laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Roland Sallai

Roland Sallai (sündinud 22. mail 1997 Budapestis) on Ungari jalgpallur, kes mängib äärepoolikuna Saksamaa kõrgliigaklubis SC Freiburg ja Ungari jalgpallikoondises. Ta alustas klubikarjääri Ungaris. Ungari kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2014/15 Puskás Akadémia meeskonnas. Hooajal 2016/17 oli ta laenul Itaalia kõrgliigaklubis Palermo. 2017. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Küprose kõrgliigaklubiga APOEL. 2018. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Freiburgiga. Üleminekusumma oli arvatavasti 4,5 miljonit eurot. Oma esimeses mängus Saksamaa kõrgliigas lõi ta 22. septembril VfL Wolfsburgi vastu värava. Hooajal 2020/21 lõi ta Saksamaa kõrgliigas kaheksa väravat. Ungari jalgpallikoondises tegi Sallai debüüdi 20. mail 2016 sõprusmängus Elevandiluuranniku vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 11. septembril 2018 UEFA Rahvuste Liiga mängus Kreeka vastu. Ta kuulus Ungari koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel. "Roland Sallai kommt zum Sport-Club" (saksa). SC Freiburg. 31. august 2018. Originaali arhiivikoopia seisuga 31. august 2018. Vaadatud 31. augustil 2018.
Capitotricha

Capitotricha on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente perekond. Capitotricha bicolor Capitotricha rubi – end. vaarika-harjastiksik Capitotricha andmebaasis eElurikkus.
Vladimir Ustinov (diplomaat)

Vladimir Ustinov (2/15. juuni 1907 Moskva – 8. oktoober 1971 Moskva) oli nõukogude riigiametnik ja parteifunktsionäär, diplomaat, kindralmajor. Справочник по истории Коммунистической партии и Советского Союза 1898 - 1991 Биография на proza.ru Vladimir Ustinov, 64, Dies; Former Moscow Official. NYT, 10. oktoober 1971
Siil Sonic

"Siil Sonic" (inglise keeles "Sonic the Hedgehog") on 2020. aastal valminud Ameerika Ühendriikide animafilm, mis põhineb videomängude seerial "Sonic the Hedgehog". Filmi režissöör on Jeff Fowler ning stsenaristid Pat Casey ja Josh Miller. Filmi tootsid Paramount Pictures ja Original Film. Filmi peategelaseks on ülihelikiirusel liikuda suutev sinist värvi antropomorfne siil Sonic, kellele annab hääle Ben Schwartz. Ta asub koostööd tegema väikelinna šerifi Tom Wachowskiga (James Marsden), et peatada hull teadlane dr Robotnik (Jim Carrey). Siil Sonic 2 Filmi koduleht Siil Sonic andmekogus IMDb (inglise)
Siil Sonic 2

"Siil Sonic 2" (inglise keeles "Sonic the Hedgehog 2") on 2022. aastal valminud Ameerika Ühendriikide animafilm. Filmi režissöör on Jeff Fowler ning stsenaristid Pat Casey, Josh Miller ja John Whittington. Filmi tootsid Paramount Pictures ja Original Film. See põhineb videomängude seerial "Sonic the Hedgehog" ja on järg filmile "Siil Sonic". Filmi koduleht Siil Sonic 2 andmekogus IMDb (inglise)
Tšernihivi FK Desna

Tšernihivi FK Desna (ametlikult Ukraina keeles ФК «Десна» Чернігів) on 1960 asutatud Ukraina jalgpalliklubi, mille kodulinn on Tšernihiv. Joonas Tamm (2020–2021)
Poltava FK Vorskla

Poltava FK Vorskla (ametlikult Ukraina keeles ФК «Во́рскла» Полта́ва) on 1955 asutatud Ukraina jalgpalliklubi, mille kodulinn on Poltava. Joonas Tamm (2021–2022) Bogdan Vaštšuk (2022)
Uppholmi tulepaak

Uppholmi tulepaak (ka Upholmi tulepaak) on tulepaak Väinameres Vormsi saarest kagus. Halduslikult jääb see Lääne maakonna Vormsi valla alale. Paak jääb Vormsi saare kagurannal olevast Obholmeni neemest umbes 1,1 kilomeetrit idasse ja Obholmsgrunnest (Uppholmist) umbes 450 meetrit põhjakirdesse. Punase metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 10,2 meetrit, millel on musta püsttriibuga valge täisnurkne tahvel. Tule kõrgus merepinnast on 15 meetrit. Tulepaak on Uppholmi sihi ülemine märk, alumine on Hobulaiu põhja-tulepaak. Märkide vahekaugus on 2514 meetrit ja sihi asimuut 185°. Tulepaak ehitati 1977. aastal. Jaan Vali. "Hobulaiu lõuna tulepaak" alaosa "Hobulaiu–Uppholmi sihi tulepaagid". // Eesti tuletornide ajalugu. History of Estonian Lighthouses. Tallinn 2011. Lk 326. Jaan Vali. "Hobulaiu lõuna tulepaak" alaosa "Hobulaiu–Uppholmi sihi tulepaagid". // Eesti tuletornide ajalugu. History of Estonian Lighthouses. Tallinn 2011. Lk 325–326. Robert Treufeldt. "Unustusest taasavastamiseni. Lennusadam 1940–1990" alaosa "Meretuletornide ehitamine". // Vesilennukite angaar. Lennukuurist muuseumiks. Eesti Meremuuseum. Tallinn 2014. Lk 62. Uppholmi tulepaak navigatsioonimärkide andmekogus
Raadiospekter

See artikkel on raadiospektri sagedusvahemiku kohta, raadiolainete jaoks vaata Raadiolained Raadiospekter on kõige pikemate lainepikkustega osa elektromagnetspektrist, kattes sagedusi vahemikus alla 3 Hz kuni 3 THz. Selles sagedusvahemikus asuvaid elektromagnetlaineid kutsutakse raadiolaineteks. Raadiolainetest kõrgema sagedusega on infrapunalained, nähtav valgus, ultraviolettkiirgus, röntgenikiirgus ja gammakiirgus. Raadiospektri sagedusvahemikku kasutatakse laialdaselt juhtmevaba suhtluse jaoks, mis võib toimuda nii inimeste, masinate kui ka süsteemide vahel, kuid ka näiteks radarite tehnoloogias. Raadiospektrit kasutavad näiteks WiFi, mobiilside, raadio. Raadiospektri sagedusvahemiku kasutus on reguleeritud, kusjuures riigiti on regulatsioonid erinevad, kuid näiteks on tihti mingi osa raadiospektrist eraldatud ainult riiklikul ja taktikalisel tasemel suhtluseks, ning tavatarbijatele on samuti eraldatud kindel sagedusvahemik. Suhtluse toimimiseks on üldjuhul vaja mõlemal osapoolel seadet, informatsiooni saatjal raadiolainete emiteerimise võimekusega seadet ning informatsiooni vastuvõtjal raadiolainete püüdmise võimekusega seadet. Raadiospektreid liigitatakse eri standardite järgi erinevalt. Järgnevalt on välja toodud mõned kõige laialdasemalt levinud liigitused. "Nomenclature of the frequency and wavelength bands used in telecommunications" (PDF). ITU. August 2015. "Radio spectrum: the basis of wireless communications | Shaping Europe's digital future". digital-strategy.ec.europa.eu (inglise). Vaadatud 25. märtsil 2023. Manning, Catherine (11. aprill 2018). "Radio Spectrum". NASA. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. märts 2023. Vaadatud 25. märtsil 2023. "ITU-R Recommendations". ITU (Ameerika inglise). Vaadatud 1. mail 2023.
Rivne NK Veres

Rivne NK Veres (ametlikult Ukraina keeles РНК «Верес») on 1957 asutatud Ukraina jalgpalliklubi, mille kodulinn on Rivne. Klubi peab oma kodumänge Avanhardi staadionil Rivnes. Erandiks olid aastad 2017–2022, kui staadioni rekonstrueerimise tõttu oldi sunnitud kodumänge pidama mujal. Vladislav Kreida (2022) Сьогодні Верес повертається на Авангард! nkveres.com, 30. september 2022.
FK Lviv

FK Lviv (ametlikult Ukraina keeles ФК «Львів») on 1960 asutatud Ukraina jalgpalliklubi, mille kodulinn on Lviv. Mihkel Ainsalu (2020)
Aleksandr Gutsan

Aleksandr Vladimirovitš Gutsan (Александр Владимирович Гуцан; sündis 1960. aastal Leningradi oblastis Gattšina rajoonis) on Venemaa Föderatsiooni presidendi täievoliline esindaja Loode föderaalringkonnas. Aastatel 1976–1978 töötas ta Leningradi elektrotehnikatehases lukksepana. 1979–1981 oli ajateenistuses Nõukogude armees ning 1981–1987 Leningradi ülikooli tudeng, kus lõpetas õigusteaduskonna. Aastatel 1987–1989 töötas ta Leningradi prokuratuuri kohtute kriminaalasjade läbivaatamise järelevalve osakonna prokurörina, 1989–1992 Leningradi prokuröri abina riigi julgeolekuasutuste järelevalves. 1992–1995 oli Peterburi prokuratuuri föderaalsete julgeolekuseaduste täitmise järelevalve osakonna vanemprokurör. 1995–2000 Peterburi prokuratuuri föderaalsete julgeolekuseaduste täitmise järelevalve osakonna juhataja. 2000–2005 Vene Föderatsiooni peaprokuröri asetäitja assistent. 2005–2007 Vene Föderatsiooni peakohtutäituri asetäitja. 2007–2018 Vene Föderatsiooni peaprokuröri asetäitja. Alates 7. novembrist 2018 Vene Föderatsiooni presidendi täievoliline esindaja Loode föderaalringkonnas. 19. novembrist 2018 Venemaa Julgeolekunõukogu liige. 18. aprillil 2022 kehtestas USA tema suhtes viisa- ja majandussanktsioonid. http://szfo.gov.ru/polpred/polpred/ http://www.kremlin.ru/catalog/persons/585/biography https://www.federalregister.gov/documents/2022/04/18/2022-08183/notice-of-ofac-sanctions-actions
Juhan Viise

Juhan Viise (sündinud 1965) on eesti ettevõtja, AS Aru Grupp juhataja. Ta lõpetas 1983. aastal Kadrina Keskkooli ning õppis Eesti Põllumajanduse Akadeemias metsamajanduse erialal. 1993. aastal asutas ta koos Andres Lindamiga ettevõtte Aru Grupp, mis alustas saetööstusena ja põllumajandustootmisega ning on kasvanud suureks puidutööstusettevõtteks. Põllumajandustootmine viidi hiljem üle ettevõttesse Aru Põllumajanduse OÜ, mida juhib Lindam, ning Viise jätkas puidutööstuse juhtimisega. Ta on aidanud Kadrina Keskkoolis välja arendada reaal-tehnilist õppesuunda ning ellu kutsuda arvutijoonestamise võistlust CADrina. Kadrina hariduskogu eestvedaja. 2010 – Kadrina aasta tegija 2017 – Lääne-Virumaa kuldne vapimärk 2020 – Valgetähe IV klassi teenetemärk "Aru grupi juht: konkurentsis püsimine on võrreldav tippsportlase eluga" Kuulutaja, 31. märts 2017. "Hariduskogu tegi vahekokkuvõtte" Virumaa Teataja, 2. september 2021 Aasta tegija Kadrina vald "Lääne-Virumaa vapimärgi saab kaheksa inimest" Virumaa Teataja, 15. veebruar 2017 Teenetemärkide kavalerid: Juhan Viise president.ee Rein Sikk. "Juhan Viise – Kadrina kandi innustaja ja ergutaja pälvis Valgetähe IV klassi teenetemärgi" Maaleht, 28. jaanuar 2020 "Juht, kelle piirkondlikku panust märkavad paljud" Tööstusuudised, 21. november 2019
Aleksandr Kurenkov

Aleksandr Vjatšeslavovitš Kurenkov (vene keeles Александр Вячеславович Куренков; sündinud 2. juunil 1972 Moskva oblastis) on Venemaa riigitegelane. Tsiviilkaitse, hädaolukordade ja katastroofiabi minister alates 25. maist 2022, kindralleitnant (2022). Venemaa Föderatsiooni Julgeolekunõukogu liige alates 30. maist 2022. 1998. aastal lõpetas ta Moskva Riikliku Kehakultuuri Akadeemia, 2004. aastal Moskva Psühholoogia- ja Sotsiaalinstituudi, 2021. aastal Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia kõrgemad kursused. Aastatel 1995–1999 oli ta kehalise kasvatuse õpetaja Moskvas. 1999–2002 oli ta tööl FSB-s ja 2002–2021 Föderaalses Valveteenistuses. BBC andmetel töötas ta alates 2015. aastast Vladimir Putini adjutandina ja hiljem vanemadjutandina. 25. mail 2022 määrati ta Venemaa Föderatsiooni tsiviilkaitse, eriolukordade ja loodusõnnetuste tagajärgede likvideerimise ministriks. Alates 30. maist 2022 on ta Venemaa Föderatsiooni Julgeolekunõukogu liige. 16. detsembril 2022 kanti ta Euroopa Liidu sanktsioonide nimekirja Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja iseseisvust kahjustava tegevuse ja poliitika toetamise, elluviimise eest. 24. veebruaril 2023, Venemaa Ukrainasse sissetungi alguse aastapäeval, kanti ta USA sanktsioonide nimekirja. "Nõukogu rakendusmäärus (EL) 2022/2476, 16. detsember 2022, millega rakendatakse määrust (EL) nr 269/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega". europa.eu. ELT. 16. detsember 2022. Vaadatud 24. märtsil 2023. 1322. | Alexander Vyacheslavovich KURENKOV /.../ Sugu: mees | Alexander Vyacheslavovich Kurenkov on tsiviilkaitse-, hädaolukorra- ja loodusõnnetuste tagajärgede likvideerimise minister. Valitsuse alla kuuluva koordineerimisnõukogu, mille eesmärk on tagada Venemaa relvajõudude, teiste väeüksuste, sõjaliste üksuste ja organite vajaduste rahuldamine Venemaa Ukraina-vastase agressioonisõja jaoks, presiidiumi liige. | Selle ametikoha vastuvõtmisega ja sellel ametikohal tegutsemisega on ta vastutav sellise tegevuse või poliitika eest, mis kahjustab või ohustab Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust või stabiilsust või julgeolekut Ukrainas või millega takistatakse rahvusvaheliste organisatsioonide Ukrainas tehtavat tööd, või toetab sellist tegevust või poliitikat või viib seda ellu. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. veebruar 2023. Vaadatud 24. märtsil 2023.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Filip Zadina

Filip Zadina (sündinud 27. novembril 1999 Pardubices) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Detroit Red Wings ründajana paremäärel. Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis HC Pardubice. Tšehhi kõrgliigas tegi ta debüüdi hooajal 2015/16. Hooajal 2017/18 mängis ta Põhja-Ameerika noorteliiga Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Halifax Mooseheads ning tegi väga eduka hooaja, kui oli liigas resultatiivseim uustulnukas (44+38) ja ta pälvis liiga kõige lootusandvamale mängijale antava Michael Bossy Trophy. 2018. aastal valis Detroit Red Wings ta NHL-i draft '​is kuuenda valikuna. Mõni aeg hiljem sõlmis ta Red Wingsiga kolmeaastase lepingu. Suurem osa hooajast 2018/19 mängis ta American Hockey League'is (AHL) Red Wingsi tütarklubis Grand Rapids Griffins. NHL-is debüteeris Zadina 24. veebruaril 2019 mängus San Jose Sharksi vastu. Esimese värava lõi ta liigas oma neljandas mängus 5. märtsil Colorado Avalanche'i vastu. Hooajal 2019/20 sai Zadina NHL-is 28 mänguga kirja kaheksa väravat ja seitse väravasöötu. Hooaja 2020/21 esimeses pooles mängis ta laenul Tšehhi kõrgliigaklubis Třineci Oceláři. Hooajal 2020/21 sai Zadina NHL-is kirja kuus väravat ja 13 väravasöötu ning hooajal 2021/22 kümme väravat ja 14 väravasöötu. 2018. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel lõi Zadina seitse väravat ja ta valiti turniiri sümboolsesse koosseisu. Tšehhi jäähokikoondise koosseisus osales Zadina 2021. aasta maailmameistrivõistlustel. https://www.eliteprospects.com/player/236471/filip-zadina (vaadatud 24.3.2023) Filip Zadina NHL.com lehel Filip Zadina hockeydb.com lehel
Matthew Boldy

Matthew Boldy (sündinud 5. aprillil 2001 Millisis Massachusettsi osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Minnesota Wild ründajana paremäärel. Aastatel 2017–2019 kuulus ta U.S. National Development Team '​i. Aastatel 2019–2021 mängis ta Boston College'i jäähokimeeskonnas. 2019. aastal valis Minnesota Wild ta NHL-i draft '​is 12. valikuna. 2021. aasta märtsis sõlmis ta Wildiga kolmeaastase lepingu. Seejärel mängis ta kuni hooaja lõpuni American Hockey League'is (AHL) Minnesota Wildi tütarklubis Iowa Wild, kus ta lõi 14 mänguga kuus väravat ja andis 12 väravasöötu. NHL-is tegi Boldy debüüdi 6. jaanuaril 2022 mängus Boston Bruinsi vastu ning lõi 3:2 Minnesota Wildiga lõppenud mängus Wildi võiduvärava. 14. veebruaril 2022 tegi ta mängus Detroit Red Wingsi vastu oma esimese kübaratriki NHL-is. Debüüthooajal lõi Boldy NHL-is 15 väravat ja andis 24 väravasöötu. 2023. aasta jaanuaris pikendas ta Wildiga lepingut seitsme aasta võrra. 2019. aastal võitis Boldy USA kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel pronksmedali. 2021. aastal tuli ta USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. USA jäähokikoondise koosseisus osales ta 2022. aasta maailmameistrivõistlustel. https://www.eliteprospects.com/player/375501/matt-boldy (vaadatud 24.3.2023) "Wild sign forward Matt Boldy to three-year, entry-level contract". Minnesota Wild. 31. märts 2021. Vaadatud 31. märtsil 2021. "Boldy signs 7-year, $49 million contract with Wild". Minnesota Wild. Vaadatud 16. jaanuaril 2023. Matthew Boldy NHL.com lehel Matthew Boldy hockeydb.com lehel
Oskar Sundqvist

Nils Oskar Sundqvist (sündinud 23. märtsl 1994 Bodenis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Minnesota Wild. Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Skellefteå AIK. Ta debüteeris Rootsi kõrgliigas hooajal 2012/13. 2012. aastal valis Pittsburgh Penguins ta NHL-i draft '​is 81. valikuna. Penguinsiga sõlmis ta lepingu 2014. aasta mais, kuid hooajaks 2014/15 jäi ta veel Skellefteåsse. Hooaja lõpus debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Pittsburgh Penguinsi tütarklubis Wilkes–Barre/Scranton Penguins. NHL-is debüteeris Sundqvist 5. veebruaril 2016 mängus Tampa Bay Lightningi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 2. aprillil mängus New York Islandersi vastu, kuid see jäi ta ka tema ainsaks väravaks Pittsburgh Penguinsi meeskonnas. Sundqvist osales hooajal 2015/16 lisaks kahes Stanley karikavõistluste väljalangemismängus; Stanley karika finaalis võitis Penguins San Jose Sharksi, kuid Sundqvist ei olnud piisavalt paljudes mängudes osalenud, et tema nimi oleks Stanley karikale graveeritud. Hooajal 2016/17 lõi Sundqvist Wilkes–Barre/Scranton Penguinsis mängides AHL-is 20 väravat ja andis 26 väravasöötu, kuid NHL-is ei saanud ta samal hooajal kümne mänguga kirja ühtegi resultatiivsuspunkti. 2017. aasta juunis kaubeldi Sundqvist Penguinsist St. Louis Bluesi. Hooajal 2017/18 sai ta 42 mänguga kirja vaid ühe värava ja neli väravasöötu, kuid suurem roll oli tal mängudes ajal, kui meeskond pidi mängima vähemuses. 2018. aasta juulis sõlmis Sundqvist Bluesiga uue üheaastase lepingu. 2018/19. põhihooaeg on olnud tema NHL-i karjääri seni kõige resultatiivsem (14+17). Lisaks tuli ta Bluesiga sel hooajal Stanley karika võitjaks. Väljalangemismängudes, kus ta mängis neljandas ründeliinis koos Ivan Barbašovi ja Alexander Steeniga, lõi Sunqvist neli väravat ja andis viis väravasöötu. 2019. aasta juulis pikendas ta Bluesiga lepingut nelja aasta võrra.. 2022. aasta märtsis kaubeldi Sundqvist Bluesist Detroit Red Wingsi. 2023. aasta märtsis kaubeldi ta sealt Minnesota Wildi. 2014. aastal võitis Sundqvist Rootsi kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. "Penguins Recall Frank Corrado and Oskar Sundqvist". nhl.com. National Hockey League. 21. märts 2017. Vaadatud 14. juunil 2020. "Ryan Reaves traded to Penguins by Blues". nhl.com. National Hockey League. 23. juuni 2017. Vaadatud 23. juunil 2017. Ground, Stephen (14. november 2018). "Blues' Sundqvist: An Unexpected Bright Spot". thehockeywriters.com. The Hockey Writers. Vaadatud 14. juunil 2020. "Blues sign Oskar Sundqvist to 1-year deal". sportsnet.ca. Sportsnet. 6. juuli 2018. Vaadatud 14. juunil 2020. "Sundqvist agrees to four-year contract with Blues". nhl.com. National Hockey League. 21. juuli 2019. Vaadatud 14. juunil 2020. DiFilippo, Alex (21. märts 2022). "Detroit acquires Sundqvist, Walman and 2023 2nd-round pick from St. Louis". NHL.com. Vaadatud 21. märtsil 2022. "Minnesota Wild Acquires Oskar Sundqvist from the Detroit Red Wings". NHL.com. 3. märts 2023. Vaadatud 3. märtsil 2023. Oskar Sundqvist NHL.com lehel Oskar Sundqvist hockeydb.com lehel
Nõukogude Liidu saadikute loend

1946–1952 Dmitri Tšuvahhin 1952–1953 (kuni 1955 suursaadik) Kliment Ljovõtškin 1945–1948 (kuni 1953 suursaadik) Nikolai Lifanov 1945–1948 (1948 suursaadik) Stepan Kirsanov 1943–1944 Nikolai Novikov 1945–1950 Aleksei Štšiborin 1950–1953 Semjon Kozõrev 1953–1954 (kuni 1956 suursaadik) Daniil Solod 1944–1946 Viktor Kozlov 1946–1948 Andrei Timošenko 1948–1953 Vassili Rõbakov 1954–1955 Aleksei Korobotškin 1956 (kuni 1959 suursaadik) Boriss Karavajev 1948–1953 Pavel Jeršov 1953–1954 (kuni 1958 suursaadik) Aleksandr Abramov 1945–1949 Grigori Zaitsev 1944–1946 Aleksei Krassilnikov 1946–1948 Vassili Rõbakov 1954–1955 (kuni 1958 suursaadik) Pavel Jermošin 1958–1959 Jevgeni Kisseljov (ka suursaadik Egiptuses) 1960–1962 Vladimir Jerofejev (ka suursaadik Egiptuses) 1962–1963 (kuni 1966 suursaadik) Nikolai Sulitski 1942–1943 Fjodor Gussev 1944–1948 Grigori Rezanov 1941–1943 (1943 suursaadik) Aleksandr Bogomolov 1943 Maksim Litvinov (ka suursaadik Ameerika Ühendriikides) 1943–1946 Andrei Gromõko (ka suursaadik Ameerika Ühendriikides) 1944–1950 Daniil Solod (ka saadik Süürias) 1951–1955 Vassili Beljajev (ka saadik Süürias) 1944–1945 Viktor Lebedev (Londonis asuva eksiilvalitsuse juures; ka suursaadik Jugoslaavia, Belgia, Madalmaade ja Norra eksiilvalitsuse juures Londonis) 1945–1946 Mihhail Sergejev (ka suursaadik Belgias) 1947–1950 Aleksei Pavlov (ka suursaadik Belgias) 1953–1956 Viktor Avilov (ka suursaadik Belgias) 1956–1961 Ivan Melnik 1941–1947 (täievoliline esindaja alates 1939) Ivan Ivanov 1947–1948 Nikolai Važnov 1948–1950 (kuni 1951 suursaadik) Juri Prihhodov 1941–1945 (täievoliline esindaja alates 1930) Aleksandra Kollontai 1945–1947 (kuni 1949 suursaadik) Ilja Tšernõšov 1941 (täievoliline esindaja alates 1940) Anatoli Lavrentjev 1941 (algul täievoliline esindaja) Pavel Orlov 1945–1946 Pavel Orlov 1946–1948 Aleksandr Abramov 1948–1951 Grigori Savonenkov 1951–1954 (kuni 1958 suursaadik) Viktor Lebedev 1944–1950 Daniil Solod (ka saadik Liibanonis) 1951–1953 Vassili Beljajev (ka saadik Liibanonis) 1953–1955 (kuni 1958 suursaadik) Sergei Nemtšina 1946–1950 Anatoli Kulaženkov 1951–1955 Fjodor Molotškov 1955–1956 (kuni 1957 suursaadik) Pavel Jeršov 1945–1950 Andrei Plahhin 1950–1954 Mihhail Vetrov 1954–1955 Ivan Sõssojev 1947–1950 Sergei Nemtšina 1951–1956 Fjodor Dolja 1956 (kuni 1960 suursaadik) Ivan Jakušin 1945–1948 (kuni 1949 suursaadik) Georgi Puškin 1944 Sergei Orlov 1945–1952 Nikolai Gorelkin 1956–1960 Sergei Mihhailov 1961–1964 (suursaadik kuni 1965) Sergei Striganov 1945–1948 Ivan Zjabkin 1949–1953 Aleksandr Aleksandrov 1953–1955 Nikolai Generalov (ka suursaadik Austraalias) 1965–1969 Boriss Dorofejev 1969–1973 (kuni 1974 suursaadik) Anatoli Ivantsov
Ilja Varlamov

Ilja Varlamov (vene keeles Илья Александрович Варламов; sündinud 7. jaanuaril 1984 Moskvas) on Venemaa ajakirjanik ja juutuuber. Ilja Varlamovi koduleht Varlamov News uudistekanal Telegramis
Anatoli Ivantsov

Anatoli Ivantsov (vene Анатолий Иванович Иванцов; sündinud 18. veebruaril 1922) on endine Nõukogude Liidu diplomaat. Ivantsov töötas 1944. aastast Nõukogude Liidu välisministeeriumis. Esimesed aastad töötas ta välisministeeriumi keskaparaadis ja välismissioonidel diplomaatilise kullerina. 21. augustil 1969 anti talle saadiku auaste ja saadeti Nõukogude Liidu saadikuks Uus-Meremaal. Volikirja andis üle 17. oktoobril 1969. 1973. aastal muudeti Nõukogude saatkond Uus-Meremaal suursaatkonnaks ja Ivantsovist sai 12. juunil suursaadik. Tema lähetus Uus-Meremaale lõppes 30. juulil 1974. 1979. aasta 30. septembril määrati ta Nõukogude Liidu suursaadikuks Ghanas. Volikirja esitas ta 27. detsembril 1979. Tema ametiaeg lõppes 14. märtsil 1984. "Посольство СССР в Гане". Справочник по истории Коммунистической партии и Советского Союза 1898 - 1991. Vaadatud 4. mail 2024. "Миссия - Посольство СССР в Новой Зеландии". Справочник по истории Коммунистической партии и Советского Союза 1898 - 1991. Vaadatud 4. mail 2024. Абросимов, Игорь (2009). "СОВЕТСКАЯ РОССИЯ 1917-1991: государство, политика, экономика, наука, культура, литература, искусство". Proza.ru. И, Й - Свод персоналий. Vaadatud 3. mail 2023. "Иванцов, Анатолий Иванович". PeopleLife.RU. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. mai 2024. Vaadatud 3. mail 2024.
CADrina

CADrina on 2010. aastal alguse saanud Kadrinas toimuv CAD-joonestamisele pühendatud ürituste sari. IT- ja nutifestival kasvas välja 2005. aastal Kadrina Keskkooli ja ettevõtte Aru Grupp ühisest õppeainest "Ärijuhtimise ja tehnoloogia alused", mis arenes kooli reaal-tehniliseks õppesuunaks ning mille raames hakati korraldama arvutijoonestamisvõistlust. Võistluse idee autor on Aru Grupi juhataja Juhan Viise. Võistluse patroonina on eri aastatel üles astunud Marko Pomerants, Tõnis Lukas, Ene Ergma, Mart Noorma ja Alar Karis. Sarja üks eestvedajatest on olnud Raimo Maasik. Tehnoloogiaharidusele keskenduva sarja kõrval on ellu kutsutud ka korvpalliturniir CADcup ja robootikavõistlus CADrobotics. Raalprojekteerimine Meeli Parijõgi. "CADrina kasvatab tulevasi insenere" Õpetajate Leht, 2. detsember 2016 "Kadrina rahvast juubeldab: president Alar Karis on CADrina patroon"[alaline kõdulink] Kadrina Keskkool, 10. jaanuar 2023 Pulver, Andres (4. september 2023). "Õpetajad pürgivad suure tunnustuse suunas". Lääne-Virumaa Uudised. Vaadatud 5. septembril 2023. Koduleht "VAHVA VIDEO | CADRINA 2022 ehk vaata, kuidas üks maakool korraldab üle Eesti kõneainet andvat konkurssi, sisuks võistu arvutijoonestamine" Delfi TV, 19. aprill 2022
Astei

Astei (ukraina keeles Астей, ungari keeles Asztély) on küla Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis Berehove rajoonis Velika Bõihani vallas. Astei asub Ungari piirist vähem kui kahe kilomeetri kaugusel, Berehovest ligi 5 km kagus. Küla on esmamainitud 1376. aastal. 1566. aastal rüüstasid Asteid krimmitatarlased. Aastatel 1946–1991 oli küla nimi Lužanka. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel pidas 87,3% Astei elanikest emakeeleks ungari keelt. Села и поселки Береговского района our-travels.info Угорці й угорська мова на Закарпатті : Закарпаття 1920–2020