laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Burbank

Burbank on linn Ameerika Ühendriikides California osariigis Los Angelese maakonnas. Asub San Fernando orus Los Angelesest 20 km põhja pool. Burbank on asutatud 1887. aastal. Linn on saanud nime hambaarst David Burbanki järgi, kes ostis 1867. aastal tulevase linna alal 38 km² maad ning hakkas seal nisu kasvatama ja lambaid pidama. 1911. aastal sai Burbank linnaõigused. 1928. aastal asus linna Lockheed Aircraft Company. Burbankis on ka Walt Disney Company ja Warner Brosi peakontor. Burbanki koduleht
Looduslikkus

Looduslikkus on objekti või nähtuse omadus, mis seisneb spontaanselt tekkimises, püsimises ja isearenenemises looduskeskkonnas. Tehislikkus Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 22.10.2012)
Tehislikkus

Tehislikkus on objekti või nähtuse omadus, mis seisneb inimtegevuse kaudu teostumises: loodusaine transformeeritakse vormi, mis ei tulene selle sisemisest loomusest. Tehisliku esimene vorm on naturaalsest loodusainest kuhjatud struktuur (kiviaed, maanteetamm, pais jms). Teine vorm on selliste tehisobjektide loomine, mis on looduslikega analoogilised, ent mitte identsed (nt tehislikud keemilised elemendid, tehisisotoobid, polümeermaterjalid, kultuurtaimede sordid, koduloomade tõud). Tehisliku kolmas vorm on selliste struktuuride moodustamine, mille iseeneslik teke on täiesti võimatu (mikroprotsessor, kosmoselaev). Nüüdisaja inimest ümbritseb peaaegu ainuüksi tehislik mikrokeskkond, nt linnakorteris. Loodusliku transformeerimine tehislikuks toimub Maal plahvatuslikult kasvavates mõõdetes. Tehislikul puudub isetaastumisvõime, see on väga ebastabiilne ja kaldub iseeneslikult hävima (nt amortisatsioon, korrosioon), mistõttu tehislik saab püsida ainult jätkuva inimtegevuse toel. Tehisliku hävimine tähendab üha kasvavaid jäätmehulki, ammutatud loodusvarade pöördumatut kaotsiminekut jne. Looduslikkus Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 22.10.2012)
Ökosüsteemne tehnoloogia

Ökosüsteemne tehnoloogia (inglise ecological engineering) on valdkond, mis ühendab ökoloogia ja ehituse. Nt märgalapuhastid ja pinnasfiltrid reovee käitlemiseks, mahepõllumajanduslikud toidu ning muu tehnoloogilise toorme tootmise skeemid. Kasutust leiab ökosüsteemi omadus puhverdada ja stabiliseerida mitmesugust välismõju ning võime pruukida mitmesuguseid energiakandjaid (päikest, raskusjõudu, tuult, reovees olevate ainete keemilist energiat) mingi inimesele huvipakkuva funktsiooni (puhas keskkond, tasakaalustatud toit) loomiseks, häirimata sealjuures ökoloogilist tasakaalu ja keskkonnaruumi. Ökoloogilise tehnoloogia eeliseks on väikesed hoolduskulud ning huvipakkuvat protsessi toetava struktuuri isetaastuvus ja iseorganiseerumisvõime. Madalad hoolduskulud on tingitud ennekõike nende protsesside ruumilisest hajutatusest ja pikemast ajalisest kestusest võrreldes konventsionaalse tehnoloogiaga. keskkonnafunktsioonid mahepõllumajandus passiivmaja ökoloogiline tehnoloogia ökosüsteemne käsitlus Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 24.10.2012)
Lestat de Lioncourt

Lestat de Lioncourt on väljamõeldud tegelane, kes tegutseb Anne Rice'i seriaalis "Vampiirikroonikad" ja raamatus "Vampiir Lestat". Ta on vampiir, kes on "Vampiirikroonikate" jutustaja ja antikangelane. Lestat sündis 7. novembril 1760. Ta sündis Prantsusmaal Auvergne'i piirkonnas, kus tema isa oli markii. Lestat oli seitsmes poeg. Kõigest kaks Lestat' venda elasid täiskasvanuks. Kuigi Lestat' pere oli tehniliselt aristokraatlik, oli de Lioncourtide varandus otsas ning nad elasid oma feodaalses linnuses vaeselt. Lestat' ema Gabrielle oli perekonnas ainuke kirjaosakaja, Lestat' isa oli pime ning mängis päevade viisi malet. Lestat' nimi oli koostatud tema vendade nimede esimestest tähtedest. Lestat ei saanud isa ega vendadega läbi. Kord ütles ta emale: "Olen unes näinud, et ma tapan nad kõik. Ma tapan unenäos oma isa ja vennad. Käin toast-tuppa neid tappes, nagu ma tapsin need hundid." Lestat üritas mitu korda oma perekonna eest põgeneda. Esimest korda küsis ta varjupaika kloostrist, hiljem aga põgenes rändnäitlejatega. Mõlemal korral leiti ta üles. Lestat' ema müüs maha kõik põlvest põlve käinud juveelid, et osta hobuseid, relvi ja koeri, et Lestat saaks jahtima hakata. Peatselt sai temast leiva lauale tooja. Külarahvas palus Lestat' abi, et vabaneda hundikarjast, mis oli küla terroriseerinud. Ta läks mägedesse ning tappis terve kaheksase karja. Selle käigus kaotas ta aga oma hobuse, koerad ja peaaegu ka elu. Külarahvas imetles Lestat'd vapruse pärast ning talle kingiti lopsakalt punane mantel ja saapad, mis olid huntide nahast tehtud, kuid Lestat langes sügavasse masendusse. Gabrielle'i innustusel lahkus Lestat Auvergne'ist koos sõbra ja armukese Nicolasega ning suundusid Pariisi, kus nad tahtsid näitlejateks hakata. Lestat jäi silma ühele iidsele vampiirile, Magnusele, kes ta hiljem röövis ning vampiiriks muutis. Kui Magnus oli Lestat' vampiiriks muutunud, tegi Magnus tulle hüpates enesetapu, nii et Lestat jäi õpetajata. Lestat päris Magnuselt ülisuure varanduse. Täpselt pole öeldud, mis aastal Lestat vampiiriks tehti, kuid see juhtus vahemikus 1779–1781, seega ta oli siis 19–21-aastane. Ta on 182 cm pikk. Tal on lokkis blondid juuksed, mis õlgadeni päris ei ulatu. Heleda valguse käes paistavad ta juuksed valged. Tema silmad on hallid, kuid need haaravad sinist või violetseid värve kergelt. Tal on lühike ja kitsas nina ning ilusa kujuga suu, mis on tema näo jaoks alati natuke suur olnud. Lestat' sõrmeküüned (nagu kõikidel "Vampiirikroonikate" vampiiridel) jätavad mulje, nagu oleksid klaasist. Gabrielle de Lioncourt Nicolas de Lenfent Louis de Pointe du Lac Claudia David Talbot Mona Mayfair Aastal 1994 valminud filmis "Intervjuu vampiiriga: vampiirikroonikad" mängis teda Tom Cruise. Aastal 2002 valminud filmis "Neetute kuninganna" mängis teda Stuart Townsend.
Maameeste lipkond

Maameeste lipkond oli 1576. aastal Tallinna kodaniku Ivo Schenkenbergi loodud eestlaste väesalk, mis sõdis Schenkenbergi juhtimisel Vene vägede vastu Vene-Liivi sõjas. Teadaolevalt tegutses lipkond 1579. aastani. Salka kuulusid maad rüüstavate venelaste eest veel Rootsi vägede käes püsivasse Tallinna põgenenud Harjumaa talupojad, kokku üle 400 mehe. Lipkond sai julge ja kavala tegutsemise tõttu kiiresti tuntuks, Schenkenberg pälvis hüüdnime "Eestimaa Hannibal" ja tema salka kutsuti "Hannibali rahvaks". Kroonik Balthasar Russow kirjeldas maameeste lipkonda nõnda: "Ja need talupojad /---/ ei tundnud midagi armsamat, kui igal päeval ja ööl venelastega taplusi pidada, kus nad siis sagedasti ka võitjaks jäid /---/." Levinud relv oli harkpüss. Palka maksti vähe, põhiline motivatsioon oli võitlus Vene sissetungijate vastu, hiljem ka sõjasaak. Lipkond koosnes 40 rühmast ehk salgast, igas neist oli 6-10 meest. Kui Vene väed Tallinna 1577. aastal piirasid, tegutses maameeste lipkond tuletõrjujatena, kustutades linna heidetud tulekerasid. Samuti korraldasid nad linnast väljatunge; ühe sellise käigus sai 7. veebruaril 1577 haavata piiramisvägede juhataja abi Ivan Vassiljevitš Šeremetjev, kes suri 10. veebruaril. Pärast piiramise lõppu märtsis 1577 pidas Schenkenbergi lipkond maal partisanisõda venelaste vastu, röövides vaenlase maa-alal. 4. juunil 1578 rüüstas ja põletas maameeste lipkond koos Põltsamaa Rootsi sõjameestega põhja pool Emajõge asuva Tartu vene eeslinna. Juulis 1579 varitsesid Schenkenbergi sissid tatarlasi, kes olid Harjumaal röövretkel käinud ning Rakvere linnusesse varjunud. Ivo plaanis vaenlased linnusest välja meelitada, kuid tema vend Christoffer Schenkenberg nimetas teda araks ning tormas koos mõne mehega hulljulgelt linnuse peale, sundides teisi endale järgnema. Rünnak ebaõnnestus, Christoffer langes ja Ivo koos 59 mehega võeti vangi. Mõned vangivõetuist poodi, mõnel õnnestus põgeneda ning Tallinna pääseda. Ivo Schenkenberg ühes 30 kaaslasega viidi Pihkvasse, kus ta pakkus sealviibivale tsaarile kolme vangistatud bojaari enda lunastushinnaks. Ettepanek lükati tagasi ja Ivo Schenkenberg hukati. Schenkenbergi surmaga järel salk siiski ei hajunud, vaid tegutses omapead edasi, võttes veel oktoobris 1579 osa Haapsalu piiramisest. Maameeste lipkonda on (venemeelselt) kujutatud Eduard Bornhöhe jutustuses "Vürst Gabriel ehk Pirita kloostri viimased päevad" ja selle ainetel loodud filmis "Viimne reliikvia", kus Ivo Schenkenbergi rolli mängis Peeter Jakobi. Samuti kirjeldab lipkonna tegevust Edgar V. Saksa ajalooline romaan "Hannibali rahvas" (Tartu, 1936; teine, ümbertöötatud trükk Toronto, 1970).
Ratsemaat

Ratsemaat ehk ratseemiline segu on kiraalsete isomeersete molekulide (enantiomeeride) segu võrdsetes hulkades. Tavalistes keemilistes reaktsioonides, kui moodustub kiraalkeskmega molekul, saadakse enantiomeeride 1:1 segu. Enantiomeerid pööravad polariseeritud valguse tasandit vastassuundades ja 1:1 segu korral võrdsel määral, seetõttu see segu optilist aktiivsust ei oma. Peale eelnimetatu võivad mõnel juhul ratsemaadi füüsikalised omadused erineda puhaste enantiomeeride omadustest. Kõige sagedamini esineb segu sulamistemperatuuri erinevus, vahel ka keemistemperatuuri ja lahustuvuse erinevus. Farmakoloogias on täheldatud erinevusi retsemaatide ja puhaste enantiomeeride toimes. Aratseemiline ehk mitteratseemiline on aine, mis koosneb kiraalsetest molekulidest ja sisaldab ebavõrdses koguses enantiomeere. Enantiomeer Kiraalne molekul
Väike Vanker

See artikkel räägib tähtkujust. Kirjastuse kohta vaata artiklit Väike Vanker (kirjastus). Väike Vanker ehk Väike Karu (ladina Ursa Minor, lühend UMi) on põhjataeva tähtkuju. See on suuruselt 56. tähtkuju, kattes 256 ruutkraadi. Eestis ei looju Väike Vanker kunagi. Väike Karu oli üks 2. sajandil Ptolemaiose loetletud 48 tähtkujust. Tähtkuju nimi Väike Karu on seotud Kallisto ja Arkase müüdiga. Nimetus Väike Vanker on pärit eesti rahvaastronoomiast. Heledaim täht on tänapäeval taevapooluse lähedal asuv kollane ülihiid Põhjanael (α UMi, näiv heledus +1,97m). Heledusega vähemalt 3 on veel Kochab (β UMi) ja Pherkad (γ UMi). Lambda (λ) UMi on üks põhitähti tähesuuruste määramisel. Selle näiv heledus on kokkuleppeliselt +6,55m. Otsetõus on 15 h ja kääne 75°. Väikse Vankri tähtkujus asub Väikse Vankri kääbusgalaktika. "Ursa Minor Constellation". Constellation Guide. Vaadatud 7. juuli 2018. "Tähtkujud". Astronoomia.ee. Vaadatud 7. juuli 2018. "Star Constellation Facts: Ursa Minor". Astronomy Trek. Vaadatud 7. juuli 2018.
Tarmo (laev 1963)

Tarmo on Soomes ehitatud Eesti jäämurdja. Tarmo on ehitatud Wärtsilä Hietalahti laevatehases Helsingis Soomes 1963. aastal. Tarmo sõsarlaevad on Tor, Njord, Varma ja Apu. 1993. aastal ostis Eesti riik Soomelt jäämurdja Eestisse Veeteede Ametile 191 miljoni krooni eest kümneaastase maksetähtajaga. Järgnenud aastakümnel oli laevast külmadel talvedel Soome lahel ka olulist abi. Et jäämurdeteenust vajavad laevad on järjest suuremad, on Tarmo nende jaoks väikeseks jäämas ega suuda murda nõutava laiusega kanalit. Päevakorda tõusis uue suurema jäämurdja ehitamine, kuid see oleks osutunud liiga kulukaks. 24. oktoobril 2012 sõlmis AS Tallinna Sadam lepingu Soome laevafirmaga Arctia 1998. aastal valminud jäämurdja Botnica ostuks. Aastail 2014 - 2018 polnud Tarmol vajadust aga ühtegi korda jää murdmiseks välja sõita. Jäämurdja Tarmo on plaanis 2028. aastal amortiseerumise tõttu kasutuselt eemaldada. Jäämurdja Tarmo kaptenid on Eesti lipu all olnud Mart Suls (1993–2001) ja Peedu Kass (2001-2019). Laeval on neli sõukruvi - kaks ahtris ja kaks vööris. Jõuseade on diisel-elektriline. Laeval on neli peamasinat elektrigeneraatoritega, millest igaüks on mõeldud käitama ühte elektrimasinat, mis käitab omakorda ühte sõukruvi. Ühe peamasina või elektrigeneraatori rikke korral on võimalik jagada vastavale elektrimootorile voolu teiselt peamasinalt. Kütusekulu on täisvõimsusel üle 2 tonni tunnis. Tarmo Tallinna merepäevadel 2012 Detsembris 1993 heisati Tarmol Eesti lipp Jäämurdja nimeks jäi Tarmo Jäämurdja Tarmo' laevakell, Tallinna merepäevadel, 13. juulil 2013 Botnica EVA-316 Suomen suurin jäänmurtaja Tarmo vesille Hietalahdessa Equasis, registri andmed "Lloyds Register, Vessel Status - 5352886". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. jaanuar 2014. Vaadatud 24. oktoobril 2012. Tallinna Sadam sõlmis lepingu jäälõhkuja Botnica ostuks Tallinna sadam, 24. oktoober 2012 Uuring soovitab riigil uue jäämurdja osta; ERR'i uudised, 17.01.2024 Jäämurdja Tarmo on täna hädast aidanud kolm laeva Postimees, Veiko Pesur, avaldatud 28.01.2010 kell 16:02  Tarmo – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Fotod: Kaks päeva jäämurdjal Tarmo Eesti Päevaleht, 19. veebruar 2011 Jäämurdja Tarmo tund maksab 5990 krooni
Eeva Vahur

Eeva Vahur (pseudonüüm aastast 1929, kodanikunimi aastani 1939 Elvira Palm, aastast 1939 Neemre; 6. juuli 1905 Tartu – 31. märts 1994 Viljandi) oli eesti näitleja ja dramaturg. Ta lõpetas 1923. aastal Tartus A. Grassi saksa tütarlastegümnaasiumi, õppis aastatel 1923–1924 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ja lõpetas 1937. aastal Tartu Näitekunsti Stuudio. Ta mängis aastatel 1929–1932 Tartu Töölisteatris, aastatel 1937–1959 Vanemuises ja aastatel 1960–1987 Ugalas. Ta kirjutas aastal 1955 A. H. Tammsaare "Tõe ja õiguse" II osa põhjal dramatiseeringu "Mauruse kool". 1931 Frank "Sõda, nälg, naine" (Marie) 1932 Wolff "Tsüankaali" (Hete) Ta oli abielus näitleja Eero Neemrega. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Haud Viljandi Metsakalmistul
Aconcagua

Aconcagua on Andide, kogu Ameerika ning läänepoolkera kõrgeim mägi. Ta asub Lõuna-Ameerikas Argentinas, 15 km kaugusel Tšiili piirist ja 112 km kaugusel loodes Tšiili pealinnast Santiagost. See on ühtlasi maailma kõrgeim mägi väljaspool Aasiat. Kõrgus 6960 meetrit. Mäe nime päritolu on teadmata. On oletatud, et see tuleb maputše keelest või ketšua keelest. Mägironimise mõttes ei ole Aconcagua keeruline mägi. Siiski tuleb arvestada mägihaigusega, sest õhurõhk tipus on üksnes 40% sellest, mis on merepinnal. Sellepärast nõuab mägironimine aklimatiseerumist, milleks on mäel hulk sobivaid laagripaiku. Kuid lisahapnikku ei peeta vajalikuks. On tõenäoline, kuid mitte kindel, et inkad tõusid Aconcaguale juba enne eurooplaste tulekut. On teada, et inkad ronisid kõrgete mägede otsa, näiteks 6739 m kõrguse Llullaillaco vulkaani tippu Tšiili ja Argentina piiril põhja pool Atacama kandis. Aconcagual on avastatud edelanõlval 5400 m kõrgusel inka muumia. 1947 avastati Aconcagua põhja- ja lõunatipu vahelisel harjal guanako luustik ja on kahtlane, kas guanako omapäi nii kõrgele roniks. Esimene teadaolev inimene, kes Aconcaguale tõusis, oli šveitslane Matthias Zurbriggen 12. veebruaril 1897. Ta tõusis tippu mööda selle põhjakülge. Lõunakülg on ronimiseks raskem, sest ta on järsem ja sealne kliima on niiskem. Noorima teadaoleva isikuna tõusis mäele 10-aastane Matthew Moniz (USA) 16. detsembril 2008. Vanima teadaoleva inimesena tõusis mäele 87-aastane Scott Lewis 26. novembril 2007. 1995 – Rein Grabbi Põhiallikas: 1997 – Tõivo Sarmet (tõusu juht), Arne Sarapuu (tipus kahekesi 30. jaanuaril) 1997 – Raivo Plumer (tipus 31. jaanuaril) 1997 – Jaan Künnap (tõusu juht), Enn Nõmmik, Üllar Põld (tipus kolmekesi 6. veebruaril) 2000 – Ivar Lai, Raul Vahisalu 2005 – Kristjan-Erik Suurväli, Meelis Nurk 2006 – Alar Sikk, Andras Kaasik 2007 – Priit Melnik, Pille Saluvere, Tõnu Veski, Aivar Sepp, Eveli Habakuk 2008 – Allan Valge 2009 – Tarmo Riga 2010 – Fred Viidul, Mikk Pääru 2012 – Kalle Oja, Sven Vallimae, Meelis Luukas, Indrek Tammemägi, Tiit Orlovski 2014 – Kunnar Karu 2015 – Marko Aasa, Vambola Sipelgas, Lisette-Huaniita Sipelgas, Ain Rästa, Indrek Tammemägi, Krista Kirspuu, Allan Sülla, Endro Roosimäe, Andres Karu, Katrin Merisalu 2019 – Johan Kütt 2021 – Krisli Melesk 2022 – Paul Lehto (tipus 25. jaanuaril) 2022 – Enno Parker, Aare Hommik (tipus 26. jaanuaril) 2022 – Jan Kraner (tipus 28. jaanuaril) 2023 – Helve Malmsaar, Rein Madissoon (tipus 16. jaanuaril) 2007 – Pille Saluvere (tipus 18. detsembril) 2007 – Eveli Habakuk (tipus 30. detsembril) 2015 – Lisette-Huaniita Sipelgas (tipus 23. jaanuaril) 2015 – Krista Kirspuu, Katrin Merisalu (tipus 14. veebruaril) 2021 – Krisli Melesk 2023 – Helve Malmsaar (tipus 16. jaanuaril) Ojos del Salado Suur maailma atlas, lk. 142 Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Eestlased vallutasid taas Lõuna-Ameerika kõrgeima mäetipu. 28.01.2000. epl.delfi.ee  Aconcagua – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Polikarpov VIT-1

Polikarpov VIT-1 oli Nõukogude Liidu kahemootoriline mitmeotstarbelise lennuki prototüüp, mis konstrueeriti enne Teist maailmasõda. Üks raskemalt relvastatud maasihtmärkide ründamiseks mõeldud prototüüp valmis 1937. aastal. Pärast prototüübi katsetamist otsustati lennukit jätkuvalt arendada ja konstrueerida võimsamate mootoritega VIT-2. Nikolai Polikarpovi konstrueerimisbüroo OKB sai 1936. aastal käsu asuda konstrueerima kiiret kahemootorilist lennukit, mida saaks kasutada ründe- ja raske hävituslennukina. Ründeversioon valmis järgmisel aastal, seda oleks saanud ka teiste lahinguülesannete jaoks sobivaks muuta. VIT-1 oli üsna hea lennuk, siiski otsustati kasutada võimsamaid mootoreid ja parandada kere konstruktsiooni. Täiustatud mudel sai nimeks VIT-2. VIT-1 tiib kinnitus lennuki kere alumise osa külge (alltiivaline lennuk). Pool lennuki monokokkkerest oli valmistatud kasespoonvineerist. Sabaosa struktuur oli terastorudest sõrestik ja tiib duralumiiniumkonstruktsioon. See oli esimene Nõukogude Liidu lennuk, mille tüürpinnad olid duralumiiniumkattega. Lennuki esiteliku rattad sai mootorikondlitesse tõmmata, kuid lennuki tagumine ratas jäi välisasendisse. Suurelt osalt klaaspindadega kaetud lennuki ninaosast avanes sihturile/navigaatorile hea vaateväli. Sihtur/navigaatori kasutada oli 20 mm ŠVAK kahur, mida sai liigutada vertikaalsihis 10° ulatuses. Piloodi taga, käsitsi pööratavas tornis istuva tagumise laskur/raadiooperaatori kasutada oli üks 7,62 mm kuulipilduja ŠKAS. Kaks tiivast välja ulatuvate torudega 37 mm kahurit Š-37 paiknesid kere lähedal. Lennuki keresse mahtus kuni 600 kg pomme või sai selle asemel kummagi tiivapoole alla kinnitada ühe 500 kg FAB-500 pommi. Jõuallikateks olid kaks 716 kW (960 hj) Klimov M-103 vedelikjahutusega V12 mootorit. Polikarpov VIT-1 tehnilised andmed: Meeskond: 3 Pikkus: 12,7 m Tiivaulatus: 16,5 m Tiivapindala: 40,4 m2 Tiivaprofiil: Clark YH Tühimass: 4013 kg Täismass: 6453 kg Mootor: 2 × Klimov M-103 vedelikjahutusega V12, kumbki 716 kW (960 hj) Propeller: kolme labaga Kiirus: 530 km/h (286 sõlme) 3000 meetri kõrgusel Lennukaugus: 1000 km Lennulagi: 8000 m Kahurid: 2 x 37 mm Š-37 1x 20 mm ŠVAK Kuulipildujad: 1x 7.62 mm ŠKAS Pommid: kuni 1,000 kg Gordon, lk 281 Gunston, p. 305 Gordon, Yefim. Soviet Airpower in World War 2. Hinckley, England: Midland Publishing, 2008 ISBN 978-1-85780-304-4 Gunston, Bill. The Osprey Encyclopaedia of Russian Aircraft 1875–1995. London, Osprey, 1995 ISBN 1-85532-405-9 VIT-1, SVB, MPI-1 by N.N.Polikarpov Pilt
These Are the Days of Our Lives

"These Are the Days of Our Lives" on ansambli Queen 1991. aastal salvestatud laul albumilt "Innuendo". Sellest laulust kirjutas suurema osa trummar Roger Meddows Taylor. See jäi Queeni viimaseks videoks. Video salvestati 30. mail 1991 mustvalgena, sest laulja Freddie Mercury põdes AIDSi, mille tõttu tugevalt kaalust alla võtnud ega näinud hea välja.
Jevgenia Litvinova

Jevgenia Litvinova (sündinud Jevgenia Mahhotina, ka Eugenia Litvinova; 13. detsember 1877 Peterburi – 1945 Dresden) oli baleriin ja balletipedagoog. Ta õppis aastatel 1886–1895 Peterburi teatrikoolis ja hiljem täiendas end Nikolai Legati juures. Tantsis aastatel 1895–1913 Peterburi Maria Teatris, sai I järgu solistiks. 1913. aastast elas ta Tallinnas ja juhtis aastatel 1918–1939 oma balletistuudiot (E. Litvinova balletistuudio). Ta korraldas õpilaste balletiõhtuid, esines nendega ka Riias ja Stockholmis. Tema õpilaste seas olid Lilian Looring, Emmy Holz, Rahel Olbrei, Robert Rood, Nadežda Taarna, Anna Ekston, Alja Elbing, Erna Sadde, Jelena Izerovitš, Liia Leetmaa ja Ada Ahi. Ta oli üks Pariisis tegutsenud Rahvusvahelise Tantsuühingu asutajaid. 1939. aastal põgenes ta Saksamaale. Ta oli abielus Tallinna komandandi S. Litvinoviga. Eesti entsüklopeedia, 12. köide, 2003: 298. Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000
São Nicolau

São Nicolau on saar Atlandi ookeanis, üks Roheneemesaartest. Pindala 388 km². Saar on mägine, kõrgus kuni 1304 meetrit. Kuulub Roheneemesaartele.
Vampiirikroonikad

"Vampiirikroonikad" on Anne Rice'i kirjutatud ulmeromaanide sari, mille peategelane 18. sajandil vampiiriks muudetud Prantsuse aadlik Lestat de Lioncourt. 2008. aasta novembri seisuga oli müüdud 80 miljonit "Vampiirikroonikate" raamatut. "Intervjuu vampiiriga" ("Interview with the Vampire") 1976 "Vampiir Lestat" ("The Vampire Lestat") 1985 "Neetute kuninganna" ("The Queen of the Damned") 1988 "Kehavarga lugu" ("The Tale of the Body Thief") 1992 "Saatan Memnoch" ("Memnoch the Devil") 1995 "Vampiir Armand" ("The Vampire Armand") 1998 "Merrick" ("Merrick") 2000 "Veri ja kuld" ("Blood and Gold") 2001 "Blackwoodi farm" ("Blackwood Farm") 2002 "Vere retsitatiiv" ("Blood Canticle") 2003 1994. aastal tehti esimesest raamatust film "Intervjuu vampiiriga", kus mängisid Tom Cruise, Brad Pitt, Antonio Banderas, Christian Slater, Kirsten Dunst jt. 2002. aastal valminud film "Neetute kuninganna" põhines sarja teisel ja kolmandal osal. Filmi peaosades olid Stuart Townsend ja Aaliyah.
Innuendo

"Innuendo" on Briti rokkansambli Queen 1991. aastal ilmunud album. Albumi lood salvestati 1989. aasta algusest 1990. aasta lõpuni. Sel ajal põdes laulja Freddie Mercury juba AIDS-i, kuigi seda varjati avalikkuse eest. Album jõudis müüki 5. veebruaril 1991. "Innuendo" tõusis albumimüügi edetabelite tippu Suurbritannias, Saksamaal, Hollandis, Itaalias ja Šveitsis. "Innuendo" 6:29 "I'm Going Slightly Mad" 4:22 "Headlong" 4:39 "I Can't Live with You" 4:35 "Don't Try So Hard" 3:39 "Ride the Wild Wind" 4:41 "All God's People" 4:19 "These Are the Days of Our Lives" 4:12 "Delilah" 3:32 "The Hitman" 4:52 "Bijou" 3:37 "The Show Must Go On" 4:24
Nädal Pildis

Nädal Pildis oli alates 1936. aastast Eestis välja antud illustreeritud meelelahutusajakiri.
Konfiguratsioon

Terminit "konfiguratsioon" kasutatakse mitmes valdkonnas: Konfiguratsioon (informaatika) Molekuli konfiguratsioon keemias
Shintarō Ishihara

Shintarō Ishihara (jaapani keeles 石原 慎太郎 Ishihara Shintarō; 30. september 1932 Kōbe – 1. veebruar 2022) oli Jaapani kirjanik ja poliitik. 1999. aastast 2012. aasta oktoobrini oli ta Tōkyō prefektuuri kuberner (läänes nimetatakse seda sageli Tōkyō linnapeaks). 1968–1972 kuulus ta Jaapani parlamendi ülemkotta ja 1972–1995 alamkotta. Ta kuulus Liberaaldemokraatlikku Parteisse. Aprillis 2012 teatas ta, et Tōkyō prefektuur kavatseb eraomanikelt ära osta Senkaku saared, mida nii Hiina kui ka Jaapan peavad endale kuuluvaks, põhjustades sellega teravaid reaktsioone Hiinas. Oktoobris 2012 teatas ta tagasiastumisest kuberneriametist ja kavatsusest luua uus parempoolne partei. Shintarō Ishihara oli abielus, tal on neli poega. Tema vend Yūjirō Ishihara on näitleja. Akutagawa auhind (1956) Taiyō no kisetsu (太陽の季節, 1956): Akutagawa auhind Kurutta kajitsu (狂った果実, 1956) Umi no chizu (海の地図, 1958) Seinen no ki (青年の樹, 1959) Gesshoku (月蝕, 1959) Ōinaru umi e (大いなる海へ, 1965) Seishun to wa nanda (青春とはなんだ, 1965) Kaeranu umi (還らぬ海, 1966) Kaseki no mori (化石の森, 1970): Haridusministri auhind Hisai (秘祭, 1988) Seikan (生還, 1988) Waga jinsei no toki no toki (わが人生の時の時, 1990) Kaze ni tsuite no kioku (風についての記憶, 1994) Ototo (弟, 1996): Mainichi Bungaku-sho eriauhind “Chichi” nakushite kuni tatazu (“父”なくして国立たず, 1997) Sensenfukoku. “No” to ieru nihon. Amerika no kinyū dorei kara no kaihō (宣戦布告「NO」と言える日本経済 ―アメリカの金融奴隷からの解放―, 1998) Hokekyō o ikiru (法華経を生きる, 1998) Seisan (聖餐, 1999) Kokka naru genei (国家なる幻影, 1999) Boku wa kekkon shinai (僕は結婚しない, 2001) Ima, “Tamashii” no kyōiku (いま「魂」の教育, 2001) Oi te koso jinsei (老いてこそ人生, 2002) http://www.metro.tokyo.jp/ENGLISH/GOVERNOR/PROFILE/index.htm