Casa Batlló

Casa Batlló on arhitekt Antonio Gaudí disainitud maja, mis asub Barcelonas Hispaanias. Maja oli juba varem ehitatud, kuid Antonio Gaudí kujundas selle 1904. aastal ümber. Renoveerimisel aitasid kaasa Gaudí assistendid Domènec Sugrañes i Gras, Josep Canaleta ja Joan Rubió. Hiljem on hoonet veel mitu korda renoveeritud. Kohalikud kutsuvad seda maja kui Casa dels ossos (Kontide maja). Casa Batlló on modernistlikus ja juugendstiilis kujundatud, nagu muudki Gaudí ehitised. Maja fassaad on kaetud värvilise mosaiigi ja katkiste keraamiliste plaatidega. Hoone kaarjas katuse äär kujutab draakonit. Alumise korruse aknad on korrapäratu ovaalse kujuga. Maja kiviskulptuurid on voolavad ja ootamatute kujudega. Tornikujulise katuseskulptuuriga, mille otsas on rist, käib kaasa arvamus, et see sümboliseerib püha Jüri (Kataloonia kaitsepühak). 2005. aastal arvati Casa Batlló UNESCO maailmapärandi nimistusse. Maja ehitati 1877. aastal Lluís Sala Sáncheze jaoks. Maja oli tavalise klassikalise väljanägemisega. Hoones oli kelder, viis korrust ja selle juurde kuulus aed. 1900. aastal sai maja uueks omanikuks Josep Batlló. Maja ei olnud ostuhuviliste seas populaarne, aga Josep tahtis seda osta selle asukoha, mitte välimuse pärast. Maja asub Passeig de Gracias, mis oli sellel ajal populaarne piirkond. Batllóde pere oli tänu oma panusele tekstiilitööstuses Barcelonas väga hästi tuntud. Josepile kuulus mitu tekstiilitehast. Ta oli abielus Amàlia Godó Belaunzarániga, kelle perele kuulus ajakiri La Vanguardia. Josep ja Amàlia soovisid endale maja, mis oleks teistest väga erinev, mistõttu otsustasid nad lasta selle disainida Antonio Gaudíl. 1904. aastal alustaski Gaudí hoone kujundamist. Josepi algne plaan oli maja maha lammutada, aga Gaudí otsustas, et seda ei ole vaja teha. Renoveerimist alustati samal aastal ja maja valmis kahe aastaga. Peagi valis linnavolikogu selle aasta parima maja auhinna kandidaadiks. Josep Batlló suri 1934. aastal, misjärel jäi maja tema naisele. Kuus aastat hiljem suri ka naine ja pärast seda kuulus maja nende lastele kuni 1954. aastani, kui kindlustusfirma omandas selle maja ja hoonest sai kindlustusfirma Seguros Iberia kontor. Esimene renoveerimine toimus 1970. aastal, siis tehti hoones mõned ruumid ümber. 1983. aastal värviti rõdud originaalvärvi. 1993. aastal sai maja uued omanikud, kelle käes on see tänapäevani. Maja renoveeriti ja kaks aastat hiljem hakati seda ürituste korraldamiseks välja rentima. Tänu selle heale asukohale ja huvitavale väljanägemisele on see maja väga populaarne. Maja alumine korrus, põhikorrus ja kaks esimese korruse galeriid on Montjuïci liivakivist. Maja keskmine ja ülemine osa on mitmevärvilised ja väljaulatuvate rõdudega. Hoone ülemine osa on kroon, mis on katusega samal tasemel ja aitab varjata ruumi, kus varem olid veepaagid. See tuba on tänapäeval tühi. Fassaadi keskosa, mis sümboliseerib Monet "Nymphéasi", meenutab järvepinda veelilledega, kus klaas ja keraamiline mosaiik meenutavad virvendusi ja peegeldusi veepinnal. Põhiruumi fassaad on liivakivist ja seda toetavad kaks sammast. Disaini täiendavad suured vitraažaknad. Akende ees on kuus sammast, mis meenutavad jäsemete luustikku, kuid on tegelikult lillemotiivid. Gaudí nimetas maja „haigutuste majaks“, sest sammaste vahele tekkivad ümarakujulised tühimikud ja justkui huulekujuliselt tahutud kiviääred jätavad mulje avatud suudest. See struktuur kordub esimesel korrusel ja galerii akendel. Katuseterrass on maja üks populaarsemaid alasid. Seal näeb Gaudí kuulsat mitmevärvilistest keraamilistest plaatidest tehtud disaini, mis kujutab draakoni selga. Seal on ka väikesed kolmnurksed aknad, mis kujutavad silma. Räägitakse, et sellest aknast oli näha Sagrada Famíliat, mille ehitus oli juba käimas. Tänapäevaks on see vaade blokeeritud ja kirikut akendest ei paista. Maja katuseplaatidel on kasutatud metallilist läiget, et kujutada koletise soomust, ja erinevaid värve, nagu rohelist, tume sinist, violetset, punast ja roosat. Fassaadi üks erilisemaid osasid on torn, mille tipus on rist. Sellel tornil on sibulakujuline, juurelaadne struktuur, mis viitab taimede elule. Torni struktuuri väiksem osa, rist kätega, meenutab lille, kus kujutise käed sümboliseerivad õide puhkevaid pungasid. Torni kaunistavad Jeesuse (JHS), Maria (M hertsogikrooniga) ja Josephi (JHP) monogrammid, mis on kokku pandud keraamikatükkidest. Need sümbolid näitavad Gaudí usku roomakatoliku kirikusse. Torni kupli transportimisel mõned selle osad purunesid ja kuigi tootja oli valmis purunenud osad uuesti tegema, paigaldati Gaudí soovil majale siiski katkine kuppel. Põhjendus oli, et talle meeldis selle esteetika. Pööningut peetakse selle maja kõige ebatavalisemaks ruumiks. Algselt oli pööning ehitatud üürnike tarbeks pesupesemise võimaluse ja ladustamiskohtadega. Hoone pööningut iseloomustavad lihtsad kujundid ja vahemerelik mõju, mille toob esile valge värvi kasutus seintel. See majaosa koosneb 60 kaarest, mis ruumis koos kujutavad justkui looma roideid. Selle korruse üldpindala on 700 m2. Passeig de Gracia tänava poolel on hr. Batlló kontor, söögituba ja eraldatud ala paaridele, mis on kaunistatud seenekujulise kaminaga. Tervel korrusel on täiuslik loomamotiividega sisekujundus. 2002. aastal avati maja uksed Gaudí rahvusvahelise aasta tähistamise puhul avalikkusele ja inimesed said võimaluse uudistada seda korrust. Casa Batlló avamine läks ootamatult edukalt ja külastajatel tekkis huvi näha ka maja teisi ruume. Kaks aastat pärast avamist, kui täitus sada aastat Gaudí Casa Batlló kujundamistööde algusest, taastati hoone viies korrus ning avati maja terrass ja pööning. Bassegoda i Nonell, Joan (2001). La Casa Batlló (in Spanish). Barcelona: Publicaciones de la Real Cátedra Gaudí. p. 4. Retrieved March 8, 2012. Casa Batillo. (n.d.) Biography of Antoni Gaudí. Retrieved from: https://www.casabatllo.es/en/antoni-gaudi/ Casa Batillo. (n.d.) Works of Antoni Gaudí. Retrieved from: https://www.casabatllo.es/en/antoni-gaudi/works/