laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Taisto Sinisalo

Taisto Jalo Sinisalo (29. juuni 1926 Kotka – 26. märts 2002 Kotka) oli Soome poliitik. Ta oli aastatel 1962–1979 SKDL parlamendisaadik ja aastatel 1970–1982 Soome Kommunistliku Partei aseesimees. 1970. ja 1980. aastatel juhtis ta Soome Kommunistliku Partei siseopositsiooni, mida kutsuti taistolasteks. Ta sündis aastal 1926 Kotkas Jaada Sinisalo vallaslapsena. Ema Jaada Sinisalo ja tema vabaabielukaaslane Karl Lindstedt osalesid kommunistide salategevuses. Lindstedt oli üks linna juhtivaid vasakpoolseid ja veetis. Taisto esimene mälestus kasuisast oli ühel varahommikul, kui ta Tammisaare sunnitööasutusest koju jõudis. Noor Taisto kasvas Kotka kommunistide keskel ja õppis poliitika tähestikku. Algul elas pere töölismaja kõrval, seejärel Katariina linnaosas. Pere ideaalmaailma kirjeldas see, et Taisto Jalo vendade nimed olid Usko Aatos ja Uljas Voitto. Ta mängis lapsepõlves Kotkan Reipases jalgpalli ja harrastas muid spordialasid. Ta toetas linna tööjõuklubisid nagu Kotkan Työväen Palloilijat.
Vsevolod I

Vsevolod I (vene keeles Всеволод I Ярославич, ukraina keeles Всеволод I Ярославич, vanapõhja keeles: Vissivald; u 1030 – 14. aprill 1093) oli Kiievi suurvürst aastatel 1078–1093. Ta oli suurvürst Jaroslav Targa ja Rootsi päritolu Ingigerd Olafsdottiri viies poeg. 1046. aastal abiellus ta isa käsul Bütsantsi keiser Konstantinos IX Monomachose tütre printsess Annaga (ka Anastasia)[viide?], et kinnitada kahe riigi vahel sõlmitud vaherahu. Abielust sündis 1053. aastal poeg Vladimir Monomahh. Isa surma järel 1054. aastal anti talle apanaažiks Perejaslavli vürstiriik, Rostovi-Suzdali vürstiriik ja Belozerski linn. Poja väitel tundis Vsevolod viite keelt. Ajaloolased arvates võisid nendeks olla vanavene keel, ema kõneldud vanapõhja keel, abikaasa kõneldud keskkreeka keel, stepirahva polovetside keel. Viienda keele osas on arvatud, et see võis olla ta pojanaise kaudu inglise keel või Rostovi vürstiriiki, mida Vsevolod kaks kümnendit juhtis, asustanud merjalaste keel. Ta suri 14. aprillil 1093 ja maeti järgmisel päeval Kiievi Püha Sofia peakirikusse. Raffensperger, Christian (2012). Reimagining Europe: Kievan Rus' in the Medieval World. Harvard University Press. Lk 99. ISBN 978-0-674-06384-6. Martin, Janet (1993). Medieval Russia, 980–1584. Cambridge University Press. Lk 32. ISBN 978-0-521-67636-6. David Vseviov (2004). Bütsantsi keisrid. Valitsejad purpuris. Tallinn: Kunst. Lk 305–313. Marina B. Mogilner, Ilya V. Gerasimov, Sergey Glebov, Alexander Semyonov (2023). A New Imperial History of Northern Eurasia, 600-1700: From Russian to Global History. Bloomsbury Publishing. Lk 82. ISBN 9781350196810 Simon Franklin, Jonathan Shepard (2014). The Emergence of Russia 750-1200. Routledge. Lk 264. ISBN 9781317872245
Babuškini kalmistu

Babuškini kalmistu (vene keeles Бабушкинское кладбище) on kalmistu Moskvas Kirderingkonnas Jaroslavski rajoonis aadressil Jaroslavsoje maantee 52. Kalmistu rajati 1913. aastal omaaegse Borodino küla juurde Lossinoostrovski linna lähedele. 1939. aastal nimetati Lossinoostrovsk ümber Babuškiniks. 1960. aastal liideti Babuškin Moskvaga. Babuškini kalmistu pindala on 11 hektarit. Vladimir Beljakov, sportvõimleja Boriss Filtšikov, helioperaator Viktor Govorkov, kunstnik Raissa Ibragimova, tsirkuseartist Vladimir Jemeljanov, näitleja Irina Kiritšenko, näitleja Aleksandr Kutšumov, sõjalendur Andrei Paštšenko, helilooja Leonid Rozenštrauhh, füsioloog Aleksandr Rou, filmilavastaja ja stsenarist Aleksandr Rõbin, filmioperaator Nadežda Smirnova, näitleja Vladimir Suhhobokov, filmilavastaja Ivan Šarapov, geoloog Vadim Zahhartšenko, näitleja Vladimir Zemljanikin, näitleja Andrei Tšerkizov, ajakirjanik ning tele- ja raadiosaatejuht История Бабушкинское кладбище. Vaadatud 27. oktoobril 2023 Бабушкинское кладбище Ритуал.ру Vaadatud 27. oktoobril 2023
Scharndorf

Scharndorf on vald (Gemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Bruck an der Leitha ringkonnas. Scharndorf asub Alam-Austria liidumaa Industrievierteli piirkonnas. U. 16,67 % valla territoriumist on kaetud metsaga. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Schwadorf

Schwadorf on vald (Marktgemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Bruck an der Leitha ringkonnas. See asub Fischa jõe kallastel, 25 km Viinist kagus. Vald asub seismilises piirkonnas murrangujoone kohal. "Schwadorfi kuppel" on aeg-ajalt olnud väiksemate maavärinate all, millest viimane leidis aset 8. oktoobril 1927. Valla jalgpallimeeskond SK Schwadorf loodi 31. mail 1936 (kui ASK Schwadorf). 2006. aasta juulis võõrustasid nad sõprusmängus Inglismaa klubi Arsenali. Varem kuulus vald Wien-Umgebungi ringkonda, mis kaotati 2016. aastal. Eduard Ritter von Josch (* 1799, Schwadorfis), botaanik, Laibachi piirkonnakohtu esimees. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019. https://www.schwadorf.gv.at/
Izmailovo kalmistu

Izmailovo kalmistu (vene keeles Измайловское кладбище) on kalmistu Moskvas Idaringkonnas Izmailovo rajoonis aadressil Izmailovski projezd 30. Izmailovo kalmistu on rajatud 1672. aastal. Kalmistu on saanud nime omaaegse Izmailovo küla järgi. 1676. aastal ehitati kalmistu kõrvale vana puukiriku asemele Izmailovo Kristuse Sündimise kirik. Alates 1935. aastast on kalmistu Moskva piirides. Izmailovo kalmistu pindala on 2,2 hektarit. Viktor Filatov, maalirestauraator Jevgeni Ježov, sõjaväelane Nikifor Koljada, partisaniliikumise tegelane Jevgeni Martõnov, sõjalendur Gavriil Nikitin, tööline ja revolutsionäär Galina Podpalova, orintalist-japanoloog ja tõlkija Nadežda Salina, ooperilaulja David Tõšler, vehkleja Измайловское кладбище Российский некрополь. Vaadatud 27. oktoobril 2023 Измайловское кладбище ritual.ru Vaadatud 27. oktoobril 2023
Paradiisirand

"Paradiisirand" (originaalpealkirjaga "The Beach") on 2000. aasta draamafilm. Filmi režissöör on Danny Boyle. Filmis mängivad Leonardo DiCaprio, Tilda Swinton, Virginie Ledoyen, Guillaume Canet, Robert Carlyle. Paradiisirand andmekogus IMDb
Vana-Võidu

Vana-Võidu on küla Viljandimaal Viljandi vallas Viljandi linnast kirdes. Kuni 2013. aastani kuulus küla Viiratsi valda. Küla paikneb Tänassilma ürgoru lõunaserval, Viljandist 4 km ida pool. Küla põhjaosas asub oru serval Kivistiku metsapark. Mööda küla lääne- ja põhjapiiri voolab Tänassilma jõgi, läänepiiril asub Rutsniku mädajärv ja põhjapiiril Vana-Võidu Mädajärv. Küla idapiiril voolab Ärmä jõgi. Külas asus Vana-Võidu mõisa keskus. Tänapäeval tegutseb mõisakompleksis Viljandi Kutseõppekeskus. Vana-Võidus asub Viiratsi Saeveski. Külas tegutseb Vana-Võidu raamatukogu. Külas kasvab kaitsealune Viiralti tamm ehk Tamme-Koori tamm. Külast viib läbi Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee. Vana-Võidu mõisa peahoone Vana-Võidu mõisa piirdemüür Vana-Võidu mõisa esiväljak Viiralti tamm Uue-Võidu Vana-Võidu vald Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 28.06.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Punakas maatäht

Punakas maatäht (Geastrum rufescens) on kandseente liik maatäheliste sugukonnast. Punakas maatäht andmebaasis eElurikkus
Braniewo maakond

Braniewo maakond (poola powiat braniewski) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonna põhjaosas. Piirneb põhjas Venemaaga (Kaliningradi oblastiga). Maakonna loodepiiriks on Wisła laht. Maakonna keskus asub Braniewo linnas. Braniewo maakond moodustati 1946. aastal, kuid likvideeriti 1975. aastal. Braniewo maakond loodi uuesti 1999. aastal haldusreformi käigus. Maakonnas on kolm linna: Braniewo, Frombork ja Pieniężno. Braniewo maakonnas on kuus valda: Braniewo vald Fromborki vald Lelkowo vald Pieniężno vald Płoskinia vald Wilczęta vald Z historii Powiatu Powiat Braniewski. Vaadatud 27. oktoobril 2023 Braniewo Encyklopedia PWN. Vaadatud 27. oktoobril 2023
Lasse Äikäs

Lasse Taisto Äikäs (26. jaanuar 1932 Kuolemajärvi – 12. juuni 1988 Jokioinen) oli Soome jurist ja poliitik, ta oli Keskerakonna liige. Aastatel 1975–1983 oli ta Eduskunna liige. 26. maist 1979 kuni 19. veebruarini 1982 oli ta Soome kaitseminister Mauno Koivisto teises valitsuses. Tema vanemad olid politseikonstaabel Viktor Vilhelm Äikäs ja Aino Paija. Ta sai üliõpilaseks aastal 1953, omandas aastal 1960 bakalaureusekraadi õigusteaduses ja sai aastal 1963 kohtuniku asetäitja auastme. Aastatel 1960–1964 töötas ta elamuameti esitajana. Aastatel 1964–1968 tegutses ta nimismehena Hauhos, aastatel 1965–1966 tegutses ta lisaks nimismehena Lammis; aastast 1968 tegutses ta nimismehena Jokioinenis. Ta valiti Keskerakonna nimekirjas Häme läänist Eduskunna liikmeks, ta oli eduskunna liige 27. septembrist 1975 kuni 19. veebruarini 1983. 26. maist 1979 kuni 19. veebruarini 1982 oli ta Soome kaitseminister Mauno Koivisto teises valitsuses. 1978. aasta presidendivalimistel oli ta presidendi valija ning üleriigilise politseiasjade nõuandekogu esimees.
Memorial Van Damme

Van Damme memoriaal on iga-aastane kergejõustikuvõistlus Belgias Brüsselis King Baudouini staadionil, mis toimub augusti lõpus või septembri alguses. Varem oli see üks IAAF-i Kuldliiga võistlusi, nüüd on see 2010. aastast koos Weltklasse Zürichiga Teemantliiga finaalvõistlus. Esmakordselt korraldas selle 1977. aastal ajakirjanike rühm 1976. aasta olümpiamängudel Montrealis belglasest kahekordne hõbemedali võitja Ivo Van Damme auks, kes hukkus aasta varem 22-aastasena autoõnnetuses. See suurvõistlus toob kohale maailma parimaid sportlasi: seal ületatakse tihti maailma- või Euroopa rekordeid, peamiselt pika- ja keskmaavõistlustel. Juba mitu aastat on seda peetud maailma parimaks ja kallimaks võistluseks, mille eelarve on üle kolme miljoni euro. 2014. aastal nimetati see ümber "AG Insurance Mémorial Van Damme" ja 2021. aastal nimetati see pärast sponsorite järjestikuseid vahetusi uuesti ümber "Allianz Mémorial Van Dammeks". Teemantliiga – Brüsseli ametlik veebileht
Ivo Van Damme

Ivo Van Damme (21. veebruar 1954 – 29. detsember 1976) oli Belgia keskmaajooksja. Van Damme mängis jalgpalli kuni 16. eluaastani, kuid läks siis üle kergejõustikule. Tema läbimurre toimus 1973. aastal, kui ta saavutas Euroopa juunioride meistrivõistlustel 800 m jooksus neljanda koha. Ta põdes järgmisel hooajal mononukleoosi, kuid naasis tugevalt, alistades Roger Moensi 1955. aasta 800 m jooksu Belgia rekordi tulemusega 1.45,31. 1976. aastal võitis ta sellel distantsil Euroopa sisemeistritiitli ja oli 1976. aasta suveolümpiamängudel Montrealis üks medalisoosikuid. Lõpuks jäi ta teiseks nii 800 kui 1500 m jooksus, lõpetades vastavalt Alberto Juantorena ja John Walkeri järel. Need olid tema viimased õnnestumised, sest Van Damme hukkus hiljem samal aastal Lõuna-Prantsusmaalt Marseille'st koju sõites autoõnnetuses. Ta pidi 1977. aastal abielluma Rita Thijsiga. Alates 1977. aastast on Brüsselis peetud tema mälestuseks mälestusvõistlust Memorial Van Damme, mis on nüüd Teemantliiga kergejõustikusarja valitud alade karikavõistluste finaal. Ivo Van Damme ROK-i veebilehel Ivo Van Damme World Athletics veebilehel Ivo Van Damme Olympedia veebilehel Ivo Van Damme Track and Field Statistics veebilehel
Taman

Taman (vene keeles Тамань) on staniitsa Venemaa Krasnodari krais Temrjuki rajoonis Tamani poolsaarel. See on Tamani maa-asula halduskeskus. Selle elanike arv oli 9417 inimest (2020. aasta rahvaloendus), 10 027 (2010. aasta rahvaloendus) ja 9297 (2002. aasta rahvaloendus). Taman asub iidsete linnade Hermonassa ja Tmutarakani kohas. 15. sajandi lõpust kuni 1783. aastani oli seal Türgi kindlus. Enne annekteerimist Venemaa poolt oli see Kaffa ejaletile alluv sandžakk. Tänapäevase staniitsa asutasid Zaporižžja kasakad Anton Golovatõ juhtimisel 25. augustil 1792 Musta mere kasakaväe esimeseks garnisoniks. Kuni 1849. aastani peeti Tamani ametlikult linnaks, kuigi sellel ei olnud omavalitsust ja seda hallati lähedalasuvast Ahtanizovskaja staniitsast. 1849. aastal korraldati Taman ümber staniitsaks ja asutati kohalik omavalitsus. Taman oli septembrist 1942 oktoobrini 1943 Saksa okupatsiooni all. 2008. aasta augustis kirjutas toonane peaminister Vladimir Putin alla valitsuse korraldusele, millega lubati arendada suur rahvusvaheline kaubasadam Tamanist lõunas. 2013. aasta augustis ütles transpordiminister Maksim Sokolov, et Tamani sadam avatakse 2019. aastal kuivlasti, nagu teravilja ja kivisöe, käitlemiseks. Ta lisas ka, et föderaalsed kulutused ulatuvad 2,3 miljardini, samas kui erainvestoritelt oodatakse ülejäänud 152 miljardi rubla panustamist. 2012. aasta seisuga plaaniti esimene tonn lasti sadamast teele saata 2016. aasta septembris Tamani peamised vaatamisväärsused: Hermonassa ja Tmutarakani varemed 15. sajandist pärinev Türgi kondensaadipump Arheoloogiamuuseum Mihhail Lermontovi muuseum. Tema romaani "Meie aja kangelane" neljas osa toimub Tamanis. Veinivalmistamise muuseum. Muuseum, mis on pühendatud Kubani kasakariigi ajaloole. Õigeusu kirik, mille ehitasid esimesed kasakad 1793. aastal. See on vanim vene õigeusu kirik Kubani piirkonnas. Amandus Adamsoni monument piirkonna esimestele kasakatele (1911). Гречко, А.А. Битва за Кавказ. government plans 7billion port on black sea coast The Moscow Times В Тамани появится самый большой в России сухогрузный порт (tr. "The largest dry cargo port in Russia will appear in Taman ") — Югополис, 10 February 2012.
Eligius

Eligius (prantsuse keeles Éloi; 11. juuni 588 – 1. detsember 660), keda austatakse püha Eligiusena, oli frangi kullassepp, õukondlane ja piiskop, kes oli Dagobert I peamine nõuandja ning hiljem Noyon-Tournai piiskop. Tema tegudest on juttu teoses "Vita Sancti Eligii", mille kirjutas tema sõber Roueni Audoin. Eligius on tuntud eeskätt hobuste ja nendega tegelevate inimeste kaitsepühakuna. Ta on samuti kullasseppade, metallitööliste, numismaatikute ja veterinaaride kaitsepühak. Eligius näitas varakult välja erilist talenti, mis ei jäänud märkamata tema vanemate poolt, kes ta varakult Limogesi rahapaja meistri juurde õppima saatsid, kus ta tegi kiireid edusamme kullassepatöös. Hiljem läks Eligius Neustriasse, kus ta töötas kuningliku varustaja Babo juures, kelle soovitusel tellis Clotaire II temalt kullast trooni, mis oli rohkelt ehitud kalliskividega. Kuna kuningale olevat meeldinud väga tema ausus, määras ta Eligiuse Marseille rahapaja meistriks, lisaks võttes ta ka oma majapidamisse. Pärast Clotaire'i surma (629) nimetas uus kuningas Dagobert Eligiuse oma peamiseks nõuandjaks. Eligius sai kiiresti kuulsaks. Tema edukus Bretooni kuninga Judicaili sundimisel alluma frankide võimule (636–37) suurendas tema mõju. Eligius kasutas seda heategevuseks, vabastades päevast päeva Marseillesse saabuvaid roomlasi, gallialasi, bretoone, sakslasi ja mauri vange. Ta rajas mitu kloostrit ning kuninga loal käisid tema teenrid läbi linnade ja külade, et maha võtta hukatud kurjategijate kehad ja tagada neile korralik matmine. Eligius oli eeskujulik isik kohtus, kus ta koos oma sõbra Dadoga (Audoenus) elas vastavalt Iiri mungareeglile, mille tõi Galliasse pühak Columbanus. Ta ehitas ka Püha Pauluse basiilika ja taastas Püha Martialis kiriku Pariisis. Pärast Dagobert'i surma (639) võttis valitsemise üle kuninganna Nanthilde, ning Eligius ja Dado lahkusid kohtust ja pühendusid vaimulikule elule. Pärast Noyon-Tournai piiskopi Acariuse surma 13. mail 640 nimetati Eligius tema järeltulijaks nii vaimulike kui rahva ühehäälsel heakskiidul. Tema piiskopkonna elanikud olid suuremas osas paganad. Ta võttis ette flanderlaste ja teiste barbarite hõimude ristiusustamise. Eligius suri 1. detsembril 659. Ta elu ümber on kogunenud palju legende ning kaitsepühakuna on ta siiani tuntud. https://www.newadvent.org/cathen/05386a.htm https://web.archive.org/web/20090820234709/http://www.catholic-forum.com/saints/sto09001.htm https://en.wikisource.org/wiki/1911_Encyclop%C3%A6dia_Britannica/Eloi,_Saint
Tamani poolsaar

Tamani poolsaar (vene keeles Тама́нский полуо́стров, Tamanskiy poluostrov) on poolsaar Venemaal Krasnodari krais, mis piirneb põhjas Aasovi mere, läänes Kertši väina ja lõunas Musta merega. Piirkond on viimase kahe aastatuhande jooksul arenenud saarte ahelast poolsaareks. Iidsetel aegadel tundsid poolsaart kreeklased Sindikè chersònesuse nime all (kreeka keeles Σινδική χερσόνησος, Sindi poolsaar) ja seal asusid Pontose kolooniad Hermonassa ja Phanagoria ja hilisem Tmutalrakan. Iidsetest aegadest asusid piirkonda elama Maeotae ja Sindi rahvad. Klassikalisel perioodil sai sellest osa Bosporose kuningriigist ; selle elanike hulka kuulusid sarmaadid, kreeklased, Pontosest pärit Anatoolia asunikud ja juudid. 4. sajandil langes ala hunnide kätte; see oli hiljem Suur-Bulgaaria pealinn ja langes 7. sajandi keskel kasaaride kätte. Pärast Kasaaride Khanaadi lagunemist c. 969 moodustas poolsaar Taaveti-nimelise valitseja alluvuses Kasaari juutide järglasriigi osa. 980. aastate lõpuks läks see suures osas Kiievi-Vene ja Tmutarakani vürstiriigi valdusse, enne kui langes u. 1100 polovetside kätte. Mongolid vallutasid piirkonna 1239. aastal ja 1419. aastal läks see Genova valdusse koos Krimmis asuvate aladega. Suurema osa 15. sajandist valitses poolsaart Gazaria nimel Genova juudi Simeone de Guizolfi asutatud Guizolfi (Ghisolfi) perekond. Piirkonna valitsemine juudi konsulite, volinike või vürstide poolt on tekitanud palju vaidlusi selle üle, mil määral jäi kasaari judaism Lõuna-Venemaal sel perioodil püsima. Krimmi khaaniriik vallutas Tamani poolsaare 1483. aastal. See langes 1783. aastal Ottomani impeeriumi alla ja sai Kaffa ejalettile alluvaks sandžakkiks. Vene-Türgi sõja (1787–92) ajal, läks see Vene impeeriumi kontrolli alla. Venemaa loovutas selle 1792. aastal Ottomanidele tagasi. Lõpuks läks see 1828. aastal Venemaale. Suure osa järgmisest sajandist oli piirkond hõredalt asustatud. Suurim asula oli Tamani kasakate linn (hilisem staniitsa), millele järgnes uusajal sadamalinn Temrjuk. Poolsaarel on väikesed mudavulkaanid ning maagaasi ja nafta leiukohad. Madalad magestunud järved ning kohalikud kalade ja ulukitega asustatud jõesuudmed, mis on võsastunud paksu kaldaroostikuga, moodustavad soise läbimatu ala. Mihhail Lermontov kirjeldab Tamani linna halvustavalt oma romaanis "Meie aja kangelane" . Saksa ja Rumeenia sõjavägi okupeerisid Tamani poolsaare 1942. aastal; Nõukogude Punaarmee taasvallutas selle 1943. aastal. 2018. aastal avastasid arheoloogid Vana-Kreeka muusikariistade, harfi ja lüüra jäänused. Instrumendid avastati Volna asula lähedal asuva iidse nekropoli uurimisel. Arheoloogide sõnul eksisteeris seal 6. sajandi teisest veerandist eKr kuni 4. sajandini pKr Kreeka polis, mis kuulus Bosporose kuningriigile. Üks nime "Taman" päritolu versioon järgi tuleb see tšerkessi sõnast "temen", mis tähendab sood. "Greek colonization in the northern Black Sea area". German Archaeological Institute. Retrieved 4 April 2010. Tsutsiev, Atlas of the Ethno-Political History of the Caucasus, 2004 Robert Forczyk. The Caucasus 1942–43: Kleist’s race for oil Russian archaeologists discover ancient Greek musical instruments near Crimea
Kaia Vask

Kaia Vask (sündinud 5. märtsil 1969) on eesti ametiühingutegelane, alates 20. oktoobrist 2023 Eesti Ametiühingute Keskliidu esimees. Vask lõpetas 1987. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis seejärel lühemat aega erinevaid erialasid (rakendusmatemaatika, majandusarvestus), enne kui lõpetas 2001. aastal Akadeemia Nordi õigusteaduskonna kiitusega. 2003. aastal katses ta samas teadusmagistri kraadi. 1980. aastate lõpust töötas Vask transpordidispetšerina, poemüüjana ja kirjastuse tehnilise sekretärina. 1999–2023 töötas ta Eesti Meremeeste Sõltumatus Ametiühingus peasekretärina (1999–2004, 2011–) ja esimehena (2004–2011), olles ametisse saades maailma esimene meremeeste ametiühingu naissoost esimees. 2003–2007 oli Kaia Vask Eesti Ametiühingute Keskliidu volikogu esimees, 2007–2011 EAKL-i juhatuse liige. 2023. aastal valiti ta ainsa kandidaadina EAKL-i esimeheks (93 poolt- ja 26 vastuhäälega). 2008. aastast on ta Euroopa Transporditöötajate Föderatsiooni merendussektsiooni juhatuse liige. 2010 Valgetähe viienda klassi teenetemärk Kaia Vask oli 1992. aastast abielus meremehega, mistõttu ta meremeeste ametiühingusse tööle läkski. Neil on kolm last. Tema abikaasa hukkus 2021. aastal merel paadiõnnetuses. Huko Aaspõllu, "Ametiühingute keskliidu uus juht on Kaia Vask" ERR, 20. oktoober 2023 (vaadatud 26.11.2023) "Sekretariaat", Eesti Meremeeste Sõltumatu Ametiühingu koduleht (vaadatud 26.11.2023) Tiina Jõgeda, "Hea meremeeste hoidja" Eesti Ekspress, 18. september 2008 (vaadatud 26.11.2023) Andrus Karnau, "Kaia Vask: valitsus võib tahta, aga selle asja otsustame meie" Postimees, 4. november 2023 (vaadatud 26.11.2023) Andrus Karnau, "Kaia Vask: valitsus võib tahta, aga selle asja otsustame meie" Postimees, 4. november 2023 Tiina Jõgeda, "Hea meremeeste hoidja" Eesti Ekspress, 18. september 2008
Vanaaeg

Vanaaeg on ajajärk, mis algas kirja tekkimisega ning lõppes Lääne-Rooma keisririigi lagunemisega. Sellele järgnes keskaeg. Tegemist on aega märkiva suhtelise mõistega, millele vastava aja algus on piirkonniti ja kultuuriti erinev. Vanaajale eelnes esiaeg, millega peetakse silmas aega enne riikide teket ja kirja kasutuselevõttu. Ajaloolise mõistena võeti sõna kasutusele renessansiajal ja vanaajaks (antiikajaks) nimetati Vana-Kreeka ja Vana-Rooma antiikkultuuri ajastut[viide?]; vanaajale järgnenud keskaega alustati umbes 5. sajandist pKr. Hiljem, kui tekkisid raskused mõiste rakendamisel väljaspool Vahemere maid, hakati sõna "antiikaeg" kõrval kasutama üldisema tähendusega mõistet "vanaaeg". Konkreetse ajaloo jagamise vana-, kesk- ja uusajaks kinnistas saksa ajaloolane Christophorus Cellarius 1702. aastal. Ajaloo liigendamist vanaks, keskmiseks ja uueks perioodiks kasutatakse ka vanaaja tsivilisatsioonide (Egiptus, Assüüria, Babüloonia, hetiidid) ajaloos. Eestis vanaaega ei olnud, sest enne 13. sajandit puudus Eestis riiklik korraldus. Ajalooline aeg algas seetõttu keskajaga. Antiikaeg Vanaaja muusika Vanaaeg: ajalooõpik 6. klassile, I osa. 2010. Lk. 11.
Dominic West

Dominic Gerard Francis Eagleton West (sündinud 15. oktoobril 1969 Sheffieldis, Inglismaal) on inglise näitleja. Ta on tuntud eelkõige Jimmy McNulty osatäitjana teleseriaalis "Võrk" (The Wire). Samuti on ta mänginud filmides "Chicago", "Varastatud mälestused", "300", "John Carter", "Mona Lisa naeratus" ja "Picasso: looja ja hävitaja" Dominic West andmekogus IMDb (inglise)