laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Alexander Rosenberg (filosoof)

Alexander Rosenberg (ka Alex Rosenberg; sündinud 1946) on ameerika teadusfilosoof ja kirjanik. Ta sai doktorikraadi 1971. aastal Johns Hopkinsi Ülikoolist. 1970–1975 töötas ta Kanadas Dalhousie Ülikoolis, 1976–1986 Ameerika Ühendriikides Syracuse'i Ülikoolis, 1986–1995 California Ülikoolis Riverside'is, 1995–2000 Georgia Ülikoolis. Alates 2000. aastast on ta Duke'i Ülikooli filosoofiaprofessor. Ta on olnud külalisõppejõud 1975. aastal Minnesota Ülikoolis, 1978–1979 California Ülikoolis Santa Cruzis ja 1994–1995 Oxfordi Ülikoolis. Algul tegeles ta sotsiaalteaduse filosoofiaga, eriti majandusteaduse filosoofiaga. Tema doktoritöö, mis ilmus 1976 raamatuna "Microeconomic Laws", oli majandusteaduse loomuse esimene käsitlus nüüdisaegses teadusfilosoofias. Ta muutus aina kriitilisemaks neoklassikalise koolkonna kui empiirilise teooria suhtes. Hiljem hakkas Rosenberg tegelema bioloogia teadusfilosoofiliste probleemidega. Eriti huvitas teda molekulaarbioloogia ja bioloogia teiste harude vahekord. Rosenberg hakkas bioloogiateooriate vaheliste suhete käsitlemiseks kasutama kaasumise mõistet. Andes hinnangu filosoof Jerry Fodori evolutsiooniteooriat käsitleva raamatu "What Darwin Got Wrong" ("Milles Darwin eksis", 2010) kohta, leidis Rosenberg, et Fodoril on vale arusaam loodusliku valiku toimemehhanismide kohta, märkides seejuures, et "kui filosoof üritab kindlalt juurdunud teadusliku teooria puhtalt aprioorsetel alustel kahtluse alla panna, siis ei ole probleem teoorias, vaid filosoofis." Microeconomic Laws: A Philosophical Analysis (University of Pittsburgh Press, 1976) Sociobiology and the Preemption of Social Science (Johns Hopkins University Press, 1980; Basil Blackwell, 1981) Hume and the Problem of Causation (Oxford University Press, 1981) (koos T. L. Beauchampiga) The Structure of Biological Science (Cambridge University Press, 1985) Philosophy of Social Science (Clarendon Press, Oxford and Westview Press, 1988, 5. trükk 2015) Economics: Mathematical Politics or Science of Diminishing Returns? (University of Chicago Press, 1992) Instrumental Biology, or the Disunity of Science (University of Chicago Press, 1994) Darwinism in Philosophy, Social Science and Policy (Cambridge University Press, 2000) Philosophy of Science: A Contemporary Approach (Routledge, 2000, 3. trükk 2011), tõlgitud hiina, jaapani, portugali ja türgi keelde. Darwinian Reductionism or How to Stop Worrying and Love Molecular Biology (University of Chicago Press, 2006) The Philosophy of Biology: A Contemporary Introduction (Routledge, 2007) (koos Daniel McSheaga) Philosophy of Biology: An Anthology (Wiley-Blackwell, 2009) (koos Robert Arpiga) The Atheist's Guide to Reality (W. W. Norton & Company, 2011) The Girl from Krakow (Lake Union, 2015) Debating Darwin: How Jerry Fodor Slid Down the Slippery Slope to Anti-Darwinism Fodori kriitika (youtube.com (inglise) How Jerry Fodor Slid Down the Slippery Slope to Anti-Darwinism, And How We Can Avoid the Same Fate Alex Rosenbergi kodulehel (inglise) Alexander Rosenbergi koduleht
Nordalbingien

Nordalbingien (ladina Nordalbingia) oli üks neljast keskaegse Saksimaa hertsogkonna halduspiirkonnast, teised olid Engern, Ostfaal ja Vestfaal. Piirkonna nimi põhineb Elbe jõe ladina nimel Alba ning viitab piirkonnale, mis peamiselt paiknes Elbe alamjooksust põhja pool; vastab jämedalt tänapäeva Holsteini piirkonnale. Paiknedes praeguse Põhja-Saksamaa territooriumil, oli see varaseim tuntud sakside asuala. Vastavalt Bremeni Adami 1076. aasta kroonikale "Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum" koosnes Nordalbingien kolmest hõimualast (gau): Dithmarschen, piki Põhjamere rannikut Elbe suudmest Eideri jõeni põhjas; Holsteini pärusmaa Elbe parempoolse lisajõe Störi kallastel; Stormarn Elbe põhjakaldal, sealhulgas tänapäeva Hamburgi ala. Nordalbingieni hõimud olid liidus saksidega, kes asusid Land Hadelnis (Haduloha) Elbest lõuna pool. Idas moodustas Limes Saxoniae, ligipääsmatu ala Elbe ja tänapäeva Läänemere-äärse Kieli lahe vahel, loodusliku piiri Wagria maadega, mida asustasid slaavi hõimud obotriidid. 772. aastal alustas frankide valitseja Karl Suur sõda saksidega, et vallutada maad Põhja-Saksa tasandikul. "Annales regni Francorumi" järgi keeldus Vestfaali aadlik Widukind ilmumast 777. aasta Riigipäevale Paderbornis ja põgenes üle Elbe Nordalbingieni (või võib-olla edasi Taani kuninga Sigfredi õukonda). Isegi pärast Widukindi alistamist ja ristiusustamist 785. aastal jäid Nordalbingieni hõimud tõrksaks, kuni nad 798. aastal Bornhövedi lahingus frankide ja obotriitide ühendvägedega lõplikult alistati. Saksid kaotasid 4000 meest, 10 000 sakside perekonda küüditati Karolingide impeeriumi teistesse piirkondadesse. Alad Elbest põhja pool anti algul obotriitidele, samas Land Hadeln liidendati kohe. Siiski tungisid Nordalbingieni varsti taanlased ja alles Karl Suure poja Karl Noorema sissetung 808. aastal surus nad tagasi üle Eideri jõe. Järgmisel aastal püstitas keiser tänapäeva Itzehoe lähistele Esesfeldi kantsi ja kogu piirkond liidendati Frangi riigiga. Selleks, et kuningas Sigfredi järeltulija Godfredi juhitavale sissetungile vastu seista, rajasid frangid tõenäoliselt Taani margi, mis ulatus Eideri jõelt Danevirke kindlustusteni põhjas. Pärast kuningas Godfredi tapmist sõlmis tema järeltulija Hemming 811. aastal Karl Suurega Heiligeni rahu ning piiri Taani ja Frangi riigi vahel hakkas tähistama Eideri jõgi. Siiski jätkusid tülid mõlema poole vahel rohkem kui sajandi, kuni Ida-Frangi kuningas Heinrich Linnupüüdja alistas 934. aastal lõpuks kuningas Gnupa Taani väed Hedebys. Pärast Karl Suure surma 814. aastal anti Nordalbingieni saksidele armu ja nende maad tagastati neile obotriitidelt. Mitme allika kohaselt kavatses keiser luua Nordalbingieni piiskopkonna eesotsas preester Heridagiga. See plaan jäi katki pärast Heridagi surma ja piirkond anti keiser Ludwig Vaga valitsemise ajal Bremeni ja Verdeni piiskopkondadele, kui Ansgar nimetati Hamburgi peapiiskopiks 831. aastal.
Viesīte piirkond

Viesīte piirkond oli Läti 1. järgu haldusüksus. Piirnes lõunas Leeduga. Piirkond moodustati 2009. aastal. 2021. aastal liideti Viesīte piirkond Jēkabpilsi piirkonnaga. Läti statistika keskamet, vaadatud 15.06.2021.
Butanool

Butanool on üldnimetus isomeersetele alkoholidele keemilise valemiga C4H9OH. Enamasti kasutatakse nimetust „butanool” n-butanooli tähenduses või tähistamaks nelja süsinikuaatomit sisaldavate isomeersete alkoholide segu: n-butanool (keeb 118 °C), sek-butanool (keeb 99–100 °C), isobutanool (keeb 107,5 °C) ja tert-butanool (keeb 83 °C). Butanooli kasutatakse keemilises sünteesis, solvendina ja mootorikütusena. Butanool on oluliselt parem mootorikütus kui etanool. Viimasel paaril aastakümnel on uuritud butanooli saamist suhkruid ja tärklist sisaldavatest põllukultuuridest Clostridium’i perekonda kuuluvate bakterite toimel. 2011. aastal teatasid USA Tulane Ülikooli teadlased vastleitud bakterist (nimetati TU-103), mille abil on võimalik valmistada biobutanooli tselluloosist (puidu laastud, vanad ajalehed, puuvill, teatud rohttaimed). Alkoholid Biobutanool Imeline Teadus nr 3/2012, lk 62
Napoleon von Ditmar

Napoleon von Ditmar (21. juuni/3. juuli 1834 Küdema mõis, Mustjala kihelkond – 17/28. juuli 1909 Kuressaare) oli Küdema mõisnik ja Kuressaare linnapea 1894. aastal. Napoleon von Ditmar sündis Mustjala kihelkonnas Küdema mõisas, Loona, Ohtja, Küdema ja Jursi mõisniku Saaremaa maamarssali Georg von Ditmari (1789–1852) ja Wilhelmine (sünd von Moeller) pojana. Ditmar oli Küdema ja Ohtja mõisaomanik, Venemaa keisririigi suurtükiväe reservporutšik, Saaremaa maakohtunik. 1894. aastal oli ta 24. jaanuarist 5. maini Kuressaare linnapea. Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Ernst von Nolcken (1838−1898)

Ernst von Nolcken (23. veebruar/7. märts 1838 Torgu mõis, Jämaja kihelkond, Liivimaa – 18/30. aprill 1898 Kuressaare, Liivimaa) oli Kuressaare linnapea aastatel 1894–1898. Ernst von Nolcken sündis Torgu mõisa rentniku Alexander von Nolckeni (1804–1867) ja Wilhelmine (sündinud von Derfelden) pojana. E. von Nolcken õppis Moskva ülikoolis ja aastail 1858–1861 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas 1864. aastal. E. von Nolcken oli Saaremaa Maakohtu assessor, aastail 1865–1866 Saaremaa rüütelkonna delegaat Baltimaade Keskjustiitskomisjonis, 1879–1888 Saaremaa kreisikohtu sekretär ja assessor. Ta oli ka Kaunispe mõisa omanik ning Saaremaa aadlikonvendi saadik. Kuressaare linnapeade loend Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Gerhard von Nolcken

Parun Gerhard Rudolf Ernst von Nolcken (517. jaanuar 1876 Kuressaare, Saaremaa, Liivimaa – 22. veebruar/7. märts 1913 Kuressaare ) oli Võhksa mõisaomanik ja Kuressaare linnapea aastatel 1906–1913. Gerhard Rudolf Ernst von Nolcken sündis 1876. aastal Kuressaares kohtuametniku hilisema linnapea Ernst von Nolckeni ja Ida (sünd. von Toll) pojana. G. R. E. von Nolcken lõpetas Kuressaare gümnaasiumi, õppis Moskva ülikoolis ja aastail 1895 – 1899 ka Tartu Ülikooli ajaloo - keeleteaduskonnas, mida aga ei lõpetanud. G. R. E. von Nolcken oli Võhksa mõisa omanik, Saaremaa aadlikonvendi saadik, aurahukohtunik. G. R. E. von Nolcken oli Kuressaare linnapea 23. märtsist 1906. aastal kuni 22. veebruarini 1913. aastal, mil ta Kuressaares mõrvati. Gerhard Rudolf Ernst von Nolcken mõrvati vkj 22. jaanuari / 4. veebruari 1913. aasta öösel Kuressaares tänaval koos noorema venna, ülemtalurahvakohtunik Wolfgang von Nolckeniga. Vennad tulid öösel klubist, kui neid rünnati ja tulistati. Kurjategijad põgenesid, Nolckenite surnukehad leidis hommikune voorimees. Kuressaare linnapeade loend "Ajaleheartikkel sündmustest Kuressaares". Digar, "Ajaleht" nr 7 (Tallinn 1913-1914), 26. veebruar 1913. Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Tenerife Põhjalennujaam

Tenerife Põhjalennujaam (IATA:TFN, ICAO:GCXO), varem Los Rodeose Lennujaam, on üks Tenerife kahest rahvusvahelisest lennujaamast. Lennujaam asub San Cristóbal de La Lagunas, 11 kilomeetrit Santa Cruz de Tenerifest ja asub 633 meetrit merepinnast kõrgemal. 1977. aastal toimus lennuväljal lennunduse ajaloo ohvriterohkeim õnnetus, kui kaks Boeing 747 lennukit tihedas udus hoovõturajal kokku põrkasid. Õnnetuses hukkus 583 inimest. Tenerife Põhjalennujaama kasutasid 2011. aastal 4 095 103 reisijat. Tihedaim lennuliiklus oli Madridi lennuväljaga. Tenerife Lõunalennujaam Lennujaama koduleht
Bernhard Georg Behm

Bernhard Georg Behm (22. märts 1864 Vigala vald Läänemaa – 26. august 1923 Kuressaare Saare maakond) oli Kuressaare linnapea aastatel 1913–1914. Bernhard Georg Behm sündis 1864. aastal Vigala vallas Läänemaal. B. G. Behm tegutses õllepruulikoja kaasomanikuna Kuressaares ning oli valitud linnanõunikuks ja Kuressaare Linnavolikogu liikmeks. Bernhard Georg Behm oli 13. märtsist 1913. aastal kuni 5. veebruarini 1914. aastal Kuressaare linnapea. Bernhard Georg Behm suri 26. augustil 1923 Kuressaares. Kuressaare linnapeade loend
Louis XVII

Louis XVII (sündinud Louis-Charles; 27. märts 1785 – 8. juuni 1795) oli monarhistide jaoks Prantsusmaa ja Navarra kuningas aastatel 1793–1795. Tegelikku võimu polnud tal korrakski. Tema vanemad olid Louis XVI ja Marie-Antoinette. Ta oli Normandia hertsog, pärast oma vanema venna Louis Josephi surma 4. juunil 1789 dofään ja 3. septembrist 1791 kuni monarhia kaotamiseni 21. septembril 1792 kuninglik prints. Kuningapaari laste kasvatajaks määrati Gabrielle de Polastron, Polignaci hertsoginna, kes oli kuningakojas väga mõjukas ja keda peeti kuninganna Marie-Antoimette'i parimaks sõbrannaks. Louis XVII ammeks valiti Agathe de Rambaud. Alain Decaux kirjutas: „Proua de Rambaud vastutas ametlikult dofääni kasvatamise eest alates tema sünnist kuni 10. augustini 1792, seega 7 aastat. Nende 7 aasta jooksul ei lahkunud ta temast kunagi, ta kussutas teda, hoolitses tema eest, riietas teda, lohutas teda, riidles temaga. Kümme korda, sada korda rohkem kui Marie-Antoinette oli ta tema tõeline ema.“ Louis XVII oli monarhistide silmis Bourboni dünastia juht pärast oma isa, kuningas Louis XVI hukkamist. Pärast vabariigi väljakuulutamist anti ta 3. juulil 1793 kingsepa õpipoisiks. Sel ajal nimetati teda Louis Capet'ks dünastia rajaja Hugh Capet' järgi. See oli mõeldud osalt solvamisena, sest kuningad ei kasutanud perekonnanimesid. Ka tema isa poole pöördusid revolutsionäärid Louis Capet' nimega. Ta suri kümneaastaselt tuberkuloosi: ärahirmutatuna, pimedas ruumis, täis kirpe ja lutikaid, olemata aasta otsa riideid vahetanud. Tema väljaheiteid ei viidud välja ja kambris oli väljakannatamatu hais. Tema õe Marie-Thérèse'i hinnangul olid tema vaimsed võimed pöördumatult kahjustatud. Monarhistide jaoks sai Prantsusmaa kuningaks tema onu Louis XVIII, Louis XVI vend. Kui Louis XVIII 1814 ka tegelikult võimule sai, võttis ta austusest vennapoja vastu endale just selle järjekorranumbri. Samuti toimis Napoleon III, kes respekteeris nii reaalselt mitte valitsenud Napoleon I poega Napoleon II-na. Pärast monarhia taastamist hakkas eriti Euroopas, kuid ka mujal maailmas välja ilmuma inimesi, kes nimetasid iseennast imekombel pääsenud dofääniks. Kõige tuntum pretendent oli Karl Wilhelm Naundorff, kuid kokku oli neid sadakond. Poliitilist mõju polnud neist ühelgi, erinevalt näiteks Vale-Dmitritest, kes tegutsesid kakssada aastat varem. Teresa Ransom. Madame Tussaud. 2003. Lk. 169–170
Tenerife Lõunalennujaam

Tenerife Lõunalennujaam (IATA:TFS, ICAO:GCTS), varem Tenerife Lõuna-Reina Sofia lennujaam on üks kahest rahvusvahelisest lennujaamast Tenerifel ja Kanaari saarte suuruselt teine lennujaam Gran Canaria lennujaama järel. Alates avamisest 1978. aastal kuni 2006. aasta lõpuni on lennujaama läbinud ligi 174 miljonit reisijat. 2017. aastal läbis lennujaama 11,2 miljonit reisijat. Lennujaam asub Granadilla de Abonas. Bussifirma TITSA pakub odavat ja kiiret ühendust kogu saarega ja liin 343 ühendab Lõunalennujaama Põhjalennujaamaga. Lennujaama koduleht
Mario Mandžukić

Mario Mandžukić (sündinud 21. mail 1986 Slavonski Brodis) on Horvaatia jalgpallur (ründaja), kes mängis viimati Itaalia kõrgliiga klubis Milan. Aastatel 2007–2010 mängis ta Horvaatia kõrgliiga klubis Zagrebi Dinamos. 2010. aasta juulis liitus Wolfsburgiga. Pärast edukat esinemist 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel siirdus Mandžukić Müncheni Bayernisse. Ta lahkus Bayernist 2014. aastal Madridi Atleticosse ja järgmine hooaeg juba Torino Juvetusesse. 2021. aasta jaanuaris naasis ta Itaalia kõrgliigasse, sõlmides lepingu Milaniga. Aastatel 2012 ja 2013 on ta valitud Horvaatia aasta jalgpalluriks ning 2013. aastal ajakirja Sportske novosti poolt Horvaatia aasta sportlaseks. Debüüdi Horvaatia rahvuskoondises tegi ta 17. novembril 2007 mängus Makedoonia vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 10. septembril 2008 MM-i valikmängus Inglismaa vastu. UEFA Euro 2012 C-alagrupi mängus Iirimaa vastu lõi Mandžukić peaga kaks väravat. Horvaatia sai 3:1 võidu. Järgmises kohtumises Itaalia vastu viigistas ta seisu 72. minutil ja mäng lõppes 1:1 viigiga. 2014. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus 18. juunil lõi ta kaks väravat Kameruni vastu. 2018. aasta maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalis 1. juulil lõi ta värava Taani vastu. Poolfinaalis Inglismaa vastu lõi ta lisaajal Horvaatia võiduvärava. Finaalis kohtuti Prantsusmaaga. Prantsusmaa läks Mandžukići omaväravast mängu juhtima. Teisel poolajal kasutas ta ära Prantsusmaa väravavahi eksimuse, tuues tabloole Horvaatia poolt vaadates seisu 2:4, kuid sellise seisuga mäng ka lõppes. Ta sai sellega teiseks mängijaks hollandlase Ernie Brandtsi kõrval (1978), kes on maailmameistrivõistlustel löönud ühes mängu värava nii kodu- kui ka vastasmeeskonna kasuks, ja esimeseks, kes on seda teinud finaalis. Ta kuulus Horvaatia koondisse ka 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel. 2018. aasta augustis teatas Mandžukić koondisekarjääri lõpetamisest. Tema arvele jäi 89 koondisemängu ja 33 väravat. Ta on Horvaatia koondises Davor Šukeri järel läbi aegade paremuselt teine väravakütt. Dinamo Zagreb Horvaatia meister (3): 2007–08, 2008–09, 2009–10 Horvaatia karikavõitja (2): 2007–08, 2008–09 Müncheni Bayern Bundesliga (2): 2012–13, 2013–14 DFB-Pokal (2): 2012–13, 2013–14 DFL-Supercup (1): 2012 UEFA Meistrite Liiga (1): 2012–13 UEFA Superkarikas (1): 2013 Klubide maailmameister (1): 2013 Madridi Atlético Supercopa de España (1): 2014 Juventus Serie A (4): 2015–16, 2016–17, 2017–18, 2018–19 Coppa Italia (3): 2015–16, 2016–17, 2017–18 Supercoppa Italiana (1): 2015 "OFFICIAL STATEMENT: MARIO MANDŽUKIĆ". Associazione Calcio Milan. 19.1.2021. Vaadatud 20.1.2021 "Schmeicheli kangelastegudest ei piisanud, Taani langes penaltiseeria järel". sport.err.ee. 1.7.2018. Vaadatud 2.7.2018 "FOTOD | MM-finaalis nähti kuut väravat, maailmameistriks krooniti Prantsusmaa". sport.err.ee. 15.7.2018. Vaadatud 18.7.2018 "Mandzukic becomes first player in 40 years to score for both teams at a World Cup". FourFourTwo. 16.7.2018. Vaadatud 18.7.2018  Mario Mandžukić – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ametlik koduleht
Stadion Miejski

Stadion Miejski (Linnastaadion) on mitme Poola jalgpallistaadioni nimi: Białystoki linnastaadion Kielce linnastaadion Wrocławi linnastaadion ...
Jaak Põldmäe

Jaak Põldmäe (6. november 1942 Tartu – 12. november 1979 Tartu) oli eesti kirjandusteadlane. Jaak Põldmäe oli Rudolf Põldmäe ja Aino Põldmäe poeg, Mare Põldmäe ja Alo Põldmäe vend. Ta küüditati 1949. aastal koos emaga Siberisse, õppis 1950–1955 Omski oblasti Tšerlaki 1. Keskkoolis, lõpetas 1961 Elva keskkooli ja 1967 Tartu ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna, 1970 samas ka aspirantuuri. 1971. aastal kaitses Põldmäe Tartu ülikoolis filoloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Eesti värsisüsteemid ja silbilis-rõhulise süsteemi arengujooni XX sajandil", mille nõukogu hindas doktorikraadi vääriliseks. 1976. aastal kinnitas VAK ta kandidaadiks. 1970–1972 oli ta eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedri õpetaja, 1972–1977 vanemõpetaja, 1978–1979 dotsent. Põldmäe õpetas sissejuhatust kirjandusteadusse, kirjandusteooriat, eesti värsiõpetust, kirjandusteaduse tehnikat ja teose analüüsi ning koostas õppevahendeid. Jaak Põldmäe avaldas uurimusi peamiselt eesti värsiõpetusest ja poeetikast. Tema monograafia "Eesti värsiõpetus" on mahukaim eesti luule poeetika käsitlus, see sisaldab palju uudseid seisukohti. Ta kirjutas artikleid eesti kirjandusest, tõlkis vanarooma ja vene luulet ning vene proosat. Samuti avaldas Põldmäe retsensioone kirjandusteooria- ja esteetikaalaste uurimuste kohta ning oli mitme kogumiku ("Studia metrica et poetica", "Folkloor ja poeetika", "Kirjanduse ja rahvaluule radadelt. 2.") toimetaja. Ta oli Emakeele Seltsi liige. "Jaan Kärneri meetrika". // Tartu Riikliku Ülikooli Toimetised 259 (1970) "Abimaterjale poeetika kursuse juurde". 1. osa. Tartu, 1974; 2. osa. Tartu, 1977 "Klassikalisi luuletus- ja stroofivorme". Tartu, 1974 "Eesti silbilis-rõhulise värsisüsteemi uurimismeetod ja Betti Alveri poeemide nelikjambi rütm". // Tartu Riikliku Ülikooli Toimetised 363 (1975) "Erikursuse programm eesti värsiõpetusest". Tartu, 1976 "Luulevorme ja rütmianalüüse". Tallinn, 1977 "Eesti värsiõpetus". Tallinn, 1978; 2. trükk 2002. "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide "Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980". Tartu, 1987, lk 239 "Eesti entsüklopeedia", kd 14, lk 389 "Eesti kirjanduse biograafiline leksikon", lk 286 "Tartu Ülikooli ajalugu", III kd, lk 198, 283, 377 Sven Karja. "Tema kirjaseadmise õpetus". // Edasi (1971) 28. XI "In memoriam". // Sirp ja Vasar, 16.11.1979 Peeter Olesk. "Kirg ja jäävus". Universitas Tartuensis 38, 16. november 2007, lk 4. Peeter Olesk. "Õpetlane. Õpetaja". // Sirp ja Vasar 21.12.1979 Peeter Olesk Jaak Põldmäe võrdlevalt vaatekohalt ERR / Keel ja Kirjandus, 16.11.2017 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Marcus Valerius Messalla Corvinus

Marcus Valerius Messalla Corvinus (64 eKr – 8 pKr) oli Vana-Rooma sõjaväelane ning kunsti ja kirjanduse patroon. Tema isa oli Marcus Valerius Messalla Niger, kes oli senaator, preetor 63. aastal eKr, konsul 61. aastal eKr ja tsensor 55. aastal eKr. Messalla Corvinus sai hariduse Ateenas koos Horatiuse ja Cicero Nooremaga. 31. aastal eKr oli ta konsul ja võttis osa Aktioni lahingust. Arvatakse, et Messalla Corvinus oli kaks korda abielus. Abielust Calpurniaga sündis tütar Valeria Messalina ja poeg Marcus Valerius Messalla Messallinus, kes oli konsul 3. aastal eKr. Teine poeg Marcus Aurelius Cotta Maximus sündis ilmselt abielust teise naisega.
Aach (täpsustus)

Aach on mitme koha nimi Saksamaal: Aach im Hegau on linn Hegaus Aach bei Trier on asula ja vald Trieri linna juures Aach im Allgäu on asula Lõuna-Švaabimaal
Saksi dünastia

Saksi dünastia oli Saksa kuningate dünastia (919-1024), mis sai nime päritolu järgi, kuid mida selle esimese keisri järgi tuntakse ka kui Ottoonide dünastiat. Perekonda ennast tuntakse varaseima teadaoleva liikme Liudolfi järgi mõnikord ka kui Liudolfingid. Saksi dünastia valitsejaid loetakse ka Saksa-Rooma riigi esimeseks dünastiaks kui frangi Karolingide dünastia ja Karl Suure järeltulijad, keda üldiselt vaadeldakse Saksa-Rooma riigi asutajana. Kuigi Saksimaa hertsog Heinrich Linnupüüdja ei saanud iial keisriks, oli ta siiski selle keiserliku dünastia asutaja, kuna tema valimine Saksa kuningaks tegi selle võimalikuks tema pojale Otto Suurele. Alates Otto I-st krooniti enamus Saksa kuningaid ka Saksa-Rooma keisriks. Saksi dünastiast valitsejate ajal sai Ida-Frangi riigist seoses Lotringi, Saksimaa, Frangimaa, Švaabimaa, Tüüringi ja Baieri hertsogkondade ühendamisega lõpuks Saksamaa. Kui Otto I saabus 23. septembril 951 Paviasse, oli linn valmis avama oma värava Saksa kuningale. Vastavalt langobardide tavale krooniti Otto 10. oktoobril Lombardia raudkrooniga. Nagu Karl Suur enne teda, olid Otto ja tema järglased nüüd nii Saksa kuningad kui ka Itaalia kuningad. Ka Saksamaa liit Püha Rooma riigiga, mis domineeris Saksa ajaloos aastani 1806, algas Otto Suure kroonimisega Roomas aastal 962. Kuid kavandatud Rooma riigi taastamine ebaõnnestus juba Otto III ajal. Pärast Saksi dünastia hääbumist seoses Heinrich II surmaga aastal 1024 läks kroon Franki dünastiale. Keiser Otto Suure tütar Liutgard abiellus Lotringi hertsogi Konrad Punasega. Tema pojapojapoeg oli Saksa-Rooma keiser Konrad II. Kui Burgundia kuningas Rudolf III 2. veebruaril 1032 suri, omandas Konrad II edukalt ka selle kuningatiitli pärimislepingu põhjal, mille keiser Heinrich II oli eelnevalt aastal 1006 välja pressinud, pärast sissetungi Burgundiasse lepingu pealesurumiseks pärast Rudolfi püüet seda aastal 1016 tühistada. Saksi dünastiast kuningad ja keisrid: Heinrich Linnupüüdja, Saksa kuningas ja Saksimaa hertsog, suri aastal 936 Otto I Suur, Püha-Rooma keiser ja Saksimaa hertsog, suri aastal 973 Otto II, Püha-Rooma keiser, suri aastal 983 Otto III, Püha-Rooma keiser, suri aastal 1002 Püha Heinrich II, Püha-Rooma keiser, suri aastal 1024 Mõned muud selle dünastia kuulsad liikmed: Liudolf, Saksimaa krahv, suri aastal 864/866 Püha Altfrid, Hildesheimi piiskop, suri aastal 874 Otto I Hiilgav, Saksimaa hertsog, suri aastal 912 Gerberga, suri aastal 954 Heinrich I, Baieri hertsog, suri aastal 955 Liudolf, Švaabimaa hertsog, suri aastal 957 Hadwig von Sachsen, suri aastal 965 Brun Kölni peapiiskop ja Lotringi hertsog, suri aastal 965 Wilhelm, Mainzi peapiiskop, suri aastal 968 Mathilde, Quedlinburgi abtiss, suri aastal 999 Adelheid, Quedlinburgi abtiss, suri aastal 1044 Otto I, Švaabimaa ja Baieri hertsog, suri aastal 982 Heinrich II Riiakas, Baieri hertsog, suri aastal 995 Bruno, Augsburgi piiskop, suri aastal 1029 en:Family tree of the German monarchs. Saksi dünastia oli kolmas Saksamaad valitsev dünastia ja oli kõigi teistega abielude kaudu seotud. Wormsi konkordaat