laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Queen Elizabeth

Queen Elizabeth on mitme laeva nimi: Queen Elizabeth (laev 1938), aastal 1938 valminud ristluslaev Queen Elizabeth (laev 2010), aastal 2010 valminud ristluslaev Queen Elizabeth 2
Donets

Donets [don'ets] (vene keeles Северский Донец Severski Donets, ukraina keeles Сіверський Донець) on Doni parempoolne ja suurim lisajõgi. Donets algab Venemaalt Belgorodi oblastist 200 meetri kõrguselt ja suubub Doni jõkke Rostovi oblastis, läbides vahepeal Ukrainas Harkivi, Donetski ja Luhanski oblasti. Ta suubub Doni jõkke 218 km kaugusel selle suudmest 5,5 meetri kõrgusel üle merepinna. Seega on jõe langus 195 meetrit ehk 0,18 m/km. Keskmine vooluhulk suudmes on 200 m³/s. Väikese languse tõttu on voolukiirus väike ja mõnes kohas peaaegu puudub: kõige väiksem Tšuhujivis 15 cm/s ja kõige suurem Lõssõtšanskis 141 cm/s. Jõe ääres asuvad Belgorod, Vovtšansk, Izjum, Rubižne, Lõssõtšansk, Sjevjerodonetsk ja Kamensk-Šahtinski. Jõe pikkus on 1053 km, valgla 98 900 km². Donetsi valglas on üle 3000 jõe, millest 425 on üle 10 ja 11 üle 100 kilomeetri pikad. Üle tuhande neist suubuvad vahetult Donetsi. Jõe laius on enamasti 30–70 meetrit, mõnel pool kuni 200 meetrit, veehoidlas 4 kilomeetrit. Jõe sügavus on väga ebaühtlane: kärestikel 0,3 meetrit, hauakohtades 10 meetrit. Seetõttu on jõest laevatatav ainult 222 kilomeetrit kuni Donetskini (selles vahemikus on 6 lüüsi), ehkki 18. sajandi alguses oli ta märksa kaugemale laevatatav. Donets on jääs tavaliselt detsembri keskpaigast märtsi lõpuni. Jääkate on keskmiselt 20–50 cm paks. Suurvesi on Donetsis lume sulamise ajal veebruarist aprillini. Sel ajal võib veetase jões tõusta 3–8 meetrit. Donetsi kõrgustik
Naisetapp

Naisetapp ehk femitsiid või feminitsiid (inglise keeles femicide või feminicide, hispaania keeles feminicidio) on soopõhine vihakuriteo termin, mille all peetakse laiemas tähenduses silmas naissoost inimeste (naiste või tütarlaste) tahtlikku tapmist nende soolise kuuluvuse pärast. Sõjategevuses esineb ka vastupidiseid näiteid, kus võidukas sõjavägi tapab kõik vastaspoole meessoost esindajad (tavaliselt nimetatakse seda genotsiidiks, mitte mehetapuks).  Naisetapp – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Femicide Watch Platform prototype launched at 2017 UN Crime Commission, UN Office on Drugs and Crime Oscar Lopez, Femicides in Argentina reach 10-year high under coronavirus lockdown, Reuters, 19. mai 2020
Johan Saar

Johan Saar (9. mai 1932 – 7. august 2002) oli Eesti Piirivalve ohvitser (kolonel). Ta oli 1990–1994 aastal tegutsenud Remniku Õppekeskuse ülem. Hiljem oli ta Eesti Piirivalve Ohvitseride Kogu esimees. 1998 Kotkaristi hõberist Remniku reservväelased: see siin on piirivalve emaüsk; ERR uudised, 14.12.2015 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Foto
Pete

Pete on võltsliigutus või -liikumine vastase eksitamiseks võitlusaladel või pallimängudes, millega juhatatakse sisse rünnakut või püütakse saavutada positsioonilist eelist. Vehklemises ja poksis on petteliigutusi nimetatud ka findiks. Eristatakse petteliigutusi nagu pettelöögid, -visked, -söödud, -sammud ja petteliikumisi või -asendeid nagu pettejooksud, -sööstud, keha- või kerepetted ja kombineeritud petteid. Võitlusaladest treenitakse petteid vehklemises ja muudel mõõgavõitluse aladel, poksis ja teistel käsitsivõitlusaladel, pallimängudest jalgpallis, võrkpallis, korvpallis, sulgpallis, lauatennises, Ameerika jalgpallis jt aladel. Pettemanöövritest räägitakse ka poliitikas ja sõjapidamise taktikas, sealjuures on võimalik nii petterünnak kui ka pettetaandumine. Võõrsõnade leksikon. Valgus, 2006. Lk 304 A. Guetier (20. mai 1936). "Poks kõigile". Eesti Spordileht. Vaadatud 22. juuli 2020. Helmut Valgmaa (2011). "Võimlemise ja pallimängude sõnastik" (PDF). Vaadatud 23. juuli 2020.
Säkkijärvi

Säkkijärvi ehk Kondratjevo on küla Venemaa Föderatsiooni Leningradi oblasti Viiburi rajoonis. Enne Teist maailmasõda oli Soome küla ja vald Viiburi lähedal Karjala kannasel.
Sukha

Sukha (sanskriti ja paali keeles, tiibeti keeles bde ba; hiina keeles 快樂 kuaile; jaapani keeles keraku) on budismis (ja teistes idamaistes õpetustes) püsiv õnn, rõõm, mõnu, õndsus või nauding (inglise keeles happiness, pleasure, ease, joy või bliss,) mis vastandub nii dukkhale kui ka ebapüsivale, mööduvale rõõmule (preya, प्रेय). Sukha võib paali kaanonis tähendada nii rõõmu ja heaolu igapäevases elus kui ka budistliku meditatsioonipraktika käigus tekkivat õndsust või sügavat õnnetunnet. Dukkha Piti Mudita Pleasure või bliss on sukha tõlkevaste näiteks Ñānamoli Thera Visuddhimagga tõlkes. [1] Rhys Davids, T.W. & William Stede (eds.) (1921-5). The Pali Text Society’s Pali–English Dictionary. Chipstead: Pali Text Society, p. 716, entry for "Sukha": [2][alaline kõdulink]. Näiteks Anaṇa Sutta (AN 4.62), Kālāmā Sutta (AN 3.65), Dighajānu Sutta (AN 8.54) jm. Ñāṇamoli, Bhikkhu (trans.) (1999). The Path of Purification: Visuddhimagga. Seattle, WA: BPS Pariyatti Editions. ISBN 1-928706-00-2. – IV, 100, p. 142.
Bolesławiec

Bolesławiec (saksa Bunzlau) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas, Bolesławieci maakonna halduskeskus. Bolesławiec asub Legnicast umbes 42 km läänes. Linn asub Bóbri jõe ääres. Asula sai linnaõigused 1251. aastal. 16.–17. sajandil oli linn üks protestantismi keskusi Sileesias. 19. sajandil arenes linnas keraamikatööstus. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus. Aastatel 1975–1998 kuulus Bolesławiec Jelenia Góra vojevoodkonda. Bolesławiec Encyklopedia PWN Bolesławiec Szkolnictwo
Otto Griebel

Otto Griebel (31. märts 1895 Meerane – 7. märts 1972 Dresden) oli saksa maalikunstnik.
Ostrogožsk

Ostrogožsk on linn Venemaal Voroneži oblastis, Ostrogožski rajooni keskus. Asub Tihhaja Sosna jõe ääres, 140 km Voronežist lõunas. Linnaõigused sai asula 1765. aastal. Q126684906
Edgar Selberg

Edgar Selberg (13. veebruar 1930 – 2. juuni 2012) oli eesti raadioajakirjanik. Hariduselt oli Selberg helilooja, lõpetades 1958. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Mart Saare ja Heino Elleri kompositsiooniklassis. Alates 1964. aastast tegi Edgar Selberg Eesti Raadios populaarset saatesarja „Muusikaline tund” (1964–1996), olles ühtlasi selle toimetaja ja sisuline juht. MUUSIKALINE TUND. "Õige valiku" matkaradadel. EDGAR SELBERG 13. III 1930 – 2. VI 2012 — Sirp 8 juuni; DIGAR
Livio Lupi da Caravaggio

Livio Lupi da Caravaggio (tegutses 1607. aasta paiku) oli Itaalia muusik ning muusika- ja tantsuteoreetik. Otsustades tema nime järgi, võis ta olla sündinud Põhja-Itaalias Lombardias Caravaggios, mis oli 16. sajandi lõpul ja 17. sajandi algul Hispaania võimude kontrolli all. Oma päritolule viitab ta ka oma traktaadi esimesel leheküljel. Ta on kirjutanud traktaadi "Il Libro di gagliarda, tordiglione, passa e mezzo, canari e passeggi", mis avaldati Palermos 1607. aastal. Traktaat sisaldab kahekümne renessansstantsu kirjeldust, keskendudes eriti galjardile, aga sisaldades ka canario'sid, passemezzo'sid ja cascarda'sid. Raamat on pühendatud Sitsiiliasse sisserännanud hispaania aadlikule don Geronimo del Carrettole, kes üsna kindlasti oli Lupi tööandja. Kaks koreograafiat on pühendatud Donna Maria del Carrettole, kes võis olla eelmise naine või tütar. Raamatus kirjeldatud renessansstants "Alta carretta con sua sciolta" on loodud muusikale, mida tuntakse ka nimede "Aria di Fiorenza" ja "Ballo del Gran Duca" all. Emilio de' Cavalieri komponeeritud muusika algse pealkirjaga "O che nuovo miracolo" oli pärit 1589. aastal etendatud intermedio'st Ferdinando I de' Medici ja Christina de Lorraine'i pulmadeks, mida tuntakse ka "La Pellegrina" intermeediumide nime all ja selle viis oli variatsioonide teemana kasutusel hiljemgi 17. sajandil. http://www.ageofthegalliard.com/lupi.html http://saltatriculi.weebly.com/uploads/4/8/2/2/4822387/jazzistandardid_kava.pdf Margaret Roe kirjutis Livio Lupi kohta veebilehel Age of the Galliard Külli Kressa kirjutis tantsu "Alta Carretta" kohta Saltatriculi kontserdi "Džässistandardid vanamuusikas" kavalehel
Johann Sigismund (Brandenburg)

Johann Sigismund (8. november 1572 – 23. detsember 1619) oli Hohenzollernite dünastiast Brandenburgi kuurvürst. Temast sai Preisimaa hertsog abielu kaudu hertsoginna Annaga, Preisimaa hertsogi Albrecht Friedrichi vanema tütrega, kes suri poegadeta. Selle abieluga loodi Brandenburg-Preisimaa. Johann Sigismund sündis Halles Joachim Friedrichi ja tolle esimese naise Katharina pojana. Ta järgnes oma isale kui Brandenburgi markkrahv 1608. aastal. 1611. aastal reisis Johann Sigismund Königsbergist Varssavisse, kus ta 16. novembril 1611 andis truudusvande Poola kuningale Zygmunt III Wazale (Preisimaa hertsogiriik oli sel ajal Poola vasall). Temast sai Preisimaa hertsog ametlikult 1618. aastal, ehkki ta oli juba mitu aastat varem vaimuhaige Albrecht Friedrichi nimel regent. Ta sai 1616. aastal insuldi, millest ta ei paranenud ja suri 1619. aastal. Johann Sigismund kinkis Reichshof Castropi oma õpetajale ja koolitajale Carl Friedrich von Bordeliusele, samas sai ta 1614. aasta Xanteni lepinguga Kleve, Marki ja Ravensbergi territooriumid. Johann Sigismundi kõige olulisem tegevus oli tema üleminek luterlusest kalvinismi pärast seda, kui ta oli varem Poola kuninga survel võrdsustanud katoliiklaste ja protestantide õigused Preisimaa hertsogiriigis. Ta pöördus kalvinismi tõenäoliselt oma 1606. aasta visiidil Heidelbergi, kuid alles 25. detsembril 1613 võttis ta armulaua sakramenti avalikult kalvinistliku riitusega. Valdav enamus tema Brandenburgi alamatest, sealhulgas tema naine Anna Preisimaalt, jäid siisku sügavalt luterlikeks. Pärast seda, kui kuurvürst ja tema kalvinistlikud õukonnaametnikud koostasid 1614. aasta veebruaris plaani elanikkonna massiliseks uude usku pööramiseks, nagu nägi ette Saksa-Rooma riigi reegel Cuius regio, eius religio, toimusid tõsised protestid, kus tema naine toetas luterlasi. Vastupanu oli nii tugev, et 1615. aastal taganes Johann Sigismund kõigist sunniviisilise pööramise katsetest. Selle asemel lubas ta oma alamatel olla kas luterlik või kalvinistlik vastavalt nende enda südametunnistuse diktaadile. Edaspidi oli Brandenburg-Preisimaa kahe-konfessionaalne riik. 30. oktoobril 1594 abiellus Johann Sigismund Preisimaa Annaga, Albrecht Friedrichi (1553–1618) tütrega. Nad said järgmised lapsed: Georg Wilhelm (13. november 1595 – 1. detsember 1640) Anna Sophia (15. märts 1598 – 19. detsember 1659) Maria Eleonora (11. november 1599 – 28. märts 1655) Katharina (28. mai 1602 – 27. august 1644) Joachim Sigismund (25. juuli 1603 – 22. veebruar 1625) Agnes (31. august 1606 – 12. märts 1607) Johann Friedrich (18. august 1607 – 1. märts 1608) Albrecht Christian (7.–14. märts 1609)
Neiu

Neiu on naissoost inimene, mitte noormees soo järgi ning mitte tüdruk ega naine vanuse järgi. Teismeeas või veidi vanem tütarlaps. "neiu". Sõnaveeb. Vaadatud 25.7.2020. noor abiellumata naine, teismeeas või veidi vanem tütarlaps[alaline kõdulink]
22 (Mari Pokinen album)

"22" on Mari Pokineni esikalbum, mis on välja antud 2010. aastal. Album on salvestatud 2010 mais Viljandi helistuudios. Albumil teevad kaasa: Ott Kartau – kitarril (lood 7, 8, 9) Mari Pokinen - sõnade ja viisi autor Ott Kartau – klaveril Mari Pokinen – vokaal ja kitarril
Sauga valla vapp

Sauga valla vapp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Sauga valla vapp. Vappi etalonkujutis on kinnitatud riigisekretäri poolt 11. oktoobril 1996. Vapi autor on M. Lauk. Sauga valla vapiks on rohelisel kilbil ülaservast lähtuv, alaservani ulatuv hõbedane teravik, milles samasuunaline roheline teravik kümne kuldse viieharulise tähega 4+3+2+1. Vapi laiuse ja kõrguse suhe on 9:12. Roheline tähistab loodust, ärassarikas märgib Sauga ja Pärnu jõe ühinemist, tähed tähistavad valla külasid. Sauga valla vappi kasutatakse: vallavolikogu, vallavalitsuse, valla asutuste, samuti äriühingute, mille aktsiate või osade ainuomanikuks on Sauga vald, pitsatitel ja dokumendiplankidel; valla autasudel, meenetel ja ametimärkidel, samuti vallaametiasutuste ümbrikel ja muudel ametlikel trükistel; vallavalitsuse hoonel, valla piiritähistel ja vallavalitsuse ning vallaasutuste siltidel; eelpool nimetamata juhtudel võib valla vappi kasutada üksnes vallavalitsuse loal. Sauga valla lipp Sauga valla sümboolika valla kodulehel Sauga valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Cascarda

Cascarda oli 16. sajandi lõpul ja 17. sajandi alguses Itaalias levinud seltskondlik tants paarile, harvem kahele paarile või kolmikule. Tantsu karakter oli sageli mänguline ja koosnes erinevate figuuridega osadest. Säilinud cascarda'd leiduvad kahes suures 16.–17. sajandi vahetusest pärit tantsukäsiraamatus – 21 tantsu Fabritio Caroso raamatus "Il ballarino" (1581) ja 11 tantsu kogumikus "Nobiltà di dame" (1600), samuti leidub 2 cascarda't nime all cascarda in duple Livio Lupi traktaadis "Libro di gagliarda, tordiglione, passo e mezzo, canari e passeggi" (1607). Caroso kasutab nimetust cascarda vaoshoitud karakteriga kiire tantsu kohta, mis on enamasti kaheses meetrumis ja selle elavat iseloomu rõhutavad sagedased punkteeritud rütmid. Muusika koosneb tavaliselt kahest kuni neljast kaheksataktilisest fraasist, mida võib igaüht veel korrata. Cascarda figuurid on tüüpilised: pärast avafraasi, milles partnerid tervitavad teineteist ja liiguvad tantsuruumi keskele või selles ringi, teevad nad mõlemast käest kinni hoides ringe või näitavad teineteisele vaheldumisi erinevaid variatsioone, tantsu lõpetab lõpufiguur, millega tantsijad satuvad taas samasse asendisse nagu alguses. https://www.oxfordreference.com/view/10.1093/oi/authority.20110803095552881 https://www.oxfordmusiconline.com/grovemusic/view/10.1093/gmo/9781561592630.001.0001/omo-9781561592630-e-0000005073 Video: Fabritio Caroso cascarda "Chiara Stella" vanatantsuansambli Vento di Tempo esituses
Antonov An-2

An-2 (NATO koodnimi Colt) on Antonovi konstrueerimisbüroos Nõukogude Liidus 1947. aastal loodud ning hiljem Poolas suursarjana ehitatud ühemootoriline, mitmeotstarbeline, suurim senini veel kasutusel olev kahepinnaline lennuk (biplaan). An-2 esmalend oli 31. augustil 1947. Aastail 1947–1992 ehitati neid umbes 17 000, sellest Nõukogude Liidus 3855 lennukit, Poolas litsentsi alusel 11 915 lennukit ja Hiina Rahvavabariigis litsentsi alusel 1027 lennukit (2013. aasta seisuga) Y-5 nime all. Metallkonstruktsiooniga lennuki mõlemad kahetalalised kandepinnad on kuni esimese talani kaetud duralumiiniumplekiga, esitalast tahapoole aga kaetud impregneeritud lõuendiga. Kõik tüürpinnad on perkalkattega. Mõlema kandepinna allakallutatud tagatiib ja automaatselt ettepoole nihkuvad eeltiivad ning sama-aegselt 20° võrra täiendavalt langetatavad kaldtüürid (eleronid), võimaldavad An-2 kasutada väga lühikestel murukattega tõusu- ja maandumisradadel (150–180 m). Lennuki võimas 1000 hj õhkjahutusega tähtmootor AŠ-62 on ehitatud Wright R-1820 Cyclone'i litsentsi alusel. An-2 kütuse (aviobensiin oktaaniarvuga 92) kulu tunnis on 180 liitrit ja mootoriõli kulu 3 liitrit. Lendurite kabiini mõlemalt istmelt on juhtimine dubleeritud. An-2 oli laialdaselt kasutusel põllumajanduses, Nõukogude Liidu hõredalt asustatud piirkondades, ALMAVÜ-s langevarjuhüpeteks, korraga mitme purilennuki sleppimiseks jne. An-2 võimaldab pardale võtta 12 reisijat või 10 langevarjurit. Venemaal plaanitakse suure hulga mootoriressursi lõppemise tõttu seisma jäänud An-2 moderniseerimist. Lennuki An-2 levinud eestikeelsed hüüdnimed on „moosiriiul” ja „metsavaht”, NSVL-is ka „kukuruznik”. AN-2 oli kasutusel ka Eesti õhuväes. An-2F – 1948. aastal valminud katselennuk suurtükiväetule juhtimiseks. Varustatud vaatluskupli ja kuulipildujaturreliga An-2L – tuletõrjelennuk pihustusseadmetega tiiva all An-2P – (passažirski) reisilennuk, võttis pardale kuni 12 reisijat või 1240 kg kaupa An-2S – põllumajanduslennuk An-2V – (vodnõi) kahe ujukiga vesilennuk An-2P – (protivopožarnõi) lennukist An-2V kohandatud tuletõrje-vesilennuk, mis võis koguda ujukitesse 1240 liitrit vett An-2ZA – kaardistamislennuk koos kere keskkohas asuva vaatluskupliga ja lisakütusepaakidega Meeskond: 1–2 Reisijaid: 12 Ülemine tiib: tiivaulatus 18,2 m Alumine tiib: tiivaulatus 14,2 m pikkus 12,4 m kõrgus: 4,1 m Mõlema tiiva pindala kokku: 71,52 m² Tühimass: 3300 kg Täismass: 5500 kg Kasulik koorem: 2140 kg Tõusuraja pikkus : 170 m Maandumistee pikkus: 215 m Mootor: AŠ-62IR (I – impellernõi, R – reduktornõi), 9 tähtasetusega silindrit, kolb, mehaanilise ülelaadimisega, 1000 hj (750 kW) Propeller: AW-2, muutuvsammuga, neljalabaline, metall Suurim kiirus: 258 km/h (1760 m kõrgusel) Reisikiirus: 190 km/h Varisemiskiirus: ca 50 km/h Lennukaugus: 1390 km Lennulagi: 4500 m Tõusukiirus: 3,5 m/s Võimsus/mass suhe: 140 W/kg Antonov An-2 ES-BAB Eesti Lennundusmuuseumis Eesti õhuväe ES-BAD Antonov An-2 ES-BAE An-2MS (2017) An-2 Thüringer Luftfahrtnetz Stephen Dowling, The plane that can fly backwards (Lennuk, mis saab lennata tagurpidi), BBC News Online, 16. aprill 2015 (inglise keeles)
Christoffer vоn Kochen

Christofer von Kochen (30. mai 1637 Reval – 1711) oli Rootsi diplomaat ja müügiesindaja Moskvas, Narva linna linnusekrahv. Christofer von Kocheni vanemad oli Tallinna rae Tallinna raehärra Christoffer Kochen ja tema abikaasa Elisabet von Vegesach. Tänu Rootsi Läänemereprovintside kaubanduse tundmisele määrati von Kocheni 1655. aastal Rootsi voliniku Johan de Rode kantsleriks tema diplomaatilisel reisil Moskvasse. 1678. aastal määrati Christoffer von Kocheni Rootsi müügiesindajana Moskvas. 1683. aastal aadeldati, 1686. aastal määrati ta Narva linna linnusekrahviks, introdutseeritud 1697 tituleerimata aadlisuguvõsana nr 1286 Rootsi rüütelkonda. Christofer von Kochen artikkel Svenskt biografiskt handlexikonis Von Kochen nr 1286, www.adelsvapen.com
Maa saab taevani

"Maa saab taevani" on Mari Pokineni teine album, mis on välja antud 2013. aastal. Tegemist on akustilise albumiga. Albumil teevad kaasa: Siim Mäesalu – lugude viimistleja Ott Kartau – kitarrist (lood 7, 8, 9) Mari Pokinen – sõnade ja viisi autor Aivar Surva – pianist Mari Pokinen – laulja ja kitarrist Sten-Olle Moldau – kitarrist (lood 1, 11) ja laulja (lood 7, 11) Pärt Uusberg – arranžeerija (lugu 10)
Lohu linnus

Lohu linnuse nime kannavad kaks linnust Lohus: Lohu Jaanilinn ehk Lohu I linnus Lohu II linnus
Chojnów

Chojnów (saksa Haynau) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Legnica maakonnas. Chojnów asub Legnicast umbes 17 km lääneloodes. Asulat on esmamainitud 1272. aastal, täielikud linnaõigused sai 1333. aastal. Kolmekümneaastase sõja ajal sai linn rängalt kannatada ja selle majanduslik tähtsus vähenes. 19. sajandi teisel poolel algas linnas kiire tööstuse areng. Teises maailmasõjas hävis 60% linnast. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus. Chojnów. Historia miejscowości Wirtualny Sztetl
Kimovsk

Kimovsk on linn Venemaal Tula oblastis, Kimovski rajooni halduskeskus. Asub Tulast 77 km kagus. Linn tekkis Mihhailovka külana, mis kasvas rauamaagi kaevandamisega seoses. Kaevandused asusid Kommunistliku Noorsoointernatsionaali kolhoosi maadel (vene Коммунистический интернационал молодёжи, lühend "КИМ" ehk KIM). 1948 sai asula kolhoosi järgi praeguse nime ja alevi staatuse. 1952. aastal sai linnaks. 2006. aastast on Kimovski linnaasunduse keskus. 2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 25 563. Q126684906
Jasnogorsk

Jasnogorsk on linn Venemaal Tula oblastis, Jasnogorski rajooni halduskeskus. Asub Vašana jõe ääres, Tulast 32 km põhja pool. Linn sai alguse Laptevo külast, mida on esmamainitud 1578. aastal. 1938. sai aleviks ja 1958. aastal linnaks; 1965. aastast kannab praegust nime. 2020. aasta alguses oli linnas arvestuslikult 15 410 elanikku. Q126684906
Sovetsk (Tula oblast)

Sovetsk on linn Venemaal Tula oblastis Štšokino rajoonis. Asub Upa jõe ääres, Tulast 43 km lõuna pool. Linn tekkis 1940. aastate lõpus rajatud Štšokino soojuselektrijaama juurde loodud veehoidla kaldale. 1. juulil 1950 hakkas elektrijaam tööle. 1954. aastal sai Sovetsk linnaks. 1959. aastal oli linnas 10 099 elanikku. 2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 7337. Q126684906
Melenki

Melenki (vene Меленки) on linn Venemaal Vladimiri oblastis, Melenki rajooni halduskeskus. Asub Oka lisajõe Unža ääres, 150 km Vladimirist kagus. Linna kohal asus 18. sajandi alguses Rogožino küla. 1709 ehitati külla kirik ja see sai uue nime Melenka oja järgi. 1778. aastal sai asula linnaõigused. 1896. aasta alguses oli linnas 6843 elanikku. 2020. aasta alguses oli Melenki elanike arv 13 474. Q126684906 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. jaanuar 2011. Vaadatud 24. juulil 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Меленки // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907. "Venemaa statistikaamet". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. aprill 2020. Vaadatud 24. juulil 2020.
27 (Mari Jürjensi album)

"27" on Mari Jürjensi kolmas album, mis on välja antud 2016. aastal. See on esimene album, mille ta on välja andnud Mari Jürjensi nime all (eelnevad kaks on välja antud Mari Pokineni nime all). Albumil teevad kaasa: Sten-Olle Moldau – akustilisel kitarril (lugu 2, 3, 6), elektrikitarril (lugu 11), viimistlenud lood Tanel Kadalipp – kontrabassil (lugu 2, 12) Riho Sibul – kitarril (lugu 8) Tiinamai Keskpaik – harfil Mari Jürjens – sõnad ja viis Aivar Surva – klaveril (lugu 2, 3, 6, 12) Vaiko Eplik – klaveril ja akustilisel kitarril (lugu 11), vokaal (lugu 8, 11) Mari Jürjens – vokaal, akustilisel kitarril, viiulil
Johannes Frießner

Johannes Friessner (22. märts 1892 Chemnitz – 26. juuni 1971 Bad Reichenhall) oli Teise maailmasõja ajal Saksamaa kindral. Sündis Chemnitzi linnas Saksamaal. Oli kindral Narva sõjas.
Sudogda

Sudogda (vene Судогда) on linn Venemaal Vladimiri oblastis, Sudogda rajooni halduskeskus. Asub Kljazma lisajõe Sudogda ääres, 40 km Vladimirist kagus ja 230 km Moskvast idas. 1552. aastal on asulat mainitud Jamskaja slobodana, mille elanikeks olid soomeugrilastest muromlased. 1778. aastal sai asula linnaõigused. 2020. aasta alguses oli Sudogda elanike arv 10 113. 1879. aastal alustas linnas tööd linaketrusvabrik ja 1897. aastal pudelivabrik. Tänapäeval toodetakse Sudogdas polümeere, klaasvilla ja piimatooteid. Q126684906 "Venemaa statistikaamet". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. aprill 2020. Vaadatud 24. juulil 2020. http://smgrf.ru/portfolio/sudogda/ http://www.sudogdagorod.ru/ http://smgrf.ru/portfolio/sudogda/
Wola Uhruska

Wola Uhruska on küla Poola Lublini vojevoodkonnas Włodawa maakonnas, Wola Uhruska valla halduskeskus. Wola Uhruska asub Ukraina piiri lähedal, Włodawast umbes 26 km lõunas ja Chełmist ligikaudu 24 km põhjakirdes. Küla on esmamainitud 1531. aastal. Historia Gmina Wola Uhruska