laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Natsareenid

Natsareenid olid algkristlased kes hakkasid Jeesust messiaks pidama. Natsareenid moodustasid esimesel sajandil erakonna juutluse sees. Natsareenid on ajalooliselt täpsem nimetus kui messialased. Jeesust nimetatakse kreekakeelsetes käsikirjades korduvalt Natsoraiks (paar korda ka Naatsaretlaseks (mida Mark Lidzbarski pidas hilisemaks paranduseks). Ap 24:5 nimetatakse Paulust natsareenide erakonna juhiks. Probleem on keerulisem, sest Jeesust nimetatakse korduvalt ka Natsareeniks. Nende kahe nime tähendus pole selge, aga suhteline üksmeel on usuteadlastel selles, et Jeesuse nimi Uue Testamendi vanimates kreekakeelsetes käsikirjades ei ole Jeesus Naatsaretist. Jaakobi juhitud Jeruusalemma algkogudust hakati kutsuma natsareenideks. Pärast aastaid kestnud erimeelsusi kujundas Paulus kristlikud kogudused variseride eeskujul. Need, kes Pauluse hajala hellenistlikke juute tunnustasid, moodustasid natsareenide erakonna; aga neid, kes olid hellenistlike juutide vastu, hakati hiljem ebioniteks nimetama. Kui 1. sajandi keskel pKr oli sõna "natsareenid" algkoguduste liikmete üldnimetus, siis ilmselt pärast 70. aastat pKr sai natsareenidest juudakristlik erakond. Nimetus "naatsaretlane" ei viita tundmatule külale (puudub Vanas Testamendis ja 1. sajandi allikates), vaid Jeesuse päritolule Taaveti soost. Külas, mida hiljem hakati nimetama "Naatsaretiks" (Natsara 'võsaküla'), elasid Taaveti järeltulijad. Jeesuse sugulastega arvestasid isegi Rooma keisrid Vespasianus ja Domitianus (Hegesippos). Domitianus kutsus Jeesuse vennaks nimetatud Juuda (Mk 6:3) lapselapse Rooma, et näha Taaveti järglast. Natsareenideks nimetati ka algkristlasi (Ap 24:5), kelle esimesed juhid, Jeruusalemma kaks esimest piiskoppi, olid Jeesuse sugulased (Jaakob ja Siimeon, Kloopase poeg). Epiphanios ja Hegesippos nimetavad natsoraideks (kr nazaraioi) juudakristlaste rühmitust Iisraelis. Kohalikke olusid mitte tundvad Eirenaios, Origenes ja Eusebios nimetasid kõiki juudakristlasi ebioniteks. "Naatsaretiks" nimetatud külas elasid Jeesuse sugulased kuni iraanlaste sissetungini 614. aastal. Praegu kasutavad juudid kristlaste kohta nimetust notsrim ja araablased nassara. Arne Hiob. Püha maa, juudid ja Jeesus. 2012, 150-151.
Stade St. Pankratii kirik

Stade St. Pankratii kirik ehk Burgkirche oli kirik Stade linna Burgviertelis. See rajati 994 Stade linnuse kabelina. Kuigi linnus 12. sajandil talupoegade ülestõusu ajal hävis, kasvas kabelu kogudus suureks ning 16. sajandil oli see üks Stade suuremaid kirikuid. Hiljem kaotas see tähtsuse ning pärast tulekahju 1733. aastal see lammutati. Geschiedenis van Neumann / Neander (1550 - 1680)
Aste lennuväli

Aste lennuväli oli Eesti territooriumil olnud NSV Liidu sõjaväelennuväli, tänapäevase haldusjaotuse järgi Saare maakonnas Saaremaa valla Vantri külas. Aste lennuvälja jäänused asuvad Aste aleviku ja Aste küla vahel, paralleelselt Kuressaare-Panga maanteega, lennurada on u 300 m kaugusel maanteest ja 12 km kaugusel Kuressaarest. 1980. ja 1990. aastatel künti lennuväli üles ja sellest pole peaaegu midagi säilinud. Lennuvälja elamulinnak on tänapäeval Aste alevik. Aste lennuväli, Kultuurimälestiste register Aste lennuväli Saaremaa vallas Saare maakonnas, Projekt „Eesti 20. sajandi (1870–1991) sõjalise ehituspärandi kaardistamine ja analüüs”. Koostajad: Ain Tähiste, Mart Mõniste. Kärdla 2018
Mittekognitivism

Mittekognitivism ehk moraalimittekognitivism on metaeetiline positsioon, mille järgi moraaliväidetel puudub tõeväärtus ning moraalilaused väljendavad mittetunnetuslikke hoiakuid, mis sarnanevad soovi, heakskiidu või halvakspanuga. Selle positsiooni eitus on kognitivism. Mark van Roojen. Moral Cognitivism vs. Non-Cognitivism, Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia, 2013. Antonio Marturano. Non-Cognitivism in Ethics, Interneti filosoofiaentsüklopeedia.
Orgmetsa pritsikuur

Orgmetsa pritsikuur oli pritsikuur Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Orgmetsa külas Järva vallas Järva maakonnas. 1921. aastal asutati Aravete-Albu vabatahtlik tuletõrjeühing, kes ehitas 1928. aastal Orgmetsa külla pritsikuuri. Seal hoiti käsipritse koos veovahenditega, veetünne, pootshaake jms. Voolikuid sai kuivatada tornis, kus asus ka häirekell. Tuletõrjujad pidid pritsikuuri juurest vajadusel jõudma kuni 10 km kaugusele. Taolisi keskmise suurusega pritsikuure ehitasid maatuletõrjeühingud 1920.–1930. aastatel Eesti suurematesse küladesse. Orgmetsa pritsikuur võeti koost lahti ja viidi Eesti Vabaõhumuuseumisse 1991. aastal, ehitati seal uuesti üles ning avati pidulikult külastajatele 22. mail 1997. "Orgmetsa pritsikuur Eesti Vabaõhumuuseumi kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. veebruar 2015. Vaadatud 7. märtsil 2015. Pritsikuur. // Maaehitised Eesti Vabaõhumuuseumis. Kataloog. Tekst: Juta Saron, joonised Jüri Irik. Huma. Tallinn 1997. Lk 43 Orgmetsa pritsikuur Eesti Vabaõhumuuseumi kodulehel
Sergei Karjakin

Sergei Karjakin (sündinud 12. jaanuaril 1990 Simferopolis) on maletaja, kes esindas algul Ukrainat ja alates 2009. aastast esindab Venemaad. Ta sai 2002. aastal 12 aasta ja 7 kuu vanuselt kõigi aegade noorimana male suurmeistriks. Novembris 2016 mängis ta New Yorgis peetud male MM-tiitlimatšil valitseva maailmameistri Magnus Carlseni vastu. Matši tavapartiid andsid tulemuse 6:6, kiirpartiide järel tuli aga vastu võtta kaotus – need andsid tulemuseks 1:3.
Sergei Karjakin (sündinud 1964)

Sergei Karjakin (sündinud 7. novembril 1964) on Eesti maletaja. Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] Sergei Karjakin FIDE andmebaasis Sergei Karjakin Chessgames.com veebilehel
Paul Felix Schmidt

Paul Felix Gustav Schmidt (20. august 1916 Narva – 11. august 1984 Allentown, Pennsylvania) oli Eesti maletaja, malekirjanik ja keemik, rahvusvaheline meister (1950). Ta lõpetas 1934. aastal Tallinna Toomkooli. Ta õppis aastatel 1935–1936 Tartu Ülikoolis keemiat (ei lõpetanud). 1951. aastal kaitses Heidelbergi ülikoolis keemiadoktori väitekirja ja sai doktorikraadi. Ta repatrieerus 1939. aastal Saksamaale. Saksamaale asunud Tallinnast 50 arsti., Uus Eesti, nr. 309, 12 november 1939 Biograafia ESBL-is Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Yrjö Kauko

Yrjö Kauko (18. september 1883 Kuopio – 1974) oli soome keemik. 1922–1925 oli ta Tartu ülikooli professor.
Naissoo (perekonnanimi)

Naissoo on eesti perekonnanimi. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on Eestis perekonnanimi Naissoo 8 mehel ja 10 naisel. Jaan Naissoo, politseinik ja metsavend Tõnu Naissoo, helilooja ja džässipianist Uno Naissoo, helilooja ja džässipianist https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/NAISSOO[alaline kõdulink]
What I Did for Love

"What I Did for Love" on Prantsuse muusikaprodutsendi David Guetta singel tema kuuendalt stuudioplaadilt "Listen". Laulusõnade esitaja on briti laulja-laulukirjutaja Emeli Sandé. What I Did for Love YouTube'i video
Dmitri Bõkov

Dmitri Lvovitš Bõkov (Дмитрий Львович Быков; sünninimi Dmitri Zilbeltrud; sündinud 20. detsembril 1967 Moskvas) on vene kirjanik ja ajakirjanik. Dmitri Bõkov lõpetas 1991. aastal Moskva Ülikooli ajakirjanduse teaduskonna kirjanduskriitika eriala cum laude. Ta on Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi maailma kirjanduse ja kultuuri kateedri professor. 2004 – Vendade Strugatskite nimeline preemia romaani "Ortografija" (Орфография) eest 2006 – Vendade Strugatskite nimeline preemia romaani "Evakuator" (Эвакуатор) eest 2006 – preemia Vene Rahvuslik Bestseller Boriss Pasternaki biograafia eest 2006 – preemia Suur Raamat Boriss Pasternaki biograafia eest 2007 – Vendade Strugatskite nimeline preemia romaani "ŽD" (ЖД) eest 2011 – preemia Vene Rahvuslik Bestseller romaani "Остромов, или Ученик чародея" eest 2013 – Vendade Strugatskite nimeline preemia romaani "Iks" ('Икс') eest Mahakantud. Tõlkinud Toomas Kall, Tartu 2010 Быков Дмитрий Львович — МГИМО-Университет Juku-Kalle Raid, Dmitri Bõkov: tänapäeva vene kirjandus väärib riiulit, Eesti Päevaleht, 17. aprill 2010
Maskott

Maskott on õnnetoojaks peetav ese (nt ripats, nukk või ehiskujuke auto armatuurlaual vms), aga ka loom või isik. Nils Olav Nublu Vigri Richard Kleis, Johannes Silvet, Eduard Vääri. Võõrsõnade leksikon. // 5. trükk. Valgus. Tallinn 1983. Lk 401 Eesti keele seletav sõnaraamat Eesti Keele Instituudi kodulehel
Nublu (maskott)

Nublu (ka päästekoer Nublu) on Eesti päästeteenistuste maskott. Maskott põhineb Jaan Rannapi raamatutegelasel Nublu, mille illustreeris Edgar Valter. Nublu Eesti Häirekeskuse kodulehel
Võta või jäta

"Võta või jäta" on eestikeelne versioon telemängust "Deal or No Deal", mis põhineb Hollandi saatel "Miljoenenjacht". Teleseriaal oli TV3 eetris aastail 2007–2013. Algul juhtis saadet Sepo Seeman, hiljem Alari Kivisaar. Kasutajal on võimalik valida 26 kohvri vahel, millest üks sisaldab 100 000 eurot (Eesti krooni ajal kuni 1 000 000 krooni) ning teised märgatavalt vähem. Saate käigus avatakse järjest järele jäänud kohvreid ja vastavalt lauas olevatele summadele tehakse mängijale rahaline pakkumine. Tal on võimalik pakutav rahasumma vastu võtta või avada enda käes olev kohver. Saatest TV3 kodulehel
Kes tahab saada miljonäriks?

"Kes tahab saada miljonäriks?" oli telekanalis TV3 aastail 2002–2008 eetris olnud telemäng, mis põhines Briti telemängul "Who Wants to Be a Millionaire?". Saadet juhtis Hannes Võrno. Telemängus lubati, et viieteistkümnele üha kasvava raskusastmega küsimusele õigesti vastanu võidab miljon krooni. Valesti vastamise korral jäi mängija seni võidetud summast ilma, kuid viienda ja kümnenda küsimuse õigesti vastamise korral neid võite enam järgmistele küsimustele vale vastuse andmise korral ära ei võetud. Võimalik oli järgmisest küsimusest loobudes säilitada seni võidetud summa. Küsimustele vastamiseks oli kolmel korral võimalik kasutada ka kolme abivõimalust (õlekõrt): helistada sõbrale, küsida abi publikult või paluda kahe vale vastuse eemaldamist. Igast võimalust sai kasutada korra. Esimestena võitsid pool miljonit krooni tuntud mälumängurid Jevgeni Nurmla ja Indrek Salis. 14. märtsil 2004 – Jevgeni Nurmla – 500 000 krooni (ühtlasi esimene eestlane, kes nägi ära mängu viimase, 15. küsimuse) märtsis 2005 – Indrek Salis – 500 000 krooni 16. märtsil 2003 – Klaarika Park – 250 000 krooni veebruaris 2004 – Rein Õue – 250 000 krooni jaanuaris 2008 – Lia Hanso – 250 000 krooni "Kes tahab saada miljonäriks?" lõpetab. Publik, 22. mai 2008 (vaadatud 07.03.2015). Allar Viivik. Miljonimängu võitja ostis Audi. Õhtuleht, 17. juuni 2004 Kui palju raha on võidetud saates "Kes tahab saada miljonäriks"? Buduaar.ee, 17. jaanuar 2008
Helitron

Helitron on Tallinnas tegutsev segakoor. Koor moodustati Nõukogude ajal Pöögelmanni-nimelise Elektrotehnika Tehase töötajatest. See oli üks edukamaid[viide?] töötajatest moodustatud Eesti NSV segakoore. Koori dirigent oli Harald Siiak. Koor on kandnud ette barokk-, vaimuliku ja kammermuusika palasid, nõukogude ajal ka nõukogude muusikat. Koorist Rahvakultuuri Keskuse andmebaasis
Jeestlased

Jeestlased oli Eesti NSV ajal kasutatud väljend mujalt Nõukogude Liidust Eestisse poliitilistele ametikohtadele toodud inimeste kohta, kellel oli tugev vene aktsent. Nimetus "jeestlased" tuleb sellest, et vene keeles hääldatakse sõnade "Eesti" ja "eestlased" puhul esihäälikut "e" "je"-na, samal ajal kui "e"-na hääldatakse häälikut "э". Jeestlaseks on nimetatud nt Karl Vainot ja Johannes Käbinit.
Hans Thoma

Hans Thoma (2. oktoober 1839 Bernau im Schwarzwald – 7. november 1924 Karlsruhe) oli saksa maalikunstnik ja graafik. Hans Thoma oli pärit metsatöölise perekonnast. Ta õppis esialgu litograafi juures, kuid katkestas õpingud. 1859. aastal võeti ta vastu Karlsruhe Suurhertsoglikku Kunstikooli, mille ta lõpetas 1866. aastal. Õpingute lõpetamise järel elas ta Düsseldorfis ja Pariisis. Aastatel 1870–1876 elas ja töötas ta Münchenis, mis oli tolleaegse Saksamaa kunstipealinn. Seejärel elas ta Frankfurdis ja Karlsruhes. Aastatel 1899–1920 oli Hans Thoma Karlsruhe Kunstiakadeemia professor ja kunstihalli direktor. Oma loomingu esimesel perioodil maalis Thoma põhiliselt portree- ja maastikumaale, stseene talupoegade elust ja natüürmorte. Hilisemates töödes käsitles ta ka mütoloogia ja usuga seotud teemasid.
Valgusinstallatsioon

Valgusinstallatsioon on kunstis installatsioon, mille puhul kasutatakse valgusteid. Valgusinstallatsioonide esimesi kautuselevõtjaid oli Dan Flavin 1960. aastail.
Vanemuine

Vanemuine (Wannemunne) on laulujumal 19. sajandi keskpaigast alates välja kujunenud rahvusromantilises eesti kunstmütoloogias, mille peamised loojad olid Friedrich Robert Faehlmann ning Friedrich Reinhold Kreutzwald. Vanemuise kuju loomise allikaks oli tõenäoliselt Kristjan Jaak Petersoni saksa keelde tõlgitud ja kommenteeritud ning 1822. aastal Johann Heinrich Rosenplänteri ajakirjas "Beiträge zur genauern Kentniß der estnischen Sprache" ilmunud Kristfrid Gananderi "Mythologia Fennica". Peterson märgib oma kommentaarides, et eesti rahvaluules on viiteid laulujumalale, kelle nime ei nimetata, kuid kelle lähedaseks vasteks on soome Waine-moinen (Väinämöinen). Väinämöinen võis 19. sajandi eesti haritlastele tuttav olla ka Garlieb Merkeli teose "Die Vorzeit Lieflands" (1798) kaudu. Faehlmann hakkas Vanemuise kuju kasutama oma kunstmuistendites, Kreutzwald tõi ta sisse "Kalevipoja" algusvärssidesse ("Laena mulle kannelt, Vanemuine!"), Carl Robert Jakobson tutvustas laulujumalat oma koolilugemikes. Aastal 1865 loodi Tartus mängu- ja lauluselts "Vanemuine", mis korraldas ka I üldlaulupeo. 20. sajandi alguseks oli Vanemuine eesti rahva hulgas enam-vähem üldtuntud ja suures osas peeti teda tõenäoliselt ehtsaks muinasusundi jumalaks. C. J. Peterson. Finnische Mythologie, lk. VI. Friedrich Ludwig von Maydelli litograafia: Vanemuise laul (1840) L. von Maydelli pilt: Wannemune`s Gesang (1841) L. von Maydelli Wannemune`s Gesang pildist (1841) (saksa) Jansen, Ea 2004. Muinaseesti panteon: Faehlmanni müütide roll eestlaste rahvusteadvuses. Raamatus: Ea Jansen. Vaateid eesti rahvusluse sünniaegadesse. Ilmamaa, Tartu, lk 268–284. Aivar Põldvee. Vanemuise sünd. Tuna, 2013, nr. 1, lk. 10–31.
Leelo (Pärnu koor)

Pärnu Naiskoor Leelo on aastast 1962 tegutsev naiskoor. Koor esitab koorilaule . Koor kuulub järgmistesse organisatsioonidesse: Pärnu Lauluselts Leelo, Eesti Naislaulu Selts, Pärnumaa Rahvakultuuri Keskselts, Eesti Kultuuriseltside Ühendus, Eesti Kooriühing. Koorist Rahvakultuuri Keskuse andmebaasis (vaadatud 09.03.2015) Koor Facebookis Koorist Rahvakultuuri Keskuse andmebaasis
Elli Schmidt

Elli Schmidt (9. august 1908 Berliin – 30. juuli 1980 Ida-Berliin) oli saksa poliitik ja Saksa DV riigi- ja ühiskonnategelane. Elli Schmidt oli pärit politseiametniku perekonnast. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1922–1926 rätsepaks ja töötas selles ametis kuni 1932. aastani. 1926. aastal astus ta töölisspordiühingusse Fichte ja 1927. aastal Saksamaa Kommunistlikku Noorsooliitu ning Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Ta kuulus ka SKP Berliini-Brandenburgi piirkonna allorganisatsiooni juhtkonda. Aastatel 1932–1934 õppis ta Moskvas Kominterni Rahvusvahelises Lenini Koolis. Kuni 1937. aastani oli ta illegaalsel parteitööl Saksamaal. Aastatel 1935–1946 kuulus ta Saksamaa Kommunistliku Partei Keskkomiteesse. 1937–1940 töötas ta Saksamaa Kommunistliku Partei juhtkonnas Prahas ja Pariisis. Seejärel elas ta Nõukogude Liidus, kus tegi pseudonüümi Irene Gärtner all kaastööd Moskva raadio saksakeelsetele saadetele ja oli tegev Vaba Saksamaa Rahvuskomitees. 1945. aasta juunis pöördus Elli Schmidt Saksamaale tagasi. Ta juhatas Suur-Berliini linnavalitsuse naiskomisjoni. Aastatel 1945–1946 kuulus ta Saksamaa Kommunistliku Partei Suur-Berliini piirkonna juhatusse. Kui sotsiaaldemokraadid Saksamaa Kommunistliku Parteiga liideti, sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei liikmeks. Aastatel 1946–1953 oli Elli Schmidt Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Parteijuhatuse/Keskkomitee liige. Kuni 1948. aastani oli ta ka Berliini linnavolikogu liige. 1946. aasta aprillist kuni 1949. aasta maini juhatas ka koos Käthe Kerniga Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei naissekretariaati. Alates 1947. aastast kuulus ta Saksamaa Demokraatliku Naiste Liidu juhtkonda. 1948. aastal sai ta sama organisatsiooni Berliini piirkonna juhatajaks. 8. märtsil 1949. aastal sai ta Saksamaa Demokraatliku Naiste Liidu esinaiseks. Sellel ametikohal oli ta kuni 11. septembrini 1953. Samuti oli ta Rahvusvahelise Demokraatliku Naise Föderatsiooni Kesktäitevkomitee liige. Aastatel 1950–1954 oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1950. aasta juulis sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks. 1953. aastal kritiseeris ta teravalt Saksa DV parteijuhti Walter Ulbrichtit ja toetas Ulbrichti oponente Wilhelm Zaisseri ja Rudolf Herrnstadti. Selle tagajärjel kaotas ta oma ametikohad Saksamaa Sotsialistlikus Ühtsusparteis ja Saksamaa Demokraatlikus Naiste Liidus. 1954. aastal tehti talle parteiline noomitus ja ta arvati välja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomiteest. Kuni pensionile jäämiseni 1967. aastal töötas Elli Schmidt Riietuskultuuri Instituudi (Institut für Bekleidungskultur, hiljem Saksa Moeinstituut) direktorina. 29. juuli 1956 rehabiliteeris Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Elli Schmidti. http://www.bundesstiftung-aufarbeitung.de/wer-war-wer-in-der-ddr-%2363%3B-1424.html?ID=3074 http://www.ddr-wissen.de/wiki/ddr.pl?Elli_Schmidt https://www.bundesarchiv.de/sed-fdgb-netzwerk/html/gremien.html?mode=SED&cat=25 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. märts 2016. Vaadatud 11. märtsil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Sant'Erasmo

Sant'Erasmo on Itaalia põhjaosas Veneta laguunis asuv saar. Saar asub Lido di Venezia saarest põhja ja Veneetsiast ida pool. Saarel elab ligikaudu 700 elanikku. Saare suhtelise isoleerituse, ühistranspordi väikese sageduse ja investeeringute vähesuse tõttu on rahvastik tasapisi vähenemas. Tegemist on ühe Veneta laguuni suurima saarega – saar on 4 kilomeetrit pikk ja 500–900 meetrit lai. Saar asub laguuni väga strateegilises punktis põhjapoolsete saarte Murano, Burano ja Torcello ning mandriasulate Punta Sabbioni, Treporti ja Cavallino vahel. Juba 8. sajandil oli saarel Muranoga seotud sadam. Saart ääristavad varemeis kindlustused, sealhulgas nn Torre Massimiliana ehk "Maximiliani torn". Saarel olid kindlused juba nii vara kui 16. sajandil ning pärast Veneetsia vabariigi lõppu ehitasid prantslased saarele aastatel 1811–1814 oma tugipunkti. Pärast Napoleoni valitsemise lõppu lasi Austria ertshertsog Maximilian ehitada aastatel 1843–1844 saarele torni ning mässu ajal leidis ta saarelt pelgupaiga. Tornil on hulknurgakujuline 25-meetrise läbimõõduga põhi ja torn on ümbritsetud kraaviga. Selle ülemisele korrusele võis paigutada kuni 13 kahurit ning seda kasutati Itaalia sõjaväe poolt veel nii hilja kui Esimese maailmasõja ajal. Juba aastal 1696 kirjutas Coronelli Sant'Erasmo saare kohta, et saare viinamarjaistandused ja aiad varustavad Veneetsiat täiuslike puu- ja juurviljadega. Sant'Erasmot on alati peetud Veneetsia juurviljaaiaks ja saar on kuulus sealsete maitsvate viljade poolest (head maitseomadused on tingitud saare osalt liivasest ja osalt savisest pinnasest). Sant'Erasmo kaup on alati saadaval Veneetsia Rialto turul. Eriti kuulus on saar oma artišokkide, peetide ja spargli poolest. Lisaks toodetakse saarel ka veini. Saarel toimub suviti iga-aastane paadiralli. Sant'Erasmo on tuntud ka seda ümbritsevas laguunis liivamadalikel elunevate kurvitsaliste seltsi kuuluvate lindude poolest. 2012. aasta juunis tabas Veneetsiat tornaado, mis möödus küll Veneetsia ajaloolisest keskusest, kuid tabas täie võimsusega Sant’Elena saart ja liikus sealt edasi Sant'Erasmole, kus räsis surnuaeda, mis tuli seejärel remondiks sulgeda. Kirik Kirik Saart iseloomustavad kitsad kanalid. Island of Sant'Erasmo. Vaadatud 08.03.2015. Tromb purustas Veneetsias maju. Õhtuleht, 14.06.2012. Vaadatud 08.03.2015.
Akadeemiline Lutheri Selts Tartus

Akadeemiline Lutheri Selts Tartus oli 24. aprillil 1931 Tartus asutatud baltisaksa organisatsioon, mis tegutses saksa kultuuromavalitsusest sõltumatult ja mille ainukeseks eesmärgiks oli asutada Usuteadus-Filosoofiline Lutheri Eraakadeemia ning seda edaspidi hallata. Seltsi esimees oli Tartu saksa eragümnaasiumi direktor Alfred Walter. ERA.4377.1.2 Tartu Akadeemilise Lutheri Seltsi asutamiskoosoleku protokoll.
Heinar Aau

Heinar Aau (sündinud 30. detsembril 1957 Kingissepas, surnud 3.01.2020) on eesti põllumajandustegelane (talunik ja agronoom) ja endine NSV Liidu Ülemnõukogu saadik. Aau lõpetas 1976. aastal Orissaare Keskkooli. 1984. aastal valiti ta NSV Liidu Ülemnõukogu saadikuks. Ta oli Kingissepa rajooni Orissaare kolhoosi agronoom. 1996. aastast peab Reinu talu Saaremaal. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 8. märtsil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.inforegister.ee/10104373-HEINAR-AAU-REINU-TALU Foto
Ellex Raidla

Ellex Raidla Advokaadibüroo on Eesti kõrgeima reitinguga äriõigusele spetsialiseerunud advokaadibüroo, mille kaudu osutatakse õigusteenust kõikides olulisemates ärisektorites. 22. veebruaril 1993. aastal asutatud büroos töötab üle 70 advokaadi, juristi ja nõuniku. Büroo advokaadid on osalenud õigusloomes, võttes osa rohkem kui neljakümne seaduse koostamisest. Ellex Raidla on ainus Eesti advokaadibüroo, mida on juhtiv rahvusvaheline reitingufirma Chambers & Partners hinnanud kõrgeimas kategoorias nii tehingute kui ka vaidluste osas. Ellex Raidla kuulub Baltikumi kolme juhtiva ja kõrgeima reitinguga advokaadibüroo ühendusse Ellex. Kohalikus suhtluses kasutatakse büroo nime, milles on asutajapartneri nimeviide – Eestis Ellex Raidla, Lätis Ellex Klavins ja Leedus Ellex Valiunas. Ellex Raidla Advokaadibüroo abistab nii kohalikke kui ka rahvusvahelise suunitlusega kliente nii Eesti-siseste, ülebaltiliste kui ka globaalsete kaasuste juures, esindades ja nõustades ettevõtteid peaaegu kõikides tegevusvaldkondades. "Chambers & Partners". Büroo koduleht
Anne looduskaitseala

Anne looduskaitseala on looduskaitseala, mis asub Emajõe ürgorus Tartu maakonna Tartu linna ja Luunja valla Lohkva küla territooriumil. Kaitseala pindala on 15,8 ha. Kaitseala idapiiriks on Nõlvaku tänav, lõunapiiriks väike lõik E. Wiiralti tänavat ja Lammi tänav. Põhjapiiriks on jalgrada, mida kasutavad linnaelanikud. Kaitseala lääneservast hakkab mööduma Tartu idaringtee trass. Alal elavad taimedest muuhulgas harilik kobarpea (Ligularia sibirica), püsiksannikas (Swertia perennis), värvi-paskhein (Serratula tinctoria), pehme koeratubakas (Crepis mollis), ahtalehine ängelhein (Thalictrum lucidum), suur käopõll (Listera ovata), vööthuul-sõrmkäpp (Dactylorhiza fuchsii), balti sõrmkäpp (Dactylorhiza baltica), emaputk (Angelica palustris), siberi võhumõõk (Iris sibirica), mets-pirnipuu (Pyrus pyraster), harilik kikkapuu (Euonymus europaea). Anne looduskaitseala keskkonnaportaalis (vaadatud 08.03.2015) Anne looduskaitseava kaitsekorralduskavva 2015. Anne loodusiaitseala kaitsekorralduskava 2015–2024. Anne looduskaitseala keskkonnaportaalis
Vahenurme looduskaitseala

Vahenurme looduskaitseala on looduskaitseala, mis jääb Pärnu maakonna Põhja-Pärnumaa valla territooriumile. Kaitseala pindala on 222,5 ha. Vahenurme looduskaitseala keskkonnaportaalis (vaadatud 08.03.2015) Vahenurme looduskaitseala keskkonnaportaalis