laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kangertittivaq

Kangertittivaq (taani Scoresby Sund) on Grööni mere laht (fjord) Gröönimaa idakaldal. Lahe harud ulatuvad kuni 350 km kaugusele avamerest. Lahes asub Ilimananngip Nunaa saar.
Caldey Island

Caldey Island (inglise keeles Caldey Island ehk Caldy Island, kõmri keeles Ynys Bŷr) on saar Bristoli lahes. Saar asub Suurbritannias (Walesis), 1-2 kilomeetrit mandrist eemal. Kuulub seal asuvale kloostrile, Pembrokeshire krahvkonnale. Peamine sissetulek saarel on turism, koos parfüümi ja šokolaadi tootmisega. Peamised vaatamisväärsusde on Normani kabel ja 1828. aastal ehitatud Caldey tuletorn. Saare nimi "Caldey" pärineb viikingite nimetusest Keld-Eye, mis tähendab "külm saar".
Ilimananngip Nunaa

Ilimananngip Nunaa (taani Milne Land) on suur asustamata saar Grööni mere Kangertittivaqi lahes. Pindala 3913 km². Saar on suures osas kaetud liustikuga. Kõrgeim tipp on 2200 m merepinnast. Halduslikult kuulub Sermersooqi valda. Lähim asula on u 100 km kaugusel asuv Ittoqqortoormiit.
Valve (laev)

PVL-112 Valve on Eesti Piirivalve valvelaev. 23. oktoobril 2008 lasti laev esimest korda katsetusteks vette. 21. novembril ristiti laev Saaremaal Nasval Baltic Workboatsi laevatehases ning selle nimeks sai Valve ja pardanumbriks 112. Valve ristiema on Orissaare Gümnaasiumi merendusklassi juhataja Evi Männik. Laeva maksumus oli 41,9 miljonit krooni, millest poole maksis Euroopa Komisjon. Tellijaks oli Keskkonnainspektsioon. Keskkonnainspektsioon andis laeva tasuta üle Eesti Piirivalvele. Keskkonnainspektsioon saab laeva kasutada kalapüügi järelevalveks ja muul ajal kasutab laeva Piirivalve oma teenistusülesannete täitmiseks. Laeva komandörid on Vaido Luks ja Imre Kiier. Laeva meeskonda kuulub viis piirivalvurit ja kalapüügi järelevalve teostamise ajal lisaks kaks keskkonnainspektorit. 5. juunil 2009 jõudis Valve tagasi oma esimeselt kalapüügi järelevalve missioonilt, mis toimus Läänemerel. Pilt 1 Pilt 2 Reedel ristitakse piirivalve ja keskkonnainspektsiooni ühine patrull-laev Uus patrull-laev sai veeristsed Uue piirivalve patrull-laeva nimeks saab Valve Piirivalvelaev Valve sõidab Poolasse kala kaitsma Piirivalvelaeva Valve sõukruvi sai viga Valve jõudis esimeselt missioonilt tagasi
Mark B

Medium Tank Mark B oli Suurbritannias Esimese maailmasõja ajal välja töötatud ja toodetud keskmine tank. Mark B väljatöötamisega hakati tegelema juulis 1917 ja töid juhtis W. G. Wilson. Uuel mudelil üritati vältida Mark A Whippetil esinenud vigu. Toota plaaniti nii emaseid kui ka isaseid tanke. Disainiga saadi valmis juba 1917. aasta lõpus, kuid tellimus anti alles 1918. aasta keskel. Esimesed masinad valmisid alles septembris 1918. Teised allikad väidavad, et septembris valmis alles prototüüp. Esialgsed hinnangud tankile olid positiivsed ja tank plaaniti 1919. aasta suureks pealetungiks kasutusele võtta. Kuigi Mark B pidi funktsionaalselt täitma samu ülesandeid, nagu Mark A Whipet, sarnanes see kujult pigem vanemate tankidega. Et parandada võimet takistusi ületada, disainis Wilson tanki rombikujuliseks. Tank suutis ületada kuni 2,59 m laiusi kraave, mis oli rohkem kui Mark A vastav näitaja. Soomus oli 6–14 mm, mis oli praktiliselt sama nagu Mark A-l (Mark A-l oli soomus kõige õhemast kohast siiski 5 mm). Emase tanki relvastusse pidi kuuluma 4 kuulipildujat 7500 padruniga ja isase tanki relvastusse pidi kuuluma 40 mm kahur pöörlevas tornis. Ühtegi isast tanki ei valmistatud. Kaks kuulipildujat paiknesid tornis ja kaks külgedel miniatuurseid sponsoone meenutavate uste sees. Tanki mootor oli neljasilindriline 100 hj Ricardo bensiinimootor, mis oli vähendatud versioon kuuesilindrisest ja 150 hj Ricardo mootorist. Mootor paiknes masina tagaosas eraldi ruumis ja sellele oli väljastpoolt läbi luugi võimalik ligi pääseda. Tank suutis arendada kiirust kuni 9,8 km/h ja 386-liitrine kütusepaak andis tegevusraadiuseks 105 km. Mõlemad näitajad olid kehvemad kui eelkäijal Mark A-l ja paralleelselt arendataval Mark C Hornetil. Tänu mootori eraldatusele jõudis meeskonnaruumi vähem müra ja heitgaase, kuid mootoriruum oli kitsas ja mootorile oli raske juurde pääseda. See tähendas, et ka kõige lihtsamateks remonditöödeks tuli mootor tihti maha tõsta. Meeskond oli neljaliikmeline: ülem, juht ja kaks kuulipildurit. Juht paiknes ees keskel. Ülema jaoks ei olnud tankis eraldi vaatlustorni, mis tegi tanki juhtimise keeruliseks ja kaks kuulipildurit pidid ühe kuulipilduja juurest teise juurde jooksma, mis oli samuti ebamugav. Tankil oli ka algeline vahend suitsu tekitamiseks: kuumade heitgaaside sisse tilgutati väävlishapet. Algselt telliti Metropolitan Carrige, Wagon and Finance Co'lt 450 tanki, kuid sõja lõpuks oli kasutusse võetud ainult 45 tanki. Sõja lõpu ja ilmnenud vigade tõttu ülejäänud tellimus tühistati. Esimeses maailmasõjas see tank osaleda ei jõudnud, kuna meeskondade väljaõpetamine võttis aega. Kolm tanki saadeti augustis 1919 Arhangelskisse, kus need osalesid Vene kodusõjas. Üks neist langes bolševike kätte ja kaks jõudsid Läti sõjaväe kätte. British Mk B Tank Chant, lk 31 Christopher Chant. World Encyclopedia of the Tank. Second edition. Inglismaa Sutton Publishing 2002 ISBN 0750931477 Inglise k. Eugene Sautin British Mk B Tank (inglise keeles)
Maliina Abelsen

Maliina Abelsen (sündinud 1976 Nuukis) on Gröönimaa sotsioloog ja endine poliitik. Kuulub vasakpoolsesse parteisse Inuit Ataqatigiit. Tal on kandidaadikraad sotsioloogias Kopenhaageni Ülikoolist ja magistrikraad politoloogias ja sotsiaalteadustes Macquarie ülikoolist Austraalias. 2004–2006 töötas ta eksperdina ÜRO inimõiguste ülemkomissari büroos. Alates 2009. aastast oli ta perekonnaminister Kuupik Kleisti valitsuses. 2011–2103 oli ta rahandusminister. 2016–2019 töötas ta kommertsdirektorina lennufirmas Air Greenland. 2018. aastast on ta panga GrønlandsBANKEN juhatuse liige ja 2020. aastast UNICEFi programmijuht. Tema emakeel on taani keel. https://gl.linkedin.com/in/maliina-abelsen-386a4816[alaline kõdulink] http://www.maliinaabelsen.gl/ (ei tööta)
Per Ung

Per Erik Ung (5. juuni 1933 – 20. juuni 2013) oli norra skulptor ja graafik. 1. novembril 2007 anti Per Ungile Norra Kuningliku Püha Olavi ordu komandöri auaste. Per Erik Ungi veebileht
Piccadilly Line

Piccadilly Line on Londoni metroo liin, mis avati 1906. aastal. Liini pikkus on 71 km. Liinil on 53 jaama, neist 25 asub maa all. Kulgeb põhjast Cockfostersist läände, kus hargneb Uxbridge'i ja Heathrow' haruks. Metrookaardil on see tähistatud tumesinise värviga. Põhjapoolne lõppjaam on Cockfostersi metroojaam. Edelas viib liin Londoni Heathrow' lennujaama. Piccadilly Circuse metroojaam
Apekalnsi kihelkond

Apekalnsi kihelkond ehk Oppe kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Oppekaln, läti keeles Apekalna draudzes novads, vene keeles приход Оппекальн) oli haldusüksus Liivimaal Võnnu, Võnnu-Valga ja Valga kreisis. Kihelkond eraldati Aluliina kihelkonnast aastal 1732. Selle keskuseks oli Apekalnsi kirik (ehitati aastatel 1774−1779), mis on Läti kõige kõrgemal üle merepinna asuv kirik. Vabadussõja lõpul olid kihelkonna alad Eesti-Läti piiri korraldamisel Valga-Valka kõrval teiseks vaidlusaluseks kohaks. Võrumaa Rõuge kihelkonna piiril asunud Vana-Laitsna vald jagati kahe riigi vahel: 1/3 jäi Eestile, 2/3 Läti riigile. Nüüdisajal kuuluvad endise kihelkonna alad peamiselt Läti Smiltene ja Alūksne piirkonda. Apekalnsis puudub oma kogudus; kihelkonna kogudus lagunes nõukogude ajal. Kihelkonna aladel tegutseb tänapäeval kogudus Hopas, samuti on taas loodud kogudus kiriku juurde Jaunlaicene valda, mis kannab aga tänapäeval Opekalnsi koguduse nime. Apekalnsi (Oppekaln Pastorat) kirikumõis Hopa ehk Ape (Hoppenhof) rüütlimõis Karva (Korwenhof) rüütlimõis Korneti (Schreibershof) rüütlimõis Lūši (Luxenhof) rüütlimõis, hiljem Vastse-Laitsna kõrvalmõis, fideikomiss Māriņkalnsi (Marienstein) rüütlimõis Repjekalnsi (Reppekaln) rüütlimõis, hiljem Vastse-Laitsna kõrvalmõis, fideikomiss Romeškalnsi, ka Auguli (Romeskaln) rüütlimõis Vana-Laitsna ehk Veclaicene (Alt-Laitzen) rüütlimõis Vastse-Laitsna ehk Jaunlaicene (Neu-Laitzen) rüütlimõis, fideikomiss Väike-Laitsna ehk Mazlaicene (Klein-Laitzen) riigimõis Mellini atlases on selle kihelkonna territooriumil veel märgitud taoline mõis nagu Bolschak, ent see mõis puudub nii August Wilhelm Hupeli mõisanimistus, Eckardti tabelis kui ka veidi hilisemas postiaadresside raamatus. Eesti Keele Instituudi kohanimeandmebaas (KNAB), Eesti Keele Instituut, vaadatud 19.06.2014 Materialen zur Kirchengechichte, E. H. von Busch lk. 549 Opekalnsi Evangeelne Luterlik Kirik http://www.zudusilatvija.lv/objects/object/1113/ Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 279. Bienenstamm, Herbord Carl Friedrich von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826. Lk 278-9 [1]. Büsching, Anton Friedrich. Magazin für die neue Historie und Geographie: IX. Land-rolle des Herzogthums Liefland vom Jahr 1765. Halle: Johann Jacob Curt, 1773. Lk 381 [2]. Hagemeister, Heinrich von. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen, 1836. Lk 261-5 [3]. Hupel, August Wilhelm. Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und letzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch, 1782. Lk 213-5 [4]. Richter, Adolf. Baltische Verkehrs- und Adressbücher. Bd I. Livland. Riga, 1909. Tiesenhausen, C. J. H. von. Erste Fortsetzung von des Herrn Hofraths von Hagemeister Materialien zur Gütergeschichte Livlands. Riga: N. Kymmel, 1843. Lk 81-2 [5]. Ansicht der Gegend um die Oppekalnsche Kirche aus der Hausthüre des Wohnhauses zu Neu Laitzen – Johann Wilhelm Krause joonistus 20. mai 1796
Mark C Hornet

Mark C Hornet oli Suurbritannias esimese maailmasõja ajal välja töötatud ja toodetud keskmine tank. Tank valmis alles sõja lõpus ja sõjategevusest osa ei võtnud. Mark C-d arendati paralleelselt Mark B-ga ja ka plaanid valmisid umbes samal ajal detsembris 1917. Mark C peakonstruktor oli Sir William Tritton, kes oli ka Mark A Whippeti konstrueerija. Plaaniti nii emast kui ka isast (kahuriga) versiooni, kuid isaseid tanke ei valmistatud. Tritton pööras tanki loomisel erilist tähelepanu mootori ja veermiku paigutusele, et tagada maksimaalselt lihtne hooldus. Tank oli mõeldud massiliseks tootmiseks. Prototüüp valmis 1918. aasta suvel ja pärast üliedukaid katseid telliti oktoobri alguses 200 Mark C-d. Pikaajalised plaanid nägid ette lausa 6000 masina tootmist. Kontseptuaalselt sarnanes Mark C Mark B-ga: mootor taga, rombikujulised üle kere jooksvad roomikud ja võitlusruum ees, lisaks veel pöörlev komandöritorn. Relvastus koosnes neljast 8 mm Hotchkissi kuulipildujast 7200 padruniga. Tank kaalus 20 tonni, oli 7,92 m pikk, 2,54 m lai ja 2,9 m kõrge. Tanki mootor oli 6-silindriline 150-hobujõuline (112 kW) Ricardo tankimootor, mis arendas maanteel kiirust kuni 12,7 km/h. Bensiinipaak mahutas 682 liitrit kütust, mis andis tanki tegevusraadiuseks 225 km. Mark C suutis ületada kuni 3,05 m laiusi kaevikuid. Enne kui tank kasutusele jõuti võtta, lõppes sõda. Suurejoonelistest tootmisplaanidest loobuti ja valmis ainult 48 masinat, mis jäid Suurbritannia sõjaväe teenistusse kuni 1925. aastani. Chant, lk 32–33 Christopher Chant World Encyclopedia of the Tank. Second edition Inglismaa Sutton Publishing. 2002. ISBN 0750931477 Inglise k.
Navanethem Pillay

Navanethem Pillay (tamili நவநீதம் பிள்ளை; sündinud 23. septembril 1941) on tamili päritolu Lõuna-Aafrika Vabariigi jurist. Ta oli alates 1. septembrist 2008 kuni 31. augustini 2014 ÜRO inimõiguste ülemvolinik. Navanethem Pillay on lõpetanud Harvardi Ülikooli õigusteaduste doktorina. Ta on töötanud varem KwaZulu-Natali ülikooli õppejõu ning Lõuna-Aafrika ülemkohtu ja Rahvusvahelise Kriminaalkohtu kohtunikuna. http://www.ohchr.org/EN/AboutUs/Pages/HighCommissioner.aspx
Margus Muld

Margus Muld (sündinud 8. novembril 1965 Saaremaal Liiva külas) on eesti ajakirjanik. Ta on Eesti Rahvusringhäälingu Saaremaa korrespondent. Margus Muld läks Eesti Televisiooni Saaremaa stuudiosse tööle mõni aasta pärast selle loomist, mis toimus 1996. aastal. Alates 2000. aastast on ta ametis üksinda ning teeb ise nii operaatori, monteerija kui ka toimetaja töö. Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] "ETV Saaremaa stuudiol täitub kümme aastat"[alaline kõdulink] ETV, 18. august 2006 Merike Pitk "Kaamera õlal ja Saaremaa õ suus" Maaleht, 9. jaanuar 2003 Ene Kallas "Margus Mulla film Vilidu tuulikust ja sellest, mis sest sai" Meie Maa, 19. jaanuar 2009
Ukraina kirjandus

Ukraina kirjandus on ukraina keeles või Ukrainas kirjutatud ilukirjandus. Viktorija Amelina Juri Andruhhovõtš Sofija Andruhhovõtš Bogdan-Igor Antonõtš Oless Berdnik Ivan Dratš Ivan Franko Mõkola Hvõljovõi Olha Kobõljanska Lina Kostenko Ivan Kotljarevski Mõhhailo Kotsjubõnski Panteleimon Kuliš Jevgen Malanjuk Julija Mussakovska Panas Mõrnõi Vsevolod Nestaiko Ivan Netšui-Levõtski Dmõtro Pavlõtško Maksõm Rõlski Ulass Samtšuk Olena Stepova Vassõl Stuss Vassõl Sõmonenko Tarass Ševtšenko Oksana Zabužko Pavlo Zagrebelnõi Mõkola Zerov Serhi Žadan Marusja Tšurai Pavlo Tõtšina Lesja Ukrainka Ivan Võšenski Ostap Võšnja Ukraina keele arengu takistamine Рейтинг Forbes: десять найвизначніших письменників України, 20 Червня 2014 "Tauno Vahteri soovitused Ukraina kirjandusest: Gogol, Kurkov, Lewycka jt" ERR kultuur, 5. märts 2022 Uilleam Blacker: "What Ukrainian Literature Has Always Understood About Russia" The Atlantic, 10. märts 2022
Kuressaare vald

Kuressaare vald oli vald Saare maakonnas. Kuressaare vald moodustati 1992. aasta 12. märtsil. 1999. aasta oktoobris ühinesid Kuressaare ja Kaarma vald. Ühinenud omavalitsuse nimeks sai Kaarma vald. Edasi liitus Kaarma vald 2014. aasta detsembris Kärla ja Lümanda vallaga Lääne-Saare vallaks, mis omakorda liitus 2017.aasta omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi teiste Saaremaa valdadega Saaremaa vallaks. Kaarma vald Lääne-Saare vald Saaremaa vald Kuressaare Saare maakond Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 11.07.2022. "Harju maakonna Raasiku valla ning Saare maakonna Kihelkonna, Kuressaare, Kärla ja Pihtla valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta". Riigi Teataja. 12. märts 1992. Vaadatud 25. jaanuar 2019. "Haldusterritoriaalse korralduse muutmine Kaarma valla ja Kuressaare valla osas". Riigi Teataja. 15. juuni 1999. Vaadatud 25. jaanuar 2019. "Kaarma valla, Kärla valla ja Lümanda valla haldusterritoriaalse korralduse ja Vabariigi Valitsuse 3. aprilli 1995. a määruse nr 159 „Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu kinnitamine" muutmine". Riigi Teataja. 28. august 2014. Vaadatud 17. märts 2022. "Kihelkonna valla, Kuressaare linna, Laimjala valla, Leisi valla, Lääne-Saare valla, Mustjala valla, Orissaare valla, Pihtla valla, Pöide valla, Salme valla, Torgu valla ja Valjala valla osas haldusterritoriaalse korralduse ja Vabariigi Valitsuse 3. aprilli 1995. a määruse nr 159 „Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu kinnitamine" muutmine". Riigi Teataja. 25. mai 2017. Vaadatud 17. märts 2022.
Kuressaare vald (1939)

Kuressaare vald oli vald Saaremaal aastail 1939–1950. Vald moodustati senise Kaarma-Suure valla maa-alast, välja arvatud Keskranna küla piirkond; senise Loona valla Metsa talude maa-aladest; senise Pihtla valla Vatsküla ja Kasti asunduse piirkondadest. Esimene vallavanem oli Aleksander Veegen. 1940. aasta jaanuaris valiti vallavanemaks Aleksander Raudsepp. Vald kuulus Riigivolikogu 42. valimisringkonda, kust valiti Johannes Perens. 13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kuressaare külanõukogu, Randvere külanõukogu ja Tahula külanõukogu. Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 87 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
Varesputk

Varesputk (Chaerophyllum L.) on taimede perekond sarikaliste sugukonnas. Perekonda kuulub 35 liiki. Liikide levilaks on Euroopa, Aasia, Põhja-Ameerika ning Põhja-Aafrika. Siia perekonda kuulub ka köögiviljana kasvatatav mugul-varesputk (Chaerophyllum bulbosum) Chaerophyllum aromaticum – lõhnav varesputk, (sagedasem Ida- ja Lõuna-Eestis, puudub saartel) Chaerophyllum bulbosum – mugul-varesputk, (tulnukana ja metsistunult) Chaerophyllum temulum – uimastav varesputk, (väga haruldane) Eesti taimede määraja, (1999) Eesti Loodusfoto, Tartu, lk208
Näär

Näär (Pimpinella L.) on taimede perekond sarikaliste sugukonnast. Eestis on looduslikult levinud kaks liiki: Pimpinella saxifraga – harilik näär (sage), Pimpinella major – suur näär (paiguti). Nääre perekonda kuulub ka näiteks tuntud ravim- ja maitsetaim harilik aniis. Pimpinella acuminata Pimpinella affinis Pimpinella anisetum Pimpinella anthriscoides Pimpinella aromatica Pimpinella aurea Pimpinella anisum – harilik aniis Pimpinella betsileensis Pimpinella brachycarpa Pimpinella calycina Pimpinella candolleana Pimpinella cappadocica Pimpinella corymbosa Pimpinella cretica Pimpinella diversifolia – himaalaja näär Pimpinella eriocarpa Pimpinella flabellifolia Pimpinella henryi Pimpinella isaurica Pimpinella kotschyana Pimpinella lutea Pimpinella major – suur näär Pimpinella niitakayamensis Pimpinella nudicaulis Pimpinella oliverioides Pimpinella paucidentata Pimpinella peregrina Pimpinella peucedanifolia Pimpinella puberula Pimpinella purpurea Pimpinella rhodantha – roosa näär Pimpinella rockii Pimpinella saxifraga – harilik näär Pimpinella siifolia Pimpinella sintenisii Pimpinella smithii Pimpinella tragium Pimpinella villosa Pimpinella yunnanensis
Heinputk

Heinputk (Angelica L.) on taimede perekond sarikaliste sugukonnas. Angelica palustris (Besser) Hoffm. – emaputk (paiguti) Angelica sylvestris L. – harilik heinputk (sage) Angelica archangelica L. – kikkaputk (paiguti) Angelica archangelica subsp. litoralis (Fr.) Thell. – rand-kikkaputk
420

◄ | 4. sajand | 5. sajand | 6. sajand | ► ◄ | 390. aastad | 400. aastad | 410. aastad | 420. aastad | 430. aastad | 440. aastad | 450. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 416 | 417 | 418 | 419 | 420 | 421 | 422 | 423 | 424 | ► | ►► 420. aasta ... ... 30. september – Sophronius Eusebius Hieronymus – vanarooma kristlik õpetlane, teoloog ja kirikuisa
Raul Vinni

Raul Vinni (sündinud 15. septembril 1977 Tallinnas) on eesti ajakirjanik. Ta on lõpetanud 1996. aastal Kuressaare Gümnaasiumi, õppinud aastatel 1997–2000 Tallinna Pedagoogikaülikoolis rekreatsioonikorraldust (diplomitöö: "Saaremaa kui Läänemere ja Eesti arvestatava turismipiirkonna rakendustulemused ja perspektiivid") ning omandanud 2022. aastal magistrikraadi Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja kommunikatsiooni erialal (magistritöö "Vaatlus kui meetod kirjutavas ajakirjanduses"). Raul Vinni on töötanud Kuressaare Noorte Huvikeskuses projektijuhi ja Salme Põhikoolis kehalise kasvatuse õpetajana. Aastatel 2007–2023 töötas ta ajalehe Saarte Hääl ajakirjanikuna. 2023. aastast töötab ta Hiiu Lehe tegevtoimetajana ning täidab ka peatoimetaja kohuseid. 2021-2024 andis ta Saaremaa gümnaasiumis meediaõpetuse tunde ning juhendas kooli veebiväljaande Silmapiir toimetuse tööd. Raul Vinni kirjutatud arvamuslugu "Suure väina sild kui prohvet Maltsveti valge laev" tunnistati 2014. aasta veebruari lõpus toimunud Eesti ajakirjanduspreemiate jagamisel parimaks maakonnalehes ilmunud arvamuslooks. 2018. aastal tunnistati tema arvamuslugu "Kuidas saada abi? Tuleb petta metoodilist juhendit" Eesti ajakirjanduspreemiate jagamisel parimaks maakonnalehes ilmunud arvamuslooks. Ta on 2017. aastal moodustatud Rõuge valla ja aastatel 2014–2017 eksisteerinud Lääne-Saare valla sümboolika autor. Ta tegeleb lohesurfiga. Raul Vinni on vaegkuulja. 2021. aastal saavutas ta e-etteütluse kirjutamisel vaegkuuljate kategoorias III koha ja 2023. aastal II koha Tema peres kasvab kaks tütart. "Elu pärast KGd: Raul Vinni" Nooruse Meridiaan – Kuressaare Gümnaasiumi ajaleht, 25.11.2019. Sissekanne Vabariigi Valimiskomisjoni veebilehel Elu pärast KGd: Raul Vinni 18. lennust Nooruse Meridiaan, 03.10.2013. "Hiiu Lehe tegevtoimetajana alustas Raul Vinni". Hiiu Leht. Vaadatud 2. aprillil 2023.Hiiu Lehe tegevtoimetajana alustas Raul Vinni Hiiu Leht 15.03.2023 Hiiu Lehe peatoimetaja kohusetäitjana alustab Raul Vinni Hiiu Leht 22.09.2023. "Meie inimesed". Saaremaa Gümnaasium. Vaadatud 12. veebruaril 2023.Meie inimesed Saaremaa Gümnaasiumi koduleht. Merike Pitk, Saarte Hääl võitis korraga kolm ajakirjandusauhinda, Saarte Hääl, 1. märts 2014. Andres Sepp "Raul Vinni kirjutas aasta parima arvamusloo" Saarte Hääl, 8. märts 2019. Ajalehtede liit avalikustas ajakirjanduspreemiate võitjad ERR, 8. märts 2019. Raul Vinni tegi Eesti lõunapoolseima valla vapi ja lipu, Saarte Hääl, 7. november 2017 Lääne-Saare valla sümboolikakonkursi võitis Raul Vinni töö, Saarte Hääl, 5. november 2014 Ülevaade: e-etteütluse parimad kirjutajad ERR Menu, 16.03.2021. "Vaata nimekirja Vikerraadio e-etteütluse parimatest kirjutajatest". ERR. 15. märts 2023. Vaadatud 2. aprillil 2023. Eve Tuisk Elu pärast KGd: Raul Vinni Nooruse Meridiaan, 25. november 2019 "Kohvilaud". Külaliseks Raul Vinni Raadio Kadi, 4. jaanuar 2020
Hügrofüüdid

Hügrofüüdid ehk niiskustaimed on märgade alade taimed. Nad on kohastunud kasvama niisketel kasvukohtadel, sageli veega küllastunud pinnasel, kus vett on piisavalt ja veekulu suure õhuniiskuse tõttu väike. Hügrofüüdid on näiteks varsakabi, must lepp, paju, sookask, vaevakask, jõhvikas. Hüdrofüüdid Mesofüüdid Kserofüüdid Helofüüdid Oksülofüüdid
Mark D

Mark D oli Suurbritannias Mark A Whippeti põhjal välja töötatud keskmine tank. Mark A peamised probleemid olid nõrk mootor ja vedrustuse puudumine. Major Philip Johnson modifitseeris ühte Mark A-d Esimese maailmasõja ajal Prantsusmaal, paigaldades sellele vedrustuse, Rolls-Royce Eagel 360 hj (268 kW) mootori koos Mark V transmissiooniga. Modifitseeritud tank saavutas maksimaalseks kiiruseks kuni 32 km/h. Johnsoni töö äratas tähelepanu, kuid olemasolevate Mark A-de ümberehitamist ei peetud praktiliseks ja otsustati luua uus tank. Mais 1918 avaldas kolonel J. F. C. Fuller oma teose "Tactics of the Attack as Affected by Speed and Circuit of the Medium D Tank". See oli inspiratsiooniks 1919. aasta pealetungi plaanile, kus üsna suur roll oli plaanitud ka Mark D-le. Mark D arendamine usaldati Johnsonile. Mark D sarnanes kuju poolest mõnevõrra Mark A-ga, kuid kontseptsioon oli ümber pööratud. Meeskonnaruum paiknes masina esiosas ja mootor taga. Roomikute madalam osa paiknes samuti ees, et parandada nähtavust ja tulepositsiooni. Meeskond pidi koosnema neljast mehest. Relvastuseks plaaniti ilmselt kolme Hotchkiss kuulipildujat emasel tankil ja 57 mm lühiraudset kahurit isasel mudelil. Mootor oli 240 hj (179 kW) Armstrong Sideley Puma, mis andis tankile tippkiiruse 40 km/h ja tegevusraadiuse 322 km. Tank oli 9,14 m pikk ja kaalus 20,321 kg. Tanki arendamine hakkas venima ja peale nelja prototüüpi (esimene valmis mais 1919) valmistati vaid kaks seeriamasinat, enne kui projekt 1921. aastal lõpetati. Chant lk30-31 Chant lk33-34 Christopher Chant World Encyclopedia of the Tank. Second edition Inglismaa Sutton Publishing 2002 ISBN 0750931477 Inglise k.