laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Schlüsselburgi linnus

Schlüsselburgi linnus (vene keeles Орешек Orešek; soome keeles Pähkinälinna; rootsi keeles Nöteborg) on linnus Venemaal Leningradi oblastis Kirovski rajoonis Schlüsselburgi linna lähedal Neeva jõe lähtmes Pähkinälinna saarel. Orešeki linnust on esimest korda mainitud 1323. aastal, Pähkinäsaari rahulepingus, millega määrati esmakordselt ära Novgorodi vabariigi ja Rootsi vaheline idapiir.. Aastatel 1612–1702 kuulus Nöteborgi kindlus Rootsi kuningriigile, Ingerimaa kubermangu Nöteborgi läänis ja vallutati 1702. aastal Põhjasõjas. Ingerimaa (Vadja viiendik) ja Käkisalmi lään läks Rootsi valdusse 1617 Ingeri sõja lõpetanud Stolbovo rahulepingu alusel. Stolbovo rahulepinguga sai Venemaa Rootsilt tagasi vene alad, kuid pidi loovutama Rootsile Ingerimaa koos Ivangorodi kindlusega (Jaanilinna), Jaama, Koporje kindluse, Nöteborgi kindluse ja Laadogast läänes oleva Laadoga-Karjalaga Käkisalmi lääni, mille tõttu kaotasid venelased täielikult ühenduse Soome lahele ja Läänemerele. Rootsi Ingeri alad moodustati Ingerimaa kubermangu.  Pikemalt artiklites Nöteborgi kindlus ja Nöteborgi piiramine (1702) 1702. aasta septembris alustasid Vene väed Laadoga järve ääres Neeva jõe suudmes asuva Nöteborgi piiramist. Vene väed kindral Boriss Šeremetevi juhtimisel hõivasid Neeva jõe kaldad, piirates Pähklisaare, millel asus Nöteborgi kindlus. Blokeerimaks Rootsi laevastiku võimalikku abi mööda jõge, paigutati jõe kallastele paadid jalaväe jaoks ning paigaldati kindluse pommitamiseks 51 suurtükki. Kindluse piiramisel osalesid 12 000 otseselt kindluse juures ja 20 000 piirkonnas. Kindluse komandant Gustav Wilhelm von Schlippenbach, keeldus kindluse loovutamisest lootes abivägedele, kuid Fjodor Apraksin oli juba 24. augustil (13. vkj) purustanud Ižora jõel Soomes asunud Rootsi vägede ülemjuhataja Abraham Cronhjorti väed. 12. oktoobril (1. vkj) 1702 alustati kindluse pommitamist, mis kestis kümme päeva, kuid millega ei suudetud oluliselt kahju tekitada. 22. oktoobril (11. vkj) vallutati Nöteborgi kindlus 12 tundi kestnud tormijooksuga ja garnison kapituleerus. Nöteborgi vallutamisega saavutasid Vene väed kontrolli Laadoga järve ja Neeva jõe ülemjooksu üle. Nöteborgi vallutamise järel nimetati linn võtmelinnuseks ehk Schlüsselburgiks, venemaa keisririigi ajal kasutati Schlüsselburgi kindlust vanglana (seal hoiti kinni ka mh Venemaa keiser (1740–1741) Ivan VI, kus ta ka hukkus ja hiljem poliitvange: 1818–1827 Timotheus von Bock, Sergo Ordžinikidze jt). Linnus on arvele võetud Venemaa kultuurimälestisena. 1990. aastal kanti linnus UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Nyenskansi linnus

Nyenskansi linnus (vene Ниеншанц, rootsi Nyenskans) oli linnus Rootsi Ingerimaa kubermangu alal Nyeni linnas Ohta jõe ühinemiskohas Neeva jõega (praeguse Peterburi territooriumil). Linnus ehitati 1611. 1617 – Fredrik Möller, Nyeni reduudi lipujunkur (”förvaltare på skansen vid Nyen”) 1645–1660 – Simon Skragge (aadeldatult Skraggensköld), linnusepealik (rootsi k. slottshövitsman), hilisem Ingerimaa kubermangu Nyeni ja Nöteborgi lääni asehaldur 1661–1669 – ooberst Alexander Andersson, komandant 1669–1687 – ooberst Alexander Pereswetoff-Morath, komandant 1687–1689 – major Anders Fraser, komandant 1689–1703 – ooberst Johan Apolloff, komandant. 1703. aastal vallutas linna ja linnuse Peeter I, Põhjasõjas, kui 1703. aasta kevadel jõudsid Vene väed Boriss Šeremetevi juhtimisel Neeva alamjooksule, kus Ohta jõe suudmes asus Nyenskansi kindlus. Aprillis jõudis Šeremetevi 20 000-meheline vägi mööda Neeva jõe paremat kallast kindluseni. 6. mail (25. aprillil vkj) tungis 2000-meheline Vene vägi peale Rootsi 150 eelsalgale kindluse juures ning purustas selle. Samal päeval alustati ka kindluse juurde jõudnud Vene peavägede poolt kindluse piiramist. 7. mail (26. aprillil vkj) saabusid Nyeni juurde laevadel ka piiramissuurtükid ja Vene tsaar Peeter I. 30. aprillil tehti kindluse komandandile ettepanek kapituleereda, millest too keeldus. Keeldumise järel algas kindluse pommitamine ning pärast nädalast piiramist vallutas 12. mail (1. vkj) Nyenskansi kindluse koos Nyeniga. Nyeni kaitseks saabus kindluse juurde ka 10 Rootsi laevastiku laeva. 18. mail 1703, ründas 30 alusest koosnev Vene flotill Nyeni lähedal, Neeva jõe suudmes, kahte Rootsi laeva. Rootsi Laadoga ja Peipsi laevastiku ülemjuhataja viitseadmiral Gideon von Numersi juhtimise all olnud 8 kahuriga brigantiini Astrild (1699) ja 10 kahuriga kaljast Geddan>, mis said Vene Balti mere laevastiku esimeseks sõjasaagiks. 1703. aasta 14. mail (vkj) vallutasid Vene väed taas Jaama kindluse, 18. mail (vkj) Koporje kindluse ja Marienburgi Ingerimaal. Hiljem jäi Nyeni linn ja linnus rajatava Peterburi linna alla, kui tsaar Peeter I otsustas 16. (27.) mail 1703 rajada Neeva jõe äärde Peeter-Pauli kindluse ja mõni aeg hiljem selle müüride alla linna, mille nimeks sai Peterburi (Sankt-Peterburg). Landskrona kindlus (:ru) Simon Olofsson Skragge Adlad Skraggensköld Slottshauptman på Nyen 1646-03-17, www.adelsvapen.com Enn Küng, Nyen (Nevanlinna) transiitkaubanduse keskusena Neeva jõe suudmealal 1632–1703[alaline kõdulink], Tuna 2/2003, lk 9
Akademija Navuki metroojaam

Akademija Navuki metroojaam (vene keeles Академия наук (Akademija nauki metroojaam), valgevene Акадэмія навук, tõlkes Teaduste akadeemia metroojaam) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Pieršamajski rajooni ja Saviecki rajooni piiril. Jaam avati 26. juunil 1984; see oli üks Minski metroo algsetest jaamadest. Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune. Jaam asub Valgevene Teaduste Akadeemia hoone juures, selle üks väljapääsudest viibki Teaduste Akadeemia maja juurde. Aastal 2015 oli jaam Minski metroojaamade seas reisijate arvult viies. Seda kasutas päevas keskmiselt 40,4 tuhat reisijat. Jaama on rajatud raudbetoontarinditest. Seda toestavaid sambaid katab hall, seinu aga valge marmor. Jaama põrand on kaetud hallide graniitplaatidega, mida läbivad labradoriidist ribad. http://www.urbanrail.net/eu/by/minsk/minsk.htm  Akademija navuki metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Infot jaama kohta (vene keeles)
Nõmme rajoon

Nõmme rajoon oli Tallinna linnarajoon aastatel 1945–1956. Nõmme rajoon moodustati 18. mail 1945 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega Tallinna linna rajoneerimise kohta ning oli sel ajal üks neljast Tallinna linnarajoonist koos Kopli rajooni, Kesklinna rajooni ja Mererajooniga. Nõmme rajooni arvati varasem Nõmme linnaosa, Risti-Liiva asula ja osa Kurna metsa Liiva kalmistuga. Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi konstitutsiooni kohaselt oli Riigivõimuorganiteks linnades, rajoonides, Tallinna linnarajoonides, alevites ja maa-asulates vastavad rahvasaadikute nõukogud ning Kohalike rahvasaadikute nõukogude täitvateks ja korraldavateks organiteks olid nende poolt saadikute hulgast valitavad täitevkomiteed.  Pikemalt artiklites Tallinna Linna Nõmme rajooni Töörahva Saadikute Nõukogu ja Tallinna Linna Nõmme rajooni TSN Täitevkomitee  Pikemalt artiklis EKP Tallinna Linna Nõmme rajooni Komitee 11. juunist 1948 Nõmme rajooni territooriumi laiendati ja selle koosseisu arvati Järve piirkond ja osa Tondi piirkonnast, nii et piir Kesklinna rajooniga kulges mööda Linnu teed ja Tondi tänavat. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 16. juunist 1956 Nõmme rajoon likvideeriti ja selle maa-ala liideti Kesklinna rajooniga. EESTI NSV TEATAJA, nr 13, 20. oktoober 1954. lk 262 Eesti NSV Teataja, nr. 22, 30. juuni 1945 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus Tallinna linna Nõmme rajooni likvideerimisest. Eesti NSV Teataja, 1956, 9, 91
1897

◄ | 18. sajand | 19. sajand | 20. sajand | ► ◄ | 1860. aastad | 1870. aastad | 1880. aastad | 1890. aastad | 1900. aastad | 1910. aastad | 1920. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1893 | 1894 | 1895 | 1896 | 1897 | 1898 | 1899 | 1900 | 1901 | ► | ►► 1897. aasta (MDCCCXCVII) oli 19. sajandi 97. aasta. 1. jaanuar (vkj 20. detsember) – Saadjärve juures asutati esimene maaspordiselts. 9. veebruar (vkj 28. jaanuar) – algas ülevenemaaline üldrahvaloendus. 1. mai – Puka raudteejaama lähedal Aakres toimus raske rongiõnnetus, kus hukkus Tartus paiknenud 95. Krasnojarski jalaväepolgu 56 sõjaväelast, 2 konduktorit ning ühe veltveebli abikaasa koos kahe lapsega, raskelt vigastada sai 43 sõjaväelast, kergemalt 3 ohvitseri ja 125 alamväelast; hukkunud maeti 3. mail Tartu Raadi kalmistule. 25. juuni (vkj 13. juuni) – Tartu ülikooli hakati lubama vaimulike seminaride kasvandikke. Augustis toimus Peterburis VII rahvusvaheline geoloogiakongress, mille raames korraldatud ekskursioonidest läbis üks Friedrich Schmidti juhendusel ka Eestit. 11. detsember (vkj 29. november) – Jaan Tõnisson valiti Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi esimeheks. Rudolf Griving rajas Tartusse organistide kooli (Rudolf Grivingi muusikakool). Abja-Paluoja sai raudteeühenduse Pärnu ja Viljandiga. 11. juuni – Carls Elsener sai Šveitsi armee taskunoa patendi. 21. juuli – Walesi prints avas Londonis Tate Gallery. 20. august – Ronald Ross avastab malaariatekitaja neid levitavatest sääskedest, päev on nimetatud maailma sääsepäevaks (World Mosquito Day). Andrée polaarekspeditsioon aastal 1897 4. veebruar – Ludwig Erhard, Saksa poliitik 23. aprill – Eugen Sild, eesti arst 23. aprill – Lester Bowles Pearson, Kanada poliitik 9. mai – Ants Viirmaa, Türi linnavanem 21. mai – Markus Feldmann, Šveitsi poliitik 21. mai – Pedro Krusten, eesti kirjanik 29. mai – Erich Wolfgang Korngold, austria helilooja 12. juuni – Robert Anthony Eden, Suurbritannia riigitegelane 13. juuni – Paavo Nurmi, soome kergejõustiklane 16. juuni – Georg Wittig, saksa keemik, Nobeli keemiaauhind 1979 20. august – Tarjei Vesaas, norra kirjanik 1. september – Boris Kumm, Eesti poliitik 23. september – Paul Delvaux, Belgia maalikunstnik 15. oktoober – Ilja Ilf, vene kirjanik 3. oktoober – Louis Aragon, prantsuse kirjanik 20. oktoober – Richard Siil, eesti tööstur 29. oktoober – Paul Joseph Goebbels, Saksamaa poliitik 4. november – Juhan Õunapuu, Eesti kohtunik 19. november – Bernard Rein, Eesti jalgpallur 13. detsember – Arnold Matteus, eesti arhitekt 29. detsember – Aleksander Mülber, eesti kunstnik 3. aprill – Johannes Brahms, saksa helilooja 10. aprill – Friedrich Franz III, Mecklenburg-Schwerini suurhertsog 8. august – Jacob Burckhardt, šveitsi ajaloolane Localchronik Revals un Ehstlands - Revalscher protestantischer Kalender für das Jahr 1898 : welches ein Gemeinjahr von 365 Tagen ist : nebst Adressbuch für Estland, 1898, lk. 119-135 Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 159 http://epl.delfi.ee/news/eesti/suurimad-rongionnetused-eesti-140-aastasel-raudteel?id=51285820 Kaisa Mens. Kambriumi kaudu kuulus Kunda Eesti Loodus 10/2003.
Jämaja kirik

Jämaja Kolmainu kirik on kirik Jämaja kihelkonnas Saaremaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Saare maakonnas Saaremaa vallas. Esimene kirik ehitati arvatavasti 13. sajandil. Tollane puukirik hävis tules. 14. sajandil ehitati uus kirik, mis aga 1860. aastateks oli juba varisemisohtlik. Sellest kirikust on säilinud renessansskantsel (17. sajand) ja hiliskeskaegne raidreljeef "Maarja kuulutus" ning krutsifiksiga raidepitaaf. Kiriku ümberehitus valmis kuue kuuga. Sellest on kirjutanud Anseküla pastor aastatel 1846–1875 Martin Körber oma kogumiku "Oesel einst und jezt" teises köites (1899). 1864. aastaks ehitati uus kirik, mis sai historitsistliku ilme. Kirikus leidub vallasvara, mis väärivad eraldi tähelepanu: uusgooti altar, oreli- ja külgväärid, renessansskantsel, kaks dolomiidist vappepitaafi ning raidkivist naivistlik Maarja kuulutamise reljeef. Kiriku tornikell pärineb Venemaalt 19. sajandist. Kell on valatud pronksist ning on rohke valudekooriga. Altarimaali süžee "Aita mind, Issand!" on leitav kirikutes, kuhu kostis aknast sisse merekohin. Maal pärineb 19. sajandist ning tegemist on õlimaaliga. Altarimaalil on kujutatud Jeesust ja apostel Peetrust, Matteuse 14, 28–31 järgi. Jämaja kirikuaed on arheoloogiamälestis nr 4174. 2015. aastal sai Jämaja kirik uue oreli, mis oli Lõuna-Rootsis asuva Höreda sõpruskoguduse kingitus. Kirikut kasutab EELK Jämaja Kolmainu kogudus. Koguduse õpetaja on 1997. aastast Anu Konks. Jumalateenistused toimuvad kirikus suvel iga pühapäev kell 11.00. Sügisest kevadeni toimuvad jumalateenistused üle nädala ja suurtel kirikupühadel. "Maarja kuulutus" "Oesel einst und jezt" Ajaleht Eesti Kirik nr 46. Sirje Simsoni artikkel Jämaja kirikust. Jämaja kirik Kultuurimälestiste registris. Vaadatud 11.01.2022 Jämaja kiriku tornikell. Kultuurimälestiste register. Vaadatud 11.01.2022 "Aita mind, Issand!" Altarimaal "Aita mind, Issand" Kultuurimälestiste registris. Vaadatud 11.01.2022 Ajaleht Saarte Hääl artiklis Jämaja kirik sai moodsa oreli. Vaadatud 11.01.2022 Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Jämaja kogudus. Vaadatud 11.01.2022 Jämaja kirik Kultuurimälestiste registris
Płošča Jakuba Kołasa metroojaam

Płošča Jakuba Kołasa metroojaam (vene keeles Площадь Якуба Коласа (Ploštšad Jakuba Kolasa metroojaam), valgevene Плошча Якуба Коласа (transkribeerituna Ploštša Jakuba Kolasa metroojaam), tõlkes Jakub Kołasi väljaku metroojaam) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Saviecki rajoonis. Jaam avati 26. juunil 1984; see oli üks Minski metroo algsetest jaamadest. Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune. Jaam on nime saanud Valgevene kirjaniku Jakub Kołasi järgi. Aastal 2013 oli jaam reisijate arvult teine, seda kasutas päevas keskmiselt 65.9 tuhat reisijat Aastal 2016 oli see reisijate arvult kolmas ja seda kasutas päevas keskmiselt 50 000 reisijat. Jaama on rajatud raudbetoontarinditest. Selle kujundamisel on kasutatud valgevene rahvakunsti motiive. Jaama sambaid katavad kuldsetoonilised keraamilised plaadid. Samasugustest plaatidest on ka kassasaalidest perroonile viival teel asuv pannoo. http://www.urbanrail.net/eu/by/minsk/minsk.htm  Płošča Jakuba Kołasa metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Infot jaama kohta (vene keeles)
Õgilämbliklased

Õgilämbliklased (Mimetidae) on ämblikuliste seltsi kuuluv sugukond. Õgilämbliklastel puudub anatoomiliselt võime võrku kududa, sest nende võrgunäsade arv on väiksem kui teistel sugukondadel. Nad toodavad võrguniiti, et mähkida muna kaitsvasse ümbrisesse. Lisaks võivad nad niidiga ümber mässida ka oma saagi. Õgilämbliklase teisel ja kolmandal jalalülil on iseloomulik muster. Kaks esimest jalapaari on palju pikemad kui järgnevad kaks ning vahel on need ämbliku keha peale kokku volditud. Kõik nende jalad on karvased, kuid mitte nii pikkade ja jäikade karvadega kui kantsilmlastel. Õgilämbliklaste nimetus viitab röövtoidulisusele, mis tähendab, et nad söövad teisi ämblikke. Nad ei kasuta saagi püüdmiseks võrku, vaid varitsevad seda ning saagi võrku tungitakse tavaliselt sisse. Kõigepealt ümbritsevad nad saagi oma suurte esijalgadega. Seejärel hammustavad seda mürgihammastega jalast, süstides saaki mürki, mis teeb selle liikumisvõimetuks. Siis imevad nad saagi verest tühjaks. Õgilämbliklane liigub aeglaselt, et lähedal olevat saaklooma mitte hirmutada. Samuti ennetab õgilämbliklane ise saakloomaks sattumist, vältides teise ämbliku ärritamist. Mõned õgilämbliklased toituvad putukatest, kes on teiste ämblike võrgus. Teised liigid aga püüavad putukaid ise. Õgilämbliklased, kes ei koo võrke, toituvad teistest ämblikest. Kuigi mõned liigid on istuvad-ootavad (saagivaritsejad) kiskjad, siis õgilämbliklased tüüpiliselt jälitavad teisi ämblikke, lähevad nende võrku ja ründavad neid. Nende saagiks langevad tavaliselt võrkurlased (Araneidae) ja keraämbliklased (Theridiidae). Kui neil pole muud võimalust, söövad nad ka teiste võrgust putukaid. On täheldatud, et nad söövad ka oma saagi munasid. Õgilämbliklasi on kirjeldatud 156 liiki. Euroopas on esindatud 3 perekonda 10 liigiga: Ermetus (1), Ero (6), ja Mimetus (3). Õgilämblikke leidub igal kontinendil peale Antarktika, kuigi Põhja-Ameerika põhjaaladel neid ei esine. Atkinson, R. 2017. Pirate Spider. https://web.archive.org/web/20181008015437/http://www.findaspider.org.au/find/spiders/549.htm (10.10.18) Cormier, Z. 2017. Pirate spiders make a living by preying on other spiders. http://www.bbc.com/earth/story/20170608-pirate-spiders-make-a-living-by-preying-on-other-spiders?ocid=twert (10.10.18) Lissner, J. 2011. The spiders of Europe and Greenland. https://web.archive.org/web/20181010174239/http://www.jorgenlissner.dk/Mimetidae.aspx (10.10.18) Shapiro, L. 2018. Mimetidae. Pirate Spider. http://eol.org/pages/210/overview (10.10.18)
Ehitusjäätmed

Ehitusjäätmed on jäätmed, mis tekivad ehitustööde käigus. Ehitusjäätmed koosnevad mitmesugustest materjalidest, mis on tekkinud ehitusobjekti puhastamise, kaevamise, ehitamise, restaureerimise, lammutamise või teetööde tõttu. Ehitusjäätmed koosnevad põhiliselt naeltest, tellistest, puidust, betoonist, puukändudest, kividest. Üle 90% ehitusjäätmetest on taaskasutatavad maaparandamise käigus. Näiteks betooni ja asfalti on võimalik uuesti kasutusele võtta ehitiste ja teede tarbeks. Orgaanilisi ehitusjäätmeid, mis tekivad ehitamise käigus, näiteks bambus, puit ja taimed, ei saa taaskasutada maaparandusel. Jäätmed tuleb sortida ja transportida jäätmekäitluskohta. Tihtipeale tekivad ehitusjäätmed halva planeerimise käigus. Ehitusplatsidel on levinud toormaterjali liigne raiskamine, ebakorrektne jäätmekäitlus ja tööliste vähene teadlikkus ehitusjäätmete sortimisest. Ehitusobjektile tuleks eelnevalt koostada jäätmekäitluskava, et oleks võimalik tuvastada peamised jäätmete liigid ja korraldada kohapealne jäätmete nõuetekohane sortimine. Eestis pakuvad ehitusjäätmete transporti mitmed ettevõtted. Ettevõte rendib välja konteineri, kuhu on võimalik visata kõik jäätmed, mis tekivad ehitamise käigus. Konteineri täitumisel transporditakse see jäätmekäitluskohta. Jäätmekäitlusettevõte sordib ehitusjäätmed vastavalt kõrgetele keskkonnanormidele ja püüab taaskasutada võimalikult suure osa jäätmetest. Mõningad jäätmed tuleb eraldi sortida, näiteks eterniit, mis on väga ohtlik keskkonnale. Eesti eri piirkondades on jäätmekäitlusjaamad, mis teeb jäätmete transpordi kiiremaks ja keskkonnasõbralikumaks. https://www.epd.gov.hk/epd/misc/cdm/introduction.htm
Töötahe (kolhoos)

Kolhoos "Töötahe" (ka Töötahte kolhoos) oli kolhoos Tõrva rajoonis Taagepera külanõukogus. Kolhoos tegutses aastatel 1951–1959. 1959. aastal kolhoos likvideeriti ja tema maad kogupindalaga 2216 ha anti üle Hummuli sovhoosile, kus moodustati Taagepera osakond. Arhiivi infosüsteem. Töötahte kolhoosi koondfond Vello Jaska (toim.) Hummuli läbi aegade. Hummuli, 2013
Novgorodi kroonika

Novgorodi kroonikaid (vene keeles Новгородская летопись) on olnud mitu: Esimene Novgorodi kroonika Teine Novgorodi kroonika Kolmas Novgorodi kroonika Neljas Novgorodi kroonika Viies Novgorodi kroonika
Purism (kunst)

Purism (ladinakeelsest sõnast purus - puhas) on pärast Esimest maailmasõda Prantsusmaal tekkinud kunstisuund. 1921. aastal ilmus niinimetatud purismi manifest. Purism kasvas välja kubismist taunides viimase dekoratiivsust. Puristlikus kunstis valitses lihtsus, range matemaatiline kord ja puhtad vormid. Uuriti erinevaid rütme, matemaatilisi kompositsiooni loomise võtteid, "mooduleid". Eesmärk oli kogu keskkonna ümberkujundamine vastavalt masinaajastu ideaalidele. Purismi nimekaimad esindajad on Le Corbusier, Amédée Ozenfant ja tšehhi arhitekt Bedřich Feuerstein. Purismi võib pidada funktsionalismi eellaseks.
Denis Naughten

Denis Naughten (sündinud 23. juunil 1973 Drumis) on Iirimaa poliitik. Ta oli 6. maist 2016 kuni 11. oktoobrini 2018 Iirimaa kommunikatsiooni-, kliimamuutuste alase tegevuse ja keskkonnaminister. Ta sündis aastal 1973 Drumis Roscommoni krahvkonnas Connachti provintsis. Ta on õppinud Dublini Ülikooli Kolledžis ja Corki Ülikooli Kolledžis Corkis; viimases õppis ta PhD programmi alusel toidu mikrobioloogiat, kuid ei lõpetanud õpinguid. 6. maist 2016 kuni 11. oktoobrini 2018 oli ta Iirimaa kommunikatsiooni-, kliimamuutuste alase tegevuse ja keskkonnaminister. Ta on aastast 1999 abielus, tal on neli last. Tema isa Liam Naughten (1944–1996) oli Iirimaa poliitik.
Peter von Köppen

Peter von Köppen (vene keeles Пётр Иванович Кёппен; 2. märts (vkj 19. veebruar) 1793 Harkov – 4. juuni (vkj 23. mai) 1864 Krimm) oli baltisaksa päritolu Venemaa teadlane. Ta avaldas töid ajaloost, geograafiast, etnograafiast, demograafiast ja statistikast. Ta oli Peterburi Teaduste Akadeemia liige (aastast 1839). Ta tegi muu hulgas kaastööd kogumikule "Этнографической карты России" ('Venemaa etnograafilised kaardid'; avaldati 1851).
Googolplex

Googolpleks on arv 1010100 ehk number 1, millele järgneb gugol nulli. Dokumentaalsarjas "Cosmos" hindas astronoom ja teleesineja Carl Sagan, et googolpleksi kümnendarvuna (s.o number 1, millele järgneb gugol nulli) kirjapanemine on füüsiliselt võimatu, sest see nõuab rohkem ruumi, kui on teadaolevas universumis.
Soodevahe radarijaam

Soodevahe radarijaam oli Harju maakonnas Soodevahe küla ligidal asunud Eesti õhuväe radarijaam, kus paiknesid kaks kahedimensioonilist P-37 radarit. Radarijaam suleti 2013. aasta veebruaris seoses radarite aegumisega. Üks radaritest viidi museaalina Ülenurme lennundusmuuseumisse ja teine Ämari lennubaasi. Kellavere radarijaam Muhumaa radarijaam Tõikamäe radarijaam
Tanu näitamine

Tanu näitamine või tanu vaatamine oli üks rahakorjamise tavadest Eesti talupojapulmas pruutpaari jaoks. Tanu näitamine oli nooriku tanu, s.o. tanutatud nooriku näitamine pulmalistele või lapulistele raha eest. Levinud oli rohkem Lääne-Eestis ja saartel. . Ülo Tedre. Pulmasõnastik IV
Tulekahju kustutamine (pulm)

Tulekahju kustutamine oli üks rahakorjamise tavadest Eesti talupojapulmas pruutpaari jaoks. Tulekahju kustutamine (näit. Harjumaal) oli selline rahakogumise viis: taldrikule valati viina ja süüdati põlema, isamees kutsus pulmalisi tulekahju kustutama, seda sai teha vaid taldrikule visatava rahaga. Ülo Tedre. Pulmasõnastik IV
Karl Robert Keerdoja

Karl Robert Keerdoja (kuni 1936. aastani Kerberg) (2. jaanuar 1896, Koiola vald Võrumaa – 21. august 1968, Stockholm, Rootsi) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1934), metsandus- ja omavalitsustegelane. Karl Kerberg sündis Koiola vallas kooliõpetaja pojana. Lõpetas Põlva kihelkonnakooli ja seejärel Tartu Aleksandri gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikoolis, üliõpilaste mobilisatsiooni korras kutsuti 1. mail 1916 Vene sõjaväeteenistusse ja saadeti 3. Peterburi lipnikkude kooli. Pärast kooli lõpetamist teenis Jekaterinburgis. Sõjategevusest võttis osa Looderinde vägede koosseisus. Oktoobris 1917 tuli üle Tartu Eesti Tagavara Jalaväepataljoni, kus teenis kuni 14. veebruarini 1918[küsitav], mil oli sunnitud teenistusest lahkuma, kuna sakslased saatsid pataljoni laiali. Vabadussõja alul detsembris 1918 astus Tartus 2. jalaväepolku, kust hiljem viidi üle Tartu kaitsepataljoni. Pataljoni ümbernimetamisel 8. jalaväepolguks teenis viimases kuulipildurite roodu ülemana, võttis nimetatud väeosade koosseisus osa kõigist lahinguist kuni vaherahuni. 15. juulil 1920 lahkus Kerberg omal soovil kaitseväest ja jätkas õppimist ülikoolis. Lõpetas 1924. aastal Tartu ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonna cum laude. Korporatsioon Ugala liige. Oli seejärel Eesti Metsaühingute Liidu teaduslik sekretär ja Riigi Metsatööstuses osakonnajuhataja. Kapten K. Keerdoja oli 1925 on KL Mustvee malevkonna pealik ja 1934—1940 Kaitseliidu Tallinna maleva Toompea malevkonna pealiku abi. 1941. aastal oli septembrist kuni detsembrini Tallinna II linnapea, seejärel kuni 1944. aasta septembrini Tartu linnapea. 1944. aastal asus elama Rootsi, oli ka seal tegev metsanduse alal. Algul Rootsi Kuningliku Metsadevalitsuse metsahindaja, seejärel Uddevalla abimetsaülem. Viimastel aastatel enne pensionile jäämist töötas metsadevalitsuse peavalitsuses. Lipnik – 1916 Alamleitnant Leitnant – 1920 Kapten – 1934 Priikooli õigus kõrghariduse omandamiseni – 1920 tasuta maa normaaltalu mõõdus – 1920 Vabadusrist, I liigi 3. järk – 1921 Rahaline autasu 40 000 marka Kaitseliidu Valgerist, III klass Kotkarist, V klass – 1938 "Sõdur" nr 30/31 1926, lk 644; Vabaduse Risti kavalerid. Leitnant Karl Kerberg. Vabaduse Risti I liigi 3. järgu kavaler Vaba Eesti Sõna nr.35, 29. august 1968, lk 12. Karl R. Keerdoja In memoriam. Ohvitseride andmekogu Metsateadlane Karl Keerdoja 60-a, Stockholms-Tidningen Eestlastele, 31 detsember 1955