laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Õlikultuurid

Õlikultuuride hulka kuuluvad taimed, kelle seemned või viljad sisaldavad palju taimeõlisid ja keda kasvatatakse õli saamiseks. Õlikultuure kasvatatakse kogu maailmas ja neid peetakse nende majandusliku väärtuse tõttu olulisteks põllukultuurideks. Erinevate õlikultuuride õlisisaldus varieerub sojaubade 20 protsendist kuni päevalille 40 protsendini. Seemneõli kasutatakse nii tööstuslikul kui ka söögiotstarbel. Peamisteks õlikultuurideks on sojauba, päevalill, kapsas, raps, kookos, õlipalm, rüps, maapähklid, riis ja puuvill. Kõige paremini sobivad õlikultuuride kasvatamiseks keskmised liivsavi- ja saviliivmullad, mille pH on üle 5,5. Eestis on põhilised õlikultuurid suviraps, vähemal määral ka suvirüps ning katsetamisjärgus on talirüps ja õlilina. Raps (Brassica napus) ja rüps (Brassica campestris) kuuluvad kapsasrohu (Brassica) perekonda. Et nii väliselt kui geneetiliselt on rapsil palju ühist kaalika ja rüpsil naeriga, siis nimetatakse neid ka õlikaalikaks (Brassica napus oleifera) ja õlinaeriks (Brassica rapa oleifera). Rüpsi metsikuks esivanemaks peetakse põldkapsasrohtu – Br. campestris (kasvab kohati ka Eestis). Rapsi metsikut esivanemat ei ole leitud. Arvatakse, et raps on tekkinud rüpsi ja kapsa spontaansest ristlusest. Selliseid taimi leiti 13. sajandil Vahemere maadest. Eestis on aretatud talirüpsi sordid 'Legato' ja 'Aita'. Õlilina (Linum usitatissimum L.) kuulub kiulinaga samasse liiki. Lina on kasvatatud põllukultuuri algusest ühes teraviljaga. Vanim säilinud linane riie on valmistatud ligi 10 000 aastat tagasi. Linaseemneid on kasutatud nii toiduks kui õli saamiseks. Laiemalt on levinud kiulina, kuid samaaegselt ka õlilina ja nende vahepealsed vormid. Käesoleval ajal on tekkinud Euroopas uuesti huvi naturaalse kiu ja koos sellega kiulina ning õlilina viljelemise vastu. Maailmas kasvatatakse õlilina ligikaudu 3,5 mln hektaril, sellest pool Aasias, 1 mln Põhja-Ameerikas ja 0,5 mln Euroopas. Seemnesaagid on Euroopas keskmiselt 1,2 t/ha, paremad saagid on ulatunud kuni 1,9 tonnini hektarilt. Eestis on katsetes saadud 2…3 t/ha. Õlilina pind laieneb Rootsis, kus see ulatub 12 000 hektarini. MES Nõuandeteenistus. Õlikultuurid ja kiukultuurid. [veebileht] https://www.pikk.ee/valdkonnad/taimekasvatus/olikultuurid-ja-kiukultuurid/ Farooq, M. A., Ali, B., Gill, R. A., Islam, F., Cui, P., Zhou, W., Gupta, S. K. (2016) Breeding Oilseed Crops for Sustainable Production.Chapter 2 - Breeding Oil Crops for Sustainable Production: Heavy Metal Tolerance. Academic Press, p.19-31. Waseem, S., Ruqia Imadi, S., Gul, A., Ahmad, P. (2017) Oilseed Crops: Yield and Adaptations under Environmental Stress. Wiley-Blackwell.312 pages. Õlikultuuride kasvataja käsiraamat. (2003) Koost. K. Kaarli. Toim. E. Johandi. Saku: Eesti Vabariigi Põllumajandusministeerium. Eesti Maaviljeluse Instituut. 82 lk. "Kas ajalugu pöördub tagasi ja rapsi asemel hakatakse taas kasvatama rüpsi?" Maaleht, 2. veebruar 2022
Lázně Bělohrad

Lázně Bělohrad (saksa keeles Bad Bielohrad) on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Jičíni ringkonnas. Lázně Bělohrad asub Jičínst umbes 16 km idas ja Hradec Královést ligikaudu 30 km põhjaloodes. Asulat on esmamainitud 1267. aastal. Lázně Bělohrad sai linnaõigused 1961. aastast, mil mitu asulat üheks linnaks ühendati. Lázně Bělohradis on sündinud tšehhi kirjanik Karel Václav Rais (1859–1926). Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Kostel sv. Petra a Pavla Hrady.cz Historie města Lázně Bělohrad : oficiální stránky města Karel Václav Rais Lázně Bělohrad : oficiální stránky města
Richard Gynge

Richard Gynge (sündinud 1. veebruaril 1987 Tyresös) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib keskründajana Rootsi kõrgliiga klubis Växjö Lakers. Ta alustas klubikarjääri Hammarbys, debüteerides hooajal 2005–06 Rootsi esiliigas. Rootsi kõrgliigas mängis ta esmakordselt hooajal 2006–07 Brynäs IF-i meeskonnas. Aastatel 2008–2009 mängis ta Rootsi esiliigas IK Oskarshamni meeskonnas. Seejärel liitus ta AIK IF-iga, kellega tõusti 2010. aastal Rootsi kõrgliigasse. Hooajal 2011–12 oli Gyne Rootsi kõrgliiga suurim väravakütt (28 väravat) ning pälvis Håkan Loob Trophy. 2012. aastal liitus ta KHL-i klubiga Moskva Dinamo. Hooaja 2012–13 teises pooles mängis ta KHL-is Praha Levi ridades. 2013–2015 mängis ta KHL-is Vladivostoki Admirali meeskonnas. Seejärel naasis Gynge Rootsi kõrgliigasse, mängides hooajal 2015–16 Växjö Lakersis. Pärast seda jätkas ta karjääri taas KHL-is, liitudes üheks hooajaks Nižnekamski Neftehimikiga. Aastatel 2017–2019 mängis ta kaks hooaega Tšeljabinski Traktoris. 2019. aasta juulis liitus Gynge taas Växjö Lakersiga, kellega sõlmis kolmeaastase lepingu. "Gynge är tillbaka". vaxjolakers.se. Vaadatud 7.5.2021 Richard Gynge hockeydb.com lehel
Vībiņi

Vībiņi on küla (vidējciems) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas, Embūte valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 131 meetri kõrgusel Bakūze jõe kaldal ning jääb piirkonna keskusest Vaiņodest 11,7 ja Riiast 181 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud Bakūze ja Vībiņi mõisa keskuste juurde. Nõukogude perioodil asus külas Embūte sovhoosi keskasula. Aastani 2021 kuulus küla Vaiņode piirkonda. Vietvārdu datubāze Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk.
Aldo

Aldo on mehenimi, mida on pandud ka eestlastele. 2021. aasta alguse seisuga oli Aldo Eestis esinemissageduselt 461. mehenimi, eesnimi Aldo oli 191 mehel. Aldo oli keskmiselt 51 aasta vanune (mediaanvanus oli 50). Kõige populaarsem oli eesnimi Aldo vanuserühmas 50–54, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 2,98. Aldo Järvsoo Aldo Kals Aldo Kudevita Aldo Leetoja Aldo Leopold Aldo Meristo Aldo Moro Aldo Roomere Aldo Tamm Aldo Tammpere https://web.archive.org/web/20200809202526/https://www.stat.ee/public/apps/nimed/ALDO (vaadatud 8.05.2021)
Poruni põlismets

Poruni põlismets ehk Poruni ürgmets on kaitsealune mets Alutaguse rahvuspargis Ida-Virumaal. Piirkonnast voolab läbi Poruni jõgi ning metsa läbib RMK Poruni matkarada. Poruni matkaraja kirjeldus RMK Loodusegakoos lehel Poruni põlismets kutsub artikkel Loodusesõbra portaalis, Hendrik Relve
Mihkel Jalakas

Mihkel Jalakas VR II/3 (20. aprill (vkj)/ 2. mai 1885 Võhma küla (tänapäeval Soomevere küla), Uue-Põltsamaa vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 24. aprill 1919 sidumispunktis Lepassaare raudteejaamas Võrumaal) oli Eesti sõjaväelane (reamees). Oli vallakooli haridusega, töötas tislerina. Võttis osa Esimesest maailmasõjast, teenis aastatel 1917–1918 2. Eesti jalaväepolgus. Vabadussõjas oli ta 24. jaanuarist 1919, algul 2. tagavarapataljoni ridades, siis alates 21. veebruarist 1919 Viljandi kaitsepataljonis (hilisemas Sakala Partisanide Pataljonis). Oli 1. roodus reamees, oli ka veltveebli kohusetäitja. Mihkel Jalakas sai 24. aprillil 1919 lahingus Pankjavitsa mõisa (Petserimaal) juures peast raskelt haavata, viidi tagalasse sidumispunkti Lepassaare raudteejaamas (Võrumaal) ning suri seal. 24. august 1920 – Vabaduse Risti II liigi 3. järk, lisaks 10 000 marka ning Vabadussõja mälestusmärk (need anti tema vanematele) 1924 – nimi on jäädvustatud Põltsamaa Vabadussõja mälestussambal 1931 – nimi on jäädvustatud Pilistvere Vabadussõja mälestussambal Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid Jaak Pihlak. "Põltsamaa kihelkond ja Vabaduse Risti vennad". Viljandi Muuseumi aastaraamat 2006. Viljandi 2007. Lk 143 Jaak Pihlak. "Põltsamaa kihelkond ja Vabaduse Risti vennad". Viljandi Muuseumi aastaraamat 2006. Viljandi 2007. Lk 142–143 Haud Põltsamaa uuel kalmistul
Tõnu Loik

Tõnu Loik (19. november 1875 Einmanni vald, Järvamaa - 10. juuli 1958) oli Eesti poliitik ja ettevõtja, Eesti Asutava Kogu liige Tõnu Loik sündis põllupidaja pojana, lõpetas 1897. aastal Paide linnakooli. Tegutses aastatel 1899–1917 posti-telegraafi-telefonivõrgu teenistuses Tallinnas ja saavutas seal osakonna juhataja koha. 5.–7. aprillil 1919. aastal Eesti Asutava Kogu valimistel valiti Tõnu Loik Asutav Kogu liikmeks, Eesti Tööerakonna nimekirjast. Oli aastatel 1919–1922 Riigi- ja Omavalitsusteenijate Keskliidu esimees. Aastatel 1921–1927 töötas Ametnikkude Panga juhatuses ja 1921–1924 Vaba Maa ärijuhi k.t. ning 1925. aastast Kindlustusselts „Põhja Kotkas" juhatuse liige. Tallinna Linnavolikogu linnavolinik aastatel 1921–1927. Aastatel 1927–1930 oli ta tarvitajateühingu „Oma" nõukogus ja 1927. aastast Tallinna Linnapanga direktorina "Juhatus ja liikmed". Riigikogu. Vaadatud 26.02.2021. Kindlustusselts „Põhja Kotkas", Ühistegelised Uudised, nr. 9, 3 märts 1934 Reedel austatakse esimesi parlamendisaadikuid, Virumaa Teataja, 2. aprill 2019 Tõnu Loik Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Eesti Asutava Kogu liikme Tõnu Loiki mälestusüritus Kergutal, www.tapa.ee, 15.03.2019 TÕNU LOIK 60 A., Ühistegelised Uudised, nr. 46, 15 november 1935
Morelose osariik

Morelose osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Mehhiko keskosas. Piirneb põhjas México linnaga, kirdes ja loodes México osariigiga, idas Puebla ja lõunas Guerrero osariigiga. Morelose osariik moodustati 1869. aastal. Morelose osariik on jagatud 33 kohalikuks omavalitsusüksuseks. Morelose osariigi lipp
Smržovka

Smržovka on linn Tšehhis Libereci maakonnas Jablonec nad Nisou ringkonnas. Smržovka asub Poola piirist natuke vähem kui 10 km kaugusel, Jablonec nad Nisoust umbes 5,5 km ja Liberecist ligikaudu 14 km idas. Smržovka paikneb merepinnast 585 meetri kõrgusel. Smržovkat on esmamainitud 1568. aastal, linnaõigused sai 1905. aastal. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Smržovka Místopisný průvodce po České Republice Historie města Smržovka Lysá hora
Paskov

Paskov (saksa keeles Paskau) on linn Tšehhis Morava-Sileesia maakonnas Frýdek-Místeki ringkonnas. Paskov asub Frýdek-Místekist umbes 6,5 km põhjaloodes ja Ostrava kesklinnast ligikaudu 12 km lõunas. Paskovi on esmamainitud 1267. aastal. Paskov sai linnaõigused 2011. aastal. 1983. aastal alustas tööd Paskovi paberi- ja tselluloosikombinaat. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Z historie Paskova a paskovského zámku Oficiální stránky Města Paskov Paskov CzechIndex Über uns Lenzing
Nová Role

Nová Role (saksa keeles Neurohlau) on linn Tšehhis Karlovy Vary maakonnas Karlovy Vary ringkonnas. Nová Role asub Saksamaa piirist 15 km kaugusel, Karlovy Vary kesklinnast ligi 8 km loodes. Nová Rolet on esmamainitud 1293. aastal, linnaõigused sai 1964. aastal. Nová Role on portselanitootmise keskus. Portselani tootmist alustati 1794. aastal firmas "Thun". Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Introduction of Nová Role Oficiální stránky města Nová Role
Fazlur Khan

Fazlur Rahman Khan (bengali keeles ফজলুর রহমান খান; 3. aprill 1929 Dhaka Briti Raj – 27. märts 1982 Jiddah Saudi Araabia) oli Bengali-Ameerika ehitusinsener ja arhitekt, kelle algatusel loodi pilvelõhkujate jaoks olulised struktuursed süsteemid. Teda peetakse kõrghoonete "torukujulise disaini isaks", samuti oli ta ka raalprojekteerimise (CAD) teerajaja. Ta oli Willis Toweri ja John Hancock Centeri arhitekt.
Liepāja raudteejaam

Liepāja raudteejaam on raudteejaam Lätis Liepājas. Tegemist on lõppjaamaga, kus lõpeb Jelgava–Liepāja raudteelõik. Rong sõidab Riiast Liepājasse ja Liepājast Riiga kaks korda nädalas. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ja neilt mahalaadimine. Piletihinnalt kuulub jaam tsoonivälisesse alasse. Jaam asub Riia keskraudteejaamast 223 km kaugusel. Teid on jaamas 11, ooteplatvorme kaks. Liepāja raudteejaama hoone on kohandatud ka autobussijaamaks. Jaam rajati 1871. aastal, mil see oli Liibavi–Romno raudtee lõppjaam (hiljem kujunes linnapoolsest osast Läti Raudtee Liepāja–Vaiņode raudteeliin). Jaamahoone projekteeris Paul Max Bertschy ja see valmis samal aastal. Algselt rajati see tühja paika; muid ehitisi ümbruskonnas ei olnud. Alles hiljem hakkasid jaama ümbrusse tekkima tehased ja kahekorruselised puumajad. 1897. aastal rajati jaamast Liepāja sõjasadamasse 600 millimeetri laiune kitsarööpmeline raudtee. 1900. aastal valmis ka Liepāja–Aizpute kitsarööpmeline raudtee. Esimese maailmasõja ajal ehitati sealne raudtee ümber Euroopa standardlaiusele. 1922. aastal valmis Dubeņi–Rucava kitsarööpmeline raudtee, mis kasutas linnas jaamale kuuluvaid ja kasutuseta jäänud sõjasadama kitsarööpmelisi teid. Seejärel jäid jaama haldusalasse vaid normaallaiusega teed. 1929. aastal valmis Liepājat Riiaga ühendav Vene rööpmelaiusega tee. 1932. aastal valmis 750 mm laiune Liepāja–Alsunga kitsarööpmeline raudtee, mille teid hakkas 1939. aastal kasutama ka Aizpute raudtee. Liepāja kaubajaam ja reisijaam olid pikka aega eraldatud, ent tänapäeval on need ühtne raudteejaam. Raudteejaama peamine funktsioon ongi sadama ja metallitööstusettevõtete teenindamine. Jaamahoone Raudteejaama ala Jaamahoone http://www.pv.lv/lv/zonas/ T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 48-49. lk. ISBN 978-9984-38-698-0 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil; näha on nii reisijaam kui kaubajaam
Dellach

Dellach (sloveeni Dole) on vald Austria Kärnteni liidumaal Hermagori ringkonnas. Omavalitsusüksuse ala asub ülemises Gaili orus, naaberomavalitsuste Kötschach-Mautheni (läänes) ja Kirchbachi (idas) vahel. Karni Alpid lõunas moodustavad piiri Paularoga Itaalias. Põhjas kõrgub Reißkofeli mägi (2371 m), Gailtali Alpide kõrgeim tipp Lienzi Dolomiitidest idas. Arheoloogilised leiud Gurina asunduses annavad tunnistust asustusest Hallstatti kultuuri ajal, mil seal elanud keldid sulatasid vaske müntide vermimisest. Sellest sai üks esimesi Rooma linnu tänapäeva Austrias, kui ala oli osa Noricumi provintsist. Doelachi küla on esmamainitud 1370. aasta dokumendis; nimi on tõenäoliselt tuletatud slaavi dolinast: "org". Kirik naabruses asuvas Sankt Danielis on pärit Karolingide aegadest. Pikka aega olid valdused Görzi krahvide käes, kuni need läksid Austria Habsburgidele. Tänapäevane omavalitsus loodi 1850. aastal. Püha Nikolause kirik Gaili jõgi, vasakul Reißkofeli mägi Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Gitschtal

Gitschtal (sloveeni Višprijska dolina) on vald Austrias Kärnteni liidumaal Hermagori ringkonnas. Vald asub Hermagorist vahetult loodes. Selle peamine oja on Gössering, mis suubub Gaili Hermagorist lõunas. Orusäng on umbes kilomeetrilaiune. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Ālande raudteepeatus

Ālande raudteepeatus oli raudteepeatus Lätis Liibavi–Romno raudteel ja hiljem Liepāja–Vaiņode raudteeliinil Lõuna-Kuramaa piirkonnas Grobiņa vallas. Peatus asus Liepāja raudteejaamast 7,1 kilomeetri kaugusel. Peatuse kohal olid kõrvuti Liepāja-Priekule raudteelõik ja Jelgava–Liepāja raudteelõik, ent rajatised asusid üksnes Priekule poole suunduva tee ääres. Peatus avati aastal 1919 kui Grobiņa raudteepeatus. Juba aastal 1920 hakkas see kandma nime Bāte raudteepeatus, kuna aastal 1913 olevat selle kohal asunud Bāte peatus. Aastal 1924 peatus suleti. Aastal 1922 valmis Dubeņi–Rucava kitsarööpmeline raudtee, mis hiljem hakkas viima ka Liepājasse. Aastal 1934 avati sellel Alanda raudteepeatus. Teise maailmasõja järel hakkasid seal peatuma ka Liepājast Vaiņodesse sõitvad rongid, peatus ise hakkas aga kandma tänapäevast nimekuju. Peatus suleti seoses rongiliikluse lõpetamisega sellel liinil aastal 1998. Tēvija, Nr. 34 (23.03.1913) T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 50. lk.  Ālande raudteepeatus – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Peatus vanal kaardil
Kirchbach

Kirchbach (sloveeni Cirkno) on turulinn Austria Kärnteni liidumaal Hermagori ringkonnas. See asub ülemises Gaili orus Gailtali Alpide (põhjas) ja Karni Alpide (lõunas) vahel, mis tähistab ka Itaalia piiri. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Grobiņa raudteepeatus

Grobiņa raudteepeatus oli raudteepeatus Lätis Liibavi–Romno raudteel ja hiljem Liepāja–Vaiņode raudteeliinil Lõuna-Kuramaa piirkonnas Gavieze vallas Dubeņi küla juures. Grobiņa nime kandis esmalt Gavieze raudteejaam, ent kui avati Liepāja–Aizpute kitsarööpmeline raudtee, siis avati sellel Grobiņa raudteejaam ja endine Grobiņa nimetati ümber Gaviezeks. Järgmisena avati Grobiņa raudteepeatus aastal 1919. Juba aastal 1920 hakkas see kandma nime Bāte raudteepeatus. Nõukogude perioodil asus Grobiņa raudteepeatus mõnda aega Dubeņi küla juures. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, lk 50. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 49. lk. Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Dubeņi raudteepeatus

Dubeņi raudteepeatus oli raudteepeatus Liibavi–Romno raudteel ja hiljem Liepāja–Vaiņode raudteeliinil Lõuna-Kuramaa piirkonnas Grobiņa vallas. Peatus asus Riia keskraudteejaamast 173,3 kilomeetri kaugusel. Peatuse kohta pärinevad esimesed teated Esimese maailmasõja aegselt saksa sõjaväekaardilt (Dubben). Ametlikult hakkas Läti Raudtee peatust kasutama aastal 1919. Aastal 1922 valmis Dubeņi–Rucava kitsarööpmeline raudtee, mis hiljem hakkas viima ka Liepājasse. Peatus suleti seoses rongiliikluse lõpetamisega sellel liinil aastal 1998. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 50. lk. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 49. lk. Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Peatus vanal kaardil
Gavieze raudteejaam

Gavieze raudteejaam oli raudteejaam Liibavi–Romno raudteel ja hiljem Liepāja–Vaiņode raudteeliinil. Jaam asus Lõuna-Kuramaa piirkonnas Gavieze vallas Gaviezes stacija külas. Jaam asus Riia keskraudteejaamast 167,2 kilomeetri kaugusel. Jaam avati algselt koos raudteega kui Grobiņa raudteejaam. Kui aastal 1900 avati Liepāja–Aizpute kitsarööpmeline raudtee, siis avati sellenimeline raudteejaam ka seal ja see jaam nimetati aastal 1904 ümber Gaviezeks. Aastal 1919 hakkas jaam kandma nime Gaviezne raudteejaam, Gavieze nime sai see tagasi aastal 1927. Jaam suleti seoses rongiliikluse lõpetamisega sellel liinil aastal 1998. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 50. lk. Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) Jaam vanal kaardil
Vracov

Vracov (saksa keeles Wratzow) on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Hodoníni ringkonnas. Vracov asub Slovakkia piirist 11 km kaugusel, Hodonínist umbes 15,5 km põhjakirdes ja Brnost ligi 50 km idakagus. Vracovit on esmamainitud 1201. aastal. Alevi staatuse sai Vracov 1517. aastal ja linnaõigused 1. jaanuaril 1967. Vracovis on sündinud tšehhi näitleja Josef Somr (1934). Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Vracov Místopisný průvodce po České Republice Historie a symboly Město Vracov Josef Somr Česko-Slovenská filmová databáze
Vatt (riietus)

Vatt (läänemurdes ja Mulgi murdes pelts, lõunaeesti murretes pihtsärk) oli etnograafias villane mõnes kohas kuni poole reieni ulatuv hõlmadega meeste pihtkuub. Suvel kanti linast vatti, mis oli harikult puusadeni. Oli tuntud Põhja-Euroopas ja ka Baltimaades juba 17. sajandil. Pikk-kuuega sarnaneva pihaosaga vatt muutus eesti rahvarõivaste osaks 18. sajandi lõpul ning kanti seda 19. sajandi II pooleni Kagu-Eestis, Pärnumaal ja saartel. Hiljem asendus ta moodsamate ülerõivastega. Üldiselt sarnanesid varasemad meeste vatid nagu naiste kampsunidki pikk-kuue ülaosaga. 19.sajandi keskpaigaks oli vattide õmblemisel omaks võetud mitmeid moerõivastuse jooni. Lääne-Eestis kaunistati vatt pikk-kuue eeskujul punaste kaaruspaelte ja tinanööpidega. Mujal muutus üldiseks madala püstkrae ning ühe või kahe reaga vasknööpidega vatt, mille seljaõmblus lõppes allosas lahtise voldiga (lõhikuga). Lahtise voldi moodustasid kaks järsult laienevat seljatükki (lipid), mis katsid üksteist. Saaremaal võeti poolde reide ulatuvad lippidega vatid (ka hännaga kampsunid) kasutusele varem kui mandril. Vati hõlmad kinnitati haakidega ning peale pandi vöö nagu teistelegi pikkadele ülerõivastele. Saaremaa hilisemad vatid olid lühikesed, vööni ulatuvad, kaarduvate seljaõmblustega hännata vatid. Mõnes paigas mandril olid vattidel hõlmade kaarjad välisnurgad, mahapööratav krae ning ka reväärid. Värvilt sarnanesid vatid oma piirkonna muude ülerõivastega. Linnarahva eeskujul võtsid jõukamad talupojad ning mõisametnikud 1860. - 1870. aastatel kasutusele saterkuued. Hilisemaid uuemamoelisi kuubi hakati nimetama pintsakuteks. Sajandi lõpukümnenditel kadusid vatid kasutuselt. Kampsun Pikk-kuub Pintsak Saterkuub Vest Murdekaart Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. lk 344 Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 234 Eesti rahvariiete ajalugu. Ilmari Manninen. 1927, 2009. Meeste vatt. Eesti Rahva Muuseum Vatt, meeste. Eesti Rahva Muuseum Jüri meeste vatt Lihula mehe rahvarõivad
Susta raudteepeatus

Susta raudteepeatus oli raudteepeatus Lätis Liibavi-Romno raudteel ja hiljem Liepāja–Vaiņode raudteeliinil. Peatus asus Lõuna-Kuramaa piirkonnas Gavieze vallas; Riia keskraudteejaamast 160,3 kilomeetri kaugusel. Peatus avati esimese maailmasõja päevil. Algselt kandis see nime Lanģi. 1. juulil 1919 sõitis Liepājast sinna esimene iseseisva Läti rong, mis koosnes Liepājas remonditud vedurist ja kolmest istmetega varustatud platvormvagunist. Tänapäevase nimekuju sai peatus aastal 1927. Jaam suleti seoses rongiliikluse lõpetamisega sellel liinil aastal 1998. Dzelsceļu Vēstnesis, Rīga, 1928 T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 50. lk. Infot peatuse kohta (vene keeles) Peatus vanal kaardil
Krogzemji raudteepeatus

Krogzemji raudteepeatus oli raudteepeatus Lätis Liepāja–Vaiņode raudteeliinill. Peatus asus Lõuna-Kuramaa piirkonnas Virga vallas, Riia keskraudteejaamast 155,3 kilomeetri kaugusel. Peatus avati aastal 1934. See suleti seoses rongiliikluse lõpetamisega sellel liinil aastal 1998. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 50. lk. Infot peatuse kohta (vene keeles) Peatus vanal kaardil