laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lihnutsi kants

Lihnutsi kants on ringvall-linnuse tüüpi linnus Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Hälvati külas, endise Uudissoo talu maal. 4–5 m kõrguse paekõrgendiku lääne suunas kitseneval otsal asuv kolmnurkse kujuga linnuseala on 3500 ruutmeetrit suur. Idaküljel kulgeb kaarjalt vall, kõrgusega siseküljel 1,2–1,3 m ja välisküljel 1,6 m. Valli ehituseks on kasutatud maakive. Linnusekoht on lõuna- ja lääneservast kruusakaevandamisega rikutud. On üsnagi tõenäoline, et ka seal võis kulgeda vallid. Suure tõenäosusega oli Lihnutsi kants enne Lihula linnamäe rajamist varasem piirkondlik kindlustatud keskus. Linnuse kasutusaeg jääb I aastatuhande viimasesse veerandisse. (E. Tõnisson Eesti arhitektuur III. Üldtoimetaja V. Raam. Tallinn, 1997) http://laanemaa.arheoloogia.info/muistised/lihuntsi-linnus Lihnutsi kants kultuurimälestiste riiklikus registris
Massu linnus

Massu linnus on ringvall-linnuse tüüpi rajatis Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Massu külas. Tasasele maale rajatud, ümarovaalse põhiplaaniga, kultuurkihi vaese õueala läbimõõt on 55-65 m, pindala 2500 ruutmeetrit. Linnuseõue ümbritses ~8-10 m lai ja ~0,8-1 m kõrgune vall. Vall koosnes paeplaatidest, osaliselt ka raudkividest. Kirde- ja edelaküljes leidusid vallis väravakäikude avad. Õue poole varisenud vallirusude alt leiuvaesest kultuurkihist saadud keraamika dateeritud 1. aastatuhandest keskpaigast pKr. Sellisel juhul kuulub muinaslinnus teiste analoogiliste Lääne-Eesti madalate ringvall-linnuste hulka. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2014. Vaadatud 16. oktoobril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) V. Lõugas, J. Selirand. Arheoloogia Eestimaa teedel. Tallinn, 1989, lk 119 Massu linnus kultuurimälestiste riiklikus registris
Mõrgi linnamägi

Mõrgi linnamägi ehk Kuningamägi on muinaslinnus Võru maakonnas Võru vallas Mõrgi külas. Kalevipoja säng tüüpi linnamägi asetseb 15–20 m kõrgusel seljakul. Pikliku, otstest kitseneva õueala pindala u 2000 ruutmeetrit. Mõlemas õueala otsas on mullast ja kruusast vall. Valli kõrgus siseküljelt on 1,5 m ja välisküljelt aga 4 m. Kogu õueala on arvatavalt olnud puitkonstruktsioonid. Valli ülaosas on tukke ja nende vanuseks on radiosüsiniku meetodil hinnatud 455–625 m.a.j. 1980. aastal tegid linnusel arheoloogilisi uuringuid E. Tõnisson, S. Laul ja A. M. Rõuk. Eesti linnuste loend E. Tõnisson, S. Laul, A.-M. Rõuk Mõrgi linnamägi kultuurimälestiste riiklikus registris
Sadulamägi

Sadulamägi (ka Neeruti Sadulamägi) on linnamägi Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas Neeruti külas. Linnamägi asub Eesjärve ääres. Esimene ja peamine osa on suhteliselt väike Kalevipoja sängi tüüpi linnus. Õueala on seal ligikaudu 900 ruutmeetrit. Sellega liituvad kagu pool eeslinnustena kaks ülejäänud osa. Sealsete siseõuede pindala on ligikaudu 5000 ja 2500 ruutmeetrit. Pealinnuse ala on loode poolt eraldatud 5–6 m sügavuse ja 15–20 m laiuse kraavi ning valliga. Valli kõrgus välisküljelt on 6–7 m, siseküljelt aga 2 m. Kagupoolse valli kõrgus on 1,5 m. Valli ääres on kuni 6 m sügavune kraav. Muinaslinna teise, keskmise osa kaguküljel, vastu kolmandat osa, on kahest vallist ja kraavidest moodustuvad kaitseehitised. Neist esimese, sisemise valli kõrgus on siseküljelt 3 m, välisküljelt aga 4–5 m. Valli laius jalamilt on kuni 20 m. Sisemise ja välimise valli vahel on 20 m laiune lame kraavinõgu. Kohati ebamäärase ilmega välise valli kõrgus on kuni 2 m. Valli ääres on ebaühtlase sügavuse ja laiusega madal kraav. Kolmanda linnuseosa kaguküljel oleva valli kõrgus on siseküljelt 0,7–0,8 m, välisküljelt aga 1,2 m. Valli välisküljel on 0,5 m sügavune kraav. Muinaslinna eri osad ja nende kaitseehitised on rajatud tõenäoliselt eri aegadel. Oletatavasti pärineb I aastatuhande viimasest ja II aastatuhande esimesest veerandist. Eesti arhitektuur III. Üldtoimetaja Villem Raam. Tallinn 1997. Sadulamägi kultuurimälestiste riiklikus registris Sadulamägi veebiportaalis eestigiid.ee
Oliver Parrest

Oliver Parrest (sündinud 9. detsember 1980) on eesti ökoloog ja pärimusmuusik. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli bioloogia erialal 2003. aastal. Ta kuulub pärimusmuusikaansamblisse Küi ning on kuulunud ansamblitesse Tsõdsõpujaleelo ja Sinimaniseele. Laulab ja mängib setu labaga kannelt ja torupilli. Ta on tõlkinud kaks aiandusteemalist raamatut. Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 1. jaanuaril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Pärimusmuusikaansambel Küi. Rahvakultuuri Arendus- ja Koolituskeskuse koduleht. (Kasutatud 14. aprillil 2011.) Küi leht, Myspace. (Kasutatud 14. aprillil 2011.)
Eesti Põllumajandusliit

Eesti Põllumajandusliit (saksa keeles Landwirtschaftlicher Verband Estlands) oli Eesti aastail 1943–1944 tegutsenud kutseseisuslik põllumajanduslik organisatsioon. Liit asutati määrusega 25. septembrist 1943, mis jõustus järgmisel päeval. 26. septembril toimus Tallinnas Estonia kontserdisaalis ka liidu avamiskoosolek ja õlleõhtu ning 27. septembril töökoosolek. Liidu liikmeteks olid füüsilised ja juriidilised isikud, kes pidasid põllumajanduslikku käitist (alla 3-hektarise suurusega käitise omanikud, kasutajad ja rentnikud pidid saama oma ülalpidamise peamiselt põllumajandusest või aiandusest) või tegutsesid põllumajanduses püsivalt teenijate või töölistena. Liidu ülesanded vastasid üldiselt Eesti ajal tegutsenud Põllutöökoja ning Maatööliste ja Väikemaapidajate Koja omadele. Eriti oli liidu ülesandeks: edendada igal viisil põllumajandust, eriti hoolitseda põllumajanduslike käitiste käitismajanduslikult õige korrastamise eest, luua kõik eeldused maakannangu suurendamiseks ja loomakasvatuse tõstmiseks ning levitada kõigil aladel ratsionaalseid töömeetodeid, edendada kutseharidust, toetada kõigi vahenditega turu korraldamise teostamist. Erinevalt Eesti ajal tegutsenud põllumajanduslikest omavalitsustest komplekteeriti liidu organid nimetamise, mitte valimise teel. Liitu juhtisid: juhataja Heino Leik asjaajaja-direktor Ferdinand Sööt nõunik Robert Hallingu peasekretär August Kits Põllumehe Nädalalehe vastutav peatoimetaja, liidu peanõunik, asjaajaja-direktori asetäitja Elmar Järvesoo Liidu maakondlike osakondade juhatajad: Rudolf Vanderer Assamalla vallast, Virumaale Albert Suurkivi Väinjärve vallast, Järvamaale Artur Losmann Rapla vallast, Harjumaale Voldemar Piilbusch Karuse vallast, Läänemaale Juhan Männa Valjala vallast, Saaremaale Juhan Kalda Tahkuranna vallast, Pärnumaale Johann Pruuden Raudna vallast, Viljandimaale Eduard Konsin Luunja vallast, Tartumaale Konstantin Palu Karula vallast, Valgamaale Viktor Erlemann Kasaritsa vallast, Võrumaale Viktor Tedersoo Meremäe vallast, Petserimaale Liidu nõukogusse kuulusid: Nikolai Rootsi, Paul Männik, Artur Ekbaum, Joosep Nõu, Aino Käsper, Artur Reintamm, Martin Köstner, Herman Sassian, Albert Pullerits, Jaak Ümarik, Hans Saar.
Pada linnus

Pada linnus on neemiklinnuse tüüpi linnamägi, mis asub Pada jõe idakaldal jõe ja kirdest suubuva orundi vahel. Halduslikult jääb mägi Lääne-Viru maakonda Viru-Nigula valda. Linnuse nõlvad on 16–18 m kõrgused. Linnuseõu on ringikujuline, õueala pindala on 11 000 ruutmeetrit. Siseõu on ümbritsetud 2,8–3 m kõrguse ringvalliga. Linnuses asub kolm väravakohta, mis asuvad kirdenurgas, edelaotsal ja loodeküljel. Linnuse kirdenurgas on uuritud 2 m laiust ning 8,5 m pikkust väravakäiku, mida ääristasid kahelt poolt paeplaatidest kuivmüüritised, mis on säilinud 1,8 m kõrguselt. Tõenäoliselt kujutas väravakäik tunnelit, mis oli ühenduses vallipealse puitrinnatisega. Leiumaterjalide põhjal on linnuse kasutusaeg dateeritud kahte ajajärku. Esimene oli 7. või 8. kuni 10. sajandini. Teine ajajärk oli 11.–13. sajandini. Pada II linnus Arheoloogilised kaevamised 1979, 1983-86 (T. Tamla). Eesti arhitektuur III. Üldtoimetaja V. Raam. Tln., 1997. Pada linnus veebiportaalis eestigiid.ee Pada linnus kultuurimälestiste riiklikus registris
Pada II linnus

Pada II linnus ehk Pada väike linnus on neemiklinnuse tüüpi linnamägi Pada jõe idakaldal. Linnus asub Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas Pada külas. Pada II linnus asub Pada jõe kääru ääres I linnusest 300 m edelas. Linnuse nõlvad on järsud, kõrgus ulatub 14 meetrini, kohati 12 meetrini. Neemiku kaguküljel asub 2,8 m kõrgune otsavall. Poolringikujulise õueala pindala on 7500 ruutmeetrit. Seda katnud kultuurikiht on põllutöödega enamjaolt hävinud, kuid kihiti on säilinud valli sisejalami vööndis. Leiumaterjali põhjal on linnuse kasutamise aeg dateeritud 7.–10. sajandisse. Valli kõrgusest pooles ulatuses oli see kuhjatud liivast ning ülemised osad olid kaetud kividega. Välisküljelt toetas valli paekividest kuivmüür. Söestunud palgijäänused viitavad valliharjal olnud puitkonstruktsioonidele. Pärineb 6.–8. sajandist. Valle oli tunduvalt kõrgendatud ja laiendatud. Ka puitkonstruktsioone oli tugevdatud. Valli ette kaevati 2 m laiune ja meetri sügavune vallikraav. Pada linnus Pada asulakoht Eesti arhitektuur III. Üldtoimetaja V. Raam. Tln., 1997. Pada II linnus kultuurimälestiste riiklikus registris Pada II linnus veebiportaalis eestigiid.ee
Jaak-Albert Metsoja

Jaak-Albert Metsoja (ka Jaak Albert Metsoja; sündinud 3. detsembril 1978) on eesti taimeökoloog ja ansambli Tsõdsõpujaleelo liige. Aastatel 1986–1994 õppis Metsoja Tallinna Sõle Gümnaasiumis ja 1994–1997 Tallinna 21. keskkoolis. Aastatel 1997–2002 õppis ta Tartu Ülikoolis semiootikat ja kulturoloogiat. 2007. aastal lõpetas ta samas bakalaureuseõppe bioloogia erialal. 2010. aastal kaitses ta bioloogias magistritööd "Alam-Pedja looduskaitseala Emajõe-äärsete lamminiitude taimestiku mitmekesisust mõjutavad tegurid" ja sai loodusteaduse magistriks. 2016. aastal kaitses ta väitekirja "Taimkattemuutused luhtadel: niitmise ja jõesetete ladestamise mõju" ning sai doktorikraadi. Ta on töötanud Looduskaitseühingus Kotkas, Tartu Ülikooli Ökoloogia- ja Maateaduste Instituudis ja Tartu Rahvusvahelises Koolis. Ta on pärandkoosluste kaitse ühingu esimees. Jaak-Albert Metsoja Eesti Teadusinfosüsteemis
Germania (allegooria)

Germania on Germaaniat või Saksamaad kujutav allegooriline tegelane. Antiikajal, kui Germaania rahvad olid tervik ainult roomlastest vallutajate silmis, kujutasid viimased juba Germaniat nuumenina. Keskajast alates oli Germania antiikaja Germaania või Magna Germania järgi Saksamaa kui saksa keeleala rahvusallegooriline kehastus. 19. sajandil oli see Saksamaa demokraatliku liikumise silmis saksa rahvusriigi rahvusromantiline sümbol. Saksa keisririigi ikonograafias omandas Germania tugevamaid natsionalistlikke jooni.
Aru mõisa kalmistu

Aru mõisa kalmistu on kalmistu Nõo kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mälgi külas Elva vallas Tartu maakonnas. Kalmistu jääb Aru mõisa südamest linnulennult umbes 600 meetri kaugusele lõunaedelasse. Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Mühlenid millalgi pärast 1840. aastat, kui mõisa omandas Georg von zur Mühlen. Kalmistule maetute üldarv pole teada, praegu on see jäetud maha ja rüüstatud. Kalmistu on 1997. aastast koos mõisa pargiga ühine riiklik kultuurimälestis. Kultuurimälestis nr 7202 "Aru mõisa park, 19.saj." Alo Särg. "Aru (Arrohof)". - Tartumaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2018. Lk 17 Pärandkultuuri objekt: "Aru mõisnike von zur Mühlenite matmispaik" (331:HAU:001) Eesti looduse infosüsteemis Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
Tšornuhhõne

Tšornuhhõne on alev Ukrainas Luhanski oblastis Popasna rajoonis, Luhanskist umbes 80 km kaugusel lääneedelas ja Donetskist umbes 80 km kaugusel kirdes. Kalmiuse ja Tšornuhha jõe kallastel asuva Tšornuhhõne kõrgus merepinnast on 326 meetrit. Tšornuhhõne asutati 1600. aastal, alevi õigused sai 1938. aastal. 1. jaanuaril 2011 elas Tšornuhhõnes 6137 inimest, asustustihedus 882 inimest ruutkilomeetri kohta. Donbassi sõja ajal, 2014. aasta suvel-sügisel, toimus asula lähistel valitsusvägede ja keskvalitsuse vastaste relvajõudude vahel mitu ägedat lahingut. 15.–16. oktoobril 2014 tulistati asula lähistel asuvat valitsusvägede positsiooni mitmelasulistest raketiheitjatest Grad. "Державний комітет статистики України. Чисельність наявного населення України на 1 січня 2011 року, Київ-2011 (doc)". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2012. Vaadatud 17. oktoobril 2014. "Actual Population of Ukraine on January 1, 2011". Ukraina riiklik statistikakomitee (ukraina). Lvivi oblasti statistika peavalitsus. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2012. Vaadatud 19. juuli 2014. Kuni 7. oktoobrini 2014 Perevalski rajooni koosseisus, liideti Popasna rajooniga 7. oktoobril 2014 (Рада изменила территориальное устройство Луганской области) "Chornukhyne (Luhansk region)". weather.in.ua. Vaadatud 19. juuli 2013. Сили АТО звільнили ще три населені пункти на сході України Ясинувату і Жданівку зачищають від бойовиків Терористи атакують бійців АТО під Дебальцевим з важкої артилерії В результаті обстрілів на Луганщині є загиблий, поранені силовики та мирні мешканці — Г.Москаль "В зоне АТО за сутки погибли 3 украинских военных, 9 ранены". Liga Novosti. 16. oktoober 2014. Vaadatud 16. oktoober 2014. Andmed Ukraina Ülemraada lehel 28. oktoober 2014. Liga Novosti. Штаб АТО заявил о новой атаке террористов на Донецкий аэропорт (...Помимо этого, по его словам, боевики из "Градов" обстреляли украинские блокпосты поблизости Чернухино.) (vene keeles) 2. november 2014. Liga Novosti. АТО: террористы обстреляли мирных жителей в Горском и Чернухино (vene keeles) 13. november 2014. Infovastupanu. Силы АТО отбили две атаки в районе Чернухино - Тымчук (vene keeles) 2. jaanuar 2015. Infovastupanu. Из-за обстрела боевиками в Чернухино погибли 2 мирных жителя (vene keeles) 9. veebruar 2015, 09:51. UNIAN. ИС: силы АТО выбили боевиков из Чернухино (vene keeles) 10. veebruar 2015, 12:54. Ukrajinska Pravda. В Чернухино продолжаются уличные бои - Москаль (vene keeles) 15. veebruar 2015. UNIAN. Чернухино и Троицкое остаются заблокированными (vene keeles)
Henn Rebane

Henn Rebane (sündinud 3. oktoobril 1952 Kohtla-Järvel) on eesti akordionist ja muusikapedagoog. Rebane alustas akordioniõpinguid Jõhvi Lastemuusikakoolis Boriss Russetski käe all. Ta jätkas Venda Tammanni juhendamisel Tallinna Muusikakoolis, mille lõpetas 1972. aastal. 1977. aastal omandas ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis koorijuhtimise ja muusikapedagoogika eriala, erialapilliks akrodion (Leopold Vigla ja Igor Nikitini klassis). Ta on täiendanud ennast Soomes Toholampi akordionifestivali suveseminaril juhendajate Fridrich Lipsi, Lars Holmi ja Matti Rantaneni käe all. Henn Rebane on töötanud akordionipedagoogina Viimsi Muusikakoolis (1977–1990 ja aastast 1994), Soomes Kesk-Pohjanmaa konservatooriumis Kokkolas (1990–1994), Viljandi Kultuurikolledžis (1995–1997) ja Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis (1996–1997). Samuti on ta olnud saatejuht ja toimetaja Kuku raadios (1994–1997), Vikerraadios (1997–2005) ja Klassikaraadios. Henn Rebane on kirjutanud filmimuusikat ja muusikat teatrilavastusele ning laule (sealhulgas "Veskimees"), mida on esitanud Ivo Linna, Riho Sibul ja teised. Ta on kirjutanud neli akordionikogumikku koos CD-ga: "5 eesti tantsu", "Lastealbum", "Akordionialbum" ja "Tantsud akordioniga". 2001 Valgetähe medaliklassi teenetemärk Koduleht Sissekanne Eesti Muusika Infokeskuses
Mark Podolskij

Mark Podolskij (sündinud 1. septembril 1979 Elektrostalis) on Saksamaa matemaatik ja kabetaja. Ta on Heidelbergi ülikooli professor tõenäosusteooria ja statistika alal. Kabes on ta rahvusvaheline suurmeister ning tema parim tulemus maailmameistrivõistlustel on hõbemedal 2007. aastast. CV
Pigilaik

Pigilaik (Rhytisma) on pigilaiguliste sugukonda kuuluv seente perekond. Pigilaigud elavad parasiidina puude lehtedel. Rhytisma acerinum – vahtra-pigilaik Rhytisma americanum Rhytisma andromedae – küüvitsa-pigilaik Rhytisma anhuiense Rhytisma asteris Rhytisma decolorans Rhytisma eucalypti Rhytisma himalense Rhytisma huangshanense Rhytisma ilicis-canadensis Rhytisma ilicis-integrae Rhytisma ilicis-latifoliae Rhytisma ilicis-pedunculosae Rhytisma itatiaiae Rhytisma lagerstroemiae Rhytisma panamense Rhytisma prini Rhytisma priscum Rhytisma punctatum Rhytisma salicinum – paju-pigilaik Rhytisma umbonatum Rhytisma velatum Rhytisma vitis Rhytisma yuexiense
Seinamaal

Seinamaal (ka seinamaaling) on mingis tehnikas (nt fresko-, sgrafiito-) seinale kantud maal; monumentaalmaali alaliik. Kunstileksikon. 2001. Eesti Klassikakirjastus, Tallinn. Lk 395
Nurgakivi

Nurgakivi on tavaliselt hoone välisseinas olev sümboolne kivi, mida peetakse hoone esimeseks kiviks ja kuhu võidakse panna hoone ehituse kohta käivad jm dokumendid. Kunstileksikon. 2001. Eesti Klassikakirjastus, Tallinn. Lk 303
Munalaskme mõisa park

Munalaskme mõisa park on kaitsealune park Harjumaal Saue vallas Munalaskme külas. Pargi pindala on 13,7 ha. Park on vabakujuline ja paikneb põhiliselt endise Munalaskme mõisa peahoone ja Munalaskme oja vahel. Mõisasüdame kaart aastast 1888 annab tunnistust sellest, et park on olnud küllaltki suur, selles on olulist osa mänginud Munalaskme oja ja sellest paisutatud veekogude süsteem koos suure hulga saartega. Tänapäevaks on nii see süsteem kui ka parki läbinud teed suuremas osas kadunud. Munalaskme mõisa pargis kasvab 35 liiki puittaimi, neist võõrliike on osadel andmetel 15, teistel aga 11. Pargis kasvab suuri puid nii kodumaiste (harilik saar ümbermõõduga 265 cm (2005)) kui ka võõrliikide seas (mitu jämedat läänepärna). Ühel lagendikul kasvab rühm lehiseid (euroopa lehis ja eurojaapani lehis), neist jämedaima eurojaapani lehise ümbermõõt oli 2005. aastal 226 cm. Pargi territooriumil kasvavad suured hariliku sireli (Syringa vulgaris), hariliku pihlenela (Sorbaria sorbifolia), tatari kuslapuu (Lonicera tararica) ja hariliku lumimarja (Symphoricarpos albus) rühmad. Munalaskme mõisa pargi keskkonnaregistri kood on PLO1000252. Kaitseala geograafilised koordinaadid on 59° 11′ 0″ N, 24° 16′ 0″ E. Munalaskme mõis Munalaskme oja Munalaskme mõisa park keskkonnaportaalis
Leopold Vigla

Leopold Voldemar Vigla (9. jaanuar 1900 Kipastu, Rannu kihelkond, Tartumaa – 10. juuli 1974 Tallinn) oli eesti dirigent, akordionist ja muusikapedagoog. Ta lõpetas 1919. aastal Tartus muusikaõpetajate suvekursused. Aastatel 1923–1941 töötas ta Narvas muusikaõpetajana, lisaks aastatel 1923–1938 Narva Teatris direktori ja muusikajuhina. Nõukogude–Saksa sõja ajal oli ta mobiliseeritud Eesti Laskurkorpusse. Hiljem oli ta lühikest aega Eesti NSV Riikliku Filharmoonia puhkpilliorkestri (ja veidi aega ka filharmoonia enda) direktor. Aastatel 1949–1963 oli ta Tallinna muusikakooli akordioniõppejõud, tema algatusel loodi seal aastal 1949 rahvapilliosakond. Aastatel 1963–1974 oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi akordioniõppejõud. Tema õpilased olid Heinrich Annion, Uno Arro, Vladimir Bonakov, Heldur Jakon, Endel Jukk, Vello Karu, Nikolai Kravtsov, Igor Nikitin, Henn Rebane, Venda Tammann ja Enn Tomson. Ta juhatas aastast 1965 Vabariiklikku Orkestrijuhtide Puhkpilliorkestrit; ta on olnud (aastatel 1947, 1950, 1965, 1969) üldlaulupidude üldjuhtide seas. Ta on koostanud akordioniõpikuid ja -noodikogumikke ning teinud nende jaoks seadeid. 1960 – "Akordionimängu õpik" 1963 – "Akordionimängu põhialused" 1924 Karl August Hindrey / Juhan Simm "Kooparüütel" 1927 Étienne Méhul "Joosep Egiptuses" 1931 Aleksander Trilljärv "Emajõe lõoke" 1932 Walter Kollo "Naistele meeldib see" 1933 Franz Lehar "Mustlase kirg" 1934 Imre Kálmán "Mariza" 1947 Eesti NSV teeneline kunstnik 1970 Eesti NSV rahvakunstnik Eesti muusika biograafiline leksikon. 2. köide: N–Y. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008, lk. 531. Haud Tallinna Metsakalmistul
Sinijärv

Sinijärv on mitme Eesti järve nimi. Endla Sinijärv, järv Jõgevamaal Neeruti Sinijärv, järv Lääne-Virumaal Kadrina vallas Äntu Sinijärv, järv Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas Sinejärv, järv Viljandimaal
Mäeotsa linnamägi

Mäeotsa linnamägi on linnamägi Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas Võduvere külas Mäeotsa talu piiril. Seal asus Kalevipoja sängi tüüpi linnus. Põhja-lõunasuunalise linnamäe pikkus oli 150 m. Linnamäe laius oli 25–30 m, keskmise osa laius oli aga 15 m. Tegemist oli kahest otsast vallidega eraldatud linnamäega. Linnuseõue pindala oli umbes 2500–3000 ruutmeetrit. Vallide kõrgus siseküljel oli 1,5 m ja välisküljel aga 3 m. Vallid on ehitatud peamiselt paeplaatidest ja raudkividest. Sellist ehitusmaterjali oli kasutatud ka linnamäe lõunapoolses osas ja mille pikkus on 6 m. Linnuse oletatav kasutusaeg jääb I aastatuhande teise poolde. Linnamägi on praeguseks hävinud 3/4 ulatuses kruusavõtmise pärast. Linnamäge on uuritud 1958. aastal, mille käigus leiti õhukesest kultuurkihist mõned luukillud. Rahvatraditsioon seostab linnamäge Kalevipojaga. Nimelt olevat mäeseljak olnud Kalevipoja peaaluseks. Tõnisson, E., 2008. Eesti muinaslinnad. Muinasaja teadus 20, lk 213. Mäeotsa linnamägi kultuurimälestiste riiklikus registris
Toshiki Kaifu

Toshiki Kaifu (jaapani keeles 海部 俊樹 Kaifu Toshiki; 2. jaanuar 1931 Nagoya – 9. jaanuar 2022) oli Jaapani poliitik. Ta kuulus Jaapani Liberaaldemokraatlikusse Parteisse. Kaifu oli aastatel 1989–1991 Jaapani peaminister.
Arica

Arica on linn Tšiili põhjaosas Vaikse ookeani rannikul Arica y Parinacota piirkonnas 18 km kaugusel Peruu piirist. Linnast 20 km kaugusel asub Chacalluta lennuväli. Elanike arv on 186 000 (2005). Arheoloogia on näidanud, et Arica on olnud asustatud vähemalt 10 tuhat aastat. Linna asutas 1541 Hispaania kapten Lucas Martinez de Begazo. 1570 oli linna täielik nimi La Muy Illustre y Real Ciudad San Marcos de Arica. Aricas on sadam. Juba 1545. aastast alates on Arica kaudu Hispaaniasse hõbedat veetud. Esialgu pärines hõbe tänapäeva Boliivia alal olevast Potosist. Potosis asus maailma läbi aegade suurim hõbedakaevandus. Seetõttu oli Arica Hispaania jaoks väga oluline sadam. Samal põhjusel oli Arica tähtis Hispaania riigi vaenlaste jaoks. Aricat rüüstasid mereröövlid Francis Drake, Thomas Cavendish, Richard Hawkins, Joris van Spilbergen, John Watling, Simon de Cordes, Leandro de Valencia, Bartholomew Sharp, William Dampier ja John Clipperton. Pärast Ladina-Ameerika vabadusvõitlust läks Arica Peruu koosseisu. 1836–1839 ja 1841–1842 oli ta Boliivia poolt okupeeritud. Pärast Salpeetrisõda läks Arica Tšiilile. 1855 rajati Arica–Tacna raudtee. See 53 km pikkune raudtee oli üks esimesi Ladina-Ameerikas ja see töötab tänapäevani. 13. augustil 1868 toimus linna lähedal maavärin magnituudiga 8 kuni 9. Selle ohvrite arv ei ole selge. On väidetud, et neid olevat olnud 25–70 tuhat, samuti on väidetud, et see ei saa olla võimalik, sest sel ajal elas Aricas üldse vähem kui 3000 inimest. Maavärinas tekkinud tsunami jõudis Hawaile, Jaapanisse ja Uus-Meremaale. Aricas on troopiline kliima. Vihma sajab vähe: aasta keskmine sademete hulk on 0,76 mm. Sellegipoolest pole õhuniiskus kuigi väike. Keskmiselt on see kõige madalam veebruaris (71,5%), kõige kõrgem juunist augustini (76,5%). Aastas paistab päike keskmiselt 1766 tundi, sellest kõige rohkem aprillis (219 tundi) ja märtsis (198 tundi), kõige vähem septembris (45 tundi) ja augustis (81 tundi). Kõige kõrgemad õhutemperatuurid Aricas on mõõdetud märtsis (35 °C) ning jaanuaris ja veebruaris (33 °C). Kõige madalam on oktoobri maksimumtemperatuur (+24 °C). Öökülma ei ole Aricas kunagi mõõdetud. Talvel (lõunapoolkeral juunist augustini) on täheldatud temperatuuri langust +6 °C-ni. Kõige kõrgem miinimumtemperatuur on registreeritud veebruaris (+15 °C). 2017. aasta Tšiili rahvaloendus 2017. aasta Tšiili rahvaloendus