laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Johannes Aarik

Johannes Aarik (7. mail 1912 Võnnu, Tartumaa – 6. veebruar 2011 Tallinn) oli eesti vaimulik, praost. Aarik lõpetas 1930. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Seejärel teenis kaitseväes, kus sai nooremallohvitseri kraadi. Aastatel 1932–1937 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli Kullamaa koguduses Henn Unti juures. Ordineeriti õpetajaametisse 5. juunil 1938. Algul töötas ta Pärnu praostkonnas noorsootööõpetajana. Kuna baltisakslased asusid ümberasumise korras Saksamaale, vabanes Karksi Peetri koguduse õpetaja koht, kuhu Johannes Aarik teenima asus. 1940. aastal valiti ta ametisse ja teenis Karksi kogudust 1944. aastani. Septembris 1944 põgenes ta Saksamaale. Vikaarpiiskop Johannes Oskar Lauri ettepanekul määrati ta Saksa Idaministeeriumi poolt eestlaste usuliseks teenijaks Württembergi, kus töötas aastatel 1944–1945. Pärast põgenikelaagrite teket sai ta Geislingeni suurlaagri õpetajaks ja töötas ka Geislingeni Eesti Gümnaasiumi usuõpetuse õpetajana. Lisaks pidas ta piiblitunde ja organiseeris Berchtesgadenis noortepäevi. Märtsis 1950 siirdus ta Ameerika Ühendriikidesse, kus teenis aastatel 1950–1952 eestlasi Connecticuti osariigis ja selle ümbruses Augustana sinodi toel. 1952. aastast teenis ta eestlasi Los Angeleses. Kui 1954. aastal asutati E.E.L.K. Los Angelese Peetri kogudus, asus ta sinna õpetajaks ja töötas seal 1963. aastani. Kuna 1962. aastal oli autoõnnetuse tagajärjel surnud E.E.L.K. Adelaide'i koguduse õpetaja Oskar Juul, kutsuti sinna õpetajaks Johannes Aarik; seal töötas ta aastatel 1963–2000. 1972. aastal sai ta Austraalia praostkonna abipraostiks ja hiljem praostiks. Koguduse töö huvides toimetas ta ka koguduse ajakirja "Lõunaristi All = Under the Southern Cross", mis ilmus kord kahe kuu tagant. Emerituuri jäi Johannes Aarik 31. augustil 2000. Kuna abikaasa Ella (1917–2001) oli pärinud Eestis Nõmmel asunud vanemate maja, pöördus ta tagasi Eestisse. Eestis andis ta välja kaks jutlustekogu. Johannes Aarik suri 6. veebruaril 2011. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Eesti Kirik nr.5. 1977 Tõnis Nõmmik In memoriam Johannes Aarik Eesti Kirik 9. veebruar 2011 Vabaduse teedel: jutlused/ Johannes Aarik. Tallinn: J. Aarik, 2002 [http://www.ester.ee/search~S1*est?/aAarik+Johannes/aaarik+johannes/1%2C3%2C16%2CB/frameset&FF=aaarik+johannes+++++1912+++++2011&7%2C%2C8 Reformatsiooni teedel: usku reformeerivad jutlused, artiklid ja kirjad. An article and some letters in English. Johannes Aarik]. Tallinn: J. Aarik, 2003 Tiiu Pikkur. Meie vanim vaimulik on olnud 70 aastat ordineeritud õpetaja. Eesti Kirik, 23. detsember 2008
Ferdinand Marcos

Ferdinand Emmanuel Edralin Marcos (11. september 1917 Sarrat – 28. september 1989 Honolulu) oli Filipiinide president aastatel 1965 kuni 1986. Kukutati vägivallatu revolutsiooni käigus ja siirdus eksiili Hawaiil. Ta oli abielus Imelda Marcosega. Tema poeg Ferdinand Marcos juunior valiti Filipiinide presidendiks 2022. aastal.
Eurostat

Eurostat ehk Euroopa Komisjoni statistikaamet on Euroopa Komisjoni peadirektoraat, mille põhiülesanne on varustada Euroopa Liitu statistilise informatsiooniga Euroopa kohta ning aidata kaasa Euroopa Liidu liikmesriikides, kandidaatriikides ja Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni liikmesriikides kasutatava statistilise metoodika ühtlustamisele. Ameti peakorter asub Luxembourgis. Amet allub Euroopa Komisjoni majandus- ja rahandusvolinikule. Statistikaamet Eurostati koduleht Eurostati statistika andmebaasi veebiliides
Carl Michael Bellman

Carl Michael Bellman (1740–1795) oli rootsi helilooja ja luuletaja. Bellmann sai kuulsaks luuletaja ja oma laulude esitajana. Tema parimate luuletuste kogumik anti välja üsna hilja: autor saavutas tuntuse alles 1790. aastatel. Sestsaadik peetakse teda väljapaistvaks rootsi luuletajaks. 18. sajandi kontekstis ei tundu tema saavutused eriti olulised, raske on teda kõrvutada näiteks Mozarti ja Haydniga. Rootslastele on tema looming aga suur uhkus. Tema laulutsükkel "Fredmans epistlar" on olnud paljude rootsi lauljate inspiratsiooniallikaks. Kuna helilooja elas galantse stiili epohhil, on laulud peened ning esitamise seisukohalt üpris nõudlikud ja pretensioonikad. Lihtsus ei ole kunagi väga lihtne – seda võiks väita nii Bellmani kui ka Mozarti ja Haydni teoste puhul. Bellmani luuletused ja laulud on sageli satiirilised, mis on ilmselt rootsi luuletaja Olof von Dalini mõju. Oma loomingus parodeeris Bellman enda kaasaegseid ordusid ja klubisid. Kõik ei saanud tema naljadest aru ja paroodiate tõttu sattus ta korduvalt vanglasse. Peamised teemad tema loomingus on seksuaalsuhted, purjutamine ja surm (koomilisest aspektist). Samas puudutas Bellmani looming ka armastust, õrnust ja surma tõsisemas mõttes. Näiteks kirjeldab "Fjäriln Vingad" idüllilisi looduspilte ja mütoloogilisi olendeid, kõlades rahulikult ja õnnelikult. 1767. aastast töötas Bellman oma tähtsaima luuletsükli "Fredmani epistlite" kallal, mis avaldati 1790. aastal rootsi luuletaja ja dramaturgi Johan Henric Kellgreni eessõnaga. Aasta hiljem järgnes kogumik "Fredmans sånger" (Fredmani laulud). Nende laulude aluseks võttis Bellman tuntud meloodiad ning töötles neid. Bellman suri Stockholmis 12. veebruaril 1795. "Fredmani epistlid & laulud". Rootsi keelest tõlkinud Mati Sirkel ja Ott Arder, saatesõna Mati Sirkel; kujundanud Kersti Tormis. Kunst, Tallinn 1993, 136 lk; ISBN 589920034X "Verinoor plika ja pilgeni klaas" Noorsooteatri muusikalavastus, esietendus 1983. aastal. Хульден, Ларс, Карл Микаэль Бельман, [перевод: Ноэми Валлениус]. Стокгольм : [Шведский институт], 1995 "Bellmani-teemaline lavastus Noorsooteatris". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuli 2014. Vaadatud 12. juulil 2014. Gustav Suits, "Carl Michael Bellman. 18. sajandi Stockholmi luuletaja" – Eesti Looming III, Stockholm 1945, lk 93–104; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis; uustrükk G. Suitsu artiklite kogumikus "Vabaduse väraval", Ilmamaa, Tartu 2002, lk 381–400; ISBN 998577048X Inkari Lindve, "Kõrtsilauliku rahusadam" – Eesti Naine 2001 november, lk 45–46
Royal Bank of Scotland

Mitte segi ajada Bank of Scotlandiga Royal Bank of Scotland (gaeli keeles Banca Rìoghail na h-Alba) on Royal Bank of Scotland Groupi jaepangandusega tegelev tütarettevõte. Pank asutati 1727, aga tema ajalugu algas varem. 1700. aasta aprillis läks Company of Scotland suurejooneliselt pankrotti, likvideerides umbes veerandi kogu Šotimaa likviidsetest vahenditest. See paiskas paljud šotlased võlgadesse. 1707 ühinesid Šotimaa ja Inglismaa ühiseks riigiks, kusjuures tingimuseks oli, et Inglismaa hüvitab šotlastele Company of Scotlandi pankrotistumisest tekkinud võlad. Selleks, et oma huve paremini kaitsta, asutasid võlgnikud samal aastal ühingu Society of the Subscribed Equivalent Debt. See ühing muutis 1724 oma nime, asendades sõna society sõnaga company, ja soovis 1727 pangandusega tegelema hakata. Konkureeriv Bank of Scotland protestis selle otsuse, rõhutades nime sarnasust, aga Inglismaa valitsus kahtlustas Bank of Scotlandi valitseva dünastia kukutamist soovivate jakobiitide soosimises ja otsustas Royal Bank of Scotlandi kasuks. 1728 sai Royal Bank of Scotland esimeseks pangaks maailmas, kes hakkas andma arvelduslaenu. Royal Bank of Scotlandi peakorter asub Edinburghis. Esimese kontori väljaspool Edinburghi avas ta 1783 Glasgow's. Esimese kontori väljaspool Šotimaad avas ta 1874 Londonis. Pank annab tööd enam kui 140 000 inimesele. Koduleht
The Banker

The Banker on Suurbritannia ajakiri, mis kuulub The Financial Times Ltd-le ja selle kaudu Pearson PLC meediaettevõtete gruppi. The Banker annab regulaarselt välja auhindu parimatele finantsinstitutsioonidele paljudes kategooriates, lisaks valib ajakiri igal aastal parima rahandusministri. 2006. aasta parimaks rahandusministriks valis The Banker Eesti rahandusministri Aivar Sõerdi. Ajakirja peatoimetaja on 2019. aasta seisuga Brian Caplen.
Levada Keskus

Levada Keskus on Venemaal tegutsev sõltumatu mittetulunduslik uurimisasutus, mis tegeleb sotsioloogiliste ja turu-uuringute korraldamisega. Organisatsioon on nime saanud asutaja, sotsioloogiaprofessor Juri Levada järgi. Levada Keskuse koduleht
Pearson PLC

Pearson PLC on Suurbritannia päritolu rahvusvaheline meediaettevõte, mis on Suurbritannia, India, Austraalia ja Uus-Meremaa suurim raamatukirjastaja Penguin Groupi omanik. Ettevõttele kuulub 1957. aastast ajaleht Financial Times (ja koos sellega ajakiri The Banker) ning lisaks – samuti 1957. aastast – 50-protsendiline osalus The Economistis. 1968. aastal omandas Pearson Longmani kirjastuse. Penguin Groupi kaudu kuuluvad Pearsonile järgmised kirjastamise valdkonna kaubamärgid: Allen Lane, Avery, Berkley Books, Dial, Dutton, Dorling Kindersley, Grosset & Dunlap, Hamish Hamilton, Ladybird Books, Plume, Puffin Books, Penguin Group, Penguin Putnam Inc., Michael Joseph, Riverhead, Rough Guides ja Viking Press. Pearsoni aktsiad on noteeritud Londoni börsil, kuuludes FTSE 100 indeksisse, ning New Yorgi börsil (NYSE). Ettevõtte asutas 1844. aastal Samuel Pearson.
Alvar Soesoo

Alvar Soesoo (sündinud 7. aprillil 1963) on eesti geoloog, filosoofiadoktor, professor, töötanud ka Tallinna Tehnikaülikooli Geoloogia Instituudi direktorina. Ta on õppinud Tartu Riiklikus Ülikoolis geoloogiat 1981–1989; Tartu Ülikooli magistrantuuris 1992–1992; Monashi Ülikooli (Melbourne'is Austraalias) doktorantuuris 1996–2000. Doktorikraadi sai 1999. aastal, "The evolution of mantle-related magmas in contrasted tectonic settings: examples from SE Australia", juhendaja prof Ian Nicholls, Monash University, Melbourne, Austraalia. Tallinna Tehnikaülikoolis (TTÜ) 1989–...: TTÜ Geoloogia Instituudi teadur 1989–1993; teadur 1995–1996; TTÜ Geoloogia Instituudi direktor 2002–2011; TTÜ Geoloogia Instituudi füüsikalise geoloogia õppetooli juhataja 2003–2015; professor 2003–2013; TTÜ Geoloogia Instituudi füüsikaline geoloogia professor 2013–2018; TTÜ Geoloogia Instituudi kaasatud professor 2018–2023. Tartu Ülikooli teadur (1,00) 01.10.1999–28.02.2002; loodus- ja täppisteaduste valdkonna ökoloogia ja maateaduste instituut külalisprofessor 2016; 2018–2019; samas geoloogia osakonna külalisprofessor 2016–2017. Põhjamaade Vulkanoloogia Instituut, Islandi Ülikoolis Reykjavikis Islandil – külalisteadur 1993–1995; Monashi Ülikool, Austraalia lektor 1996–2000; Memorial University of Newfoundland, Kanada NATO järeldoktor 2000–2001. Eesti Geoloogia Selts – liige 1989−...; Eesti Stratigraafia Komisjon, Eelkambriumi komisjoni liige 2004−...; Eesti Geoloogia Rahvuskomitee – liige 2004−...; Eesti Teaduste Akadeemia Meteoriitika komisjon, liige 2006−...; EGS juhatuse esimees 2006–2008; Eesti kõrghariduse kvaliteedi hindamise bio- ja keskkonna ja füüsikaliste loodusteaduste komisjonid – liige 2009−...; Teaduste Akadeemia Mereteaduste komisjon – liige 2009−...; Eesti Geotermaalenergia Assotsiatsioon, asutajaliige, juhatuse esimees 2011−...; Critical Metals and Minerals in Fennoscandia – Soome, Rootsi, Norra ja Venemaa ühistöögrupp, liige 2012−.... Soesoo on uurinud muuhulgas Islandi vulkaanikraatreid ja Lacklandi kurrutusala Austraalias. 2012 – Gottfried Wilhelm von Leibniz medal 2012 – Euroopa auteadlane 2021 – Valgetähe IV klassi teenetemärk Alvar Soesoo "Maade jagamine Arktikas" Eesti Päevaleht, 23. august 2007 Alvar Soesoo "Miks istume rikkuse otsas?" Eesti Päevaleht, 19. juuni 2008 Alvar Soesoo "Eesti maapõue ehitusest (ja maasoojuse perspektiivist)" Alvar Soesoo Eesti Teadusinfosüsteemis Alvar Soesoo personaalne leht TTÜ geoloogia instituudi kodulehel Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Alvar Soesoo Eesti Teadusinfosüsteemis "Püramiidi tipus", Eesti Televisioon, 10. jaanuar 2013
Süütuke

"Süütuke" ("La Esposa Virgen") on 65-osaline seebiooper. Seriaali tootis 2005. aastal Mehhiko suurkompanii Televisa. Vahetult enne oma surma abiellub kindral Francisco Ortiz noore neiu Virginiaga ning teeb temast ja ta vennast oma varanduse ainupärijad. Virginia reisib koos oma väikese venna Diegoga San Francisco de los Arenales'i linna kindrali matustele. Noore naise saatjaks on kindrali sugulane kapten Fernando Ortiz, kes põlgab Virginiat südame põhjast, pidades teda vaid alatuks kullakaevajaks. Sama arvab ka linnarahvas. Ainuke, kes Virginiat südamlikult tervitab, on linnapea – doktor Jose Guadalupe Serrano, aus ja lahke mees, kelle elus omagi tragöödia. Jose Guadalupe'i naine Blanca on raskelt haige ning paranemislootust pole.
Võõrasema (seriaal)

"Võõrasema"("La Madrastra") on 120-osaline Mehhiko seebiooper, mis toodeti 2005. aastal. Eestis on seda näidanud Kanal 2. Maria mõisteti eluks ajaks Arubal vangi, süüdistatuna oma sõbranna Patricia tapmises. Maria ja Patricia olid oma sõpradeseltskonnaga Arubal reisil, kuid ühel õhtul leidis Maria Patricia surnuna, kõrval ka mõrvarelv. Segaduses ja ähmis Maria korjas mõrvarelva üles, puudutas verist Patriciat ja samal ajal astus sisse Maria mees Esteban. Keegi ei uskunud, et Maria süütu on, kuigi ta seda oli. Naine mõisteti halastamatult eluks ajaks vangi. Kuid 20 aastat hiljem saab Maria eeskujuliku käitumise eest vabaks. Naine naaseb Mehhikosse, et leida oma pere, leida Patricia tapja ja ta trellide taha saata. Selle 20 aastaga on Esteban käskinud kunagistel reisikaaslastel ja enda sõpradel vaikida ja valetada enda lastele Estrellale ja Hectorile, et nende ema on surnud. Lapsed kummardavad San Romanide elutoas naise pilti, kes on nende väidetav ema, aga maal on meelega tellitud, seegi on osa valest. Peagi Maria naaseb, ilmutab end teistele ja alustab vaevarikast teekonda, et võita endale oma laste ja mehe armastus ja saata õige mõrtsukas teo eest vangi. Victoria Ruffo – Maria Fernandez Acuña de San Roman Cesar Evora – Esteban San Roman Margarita Isabel – Carmela San Roman Jaqueline Andere – Alba San Roman Sabine Moussier – Fabiola Moran de Mendizabal Rene Casados – Bruno Mendizabal Cecilia Gabriela – Daniela Marquez de Rivero Guillermo Garcia Cantu – Demetrio Rivero Lorenzo de Rodas – Servando Maldonado Montserrat Olivier – Patricia Soler de Ibañez Miguel Angel Biaggio – Angel San Roman/Angel Rivero San Roman Ximena Herrera – Alma Martinez Martha Julia – Ana Rosa Marquez Eduardo Capetillo – Leonel Ibañez Mariana Rios – Lupita Montes Mauricio Aspe – Hector San Roman Fernandez Michelle Vieth – Vivian Sousa Ana Layevska – Estrella San Roman Fernandez José Luis Resédez – Greco Montes Sergio Mayer – Carlos Sanchez Ana Martin – Soccorro de Montes Arturo Garcia Tenorio – Davinci Irma Serrano – Duquesa (Hertsoginna) Joaquin Cordero – Padre Belisario Patricia Reyes Spindola – Venturina Garcia "La Mudita" Carlos Bonavides – Pulpo
Armastuse meri

"Armastuse meri" (hispaania keeles "Mar de amor") on Televisa toodetud Mehhiko seebiooper, mille võtted lõpetati 2010. aasta juuli alguses. Seriaali stsenaariumi on kirjutanud Maria Antonietta Gutierrez ja Alberto Gómez. Eestis on seriaali näidanud Kanal 2. Estrella Marina elab koos oma ristivanematega väikses kalurikülas Playa Escondidas. Neiu pärisema Casildat vägistati, pärast seda hulgub naine sageli külades ringi ja röögib öösiti. Leon Parra, ahne ja rikas mees, tahab Playa Escondidasse rajada hotellikompleksi ja sellega külast kõik elanikud välja ajada. Kuid Playa Escondida kuulub kirjanikust meremehele Victor Manuelile. Victor kohtub Miamis kauni Coraliga, kelle lained öösel randa uhuvad. Coral räägib endast vähe ja peagi kaob ta koos ööklubist leitud mehega. Victor saab teada, et Coral lahkus helikopteriga, mis kukkus alla. Suures kurvastuses ja endale etteheiteid tehes lahkub Victor Manuel Miamist ja läheb tagasi Playa Escondidasse, et seal kõik Leonile maha müüa. Kuid Mojarraselt saadud info, et Leon tahab külast inimesed välja ajada, paneb Victor Manueli küla müügi osas kahtlema. Lisaks armub mees seal olles Estrella Marinasse. Kuid korraga saabub Coral elusana tagasi, ja saades teada, et Estrella Marina on Victor Manueli armunud, otsustab Coral mehe endale võita ja Estrellale koha kätte näidata. Mario Cimarro – Víctor Manuel Galíndez Zuria Vega – Estrella Marina Briceño Ninel Conde – Catalina Mijares de Galindez/Coral Juan Ferrara – Guillermo Briceño Mariana Seoane – Oriana Parra Ibańez de Nieves María Sorté – Aurora de Ruiz Arturo Carmona – Santos Nieves Manuel Landeta – León Parra Ibáñez Norma Herrera – Violeta Erika Buenfil – Casilda Patsy – Lucía Galíndez Raquel Olmedo – Luz Garabán Sergio Reynoso – Antonio Ruiz Ignacio López Tarso – Mojarras Yulianna Peniche – Reyna Marcelo Córdoba – Hernán Irazabal Ramón Valdez – Salvador Ruiz Georgina Salgado – Esperanza Ruiz Florencia de Saracho – Elena Parra Rodrigo Nehme – Lorenzo Garabán Renata Notni – Carmita Bracho Nicolás Mena – Jorge Parra Adrián Martiñón – Martín Juan Ángel Esparza – Osvaldo Ascanio Javier Ruán – Bracho Toño Infante – Tiburón Arlette Pacheco – Maura Larroja Beatríz Monroy – Crisanta Mar Contreras – Roselia Oscar Feretti – Padre Zamora Elizabeth Dupeyrón – Mística Claudia Ortega – Silvia Koduleht
Juri Ševtšuk

Juri Ševtšuk (vene keeles Юрий Юлианович Шевчук; sündinud 16. mail 1957 Magadani oblastis Jagodnojes) on vene muusik, luuletaja, helilooja ja kunstnik, rokkansambli DDT asutaja, juht ja produtsent. Ševtšuki varajast loomingut mõjutasid Vladimir Võssotski, Bulat Okudžava, Aleksandr Galitš, Ossip Mandelštam, Sergei Jessenin ja teised. Ševtšuki ema on tatarlane ja isa ukrainlane. 1964 kolis pere Naltšikisse, 1970 Ufasse. Ševtšuk on lõpetanud Baškiiri Riikliku Pedagoogilise Instituudi kunstnikuna. Enne DDT asutamist 1980 oli Ševtšuk kunstiõpetaja. Ševtšuki esimene abikaasa Elmira (1967–1992) suri vähki. Abielust sündis poeg Pjotr, keda Ševtšuk kasvatas üksi. Teine poeg Fjodor (sündinud 1997) on Ševtšukil Berliinis elava näitleja Marjana Poltevaga. Ševtšuk on avameelselt ühiskonnakriitiline ja võtab teravalt sõna Vladimir Putini ajal kujunenud poliitilise korra suhtes. 3. märtsil 2008 osales ta Peterburis Mittenõustujate marsil. Samal aastal korraldas ta Moskvas ja Peterburis protestikontserdi "Ära tulista!" Vene-Gruusia sõja vastu, kaasates nii Osseetia kui Gruusia muusikuid. Ühtlasi on ta protestinud selle vastu, et alates 2003. aastast on Peterburis kõrvaldatud üle saja mälestusmärgi. Ta kritiseeris Mihhail Hodorkovski tagakiusamist, aga varem on soovinud Hodorkovskile ja Platon Lebedevile kiiret vabanemist. Nõukogude Liidu päevil protesteeris ta Afganistani sõja vastu. 10. oktoobril 2010 hakati Internetis koguma allkirju Ševtšuki toetuseks Venemaa 2012. aasta presidendivalimisteks. Esialgu oli Ševtšuk üllatunud ja teatas, et Venemaa ei ole valmis selleks, et tema presidendiks saaks. Kuid juba 12. oktoobril teatas ta, et ehkki ta pole üldse poliitik, võib ta ka presidendiks hakata, kui rahvas seda soovib. Juri Ševtšuk on Baškortostani Vabariigi rahvakunstnik. DDT koduleht Andres Laasik. Täna laulab Tallinnas Vene rokkar, kes ei karda Putinit epl.ee, 27. oktoober 2010 Юрий Шевчук и Владимир Путин (версия без цензуры), 29 мая 2010 года, Санкт-Петербург
Elupuu

Elupuu (Thuja) on puittaimede perekond küpressiliste sugukonnast. Eestis elupuid pärismaiselt ei kasva, kuid neid leidub istutatuna. Elupuu on pärit Põhja-Ameerika idaosast Suure järvistu ümbrusest. Elupuu on nimetuse saanud pikaealisuse järgi. Tuntud ja hekitaimena paljukasutatud harilik elupuu on mürgine. Enne kui see oma aeda istutada, võiks mõelda, kas tahad oma aeda üleni mürgist puud. Elupuu on tuntud ka kui surnuaia puu. Mürgistuse tunnused: okste söömisele järgnevad iiveldus, oksendamine, kõhuvalu, peavalu, krambid, verine kõhulahtisus, südame-, neeru- ja maksatalituse häired, pupillide laienemine, võib tõusta palavik ning esineda nägemishäireid. Raskematel juhtudel võib mürgistus lõppeda surmaga. Thuja koraiensis Nakai (sünonüüm: T. odorata) – korea elupuu Thuja occidentalis L. – harilik elupuu Thuja orientalis L. (sünonüümid: Biota orientalis, Platycladus orientalis) – ida-elupuu Thuja plicata Donn ex D.Don) (sünonüüm: T. gigantea) – hiigel-elupuu Thuja standishii (Gordon) Carriére – jaapani elupuu Thuja sutchuenensis Franch. – lõunahiina elupuu "Aastas müüakse sadu tuhandeid elupuid" ERR, 23. august 2021
Eesti Standardikeskus

Eesti Standardikeskus (EVS) on mittetulundusühing, mille eesmärk on tagada standardite ja standardimisega seotud teabe kättesaadavus ning pakkuda võimalusi osaleda Eesti, Euroopa ja rahvusvahelises standardimises. Standardikeskuse eelkäija oli Eesti Standardiamet. Standardikeskus loodi Vabariigi Valitsuse 30. novembri 1999 korraldusega ja alustas tööd 1. aprillil 2000 tehnilise normi ja standardi seaduse (RT I 1999, 29, 358) alusel. Alates 1. oktoobrist 2010 on üks tegutsemise aluseid toote nõuetele vastavuse seadus. Eesti Standardikeskuse e-poest ja klienditeenindusest Tallinnas aadressil Akadeemia tee 21/6 saab standardeid otsida ja osta. Standardikeskus avaldab 2 kord kuus oma veebilehel ametlikku väljaannet EVS Teataja, kust leiab infot standardite kohta. Peale selle korraldatakse Eesti Standardikeskuses standardeid tutvustavaid infopäevi ja koolitusi. Rahvusvaheline Standardimisorganisatsioon (ISO) Rahvusvahelise Elektrotehnika Komisjon (IEC) Harmoneeritud standard "EVS". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2011. Vaadatud 9. oktoobril 2015. Eesti Standardikeskuse koduleht Euroopa Standardimiskomitee (CEN) Euroopa Elektrotehnika Standardimiskomitee (CENELEC) Rahvusvaheline Elektrotehnika Komisjon (IEC) CE mark
Aivars Lembergs

Aivars Lembergs (sündinud 26. septembril 1953 Jēkabpilsis) on Läti suurärimees ja poliitik, Ventspilsi linnapea 1988–2012. Tema äritegevus on seotud esmajoones naftatransiidiga. 2009. aastal hindasid finantsinfoagentuur Laika Stara ja uuringufirma Baltic Screen Lembergsi Läti rikkaimaks inimeseks. Lembergs juhtis erakonda Lätile ja Ventspilsile, mis liitus 2006. aasta parlamendivalimiste eel Läti Roheliste ja Talurahva Liiduga. Viimane esitas oma põhirahastaja Lembergsi peaministrikandidaadiks, hoolimata Lembergsi vastu 2006. aasta lõpul algatatud kriminaaluurimisest. 14. märtsil 2007 Lembergs vahistati. Teda süüdistati ulatuslikus altkäemaksu võtmises aastatel 1993–1995 Šveitsis registreeritud ettevõttelt Multinord AG, samuti rahapesus seoses ettevõttega AO Kalija Parks, kus Lembergs oli väidetavalt variaktsionär, ning väljapressimises. Lembergsi vastu esitati süüdistusi enam kui 10 miljoni lati ehk 14,5 miljoni euro ulatuses. Peale Lembergsi vahistati veel mitu talle lähedast isikut. Lembergs vabanes koduarestist järgmise aasta veebruari lõpus. 22. oktoobril 2012 vallandas keskkonna- ja regionaalarenguminister Edmunds Sprūdžs Lembergsi linnapea ametist. Lembers oli ka üks paljudest osalistest, kes olid seotud Panama dokumentide skandaaliga, mis puhkes 2016. aastal. USA lisas tema ja temaga seotud neli ettevõtet 2019. aasta detsembris nn Magnitski-sanktsioonide nimekirja. 2023. aastal mõistis kohus Lembergsi süüdi altkäemaksu andmises, rahapesus ja dokumentide võltsimises ning mõistis talle karistuseks neli aastat vangistust ja vara konfiskeerimise. Karistusse kandmisel võetakse arvesse ka tema kinnipidamises, sh koduarestis, veedetud aeg. "Läti rikkaim inimene on Aivars Lembergs" ERR, 29. oktoober 2009 "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk 305–306 "Kurikuulus Aivars Lembergs saab süüdistuse ka väljapressimises"[alaline kõdulink] Äripäev, 27. august 2007 "Lembergsi arreteerimine kütab üles võimuvõituse Ventspilsi transiidiäris"[alaline kõdulink] Äripäev, 15. märts 2007 Läti minister vallandas Ventspilsi linnapea Lembergsi[alaline kõdulink], Delfi, 22. oktoober 2012 New Panama Leak Sheds Light On the Wealth of a Latvian Oligarch’s Daughter re:baltica, 13. juuli 2018 "USA kehtestas sanktsioonid Läti oligarhile Lembergsile" ERR, 9. detsember 2019 "Läti kohus karistas Lembergsi nelja-aastase vangistusega" ERR, 27. september 2023