Ülem-Geldern

Ülem-Geldern või Hispaania Geldern oli üks neljast veerandist keiserlikus Gelderni hertsogkonnas. Hollandi mässus oli see ainus veerand, mis ei löönud Habsburgide monarhiast lahku, saamaks Seitsme Ühendatud Provintsi osaks, vaid jäi Kaheksakümneaastase sõja ajal Hispaania võimu alla. Madalmaades kogusid Gelderni krahvid, hiljem hertsogid, mitmeid territooriume Maasi jõe alamjooksul, mis olid nende algsest territooriumist füüsiliselt eraldatud maadega piki Reini alamjooksu, mida haldasid Kleve hertsogid. Põhjapoolseid territooriume hallati kolme veerandina: Zutpheni krahvkond, Veluwe veerand, Nijmegeni veerand Need alamveerandid moodustavad täna Hollandi Gelderlandi provintsi. Kõige tähtsamad linnad Ülem-Geldernis olid Geldern, Venlo ja Roermond. Koos Kleve hertsogkonnaga oli piirkond algselt osa lõunagelderni murdealast, mis on osa alamfrangi murdegrupist. Aastal 1471 sattus hertsog Arnold van Egmont konflikti oma ainsa elusoleva poja Adolf van Egmontiga, kes sai toetust Burgundia hertsogilt Charles Südilt, kuid pidi oma hertsogkonna talle pandiks andma. Charles hõivas Gelderni pärast hertsog Arnoldi surma aastal 1473 ja vaatamata Egmontite protestidele liidendas selle Burgundia Madalmaadega, tema tütre Marie Rikka hilisem kaasavara selle abikaasale, Austria ertshertsog Maximilian I-le Habsburgide dünastiast. Aastal 1492 õnnestus hertsog Arnoldi pojapojal Karel van Egmontil, keda toetas kohalik aadel, samuti Prantsusmaa kuningas Charles VIII, taastada võim Gelderni üle Habsburgide nõudmiste vastaselt. Siiski, kuna tal ei olnud otseseid pärijaid, pärandas ta hertsogkonna aastal 1538 Kleve hertsog Wilhelmile, kes vaatamata õnnestumisele naita oma õde Anna Inglismaa kuninga Henry VIII-ga, ei suutnud seista vastu Habsburgist keisrile Karl V-le. Aastal 1543 loovutas Wilhelm Gelderni ametlikult Karlile, kes lisas hertsogkonna Habsburgide Madalmaade Seitsmeteistkümne provintsi hulka. Pärast Karli troonist loobumist aastal 1556 kuulutas ta, et need territooriumid pärib tema poeg, Hispaania kuningas Felipe II. Pärast Felipe karme katoliiklikke abinõusid puhkes Hollandi mäss, kolm Gelderni alamveerandit ühinesid protestantlike riikidega 1579. aasta Utrechti uniooni, samas enamuse Kaheksakümneaastase sõja ajast jäi pealinn Geldern koos Ülem-Gelderniga Hispaania kätte. See kinnitati lõplikult 1648. aasta Münsteri rahuga. Ülemterritooriumi kutsuti seejärel ka "Hispaania Geldern". Pärast Hispaania pärilussõda, Utrechti rahuga aastast 1713, jagati Ülem-Geldernit edasi järgnevalt: Preisi Ülem-Geldern: enamus, sealhulgas pealinn Geldern, läks Preisi kuningriigile. Brandenburgi (aastast 1618 Brandenburg-Preisimaa) kuurvürstid olid 1614. aasta Xanteni lepinguga, mis lõpetas Jülichi pärilussõja, omandanud juba naabruses Kleve hertsogkonna. Staatide Ülem-Geldern: Venlo ja ümbruskond said Hollandi vabariigi osaks. Jülichi Ülem-Geldern: Erkelenzi linn läks Jülichi hertsogkonnale, mida valitses Pfalzi kuurvürst Wittelsbachi dünastiast. Austria Ülem-Geldern: Roermondi ümbruskond jäi Habsburgide võimu alla, siis säilinud Austria haru, hilisemad Habsburgid-Lotringid. See ühines aastal 1790 Belgia Ühendriikidega. Vastavalt Viini kongressi lõppaktile aastal 1815 said Preisi Ülem-Gelderni lääneosa ja Austria Ülem-Geldern Hollandi Limburgi provintsi osaks. Ülejäänud territoorium jäi Preisimaale: Geldern liidendati Jülich-Kleve-Bergi provintsi, samas Erkelenz läks Alam-Reini suurhertsogkonnale. Mõlemast said aastal 1822 Preisi Reini provintsi osa. Täna moodustab see demarkatsioonijoon Hollandi-Saksa piiri, kuigi Limburgi territoorium Maasi jõest idas, mida valitses Hollandi kuningas, ühendati 1839. aasta Londoni lepinguga Saksa Liiduga.