laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Psühholoogiateaduste Assotsiatsioon

Psühholoogiateaduste Assotsiatsioon (inglise Association for Psychological Science, APS; varem American Psychological Society, APS) on rahvusvaheline mittetulunduslik organisatsioon, mille missioon on levitada, kaitsta ja edendada teaduspõhise psühholoogia huve teadustöös, rakendustes, õpetamisel, ja inimeste heaolu parendamine. Selle teostamiseks avaldab assotsiatsioon teadusajakirju, peab iga-aastase koosoleku, levitab teadusliku psühholoogia uurimistulemusi laias üldsuses ja töötab poliitikakujundajatega teaduslikule psühholoogiale tugevama toetuse nimel. 1988. aastal 400 liikmega alustanud organisatsiooniga on 2020. aasta seisuga liitunud üle 35 000 inimese. Psühholoogiateaduste Assotsiatsioon loodi 1988. aastal 400 psühholoogiateadlase poolt missiooniga taastada avalikkuses psühholoogia kui teadusharu maine. Organisatsioon kasvas välja Ameerika Psühholoogide Assotsiatsioonist (APA), kus seltskond teadlasi ja teaduslikult meelestatud praktikuid tundis, et APA ei toeta piisavalt teaduslikku uurimistööd, sest keskendub peamiselt psühholoogiale praktikute ja kliinilist tööd tegevate psühholoogide vaatenurgast, olles sisuliselt muutunud gildiks. Pinge teadlaste ja praktikute vahel kasvas. Neil kahel grupil olid selgelt eristuvad arusaamad teemadel nagu teaduslikud või inimlikud väärtused, determinism või indeterminism, objektivism või intuitsionism, laboratoorsed uuringud või välitööd, nähtuste seletamine nomoteetiliselt või idiograafiliselt, elementism või holism (Simonton, 2000). Ameerika Psühholoogide Assotsiatsiooni (inglise American Psychological Association, APA) Eesti Psühholoogide Liit (EPL) Who we are. Vaadatud 27.11.2020 Cautin, Robin L. (mai 2009). "The Founding of the Association for Psychological Science: Part 1. Dialectical Tensions Within Organized Psychology". Perspectives on Psychological Science. 4 (3): 211–223. CiteSeerX 10.1.1.574.9125. DOI:10.1111/j.1745-6924.2009.01120.x. PMID 26158959. Simonton, D. K. (2000). "Methodological and theoretical orientation and the long-term disciplinary impact of 54 eminent psychologists". Review of General Psychology, 4, 13–24. Association for Psychological Science koduleht
Aleksander Mägi (näitleja)

Aleksander Mägi (3. märts 1891 Tallinn – 9. veebruar 1965 Tallinn) oli eesti näitleja. Eesti Näitlejate Liidu (1934) ja Eesti NSV Teatriühingu liige (1951). Alustas lavategevust Peterburi Eesti Haridusseltsi näiteringis. Mängis 1920–25, 1926–37 ja 1948–58 Draamateatris, 1925 Vanemuises, 1925–26 Rändteatris, 1937–44 Tallinna Töölisteatris ning 1944–48 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris. Mängis väiksemaid rolle filmides "Tagahoovis" ja "Veealused karid". Aleksander Mägi poeg oli näitleja Lembo Mägi. "Mägi, Aleksander". Eesti Teatri Biograafiline Leksikon. Vaadatud 27.11.2020. "Aleksander Mägi". Eesti filmi andmebaas. Vaadatud 27.11.2020.
Enrique Vila-Matas

Enrique Vila-Matas (sündinud 31. märtsil 1948 Barcelonas) on hispaania kirjanik. Ta sündis aastal 1948 Barcelonas. Ta debüteeris 18-aastaselt ajakirjanduses. Aastast 1968 töötas ta toimetajana kinoajakirjas Fotogramas. Aastatel 1974–1978 elas ta Pariisis. Seejärel pöördus ta tagasi Barcelonasse. Tema teostest on ilmunud eesti keeles 1) "Dublinesk". (originaalis aastal 2010 Dublinesca; eesti keeles ilmunud Toledo Kirjastuses ja tõlkinud Triin Lõbus, ilmunud aastal 2014). 2) "Pariisile ei tule iial lõppu". (originaalis aastal 2003 Paris no se acaba nunca; eesti keelde tõlkinud Kai Aareleid, ilmunud aastal 2014 Loomingu Raamatukogus). 3) "Bartleby & Co". (originaalis aastal 2000 Bartleby y compañía; eesti keelde tõlkinud Kai Aareleid, ilmunud aastal 2020 Loomingu Raamatukogus). Laan, Mari. "Dublinesk". Toledo kirjastus. Vaadatud 10.10.2022.
Lembo Mägi

Lembo Mägi (aastani 1935 Ludvig Mägi, 25. mai 1913 Peterburi – 12. jaanuar 1992 Tallinn) oli Eesti näitleja. Eesti Teatriliidu liige aastast 1951. Õppis Paul Sepa erateatristuudios, Tallinna Töölisteatri õpperühmas ja 1938–40 Eesti Haridusliidu näitlejate seminaris. Töötas 1938–44 Tallinna Töölisteatris, 1944–47 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris, 1948–58 Ugalas ja 1958–68 Nukuteatris. Mänginud muu hulgas kõrvalosas telelavastuses "Kuulsuse narrid". Lembo Mägi isa oli näitleja Aleksander Mägi. "Mägi, Lembo". Eesti teatri biograafiline leksikon. Vaadatud 27.11.2020. "Kuulsuse narrid (1982)". imdb.com. Vaadatud 27.11.2020.
Hubert Aumere

Hubert Aumere (sünninimi Hubert Anton; 4. märts 1913 Narva – 14. veebruar 1976 München) oli eesti viiuldaja. Lõpetas 1932. aastal Tallinna konservatooriumis Johannes Paulseni viiuliklassi. Täiendas end hiljem Carl Fleschi juures Londonis. Kuni 1943. aastani töötas kontsertmeistrina Riigi Ringhäälingu sümfooniaorkestris. 1943. aastal emigreerus Saksamaale, kandideeris Baieri Riigiooperi kontsertmeistri kohale ja võitis konkursi. 1944. aastal sai pommirünnakus tabamuse Aumere Müncheni korter, kus hävines ka riigivanem Jaan Tõnissoni poolt 1926. aastal kingitud vana Itaalia meistri viiuli. Töö jätkamiseks andis Baieri Riigiooper Aumerele kasutada hinnalise Stradivari viiuli. 1948. aastal valis ta selle asemele Eesti viiulimeistri Meeme Mälgi valmistatud pilli. 1946. aastal asutas Aumere Saksamaal endanimelise keelpillikvarteti, mängides seal ise esimest viiulit. Teised kvarteti liikmed – Bernhard Walter (teine viiul), Heinz Jopen (vioola) ja Osvald Uhr (tšello) – olid samuti Baieri Riigiooperi orkestri kontsertmeistrid. Aumere kvartett oli tolle aja kõige hinnatum kvartett Saksamaal. 1948. aastal sai Aumerest Baieri raadio sümfooniaorkestri kontsertmeister. 1950. aastal siirdus ta Bogotásse sealse sümfooniaorkestri kontsertmeistri kohale, kus töötas 1955. aastani. Aumere soovitusel kutsuti Bogotá sümfooniaorkestri peadirigendiks Olav Roots. Ka Colombias asutas Aumere keelpillikvarteti. Oktoobris 1955 naasis Aumere Lääne-Saksamaale ja asus taas tööle Münchenisse Baieri raadio sümfooniaorkestrisse. Üks Colombiast lahkumise põhjus oli, et elu 2600 meetrit üle merepinna asuvas Bogotás hakkas südamehaigele Aumerele tegema liiga. 1961. aastal siirdus ta taas Baieri Riigiooperi orkestrisse, kuhu jäi tööle kuni surmani. Tema isa oli viiulimeister Jakob Aumere, õde oli viiuldaja Zelia Aumere, vennad olid näitleja Edmund Aumere ning kergejõustiklane ja treener Harry Aumere. Eesti Nõukogude Entsüklopeedia. Tallinn: Valgus. 1968. Lk 238. Põldmäe, Alo (detsember 2013). "Ühest Paulseni viiulikooli tippmuusikust. Hubert Aumere 100". Muusika 12/2013. "Hubert Aumere Müncheni Riigiooperi kontsertmeistriks". Eesti Sõna. 2. aprill 1943. Pettai, Raul (6. mai 2012). "Eesti viiulimeister Meeme Mälgi (1902-1976)". Eesti Elu / Estonian Life. Vaadatud 28.11.2020.[alaline kõdulink] "Hubert Aumere – 100". Kultuur ja Elu 3/ 2013. Lk 70 Alo Põldmäe. "Ühest Paulseni viiulikooli tippmuusikust. Hubert Aumere 100". Muusika 12/ 2013. Lk 20–21
Kirjandusauhindade loend

Siin on loetletud kirjandusauhindu. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Aasta Rosin August Gailiti nimeline novelliauhind Ants Orase nimeline kirjanduskriitika auhind Anton Suurkase nimeline kirjandusauhind Andrei Belõi preemia Arved Viirlaiu nimeline kirjandusauhind Austria riiklik Euroopa kirjanduse auhind Balti Assamblee kirjanduspreemia Betti Alveri kirjandusauhind Bookeri auhind Caine'i auhind Camõesi auhind Daggeri auhind Doblougi auhind Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind Eesti-Läti keeleauhind Eesti Kultuurkapitali kirjanduse aastapreemia Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia Eesti Raudtee ja Sirbi kirjanduspreemia Eesti Romaanifondi romaanivõistluse auhind Elise Rosalie Auna nimeline Võtikvere raamatuküla kirjanduspreemia Euroopa kirjandusauhind Euroopa Liidu kirjandusauhind Esimene Samm Erich Friedi auhind Finlandia kirjandusauhind Flore'i auhind Georg Büchneri auhind Go Traveli reisiraamatu preemia Goethe auhind Goncourti auhind Gustav Suitsu luulepreemia Hendrik Adamsoni murdeluulepreemia Hans Christian Anderseni lastekirjanduspreemia Hõimurahvaste programmi kirjandusauhind Henrik Visnapuu preemia Ingeborg Bachmanni nimeline auhind Jaapani Kriminaalkirjanike Seltsi auhind J. Oro nimeline lastekirjanduse preemia Järje Hoidja Franz Kafka auhind Kanepine hamõ Bernard Kangro kirjanduspreemia Gottfried Kelleri auhind Klaasist Võti Jaan Krossi kirjandusauhind Aleksander Kurtna nimeline auhind Selma Lagerlöfi auhind Lessingi preemia Juhan Liivi luuleauhind Astrid Lindgreni mälestusauhind Machado de Assisi auhind Miguel de Cervantese auhind National Book Award Nebula auhind Nobeli kirjandusauhind Nukitsa konkurss Orange Prize for Fiction Paabeli Torni auhind Palle Rosenkrantzi auhind Edgar Allan Poe auhind Prix Médicis Pulitzeri preemia Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhind Põhjamaade näitekirjandusauhind Rahvuslik raamatupreemia Rivertoni auhind Rootsi kriminaalkirjanduse auhind Rómulo Gallegose auhind Runebergi auhind Nelly Sachsi auhind August Sanga nimeline luuletõlke auhind Siugja Sulepea kirjandusauhind Juhan Smuuli nimeline preemia Soome kriminaalkirjanduse auhind Sándor Márai auhind Somerset Maughami auhind Karl Eduard Söödi lasteluuleauhind A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia Tammsaare romaaniauhind Tallinna Ülikooli kirjandusauhind Tartu Kultuurkapitali suur aastapreemia Tartu lastekirjanduse auhind Friedebert Tuglase novelliauhind Vene Booker Venemaa suur kirjanduspreemia Virumaa kirjandusauhind Victor Rosseli auhind
Edmund Aumere

Edmund Aumere (sünninimi Edmund Anton; 19. märts 1912 Narva – 21. juuli 1941 Tartu) oli Eesti näitleja. Aumere oli 1935. aastast Eesti Näitlejate Liidu liige. Lõpetas 1933. aastal Draamastuudio teatrikooli. Mängis 1932–1935 Draamastuudio Teatris ja 1935–1941 Vanemuises. Hukati Omakaitse poolt 1941. aastal Vanemuise ees[küsitav]. Edmund Aumere isa oli viiulimeister Jakob Aumere, tema vennad olid kergejõustiklane ja treener Harry Aumere, viiuldaja Hubert Aumere ning õde viiuldaja Zelia Aumere. "Aumere, Edmund". Eesti teatri biograafiline leksikon. Vaadatud 27.11.2020.
Harry Aumere

Harry Aumere (kuni 1937 Harry Anton; 13. veebruar 1917 Tallinn – 8. veebruar 1987 Tallinn) oli Eesti kergejõustiklane ja kergejõustikutreener. Oli 1940. aastal Eesti meister 100 m jooksus ja aastatel 1936–1940 viis korda teatejooksudes (Kalevi meeskonnas). Tema isiklik rekord 100 m jooksus oli 11,0 (1940). Mobiliseeriti 1941. aastal Punaarmeesse. Oli 1945. aastast Kalevi kesknõukogu instruktor ja 1946–1947 Eesti NSV Spordikomitee kergejõustikutreener. 1945. aastast juhendas Tallinna Kalevi kergejõustiklaste treeninguid – algul põhitöö kõrvalt, aastatel 1954–1971 koosseisulise treenerina. Oli aastatel 1947–1954 Tallinna 1. Keskkoolis kehalise kasvatuse õpetaja. 1964 Kalevi auliige Tema isa oli viiulimeister Jakob Aumere, tema vennad olid näitleja Edmund Aumere ja viiuldaja Hubert Aumere ning õde viiuldaja Zelia Aumere. "Aumere, Harry". Eesti spordi biograafiline leksikon. Vaadatud 27.11.2020. Eesti spordi biograafiline leksikon Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Taie

Taie oli aastatel 1928–1929 Eesti Kultuurkapitali kujutava kunsti sihtkapitali toetusel ilmunud ajakiri. "Eesti kunsti ajakiri", ütles ajakirja päismik täienduseks. Ilmusid numbrid 1, 2 ja 3 (1928) ja koondnumber 4–5 (1929), ent seejärel väljaandmine soikus. https://ajakirikunst.ee/?c=kunstee-numbrid&l=et&t=miks-me-ei-tahistanud-oma-sunnipaeva-peatoimetaja-seletuskiri&id=1461 Taie DIGAR
Wout Weghorst

Wout François Maria Weghorst (sündinud 7. augustil 1992 Bornes) on Hollandi jalgpallur, kes mängib ründajana Saksa kõrgliiga klubis Hoffenheim (laenul Inglise kõrgliiga klubist Burnley) ja Hollandi jalgpallikoondises. Ta alustas klubikarjääri Hollandi klubis FC Emmen, mille koosseisus debüteeris ta Hollandi esiliigas hooajal 2012–13. Järgmisel hooajal lõi ta liigas 12 väravat. 2014. aastal liitus ta Hollandi kõrgliigaklubiga Almelo Heracles. Hooajal 2015–16 lõi ta Hollandi kõrgliigas 12 väravat. Seejärel siirdus ta AZ Alkmaari. Esimesel hooajal lõi ta uue klubi meeskonnas Hollandi kõrgliigas 13 väravat ja järgmisel, hooajal 2017–18 18 väravat. 2018. aasta juunis sõlmis Weghorst nelja-aastase lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga VfL Wolfsburg. Oma debüüthooajal lõi ta Saksamaa kõrgliigas 17 väravat. Hooajal 2019–20 lõi ta 16 väravat ja hooajal 2020–21 kokku 20 väravat. 2022. aasta jaanuaris siirdus ta umbes ta 12 miljoni naelsterlingi eest Inglismaa kõrgliigaklubisse Burnley, kellega sõlmis kolme ja poole aasta pikkuse lepingu. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 19. veebruaril 2022 mängus Brighton & Hove Albioni vastu. Teise värava lõi ta 17. aprillil West Ham Unitedi vastu. Hooaja lõpus langes Burnley Inglismaa kõrgliigast välja. 2022. aasta juulis läks ta laenule Beşiktaşi, 2023. aasta suvel Hoffenheimi. Hollandi jalgpallikoondises tegi Weghorst debüüdi 23. märtsil 2018 sõprusmängus Inglismaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 6. juunil 2021 sõprusmängus Gruusia vastu. 2021. aasta Euroopa meistrivõistluste esimeses alagrupimängus 13. juunil lõi ta värava Ukraina vastu. "Wout Weghorst: Burnley sign Netherlands striker from Wolfsburg for £12". bbc.com. 31.1.2022. Vaadatud 5.2.2022
John Anthony Brooks

John Anthony Brooks (õieti John Anthony Brooks, Jr.; sündinud 28. jaanuaril 1993 Berliinis) on Saksamaal sündinud USA jalgpallur, kes mängib kaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis Hoffenheim ja USA jalgpallikoondises. Ta on peaaegu kogu klubikarjääri mänginud Saksamaal. Ta alustas klubikarjääris Hertha BSC-s, mille põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2012–13 Saksamaa esiliigas. Samal hooajal võitis tema klubi esiliiga. Järgmisest hooajast mängis Brooks Saksamaa kõrgliigas. Ta debüteeris Saksamaa kõrgliigas 10. augustil 2013 mängus Eintracht Frankfurti vastu ja lõi selles mängus ka värava. 2017. aasta mais siirdus ta Saksamaa kõrgliigaklubisse VfL Wolfsburg. Üleminekusumma oli umbes 20 miljonit eurot, mis tegi temast ajaloo kõige kallima USA jalgpalluri. 2022. aasta septembris sõlmis ta üheaastase lepingu Portugali kõrgliigaklubiga Lissaboni Benfica. 2023. aasta jaanuaris naasis Brooks Saksamaale ja sõlmis kaheaastase lepingu Hoffenheimiga. USA jalgpallikoondises debüteeris Brooks 2013. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta oma viiendas koondisemängus 16. juunil 2014. aasta maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus Ghana vastu. Ta pääses väljakule teise poolaja alguses ja lõi 86. minutil mängu otsusta värava, tuues USA-le 2:1 võidu. Ta on kuulunud USA koondisse veel ka 2015. aasta CONCACAF Gold Cupil ja 2016. aasta Copa América Centenariol. "John Brooks sets American record with transfer to Wolfsburg". Fox Sports. foxsports.com. 31.5.2017. Vaadatud 27.11.2020 "USMNT hopeful Brooks signs with Benfica". September 2022. "Oficial: Brooks confirmado na Alemanha". Abola (portugali). 26. jaanuar 2023. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. jaanuar 2023. Vaadatud 26. jaanuaril 2023.  John Anthony Brooks – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Jalgpall 1948. aasta suveolümpiamängudel

Jalgpall 1948. aasta suveolümpiamängudel toimus 26. juulist 13. augustini Suurbritannias Londonis. See oli üheksas kord, kui jalgpall oli olümpiamängude programmis. Turniiril osales 18 riigi meeskonda. Olümpiavõijaks tuli esmakordselt Rootsi, kes oli finaalis parem Jugoslaaviast 3:1. Välja arvatud kaks eelvooru mängu, mis peeti Brightonis Goldstone Groundil ja Portsmouthi Frattoni pargis, mängiti kõik muud mängud järgmistel Londoni staadionidel: Empire Stadium, Selhurst Park, Highbury, Cricklefield Stadium Ilford, Craven Cottage, White Hart Lane, Champion Hill, Green Tond Road ja Griffini park. Kuni 1984. aastani oli see viimane olümpiajalgpalliturniir, mille võitis Lääne-Euroopa meeskond. Kogu turniir mängiti väljalangemisrežiimis. Enne kaheksandikfinaali algust tuli eelringis välja selgitada edasi pääsevad meeskonnad, kus kohtusid Afganistan ja Luksemburg ning Holland ja Iirimaa. Afganistani jaoks oli mäng Luksemburgiga alles teine ​​rahvusvaheline kohtumine ning esimene Euroopas ja Euroopa meeskonna vastu. See oli Luksemburgi esimene mäng Aasia meeskonna vastu ja 6: 0 võit on Luksemburgi suurim võit seni. Alles aasta varem iseseisvuse saavutanud India ja Lõuna-Korea pidasid oma esimese rahvusvahelise jalgpallimatši kaheksandikfinaalis ning Mehhiko ja Lõuna-Korea mäng oli esimene Põhja-Ameerika ja Aasia meeskonna rahvusvaheline mäng. Varem kaks olümpiaturniiri võitnud Briti meeskonda treenis 1948. aasta olümpiamängudeks Manchester Unitedi legendaarne treener Matt Busby. Suurbritannia meeskond pääses mängima pronksmedalitele, kuid kaotas selle mängu Taanile. Luksemburg v Afganistan Holland v Iirimaa Jugoslaavia v Luksemburg Türgi v Hiina Suurbritannia v Holland Prantsusmaa v India Rootsi v Austria Lõuna-Korea v Mehhiko Taani v Egiptus Itaalia v USA Jugoslaavia v Türgi Suurbritannia v Prantsusmaa Rootsi v Lõuna-Korea Taani v Itaalia Rootsi v Taani Suurbritannia v Jugoslaavia Suurbritannia v Taani Rootsi v Jugoslaavia Jalgpall olümpiamängudel Jalgpalli olümpiaturniir London 1948 FIFA veebiportaalis
Szaflary

Szaflary on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Targi maakonnas, Szaflary valla halduskeskus. Szaflary asub Nowy Targist umbes 5,5 km lõunas, Slovakkia piirist 15 km kaugusel. Szaflary on suvituskoht. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/011216911142-0466550?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 4.10.2022. Szaflary Encyklopedia PWN. Vaadatud 29. detsembril 2023
Tonditöö

Tonditöö (inglise Ghost Work) on termin mille tõid kasutusse antropoloog Mary L. Gray ja informaatik Siddharth Suri 2019. aasta raamatus "Ghost Work: How to Stop Silicon Valley from Building a New Global Underclass." Tonditöö ei viita konkreetsele ametit, vaid iseloomustab töömaailma ümber organiseerimist. Projekt või ülesanne, mis on vähemalt osaliselt hangitud, planeeritud, hallatud ja saadetud läbi veebiplatvormi, mida on võimalik lepinguliselt teha kus iganes on internetiühendus. Tihti inimesed ei mõtle, et tehisintellekti taga on suur hulk inimesi, kes seda viimistlevad, tonditöö on nähtamatu tarbijale. Enamik tonditööst on algoritmide treenimine. Palju tehakse vabakutseliste või ebakindlate töölepingutega töötajate poolt. Töö on enamjaolt nüri ja suuremahuline, ning pole hästi tasustatud. Tonditööd iseloomustab ebakindlus, kuna töö pole seotud asukohaga on vähe barjääre, mis takistaksid tonditööd odavama tööjõuga piirkondadesse ümber paigutamist. Facebook'i graafilise sisu modereerija, kes filtreerib sobimatud materjale välja. Alexa tehisintellekti peenhäälestus, kus inimtööjõud transkribeerib heli, klassifitseerib sõnu ja lauseid kategooriatesse. YouTube'i algoritmi treenimine videoid kategoriseerides ja vastates küsimustele nende kohta. Gent, Edd. The Ghost Work Powering Tech Magic. www.bbc.com Kasutatud 27.11.2020
Jonas Enlund

Jonas Enlund (sündinud 3. novembril 1987 Helsingis) on Soome jäähokimängija, kes mängib ründajana Soome kõrgliigaklubis Lahti Pelicans. 2006. aastal valis Atlanta Thrashers ta NHL-i draft '​is 165. valikuna, kuid Põhja-Ameerika liigades pole ta oma karjääri jooksul kunagi mänginud. 2006. aastal debüteeris ta Soome kõrgliigas Tappara meeskonnas. Hooajal 2009–10 oli ta Soome kõrgliigas Juhamatti Aaltoneni ja Jukka Hentuneni kõrval suurim väravakütt (28 väravat). Aastatel 2010–2021 mängis Enlund KHL-is. Aastatel 2010–2015 mängis ta Novosibirski Sibiris, hooajal 2015–16 Jaroslavli Lokomotivis ja Peterburi SKA-s, hooajal 2016–17 Moskva CSKA-s ja Kunluni Red Staris, hooajal 2017–18 taas Novosibirski Sibiris ja hooajal 2018–19 Tšeljabinski Traktoris ning 2019–2021 Nižnekamski Neftehimikis. KHL-is on individuaalselt olnud tema edukaim hooaeg 2014–15 (17+28). Samal hooajal jõudis ta Sibiriga Idakonverentsi finaali, kus kaotati Kaasani Ak Barsile mängudega 1:4. 2021. aasta oktoobris liitus ta Saksamaa kõrgliigaklubiga Wolfsburgi Grizzlys. 2022. aasta septembris naasis ta Soome kõrgliigasse, kui liitus Pelicansiga. Soome jäähokikoondise koosseisus on Enlund osalenud 2018. aasta taliolümpiamängudel ja mitmel aastal Euro Hockey Touril. Jonas Enlunud KHL.ru lehel Jonas Enlund hockeydb.com lehel
Maruszyna

Maruszyna on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Targi maakonnas, Szaflary vallas. Maruszyna asub Slovakkia piirist umbes 12 km kaugusel, Nowy Targist ligikaudu 8 km edelas ja Krakówist 72 km lõunas. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/011216911142-0466388?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 4.10.2022.
Skrzypne

Skrzypne on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Targi maakonnas, Szaflary vallas. Skrzypne asub Nowy Targist umbes 10 km lõunaedelas, Slovakkia piirist 12 km kaugusel. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/011216911142-0466483?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 4.10.2022.
Kraanivesi

Kraanivesi on kraanist tulev vesi, mida pumbatakse ja juhitakse hoonetesse läbi torustiku. Kraanivett kasutatakse kodumajapidamistes näiteks söögi valmistamisel, joomiseks, koristamiseks ja pesemiseks. Kraanivett peetakse üldiselt, eriti arenenud riikides, joomiskõlblikuks, kuid selle kvaliteet võib piirkonniti erineda. Tänapäeval on kraanivesi arenenud riikides elementaarne, kuid mitte kõikides majapidamistes pole seda siiani. Arengumaades on olukord oluliselt halvem. Kraanivee tarbimist mõõdetakse veemõõturiga ja selle eest tuleb omanikul tasuda. Kraanivee laialdasem kasutus algas tööstusrevolutsiooniga 17. ja 18. sajandil. Suure tarbimise ja ülerahvastatud linnade tõttu hakkasid levima haigused, kuna vett ei puhastatud. Reovett hakati puhastama 19. sajandil Saksamaal. Reovee majandamine vähendas haiguste levikut. Selleks, et kraanivesi oleks nõuetele vastav, peab järvevesi läbima 15-tunnise puhastusprotsessi. Mehaaniline puhastamine on kõige esialgsem etapp. Järvevesi läheb mikrofiltritesse, kus eemaldatakse veest vetikad, praht ja muu vees hõljuv. Pärast seda toimub keemiline puhastus, kus vesi suunatakse kontaktbasseini. Seal lisatakse veele osooni-õhu segu. See on vajalik vee kvaliteedi parandamiseks, kus hävivad mikroorganismid ja bakterid. Edasi lisatakse veele koagulant ja flokulanti helveste tugevdamiseks ja segatakse. Järgmiseks sammuks viiakse vesi selitisse, kus sade settib alla ja ülaosast kogutud vett saab omakorda puhastada kahekordsetel antratsiidi või aktiivsöe ja liiva kiirfiltritel. Peale sellist protsessi on vesi normidele vastav, kuid enne kasutamisse laskmist lisatakse kloori, et vältida mikroobset reostumist linna veetorustikes. Kraanivee joomine on üldjuhul vähemalt sama turvaline kui pudelivee joomine. Üle poole pudeliveest tuleb kraanidest. Kraanivee kvaliteeti kontrollitakse palju sagedamini kui pudelivee kvaliteeti. Pudelis seisev vesi võib osutuda kahjulikuks inimese tervisele pudelis sisalduvate mikroplasti ja muude kemikaalide tõttu. Pudelivee suureks puuduseks on ühekordsete plastjäätmete teke, mis mõjub keskkonnale halvasti. Probleemi lahendamiseks tuleks kasutada taaskasutatavaid pudeleid. SAWPA (14.10.2016). "History of drinking water". Vaadatud 28.11.2020. Tiia Pedusaar, Arvo Järvet (2005). "Pealinna veevarustus: minevik ja tänapäev". Eesti loodus. Vaadatud 28.11.2020. "Tap water vs. Bottled water". Vaadatud 28.11.2020.
Kościelisko

Kościelisko on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Tatra maakonnas, Kościelisko valla halduskeskus. Kościelisko asub Slovakkia piirist umbes 5 km kaugusel. Kościelisko on suvituskoht, kuurort, talispordikeskus ja turismisihtpunkt. Asub merepinnast 900–1050 meetri kõrgusel. Kościeliskot on esmamainitud 1623. aastal. Wieś Kościelisko w liczbach Polska w liczbach Kościelisko Encyklopedia PWN Kościelisko StayPoland Wieś Kościelisko Gmina Kościelisko