laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tiru oja

Tiru oja (ka Sambla oja) on oja Sakala kõrgustiku edelaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas. Oja pikkus on 10,4 km (koos lisajõgedega 10,6 km), valgla pindala 16 km², langus 26 m ja lang 2,5 m/km. Oja saab alguse 73,5 m kõrgusel Lasari külas ja suubub 47,5 m kõrgusel Sarja külas vasakult poolt Hendrikhansu ojasse 3,7 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Ojale on Kamara ja Veelikse küla piiril paisutatud Tiru järv. Tiru oja keskkonnaportaalis (vaadatud 27.04.2017) Tiru oja Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 27.04.2017) Tiru oja Eesti looduse infosüsteemis Tiru oja keskkonnaportaalis
Raho Langsepp

Raho Langsepp (sündinud 24. jaanuaril 1968) on eesti muusik (flöödimängija) ja kontserdikorraldaja. 2006. aastal lõpetas ta Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika erialal ja 2015. aastal samas muusikaõpetaja magistriõppe. Ta on tegutsenud muusikuna ja töötanud muusikaõpetajana.[viide?] Tegelenud Euroopa varajase muusika mängimisega üle 30 aasta.[viide?] 1985. aastast sai alguse regulaarne ansamblitegevus, algul Tartu vanamuusikaansambli, 1990. aastatel Via Sonora ja alates aastast 2000 FA Schola Ansambli nime all. Raho Langsepp on aastaid uurinud põikflöödi kasutust eri kultuurides ja Euroopa keskaja muusikas[viide?]. Ta on end täiendanud paljudel meistrikursustel. Põhja-India klassikalist muusikat on Raho Langsepp õppinud V. Hemapala Perera (Sri Lanka) juures. Ta on mänginud ka hiina traditsioonilisi flööte (diidzõ, dongsiao, sün). Ta on valmistanud pille[viide?], mille tulemusena on välja töötanud kasetohuga kaetud savist põikflöödi mudelid[viide?], suure bambusest bassflöödi otu[viide?] ja tambroni[viide?]. 20 aasta vältel on ta õpetanud plokkflööti ja bambusflööte ning pidanud loenguid Ida ja Lääne muusika ajaloolistest seostest ja flöödi ajaloost nii Eestis[viide?] kui ka paljudes välisriikides[viide?]. Ta on 1996. aastast korraldatava Tartu Vanamuusika Festivali algataja[viide?] ja selle kunstiline juht[viide?]; Tartu Ülikooli varajase ja orientaalse muusika keskuse FA Schola ning kontserdiagentuuri FA Concerto juhataja. Ta on ka taiji õpetaja. Viljandi Kultuuriakadeemia muusika õppekava vilistlased Tartu Ülikooli Varajase ja Orientaalse Muusika Keskus FA Schola www.festivitas.ee "Raho Langsepp Hiina võitluskunstist". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. aprill 2017. Vaadatud 26. aprillil 2017.
Leena Peisa

Leena Peisa (esinejanimi Awa; sündinud 16. märtsil 1979 Vantaas) on soome muusik, endine ansambli Lordi pianist. Leena Peisa sündis Vantaas, teismeea veetis Porvoos. Kuueaastaselt hakkas ta mängima klaverit, teismelisena ka süntesaatorit. Tema esimene bänd oli Punaiseet Messiaat, millega ta liitus 1994. aasta sügisel ja kasutas esinejanime Lende Mielihyvä. Pärast seda, kui bänd 1998. aastal laiali läks, keskendus Peisa haridusele ja õppis Helsingi Ülikoolis sotsiaalteadusi. 2003. aastal liitus ta uuesti bändiga, mis sestpeale kasutas nime Dolchamar. 2005. aastal kutsus Lordi trummar Kita teda asendama bändist lahkunud klahvpillimängijat Enaryt. Bändis Lordi esines ta kõrgest soost vampiiripreilina, kelle nimi Awa tuleneb ingliskeelsest väljendist be aware – 'ole teadlik'. 25. juulil 2012 teatati Lordi veebilehel, et Awa lahkub bändist pärast 11. augusti kontserti. Leena Peisa elab Anconas Itaalias koos kohaliku bändi The Dogma kitarristi Cosimo Binettiga, kellega kohtuti 2006. aasta Lordi turneel, kus The Dogma oli soojendusbänd. "Back In Bu$ine$$" (1995) "Lemmentykki" ("Cannon of Love") (1996); kõrgeim koht nr 26 Soome Top 40-s "Älä osta; varasta" ("Don't buy; steal") (1997) "Punainen Iktivisto" (1992) "Punk on pop" ("Punk is Hip") (1996) "Tuu mun luo" ("Come To Me") (1996) "Hornan hovin häät" ("A Wedding at the Abode of Evil Spirits") "Onko tää rakkautta?!" (1996) "Oma rotta" (1996) ""Rebela Sono"" ("The Rebel Sound") (2005) "The Arockalypse" (2006) "Deadache" (2008) "Babez For Breakfast" (2010) "Hard Rock Hallelujah" (2006) FIN nr 1, GER nr 5, UK nr 25, IRL nr 4 "Who"s Your Daddy?" (2006) FIN nr 1, GER nr 33 "Would You Love A Monsterman?" (2006) (2006) "It Snows In Hell (2006) FIN nr 2 "They Only Come Out at Night" (2007) FIN nr 6 "Beast Loose In Paradise" (2008) DOLCHAMAR ametlik veebileht Lordi – ametlik veebileht MonsterDiscoHell
Oskar Kook

Oskar Kook (8. mai 1899 Alatskivi – 5. märts 1964 Tallinn) oli eesti farmatseut. 1924. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli arstiteaduskonna magistrikraadiga cum laude. Töötas proviisorina. Teenis 1926 2. Diviisi Suurtükiväes, ülendati nooremleitnandiks, viidi üle sõjaväe keskaptegi lattu, 1929 arvati reservi. 1929. aastast töötas Oskar Kook Kärdla haigekassa apteegi juhatajana, 1934. aastast Võru linnaapteegi juhatajana ja 1940. aastast Tallinna Tõnismäe apteegi juhatajana. 1962. aastal ilmus Oskar Koogi ja Gustav Vilbaste raamat "Eesti NSV ravimtaimed". Oskar Kook oli abielus stomatoloogi-lastearsti Hella Pärsimäega. "Farmatseut Oskar Kook - 100". Terviseleht. 1999. Originaali arhiivikoopia seisuga 28.04.2017. Vaadatud 27.04.2017. Kook, O., Vilbaste, G. (1962). Eesti NSV ravimtaimed. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Arnold Ahman

Arnold Aleksander Ahman (ka Achmann, Ahmann; 6. juuni (vkj)/ 18. juuni 1896 Kõrgepalu, Tsooru vald, Rõuge kihelkond, Võrumaa – 23. aprill 1976 Hamilton, Ontario, Kanada) oli eesti ehitusinsener. Ta õppis aastatel 1914–1916 Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis. Ta õppis 1916–1917 Keiserliku Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas ja 1917–1918 Riia Polütehnilises Instituudis ehitust (kool oli sellal evakueeritud Moskvasse). Ta katkestas õpingud, sest võttis alates 28. novembrist 1918 vabatahtlikuna osa Vabadussõjast. Ta õppis aastatel 1922–1926 Berliini Tehnikakõrgkoolis, mille lõpetas ehitusinsenerina. Ta põgenes Teise maailmasõja ajal 1944. aastal Saksamaale. Ta siirdus sealt 1948. aastal Rootsi ja sealt 1951. aastal Kanadasse. 1930–1940 – Kohtu- ja Siseministeerium, ehitusala konsultant 1948–1951 – Allmänna Ingeniörsbyrån AB (Rootsi) 1931 – Keskvangla üksikkambrihoone (valmis 1932) 1933 – Keskvangla sidehoone (valmis 1934) Arvatavasti olid tema tööd ka: 1936 – Keskvangla uus turbaladu (valmis 1936) 1937 – Rakvere uus vangla (jäi ehitamata) Tema vend oli sõjaväelane Eduard Ahman. Rõuge koguduse personaalraamat 1891–1936. Eesti Rahvusarhiiv, RA EAA.1268.1.456. Pagineerimata Haridusministeeriumi stipendiaadi toimik. Eesti Rahvusarhiiv, RA E8A.1108.5.1111 Arnold Ahman Eesti ohvitseride andmekogus TLÜAR väliseesti isikud Haud Hamiltoni Metsakalmistul
Tartu Draamateatri Selts

Tartu Draamateatri Selts oli teatrikunstiga tegelev selts, mis aastast 1932 tegutses Tartus. Seltsi asutasid Aino Suits, Gustav Suits, Friedebert Tuglas, Alfred Koort. Aino Suits valiti seltsi esimeseks esimeheks. 1934 asutas selts Tartu Näitekunsti Stuudio. Eesti Entsüklopeedia. 8. köide: Tanulane–Yvon. Tartu: Loodus, 1937, lk 23. Aino Suits (2014). Päevaraamat 1901–1964. Tallinn: Varrak.
Tavast

Tavast (ka Tawast) oli Soome-Rootsi aadlisuguvõsa. Arvi Henrikinpoika (suri 1599), väepealik Ivar Tavast (suri 1599), väepealik Johan Henrik Tavast (1763–1841), krahv, väepealik ja diplomaat Eesti Entsüklopeedia. 8. köide: Tanulane–Yvon. Tartu: Loodus, 1937, lk 45. [1] [2]
Michael Corballis

Michael C. Corballis (10. september 1936 Marton Põhjasaar Uus-Meremaa – 13. november 2021) oli Uus-Meremaa psühholoog, neuroteadlane ja teaduskirjanik. Ta oli 2008. aastast Aucklandi Ülikooli psühholoogiaosakonna emeriitprofessor. Kuigi ta alustas eksperimentaalpsühholoogina, sai varakult tema peamiseks uurimisvaldkonnaks kognitiivne neuroteadus. Selles valdkonnas on ta muuhulgas uurinud visuaalset taju, visuaalset kujundlikkust, tähelepanu, mälu ning keele teket ja evolutsiooni. 2009. aastal oli ta Rahvusvahelise Neuropsühholoogia Seltsi president. Ta lõpetas 1958. aastal Uus-Meremaa Ülikooli bakalaureusekraadiga matemaatikas. Aasta hiljem sai magistrikraadi. Seejärel jätkas ta õpinguid psühholoogia erialal. 1961. aastal sai ta Uus-Meremaa Ülikoolist bakalaureusekraadi ja 1962. aastal Aucklandi Ülikoolist magistrikraadi psühholoogias. Psühholoogia erialal jätkas ta doktoriõppes Kanadas, kus 1965. aastal kaitses McGilli Ülikoolis doktoritöö. Ta töötas McGilli Ülikoolis abiprofessori (1968–1971), kaasprofessori (1971–1975) ja professorina (1975–1977). Seejärel naasis ta Uus-Meremaale, kus töötas aastatel 1978–2008 Aucklandi Ülikoolis professorina. 2008. aastal ta emeriteerus. 1982 – valiti Uus-Meremaa Kuningliku Seltsi liikmeks 1998 – Waterloo Ülikooli audoktor 2016 – Uus-Meremaa Kuningliku Seltsi Rutherfordi medal 1976: Psychology of Left and Right. John Wiley & Sons Inc (kaasautor Ivan L. Beale) 1983: The Ambivalent Mind: The Neuropsychology of Left and Right von Nelson-Hall, Inc (kaasautor Ivan L. Beale) 1984: Human Laterality. Academic Press Inc 1991: The Lopsided Ape: Evolution of the Generative Mind. Oxford University Press 2003: From Hand to Mouth: The Origins of Language. University Press Group Ltd 2011: The Recursive Mind. Princeton University Press 2013: A Very Short Tour of the Mind. The Overlook Press 2014: The Wandering Mind: What the Brain Does When You're Not Looking. Auckland University Press 2015: Uitav meel. Mida teeb omapead jäetud aju?. Tõlkinud Vahur Lokk. Äripäev, ISBN 9789949523900 INS Distinguished Career Award Winners Hawaii, 2013. the-ins.org CV. static1.squarespace.com Michael Corballis. michaelcorballis.com Michael Corballis. scholar.google.com "Uitav meel. Mida teeb omapead jäetud aju?".rahvaraamat.ee'
Mälestusmärk noorele Mao Zedongile

Mälestusmärk noorele Mao Zedongile on Mao Zedongi (1893–1976) mälestuseks rajatud monument Hiina Rahvavabariigis Hunani provintsi pealinna Changshad läbival Xiangi jõel asuval Mandariinisaarel (橘子洲). Mälestusmärk kujutab Maod 1925. aastal. Enam kui kaheksast tuhandest Fujiani provintsist kaevandatud punase graniidi tükist koosneva kuju rajamist alustati 2007. aastal. Mälestusmärk valmis 2009. aasta lõpul. Monumendi umbes kuu aega kestnud puhastustööd lõpetati 2013. aasta 3. detsembril, misjärel see avati taas huvilistele vaatamiseks. Raidkiri mälestusmärki tutvustaval kiviplaadil Mälestusmärgi esikülg Mälestusmärgi tagakülg "Скульптура молодого Мао Цзэдуна засияла в провинции Хунань". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. aprill 2017. Vaadatud 27. aprillil 2017. В Чанша почистили скульптуру молодого Мао Цзэдуна _russian.china.org.cn
Teemeister

Teemeister on ametnik, kes vastutab teede korrashoiu eest. Teemeistrile allub oskustöölistest meeskond, kes vastavas teepiirkonnas teetöid teevad. Eesti Entsüklopeedia. 8. köide: Tanulane–Yvon. Tartu: Loodus, 1937, lk 58.
Rait Killandi

Rait Killandi (sündinud 12. märtsil 1967) on Eesti tippjuht, reklaami- ja meediategelane ning Eesti Merepäästeühingu juhatuse esimees. Killandi hakkas vabatahtliku päästetööga tegelema 2001. aastal Kaberneemes. Päästeliidu nõukogu esimehena töötas ta aastatel 2010–2022 selle nimel, et vabatahtlikke päästekomandosid moodustataks asulates, kust kutseliste päästekomandodeni jääb enam kui 15 minutit sõiduaega. Killandi on olnud Eesti Televisiooni ärijuht ja juhatuse liige, telekanalite TV1 ja CITV tegevjuht ning AS Eesti Meedia telekanalite Kanal 2, Kanal 11, Kanal 12 ja MyHits juht. 2019 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk Pärast 20-aastast kooselu abiellus ta 2016. aastal Karmel Eikneriga, neil on ühised lapsed Karl Elmar ja Karoliina Josefiine. Rait Killandil on eelmisest abielust lapsed Henry ja Helen. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. märts 2019. Vaadatud 27. aprillil 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Killandi: vabatahtlikke päästjaid peaks olema neli korda rohkem". Harju Elu, 20.04.2017. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Astusid abiellu: Pärast 20aastast kooselu otsustasid Karmel ja Rait pereringis abielu sõlmida". Õhtuleht, 24.05.2016. "Rait Killandi: vabatahtlikud on tulekahjude ennetamiseks teinud palju kogukondlikku tööd" – videolõik Eesti Televisiooni saatest "Terevisioon", ERR Uudised, 2. aprill 2015
Valter Kutti

Valter Harald Kutti (22. oktoober 1911 Saue vald, Harjumaa – 10. oktoober 1994 Tallinn) oli eesti loomakasvatuse spetsialist. Ta lõpetas aastal 1938 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Vironia. Ta oli tõuaretuse organisaator, teeneline zootehnik, rea kirjutiste autor. Ta oli aastail 1948–1984 Eesti Mustakirju Karja Riikliku Tõulava direktor. Valter Kutti suri 10. oktoobril 1994 Tallinnas ja ta maeti 14. oktoobril 1994 Pärnamäe kalmistule. Jaan Armolik, Valter Kutti 1960. Lehmade vabapidamine Rakvere rajooni "Kungla" kolhoosis. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. Valter Kutti, Aarne Pung, Leo Vaher 1965. Eesti mustakirju veisetõug: tõumonograafia. Tallinn: Eesti Raamat. "Bulitko, Siiber, Padrik. Eesti holsteini tõu aretusorganisatsiooni kujunemine Eestis". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. aprill 2017. Vaadatud 27. aprillil 2017. https://www.kalmistud.ee/haudi?action=hauaplats&filter_hauaplats_hauaplats=116296 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Reiarohulised

Reiarohulised (Illecebraceae) on sugukond taimi nelgilaadsete seltsist. Mõnedes süsteemides on see sugukond liidetud nelgiliste sugukonnaga. Herniaria – söötreiarohi Illecebrum – reiarohuke
Auseklise raudteepeatus

Auseklise raudteepeatus oli raudteepeatus Lätis Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbaži piirkonnas Brīvzemnieki vallas. Peatus asus Riia raudteejaamast 109,3 km kaugusel. Peatus avati 15. novembril 1936. Viimane rong peatus seal aastal 1998. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka ootepaviljon ja ooteplatvorm. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 188. lk. http://likumi.lv/doc.php?id=15312 Infot peatuse kohta (vene keeles) Peatus vanal kaardil
Upšase raudteepeatus

Upšase raudteepeatus oli raudteepeatus Lätis Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbaži piirkonnas Aloja vallas. Peatus asus Riia raudteejaamast 117,8 km kaugusel. Peatus avati 9. oktoobril 1937. Viimane rong peatus seal aastal 1996. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimisel kuulus sealsete ehitiste hulka vaid ooteplatvorm. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, lk 188. http://likumi.lv/doc.php?id=15312 Infot peatuse kohta (vene keeles) https://vesture.dodies.lv/#13/57.6136/24.8425&m=13/57.77768/24.92506&l=O/U Peatus vanal kaardil]
Iģe raudteepeatus

Iģe raudteepeatus oli raudteepeatus Lätis Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Valmiera piirkonnas Skaņkalne vallas. Peatus asus Riia raudteejaamast 124,8 km kaugusel. Peatus avati 9. oktoobril 1937. Viimane rong peatus seal aastal 1996. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka ootepaviljon ja ooteplatvorm. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, lk 189. http://likumi.lv/doc.php?id=15312 Infot peatuse kohta (vene keeles) Peatus vanal kaardil
Maria-Ann Rohemäe

Maria-Ann Rohemäe (sündinud 23. novembril 1990) on eesti raadio- ja teleajakirjanik. Ta on lõpetanud Rakvere Reaalgümnaasiumi ja 2013. aastal Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi bakalaureuse õppe ajakirjanduse ja kommunikatsiooni erialal. Ta töötas aastatel 2013–2016 Eesti Raadios toimetajana ja Eesti Televisiooni saate "Aktuaalne Kaamera" uudistetoimetajana. Ta oli aastatel 2016–2023 Eesti Rahvusringhäälingu Ameerika korrespondent Washingtonis. ERRi Ameerika korrespondendi ametisse asub Maria-Ann Rohemäe. postimees.ee, 26. mai 2016 Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituut: Bakalaureuseõppe vilistlased. Vaadatud 14. jaanuar 2024 Maria-Ann Rohemäe tööst USA-s: nende jaoks oli ERR külatelevisioon. menu.err.ee, 14, jaanuar 2024 MARIA-ANN ROHEMÄE: USA-s sain aru, kui eestlane ma ikkagi olen. Virumaa Teataja, 7. juuli 201 Korrespondent Maria-Ann Rohemäe: ameeriklased ütlevad, et ma olen jahedavõitu. menu.err.ee, 7. august 2017 "Õnnetu tütarlaps" ehk kuidas Maria-Ann Rohemäest sai EKRE möödunud nädala kõll. ekspress.delfi.ee, 22. mai 2019
Nuia sild

Nuia sild on sild Ärmä jõel, Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee ‎67. kilomeetril. Sild asub Vana-Võidu ja Uusna küla piiril, umbes 1 km kaugusel jõe suudmest.
Torpar

Torpar (rootsi keeles torpare, soome keeles torppari) oli Rootsis ja Soomes renditalupoeg, kes oli maaharimiseks rentinud osa suuremast talust. Torparid erinesid talurentnikest (rootsi landbonde, soome lampuoti), kes rentisid tervet talukohta, ja saunikutest (soome mäkitupalainen), kes rentisid peaaegu ainult onni. Renti tasusid nad tavaliselt "päevatööga" (rootsi dagsverke, soome taksvärkki) talus, mõnikord ka natuuras. Vabadik Osmo Apunen. Torpparikysymys. – Y. Blomstedt (toim). Suomen historia 6, Sortokaudet ja itsenäistyminen, 1987, lk 61–68. ISBN 951-35-2495-7.
Änilase oja

Änilase oja (ka Änilase peakraav) on peakraav Sakala kõrgustiku idaosas Viljandi maakonnas Viljandi vallas. Kraavi pikkus on 6,6 km, valgla pindala 23,2 km², langus 30,5 m ja lang 4,62 m/km. Kraav saab alguse 99 m kõrgusel Kassi külas ning suubub Vilimeeste külas 68,5 m kõrgusel vasakult poolt Ärmä jõkke 27,3 km kaugusel selle suudmest. Kraav kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Änilase oja Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 27.04.2017) Änilase oja keskkonnaportaalis (vaadatud 27.04.2017) Änilase oja Eesti looduse infosüsteemis Änilase oja keskkonnaportaalis
Mõškini rajoon

Mõškini rajoon (vene keeles Мышкинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblastis, asudes oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Mõškini linn. Rajoon piirneb põhjas Nekouzi rajooniga, idas Rõbinski ja Bolšoje Selo rajooniga, lõunas Uglitši rajooniga ning läänes Tveri oblastiga. Rajooni pindala on 1111,2 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 10 329. 2002. aastal oli elanikke 11 885 ja 1989. aastal 13 192. Aastal 2009 oli Mõškini rajoonis 246 asustatud punkti, mis kuulusid ühe (Mõškini) linna ja kahe külaasunduse koosseisu. 26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.
Jari Ehrnrooth

Jari Ehrnrooth (sündinud 19. augustil 1959 Ilomantsi vallas) on Soome filosoof. Jari Ehrnrooth on mõtestanud Lääne ühiskondade kriisi, heaolu ja heaelu. Ta väidab, et hedonism ja tarbijalikkus tekitab pikemas perspektiivis tühjusetunde, sest inimene vajab kõrgemaid eesmärke, ning toob välja jõukama, harituma infoühiskonna varjuküljed (kuritegevus, alkoholism ja narkomaania). Eesti keeles on ilmunud Jari Ehrnroothi "Hästi toimiv ühiskond. Heaolu ja heaelu." (Menu kirjastus, 2017, tõlkija Margit Mõistlik, ISBN 9789949549573) Priit Hõbemägi Soome filosoof Jari Ehrnrooth: Kui lääne ühiskond ennast kokku ei võta, asendab selle primitiivsem kultuur. Eesti Ekspress, 26. aprill 2017 (vaadatud 28.04.2017) Ahto Lobjakas. Intervjuu Jari Ehrnroothiga. Enne kui vabalt elama hakata, tuleb tööd teha. Sirp, 28.04.2017 (vaadatud 28.04.2017) Mikko Lagerspetz. Vabaneda vabaduse kütkest. (arvustus ja analüüs raamatule "Hästi toimiv ühiskond. Heaolu ja heaelu").
Sisu (loogika)

Sisu (inglise keeles comprehension) on loogikas mõiste tunnuste kogusus. Maht Joseph C Frisch 1968. Extension and comprehension in logic Cardinal Mercier. Elements of Logic. 18. Comprehension and Extension of Concepts Keys on Logic. A mind gymnasium. Comprehension and extension
Tossu oja

Tossu oja on oja Sakala kõrgustiku idaosas Viljandi maakonnas Viljandi vallas. Oja pikkus on 4,8 km, valgla pindala 5,5 km², langus 18,5 m ja lang 3,85 m/km. Oja saab alguse 67 m kõrgusel Koidu külas ning suubub Mõnnaste külas 48,5 m kõrgusel paremalt poolt Ärmä jõkke 20 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Tossu oja Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 28.04.2017) Tossu oja keskkonnaportaalis (vaadatud 28.04.2017) Tossu oja Eesti looduse infosüsteemis Tossu oja keskkonnaportaalis
Rahvusvaheline tööohutuse ja töötervishoiu päev

Rahvusvaheline tööohutuse ja töötervishoiu päev pärineb Kanada töötajate 1989. aasta otsusest tähistada iga aasta 28. aprillil töö läbi surma või trauma saanud töötajate mälestuspäeva. Maailma 13 riigis – näiteks Belgias, Luksemburgis, Poolas, Portugalis, Hispaanias, Kanadas, Brasiilias jm – on see päev kuulutatud ametlikuks üleriigiliseks mälestuspäevaks ning seda tähistatakse miitingute, meeleavalduste, seminaride ja konverentsidega, millest võtavad osa ka valitsuste ja parlamentide esindajad tipptasemel. 2014. aasta rahvusvahelise tööohutuse ja töötervishoiu päeva teema oli "Tervishoid ja ohutus kemikaalide kasutamisel töökohas".
Viiratsi raamatukogu

Viiratsi Rahvaraamatukogu on raamatukogu Viiratsi alevikus Viljandi vallas aadressil Sakala 4. Raamatukogu sünnilugu sai alguse Vana-Võidu koolis, kus pandi alus raamatukoguseltsile ärksamate taluperemeeste ja noorte koosolekul 1880. aastal. Seda aastaarvu peetaksegi Viiratsi raamatukogu sünniaastaks. 1882 – kinnitati lõplikul kujul vallavalitsuses raamatukogu seltsi põhikiri. Raamatukogule pani aluse Schnakenburgi trükikojast 68 raamatut, mis olid saadud annetuste teel. 1903 – otsustati selts senisel kujul likvideerida ning varad üle anda uuele Vana-Võidu Muusikaseltsile “Kevade”. Raamatukogu korraldajateks olid M. Kangilaski, koguhoidjaks J. Västrik. 1923 – otsustas seltsi eestseisuse koosolek taotleda riigilt toetusraha. Raamatute väljaandmine ja kogu korraldamine otsustati anda ühe isiku kätte. Selleks isikuks valiti J. Västrik ja tema abiks A. Tauk. 1925 – märtsis valiti raamatukogu juhatajaks C. Lammas. Raamatukogu asus Vana-Võidu vallamajas ühes toas. 1938 – oli avatud lugemissaal iga päev kell 16–20 ja pühapäeval 14–20. 1940 – raamatukogu juhataja oli I. Kangilaski. 1942 – täitus seltsi tegevuse 40 aastat. 1947 – viidi raamatukogu üle Verilaskele, kus kogu asus ühes majas külanõukogu ja rahvamajaga. Koguhoidjaks oli Linda Riisenberg, kes elas raamatukoguga samas majas ja oli selles ametis 31 aastat. 1961. aastast asub raamatukogu Viljandi rajooni Uusna külanõukogu Kevade kolhoosi territooriumil. 1966. aastast säilinud raamatukogule saadetud kirja alusel selgub, et raamatukogu kuulub Viljandi Rajooniraamatukogu alla. 1979 – nimetati Verilaske raamatukogu ümber Viiratsi raamatukoguks. Raamatukogu kolis Verilaskelt Viiratsisse, Gagarini-nimelise Näidissovhoosi kontorihoonesse. Raamatukogus töötasid Piret Viira aastatel 1997–1980 ja Leonilla Sutt 1980–1982. 1982– ? oli raamatukogu juhataja Leili Oisman. 1984–1986 tuli raamatukogu oma grupis Viljandi rajoonis töönäitajate poolest esikohale. 1986 – avati laenutuspunkt Ärma osakonnas. 1990. aastal sai raamatukogu kasutamiseks suuremad ruumid. Lugemissaal suurenes, mahutades 24 lugejat. 1992 – kolis raamatukogu rahvamajaga ühe katuse alla. 2002 – sai raamatukogu endale uued ruumid Viiratsi kool-huvikeskuse majja, kus see asub siiani. Seni Viiratsi rahvamaja katuse all olnud 46 ruutmeetri asemel sai raamatukogu kasutamiseks 180 ruutmeetrit. Sisustati seitsme kasutajakohaga internetipunkt. Raamatukogus asus tööle bibliograafina Kai Oidermaa. Ligi poolsada lugejat saavad valida ligi 17 000 eri raamatu ja 30 perioodikanimetuse hulgast. 2006 – liideti osa kooliraamatukogust Viiratsi raamatukogu fondiga. Lisaks tavapärasele raamatute laenutamisele pakutakse skaneerimise, printimise, infootsingu ja raamatukogude vahelise laenutuse teenust. Raamatukogu teeb tihedat koostööd Viiratsi Päevakeskuse, lasteaiaga Rüblik, Viiratsi rahvamaja ja Viiratsi Kooliga. Traditsiooniks on kujunenud emakeele- ja ettelugemispäeva tähistamine. Alates 2000. aastast on Kultuuriministeeriumi korraldusel peetud teema-aastaid. 2020 – nimetati Viiratsi raamatukogu ümber Viiratsi Rahvaraamatukoguks, mida juhib Erika Lond. Raamatukogust Viljandi valla lehel Viiratsi Rahvaraamatukogu ajalugu