laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Álvaro Morata

Álvaro Borja Morata Martín (hispaania hääldus: [ˈalβaɾo moˈɾata]; sündinud 23. oktoobril 1992 Madridis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliigaklubis Madridi Atlético ja Hispaania jalgpallikoondises. Varem on ta mänginud Madridi Realis, Chelseas ja Torino Juventuses. Ta esindas Hispaaniat noortekoondises 2009. aasta noorte maailmameistrivõistlustel Nigeerias, kus ta lõi kaks väravat, 2011. aasta Euroopa U19 meistrivõistlustel Rumeenias, kus ta tuli Hispaania koondisega Euroopa meistriks ja oli kuue värava turniiri suurim väravakütt, ja 2013. aasta Euroopa U21 meistrivõistlustel Iisraelis, kus ta tuli samuti Hispaania koondisega Euroopa meistriks ja oli nelja väravaga turniiri suurim värvakütt. Debüüdi Hispaania rahvuskoondises tegi ta 15. oktoobril 2014 EM-i valikmängus Valgevene vastu. Esimese värava rahvuskoondises lõi ta 27. märtsil 2015 EM-i valikmängus Ukraina vastu. Ta kuulus Hispaania koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Prantsusmaal. Ta lõi 17. juunil teises alagrupimängus kaks väravat Türgi vastu ja viimases alagrupimängus 21. juunil värava Horvaatia vastu. Madridi Real Hispaania meister: 2011–12, 2016–17 Copa del Rey: 2010–11, 2013–14 Hispaania superkarikas: 2012 UEFA Meistrite Liiga: 2013–14, 2016–17 Euroopa superkarikas: 2016 Jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused: 2016 Juventus Itaalia meister: 2014–15, 2015–16 Coppa Italia: 2014–15, 2015–16, 2020–21 Itaalia superkarikas: 2020 Chelsea FA Cup: 2017–18 "Spain's Morata takes U19 scoring plaudits". UEFA.com. 1.8.2011. Vaadatud 26.4.2017 Morata wins Golden Boot in Spanish clean sweep". UEFA.com. 18.6.2013. Vaadatud 26.4.2017 "Much-changed Spain dominate Belarus". UEFA.com. 15.11.2014. Vaadatud 26.4.2017 "Morata ensures Spain beat Ukraine". UEFA.com. 17.3.2015. Vaadatud 26.4.2017 "Spain cruise past Turkey to advance to knockout stage". ESPN FC. 17.6.2016. Vaadatud 26.4.2017 Profiil Chelsea FC kodulehel
Kihlevere mõis

Kihlevere mõis, kuni 18. sajandi alguseni Kõnnaste mõis (saksa keeles Kichlefer, varem Kond ja Köndes) oli rüütlimõis Kadrina kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Kadrina valda. Mõisat on esimest korda mainitud 1453. aastal. Mõisa omanikud on olnud Hastferid, Helwigid, Dolstid, von Baerid. Aastatel 1874–1919 oli omanik Stackelberg, Woldemar Alexander (1851–14/27. II 1918), kes mõrvati Jõhvis bolševike poolt. Maetud Kadrina kirikuaeda. Kihlevere mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 16.05.2015) Kihlevere (Kadrina khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Kihlevere mõis Eesti mõisaportaalis A. Hein, Kihlevere mõisa ajalooline õiend, Muinsuskaitseameti arhiiv, A-236, 1979 Kihlevere (Kadrina khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Erra mõis

Erra mõis (saksa keeles Erras) oli rüütlimõis Lüganuse kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Ida-Viru maakonda Lüganuse valda. Mõisat on esimest korda mainitud 1547. 19. sajandi algul kuulus mõis Essenitele, 1831. aastal kaardiväe ooberst, keisri tiibadjutant Georg Karl Alexander von Essen ja Anna Carolina Meta von Assingi (sünd von Essen) ühiselt vallatud Erra mõis läks G.K.A von Esseni surmatõttu von Assingi pärusomandiks. Anna Carolina Meta von Assing (sünd von Essen) müüs Erra mõisa kindralmajor Georg von Arpshofenile koos inventariga. 1840. aastal Georg von Arpshofen pantis Erra mõisa vendadele maakohtunik Robert von Ungern-Sternbergile ja insenerkapten Albert Moritz Eduard von Ungern-Sternbergile kolmeks aastaks. 1844. aastal päris mõisa Robert Eginhard von Ungern-Sternebrg, 1885. aastal päris mõisa tema poeg tiibadjutant Carl Gustav Robert von Ungern-Sternberg. 1887. aastal ostis mõisa Alexander Andreas von Kursell ja hiljem kuulus mõis Kursellidele. Mõisasüda jäi Kursellidele ka pärast 1919. aasta mõisate võõrandamist, kuuludes neile 1939. aastani. Viimaste sakslastega koos lahkus Eestist ka senine Erra mõisasüdame omanik Walter Kursell Erra mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 16.05.2015) Erra mõis (Lüganuse khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Virumaalt, Postimees (1886-1944), nr. 69, 12 märts 1940 Erra mõis Eesti mõisaportaalis
Karitsa mõis (Rakvere)

Karitsa mõis (saksa keeles Karritz) oli rüütlimõis Rakvere kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Rakvere valda. Mõis rajati umbes 1800. aastal Rakvere mõisast eraldatud osast. Karitsa mõisale kuulus kaks küla, Levala ja Tamna küla. 1836. aasta suvel alustati mõisa juures ehitamist ja sama aasta sügisel 29. oktoobril alustas mõisa hoones tööd Karitsa külakool. Mõisa viimane (enne 1919. aastat) omanik oli Andreas von Dehn. Karitsa mõis (Rakvere) Eesti mõisaportaalis (vaadatud 16.05.2015) "Karitsa kool 170". Virumaa Teataja. 30. mai 2006. Karitsa mõis (Rakvere) Eesti mõisaportaalis
X-Panda

X-Panda on Eesti progressiivse metali ja fusiooni ansambel. See loodi 2009. aastal. 2010. aastal võitis X-Panda Noortebändi võistluse. 2011. aasta septembris ilmus nende album "Flight of Fancy", mis nomineeriti Eesti Muusikaauhinnale aasta metalalbumi kategoorias. Kaarel Tamra – klahvpillid Risto Virkhausen – kitarr Karl-Juhan Laanesaar – trummid Tamar Nugis – basskitarr ja vokaal
Kloodi mõis

Kloodi mõis (saksa keeles Peuth) oli rüütlimõis Rakvere kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Rakvere valda Lääne-Viru maakonda. . Mõis rajati 17. sajandil. Mõisa omanikud olid pikka aega Clodt von Jürgensburgid, kelle järgi mõis sai ka nime. Mõisa viimane (enne 1919. aastat) omanik oli Gustav von Derfelden. Kloodi mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 16.05.2015) Kloodi mõis Eesti mõisaportaalis Kloodi mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Kloodi mõis Rakvere khk, Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Kloodi mõisa lugu Mõisablogis
Kullaaru mõis

Kullaaru mõis (saksa keeles Kullaarro) oli poolmõis Rakvere kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Rakvere valda. Poolmõis moodustati 1855. aastal Kloodi mõisast eraldatud osast. Kullaaru mõisas sündis kirjanik Eduard Bornhöhe. Kullaaru mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 16.05.2015) Kullaaru mõis Eesti mõisaportaalis Kullaaru mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Mädapea mõis

Mädapea mõis (saksa keeles Mettapäh) oli Rakvere kihelkonnas Virumaal asunud rüütlimõis. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Rakvere valda. Mõisat on esimest korda mainitud 1425, kuid ta võib olla vanem ja pärineda juba 13. sajandist. Algselt kuulus mõis Kärkna kloostrile, 15. sajandil läks erakätesse. Mõis asub Mädapea külas, mis on mõisast vanem. Kuid 18. sajandil algne küla hävis. Mõisa viimane (enne 1919. aastat) omanik oli Ernst von Renteln. Seejärel rajati mõisa maadele asundus, mis 1977 nimetati külaks. Mädapea mõisa kalmistu rajati mõisa tollaste omanike Wendrichite ajal arvatavasti 1872. aastal, sest siis suri üks Wendrichidest, kes maetigi uuele kalmistule. Mädapea Algkool Mädapea mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 16.05.2015) Eesti kohanimeraamat, lk. 397 Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013. Lk 67 Mädapea mõis Eesti mõisaportaalis Mädapea mõis (Rakvere khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Stanisław Laudański

Stanisław Laudański (25. veebruar 1879 Chruściele, Masoovia vojevoodkond – 1. august 1926 Varssavi) oli Poola sõjaväelane. 1922 anti talle Vabadusristi I liik 3. järk. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 16.05.2015)
Karlova sadam

Karlova sadam on Tartus Rebase tänaval 2014. aastal avatud jõesadam Emajõel. Sadamas on bensiinijaam veesõidukitele, kohvik, parkla, paadisild, slipp jms. Karlova sadamat haldab Seto Liinid OÜ, mis korraldab reise Emajõel ja Peipsil.
Stanisław Świeżawski

Stanisław Eustachy Świeżawski (13. november 1895 Łykoszyn, Tomaszów Lubelski maakond, Lublini vojevoodkond – 30. juuli 1974 Varssavi) oli Poola jurist ja poliitik. 1934 anti talle Eesti Punase Risti mälestusmärgi I järgu II aste. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 16.05.2015)
Michał Bajer

Michał Bajer (27. juuli 1884 Varssavi – 21. november 1962) oli Poola sõjaväelane, polkovnik, insener. 1925 anti talle Vabadusristi I liigi 2. järk. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 18.05.2015)
Ülo Maiväli

Ülo Maiväli (sündinud 26.oktoobril 1972) on eesti bioloog. Ta õppis Tartu Ülikoolis, kaitstes magistritöö aastal 1997 ja doktoriväitekirja ("Uurimus bakteri ribosoomi struktuuri-funktsiooni seostest") aastal 2004. Aastail 2005–2006 töötas ta järeldoktorantuuris Dundee Ülikoolis Šotimaal. Ta töötab uurijana Tartu Ülikoolis molekulaarbioloogia alal ning tegutseb ka õppejõuna. Ülo Maiväli teadustöö on suures osas olnud seotud ribosoomide uurimisega. Ta on avaldanud raamatu bioloogilise teadustöö metodoloogiast (2015). See on põhjalik ülevaade bioloogilises uurimistöös ette tulevaist komistuskividest ja tahtmatuist eksimustest, teaduslikust tõest, teadlase ideaalidest ning tänapäevasest teadusfilosoofiast ja metodoloogiast. Ta on tõlkinud eesti keelde Ernst Mayri suurteose "Bioloogilise mõtte areng" (2017). Maiväli, Ülo 1997. Escherichia coli 23S ribosomaalse RNA mutatsioonide mõju valgusünteesile. Tartu: Tartu Ülikool. Maiväli, Ülo 2004. Studies on the structure-function relationship of the bacterial ribosome. Tartu: Tartu University Press. Maiväli, Ülo 2015. Interpreting Biomedical Science: Experiment, Evidence, and Belief. Amsterdam: Academic Press. 2018 Eesti riigi teaduspreemia 2018 Eesti Eluteaduse Hoidja "Ülo Maiväli uurimisrühma tööst Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudi lehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. aprill 2018. Vaadatud 18. aprillil 2018. Aire Koik (8. veebruar 2018). "Teaduse elutööpreemia saavad Mall Hiiemäe ja Agu Laisk". Haridus- ja Teadusministeerium. Originaali arhiivikoopia seisuga 18. veebruar 2018. Ülo Maiväli Eesti Teadusinfosüsteemis
1181

1181. aasta Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand Aastakümned: 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad - 1180. aastad - 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad Aastad: 1176 1177 1178 1179 1180 - 1181 - 1182 1183 1184 1185 1186 ... ... ... 30. august – Aleksander III, Rooma paavst
Kasside koroonaviirus

Kasside koronaviirus ehk FCoV on Coronaviridae sugukonna alfa-koroonaviiruste perekonna RNA-viiruse alamliik. Alphacoronavirus 1 hulka kuulub ka canine coronavirus (CCoV), mis põhjustab koerte nakatumist ja haigestumist. Kasside koronaviirus liigitatakse RNA-viiruste hulka. Viirusel on mitmeid geene, mille aktiivsus sarnaneb HIV-1 omadega. Kasside koronaviirusel on kaks vormi: feline nteric coronavirus (FECV), mis põhjustab sooltenakkust: Feline infectious peritonitis virus (FIPV) mis põhjustab kasside nakkuslikku kõhukelmepõletikku (FIP).  Pikemalt artiklis Kasside nakkuslik peritoniit Kasside koronaviiruse ülekanne kassidelt-kassidele (valdavalt mitme kassiga majapidamistes (nt tõuaretuse sildi all)) ja/või kasside varjupaikades ja/või kodutute kasside vahel on fekaaloraalne. Osad uurijad peavad viirust ja viirusnakkust üsna tähtsusetuks kuni viirus muteerub ja transformeerub FECV-st FIPV-ks. Mutatsioon muundab FCoV viiruseosakesi nii, et need omandavad tropismi makrofaagide suhtes ja kaotavad tropismi seedekulgla rakkude vastu. FIPV põhjustab veel väljaarenemata immuunsusega (näiteks kassipoegadel) ja/või madala immuunsusega (vanematel kassidel) kassidel või ka immunosupressiooni põhjustava kasside immuunpuudulikkuse viiruse kandjatel jt granulomatoosset vaskuliiti ehk kasside nakkuslikku kõhukelmepõletikku. FIPi ravi puudub ja enamik nakatunud kasse sureb; kui omanikul raha jagub, pakutakse võimalusel vahendeid, mis sümptomeid leevendavad ja/või palliatiivset ravi. John Antoniw, Mike Adams. "Members of Genus: Alphacoronavirus". Vaadatud 21. juuli 2013. Taharaguchi, Satoshi; Soma, Takehisa; Hara, Motonobu (2012). "Prevalence of Feline Coronavirus Antibodies in Japanese Domestic Cats during the Past Decade". Journal of Veterinary Medical Science. DOI:10.1292/jvms.11-0577. Niels C. Pedersen, An update on feline infectious peritonitis: Diagnostics and therapeutics, The Veterinary Journal, 201. väljaanne, nr 2, august 2014, lk 133–141, doi:10.1016/j.tvjl.2014.04.016, veebiversioon (vaadatud 17.05.2015)(inglise keeles) Hartmann, Katrin (2005). "Feline infectious peritonitis". Veterinary Clinics of North America: Small Animal Practice. 35 (1): 39–79. DOI:10.1016/j.cvsm.2004.10.011. Rottier, Peter J. M.; Nakamura, Kazuya; Schellen, Pepijn; Volders, Haukeline; Haijema, Bert Jan (2005). "Acquisition of Macrophage Tropism during the Pathogenesis of Feline Infectious Peritonitis is Determined by Mutations in the Feline Coronavirus Spike Protein". Journal of Virology. 79 (22): 14122–30. DOI:10.1128/JVI.79.22.14122-14130.2005. PMC 1280227. PMID 16254347. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Feline coronavirus seisuga 17.05.2015.
Baisogala

Baisogala on alev (endine linn) Leedus Radviliškise rajoonis, Baisogala valla halduskeskus. Alev asub Kiršinase jõe kaldal, seda läbib Liibavi-Romno raudtee. Alevis on keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu, seal tegutseb Leedu Loomakasvatusinstituut. Vaatamisväärsusteks on 1882. aastal valminud katoliku kirik ning Baisogala mõisa hoonetekompleks. Baisogala kanti esimest korda kaardile XIII sajandil, kuid mainiti asulat esimest korda aastal 1537 kui alevit, kus elas 24 õllega kauplevat ja 10 maad harivat peret. Aastal 1539 sai Baisogalast kihelkonna keskus. Aastal 1587 rajati Baisogala mõis. Esimene kirik hävis aastal 1627 ja uus valmis aastal 1637. Aastal 1615 rajati sinna turuplats. Aastal 1637 sai Baisogala kooli. Alev sai Põhjasõjas ja katkuepideemias rängalt kannatada – veel aastal 1731 elas seal vaid viis peret. Aastal 1774 põles sealne kirik maha, uus kirik valmis aastal 1781. Aastal 1791 sai Baisogalast linn. XIX sajandi alguses kaotas asula linnaõigused ja läks eraomandisse. Aastal 1871 valmis raudtee, alevi lähedusse rajati raudteejaam ja selle juurde tekkis iseseisev asula (tänapäeval vana Baisogalaga kokku kasvanud ja sellega administratiivselt liidetud). asutati sinna kihelkonnakool. Aastal 1881 valmis sealne postkontor, mille juures oli ka telegraafijaam. Aasta hiljem ehitati sealne kirik Komarite perekonna raha eest ümber tänapäevasele kujule. Aastal 1919 pidasid Leedu sõjajõud alevi juures lahinguid nii Punaarmee kui ka Pavel Bermondt-Avalovi sõjavägede vastu. XX sajandi alguses kasutati ka nimekujusid Beisagala ja Bejsagola. Aastal 1942 tapsid Saksa okupatsiooniväed 664 Baisogala elanikku, põhiliselt olid ohvrid juudid. Aastail 1944–1958 tegutses alevis masina-traktorijaam, seejärel aga asus selle asemele maaparandajate baas. Aastal 1960 rajati alevisse loomakasvatusinstituut, ühtlasi sai alevist selle juures tegutseva sovhoosi keskasula. Baisogala Baisogala kirikuaed Baisogala kirik Meir Atlas – juudi rabi Kazimieras Liaudis – Leedu KGB juhtfiguur Vladas Niunka – Leedu filosoof ja poliitik Estanislao Shilinsky Bachanska – Mehhiko näitleja ja tsirkusekunstnik Alfredas Kulpa-Kulpavičius – Leedu arhitekt Vytautas Bložė – Leedu luuletaja Arvydas Každailis – Leedu graafik [1] Simas Sužiedėlis, ed. (1970–1978). "Baisogala". Encyclopedia Lituanica I. Boston, Massachusetts: Juozas Kapočius. pp. 241–242. LCC 74-114275 Semaška, Algimantas (2006). Kelionių vadovas po Lietuvą: 1000 lankytinų vietovių norintiems geriau pažinti gimtąjį kraštą (in Lithuanian) (4th ed. ed.). Vilnius: Algimantas. p. 220. ISBN 9986-509-90-4. http://lithuanianphilately.com/provisional-postmarks/baisogala/ Vincas Kryževičius, Kazimieras Misius. Baisogala. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 454 psl. Alev portaalis vietoves.Lt Baisogala (leedu keeles) Monograafia alevi kohta (leedu keeles) Baisogala kirik Alev Poola geograafilises sõnastikus (poola keeles)
Il Volo

Il Volo on 2010. aastal loodud Itaalia poptrio, kuhu kuuluvad tenorid Piero Barone ja Ignazio Boschetto ning bariton Gianluca Ginoble. . Trio võitis 2015. aasta Sanremo muusikafestivali, millega saadi Itaalia esindajaks sama aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Viinis Austrias. Trio võistluslaul oli "Grande Amore". Lauluvõistluse rahvahääletusel saavutati esikoht, kuid võistlusel 3. koht 292 punktiga. Il Volo on andnud välja seitse stuudioalbumit, millest esimene, "Il Volo", ilmus 2010. aastal. Seni viimane, 2021. aastal ilmunud album "Il Volo Sings Morricone" on pühendatud Itaalia heliloojale Ennio Morriconele. "Il Volo" (2010) "We Are Love" (2012) "Buon Natale: The Christmas Album" (2013) "Sanremo grande amore" (2015) "L'amore si muove" (2015) "Ámame" (2018) "Music" (2019) "Il Volo Sings Morricone" (2021) "Il Volo wins Sanremo and goes to Eurovision for Italy". www.escunited.com. 15. veebruar 2015. Kasutatud 17. mai 2015 Pingitore, Silvia. "Il Volo sings Ennio Morricone: exclusive interview with the Italian trio". the-shortlisted.co.uk. Koduleht
Jenny Kruse

Jenny Kruse on Teise maailmasõja ajal Taanis ehitatud ja alates 2011. aastast Eestis käigus olev kahemastiline kahveltaglasega purjelaev (ketš). Jenny Kruse hakati ehitama 1944. aastal ja veesati 1946. aastal Taanis Skagenis ookeanipüügi kalalaevaks, täpsemalt Põhjamere kreveti- ja kalatraaleriks (saksa haikutter ja taani hajkutter), siis kandis alus pardanumbrit S.262 ja raadiokutsung oli OWAM. 1980. aastail ehitati see Rootsis Donsö saarel ümber vabaajalaevaks ja hakkas seejärel tegutsema misjonilaevana. Aastatel 2007–2011 sõitis laev Soome lipu all. Alates juulist 2011 on Jenny Kruse omanik sama nimega mittetulundusühing Eestis ja kodusadam on Pärnu. 2012. aastal läbis laev kapitaalremondi, mille käigus vahetati välja osa plangutusest ja käigukast. Purjekaga sooritatakse suviti vabaajareise ja see täidab ühtlasi misjonilaeva ülesandeid. 19. septembril 2022 pärastlõunal Pärnu sadama Jannseni tänava kai ääres seisnud ajalooline kahemastiline puupurjekas Jenny Kruse uppus. 21. septembril 2022 tõsteti laev veest välja Pärnu sadama Jannseni kaile. Jenny Kruse on puidust kerega, taglaselt kahemastiline kahvelpurjestusega ketš. Kaared on tammest. Purjestus: Purjepind: 163 m² Eespurjed: fliiger (laeval kutsutakse jagare'ks, kuna laev ehitati purjekaks Rootsis), kliiver, foka (taaksel) Grootmast: groot-kahvelpuri, topsel Besaanmast: besaan-kahvelpuri Fiskeskibe.dk S-numre . (vaadatud 22.9.2020) 7Seil: „Jenny Kruse” Haikutter Regatta Nysted
1105

1105. aasta Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand Aastakümned: 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad - 1100. aastad - 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad Aastad: 1100 1101 1102 1103 1104 - 1105 - 1106 1107 1108 1109 1110 ... ?? – Aleksander III, Rooma paavst ...
Vladimir Obrutšev

Vladimir Obrutšev (vene Владимир Афанасьевич Обручев; 10. oktoober (vkj 28. september) 1863 Klepenino, Rževi maakond, Tveri kubermang – 19. juuni 1956 Moskva) oli vene geoloog, geograaf ja ulmekirjanik. Vladimir Obrutšev lõpetas 1886. aastal Peterburi Mäeinstituudi. Instituudi lõpetamise järel osales ta geoloogina uurimisreisidel Kesk-Aasias ja Siberis. 1901–1912 oli ta Tomski Tehnoloogilise Instituudi õppejõud. 1919–1921 töötas Obrutšev professorina Simferopolis Tauria Ülikoolis. 1921–1929 oli ta Moskva Mäeinstituudi professor. Tema initsiatiivil asutati Moskvas 1930. aastal Geoloogia Instituut, mille juhatajaks ta sai. 1939. aastast alates oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Igikeltsainstituudi direktor. 1942–1946 oli Obrutšev Nõukogude Liidu Teaduste Akadeemia geoloogia-geograafiaosakonna akadeemiline sekretär. Alates 1947. aastast oli Vladimir Obrutšev Nõukogude Liidu Geograafiaühingu aupresident. Vladimir Obrutševi teaduslikud tööd käsitlesid lössi teket, igikeltsa, tektoonikat, Siberi kullamaardlate geoloogiat jne. 1924. aastal avaldas Vladimir Obrutšev ulmeromaani "Plutoonia" ("Плутония", eesti keeles 1954). 1926. aastal ilmus tema teine ulmeromaan "Sannikovi maa" ("Земля Санникова", eesti keeles 1956). Seiklusromaan "Kesk-Aasia avarustes" ("В дебрях Центральной Азии") ilmus 1951. aastal (eesti keeles 1957). Üks tema kolmest pojast (kes kõik olid geoloogiaga seotud) oli paleontoloog Dmitri Obrutšev, kes 1965. aastal kirjutas koos Elga Margiga monograafia psammosteiididest. Владимир Афанасьевич Обручев hrono.ru Мемория. Владимир Обручев polit.ru
Rosemarie Claussen

Rosemarie Claussen (sündinud 16. augustil 1934 Hamburgis) on Adolf Hitleri ristitütar. Praegu elab ta Saksamaa Baieri liidumaal Altdorfis. Juhatab oma abikaasa Tilo Clausseniga rahvusvahelist konfessioonidevahelist misjoniorganisatsiooni Joosuamission, millele nad panid aluse 1976. aastal. Neil on kaks poega ja seitse lapselast. Rosemarie isa oli Saksa armee kindral. 1933–1934 juhatas ta Hamburgi kaitsepolitseid. Rosemarie sünni ajal külastas Hitler Hamburgi ja kuuldes, et ta peres on pärast kolme poega lõpuks tütar sündinud, ütles, et hakkab lapse ristiisaks. 1935. aastast oli isa Berliini politseiülem, 1936. aasta olümpiamängude ajal Hitleri ihukaitses. Rosemarie isa pettus natsionaalsotsialismis ja hakkas salaja aitama juute põgenemisel. 1939(?) külastas Gestapo ühel õhtul ta isa ja pani mehe valiku ette: ta kas võtab mürki või kogu perekond deporteeritakse. Järgmisel päeval suri isa "infarkti". Terve sõja elas Rosemarie Claussen hirmus vene sõjaväe ees. Eesti keeles on ilmunud ta elulooraamat "Pisaraist saavad teemandid" (2003).
Martin Sihle

Martin Sihle (Mārtiņš Zīle, 28. jaanuar 1863 Ungurpils, Aloja kihelkond, Volmari kreis – 12. mai 1945 Saksamaa) oli läti arst ja meditsiinifilosoof. Ta õppis aastail 1883–1888 arstiteadust Tartu ülikoolis. Ta oli aastail 1926–1927 Läti Ülikooli rektor. Sihle, Martin 1934. Über das Weltbild des Arztes und den Sinn der Krankheiten: Ein Appell zur Lebenssynthese. 2. Aufl. Wien: Weidmann. Sihle, Martin 1935. Das Urphänomen des Lebens: Seine naturwissenschaftliche, ärztliche und weltanschauliche Geltung. Wien. Arnold Hasselblatt: "Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat", Dorpat: C. Mattiesen, 1889, Matrikkel 11803, lk. 813 Gezer, Anna Laimdota 1981. Martin Sihle: Versuch einer Bioergographie. (Dissertation.) Münster: Medizinische Fakultät der Universität Münster.
Jaakko

Jaakko on soomepärane mehenimi; nime on pandud ka eestlastele. Nimi on soome versioon nimest Jakob. Soome kalendris on Jaakko nimepäev 25. juulil. Jaakko Hallas, eesti tõlkija ja toimetaja Jaakko Hintikka, soome loogik ja filosoof Jaakko Juteini, soome kirjanik ja rahvavalgustaja Jaakko Kalela, Soome diplomaat ja riigiametnik Jaakko Ryhänen, soome ooperilaulja (bass) Jaakko Wallenius, soome kirjanik ja ajakirjanik ...