laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Urve Ratas

Urve Ratas (aastani 1974 Sepp, sündinud 30. mail 1940 Tallinnas) on eesti geograaf. Urve Ratas lõpetas 1958. aastal Tallinna 10. Keskkooli, 1963. aastal Tartu Ülikooli ja 1968. aastal Teaduste Akadeemia Tallinna Botaanikaaias aspirantuuri, geograafiakandidaat (1974, TÜ), väitekiri "Hiiumaa maastike iseloomustus ja genees". Oli aastail 1965–1993 Tallinna Botaanikaaias mitmesugustel ametikohtadel (nooremteadur, vanemteadur ja aastail 1973–1992 maastikulabori juhataja). Alates 1993. aastast on ta TPÜ Ökoloogia Instituudi vanemteadur ja TPÜ geoökoloogia õppetooli dotsent. Urve Ratas on teenistuja tütar. Ta abikaasa oli Rein Ratas ja nende poeg on Jüri Ratas. Uurimisvaldkond: maastikuteadus, probleemiks Eesti saarte maastike struktuuri dünaamika ja genees, samuti soolakuliste rannamuldade uurimine. Osalenud Tallinna parkide jt loodusalade uurimises. Autasustatud Baeri mälestusmedaliga (1992). Stages of geological development and landscape types of the islets (kaasautor).// Estonia. Geographical studies. Tallinn, 1972 Hiiumaa maastikuline iseloomustus. Tallinn, 1974 On the formation of landscape of Hiiumaa island and its surrounding islets. // Estonia. Regional studies. Tallinn, 1976 Vormsi loodusest. Tallinn, 1977 Genesis of islets geocomplexes in the Väinameri (the West-Estonian Inland sea) (kaasautor). // Acad. Sci. Est. SSR, 1988 Saline maritime soils in Estonia (kaasautor). // Sovirt Soil Science, 22 (1990) 2 Sea-level rise impact on coastal areas of Estonia (kaasautorid A. Kont, E. Puurmann). // Climatic Change 36 (1997) 1–2 Rannaprotsesside aktiviseerumise ja kliimamuutuste vahelised seosed Eestis (kaasautor). // Eesti Geograafia Seltsi aastaraamat 32 (2005) Increasing human impact on coastal areas in recent decades (kaasautorid A. Kont, V. Palginõmm). // J Coastal Research, SI 50 (2007). Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide EE 14, 408 TPÜ, 122. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
August Ratassepp

August Ratassepp (18. jaanuar 1881 Vesneri vald, Tartumaa – 24.november 1959) oli eesti tehnikateadlane. August Ratassepp oli talupidaja poeg. Õppis H. Treffneri Gümnaasiumis, lõpetas eksternina keskkoolikursuse Peterburi I kadetikorpuse juures ja 1913 Peterburi Aleksander III nimelise Elektrotehnikainstituudi. Oli 1913–1914 mehaanik Turkestani posti-telegraafi ringkonnatalituses, 1914–1916 vanemelektromehaanik Ašhabadis Kesk-Aasia raudteevalitsuses ja linna elektrijaama juhataja, 1916–1920 vanem- ja peaelektromehaanik Vladikaukaasia raudteevalitsuses Rostovis ja elektrotehnika õppejõud kohalikus raudteetehnikakoolis. Töötas 1920–1924 Eestis Raudteede Talituses telegraafijaoskonna juhatajana, 1924–1940 elektrotehnika toimkonna juhatajana, 1921–1931 ühtlasi Tallinna Tehnikumi määraline õppejõud (õpetas elektrimasinaid, telegraafi-, telefoni- ja raadiotehnikat), 1931–1935 abiõppejõud ja tehnilise kursuste lektor. Projekteeris Aşgabati (Ašhabadi) linna elektrivõrgu ja juhatas ehitustöid, püstitas elektrijaamad Almatõs ja Samarkandis. Eestis rajati tema juhtimisel Tallinna-Turba-Haapsalu ja Narva-Kiviõli kõrgepingeliin, elektrifitseeriti Tallinna–Pääsküla teine teeliin, Tapa raudteesõlm ja Valga raudteetehased, seadmestati elektrimootorvagunid, ehitati signaal- ja sideliinid Tartu–Petseri ja Rapla–Virtsu raudteelõikudel. Automaatilised telefoni keskjaamad. // ETSi Ajakiri (1921) 13–16. haudi.ee Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide TTÜ Toimetiste lisad 3, 1939, 5–6 Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 288. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Jaak Ratassepp

Jaak Ratassepp (18. november 1948 Tallinn – 9. veebruar 2014) oli eesti tehnikateadlane. Jaak Ratassepp oli Arvo Ratassepa poeg. Lõpetas 1967 Tallinna 2. Keskkooli ja 1972 Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrotehnikateaduskonna raadiotehnika erialal, 1977 samas aspirantuuri. 1971–1977 TPI teadusliku uurimise sektori insener, 1978–1982 raadiotehnika kateedri assistent ja 1982–1992 vanemõpetaja. Luges ahelate teooria, programmeerimise ja ülikõrgsagedustehnika kursusi. Uurimisvaldkonnad: mürad lineaarahelates, digitaalseadmete programm-modelleerimine. Osales mikroarvutitega juhitavate signaaliregistreerimis- ja töötlemiskomplekside projekteerimises raadiofüüsikaliste ja hüdroakustiliste uuringute tarvis. 30 teadustrükist. Анализ шутов активных аналогов реактивных проводитостей. // Tallinna Polütehnilise Instituudi Toimetised 429 (1977) Амилитудное и фазовое преобразование квадратурных составляющих сигнала (kaasautor). // Tallinna Polütehnilise Instituudi Toimetised 582 (1984) Классификация сигналов в реальном маштабе времени (kaasautor). // Tallinna Polütehnilise Instituudi Toimetised 638 (1987). Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 430–431. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Kalev Ratassepp

Kalev Ratassepp (8. märts 1898 Tallinn – 20. jaanuar 1960 Tallinn) oli eesti matemaatik-loodusteadlane. Kalev Ratassepp oli teenistujate poeg. Lõpetas 1917 Tallinna Nikolai Gümnaasiumi, õppis 1917–21 Peterburi Elektrotehnika Instituudis, lõpetas 1926 TÜ matemaatikuna; füüsika-matemaatika-kandidaat (1949, TÜ), väitekiri "Pöördfunktsiooni arendamine lõpmatuks reaks". Oli keskkooliõpetaja Tartus, Rakveres, Tallinnas (1922–36 J. Westholmi Gümnaasiumis) ja 1943–44 koolide inspektor. 1945–59 Tallinna Polütehnilise Instituudi statistika ja raamatupidamise kateedris (dotsent 1951) ning matemaatika ja teoreetilise mehaanika kateedri vanemõpetaja. Koostanud matemaatikaõpikuid keskkoolidele. Üle 20 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Matemaatika harjutustik humanitaargümnaasiumile. 2. kl. kursus. Tartu, 1938 Matemaatika harjutustik humanitaargümnaasiumile. 3. kl. kursus. Tartu, 1939 Algebra ja trigonomeetria gümnaasiumi IV klassile. Tartu, 1943 Algebra ja trigonomeetria keskkooli 10. klassile. Tallinn, 1947. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 206 Tallinna Polütehnilise Instituudi 1936–1989, 110, 150, 342, 344, 374. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Väino Ratassepp

Väino Ratassepp (17. aprill 1930 Saaremaa vald, Saaremaa – 3. november 2021) oli eesti pedagoogikateadlane ja laululooja. Väino Ratassepp oli õpetajate poeg. Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna Õpetajate Instituudi ja 1956. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi bioloogia- ja keemiaõpetaja kutsega. 1974. aastal kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis pedagoogikakandidaadikraadi (väitekiri "Õpilaste iseseisva töö individualiseerimine 8-klassilise kooli keemiaõppes"). Aastatel 1954–1961 töötas ta Tallinna 16. Keskkoolis keemiaõpetajana, 1961–1982 Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudis vanemteaduri ja sektorijuhatajana, 1982–1986 Eesti NSV Vabariikliku Õpetajate Täiendusinstituudis teadusdirektori ja loodusteaduste kabineti juhatajana, 1986–1993 Eesti Hariduse Arenduskeskuses peametoodiku ja reaalainete sektori juhatajana, 1982–1986 Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudis teadussekretärina ja 1992–1995 Tallinna Pedagoogilises Ülikoolis dotsendina. Ta osales Eesti Keemia Seltsi, Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi ja Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi töös. Väino Ratassepp kuulus peaaegu kolmkümmend aastat haridusministeeriumi juures tegutseva keemia ainekomisjoni koosseisu, kavandades ja suunates komisjoni tööd. Tema osalusel valmisid omaaegsed keemia aineprogrammid, keemia õppekomplekt (õpik, töövihik, kontrolltööde kogumik, metoodiline juhend õpetajale) oli esimene omataoline Eestis. Viimane keemiaõpik ilmus 2004. aastal. Väino Ratassepp oli Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi liige. Üle 100 teadustrükise. Hiljem töötas Väino Ratassepp keemiaõpetajana ja pani ameti maha 2013. aasta sügisel 83-aastaselt. 17 aastat töötas ta Tallinna Muusikakeskkoolis. Keemia õpetamise kõrval asus ta end muusika alal täiendama ning laule looma. Neist osa on Männiste Perebändi esituses kuuldavad Youtube'is ning plaatidel “Kuld” ja “Kallista”. Ta lõi ka keemia kordamiseks mõeldud laule ja keemiaõpet toetavaid luuletusi, nagu nt "Eesti rahvuskivi". Väino Ratassepp on osalenud vabariiklikel laulukonkurssidel ja saanud kõrgeid kohti[viide?], loonud kooridele laule ja neid ka ise laulnud. Ülevaate oma õpetajatööst võttis Väino Ratassepp kokku mälestuste kogumikus “Minu koolilood” (2019), mida säilitatakse Eesti pedagoogika arhiivmuuseumis ja mis on muuseumi andmebaasis ka elektrooniliselt kättesaadav. 2014 Vabariigi Presidendi hariduspreemia Õpetamise ja kasvatamise seose küsimusi 7. klassi keemia kursuses. Tallinn, 1966 Kõlbelisest kasvatusest kodus ja koolis. Artiklite kogumik (koostaja). Tallinn, 1979 Üldistava keemia kursuse õpetamisest II. Tallinn, 1980 Pedagoogikaalane pedagoogiline uurimistöö Eesti NSV õpetajate täienduskoolituse süsteemis. Tallinn, 1983 Üldhariduskooli keemia programmid. Tallinn, 1989. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide. Ratassepp, Väino. Minu koolilood. Eesti kooli biograafiline leksikon. Tallinn, 1996, 197 Väino Ratassepp. // Nõukogude Õpetaja (1974) 1, VI. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Karl Rathaus

Karl Rathaus (1805, Löschnitz, Sileesia – 28. juuni 1872, Skiernewice, Varssavi lähedal) oli Eestis tegutsenud arhitekt. Karl Rathaus oli sakslane. Õppis Breslau (Wroclavi) Ülikoolis, Berliini Ehitusakadeemias. Töötas 1833–41 Varssavi kindlustuste ehitustöödel ja Bialystoki lossi ümberehitusel. Oli 1843–45 Bialystoki aadlineidude instituudi arhitekt, 1846–50 töötanud Peterburis ja Kiievis. 1851–69 TÜ arhitekt ja dotsent. Projekteerinud TÜ peahoone tiibehitised (1855–58), ülikooli kiriku (1856–60), vana anatoomikumi tiibade juurdeehitised (1856–60), Toomemäe kaevumajakese (1861), maja Raekoja plats 6, Toomemäe naistekliiniku ja botaanikaaia kasvuhoonete juurde- ja ümberehitused ning Tartu Veterinaarinstituudi Zootoomikumi hoone. Sai 1848 Peterburi Kunstide Akadeemia diplomi arhitektuuri alal. Eesti Teaduse Biograafiline Leksikon, 3. köide Neumann, W. Lexikon baltischer Künstler. Riia, 1908, 32–33 Vaga, V. Tartu ülikooli arhitektid. Tartu, 1928, 38–39 Eesti biograafiline leksikon. Täiendusköide. Tartu, Tallinn, 1940, 218 TALE XIII, 111 Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn, 1996, 422 Raid, N. Tartu vanemaid ehitisi. Tallinn, 1981 Raid, N. Tartu ehitusmeistreid. Tallinn, 1987 Raid, N. Tartu ülikooli peahoone. Tallinn, 1993 1000 tartlast, 349. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Georg Karlos Rathlef

Georg Karlos Rathlef (15. veebruar 1846 Tallinn – 15. juuli 1914 Tartu) oli Eesti ajaloolane ja pedagoog. Georg Karlos Rathlef oli baltisakslase Karl Albert Rathlefi poeg. Õppis aastatel 1856–1864 Tartu kubermangugümnaasiumis ja 1864–1869 Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas, mille lõpetas kandidaadi astmega. 1869–1872 õpetaja Birkenruh' kasvatusasutuses (Bērzaine gümnaasium). 1873–1875 jätkas õpinguid Göttingeni ja Leipzigi ülikoolis. 1875–1914 ajaloo, geograafia ja saksa keele õpetaja ning inspektor Kollmanni-Zeddelmanni-Walteri klassikalises eraõppeasutuses Tartus. Andis tunde ka teistes saksa erakoolides. Uurinud Vana-Liivimaa ajalugu. Oli ka kirjanduslikult tegev. Das Verhältniss des livländischen Ordens zu den Landbischöfen und zur Stadt Riga im dreizehnten und in der ersten Hälfte des vierzehnten Jahrhundert. // Verh. GEG VIII, Tartu, (1875) Das Verhältniss der kleinen Meisterchronik zum Chronicon Livoniae Hermanus von Wartberge und zur Reimchronik. // Verh. GEG VIII, Tartu, (1875). Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti biograafiline leksikon. Täiendusköide. Tartu, Tallinn, 1940, 267 Album Dorpato-Livonorum. Dorpat, 1908, 234 Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710–1960. Köln, Wien, 1977, 607 Album Livonorum. Lübeck, 1972, 199. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Lukuga jõgi

Lukuga on jõgi Aafrikas. Lähtub Tanganjika järvest. Kärestikulise vooluga. Suubub paremalt Lualabasse. Pikkus umbes 350 km.
Harald Carlos Woldemar Rathlef

Harald Carlos Woldemar Rathlef (ühe eesnimede rööpkuju: Waldemar, 1. märts 1872, Lahmuse vald, Tartumaa – 15. juuli 1944, Königsberg) oli Eesti majandusteadlane ja agronoom. Harald Carlos Woldemar Rathlef oli baltisakslane. Lõpetas 1903 TÜ; loodusteaduste doktor (1926, Halle Ülikool). Oli 1904–08 Balti Seemnekasvatuse Ühingu ametnik Tartus ja Riias, 1908–14 Tartu lähedal Nõmmiku sordiaretusjaamas sordiaretaja, 1914–17 Vene armee ohvitserina I maailmasõjas, 1919–25 Halle Põllumajanduskoja ametnik, 1925–35 kirjastustöötaja, 1930–35 kartuliaretaja, 1934–44 Sangerhausenis roosikasvanduse (Zentralstelle für Rosenforschung) direktor ja teaduslik juhendaja, 1942–44 põllumajanduse eriteadlane Riias ja Minskis. Uurimisvaldkond: rohumaaviljelus, koleopteroloogia. Aretanud neljatahulise odra sordid "Rathlefi neljatahuline", lipp-pöörisega kaera sordid "Nõmmiku parandatud lipukaer", "Rathlefi valge lühikese teraga ohtetu", "Rathlefi valge pika teraga ohtetu" ja "Rathlefi valge pika teraga ohtega". Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Grünland und Grünlandwertung. Berlin, 1927 Die Rose als Objekt der Züchtung. Jena, 1937 Die Rose und ihre Kultur. Stuttgart, 1940. Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710–1960. Köln, Wien, 1977, 607–608 Agraarteadus (1992) 4, 263–266. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Eha Ratnik

Eha Ratnik (aastani 1956 Eha Varusk; 18. märts 1928 Vana-Antsla vald, Võrumaa – 2. märts 2000 Tartu) oli eesti kunstiteadlane. Eha Ratnik oli väiketalupidaja tütar. Lõpetas 1947 Valga 1. Keskkooli ja 1952 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ); kunstiteaduse kandidaat (1975, TRÜ), väitekiri "Kunstiühing "Pallas" 1918–40". Töötanud 1958–1983 Tartu Kunstimuuseumis: teadur 1962–1979, teadusdirektor 1980, direktor (teistel andmetel direktori kohusetäitja) 1981–1983. Uurimisvaldkond: kunstiühingu "Pallas" kujunemine ja tegevus, tema liikmete elu ja looming, eesti kunstnike õpingud välismaal 1905–1914, Tartu kunstnike osalus Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu tegevuses 1922–1940, Eesti kunstnike kongressid 1919–1939, Tartu Ülikooli joonistuskooli ja selle õpetaja Woldemar Friedrich Krügeri tegevus. Koostanud katalooge, õppekirjandust ja näitusi. 13 teadustrükist. Kunstiühing "Pallas" aastail 1918–1924. // TKM-i almanahh 3. Tartu 1972 Woldemar Krüger. // TKM-i almanahh 3. Tartu 1972 Jaan Vahtra ja kubism Eestis. Tallinn 1973 Kunstiühingu "Pallas" kujunemine kunstnike organisatsiooniks aastail 1925–1930. // Töid kunstiteaduse ja -kriitika alalt 2. Tallinn 1977 Kunstiühing "Pallas" kujutavate kunstnike organisatsioonina 1930. aastail. // Kunst 48/1 1976 Jaan Grünberg. Tartu 1981 Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühing ja Tartu kunstnikud. // Kogude teatmik / TKM. Tartu 1988 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide "tartmus.ee, Ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. veebruar 2015. Vaadatud 14. veebruaril 2015. Eha Ratnik. // Kogude teatmik V / TKM. Tartu 1991 Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996. Lk 422 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Tartu Riikliku Kunstimuuseumi töötajad tööprobleeme arutamas. Vasakult: muuseumi teadusala asedirektor Eha Ratnik, teaduslik sekretär Ehe Asu, kunstipedagoogika sektori juhataja Virve Hinnov, abikoguhoidja Helgi Kruusmaa, Reet Varblane ja kujutava kunsti kaugõppekursuse juhataja Toivo Toomemets. November 1975 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Endel Ratnik

Endel Ratnik (19. aprill 1929 Valga – 3. detsember 1968 Tallinn) oli Eesti energeetikateadlane. Endel Ratnik oli raudteelase poeg. Lõpetas 1947 Valga 1. Keskkooli ja 1952 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) soojuselektrijaamade erialal. Õppis 1952–1955 Odessa Polütehnilise Instituudi aspirantuuris katelseadmete erialal. Oli 1955–1968 TPI soojusenergeetika kateedri uurimisgrupis ja tööstusliku soojusenergeetika probleemlaboris (vanemlaborant, nooremteadur, vaneminsener ja vanemteadur). Uurimisvaldkonnad: kütuse mineraalosa mõju katelseadmete tööle. 3 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide О расчете теплопередачи полурадиационных ширмовых поверхностей нагреваю (kaasautor). // Изв. ВУЗов "Энергетика" 3 (1960) Вопросы уноса минеральной части топлива при сжигании эстонских сланцев с жидким шлакоудалениемю (kaasautor). // Тр. ТПИ, А 205 (1963) Исследование летучей золы Назаровского угля и ее отложений на поверхностях нагрева котлоагрегата (kaasautor). // Тр. ТПИ, А 226, (1965). Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986, 453. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Juhan Ratnik

Juhan Ratnik (sündinud 29. jaanuaril 1941 Viljandis) on eesti loomakasvatusteadlane. Juhan Ratnik on tööliste poeg. Lõpetas 1959 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1965 EPA zootehnikateaduskonna ja 1974 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi (ELVI) aspirantuuri; põllumajanduskandidaat (1975, ELVI), väitekiri "Опыты по скармливанию полнорационных брикетов молодняку крупного рогатого скота". 1967–1970 ja 1974–1978 Vinni Näidissovhoostehnikumi peazootehnik ning 1987–1989 direktor, 1978–1981 Rakvere rajooni Rahvasaadikute Nõukogu põllumajandusvalitsuse peazootehnik, 1981–1987 Põdrangu sovhoosi direktor, 1989–1993 Lääne-Viru maavolikogu esimees, 1994–2000 Hulja karusloomakasvatuse Amoral AS-i kaasomanik, zootehnik ja eestööline, aastast 2000 põllumajanduse konsulent. Uurimisvaldkond: põllumajandusloomade söötmine ja söötmise tehnoloogia, finantsmajandus ja keskkonnakaitse. Rohu ja kompleksbrikettide söötmine veiste noorkarjale (kaasautor A. Ilus). // Sotsialistlik Põllumajandus (1974) 8 Rohu ja täisratsiooniliste brikettide söötmine noorkarjale (kaasautor) A. Ilus). // Sotsialistlik Põllumajandus (1975) 3 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn 1992, 47, 115 Kes on kes Eesti poliitikas 1988–1992. Tallinn 1992, 52 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Velda Ratnik

Velda Ratnik (aastani 1958 Velda Org, 1958–68 Velda Vallikivi, sündinud 5. augustil 1934 Tallinnas) on eesti energeetikateadlane. Velda Ratnik on galvanotehniku tütar. Lõpetas 1953 Tallinna 1. Töölisnoorte Keskkooli ja 1959 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemiline tehnoloogia alal. Olnud 1960–61 TTÜ polümeeride sünteesi labori vanemlaborant, 1963–92 tööstusliku soojusenergeetika teadusliku uurimise labori insener, nooremteadur ja vanemteadur (1972–87 osakonna juhataja). Uurimisvaldkond: kütuste mineraalosa mõju aurugeneraatorite küttepindadele. 12 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide О химико-минерлогическом составе золовых отложений, образовавшихся на опытных повехностях нагрева при сжигании сланцевого масла УТТ-500 на ОПУ ТЭЦ Кохтла-Ярве (kaasautor).// Тр. ТПИ 450 (1978) О поведении отдельных минеральных компонентов твердых примесей щланцевого масла УТТ в процессах очистки масла и образования золовых отложений (kaasautor). // Тр. ТПИ 466 (1979). Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Aso vulkaan

Aso (jaapani 阿蘇山 (Aso-san)) on tegevvulkaan Kyūshū saare keskosas Kumamoto prefektuuris. Vulkaani kaldeera mõõtmed on 23x16 km. Läheduses leidub palju kuumaveeallikaid. Vulkaanil on mitu tippu, millest kõrgeima, Taka, kõrgus on 1592 meetrit. Praeguse kuju sai vulkaan umbes 300 000–90 000 aastat tagasi toimunud nelja plahvatusliku purske tagajärjel. Mägi on jaapani shinto usus püha, mäe jalamil asub pühamu (Aso jinja) ja tipul sisemine pühamu (Oku-miya). Ta purskas 28. novembril 2014. Purske ajal kraatrist voolas välja laava ja paiskus õhku suitsu- ja tuhapilv, mille tagajärjeks oli häirinud lennuliiklust. Viimati purskas ta 28. septembril 2015, eraldades taevasse tuha- ja suittsupilve. "Aso". Global Volcanism Program (inglise keeles). Smithsonian Institution. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. jaanuar 2009. Vaadatud 5. veebruaril 2009.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Fotod: Jaapanis purskab 22 aastat vaikinud vulkaan Postimees, 28.11.2014 Pildid: ähvardav tulemägi Jaapanis Postimees, 14.09.2015
Aleksander Ratt

Aleksander Ratt (23. august 1902 Ranna vald, Tartumaa – 5. september 1998 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane. Aleksander Ratt oli talupidaja poeg. Lõpetas 1923 Tartu Reaalkooli ja 1930 TÜ agronoomina; mag. agr. (1931, TÜ; 1946 ümber atesteeritud põllumajanduskandidaadiks), väitekiri "Katsed kõvade ristiku seemnetega". Olnud 1926–28 TÜ taimebioloogia katsejaama abijõud. Töötas 1927–48 Põllutööministeeriumis taimekaitse ja seemnekontrolli alal: seemnekontrolljaama laborant-kontrolör 1927–31, juhataja abi 1931–40, seemnekasvatuse ja seemnekontrolli osakonna juhataja 1941–44, seemnekontrolli ja taimekarantiini inspektsiooni ja labori juhataja 1945–48, 1934–40 ühtlasi taimekasvatuse nõunik. Olnud 1948–50 aianduskaupluse tööline, 1950–56 sovhooside maaparanduse projekteerimistrusti ökonomist ja 1956–83 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) põllumajandusökonoomika sektori vanemteadur. Uurimisvaldkond: taime- ja seemnekasvatus, maaviljelus ja maaparanduse ökonoomika. Üle 220 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Maaviljeluse käsiraamat. 1949 Liha tootmise majanduslik efektiivsus Eesti NSV-s. 1959 Taimekaitse aias. 1960 Maaparanduse majanduslik efektiivsus Eesti NSV-s. 1974 Mõnda maaviljeluse arengust Eestis läbi aegade. Tallinn, 1985 Põllumajandusökonoomika arenguloost Eestis kuni 1940. aastani. Tallinn, 1990; EE 14, 409 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 278 Agraarteadus. (1992) 3, 232. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.