laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kusejuha

Kusejuha (ladina ureter) on enamikul amniootidest kõhuõõnes paiknev kuse-suguelundkonna torujas paariline juha mille kaudu liigub uriin neerudest kusepõide. Kusejuha areng, anatoomia, asend, lihased, sooned, morfoloogia, funktsioonid, ja histoloogia ning patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Paariline pikijuha tekib loote kehas ja avaneb kloaaki. Eelneerul nimetatakse primaarset kusejuha eelneerujuhaks (ductus pronephricus) ja keskneerul keskneerujuhaks (ductus mesonephricus). Järelneeru arenemisega tekib lootel uus paariline lõplik kusejuha, mille suudmed avanevad kas kloaaki või eraldi päraku läheduses. Madudel kusepõis puudub ja kumbki neer läheb üle kusejuhaks, mis lõpevad kloaagi keskmises osas (urodeum). Isastel suguküpsetel madudel väljutatakse ka neeru-sugusegmentide eritised kusejuhasse. Madude neerude kaudu ei väljutata vedelat uriini, kuna neerude Henle lingul puuduvad nefronid, jääkained väljutakse üsna tahkena (pastana). Inimesel lähtuvad kusejuhad nimmepiirkonnas neeruvaagnast (pelvis renalis), kulgevad lülisamba kõrval ja suunduvad ning avanevad kusepõide läbi kusepõie tagumis-alumise seina, moodustades suubumiskohal kusejuha klapiku (valvula ureteris). Paarilisel kusejuhal eristatakse järgmisi osasid: kõhuosa (pars abdominalis) vaagnaosa (pars pelvina) seinasisene osa (pars intramuralis). Kusejuha sein koosneb kolmest kestast: limaskest tunica mucosa lihaskest tunica muscularis adventiitsia tunica adventitia. Kusejuhaga seotult ja elundi talitluses võib esineda mõningaid häireid ja haiguslikke seisundeid, mille diagnoosiks võivad olla näiteks kusejuhakivitõbi, kusejuhakasvaja jt. "Meditsiinisõnastik" 381:2004. Enn Ernits, Esta Nahkur, Koduloomade anatoomia, Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 437, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Eesti nõukogude entsüklopeedia. 4. köide: KIRV-MAAO. Tallinn: Valgus, 1972, lk 255. Enn Ernits, Esta Nahkur, Koduloomade anatoomia, Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 437, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Terminologia Anatomica – A08.2.01: Ureter. Kusejuha.
Aganad

Aganad on teravilja-, heina- ja linaseemnete peksmisel ja tuulamisel alles jäänud õisikute, kuparde ja lehtede kergemad ja peenemad osad. aganaladu (aganik) aganalasn aganaleib pahmas sõkal Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 4–5
Agan

Agan (vene keeles Ага́н) on jõgi Venemaal, Handi-Mansimaal, Lääne-Siberi madalikul. Jõgi on 544 km pikk. Agan on Tromjogani vasakpoolne lisajõgi.
Aganalasn

Aganalasn ehk tambilasn on vanaaegne sirge rautotsikuga puulabidas, mida kasutati puukünas aganate tampimiseks. Tambitud aganaid kasutati aganaleiva tarbeks. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 13 Aganalasn Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Ahjupann

Ahjupann on vanaaegne piklik õõnes nõu (pann), milles tehti karaskit. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 7 Ahjupann Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Flanell

Flanell (sõna on eesti keelde tulnud saksa või prantsuse keele vahendusel (Flanell, flanelle), pärineb keldi sõnast gwlân 'vill') on labase või toimse sidusega enamasti puuvillane kangas (võib olla ka villane), mis on kanga mõlemalt poolt keskmiselt karustatud nii, et karustatud pinna alt on näha sidus. Flanellriiet iseloomustab kergus ja suur imamisvõime. Flanellist jalarätte hakkas Venemaa armee Peeter I korraldusel kasutama saabastes sokkide asemel ja seda korraldust muudeti alles 2007. aastal. Puuvillast flanelli kasutatakse oma pehmuse tõttu näiteks lasteriiete, öörõivaste, voodipesu, aga ka ruuduliste flanellsärkide valmistamiseks. Villane flanell Toimne vähese karustusega flanell Flanellsärgid Flanellpidžaamad ja -öösärgid https://sonaveeb.ee/search/est-est/detail/flanell/1[alaline kõdulink] A. Tervonen. Kangad. Argo, 2016
Liigesepind

Liigesepinnad (ladina facies articularis) on enamikul selgroogsete skeleti luudevahelised mittepidavate ühenduste – liigeste osad. Liigesepinnad on valdavalt kaetud liigesekõhrega (cartilago articularis). Liigesepinnad jaotatakse: liigesepeandiks – harilikult kumer liigeseauguks – harilikult nõgus. Meeli Roosalu. Inimese anatoomia, Kirjastus Koolibri, lk 26 – 27, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.
Passiiv

Passiiv on võrdväärselt aktiiviga tegusõna grammatiline kategooria. Passiivi ülesandeks on tegevusobjekti esiplaanile tõstmine. Erinevalt impersonaalist ei pruugi passiiv osutada inimtegijale. Aktiivilausetel on tegevussubjektiks alus, passiivilausetel selline vastavus aga puudub. Eesti keelele on omane eelkõige subjektita passiiv, mille korral tegevussubjekt on aluse positsioonist välja tõrjutud ja see positsioon jääb lauses tühjaks. Näiteks: Ta lasti (arstide poolt) haiglast välja. Subjektilise passiivi korral asendub alus tegevusobjektiga, samal ajal kui tegevussubjekt jääb kas märkimata või muutub agentadverbiaaliks (tegijamäärus) Näiteks: Patsiendid said (arsti käest) noomida. Umbisikuline tegumood Erelt, Mati, Reet Kaasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare 1993. Eesti keele grammatika II. Süntaks. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut. § 490 [1] [2]
Ahjuredel

Ahjuredel on vanaaegne lühike puust redel, mille abil roniti ahjupealsele. Talutubades võis ahjuredeleid näha ka 20. sajandi alguses. ahjuauk ahjuesine ahjukivi ahjukumm ahjulagi ahjuluud ahjulääv ahjukülg ahjupõrand ahju suitsuauk ahjusuu ahjusüda reheahi Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 8
Ahtehark

Ahtehark on enamasti kahe lühikese haruga puuhark, mida kasutati viljavihkude partele panemiseks. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 8 Ahtehark Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Üleukrainaline Ühendus Isamaa

Üleukrainaline Ühendus Isamaa (ukraina keeles Всеукраїнське об’єднання Батьківщина; ka Batkivštšõna) on Ukraina opositsioonipartei, mida juhib endine Ukraina peaminister Julija Tõmošenko. Erakond rajati 9. juulil 1999. Endise Julia Tõmošenko Bloki tuumikuna oli Batkivštšõnal Ukraina Ülemraadas esindus sellest peale, kui Tõmošenko 1999. aasta märtsis parlamendifraktsiooni asutas. Pärast seda, kui 2011. aasta novembris keelati Ukrainas parteide valimisliitudel osaleda parlamendivalimistel, sai ka Isamaast endast mõjukas poliitiline jõud. 2012. aasta Ukraina parlamendivalimistel lisas erakond oma nimele sõnad "Ühendatud Opositsioon", selle lipu alla koondus veel mitu parteid ning tulemusena saadi parlamendis 101 kohta. 2013. aasta juunis liitus mitu neist parteidest Batkivštšõnaga. 2011. aasta oktoobris mõisteti parteijuht Julija Tõmošenko seitsmeks aastaks vangi, süüdistatuna võimu kuritarvitamises. Ta kandis karistust Harkivis, vabastati Ukraina Revolutsiooni käigus. Protestide ajal, mis järgnesid 2013. aastal Ukraina presidendi Viktor Janukovõtši otsusele mitte kirjutada alla assotsiatsioonilepingut Euroopa Liiduga, murdsid julgeolekujõud 9. detsembril 2013 sisse Batkivštšõna kontorisse ja võtsid kaasa erakonna serverid. Tomenko:Batkivschyna not planning to change its leader Tymoshenko, Kyiv Post (4 December 2012) "Official Website". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. mai 2010. Vaadatud 10. detsembril 2013. Revolution in Orange: The Origins of Ukraine's Democratic Breakthrough by Anders Aslund and Michael A. McFaul, Carnegie Endowment for International Peace, 2006, ISBN 978-0-87003-221-9 State Building in Ukraine: The Ukrainian Parliament, 1990-2003 by Sarah Whitmore, Routledge, 2004, ISBN 978-0-415-33195-1, page 106 Всеукраїнське об'єднання "Батьківщина" All-Ukrainian Union Batkivshchyna, RBC Ukraine Parliament passes law on parliamentary elections, Kyiv Post (17 November 2011) After the parliamentary elections in Ukraine: a tough victory for the Party of Regions, Centre for Eastern Studies (7 November 2012) Party of Regions gets 185 seats in Ukrainian parliament, Batkivschyna 101 - CEC, Interfax-Ukraine (12 November 2012) They Call Themselves the Opposition, The Ukrainian Week (31 August 2012) Batkivschyna, Front for Change, Reform and Order Party, part of NRU unite for victory – Tymoshenko’s address to congress, Interfax-Ukraine (15 June 2013) Tymoshenko re-elected Batkivshchyna leader, Yatseniuk council chair, Ukrinform (15 June 2013) Yulia Tymoshenko ends hunger strike after hospital move, BBC News (9 May 2012) Batkivštšõna ametlik koduleht Partei Dnipropetrovski osakonna veebileht
Aisakell

Aisakell on looga või aisa küljes rippuv kelluke, mis sõitmisel heliseb. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 9 Aisakell Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Aluskott

Aluskott on vanaaegne takusest riidest voodikott, mis oli täidetud põhuga. Aluskotil magati. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 12
Alaverdi

Alaverdi (armeenia keeles Ալավերդի; varem Manes) on linn Kirde-Armeenias Lori maakonnas, Gruusia piiri lähedal. Umbes 16 500 elanikuga (1989. aastal 26 300) linn paikneb Debedi jõe orus. Alaverdi on üks Armeenia tähtsamaid äri- ja tööstuskeskusi. Linna läbib ainus raudtee, mis ühendab Armeeniat Gruusiaga. Ajalooliselt kuulus praeguse Alaverdi ümbrus Dzoropori-nimelisse piirkonda Suur-Armeenia kuningriigi aegses Gugarki maakonnas. 17. sajandist kandis see nime Alaverdi, mis tuli 17. sajandi turgi hõimujuhi Allahverdi Mollaoghlu Tarhani nimest. Alaverdis on hulk ajaloolisi ehitisi, sealhulgas 12. sajandist pärinev Sanahini sild. Samuti paikneb rida tähtsaid kultuurimälestisi linna ümbruses, sealhulgas Sanahini, Haghpati, Kobairi, Ahtala, Horakerti, Hutšapi ja Ardvi kloostrid ning Odzuni basiilika. 18. sajandil hakati Alaverdis kaevandama vaske, 1909. aastal valmis hüdroelektrijaam. Metallurgiatööstus arenes nii Venemaa Keisririigis kui ka Nõukogude ajal. Esimene haridusasutus Alaverdis oli 966. aastal avatud Sanahini ülikool. Tänapäeval tegutsevad linnas 10 kooli, 6 lasteaeda, riiklik pedagoogiline kolledž ja Põhja Ülikooli haru, mis pakub õendus- ja stomatoloogiaharidust, samuti 3 muusikakooli ning Romanos Melikjani nimeline muusikaakadeemia.  Alaverdi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Linna koduleht Alaverdi lühikirjeldus portaalis Cilicia.com
Agarak

Agarak (armeenia keeles Ագարակ) on 1949. aastal rajatud linn Armeenias Sjunikhi maakonnas. Agaraki peetakse Armeenia lõunatipuks, kuna see paikneb Iraani piiril, Araksi jõe vasakkaldal, Meghrist 9 km edelas. Linn jääb Armeenia pealinnast Jerevanist 410 km lõunasse ja Sjunikhi maakonna keskusest Kapanist94 km lõunasse. Varem läbis linna Jerevani–Nahhitševani–Horadizi raudtee, mis on nüüdseks lammutatud. Agarak on eraldi omavalitsusüksus. Armeenia statistikateenistuse (ARMSTAT) andmeil oli linnas 2010. aastal 4881 elanikku, 2001. aasta rahvaloenduse andmeil aga 4801. Armeenia maakondade ja Jerevani andmed ARMSTATi kodulehel Armeenia 2001. aasta rahvaloenduse andmed  Agarak – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ararat (linn)

Ararat (armeenia keeles Արարատ; 1947. aastani Davalu) on linn Armeenias Ararati maakonnas, 42 km Jerevanist kagus. Ararati asula kujunes tsemendivabriku ümber, mis asutati 1927. aastal. 1935. aastal liitus vabrikutööliste asundus Davalu külaga. 1939. aastal sai asula ametlikult linnaks Davalu nime all, 1947 nimetati see ümber Araratiks. Armeenia Zensus 2001, Veebiversioon (vaadatud 15.12.2013) (armeenia, inglise ja vene keeles)) Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Ararat (Armenien) seisuga 15.12.2013.
Dnestr

Dnestr (rumeenia keeles Nistru, ukraina keeles Дністер) on jõgi Ukrainas ja Moldovas. Jõgi saab alguse Metsa-Karpaatidest. Ülemjooksul voolab mägijõena kirdesse, seejärel voolab sügavas orus läbi Podoolia kõrgustiku valdavalt kagusse. Jõgi suubub Musta merre. Jõe pikkus on 1352 km ja valgla 72 100 km² Suuremad jõe ääres asuvad linnad on Hotõn, Mogõliv-Podilskõi ja Jampil Ukrainas ning Soroca, Camenca, Rîbnița, Dubăsari, Grigoriopol, Bender ja Tiraspol Moldovas.
Sõõrmed

Sõõre (ladina naris) on paljudel tetrapoodidel üks kahest avausest ninas, millest algab ninaõõs. Enamikul lindudel paikneb kaks sõõret nokas. Madudel paiknevad sõõrmed ninaõõne ees külgmiselt, kuid vees elavatel liikidel paiknevad need selgmiselt. Inimesel paiknevad sõõrmed nina allosas ja need on eraldatud vaheseina kaudu. tagasõõrmed "Meditsiinisõnastik" 743:2004.
Emo Mei

Emo Mei (sündinud Emilie Sülluste; kodanikunimi Emilie Meipoom, kuni 1936 Emilie Meibaum; 13. august (vkj)/26. august 1905 Tallinn – 2. detsember 1992 Toronto) oli eesti kirjanik. Ta sündis meremehe tütrena, lõpetas Tallinna tütarlaste kaubanduskooli, hiljem ka Punane Risti sõjaõdede kursused. Põgenes aastal 1944 Rootsi, kust aastal 1951 siirdus omakorda Kanadasse, elades surmani Torontos. Tema elujaatava hoiaku ja tugevate naiskarakteritega romaanid rõhutavad traditsioonilisi väärtusi ja elu järjepidevust: Esikromaan "Ingli saatus" (Toronto Orto. Toronto 1960; 2. trükk Paide 1994) käsitleb energilise Hiiu tüdruku elust läbimurdmist. "Ja sõna sai teoks" "Vaba kui lind" "Kõrgla" "Armas isa" Barbi Pilvre. "Mei, Emo". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 329–330 Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat. Tallinn 2000 Haud Mount Pleasanti kalmistul Torontos
Pisa San Giusto lennujaam

Galileo Galilei rahvusvaheline lennujaam on lennujaam Itaalias Toscanas. Lennujaam on reisijate arvult suurim Toscanas ning Kesk-Itaalias Rooma Fiumicino lennujaama järel teine. Pisas sündinud kuulsa teadlase järgi nimetatud lennujaama tuntakse asukoha järgi ka Pisa San Giusto lennujaamana, mõned käitajad nimetavad seda Pisa (Firenze) või Pisa (Toscana) lennujaamaks. "Assaeroporti". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. jaanuar 2013. Vaadatud 10. detsembril 2013.  Pisa San Giusto lennujaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Pisa International Airport Sito web dell'aeroporto di Pisa con informazioni voli e prenotazione online parcheggio con navetta Sito web dell'aeroporto di Pisa Sito web della Boeing con informazioni sull'aeroporto Sito web degli aeroporti virtuali di Pisa e Firenze Sito web del magazine free press dell'aeroporto di Pisa
Suuõõs

Suuõõs (Ladina keeles cavitas oris, cavum oris) on paljudel selgroogsetel peas üla- ja alalõua vahel paiknev seedekanali alguosa. Suuõõs on paljudel selgrootutel. Suuõõne areng, anatoomia, asend, lihased, sooned, morfoloogia, ensüümid, bakterid ja histoloogia ning patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Madudel on suuõõs kõrist selgelt eristatav. Suuõõnes paiknevad keel, mitmed süljenäärmed ja maitsmiselundid ning sahkluu-ninaelundi avaused ja hambad. Inimesel piirneb suuõõs suupõhja, huulte ja põskedega ning tagant suulae ja keele kaartega ning läheb kurgukitsusega (isthmus faucium) üle neeluks. "Meditsiinisõnastik" 741:2004. Enn Ernits, Esta Nahkur, Koduloomade anatoomia, Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 441, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Meeli Roosalu. Inimese anatoomia, Kirjastus Koolibri, lk 107, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.
2006. aasta Soome presidendivalimised

2006. aasta Soome presidendivalimiste esimene voor toimus 15. jaanuaril 2006. Teine voor leidis aset 29. jaanuaril 2006. Valitud president astus ametisse 1. märtsil 2006. Tema ametiaeg kestis 2012. aastani. Esimeses voorus sai Tarja Halonen 46,3%, Sauli Niinistö 23,1%, Matti Vanhanen 18,6%, Heidi Hautala 3,5%, Timo Soini 3,4%, Bjarne Kallis 2,0%, Henrik Lax 1,6% ja Arto Lahti 0,4% häältest. Teises voorus osalesid esimeses voorus kaks enim hääli kogunud kandidaati. 51,8% häältega valiti tagasi senine president, Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei esindaja Tarja Halonen. Tema vastaskandidaat, Koonderakonna esindaja Sauli Niinistö kogus 48,2% häältest. Presidendikandidaatide kampaanialeheküljed Tarja Halonen Heidi Hautala Bjarne Kallis Arto Lahti Henrik Lax Sauli Niinistö Timo Soini Matti Vanhanen
RyanDan

RyanDan on kahest identsest kaksikust, Ryan ja Dan Kowarskyst (sündinud 5. detsembril 1979 Kanada Ontario provintsis Thornhillis) koosnev Kanada duett, kelle muusika on segu popmuusikast, ooperist ja klassikalisest muusikast. 2006. aastal kolis duett Londonisse. Dueti väitel on nende muusikale avaldanud suurt mõju ooperilaulja Mario Lanza. Renzetti, Elizabeth (13. oktoober 2007). "Twins Peak". The Globe and Mail. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. veebruar 2008. Vaadatud 10. detsember 2013. RyanDan.com Ametlik koduleht RyanDan page on The Management Trust website
Süljenäärmed

Süljenääre (ladina glandula salivaria, mitmuses glandulae salivariae) on paljude putukate ja loomade peas paiknevate ja suuõõnde avanevate sülge eritavate välissekretsiooninäärmete rühma üldnimetus. Süljenäärmete areng, asend, närvid, morfoloogia, ensüümid, bakterid ja histoloogia ning patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Süljenäärmed liigitatakse kaheks: suured süljenäärmed (glandulae salivariae majores); väiksed süljenäärmed (glandulae salivariae minores). Madudel paikneb suuõõnes hulgaliselt süljenäärmeid. Olenevalt madude hammaste liigist leidub madusid, kelle modifitseeritud kõrvasüljenäärmed eritavad sekreeti, mis hammustuse tagajärjel võib inimestel esile kutsuda mürgistusseisundeid. Inimesel komplekteerivad süljenäärmete sekreeti sülge ja saadavad seda suuõõnde 3 paari suuri süljenäärmeid: kõrvasüljenääre (glandula parotidea) keelealune süljenääre (glandula sublingualis) lõuaalune süljenääre (glandula submandibularis). Lisaks paikneb suuõõne limaskestas arvukalt väiksemaid süljenäärmeid. Süljenäärmetega seotult ja elundi talitluses võib esineda häireid ja haiguslikke seisundeid või väärarenguid, mille diagnoosiks võivad olla sialoosid, sialolitiaas, mumps, Sjögreni sündroom, kiiritusravijärgne sialadeniit, sarkoidoos, süljenäärmete hea- ja pahaloomulised kasvajad jne. "Meditsiinisõnastik" 747:2004. Meeli Roosalu. Inimese anatoomia, Kirjastus Koolibri, lk 110, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9. A.S. Tucker, I. Miletich,Salivary Glands Development, adaptations and Diseases, Frontiers of oral Biology, Vol 14, 2010, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 10.12.2013) (inglise keeles) Patrick Bradley, Orlando Guntinas-Lichius,Salivary Gland Disorders and Diseases: Diagnosis and Management: Diagnosis, Georg Thieme Verlag, 2011, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 10.12.2013) (inglise keeles) Enn Ernits, Esta Nahkur, Koduloomade anatoomia, Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.
Tarja Halonen

Tarja Kaarina Halonen (sündinud 24. detsembril 1943 Helsingis) on Soome poliitik, Soome president 1. märtsist 2000 1. märtsini 2012. Ta oli Soome esimene naispresident. Tarja Halonen on hariduselt jurist. Ta astus 1971. aastal Soome Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. Aastatel 1977–1996 oli ta Helsingi linnanõukogu saadik, 1979–2000 Soome parlamendi liige. Aastatel 1987–1990 oli ta teine minister sotsiaal- ja tervishoiuministeeriumis, 1989–1991 Põhjamaade koostöö minister, 1990–1991 justiitsminister ning 1995–2000 välisminister. Tema välisministriks oleku ajal astus Soome Euroopa Liitu ja 1999. aasta teisel poolel oli Soome esimest korda Euroopa Liidu eesistujariik. 26. augustil 2000 sõlmis Halonen pärast 15 aastat kestnud suhet abielu Pentti Arajärviga. Tseremoonia oli ilmalik ning selle juures viibisid tunnistajatena Haloneni täiskasvanud tütar Anna ja Arajärvi täiskasvanud poeg Esko. 1. detsembril 2004 promoveeriti Halonen Eesti emakeelse ülikooli 85. aastapäeva aktusel Tartu Ülikooli audoktoriks. 2005. aastal külastas Tarja Halonen Saaremaad ja istutas koos Lennart Merega Kaali kraatri juurde presidentide tamme[küsitav].[viide?] Ta kandideeris 2006. aasta Soome presidendivalimistel teiseks ametiajaks ja võitis valimised, kogudes esimeses voorus 46,3% ja teises voorus Sauli Niinistö vastu 51,8% häältest. [viide?] Halonen oskab eesti, inglise ja rootsi keelt.[viide?] 1960. aastatel lahkus Halonen Soome Evangeelsest Luterlikust Kirikust, kuhu kuulub enamik soomlasi, protestiks kirikuliikmete maksustamise põhimõtete vastu ja kiriku naisvaimulike vastase seisukoha tõttu. Tänapäeval tunnustab Soome Evangeelne Luterlik Kirik naisigi vaimulikena ja Halonen on teatanud, et tal pole isiklikku põhjust, miks ta ei võiks kirikusse naasta, kuid ta eelistab seda mitte teha, sest seda võidaks valesti mõista.[viide?] 1995 – Valgetähe I klassi teenetemärk 2000 – Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk 2004 – Tartu Ülikooli audoktor 2006 – Vürst Jaroslav Targa I järgu orden 2007 – Valgetähe ketiklassi teenetemärk 2019 – rahvusvaheline autasu Balti Täht "Kes? Mis? Kus?" 2006, lk 47-48 "Tartu Ülikooli audoktorid". Tartu Ülikool. Vaadatud 13. detsembril 2022. "Tarja Halonen eestlastele: tahate või mitte, me oleme teie sugulased, ja vastupidi" ERR, 2. september 2015 "Tarja Halonen". Estofilia. Tallinn: Soome suursaatkond. 2018. Vaadatud 04.05.2018.
Giuliano Pontara

Giuliano Pontara (sündinud 7. september 1932 Cles) on Itaalia-Rootsi filosoof. Pontara on pööranud suurt tähelepanu vägivallatuse uurimisele rahvusvahelisel tasandil, iseäranis seoses Mahatma Gandhiga. Kahtlused sõjaväeteenistuse eetilisuses panid teda 1952. aastal emigreeruma Rootsi, kus ta elab tänini. Ta pidas Stockholmi Ülikooli filosoofia instituudis üle 30 aasta praktilise filosoofia loenguid ning on pidanud külalisprofessorina loenguid mitmetes Itaalia ülikoolides, sealhulgas Torinos, Sienas, Cagliaris, Padovas, Bolognas, Imperias ja Trentos. Pontara on üks Roveretos asuva Rahvaste rahuinstitutsioonide rahvusvahelise ülikooli (International University of Peoples' Institutions for Peace, IUPIP) asutajaist ja on olnud selle institutsiooni Teaduskomitee president. Ta on Lelio Basso poolt 1979. aastal asutatud Rahvaste alalise tribunali liige. Pontara on avaldanud kirjutisi eetika, metaeetika ja poliitikafilosoofia alalt. Ta on avaldanud teoseid itaalia, inglise ja rootsi keeles, tema töid on tõlgitud hispaania ja prantsuse keelde. Etik, politik, revolution: en inledning och ett stallningstagande, in G. Pontara (a cura di), Etik, Politik, Revolution, Bo Cavefors Forlag, Staffanstorp 1971, 2 voll., vol. I, pp. 11-70; Se il fine giustifichi i mezzi, Il Mulino, Bologna 1974; The Concept of Violence, Journal of Peace Research, XV, 1, 1978, pp. 19-32; Voci Gandhismo, Nonviolenza, Pace (ricerca scientifica sulla), Utilitarismo, in Dizionario di politica, seconda edizione, Utet, Torino 1983 (hiljem ka: Tea, Milano 1990, 1992); Neocontrattualismo, socialismo e giustizia internazionale, in N. Bobbio, G. Pontara, S. Veca, Crisi della democrazia e neocontrattualismo, Editori Riuniti, Roma 1984, pp. 55-102; International Charity or International Justice?, in Democracy State and Justice, ed. by. D. Sainsbury, Almqvist & Wiksell International, Stockholm 1988, pp. 179-93; Filosofia pratica, Il Saggiatore, Milano 1988; Antigone o Creonte. Etica e politica nell'era atomica, Editori Riuniti, Roma 1990; Etica e generazioni future, Laterza, Bari 1995; La personalità nonviolenta, Edizioni Gruppo Abele, Torino 1996; Guerre, disobbedienza civile, nonviolenza, Edizioni Gruppo Abele, Torino 1996; Breviario per un'etica quotidiana, Pratiche, Milano 1998; Il pragmatico e il persuaso, Il Ponte, LIV, n. 10, ottobre 1998, pp. 35–49. Il pensiero etico-politico di Gandhi, introduzione a Gandhi, Moandas K. Gandhi, Teoria e pratica della nonviolenza, Einaudi, nuova edizione, Torino 1996, pp. IX-CLXI". Giuliano Pontara TFF saidil [ http://www.internazionaleleliobasso.it/?page_id=207&lang=en Lelio and Lisli Basso Foundation. Introduction] Giuliano Pontara Giuliano Pontara biograafia Mondo in Pace saidil (itaalia keeles) Giuliano Pontara Stockholmi Ülikooli lehel