laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lembit Odres

Lembit Odres (24. mai 1921 Paldiski – 27. jaanuar 2010) oli eesti koduloolane. 1941. aastal lõpetas ta Türi Linna Eragümnaasiumi. Küüditati juunis 1941 koos perega Siberisse. 1955. aastal pöördus tagasi Eestisse. Töötas kuni pensionile minekuni 1981. aastal EKE Projektis vaneminseneri ametikohal. Ta on uurinud Paldiski linna ajalugu ning Eesti kalmistuid ja hauamärke. Tema uurimused on paljuski jäänud käsikirjadesse: "Vana Paldiski koolid", "Vana Paldiski" I-IV, "Eesti rõngasristid", "Peremärgid", "Lahemaa peremärgid". Neist asuvad Eesti Kirjandusmuuseumis: "Johannes Odres. Paldiski linnapea 1917–1940" "Aastad 1955–2001 minu elus" I, II Ühest vanemast kunstimälestiste liigist kalmistuil. // Harju rajoonis. Tallinn 1974 Lahemaa peremärgid. // Kunst ja Kodu (1978) 1 Rõngasrist – eestlaste vanim hauatähis. // Kultuur ja Elu (1992) 5 Kalapüük ja kala töötlemine vanas Paldiskis. Tallinn 2003 1961 ENSV TA Kodu-uurimise Komisjoni liige 1990 Eesti Kodu-uurimise Seltsi liige 1964 rinnamärk ENSV kultuuritöö eesrindlane 1967 Väike looduskaitsemärk 1996 Paldiski linna aukodanik 1999 Maalehe parima suvekodu omaniku tiitel. 2001 ERMi teeneline korrespondent Tema isa oli kaupmees ja Paldiski linnapea Johannes Odres. Viitamistõrge: Vigane <ref>-silt. Viide nimega ETBL on ilma tekstita. Eesti NSV Teaduste Akadeemia kodu-uurimise komisjoni trükised. Temaatilis-informatiivne referaatkogumik. Tallinn 1988. Lk 11, 13, 15, 23, 110 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 180 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 Haud Tallinna Rahumäe kalmistul Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Jaano Odar

Jaano Odar (sündinud 15. märtsil 1940 Lüganuse vallas Virumaal) on eesti õigusteadlane. Jaano Odar on talupidaja poeg. 1960. aastal lõpetas Odar Püssi Keskkooli, 1966 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 1974. aastal kaitses TRÜ-s õigusteaduse kandidaadi kraadi väitekirjaga "Juhtimisteooria põhimõtete kohaldamisest Nõukogude tsiviilprotsessis". Odar oli 1965–1974 Kohtla-Järve linna rahvakohtunik ja Kohtla-Järve linna rahvakohtu esimees, 1974–1977 Tartu Riikliku Ülikooli tsiviilõiguse ja -protsessi kateedri vanemõpetaja, 1977–1993 Eesti NSV Ülemkohtu liige ja 1978–1993 esimehe asetäitja ning tsiviilkolleegiumi esimees, 1993–2004 Riigikohtu liige ja tsiviilkolleegiumi esimees. 1988–1992 ka Eesti TA Filosoofia, Sotsioloogia ja Õiguse Instituudi vanemteadur, 1992–1999 Tartu Ülikooli dotsent, 1999–2001 Tartu Ülikooli külalisprofessor. Ta on osalenud tsiviilkohtupidamise seadustiku eelnõu väljatöötamisel. Jaano Odar on uurinud tsiviilseadusandluse ja tsiviilprotsessi probleeme. Üle 90 teadustrükise. Kolmeastmelise kohtusüsteemi kujundamine ja kohtusüsteemi lülid. // Eesti Jurist (1991) 5 Tsiviilkohtupidamise seadustik. // Juridica (1994) 2 Kohtu suutlikkusest tsiviilasjade menetlemisel ja tsiviilseaduse arengust. // Juridica (1991) 9 1987 Eesti NSV teeneline jurist 1998 Valgetähe III klassi teenetemärk Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Riigikohtunik Jaano Odar läheb pensionile. EPL, 13. jaanuar 2004 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 440; II, 117 Eesti entsüklopeedia 14, 335 University of Tartu: Faculty of law: directory. Trt, 1994, 47; Trt, 2001, 153–154 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Viktor Obet

Viktor Obet (ka Victor Obed; 10. märts (vkj 25. veebruar) 1913 Võru – 9. august 1999 Scotia, New Yorgi osariik, USA) oli eesti metsateadlane, maastikuarhitekt ja sõjaajaloolane. Viktor Obet oli jaamaülema poeg. 1932. aastal lõpetas Obet Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 1937 Tallinnas sõjakooli (suurtükiväelipnikuna), 1939 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonna cum laude, õppis 1938–1941 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. EÜS-i liige ja vilistlane. Obet töötas 1936 TÜ metsakorralduse kateedris[küsitav] nooremassistendina, 1937–1940 AS-is Eesti Metsatööstus, ka Tartu ja Valga saeveskis ning Aakre metskonnas, oli 1940–1941 Põhja Paberi- ja Puupapivabriku inspektor, 1941–1944 Metsade Valitsuse metsatööstusosakonna vanemreferent. Põgenes 1944 Rootsi, kus töötas Rootsi Kuninglikus Metsaülikoolis arvutustöödel, täiendades ennast ühtlasi erialaliselt. Siirdus 1948 USA-sse, õppis 1948–1950 Syracuse'i Ülikooli New Yorgi metsakolledžis, omandades magistrikraadi metsakasutuses, väitekiri käsitles puidukasutuse parandamise võimalusi USA-s. Omandas enesetäiendamise teel ka maastikuarhitekti kutse. Töötas 1950–1978 New Yorgi parkide valitsuses. Pensionil olles uuris Obet Eesti ajalugu, peamiselt Eesti Vabadussõda, mille tulemusena valmis 2200-leheküljeline käsikiri (säilitatakse Kaitseministeeriumi arhiivis). Tegutses Eesti taasiseseisvumise nimel[viide?]. Rootsis tegutses Eesti Komitees ja Eesti Abi Keskuses, USA-s oli Eesti Kooli Fondi asutajaid, töötas Ameerika Hääle New Yorgi osakonnas. Märkmeid USA metsatööstusest. Eesti Metsamees Eksiilis 5. Stockholm 1950 TLÜAR väliseesti isikud Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 K(ruuse), R. Uus metsateaduse magister. // Eesti Metsamees Eksiilis 7. Stockholm 1951. Lk 38 Malev Margus. Victor Obet – 80. // Eesti Mets (1993) 1, 27–28 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. Tartu 1994, III, 111 Malev Margus. Eesti Mets (1999) 11, lk 17 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakond. Tartu 2000. Lk 42 Eesti entsüklopeedia 14. Lk 334–335 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 178 TLÜAR väliseesti isikud Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Aleksandr O'Connel-Bronin

Aleksandr O'Connel-Bronin (sündinud 2. septembril 1952 Tartus) on Eesti füüsik. 1969. aastal lõpetas O'Connel-Bronin Tartu 4. Keskkooli, 1974 TÜ füüsikaosakonna. 1979 kaitses ta füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi TA FI-s väitekirjaga "Свободные и автолокализованные экситоны в кристаллах LiH и NaI". 1975–96 oli ta FI teadur. Aleksandr O'Connel-Bronini uurimisvaldkond on eksitonid laia keelutsooniga kristallides. "Экспериментальное проявление поляризованного взаимодействия экситонов с фононами в широкощелевом диэлектрике" (kaasautor V. Plehhanov) // Письма в ЖЭТФ (Ж. эксперим. и теор. физики) 27 (1978) 1 "Polariton emission in LiH, LiD and NaI single crystals" (kaasautor V. Plehhanov) // Phys. Status Solidi (b) 86 (1978) 2 "Resonant Raman scattering in crystals with self-trapping excitons" (kaasautor V. Plehhanov) // Phys. Status Solidi (b) 95 (1979) 1 "Exciton states of lithium hydride in LiH1-z Fz solid solutions" (kaasautor) // Phys. Status Solidi (b) 179 (1993) 2 "Influence of cleavage in liquid helium on the shape of the n=1 exciton reflection band in KI and RbI crystals" // J. Phys. C: Condensed Matter, 6, 15 (1994) Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 24 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Gustav Reinhold Nyländer

Gustav Reinhold Nyländer (umbes 1775 Tallinn – 23. mai 1825 Kissy, Sierra Leone) oli misjonär ja keeleteadlane, eesti afrikanistika rajaja. Gustav Reinhold Nyländer oli rootsi-soome päritolu, ema poolt tõenäoliselt eestlane. Aastatel 1803–1805 õppis ta Berliinis misjoniseminaris (nn Jänicke koolis). 1805 asus ta Inglismaal Kirikumisjoniühingu teenistusse, 1806 lähetati ta misjonitööle Aafrikasse. Elas ja töötas kuni surmani Sierra Leones, sh 1812–1818 bulomite ja 1818–1825 temnede asualal. Rajas Sierra Leones esimese regulaarselt tegutseva kooli. Nyländeri bulomi keele uurimused olid teedrajava tähtsusega. Ta töötas ladina kirja alusel välja bulomi keele tähestiku, koostas selle keele grammatika ja õigekirjaõpiku (1814), bulomi-inglise ja inglise-bulomi sõnaraamatu ning bulomikeelse usutekstide lugemiku. Tema Matteuse evangeeliumi bulomikeelne tõlge oli esimesi Piibli tõlkeid Aafrika põlisasukate keelde. Nyländer kogus ka sealset rahvaluulet ja etnograafilist ainestikku. Grammar and vocabulary of the Bullom language. London 1814 A spelling book of the Bullom language, with a dialogue and scripture exercises. London 1814 Lum Keleng. London 1816 Selected parts of common prayer. London 1816 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Magazin für die neueste Geschichte der protestantischer Missions- und Bibelgesellschaften. Basel 1816–1822, 1826, 1839, 1851 Mart Siiroja. "Eesti misjonär Gustav Reinhold Nyländer Sierra Leones 19. sajandi algul". // Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat 1988–1993. Annales Litterarum Societatis Esthonicae 1988–1993. Tartu 1995. Lk 106–144 Eesti entsüklopeedia 14. Lk 334 Karin Hiiemaa. "Südame kutsel: Eesti misjonärid Aafrikas". Tallinn 2000 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 174–175 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Jaan Nüssik

Jaan Nüssik (28. veebruar 1931 Polli vald, Karksi kihelkond, Pärnumaa – 22. september 2020) oli eesti keemik. Jaan Nüssik oli möldri poeg. 1951. aastal lõpetas ta Tartu 5. Keskkooli, 1956 TRÜ keemiaosakonna, 1961–1965 NSVL TA Maagileiukohtade Geoloogia, Petrograafia, Mineraloogia ja Geokeemia Instituudi (Moskva) aspirant, geoloogia-mineraloogiakandidaat (1969, samas). Ta oli 1957–1965 NSVL TA Maagileiukohtade Geoloogia, Petrograafia, Mineraloogia ja Geokeemia Instituudi nooremteadur, 1965–1976 Venemaa Mineraalide Sünteesi ja Kristallide Kasvatamise TUI noorem- ja vanemteadur, 1976–1984 NSVL TA Komi filiaali vanemteadur (Sõktõvkaris), 1984–1998 TTÜ ehitusmaterjalide labori vanemteadur. Tema uurimisvaldkonnad on kristalli- ja ligandite välja teooria, emissioonspektraalanalüüs, mineraalide adsorptsioonspektroskoopia, daikide keemiline koostis granitoidides, mineraalide süntees ja kristallide kasvatamine. Osalenud paljudes ekspeditsioonides (Siberis, Kasahstanis, Sahhalinil, Komis jm). Üle 60 teadustrükise, sh 5 monograafiat; 8 autoritunnistust. 1976–1986 Venemaa Mineraloogide Ühing 1984 Eesti Keemiaselts Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 24 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Viesturs Jansons

Viesturs Jansons (sündinud 23. juulil 1958) on läti päritolu Eesti balletitantsija. Ta lõpetas 1976. aastal Riia Koreograafiakooli. Ta oli aastatel 1976–1991 Läti Rahvusooperi balletisolist ja 1996–1997 Läti Rahvusooperi balletitrupi kunstiline juht. Aastatel 1991–1996 ja 1997–2001 oli ta balletisolist Estonia teatris. 2013. aasta seisuga on ta Tallinna Balletikooli õppejõud. 1993 Eesti Teatriliidu balletiauhind 2009 Läti Vabariigi Kolme Tähe orden (IV järk) Tema abikaasa on Kaie Kõrb. Neil on kaksikud pojad (sündinud 2007). Varasemast suhtest on tal tütar (sündinud 1984). Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 109. "Viesturs Jansons: tean kaht rasket ametit – vangivalvur ja balletitantsija."[alaline kõdulink] Eesti Päevaleht 20. juuli 2013. Ar Triju Zvaigžņu ordeni apbalvoto personu reģistrs apbalvošanas secībā, sākot no 2004. gada 1.oktobra [alaline kõdulink] Kaie Kõrb pühendab nüüd elu poegadele[alaline kõdulink]
Carlos II

Carlos II (6. november 1661 – 1. november 1700) oli viimane Hispaania monarh Habsburgide dünastiast (valitses 1665–1700), Felipe IV poeg. Kuna tema eelkäijad olid juba mitu põlvkonda abiellunud lähisugulastega, siis oli ta degenereerunud ning võimetu riiki valitsema. Poolteist sajandit ja 5–7 põlvkonda varem elanud Juana Nõdrameelsest põlvnes ta koguni 14 teed pidi. Habsburgide dünastias oli tavaline mitte üksnes nõbude omavaheline abiellumine, vaid Carlose lähedaste esivanemate seas oli koguni 3 juhtumit, kus onu oli abiellunud oma õetütrega, sealhulgas tema isa Felipe IV oli ema Austria Mariana onu. Tema isal Felipel oli kolme naisega 13 last, kellest täiskasvanuks sai 4, lapsi sai kaks (mõlemad välismaale abiellunud tütred) ja neistki ühe sugu suri ülejärgmises põlves välja. Carlos II oli ka impotentne ja nii lõppes Habsburgide Hispaania liin temaga. Üks väheseid Carlose iseseisvaid otsuseid oli Suure Nõukogu (Junta Magna) kokkukutsumine, mis uuriks Hispaania inkvisitsiooni. Nõukogu aruanne inkvisitsiooni tegudest oli hävitav ja suurinkvisiitor kutsus kuningat üles seda tulle heitma. Kui Carlose järglane troonil Felipe V samuti õudse aruandega tutvuda tahtis, ei suudetud sellest enam ühtegi koopiat leida. Carlos abiellus 1679 Orléansi hertsogi Philippe I tütre Marie Louise d'Orléansiga, kes suri 1689 arseenimürgitusse . Juba samal aastal abiellus Carlos kirja teel uuesti Pfalzi kuurvürsti Philipp Wilhelmi tütre Maria Annaga, kes oli isa 18 lapsest 13. Maria Anna saabus Hispaaniasse 1690. aasta kevadel. Kummastki abielust lapsi ei sündinud. Teist abielu iseloomustas Carlose ema ja abikaasa lakkamatu vaen, mis lõppes ema Mariana surmaga 1696 61-aastaselt. Surres määras Carlos troonipärijaks oma poolõe Maria Theresa ja Louis XIV pojapoja Philippe'i, kuid nõudis oma testamendis kuninga alalist resideerimist Madridis, mis pidi välistama Prantsuse ja Hispaania kroonide ühendamise. Juhuks kui Philippe pidanuks troonist loobuma või surema, määras Carlos pärijaks tema noorema venna Charlesi, kolmandana aga Habsburgide Austria liini esindaja, oma õemehe keiser Leopold I poja Karli. Inglismaa ja Austria kartsid Philippe'i võimuletuleku korral Prantsusmaa mõju ülemäärast kasvu ning sellepärast puhkes pärast Carlos II surma Hispaania pärilussõda. Felipega pääses Hispaaniat valitsema Bourbonide dünastia, mis valitseb tänapäevani, ja ka Juan Carlos I on Felipe V järeltulija. "Poisoning in the 16th, 17th and 18th century". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. märts 2016. Vaadatud 7. märtsil 2010.
Mina ja keskkond

Mina ja keskkond on koolieelsetes lasteasutustes käsitletav valdkond. Selles valdkonnas käsitletakse teemasid nii loodus- kui ka ühiskonna- ja inimeseõpetusest. Koolieelse lasteasutuse riiklik õppekava
Hélène

Hélène on prantsuspärane naisenimi. See nimi tuleneb vanakreeka mütoloogia tegelaskuju Ilusa Helena nimest. Hélène Dubreuil on filmikunstnik, kes nimetati 2012 Oscari kandidaadiks. Hélène Fourment (1614–) oli Peter Paul Rubensi abikaasa ja modell. Hélène Gordon on moeajakirja Elle asutaja. Hélène Silfverschiöld (1968–) on rootsi aadlik. Hélène Vallier (1932–1988) oli prantsuse näitleja. Élisabeth Thérèse Marie Hélène on Belgia troonipärija. Helena (eesnimi) Helene (eesnimi)
Laima Vaikule

Laima Vaikule (sündinud 31. märtsil 1954 Cēsises) on läti estraadilaulja ja näitleja. Tema isa Stanislavs Vaikulis oli tööline. Ema Janina Vaikule (surnud 2015) oli algul müüja, seejärel poe direktor. Kui ta oli kolmeaastane, kolis pere Riiga. Laima lõpetas põhikooli ja astus siis meditsiinikooli. Ühtlasi tegeles ta laulmisega. Tema õpetaja oli Leonid Zahodnik, kes tegi koostööd Raimonds Paulsiga. Kui Vaikule oli 15-aastane, laskis Zahodnik Vaikulel Paulsile laulda. Paulsile esitus meeldis ning ta võttis Vaikule enda juhitud Riia raadio- ja televisiooniorkestri solistiks. Talle omistatakse Nõukogude Liidu estraadil esimesena miniseeliku kandmist. 1970 tutvus Vaikule Andrei Latkovskiga (sündinud 1949). Latkovski oli algul Vaikule saatebändi basskitarrist, hiljem lauljatari mänedžer. Alates 1978 elavad nad vabaabielus. Lapsi neil pole. 2010, 56-aastaselt püüdis Vaikule kunstliku viljastamise abil last saada, kuid rasedus katkes. Vaikule on Raimonds Paulsi tütretütre Monika-Ivona (sündinud 1994) ristiema. Laima Vaikule on loomade õiguste eest võitleja. Eetilistel põhjustel on ta taimetoitlane. Vaikulel on kaks kodu, Riias ja Moskvas. 2018. aasta alguses teatas Vaikule, et ei sõida Krimmi esinema, ükskõik kui suurt honorari talle ka ei makstaks. Pärastpoole selgitas ta, et keeldumise põhjuseks on Euroopa Liidu ja Läti kehtestatud sanktsioonid ning pärast nende mahavõtmist poleks tal midagi Krimmis esinemise vastu. 2022. aasta veebruaris mõistis ta hukka Venemaa sissetungi Ukrainasse. Postimees, 13. juuni 2012, lk 21 Verni Leivak. Laima Vaikule lavale elatud elu, Postimees (Arter), 19. mai 2012
Soojusliikumine

Soojusliikumine on aineosakeste korrapäratu liikumine. Soojusliikumise keskmine kineetiline energia määrab keha temperatuuri. Browni liikumine Soojus
Gustaf Adolf Lewenhaupt

Krahv Gustaf Adolf Lewenhaupt (Löwenhaupt, 24. veebruar 1619 Vinäsi mõis, Småland – 29. november 1656 Rautise mõis, Soome), Rootsi riigitegelane ja väejuht. Gustaf Adolf Lewenhaupt oli Raseborgi ja Falkensteini krahv, Reipoltskircheni, Kägleholmi ja Vinbergi vabahärra, Gräfsnäsi, Sangaste, Himmelspforti, Östadi ja Reberga härra. Gustaf Adolf Lewenhaupt sündis Gustav II Adolfi abikaasa Maria Eleonora nõuniku, Raseborgi ja Falkensteini krahvi Johann Casimir Lewenhaupti (1583–1634) ja vabapreili Sidonia Gripi (1585–1652) pojana. Tema vanaisa oli Vinäsi ja Ternö vabahärra Mauritz Grip (1547–1591), ning tema tädi Margareta Grip (1586–1624) oli abielus Herman Wrangeliga ja oli Carl Gustaf Wrangeli ema. Ta juhatas Leipzigi lahingus 1642. aastal kaptenina Rootsi väeüksust, sellele järgnes ülendamine ooberstleitnandiks ning seejärel ooberstiks. 1645 anti talle jalaväe kindralmajori ja 1648 kindralleitnandi auaste, ning oli 1649 Soome miilitsa ülem. 1650 sai Lewenhaupt riigi- ja sõjanõukogu liikmeks, 1651 kindraliks, 14. aprillil 1655 feldmarssaliks ja 1656 Liivimaa asekuberneriks. Gustaf Adolf Lewenhaupt abiellus 1648 Magnus Gabriel De la Gardie noorema õe Christina Catharina De la Gardiega (1632–1704), kes lesestununa abiellus 1658 Gustaf Otto Stenbockiga ja oli Magnus Stenbocki (1632–1704) ema. Carl Georg Starbäck, Per Olof Bäckström: "Berättelser ur svenska historien", Sjette bandet. Carl X Gustaf. Carl XI, 1885–86, lk. 311–312 Anders Anton von Stiernman: Swea och Götha Höfdinga-Minne, 1836 lk. 382–383 "Släkten Leijonhufvud-Lewenhaupt". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. veebruar 2012. Vaadatud 5. mai 2010. Svenskt biografiskt handlexikon, 1906, lk. 41–42 August Wilhelm Hupel: Historisch-chronologisch-biographische Nachrichten von den liefländischen Generalgouverneuren, Gouverneuren und Statthaltern des Schlosses zu Riga zur königl. schwedischen Regierungszeit. / "Nordische Miscellaneen" St. 18–19, Riga: Hartknoch 1789, lk. 506–507
Vicente Blasco Ibáñez

Vicente Blasco Ibáñez (29. jaanuar 1867 – 28. jaanuar 1928) oli hispaania kirjanik ja stsenarist. Ta lavastas ka filme. "Viinaladu" ("La Barraca", tõlkinud Emma Reinthal; Tallinn, 1911) "Areen" ("Sangre y arena", tõlkinud H. Agumees; Tallinn: Elu, 1930) "Neetud maa" ("La Barraca", tõlkinud Aleks Sepp; Tartu: Loodus, 1934) "Surnud käsivad" ("Los muertos mandan", tõlkinud Aleks Sepp; Tartu: Loodus, 1936) "Valencia lood" ("Cuentos valencianos", tõlkinud Aleks Sepp; Loomingu Raamatukogu 21, 1958)
Max Frisch

Max Rudolf Frisch [maks friš] (15. mai 1911 Zürich – 4. aprill 1991 Zürich) oli Šveitsi kirjanik. 1958 Georg Büchneri auhind "Härra Biedermann ja tulesüütajad" (kuuldemäng "Herr Biedermann und die Brandstifter", tõlkinud Aleksander Kurtna; Loomingu Raamatukogu 48, 1961) "Homo faber" (tõlkinud Ain Kaalep; Loomingu Raamatukogu 44–46, 1965) "Stiller" (tõlkinud Rita Tasa; Tallinn: Eesti Raamat, 1968) "Don Juan ehk armastus geomeetria vastu. Eluloomäng" (näidendid "Don Juan oder Die Liebe zur Geometrie" ja "Biographie: Ein Spiel", tõlkinud Vidrik Kivilo ja Harald Rajamets; Loomingu Raamatukogu 42–44, 1969) "Sinihabe: filmistsenaarium Krzysztof Zanussi filmile" ("Blaubart: ein Buch zum Film von Krzysztof Zanussi", tõlkinud Tiiu Kokla; Loomingu Raamatukogu 38, 1988) "Olgu mu nimi Gantenbein" ("Mein Name sei Gantenbein", tõlkinud Uno Liivaku; Tallinn: Monokkel, 1996) "Montauk" (tõlkinud Helgi Loik; Tallinn: Varrak, 1997)
Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia osakond

Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia osakond on Tartu Ülikooli Tartu Ülikooli maailma keelte ja kultuuride instituudi koosseisu kuuluv allüksus, kus õpetatakse klassikalist filoloogiat bakalaureuse-, magistri- ja doktoriõppes. Kuni 2014. aasta lõpuni oli see germaani, romaani ja slaavi filoloogia instituudi allüksus. Osakond avati 1990. aastal, siis kandis see klassikalise ja romaani filoloogia kateedri nimetust, alates 2008. aastast on nimetuseks klassikalise filoloogia osakond. Klassikalise filoloogia korraline professor oli 1990. aastast kuni emeriteerumiseni 2012. aastal Anne Lill, 2012–2017 oli professoriks Kristi Viiding, alates 2018 Janika Päll. Osakonna õppejõudude ja teadustöötajate hulka kuuluvad Maria-Kristiina Lotman, Kadri Novikov, Ivo Volt, Kaidi Kriisa ja Neeme Näripä. Osakond on olnud üks konverentsisarja Colloquium Balticum korraldajaid. Osakond tegutseb Tartus, Lossi tänav 3. http://www.fl.ut.ee/368377[alaline kõdulink] TÜ klassikalise filoloogia osakonna koduleht
St. Petersburg

St. Petersburg (lühendita kuju Saint Petersburg) on linn Ameerika Ühendriikides Florida osariigis Pinellase maakonnas. St. Petersburg asub Florida poolsaare läänerannikul Tampa lahe ääres. Linn asutati 1888. aastal. Asula on saanud nime Peterburi järgi, kus üks linna asutajatest Peter Demens (Pjotr Dementjev) oli veetnud osa oma nooruspõlvest. St. Petersburg kuulub koos Tampa ja Clearwateriga linnastusse, mida nimetatakse Tampa lahe piirkonnaks. St. Petersburgi elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 244 769. Üks linna suuremaid tööandjaid on investeerimisfirma Raymond James. Linnas tegutseb pesapallimeeskond Tampa Bay Rays. St. Petersburgis asub Salvador Dalí muuseum. Linnas asus Wikimedia Foundation alates asutamisest kuni 2007. aastani, mil sihtasutus kolis San Franciscosse. St. Petersburgi sõpruslinnad on Takamatsu Jaapanis ja Peterburi Venemaal. Linna koduleht