laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Start (lennuk)

Start oli Saksamaalt ostetud Norra mereväe esimene vesilennuk. Lennuk saabus Hortenisse 25. mail 1912 ja maksis 30 000 Norra krooni. Lennuki ostuks vajalik raha koguti annetustest ja initsiatiiv selleks tuli allveelaeva KNM Kobben (A-1) meeskonnalt. Üheks suurimaks annetajaks oli kuningas Haakon VII. Esimese lennu tegi Start 1. juunil 1912 ja selle lennu piloodiks oli KNM Kobbeni täitevohvitser Hans Fleischer Dons. Lennuk startis Borre külas asuvast Gannestadist, lendas üle Karljohansverni mereväebaasi ja Mossi ning maandus Fredrikstadi lähedal Øras. Lend kestis 35 minutit ja selle aja jooksul läbis lennuk 48 kilomeetrit. Pärast lendu õnnitlesid Donsi nii valitsus kui ka kuningas. Start anti 1. augustil 1912 kingituseks mereväele ja tänapäeval asub see Norra kaitseväe lennukimuuseumis Forsvaret flysamling Gardermoenis. Forsvarets Flysamling Gardermoen
Bosnia ejalett

Bosnia ejalett (osmanitürgi ejalet-i Bosna, bosnia Bosanski Pašaluk) või Bosnia Beylerbeylik (türgi Bosna Beylerbeyliği) oli Osmanite riigi ejalett (ka beylerbeylik) aastatel 1580–1867, mis põhines peamiselt tänapäeva Bosnia ja Hertsegoviina territooriumil. Enne Suurt Türgi sõda hõivas see ka enamuse Slavooniast, Likast ja Dalmaatsiast tänapäeva Horvaatias. Selle pindala 19. sajandil oli 52 530 km2. Pärast kuningas Stjepan Tomaševići hukkamist aastal 1463 muutus Bosnia kuningriigi keskosa Bosnia sandžakiks. Hertsegoviina hertsogkond liideti aastal 1483. Bosnia ejalett moodustati 1580. aasta paiku. Osmanite sõjad Euroopas jätkusid läbi kogu perioodi ja provints saavutas oma territoriaalse maksimumi aastal 1683. Suur Türgi sõda, mis lõppes Osmanite kaotusega aastal 1699, viis ejaleti territooriumi märkimisväärse kahanemiseni. Pärast Karlowitzi rahu jagati provints neljaks sandžakiks (kolm neist samuti vähendatud suuruses) ja 12 kapitanaadiks. Enne Passarowitzi rahu moodustati veel 28 sõjalist kapitanaati, rohkem kui pooled neist piki piiri. Seda liiki intensiivne sõjaline haldus vastas Austria sõjaväestatud piirialale teisel pool sama piiri. Aastal 1703 viidi paša residents Sarajevost Travnikisse, kuna Sarajevo oli tule läbi sõjas hävinud; tagasi sai ta alles aastal 1850.  Pikemalt artiklis Bosnia ülestõus 19. sajandi alguses oli Bosnia üks vähem arenenud ja enam autonoomseid provintse riigis. Aastal 1831 hõivas Bosnia kapudan Husein Gradaščević Travniki, nõudes autonoomiat ja sõjaväereformide lõppu Bosnias. Lõpuks, kasutades ära rivaalitsemist beide ja kapudanide vahel, õnnestus suurvisiiril eraldada Gradaščevićist Hertsegoviina väed, keda juhtis Ali-paša Rizvanbegović. Ülestõus purustati ja aastal 1833 loodi Bosnia ejaleti lõunaosast uus Hertsegoviina ejalet ja anti Ali-paša Rizvanbegovićile tasuks panuse eest ülestõusu purustamisel. See uus üksus kestis vaid mõned aastad: pärast Rizvanbegovići surma taastati see Bosnia ejaleti koosseisu. See oli üks esimesi Osmanite provintse, millest sai pärast haldusreformi aastal 1865 vilajet, ja aastaks 1867 reformiti see Bosnia vilajetiks.
2009. aasta satelliitide kokkupõrge

2009. aasta satelliitide kokkupõrge oli 10. veebruaril 2009 Maa-lähedasel orbiidil toimunud vana Vene sõjaväesatelliidi Kosmos 2251 ja USA aktiivse sidesatelliidi kokkupõrge. Kokkupõrge toimus 789 kilomeetri kõrgusel Taimõri poolsaare kohal maailmaaja järgi kell 16:56. See oli esimene satelliitide kokkupõrge kosmoses. Kosmos 2251 oli 950 kilogrammi kaalunud sõjaväesatelliit, mis saadeti orbiidile 16. juunil 1993 ja lõpetas tegevuse 1995. aastal. Kokkupõrke ajal oli satelliit kosmoseprügi. Iridium 33 oli 560-kilogrammine sidesatelliit, mis saadeti orbiidile 14. septembril 1997. Satelliit oli üks 66st orbiidile saadetud Iridiumi satelliitide võrgust ja see oli kokkupõrke ajal aktiivses kasutuses. Satelliidid põrkasid kokku 10. veebruaril 2009. Kokkupõrge toimus 789 kilomeetri kõrgusel Taimõri poolsaare kohal maailmaaja järgi kell 16:56. Kokkupõrge hävitas mõlemad satelliidid ja tekitas 1000 objekti, mis olid suuremad kui 10 sentimeetrit. Enne kokkupõrget arvati, et satelliidid mööduvad üksteisest 584 meetri kauguselt. Pärast kokkupõrget kinnitas NASA, et oht kokkupõrganud satelliitidest 430 kilomeetrit kõrgemal asuvale ISSile on madal ja samuti ei kujuta see ohtu 2009. aastal ISSis käinud kosmosesüstik Discoveryle. Siiski tuli 2011. aastal ISSil ennast kokkupõrkest tekkinud kosmoseprügi eest mööda manööverdada ja 2012. aastal tuli veel korra sama manööver teha. 2012. aasta manöövri ajal olid jaamas viibinud meeskonnaliikmed kosmoselaevades valmis jaamast evakueeruma. Kokkupõrke tagajärjel ja teiste satelliitide mitmete ohtlike möödumiste tõttu on kaasa toonud nõudmised töötada välja vanade satelliitide orbiidilt koristamise eeskirjad. Praegu saadetakse satelliidid tööea lõpul surnuaia orbiidile ja näiteks USAs on kohustuslik saata alates 18. märtsist 2002 kosmosesse viidud satelliidid tööea lõpul surnuaia orbiidile. Kokkupõrke koht. Tekkinud kosmoseprügi 20 minutit peale kokkupõrget. Tekkinud kosmoseprügi 50 minutit peale kokkupõrget. "U.S. Satellite Destroyed in Space Collision". Space.com. Vaadatud 26. oktoobril 2017. "Low Earth Orbit debris". Jonathan's Space Report No. 606. Vaadatud 26. oktoobril 2017. "Debris From Satellites' Collision Said to Pose Small Risk to Space Station". Washington Post. Vaadatud 26. oktoobril 2017. "CelesTrak Events: Collision". CelesTrak. Originaali arhiivikoopia seisuga 17. märts 2009. Vaadatud 26. oktoobril 2017. "Russian and US satellites collide". BBC News. Vaadatud 26. oktoobril 2017. "Space Junk Forces Station Astronauts to Take Shelter in Lifeboats". Space.com. Vaadatud 26. oktoobril 2017. "FCC Enters Orbital Debris Debate". Space News. Originaali arhiivikoopia seisuga 1. juuli 2004. Vaadatud 26. oktoobril 2017.
Nikolaus von Falkenhorst

Paul Nikolaus von Falkenhorst (sünninimi Nikolaus von Jastrzembski; 17. jaanuar 1885 – 18. juuni 1968) oli Saksamaa sõjaväelane, kes osales Esimeses ja Teises maailmasõjas. Falkenhorst kavandas 1940. aasta invasiooni Norrasse ja Taani ning juhtis Arktikas asunud Saksamaa vägesid aastatel 1941–1944. 1907. aastal astus ta Saksa keiserlikku armeesse. 1911. aastal muutis ta oma perekonnanime Jastrzembskist Falkenhorstiks. I maailmasõja ajal oli ta ohvitser ning pärast sõda jätkas tööd ohvitserina ja töötas ka Saksamaa kaitseministeeriumis. Falkenhorst ülendati 1. oktoobril 1932 ooberstiks ja aastatel 1933–1935 töötas ta sõjaväeatašeena Saksamaa saatkonnas Tšehhoslovakkias, Jugoslaavias ja Rumeenias. 1. juulil 1935 ülendati ta kindralmajoriks ja 3. armee ülemaks. 1937. aastal ülendati ta kindralleitnandiks ja 1939. aastal pärast invasiooni Poolasse sai temast General der Infanterie. 20. veebruaril 1940 informeeris Hitler Falkenhorsti, et temast saab Norra invasiooni juht, ning käskis tal sama päeva õhtuks esitada invasiooni põhiplaan. Falkenhorstil oli plaani väljamõtlemiseks aega vähe ning seetõttu ostis ta raamatupoest Norra turismiinfo raamatu ja kasutades seal olnud plaane, mõtles ta plaani sama päeva õhtuks välja. Hoolimata sellest, et Kriegsmarine sai raskeid kaotusi, oli rünnak edukas. Liitlased üritasid sakslaste vastu võidelnud Norra kaitseväge toetada, aga Falkenhorsti väed sundisid Norra kaitseväe alistuma ja liitlasväed lahkusid riigist. Invasiooni järel juhtis Falkenhorst Norras baseeruvaid vägesid. Kontrastiks tsiviilvalitsusele üritas Falkenhorst norralastega sõbralikult läbi saada ning käskis oma meestel kohalikke austusega kohelda. Ühe legendi järgi kurtis üks norralanna, et Saksa sõdur oli temalt moosi varastanud. Järgmisel hommikul olevat norralanna kutsutud süüdlase mahalaskmist vaatama. 1942. aastal mõtles Falkenhorst välja plaani Rootsi vallutamiseks, kui seda peaks tarvis minema. Plaani kohaselt oleks Rootsi vallutamiseks vaja läinud kümmet diviisi ning Rootsi oleks plaanide kohaselt vallutatud kümne päevaga. Falkenhorst vallandati okupatsioonivägede ülema kohalt, kui ta läks vastuollu Norra riigikomissari Josef Terboveniga. Kuni sõja lõpuni ei antud talle enam ühtegi üksust juhtida. Pärast sõda anti Falkenhorst väidetavate sõjakuritegude eest Suurbritannia ja Norra ühistribunali alla. Nimelt oli Falkenhorst andnud käsu sabotöörid spioonidena maha lasta. Falkenhorst mõisteti selle eest surma, aga hiljem anti talle armu ja surmanuhtlus muudeti 20-aastaseks vangistuseks. Falkenhorst vabanes vanglast 23. juulil 1953 kehva tervise tõttu ja asus elama Holzmindenisse. 1968. aastal sai ta infarkti ja suri 18. juulil 1968.
CIPW

CIPW on kivimite klassifitseerimisel kasutatav kivimite keemilise analüüsi normatiivsele mineraloogilisele koostisele ümberarvestuse meetod. CIPW töötasid 1902. aastal välja Charles Whitman Cross, Joseph P. Iddings, Louis Valentine Pirsson ja Henry Stephens. Akronüüm CIPW on moodustatud autorite perekonnanimede esitähtedest. CIPW võimaldab arvutada keemilise analüüsi abil kivimi normatiivset mineraloogilist koostist. Arvutuslikult saadud "normatiivsete mineraalide" kogus ja sisaldus vastab väga harva kivimi tegelikule mineraloogilisele koostisele ning peegeldab pigem meetodi loojate ettekujutust kristallisatsiooni ideaalsest korrast, see tähendab kui "normist". CIPW meetodi alusel on välja töötatud magmakivimite rahvusvaheline petrokeemiline klassifikatsioon. CIPW. GeoWiki – открытая энциклопедия по наукам о Земле. Петрохимия. GeoWiki – открытая энциклопедия по наукам о Земле.
Kivimi modaalne mineraloogiline koostis

Kivimi modaalne mineraloogiline koostis on magmakivimi tegelik (reaalne) mineraloogiline koostis, mida vastandatakse normatiivsele mineraloogilisele koostisele. Modaalset mineraloogilist koostist väljendatakse kaaluprotsentides. Kivimite klassifikatsioon peaks põhinema valdavalt modaalsel mineraloogilisel koostisel, kui see ei ole saavutatav, siis keemilisel koostisel. Kui modaalset mineraloogilist koostist on võimalik määrata, siis selliste magmakivimite klassifitseerimiseks kasutatakse QAPF-diagrammi. Состав горной породы Модальный. GeoWiki – открытая энциклопедия по наукам о Земле.
Pähkinäsaari rahu

Pähkinäsaari rahu (tuntud ka: Nöteborgi rahu ja Orešeki rahu) oli 1323. aasta 12. augustil, tänapäeva Schlüsselburgis (rootsi: Nöteborg, soome: Pähkinäsaari) sõlmitud rahuleping, millega määrati esimest korda ära Novgorodi vabariigi ja Rootsi vaheline idapiir. Rahulepingul ei olnud algul eraldi nime – seda nimetati sõlmimise ajal lihtsalt poolte "alaliseks rahuks". Paljudes keeltes on lepingu nimi Nöteborgi rahu, sest sellist nimekuju kasutati rootsikeelsetes ürikutes. Venelased nimetavad lepingut Orešeki rahuks. Nii Nöteborg kui ka Orešek on Schlüsselburgis asuva kindluse nimi vastavalt rootsi ja vene keeles. Rahulepingut on nimetatud ka Pähkinäsaari rahuks, sest Pähkinäsaariks kutsusid soomlased saart, mille peale kindlus oli ehitatud. Lepingu originaaltekst on hävinud. Lepingust on alles osalised koopiad vene, rootsi ja ladina keeles, kuid nende sisu ei ole täpselt sama. Lepingu sõlmimisel olid abiks Hansa Liidu vahemehed, et lõpetada Rootsi-Novgorodi sõjad. Vürst Juri Danilovitš loovutas Rootsile kolm Karjala kihelkonda ja vastutasuks lubas Rootsi mitte sekkuda Novgorodi ja Narva vahel asetleidvatesse konfliktidesse. Mõlemad osapooled lubasid ka, et ei ehita piiri lähedusse kindlusi. Lepingu järgi hakkas piir jooksma Viiburi kindlusest ida ja põhja pool, kulgedes mööda Sestra (sm k Rajajoki, Sestarjoki) ja Voltšja (sm k Saijanjoki) jõge, poolitades Karjala maakitsuse ning seejärel läbides Savo maakonna ja lõpuks jõudes Pyhäjoki jõe juures Botnia laheni välja. Lepingu sõlmimisel peeti Viiburi kindluse tõttu tähtsaks lõunapoolse piirilõigu paiknemist. Läbi kõnnumaa kulgevat piirilõiku peeti Karjala piirilõigust vähem tähtsaks. Ajaloolased on arvamusel, et leping oleks nii Rootsile kui ka Novgorodile andnud ühise kontrolli Pohjanmaa ja Lapi maakonna üle. Läänemeresoome hõimudele, kelleks olid hämelased, karjalased ja soomlased ning kes jäid kummalegi poole piiri elama, rahu sõlmimisel sõnaõigust ei antud. Rahuleping ei kehtinud kuigi kaua, sest Rootsi hakkas Põhjalahe põhjakalda vastu huvi tundma ja kahtlustatakse, et rootslased võisid selle nimel paar aastat hiljem lepingut võltsida, et oma tahtmine saavutada. Lisaks ehitas Rootsi Uleåborgi (sm k Oulu) ja Olofsborgi (sm k Olavinlinna) kindlused, mis asusid lepingu kohaselt Novgorodile kuulunud maa-alal. Vastaspool keeldus kuni 1595. aastani lepingu Rootsi versiooni tunnustamast, aga Täyssinä rahuga tunnistati Rootsi versioon lepingutekstist õigeks. Siiski olid rootslased ammu enne lepet võtnud üle suured alad Novgorodi poolel ja sealhulgas ka Pohjanmaa ja Lapi maakonna. Tänapäeval asub Soome Vabariik suurel osal Pähkinäsaari rahuga Rootsile määratud territooriumil, millele lisanduvad põhjapoolsed alad. Nöteborgsfreden och Finlands medeltida östgräns. Andra delen.
Paistu valla lipp

Paistu valla lipp on Viljandi maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Paistu valla lipp. Lipp on kinnitatud 14. septembril 1994. Valla lipuks on kahe diagonaaliga neljaks jaotatud sini-mustal kangal äärteni ulatuv valge tähtrist. Piduliku kandelipu vardaehiseks on hõbedane tähtrist. Lipu normaalmõõtmed on 105x105 cm. Lipu kujundus tähistab valla ajaloost tuntud tugevat rahvuslikku liikumist ning tungi vaimuvalguse ja õnne poole. Valla lipp on esinduslipp, mida kasutatakse vaid erandjuhtudel valla esindamiseks, kooskõlastatult vallavalitsusega. Paistu valla vapp Viljandi maakond Paistu valla sümboolika valla kodulehel Paistu valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Pilgrim

Pilgrim on Eesti kirjastus, mis on keskendunud esoteerika- ja eneseabiraamatute väljaandmisele. Ettevõtte ärinimi on Pilgrim Group OÜ. 2017. aastal oli kirjastuse käive 704 tuhat eurot ja selle juures teeniti 173 tuhat eurot kasumit. Merilin Pärli: "Raamatukirjastamise äri jääb aasta-aastalt õhemaks" ERR, 17. august 2018 Koduleht
Haradzieja

Haradzieja (transkribeerituna Garadzeja, poola keeles Horodziej) on alev Valgevenes Minski oblastis Niasviži rajoonis, Haradzieja külanõukogu halduskeskus. Alevit läbib Moskva–Varssavi raudtee Minski ja Baranavičy vaheline raudteelõik. Haradzieja asub merepinnast 169 meetri kõrgusel.[viide?] Alevis on kultuurimaja, kino ja kaks raamatukogu. Haridust annavad kaks keskkooli, internaatkool kuulmisvaegusega lastele ja muusikakool. Haradziejas on kergetööstus (lina töötlemine) ja toiduainetetööstus (suhkruvabrik).[viide?] Vaatamisväärsusteks on XX sajandi alguses ehitatud katoliku kirik ja õigeusu kirik aastast 1808. Kalmistul asunud aastal 1869 valminud õigeusu kirik ja aastal 1896 valminud õigeusu kirik on hävinud.[viide?] Esimesed ülestähendused asulast pärinevad aastast 1530 (Гародзяй). Toona kuulus see Navahrudaki vojevoodkonda ja oli Czyżide valduses. Aastal 1551 läks see P. Hanuszowiczi valdusse, kes müüs osa asulast aastal 1555 B. Pratasowiczile, aga ülejäänud osa andi talle rendile. Too ostis aastal 1571 välja ka ülejäänud osad asulast, aga aastal 1575 müüs selle Radziwillidele.[viide?] Aastal 1726 tekkis Haradzieja juurde karjamõis, ühtlasi oli toona praeguse asula koha peal kaks küla – Вялікая Гарадзея ja Малая Гарадзея. Esimese juurde neist rajati kõrts aastal 1791, teise juurde aga aastal 1795. Aastal 1793 läks piirkond seoses Poola jagamisega Venemaa koosseisu.[viide?] XIX sajandi alguses liideti külad üheks ja need hakkasid kandma nime Hornaja Haradzieja (Горная Гарадзея). See asula läks aastal 1852 polkovnik Brochocki valdusse. Tema valduses toodeti hollandi tüüpi juustu, mida müüdi nii Moskvasse kui ka Peterburi. Küla juurde kerkis väike mõis, kus valmistati vorsti, seal asusid ka võõrastemaja, sepikoda ja veski. Selle asula juurde tekkis seoses raudtee avamisega ka raudteejaam.[viide?] Aastal 1786 asusid alevi territooriumil veel teisedki külad. Brochocki valduses olnud küla juures asusid vesiveski ja tuuleveski, lisaks oli seal kolm kõrtsi. Bołtucitele kuulus Dolnaja Haradzieja (Дольная Гарадзея), mille juures asusid nii vesiveski kui ka hobuveski. Lisaks asus raudteejaama juures Marcinkiewiczitele kuulunud Haradzieja. Küla nimega Hurna-Haradzej (Гурна–Гарадзей) oli kohaliku poe asukohaks, seal asusid ka kõrts ja vallavalitsus. Lisaks kuulus piirkonnas üks Haradzieja karjamõis veel Niesłuchadele, seal asusid vesiveski ja võõrastemaja. Aastal 1915 liideti need üheks asulaks, mis kandis mõnda aega nime Zamirje (Замір’е).[viide?] Pärast Esimest maailmasõda kuulus asula Poola koosseisu, seal sai Haradziejast alev. Aastal 1939 läks alev Valgevene NSV koosseisu.[viide?] Aastal 1896 valminud ja tänaseks hävinud õigeusu kirik Haradzieja katoliku kirik Kastuś Maskalik – Valgevene pühak Alaksandr Nadsan – Valgevene pühak Viera Kasmovič – Valgevene vabadusvõitleja "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2015. Vaadatud 29. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)  Haradzieja – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis radzima.org
Simone Boccanegra

Simone Boccanegra (suri 1363) oli esimene Genova doodž. Lugu temast on populariseerinud Antonio García Gutiérrez oma 1843. aasta näidendis "Simón Bocanegra" ja Giuseppe Verdi oma 1857. aasta ooperis "Simon Boccanegra". Boccanegra valiti eluaegseks doodžiks 1339. aasta 24. septembril ghibellini fraktsiooni kandidaadina. Tema vastu seisis vana kaubanduslikku patritsiaati esindanud aristokraatlik guelfi fraktsioon. Boccanegra esimesed teod doodžina tõrjusid guelfid ühiskondlikust elust eemale. Kui vana patritsiaat oli võimust kõrvale jäetud, kerkis esile uus kaubanduslike suguvõsade klass: Adorno, Guarco, Fregoso ja Montaldo perekonnad. Boccanegra valitsemisaja jooksul laiendati Genova kontrolli Prantsuse Riviera ja Itaalia Riviera ulatuses (välja arvatud Grimaldide dünastia valdused Monacos ja Ventimiglias) ning Genova galeerid sõitsid appi Kastiilia kuningale Alfonso XI-le tema võitluses saratseenide vastu. Alates ametisse nimetamisest oli Boccanegra vastu pidevalt suunatud vandenõusid ja püüti ka tema elu kallale kippuda. Esimese konspiraatori pea langes juba 1339. aasta 20. detsembril ja see viis 103 liikmega ratsaihukaitseväe loomiseni. Ihukaitseväelased pärinesid Boccanegra julgeoleku nimel Pisast. Kuigi tegemist oli Genova põlise vaenlasega, oli doodži vend Niccolò sealne "rahvajuht" ning nende ema oli olnud Pisa aristokraat. Boccanegra oli sunnitud oma ametist lahkuma 1344. aasta 23. detsembril toimunud koosolekul, mille ta oli ise kokku kutsunud. Simone Boccanegra järglaseks sai doodž Giovanni I di Murta, kes suri 1350. aasta jaanuari alguses ja kellele järgnes omakorda Giovanni II Valente. Viimane ei saanud ametlikult doodžiks ja peale teda valiti 1356. aastal ametisse tagasi Simone Boccanegra. Boccanegra mürgitati saatuslikult 1363. aastal. Renessansiaegne humanistlik poeet Petrarca kirjutas kirju Genova rahvale ja Veneetsia doodžile, paludes neil lõpetada oma vennatapusõjad ja leida ühine eesmärk. Need kirjad olid üks asi, mis inspireerisid Verdit oma ooperit 1881. aastal ümber töötama. Simone Boccanegra haud San Francesco kirikus Castellettos oli kaunistatud tähelepanuväärse skulptuuriga, mis kujutas teda pärast surma hüvastijätmiseks välja panduna ning seda erakordselt realistlikult. Skulptuur asub tänapäeval Sant'Agostino muuseumis. Egidio Boccanegra Il primo doge: Simone Boccanegra Genova ajaloo allikaid Simone Boccanegra hauakuju
Taaniel Tooming

Taaniel Tooming (sündinud 2. veebruaril 1992) on eesti orienteeruja. 2012. aastal võitis rattaorienteerumise juunioride maailmameistrivõistlustel Ungaris Veszprémis hõbeda lühirajal ning rattaorienteerumise juunioride Euroopa karikavõistlustel Tšehhis pronksi sprindidistantsil. 2013. aastal tuli rattaorienteerumises Eesti meistriks tavarajal, lisaks võitnud rattaorienteerumise Eesti meistrivõistlustel aastatel 2013–2016 kolm hõbedat ja kaks pronksi. "ESBL-i sporditulemused. Taaniel Tooming". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 22. veebruaril 2015. Aet Süvari. Taaniel Tooming kihutab ratta seljas tippu. Eesti Päevaleht, 01.09.2012 Taaniel Tooming võitis rattaorienteerumise juunioride MMil hõbeda. Postimees, 22.08.2012 Medaleid rattaorienteerumise Eesti meistrivõistlustelt. OK Põlva Kobras, 18.08.2014
ETwinning

eTwinning on Euroopa koolide töötajatele mõeldud virtuaalne keskkond, kus osalejad saavad omavahel suhelda, koostööd teha ja projekte luua. Programm sai alguse 2005. aastal Euroopa Komisjoni eÕppe programmi raames. Eesti koolide töötajad ühinesid programmiga 2015. aastal. https://web.archive.org/web/20150518104403/http://www.schooleducationgateway.eu/et/pub/tutorials/etwinning.htm (vaadatud 13.05.2014) http://www.etwinning.net/et/pub/news/press_corner/overview.htm (vaadatud 13.05.2015) eTwinningu koduleht (eestikeelne) eTwinningu blogileht
Ester Valdvee

Ester Valdvee (sündinud 1954 Viljandis) on eesti looduskaitsetegelane. Ta on õppinud Aravete 8-klassilises Koolis, Tapa Keskkoolis, ja lõpetanud Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajanduse inseneri erialal. Alates 2009. aastast on ta Eesti Orhideekaitse Klubi president. 2019 Eesti looduskaitsemärk
Riviera

Itaalia Riviera ehk Liguuria Riviera (itaalia keeles Riviera ligure) on Liguuria mere ja mereäärsete Alpide ning Apenniinide poolt moodustuva mäeaheliku vahel asuv kitsas rannikuriba. Pikuti ulatub ala Prantsusmaa ja Prantsuse Riviera (ehk Côte d'Azuri) piirist Ventimiglia lähedal (endine tollipunkt) kuni Capo Corvoni (varem tuntud ka kui Punta Bianca), mis tähistab La Spezia lahe idapoolset lõppu ja on Toscana piiri lähedal. Seega hõlmab Itaalia Riviera tänapäeval peaaegu kogu Liguuria rannikut, kuid ajalooliselt ulatus see kaugemale läände läbi tänase Prantsusmaa territooriumi kuni Monaconi välja. Riviera keskuseks on Genova linn, mis jagab selle ka kaheks peamiseks osaks: Genovast Prantsusmaa piiri poole ulatuv Riviera di Ponente ('loojuva päikese rannik') ning Genova ja Capo Corvo vaheline Riviera di Levante ('tõusva päikese rannik'). Itaalia Riviera on kuulus oma iseäranis pehme kliima ja lõõgastunud elulaadi poolest, mis koos Riviera vanade kalasadamate ja selle maastiku iluga on teinud Rivierast populaarse reisijate ja turistide sihtkoha alates lord Byroni ja Percy Shelley aegadest 19. sajandi alguses. Mitmed piirkonna külad ja linnad on tuntud üle maailma: näiteks Portofino, Bordighera, Lerici ja Cinque Terre. Savona linna ümbruses asuvat Riviera di Ponente osa tuntakse omakorda nimega Riviera delle Palme ('palmide Riviera') ning Sanremo linna ümbrust tuntakse pikaajalise lillekasvatuspiirkonnana Riviera dei Fiori. Itaalia Rivieras või selle lähiümbruses olevad asulad: Alassio Albenga Albissola Ameglia Andora Arenzano Arma di Taggia Bajardo Balestrino Bergeggi Bergeggi saar Bogliasco Bonassola Bordighera Borghetto Santo Spirito Borgio Verezzi Bussana Bussana Vecchia Brugnato Colletta di Castelbianco Camogli Campo Ligure Campomorone Camporosso Capo di Noli Capo Mele Castelvecchio di Rocca Barbena Celle Ligure Ceriale Ceriana Cervo Chiavari Cicagna Cinque Terre Cipressa Civezza Cogoleto Corniglia Costarainera Deiva Marina Diano Marina Finale Ligure Framura Gallinara saar Genova Genoa Nervi Genoa Pegli Genoa Sant'Ilario Imperia Laigueglia Lavagna Lerici Levanto Loano Manarola Moneglia Monterosso al Mare Noli Ospedaletti Palmaria saar Pietra Ligure Portofino Porto Venere Rapallo Recco Riomaggiore Riva Ligure San Bartolomeo al Mare San Fruttuoso San Lorenzo al Mare San Pietro di Rovereto San Rocco Sanremo Santo Stefano al Mare Santa Margherita Ligure Sarzana Savona Sestri Levante Sori La Spezia Spotorno Taggia Vado Ligure Vallecrosia Varazze Ventimiglia Vernazza Voltri Zoagli Zuccarello Prantsuse Riviera Austria Riviera Sloveenia Riviera Türgi Riviera Genova laht