laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Aado Lintrop

Aado Lintrop (sündinud 9. juunil 1956) on eesti folklorist, usundiuurija ja kirjanik. Ta lõpetas Tartu Ülikooli kaugõppes eesti ja soome-ugri filoloogia erialal 1995. aastal. Samal aastal sai ta ka magistrikraadi eesti ja võrdleva rahvaluule erialal. Doktorikraadi sai ta Tartu Ülikoolis 2000. aastal eesti ja võrdleva rahvaluule erialal. Lintrop laulab Tartu setu meestelaulukooris Liinatśuraq. Valik teaduslikke publikatsioone Šamaaniraamat. Tartu: Ilmamaa, 1995. Udmurdi usundi peamised tunnusjooned XIX ja XX sajandil Tartu 2000. Multimeediaväljaanne. Udmurdi usund. Eesti Rahva Muuseumi sari 5, Tartu: Eesti Rahva Muuseum, 2003. Loomisaja lood. Uurimusi ja tõlkeid Põhja-Euraasia rahvaste usundist. Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus 2014. Loomisaja laulud. Uurimusi eesti rahvalaulust. Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus 2016. Suur tamm, kuduvad neiud ja punane paat, kadunud harjast rääkimata. Mäetagused 1999, nr 10, lk 7–23. "Ema haual" lego ja lauluna. Regilaul – keel, muusika, poeetika. Tartu 2001, lk. 299–313. Ennustamisega seotud motiivid regilauludes. Mäetagused 2004, nr 24, lk 119-132. Uhkest laevast Petropavlovskist, revolutsiooni kuulutajast. Paar sammukest XXII. Eesti Kirjandusmuuseumi aastaraamat 2005. Tartu: Eesti Kirjandusmuuseum 2006, lk. 49–65. Vana traditsioon, noored esitajad Mäetagused 2007, nr 35, lk 7-26. Udmurdi vetehaldjast ja püha mõiste kujunemisest permi rahvastel. Sator 6. Artikleid usundi- ja kombeloost. Tartu: Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus 2007, lk 116-133. Great Oxen of Twilight: Storytelling and Riddlemaking at Calendar Solstices. Mythic Discourses: Studies in Uralic Traditions. Studia Fennica Folkloristica 20. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2012, pp 396–412. Luuleraamatud Asuja. Tallinn: Eesti Raamat, 1985. Sõnaristi. Ilmamaa, 2000. Annapurna. Ilmamaa 2010. Õhtud sõidavad õue. Ilmamaa 2011. Uksed ja inimesed. Ilmamaa 2012. Orus ja mäel. Ilmamaa 2013. Päev on ulakas plika. Ilmamaa 2016. Söepõletaja. Luulet aastatest 1984 - 2018. Kamsuraamat 2018. Esseed ja reisikirjad Imeline koda. Ilmamaa 2014. Tõusta mägede õlule. Luuletaja Himaalajas. Go kirjastus 2018. Minagi olin Jaakobiteel. Ilmamaa 2020. Tõlkeraamatud Linn seitsme tiivaga raudhobuse seljas. Mansi rahvaluulet, Tartu: EKM Teaduskirjastus 2019. 1999 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (uurali ja soome-ugri rahvaste pärimuse jäädvustamine ning multimeedia väljaande "Udmurdid. Zetsh bures" koostamine) 2023 HTM hõimurahvaste programmi kirjandusauhind "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2013. Vaadatud 22. juulil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2011. Vaadatud 22. juulil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://raud.ut.ee/~elasn/DR_FL_00.html[alaline kõdulink] Aado Lintrop Eesti Teadusinfosüsteemis Aado Lintropi võrgumaja
Naakamäe asulakoht

Naakamäe asulakoht on neoliitikumiaegne asulakoht, mis asub Saaremaal Hirmuste külas. Asulakohta uuris 1958–1959 ja 1961–1962 Lembit Jaanitsa arheoloogiarühm. Kaevamiste käigus saadi umbes 1600 leidu. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 355. Naakamäe asulakoht kultuurimälestiste riiklikus registris
Huaqingi tiik

Huaqingi tiik (Huaqing chi, Huáqīng chí, traditsioonilises kirjas 華清池, lihtsustatud kirjas 华清池) ehk Huaqingi kuumaveeallikad on kuumaveeallikate kompleks Hiinas Shaanxi provintsis umbes 25 km kaugusel Tangi dünastia läänepealinnast Chang'anist (praegu Xi'an) leebe kliimaga ja maalilise maastikuga paigas Qin Mountains Qinlingi kolme tähtsama mäe hulka kuuluva Li mäe põhjajalamil. Tiigi laskis rajada 723 Tangi dünastia keiser Xuanzong Huaqingi palee (華清宮) osana, kasutades geotermaalenergiat. Koht on kuulus Xuanzongi ja Yang Guifei armuloo tegevuspaigana. Seal leidis aset ka 1936. aasta Xi'ani intsident: endine sõjapealik Zhang Xueliang röövis Chiang Kai-sheki ning sundis teda osalema Teises Ühisrindes Hiina Kommunistliku Parteiga Jaapani vastu. Huaqingi tiik on praegu tähtis vaatamisväärsus. Sellesse kohta on paleesid ehitanud teiste seas keiser Youwang Zhou dünastiast ja Qin Shi Huangdi Qini dünastiast ning sealset paleed on laiendanud Wu Han Hani dünastiast. Tangi dünastia keisrite Taizongi ja Xuanzongi ajal ehitati palee ümber ja nimetati Huaqingi paleeks. An Lushani mässu tõttu sai koht kõvasti kannatada. Kohta mainitakse Bai Juyi luuleteoses "Chang hen ge": Ühel külmal kevadpäeval laskis ta talle osaks saada aul supelda temaga Huaqingi tiigis, legendi järgi on see tiik, mida kasutasid Yang Guifei ja keiser. Kuumaveeallikate veed olid mahedad ja uhtusid naise kahvatut valget nahka. Palee ümmardajad aitasid tal tiigist välja tulla, sest ta oli nii habras ja jõuetu. See oli siis, kui keiser hakkas teda soosima. Guifei tiik (貴妃湯) Lianhua tiik (蓮花湯) Yang Guifei kuju Kivikuju "Huaqingi tiik" Huaqingi tiik kunstlootosega. Guifei allikas (Emanda allikas) Feishuangi hall Üks Huaqingi tiigi müüridest Qingi dünastia ajal rekonstrueeritud Emand Yangi tiik, mida hiljem kasutas Chiang Kai-shek Kuju, mis kujutab emand Yangi suplemast tulemas China: Five Thousand Years of History & Civilization, Hong Kong: City University of Hong Kong Press 2007), lk 770. Ray Huang, China: A Macro History (New York: M.E. Sharpe, 1997), p. 4.
Samara

Samara (varasem eestikeelne nimekuju Samaara) on linn Venemaal, Samara oblasti keskus. Samara asub Volga jõe ääres. Rahvaarvult Venemaa kuues linn, asutatud 1586. aastal. Aastatel 1935–1991 kandis Nõukogude riigitegelase Valerian Kuibõševi järgi nime Kuibõšev. II maailmasõja ajal 1941. aasta oktoobrist kuni 1943. aasta suveni oli Kuibõšev NSV Liidu ajutine pealinn ning sinna evakueeriti valitsus ja välissaatkonnad. Samara on ametlikult asutatud 1586. aastal, kui senisest asulast sai sobiv paik Kesk-Volgal kaubavahetuseks. Varasemad teated asulatest Samara jõe kaldalt sellest regioonist pärinevad alates 8. sajandist. Samara linnaelanike arv püsis madal, peamiselt tegutsesid kohalikud kalastamise ning kaubalastimisega. 19. sajandi algusest linna elanike arv hakkas kasvama ning linnas avati sõjandustööstus. 19. sajandi lõpuks elas Samaras 150 000 inimest. Nõukogude ajal sai Samarast kõige tähtsam linn Volga keskregioonis. Nõukogude ajal oli tegemist suletud linnaga, milles jätkas tegutsemist sõjatööstus aga ka kosmosetööstus. Kõik nõukogude kosmosesüstikud, mis kosmosesse saadeti, valmisid Samaras. Linn on tänini Venemaal kosmosearengu süda. 1941. aasta 15. oktoobril koliti Samarasse Venemaa pealinn, sest see jäi rindejoonest kaugemale. Nõukogude Venemaa riigiametnikele ehitati üle linna töö- ja eluhooneid, nende hulgas tänapäevani kõige tähtsam linna vaatamisväärsus – Stalini punker. Linn arenes jõudsalt ka pärast II maailmasõja lõppu ning Nõukogude perioodi lõpuks oli linnas üle 1,2 miljoni elaniku. 1990. aastate alguses läksid militaartehnikat tootvad ettevõtted pankrotti ning linn on pidanud end ümber struktureerima. Suurimad tööandjad on tänapäeval selles piirkonnas tegutsevad energia- ja naftarafineerimisettevõtted. 2018. aastal oli Samara üks Venemaa linnu, kus toimusid jalgpalli maailmameistrivõistluste mängud. Samaras tegutseb jalgpalliklubi Samara Krõlja Sovetov. https://rosstat.gov.ru/storage/mediabank/CcG8qBhP/mun_obr2020.rar Samara koduleht
Vello Marken

Vello Marken (20. august 1936 – 7. juuli 2021) oli eesti laulja ja kitarrist. Ta on laulnud Eesti Raadio Meeskvartetis. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. märts 2016. Vaadatud 22. juulil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.dcc.ttu.ee/Bands/get.asp?ident=00000[alaline kõdulink] Eesti ansamblite andmebaas] (vaadatud 22.07.2013) Eesti ansamblite andmebaas (vaadatud 22.07.2013)
Riigiküla

Riigiküla on paikkond Ida-Virumaal Narva-Jõesuu linnas Kudruküla ja Tõrvajõe küla territooriumil. Riigikülast on leitud muistsed asulakohad (Riigiküla asulakohad). Riigiküla kalmistu (Vaivara vallas Peeterristi külas)
Xaa-Arg-dipeptidaas

Xaa-Arg-dipeptidaas ehk X-Arg-dipeptidaas ehk aminoatsüül-lüsiin-dipeptidaas ehk N2-(4-amino-butürüül)-L-lüsiin-hüdrolaas ehk EC 3.4.13.4 on üks dipeptiidide hüdrolüüsi (peptiidsideme lõhkumist) katalüüsiv ensüüm. See kuulub dipeptidaaside hulka. See ensüüm on imetajatel laialt levinud. IUBMB Enzyme Nomenclature EC 3.4.13.4 Kumon, A., Matsuoka, Y., Kakimoto, Y., Nakajima, T. and Sano, I. (1970). "A peptidase that hydrolyzes α-N-(γ-aminobutyryl)lysine". Biochim. Biophys. Acta 200: 466–474. IUBMB Enzyme Nomenclature: EC 3.4.13.4
Omsk

Omsk (vene Омск) on linn Venemaal, Omski oblasti keskus. Asub Siberis, kohas, kus Omi jõgi suubub Irtõši jõkke. Geograafilised koordinaadid on 54°58' N, 73°23' E. Omsk on tähtis raudteesõlm Siberi raudteel. 2024. aasta seisuga on Omsk elanike arvult Venemaa 13. linn ja Siberi föderaalringkonna kolmas linn. Rahvaarv oli 2017. aastal 1 178 400 elanikku, 2024. aasta seisuga on see vähenenud 1 105 000 elanikuni. Omsk on asutatud 1716. aastal, linnaõigused sai 1782. aastal. Omskis valitseb parasvöötme mandriline kliima. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on −16,9 °С (Omski külmarekord on −45,5 °С (veebruar 1931)). Juuli keskmine õhutemperatuur on +19,6 °С (maksimaalne +40,4 °С). Aasta keskmine sademete hulk on 400 mm.  Pikemalt artiklis Omski metroo 1980. aastate lõpus käidi välja metroo rajamise kava, kuid see jäi soiku rahapuuduse tõttu. Olukord muutus 2000. aastatel, kui hakati ehitama esimest metrooliini, mis pidi valmima 2016. aastal. 2017. aasta seisuga on valmis vaid üks metroojaam, mida kasutatakse esialgu jalakäijate tunnelina. Púchov, Slovakkia Karlovy Vary, Tšehhi Kaifeng, Hiina Jinju, Lõuna-Korea Petropavl, Kasahstan Pavlodar, Kasahstan Novosibirsk, Venemaa Kaliningrad, Venemaa Tšeljabinsk, Venemaa Milwaukee, USA Mihhail Vrubeli järgi nimetatud kunstimuuseum Omski katedraal Lenini tänav Omski draamateater Rahvuslik debüütfilmide festival Dviženije Q126719912 Omski kliima Kommersant Омск. Официальный портал Администрации города Омска Энциклопедия Омска Том 1. Омск: От прошлого к настоящему Том 2. Хронограф Омска. 1716–2008 годы Том 3. Омск в лицах Omsk: Historical Review
Minerali maakond (Nevada)

Minerali maakond (Mineral County) on maakond USA-s Nevada osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°54' N, 118°43' W. Maakonna halduskeskus on Hawthorne. Maakonna pindala on 9876 km², millest 148 km² moodustab veepindala. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 4722. Aastal 2000 oli elanikke 5071. Lyoni maakond (loodes) Churchilli maakond (põhjas) Nye maakond (kirdes) Esmeralda maakond (kagus) Mono maakond (edelas) Minerali maakond moodustati 1911. aastal Esmeralda maakonna osast. Maakond on saanud nime mineraalide järgi, mida maakonnas rohkesti leidub. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli Minerali maakonnas 5071 inimest, 2197 leibkonda ja 1379 perekonda. Rahvastiku tihedus oli alla 1 in/km². Elamuühikuid (housing units) oli 2866 (keskmine tihedus 0/km²). Rassiline koosseis oli järgmine: valgeid 73,89% mustanahalisi 4,77% põlisameeriklasi 15,36% aasialasi 0,81% Vaikse ookeani rassist 0,10% teistest rassidest 2,68% kahest või enam rassist 2,39% Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 8,44%. 2197 leibkonna seas oli 25,40% neid, kus oli alla 18-aastasi lapsi; 45,20% koos elavaid abielupaare; 11,50% neid, kus oli ilma abikaasata naine; 37,20% neid, mis ei olnud perekonnad. 31,60% kõigist leibkondadest koosnes üksikutest ja 15,10% leibkondadest oli mõni üksi elav vähemalt 65-aastane inimene. Leibkonnas oli keskmiselt 2,26 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,78 inimest. Elanikud jagunesid ealiselt nii: 24,40% alla 18-aastasi; 6,20% 18–24-aastasi; 22,50% 25–44-aastasi; 27,10% 45–64-aastasi; 19,80% üle 65-aastasi. Ea mediaan oli 43 aastat. Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 101,60 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 98,30 meest. Leibkonna aastasissetuleku mediaan 32 891 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 39 477 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 31 929 dollarit, naistel 25 262 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 16 952 dollarit. 15,20% elanikkonnast ja 11,00% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 17,70% alla 18-aastasi ja 10,70% üle 65-aastasi. Aurora Hawthorne Luning Mina Schurz Walker Lake Inyo metsakaitseala (osa) Toiyabe'i metsakaitseala (osa) Minerali maakonna koduleht (inglise keeles)
Emil Hácha

Emil Dominik Josef Hácha (12. juuli 1872 Trhové Sviny – 27. juuni 1945 Praha) oli Tšehhoslovakkia riigitegelane, poliitik ja jurist. Ta oli 1938–1939 Tšehhoslovakkia president ning 1939–1945 Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraadi president. Emil Hácha lõpetas Praha Karli ülikooli õigusteaduse erialal 1896. aastal. Seejärel töötas ta Prahas Böömi Kuningriigi Maakomitees. Esimese maailmasõja puhkemise järel sai temast Viinis Tsisleitaania Kõrgema Administratiivkohtu kohtunik. 1918 asus ta tööle Tšehhoslovakkia Kõrgemasse Administratiivkohtusse, olles 1925–1938 selle president. Kui president Edvard Beneš pärast Müncheni kokkuleppe sõlmimist ametist tagasi astus, valiti Emil Hácha 30. novembril 1938 Tšehhoslovakkia kolmandaks presidendiks. 14. märtsil 1939 kutsus Adolf Hitler Hácha Berliini nõupidamisele. Hitler laskis Háchat tunde oodata. Lõpuks 15. märtsi öösel kohtus Hitler Háchaga. Hirmutamise ja šantaaži abil sunniti Háchat alla kirjutama Tšehhoslovakkia iseseisvuse kaotamise aktile. 15. märtsil 1939 okupeerisid Saksa väed Tšehhi. 16. märtsil kuulutati välja Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraat. Emil Hácha jäi oma ametikohale edasi ning temast sai Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraadi president. Konstantin von Neurath määrati Böömi- ja Määrimaa riigiprotektoriks. Kui 1941. aasta septembri lõpus määrati aseriigiprotektoriks Reinhard Heydrich, siis kaotas Hácha igasuguse reaalse võimu. Praha hõivamise järel Punaarmee poolt arreteeriti Hácha 13. mail 1945. Ta suri vangla haiglas ebaselgetel asjaoludel. http://ww2db.com/person_bio.php?person_id=217 http://www.historyplace.com/worldwar2/triumph/tr-czech.htm http://www.panovnici.cz/emil-hacha
Esteetika ja Vabade Kunstide Sõltumatu Akadeemia

Esteetika ja Vabade Kunstide Sõltumatu Akadeemia (vene keeles Независимaя академия эстетики и свободных искусств) on Venemaa üks paljudest akadeemiatest, mis tekkisid 1990ndail aastatel pärast Nõukogude Liidu lagunemist. Sõltumatu akadeemia asutati aastal 1993 Moskvas. Akadeemia peab oma strateegiliseks eesmärgiks edendada Venemaa intellektuaalse ja kultuurilise potentsiaali arengut. Akadeemial on 31 liiget (2013.a), neist 6 liiget on välismaalt: Aserbaidžaanist, Eestist (Leonid Stolovitš), Itaaliast, Jaapanist, Serbiast ja Usbekistanist. Liikmete seas on ka 1950ndail Tartu ülikooli vene kirjanduse kateedri juhatajana töötanud Boriss Jegorov. Liikmeskond on jaotatud kahte osakonda: kunstilise loomingu osakond; esteetika, kultuuriteooria, kirjandus- ja kunstiteaduse osakond. Şirindil Alışanlı (Širindil Alõšanov), kirjandusteadlane Nikolai Balašov, kirjandusteadlane, kultuuriajaloolane ja kultuuriteoreetik Hamidulla Baltabayev (Hamidulla Baltabajev), kirjandusteadlane, esteetik ja kunstiteadlane Juri Borev, kultuuriteoreetik ja esteetik Sergei Botšarov, filoloog Anatoli Fomenko, pianist Georgi Gatšev, kirjandusteadlane, kultuuriteoreetik ja filosoof Vjatšeslav Glazõtšev, arhitekt, arhitektuuriteoreetik Tatjana Grigorjeva, japanoloog Pavel Grintser, sanskritoloog ja kirjandusteadlane Marlen Hutsijev, filmirežissöör Ilja Iljin, teatriteadlane, kirjandusteadlane ja esteetik Tomonobu Imanichi, esteetik Wolfgang Iser, kultuuriteoreetik, esteetik Fazil Iskander, kirjanik Oksana Jablonskaja, pianist Dmitri Jablonski, dirigent ja tšellist Boriss Jegorov, russist Andrei Mihhailov, medievist ja kirjandusteadlane Vil Mirimanov, kunstiteadlane ja afrikanist Joann Miroljubov, preester ja teoloog Vladimir Mikuševitš, filosoof, luuletaja ja tõlkija Thengiz Mirzašvili, kunstnik Bulat Okudžava, luuletaja Vitali Patrov, skulptor Nikolai Petrakov, majandusteadlane Mark Poljakov, filoloog, teatriteadlane ja semiootik Svetlana Prožogina, filoloog Dmitri Sarabjanov, kunstiteadlane Svetlana Semjonova, kirjandusteadlane Anatoli Smeljanski, teatriteadlane Innokenti Smoktunovski, näitleja Zurab Sotkilava, ooperilaulja Leonid Stolovitš, esteetik Vittorio Strada, russist ja kultuuriteoreetik Miloslav Šutić, kirjandusteadlane ja esteetik Aza Tahho-Godi, klassikaline filoloog ja kirjandusteadlane Grigori Tšuhrai, filmirežissöör Vladimir Vahrušev, kirjandusteadlane Viktor Vanslov, kunstiteadlane Anatoli Vassiljev, lavastaja Oleg Vinogradov, balletitantsija, koreograaf, stsenarist ja balletilavastaja Независимaя академия эстетики и свободных искусств Esteetika ja Vabade Kunstide Sõltumatu Akadeemia koduleht (vene keeles)
Arved Haug

Arved-Valentin Haug (5. november 1922 Viimsi vald – 18. oktoober 1995 Kuressaare) oli eesti helilooja ja laulja. Arved Haug õppis 1947.–1952. aastal Tallinna Muusikakoolis klarnetit ja laulu. 1963. aastal lõpetas Eesti NSV Heliloojate Liidu noorteseminari. 1945. aastast mängis Haug mitmes orkestris ning laulis Eesti Raadio segakooris. Ta mängis saksofoni, kontrabassi, löökpille, klaverit, akordionit, kitarri. Aastatel 1961–1986 töötas Haug ENSV Riikliku Filharmoonia estraadiosakonna toimetajana, ta oli ansambli Laine, orkestri Vana Toomas ja ansambli Erfia juht. 1960.–1964. aastal laulis ta Eesti Raadio Meeskvartetis koos Uno Loobi, Kalju Terasmaa ja Eri Klasiga. Arved Haug kirjutas muusikat estraadietendustele ja lõi üle 400 laulu. Neist paljud on olnud populaarsed pikka aega, näiteks “Hõissa, pulmad!”, “Sepa jutustus”, “Kui kõnnib mannekeen”, “Rannapiiga”, “Selle laulu mina ise luuletasin”, “Mere muusika”, “Saadan oma varju”, “Rahu hällilaul”, “Kodu”, “Ööbiku valss”, “Sel õnnepäeval”, “Lõbus korstnapühkija”, “Lõpp poissmeheelule!”, “Laev lahkub hommikul” jt. Arved Haug on mänginud telemängufilmis "Näitleja Joller" (muusik) ja mängufilmis "Juhuslik kohtumine" (Hinno). Ta osales Eesti Televisiooni esimeses täispikas muusikafilmis "Helisev päev" (1960). Arved Haugi 85. sünniaastapäevaks valmis muusikaline dokumentaalfilm "Armuigatsus". 1985. aastal sai Haug Eesti NSV teenelise kunstitegelase aunimetuse. Arved Haugi vanemad olid Mihkel Eduard Haug ja Magda Auguste Haug. Tal oli kaks venda ja õde. Tema esimene abikaasa oli Ella Haug (sündinud Niinepuu, 1921–2013) ning nende tütred on Reet Linna ja Eve Haug. Teine abikaasa oli Juta Haug (sündinud 1926, sünninimi Metsatalu, oli Tallinna Moemaja tippmannekeen ja tantsuorkestri Mickeys solist). Haugi kolmas abikaasa oli Anne-Reet Margiste. Arved Haug maeti 26. oktoobril 1995 Metsakalmistule. Reet Linna on isale andestanud. Õhtuleht, 5. november 2002. Genealoogia. Eesti filmi andmebaas. Metsakalmistu. Arved Haug. Laule / Arved Haug. Kirjastus Eesti Raamat. Tallinn 1969. Arved Haug. Laule – Arved Haug. Kirjastus Eesti Raamat. Tallinn 1982. Arved Haug. Laule: III valik. Kirjastus Eesti Raamat. Tallinn 1987. Arvi säras, sest ta armastas inimesi. Kultuur ja Elu, 04.2002. Anne Margiste on õnnelik talle loodud laulude pärast. Sakala, 7. november 2002. Arved Haug sai tütarde hülgamise andeks alles surivoodil. Õhtuleht, 19. august 2016. Näitlejanna Anne-Reet Margiste: Arved Haug oli mu elu armastus. Kroonika, 25. aprill 2018. Muusikaline tund. Arved Haug - 70. arhiiv.err.ee.
Kuibõšev

Kuibõšev on linn Venemaal Novosibirski oblastis, Kuibõševi rajooni keskus. Asub Omi jõe kaldal, 315 km kaugusel Novosibirskist. Aastal 1722 rajati kindlustus Kainski Pass (Каинский Пас) Barabinski tatarlaste kaitseks kalmõkkide ja kirgiiside rünnakute eest. Kindlustuse juurde tekkinud agul viidi 1772 üle praeguse linna kohale. Aastal 1782 sai asula linnaõigused ning nime Kainsk (Каинск). Aastal 1935 nimetati linn Valerian Kuibõševi auks ümber Kuibõševiks. [1]
Toonika (ansambel)

Toonika oli Eesti popansambel, mis tegutses Tallinnas 1960. ja 1970. aastatel. Ansambel alustas avalikke esinemisi märtsis 1965 ja lõpetas tegevuse augustis 1972. Tavaliselt neljaliikmelisena esinenud ansambli tuumiku moodustasid Koit Kaaristu (laul, basskitarr), Olavi Suurtee (kitarr, laul) ja Jaan Kivisild (kitarr, basskitarr, laul), kuid ansamblis musitseerisid eri aegadel ka Priit Meier (trummid), Tõnu Saidermaa (trummid), Jaak Raude (klahvpillid), Jaan Abner (saksofon), Avo Seder (kitarr, laul), Enn Laidre (trummid, flööt, laul, helirežissöör), Ülle Reino (laul), Tõnu Tormis (flööt), Toomas Paults (basskitarr), Paap Kõlar (trummid) jt. Mängiti algul Tallinnas Ehitajate Majas ja hiljem Tuletõrjemajas. Ehkki lauldi kas inglise või eesti keeles, moodustas suure osa ansambli austajatest venekeelne publik. "Su silmade sära" "Kevad on käes" http://ruja.ee/Teema/359/ Ansambel Toonika veebisaidil Rate Your Music. Vaadatud 11.03.2024. "Kuumad kuuekümnendad Eestis", 2. Vikerraadio saade, esmaeeter 1988. Ansamblist (vaadatud 22.07.2013)
Radar (ansambel)

Radar oli Eesti popmuusika ansambel, mis viljeles ka progerokki ja jazz fusion '​it ning tegutses aastatel 1977–1987. Oli aastatel 1977–1983 Jaak Joala saateansambel. Ansambli viimaseks esinemiseks Eestis jäi kontsert Tallinna Linnahallis 11. septembril 1987. Päris viimane kontsert toimus sama aasta oktoobris Budapestis. Ansambli direktor oli Raivo Sersant (sündinud 16. detsembril 1952), kes on olnud abielus Ly Rannega ja Ele Kõlariga. Ansambli koosseis läbi aastate: Jaak Joala – vokaal (1977–1983) Riho Lilje – soolokitarr (1977–1981) Sergei Pedersen – klahvpillid (1977–1987) Vladimir Potjomin – löökpillid (1977, 1978) Andres Põldroo – soolokitarr (1977–1980) Vladimir Šeripov – basskitarr (1977–1980) Harry Kõrvits – löökpillid (1978, 1979) Paap Kõlar – löökpillid (1979–1987) Enn Vain – klahvpillid (1979, 1980) Toivo Unt – basskitarr (1981–1982) Aare Põder – klahvpillid (1981–1984) Nevil Blumberg – soolokitarr (1981–1985) Raul Vaigla – basskitarr (1981–1985) Ele Kõlar – vokaal (1981–1984) Kaja Kõlar – vokaal (1981–1984) Valeri Belinov – soolokitarr (1985–1987) Paul Kikerpuu – basskitarr (1985–1987) Raivo Narits – klahvpillid (1984–1987) Rein Soontak al.1985 1982, 1983, 1984 Grand prix Tartu muusikapäevadel 1985 Parim instrumentaalansambel Tartu VII muusikapäevadel 1986 Bratislava džässifestivali laureaat Eesti ansamblite andmebaas (vaadatud 22.07.2013) Eesti ansamblite andmebaas (vaadatud 22.07.2013) Tartu levimuusikapäevad: Radar ETV, 1985.
Şirindil Alışanlı

Şirindil Həsən oğlu Alışanlı (ka Alışanov; venepäraselt Шириндил Гасан оглы Алышанов; 28. oktoober 1952 Aserbaidžaani NSV Laçıni rajoon Əhmədli küla – 14. märts 2024) oli aserbaidžaani kirjandusteadlane. Ta kaitses 1981. aastal Juri Borevi juhendamisel kandidaaditöö romantismist. Tema doktoritöö teema oli "Aserbaidžaani kirjandusteaduse teoreetilis-metodoloogilised probleemid". Esteetika ja Vabade Kunstide Sõltumatu Akadeemia (Moskva) liige Aserbaidžaani Progressi medal (Tərəqqi)
MAZ 5428

MAZ 5428 on Minski autotehases toodetud sadulveok. Selle rattavalem oli 4×2. Mudelit toodeti aastatel 1977–1990. Sellega vahetati välja mudel 504V. Jõuallikana kasutati Jaroslavli mootoritehase kuuesilindrilisi diiselmootoreid Jamz-236 ja kaheksasilindrilisi mootoreid Jamz-238. http://www.ad-modum.su/exp/maz-5428.shtml "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2013. Vaadatud 22. juulil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)