laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ivi Tivik

Ivi Tivik (13. august 1936 Saatse vald – 28. detsember 2022 Tallinn) oli eesti viiuldaja ja muusikapedagoog. Ta alustas viiuliõpinguid Paides Aino Tamme juures, ta õppis Tallinna Lastemuusikakoolis (õpetaja Arved Jakobi juures), lõpetas aastal 1959 Tallinna Muusikakooli (õpetaja Endel Lippuse juhendamisel) ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Vladimir Alumäe klassis). Ta läbis aastal 1971 Leningradi Konservatooriumis kvalifikatsiooni tõstmise kursused, täiendas end aastani 1974 Moskva konservatooriumis konsultatsioonidel (konsultandid Igor Bezrodnõi ja Juri Jankelevitš) ja aastal 1973 Weimaris rahvusvahelistel suvekursustel (juhendajaks André Gertler). Ta töötas aastast 1961 Tallinna Muusikakeskkoolis ja aastast 1992 ühtlasi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia interpretatsioonipedagoogika instituudis dotsendina. Tema õpilasteks on olnud Olavi Sild, Niina Murdvee, Mari Tampere-Bezrodny, Urmas Vulp, Eva Punder, Ülo Kaadu, Toomas Bubert Aet Ratassepp, Kaido Välja, Lasse Joamets, Anna-Liisa Bezrodny, Miina Järvi, Ivi Ots, Linda-Anette Verte, Mari Poll ja Juhan Tralla. 2007 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (silmapaistev pedagoogiline tegevus) 2011 Valgetähe V klassi teenetemärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Eesti muusika biograafiline leksikon. 2. köide: N–Y. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008, lk. 414.
Tamara Waskoff

Tamara Waskoff (ka Tamara Vaskova; 14. september 1924 Tallinn – 17. august 2013) oli Eesti tekstiilikunstnik. Ta sündis 1924. aastal Tallinnas pangaametniku perekonnas. Õppis aastatel 1930–1934 Tallinnas vene eraalgkoolis, 1934–1940 vene progümnaasiumis ja 1940–1942 Tallinna 6. Keskkoolis ning 1944. aastast Tallinna Rakenduskunsti Koolis, mille lõpetas 1949. aastal tekstiilikunsti erialal. 1959. aastal lõpetas Leningradi Ilja Repini nimelise Kunstiinstituudi kunstiteaduse erialal. Ta töötas aastatel 1949–1960 kunstnikuna tekstiilivabrikus Punane Koit, 1960–1970 Tallinna Moemajas ja 1970–1971 rahvatööndusettevõttes Kodu. 1971. aastast oli ta vabakutseline. 1961. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige. 1950. ja 1960. aastatel tegi ta põhiliselt käsitrüki- ja žakaarkangaid, kus kasutas loodus- ja geomeetrilisi motiive. Tarbekunstimuuseumi kogus on tema kangad „Kalake” (1964) ja „Sibul” (1970). 1970. aastatel pühendus ta põimevaipade tegemisele, nendest on tuntumad „Ülestõus” (1970), „Lumelinnud” (1982) ja „Kangrud” (1989). Kunstikombinaadile Ars kavandas ta silmkoeesemeid ja dekoratiivkangaid. Ta tegi kaastööd ajakirjadele Käsitöö ja Nõukogude Naine, seal on ilmunud tema tikkimis- ja koemustreid. Kunstnik võttis pidevalt osa ka tarbekunstinäitustest. Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum Eesti Ajaloomuuseum Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996 In memoriam: Tamara Waskoff Sirp, 30. august 2013 Haud Tallinna Aleksander Nevski kalmistul
Sébastien Ogier

Sébastien Ogier (sündinud 17. detsembril 1983 Gapis) on Prantsusmaa rallisõitja, kaheksakordne maailmameister (2013–2018,2020-2021). Ogier' kaardilugeja on Julien Ingrassia. Profiil ewrc-results.com
Adam Bede

"Adam Bede" on inglise kirjaniku George Elioti (Mary Ann Evansi kirjanikunimi) 1859. aastal avaldatud esikromaan.
Adam Bede (film)

"Adam Bede" on Maurice Elvey poolt Suurbritannias 1918. aastal loodud tummfilm. Film tugineb George Elioti samanimelisele romaanile. Bransby Williams – Adam Bede Ivy Close – Hetty Sorrel Malvina Longfellow – Dinah Morris Gerald Ames – Arthur Donnithome Claire Pauncefort – tädi Lydia Inez Bensusan – Sarah Thorne Charles Stanley – Seth Bede Ralph Forster – kannupoiss "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. oktoober 2012. Vaadatud 30. augustil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Enga provints

Enga provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Paapua Uus-Guineas. Suur osa provintsist asub kõrgemal kui 2000 meetrit merepinnast. Provints jaguneb halduslikult 5 ringkonnaks.
GNU nano

GNU nano ehk lihtsalt nano on UNIXi-laadsetele operatsioonisüsteemidele või käsurealiidesele mõeldud tekstiredaktor. See emuleerib tekstiredaktorit Pico, mis on osa e-posti klientrakendusest Pine, ja evib ka mõningaid lisafunktsioone. Erinevalt Picost on nano avaldatud GNU GPL litsentsi all. Esemesena avaldas selle Chris Allegretta 1999. aastal vaba tarkvarana ja tänapäeval on see osa GNU Projektist. Chris Allegreta lõi nano 1999. aastal ja algselt kandis see nime TIP (This isn't Pico ehk "see ei ole Pico"). Allegrettat motiveeris soov luua vabavaraline asendus Picole, mida ei levitatud vaba tarkvara litsentsi alusel. Nimi nano võeti kasutusele 10. jaanuaril 2000, et vältida segiajamist juba eksisteeriva UNIXi rakendusega tip. Nimi on tuletatud SI ühikute detsimaaleesliidete järgi, kus nano on 1000 korda suurem kui piko. Veebruarist 2001 kuulub nano GNU Projekti. Nanol on mitmeid omadusi, mis Picol puuduvad: värviline tekst, sujuvkerimine, mitu puhvrit, regulaaravaldiste otsimine ja asendamine, sujuvkerimine, mitu puhvrit, klahvide seadistamine ning katseliselt muudatuste tühistamine ja ennistamine. Chris Allegretta andis koodi haldamise 22. augustil 2003 ametlikult üle David Lawrence Ramseyle, kes astus sellelt positsioonilt tagasi 20. detsembril 2007. Sarnaselt Picoga on nano kasutajaliides klaviatuurikeskne ja programmi juhtimine käib juhtnupuga. Näiteks Ctrl+O salvestab faili, Ctrl+W viib otsinguribale. Nano akna alumises osas on kaherealine "lühimenüü" kus on loetletud käske, mida sel hetkel kasutada saab. Täieliku nimekirja on võimalik näha abikuvas, mis aktiviseeritakse klahvikombinatsiooniga Ctrl+G. Erinevalt Picost kasutab nano töörežiimide ümberlülitamiseks metaklahve. Näiteks Meta+S lülitab sujuvkerimist sisse-välja. Peaaegu kõiki käsurealt valitavaid funktsioone saab ka dünaamiliselt lülitada. Nanos saab kursori asukohta muuta ja kiirklahvide ribal asetsevaid funktsioone aktiveerida ka osutusseadme, näiteks arvutihiire abil. nano KKK. Kasutatud: 28. august 2013 Nano Free Software Directory. Kasutatud: 28. august 2013 Chris Allegretta (18. märts 2008) "GNU nano 2.1.0". Nano-devel meililist gnu.org-is. Chris Allegretta (4. august 2008) "GNU nano 2.1.3". Nano-devel meililist gnu.org-is. Kasutatud: 28. august 2013 Chris Allegretta (18. märts 2008) "GNU nano 1.3 branch opened in CVS". Nano-devel meililist gnu.org-is. Kasutatud: 28. august 2013 David Lawrence Ramsey (20. detsember 2007) "Stepping down as the nano maintainer..." Nano-devel meililist gnu.org-is. Kasutatud: 28. august 2013 GNU nano koduleht
Chimbu provints

Chimbu provints (ka Simbu) on 1. järgu haldusüksus (provints) Paapua Uus-Guineas. Provintsis asub Paapua Uus-Guinea kõrgeim mägi Mount Wilhelm. Provints jaguneb halduslikult 6 ringkonnaks.
Ida-Uus-Britannia provints

Ida-Uus-Britannia provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Paapua Uus-Guineas. Provintsis asub Uus-Britannia saare kirdeosas. Provints jaguneb halduslikult neljaks ringkonnaks. Provintsis kõneldakse 16 Austroneesia keelt, millest levinuim on tolai keel.
Pittodrie staadion

Pittodrie staadion on jalgpallistaadion Šotimaal Aberdeeni linnas. See võeti kasutusele 1899. aastal. Alates 1903. aastast on see Aberdeen FC kodustaadion. Nüüd on see üks suuremaid staadioneid Šotimaal (mahutab 22 199 inimest), ainult Celtic Parki, Murrafield Parki, Hampden Parki ja Ibrox Parki staadion on suuremad. Staadionil on toimunud ka ragbivõistlusi ja peetud kontserte. Eesti on mänginud Pittodrie staadionil kaks korda, neist mõlemad korrad Šotimaaga. 3. juunil 1993 kaotas Eesti 3-1. Teine mäng mängiti 6. veebruaril 2013, Eesti kaotas siis 1-0. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. august 2011. Vaadatud 30. augustil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) [1]
371 Admiraliteet-klassi kaater

371 Admiraliteet-klassi kaater (vene k: Служебно-разъездной катер пр. № 371 "Адмиралтеец") on Nõukogude Liidu mereväele valmistatud teenistuskaater, mis oli mõeldud laevastiku juhtivkoosseisu transpordiks laevade ja kalda vahel ning esindusfunktsioonideks. Samuti kasutati kaatreid piirivalveks ja suurte sõjalaevade pardal. Kaatreid toodeti massiliselt alates 1950. aastatest kuni Nõukogude Liidu lõpuaegadeni. Peamiselt valmistati neid Jaroslavlis (üle 200) ja Rõbinskis. Paljud on siiani kasutuses. Hiljem on valmistatud kaatrist ka turismiversioon 371bis, parandatud ja piirivalvekaatrina kasutatud versioon 371U ja ka töölaeva versioon. Eestis on teadaolevalt tänaseks sõidukõlblik üks selline kaater Kristel. Vergi sadama juures on nähtud 2011. aastal kaldale tõstetuna ühte pisut ümber ehitatud kaatrit nimega Pille. Kunagi oli selline kaater muuhulgas Eesti Politseil. Kaater on jagatud alates vöörist järgmisteks sektsioonideks: vöörpiik, masinaruum, sild, salong-kajut reisijaile, välitekk, ahterpiik. Kajutite sisu on reeglina vooderdatud punase puiduga. Reisijate kajuti juures on sageli ka väike WC. Korpus on rauast, mis teeb kaatri tugevaks, kuid pisut raskeks. Keskosast pisut eespool asuv tankimootorist peamasin 3D6 on mürarikas ja kulukas, kuigi väidetavalt üsna töökindel, tarbides kuni 30 l/h. Kütusevaru on 300 ltr. Merekõlbulikkus on maksimaalselt 5 palli. Mereväes koosnes meeskond reeglina mitšmanist-komandörist ja 1-2 madrusest, kes aitasid sildumisel ja teenindasid salongis kõrgemaid ohvitsere. http://russian-ships.info/vspomog/371.htm http://www.kateratut.narod.ru/proekt/371.htm
Inha Babakova

Inha Babakova (sündinud 27. juunil 1967 Aşgabadis Türkmenistanis) on endise NSV Liidu ja Ukraina kergejõustiklane (kõrgushüppaja). Ta on olümpiamängude (1996) pronksmedali omanik ja maailmameister (1999). 1996 pronksmedal 1.96 1991 pronksmedal 1.96 1995 pronksmedal 1.99 1997 pronksmedal 1.96 1999 maailmameister 1.99 2001 hõbemedal 2.00 1993 pronksmedal 2.00 1997 hõbemedal 2.00 Inha Babakova Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
3 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 3 on bussiliin Tallinnas Vana-Lõuna ja Randla vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub iga päev. Väljumised 12-35 minuti tagant Kitseküla - Varre - Õilme - Veerenni - Liivalaia - Hotell Olümpia - Kaubamaja - Estonia - Vabaduse väljak - Tõnismägi - Hotell Tallinn - Toompark - Balti jaam - Linnahall - Linnahall - Kalamaja - Kungla - Volta - Erika - Standard - Rukki - Maisi - Kolde puiestee - Nisu - Ehte - Kari - Randla Randla - Pelguranna - Kari - Ehte - Nisu - Kolde puiestee - Maisi - Rukki - Väike-Erika - Erika - Volta - Kungla - Kalamaja - Põhja puiestee - Balti jaam - A. Adamsoni - Vabaduse väljak - Estonia - Keskhaigla - Liivalaia - Veerenni - Õilme - Varre - Kitseküla 3. liini buss Gonsiori tänaval 3. liini buss Madala tänaval Õhtune reis (Tööstuse tänaval)
Elizabeth

Elizabeth on naisenimi, mis on kasutusel peamiselt ingliskeelsetes maades. See on tuletis heebrea nimest Elisheba. Inglise keeles on sellest tuletatud teisi eesnimesid ja hüüdnimesid, näiteks Eliza, Liza, Liz, Lizzie, Beth, Betty. Elizabeth I, Inglismaa kuninganna Elizabeth II, Suurbritannia kuninganna Elizabeth Bowes-Lyon, kuningas George VI abikaasa Elizabeth (Suurbritannia printsess) Caroline Elizabeth, Suurbritannia printsess Elizabeth Lane Beardsley Elizabeth Cochran (Nellie Bly) Elizabeth Eastlake Elizabeth Fry Elizabeth Gilbert Elizabeth Gillies Elizabeth Anne Matisoo-Smith Elizabeth Perkins Elizabeth Taylor Queen Elizabeth, laev Elisabeth Eliisabet
Ramses II

Lahingutanki kohta vaata artiklit Ramses II (tank). Ramses II (umbes 1300 eKr – 1224 või 1213 eKr) oli Egiptuse vaarao 19. dünastiast 13. sajandil eKr, tõenäoliselt aastatel 1290–1224 eKr või 1279–1213 eKr. Ta oli Seti I poeg. Troonile saades oli Ramses umbes 20-aastane ning ta valitses 66 aastat (suri ligi 90-aastaselt).[viide?] Ramsest peetakse Egiptuse Uue Riigi üheks silmapaistvamaks valitsejaks, ta taastas Egiptuse kontrolli Palestiina üle ning sõdis Süürias hetiitidega. 1274 toimus sõja suurim Kadeši lahing, kus kumbki pool ei saavutanud otsustavat edu. 1269 või 1258 eKr sõlmisid Ramses ja hetiitide kuningas Hattušili III rahu- ja liidulepingu ning jagasid Lähis-Ida omavahel: Egiptusele jäi Palestiina, hetiidid said enamiku Süüriast.[viide?] Ramsese ajal ehitati palju, muuhulgas rajati ka uus pealinn Per-Ramses. Ramses II kivikujud on ühed tänapäeva tuntumad Vana-Egiptuse arhitektuurimälestised Giza püramiidide ja sfinksi kõrval. Ramsese surma järel nõrgenes Egiptuse poliitiline ja majanduslik võim taas, kuna riiki tungisid sisse nn. mererahvad. Peagi peatas selle tendentsi ta järeltulija Ramses III, kes nad Egiptusest eemale tõrjus. Ramses II on peetud ka vaaraoks, kelle ajal toimus juutide väljaränne Egiptusest, kuid otseseid tõendeid selle kohta pole. Cifola, Barbara (1988). "Ramses III and the Sea Peoples: A Structural Analysis of the Medinet Habu Inscriptions". Orientalia. 57 (3): 275–306. JSTOR 43077586. Beegle, Dewey M. "Moses - Exodus, Ten Commandments, Israelites". Encyclopedia Britannica (inglise). Vaadatud 22. detsembril 2023. Isbouts, Jean-Pierre (28. detsember 2018). "Who was the Egyptian pharaoh challenged Moses?". National Geographic (inglise). Vaadatud 22. detsembril 2023. Inna-Katrin Hein, Itaalia muuseumis leiti suure tõenäosusega kuninganna Nefertari jalad, postimees.ee, 1. detsember 2016
Aleksandr Goloborodko

Aleksandr Goloborodko (vene keeles Александр Александрович Голобородько; ukraina keeles Олександр Олександрович Голобородько; sündinud 28. septembril 1938 Dniprodzeržõnskis) on ukraina rahvusest Venemaa näitleja. 1960. aastal lõpetas ta Kiievi Karpenko-Karõi nimelise Teatriinstituudi ja asus tööle Simferopolis asuvasse Krimmi Gorki nimelisse Vene Draamateatrisse. 1971. aastal sai Aleksandr Goloborodkost Kiievi Lesja Ukrainka nimelise Teatri näitleja. 1976. aastal sai temast Moskva Väikese Teatri näitleja. 1985. aastast on Aleksandr Goloborodko Mossoveti-nimelise teatri näitleja. Alates 1967. aastast on Aleksandr Goloborodko mänginud rohkem kui 70 filmis. Sealhulgas mängis ta 1969. aastal valminud Tallinnfilmi filmis "Viimne reliikvia" Gabrieli. Filmi 50. aastapäeva puhul näitas Eesti Televisioon 2020. aasta märtsis värsket intervjuud Aleksandr Goloborotkoga "Vürst Gabriel. 50 aastat hiljem". Intervjuus kinnitas Goloborodko, et just "Viimne rekliikvia" tegi ta üle Nõukogude Liidu kuulsaks. 2020. aasta seisuga elab ta Moskvas ning näitleb pensionärina ikka veel paljudes lavateostes ja filmides ning vahel esitab ka laule. Ukraina NSV teeneline kunstnik 1977 – NSV Liidu riiklik preemia 1988 – Vene NFSV rahvakunstnik 2010 – Austuse orden 2019 – Sõpruse orden Paavo Kangur. Viimne reliikvia : pilk legendi taha. Tallinn, 2011, lk. 143 Vürst Gabriel. 50 aastat hiljem. Jüri Muttika intervjuu Aleksandr Goloborodkoga. Esmaeeter Eesti Televisioonis 26.03.2020. Presidendi ukaas 3. märtsist 2010 Указ Президента Российской Федерации от 9 сентября 2019 года № 430 «О награждении государственными наградами Российской Федерации» Aleksandr Goloborodko kino-teatr.ru lehel "Viimse reliikvia" vürst Gabrieli osatäitja: pean Eestit oma filmikodumaaks. Jüri Muttika intervjuu Aleksandr Goloborodkoga. ERR Menu, 26. märts 2020 Vürst Gabriel. 50 aastat hiljem. Video: Jüri Muttika intervjuu Aleksandr Goloborodkoga. Esmaeeter Eesti Televisiooni saates "Ringvaade" 26. märtsil 2020 (saade on ETV veebilehel märkusega "Alaliselt järelvaadatav")
Virve Lippus

Virve Lippus (neiuna Virve Kallak; 23. august 1926 Tartu – 8. märts 1990 Tallinn) oli eesti pianist ja muusikapedagoog. Ta lõpetas 1947. aastal klaveri erialal Tallinna Muusikakooli (Irmgard Kaudre klassis) ja 1952. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Anna Klasi klassis). Kaitses 1980. aastal Leningradi Teatri-, Muusika- ja Kinematograafiainstituudis kunstiteaduste kandidaadi väitekirja "Развитие пианистической культуры в Эстонии до 1940 года", mille juhendaja oli Leonid Gakkel. Ta töötas aastatel 1952–1955 Nõmme Lastemuusikakoolis, 1955–1964 Tallinna Muusikakoolis ja 1964–1967 Tallinna Muusikakeskkoolis klaveriõpetajana. Aastatel 1967–1990 oli ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis klaverieriala ja pianismiajaloo õppejõud (sealhulgas 1982. aastal dotsent). Tema õpilaste seas on olnud Rein Rannap, Jüri Reinvere, Anto Pett, Rein Mets, Mari Järvi, Marju Riisikamp ja Pille Taniloo. Pianistina on ta esinenud peamiselt duos Endel Lippusega. Ta on avaldanud uurimusi ja muusikakriitilisi artikleid. Tema abikaasa oli viiuldaja ja muusikapedagoog Endel Lippus, nende tütar oli muusikateadlane Urve Lippus. Tema õde oli pianist Laine Mets. Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide: A–M. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007, lk. 435.
Rein Mets (pianist)

Rein Mets (28. märts 1957 Tallinn – 18. jaanuar 2003 Tallinn) oli eesti pianist. Ta lõpetas aastal 1975 Tallinna Muusikakeskkooli (Virve Lippuse klassis), õppis aastatel 1975–1979 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (Virve Lippuse klassis) ja aastatel 1979–1981 Moskva konservatooriumis (Stanislav Neuhausi ja Vera Gornostajeva klassis) ning aastatel 1981–1984 samas assistentuuris (Vera Gornostajeva klassis). Sai aastal 1972 Ústí nad Labemis rahvusvahelisel noorte pianistide konkursil I preemia ja üldvõitja nimetuse. Ta oli aastatel 1984–1997 Tallinna Muusikakeskkoolis klaveriõpetaja. Esines soolokontsertidega, sümfooniaorkestri solistina ja ansamblites, lindistas 1970.–1980. aastatel mitu korda Moskvas Üleliidulises Raadios ja Eesti Raadios, eeskätt Bartóki, Messiaeni ja Skrjabini muusikat. Aastal 2000 ilmus CD "Mängib Rein Mets. Öölaul.". Raske haiguse tõttu oli ta sunnitud loobuma nii kontserttegevusest kui ka õpetamisest. Tema ema oli pianist Laine Mets, abikaasa tšellist Lembi Mets. Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide: A–M. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007, lk. 494.
Mihkel Aitsam (1929–2013)

Mihkel Aitsam (9. oktoober 1929 Pärnu – 27. august 2013) oli eesti insener ja invaliikumise aktivist. Ta sündis koolmeistrite perekonnas. Poliomüeliidi tagajärjel jäid tema jalad osaliselt halvatuks, kuid ta lõpetas tavakooli. Aastal 1964 lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna automaatika ja telemehaanika erialal. Tema vend Ain Aitsam on merefüüsik. Tema onu Mihkel Aitsam (1876–1917) oli 1905. aasta revolutsiooni aktivist. 2001 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk Tallinna Tehnikaülikooli lõpetanud 1918–1993. Tallinna Tehnikaülikooli kirjastus 1993 In memoriam Mihkel Aitsam Eesti Invaspordi Liit Lahkus Eesti invaliikumise grand old man Mihkel Aitsam, Delfi, 29. august 2013
Lembit Remmelgas juunior

Lembit Remmelgas (5. juuli 1953 – 1. august 2011) oli eesti ajakirjanik[küsitav]. Lembit Remmelga isa oli samuti Lembit Remmelgas (4. veebruar 1921 – 25. juuli 1992). "Lembit Remmelgast sai mälestus 5. VII 1953 – 1. VIII 2011", Maaleht, 4. august 2011.
Aruba Dushi Tera

"Aruba Dushi Tera" on Aruba ametlik hümn. Laulu sõnad kirjutas Juan Chabaya Lampe ning selle viisistas Rufo Wever. Meloodia on valsitaktis. 18. märtsil 1976 võeti see ametlikult hümnina kasutusele ja kanti ette. Samal päeval heisati esmakordselt Aruba lipp. 18. märts on rahvuspüha lipu- ja hümnipäev. Aruba patria aprecia nos cuna venera chikito y simpel bo por ta pero si respeta. Refrään: O, Aruba, dushi tera nos baranca tan stimabo nos amor p’abo t’asina grandi cu n’tin nada pa kibre cu n'tin nada pa kibre Bo playanan tan admira cu palma tur dorna bo escudo y bandera ta orguyo di nos tur! Refrään Grandeza di bo pueblo ta su gran cordialidad cu Dios por guia y conserva su amor pa libertad! Refrään Aruba, armastatud kodu, meie austatud häll, olgu sa pealegi väike ja lihtne, ikkagi oled austatud. Refrään: Aruba, meie kallis maa, meie nõnda armastatud kalju, meie armastus sinu vastu on nii tugev, et miski ei saa seda hävitada, et miski ei saa seda hävitada. Sinu nõnda imetletud rannad, mida kaunistavad palmipuud, sinu vapp ja lipp, meie uhkuse sümbolid. Refrään Meie rahva suurus on suur südamlikkus ning juhtigu ja hoidku Jumal rahva vabadusarmastust. Refrään
Jonas Jonasson

Pär-Ola Jonas Jonasson (algselt Per Ola Jonasson; sündinud 6. juulil 1961 Växjös) on rootsi ajakirjanik ja kirjanik. Jonasson sai tuntuks rahvusvaheliseks menukiks muutunud debüütromaaniga "Hundraåringen som klev ut genom fönstret och försvann" (2009; eesti keeles "Saja-aastane, kes hüppas aknast välja ja kadus", tõlkinud Kadri Papp, Tallinn: Varrak, 2012). Raamatu peategelane on Allan Karlsson, kes otsustab oma 100. sünnipäeval salaja vanadekodust lahkuda. Ta ronib oma toa aknast välja ning suundub linnakese bussijaama, kus varastab talle hoiule jäetud kohvri. Kuna kohvris on uimastiärimeeste raha, hargneb edasi põnev seiklus. Paralleelselt jutustatakse Allan Karlssoni varasemat elulugu, mis on ülikirev – ilmneb, et Karlsson on oma elu jooksul sattunud olema võtmepositsioonis nii mitmegi ajaloolise sündmuse juures ning kohtunud paljude mõjukate inimestega (nende hulgas Harry Truman, Winston Churchill jt). Raamat on tõlgitud rohkem kui 30 keelde ning selle põhjal valmis 2013. aastal režissöör Felix Herngreni film. Jonassoni teine romaan, "Analfabeten som kunde räkna" (e.k. "Kirjaoskamatu, kes päästis Rootsi kuninga"), ilmus rootsi keeles septembris 2013 ning tõlgiti kohe ka mitmesse keelde. Raamatu keskmes on Lõuna-Aafrika naise ja tema kaaslaste seiklused Lõuna-Aafrika Vabariigis ja Rootsis. Hundraåringen som klev ut genom fönstret och försvann andmekogus IMDb (inglise) Jonas Jonassoni koduleht
Akvitaania kuningriik

Akvitaania kuningriik oli kuningriik Lääne-Euroopas aastatel 781–982. Autonoomse ja tülika Akvitaania hertsogkonna vallutasid frangid aastal 769 pärast mässusid nende ülemvõimu vastu. Akvitaania partikularismi uue demonstratsiooni ärahoidmiseks otsustas Karl Suur organiseerida maa oma kuningriigis. Aastal 781 tegi ta oma kolmandast, siis kolmeaastasest pojast Ludwigist Akvitaania kuninga. Frangi riigile allutatud uus kuningriik sisaldas Akvitaania, aga ka Gootia ja Karolingide valdused Hispaanias. Kui kuningas asus Karolingide paleedes kuningriigi põhjaosas (Limoges/Le Palais-sur-Vienne, Poitiers/Chasseneuil, Ébreuil, Bourges, Angeac-sur-Charente/Angoulême), asus haldustuumik eesotsas krahv Guillaume de Gellone'iga Toulouse'is. Aastal 806 kavandas Karl Suur jagada oma riigi poegade vahel. Ludwig sai oma kuningriigile lisaks Provence'i ja Burgundia. 790–806 – Ludwig Vaga, (Loís I lo Piós või lo Bonifaci) 814–832 – Pippin I 832–834 – Charles Paljaspea (Carles I, lo Calv) 834–838 – Pippin I 838–852 – Pippin II (lo Jove) 838–845 – Charles Paljaspea Kuningriik liideti Lääne-Frangi riigiga, mille kuningad kasutasid mõnikord tiitlit "Frankide ja akvitaanlaste kuningas" 854–859 – Pippin II 855–863 – Charles II (l'Enfant), Charles Paljaspea poeg. Kuningriik liideti Lääne-Frangi riigiga, mille kuningad kasutasid mõnikord tiitlit "Frankide ja akvitaanlaste kuningas" 865–866 – Charles II. 866–867 – Loís II (lo Quèc), Charles Paljaspea poeg. Kuningriik liideti Lääne-Frangi riigiga, mille kuningad kasutasid mõnikord tiitlit "Frankide ja akvitaanlaste kuningas" 880–882 – Carloman II Kuningriik liideti Lääne-Frangi riigiga, mille kuningad kasutasid mõnikord tiitlit "Frankide ja akvitaanlaste kuningas" 888–889 – Renolh, Poitiers' krahv 980–982 – Loís III lo Fenhant Kuningriik ja tiitel liideti Lääne-Frangi riigiga 980–982 Corso 790–806 Guilhèm I de Gellona 806–816 Begon de Tolosa Mittenimetatud Akvitaania hertsogid 854-866 Renolh I, Poitiers' krahv 889–890 Renolh II, Poitiers' krahv, suurema osa Akvitaania hertsog Akvitaania Karolingide impeerium Toulouse'i krahvkond Akvitaania hertsogkond Toulouse'i ajalugu Hispaania mark Oksitaania