26. valitsus. Selle moodustasid Maaliit, Rahvuslik Koonderakond, Rahvuslik Eduarakond, Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei ja Soome Rootsi Rahvapartei. Valitsus kestis 5. märtsist 1943 8. augustini 1944.
Mirt Gramann

Mirt Gramann (kuni 1986 Mirt Tõnisson; sündinud 24. mail 1961 Tallinnas) on eesti astrofüüsik. Ta lõpetas 1979. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1984. aastal kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna astrofüüsika erialal. Oli aastatel 1984–1987 TRÜ aspirant. Aastast 1984 töötab Tartu Observatooriumis teadurina ja vanemteadurina. Kandidaadiväitekirja astrofüüsikas "Universumi struktuuri modelleerimine ja selle võrdlemine vaatlustega", juhendaja Enn Saar, kaitses 1990 AAI-s. Uurimisalad: galaktikad, galaktikagrupid ja parved galaktikaparvede pekuliaarsete kiiruste jaotus universumi struktuuri teke ja dünaamika ning aine keskmine tihedus universumis tumeaine ja tumeenergia Avastanud galaktikate evolutsiooni sõltuvuse tihedushäirituste amplituudist.[viide?] 1992–1994 töötas külalisteadlasena Princetoni Ülikoolis USA-s, töötanud 1988 ja 1991 ka Inglismaal Cambridge'i Ülikoolis, 1990 ja 1991 Saksamaal M. Plancki Instituudis ning 1992 Pariisi Observatooriumis. 1996–2014 õpetas füüsikalise kosmoloogia kursust ning 2010–2014 globaalfüüsika kursust Tartu Ülikoolis. Avaldanud üle 40 teaduspublikatsiooni. Gramann, M.; Einasto, J. (1992). The power spectrum in nearby superclusters. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 254, 453–465. Einasto, J.; Gramann, M. (1993). Transition Scale to a Homogeneous Universe. Astrophysical Journal, 407, 443–447. Gramann, M.; Cen, R.; Gott, J.R. (1994). Recovering the real density field of galaxies from redshift space. Astrophysical Journal, 425, 382–391. Bahcall, N. A.; Cen , R.; Gramann, M. (1993). Redshift space clustering of galaxies and cold dark matter model. Astrophysical Journal Letters, 408, L77–L80. Gramann, M. (1993). An improved reconstruction method for cosmological density fields. Astrophysical Journal, 405, 449–458. Gramann, M. (1993). Second-order solution for determining density and velocity fields of galaxies. Astrophysical Journal Letters, 405, L47–L50. Einasto, J.; Einasto, M; Gramann, M. (1989). Structure and formation of sulerclusters. IX – Self-similarity of voids. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 238, 155–177. Einasto, M.; Saar, E.; Liivamägi, L. J.; Einasto, J.; Tago, E.; Martinez, V. J.; Starck, J.-L.; Müller, V.; Heinämäki, P.; Nurmi, P.; Gramann, M., Hütsi, G. (2007). The richest superclusters. I. Morphology. Astronomy and Astrophysics, 476, 697–711. 1996 Academia Europaea (EA) preemia Balti riikide noortele teadlastele Tema isa oli arheoloog Evald Tõnisson ja õde on kirjanik Kärt Hellerma. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 1. köide. "Tartu Riiklik Ülikool" nr 20, 29. juuni 1984. Lk 3. Mirt Gramann Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Eusebios Kaisareast

Eusebios Kaisareast (kreeka keeles Ευσέβιος ο Καισαρείας; ladina keeles Eusebius Pamphili, 260/265 – 339/340) oli varakristlik kirjanik. Määrati u 313. aastal Caesarea piiskopiks. Võitis Vana-Rooma keiser Constantinus Suure usalduse ning oli enne surma tema ristijaks. Peateos "Kiriku ajalugu" ("Historia ecclesiastica"; u 324/325) on kristluse ajaloo väärtuslik allikas. Teos "Kiriku ajalugu" kajastab Constantinus Suure kristlusse pöördumise järgset Vana-Rooma ajaloo "ühtesulamist kristliku ajalooga". Omistas “Kiriku ajaloos” Rooma impeeriumile ülesande "kristlikus lunastuskavas". Eusebios pidas Rooma impeeriumi laienemist ettevalmistuseks kristlusele ja kiirendas selle levikut pärast Constantinuse usuvahetust ja kristluse tunnistamist Rooma riigiusundiks. Spigel, Gabrielle. Ajalooline mõtlemine keskaja Euroopas. - Tuna 3/2005, lk. 119. Samas, lk. 123. "Kiriku ajalugu" (Eusebios) - ccel.org.
Bioteadused

Bioteadused (inglise keeles life sciences) on elusorganismide ehitust ja käitumist käsitlev mis tahes loodusteaduste haru, näiteks bioloogia, arstiteadus, antropoloogia, ökoloogia ja füsioloogia. Bioteadused hõlmavad omavahel tihedalt seotud valdkondi ja nende vahele ei saa tõmmata selget piiri. Nende hulka kuuluvad ka biokeemia, molekulaarbioloogia, rakubioloogia, arengubioloogia, mikrobioloogia, geneetika jne, samuti biofüüsika, zooloogia, taimeteadus, immunoloogia, merebioloogia, neuroteadus ja keskkonnateadus. Nende kohta kasutatakse ka nimetust eluteadused. "bioteadused". europa.eu. IATE. Vaadatud 19. novembril 2023.
Viduklė

Viduklė on alev Leedus Raseiniai rajoonis, Viduklė valla halduskeskus. Alevist voolab läbi Apusinase jõgi. Alevi vanad venekeelsed nimed olid Видукле ja. Видукли. Viduklės on gümnaasium ja raamatukogu. Alevis kaevandatakse liiva. Vaatamisväärsusteks on aastal 1806 püstitatud katoliku kirik, kellatorn, kirikuaia väravad, XIX sajandi alguses ehitatud pastoraat. Viduklėt mainitakse esimest korda aastal 1253. Kuni XIV sajandini mainitakse asulat ristisõdijate kroonikates veel mitmel korra (Wedükkelen). Aastal 1416 valmis esimene Viduklė kirik. XVI sajandil olid sealseteks pastoriteks Žemaitija piiskopid. Piiskoppidele kuulunud asulat nimetati esimest korda aleviks aastal 1526. XVII sajandi alguses laastasid alevit sõda ja katk. Nõukogude ajal oli Viduklė kohaliku linnuliha tootmisele spetsialiseerunud sovhoosi keskasula. Viduklė Viduklė Viduklė vana pastoraat Simonas Stanevičius – Leedu äratusliikumise tegelane Vladas Vitkauskas – esimene Leedu alpinist http://statistics.bookdesign.lt/table_125_02.htm?lang=lt#rase_r Видукли. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Kd. 6 (11) : Венцано — Винона. С.-Петербургъ, 1892., 240 lk.  Viduklė – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt alevi ajalugu (leedu keeles)
Ostforschung

Ostforschung (saksa keeles 'idauurimine') ehk Osteuropaforschung on Ida- ja Kagu-Euroopa uurimine sakslaste poolt. Ostforschung hakkas välja kujunema 19. sajandi lõpul baltisaksa ajaloolase Theodor Schiemanni eestvõttel, kes 1902. aastal asutas Berliinis vastava uurimiskeskusegi. Baltimaade uurimisele pani aluse endine Tartu Ülikooli professor Carl Schirren. Mõlemad lähtusid Balti provintside seisusliku autonoomia ja kultuurtreegerluse ideedest. Natsi-Saksamaal rakendati Ostforschungi vallutus- ja rassilise hävituspoliitika õigustamiseks, seevastu Nõukogude Liit pidas Ostforschungi ühekülgselt imperialistlikuks ja reaktsiooniliseks. Ostforschungi uurimused olid agressiivselt Poola-vastased, kajastades pingeid Saksamaa ja Poola vahelistes suhetes. Traditsiooniline Ostforschung on moodsa ajalooteaduse poolt diskrediteeritud. Hiljem moodustasid ümberasunud baltisaksa ajaloolased eraõigusliku ühendusena 1951 Göttingenis Balti Ajaloo Komisjoni, mille liikmed võisid olla muudki päritolu. Komisjon on avaldanud nii üksikuurimusi kui kogu- ja teatmeteoseid. Baltimaade uurimise tähtsad keskused on Lahni-äärses Marburgis 1950 asutatud Johann Gottfried Herderi Instituut ning Saksamaa ja Ida-Euroopa Uurimise Instituudi Göttingeni Töörühm. Alates 1990. aastatest on Ostforschung ise ajaloolaste uurimisobjekt. Sestpeale sai võimalikuks ka Eesti ja Läti rahvusvaheline koostöö selles vallas. Eesti entsüklopeedia, 12. kd., lk. 383-384
Erebos

Erebos (ladinapäraselt Erebus) on vanakreeka mütoloogias pimeduse jumal. Ta tekkis Chaosest, nagu ka Gaia ja Nyx. Ta sigitas iseseisvalt Aitheri ning Nyxiga Hemera, Morose, Charoni, Erose ja keerid. Hesiodose "Teogoonia" (116–121) järgi oli alguses pimedus, mis tekkis Chaosest (haigutavast õõnsast ruumist). Nende ühtest tekkisid öö (Nyx), päev (Hemera), õhk (Aither) ja Erebos, maa sügavuse pimeduse kehastus. Robert von Ranke-Gravesi järgi tekkisid seejärel Nyxi ja Erebose ühtest uni (Hypnos) ning maailma pahed: häving (Moros), vanadus, surm (Thanatos), tüli (Eris), vihkamine, viletsus ja loobumine, samuti Nemesis, moirad ja hesperiidid, kelles ilmnevad siin kuujumalanna ohtlikud aspektid, kuid ka rõõm, sõprus ja kaastunne. Nyxi ja Erebose poeg on ka Charon. Nyxi ja Erebose tütreks peetakse ka Styxi, kes aga on teise versiooni järgi Okeanine nime all Okeanos ja Tethyse vanim tütar. Sageli hüüti Ereboseks ka allmaailma jumalat Hadest. Mõnes hilisemas legendis oli Erebos allmaailma (Hadese) eriti pime osa, kuhu surnud satuvad vahetult pärast surma. Charon viib nad sealt üle Acheroni jõe allapoole Tartarosse, mis on päris manala. Erebos ümbritseb Tartarost. Mõnikord samastati Erebost Tartarosega. Mõnikord samastati Erebost Hadesega ning jaotati kaheks osaks: Tartaroseks ja Elysioni väljadeks. Hesiodose "Teogoonias" mainitakse Erebost ka kui kohta, kuhu Zeusi poolt suitseva välguga tabatud Menoitios kukkus (514–516). Nime päritolu kohta on kaks teooriat. Ühe järgi tuleneb see indoeuroopa algkeele sõnast *h1regwos ning vastab vanapõhja sõnale rökkr 'pimedus'. Teise teooria järgi pärineb see nimi semiidi sõnast, mis tähendab päikeseloojangut või õhtut (heebrea erebh, akadi erebu). Viimasega on seostatud ka nime Europe. Erebus Erebus (täpsustus)