laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rahvuslike Huvide Keskus

Rahvuslike Huvide Keskus (Center for the National Interest, CNI) on Ameerika Ühendriikides Washingtonis baseeruv mõttekoda, mis enda väitel esindab konservatiivse realismi koolkonda. CNI asutas USA ekspresident Richard Nixon 20. jaanuaril 1994 (Nixoni presidendiametisse astumise 25. aastapäeval) Nixoni Rahu ja Vabaduse Keskusena (Nixon Center for Peace and Freedom). CNI enda sõnul loodi Keskus eesmärgiga "olla strateegilise realismi hääl USA välispoliitikas. Nagu ta [Richard Nixon] toona ütles, "on Ameerika Ühendriigid küll külma sõja võitnud, kuid rahu pole see veel võitnud." Täna on keskuse eesmärk stimuleerida arutelu, edendada üldsuse arusaamist USA välispoliitikast ja rahvusvahelistest suhetest ning määratleda põhimõttelised, kuid siiski praktilised põhimõtted, et edendada Ameerika rahvuslikku huvi 21. sajandi keerulises maailmas." 1998. aastast kannab CNI nime Nixoni Keskus (The Nixon Center) ja 2011. aastast Rahvuslike Huvide Keskus (Center for the National Interest). Viimane nimemuutus oli seotud Nixoni perekonna ja Nixoni fondi (Richard Nixon Foundation) soovimatusega teha koostööd ja lasta kanda Nixoni nime asutusel, mis muutus järjest enam Kremli suuvoodriks. Nixoni Fond andis keskuse programmidele ette nähtud 2 miljonit dollari üle tingimusel, et Nixoni nimi kaotatakse, ehkki see oli mõne Nixoni austaja jaoks kibe tulemus. "Kangekaelsetele vabariiklastele, perekonnaliikmetele ja endistele poliitilistele abistajatele, kes istuvad fondi juhatuses, oli aga keskus ja eriti selle kauaaegne president Dimitri Simes muutunud Nixoni perekonnanime häbistamiseks. Simes, Venemaa poliitika ülimuslik esiletõstja, pakkus nende arvates välja Venemaa autokraat Vladimir Putinile vabandusi ja ründas isegi nende partei presidendikandidaati John McCaini tema hukkamõistu pärast Venemaa sissetungi Gruusiasse", kirjutas USA mõjukas poliitikaväljaanne Politico aprillis 2011. CNI president ja tegevdirektor on asutamisest 1994. aastal saadik olnud vene-juudi päritolu Dimitri K. Simes, auesimees USA endine välisminister Henry Kissinger. Asutuses on tööl keskmiselt 20 inimest, kes tegelevad kuue põhiprogrammiga: energiajulgeolek ja kliimamuutused, strateegilised uuringud, USA rahvuslik julgeolek, USA-Venemaa suhted, USA-Jaapani suhted, Hiina ja Vaikse ookeani piirkond ning piirkondlik julgeolek (Lähis-Ida, Kaspia bassein ja Lõuna-Aasia). 2011. aastal oli tema aastaeelarve 1,6 miljonit USA dollarit. 27. aprillil 2016 korraldas CNI president Dimitri K. Simes Washingtonis asuvas Mayfloweri hotellis Donald Trumpi esinemise oma algava valimiskampaania jaoks ja kohtumise Venemaa suursaadiku Sergei Kisljakiga. Ürituse korraldas CNI. CNI annab välja kaks korda kuus ilmuvat rahvusvaheliste suhete ajakirja The National Interest. https://cftni.org/about/ https://www.politico.com/story/2011/04/divorce-for-nixon-center-foundation-053384 https://cftni.org/programs/ http://www.pseudology.org/information/SimesDK.htm https://cdn.cnn.com/cnn/2019/images/04/18/mueller-report-searchable.pdf Pp. 105-107
Albrecht II (Brandenburg)

Albrecht II (u. 1177 – 25. veebruar 1220) oli Askania dünastia liige. Ta oli Brandenburgi markkrahv 1205. aastast kuni oma surmani. Albrecht II oli Otto I ja selle teise naise Ada noorim poeg. Tema isa Otto I propageeris ja juhtis piirkonnas saksa asustuse rajamist, mis oli 10. sajandini slaavi. Albrecht II oli alates 1184. aastast Arneburgi krahv Altmarkis. Altmark kuulus Brandenburgile ja tema vanem vend Otto II väitis, et see tähendas, et Askanialased omasid Arneburgi. Kui Heinrich von Gardelegen 1192. aastal suri, jättis ta oma valduse Albrecht II-le. Kuid see põhjustas konflikti tema ja tema venna vahel. Otto vangistas ta 1194. aastal ajutiselt. 1197. aastal ühines ta Saksa ristisõjaga. Ta osales 1198. aastal Akkos Saksa ordu avakoosolekul. Albrecht II päris markkrahvkonna 1205. aastal, kui suri tema vanem vend Otto. Hohenstaufenite ja Welfide vahelises vaidluses keisrikrooni üle 13. sajandi alguses toetas Albrecht esialgu Hohenstaufenist kuningat Švaabi Philippi, nagu Otto enne teda. Kuid pärast Philippi mõrvamist 1208. aastal vahetas ta poolt, kuna keiser Otto IV oli teda aidanud markkrahvkonna kindlustamisel taanlaste vastu ja kinnitas 1212. aasta dokumendiga Askania omandiõigust Brandenburgile. Sel perioodil oli Albrecht II-l pikk vaidlus Magdeburgi peapiiskopi Albrecht I-ga. Ta mängis ka olulist rolli Brandenburgi kümnisevaidluses. Albrecht II kindlustas Teltowi, Prignitzi ja osaliselt Uckermarki piirkonnad lõplikult Brandenburgi margile, kuid kaotas Pommeri Greifide dünastiale. Albrecht II suri 1220. aastal. Sel ajal olid tema kaks poega veel alaealised. Algselt tegutses regendina Magdeburgi peapiiskop Albrecht I. 1221. aastal asus aga regendiametisse Albrechti lesk krahvinna Mathilde. Pärast tema surma 1225. aastal kuulutati vennad täisealisteks ja nad hakkasid üheskoos markkrahvkonda valitsema. 1205. aastal abiellus Albrecht Wettini soost Lausitzi krahvi Konrad II tütre Mathilde von Groitzschiga (1185–1225). Nad said neli last: Johann I (u. 1213 – 4. aprill 1266) Otto III "Vaga" (1215 – 9. oktoober 1267) Mathilde (suri 10. juunil 1261) Elisabeth (1207 – 19. november 1231)
Naisiai

Naisiai on küla Leedus Šiauliai rajooni Meškuičiai vallas. Külas on Šiauliai rajooni kirjandusmuuseum, kool kultuurimaja, spordikeskus, raamatukogu ja postkontor. Naisiais asus Šiauliai majandi Naisiai mõis. Aastal 1794 andis Katariina II kogu Šiauliai majandi Platon Zubovile. Aastal 1904 otsustas sealne krahv Vladimir Žubov oma valdustesse rajada neli kooli, üks neist asutati ka Naisiaisse. Nõukogude perioodil oli Naisiai kohaliku kolhoosi Už taiką keskasulaks. Kolhoos oli üks edukamaid Leedus. Aastal 1977 asus kolhoos välja andma Zigmas Gaidamavičius-Gėlė nimelist kultuuripreemiat, mis antakse parima ilmunud debüütluuleraamatu autorile. Ühtlasi rajati Naisiaisse ka väike kirjandusmuuseum. Tänapäeva Naisiais asub põllumajanduslik suurettevõte UAB „Agrokoncernas“, mille maad asuvad kolmes rajoonis. See finantseerib kolhoosi asemel ka kirjanduspreemia välja andmist. Aastal 2015 sai Naisiaist esimene Leedu väike kultuuripealinn. Kultuurikeskus Naisiai Koolimaja Kirjandusmuuseum 2011. m. surašymas Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 11 lk. Vilniuje bus pristatytos mažosios kultūros sostinės Küla portaalis vietoves.Lt
Fuksiin

Fuksiin on erk-fuksiaroosat värvust andev aniliinvärv, mis kuulub trifenüülmetaanvärvide hulka ja mille keemiline valem on C20H20N3·HCl. Ühendi nimi on tuletatud erkroosa õiega ilutaime fuksia nimest. Fuksiini hilisem nimetus "magenta" (fuksiini üks ingliskeelsetest nimedest) on antud ka ühele neljavärvitrükis kasutatavatest protsessvärvidest. Värvainete indeksis on fuksiini tähised C.I. 42500 ja Basic Violet 14, CAS-number on 632-99-5. Tahkena moodustab fuksiin lõhnatuid tumerohelisi kristalle. Vees lahustub raskelt, lahuses muutub eredaks lillakasroosaks. On heade värviandvate omadustega, peale tekstiilide värvimise on seda kasutatud ka värvainena mikroskoopias ja histoloogias ning mõnikord desinfektandina. Fuksiinikristallid purgis Fuksiini vesilahus Ainega pidev kokkupuutumine tekitab akuutseid või kroonilisi tervisehäireid, loodusesse sattunult ohustab see veekogusid. Fuksiinpunane Fuksiaroosa https://dtp.cancer.gov/dtpstandard/servlet/ChemData?queryHOLD=&searchtype=namestarts&chemnameboolean=and&outputformat=html&searchlist=Rosaniline&Submit=Submit http://cameo.mfa.org/wiki/Fuchsin "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2020. Vaadatud 26. juuni 2020.{{cite web}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.coloria.net/varit/fuksiini.htm Fuksiin keemiliste ainete andmebaasis PubChem Fuksiin kunsti- ja konserveerimismaterjalide andmebaasis CAMEO
Tarutuur

Tarutuur ehk ummikuraud on eesti etnograafias õõnsa nõgusa tera ja pika varrega, peitli moodi tööriist tarupuude ja ummiknõude õõnestamiseks. Tarutuur oli nõgusa tera ja putkesse käiva pika varrega tuurataoline riist, millega õõnestati ka pakktarusid ning kasvavaid tarupuid. Tarutuura kasutati metsmesinduse alal kogu Ida-Euroopas, 19. sajandil veel ka Lõuna-Eestis. mesila eesti taru mesilased mesindus Eesti keele seletav sõnaraamat vaadatud 26.06.2020 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 304 Tarutuur. Eesti Rahva Muuseum Mesinduse ajaloost.
Szczytno

Szczytno (saksa Ortelsburg) on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas, Szczytno maakonna halduskeskus. Szczytno asub Olsztynist umbes 42 km kagus. Asula rajati 1359. aastal. Osalised linnaõigused sai Ortelsburg 1616. aastal, täielikud linnaõigused 1723. aastal. Raudteeühenduse sai linn 1883. aastal. Esimese maailmasõja alguses 1914. aastal hävis suur osa linnast, kuid see ehitati kiiresti üles. Rahvahääletuse tulemusel jäi 1920. aastal Saksamaa (Ida-Preisimaa) koosseisu. Poolale läks linn 1945. aastal. Szczytno kesklinnast 10 km kaugusel asub Olsztyn-Mazury lennujaam. 3982809. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/042815617011-0964991?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 6.10.2022. Szczytno Encyklopedia PWN Szczytno. Historia miejscowości Wirtualny Sztetl Szczytno w liczbach Polska w liczbach
Bestiaarium

Bestiaarium on loomi kirjeldav ja neile allegoorilisi seletusi pakkuv teatmeteos. Esimesed bestiaariumid koostati Euroopas antiikajal, kuid enamik bestiaariume pärineb keskaja Lääne-Euroopast ja need on ladinakeelsed. Bestiaariumid sisaldavad mütoloogiliste olendite kirjeldusi ning kirjeldatud loomade pilte.
Dobre Miasto

Dobre Miasto (saksa keeles Guttstadt) on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Olsztyni maakonnas, Dobre Miasto valla halduskeskus. Dobre Miasto asub Olsztyni kesklinnast umbes 24 km põhjas. Asula on rajatud 1325. aastal, linnaõigused sai 1329. aastal. Linn oli Warmia piiskoppide omanduses. 1466. aastal läks linn Poola Kuningriigi koosseisu. Teise Poola jagamise tagajärjel läks linn 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Rahvahääletuse tulemusel jäi linn 1920. aastal Saksamaale. Poola koosseisu läks Dobre Miasto 1945. aastal. Dobre Miasto Encyklopedia PWN
Biskupiec

Biskupiec (saksa keeles Bischofsburg) on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Olsztyni maakonnas, Biskupieci valla halduskeskus. Biskupiec asub Olsztyni kesklinnast umbes 33 km idakirdes. Biskupiec sai linnaõigused 1395. aastal. 1466. aastast oli Poola Kuningriigi koosseisus. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Tagasi Poola koosseisu läks 1945. aastal. Biskupiec Encyklopedia PWN
Orneta

Orneta (saksa Wormditt) on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Lidzbark Warmiński maakonnas, Orneta valla halduskeskus. Orneta asub Olsztynist umbes 44 km põhjakirdes ja Elblągist ligikaudu 48 km idas. Asulat on esmamainitud 1308. aastal, linnaõigused sai 1313. aastal. Linn oli Warmia piiskoppide omanduses, kujunes kaubandus- ja käsitöökeskuseks. Alates 1466. aastast oli linn Poola Kuningriigi koosseisus. 1772. aastal läks linn Esimese Poola jagamise tagajärjel Preisi kuningriigi võimu alla. Alates 1945. aastast on linn taas Poola piires. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/042815609054-0932910?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 6.10.2022. Orneta Encyklopedia PWN
Lubawa

Lubawa (saksa keeles Löbau in Westpreußen) on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Iława maakonnas. Lubawa asub Olsztynist umbes 57 km lääneedelas. Asulat on esmamainitud 1216. aastal, linnaõigused sai 1311. aastal. Linn oli Chełmno piiskoppide omanduses. 1466. aastal läks linn Poola Kuningriigi koosseisu. Esimese Poola jagamise tulemusel läks linn 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Lühikest aega (1807–1815) oli linn Varssavi hertsogiriigi koosseisus. Linnal on raudteeühendus alates 1902. aastast. 1920. aastast kuulus Lubawa jälle Poolale. Teises maailmasõjas hävis umbes 80% hoonetest. Lubawa Szlak Kopernikowski Lubawa Encyklopedia PWN Historia Lubawy IT Nowe Miasto Lubawskie
Artašes Geghamjan

Artašes Mamikoni Geghamjan (Արտաշես Մամիկոնի Գեղամյան) (2. detsember 1949, Jerevan – 20. september 2024) oli Armeenia poliitik. Ta lõpetas 1971 Jerevani Polütehnilise Instituudi elektrotehnikainsenerina. 1974–1978 oli ta komsomolitöötaja. 1979–1986 töötas ta Armeenia Kommunistlikus Parteis. 1987–1989 oli ta Armeenia Kommunistliku Partei Jerevani linna Maštotsi rajoonikomitee esimene sekretär, 1989–1990 Jerevani linnapea (linna täitevkomitee esimees). 1990 lahkus ta Armeenia Kommunistlikust Parteist, 1991–1995 juhtis äriettevõtteid. Aastal 1995 valiti ta Armeenia Rahvusassambleesse (parlamenti). Aprillis 1997 rajas ta Rahvusliku Ühtsuse Partei, mis oma erakorralisel suurkogul 1998. aasta veebruaris valis ta sama aasta presidendivalimiste presidendikandidaadiks. Ta sai nendel valimistel ainult 0,45% häältest, kuid valiti parlamenti taas 1999. ja 2003. aastal. Ta juhtis oma erakonna parlamendifraktsiooni. 2003 kandideeris uuesti Armeenia presidendivalimistel. Ta oli abielus ja tal oli kaks last. Info Armeenia parlamendi leheküljel
Einar Ágústsson

Einar Ágústsson (23. september 1922 – 12. aprill 1986) oli Islandi poliitik, pangandustegelane ja diplomaat. Einar Ágústsson lõpetas Islandi Ülikooli õigusteaduse erialal 1947. aastal. 1947–1954 töötas ta ametnikuna Islandi Finantsnõukogus. Aastatel 1954–1957 töötas ta Islandi rahandusministeeriumis. 1957–1963 oli ta panga Samvinnubankinn tegevjuht, aastatel 1963–1971 direktor. Aastatel 1963–1978 oli ta Alþingi liige. Aastatel 1968–1980 oli ta Progressipartei aseesimees. Alates 14. juulist 1971 kuni 1. septembrini 1978 oli ta Islandi välisminister. 1978–1980 oli ta Islandi suursaadik Taanis. Alates 1980. aastast oli ta Islandi suursaadik Iisraelis, Itaalias ja Türgis. Einar Ágústsson Munziger Einar Ágústsson Alþingi Iceland. Ministries, etc. rulers.org
Michael De Santa

Michael De Santa, sünninimega Michael Townley on üks kolmest videomängu "Grand Theft Auto V" peategelasest, teised tegelased on Franklin Clinton ja Trevor Philips. Tegelasele on hääle andnud näitleja Ned Luke. De Santa on endine pangaröövel, kes liitus tunnistajakaitseprogrammiga ja asus seejärel tegutsema filmiprodutsendina. Mängu jooksul asub ta siiski koos Clintoni ja Philipsiga uuesti kuritegelikule teele. Tal on naine Amanda, poeg Jimmy ja tütar Tracey.
Duke'i Ülikool

Duke'i Ülikool on kõrgkool Ameerika Ühendriikides Põhja-Carolina osariigis Durhami lähedal. Duke'i kabel Ülikooli arstiteaduse keskus "Duke giving web site". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. detsember 2008. Vaadatud 29. oktoobril 2008. The origin of Duke Blue. Duke University Archives. Vaadatud 23.05.2008.  Duke'i Ülikool – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht
Olsztynek

Olsztynek (saksa Hohenstein) on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Olsztyni maakonnas, Olsztyneki valla halduskeskus. Olsztynek asub Olsztynist umbes 26 km edelas. Asulat on esmamainitud 1351. aastal, linnaõigused sai 1359. aastal. Raudteeühenduse sai linn 1888. aastal. Kuni 1945. aastani oli Saksamaa (Ida-Preisimaa) koosseisus. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/042815614094-0964910?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 6.10.2022. Olsztynek Encyklopedia PWN Olsztynek. Local history Virtual Shtetl
Karl von Proffen

Karl von Proffen (Venemaal tuntud kui Karl Karlovitš, vene keeles Карл Карлович Проффен) (7. (ukj 19. september) 1847 – 27. aprill (ukj 10. mai) 1911 Hallila) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (ratsaväe kindralleitnant). Põlvnes Alam-Saksimaalt Einbeckist pärit ja XVIII sajandi lõpul Venemaa teenistusse astunud suguvõsast. Tema isa oli Tallinnas sündinud alampolkovnik Carl Georg von Proffen (1800−?); ema nimi oli Emilie Henriette Wilhelmine von Saltzmann. Proffen pärines sõjaväeliste traditsioonidega suguvõsast: tema lell oli viitseadmiral Albert Leopold von Proffen (1812–1893) ning lellepoeg kindralmajor Georg Albert von Proffen (sündinud 1847). Omandas sõjaväelise hariduse 1. Peterburi kadetikorpuses, mille lõpetamise järel astus 30. juulil 1866 ohvitseriks ülendatuna väeteenistusse. 12. juulil 1868 lõpetas Nikolai ratsaväekooli. 1877–1878 võttis osa Vene-Türgi sõjast. Teenis eskadronikomandörina ja korpuseintendandina. 1902−1905 oli ta Kaukaasia sõjaväeringkonna ringkonnaintendandi abi. 1905−1907 oli Primorje sõjaväeringkonna ringkonnaintendant. 1907. aastal läks kindralleitnandi auastmes erru. Püha Stanislavi ordeni III klass koos mõõkade ja lindiga (1878) Püha Anna ordeni III klass koos mõõkade ja lindiga (1879) Püha Vladimiri ordeni IV klass (1882) Püha Stanislavi ordeni II klass (1887) Püha Anna ordeni II klass (1891) Püha Vladimiri ordeni III klass (1899) Püha Stanislavi ordeni I klass (1906) Preisimaa Krooni ordeni III klass (1873) Preisimaa Punase Kotka ordeni III klass (1878) Preisimaa Krooni ordeni II klass (1884) Preisimaa Punase Kotka ordeni II klass (1897) Oli abielus Nadežda Ivanovnaga, abielust sündis kolm last. Proffen Sissekanne Erik Amburgeri andmebaasis Sissekanne Vene keisririigi ohvitserkonna vikis Genealoogiline info Karl von Proffeni kohta. Geni.com
Barczewo

Barczewo (kuni 1946. aastani Wartembork; saksa keeles Wartenburg in Ostpreußen) on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Olsztyni maakonnas. Barczewo asub Olsztynist umbes 15 km idakirdes. Asula on rajatud 1323. aastal, linnaõigused sai 1364. aastal. 1466. aastal läks linn Poola Kuningriigi koosseisu. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks linn 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Tagasi Poola koosseisu läks linn 1945. aastal. Barczewo Spangshus Historia Barczewa Perły Polski
Georg Albert von Proffen

Georg Albert von Proffen (Venemaal tuntud kui Jegor Eduardovitš, vene keeles Егор Эдуардович Проффен) (13. juuli (vkj) 1847 Tallinn − ?) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (admiraliteedi kindralmajor). Ta lõpetas 1869. aastal mereväe kadetikorpuses. 1864. aastast teenis Venemaa mereväes. Aastatel 1867−1873 teenis mitmel sõjalaeval, seejärel piirivalves. 1873−1884 oli ta ristleja Nõrok komandör. 1885. aastast teenis laevastikus ja oli kuni 1886. aastani laeva Sertš vanemohvitser. Seejärel oli 3. laevastikuekipaaži komandöri abi. 1888. aastal nimetati Kroonlinna sadamakapteni noorem- ja 1897. aastal vanemabiks. Läks erru 1900. aastal. Püha Stanislavi ordeni III klass (1877) Püha Anna ordeni III klass (1883) Püha Vladimiri ordeni IV klass koos lindiga (1884) Püha Stanislavi ordeni II klass (1890) Sündis õuenõunik Eduard Alexander von Proffeni (1802 Tallinn – 1880 Paide) ja Julie Elisabeth Homanni pojana. Tema lell oli viitseadmiral Albert Leopold von Proffen (1812–1893) ning lellepoeg kindralleitnant Karl von Proffen (1847–1911) Oli abielus Alice Marie Büttneriga (1857 Tallinn – 1912 Haapsalu). Abielust sündisid: Georg Heinrich von Proffen (sündis 1878) Roman Albert von Proffen (sündis 1879) Ellinor Leontine von Proffen (sündis 1883) Proffen Sissekanne Erik Amburgeri andmebaasis Genealoogiline info Georg Albert von Proffeni kohta. Geni.com Georg Albert von Proffeni teenistuskäik
Micheál Martin

Micheál Martin (sündinud 1. augustil 1960 Corkis) on iiri poliitik, Fianna Fáili partei juht aastast 2011 ja 27. juunist 2020 kuni 17. detsembrini 2022 Iirimaa peaminister (Taoiseach), seejärel kaitse- ja välisminister. 2008–2011 oli ta Iiri välisminister ja 2000–2004 tervishoiuminister. Tervishoiuministrina keelustas ta 2004. aastal suitsetamise kõigis avalikes asutustes. 1992–1993 oli ta Corki lordmeer ning 1997–2000 Iirimaa haridus- ja teadusminister. 2020. aasta Iirimaa parlamendivalimistel sai tema juhitud Fianna Fáil parima tulemuse ning 38 kohta parlamendis. Tulemus oli ühe võrra parem 37 kohta saanud Sinn Féinist. 27. juunil 2020 asus ta peaministrina Fine Gaeli ja Roheliste parteiga moodustatud koalitsioonivalitsuse etteotsa.
Punane ooker

Punane ooker ehk maapunane on looduslik muldpigment, üks ookritest, mille peamine värvi andev komponent on hematiit, keemilise valemiga ∝-Fe2O3. Selle nimetuse alla koonduvad eri nimedega oranžpunased ja tumepunased kuni punakaspruunid muldpigmendid, nagu veneetsia punane, Sinope punane, inglispunane või india punane, aga ka sünteetiline raudoksiidpigment marsspunane. Erinevad autorid on erinevatel aegadel kasutanud punase ookri jaoks erinevaid nimetusi. Värvainete indeksis kannab punane ooker tähiseid PR 102 (Pigment Red 102) ja C.I. 77491. Looduslikku punast ookrit saadakse raudoksiidi sisaldavast pinnasest, seda pestakse ja sõelutakse, et eraldada liiv ja muud mittevajalikud komponendid. Saadud produkt kuivatatakse ja peenestatakse pulbriks ning siis on see valmis värvi valmistamiseks. Punane ooker nagu kõik raudoksiidid on keemiliselt püsivad – punase ookriga tuhandete aastate eest tehtud koopamaalingud on tänaseni suurepäraselt säilinud. Sobib kõigi pigmentidega ja sideainetega. Hapete toimel ühend siiski laguneb. Sobib kasutamiseks kõikides maalikunsti tehnikates: temperavärvides, freskos, pastell- ja akvarellmaalis, õlivärvides, samuti lubi- ja liimvärvides, keraamikas angoobide toonimiseks, tsemendi toonimiseks jne. Ookrimassist valmistatakse punast kriiti sangviini, mida hinnati joonistusvahendina kõrgelt renessansiperioodist kuni 19. sajandini. Ookrite katvus varieerub tugevalt, neid on opaaksemaid ja laseerivamaid. Punase ookriga maalitud laigumuster ja inimkäe jäljend Pech Merle koopas Prantsusmaal, 25 000 a eKr Punase ookri jäljed nahale kantuna - rekonstruktsioon. Alcoy arheoloogiamuuseum Altamira koopast leitud ookritükid Ookriga värvitud 18. sajandi kabel Capela de Nossa Senhora das Mercês Brasiilias Punase ookriga kaunistatud himba naine Namiibias Sangviin Boolus Sinoopia Faluni punane Põletatud sieena Red Ochre. Natural pigment known since prehistoric times. – colourlex.com "Red ochre. – Pigments through the Ages". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2020. Vaadatud 27. juunil 2020. Red Ochre. Natural pigment known since prehistoric times. – colourlex.com Red ochre. – Pigments through the Ages Video: Ochre pigments I. – Alchemical Arts (ookri valmistamine)
Käteräti päev

Käteräti päev on austusavaldusena kirjanik Douglas Adamsile tema fännide poolt ülemaailmselt tähistatav tähtpäev. Adamsi loomingu austajad kannavad tunnustuse märgiks autori ja tema loomingu vastu sel päeval avalikult endiga käterätti, nagu seda on kirjeldatud Adamsi 1979. aastal ilmunud teoses „Pöidlaküüdi reisijuht Galaktikas“. Esimene mälestuspäev toimus 2001. aasta 25. mail, kaks nädalat pärast Adamsi surma 2001. aasta 11. mail. "Towel Day, Its Time Has Come". BBC. 16. mai 2001. Vaadatud 26. veebruar 2008. Kornblum, Janet (24. mai 2001). "Hitchhiker, grab your towel and don't panic!". USA Today. Vaadatud 26. veebruar 2008. Towelday.org