laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Electronic Frontier Foundation

Electronic Frontier Foundation (EFF; eesti keeles ka "Elektronhõlve Fond") on digiõiguste eest seisev rahvusvaheline sihtasutus, mille peakorter asub USAs, California osariigis San Franciscos. EFFi asutasid 1990. aasta juulis John Gilmore, John Perry Barlow ja Mitch Kapor, et kaitsta ja edendada internetis kodanikuõigusi. EFF toetab isikuid ja uusi tehnoloogiaid juriidilise ja rahalise abiga kaitseks ülemääraste juriidiliste rünnakute eest, algatab seaduseelnõusid, paljastab valitsuste kuritarvitusi, korraldab poliitilist tegevust ja protestiaktsioone, toetab uusi tehnoloogiaid, mis EFFi hinnangul aitavad kaasa kodanikuõiguste ja intellektuaalomandi vabakasutuse säilitamisele, ning võitleb patendiõiguse kuritarvituste ja internetitsensuuri vastu. Samuti pakub EFF juhendeid ja tööriistu ohutuks kommunikatsiooniks internetis. Andmekaitse ja infoturbe leksikon "Tools from EFF's Tech Team". "Surveillance Self-Defense". Gelman, Robert B.; Stanton McCandlish (1998). Protecting Yourself Online: The Definitive Resource on Safety, Freedom & Privacy in Cyberspace. New York: HarperEdge. ISBN 0-06-251512-8. Godwin, Mike (2003). Cyber Rights: Defending Free Speech in the Digital Age. Cambridge: MIT Press. ISBN 0-262-57168-4. Goldsmith, Jack (2006). Who Controls the Internet?. Oxford Oxfordshire: Oxford University Press. ISBN 0-19-515266-2. Jones, Steve (2003). Encyclopedia of New Media. Thousand Oaks: Sage Publications. ISBN 0-7619-2382-9. Sterling, Bruce (1993). The Hacker Crackdown: Law And Disorder On The Electronic Frontier. London: Bantam. ISBN 0-553-56370-X. EFFi koduleht EFFi avaldatud teosed portaalis Project Gutenberg EFF Internet Archive'is "How To Bypass Internet Censorship" flossmanuals.net
Urmas Saard

Urmas Saard (sündinud 23. oktoobril 1953 Pärnus) on vabakutseline ajakirjanik. Urmas Saard on lõpetanud 1979. aastal Pärnu I Õhtukeskkooli. Algul töötas ta Kalev Meedias, seejärel toimetas kuus aastat Maalehe Pärnumaa uudiste märkmikku. Kevadest 2015 kirjutab vabatahtliku reporterina Külauudiste portaalis peamiselt Sindi linna ja Eesti lipuga seotud teemadel. Tema artikleid on ilmunud ka Pärnu Postimehes. Urmas Saard on MTÜ Eesti Lipu Seltsi, Sindi Ajalooklubi, MTÜ Pärnumaa Muinsuskaitse Seltsi, MTÜ Eesti Kodanikuajakirjanduse Seltsi ja Pärnu Y-klubi liige. 2012 ja 2015 Sindi kultuuritegelane[viide?] 2016 Sindi linna aasta inimene Huvialad on kodulugu ja pildistamine. Ta on abielus, täiskasvanud poja ja tütre isa. "Sindis räägivad vilistlased Tartu rahust" Pärnu Postimees, 31. jaanuar 2018 "Sindi gümnaasiumi direktor kinkis õpilasele lipu" Pärnu Postimees, 27. veebruar 2018 "Sindi volikogu valis Urmas Saardi aasta inimeseks" Pärnu Postimees, 9. veebruar 2017 Artikleid „Urmas Saard: jõuga ei saa isamaa-armastust peale suruda“ – Eesti Päevaleht, 22. jaanuar 2008 „Urmas Saard: vene keeles rääkimine tähendaks okupatsiooni põlistamist“ – Postimees, 29. veebruar 2008 "Urmas Saard: Lipp kui Moosese kepp" – Pärnu Postimees, 17. veebruar 2012 „Urmas Saard: Trivimi Velliste kutsus rahvast templi ehitamisele“ – Delfi Rahva hääl, 31. märts 2013 „Täna lehvib Rüütli platsil 130 sinimustvalget“, Urmas Hännile – Pärnu Postimees, 4. juuni 2014 „Urmas Saard: Käesoleva aasta 24. veebruar ja 9. mai Narvas“ – Pärnu Postimees, 12. mai 2015 „Julius Friedrich Seljamaa, üks enam kui pooletuhandest“ – Maaleht, 28. juuli 2015 „Kuidas Arnold uue koduga koduneb“ – Külauudised, 31. juuli 2017 „Urmas Saard: Kas noori saab sundida lipuheiskamisel osalema?“ – Pärnu Postimees, 6. märts 2018
Keelesaade

"Keelesaade" on eesti keelt ja teisi maailma keeli käsitlev Vikerraadio saade. Esimene saade oli eetris 2. oktoobril 2011. "Keelesaade" on eetris pühapäeviti kell 15.05. Saatejuht on Piret Kriivan. Tänapäevase järjepideva keelesaate emaks Eestis võib pidada eesti filoloogi haridusega raadioajakirjanikku Mari Tarandit, kes hakkas 1994. aastal tegema "Keeleminuteid", arutledes korraga nii saate koostaja kui ka saatejuhina aktuaalsetel keeleteemadel ning andes parema keelekasutuse soovitusi. Sellele järgnesid Henn Saari juhitud "Keeleminutid" ((1996–1999), toimetaja endiselt Mari Tarand), Mari Tarandi ja Maris Johannese juhitud "Keelekõrv" ning Mart Ummelase "Keelesõnum". Saatesarjas on esinenud Eesti keeleteadlased, rahvaluuleteadlased, murdeuurijad, tõlkijad, keeleküsimustega tegelevad ametnikud ja estofiilid, näiteks Helle Metslang, Martin Ehala, Kristiina Ross, Hannu Remes, Ilmar Tomusk, Peeter Päll, Annekatrin Kaivapalu, Krista Kerge, Birute Klaas-Lang, Adam Cullen jpt. 2016. aasta keeleteokonkursil tunnustati "Keelesaadet" kui pikaajalist, mitmekülgset ja kvaliteetset eesti keelt väärtustavat saadet. "Vikerraadio "Keelesaade"". Vaadatud 10.03.2018. Keelesaade. Peaaegu 90! ERR-i arhiiv, saate eetriaeg 18.12.2016. Piret Kriivan (2013). "Keelega peabki olema alati midagi lahti" (PDF). Oma Keel. Vaadatud 05.04.2018. "Aasta keeleteoks valiti "Eesti kohanimeraamat"". HTM. 7.03.2017. Originaali arhiivikoopia seisuga 6.09.2017. Vaadatud 06.04.2018. "Keelesaate" koduleht
Keldi ja šoti kultuuri instituut

Keldi ja šoti kultuuri instituut (inglise keeles täieliku nimetusega School of Literatures, Languages and Cultures Celtic & Scottish Studies) on teadus- ja õppetööga tegelev üksus Edinburghi Ülikooli juures. Keldi keelt ja kultuuri õpetatakse Edinburghi Ülikooli juures alates 1882. aastast ning tegemist on pikima ajalooga keldi kultuuri uurimiste ja õpetamise osakonnaga Šotimaal. Keldi ja šoti kultuuri uurimise oluline etapp algas 1951. aastal. Praegu toimub uurimistöö ning õpetatakse keldi ja šoti keelt ja kultuuri bakalaureuseõppest doktoriõppeni, korraldatakse konverentse, ilmuvad perioodilised väljaanded nagu Tocher, alates 1957 ajakiri Scottish Studies, sari "The Scottish Tradition". Instituudi juures avati 1951. aastal arhiiv, mille ülesanne on koguda, arhiivida ja tutvustada rahvuslikke traditsioone. Instituut nõustab valitsust ja teisi ühinguid gaeli keele alal. Tähelepanu pööratakse keldi kultuuri traditsiooniliste nähtuste tutvustamisele. Arhiiv koosneb käsikirjade, heli- ja fotoarhiivist, mille rikkalikest kogudest osa on kättesaadav ka veebis, nt Tobar an Dualchais / Kist o Riches. Käsikirjalist materjali on arhiivis hoiul rohkem kui 33 000 lk. Kõik kogud sisaldavad materjali nii Šotimaalt kui ka diasporaa kogukondadest. Fotoarhiiv sisaldab üle 80 000 foto (klaasnegatiividest digitaalfotodeni). Instituudis on hoiul veel: suur kohanimede kogu (koostatud käsikirjade ja suuliste allikate põhjal); šoti keele korpus, mis sisaldab šoti ja gaeli murrete ainestikku, mis on kogutud küsitluste abil ja lindistades; Nimelised kogud nagu John Levy arhiiv, mille leidub eeskätt rahvamuusika alast ainestikku kogu maailmast ja Robert Craig Maclagani arhiiv ((1893–1902) kirjasaatjate meeskonna talletatud mitmekülgne folkloori ja usundi kogu); erialane raamatukogu. Šoti kultuuritraditsiooniga saab tutvuda näiteks järgmiste väljaannete ja veebiressursside vahendusel: Tocher – ajakiri, mis avaldab alates 1971. aastast arhiivi kogudes leiduvaid folklooripalasid (laule, jutte, muusikat, uskumusi kohalikku ajalugu, mõistatusi jpm lintidelt transkribeeritut). The Scottish Tradition – CD sariarhiivi materjalidest. Fiddle Tradition of the Shetland Isles – Peter Cooke'i uurimus, raamat ja muusika Shetlandilt, algselt avaldatud Cambridge Studies in Ethnomusicology, 1986. Tobar an Dualchais/Kist o Riches – veebikeskkond alates 1930. aastatest lindistatud šoti materjali kohta. The Calum Maclean Collection Online Catologue. Whalsay muusika, ethnomusicoloog Peter Cooke'i salvestused (Music from Whalsay recorded by noted ethnomusicologist Peter Cooke). The Elizabeth Ross Manuscript – kogutud Raasays 1812. YouTube'i kanal. Šoti arhiiv Tobar an dualchais online Ian MacKenzie Välitööde fotod 1985–2005 Calum Maclean Collection Online Catologue Traditional Music from the Shetland Isles Eliza Rossi käskkiri Musica Scotica VII, 2016 Elizabeth Rossi originaalkäsikirja faksiimileväljaanne Šoti arhiivi YouTube'i kanal Scottish Studies veebileht Tocher
Olaf Scholz

Olaf Scholz (sündinud 14. juunil 1958 Osnabrückis) on Saksamaa poliitik, alates 8. detsembrist 2021 Saksamaa Liitvabariigi liidukantsler. 1984. aastal lõpetas ta Hamburgi Ülikooli juristina, aasta hiljem sai advokaadi kutse. 1975. aastast kuulub ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei (SPD) ridadesse. Aastatel 2009–2019 oli ta SPD aseesimees ning veebruarist aprillini 2018 partei ajutine esimees. Aastatel 1998–2001 ja 2002–2011 kuulus ta Saksamaa parlamenti. Uuesti sai ta parlamenti 2021. aastal. 21. novembrist 2007 kuni 27. oktoobrini 2009 oli Scholz Saksamaa töö- ja sotsiaalminister. 20. veebruarist 2011 kuni 13. märtsini 2018 oli ta Hamburgi linnapea. 14. märtsist 2018 kuni 8. detsembrini 2021 oli ta Saksamaa Liitvabariigi asekantsler ja rahandusminister. Saksamaa sotsiaaldemokraadid nimetasid 10. augustil 2020 Olaf Scholzi oma kantslerikandidaadiks 2021. aasta üldvalimistel. Valimised lõppesid Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei võiduga. Alates 1998. aastast on ta abielus poliitik Britta Ernstiga. Saksa sotsiaaldemokraadid nimetasid kantslerikandidaadiks Scholzi, err.ee, 10. august 2020  Olaf Scholz – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Olaf Scholzi elulugu Bundestagi kodulehel (arhiiviversioon aastast 2011, saksa keeles) Olaf Scholzi koduleht (saksa keeles)
Argüüria

Argüüria (kreeka keelest ἄργυρος argyros, hõbe) on pöördumatu hall või sinakashall naha ja limaskestade värvumine, mis on tingitud hõbeda erinevates vormides manustamisest (metalne, tuhk, kolloidaalne, hõbedat sisaldavad ravimid või soolad). Argüüriat loetakse düskroomia haiguste hulka ning võib esineda nii kogu keha piires kui ka kohati (argüroos). Rosemary Jacobs kannab argüüria all ja kirjutas raamat Argyria: The life and adventures of a silver woman on planet earth. [1]
Sosipatra

Sosipatra Ephesosest (kreeka Σωσιπάτρα; 4. sajandi esimene pool eKr) oli uusplatonismi koolkonda esindav filosoof ja müstik, kelle elulugu kirjeldab Eunapios oma raamatus "Sofistide elulood".
Glossaatorid

Glossaatorid olid 11. sajandi juristid Itaalias, kes uurisid Justinianuse kodifikatsiooni tekste. Neile oli kõik Corpus iuris civilises kirjapandu õige ja neid võib nimetada ka selle kommentaatoriteks, sest nad analüüsisid ja kommenteerisid Corpus iuris civilise tekste. Glossaatorid kirjutasid selgitavaid ja täiendavaid tekste, mida nimetatakse glossideks, siit tuli ka nende endi nimetus: glossaatorid. Nende abil leidis lugeja tee teiste asjassepuutuvate tekstide juurde. Glossidega saavutati nii kunstipärane harmoonia kui ka tõestati vastuolude puudumist. Ette võis tulla ka vastuolusid, kus üks seadus näis olevat teise vastand. Vastuolude tõestamiseks võeti appi juristide tüüpiline eristamine. Nii sai tõestada, et näiliselt vastuolus olevad normid viivad tulemuseni, mis ei ole vastuolus, sest nad käsitlevad eri asju. Glossaatorid lõid Corpus iuris civilise sisemise ühtsuse. 11. sajandit peetakse ka õigusteaduse renessansi perioodiks. See oli väga oluline Kesk-Euroopa arengule. Keskaegses Euroopas oli renessansijärgne jurisprudents skolastika dialektilist meetodit kasutavaks osaks. Jurisprudentsi rajajateks Euroopas peetaksegi glossaatoreid. Glossaatorid panid aluse Rooma õiguse õpingutele Euroopas, mil üksikisikute ja riikide omavahelised kaubandussuhted elavnesid, mis omakorda viitas arenenud õigussüsteemi vajadusele. Kas nad olid mures nende suundumuste või õiguslike vajaduste pärast, igatahes tekitas see arutlusi. Nende arutelud olid pigem akadeemilised kui praktilised. Glossaatorite kõrval on oluline mainida ka postglossaatorite ehk konsiliaatorite ehk kommentaatorite koolkonda, kes 13. sajandi teisel poolel järgnesid glossaatoritele ning tegutsesid peamiselt 14.–15. sajandil. Postglossaatorid uurisid lisaks Rooma õigusele ka kanoonilist õigust ja Itaalia statuute, püüdes neid kõiki kokku sulatada ühte tervikusse. See aga tõi kaasa teadustöö kvaliteedi languse, mis väljendus selles, et kommentaatorid ei uurinud Rooma õiguse algseid tekste, vaid nende juurde kirjutatud glosse. Tähtsamad postglossaatorid olid Bartolo da Sassoferrato ja Baldus de Ubaldis. Glossaatorite koolkonnal ei olnud suurt tähtsust eraõiguse arenemisel. Glossaatorite tegevuse tulemus oli pinna loomine ius commune jaoks, teadusel põhineva õiguskultuuri loomine. Rooma õiguse retseptsioon Postglossaatorid Elmar Ilus (2005). Rooma eraõiguse alused. Tallinn: Penikoorem. Lk 54–55. Hans Hattenhauer (2007). Euroopa õigusajalugu. Tallinn. Lk 279. Raul Narits (2007). Õiguse entsüklopeedia. Tallinn: Juura. Lk 217–218. "Legal glossator". Encyclopedia Britannica. Vaadatud 06.03.2018. G. Mousourakis (2012). Fundamentals of Roman Private Law. Saksamaa: Springer. Lk 83.
Heinrich Marga ülendatud ohvitseride loend

Peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis Heinrich Mark oma käskkirjadega juulist 1990 nr. 9, oktoobrist 1990 nr. 10, 24. veebruarist 1991 nr. 1 ja 5. septembrist 1991 nr. 2 omistas sõjaväelised auastmed järgmistele Eesti Vabariigi kodanikele: Kolonel: Kalle Eller (juuli 1990) Kolonelleitnandid: Lembit Tõns (5. septembril 1991, kapten 24. veebruaril 1991) Manivald Kasepõld (5. septembril 1991, major 24. veebruaril 1991) Kaptenleitnandid: Margus Järve (24. veebruaril 1991) Valdeko Sikka (24. veebruaril 1991) Majorid: Peeter Ilus (oktoobrist 1990) Ülo Tamre (24. veebruaril 1991) Heldur Toomet (5. septembril 1991) Kaptenid: Juhan Kõdar (juulis 1990) Ants Raudsepp (juulis 1990) Riho Ühtegi (5. septembril 1991, ülemleitnant 24. veebruaril 1991) Kalev Ots (5. septembril 1991) Tõnu Järv (5. septembril 1991) Valdo Jänes (5. septembril 1991) Karla Tuim (5. septembril 1991) Jaak Mossin (5. septembril 1991, leitnant 24. veebruaril 1991) Ülemleitnandid (!): Hannes Toomsalu (5. septembril 1991) Ants Silm (5. septembril 1991) Aigar Liping (5. septembril 1991) Maidor Vill (5. septembril 1991) Aivar Pajupuu (5. septembril 1991) Leitnandid: Tiit Vohta (24. veebruaril 1991) Raivo Noorhani (24. veebruaril 1991) Arvi Asi (24. veebruaril 1991) Kalju Sinisalu (5. septembril 1991) Ülo Rahkema (5. septembril 1991) Neeme Väli (5. septembril 1991) Harry Henn (5. septembril 1991) Meelis Säre (5. septembril 1991) Boris Krõlov (5. septembril 1991) Alamleitnandid (!): Tõnu Põld (24. veebruaril 1991) Aleksei Lotman (5. septembril 1991) Aigar Põder (5. septembril 1991) Riho Antsmäe (5. septembril 1991) Rein Pajunurm (5. septembril 1991) Leino Luks (5. septembril 1991) Helmot Pikkof (5. septembril 1991) Avo Väli (5. septembril 1991) Lipnikud: Vello Plees (24. veebruaril 1991) Meelis Jürisson (24. veebruaril 1991) Imre Annus (5. septembril 1991) Johan Pender (5. septembril 1991) Sõjaväe vanem ametnik (!): Peeter Kudu (juulis 1990) Sõjaväe ametnik: Aavo Sulg (5. septembril 1991)
Katarina Barley

Katarina Barley (sündinud 19. novembril 1968 Kölnis) on saksa-inglise päritolu Saksamaa poliitik, ta kuulub aastast 1994 Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei ridadesse. Ta on alates 14. märtsist 2018 Saksamaa justiits- ja tarbijakaitseminister. Ta oli 2. juunist 2017 kuni 14. märtsini 2018 Saksamaa perekonna-, nais- ja noorsooasjade minister ning 28. septembrist 2017 kuni 14. märtsini 2018 Saksamaa töö- ja sotsiaalminister. Ta sündis aastal 1968 Kölnis saksa-inglise segaperekonnas, tema isa (sündinud 1935 Lincolnshires) oli Deutsche Welle ajakirjanik, ema oli arst. Ta õppis õigusteadust Marburgi ülikoolis ja Pariisi 11. Ülikoolis, kust ta omandas aastal 1990 kraadi Prantsuse õiguse alal (Diplôme de droit français) ja aastal 1993 Saksamaa õiguse alal. Aastal 1998 kaitses ta Münsteri ülikoolis doktorikraadi Euroopa Liidu õiguse alal. Katarina Barley Bundestagi kodulehel (saksa keeles) Katarina Barley koduleht (saksa keeles)
Mai Väljas

Mai Väljas (sündinud Mai Goetz; 5. mai 1935 Oruveski, Virumaa – 1. märts 2018) oli eesti pedagoog, Eestimaa Kommunistliku Partei endise juhi Vaino Väljase abikaasa. Ta tegeles nooruses ilu- ja sportvõimlemisega ning soovis saada võimlemisõpetajaks. Õpingutele Leningradi Kehakultuuri Instituudis tõmbas kriipsu peale põlvevigastus. 1956. aastal astus ta Tallinna Pedagoogilisse Instituuti õppima eesti keele, kirjanduse ja ajaloo osakonda. 1960. aastal abiellus ta Eestimaa Leninliku Kommunistliku Noorsooühingu tollase juhi Vaino Väljasega. Aastail 1965–1980 töötas Mai Väljas Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis eesti keele ja kirjanduse õpetajana ning hiljem direktori asetäitjana kasvatusalal. Kui Vaino Väljas esindas aastatel 1980–1988 NSV Liitu suursaadikuna Venezuelas ja Nicaraguas, oli Mai Väljas mehega kaasas. Pärast Eestisse naasmist oli ta Eesti Heategevusfondi esimees. Mai Väljas sai eestlastele tuntuks 1988. aasta laulva revolutsiooni massikogunemistel. Tal oli oluline roll abikaasa eestimeelse poliitika toetamisel. Mai ja Vaino Väljasel on kaks last. VIDEO: Majanduskriis Eestis. 1990. aasta sügis www.estonica.org (vaadatud 10.03.2018)
Intersektsionaalsus

Intersektsionaalsus on analüütiline tööriist, millega püütakse välja selgitada, kuidas vastastikmõjus võimusuhted mõjuvad neile, kes on ühiskonnas kõige tõrjutumad. Intersektsionaalsus on seisukoht, et inimest iseloomustavad eri aspektid nagu klass, rass, seksuaalne sättumus, puue ja sugu ei eksisteeri üksteisest eraldi, vaid on keeruliselt põimunud. Mõiste "intersektsionaalsus" püüab valgustada dünaamikat, mis on liiga sageli jäänud feministliku liikumise ja teooria raames tähelepanuta. Nii on bell hooks öelnud, et selline lähenemine "vaidlustas arusaama, et "sugu" on peamine tegur, mis määrab naise saatuse". See käsitlus tärkas sellest, et mustanahalised naised olid ajalooliselt feministlikust liikumisest välja tõrjutud, asjaolu, mille vastu juba 1800. aastatest alates astusid mustanahalised feministid, nagu Anna Julia Cooper. Intersektsionaalsuse mõiste kasutuselevõtt toetas väga mitmel viisil värvilise taustaga naiste nõudeid, et nad kuuluvad mõlemasse poliitilisse sfääri. Liikumine, mille eesotsas olid värvilise taustaga naised, vaidlustas varasemates feministlikes liikumistes nii tavapärase idee, et naised on homogeenne kategooria, kes jagavad olemuslikult samu elukogemusi. See väide tulenes arusaamast, et valged keskklassi naised ei esinda kuigi täpselt feministlikku liikumist tervikuna. Tõdemus, et rõhumise vormid, mida on kogenud valged keskklassi naised, erinevad neist, mida kogevad mustanahalised, vaesed või puudega naised, viis feministid selliste käsitluste otsinguni, mis ühendaks viisid, kuidas sugu, rass ja klass "naise saatust määravad". Intersektsionaalse feministliku teooria võttis kasutusele black feminism’i liikumises osaleja Kimberlé Crenshaw 1989. aastal.. Crenshaw kritiseeris soouuringute arusaama, et naised on “ainult” naised, ning osutas sellele, et on olemas teisi tegureid, mis mõjutavad diskrimineerimist, näiteks rahvus ja nahavärv, vanus või klass. Cooper, Brittney (01.02.2016). Intersectionality (inglise). DOI:10.1093/oxfordhb/9780199328581.013.20. Thompson, Becky (2002). "Multiracial feminism: recasting the chronology of Second Wave Feminism". Feminist Studies. 28 (2): 337. DOI:10.2307/3178747. JSTOR 3178747. hooks, bell (2014) [1984]. Feminist Theory: from margin to center (3rd ed.). New York: Routledge. ISBN 9781138821668. Davis, Angela Y. (1983). Women, Race & Class. New York: Vintage Books. ISBN 9780394713519. Crenshaw, Kimberlé (1989). "Demarginalizing the intersection of race and sex: a Black feminist critique of antidiscrimination doctrine, feminist theory and antiracist politics". University of Chicago Legal Forum, special issue: Feminism in the Law: Theory, Practice and Criticism. University of Chicago Law School: 139–168.{{cite journal}}: CS1 hooldus: postscript (link)
Seefeldi platoo

Seefeldi platoo (saksa: Seefelder platoo) on mägiorumaastik Põhja-Tirooli Lubjakivi Alpides umbes 500 m Inntali kohal Austria Tirooli liidumaal. Platoo katab orulammi ümber Seefeld in Tiroli ja Scharnitzi külade, samuti Leutaschtali oru. Seefeldi platoo ulatub Inni alangu servast Zirli mäel põhja poole. See asub Põhja-Tirooli Lubjakivi Alpides kõrgusel umbes 1200 m Wettersteini mägede (loodes), Miemingi mägede (läänes) ja Karwendeli (idas) vahel. Seefeldi sadul (1185 m), mäekuru ja sadul Seefeldist lõunas, moodustab veelahkme, millest põhja pool valgub platoo Isari suunas ja lõuna pool Inni suunas. Seefeldi platoo domineerivad kivimid on Wettersteini lubjakivi ja peadolomiit koos bituumenkilda hajusa esinemisega. Jääaegse Inni liustiku haru pesi välja mitu ladet ja jättis selja taha järvi, nagu Wildsee, Möserer See ja Wildmoossee, samuti arvukalt rabasid, nagu Reither Moor, mis moodustus järvede mudastumisega. Platoo asub mäestikuvööndis. Selle nõlvadel on nulu ja pöögi segametsad vaheldumisi kuusikutega. Külasid ümbritsevad niidud on peamiselt raiheina karjamaad, mida kasutatakse heinamaana või karjatamiseks. Umbes 1,74 miljoni ööbimisega aastas, talve ja suve vahel võrdsena jaotatuna (nagu 2013. aastal), on turism ülekaalukalt kõige tähtsam majanduslik tegur Seefeldi platool. Ala on arenenud Põhja suusaalade keskuseks ning oli 1964. ja 1976. aasta taliolümpiamängude, 1985. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistluste ning paljude muude suurte sündmuste toimumiskohaks. Suviti on Karwendeli Alpid peamine tõmbenumber matkajatele ja mägijalgratturitele. Platoole pääseb Seefelder Straße (B 177) kaudu, mis kulgeb Inntalist üle Seefeldi sadula, samuti muude riigiteede. Ka Mittenwaldi raudtee kulgeb põhjast lõunasse üle platoo, peatused mitmes jaamas, sealhulgas Scharnitz, Seefeld ja Reith. Planungsverband 14 – Seefelder Plateau, Land Tirol, auf tirol.gv.at Seefelder Plateau, Tirol Atlas der Universität Innsbruck, auf tirolatlas.uibk.ac.at