laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vasakpartei (Saksamaa)

Vasakpartei (saksa keeles Die Linke) on Saksamaal tegutsev sotsialistlikku poliitikat ajav partei. Viiest Liidupäevas esindatud erakonnast on Vasakpartei kõige vasakpoolsem. 2009. aasta septembris oli tal 77 645 registreeritud liiget, millega ta oli Saksamaa suuruselt 4. erakond. Vasakpartei tekkis 16. juunil 2007, kui liitusid Demokraatliku Sotsialismi Partei, mis oli Saksa DV-s valitsenud Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei õigusjärglane, ning Töö ja Sotsiaalse Õigluse Partei, mis oli moodustunud 2005. aastal Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikust Parteist eraldunud vasakust tiivast. Vasakpartei kaasesimehed on Katja Kipping ja Bernd Riexinger. 2010–2012 olid kaasesimehed Klaus Ernst ja Gesine Lötzsch. 27. septembril 2009 toimunud Saksamaa 2009. aasta Riigipäeva valimistel saavutas Vasakpartei tollaste kaasesimeeste Gregor Gysi ja Oskar Lafontaine'i juhtimisel 4. koha, kogudes 11,9% häältest ehk ligi 5,2 miljonit häält. Sealjuures Brandenburgis ja Saksi-Anhaltis Vasakpartei koguni võitis, kogudes neis vastavalt 28,5% ja 32,4% häältest. Valimised andsid Vasakparteile Riigipäevas 22 kohta juurde ja neil oli 76 kohta. 22. septembril 2013 toimunud Saksamaa 2013. aasta Riigipäeva valimistel saavutas Vasakpartei 3. koha kogudes 8,6% häältest, kuid sai vaid 64 kohta Riigipäevas. Saksamaa 2021. aasta Riigipäeva valimistel sai partei 4,9% häältest ja 39 kohta Liidupäevas. Kuigi valimiskünniseks on 5%, saab proportsionaalseid mandaate ka iga partei, mis võidab vähemalt kolm ühemandaadilist parlamendikohta. 2023. aasta Hesseni parlamendivalimistel kaotas partei oma esindatuse, jäädes 3% häältega alla valimiskünnise. Endiste Lääne-Saksamaa liidumaadest on partei nüüd esindatud ainult Hamburgi ja Bremeni linn-liidumaade maapäevades. 2024. aastal kaotas Vasakpartei oma fraktsiooni Liidupäevas, kuna partei Liidupäeva liige Sahra Wagenknecht teatas oma parteist lahkumisest, et moodustada uus vasakpopulistlik partei Sahra Wagenknechti Liit – Mõistus ja Õiglus (Bündnis Sahra Wagenknecht – Vernunft und Gerechtigkeit; BSW). Koos Wagenknechtiga lahkusid parteist ka veel 9 Liidupäeva liiget, mistõttu jäi partei Liidupäeva liikmete arv alla nõutud 5%. ERR (8. jaanuar 2024). "Saksa opositsioonipoliitik asutas uue erakonna". ERR. Vaadatud 9. jaanuaril 2024.
Gottschalk Hagen

Gottschalk Hagen (surnud 1513) oli Tallinna piiskop aastatel 1509–1513. Hagen pärines Tallinna kodanikuperekonnast ja ta oli lähisuguluses mõjukate Heyde, Boltmanni ja Louwi suguvõsadega. 1472. aastal immatrikuleeriti Hagen Greifswaldi ülikooli, tema lõpetamise aasta ja akadeemilise kraadi kohta aga info puudub. 1478. aastal sai Hagen Tallinna toomhärraks ja ka Tallinna piiskopi ofitsiaaliks, kellena ta oli ametis kuni 1489. aastani. Samuti omas ta prebendi Oleviste kirikus. Hagen valiti Tallinna piiskopiks enne 1509. aasta 10. veebruari, seega umbkaudu samaaegselt Riia peapiiskopi Jasper Lindega. Hagen asus ka isiklikult Rooma poole teele, et paavstilt kinnitus hankida. Märtsi alguses peatus ta Königsbergis, kus pidas Jasper Lindega plaani üheskoos Rooma minna. Mais oli Hagen paavsti juures ning ta kinnitati piiskopiks 4. mail. Tema kinnitamise tasu (servitium communis) maksid Fuggerid 21. mail. Tõenäoliselt asus Hagen kohe pärast paavsti juures käimist tagasiteele Liivimaale ja võis juba juuni lõpuks Põhja-Eestis olla. Gottschalk Hagen suri millalgi 1513. aasta märtsi lõpu ja oktoobri vahel. Leonid Arbusow vanem. Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert.
Nikolaus Roddendorp

Nikolaus Roddendorp (surnud 1509) oli Tallinna piiskop aastatel 1492–1509. Roddendorp võis pärineda alates 1440. aastatest Pärnus mainitud Roddendorpide kaupmeestesuguvõsa seast. 1490. aastal on teda esmamainitud Tallinna toomhärrana, samal ajal oli ta ka Niguliste kirikhärra. 1492. aasta 9. novembril valiti Roddendorp Tallinna piiskopiks, paavst kinnitas ta järgmise aasta 6. märtsil. Roddendorp suri tõenäoliselt enne 1509. aasta 10. veebruari. Leonid Arbusow vanem. Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert.
Zenon

Zenon on mitme tuntud isiku nimi. Kõige tuntumad nendest on: Zenon Eleast, vanakreeka filosoof Elea koolkonnast, Parmenidese õpilane, Zenoni apooriate autor (5. sajand eKr) Zenon Kitionist, vanakreeka filosoof, stoitsismi rajaja (suri 264 eKr) Zenon Sidonist, vanakreeka filosoof epikuurlaste koolkonnast (umbes 150 – umbes 70 eKr) Zenon Tarsosest, vanakreeka stoitsistlik filosoof (3.–2. sajand eKr) Zenon Veronast, Verona piiskop, katoliku ja õigeusu kiriku pühak (4.–5. sajand) Zenon ehk Zeno, Ida-Rooma keiser 474–491
Eesti Looduseuurijate Seltsi teoreetilise bioloogia sektsioon

Teoreetilise bioloogia sektsioon on Eesti Looduseuurijate Seltsi allüksus. Sektsioon loodi aastal 1977, ELUSi üldbioloogia ja geneetika sektsiooni asemele selle tollase juhataja Kalju Põldvere ettepanekul Kalevi Kullile. Sektsioon on korraldanud ettekandekoosolekuid ning regulaarselt aastakonverentsina Eesti teoreetilise bioloogia kevadkoole. Kevadkoolidega seoses antakse välja raamatusarja Schola biotheoretica. Publitseeritud on ka eraldi kogumikke (Looduseuurijate Seltsi aastaraamat kd. 69, 1984; raamat Teooria ja mudelid eluteaduses, 1984, jt.). Sektsiooni juhataja on olnud pikka aega (1997–2012) Ivar Puura. Teoreetilise bioloogia sektsioonist on välja kasvanud Jakob von Uexkülli Keskus.
Hermann Krause

See artikkel räägib vaimulikust. Arsti kohta vaata artiklit Hermann Krause (arst). Mõisniku kohta vaata artiklit Hermann Krause (1834–1909). Hermann Krause (27. juuni/9. juuli 1832 Vao – 11. juuni/23. juuni 1870 Rannu) oli Eesti vaimulik. Õppis Gahlnbäcki erakoolis, aastatel 1846–1850 Tallinna kubermangugümnaasiumis ja aastatel 1850–1852 Tallinna toomkoolis. Tartu ülikoolis õppis ta aastal 1852 filoloogiat ja aastatel 1852–1859 usuteadust. Ordineeriti 14. juunil/26. juunil 1859 õpetajaks. Oli aastatel 1859–1860 Rannu Püha Martini koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1860–1870 (introdutseeriti 9. oktoobril/21. oktoobril 1860) sama koguduse õpetaja. Tema vend Alexander Johann Krause oli Rannu Püha Martini koguduse õpetaja, poeg Max Reinhold Krause oli Viru-Nigula koguduse õpetaja. Schüler-Verzeichnis des Revalschen Gouvernements-Gymnasiums 1805-1890. bearbeitet von Heinrich Hradetzky. Reval, 1931 Kluge & Ström Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Juhan Paju

Juhan Paju (11. märts 1939 Tallinn – 30. juuli 2003) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik. Tallinnas sündinud Paju kasvas üles Järvakandis ja lõpetas 1958. aastal Vändra Keskkooli. Ta õppis Tallinna Polütehnikumis raadiotehnika erialal ning töötas pärast seda kolm aastat TA Küberneetika Instituudis. Sealt suundus ta Tartu Riiklikku Ülikooli ajakirjandust õppima. Ülikooli lõpetas ta 1968. aastal. Aastal 1972 läks Juhan Paju tööle Haapsalu rajooni ajalehte Töörahva Lipp, kus 1978. aastal ilmunud olukirjelduse "Roostetanud maa" eest võitis ta kolmanda koha Baltimaade ja Valgevene noorsooajakirjade korraldatud publitsistikavõistlusel Bellaad. Vahepealsel ajal pidas Paju ajakirjaniku ameti asemel ka Ristna tuletorni majakavahi ametit, naasis seejärel toimetusse ja suundus sealt majakavahiks Hobulaiule. Paju esimesed seiklusromaanid "Kagupassaat", "Hiromandi kokteil" ja "Haapsalu detektiiv" ilmusid 1991. aastal. Sellega algas tema viljakas kirjandusalane tegevus, mis kestis kuni kirjaniku surmani 2003. aastal. 1986 – "Haapsalu juht" (reisijuht) 1990 – "Haapsalu detektiiv" (kriminaalromaan) 1991 – "Kagu-passaat" (lastejutt) 1991 – "Hiromandi kokteil" (romaan). 1990. aasta romaanivõistluse teine auhind 1993 – "Sankt-Peterburgi viirastused" (põnevusromaan) 1993 – "Surm Hundikaril" (kriminaalromaan) 1993 – "Suur šantaaž" (kriminaalromaan) 1995 – "Lasud kodutänaval" (kriminaalromaan) 1997 – "Hõõguv rist: lemberomaan ühe laiba ja vampiiriga" (ulmeromaan; Haapsalu legendi uus versioon). 1996. aasta romaanivõistluse ergutusauhind 1997 – "Katkenud romaan" (kriminaalromaan; ajendatud Estonia hukust). 1996. aasta romaanivõistluse ergutusauhind 1999 – "Vanaema mõis", I-II osa. 1998. aasta romaanivõistlusel esile tõstetud teos 2000 – "Vanaema mõis", III osa 2001 – "Kadunud viiuldaja" (kriminaalromaan) 2001 – "Kuuvalge õhtulaul" (luuletused) 2003 – "Mudasegaja armuke" (kriminaalromaan) 2001 Haapsalu vapimärk Romaanivõistlus 1990. Tartu Linnaraamatukogu Kirjandusveeb Romaanivõistlus 1996. Tartu Linnaraamatukogu Kirjandusveeb Romaanivõistlus 1998. Tartu Linnaraamatukogu Kirjandusveeb Peeter Künstler "Juhan Paju toodab põnevust" Eesti Päevaleht, 17. juuni 1997 Ülo Sain "Üks omapärane mees" Videvik, 20. juuni 2002 Tarmo Õuemaa "Juhan Paju asutas kriminaalkirjanike koja" Lääne Elu, 9. märts 2002 Andrus Karnau "Kolmapäeval suri kirjanik Juhan Paju" Lääne Elu, 2. august 2003 Sven Saun "Eile oli Juhan Paju ärasaatmine" Lääne Elu, 5. august 2003
Analoogia

Analoogia on objektide või objektisüsteemide vaheline võrdlus, mis tõstab esile, mis suhtes neid peetakse sarnasteks. Analoogia toob välja nende omavahelise samasuse määra või astme ehk selle, milles nad on omavahel võrdsed ehk kooskõlalised (n-ö teineteisele vastavad). Otsesõnu ongi tegemist nende omavahelise vastavusega (kreeka ἀναλογία analogia, 'proportsioon; paras vahekord, suhe; vastavus'; mis on tuletatud ana- 'peal, üle; vastav' [ka 'vastu', 'uuesti'] + logos, 'mõiste' [ka 'sõna, kõne']). Analoogiaarutlus Analoogiaargument
Alexander Johann Krause

Alexander Johann Krause (10. aprill/22. aprill 1827 Tallinn – 12. veebruar/24. veebruar 1865 Enivere) oli Liivimaa vaimulik. Krause lõpetas Tallinna toomkooli. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1848–1852. Töötas seejärel koduõpetajana Suure-Kõpu mõisas von Stryki juures. Ordineeriti 23. augustil/4. septembril 1853 Riias õpetajaks. Oli aastatel 1853–1860 Rannu Püha Martini koguduse õpetaja. Lahkus aastal 1860 pastoriametist, elas seejärel Eniveres, kus ta ka aastal 1865 suri. Tema vend Hermann Krause oli Rannu Püha Martini koguduse õpetaja, vennapoeg Max Reinhold Krause oli Viru-Nigula koguduse õpetaja. Tema äi Otto Christoph Heinrich Girgensohn oli Alūksne ja Tallinna Oleviste koguduse õpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Porgand (perekond)

Porgand (Daucus) on sarikaliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond, mille kõige tuntum esindaja on aedporgand. Perekonda kuulub umbes 20 liiki. Eestis on pärismaine metsporgand. Daucus aureus Daucus azoricus – "Salsa burra", Assooride saarestiku endeem Daucus broteri Daucus bicolor Daucus carota – metsporgand Daucus durieui Daucus glochidiatus Daucus gadeceaui Daucus guttatus Daucus littoralis Daucus muricatus Daucus pusillus
Eesti Looduseuurijate Seltsi bioloogiasektsioon

Bioloogiasektsioon oli Eesti Looduseuurijate Seltsi allüksus, mis tegutses Tallinnas aastail 1962–2009. Kuna enamik Looduseuurijate Seltsi sektsioone peab koosolekuid Tartus ning samuti on Tartus seltsi üldkoosolekud, koondas see Tallinna allüksus erinevate erialade Tallinnas elavaid ELUSi liikmeid. Bioloogiasektsioonile eelnes LUSi Tallinna osakond, mis eksisteeris aastail 1930–1963. Pikka aega oli bioloogiasektsiooni juhataja August Mank.
August Mank

August Mank (26. detsember 1914 Kärdla – 10. november 1996 Tallinn) oli eesti bioloog. Ta lõpetas Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi (1934) ja õppis kolm aastat Läti Ülikoolis loodusteadusi. Ta töötas Tallinnas Loodusteaduste Muuseumi (Eesti Loodusmuuseumi) osakonnajuhataja ja hiljem kaua aega asedirektorina. Eesti Ornitoloogiaühingu auliige (1991) Ta juhatas Eesti Looduseuurijate Seltsi bioloogiasektsiooni. Ta maeti 16. novembril 1996 Tallinna Metsakalmistule. http://www.kalmistud.ee/g1/haudi?action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=&filter_maetud_perenimi=Mank&filter_maetud_eesnimi=August&filter_maetud_synniaeg[alaline kõdulink] August Mangist EOÜ kodulehel
Varblane

Varblane (Passer) on lindude perekond varblaslaste (Passeridae) sugukonnast. Varblased tekkisid Aafrikas. Muinas-Euroopas aitas varblaste levikutele kaasa põlluharijate hõimude ränne, kuna varblased järgnesid hõimudele. Varblasi on 27 liiki. Isaslinnud käivad gruppide viisi mitme kilomeetri tagant toitu hankimas. Passer domesticus – koduvarblane Passer montanus – põldvarblane Passer ammodendri - saksauulivarblane Passer castanopterus - somaali varblane Passer cinnamomeus - punavarblane Passer cordofanicus - darfuri savannivarblane Passer diffusus - hallpea-varblane Passer eminibey - ruskevarblane Passer euchlorus - araabia kuldvarblane Passer flaveolus - punaselg-varblane Passer gongonensis - suurvarblane Passer griseus - hallvarblane Passer hemileucus - abdalkuri varblane Passer hispaniolensis - pajuvarblane Passer iagoensis - kapverdi varblane Passer insularis - sokotra varblane Passer italiae - itaalia varblane Passer luteus - kuldvarblane Passer melanurus - mustpea-varblane Passer moabiticus - tamariskivarblane Passer moabiticus yatii - nimrozi tamariskivarblane Passer motitensis - savannivarblane Passer pyrrhonotus - induse varblane Passer rufocinctus - põhja-savannivarblane Passer shelleyi - niiluse savannivarblane Passer simplex - kõrbevarblane Passer suahelicus - akaatsiavarblane Passer swainsonii - etioopia varblane Passer zarudnyi - turkmeenia kõrbevarblane Varblased hoiduvad inimeste naabrusse
Haigur

Haigur (Ardea) on lindude perekond haigurlaste sugukonnast. Sellesse perekonda kuuluvad liigid on pika kaelaga, pikliku keha ja pikkade jalgadega, harilikult ~ 80–100 cm või enam pikad. Haigrud toituvad mageda või riimveega veekogude kaldavees, ka kalatiikides, püüdes sealt kalu, kahepaikseid, putukatevastseid jm. Haigrud on enamasti väga laia levikuga linnud. Nad pesitsevad kolooniates, tehes pesad suurte ja haraliste puude otsa. Haigrutel on tugevad ja teravatipulised nokad. Nende lend on rahulik, jättes küllaltki raske mulje. Haigrute kael on lennu ajal alati kõverdatud. Mõned perekonna Ardea liigid on väga lähedaselt suguluses, näiteks Hall-, Ameerika-, ja Koko-hallhaigur. Samas on paljud teadlased hõbehaigru paigutanud hoopis omaette perekonda Egretta või Casmerodius . Ameerika hallhaigur (Ardea herodias) Hallhaigur (Ardea cinerea) Koljathaigur (Ardea goliath) Koko-hallhaigur (Ardea cocoi) Valgepea-haigur (Ardea pacifica) Savannihaigur (Ardea melanocephala) Tuhkhaigur (Ardea humbloti) Terai-haigur (Ardea insignis) Mangoovihaigur (Ardea sumatrana) Purpurhaigur (Ardea purpurea) Hõbehaigur (Ardea alba) Valgekael-haigur (Ardea picata)
Valge peakapsas

Valge peakapsas (üldkeeles kapsas; Brassica oleracea var. capitata f. alba) on levinud köögivili, kapsa vorm. Sünonüümid on Brassica oleracea convar. capitata var. alba DC. ja Brassica capitata f. alba DC. Peakapsas on kaheaastane taim. Esimesel aastal moodustub suurtest lehtedest lehekodarik. Järgmised lehed pöörduvad kasvades sissepoole, üksteist servaga kattes, kusjuures nooremad lehed jäävad järjest väiksemaks. Tihedalt üksteise vastu surutud lehed moodustavad lühikese varre ülemises osas pea, mis botaaniliselt on pung. Kapsapead võivad olla mitmesuguse kujuga: ümarad, teravatipulised, lapikümarad. Tavaliselt on lehed kaetud sinakashalli vahaja kirmega. Kapsapea kaalub enamasti 1–3 kg ja selle läbimõõt on 10–20 cm. Teisel aastal arenevad kapsapea ladva- ja külgpungadest pikad õisi kandvad võrsed. Vili on kõder. Seemned on tumepruunid kuni mustad. Peakapsa sammasjuurestik on hästi välja arenenud ja tugev. Peakapsad on külmakindlad taimed. Tärganud tõusmed taluvad lühiajalist külma –5 kuni –6 °C, täiskasvanud taimed aga kuni –8 °C. Mullastiku suhtes kapsas kuigi nõudlik ei ole, küll aga vajab ta piisavalt valgust. Korraliku saagi saamiseks tuleb taimi mullata ja kasta. Kahjuritest ohustavad kapsaid maakirp, kapsakärbes, kapsakoi, kapsa tuhktäi, suur-kapsaliblikas, väike-kapsaliblikas ja kapsaöölane. Varajased sordid on koristusküpsed juba juuni algul, hilised augustis-septembris. Tänu ilmastikukindlusele kasvatatakse kapsast kõikjal troopikast põhja pool, isegi polaarjoone taga. Kapsas tõstab söögiisu ja aitab vähendada vähkkasvaja riski. Värskel kapsamahlal on raviv toime mao ja kaksteistsõrmiku haavanditele. Samuti aitab see köögivili taastada organismi mineraalainetevarusid. Kapsast võib süüa ka toorelt (salatina) või kuumtöödeldult. Hapendamine teeb kapsa kergemini seeditavaks, muudab köögivilja tekstuuri ja maitset, kuid säilitab vitamiinid ja mineraalained. Peakapsast võib töödelda mitmel viisil: aurutada, hautada, pruunistada või täita. Tihti lisatakse kapsast suppidesse, hautistesse või vokiroogadesse. Liialt kaua või ülemäära suures veekoguses keetmine muudab kapsa värvituks ja liiga pehmeks. Ühtlasi väheneb kapsa toitainesisaldus, halveneb maitse ja tekib ebameeldiv lõhn. Kapsas toodi Euroopasse arvatavasti 7. sajandil Väike-Aasiast. Kuigi roomlased ja kreeklased aretasid mitu kapsasorti, ei moodustunud ühelgi neist sellist pead nagu meie oleme harjunud. Külmataluva taimena muutus peakapsas kiiresti populaarseks kogu Põhja-Euroopas. Eriti Saksamaal, Poolas ja Venemaal. Valge peakapsas on madala energeetilise väärtusega (alla 30 kcal 100 g kohta) ja sisaldab märkimisväärsel hulgal seedimist soodustavaid ballastaineid. Lisaks märkimisväärsele hulgale C-vitamiinile, mis säilib ka hapendamisel, sisaldab peakapsas ka E-, K- ja U-vitamiini. Enden, P., Kasulikud kapsaroad, AS Ajakirjade kirjastus, 2008 "USDA National Nutrient Database". www.nal.usda.gov (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 3.03.2015. Vaadatud 22.12.2010.
Georgi Sviridov

Georgi Vassiljevitš Sviridov (vene Георгий Васильевич Свиридов; 16. detsember 1915 Fatež – 5. jaanuar 1998 Moskva) oli vene uusromantistlik helilooja. 1980. aastal sai ta NSV Liidu rahvakunstniku aunimetuse.
646

◄ | 6. sajand | 7. sajand | 8. sajand | ► ◄ | 610. aastad | 620. aastad | 630. aastad | 640. aastad | 650. aastad | 660. aastad | 670. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 642 | 643 | 644 | 645 | 646 | 647 | 648 | 649 | 650 | ► | ►► 646. aasta Gregorios Kartaagost sai Bütsantsi vastukeisriks. Araablased vallutasid tagasi Aleksandria linna ning sellega luhtus lõplikult bütsantslaste katse Egiptust tagasi võtta. ‘Abd al-Mālik ibn Marwān, 5. Omaijaadide kaliif ... David Vseviov (2004). Bütsantsi keisrid. Valitsejad purpuris. Tallinn: Kunst. Lk 130.
Juhan Kartau

Juhan Kartau (ka Johannes Kartau; 24. august 1883 Uderna vald, Tartumaa – 24. jaanuar 1964 Jundiaí, Brasiilia) oli Eesti ja Brasiilia poliitik ja ettevõtja. Uderna ministeeriumikool Tartu Õpetajate Seminar (lõpetas 1904) lõpetas Peterburis eksternina gümnaasiumi 1914 astus Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatika teaduskonda, mis jäi lõpetamata õpetaja Eestis ja Peterburis Asutava Kogu liige (1919–1920) Eesti Vabariigi haridusminister Otto Strandmani esimeses valitsuses (1919) Eesti kontroll-opteerimiskomisjoni esimees Moskvas (alates 1920) tegeles Eesti-Läti piiriküsimusega oli tegev ettevõtluses, asutas makaronivabriku ning oli tikuvabriku osanik 1928 emigreerus Brasiiliasse, kus tegutses hariduse, transpordi (raudtee) ja kultuuri (koorilaul) vallas Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei liige Lõuna-Ameerika eestlaste ajakirja Meie Kodu toimetaja asutas Brasiilias 1939. aastal laulukoori ja oli 25 aastat selle juhataja Brasiilias Jundiaí linnas on Maestro Juhan Kartau nimeline tänav (nimetatud tema auks teenete eest kohaliku koorilaulu edendamisel) http://www.ra.ee/dgs/_purl.php?shc=ERA.31.1.216:223 Kartaud – valgete mägede rahvas Arjakas, Küllo. Eestlased Brasiilia päikese all: luhtunud lootused ja peadpööritav edu // Postimees, 1. september 2007 Lille Lindmäe. Juhan Kartau teemal Juhan Kartau Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Jaan Kiivit juunior

Jaan Kiivit juunior (19. veebruar 1940 Rakvere – 31. august 2005 Peterburi) oli Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) peapiiskop aastatel 1994–2005. 2. veebruaril 1966 ordineeris peapiiskop Jaan Kiivit seenior oma poja Jaan Kiiviti Tallinna Toomkirikus. Jaan Kiivit juunior teenis aastatel 1964–1994 Tallinna Püha Vaimu kogudust; 1991–1992 oli ta EELK Usuteaduse Instituudi rektor. 29. juunil 1994 valiti Jaan Kiivit juunior emerituuri siirdunud peapiiskop Kuno Pajula asemele EELK peapiiskopiks. Jaan Kiiviti seadis ametisse 31. oktoobril 1994 Soome Evangeelse Luterliku Kiriku piiskop Yrjö Sariola. Jaan Kiivit suri 31. augustil 2005 Peterburis, kus ta viibis Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskopi-emeeritusena ametiülesannete täitmisel. Ta on maetud Rahumäe kalmistule. 2001 – Valgetähe II klassi teenetemärk Biograafia Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kodulehel
Aleksandra Raatma

Aleksandra Raatma (sündinud Aleksandra Ibrus; 1928–1939 Aleksandra Määr; 6. mai 1901 Tallinn – 22. juuni 1967 Tartu) oli eesti arst, Tartu Ülikooli professor. Ta õppis 1919–1925 (matrikli nr 152, lõpetas) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, dr. med. 1933 ("Käekirja iseloomust üksikperekonnis ja sugulaskonnas ja selle tähtsusest grafoloogilise ekspertiisi puhul"). Eesti Naisüliõpilaste Seltsi vilistlane. 1925–1927 ja 1929–1934 Tartu Ülikooli kohtumeditsiini instituudi assistent, 1927–1929 Viru-Nigula ja 1934–1936 Haljala jaoskonnaarst, 1936–1940 kooliarst Tallinnas. 1940–1941 oli ta Tervishoiu Rahvakomissariaadi kohtumeditsiini peaekspert, 1941–1945 kooli- ja jaoskonnaarst Virumaal. 1944–1967 Tartu ülikooli õppejõud, alates 1946 professor, 1945–1949 kohtumeditsiini kateedri ja 1953–1955 anatoomia kateedri juhataja. Professor Aleksandra Raatma. Nõukogude Õigus, 1967, nr. 4, lk. 233.
Artur Osvald Indus

Artur Osvald Indus (17. mai 1899 Tallinn – 27. jaanuar 1954 Irkutsk) oli eesti arst. Ta õppis 1919–1926 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas (matrikli nr. 161). Ta osales Vabadussõjas. Oli arst Vastseliinas, Harku koloonias ja Aravetel. Arreteeriti Nõukogude võimu poolt, suri vangistuses. Ta oli Jehoova tunnistaja. "Poliitilised arreteerimised Eestis" köide 3 Okupatsioonide muuseum (vaadatud 24. märtsil 2015)