laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
2007. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

2007. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 39. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 3.–18. veebruarini Rootsis Åres. Ka 1954. aastal toimusid seal MM-võistlused. 6. veebruar – M supersuurslaalom 6. veebruar – N supersuurslaalom 8. veebruar – M superkahevõistlus (kiirlaskumine + slaalom) 9. veebruar – N superkahevõistlus (kiirlaskumine + slaalom) 10. veebruar – M kiirlaskumine 11. veebruar – N kiirlaskumine 13. veebruar – N suurslaalom 14. veebruar – M suurslaalom 16. veebruar – N slaalom 17. veebruar – M slaalom 18. veebruar – võistkonnavõistlus Võistlustest võttis osa 60 riiki (sulgudes osalenud sportlaste arv) Finaal: 17. veebruar Osavõtjaid: 74 Maailmameister 2005: Benjamin Raich, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 14. veebruar Osavõtjaid: 75 Maailmameister 2005: Hermann Maier, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 6. veebruar Osavõtjaid: 69 Maailmameister 2005: Bode Miller, USA Ametlikud tulemused Finaal: 11. veebruar Osavõtjaid: 56 Maailmameister 2005: Bode Miller, USA Ametlikud tulemused Finaal: 8. veebruar Osavõtjaid: 69 Maailmameister 2005: Benjamin Raich, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 16. veebruar Osavõtjaid: 83 Maailmameister 2005: Janica Kostelić, Horvaatia Ametlikud tulemused Finaal: 13. veebruar Osavõtjaid: 92 Maailmameister 2005: Anja Pärson, Rootsi Ametlikud tulemused Finaal: 6. veebruar Osavõtjaid: Maailmameister 2005: Anja Pärson, Rootsi Ametlikud tulemused Finaal: 11. veebruar Osavõtjaid: 35 Maailmameister 2005: Janica Kostelić, Horvaatia Ametlikud tulemused Finaal: 9. veebruar Osavõtjaid: 45 Maailmameister 2005: Janica Kostelić, Horvaatia Ametlikud tulemused Finaal: 18. veebruar Osavõtjaid: 11 võistkonda Maailmameister 2005: Saksamaa Võistkonda kuulus 6 sportlast, kolm mees ja kolm naist. Võisteldi ülisuurslaalomis ja slaalomis. Avesse läks neli paremat tulemust mõlemal alal. Võitis see võistkond, kelle kohapunktide summa oli väiksem. Ametlikud tulemused FIS-i kodulehel
Torre Mapfre

Torre Mapfre on pilvelõhkuja Hispaanias Barcelonas Sant Martí linnaosas. See asub mereranna lähedal. Torre Mapfre on Barcelona kõrgeim hoone koos kõrval asuva Hotel Artsiga. Mõlemad on 154 meetrit kõrged. Hoone valmis 1992. aastal. Aadress on Carrer de la Marina, 18.  Torre Mapfre – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Torre Mapfre andmebaasis EMPORIS
Vesikupp

Vesikupp (Nuphar) on vesiroosilaadsete seltsi vesiroosiliste sugukonda kuuluv perekond. Vesikupu areaaliks on põhjapoolkera parasvööde. Perekonda kuulub sõltuvalt klassifitseerimisest 1–25 liiki. Mõned botaanikud loevad vesikupu perekonda ainult kollast vesikuppu ning ülejäänuid selle alamliikideks ja vormideks. Enamik botaanikuid tunnustab aga 10–15 liiki. Viimased geneetilisel tasemel tehtud uuringud näitavad, et euroopa liigid on rohkem sugulased omavahel ja ameerika liigid omavahel. Vesikupu perekond sarnaneb väliskujult suuresti vesiroosi perekonnaga. Tähtsaimad erinevused on kroon- ja tupplehtede vahel: vesikupul on kroonlehed palju väiksemad kui 4–6 helekollast tupplehte, vesiroosidel on seevastu kroonlehed suuremad kui tupplehed; samuti erineb kahe perekonna vilja valmimine: vesikupu vili valmib veepinnast kõrgemal, aga vesiroosi vili vajub vee alla kohe, kui õis sulgub. Kuid lehed on mõlemal sarnased. Eestis on esindatud kaks vesikupu liiki: kollane vesikupp (Nuphar lutea), tavaline väike vesikupp (Nuphar pumila), peamiselt Kagu-Eestis Nuphar advena – tulnuk-vesikupp Nuphar japonica Nuphar kalmiana – Kalmi vesikupp Nuphar lutea – kollane vesikupp Nuphar microphylla Nuphar polysepala – kaljumägede vesikupp Nuphar pumila – väike vesikupp Nuphar saggitifolia Nuphar variegata Nuphar × rubrodisca (N. microphylla × N. variegata) Nuphar × saijoensis (N. japonica × N. pumila) Nuphar × spenneriana (N. lutea × N. pumila) – keskmine vesikupp Kreutzwaldi muinasjutus "Kullaketrajad" muutus põgenenud neiu vesikupuks.
Kollane vesikupp

Kollane vesikupp (Nuphar lutea) on vesiroosiliste sugukonda vesikupu perekonda kuuluv mitmeaastane ühekojaline ujulehtedega veetaim (nümfeiid). Levinud Lääne- ja Ida-Euroopas, Kaukaasias, Siberis, Kesk- ja Väike-Aasias. Eestis tavaline. Kasvab järvedes ja tiikides, aeglase vooluga ojades ja jõgedes. Taime juured on kinnitunud põhja ja lehed ujuvad veepinnal. Lehed suured, ovaalsed, sügavalt lõhestunud südaja alusega. Leht pealt kollakasroheline, alt veidi heledam. Lehe laius on 8–22 cm. Lehed ujuvad pika rootsu otsas veepinnal. Leheroots on ülaosas kolmekandiline või lapik, kandid ümarad. Harva esinevad ka veesisesed lehed, need on ujulehtedest õhemad, kortsulised, heledamad, lühikeste rootsudega. Õied on mõlemasoolised kaheli õiekattega, putuktolmleja. Taim õitseb juunist septembrini. Veekogu põhjamudas on taimel lihakas, jäme ja tugev risoom, millele kinnituvad arvukad lisajuured. Risoomi pind on tihedalt kaetud äralangenud lehtede armidega. Kollast vesikuppu on pikka aega kasutatud meditsiinis: taime juuri (pandud ka nahale) ja seemneid on söödud mitme haiguse raviks. Taime seemneid süüakse tavaliselt jahuga kaetult, juured on samuti söödavad, kuid mõnel taimel võivad need olla väga mõrkjad. Kollane vesikupp andmebaasis eElurikkus
Tadžikistani vabariikliku alluvusega rajoonid

Tadžikistani vabariikliku alluvusega rajoonid (tadžiki Ноҳияҳои тобеи Ҷумҳурии) on vilajettideks jaotamata territoorium Tadžikistani keskosas. Kuni aastani 2002 kandis see nime Karategin. Pindala 28 700 km². Rahvaarv on 2 101 000 (2020). Lahši rajoon (endine Džirgatoli rajoon) Fajzobodi rajoon Hisori rajoon Nurobodi rajoon (endine Darbandi rajoon) Rašti rajoon (endine Garmi rajoon) Roguni rajoon (endine Obigarmi rajoon) Rūdakī rajoon (endine Lenini rajoon) Šahrinavi rajoon (endine Qaratogi rajoon) Sangwori rajoon (endine Tavildara rajoon) Todžikobodi rajoon (endine Qalai-labiobi rajoon) Tursunzoda rajoon (endine Regari rajoon) Vahdati rajoon (endine Kofarnihoni rajoon) Varzobi rajoon Dušanbe
Sublimeerumine

Sublimeerumine ehk sublimatsioon (ladina sublimare 'üles tõstma') on aine vahetu üleminek tahkest agregaatolekust gaasilisse (sublimaadiks; vahepeal vedelaks muutumata) Sublimatsioon on võimalik aine kolmikpunktile vastavast rõhust ja temperatuurist madalamal rõhul ja temperatuuril. See toimub kindlal ainele omasel rõhust sõltuval sublimatsioonitemperatuuril. Protsessi käigus neeldub energia. Vajaliku soojushulga (sublimatsioonisoojuse) saab aine kas ümbritsevalt keskkonnalt või iseenda jahtumise arvelt. Näiteks tahke süsinikdioksiid ehk kuiv jää sublimeerub atmosfäärirõhu juures temperatuuril –78 °C. Tehnikas rakendatakse sublimatsiooni näiteks ainete puhastamiseks soovimatutest lisanditest. Agregaatolek Lendumine Eesti Entsüklopeedia EE 8, Tallinn, Eesti Entsüklopeediakirjastus 1995, lk. 672 Tehnikaleksikon, Tallinn, Valgus, 1981, lk. 476
Valingu mõis

Valingu mõis (saksa keeles Walling) oli rüütlimõis Keila kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jääb kunagine Valingu mõis Saue valda Harju maakonnas, tänapäeva Valingu küla lähedale. Valingu mõis rajati 17. sajandi esimesel poolel. Mõisa omanike hulka kuulusid nii Hornid, Bielked kui Scheidingud. Valingu mõisa juurde kuulus Pällu karjamõis. 1733. aastal omandas mõisa Magnus Gabriel von Knorring ja 1761. aastal tema väimees, riiginõunik Berend Otto von Mohrenschildt. Alates 1794. aastast kuulus mõis pandivaldusena Berend Heinrich von Tollile. 1814–1919 kuulus mõis Samson-Himmelstjernade suguvõsale. Mõisa 19. sajandi alguses rajatud peahoone oli ühekorruseline klassitsistlik kiviehitis. Hoone kolme akna laiune keskosa oli kahekorruseline ja seda kaunistasid hammaslõikeline kolmnurkfrontoon ja neli joonia stiilis pilastrit. Mõisa peahoone pole kaasajani säilinud. Mõisa arvukad abihooned paiknesid peamiselt härrastemaja esise auringi äärtes. Säilinud kõrvalhoonetest on tähelepanuväärseim kolme kaaravaga ait. Suurem osa hooneid on hävinud või tugevasti ümber ehitatud. Eesti mõisate loend Valingu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Valingu ms, www.eki.ee Tuula mõis (Keila khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Valingu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Omanike nimekiri Eesti mõisaportaal
Berend Otto von Mohrenschildt

Berend Otto von Mohrenschildt (1718 Tallinn – 9. mai (28. aprill) 1789) oli Eestimaa maanõunik ja mõisnik ning Venemaa sõjaväelane (leitnant). Berend Otto von Mohrenschildt sündis Risti, Hatu, Tammiku ja Leebiku mõisniku Berend Johann von Mohrenschildti ja Hedwig Katharina von Ulrichi (surnud 1773) pojana. Ta sai tõelise riiginõuniku teenistusastme. Talle kuulusid Valingu, Jõgisoo, Kõmmaste ja Risti mõis. 1785 elas ta oma majas Tallinnas Laial tänaval, Oleviste kiriku kõrval. Berend Otto von Mohrenschildt suri 1789. aastal Tallinnas ja maeti Tallinna toomkirikusse. Berend Otto von Mohrenschildt abiellus esimest korda 2. juunil 1747 Marie von Rammiga (1716–1758), kes oli Padise mõisniku Reinhold von Rammi (1689–1755) tütar. Abielust sündisid: Berend Reinhold von Mohrenschildt (1748–1817), Risti mõisnik Katharina Elisabeth von Mohrenschildt (1750–1824), abiellus Mõisamaa ja Kassari mõisniku Justus Friedrich von Stackelbergiga (1737–1800) Otto Hermann von Mohrenschildt (1752–1822), Perila ja Rätla mõisnik Marie Helene von Mohrenschildt (1754–1827), abiellus Kurisoo mõisniku Gideon von Mohrenschildtiga (surnud 1804) Johann Heinrich von Mohrenschildt (1756–1820), Jõgisoo mõisnik Teist korda abiellus Berend Otto von Mohrenschildt 27. märtsil 1759 Valingul Maria Eleonora von Knorringiga (1730–1763), kes oli Valingu mõisniku Magnus Gabriel von Knorringi ja Sophie Helene von Rammi tütar. Abielust sündis: Sophie Elonore von Mohrenschildt (1761–1815), abiellus krahv Robert Archibald Douglasega (surnud 1818). Mohrenschildt "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften Teil 2, 1.2: Estland" Görlitz. 1930. Lk. 130–131 [https://dspace.ut.ee/handle/10062/29820 "Lief- und Ehstländischen Lief- und Ehstländischer Staats- und Adress-Calender auf das Jahr Christi 1785". Johann Jacob Kanter, Mariendwerder 1785, lk. 29 von Mohrenschieldt, Eestimaa Üldkasuliku ühingu matriklikomisjon
Kõneliik

Kõneliik on tegusõna grammatiline kategooria, mille liikmed on eesti keeles ja paljudes teistes keeltes jaatav kõne (afirmatiiv) ja eitav kõne (negatiiv). Jaatav kõneliik väljendab öeldisverbiga kirjeldatava tegevuse jaatust, eitav kõneliik väljendab öeldisverbiga kirjeldatava tegevuse eitust. Eesti keeles loetakse kõneliiki morfoloogiliseks kategooriaks, kuna mõnede vormide eituse väljendamisel kasutatakse lisaks eitussõnale ka jaatavast erinevat pöördsõnavormi, nt elasime : ei elanud, elan : ei ela, elatakse : ei elata. Lause jaatava sisu märkimiseks ei kasutata eesti keeles tavaliselt spetsiaalseid vormivahendeid. Kui need esinevad, siis väljaspool öeldist. Jaatust märkivad rõhumäärsõnad võivad esineda üksnes vastuses küsimusele, näiteks: Kas Sulle maitsevad seened? - Jah, maitsevad küll. Eitusvormid on verbi liitvormid, milles eitust väljendavad eitussõnad ei või ära, mida võib käsitleda vaegmuuteliste pöördsõnadena. Eitus Jaatus Jaatav kõne Eitav kõne Öeldise jaatav vorm fokuseeritud eituse korral‎ Lauseeitus
Veetaimed

Veetaimed ehk hüdrofüüdid on taimed, mis on kohastunud eluks veekeskkonnas. Kuna elamine vees ja veepinnal vajab mitmeid spetsiifilisi kohastumusi, saavad paljud veetaimed kasvada ainult vees (veekeskkonnas) või alaliselt liigniiskes pinnases. Veetaimede seas on nii alamaid taimi (näiteks vetikad) kui ka kõrgemaid taimi. Veetaimede hulgas on liike, mis levivad võõrliikidena. Mitmed neist paljunevad vegetatiivselt varretükikeste kaudu. Eestis on näiteks selline võõrliik kanada vesikatk. Kui jõe vool on kiire, siis veetaimede juured hoiavad neid kinni. Veetaimedel on rida iseloomulikke omadusi: õhuke või puuduv kutiikula; õhulõhed on suurema osa ajast avatud, kuna vett on peaaegu alati küllaldaselt; see tähendab, et sulgrakud on valdavalt inaktiivsed; õhulõhed võivad olla nii lehe üla- kui ka alaküljel; taime varred on suhteliselt nõrgad, märkimisväärse tugikoeta; taimedel võib esineda veepinnal ujulehti (näiteks kollasel vesikupul); suhteliselt väikesed juured, kuna vesi difundeerub ka lehtede kaudu; spetsiifilised juured hapniku hankimiseks; heterofüllia – veesisesed lehed erinevad ehituse poolest ujulehtedest ja veest välja ulatuvatest lehtedest (näiteks harilikul vesitähel). Veetaimede klassifikatsioone on aja jooksul välja pakutud väga palju. Eesti oludes on üks kasutatavamaid Aime Mäemetsa (1985) loodud liigitus, kus ta on lähtunud taimede ökoloogiast ja kasvuvormist: 1. ujutaimed ehk lemniidid 2. veesisesed taimed (sünonüümid: submerssed taimed, sukeltaimed) 2A. põhjataimed a) isoetiidid (tuttidena või madala vaibana veekogu põhjas juurdunult) b) samblad c) mändvetikad 2B. elodeiidid 2C. nõrgalt juurdunud ehk tseratofülliidid 3. ujulehtedega (ujulehised) taimed ehk nümfeiidid 4. kaldaveetaimed ehk helofüüdid Lisaks eelmainituile on ka amfiibseid taimi (nt ristlemmel (Lemna trisulca), kes võivad sõltuvalt tingimustest kasvuvormi muuta. Nümfeiidid, neid nimetatakse ka veetaimedeks sensu stricto (näiteks kollane vesikupp) Isoetiidid (näiteks vesilobeelia) Elodeiidid (näiteks harilik vesihernes) Lemniidid (näiteks väike lemmel) helofüüdid hügrofüüdid kserofüüdid makrofüüdid mesofüüdid mikrofüüdid oksülofüüdid Mäemets, A. (1985). Eri tüüpi järvede suurtaimestiku klassifitseerimine. [Käsikirjalised andmed]
Kaldaveetaimed

Kaldaveetaimed ehk helofüüdid on need taimed, mille alamosa asub kevadest sügiseni vees. Sügisel taimede maapealsed osad surevad ja ebasoodsad perioodid (tavaliselt talve) elavad nad üle mudas asuvate uuenemispungade kaudu. Enamik helofüüte on püsikud, mis paljunevad hästi vegetatiivselt risoomil asuvate pungade kaudu. Nende hulka kuuluvad pilliroog, järvkaisel ehk kõrkjas, soo-alss, konnaosi, kalmus, hundinuiad, luigelill, haruline jõgitakjas, suur tulikas, mõned tarnaliigid ja muud. hüdrobotaanika hüdrofüüdid hügrofüüdid roostik
Varna (India)

Varnad on India traditsioonilises kastisüsteemis neli seisust. Need seisused on: braahmanid (preestrid ja õpetlased) kšatrijad (valitsejad ja sõdurid) vaišjad (karja- ja põllupidajad, käsitöölised ja kaupmehed) šuudrad (töölised)
Hermann Karl von Vietinghoff

Hermann Karl von Vietinghoff (13. veebruar 1737 Peterburi – 3. oktoober 1812 Taevere mõis) oli Liivimaa mõisnik. Vietinghoffide suguvõsast pärinenud Hermann Karl von Vietinghoffi sündis Venemaa riigitegelase Erich Johann von Vietinghoffi (1699–1761) ja Beata Regina von Ficki (1708–1785) kolmanda lapse ja vanima pojana. Tema emapoolne vanaisa oli kuulus Venemaa riigitegelane Heinrich von Fick (1678–1750). Hermann Karl von Vietinghoff immatrikuleeriti koos oma noorema venna Heinrich Reinholdiga septembris 1760 Kieli ülikooli. Ta oli maakohtuassessor (1779) ning Viljandi kreisikohtunik. Talle kuulusid Adavere ja Hermani mõis. Hermann Karl von Vietinghoffiga kohtumist on lühidalt oma päevaraamatus kirjeldanud Vene-Rootsi sõja ajal vangi langenud Rootsi sõjaväevaimulik ning päevikupidaja Anders Winberg (1753–1831), kes külastas koos ohvitseridest kaasvangidega Adavere mõisa oma teekonnal Tallinnast Venemaale: "26. [juulil 1789] sõime hommikusööki Adaveres, eelmainitud proua mehevenna, ühe von Vietinghoffi, juures. Adavere on kaunis mõis. Liivimaal, nii linnades kui mõisates, pakutakse suurepärast kalja. Kuid see, mida pakuti Adaveres, oli parim. See oli tõeliselt võrreldamatu." Hermann Karl von Vietinghoff suri 3. oktoobril 1812 Taevere mõisas ning maeti 10. oktoobril Vietinghoffide perekonnakalmistule Adavere mõisas. Hermann Karl von Vietinghoff abiellus 1769. aastal Johanna Luisa von Bergholtziga (1742–1809), kes oli Karl Magnus von Bergholtzi (1714–1792) ja Luise Margaretha von Patkuli (1713–1747) tütar. Abielust sündisid: Erich Johann von Vietinghoff (1770–1858), Adavere mõisnik, Püha Vladimiri ordeni 4. järgu kavaler; Helene Luise von Vietinghoff (1772–1800), Hermani mõisa pärijanna, abiellus 1798. aastal rittmeister Bernhard Caspar von Stackelbergiga (1768–1845), hilisema Adavere, Imavere, Hermani ja Võrevere mõisnikuga; Karl Magnus von Vietinghoff (1773–1775) Vietinghoff Vietinghof gen. Scheel, von u. Barone; EAA.1674.2.208 Franz Gundlach "Das Album der Christian-Albrechts-Universität zu Kiel, 1665-1865". Verlag von Lipsius & Tischer, Kiel 1915, lk. 108 Anders Winberg "Dag-Bok hållen på Kongl Galere Flottan åren 1789 och 1790 samt Fångenskapen i Ryssland." Stockholmi Linnamuuseum, 1967 Sünni-, abielu-, surmameetrika ja andmed ...; EAA.1287.3.4; 1802-1823, kdr. 309 Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrtenlexikon der Provinzen Livland, Esthland und Kurland. Hrsg. von Johann Friedrich von Recke, Karl Eduard Napiersky. Bd. 4. Mitau, 1832, lk. 434 Sissekanne Balti rüütelkondade genealoogilises käsiraamatus
Greif

Greif (gryps) oli kotka pea ja tiivulise lõvi kehaga loom antiikmütoloogias. Greife kujutati skulptuuridena assüüria-babüloonia kultuuris. 8. sajandil e.m.a levis Kreekasse ja Rooma, kust hiljem võeti kasutusele keskaegse ornamendi kujuna. Greif on kasutusel ka heraldikas vapiloomana.
293. Politsei Jalaväepataljon

293. Politsei Jalaväepataljon (Polizei Füsilier Bataillon 293) oli pataljon mille formeerimist alustati 1944. aastal Eestis mobiliseeritutest. Pataljoni formeerimist ja väljaõppeid lõpuni ei viidud. Teises maailmasõjas osalenud eesti väeosade loend‎
Mary vilajett

Mary vilajett on 1. järgu haldusüksus (vilajett) Türkmenistanis. Nõukogude ajal kandis ta Marõ oblasti nime. Vilajeti alale jäävad ajaloolise Mervi varemed. Mary vilajett jaguneb 11 rajooniks ja 2 rajooni õigustega linnaks: Baýramaly Baýramaly rajoon Garagumi rajoon Guşgy rajoon Mary Mary rajoon Murgapi rajoon Nyýazowi rajoon Sakarçäge rajoon Tagtabazari rajoon Türkmengala rajoon Wekilbazari rajoon Ýolöteni rajoon
1. Eesti Politseirügement

1. Eesti Politseirügement (saksa keeles Estnische Polizei Regiment 1) oli 1944. aastal Eesti politseipataljonide juhtimiseks moodustatud väeüksus Kolmanda Riigi relvajõudude koosseisus. Politseipataljonid allusid administratiivselt Kolmanda Riigi SS-i ja politsei kõrgeimale komandörile Reichsführer-SS Heinrich Himmlerile Saksa Korrapolitsei SS-Oberstgruppenführer und Generaloberst der Polizei Kurt Daluege'i kaudu. Eestis formeeritud politseipataljonid allusid Ida maa-alade Riigikomissariaadi SS-i ja Saksa Korrapolitsei kõrgeimale komandörile ning Eestis asunud SS-i ja Saksa Korrapolitsei komandörile Wilhelm von Thadenile. Vormiriietusena kasutasid politseipataljonide võitlejad Eesti sõjaväe vormiriietust M1935 ja hiljem Saksa sõjajõudude välivormi (sinel, püksid ja frentš), saksa välivormi Modell 1936 modifikatsioone M39 või M43 Wehrmachti auastmetunnustega. 1943. aastal olid sõjategevuse piirkondades ja Wehrmachti tagalapiirkonnas politseipataljonid operatiivselt allutatud Wehrmachti või Relva-SS-i tagala- või rindeüksustele. 1944. aastal osalesid politseipataljonid Wehrmachti väegrupi Nord ja armeegrupi Narwa alluvuses lahingutegevuses Eestis, lahingutes Narva all, Sinimägedes ja Lõuna-Eestis. Rügemendiülem major Kaarel Saimre. 286. Politsei Jalaväepataljon, 288. Politsei Jalaväepataljon, 291. Politsei Jalaväepataljon, 292. Politsei Jalaväepataljon Politseirügemendi staap formeeriti 1944. aasta aprillis. Rügement formeeriti Kirde-Eestis rannakaitses ja Tannenbergi liinil olnud 286., 288., 291. ja 292. Politsei Jalaväepataljoni juhtimiseks rindeolukorras. 1. juulil 1944 oli rügemendi koosseisus sakslasi: 5 ohvitseri, 5 ametnikku, 16 allohvitseri; Eesti alalt: 62 ohvitseri, 2 ametnikku, 220 allohvitseri ja 2163 alamväelast. Relvastus samal ajal: 2327 püssi, 266 püstolit, 69 püstolkuulipildujat, 147 kergekuulipildujat, 32 raskekuulipildujat, 32 keskmist miinipildujat ja 24 tankitõrjepüssi. 1944. aasta 7. juulil moodustati 1. Eesti Politseirügemendi staabi baasil 2. Eesti Politseirügemendi staap. Kolmanda Riigi Ukraina Riigikomissariaadi SS-i ja politsei kõrgemale juhile allunud politseirügemendid 4–8 moodustati 1943. aastal Galiitsias. Teises maailmasõjas osalenud eesti väeosade loend‎ "Герои" Украины.Украинская национальная армия.
2. Eesti Politseirügement

2. Eesti Politseirügement (saksa keeles Estnische Polizei Regiment 2) oli Eestis politseipataljonide juhtimiseks moodustatud väeüksus Kolmanda Riigi sõjaväes. Politseirügemendi staap moodustati 1. Eesti Politseirügemendi staabi baasil juulis 1944. Rügemendi ülem oli algul kolonel Juhan Vermet[küsitav], Daugavpilsi lahingute ajal major Kaarel Saimre. Rügemendi koosseisu kuulusid 37. Eesti Politseipataljon, 38. Eesti Politseipataljon, 40. Eesti Politseipataljon. Rügement formeeriti Lätis, Leedus ja Valgevenes teenistuses olevate 37., 38. ja 40. Eesti Politseipataljoni juhtimiseks rindeolukorras. Vahetult enne Daugavpilsi rindele sõitmist, 7. juulil moodustati rügemendi staap. Kuna ajapuudusel polnud võimalust uue staabi loomiseks, toodi selleks Viru rindelt senine 1. Eesti Politseirügemendi staap. Rügement anti Friedrich Jeckelni võitlusgrupi koosseisu, mis omakorda allus II armeekorpusele. Korpus pidas sel ajal raskeid lahinguid Daugavpilsist umbes 60 kilomeetrit lõuna pool pealetungivate Nõukogude 6. kaardiväearmee eliitüksustega. Rügement jõudis 12. juulil 1944 Turmantase jaama ja suundus samal päeval rindele. Seda rindelõiku kaitsesid Läti politseirügemendid, kes olid kandnud raskeid kaotusi. 2. politseirügement osales lahingutes Drūkšiai ja Riči järve ääres ning Taržeķi asulas. Kuigi ühiselt suudeti Läti politseirügementidega punaväe esialgne pealetung tõkestada, langes Daugavpils 27. juulil Nõukogude vägede kätte ning politseipataljonid jäid piiramisrõngasse ja pidid taanduma Jēkabpilsi suunas. 12. augustil taandusid pataljonid üle Väina jõe. Läti politseirügemendid olid lahingus kandnud nii raskeid kaotusi, et pärast taandumist need saadeti laiali ja isikkoosseis liideti teiste üksustega. 2. Politseirügement saadeti tagasi Eestisse, kuhu jõudis augusti keskel. Jõudnud 14. augustil Tallinna, majutati 38. ja 40. pataljon Tallinna Polütehnikumi hoonesse Pärnu maanteel. Mõne päeva järel selgus, et täienduse puudumisel oli ka 2. Eesti Politseirügement määratud laialisaatmisele. Seejuures liideti 40. pataljon 38. pataljoniga ning rügemendiülem Saimre võttis üle 37. pataljoni juhtimise. Rügemendi staap likvideeriti 20. augustil ja saadeti tagasi Viru rindele 1. Eesti Politseirügemendi juurde. Teises maailmasõjas osalenud eesti väeosade loend‎
Sensu lato

Sensu lato (lühend s. l.) on ladinakeelne väljend, mis tähendab 'laiemas mõttes'. Väljendit kasutatakse paljudes teadusharudes, näiteks bioloogias ja geoloogias. Bioloogilises taksonoomias on see mõiste, mis tähistab taksoni käsitlemist laiemas mõttes. Näiteks Taraxacum officinale s.l. tähistab harilikku võilille kui mikroliikide rühma. sensu stricto