laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Temperatuuriandur

Temperatuuriandur on seadis, mis teisendab temperatuuri väärtuse enamasti vastavaks elektripingeks. Samas tähenduses on laialt kasutusel ka terminid termoandur ja termosensor. Anduris võivad olla temperatuuritundlikuks elemendiks järgmised seadised: metalltakisti, mille takistus on võrdeline temperatuuriga, s.t takistuse temperatuuritegur on positiivne; levinuimaks takistimaterjaliks on plaatina, sest selle temperatuuri- takistuse sõltuvus on kõige lineaarsem laias temperatuurivahemikus ‒ takistustermomeetri PRT (platinum resistance thermometer) sensoril temperatuuridel –200…850 ºC; termistor ehk termotakisti (metallioksiididest või pooljuhtmaterjalist takisti), millel on tunduvalt suurem takistuse temperatuuritegur kui metalltakistil ning seega ka suurem tundlikkus, ent väiksem mõõtetäpsus; mõõtetehnikas kasutatakse rohkem negatiivse temperatuuriteguriga (NTC) termotakisteid; termobimetallelement ‒ koosneb kahest erineva soojuspaisumisteguriga metalli ribast, mis on omavahel kokku liidetud; nii saadud bimetallribast spiraali üks ots on kinnitatud jäigalt ja teise otsa küljes on osuti (seesuguse tajuriga on näiteks saunatermomeetrid); termopaar, mille talitlus põhineb Seebecki efektil; kasutatavaim on K-tüüpi kromell-alumell-tajur temperatuuride ‒100…1200 °C mõõtmiseks; püromeetri ehk kiirgustermomeetri sensor mõõdab eemalt hõõguva keha pinnatemperatuuri kiirguse kaudu; niisuguseks sensoriks võib olla näiteks germaanium-fotodiood (temperatuuridel üle 350 °C) ja räni-fotodiood (üle 700 °C). Termoandur on sisse ehitatud paljude integraalkomponentide kiipidesse, kus see võib kuuluda näiteks liigkoormuse eest kaitsva lülituse koosseisu. Takistustermoandur Termopaar Termomeeter Temperatuuriandurid
Takistustermoandur

Takistustermoandur on andur, mille talitlus põhineb elektrijuhi takistuse temperatuursõltuvusel. Elektrijuhtidena kasutatakse puhtaid metalle, sest neil on suhteliselt suur ja konstantne takistuse temperatuuritegur. Metallidest on eriti kohaseks osutunud plaatina, mille füüsikalised omadused on ka ajaliselt stabiilsed. Plaatinaanduriga termomeetrit nimetatakse RTD-termomeetriks (lühend ingliskeelsetest sõnadest Resistance Temperature Detector). Termoanduritena kasutatakse ka metallioksiididest või pooljuhtmaterjalist takistuselemente ‒ termotakisteid; neil on tunduvalt suurem takistuse temperatuuritegur kui metalltakisteil ning seega ka suurem tundlikkus, ent väiksem mõõtetäpsus ja stabiilsus. Plaatinaanduritega mõõdetava temperatuuri väärtused võivad jääda vahemikku ‒200 °C kuni +800 °C, termotakistite mõõtepiirkond on ahtam. Termotakistusandur ühendatakse termomeetri takistuse mõõtmise lülitusega, milleks on enamasti sildlülitus, kahe-, kolme- või neljasoonelise kaabli abil. Temperatuuriandur Takistustermomeeter What is an RTD?
Takistustermomeeter

Takistustermomeeter on termomeeter, mille temperatuuritundlikuks elemendiks on takistustermoandur. Anduri takisti on enamasti plaatinast, millest tuleneb vahel kasutatav nimetus PRT-termomeeter (lühend inglise k sõnadest Platinum Resistance Thermometer). Termomeetri anduri takistuse määrab kindlaks mõõtelülitus ja mõõtmise tulemusele vastavat temperatuuri näitab numbriline näidik. Mõõtelülitust toidetakse püsipingeallikast. Kuigi anduri takistus on võrdeline takistil tekkiva pingelanguga, ei mõõdeta pingelangu vahetult, vaid täpsema tulemuse saamiseks kasutatakse sildlülitust, milles anduri takisti Rt on üheks õlaks. Seega mõõdab silla voltmeeter U tegelikult anduri takistuse muutusest põhjustatud pingemuutust. Andur paikneb enamasti mõõtelülitusest eemal ja ühendatakse mõõtelülitusega kaabli abil. Lihtsaima, kahejuhtmelise (kahe kaablisoonege) ühenduse korral mõjutab ühendusjuhtmetes tekkiv pingelang mõõtetulemust. Täpsemat mõõtmist võimaldab kolme- ja neljajuhtmeline ühendusskeem, milles anduri toitevoolu ja mõõtevoolu jaoks on eraldi juhtmed. Täppistermomeetreis kasutatakse nelja juhtmega mõõtelülitust, mis ei ole aga kasutatav koos sildskeemiga ja nõuab takistustermoandurit läbiva voolu täpset etteandmist (mida toodud joonisel ei ole kajastatud). Selle lülituse puhul vabanetakse aga tasakaalustamata sildlülituse ebalineaarsusest. Temperatuuriandur Takistustermoandur Resistance Thermometry Resistance Thermometer Theory and Practice
Sildlülitus

Sildlülitus on elektrilülitus, mille moodustavad H-kujuliselt ühendatud kaksklemmid (kahe väljekontaktiga ahelalülid). Kaksklemmideks on kõige sagedamini takistid (takistussillas) või dioodid (sildalaldis), kuid ka nii takistid kui kondensaatorid (Wien'i sild). Takistussild koosneb kahest rööpharust, kusjuures kummaski harus on kaks takistit: ühes harus R1, R2 ja teises R3, R4. Nende vahele on sillana ühendatud takisti R5. Rööpharude takistid (R1, R2, R3 ja R4) on silla õlad. Sageli kujutatakse sildskeemi kaldruudu kujuliselt. Tuntuim sildlülitus on Wheatstone’i sild, mille leiutas 1833. aastal inglise füüsik Samuel Hunter Christie, kuid mille tegi tuntuks inglise teadlane Charles Wheatstone (1802‒1875), kui kasutas niisugust lülitust elektritakistuse täppismõõtmiseks. Siin on sillana ühendatud galvanomeeter (või kahepoolse skaalaga voltmeeter) ja silla teise diagonaali (punktidesse A ja B) vooluallikas. Neljast takistusest on teada kahe väärtused R1 ja R3, mõõdetav takistus on Rx ja muudetav on takistus R2. Mõõtetoiming seisneb sildlülituse tasakaalustamises. Toodud näite korral takistus R2 valitakse takistussalve takisteid ühendades niisugune, et voltmeeter näitaks nulli (punktides C ja D on siis ühesuurune pinge). Sel juhul on takistuste suhe Rx/R3 võrdne suhtega R1/R2 ja mõõdetava takistuse suurus R x = R 1 R 2 R 3 . {\displaystyle R_{\text{x}}={\frac {R_{1}}{R_{2}}}\,R_{3}.} Takustuse Rx pöördvõrdeline seos takistuse R2 suhtes pole mõistlik. Seetõttu mõõtmistel kasutatakse tegelikult sellist sildskeemi, milles mõõdetav takistus Rm on ühendatud takistussalvega samale poolele toite suhtes. Takistussalv on täppistakistite komplekt, millest saab moodustada soovitud väärtusega takistuse. Skeemil toodud näite puhul on see 0,1 Ω kuni 999,9 Ω. Reaalselt võib takistussalve abil katta takistuse piirkonnas 0,01 Ω kuni 1000 MΩ (sagedamini küll kuni 1 MΩ). Mõõtmistulemused võivad olla esitatud ka juhtivuse ühikutes (kuid siis peaks ka salv olema juhtivuste salv, et ei peaks pöördväärtusi arvutama). Sildlülitusega saab vahelduvpinget (-voolu) rakendades ja reaktiivtakistuslikku (L või C) salve kasutades mõõta peale takistuse ka mahtuvust C ja induktiivsust L (või üldisemalt impedantsi Ż reaktiivkomponenti X) ning nendega määratud muid elektrilisi parameetreid, näiteks kaonurka või hüvetegurit. Loomulikult peab vahelduvvoolu kasutamise korral ka voltmeeter olema vahelduvpinge voltmeeter. Siinjuures silla tasakaalustamine tuleb saavutada voltmeetri näidu miinimumi järgi. Kahepolaarset (nulliga keskel) näitu on siiski võimalik saada, kuid seda ainult faasitundliku (sünkroon)detektoriga voltmeetri (vektorvoltmeetri) kasutamise korral. Vahelduvvoolu mõõtesilla puhul võivad silla tundlikkused impedantsi aktiivtakistusliku ja reaktiivtakistusliku komponendi suhtes olla erinevad ja sõltuda sagedusest ning impedantsi komponentide suhtearvust. Adekvaatsete mõõtetulemuste saamiseks peab kasutatavate salvede lülitusviis vastama mõõdetava impedantsi aseskeemile. Sildalaldi Kompensaator Mõõtesild Wheatstone Bridge Circuit
Kodanikunimi

Kodanikunimi on oma loomingus või muus tegevuses teist nime kasutava isiku (näiteks kirjaniku, laulja) ametlik nimi. Näiteks eesti kirjanik, kes oma loomingus kasutas nime A. H. Tammsaare, oli kodanikunimega Anton Hansen. pärisnimi pseudonüüm "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 28.10.2013)
Eesti Üliõpilasselts Ühendus

Eesti Üliõpilasselts Ühendus (lühend EÜS Ühendus) oli Eesti üliõpilasselts, mis asutati 1906. aastal. 1922. aastal moodustasid 21 EÜS Ühendusest lahkunut üliõpilasseltsi Raimla. August Arras Karl Edur Rein Eliaser (vanem) Leonhard Illisson Enn Kippel Oskar Loorits Lembit Lüüs Alma Ostra-Oinas Anton Palvadre Rudolf Peets August Rei Jaan Sarv Karl Taagepera A. H. Tammsaare Juhan Vaabel Jaan Vain Albert Valdes Jüri Vilms Ühenduse tegevus on tänaseni taastamata. http://www.epl.ee/news/kultuur/eesti-malu-ferdinand-kull-malestusi.d?id=51283029 (vaadatud 28.10.2013) Rein Taagepera. "Määravad hetked". Ilmamaa. Tartu 2012, lk 506. Üliõpilasseltsi pildigalerii Fotode Infosüsteemis (FOTIS)
Albu valla aukodanik

Albu valla aukodanik on olulisele Albu vallaga seotud inimesele antav aunimetus. 1938 A. H. Tammsaare 2012 Jaak Mae 2013 Rein Arjukese 2016 Age-Li Liivak Albu valla teenetemärk Albu valla aasta tegija Aukodanik 2016[alaline kõdulink] Albu valla tunnustuste avaldamise kord eRT-is
Ekvivalentpunkt

Ekvivalentpunkt on keemilises analüüsis (tiitrimisel) kasutatav mõiste. See on vähim reaktiivi (titrandi) hulk ehk stöhhiomeetriline titrandi hulk, mis täielikult reageerib tiitritava ainega (analüüdiga). Tiitrimisel on ekvivalentpunkt see moment, kui lisatud titrandi ekvivalentide hulk on võrdne analüüdi ekvivalentide arvuga. Tiitrimise lõpp-punkti, mis ei tarvitse väga täpselt kokku langeda ekvivalentpunktiga, märgib näiteks lisatud indikaatori värvuse muutus. Ekvivalentpunkti määramise meetodid põhinevad tiitritava süsteemi keemilisest muutusest tuleneva nähtava või füüsikaliselt fikseeritava omaduse küllalt järsul muutusel ekvivalentpunkti saavutamisel. Need meetodid on kas visuaalsed või instrumentaalmeetodid. Indikaatorite kasutamine. Uuritavale lahusele lisatakse mõni tilk indikaatorit ja seejärel aeglaselt tilgutatakse büretist titrandi lahust. Lahuse värvus muutub ekvivalentpunkti piirkonnas järsult ja tiitrimine katkestatakse. happe-aluse indikaatorid (näiteks fenoolftaleiin) muudavad värvust sõltuvalt pH-st redoksindikaatoreid kasutatakse oksüdatsiooni-taandamise süsteemides Mõnel juhul lahus muudab värvust ilma indikaatorit kasutamata (tavaliselt redokstiitrimisel) Tahke sademe teke tiitrimise reaktsioonis. Sel juhul on enamasti vaja kasutada tagasitiitrimise meetodit Potentsiomeetrilisel tiitrimisel muutub tööelektroodi potentsiaal järsult ekvivalentpunkti saavutamisel. pH-meeter töötab samuti potentsiomeetria põhimõttel. See meetod on küllalt täpne ja võimaldab jälgida pH muutust kogu tiitrimisprotsessi jooksul. Elektrijuhtivus sõltub lahuses olevatest ioonidest Isotermilise kalorimeetrilise tiitrimise korral registreeritakse protsessis eralduva või neelduva soojuse hulk Termomeetrilise tiitrimise puhul ekvivalentpunkt määratakse süsteemi temperatuuri muutuse kiiruse põhjal (dT/dV) Spektrofotomeetria võimaldab jälgida valguse neeldumist tiitrimise käigus Amperomeetrilise tiitrimise puhul mõõdetakse voolutugevuse muutust tiitrimise käigus Tiitrimine Keemiline indikaator
Rahvusköök

Rahvusköögiks nimetatakse mingi rahva, riigi või piirkonna eripärast toidukultuuri: toiduvalmistamisviise, retsepte, maitse- ja toorainete valikut. Iga rahvusköögi omapära tuleneb toiduainete kättesaadavusest, kliimast ja taimestikust, ajaloolistest, usulistest ja kultuurilistest tavadest. Ehkki enamasti peetakse rahvusköögi all silmas traditsioonilist, ajalooliselt kujunenud kööki, võidakse rahvusköögiks nimetada ka tänapäevast toidukultuuri, mis on omane konkreetsele rahvale või piirkonnale. Näiteks on Eestis viimase poolsajandi vältel levinud hamburgerid, seljanka ja šašlõkk, mis ei ole traditsioonilised eesti toidud, kuid mille valmistamisel ilmneb tihti kohalik eripära. Sellistel pidulikel üritustel nagu näiteks Eesti Vabariigi aastapäeva vastuvõtud esitletakse aga sageli traditsioonilistel motiividel loodud uusi toite (näiteks kamavaht). Rahvusköögile vastanduvad moodne fusion-köök, mis sihilikult segab eri traditsioone, ning molekulaargastronoomia, mis läheneb toidule teaduslikult ja kõrgtehnoloogiliselt. Enamasti nimetatakse rahvuskööke rahva või piirkonna järgi, kust nad pärinevad – näiteks Eesti, Hiina, India, juudi, Prantsuse või Vene köök –, kuid leidub ka muul põhimõttel moodustatud nimetusi (nt Cajuni köök).
Azamara Pursuit

Azamara Pursuit (end Royal Princess, Minerva II, R Eight, Adonia) on ettevõttele Royal Caribbean Cruises kuuluv ristluslaev, mis on ehitatud 2001. aastal Ch. de L'Atlantique (Alsthom) tehases Saint-Nazaire'is Prantsusmaal. Azamara Pursuit on kaheksas R-klassi laev. Tema sõsarlaevad on R One, R Two, R Three, R Four, R Five, R Six ja R Seven. Laeva käitab laevakompanii Azamara Club Cruises, mis kuulub ettevõttele Royal Caribbean Cruises. 2013. aastal sõitis Azamara Pursuit (kandes siis nime Adonia) Läänemerel ja külastas 26. juunist 25. oktoobrini viis korda Tallinna. Laeva kodusadam on Valletta. Fakta om fartyg (rootsi keeles) Equasis (inglise keeles) Adonia, Vessel Status - 9210220 (inglise keeles) Adonia Review[alaline kõdulink] (inglise keeles) Ristluslaev Adonia P & O Cruisese kodulehel (inglise keeles)
Brukna mõis

Brukna mõis (Bruknas muiža) on mõis Lätis Bauska piirkonnas Dāviņi vallas Bruknas. Saksa keeles Brucken. Brukna mõisa omanikeks oli enne võõrandamist Korffide perekond. Vahepeal oli mõisas kool, aga 2001. aastast kuulub narkomaanide rehabiliteerimise ühingule. 2011. aastal võttis ühing ette mõisa renoveerimise. Klassitsistlik peahoone ehitati 18. sajandi teisel poolel, 19. sajandi algul tehti suuri ümberehitusi. Mõisa kunagisest kahekümne viiest kõrvalhoonest on säilinud kaks aita ja laut. Mõisa pargis asub Brukna linnamägi, küla kalmistul on Korffide suguvõsa kabel. Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (läti keeles) Video mõisast
Nantes

Nantes [naa(n)t] on linn Prantsusmaal Loire'i jõe ääres, suudmest 55 km kaugusel, Pays de la Loire'i piirkonna ja Loire-Atlantique'i departemangu keskus. Keltide asutatud linna vallutas Julius Caesar 56 eKr ja andis sellele nimeks Portus Namnetum. Nantes oli Bretagne'i hertsogkonna pealinn kuni selle liitmiseni Prantsusmaaga 1532. 18. sajandil oli Nantes orjakaubanduse keskus. 1851. aastal jõudis linna raudtee. Teise maailmasõja ajal pommitasid Saksa okupatsiooni all olevat Nantesi Briti ja Ameerika lennukid. Nantesis on sündinud kirjanik Jules Verne. Linnas tegutseb jalgpalliklubi FC Nantes. 2022. aasta 18. juulil registreeriti Nantes'is 42 °C. Audencia Business School e-artsup École pour l'informatique et les nouvelles technologies ISEG Marketing & Communication School ISEFAC Bachelor Nantesi edikt Nantesi Ülikool Populations légales 2021
Zaļenieki mõis

Zaļenieki mõis (läti keeles Zaļenieku muiža või Zaļā muiža, saksa keeles Grünhof) on mõis Lätis Jelgava piirkonnas Zaļenieki vallas Zaļeniekis. Zaļenieki oli üks varasemaid ordu mõisasid selles piirkonnas. Mõisa mainitakse esimest korda 1541. aastal, mil mõis anti Hermann Heikingile. Varasemate omanike seas oli ka Gotthard Kettler ja Evald von Kleist. Aastal 1689 mainitakse mõisa kui Kuramaa hertsogi jahilossi. Mõisa peahoone on üks varasemaid klassitsistlikus stiilis hooneid piirkonnas. Ernst Johann von Biron tellis 1766. aastal arhitekt Bartolomeo Rastrellilt mõisale projekti, aga arhitekti surma tõttu jäi see tal lõpetamata. 1768. aastal alanud ehitustööd lõppesid 1775. aastal, tööde lõpetamist juhatas Rastrelli assistent, taanlasest arhitekt Severin Jensen. Rastrelli mõjul on mõisa juures siiski märgata veel paljusid barokseid elemente. Mõis vahetas korduvalt omanikke. See on kuulunud Alexander von Württembergile, Alexis von Schepingile, Alexandra Lievenile, Karl Theodor von Medemile. Aastast 1920 tegutseb mõisa peahoones kool. Kolmekümnest kõrvalhoonest on paljud tänapäevani säilinud. Alles on tallid, moonakate ja teenijate majad, pruulikoda. Mõisa juures on 27,7 ha suurune vabakujundusega park, mis sai alguse 17. sajandil rajatud puuviljaaiast. Pargis kasvavad vahtrad, viirpuud, pajud, võõrliikidest hall pappel, alpi seedermänd, Euroopa nulg. Zaļenieki Zaļenieki mõis Video mõisast
Theo de Raadt

Theo de Raadt (sündinud 19. mail 1968 Pretorias Lõuna-Aafrika Vabariigis) on tarkvaraarendaja, kes elab Kanadas Calgarys. Ta on OpenBSD ja OpenSSH projektide asutaja ja juht ning NetBSD projekti asutajaliige. Koduleht
Loire

Loire [luaar] on Prantsusmaa pikim jõgi, kui selleks mitte pidada Reini, mille paremale kaldale Prantsusmaa ei ulatu. Jõe pikkus on 1012 km, valgla 117 000 km². Loire on pikkuselt Euroopa viies jõgi. Loire algab Keskmassiivist, voolab põhja ja pärast Orléansi läände ning suubub Bretagne'i poolsaarest lõuna pool Atlandi ookeani. Suuremad lisajõed on Cher, Indre, Loiret ja Maine'i jõgi. Jõe ääres asuvad Orléans, Tours, Angers ja Nantes. Antiikajal kutsuti Loire'i Ligeriks. Selle nime andsid jõele keldid ja see tähendab setteid. Loire oli ligikaudu Gallia lugdunensise ja Akvitaania provintsi piiriks. Erinevalt paljudest Euroopa jõgerdest ei ole Loire'il peaaegu üldse paise (1985. aastal rajati Villerest' pais mõni kilomeeter Roanne'ist lõuna poole). Ühest küljest põhjustab see suurvee ajal üleujutusi, teisest küljest on see muutnud Loire'i populaarseks paadiretkede toimumise kohaks. Loire'i üleujutustest toimusid suurimad 1856, 1866 ja 1910. Loire'i-äärset kliimat peavad prantslased eriliselt meeldivaks: pehmete talvede ja väikese temperatuurierinevusega. Selle tarbeks on neil väljend le climat ligérien. La Charité Pont-canal de Briare Gien Sully-sur-Loire Blois Chaumont Bréhémont Saumur Chênehutte Le Thoureil Les Ponts-de-Cé Nantes Saint-Nazaire "Longest River in France". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. aprill 2021.  Loire – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kuningliku Astronoomiaseltsi kuldmedal

Kuningliku Astronoomiaseltsi kuldmedal (inglise keeles Gold Medal of the Royal Astronomical Society) on Kuningliku Astronoomiaseltsi kõrgeim autasu. Medalil on kujutatud William Herscheli konstrueeritud ja 1789. aastal valminud teleskoop, mis omal ajal oli poole sajandi vältel maailma suurim. Esimest korda anti kuldmedal välja 1824. aastal. Enne 1833. aastat autasustati kuldmedaliga 1 kuni 3 inimest aastas, alates 1833. aastast juurdus tava välja anda üks medal aastas. 1846. aastal, pärast Neptuuni avastamist, tekkis astronoomiaseltsis vaidlus – kellele anda järgmise aasta kuldmedal?. Neptuuni asukoha arvutas välja prantsuse matemaatik Urbain Le Verrier. Le Verrier' antud asukoha järgi avastas planeedi saksa astronoom Johann Galle 1846. aasta septembris. Le Verrier'st sõltumatult arvutas planeedi asukoha välja inglane John Couch Adams, kelle arvutuste järgi leidis selle üles teine inglane James Challis. Adamsi ja Le Verrier' vahel tekkis rahvusvaheline vaidlus õiguse üle panna nimi uuele planeedile. Lõpuks otsustas Kuninglik Astronoomiaselts jätta nii sellel (1847) kui ka järgmisel 1848. aastal kuldmedal välja andmata. Selle asemel anti aastal 1848 välja 12 mälestusmedalit. 1860. aastatel, pärjati neid mõlemaid – Adamsit ja Le Verrier'd – siiski kuldmedaliga. Alates 1964. aastast antakse kuldmedalit välja igal aastal kaks medalit – üks väljapaistvate saavutuste eest astronoomias, teine geofüüsikas. Esimene naine, kes pälvis Kuningliku Astronoomiaseltsi kuldmedali, oli Caroline Herschel. Alles 1996. aastal autasustas selts kuldmedaliga järgmist naist – selle sai ameerika astronoom Vera Rubin. 1826 – Friedrich Georg Wilhelm Struve, Venemaa astronoom ja geodeet, Tartu Tähetorni direktor (1820–1839). 1903 – Hermann Struve, baltisaksa päritolu Venemaa ja Saksamaa astronoom, õppinud Tartu Ülikoolis, hilisem Berliini Observatooriumi direktor. 1915 – Johan Oskar Backlund, rootsi päritolu Venemaa ja Rootsi astronoom, kes enne Pulkovo observatooriumisse siirdumist töötas aastail 1876–1879 Tartu observatooriumis observaatorina ja Tartu ülikoolis matemaatikalektorina. 1975 – Ernst Julius Öpik, eesti astronoom, töötanud Tsaari-Venemaal, Eestis, Suurbritannias ja Ameerika Ühendriikides. 1984 – Jakov Zeldovitš, Venemaa füüsik, keemik ja kosmoloog, alates 1962. aastast juhatanud Tõraveres kosmoloogia seminare, alates 1972. aastast koostöö Jaan Einasto töögrupiga Tõravere observatooriumist. Einasto artikli kaasautor ajakirjas Nature (1982). Winners of the Gold Medal of the Royal Astronomical Society (inglise keeles)
Alvi Hargel

Alvi Hargel (aastani 1947 Alvi Tilk; 14. märts 1911 Juksi, Taagepera vald – 25. september 1995 Tallinn) oli eesti laulja (metsosopran). Ta õppis aastatel 1935–1938 Tartu Kõrgemas Muusikakoolis laulmist (Angelina Mahhotina klassis) ja hiljem Arno Niitofi juures. Ta laulis aastatel 1935–1949 ja 1952–1963 Vanemuise kooris, ta on teinud ka sooloosi. Tema abikaasa oli dirigent, pedagoog, oboe- ja flöödimängija Jaan Hargel (1912–1966), nende poeg Jaan Hargel (1948-2010) oli sisearhitekt, nende poeg Jüri Hargel (1952) on flötist ja muusikapedagoog. 1935 Pietro Mascagni "Talupoja au" (Lucia) 1945 Eugen Kapp "Tasuleegid" (Saima) 1946 Pjotr Tšaikovski "Padaemand" (Polina) 1948 Aleksandr Borodin "Vürst Igor" (Polovetsitar) 1959 Gustav Ernesaks "Tuleristsed" (Seltskonnadaam) Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide: A–M. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007, lk. 129.
Noor-Eesti Kirjastus

Noor-Eesti Kirjastus oli 1904. aastal Noor-Eesti rühmituse eestvõttel Tartus asutatud kirjastus. Kirjastusel oli oma trükikoda Tartus. Noor-Eesti kirjastas ka ajakirju Vaba Sõna (1914–1916) ja Tänapäev (1935–1940), samuti teadus- ja koolikirjandust. Aastatel 1918–1940 kirjastas see 1400 teost, mille kogutrükiarv oli ligikaudu 2 miljonit. 28.10.2013 Eesti entsüklopeedia veebiversioonis Noor-Eesti kirjastus Tartu Linnaraamatukogu kirjandusveebis
Iide

Iide on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Torgu valla halduskeskus. Küla asub Saaremaal Sõrve poolsaarel, endises Jämaja kihelkonnas. Külas asub Torgu Apostel Johannese kirik, mis on alates 1944. aastast varemetes. Külas tegutseb Torgu raamatukogu. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 27.09.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Soomussisalikud

Soomussisalikud (Lepidosauria) on roomajate klassi kuuluv ülemselts, vahel ka alamklass. Ülemseltsi kuuluvad järgmised seltsid: Squamata (soomuselised)- sünapomorfid (kolju ehitus, hemipeenis, Jacobsoni elund) Sphenodontia (kärsspealised) (tuataara Sphenodon) Eosuchia.
Metsnik

Metsnik on ametnik, kes otseselt korraldab metsade majandamist, keskkonnakaitset ja jahindust. Eesti NSV ajal (1962) nimetati metsnik ümber metsatehnikuks; metsniku nimetus taastati 1979. aastal. metsavaht metsaülem jaoskond Eesti maaelu entsüklopeedia (L–Ü), 2009. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 475
Metsaülem

Metsaülem on mingi metsaala (Eestis harilikult riigimetskonna) majandamist ja korraldamist juhtiv metsandustegelane. Kui mingis piirkonnas on mitu metsaülemat, siis nendest tähtsaimat nimetatakse peametsaülemaks. Metsaülema alluvuses võivad töötada ka abimetsaülemad. Eesti esimese vabariigi ajal oli metsaülem laiade volitustega riigiametnik, kes metsade majandamisel pidi hoidma riigi vara ja esindama riigi huve. Aastatel 1918–1925 töötasid maakondade metsaülemad, kes kontrollisid ja juhendasid ka erametsade majandamist, valmistasid ette metsade riigistamist ja uute metskondade moodustamist. 1925. aastal maakonna metsaülema ametikoht kaotati. Metskondade kontrollimiseks ja juhendamiseks loodi ringkonna metsarevidendi ja 1931. aastal revidentmetsaülema ametikoht. Hiljem on metsaülema tegevusvaldkonnad ja ülesanded muutunud. Aastast 1997 on metsaülema ülesanne oma metskonna metsade majandamine. metsavaht metsnik revidentmetsaülem Eesti maaelu entsüklopeedia (L–Ü), 2009. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 475 Heino Villem. Eesti Vabariigi metskonnad ja metsaülemad 1918–1944. Eesti Metsaselts, lk. 8. Jõgeva, 1998, ISBN 9985605144
Domanico

Domanico on vald (comune) Itaalias Calabria maakonnas Cosenza provintsis. 730 meetri kõrgusel merepinnast asuva Domanico asustustihedus on keskmiselt 41 inimest ruutkilomeetri kohta. Domanico piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Carolei, Dipignano, Grimaldi, Lago, Malito, Mendicino, Paterno Calabro. DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana (Vaadatud 28. oktoober 2013) Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it  Domanico – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis