laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Stukmaņi mõis

Stukmaņi mõis (Stukmaņu muiža, saksa keeles Stockmannshof) oli mõis Lätis Koknese kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisasüda Aizkraukle piirkonnas Klintaine vallas Stukmaņis. Mõis sai alguse 15. sajandil, mil omanikuks oli Johann Loksten, aga peagi sai mõisa omanikuks Arend Stockmann. 16. sajandil kandis mõis juba praegust nime. 18. sajandil said mõisa Kronstjernid, seejärel Baiernid, aga aastal 1780 Löwensternid. Aastal 1878 müüdi mõis Medemitele. Mõis sai esimeses maailmasõjas kannatada ning Läti riik omandas selle aastal 1920. Mõisakompleks rajati 18. sajandi keskel. Kompleksi kuulusid tallid, laudad, aidad. Pärast võõrandamist ehitati see ümber kohalikuks keskuseks. Selle käigus kaotas mõis palju oma algsest baroksest välimusest. Säilinud on kaks lauta, torniga tall ja tõllakuur. Park rajati mõisast Daugava poole eri tasanditele. Seda ilmestasid labürindid, paviljonid ja kasvuhooned.  Stukmaņi mõis – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (läti keeles)
Rongikoosseis

Rongikoosseis on mitmest veeremiüksusest koostatud tervik, mida on võimalik käsitleda rongina. Raudteeveeremi puhul saab teatud juhtudel ühte tüüpi veeremiüksusi kokku haakida ja juhtida neid ühest juhikabiinist ühe rongina. Eristatakse: eelmääratud koosseis – võimalik muuta käitamise ajal püsiv koosseis – võimalik muuta ainult töökojakeskkonnas.
ABC kiräoppus ja lugõmik algkooli latsilõ

"ABC kiräoppus ja lugõmik algkooli latsilõ" (lühemalt ka: "ABC kiräoppus ja lugõmik") on võrukeelne aabits, mis ilmus 1998. aastal. Aabits sisaldab vanu rahvalaule (sh võru rahvalaule), võru kirjanike töid, Võru maakonna laste kirjatöid kogumikus "Minu Võrumaa". Aabitsa pildid on pärit NASA arhiivist, Eesti Kirjandusmuuseumist ja võrukeste erakogudest.
Maldiivide lipp

Maldiivide lipp on Maldiivide riigilipp. Lipp on kasutusel aastast 1965. Lipu punane värvus sümboliseerib vabaduse nimel valatud verd. Valge kuusirp ja selle roheline taustavärvus sümboliseerivad islamit. 1903 1953 1954–1965 1965–1968 Maldiivide vapp
Brääznik

"Brääznik" on ansambli Winny Puhh teine album, mis ilmus 2010. aastal. Album sisaldab järgmisi lugusid: 1. Wonderbra 2. Peetus 3. Härrasmehed saabuvad 4. Möödatujuja 5. Tüdrukud ootavad 6. Söögitädi 7. Tungelteratšäi 8. Kala tatt 9. Brääznik 10. Pidupäev 11. Peegelpõrand 12. Nõiutud saar 13. Pole seksist loobunud veel 14. Piinatud Geenius 15. Pervert
Eesti murrete sõnaraamat

"Eesti murrete sõnaraamat" on 1994. aastast Eesti Keele Instituudis välja antav sõnaraamat, mis sisaldab kõigi eesti murrete (sealhulgas lõunaeesti murrete) sõnu. Iga sõna juures on esitatud häälikuline ja grammatiline iseloomustus, levik, tähendus(ed) ning näitelaused. Sõnaraamat ilmub vihikutena. 2022. aastaks on välja antud 34 vihikut (a–puisklema), mis on kasutatav ka veebiversioonina. "Eesti murrete sõnaraamatu" toimetajad on Mari Kendla ja Mari-Liis Kalvik. Varem on selle toimetajate seas olnud veel Anu Haak, Evi Juhkam, Tiina Laansalu, Varje Lonn, Helmi Neetar, Ellen Niit, Piret Norvik, Vilja Oja, Valdek Pall, Eevi Ross, Aldi Sepp, Mari-Epp Tirkkonen ja Jüri Viikberg. "Väike murdesõnastik" https://www.eki.ee/dict/ems/ Eesti murrete sõnaraamatu koduleht
KUPITS

KUPITS on Eesti ajaloolise haldusjaotuse geoinfosüsteem. Seal süsteemis saab näha Eesti alal 20. sajandil toimunud haldusjaotuse muutusi, teha vastavaid päringuid ja neid visualiseerida. Süsteemi nimi "KUPITS" on võetud eesti sõnast "kupits" ('piirimärk'). https://web.archive.org/web/20131029185106/http://www.eha.ee/kupits/help/et_EE/tutvustus.phtml#1 (vaadatud 26.10.2013) KUPITS-a avaleht
Hłybokaje

Hłybokaje (transkribeerituna Glõbokaje) on linn Valgevenes Viciebski oblastis, Hłybokaje rajooni halduskeskus. Leedu keeles on linna nimi Glubokas, poola keeles Głębokie. Linna piirides on kaks järve, Kahalnaye (Кагальнае) ja Velikaye (Вялікае). Linnas on raudteejaam Varapajevasse viival raudteeliinil. Kolm keskkooli, laste spordikool. Aastani 2007 asus linnas Viciebski oblasti ainus valgevenekeelne keskkool. Hłybokajes on kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Linnas ilmub kaks ajalehte. Tööstusettevõtetest on Hłybokajes metsatööstus ja toiduainetetööstus – lihakombinaat, konservitehas, piimatööstus. Valmistatakse leiba ja jõusööta. Linnas on XVIII sajandil püstitatud ausammas konstitutsioonile, katoliku kirikud aastaist 1639–1654 ja 1764–1782, aastail 1756–1763 rajatud klooster. Linnas on heebrea kalmistu ja hukkunud Poola sõdurite hauad. Vaatamisvääne on veel aastail 1920–1930 rajatud Zakopane stiilis linnaosa. Hłybokajet mainitakse esimest korda aastal 1514 kui Zenowiczite mõisa, kuigi on tõenäoline, et seal oli asula juba aastal 1414, mil Zenowiczid selle maa endale said. Aastast 1556 on Hłybokaje alev, samuti ka Berezwecz. Järgmised omanikud on Korsakid, neist Józef Korsak andis linna arengusse suure panuse. Aastast 1668 kuulus osa Hłybokajest Radziwillide perele. Nad rajasid linna lossi (pole säilinud). Selle ümbrusesse kasvas hulgaliselt maju ja peagi oli see osa linnast suurem kui Korsakite osa. Linna püstitati ausammas 1791. aasta konstitutsioonile. Rajati klooster ja kirik. Poola teisel jagamisel läks alev Vene impeeriumi koosseisu. 1812. aasta isamaasõja ajal peatus seal kuus päeva Napoleon I. Esimene maailmasõda tõi Hłybokajesse raudtee. 1921. aastal sattus Hłybokaje Poola riigi koosseisu, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Linn aastast 1940. konstitutsioonisammas Püha prohvet Eelija kabel Hłybokaje Hłybokaje Neitsi Maarja kirik Hłybokaje Neitsi Maarja kirik. Sisevaade Kunagi oli Berezwecz omaette alev. Seal asus Johann Christoph Glaubitzi projekti järgi ehitatud basiliaani munkade klooster. Aastast 1839 õigeusu klooster. Poola võimu ajal paiknes kloostri kõrval piirivalvurite väeosa. Aastail 1921–1924 asus seal poola koonduslaager, kus hoiti Poola võimuga rahulolematuid valgevenelasi. Kui linna hõivas Nõukogude Liit, siis rajati sinna koonduslaager, kus hukati 4700 Poola sõdurit. Hiljem kasutas laagrit samal otstarbel Natsi-Saksamaa, hukates seal 27 000 inimest. Tadeusz Dołęga-Mostowicz – Poola ja Valgevene kirjanik Samuel Mohilever – üks sionismi rajajatest Klaudiusz Duż-Duszewski – Valgevene ja Leedu ajakirjanik, arhitekt. Väidetavalt on tema loodud Valgevene lipp. Pavel Suhhoi – lennukikonstruktor Joseph Korsak – Rzeczpospolita riigitegelane ja linna arendaja Michaś Zuj – Valgevene rahvusliikumise tegelane Krzysztof Dorohostajski – Leedu suurmarssal Ireneusz Ihnatowicz – Poola ajaloolane Zygmunt Rudomino – Poola admiral Witold Gliński – Poolas tuntuks saanud põgenik GULAG-ist The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements Hłybokaje ja Hłybokaje rajoon Hłybokaje Valgevene fotoentsüklopeedias
UNESCO vaimse kultuuripärandi kaitse konventsioon

UNESCO vaimse kultuuripärandi kaitse konventsioon (inglise Convention for the Safeguarding of the Intangible Cultural Heritage) on UNESCO konventsioon, mille eesmärk on hoida ja väärtustada vaimset kultuuripärandit (ainelise kultuuripärandi kõrval). Eesti ühines konventsiooniga 2006. aastal. 2013. aasta aprilli seisuga oli konventsiooniga ühinenud 154 riiki. 2021. aasta lõpuks on Eestist UNESCO vaimse kultuuripärandi nimekirja kantud viis kultuurinähtust: Kihnu kultuuriruum setu leelo võrukeste suitsusaunakombestik üldlaulupidu ja üldtantsupidu (Balti riikide laulu- ja tantsupeod) haabjas http://www.rahvakultuur.ee/?s=113 (vaadatud 26.10.2013) "Soomaa ühepuulootsik kanti UNESCO kultuuripärandi nimistusse" ERR kultuur, 14. detsember 2021.
Võru rahvalaul

Võru rahvalaul (võru: võro rahvalaul; ka Võrumaa rahvalaul) on Võrumaale omane, enamjaolt võrukeelne rahvalaul. Vanem võru rahvalaul on regivärsiline, uuem lõppriimiga.
Anton Sulgar

Anton Sulgar (aastani 1938 Anton Schutinski, Lätis Antons Šutinis; 21. september 1890 Riia – 2. mai 1976 Tartu) oli Eesti ja Läti flötist ja muusikapedagoog. Ta lõpetas aastal 1909 Riia Kõrgema Muusikakooli (F. Jungi klassis), õppis aastatel 1914–1918 Petrogradi konservatooriumis (Vladimir Tsõbini klassis), mängides ühtlasi Peterburis Maria teatri orkestris. Ta töötas aastatel 1911–1912 Tallinna saksa teatris, aastatel 1915–1916 Soomes Åbo muusikaühingu Sümfooniaorkestris. Aastatel 1913–1914 ja 1918–1940 töötas ta teatri Estonia orkestris (olles aastani 1934 flöödirühma kontsertmeistriks). Aastatel 1940 ja 1943–1964 töötas ta Läti Ooperi- ja Balletiteatris orkestrandina; ta mängis suviti ka Riia ranna kuurortides, Jaltas, Pavlovskis ja mujal. Ta on eesti flöödikoolkonna rajaja, oli aastatel 1919–1935 Tallinna Konservatooriumi ja aastatel 1967–1969 Tartu Muusikakooli flöödiõppejõud. Tema õpilased on olnud Evald Brauer, Elmar Peäske, Arnold Sepp. Ta on esinenud sümfooniakontsertidel solistina. 1938 – teeneline muusik Ta oli aastatel 1920–1929 abielus Alice Sermaniga. Eesti muusika biograafiline leksikon. 2. köide: N–Y. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008, lk. 270.
Marksoo

Marksoo on perekonnanimi, mille tuntud kandjate seas on: Ann Marksoo (1930–), eesti geograaf Jüri Marksoo (1876–1941), eesti omavalitsustegelane Marek Marksoo (1993–), eesti tennisist Markson
Markson

Markson on perekonnanimi, mille tuntud kandjate seas on: Abram Markson(en) (1888–1938), vene viiuldaja ja dirigent August Markson (1891–1948), eesti politseinik ja ettevõtja David Markson(en) (1927–2010), ameerika kirjanik Gerhard Markson(en) (1948–), saksa dirigent Jakob Markson (1840–1930), eesti reeder ja laevakapten Marksoo
Alice Serman

Alice Serman (aastatel 1920–1929 Alice Schutinski, aastast 1939 Liisu Särme, aastatel 1932–1964 õieti Länts; 28. mai 1898 Mäo vald – 15. juuli 1985 Tallinn) oli eesti laulja (sopran) ja näitleja. Ta lõpetas aastal 1916 Tallinnas kaubandusliku õhtukooli. Laulmist õppis ta Armanda degli Abbati ja Nikolai Sternbergi juures ning aastatel 1920–1922 Tallinna Konservatooriumis. Ta laulis aastatel 1918–1957 teatri Estonia kooris ja ta tegi ka sooloosi. Ta oli aastast 1956 Eesti Teatriühingu liige. Ta oli aastatel 1920–1929 abielus Anton Schutinskiga. 1927 Suppé "Modell" (Colette) 1930 Gay/Brecht/Weill "Kolmekrossiooper" (Mülka-Jenny) 1930 Kálmán "Montmartre'i kannike" (Ninon) 1933 Ábrahám "Savoy ball" (Bebe) 1935 Romberg "Kõrbelaul" (Azuri) 1936 Lehár "Lõbus lesk" (Olga) 1940 J. Strauss "Nahkhiir" (Ida) 1941 Ardna "Kalurineiu" (Luule Rand) 1941 Lehár "Lõbus lesk" (Olga) 1949 Miljutin "Rahutu õnn" (Kapitolina Kondratjevna)
Haanimiihhi nõvvokoda

Haanimiihhi nõvvokoda on vabatahtlik ühendus, mis koondab Haanjamaa põliseid väärtusi kandvaid mehi. Ühenduse eesmärk on "kaasa aidata rikka pärandkultuuri ja sügavalt juurdunud traditsioonidega Haanimaa [Haanjamaa] uuele ärkamisele". https://web.archive.org/web/20130929194225/http://haanimaa.ee/eesti.htm (vaadatud 25.10.2013) Ühenduse koduleht
Infraselts

Infraselts (ladina infraordo) on bioloogilises taksonoomias vahel kasutusel olev seltsi- (ordo) sisene takson.
Emmeline Pankhurst

Emmeline Pankhurst (15. juuli 1858 – 14. juuni 1928) oli üks Suurbritannia naisõiguslaste liikumise algatajaid. Ta sündis Manchesteris ja ta neiupõlvenimi oli Emmeline Goulden. 1879. aastal abiellus ta advokaat Richard Marsden Pankhurstiga. Pankhurst oli naiste valimisõiguse toetaja. Emmeline Pankhurst asutas Naiste frantsiisimise Liiga, kuid see jäi pooleli tema abikaasa surma tõttu 1898. 1903 asutas ta Naiste Sotsiaalse ja Poliitilise Liidu (Women's Social and Political Union), mis oli tuntud oma sõjakuse poolest. Sinna kuulusid sellised naised nagu Annie Kenney, Emily Davison ja Ethel Smyth, samuti ta tütred Christabel ja Sylvia Pankhurst. Tema teine tütar, Adela Pankhurst emigreerus Austraaliasse, kus ta oli poliitiliselt aktiivne alguses Austraalia Kommunistlikus Parteis ja siis fašist Austraalia Esimeses Liikumises. Emmeline Pankhursti tegevusele tõmbas tähelepanu see, et ta oli mitu korda vangis. Tema autobiograafia "My Own Story" avaldati 1914. 1914. aastal, kui algas Esimene maailmasõda, julgustas ta naisi meeste töid tegema, et mehed saaksid sõtta minna. Koos David Lloyd George'iga organiseeris ta paraadi 30 tuhande naisega, et julgustada tööandjaid andma naistele meeste töid. Pankhurst rakendas kogu energia sõja tarbeks, samas kui kõik tema liikumise kaaslased ei toetanud sõda. Märtsis 1918 said naised Suurbritannias ja Iirimaal valimisõiguse, kui nad olid 30-aastased (mehed võisid olla 21-aastased). Novembris 1918 said üle 21-aastased naised õiguse kandideerida parlamenti. Oli olukord, kus valida said vanemad naised kui kandideerida. Meestega võrdsed valimisõigused said naised Suurbritannias 1928. Emmeline Pankhurst suri 1928. aastal 69-aastaselt, kui enamik tema eesmärke oli teostunud.  Emmeline Pankhurst – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Adolf Käis

Adolf Käis (vene Адольф Александрович Кяйс; 25. august 1946 – 24. oktoober 2013 Tallinn) oli Eesti lavastaja, näitleja ja saatejuht. Adolf Käis sündis Eestis, kuid kolis lapsena Lätti ja kasvas üles Riias. Ta õppis Tallinna Merekoolis. Ta lõpetas 1989. aastal Moskva Riikliku Teatriinstituudi (GITIS) lavastaja erialal. Ta on näidelnud Tallinna Ohvitseride Maja Rahvateatris ja Tallinna Vene Teatris. Adolf Käis on lavastanud Narva Rahvateatris ja Tallinna Vene Teatris. Aastatel 1991–1994 töötas Eesti Televisiooni vene toimetuses režissöörina. Aastatel 1994–1998 töötas esimeses Eesti venekeelses eraraadiojaamas Raadio Tallinn (hilisema nimega Raadio 100FM) saatejuhi ja peatoimetajana. Adolf Käis oli abielus Tamaraga. Neil sündisid tütar Kristina ja poeg Daniel. С грустью о высоком – Ajaleht Stolitsa (Столица), 26. mai 2008
Taandurilised

Taandurilised (Amphisbaenia) on roomajate klassi soomuseliste seltsi kuuluv alamselts. Nad on samas seltsis sisalikuliste ja maolistega. Taandurilisi iseloomustab pikk keha ning taandarenenud jäsemed ja silmad. Paljudel liikidel on roosakas ja rõngastena paiknevate soomustega keha, mistõttu võivad nad meenutada vihmausse. Enamiku liikide keha on vähem kui 15 cm pikk. Ainult perekonna Bipes liikidel on säilinud esijäsemed, kõigil teistel alamseltsi kuuluvatel liikidel on jäsemed taandarengu käigus kadunud. Alamseltsi nimi tuleneb sellest, et nad liiguvad ühtviisi hästi nii edasi- kui ka tagasisuunas. Taanduriliste klassifikatsioon ei ole lõplikult välja selgitatud, vaatamata sellele klassifitseeritakse alamseltsi järgmised sugukonnad: Amphisbaenidae (taandurlased) Gray, 1865 Bipedidae Taylor, 1951 Blanidae (tõngurlased) Kearney, 2003 Cadeidae Vidal & Hedges, 2007 Rhineuridae Vanzolini, 1951 Trogonophiidae Gray, 1865. Loomade elu 5:237.
San Pietro Apostolo

San Pietro Apostolo on vald (comune) Itaalias Basilicata maakonnas Catanzaro provintsis. 750 meetri kõrgusel merepinnast asuva San Pietro Apostolo asustustihedus on keskmiselt 151 inimest ruutkilomeetri kohta. San Pietro Apostolo piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Cicala, Decollatura, Gimigliano, Miglierina, Serrastretta, Tiriolo, Soveria Mannelli, Marcellinara. San Pietro Apostolo halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Bivio Zeta, Pasqualazzo, Colicella, Colla. https://demo.istat.it/?l=it  San Pietro Apostolo – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (itaalia keeles)
Vabahärra

Vabahärra (saksa keeles Freiherr, rootsi keeles friherre) oli Saksamaal läänindusajastul maahärra teenistusest vaba aadliku tiitel; hiljem auastmelt krahvile allpool järgnev aadlik (1561. aastast ka Rootsi rüütelkonnas). Vabahärra tiitlit loetakse tasemelt võrdseks parunitiitliga. vabaproua riigivabahärra
Inglise kortel

Inglise kortel on vanaaegne mahumõõt. 1 inglise kortel on võrdne veerandi pindiga ehk 0,142 liitriga. kortel
Liivimaa küünar

Liivimaa küünar on vanaaegne pikkusmõõt. 1 Liivimaa küünar on 2 jalga ehk 0,61 meetrit. küünar
Pang

Pang (põhjaeesti murretes ämber, saarte murdes ja läänemurdes raand) oli eesti etnograafias 10–15 toobine (u 12–20 liitrine) sangaga veenõu, millel puudus kaas. Pang oli Euroopas üks vanimaid puunõusid, Eesti ala leiud on 12.-13. sajandist. Eestis kasutatud puupanged olid kuni 19. sajandini valdavalt ülapoolt ahenevad ning kahe väikese kõrvaga, mille külge oli kinnitatud puust (vitsast) või rauast sang. Kaevukoogu otsas rippus harilikult kaevupang. Eraldi pang (saarte murdes rakk) oli kasutusel loomade söötmiseks-jootmiseks ning solgi kogumiseks. Plekkpanged tulid kasutusele 19. sajandi lõpupoole, nende kõrval kasutati puupangesid 20. sajandi keskpaigani. Pang on ka vana Vene mahuühik, mis võrdub 12,299 liitriga. lännik ämber Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 201 Eesti Entsüklopeedia. Vaadatud 14.07.2020 Pang Eesti Rahva Muuseum
O'ahu

O'ahu (havai O'ahu [oˈʔɐhu], inglise Oahu [oʊˈɑːhuː]) on saar Hawaii saarestikus. O'ahu pindala on 1600 km2 ning see on suuruselt kolmas saar Hawaii saarestikus. O'ahu elanike arv on umbes 876 000. Saarel asub Hawaii osariigi pealinn ja suurim linn Honolulu. Teised suuremad O'ahu linnad on Kailua, Waipahu, Pearl City ja Kāne'ohe. Saarel asub ka USA laevastikubaas Pearl Harbor. Saar on tekkinud kilpvulkaanide Wai'anae ja Ko'olau tegevuse tulemusel. O'ahu kõrgeim tipp on 1225 m kõrgune Ka'ala. Esimeste eurooplastena astusid O'ahu pinnale 28. veebruaril 1779 HMS Resolutioni meeskonna liikmed 2 nädalat pärast James Cooki surma Hawaii saarel. Havai kuningas Kamehameha III viis oma pealinna Lāhaināst Maui saarel O'ahule 1845. aastal. Tänapäeval on O'ahu turistide meelispaik. Saarel on filmitud seiklussarja "Teadmata kadunud".  O'ahu – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Süli

Süli on kellegi või millegi ümber pandud käsivarte ja keha eespoolse ülaosa vaheline ruum.
Agnana Calabra

Agnana Calabra on vald (comune) Itaalias Calabria maakonnas città metropolitana di Reggio Calabrias. 210 meetri kõrgusel merepinnast asuva Agnana Calabra asustustihedus on keskmiselt 70 inimest ruutkilomeetri kohta. Agnana Calabra piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Canolo, Gerace, Mammola, Siderno. DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana (Vaadatud 26. oktoober 2013) https://demo.istat.it/?l=it  Agnana Calabra – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (itaalia keeles)
Florence Griffith-Joyner

Florence Griffith-Joyner (21. detsember 1959 Los Angeles – 21. september 1998 Mission Viejo, California) oli USA kergejõustiklane. Florence Griffith-Joyner oli kolmekordne olümpiavõitja (1988) ja maailmameister (1987). Tema nimel on kehtiv 100 m jooksu (10,49) ja 200 m jooksu (21,34) maailmarekord. Los Angeles 1984 hõbemedal 200 m jooksus 22,04 Seoul 1988 olümpiavõitja 100 m jooksus 10,54 olümpiavõitja 200 m jooksus 21,34 olümpiavõitja 4x100 m teatejooksus 41,98 hõbemedal 4×400 m teatejooksus 3.15,51 Rooma 1987 maailmameister 4x100 m teatejooksus 41,58 hõbemedal 200 m jooksus 21,96 Florence Griffith-Joyner Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Pilt 1 Pilt 2
Diepholz

Diepholz on asula (linn) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Diepholzi kreisis, Diepholzi kreisi ja linnaks nimetatava Diepholzi valla keskus. Ta asub Hunte jõe ääres, Osnabrückist ligikaudu 45 km kaugusel kirdes ja Bremenist 60 km edelas. Diepholzis on sündinud keemik Fritz Klatte.
Castel Goffredo

Castel Goffredo on vald Itaalias Lombardia maakonnas Mantova provintsis. Castel Goffredo kõrgus merepinnast on keskmiselt 53 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt 294 inimest ruutkilomeetri kohta. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it  Castel Goffredo – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht
Allikakriitika

Allikakriitika on teabeallika usaldusväärsuse ja olulisuse kriitiline hindamine. Seda kasutatakse laialdaselt teaduses, ajakirjanduses ja kriminalistikas, kuid allikakriitika on ka funktsionaalse lugemisoskuse tähtis osa, mida kõik inimesed igapäevaelus vajavad.[viide?] Allikakriitiliselt võib läheneda näiteks ajaleheartiklile või poliitiku sõnavõtule, vaadeldes selle kallutatust või objektiivsust. Teabeallikas võib olla näiteks inimene, dokument, kõne, foto, sõrmejälg või vereplekk. Iga teabeallikas võib olla konkreetseks otstarbeks rohkem või vähem usaldusväärne või oluline: sõrmejälg võib anda kuriteo lahendamiseks vajalikku teavet või olla võltsitud, foto võib olla töödeldud või pärineda teisest ajast kui algselt arvatud ning inimene võib valetada, unustada või eksida. Allikakriitika tehniliste meetodite arenedes suudetakse vahel ka kord juba kasutatud allikast uut teavet leida; see on üks põhjus, miks arheoloogilist ja kriminoloogilist tõendusmaterjali püütakse säilitada ka pärast esmaste uuringute lõppu. Teadusliku meetodina pärineb allikakriitika renessansiajast. Allikakriitika meetoditega paljastati tollal mitu keskaegset võltsingut, millest kuulsaimaks võib ehk pidada nn Constantinuse kingitust (dokumenti, millega Rooma keiser Constantinus oli väidetavalt andnud katoliku kirikule ilmaliku võimu). 17. sajandil arendasid seda õigusteadlased ja pühade tekstide uurijad. 19. sajandil muutus allikakriitika ajalooteaduse (eriti paleograafia) keskseks meetodiks. Ajalooteaduses on allikakriitika üks ülesandeid selgitada välja teabeallika päritolu, loomise eesmärk ja looja. Palju tarvitatakse allikakriitikat ka ajalooteadusele lähedastes distsipliinides nagu muusikaajalugu, kirjanduslugu, filosoofia ajalugu, kirikulugu jts, kontrollimaks tekstide autentsust või eristamaks teksti ajaloolisi kihistusi. 21. sajandi alguses on inimesed hädas teabe üleküllusega ning infomüra ja libauudistega ning usaldavad rohkem ühismeedia kogukonnaliidrite lühisõnumeid, mitte aga elukutseliste ajakirjanike või teadlaste loodut. Psühholoogiline sõda Andu Rämmer, Alternatiivmeediat usaldavad rohkem need, kes on ühiskonnaelust võõrdunud, err.ee, 18. juuli 2018 05:00 Marju Himma, Sotsioloog: üheksa tehnikat eksitamiseks ja üheksa tõe äratundmiseks, err.ee, 15. aprill 2017 12:04 (Uuendatud: 15.04.2017 22:57) 19. veebruar 2019, kell 13:39 Rebane: Eesti on Euroopa naiivsete tipus, err.ee Hans Põldoja ja Mart Laanpere eestikeelne õppetekst allikakriitika kohta
Ameerika Ühendriikide aukodanik

Ameerika Ühendriikide aukodanik on Ameerika Ühendriikide Kongressi otsuse alusel või Ameerika Ühendriikide presidendi antav aunimetus, mida antakse üldreeglina üksnes välismaalastele. Siiani on väljastatud seitse aukodanikutunnistust, neist viis anti postuumselt ning ainult Winston Churchill ja ema Teresa on nimetuse saanud eluajal. Winston Churchill (1874–1965), nimetus antud 9. aprillil 1963. Raoul Wallenberg (1912–1947), antud 5. oktoobril 1981. William Penn (1644–1718), antud 19. oktoobril 1984. Hannah Callowhill Penn (1671–1726), antud 19. oktoobril 1984. ema Teresa (1910–1997), antud 1. oktoobril 1996. Gilbert du Motier, markii de La Fayette (1757–1834), antud 6. augustil 2002. Casimir Pulaski (1745–1779), antud 6. novembril 2009. Bernardo de Galvez (1746–1786), antud 16. detsembril 2014