laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nirvaana

Nirvaana (sanskriti keeles nirvāṇa ‘vaibumine, kustumine’; paali keeles nibbāna; tiibeti keeles mya ngan las ’das pa; hiina keeles 涅槃 niepan; jaapani keeles nehan) on budismis, hinduismis ja teistes india õpetustes täielik rahulolu ja vabanemine, teadvuse kõrgeim seisund, kui ollakse lõplikult lahkunud sündide ringkäigust ehk sansaarast. Budismis mõistetakse sansaaras kinni hoidvate tegurite all eelkõige meeleplekke, mis põhjustavad tegusid ja nende tagajärgi ning pidevat sündimist olemasolu valdkondades. Buddha õpetuse kohaselt võib nirvaanasse jõuda virgumise ehk valgustumise kaudu. Hinduismis käsitletakse nirvaanat ühinemisena ülima jumalaga ja nirvaana sünonüümiks on mokša ehk vabanemine, kuhu võib jõuda ka jooga või askeesi kaudu. 'Nirvaana' oma sõna-sõnalises tähenduses ("ära puhutud") on ka tänapäeval kasutusel tavalise õlilambi või küünla leegi ära puhumisel, mil öeldakse, et selle leek "nirvaanastus" ehk "läks nirvaanasse". Indias võidakse öelda kuuma toidu kohta: "Ootame, kuni riis läheb nirvaanasse." Nirvaana seostubki eelkõige haihtumise ja jahtumisega ning sellele vastanduvad tule ja kuumusega seotud mõisted. Nirvaanat iseloomustab ka mõiste ‘ülemaine’ (sanskriti keeles lokottara), kuna selles ei ole midagi maisele (sanskriti keeles laukika) olemasolule omast. Ühe etümoloogia kohaselt tähendavatki nirvaana sõna-sõnalt "mitte olemist". Tehakse vahet kaht tüüpi nirvaana vahel. Esimest tüüpi on jäägiga nirvaana (sanskriti keeles sopadhiśeṣa), mis iseloomustab teadvuse kõrgeimasse seisundisse jõudnud isikut, kes ometi jätkab olemasolu sansaaras. Teist tüüpi on jäägitu nirvaana (sanskriti keeles nirupadhiśeṣa) ehk täielik nirvaana (sanskriti keeles parinirvāṇa), parinirvaana, millesse eluajal nirvaanasse jõudnud olend (näiteks buddha) jõuab lõplikult maisest elust lahkudes. Kõrgeima taseme bodhisattvad jõuavad teadvuseseisundisse, kus nad on võimelised minema nirvaanasse, kuid jäävad kaastunde tõttu sansaarasse, et tegutseda kõikide olendite hüvanguks. Mahajaanas, eriti madhjamaka koolkonnas, väidetakse, et ülima tõe seisukohalt ei ole nirvaanal ja sansaaral vahet. Parinirvaana Budistlik kosmoloogia Sõna-sõnalt "ära puhutud", nagu õlilambi leek. – Richard Gombrich, Theravada Buddhism: A Social History from Ancient Benāres to Modern Colombo. Routledge. Goldstein, Joseph (2002), One Dharma: The Emerging Western Buddhism, HarperCollins, p. 158. Vrd Tulejutlus. Anthony Markwell. Vipassana day 8 afternoon lecture, 38:00 Käesolevas artiklis on kasutatud "Ida mõtteloo leksikoni" materjale.
Serge Moscovici

Serge Moscovici (14. juunil 1925 Brăila Rumeenia – 16. november 2014 Pariis) oli juudi-rumeenia päritolu Prantsuse sotsiaalpsühholoog. Ta uuris grupidünaamikat ja konsensuse kujunemist. Moscovicit on mõjutanud Gustave Le Boni, Gabriel Tarde'i, Émile Durkheimi ja Sigmund Freudi tööd. Tema tähtsamateks tulemusteks on üldlevinud arusaamade kujunemist käsitlevad sotsiaalsete representatsioonide teooria ja enamusgrupi veenmist kirjeldav vähemuse mõju teooria. 2003 – Balzani auhind Poliitik Pierre Moscovici on tema poeg. La psychanalyse, son image, son public, PUF, 1961/ kordustrükk 1976 / Psychoanalysis. Its image, its public, Polity Press, 2008. Psychologie des minorités actives, University Press of France, 1979. L'Age des foules: un traité historique de psychologie des masses, Fayard, 1981 / The age of the crowd: a historical treatise on mass psychology. Cambridge, Cambridge University Press, 1985. La Machine à faire les dieux, Fayard, 1988 / The invention of society: psychological explanations for social phenomena, Cambridge, Polity Press, 1993 (eesti keeles "Jumalate loomise mehhanism: sotsioloogia ja psühholoogia", tõlkinud Iika Bramban ja Aija Sprivul-Dautancourt, järelsõna Andu Rämmer, Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2022) Chronique des années égarées: récit autobiographique, Stock, 1997 Social Representations: Explorations in Social Psychology (toimetaja Gerard Duveen), Polity Press, 2000 Sotsiaalpsühholoogia piiride avardaja Serge Moscovici (1925–2014). Järelsõna väljaandele Jumalate loomise mehhanism: sotsioloogia ja psühholoogia. Tartu, TÜ Kirjastus, lk 637-710. De la Nature. Pour penser l'écologie, Métailié, 2002 The Making of Modern Social Psychology: The Hidden Story of How an International Social Science was Created (koos Ivana Markovaga). Polity Press, 2006. Serge Moscovici in Social Psychology Network
Agaminae

Agaminae on sisalikuliste alamseltsi agaamlaste sugukonda kuuluvate sisalike alamsugukond. Agaminae alamsugukond klassifitseeritakse järgmisteks perekondadeks: Acanthocercus Fitzinger, 1843 Acanthosaura Gray, 1831 Agama Daudin, 1802 Amphibolurus Wagler, 1830 Aphaniotis Peters, 1864 Brachysaura Blyth, 1856 Bronchocela Kaup, 1827 Bufoniceps Arnold, 1992 Caimanops Storr, 1974 Calotes Ceratophora Gray, (1832-1835) Chelosania Gray, 1845 Chlamydosaurus Gray, 1827[1826] Cophotis Peters, 1862 Coryphophylax Cryptagama Witten, 1984 Ctenophorus Fitzinger, 1843 Dendragama Doria, 1888 Diporiphora Gray, 1842 Draco (lenddraakon) C. Linnaeus, 1758 Gonocephalus Kaup, 1825 Harpesaurus (nokisagaam) Boulenger, 1885 Hydrosaurus Hypsicalotes Manthey & Denzer, 2000 Hypsilurus Peters, 1867 Japalura Gray, 1853 Laudakia Gray, 1845 Lophocalotes Günther, 1873 Lophognathus Gray, 1842 Lyriocephalus Merrem, 1820 Mantheyus Ananjeva & Stuart, 2001 Mictopholis Smith, 1935 Moloch Gray, 1841 Oreodeira Girard, 1857 Oriocalotes Günther, 1864 Otocryptis Wagler, 1830 Phoxophrys Hubrecht, 1881 Phrynocephalus (ümarpea) Kaup, 1827 Physignathus Cuvier, 1829 Pogona Storr, 1982 Psammophilus Fitzinger, 1843 Pseudocalotes Fitzinger, 1843 Pseudotrapelus Fitzinger, 1843 Ptyctolaemus Peters, 1865 Rankinia Wells & Wellington, 1983 Salea Gray, 1845 Sitana Cuvier, 1829 Trapelus Tympanocryptis Peters, 1863 Xenagama Boulenger, 1895 The Taxonomicon & Systema Naturae 2000 Veebiversioon (vaadatud 23.09.2013) (inglise keeles)
Laine (laev 1986)

Laine oli Eesti mereväe abilaev ja taastatud mereväe esimesi laevu. Laeva pardatähis oli A432. Tegemist oli 1986. aastal Nõukogude Liidus ehitatud kalatraaleriga, mis algselt kandis nime Revalia. Pärast Eesti iseseisvumist kuulus laev Eesti-Soome ühisettevõttele ja registreeriti lõbusõidulaevana. Laev sai kurikuulsaks 2. veebruaril 1993, kui randus Soomes 108 illegaalse kurdi põgenikuga (sealhulgas umbes 30 last) pardal. Arvatavalt oli Revalia väljunud ööl vastu 2. veebruari Pirita sadamast ja lubatava sõidusuunaga Saaremaale. Soome piirivalve avastas laeva u 10 km kaugusel rannikust ja eskortis Suomenlinna saarele piirivalvekordoni juurde. Enne kohale jõudmist sõitis Revalia veel kividele ja osa põgenikke üritas ujudes maale põgeneda, kuid püüti kinni. Laeva meeskond vahistati ja asja sõitis Soome arutama muuhulgas peaminister Mart Laar. Eesti võimud otsustasid laeva konfiskeerida ja anda Eesti mereväele, mis oli sel ajal alles taastamisel. Mereväes sai ta 1994. aastal abilaevaks nimega Laine. Meeskond koosnes kahest kaadrimereväelasest (komandör, mehaanik) ja neljast ajateenijast-madrusest. Laevale oli mereväe arenedes aga raske asjalikku otstarvet leida. 2000. aasta paiku arvati Laine mereväe teenistusest välja. Algul plaaniti laev üle anda Kaitseliidule, kuid see ei õnnestunud. Laine (vahilaev) Laine (reisilaev) Kuidas Eesti kurdide transiidimaa oli. Õhtuleht, 28. august 2013. https://dea.digar.ee/cgi-bin/dea?a=d&d=estdagbladet19930212.1.7
Vidzy

Vidzy (valgevene-eesti transkriptsioonis Vidzõ) on alev Valgevenes Viciebski oblastis Brasłaŭ rajoonis, Vidzy külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles Widze ja leedu keeles Vidžiai. Sigismund Kęstutaitis andis piirkonna maad kolmele vennale, kellest üks, Naruš, pani aluse Vidzyle. 1481. aastal rajati Vidzy mõis ja ehitati esimene kirik. 16. sajandil sai Vidzyst alev. Kui Brasłaŭ 1794. aastal maha põles, sai Vidzyst piirkonna keskus. Aastal 1795 läks kolmandal Poola jagamisel Venemaa koosseisu. 1812. aasta isamaasõda tõi Vidzysse Vene vägede 30 000-mehelise garnisoni. Mõnda aega oli seal Aleksander I ja Michael Andreas Barclay de Tolly peakorter. Pärast Vene vägede taganemist valis Vidzy mõneks ajaks oma staabi asukohaks Prantsuse marssal Joachim Murat. Vilniuse ülikoolis käies suvitas seal oma onu pool poola kirjanik Adam Mickiewicz. Pärast 1835. aasta tulekahju kaotas Vidzy veidi oma tähtsusest, ent aastal 1843 sai siiski linnaõigused. Linnas oli peaaegu 4000 elanikku, seal peeti suuri hanelaatasid. I maailmasõda purustas asula peaaegu täielikult ja Poola riigi valdustesse sattudes sai Vidzyst taas alev. Vidzys sündis ja suri poola väejuht ja poliitik Tomasz Wawrzecki. Vidzy kirik Vidzy kiriku sisevaade Tomasz Wawrzecki haud http://analytics.nca.by/res/docs/Видзы_2012-2019.pdf Ingliskeelne portaal
Vabakund

Vabakund oli 2013. aasta kohalike omavalitsuste volikogude valimiste jaoks loodud valimisliit Tartus, mis sai Tartu linnavolikogus kolm kohta. Oma manifestis ja programmis kinnitas valimisliit, et eesmärk oli tuua Tartu linnavolikokku aktiivseid kodanikke, seejuures ilma kohustuseta siduda end selle tarvis mõne erakonnaga. Valimisprogrammis esitati oma seisukohad osaluse ja vastutuse kohta linnavalitsemisel ning esitleti visioon Tartust kui "moodsast vabalinnast". Valimisliidu nimekirjas kandideeris 49 kandidaati ja linnapeakandidaat oli Gea Kangilaski. Valituks osutusid Gea Kangilaski, Jüri-Ott Salm ja Jüri Ginter. Valimisliidu nõunik oli Märt Põder ja sellel oli esindajad kõigis volikogu komisjonides. Pärast valimisi lõi valimisliit volikogu komisjonidele vastavad "varikomisjonid", mille eesmärk oli linnaelanike kaasamine otsustusprotessi. Valimisliit korraldas koostöös Genialistide Klubiga "linnarahva volikogueelseid arutelusid", kus linnaelanikud said omavahel ja koos volikogu liikmetega eelnevalt läbi arutada volikogus otsustamisele tulnud asju. Valimisliit kasvas välja Tartus valeliku poliitika vastaseid proteste korraldanud seltskonnast ning selle töös osales nii piraadiliikumise kui ka rohelise liikumise aktiviste. Vabakund lõpetas tegevuse pärast nelja aastat volikogus, sest algse demokraatiauuenduse manifesti egiidi all tegutsemine polnud uute aktuaalsete poliitiliste küsimuste kerkimise tulemusel enam võimalik. "Volikogu varikomisjonid". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. märts 2014. Vaadatud 22. märtsil 2014. "Linnarahva volikogueelse arutelu teade Kultuuriaknas". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. märts 2014. Vaadatud 22. märtsil 2014. "Intervjuu: Vabakund lõpetab tegevuse – Märt Põder". Kuku raadio. 29. august 2017. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. detsember 2018. Vaadatud 3. detsember 2018. Liis Velsker (29. august 2017). "Valimisliit Vabakund lõpetab tegevuse ega osale valimistel". Postimees. Vaadatud 3. detsember 2018. Programm
Lõgismadulased

Lõgismadulased (Crotalinae) on madude alamsugukond. Lõgismadulaste alamsugukonda liigitatakse roomajate andmebaasis järgmised maoperekonnad: Agkistrodon Palisot de Beauvois, 1799 – kilplõugmadu Atropoides Werman, 1992 Bothriechis Peters, 1859 Bothrocophias Gutberlet & Campbell, 2001 Bothrops Wagler, 1824 – botrops Calloselasma Cope, 1860 Cerrophidion Campbell & Lamar, 1992 Crotalus Linnaeus, 1758 Deinagkistrodon Gloyd, 1979 Garthius Malhotra & Thorpe, 2004 Gloydius Hoge & Romano-Hoge, 1981 Hypnale Fitzinger, 1843 Lachesis Daudin, 1803 Mixcoatlus Jadin, Smith & Campbell, 2011 Ophryacus Cope, 1887 Ovophis Burger, 1981 Porthidium Cope, 1871 Protobothrops Hoge & Romano-Hoge, 1983 Sistrurus Garman, 1883 Trimeresurus Lacepede, 1804 Tropidolaemus Wagler, 1830. Alamsugukonda liigitatud maod on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib erineva raskusastmega maohammustuse mürgistusseisundeid esile kutsuda. Lõgismadulaste (ka rästiklaste) ülalõualuul paiknevad liikuvad nn kanaliga eesmürgihambad. Kui mao suu on suletud siis paiknevad need hambad piki lõualuud. Peter Uetz & Jakob Hallermann,CrotalinaeRoomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 24.09.2013) (inglise keeles) J. Descotes,Human Toxicology, lk 785 - 786, 1996, Elsevier Science, ISBN 0 444 81 557 0, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 05.06.2014) (inglise keeles) Loomade elu 5:242. Sissekanne ITIS-es Sissekanne NCBI Taxonomy database-s Sissekanne roomajate andmebaasis Sissekanne veebisaidil Wikispecies Eric J Lavonas, Anne-Michelle Ruha, William Banner, Vikhyat Bebarta,Jeffrey N Bernstein, Sean P Bush, William P Kerns, William H Richardson, Steven A Seifert, David A Tanen, Steve C Curry ja Richard C Dart,Unified treatment algorithm for the management of crotaline snakebite in the United States: results of an evidence-informed consensus workshop, BMC Emergency Medicine, 3. veebruar 2011, 11:2 doi:10.1186/1471-227X-11-2, veebiversioon (vaadatud 05.06.2014) (inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Crotalinae seisuga 05.06.2014.
20 000 ljööd vee all (täpsustus)

"20 000 ljööd vee all" on Jules Verne'i teaduslik-fantastiline seiklusromaan. "20 000 ljööd vee all" on mitme teose pealkiri: "20 000 ljööd vee all" on 1907. aasta prantsuse tummfilm; "20 000 ljööd vee all" on 1916. aasta USA tummfilm.
Pierre Moscovici

Pierre Moscovici (sündinud 16. septembril 1957 Pariisis) on Prantsusmaa ja Euroopa Liidu poliitik. Ta on alates 3. juunist 2020 Prantsusmaa riigikontrolör. Moscovici oli aastatel 1994–1997 ja uuesti aastatel 2004–2007 Euroopa Parlamendi liige. 1997. aastast oli ta Rahvuskogu liige, kes oli valitud 4. valimisringkonnast Doubs' departemangust. Juunist 1997 kuni maini 2002 oli ta Prantsusmaa Euroopa asjade minister Lionel Jospini valitsuses. 16. mail 2012 sai temast Jean-Marc Ayrault' valitsuses majandus- ja rahandusminister. Pärast 2012. aasta parlamendivalimisi oli ta 2014. aastani rahandusminister. Aastatel 2014–2019 oli ta Euroopa Komisjoni majandus- ja rahandusvolinik Junckeri komisjonis. 2001 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk Tema isa oli Prantsuse sotsiaalpsühholoog Serge Moscovici. Blogi
20 000 ljööd vee all (film 1916)

"20 000 ljööd vee all" on Stuart Patoni poolt Ameerikas 1916. aastal loodud tummfilm. Filmi süžee tugineb peamiselt Jules Verne'i samanimelisele romaanile. Filmis on kasutatud motiive ka Jules Verne'i teosest "Saladuslik saar". Tegemist on esimese filmiga, mille osa võtteid toimus vee all. Lois Alexander Curtis Benton – Ned Land Wallace Clarke Howard Crampton Jane Gail Joseph W. Girard Dan Hanlon – professor Pierre Aronnax Allen Holubar – kapten Nemo Ole Jansen Noble Johnson Leviticus Jones Matt Moore Martin Murphy Edna Pendleton William Welsh "DVD Information: 20,000 Leagues Under The Sea (1916)". Vaadatud 24. september 2013. Amazon.com Product Description; Review from Hal Erickson, "All Movie Guide". Krista A. Thompson (22. veebruar 2007). An Eye for the Tropics: Tourism, Photography, and Framing the Caribbean Picturesque. Duke University Press. Lk 161. ISBN 978-0-8223-8856-2. Vaadatud 24. september 2013.  20 000 ljööd vee all (film 1916) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Filmi allalaaditav koopia internetiarhiivis
Ivan Kožedub

Ivan Kožedub (8. juuni 1920 Tšernigivi oblast – 12. august 1991 Moskva) oli ukraina päritolu Nõukogude sõjaväelane ja Teise maailmasõja äss-hävituslendur. Teise maailmasõja lennuässad Kožedub, Ivan (1975). Ustavus kodumaale: hävituslenduri jutustusi. Tallinn: Eesti Raamat. Fotod 176 GIAP-s
Rein Kotkas

Rein Kotkas (sündinud 11. mail 1950 Kehras) on eesti endine näitleja. Ta lõpetas aastal 1968 Kehra Keskkooli (ning samal ajal ka Harju rajooni spordikooli) ja aastal 1972 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (5.lend). Ta töötas aastatel 1971–1991 Eesti Draamateatris. Hiljem on ta tegutsenud pulmavanemana ja teinud dokumentaalfilme. Ta on mänginud telelavastustes ("Üksteisest läbi ja mööda", 1991) ja kuuldemängudes ("Duell", 1971) ning esinenud meeleolulauljana. 1971 Aleksis Kivi/Voldemar Panso "Täna mängime seitset venda" (Aapo ja Lauri) 1972 Alexandre Dumas/Ülo Vinter/Ülo Raudmäe "Neli musketäri" (d'Artagnan) (Estonias) 1972 Juhan Smuul "Lea" (Endel Aer) 1973 Juhan Kangilaski "Kalevipoja võitlus Sarvikuga" (Kalevipoeg) (Nukuteatris) 1975 Shakespeare "Richard III" (Henry VII) 1975 Teuvo Pakkala "Parvepoisid" (Turkka) 1978 Shakespeare "Hamlet" (Rosencrantz) 1980 Elias Lönnrot/Károly Kazimir/Guyla Ortutay "Kalevala" (Jutustaja) 1982 Mats Traat "Päike näkku" (Virgo Kann) 1985 Aleksis Kivi/Lauri Sipari "Kullervo" (Käpsä) 1986 Oskar Luts "Paunvere" (Saavel) 1991 Hugo Raudsepp "Mikumärdi" (Ants) Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000
Ivanovo

Ivanovo (vene Иваново) on linn Venemaal, Ivanovo oblasti keskus. Asub Uvodi jõe kaldal, 300 km Moskvast kirdes. Geograafilised koordinaadid on 57°01′N, 40°59′E. Linna kohal asunud Ivanovo küla on esmamainitud 1561. aastal. Ivanovo linn on asutatud 1871. aastal mitme küla liitmise teel. 1932. aastani oli linna nimi Ivanovo-Voznessensk. 1918. aastast kubermangukeskus, 1929. aastast Ivanovo oblasti keskus. Ivanovo on tähtis tekstiilitööstuse keskus. Elanike arv on 418 200 (2005). Q126936524 Ivanovo koduleht Ivanovo
Õlimäe õied

"Õlimäe õied" on 2013. aasta Eesti dokumentaalfilm, mille režissöör on Heilika Pikkov. Dokumentaalfilmis portreteeritakse Jeruusalemmas Õlimäel asuva Issanda Taevaminemise kloostri eestlasest nunna, 80. eluaastates ema Ksenjat. Idee õigeusu kloostris elavast eakast nn väikese skeema nunnast film teha tekkis režissööril Eestis, kus nunn käib korra aastas inimestele hingeabi andmas. Mõte idanes ligi seitse aastat ning sai siis kolme aasta kestel teoks. Filmi rahvusvaheline esilinastus toimus Šveitsis 66. Locarno filmifestivalil. 2013. aasta novembris näidati filmi koostöös filmifestivaliga Zürichi kinos Xenix. Film sai Šveitsis 66. Locarno filmifestivalil 2013. aastal Zonta Club Locarno auhinna täispikkade dokumentaalfilmide võistlusprogrammis "Semaine de la Critique". (Selle preemia saab film, mis käsitleb parimal moel õigluse ja sotsiaalse eetika teemat.) Film sai ka 2013. aasta Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali preemia (aasta dokumentaalfilm). 2013. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 4803 inimest. Kriitikud võtsid filmi hästi vastu, kuigi mainiti ka mõningaid puudujääke: küsitavat Eesti-külastamise osa ja eluloo detailide "kloostrielu olmesse" pudenemist (Tiit Tuumalu) ja nappivat üldistamist (Tiina Lokk). Eriliselt on kiidetud Sven Grünbergi loodud muusikat. Janar Ala "Dokumentaalfilm portreteerib Eestist pärit eakat nunna" – ERR-i uudised, 8.05.2013 (kasutatud 24.09.2013) Inga-Gretel Linkgreim "Dokumentaalfilm "Õlimäe õied" valiti Locarno filmifestivalile" – ERR-i uudised, 18.07.2013 (kasutatud 24.09.2013) Kadri Masing ""Õlimäe õied" võitis Locarno filmifestivalil auhinna" – ERR-i uudised, 19.08.2013 (kasutatud 24.09.2013) "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 23. märts 2014. Vaadatud 21. märtsil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Tiit Tuumalu "Enne täielikku vaikust". Postimees, 13.05.2013 (kasutatud 24.09.2013) "Eesti film luubi all: "Õlimäe õied"". Postimees, 13.05.2013 (kasutatud 24.09.2013) Sakarias Leppik "Õied õrnad". Sirp, 16.05.2013 (kasutatud 24.09.2013) Jaan Ruus "Õigus eluloole". Eesti Ekspress, 9. mai 2013 Kaur Riismaa "Õlimäe õied: Ksenja ning kilpkonnad". Maaleht, 11. mai 2013 Tiit Tuumalu "Enne täielikku vaikust". Postimees, 13. mai 2013 Kaarel Kressa "Üksik nunn unistab vaikusest". Eesti Päevaleht, 15. mai 2013 Sakarias Leppik "Õied õrnad". Sirp, 16. mai 2013 Martin Oja "Eestlased ja kosmopoliidid. "Kohtumõistja", 2013, režissöör Kadri Kõusaar, "Õlimäe õied", 2013, režissöör Heilika Pikkov". Müürileht, 7. juuni 2013
Birmarästiklased

Birmarästiklased (Azemiopinae) on madude alamsugukond, millesse kuulub perekond birmarästik (Azemiops).
Tooma tuulik

Tooma tuulikuid on Eestis mitu: Tooma tuulik (Külama küla), Hiiumaal Emmaste vallas Külama külas Tooma tuulik (Jausa küla), Hiiumaal Emmaste vallas Jausa külas
Birmarästik (perekond)

Birmarästik (Azemiops) on maoperekond. Nende pea on kas oranž või kollane. Birmarästiku perekond liigitatakse roomajate andmebaasis 2 liigiks : Azemiops feae (birmarästik) BOULENGER, 1888 Azemiops kharini ORLOV, RYABOV & NGUYEN, 2013 Märkus: Azemiops fea (birmarästik) Nad elavad Põhja-Vietnamis, Lõuna-Hiinas (Fujianis, Guangxis, Jiangxis, Guizhous, Sichuanis, Yunnanis, Zhejiangis), Birmas ja Tiibetis. Neil on märgatud enesekaitsega seotud käitumist. Esialgu võivad nad proovida põgeneda, aga võivad ka avatud suuga ja püstiasendis hammastega rünnata. Teadlased on uurinud birmarästiku perekonna madude mürginäärmete eritisi ning leidnud sealt aineid, mis mõjuvad surmavalt katseloomadele, kuid inimestele eluohtlikuks neid veel ei peeta. Observations on live Azemiops feae, Feas's Viper, Kenneth V. Kardong, veebiversioon (vaadatud 24.09.2013) (inglise keeles) roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 24.09.2013) (inglise keeles) roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 09.10.2013) (inglise keeles) Loomade elu 5:313. Mebs D, Kuch U, Meier J. Studies on venom and venom apparatus of Fea's viper, Azemiops feae., Toxicon. 1994 Oct;32(10):1275-8. Mark O'Shea, Venomous Snakes of the World, lk 101, 2005, ISBN 978 1 84773 086 2 Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 24.09.2013) (inglise keeles) Boulenger, Annali del Museo Civico di Storia Naturale di Genova, "An account of the Reptilia obtained in Burma, north of Tenasserim" by M. L. Fea, of the Genova Civic Museum. 2. seeria, 6. köide, lk 602–603, 1888. Veebiversioon (vaadatud 24.09.2013) (inglise ja itaalia keeles)
Kasahstani lipp

Kasahstani lipp on Kasahstani ametlik lipp. Riigi- ja rahvuslipp võeti praegusel kujul kasutusele 4. juunil 1992. Šaken Nijazbekovi kujundatud lipp oli helesinine ning see sümboliseerib ääretut taevast, mille all kõik inimesed elavad. See tähistab ka igavest meelekindlust ja rahu ning ustavust iseseisvusele. Lipu keskel liugleb särava päikese all stepikotkas (Aquila nipalensis). Kõik see koos kujutab kasahhide ülevaid ideaale ja vabaduseiha. Lipu vardapoolses osas on traditsiooniline rahvuslik ornament. Aastatel 1937–1991 eksisteeris Kasahhi NSV ning kasutusel oli Kasahhi NSV lipp. Aastatel 1991–1992 kasutas Kasahstan Kasahhi NSV lippu. Aastal 1992 oli väga lühikest aega kasutusel praeguse lipuga sarnane lipp, kuid ornament oli punane, kuid suurema harmoonia mõttes muudeti see kuldkollaseks. Kasahstani vapp Kasahhi NSV lipp http://kazakhstan.awd.kz/symb/flag.html
Cenere

"Cenere" (itaalia keeles 'põrmud') on Febo Mari poolt Itaalia kuningriigis 1916. aastal loodud tummfilm. Film tugineb 1926. aastal Nobeli kirjandusauhinna pälvinud Sardiinia kirjaniku Grazia Deledda 1904. aastal valminud samanimelisele romaanile. Rosalia Deriose roll oli Itaalia näitleja Eleonora Duse ainus filmiroll. Duse kirjutas filmi stsenaariumi koos Febo Mariga. Filmi võtted toimusid Sardiinias 1916. aasta suvel. Eleonora Duse – Rosalia Derios Febo Mari – Anania Misa Mordeglia Mari – Margherita Ettore Casarotti – laps “Film Threat’s Top 10 One-Hit Wonders,” Film Threat, February 8, 2005. Quote: "Indeed it was, as Duse would never venture before the cameras again, leaving "Cenere" as her only film record." “Grazia Deledda” by Martha King, Google Books Maser, notiziario mensile del Club Alpino Italiano lo Scarpone, ottobre 2011, pag.18