laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vana-Mustamäe tänav

Vana-Mustamäe tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme, Hiiu ja Vana-Mustamäe asumis. Tänava ajaloolised nimed on olnud Trampliini, Mustamäe, Sinise mäe, Hohenhauptstraße, Черногорская, Синегорская. Tänav algab Pärnu maanteelt Nõmme keskuse juures. Tänav on Suusa tänavast kuni Nõmme Lumepargi sissesõiduteeni ühesuunaline. Tänav lõpeb Glehni lossi juures (aadress Vana-Mustamäe 48). Tänava pikkus on umbes 1,6 km. Tänav moodustab osa Nõmme–Mustamäe maastikukaitseala lõunapiirist. Aadressil Vana-Mustamäe 16 asuvad Nõmme Lumepark ja Mustamäe hüppetorn. Vana-Mustamäe Tallinna koduleht. Nõmme (vaadatud 10. juunil 2015)
Dōjō

Dōjō (jaapani keeles 道場, 'tee koht') on läänemaailmas jaapani võistluskunstide (näiteks aikido, judo, karate) harjutamise paik (ruum, ehitis või asutus), Jaapanis üldse mitmesuguste kehaliste treeningute (sealhulgas näiteks maadluse) koht. Veel laiemas mõistes võib see tähendada mistahes jaapani kunsti, mille nimetus lõppeb dō-ga ('tee'), harjutamise kohta. Algselt olid dōjō'd jaapani templite juures. Õige jaapani võitluskunstide dōjō on eriline koht, mille eest selle kasutajad hästi hoolt kannavad. Dōjō's ei kanta jalanõusid. Paljudes võitluskunstides toimetatakse enne ja/või pärast iga harjutuskorda dōjō puhastusrituaal. Lisaks vajalikule korrapärasele koristamisele on selle otstarve näidata, et dōjō ülalpidamine on õpilaste ülesanne. Tavaliselt kehtivad dōjō'sse sisenemisel traditsioonilised reeglid: kust sisenevad õpilased ja kust õpetajad.
Pagulase reisidokument (Eesti)

Pagulase reisidokument (inglise refugee’s travel document) on Eestis Politsei- ja Piirivalveameti väljaantav dokument pagulasele, et pagulane saaks ületada riigipiiri.. Nanseni pass https://web.archive.org/web/20150610182244/https://www.politsei.ee/et/teenused/isikut-toendavad-dokumendid/pagulase-reisidokument/ (vaadatud 10.06.2015) Pagulase reisidokumendist Politsei- ja Piirivalveameti kodulehel
Veritase staadion

Veritase staadion (soome keeles Veritas Stadion) on jalgpallistaadion, mis asub Soomes Turus. Staadion paikneb Kupittaa linnaosas. Turu Inter kasutab staadioni oma Soome kõrgliiga (Veikkausliiga) kodumängudeks. 2009. aastal laiendati staadioni tribüüne 1644 lisaistmekohaga, et täita 2009. aasta naiste Euroopa meistrivõistluste tingimused. Staadioni mahutavus on 9372 pealtvaatajat, mis sisaldab 8072 istekohta ja 1300 seisukohta. Veritase staadionil on kaks vastastikust tribüüni. Vana Olümpia tribüün (Olympiakatsomo) ehitati 1952. aasta suveolümpiamängude jaoks, mida uuendati 2003. aastal. Pärast seda muudeti ka nime: Kupittaa jalgpallistaadionist (Kupittaan jalkapallostadion) sai Veritase staadion. Vana Kuppittaa staadioni publikurekord oli umbes 15 000 pealtvaatajat 1987. aasta UEFA karikamängul Turun Palloseura ja Itaalia suure Milano Interi vahel. Veritase staadioni publikurekord on 9089 pealtvaatajat, mis pärineb 2009. aastast, kui kohalikus derbis kohtusid Turu PS ja FC Inter. 1952. aasta suveolümpiamängude ametlik protokoll lk 62–63. Staadioni koduleht
Orajärv

Orajärv või Ora järv on mitme järve nimi: Neeruti Orajärv Lääne-Virumaal Orajärv ehk Krüüdneri Kogrejärv Põlvamaal Oraveski järv ehk Orajärv Pärnumaal Keema Ora järv ehk Ora järv ehk Orajärv Võrumaal.
Johannes Vilberg

Johannes Vilberg (25. detsember 1903 Aleksandri vald, Harjumaa – 26. oktoober 1981 Kuuda, Rapla rajoon) oli Eesti laskur. Aastatel 1931–1939 ja 1947–1950 kuulus ta Eesti laskekoondisse. Aastatel 1936–1939 tuli ta laskmises kuus korda individuaalselt ja 12 korda meeskondlikult Eesti meistriks. 1933 Kaitseliidu Valgeristi teenetemärk, III klass Tema vend oli laskur Kristjan Vilberg. Biograafia ESBL-is (vaadatud 10.06.2015)
Villem-Johannes Jaanson

Villem-Johannes Jaanson (22. oktoober 1905 Palupera vald, Tartumaa – 25. mai 1983 Stockholm) oli Eesti laskur. Aastatel 1931–1939 kuulus ta Eesti laskekoondisse. Ta võitis maailmameistrivõistlustelt meeskondlikult seitse medalit (kolm kulda, kaks hõbedat ja kaks pronksi): 1935. aastal väikepüssist 40 lasku põlvelt ja lamades (1964 silma, maailmarekord) kuld, 1937. aastal sõjapüssist 20 lasku põlvelt hõbe, püsti hõbe ja 3×20 lasku pronks ning väikepüssist 40 lasku lamades pronks, |1939. aastal väikepüssist 40 lasku lamades kuld (1977 silma, maailmarekord).. Aastatel 1933–1939 tuli ta laskmises kahel korral individuaalselt ja viiel korral meeskondlikult Eesti meistriks. Kaitseliidu Valgeristi III klass Kuldkäekell riigihoidjalt, 1937 USA Eesti Spordiliidu mälestusmedal, 1980 Biograafia ESBL-is (vaadatud 10.06.2015)
Eugen Härms

Eugen Härms (17. august 1920 Astrahan, Vene SFNV – 12. märts 1979 Thbilisi, Gruusia) oli Eesti jalgpallur ja jalgpallikohtunik. Ta lõpetas aastal 1941 Tallinna Tehnikumi Elektri-elektrotehnikaosakonna. Ta mobiliseeriti 1941. aasta suvel ja osales II maailmasõja lahingutes. Pärast II maailmasõda mängis ta Tallinna Dünamos ja Kalevis. Tallinna Dünamoga tuli ta 1947 ja 1949 Eesti meistriks. 1961. aastast oli ta üleliidulise kategooria kohtunik. Biograafia ESBL-is (vaadatud 10.06.2015) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. november 2017. Vaadatud 10. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Biograafia ESBL-is
Philon (täpsustus)

Philon on mitme isiku nimi: Philon Aleksandriast oli hellenistlik juudi filosoof, kes elas 25 eKr–50 pKr. Philon Larisast oli vanakreeka platonistlik filosoof, kes elas 154–84 eKr. Philon (poeet) oli hellenistlik juudi poeet, kes elas 1. sajandil eKr. Philon Büzantionist oli vanakreeka insener, kes elas umbes aastatel 280–220 eKr. Philon Dialektik oli vanakreeka filosoof, Megara koolkonna dialektikute esindaja, kes elas 4.–3. sajandil eKr.
Philon Dialektik

Philon Dialektik (kreeka Φίλων, 4.–3. sajand eKr) oli vanakreeka filosoof, Megara koolkonna dialektikute esindaja. Tulenevalt tema seotusest Megara koolkonnaga on teda mõnikord nimetatud ka Megara Philoniks, kuigi tema tegeliku päritolu kohta ei ole andmeid säilinud. Philon oli Diodoros Kronose õpilane ning stoiku Kitioni Zenoni hea tuttav. Aleksandria Clemensi "Stromata" kohaselt olevat ta oma teoses "Menexenos" nimetanud oma õpetaja viit tütart ning väitnud, et ka nendest kõigist saanud dialektikud. Diogenes Laertiose teose "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" IX raamatus nimetatud Pyrrhoni õpilane Philon, Philon Dialektiku kaasaegne on tõenäoliselt teine isik, millele viitab ka asjaolu, et Diogenes nimetab teda Philoniks Ateenast. Philon Dialektiku filosoofilistest seisukohtadest ei ole palju teada. Sextus Empiricuse väitel vaidles ta oma õpetaja Diodoros Kronosega võimalikkuse ning loogilise järeldamise tõekriteeriumite üle. Susanne Bobzien, "Dialectical School" – Stanford Encyclopedia of Philosophy, 2004/2011 (vaadatud 10.06.2015) Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" VII raamat, lõik 16 Klemes Aleksandriast, "Stromata" IV raamat, 19.peatükk Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" IX raamat, lõigud 67 ja 69 Sextus Empiricus, "Matemaatikute vastu" VII raamat, 113 jj
Batmani provints

Batmani provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Kagu-Türgis. Provintsi keskus on Batman. Batmani ringkond Beşiri ringkond (kurdi Qubîn) Gercüşi ringkond (kurdi Kercos või Kercews) Hasankeyfi ringkond (kurdi Hesenkêf või Heskîf) Kozluki ringkond (kurdi Hezo) Sasoni ringkond (kurdi Qabilcewz) Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. Batmani provintsi koduleht (türgi keeles)
Bayburti provints

Bayburti provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Ida-Türgis. Provintsi keskus on Bayburt. Aydıntepe ringkond Bayburti ringkond Demirözü ringkond Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. Bayburti provintsi koduleht (türgi keeles)
Gümüşhane provints

Gümüşhane provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Kirde-Türgis. Provintsi keskus on Gümüşhane. Gümüşhane ringkond Kelkiti ringkond Köse ringkond Kürtüni ringkond Şirani ringkond Toruli ringkond Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. Gümüşhane provintsi koduleht (türgi keeles)
Kübler-Rossi mudel

Kübler-Rossi mudel identifitseerib leinaprotsessi viis etappi (šokk ja eitamine, viha, tingimine, depressioon ja leppimine), mille läbivad surmavalt haiged patsiendid ja nende lähedased. Need sama 5 leina etappi elavad üle inimesed peale lähedase kaotust, olgu selleks siis surm või mõni muu põhjus, miks inimest või siis lemmiklooma, töökohta, varandus jms inimese elus enam ei ole. Leina etappidest teadlik olemine aitab inimesel enda ja teiste leinajate emotsioonidega paremini toime tulla ja olukorda mõista. Mudelit kirjeldas Šveitsi-Ameerika psühhiaater Elisabeth Kübler-Ross esimest korda oma 1969. aastal ilmunud raamatus "Surmast ja suremisest" ("On Death and Dying"). Inspiratsiooni mudeli loomiseks sai ta oma tööst ning raamatu kirjutamiseks intervjueeris ta sadu surmahaigeid patsiente. Ehkki Kübler-Rossi mudel on üldiselt heaks kiidetud, on selle teaduslik tõestus siiski kaheldav ning erinevad uuringud ei ole mudeli valiidsust kinnitanud. Leinaprotsessi etapid on tuntud akronüümina DABDA(Denial, Anger, Bargaing, Depression and Acceptance) ja sisaldavad järgmisi emotsionaalseid seisundeid:  Eitamine – tavaliselt esmane reaktsioon, mil kannataja kujutleb tegelikku olukorda ekslikult ja endale meelepärases reaalsuses.  Viha – isik tajub, et eitamine ei saa enam jätkuda ja tekib frustratsioon, mida väljendatakse oma lähedaste suhtes. Levinud mõtted selles etapis on: "Miks mina? See ei ole õiglane! "; " Kuidas see minuga juhtus? "; "Kes on süüdi? ";" Miks Jumal laseb sellel juhtuda?"  Tingimine – haigel on lootus, et leina põhjust on võimalik vältida või vähendada ja eluiga mingil viisil pikendada. Väiksema trauma korral püütakse välja kaubelda kompromissi.  Depressioon – "Olen väga kurb, milleks vaevuda üldse midagi tegema?"; "Ma suren peagi, mis tähtsust on kõigel?"; "Igatsen oma armsate järele, milleks jätkata?" Neljandas staadiumis muutub isik kurvameelseks, sest tajub suremise paratamatust. Ta tõmbub endasse, on vaikne, keeldub külastajatest ja veedab palju aega mornina ning leinameeleolus.  Leppimine – "See on OK"; "Ma ei suuda võidelda ja võin pigem end ette valmistada." Viimases etapis võtavad inimesed surma ja paratamatuse omaks. Sellele etapile on iseloomulik rahulik retrospektiivne enesevaatlus ja emotsionaalne stabiilsus. Elisabeth Kübler-Ross märkis, et viieastmeline mudel ei kirjelda kõiki leinaga kaasnevaid emotsioone; viis etappi võivad esineda ka teistsuguses järjekorras ning mitte kõik surijad ei läbi kõiki viit etappi. Alles hiljem laiendati Kübler-Rossi mudelit ka muudele isiklikele kaotustele – nt töökoha kaotus; võõrutus; abielulahutus või lähisuhte lõpp; hülgamine; kroonilised haigused. Broom, Sarah M. (Aug 30, 2004). "Milestones". TIME. Santrock, J.W. (2007). A Topical Approach to Life-Span Development. New York:McGraw-Hill. ISBN 0-07-338264-7 Kübler-Ross, E. (1969) On Death and Dying, Routledge, ISBN 0-415-04015-9 Kübler-Ross, E. (2005) On Grief and Grieving: Finding the Meaning of Grief Through the Five Stages of Loss, Simon & Schuster Ltd, ISBN 0-7432-6344-8
Tartu Ülikooli Euroopa kolledž

Tartu Ülikooli Euroopa kolledž (ka Tartu Ülikooli eurokolledž) oli Tartu Ülikooli struktuuriüksus, mis andis haridust kahe magistriõppeprogrammi ("Euroopa õpingud" ja "Euroopa Liidu – Venemaa uuringud") ning täiendusõppekursuste raames. Kolledž asutati 24. aprillil 1998. Selle eellaseks oli EuroFaculty projekt. Loomise ajendiks oli kasvav nõudlus Euroopa Liiduga seotud täiend- ja ümberõppe järele ja Eesti soov saada Liidu liikmesriigiks. Kolledžit juhtis Kristiina Tõnnisson. 1. jaanuaril 2016 liideti Euroopa kolledž Johan Skytte poliitikauuringute instituudiga. Kolledžis on õppinud lisaks Eesti üliõpilastele ka välistudengeid kõigist maailmajagudest. Euroopa kolledži teekond tänasesse päeva Tartu Ülikool. Euroopa Kolledž. TÜ uus Johan Skytte poliitikauuringute instituut seob üliõpilasi läbi aktiivõppe[alaline kõdulink]. Johan Skytte poliitikauuringute instituut, 18. detsember 2015.
Konstantin von Kügelgen

Konstantin von Kügelgen (6. jaanuar 1810 – 28. aprill 1880 Tartu) oli baltisaksa maalikunstnik. Kunstiloomingus keskendus Konstantin – nagu tema isagi – maastikumaalile. Pärast tema surma 1881. aastal avaldati Peterburis tema mälestusteraamat "Erinnerungen aus meinem Leben". Konstantini isa oli maalikunstnik Karl von Kügelgen. Konsantini tütar oli maalikunstnik Sally von Kügelgen. "Naine Molo di Gaetast" "Kaks naist ja laps kerjusmungaga" "Kaks meest Morrast" Leo von Kügelgen: Gerhard von Kügelgen. Ein Malerleben um 1800 und die anderen sieben Künstler der Familie. Stuttgart 1924
Jacob Johann Köhler

Jacob Johann Köhler, ka Jakob Joan Köler (23. november 1698 Narva – 1757 Tallinn), oli Eesti trükkal. Ta trükkis 1739. aastal Anton thor Helle tõlgitud esimese eestikeelse piibli ("Piibli Ramat, se on keik se Jummala Sanna").
Eero Markkanen

Eero Pekka Sakari Markkanen (sündinud 3. juulil 1991 Jyväskyläs) on soome jalgpallur, ründaja. Ta mängib Soome kõrgliiga klubis HIFK. Soome kõrgliigas debüteeris ta 2012. aastal JJK Jyväskyläs. Klubikarjääri jooksul on ta väljaspool Soomet mänginud Rootsi kõrgliiga klubides AIK ja Dalkurd, Hispaania tugevuselt kolmanda liiga klubis Real Madrid Castilla, Saksamaa esiliiga klubis Dresdeni Dynamo, Taani kõrgliiga klubis Randers, Indoneesia kõrgliiga klubis PSM Makassar ning USA esiliiga klubis Orange County SC. 2020. aasta veebruaris liitus ta Soome kõrgliiga klubiga FC Haka, kellega sõlmis üheaastase lepingu. Soome kõrgliigasse naasis ta 2022. aasta veebruaris, kui liitus HIFK-iga. Soome jalgpallikoondises mängis Markkanen aastatel 2014–2019 kokku 17 ametlikus mängus. Ainsa värava lõi ta 8. jaanuaril 2019 sõprusmängus Rootsi vastu. HJK Helsinki Veikkausliiga: 2013 PSM Makassar Piala Indonesia: 2019 Orange County SC USL Championship: 2021 Ülekaaluline Soome jalgpallur löödi Madridi Realist minema "Eero Markkanen sopimukseen FC Hakan kanssa". FC Haka. 7.2.2020. Vaadatud 3.7.2020 https://www.national-football-teams.com/player/55573/Eero_Markkanen.html (vaadatud 2.4.2022)  Eero Markkanen – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Johann Hornung

Johann Hornung (umbes 1660 Tallinn – 1715 Venemaa) oli baltisaksa keeleteadlane, vaimulik ja literaat. 1692–1698[viide?] oli ta pastor Põltsamaal, hiljem ka ca 1697–1715 Karulas, Otepääl[viide?] jt Eestimaa ja Liivimaa kohtades. Hornungil oli oluline roll põhjaeesti keele arendamises. Koos Adrian Virginiusega tõlkis ta esimest korda põhjaeesti keelde Uue Testamendi (ilmus 1715). Grammatica Esthonica. Brevi, perspicua tamen methodo ad dialectum Revaliensem (1693) Nachdruck: 3. Grammatica Esthonica. Brevi, perspicua tamen methodo ad dialectum Revaliensem. Unveränderter Nachdruck der Ausgabe Riga 1693. Eingeleitet und herausgegeben von Harald Haarmann. Hamburg 1977 (= Fenno-Ugrica Bd. 4) ISBN 3-87118-306-7 Önsa Luterusse Laste Öppetuse (1694) Ma Kele Koddo ning Kirgo Ramatu (üks koostaja, 1694/95) Johann Hornung Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
Nikolai Bežanitski

Nikolai Bežanitski (vene keeles Николай Стефанович Бежаницкий; 14. detsember 1859 Priipalu, Kuigatsi vald, Tartu kreis – 14. jaanuar 1919 Tartu) oli õigeusu püha preestermärter. Ta sündis aastal 1859 Priipalus preestri perekonnas. Aastatel 1871–1881 õppis ta Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris. Aastatel 1881–1883 oli ta Mustvee Püha Nikolause koguduses köster-kooliõpetaja. 21. oktoobril 1883 pühitses Riia ja Miitavi piiskop Donat ta diakoniks ja 23. oktoobril 1883 preestriks. Ta oli aastatel 1883–1885 Varnja Issanda Templisseviimise koguduse preester. Aastatel 1885–1891 oli ta Kergu Püha Suurkannataja Sinaiida koguduse preester, aastatel 1891–1904 oli ta Võru Suurkannataja Ekaterina koguduse preester. Aastatel 1904–1908 oli ta Viljandi Ristija Johannese koguduse preester. 6. mail 1916 ülendati ta ülempreestriks. 1908. aastast kuni märtrisurmani 14. jaanuaril 1919 oli ta Tartu Püha Georgi (Jüri) koguduse esipreester. Ta mõrvati 14. jaanuaril 1919 Tartu Krediidikassa massimõrva käigus. Tema isa Stefan Bežanitski (1821–1892) oli õigeusu preester; õigeusu preestrid olid ka tema vennad Viktor, Vladimir, Aleksandr ja Vassili ning äi Joann Kazarinov. Tema vanem tütar Zinaida Dormidontova (1884–1976) oli filoloog, noorem tütar Klaudia Bežanitskaja oli arst. Nikolai Bežanitski Eesti Õigeusu Vaimulike andmebaasis
Aleksander Grinev

Aleksander Grinev (ka: Grinjeff, Grineff) (14. detsember 1892 Peterburi – 2. veebruar 1947 Usbekistan) oli vene päritolu kunstnik. Grinev õppis Peterburis käsitöökoolis, Moskva Maali-, Raid- ja Ehituskunstikoolis ning Ilja Maškovi ateljees. 1913 asus elama Tallinna, esialgu töötas Peeter Suure merekindluses tehnik-joonestajana. Käis Eesti Kunstiseltsi joonistuskursustel ja õppis Nikolai Triigi ateljees. 1920. aastal oli kunstikoolis Pallas õppejõud, 1922–1923 elas Berliinis, kus töötas vene kirjastuste juures raamatukujundaja ja illustraatorina. 1923 naasis Eestisse, kus elas 1941. aastani ja töötas vabakunstnikuna. Võttis osa paljudest näitustest. Teise maailmasõja puhkemise ajal asus ümber NSV Liitu. Tema loomingus on enim õlimaale, kuid tuntuks sai ta iseäranis oma eksootiliste ja värvikate akvarellide kaudu. Grinevi loomingus on näha tugevaid Mir Iskusstva mõjutusi – näiteks idapäraseid stiliseeritud taime- ja arhitektuurimotiivide ning figuuridega kompositsioonide näol. EKABL, lk 86 Aleksander Grinevi looming EKM-i digikogus
Mihhail Bleive

Mihhail Bleive (vene keeles Михаил Иванович Блейве; kirjanduses ka Michael Bleive (Bleiwe), eestipäraselt Mihkel Bleive; 29. oktoober 1873 Olustvere, Viljandi kreis – 14. jaanuar 1919 Tartu) oli õigeusu ülempreester ja märter. Ta tapeti 14. jaanuaril 1919 Tartu Krediidikassa massimõrva käigus. Tema poeg oli eesti muusikapedagoog ja -kriitik ning helilooja Johannes Bleive.
Hans-Peter Blossfeld

Hans-Peter Blossfeld (sündinud 30. juulil 1954 Münchenis) on saksa sotsioloog. Ta on Bambergi ülikooli professor. 18. märtsil 2010 promoveeriti ta Tallinna Ülikooli audoktoriks. Hans-Peter Blossfeld Tallinna Ülikooli lehel
Raoul Kernumees

Raoul Kernumees (1936. aastani Raoul Kirnmann; 25. oktoober 1905 Udeva, Järvamaa – 25. juuni 1990) oli eesti graafik ja maalikunstnik. Kernumees sündis vallakirjutaja viielapselise pere noorima lapsena. Kooliteed alustas ta Rakvere Haridusseltsi koolis, tema pinginaaber oli tulevane kunstnik Hando Mugasto. 1917. aastal kolis perekond Tallinna. 1918. aastal asus ta õppima Tallinna Linna Kõrgemasse Algkooli Vene tänaval. Sealne joonistusõpetaja märkas Kernumehe kunstiannet ning soovitas tal edasi õppida Riigi Kunsttööstuskoolis. Aastatel 1921–1923 Kernumees seal õppiski. 1925. aastal läks Kernumees koos Erich Lepsi, Kaarel Liimandi ja Andrus Johaniga õppima Kõrgemasse Kunstikooli Pallas Tartus. Õpinguteperiood Pallases oli katkendlik (1925–1927, 1930–1931, 1933) nii majandusliku olukorra kui ka 1927. aastal tervise murdnud tuberkuloosi tõttu. Esimesena figureerib Kernumehe nimi Pallase õpilastööde näituse kataloogis juba 1925. aastal. Kunstinäitustel hakkas ta esinema alates 1931. aastast, peamiselt graafikaga. 1932. aastal omandas Eesti Kultuurkapitali Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsus neli Kernumehe tööd: "Külakõrts", "Põrgu", "Peaparandus" ja "Tulekahi" ning talle määrati kuueks kuuks stipendium (teine stipendiumi saaja oli Eduard Timbermann). Sellest ajast peale esines Kernumees järjekindlalt pea igal aastal näitustel, välja arvatud raskemad haigusaastad 1936–1938. 1942. aastal tellis Eesti Kirjastus Kernumehelt illustratsioonid Marta Sillaotsa tõlgitud "Nibelungide laulule". Kernumees lõi 12 sulejoonistust, mis läksid aga sõjakeerises kaduma ja raamat ei ilmunudki. Siiski jõuti neid illustratsioone ühe korra eksponeerida 1944. aastal. Kernumees jätkas aktiivset näitustel osalemist ka Nõukogude võimu ajal. Kernumees äratas tähelepanu omapärase virtuoosliku ja detailipeene joonistajana, figuraalsete kompositsioonide meistrina, kelle tüübistik paelus lustlikult muheda karakteersusega. Peamiselt kujutas ta külamehi, kelle väsitavat üksluist argipäeva aitasid kaunistada viinapudel ja laulujorin lõõtspilli saatel. Rahvuslikkus iseloomustab ka Kernumehe fantastilisi groteskseid joonistusi, näiteks Eduard Wiiralti gravüüriga üheaegselt sündinud “Põrgut” (1931, tušš, EKM). Kuigi Kernumees oli ka maalija, kes on loonud maastikke ja natüürmorte õlis, oli ta ikkagi portretist, peamiselt pastellis. Rohkesti portreid on ta maalinud kultuuritegelastest. Tema tütar oli kunstnik Maret Kernumees ja poeg oli muusik Koit Kernumees. http://www.utlib.ee/index.php?mod=ntx&cmd=sisu&e_id=162&id=187&e=1 Raoul Kernumehe looming EKM Digikogus
Peet Moorats

Peet Moorats (20. detsember 1880 Vastemõisa vald, Viljandimaa – 23. märts 1908 Vastemõisa vald) oli eesti graafik. Moorats sündis Mustikaõue talus põllumehe peres teise pojana. Õppis 1893–1895 kohalikus Vastemõisa Kasari vallakoolis, 1895–1898 Suure-Jaani kihelkonnakoolis ja Viljandi linnakoolis. 1899–1900 õppis Peterburi A. L. Stieglitzi kunsttööstuskoolis. Seejärel õppis ta 1900–1902 Peterburi Keiserliku Kunstide Edendamise Seltsi kunstikoolis, kus tema õpetajaks oli silmapaistev graafik Vassili Mathé. Peet Moorats lõpetas selle kooli aastal 1902 hõbeaurahaga ning sai joonistusõpetaja kutse. 1902. aastal alustatud õpingud Peterburi Kunstide Akadeemias oli ta sunnitud haiguse tõttu katkestama. Kurgutuberkuloosi põdev Moorats kolis kehva tervise pärast Suure-Jaani köstri Hans Kapi juurde, hiljem tagasi oma isatallu. 1908. aastal maeti noor kunstnik Suure-Jaani kalmistule perekonna matusepaigale. Peet Mooratsi teostest on suur osa jäänud Peterburi, kus ta tegi neid kunstikooliõpilasena paljudele tellijatele. Ta oli eelkõige reprodutseeriva puugravüüri meister, kelle puugravüüre vene kunstnike maalide järgi ilmus pildiajakirjas Niva (Нива). Pärast isatallu naasmist joonistas ja maalis Moorats peamiselt portreesid enda perekonnast, Suure-Jaani ja selle ümbruse inimestest. Tema kavandatud on Suure-Jaani Tuletõrjujate Priitahtliku Seltsi lipp ja pritsimaja lavaeesriie (asuvad Tallinnas Tuletõrjemuuseumis). Aastatel 1899–1908 avaldati tema puugravüüris valmistatud karikatuure ja illustratsioone Viljandi ajalehes Rahvaleht, Ulak ja Postimehe lisas ning Jakob Ploompuu kirjastatud pühadealbumites. Peet Mooratsi kujundatud ajakirja Ulak päismik Peet Mooratsi sugulane oli maalikunstnik Johann Köler. Mai Levin. Esimesest eesti kunstpildilõikajast originaalestambi taassünnini. Näituse "Eesti graafika ajalugu 1860-1944" saatetekst, Eesti Kunstimuuseum, 2015 Aleksander Tassa - Puulõikekunstist. Tallinn 1948
Rudolf Jalakas

Rudolf Jalakas (29. september 1914 Haimre vald – 27. märts 1997) oli Eesti ja Rootsi majandusteadlane ja pangadustegelane. Ta lõpetas 1942. aastal Tartu ülikooli majandusteaduskonna cum laude ja töötas assistendina Tartu Ülikooli käitismajanduse instituudis aastatel 1939–1943. Ta oli ka korporatsioon Vironia liige . Teise maailmasõja ajal läks ta 1943. aastal Soome, sealt 1944. aastal Rootsi. Ta töötas aastatel 1944–1945 Stockholmi kaubandusülikoolis, 1945–1946 Stockholmi Ülikoolis ning 1946–1988 Svenska Handelsbankenis (aastast 1975 oli ta selle panga peaökonomist). 1988. aastast oli ta Eesti peaministri majandusnõunik, hiljem rahareformikomitee liige. Aastatel 1990–1993 oli ta Eesti Panga nõukogu liige, 1993–1997 Eesti Panga nõunik. Dollarns kris och världens betalningssystem (1972) Foreign exchange Zambia : an evaluation of the auction system in the Zambian economy (1987); rootsi keelde tõlgituna Valutaauktioner i Zambia (1987) Estniskt-svenskt samarbete : från ekonomi till miljö, botanik och trädgård (1997) Riigivapi IV klassi teenetemärk (1996) Sirp Rapla Keskraamatukogu Eesti Päevaleht[alaline kõdulink] Vabariigi Presidendi veebilehekülg Raadiosaade "Maailma mitu palet: Rudolf Jalakas" Eesti Panga Muuseum
Carl Gustaf Ströhm

Karl Gustav Ströhm (8. märts 1930 Tallinn – 14. mai 2004 Viin, Austria) oli Saksamaa ajakirjanik. 1972–1999 töötas ta Saksamaa päevalehes Die Welt. Ta keskendus ajakirjanikutöös Ida-Euroopa küsimustele. 1995 anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd ajakirjanikuna, Eesti tutvustajana Saksa avalikkusele ja Eesti taasiseseisvumise toetajana. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 09.06.2015)