laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Marika Lõoke

Marika Lõoke (sündinud 20. augustil 1951 Tallinnas) on eesti arhitekt. Keskhariduse omandas ta Tallinna 2. Keskkoolis. Sellele järgnes õppimine Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis, mille ta lõpetas 1970. aastal. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1970–1975. Aastatel 1975–1990 töötas Lõoke projekteerimisinstituut EKE Projekti arhitektina. Alates 1990. aastast töötab ta arhitektuuribüroos Okas&Lõoke. Marika Lõoke on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1979. aastast ning kuulub liidu eestseisusse. Marika Lõokese tuntumad tööd on Forekspanga maja Narva maanteel, elu- ja ärihooned Kaarli puiesteel ja Rävala puiesteel ning Delta Plaza Pärnu maantee ja Järvevana tee ristmikul. Neid iseloomustavad jõulised vormid, hea keskkonnatunnetus ja leidlik materjalikasutus. 1980. aastatel valminud töid iseloomustavad postmodernistlikud ja neofunktsionalistlikud jooned. Ministrite Nõukogu Asjadevalitsuse puhkekodu Narva-Jõesuus, 1980 Saare KEKi Tehnotalituse hoone,1980 Võru KEKi administratiivkorpus, 1982 Kuusalu söökla-restoran, 1986 Valga EPT spordihoone, 1991 Eesti Forekspanga hoone Tallinnas Narva maanteel, 1997 (kaasautor Jüri Okas) Estconde ärikeskus Tallinnas Pärnu maanteel, 1999 (kaasautor Jüri Okas) büroohoone Tallinnas Toompuiestee 33, 2001 (kaasautor Jüri Okas) Elu- ja ärihoone Tallinnas Kaarli pst 8, 2004 (kaasautor Jüri Okas) Elu- ja ärihoone Tallinnas Rävala pst 19, 2005 (kaasautor Jüri Okas) Delta Plaza ärikeskus, 2008 (kaasautor Jüri Okas) 1997 Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia (koos Jüri Okasega; Eesti Forekspanga hoone Tallinnas) 2024 Valgetähe IV klassi teenetemärk Piret Lindpere. "Lõoke, Marika". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 286 Barbi Pilvre. "Kompromissitud kontseptualistid Lõoke ja Okas". Eesti Ekspress, 6. veebruar 1998 Anu Tarvis. "Askeetlik büroo nagu sõjalaev". Äripäev, 19. august 1999 Piret Lindpere. "Elu- ja ärihoone Kaarli pst 8 Tallinnas". Maja 1/2005 arhitektuuribüroo Okas&Lõoke OÜ Marika Lõoke Eesti Arhitektide Liidu kodulehel
Majasokk

Majasokk (õieti Hildur Sokk või preili Sokk; rootsi keeles Husbocken, õieti fröken Hildur Bock) on keskne tegelane Astrid Lindgreni Karlssoni-lugude teises ja kolmandas osas. Tegemist on vanema vallalise daamiga, koduabilisega, kes palub end kutsuda majapidajannaks. Ta elab koos oma õe Friidaga Stockholmis Frej tänavas ning läbisaamine õega on kõike muud kui sõbralik. Sokk räägib sellest sageli üht-teist. Raamatus mainitakse, et kui preili Sokk naerab, siis kõlab see üpris jubedalt. Kui ta laulma juhtub, palub Karlsson tal see lõpetada, kuni mõni võib Karlssoni enese sõnul arvata, et too peksab Majasokku. Sokk on võrratu kokk, kes suudab ühtmoodi hästi küpsetada saiakesi, valmistada ühepajatoitu, kanapraadi, pannkooke jne, mistõttu Karlsson temast väga lugu peab, ehkki seda eriti välja ei näita. Hildur Sokk satub perekond Svantessonide juurde koduabiliseks pärast seda, kui pereema haigestub ning peab sõitma maale end välja puhkama. Esialgu on daam käre ning läbisaamine Väikevennaga ei suju kuidagi. Appi tõttab Karlsson, kes otsustab, et Majasokku tuleb tirriteerda - see olevat sama, mis "irriteerima", ent kõlab Karlssoni sõnade kohaselt palju põrgulikumalt. Hiljem Väikevenna ja Karlssoni ning Majasoku läbisaamine paraneb ning teose lõpuosas leiab ta armastuse - Svantessonide kauge sugulase, turtsaka vanapoisi onu Juliuse, kes on Stockholmi käima tulnud. Hildur otsustab Juliuse juurde Västergötlandi kolida ning nimetab end "juba niisama hästi kui proua Janssoniks".
Väikevend ja Karlsson katuselt

"Väikevend ja Karlsson katuselt" (rootsi keeles "Lillebror och Karlsson på taket") on rootsi kirjaniku Astrid Lindgreni kolmest raamatust koosneva Karlssoni-triloogia esimene raamat. Selles raamatus tutvub Väikevend Karlssoniga. Koos tembutatakse, kollitatakse, käiakse katusel ning tutvutakse Väikevenna vanemate ning õe Bettani ja venna Bossega. "Karlsson katuselt lendab jälle" "Karlsson katuselt hiilib jälle"
Jaakko Hämeen-Anttila

Jaakko Markus Hämeen-Anttila (26. veebruar 1963 Oulu – 18. detsember 2023) oli soome keeleteadlane, kultuuriloolane ja tõlkija, islami kultuuriloo ja araabia keele asjatundja. Alates 1994. aastast töötas ta Helsingi Ülikooli araabia keele ja kirjanduse õppejõuna. 2000. aastast oli ta sama ülikooli juures araabia keele ja islami uuringute professor. Jaakko Hämeen-Anttila oli ka viljakas tõlkija, kes tõlkis soome keelde koraani (ilmus 1995) ja Gilgameši eepose (ilmus 2000). 13. novembril 2009 esines ta Granö loengute sarjas Tartu Ülikooli usuteaduskonnas loenguga "Manifold Islam". 2002. aastal sai ta Eino Leino auhinna. Tema abikaasa Virpi Hämeen-Anttila on keeleteadlane, tõlkija India keeltest ja kirjanik. Eesti keeles on temalt ilmunud abikaasa Virpiga kahasse kirjutatud raamat "Müütide raamat". Soome keelest tõlkinud Kadri Jaanits. Tänapäev, Tallinn 2009, 280 lk. 2002 – Eino Leino auhind 2011 – Antero Wareliuse auhind
Hindamine

Hindamine on hinnangu andmise protsess, mille käigus hinnatavat objekti võrreldakse hindava subjekti poolt kehtestatud väärtuste skaalaga. Hindamine on alati subjektiivne. (Eksimine on inimlik) Skaala on ajas muutuv Hindamine on juhtimisprotsessi osa. Sageli nimetatakse hindamiseks hinde panemist, kus võrdlust ega analüüsi ei toimu.
Urmas Muru

Urmas Muru (sündinud 27. augustil 1961 Pärnus) on eesti arhitekt ja kunstnik. Ta on lõpetanud 1979. aastal Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli ja 1984. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuri erialal. Aastatel 1984–1985 töötas Urmas Muru projekteerimisinstituudi Tsentrosojuzprojekt Tallinna filiaalis, 1986–1990 riiklikus projekteerimisinstituudis Eesti Tööstusprojekt. Hiljem on töötanud vabakutselise arhitektina ja arhitektuuribüroos Muru&Pere. Urmas Muru tuntumad projektid on Pääsküla raamatukogu, Haabersti vabaajakeskus, sotsiaalmajad Lasnamäel ning eramu "Vaskmaja" Tabasalus. Neid projekte iseloomustavad põnev materjalikasutus, ekspressiivsed vormid ja mahud ning mitmekülgsed värvilahendused. Urmas Muru kunstiloomingut iseloomustab ekspressiivsus ja individualistlikkus. On viljelenud nii maalikunsti kui ka performansit. Gulfoili õliladu Laagris, 2002 (kaasautor Peeter Pere) Sotsiaalmajad Lasnamäel, 2003 (kaasautorid P. Pere, Janek Maat) Eramu Kiilis, 2004 (kaasautorid P. Pere, J. Maat) Eramu "Vaskmaja" Tabasalus, 2004 (kaasautorid P. Pere, J. Maat) Pääsküla raamatukogu, 2005 (kaasautorid P. Pere, Katrin Kaevats) Kortermajad Kalda tänaval Tartus, 2006 (kaasautorid P. Pere, J. Maat) "Alumiiniummaja", 2007 (kaasautorid P. Pere, J. Maat) Haabersti vaba aja keskus Tallinnas, 2007 (kaasautorid P. Pere, J. Maat) Korterelamud Purde tänaval Tallinnas, 2007 (kaasautorid P. Pere, Reet Viigipuu) Korterelamute rekonstruktsioon Kastani tänaval Haapsalus, 2007 (kaasautorid P. Pere, R. Viigipuu) Kortermajad Kärneri tänaval Tallinnas, 2008 (kaasautorid P. Pere, J. Maat) Suveköök ja saun Lõuna-Eestis, 2008 (kaasautorid P. Pere, R. Viigipuu) Kortermajad Ehitajate teel Tallinnas, 2008 (kaasautorid P. Pere, R. Viigipuu) Hotell ja elamu Tallinnas, 2001 Eesti Rahvusringhäälingu hoone Tallinnas, 2007 Eesti saatkond Pekingis, 2007 Eesti saatkond Riias, 2007 Eesti Kunstiakadeemia konkurss, 2008 Tallinna uus raekoda, 2009 2000 – Sadolini kunstipreemia 2002 – Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri aastapreemia (algatus ehitatud keskkonna väärtustamiseks ja defineerimiseks riiklikul tasemel; Eesti arhitektuuripoliitika töögrupp: Andres Alver, Liina Gailand, Veljo Kaasik, Krista Kodres, Margus Koot, Tõnu Laigu, Jüri Lass, Heldur Meerits, Urmas Muru, Ebe Nõmberg, Andres Põime, Meeli Truu, Kalle Vellevoog) Urmas Muru on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1988. ja Eesti Kunstnike Liidu liige alates 1990. aastast. Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. 1996. Lk lk 324. ISBN 5-89900-049-x. {{cite book}}: kontrolli parameetri |isbn= väärtust: invalid character (juhend) "arhitektuuribüroo Muru&Pere". "Eesti Arhitektide Liidu liikmed, Urmas Muru". Kaalep, Tõnu. "Munitsipaalmajad Tallinnas Alvari 37 ja Loometsa 6". Maja 2-2003. Ruudi, Ingrid. "Maja tunnetamisest. Elamu Tabasalus". Maja 4-2003. Ojari, Triin. "Pääsküla raamatukogu. Pärnu mnt. 480A, Tallinn". Maja 2-2005. Pere, Peeter; Muru, Urmas. "Korvamäe suveköök". Maja 1-2009.{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Arhitektuuribüroo Muru&Pere OÜ Eesti Arhitektide Liit
Astmeline reaktsioon

Astmeline reaktsioon on keemiline reaktsioon, milles produkti moodustumine kulgeb üle ühe või mitme intermediaadi (ebastabiilse vaheprodukti), seega vähemalt kahe astme ehk elementaarreaktsiooni kaudu. Ebastabiilse intermediaadi kontsentratsioon on tavaliselt väga väike. Astmelises reaktsioonis on reeglina üks kiirust limiteeriv staadium ja teine staadium (teised astmed) on kiired. Katalüütilised reaktsioonid on tavaliselt astmelised protsessid. Näiteid: Elektrofiilne liitumine Elektrofiilne aromaatne asendusreaktsioon SN1 nukleofiilne asendusreaktsioon Katalüüs Tüüpilised enoolide reaktsioonid Astmelistes reaktsioonides tekib olukord, kus suletud süsteemis toimub rida keemilisi reaktsioone, kuid intermediaadi sisaldus süsteemis saavutab väga lühikese algperioodi jooksul mingi püsivalt madala kontsentratsiooni, mida saab vaadelda lähedasena statsionaarsele olekule. Seejuures teised süsteemi karakteristikud ajas muutuvad. Taoline olukord lihtsustab kineetiliste võrrandite lahendamist. Järjestikused reaktsioonid Ahelpolümerisatsioon Astmeline polümerisatsioon Statsionaarne olek (keemia)
Oskar Gustavson

Oskar Gustavson (14. veebruar 1889 Kogula vald, Saaremaa – 10. detsember 1945 Tallinn) oli Eesti poliitik ja ajakirjanik. Ta lõpetas Kaarma õpetajate seminari. Ta on olnud ametis Hiiumaal ja Pärnumaal. Ta oli I maailmasõja invaliid. Sotsialistlikust töölisliikumisest on ta osa võtnud aastast 1917. Saksa okupatsiooni ajal oli ta vanglas. Oskar Gustavson kuulus EISTP liikmena I, II, III, IV ja V Riigikogu koosseisu. Neist kahes viimases täitis ta teise abisekretäri rolli (13. märts 1930 – 14. juuni 1932 ja 20. juuni 1932 – 31. detsember 1937). 25. jaanuaril 1921 sai Oskar Gustavson esimeseks Riigikogu liikmeks, kes politseinike abil Riigikogu istungilt kõrvaldati. Oli Iseseiseva Sotsialistliku Tööliste Partei häälekandja, ajaleht Tööliste Võitlus toimetaja. 1. mai [1922], mis puhul kohaliste [Paide] "punaste" poolt "palju" pidi tulema, läks õige rahuliselt mööda. Tööliste rongikäigule, mida kommunistide ja isesotside poolt tuntud lööksõnade all organiseeriti, oli ainult paarkümmend vana naist ja niisama palju poisikesi kogunud, keda isesotside "liider" O. Gustavson komandeeris. Isegi kohalise tikuvabriku töölisi oli kõigest paar rongikäigust osa võtmas. Turuplatsil pidas noorherra Gustavson ägeda kommunismist aurava kõne, sajatades maksvat "rõhuvat" korda ja elada lastes nõukogude Venemaad. Kõne kutsus turule kogunud rahvahulga poolt ägedaid protestihüüdeid esile. Aastatel 1937–1940 oli ta ajakirja Nädal Pildis tegevtoimetaja. Ta oli 38. valimisringkonnast valitud I Riigivolikogu liige. 5. detsembril 1939 peetud kõnes pidas ta suurimaks ohuks Eesti iseseisvusele Kaarel Eenpalu kodukäijaid, kes kollitavad ja ähvardavad üle pea kasvada. 18. septembril 1944 nimetas Jüri Uluots ta riigikontrolöri kohustetäitjaks. Gustavson hukkus 1945. aasta esimesel poolel Tallinnas NKVD ülekuulamiselt põgenedes. Eesti II Riigikogu. Tallinn, 1924 Aeg nõuab kulude kärpimist. Rahvaleht, 6. detsember 1939, nr. 287, lk. 8. Oskar Gustavson Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Leopold Johanson

Leopold Johannes Johanson (15. veebruar 1888 Tartu – 5. detsember 1941 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik ja ajakirjanik. Aastatel 1897–1901 käis ta Tartus algkoolis, 1912–1913 õppis Tartu Pedagoogika Seltsi õhtukeskkooli kursustel ja 1918. aastal Tartu Kaubanduskooli raamatupidamise õhtukursustel. Ta töötas aastatel 1903–1907 trükiladuja õpilasena Postimehe toimetuses ning 1907–1911 trükiladujana Helsingis ja Tallinnas. Aastail 1912–1913 oli ta Postimehe reporter, 1914–1919 Tartu Üldise Haigekassa asjaajaja ja 1916–1917 Tartu toitluskomitee pearaamatupidaja. Osales poliitikas, olles Tartu linnavolikogu liige (1917–1921) ning Asutava Kogu (1919–1920), Riigikogu (1920–1937) ja I Riigivolikogu liige (1938–1940). Aastail 1928–1929 oli ta Eesti Vabariigi töö-, hoolekande- ja haridusminister August Rei valitsuses ja aastail 1932–1933 Eesti Vabariigi teedeminister Konstantin Pätsi neljandas valitsuses. Aastail 1919–1920 töötas ta Töö- ja Hoolekandeministeeriumi kindlustusasjade juhataja kohusetäitjana. Lisaks poliitilisele tegevusele oli ta Eesti Haigekassade Liidu sekretär (1925–1940) ja Tallinna Töölisteatri asjaajaja (1934). Arreteeriti NKVD poolt Tallinnas. Mõisteti surma, suri eeluurimise ajal nõukogude vangilaagris. Leopold Johanson oli Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei, hiljem Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei liige. Ta tegutses mitmes ajakirjandusväljaandes (Töö ja Tervis, Sotsiaaldemokraat, Tulevik, Rahva Sõna). 7. märtsil 1939 tegi ta Riigivolikogus ettepaneku keelata jahipidamine metsluikedele põhjendusel, et kui isegi nii ebaesteetilised loomad nagu metssead on kaitse all, siis seda enam peaksid seda olema ilusad linnud. Ettepanek võeti vastu. 5. detsembril 1939, kolm kuud pärast Teise maailmasõja algust ja üle kuu aja pärast baaside lepingu sõlmimist, väljendas ta hämmastust kodanliku õhukaitse tegevuse suhtes, küsides, mis siis lahti on. Leopold Johanson oli abielus Anna Lassmanniga (1914–1915) ja Aleksandra Lassmanniga (alates 1916. aastast). Teisest abielust tütre Helvi (1918–2005) esimene abikaasa oli kujur ja lendur Kalju Reitel. "okupatsioon.ee". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. detsember 2014. Vaadatud 28. märtsil 2015. Põllumajandus-ala seadused ühte köitesse. Rahvaleht, 8. märts 1939, nr. 57, lk. 7. "Aeg nõuab kulude kärpimist". Rahvaleht nr 287, 6. detsember 1939. Lk 8
Peeter Pere

Peeter Pere (sündinud 15. juunil 1957 Tartus) on eesti arhitekt ja kunstnik. Keskhariduse omandas Peeter Pere Tartu 1. Keskkoolis 1975 ning arhitektuurialase kõrghariduse Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1975–1980. Aastatel 1980–1993 töötas Peeter Pere projekteerimisinstituudis Eesti Tööstusprojekt. Aastal 1993 töötas ta arhitektuuribüroos Kurvitz, Muru, Pere. Pärast 1994. aastat on töötanud arhitektuuribüroodes F&P, Muru&Pere ning ka vabakutselise arhitektina. Peeter Pere on Eesti Kunstnike Liidu liige alates 1990. ja Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1994. aastast. Ta kuulub ka liidu eestseisusse. 4. veebruaril 2010 valiti ta Arhitektide Liidu esimeheks. 1999 Kristjan Raua preemia (koos Katrin Perega, ühisnäitus "Pimeduse vastu" Rotermanni soolalaos) Gulfoili õliladu Laagris, 2002 (kaasautor Urmas Muru) Sotsiaalmajad Lasnamäel, 2003 (kaasautorid U. Muru, Janek Maat) Eramu Kiilis, 2004 (kaasautorid U. Muru, J. Maat) Eramu Vaskmaja Tabasalus, 2004 (kaasautorid U. Muru, J. Maat) Pääsküla raamatukogu, 2005 (kaasautorid U. Muru, Katrin Kaevats) Kortermajad Kalda tänaval Tartus, 2006 (kaasautorid U. Muru, J. Maat) Alumiiniummaja, 2007 (kaasautorid U. Muru, J. Maat) Haabersti vaba aja keskus Tallinnas, 2007 (kaasautorid U. Muru, J. Maat) Korterelamud Purde tänaval Tallinnas, 2007 (kaasautorid U. Muru, Reet Viigipuu) Korterelamute rekonstruktsioon Kastani tänaval Haapsalus, 2007 (kaasautorid U. Muru, R. Viigipuu) Kortermajad Kärneri tänaval Tallinnas, 2008 (kaasautorid U. Muru, J. Maat) Suveköök ja saun Lõuna-Eestis, 2008 (kaasautorid U. Muru, R. Viigipuu) Kortermajad Ehitajate teel Tallinnas, 2008 (kaasautorid U. Muru, R. Viigipuu) Hotell ja elamu Tallinnas, 2001 Eesti Rahvusringhäälingu hoone Tallinnas, 2007 Eesti saatkond Pekingis, 2007 Eesti saatkond Riias, 2007 Eesti Kunstiakadeemia konkurss, 2008 Tallinna uus raekoda, 2009 Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. 1996. Lk lk 379. ISBN 5-89900-049-x. {{cite book}}: kontrolli parameetri |isbn= väärtust: invalid character (juhend) "Arhitektuuribüroo Muru&Pere". "Eesti Arhitektide Liidu liikmed, Peeter Pere". Kaalep, Tõnu. "Munitsipaalmajad Tallinnas Alvari 37 ja Loometsa 6". Maja 2-2003. Ruudi, Ingrid. "Maja tunnetamisest. Elamu Tabasalus". Maja 4-2003. Ojari, Triin. "Pääsküla raamatukogu. Pärnu mnt. 480A, Tallinn". Maja 2-2005. Pere, Peeter; Muru, Urmas. "Korvamäe suveköök". Maja 1-2009.{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Arhitektuuribüroo Muru&Pere OÜ Eesti Arhitektide Liit
Karl-Arnold Jalakas

Karl-Arnold Jalakas (10. veebruar 1901 Tallinn – 3. august 1942 Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik ja advokaat. Lõpetas 1919 sõjakooli, 1925–1929 (lõpetas) õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, korp! Sakala liige. Osales Vabadussõjas, 1930–1936 vandeadvokaat Artur Sirgu abi, 1936–1938 patroonita vandeadvokaadi abi, seejärel vandeadvokaat Tallinnas. Võitluse peatoimetaja, 1934–1935 vangis. 12. valimisringkonnast valitud I Riigivolikogu liige. Valimiskampaania ajal nimetas ta end vabadussõjalaseks, mis oli keelatud Vabadussõja nimetuse tarvitamise seadusega. Seetõttu karistati teda 4. veebruaril 1938 ühekuulise arestiga. Kohtus kaitses teda vandeadvokaat Viktor Päts. NKVD arreteeris ta 14. juunil 1941. Surmaotsus, hukati.
Mihkel Jüris

Mihkel Jüris (algselt Mihail Jürisson) (11. september 1907 Hellamaa vald, Muhu saar, Saaremaa – 22. oktoober 1997 Stockholm, Rootsi) oli Eesti poliitik ja põllumajandusametnik. Jürise isa oli meremees Mihail Jürgenson, kes hukkus vaid mõni nädal enne Mihkli sündmist. Leseks jäänud ema Maria (Mare) (neiupõlves Valk), Mihkel ja tema õde Akilina kolisid Jägalasse, kus Mihkel elas oma lapsepõlveaja. Pärast Raasiku Haljava kooli lõpetamist astus Jüris Jäneda Põllutöökeskkooli, mida tollal peeti oma valdkonnas parimaks. Põllutöökeskkooli ta lõpetas 1928. aastal ja läks aega teenima Soomusrongirügementi ja pärast Tondi sõjakooli. Ta ülendati nooremleitnandi auastmesse 24. veebruaril 1936. Aastal 1929 ta alustas põllumajanduse instruktori ametis Pärnumaal ja hiljem Viljandimaal. Tema viimaseks töökohaks jäi Põllutöökoja maatulunduse konsulendi amet Ravila vallas Kosel. Kose piirkonnast ta valiti Rahvuskogu esimesse kotta. 1933. aastal abiellus ta Õie Helenega (1912–1991). Ta oli Rahvuskogu liige 1937. aastal ja I Riigivolikogu liige (valitud 16. valimisringkonnast Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina). Ta oli Kaitseliidu Harju maleva Ravila kompanii pealik. Autasustatud Kotkaristi kuldristiga (1938). Imelikult õnnestus Jürise põgeneda koos perega Rootsi sügisel 1944. Pärast laagrit ta töötas karjalaudas, lubjatööstuses ja viimaseks metallitööstuses Eskilstunas, kus ta asetus koos perega Torshälla elama. Jüris pidi sidet teiste Rootsi jõudnute riigikogulastega ning osales VEKO asutamisele. Kui 19. augustil 1949 asutati Eestluse Koostöö Keskus, sai Jürisest selle juhatuse ja hiljem vanematekogu liige. Lisaks ta oli Eesti Rahvusfondi Esinduse ja Eesti Põllumeeste Kogude (EPK) keskjuhatuse liige, millest viimane esindas Põllumeeste Kogu paguluses. Rootsi Eestlaste Esinduse esinduskogu rahvasaadik ta oli aastatel 1956–1990. Aastal 1980 ta juhatas III Rahvuskongressi korraldamist Stockholmis. Ta oli eelviimane elusolev I Riigivolikogu liige (viimane oli Mihkel Hansen, kes suri 20. novembril 2004).
Nigul Kaliste

Nigul Kaliste (kuni 30. augustini 1935 Nikolai Kalinin; 8. mai 1884 Mäe vald, Petserimaa – 25. juuni 1942 Ussollag, Permi oblast, Venemaa) oli Eesti poliitik ja vallavanem. Ta valiti Riigivolikogu liikmeks 28. valimisringkonnast. Põllutöökojas esindas ta Värska põllumeeste konventi. Ta oli Mäe vallavanem. Arreteeriti NKVD poolt 12. mail 1941 Mäe vallas. Surmaotsus. 1938 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk. www. memoriaal.ee
Jakob Kalle

Jakob Kalle (9. aprill 1896 Kolga vald, Harjumaa – 20. aprill 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik. Ta oli Kahala külas asuva Kaarnavälja talu peremees. 1936. aastast kuulus Kuusalu põllumeeste konventi. Kalle oli vana Kolga valla ja 1939. aastal asutatud uue Kolga vallavanem alates 1934. aasta veebruarist kuni 1940. aasta riigipöördeni. Ta kuulus Rahvuskogusse ja Riigivolikogusse (valiti 17. valimisringkonnast). Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Kolga valla Loo asunduses ja saadeti Venemaa vangilaagrisse. Surmaotsus. Nõukogude võim hävitas kogu ta neljaliikmelise perekonna. 1938 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk.
Alo Karineel

Alo Karineel (2/14. jaanuar 1892 Vastse-Antsla vald, Võrumaa – 2. aprill 1942 Unžlagi vangilaager, Gorki oblast, Venemaa) oli Eesti poliitik. Ta oli Antsla põllumeeste konvendi liige. Ta arreteeriti NKVD poolt 28. jaanuaril 1941 Urvaste vallas. Surmaotsus. okupatsioon.ee
Artur Kasterpalu

Artur Leonhard Kasterpalu (2/14. juuli 1897 Jõgisoo vald, Läänemaa – 2. juuni 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik. Artur Leonhard Kasterpalu õppis Silla ministeeriumikoolis, jätkas ta õpinguid Tallinna õhtukeskkooli kursustel ning kooli lõpetamise järel 1915. aastast töötas kolm aastat Mereministeeriumi ametnikuna. Tegutses Läänemal Jõgisoo vallavanemana ja Lääne maavolikogu liikmena. 1930. aastal valiti ta Lääne maavalitsuse esimeheks. Ta oli Läänemaa seltskondliku komitee esimees. 1938. aastal valiti ta I Riigivolikogu liikmeks 26. valimisringkonnast. 20. detsembril 1938 nimetas Vabariigi President Artur Kasterpalu Lääne maavanemaks. Ta oli Läänemaa tuletõrjebrigaadi pealiku abi. Arreteeriti NKVD poolt Läänemaal Kullamaa vallas Jõgisoo külas. Surmaotsus, lasti maha. okupatsioon.ee Artur Kasterpalu., Järva Teataja (1926-1944), nr. 17, 9 veebruar 1938
Märt Sõrra

Märt Sõrra (2/14. veebruar 1872 Laeva vald, Tartumaa – 22. juuni 1948 Tähtvere vald, Tartumaa) oli Eesti poliitik ja agronoom. 1919–1937 juhtis ta Vahi aiandus-mesinduskooli. "Vahi" koolide 25 a. juubel Postimees, 17. detsember 1943 (DIGAR)
Karl Kaups

Karl Kaups (17/29. detsember 1888 Kärdla – 8. oktoober 1968 New York) oli baptisti vaimulik ja Eesti poliitik. Ta sai alghariduse Nõmba algkoolis aastatel 1989–1901, misjärel läks jungaks kapten Mihkel Männapsoo purjelaevale Vera-Erina. Hiljem töötas Kaups Tallinnas Volta tehases. Samal ajal hakkas noormees end täiendama õhtukursustel. Usualase hariduse sai ta mennoniitide piiblikoolis Krimmis (1911–1912) ja Hamburgis baptisti usuteaduse seminaris. Viimases õppis ta aastatel 1912–1914. Pärast seda oli ta 1914–1915 rändjutlustaja ning aastatel 1915–1917 osales I maailmasõjas, kus kaotas vasaku jala. Alates 1918. aastast tegutses Kaups baptistikogudustes jutlustajana Kärdlas ja aastatel 1924–1940 Tartus. 1923-1931 Haapsalu vaeslaste kodu esimees. Karl Kaups oli ka tuntud ühiskonnategelane. Kuigi ta elas Tartus, valiti ta 1938. aastal Hiiumaa 23. valimisringkonna esindajana riigivolikokku. Pärast 1940. aasta juunipööret pöördus ta tagasi Kärdlasse. 24. septembri öösel 1944 põgenes Karl Kaups Rootsi, kus jätkas misjonitööd jutlustajana ja kogudusevanemana 1946. aasta sügiseni. Siis kutsus New Yorgi Eesti baptistikogudus Kaupsi jutlustajaks Ameerikasse. Karl Kaups on maetud New Yorgis Moravia kalmistule. Kaups abiellus 1920. aastal Hilda Elleriga, neil sündisid poeg ja tütar. Hilda suri 1927. aastal. 1937. aastal abiellus Kaups Elsa Elleriga, neil sündis kaks poega ja tütar. 1938 – Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk TLÜAR väliseesti isikud
Albert Kendra

Albert Kendra (14. detsember 1883 Laitsna-Rogosi vald, Võrumaa – 24. aprill 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik. Ta oli I Riigivolikogu liige 76. valimisringkonnast. Arreteeriti NKVD poolt 7. juunil 1941. Surmaotsus, lasti maha Sosva vangilaagris. okupatsioon.ee