3dfx

3dfx Interactive oli ettevõte, mis spetsialiseerus 3D-graafikaprotsessorite ja hiljem juba videokaartide valmistamisele. Tegemist oli oma valdkonna teerajajaga 1990. aastate lõpust 2000. aastate alguseni, kuid firma sattus ühte kõige kõrgema profiiliga pankrotti arvutitööstuse ajaloos. Ettevõtte peakorter asus USA California osariigis San Joses. Kui 3dfx oli pankroti äärel, omandas firma rivaal Nvidia suure osa nende intellektuaalsest omandist ja töötajatest. 3dfx Interactive esitas pankrotitaotluse 15. oktoobril 2002. Ettevõtte lõid 1994. aastal Ross Smith, Gary Taroll ja Scott Sellers ning seda rahastas Gordie Campbelli firma TechFarm. 3dfx lasi välja Voodoo Graphics kiibi aastal 1996. Firma ainult valmistas kiipe ning mõned joonisplaadid ning algselt ei müünud oma tooteid tarbijatele, vaid pigem etendas OEM-ide varustaja rolli graafikakaartide ettevõtete jaoks, kes disainisid, valmistasid, turustasid ja müüsid omaenda graafikakaarte, mis sisaldasid Voodoo kiibistikku. 3dfx kogus tuntust tänu suurele edule mänguautomaatide turul. Tol ajal olid mängusaalid väga populaarsed kohad, seal võis näha kõige uuemaid saavutusi 3D-mängude maailmas ja selle tehnoloogia vallas. Esimene mänguautomaat, mis kasutas 3dfx'i riistvara, oli "ICE Home Run Derby", mis anti välja aastal 1996. Hiljem samal aastal tõsteti neid esile rohkem populaarsete mängudega nagu Atari "San Francisco Rush" ja "Wayne Gretzky 3D Hockey". 3dfx sai palju meediatähelepanu tänu nende mängude ilmselgele 3D võimekusele, kuna uued mängukonsoolid (Nintendo 64, Sony PlayStation ja SEGA Saturn) olid näidiseks sarnastele uue generatsiooni graafikavõimalustele. 1996. aasta lõpu poole, kui DRAM-i hind märkimisväärselt kukkus, suutis 3dfx siseneda tavatarbija personaalarvutite riistvara turule, kasutades agressiivset hinnapoliitikat võrreldes eelnevate 3D-graafikalahendustega arvutitele. Voodoo kujutas endast uut ajastut 3D-mängude maailmas. Tüüpiline Voodoo Graphicsi PCI laienduskaart koosnes digitaal-analoogmuundurist, kaadripuhvri protsessorist ning tekstuuri kaardistamise üksusest koos 4 MB DRAM-iga. RAM ja graafikaprotsessor töötasid sagedusel 50 MHz. See tagas ainult 3D jooksutamise ning arvuti vajas ka veel traditsioonilist videokaarti tavalise 2D-tarkvara käigus hoidmiseks. Videokaardist tulnud VGA-kaabel ühendati Voodoo külge, mis omakorda ühendati kuvariga. Voodoo peamisteks konkurentideks olid tooted firmadelt PowerVR ja Rendition. 3dfx-ile pakkusid kõva konkurentsi kaardid, mis pakkusid kombinatsiooni 2D ja 3D jooksutamisel, vaatamata sellele, et nende kaartide 3D võimekus ei olnud võrreldav Voodoo omaga. Aastal 1998 väljastas 3dfx järglase oma Voodoo kaardile Voodoo2 näol, mis ehituselt oli sarnane eelkäijale, aga millele oli lisatud teine tekstuuriüksus, mis võimaldas kahte tekstuuri samaaegselt joonistada. Voodoo2 vajas kolme kiipi ja eraldi VGA graafikakaarti, kui uued konkurendid 3D-kaartide turul (ATI Rage Pro, Nvidia RIVA 128, ja Verite 2200) olid samal ajal ühekiibilised. Vaatamata mõnedele puudujääkidele nagu näiteks kaardi 16-bitine 3D-värvide renderdamine ja 800x600 resolutsiooni limiit, ei suutnud ühegi tootja kaart pakkuda samaväärset sujuvat kaadrivahetuskiirust. Tegemist oli uut aega tähistava (ning kalli) saavutusega arvutite 3D-graafika vallas. Selle suurepärane jõudlus ning eelkäijale saavutatud populaarsus olid kaardi edu põhjused. Osad kasutajad eelistasid seda kaarti juba sellepärast, et siis nad said ise valida omale 2D-kaardi, mis sellega ühildus. Osad 2D/3D-hübriidlahendused pakkusid tol ajal väga madalat 2D kvaliteeti ja kiirust. Voodoo2 oli esimene, kes kasutas Scan-Line Interleave (SLI) tehnoloogiat mängude turul. SLI seadistuses ühendati 2 kaarti kokku ning kumbki tegeles poole ekraani pildi ette kuvamisega. Lisaks graafikajõudluse tõstmisele, muutus ka maksimaalne võimalik resolutsioon 1024×768 peale. Siiski, tänu kõrgele hinnale ja kolme erineva kaardi samaaegselt kasutamise ebamugavusele oli selle lahenduse mõju turuosale minimaalne ja majanduslikult ebatulus. Hilisemad NVIDIA SLI ja ATI Crossfire tehnoloogiad põhinevad suurel osal 3dfxi loodud variandil. 1998. aasta lõpus lasi 3dfx välja Voodoo Banshee kaardi, mis oli odavam ja terviklikum kaart (koos 2D kiirendusega), mille sihtgrupiks oli tavatarbijate turg. Ühekiibilise lahendusena oli Banshee kombinatsioon 2D-videokaardist ning ühe tekstuuri kaardistamise üksusega 3D-kaardist. Kuna tegemist oli odavama ja vähendatud 3D-üksustega Voodoo2 versiooniga, siis selle 3D jõudlus ei olnud nii hea, kui kallimal Voodoo2-l. Kuigi Banshee ei kujunenud nii populaarseks kui originaalne Voodoo kaart ja Voodoo2, müüdi seda siiski arvestataval määral. 1998. aasta alguses võttis 3dfx töösse uue projekti. "Rampage" arendusprojekt loodeti välja töötada paari aastaga ning see tehnoloogia pidi oma ilmumise ajaks olema konkurentidest valgusaastate kaugusel. 1998. aasta suvel palkas firma riistvara- ja tarkvarameeskonnad Austinis Texases, et välja töötada Windowsi 2D- ja 3D-draiverid. Voodoo 3 haibiti kui kaarti, mis teeks 3dfx-ist vaieldamatu turuliidri, aga siiski toode ise oli alla igasuguseid ootusi. Kuigi tegemist oli kiireima kaardiga (edestades napilt RIVA TNT2), puudusid tal 32-bitise värvide ja suure tekstuuri tugi. Voodoo 3 müügitulemused olid suhteliselt head, kuid valmistasid siiski pettumust võrreldes nende kahe esimese mudeli eduga, ning 3dfx loovutas turuliidri koha NVIDIA-le.  3dfx – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis