laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Soomusauto C15TA

Soomusauto C15TA (inglise keeles C15TA Armoured Truck) oli Kanadas Teise maailmasõja ajal toodetud neljarattaveoga soomustatud sõiduk. Soomusauto C15TA töötas välja General Motors Kanada USA M3 Scout Cari eeskujul. Soomusauto põhines Chevrolet' C15 CMP veokil. Aastatel 1943–1945 toodeti Oshawas Ontarios 3961 sõidukit. Soomuskered tootis Hamilton Bridge Company. C15TA-d kasutasid Briti ja Kanada üksused Loode-Euroopas soomustransportööride ja kiirabiautodena. Pärast sõja lõppu jäid paljud sõidukid Euroopasse ja sattusid vabastatud riikide relvajõududesse. Soomusautosid said Belgia, Holland (vähemalt 396 masinat), Norra ja Taani (M6 Mosegrise nime all). Lisaks müüs Kanada Hispaaniale 150 masinat. Inglaste poolt Vietnami jäetud sõidukid võttis algul üle Prantsusmaa, kes kasutas neid Indohiinas, ja hiljem võttis need üle Lõuna-Vietnam. Malaisia Föderatsiooni politseijõud kasutasid mitmeid masinaid. Portugal sai 1955. aastal hulga sõidukeid (nimega "Granadeiros") ja kasutas neid Aafrika sõdades. Mõned masinad jäid kasutusele 1960. aastateni. И. Мощанский – Бронетанковая техника Великобритании 1939–1945 часть 2, Моделист-Конструктор, Бронеколлекция 1999–02 Made in Canada – Canadian Military Pattern vehicles C15TA A.K.A. MOSEGRIS OTHER KANGAROO VEHICLES
Frankfurt

Frankfurt ehk Maini-äärne Frankfurt ehk Frankfurt Maini ääres (saksa keeles Frankfurt, Frankfurt am Main, Frankfurt/Main) on linn Saksamaal Hesseni liidumaal.  Pikemalt artiklis Frankfurdi linna ajalugu Linna on esmamainitud 794. aastal. Selle asutas Frangi riigi valitseja Karl Suur. Juba keskajast on Frankfurt olnud Saksamaa vürstiriikide tähtsamaid linnu. Aastatel 1816–1866 oli Frankfurt Saksa Liidu keskus. 1848. aastal pärast 1848. aasta märtsirevolutsiooni moodustati Frankfurdi Pauli kirikus esimene Saksamaa esinduskogu – Frankfurdi Rahvuskogu. 2019. aastal elas Frankfurdis üle 750 000 inimese, kellest pisut üle 200 000 olid immigrandid. Frankfurt on Saksamaa transpordikeskus ja Mandri-Euroopa suurim finantskeskus. See on ka Euroopa rahandus- ja messikeskus. Linnas asuvad Euroopa Keskpank, Saksa Föderaalpank ja Frankfurdi börs. 2005. aastal oli Frankfurdi SKP 75 341 eurot, mis oli suurem Saksamaa keskmisest ja moodustas 336% Euroopa Liidu keskmisest SKP-st. Frankfurdi kesklinna ilmestavad pilvelõhkujad, millest Commerzbank Tower on 258,7 meetriga Saksamaa ja kogu Euroopa Liidu kõrgeim hoone. Teise maailmasõja ajal sai Frankfurdi kesklinn liitlasvägede pommirünnakus kahjustada, kuid vaid väike osa neist ehitati uuesti üles. See jättis pilvelõhkujate ehitamiseks palju ruumi ja vähe opositsiooni, samal ajal kui Euroopa linnade kesklinnades tavaliselt ei soovitud eriti pilvelõhkujaid näha, kuna neid ei peetud ajalooliste südalinnadega kokku sobivaks. Frankfurdi esimene kõrghoone, 110 meetri kõrgune City Gate (toona Shell Tower) valmis juba 1966. aastal, tõeline pilvelõhkujate ehitusbuum algas 1970. aastatel, 1990. aastal jõuti 200 meetrini, kui valmis 256,5-meetrine Messeturm. See on andnud Frankfurdi kesklinnale hüüdnime "Mainhattan", mis on saadud Maini jõe ja Manhattani nime liitmisest. Frankfurdi keskväljak on Römerberg, mida ümbritsevad 14. ja 15. sajandi ehitised. Enamik neist hävis teise maailmasõja ajal, kuid ehitati hiljem uuesti üles. Keskväljakul asub linna raekoda Römer. Frankfurdi katedraal (Püha Bartolomeuse katedraal) on gooti stiilis toomkirik, mis ehitati 14. ja 15. sajandil. Innenstadtis asub kirjanik Johann Wolfgang von Goethe sünnikoht ja majamuuseum. Frankfurdi katedraal Commerzbank Tower Vana ooperimaja (Alte Oper) Halduslikult jaguneb linn 46 linnaosaks. Frankfurdi lennujaam on Saksamaa suurim lennujaam. See on lennuliiklustiheduselt Euroopas kolmandal ja maailmas üheksandal kohal. Lyon, Prantsusmaa (alates 1960) Birmingham, Suurbritannia (alates 1966) Milano, Itaalia (alates 1971) Kairo, Egiptus (alates 1979) Tel Aviv, Iisrael (alates 1980) Guangzhou, Hiina (alates 1988) Toronto, Kanada (alates 1989) Praha, Tšehhi Vabariik (alates 1990) Budapest, Ungari (alates 1990) Leipzig, Saksamaa (alates 1991) Granada, Nicaragua (alates 1991) Chennai, India (alates 2005) Frankfurdi koolkond Eintracht Frankfurt Frankfurdi Goethe ülikool Frankfurdi süvauuringute instituut The Squaire Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Frankfurdi koduleht[alaline kõdulink] INSM Städte-Ranking StädteRanking INSM vaadatud 18.11.2013 Frankfurdi koduleht
Suure Rannavärava eesvärav

Suure Rannavärava eesvärav on keskaegse Tallinna kaitseehitise Tallinna linnamüüri osa linna põhjaküljel, Pika tänava ja Rannamäe tee ristmikul. Linnamüüri valmimise järel hakati sellele ehitama eeskaitsesüsteemi. Müüris asuvate väravatornide ette ehitati täienevad eesväravad. Suure Rannavärava eesvärav ehitati algselt 15. sajandil aastatel 1448–1460 ning see koosnes kahest sihvakast tornist ja allalastavast võreväravast analoogselt Viru värava eesväravaga. Eesväravast kirde pool oli 15. ja 16. sajandil üks Tallinna vanemaid aedu – Roosiaed. Järjekordsed ehitustööd 16. sajandil olid nähtavasti tingitud suhete teravnemisest Liivi ordu ja Vene suurvürstiriigi vahel. 1510. aastal alustati töid, mille käigus lisati uus eesvärav ja idapoolse torni asemele ehitati eelkõige sadama kaitseks uut tüüpi suurtükitorn, mis pidi juba oma välisilmega mõjuma imposantselt. Läänepoolne väike sihvakas torn säilis. Ehitustöid juhtis aastatel 1518–1529 Vestfaalist pärit ehitusmeistri Gert Koningki poolt. Tööd lõpetati 1531. aastal. Algul nimetati uut ehitist "väravaks", siis lihtsalt "uueks torniks". Aastatel 1518–1529 rajati eesvärava kõrvale Suure Rannavärava bastion. 1570. aastal toimunud Tallinna piiramisest on jäänud Moskva suurvürsti Ivan Groznõi vägede poolt torni pommitamise vigastused "uue torni" välimikku. 17. sajandil lammutati suurtükitorni mašikulii ja ehitati tornile katus. Suurtükitorn omas tähtsust veel Tallinna piiramise ajal 1710. aastal ning ka 1790. aastal Rootsi laevastiku poolt Tallinna ründamise ajal. Selle lahingu mälestuseks paigutati hävinenud Rootsi laevadelt pärit laevakahurid lahtiselt Suure Rannavärava bastionile. 1842. aastast tuntakse torni Paksu Margareetana. 1870. aastal lammutati eesvärava kõige merepoolsem vallivärav. 19. sajandi keskpaigast hakati Paksu Margareeta torni kasutama vanglana, milleks ehitati ka tornist edela poole (torni ja Suure Rannavärava vahihoone vahele) uus vangla kantseleihoone. 1902. aastal rajati Margareeta aiast Tallinna sadama poole vanakraamiturg ja seal korraldati laatu. 1917. märtsirevolutsiooni ajal vallutasid ülestõusnud vangla ja põletasid hooned. 2018. aastal ehitustööde käigus leiti Paksu Margareeta tornist seniteadmatuid müürikatkeid ilmselt Suure Rannavärava eesvärava varasemast ehitusetapist (15. sajandi keskpaigast). 16. sajandi alguse müür kulges läänepoolsest eesväravatornist sadama suunas. Tõenäoliselt pöördus see ilmselt üsna pea piki looduslikku nõlva Väikese Rannavärava suunas. Tallinna linnamüür Skoone bastion Väike Rannavärav ja Väikese Rannavärava eesvärav Tallinna tornistik Tiiu Viirand. "Tallinn". Tallinn: Koolibri, 2009. Lk 114 Dmitri Bruns, Rasmus Kangropool. "Tallinn sajandeis". Eesti Raamat. Tallinn 1972. Lk 41 Stina Kordemets. "Paksu Margareeta torni alt leiti keskaegseid müüriosi". Eesti Päevaleht, 14. september 2018 Kinnisturegister, kinnistu nr. 1, Pikk tänav 70
Taebla staadion

Taebla staadion on staadion Taebla alevikus Staadioni tänaval. Staadionil on üks vähestest täismõõtmelistest jalgpalliväljakutest Lääne-Eestis.
Mozdok

Mozdok (osseedi Мæздæг (Mäzdäg)) on linn Põhja-Osseetia äärmises põhjaosas Tereki jõe vasakul kaldal Tereki-Kuma madaliku lõunaosas. Asub vabariigi pealinnast Vladikavkazist 92 km kaugusel põhja pool. Linn on Mozdoki rajooni keskus. Mozdokis on kümme keskkooli, muusikakool, muuseum, teater, kahe Moskva kõrgkooli filiaalid, toiduainete-, kerge- ja ehitustööstuse ettevõtteid. Linna läbib raudtee ja ta on mitmete maanteede sõlmpunkt. Mozdoki asula rajati 1759. aastal. 1763. aastal rajati sinna, Väike-Kabardi alale, Venemaa piirikindlus. Mozdoki nimi arvatakse pärinevat kabardi-tšerkessi keelest ja tähendavat tihedat metsa. 1785. aastal sai Mozdok linnaks ja maakonnakeskuseks. 18. sajandi lõpus ja järgmise alguses oli linn oluline kaubanduskeskus Põhja-Kaukaasias. 1823. aastal alustati petrooleumi tootmist. 1870. aastatel ehitati raudtee Rostovist Doni ääres Kaspia läänerannikule, millest Mozdok jäi kõrvale ja seetõttu kaotas oma majandusliku tähtsuse ja ka linnastaatuse. Edaspidi sai Mozdok aleviks (слобода) ja kaubanduskeskuseks lähikonna kasakastaniitsadele ja osseetide küladele. 1920. aastate alguses asula areng hoogustus ning ta sai uuesti linnaks. Q127387950
Yabucoa vald

Yabucoa on vald Puerto Rico kaguosas, Ceiba lähedal. Lõuna poole jääb Maunabo, põhja poole San Lorenzo, Las Piedras ja Humacao, lääne poole Patillas. Linna hüütakse ka Suhkrulinnaks või Suhkrutelinnaks (La Ciudad de los Azúcar, La Ciudad del Azúcar). Linna ümbruses kasvatatakse suhkruroogu. 2000. aasta rahvaloenduse järgi oli elanike arv 43 140. Linna pindala on 143 km². Rahvastiku tihedus oli 2000. aastal 276,5 in/km². Elamuühikud oli 13 688. Sissetulek inimese kohta oli 6125 dollarit aastas. Aguacate Calabaza Camino Nuevo Guayabota Jácana Juan Marín Limones Playa Pueblo Tejas Yabucoa barrio-pueblo Yabucoa rajati 1793. Kuni 1970. aastateni oli Yabucoa põllumajanduslik mägiasula, kus moodsast elust oli vähe märke. Kuigi mõned elanikud, sealhulgas mõned kohalikud talunikud, olid jõukad, elasid seal põhiliselt põllutöölised (jíbaros). Ainuke ühendus Puerto Rico suuremate linnadega oli vastrajatud Caguase–Humacao kiirtee. Yabucoasse sai sõita põhiliselt Humacao kaudu. 1980. aastal hävis suures Yabucoa suurim supermarket, mis kuulus ketti Supermercados Coop. 1989. aastal korraldas WBO Yabucoas esimese suure võistluse: poksi maailmameistrivõistluste matši Orlando Fernándeze ja Julio Gervacio vahel. Fernández võitis nokaudiga 12. raundis. 1990. aastad tõid Yabucoasse industrialiseerimise: mitu firmat tõi sinna oma peakorteri. Tööstuse areng ning kiirtee Fajardo kaudu San Juani viisid majanduse õitsengule. Orlando Fernández, poksimaailmameister Pepita Díaz, õpetaja Santiago Vidarte Antonio Ayuso Valdivieso Jaime Bague Felix Millan, pesapallur Nydia Velázquez, USA Esindajatekoja liige Lunna, pop- ja džässlaulja 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022. Asukohakaart: klõpsamisel ilmub valla kaart; Yabucoa lipp Yabucoa hümn
Lokaalne muutuja

Lokaalne muutja ehk lokaalmuutuja on informaatikas muutuja, mis on kättesaadav ainult piiritletud programmiosas, näiteks alamprogrammis. Kuna lokaalsed muutujad omavad tähendust ainult ühe alamprogrammi piires, siis saavad mitu erinevat alamprogrammi kasutada sama nimega lokaalseid muutujaid. Globaalsed muutujad on seevastu igale alamprogrammile ühised. Lokaalsed muutujad vähendavad riski, et mitu erinevat programmilõiku muudavad samal ajal üksteise teadmata muutuja väärtust. Enamasti salvestatakse lokaalsed muutujad pinumällu. int c = 2; // c on globaalne muutuja int summa(int a, int b) { int x = a + b; // x on lokaalne muutuja return x; } Globaalne muutuja
Aleksei Sorokin

Aleksei Sorokin (17. märts 1888 Tallinn – 1. aprill 1933 Tallinn) oli Eesti advokaat ja poliitik. Aleksei Sorokin õppis Tallinna Nikolai Gümnaasiumis, lõpetas aastal 1912 Peterburi Ülikooli õigusteaduskonna ja tegutses seejärel Tallinnas advokaadina. Aleksei Sorokin oli Eesti Asutava Kogu, I Riigikogu ja V Riigikogu liige Vene Kodanikkude Kogu poolt ja vene rahvusminister Eesti Ajutises Valitsuses 28. veebruarist kuni 8. maini 1919. http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700200563&img=era0031_001_0000013_00108_t.jpg&tbn=1&pgn=6&prc=30&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=3781bb69464cf823978d18683acde76f Eesti Ajutise Valitsuse otsus 19. veebruarist 1919
Eduard Säkk

Eduard Säkk VR III/1 (1. veebruar 1875 Narva – 12. oktoober 1943 Novosibirsk) oli Eesti insener, tööstur ja poliitik. Ta oli Eesti Asutava Kogu liige, teedeminister 27. novembrist 1918 kuni 8. maini 1919 ja 18. novembrist 1919 kuni 30. juulini 1920. Arreteeriti NKVD poolt 19. oktoobril 1940 Nõmmel, suri vangilaagris.
Sügav uni (film 1978)

"Sügav uni" (inglise The Big Sleep) on 1978. aastal linastunud Suurbritannia neo-noir-film, mille lavastas Michael Winner. See põhineb Raymond Chandleri samanimelisel romaanil. Filmi sündmustik toimub Inglismaal Londonis. Michael Winneri kirjutatud stsenaarium järgib täpselt raamatu teksti. Linateos kajastab avameelselt ning julgelt homoseksuaalsuse, pornograafia ja alastioleku teemat, mis 1946. aasta filmiversioonis olnuks mõeldamatu. Robert Mitchum – Philip Marlowe Sarah Miles – Charlotte Sternwood Regan Richard Boone – Lash Canino Candy Clark – Camilla Sternwood Joan Collins – Agnes Lozelle Edward Fox – Joe Brody John Mills – inspektor Jim Carson James Stewart – kindral Sternwood Oliver Reed – Eddie Mars Harry Andrews – Norris Colin Blakely – Harry Jones Richard Todd – kapten Barker Diana Quick – Mona Grant James Donald – inspektor Gregory John Justin – Arthur Geiger The Big Sleep (1978). Michael D's Region 4 DVD Info Page Sügav uni (film 1978) andmebaasis TCM Movie Database (inglise keeles) Philip Marlowe on Film: The Big Sleep (1978). Hollywood Dreamland, 22. märts 2009
Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirik

Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirik kuulub EAÕK haldusalasse ja asub Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Kaarepere külas. Kaarepere kogudus toonasel Tartumaal asutati 1892. aastal ja iseseisvus Kärkna-Lähte ja Saduküla kogudusest. Esialgu peeti teenistusi õigeusu koolimajas.1900. aastal kuulus kogudusse 681 ja 1938. aastal 152 inimest. Nõukogude ajal kogudust ei suletud. Kogudust teenis ülempreester Ermil Allik aastatel 1943–2003. Kaarepere õigeusu kirik ehitati 1896. aastal ja pühitseti 1897. aastal Riia ja Miitavi piiskopi Arseni (Brjantsevi) poolt. Krohvitud tellisseintega ja ladina risti kujulise põhiplaaniga kirikuhoones on lihtne interjöör historitsistliku kujuseina – ikonostaasiga. 1941. aastal sai Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirik sõjas kannatada, kuid kogudus jätkas tegevust. Kirikut rüüstati 1973. aastal, 1990. aasta algul ja 2006. aastal, mil varastati kaheksa ikooni. Samal aastal rööviti ikoone ka Välgi, Luhamaa ja Mõniste- Ritsiku õigeusu kirikuist. Tänapäeval kasutab Kaarepere õigeusu kirikut EAÕK Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kogudus. Juba üsna usuvahetusliikumise algul 25. aprillil 1845 kinnitas keiser Nikolai I instruktsiooni, mis nägi ette usuvahetajatele õigeusu kihelkonnakoolide loomist. Konfessionaalne koolikorraldus kinnitati 1849. aasta talurahvaseadusega. Kaarepere koguduse juures avati õigeusu abikool. Saduküla kalmistu Kaarepere kalmistu Lähte kalmistu Palamuse kihelkond Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kogudus Saduküla Vaga Joosepi kogudus Kärkna-Lähte Kõikide pühakute kogudus "Koguteos Saaremaa II köide". TTÜ Kuressaare Kolledž. Kirjastus Koolibri. Tallinn, 2007: lk 924–927 Jaanus Plaat/Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011lk 334–337 "Eesti õigeusk X-XXI saj". Entsüklopeediline teatmik. Koostaja Vladimir Iljaševitš. Tallinn, 2014 (vene keeles) Kaarepere
Robert Mitchum

Robert Charles Durman Mitchum (6. august 1917 – 1. juuli 1997) oli Ameerika Ühendriikide filminäitleja, helilooja ja laulja. "Ingli nägu" ("Angel Face", 1952) "Jahimehe öö" ("The Night of the Hunter", 1955) "The Sundowners" (1960) "Hirmu neem" ("Cape Fear", 1962) "The Longest Day" (1962) "El Dorado" (1966) "Ryan's Daughter" (1970) "The Friends of Eddie Coyle" (1973) "Farewell, My Lovely" (1975). Raymond Chandleri romaani "Hüvasti, mu arm" ainetel "The Last Tycoon" (1976) "Sügav uni" ("The Big Sleep", 1978). Raymond Chandleri samanimelise romaani ainetel "Hirmu neem" ("Cape Fear", 1991) "Calypso – is like so..." (Capitol Records, 1957) "That Man, Robert Mitchum, Sings" (Monument Records, 1967) 1945. aastal kandideeris Robert Mitchum parima meeskõrvalosatäitja Oscarile filmiga "Story of G.I. Joe". 1984. aastast on Mitchumil Hollywoodi kuulsuste alleel (Hollywood Walk of Fame) aadressil 6240 Hollywood Boulevard ka omanimeline täht. 1999. aastal avaldatud edetabeli "AFI's 100 Years...100 Stars" (Ameerika Filmiinstituut) tulemuste põhjal asub näitleja meesstaaride edetabelis 23. kohal. 1001 filmi mida elu jooksul peab nägema. Varrak 2004, lk 273 Ingli nägu/Angel Face (1952). Filmiveeb 1001 filmi mida elu jooksul peab nägema. Varrak 2004, lk 324 Jahimehe öö/The Night of the Hunter (1955). Filmiveeb Hirmu neem (1962)/Cape Fear (1962). Filmiveeb "Hirmu neem" / "Cape Fear" (1991). Filmiveeb Robert Mitchum - Awards. IMDb AFI's 100 Years...100 Stars. Mike Tomkies. The Robert Mitchum Story, "It Sure Beats Working". Ballantine Books, 1972 John Mitchum. Them Ornery Mitchum Boys, The Adventures of Robert and John Mitchum. Creatures at Large, 1989 Lee Server. Robert Mitchum: "Baby, I Don't Care". New York: St Martin's, 2001 TCM Film Guide, "Leading Men: The 50 Most Unforgettable Actors of the Studio Era", Chronicle Books, San Francisco, California, 2006 Robert Mitchum andmekogus IMDb (inglise) Robert Mitchum andmekogus Filmiveeb
Gegharkhunikhi maakond

Gegharkhunikhi maakond on 1. järgu haldusüksus Armeenias. Maakonda kuulub ka Artsvašeni eksklaav Aserbaidžaanis, mis on Aserbaidžaani poolt okupeeritud. Maakonnas asub Sevani järv. http://www.armstat.am/file/doc/99471368.pdf
Pärnu Alevi kalmistu

Pärnu Alevi kalmistu on kalmistu, mis asub Pärnu linnas Riia maantee ääres. Kalmistu on rajatud aastal 1773 (tollal linnast välja), pärast Katariina II edikti, millega keelati matmine kirikutesse ja nende ümbrusse. Kalmistu jäi Anna mõisa[küsitav] (saksa keeles Annenhof) ja Vaskrääma (saksa keeles Waldhof) väikemõisate piirile. Kalmistu Suur-Jõe ja Vanapargi tänava nurgal kuulus algselt Pärnu Eliisabeti kogudusele, kuid 1773. aastal sai kogudus uue kalmistu ala Tallinna–Riia postimaantee servas ning algselt nimetati seda „uueks kirikaiaks alevis“. Pärnu Eliisabeti eesti kogudusele jäi keskaegne Alevi-Johannese kalmistu kitsaks ja uus surnuaed rajati „Saksa“ alevi kalmistu kõrvale. Luterlik kirikaed jagati piiretega Nikolai (läänes) ja Eliisabeti (idas) koguduse matmispaikadeks ning selle kujundamine klassitsistlikuks linnakalmistuks toimus aastatel 1809–1846 Eliisabeti koguduse pastorina teeninud Johann Heinrich Rosenplänteri juhtimisel. 1821. aastal otsustas Pärnu raad surnuaeda laiendada ja Johann Wilhelm Krause kavandite järgi rajati Suur-Jõe tänava äärde jutlustamise küngas ja kalmistu peasissepääsuna kivist „Surnuhall“, mis oli enne kasutusel linnakabelina. Selle linnakabeli avalik funktsioon vähenes 1825. aastal, kui pastor Johann Heinrich Rosenplänter mattis sinna Pärnu komandandi (1807–1835) Gotthardt Wilhelm von Budbergi abikaasa ja hiljem ka Gotthardt Wilhelm von Budbergi. Sellele kalmistule on maetud teiste seas Johann Heinrich Rosenplänter, Amandus Heinrich Adamson, Johann Friedrich Sommer (kirjanikunimega Suve Jaan). Kalmistul asuvad Pärnu suurkaupmehe Jacob Jacke kabel (ehitatud 1779), raehärra ja töösturi J. Spechti kabel (ehitati 1882) ja kaubamajaomaniku Hans Dietrich Schmidti kabel (ehitatud 1880). Kokku seitsmest kalmistul olnud kabelist on säilinud 5. H. D. Schmidti kabel J. Spechti kabel J. Jacke kabel Pärnu Vabadussõjas hukkunute matmispaik mälestussambaga Pärnu Alevi kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Vana-Pärnu kalmistu

Mitte segi ajada Pärnu Vana kalmistuga Vana-Pärnu kalmistu on kalmistu Pärnus. Vana-Pärnu kalmistu pärineb hiljemalt 15. sajandist. Kalmistu asub Haapsalu maantee ja Sauga jõe vahelisel alal, selle suurus on 4 hektarit. Vana-Pärnu kalmistu on arvatavasti Pärnu vanim kristlik matmispaik, sest seal või praegusele kalmistule väga lähedal asus 1251. aastal sisseõnnistatud Vana-Pärnu toomkirik koos selle juurde kuulunud surnuaiaga. Toomkiriku koos linnaga põletasid maha 1263. aastal röövretkele tulnud leedulased, kuid matmispaik sellest ajast ilmselt jäi. Vana-Pärnu kalmistut kasutasid luteri Pärnu Eliisabeti koguduse ja õigeusu Pärnu Issandamuutmise kogudus. Kalmistule on teiste seas maetud kirjanikud Elisabeth Aspe, August Sang, Kersti Merilaas ja Melania Krimm. Kalmistu on võetud muinsuskaitse alla. August Sanga haud Kann, Tõnu (21. juuli 2012). "Vana-Pärnu kalmistu on servapidi jõkke vajumas". Pärnu Postimees. Vana-Pärnu kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Sogndal Fotball

Sogndal Fotball on jalgpalliklubi, mis mängib aastal 2017 Norra kõrgliigas. Klubi tegutseb Sogndali vallas. Taijo Teniste (2011–) 157 liigamängu ja 1 -värav Koduleht
Wolfgang Schleidt

Wolfgang Schleidt (sündinud 1927) on saksa etoloog. Ta töötas muuhulgas Konrad Lorenzi assistendina. Ta onn uurinud huntide ja inimeste varaseid kokkupuuteid ning koera ja inimese koevolutsiooni. Burkhardt, D.; Schleidt, W. M.; Altner, H.: Signals in the animal world. McGraw-Hill, New York (1967). (Translated from the German by Kenneth Morgan). Originaal: Signale in der Tierwelt. München: Moos, 1966. Schleidt, W. M.: Tonic communication: Continual effects of discrete signs in animal communication systems. Journal of Theoretical Biology 42 (2), pp. 359-386 (1973), doi:10.1016/0022-5193(73)90095-7 Tema elulugu
Kanuti aed

Kanuti aed on haljasala Tallinnas Kesklinna linnaosas Mere puiestee, Inseneri, Aia ja Kanuti tänava vahelisel alal, endise Väikese Rannavärava bastioni ja Kalev Spa juures, aadressiga Mere puiestee 5. Kanuti aia piir kulgeb Mere puiestee ja Kanuti tänava ristumiskohast mööda Kanuti tänava pargipoolset teemaad läände kuni Kalevi ujula krundini, sealt mööda nimetatud krundi piiri lõunasse kuni korvpalliplatsi ääristava betoonaiani, edasi mööda betoonaeda kuni pargi piirdeks oleva kiviaiani, mööda seda lõunasse kuni Mere pst 5 hooneni, mööda hoone seina ning piki selle sirgjoonelist pikendust itta kuni Mere puiesteeni ning mööda Mere puiestee pargipoolset teemaad põhja suunas kuni ristumiseni Kanuti tänavaga. Praeguse Kanuti aia pargi kohal oli kuni 19. sajandini Tallinna kaitserajatisena veega täidetud vallikraav. 1866. aastal anti praeguse pargi territoorium Tallinna linna poolt rendile Kanuti gildile, kes pidi rajama sinna avaliku suveaia ning sellest ajast kannab haljasala Kanuti aia nime. 19. sajandi lõpul peatusid haljasalal mitmed Tallinna külastavad rändtsirkused ja hiljem, kahe Maailmasõja vahelisel perioodil, tegutses lõbustuspark, kus oli köisraudtee, karussell ja vaateratas ning jalgrattalaenutus. Kanuti aia kõrval asus alates 1913. aastast kino "Grand Marina" (hiljem "Ars"), mis oli asutamise ajal suurim kino kogu Venemaa keisririigis. 9. juunil 1920 võttis Eesti Asutav Kogu vastu Seisuste kaotamise seaduse, millega kaotati Eestis seisused (aadel, vaimulikud, linnaelanikud ja talupojad). Seisuslikuks kuulutatud asutused tuli likvideerida, sh gildid ja nende varad võõrandada. 1921. aasta suvel (9.07.–30.08) võeti Kanuti gildi liikuv ja liikumatu varandus koos arhiivide, kirjade ja raamatutega ja tema poolt ülalpeetavate asutustega Töö- ja hoolekandeministeeriumi poolt üle riigi haldusesse, Kanuti gildi varad võeti üle sama aasta oktoobri lõpul. Kanuti gildi liikumatu varana võeti üle Kanuti gildi maja Pikk tänav 20, Maria Varjupaik Uus tänav 16 ja Kanuti gildi aed (ülevõtmisaktis Rahwa aed) Aia tänav 14/ Merepuiestee 5. Teise maailmasõja käigus 1944. aastal hävis Grand Marina kinohoone ja selle asemel ehitati Tallinna Laevastiku ohvitseride maja, mis valmis 1953. aastal. Koos Ohvitseride majaga viidi läbi ka kõrvalasuva pargi ümberkujundamine uusklassitsistlikus stiilis. Pärast Eesti iseseisvuse taastamist muudeti Ohvitseride maja Vene Kultuurikeskuseks ja park kujundati taas ümber. 2002. aastal paigaldati parki Fjodor Dostojevski mälestussammas (kujur Valeri Jevdokimov). 2008. aastal rajati parki purskkaev Mare Mikofi skulptuuriga „Poisid vihmavarjuga”. Kanuti gild Tallinna Kanutiaia Noortemaja endine Mererajooni Pioneeride Maja (MPM), Tallinna Pioneeride Palee (TPP), kuni 1978. aastani Tallinna parkide loend Tallinna parkide kaitse alla võtmine ja välispiiride kirjeldused, Eesti Vabariigi Valitsuse korraldus nr 341, 06.05.2004, RTL 2004,64,1075 "Tallinna Kanutiaia Noortemaja arengukava aastateks 2005–2009". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. september 2011. Vaadatud 5. detsembril 2011. 16 Tallinna parki kaitse all, Keskkonnaministeeriumi pressiteade, 6. mai 2004.