laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Martin Sookael

Martin Sookael (sündinud 22. märtsil 1983) on eesti turundusspetsialist, videograaf ja helilooja. Ta lõpetas 2001. aastal Audentese Erakooli. 2002. aastal müütas USAs Southwestern Company juures ukselt uksele raamatuid. Aastatel 2002–2009 oli vabakutseline videokunstnik, fotograaf, programmeerija ja kujundaja. Ta on näiteks olnud lavastuste "Dr. Tõrva ja professor Sule süsteem", "Roots", "KrabattabarK", "Haned võlgu", "Hädaorg", "Tervitustega minu heale sõbrale kontseptsioonile" ja "Layout" videokunstnik.. Aastatel 2003–2006 töötas ta New Balance Balticsi koolitus- ja turundusjuhina.[viide?] Oli 2007–2009 Estraveli veebiarendusjuht.[viide?] 2009. aastal sügisel alustas ta lavastaja ja projektijuhi rollis koos Jürgen Rooste, Siim Aimla, Birk Rohelennu ja Cabaret Rhizomega luuleõhtute sarja "Cabaret Interruptus" korraldamist. Pooleteist aasta jooksul kasvas pisikesest paarikümne sõbraga keldrisündmusest alguse saanud organisatsioon nii kaugele, et "Cabaret Interruptusele" usaldati 30. Tallinna vanalinna päevade avamiseks muusikali kirjutamine. Ta on 2010. aastal loodud ettevõtte Community Tools kaasasutaja.[viide?] Martin Sookael on idufirmade Meie Tallinn ja Multiverse.im tegevjuht.[viide?] Uue Maailma Seltsi algusaastatel osales ta seltsi tegevuses ning aitas teostada seltsi veebi- ja ajalehte. Ta oli ajalehe Väike-Ameerika Hääl kaasasutaja ja esimese kuue numbri disainer (2008–2010).[viide?] Martin Sookael on kirjastanud mitu raamatut, nende seas näiteks Mart Sanderi raamatu "Z, the Terminal Letter".[viide?] Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] Koolilõpetajad 2001, SL Õhtuleht, 20. juuni 2001. "Sümfoonia kolmele dirigendile. Laval üks viiul.", Kanuti Gildi Saal Koduleht Twitter Facebook
Ultrafilter

Ultrafilter on seade (filter), millega eraldatakse lahusest väga väikesi osakesi (näiteks valke, baktereid). Ultrafiltri oluline komponent on poolläbilaskev membraan, mis võib olla nii tehislik kui ka bioloogiline. Filtreerumine toimub hüdrostaatilise rõhu mõjumisel ultrafiltrile, millest vesi tungib läbi ja tahetud osakesed jäävad ultrafiltrile. Ultrafiltratsioon
Ärakanne

Ärakanne ehk transport on mulla (sealhulgas mullas lahustunud osakeste) ja peeneteraliste pudedate setete mingilt alalt ärakandumine vee või tuule mõjul (mulla erosioon või settetransport). Tuulekanne Leostumine Erosioon
Piimkala

Piimkala (Chanos chanos) on Kagu-Aasia piirkonnas elav kalaliik. Ta on sugukonna Chanidae ainus retsentne liik.
Käru raudteepeatus

Käru raudteepeatus (saksa keeles Kerro) on raudteepeatus Järva maakonnas Türi vallas Käru alevikus. Kuni 1920. aastateni kandis nime Lauri (küla järgi, kus see asus, kuid see nimetati kihelkonna järgi Käruks). Kärule eelneb Tallinna poolt Lelle raudteejaam ning järgneb Türi raudteejaam (kuni 2014. aastani järgnes Kolu raudteepeatus). Käru peatuses asub üks lühike perroon, mille tõttu toimub rongist väljumine ainult läbi C-ala. Rong sõidab Balti jaamast Kärusse umbes 1 tund ja 25 minutit, kiirrong aga 1 tund ja 15 minutit. Kärus peatub kaheksa Viljandi rongi (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole) ja kaheksa Türi rongi (pooled Türi ja pooled Tallinna poole). Jaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal. Algselt jäi see Vändra kihelkonda Käru mõisa maadele. Seoses 1970. aastate alguses tehtud raudtee ümberehitustöödega kitsarööpmelisest laiarööpmeliseks muudeti senine Käru jaam peatuskohaks. 1. jaanuarist 2014 anti seoses uute Stadler FLIRT reisirongide liinile tulekuga käiku uus 550 mm kõrgune ooteplatvorm. 2012. aastal renoveeriti Käru raudteeait. 2022. aastal taastati jaamahoone juurde viiv umbes 150 m pikkune ajalooline munakivitee. Jaamahoone valmis aastal 1901. Hoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt näiteks Olustvere ja Võhma jaamahoonega. Puidust jaamahooneid iseloomustab ühe-kahekorruseline asümmeetriline fassaad, mille ülesehitus sarnaneb laiarööpmelise raudtee jaamahoonetega. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoonena torkab esile aga tagasihoidlikum dekoorikasutus. Hoone keskel asub läbi maja ulatuv vestibüül, millest paremal asuvas ühekorruselises külgtiivas asus reisijate ootesaal. Vasakul asus kontori- ja postiruum koos vestibüüli avaneva piletimüügiaknaga. Teisel korrusel asus jaamaülema korter. 1926. aastal tehti hoonele väike juurdeehitus ja sellisena on hoone säilinud tänini. 2001. aastal toimus hoones tulekahju, kuid nüüdseks on hoone korrastatud. Käru jaamahoone ja jaamaait kuuluvad Käru haridusseltsile, neis tegutseb Aljona Suržikova eestvedamisel Käru Muuseum. Lauri (Käru) jaam 20. sajandi alguses Käru endine jaamahoone Endine jaama kaubaait Käru endine jaamahoone tagantvaates Vaatega Kärust Türi suunal Edelaraudteel valmis 15 uut ooteplatvormi; Ärileht, 27.12.2013 Raudteeait valmib augustis; Maaleht, 28.06.2012 Kärus taastatakse ajalooline munakivitee; Türi Rahvaleht, 04.08.2022 Mehis Helme "Eesti Raudteejaamad" (Tänapäev 2003) Talgulised vuntsisid kärumuuseumile mitmikute näituse ootuses jaamahoonet; Järva Teataja, 01.05.2021 Krokodillist jaamavalvur vahetatakse noorema vastu välja; Järva Teataja, 30.09.2022 Käru meelitab pealinlast; Sõnumileht : SL, nr. 23, 29 jaanuar 1999 (DIGAR) Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Varuained

Varuained on taimedesse, seentesse, loomadesse ja protistidesse talletunud suure energeetilise väärtusega ained, mis võimaldavad organismidel üle elada ebasoodsaid keskkonnaolusid, näiteks talve. Valdav osa varuaineid on polüsahhariidid, eriti glükogeen (loomadel) ja tärklis (taimedel).
Kolu raudteepeatus

Kolu raudteepeatus (saksa Kollo) oli raudteepeatus Järvamaal Türi vallas Kolus. Mööda raudteed Tallinnast 90 km kaugusel. Kolus asus üks madal perroon. 2013. aastal sõitis rong Balti jaamast Kolusse umbes 1 tund ja 45 minutit. Kolus peatus päevas neli Türi rongi (kaks Türi ja kaks Tallinna suunas). Kolu raudteepeatus suleti 1. jaanuaril 2014. Kolu pooljaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal. Algselt jäi see Türi kihelkonda Kolu mõisa maadele. Hiljem oli jaama tegevusest säilinud üksnes peatuskoht. Jaamahoone valmis aastal 1901. 1926. aastal ehitati hoone kahekorruseliseks, 1995. aasta kevadel see lammutati. Eesti kitsarööpmelised raudteed; raudtee.eu Mehis Helme "Eesti Raudteejaamad" (Tänapäev 2003) FOTO: Kolu peatus ja lammutatav jaamahoone aastal 1995; Baltic Trains Picture Gallery FOTO: Kolu jaam 20. sajandi algul - Eesti Ajaloomuuseum AM F 18435:109; ajapaik.ee Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Taikse raudteepeatus

Taikse raudteepeatus on raudteepeatus Järvamaal Türi vallas Taikses. Taikse peatuses asub üks madal lühike perroon pikkusega 30 m, mille tõttu saab rongi peale minna ja sealt maha tulla ainult läbi rongi C-ala. Peatuses peatub päevas kaheksa Elroni reisirongi liinil Tallinn–Viljandi (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole). Tavarong sõidab Balti jaamast Taiksesse umbes 1 tund ja 35 minutit, kiirrong umbes 1 tund ja 30 minutit. Taikse peatus rajati koos raudteeliiniga aastal 1900, kuid pärast mõnda aastat peatus kaotati. Toona jäi see Türi kihelkonda Särevere mõisa maadele. Peatus võeti uuesti kasutusele 11. novembril 2006. "Eesti kitsarööpmelised raudteed". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuli 2007. Vaadatud 27. novembril 2009. "Rongipeatus rõõmus­ta­b Taikse küla inimesi"; Järva Teataja, 14.11.2006 Türi Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Kärevere raudteepeatus

Kärevere raudteepeatus (saksa Kerrefer) on raudteepeatus Järvamaal Türi vallas Käreveres, Tallinna–Viljandi raudteeliinil. Kärevere peatuses on üks madal perroon. Käreveres peatub 8 reisirongi päevas (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole). Tavarong sõidab Balti jaamast Käreverre umbes 1 tund ja 50 minutit, kiirrong umbes 1 tund ja 40 minutit. Kärevere (vanas kirjaviisis Kerevere) pooljaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal. Toona jäi see Türi kihelkonda Kärevere mõisa maadele. Praegu on alles vaid raudteepeatus. Algset, koos jaama rajamisega ehitatud, väikest puidust jaamahoonet kasutati kuni uue valmimiseni. 1920. aastate alguses valmis uus, punastest tellistest ja paekivist eriprojekti järgi ehitatud jaamahoone. Ristkülikulise põhiplaaniga hoone otsal sopistub välja viilkatusega eeskoda, fassaade raamistavad laiad krohvliseenid. Madala segmentkaarega välisavad on piiratud eenduva krohvraamistusega, mille silluse siseserval katmata telliskaar. Väljaulatuvad sarikaotsad on dekoratiivselt tahutud. Hoone eklektilises arhitektuuris kohtuvad traditsionalistlik murdkelpkatus ja segmentfrontooniga keskviil eelnenud ajastu kroonuhistoritsismi meenutavate tellisest rõhtvööde, avaääriste ning laiade fassaadipiiretega. Hoone sai suuresti kannatada 7. veebruaril 2007 toimunud tulekahjus. Põlengu käigus hävis hoone palkidest teine korrus, esimene korrus sai veekahjustusi. Tänaseks on hoonest alles vaid müürid. Eesti raudteejaamade ja raudteepeatuste loend Eesti raudteetransport Mehis Helme "Eesti Raudteejaamad"(Tänapäev 2003) Leele Välja: Raudteearhidektuur; Tallinn 2012 Eile öösel hukkus Käreveres endise raudtee jaamahoone tulekahjus mees; Järva Teataja, 08.02.2007 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) FOTO: Kärevere peatus ja reisirong aastal 1993; Baltic Trains Picture Gallery
Ollepa raudteepeatus

Ollepa raudteepeatus on raudteepeatus Järvamaal Türi vallas Ollepal. Ollepa peatuses asub üks madal perroon pikkusega 35 m, mille tõttu toimub rongist väljumine ainult läbi C-ala. Peatuses peatub kaheksa reisirongi päevas (pooled Viljandi poole, pooled Tallinna poole). Tavarong sõidab Balti jaamast Ollepale umbes 1 tund ja 55 minutit, kiirrong umbes 1 tund ja 45 minutit. Jaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal. Toona jäi see Pilistvere kihelkonda Ollepa mõisa maadele. Praegu on alles vaid raudteepeatus. Enne rekonstrueerimistöid asus peatus Lelle jaamast 43,2 kilomeetri kaugusel, praegune peatus asub Lelle jaamast aga 43,7 km kaugusel. Ollepal toimus rongiõnnetus 3. mail 1939. http://railwayz.info/photolines/station/6148 "Eesti kitsarööpmelised raudteed". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuli 2007. Vaadatud 27. novembril 2009. FOTO: Ollepa raudteepeatus ja reisirong aastal 1993; Baltic Trains Picture Gallery Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Võhma raudteejaam

Võhma raudteejaam (saksa Wöchma) on raudteejaam Viljandimaal Võhmas. Võhma jaamas on üks madal perroon. Jaamas peatub 8 reisirongi päevas liinil Tallinn–Viljandi (pooled Viljandi poole, pooled Tallinna poole). Tavarong sõidab Balti jaamast Võhma umbes 2 tundi, kiirrong aga umbes 1 tund ja 50 minutit. Jaamas paikneb lisaks peateele veel üks kõrvaltee ja tupiktee. Jaamas saab kaupu rongidele ja neilt maha laadida. Võhma jaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal, jaamahoone avati aastal 1901. Algselt jäi jaam Pilistvere kihelkonda Arussaare mõisa maadele. 1970. aastate esimesel poolel asendati senine kitsarööpmeline raudtee (rööbaste vahekaugus 750 mm) laiarööpmelisega. Nõukogude ajal toimus Võhma raudteejaamas tihe liiklus, sest Võhma Lihakombinaati tuli pidevalt loomavaguneid, kuhu läks jaamast ka eraldi harutee. Jaamahoone ehitati aastal 1901 analoogselt Surju, Halliste, Olustvere jmt jaamahoonetega. Puidust jaamahooneid iseloomustab ühe-kahekorruseline asümmeetriline fassaad, mille ülesehitus sarnaneb laiarööpmelise raudtee jaamahoonetega. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoonena torkab esile aga tagasihoidlikum dekoorikasutus. Hoone keskel asub läbi maja ulatuv vestibüül, millest paremal asuvas ühekorruselises külgtiivas asus reisijate ootesaal. Vasakul asus kontori- ja postiruum koos vestibüüli avaneva piletimüügiaknaga. Teisel korrusel asus jaamaülema korter. Aastal 1926 tehti hoonele juurdeehitis. Sellisena on ta säilinud tänini ning on Edelaraudtee kasutada. LELLE - VILJANDI; Eesti Raudteeajaloo Selts Mehis Helme "Eesti Raudteejaamad" (Tänapäev 2003) Raudruunal olid Viljandimaal praegusest kitsamad rajad; Sakala, nr. 138, 18 juuli 2013. DIGAR FOTO: Esimene laiarööpaline reisirong Võhma jaamas, aasta 1974; Baltic Trains Picture Gallery Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Olustvere raudteepeatus

Olustvere raudteepeatus (saksa Ollustfer) on raudteepeatus Viljandimaal Põhja-Sakala vallas Olustveres. Olustvere peatuses on üks madal perroon. Peatuses peatub kaheksa reisirongi päevas (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole). Tavarong sõidab Balti jaamast Olustverre umbes 2 tundi ja 10 minutit, kiirrong umbes 2 tundi. Jaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal Suure-Jaani kihelkonda Lõhavere mõisa maadele. Praegu on alles vaid raudteepeatus. Olustvere ja Sürgavere vahel asus liini algaastatel Tällivere raudteepeatus. Jaamahoone valmis aastal 1901. See on ehitatud tüüpprojekti järgi nagu Surju, Halliste, Võhma jmt jaamahooned. Puidust jaamahooneid iseloomustab ühe-kahekorruseline asümmeetriline fassaad, mille ülesehitus sarnaneb laiarööpmelise raudtee jaamahoonetega. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoonena torkab esile aga tagasihoidlikum dekoorikasutus. Hoone keskel asub läbi maja ulatuv vestibüül, millest paremal asuvas ühekorruselises külgtiivas asus reisijate ootesaal. Vasakul asus kontori- ja postiruum koos vestibüüli avaneva piletimüügiaknaga. Teisel korrusel asus jaamaülema korter. Hoone on säilinud algupärasel kujul ja hiljem olnud kasutusel elamuna. 1998. aastast on jaamahoone eraomanduses ja arvel kultuurimälestisena (nr 14592). Nüüdseks seisab hoone tühjalt ja on halvas seisukorras. Võhma ja Olustvere vahel paiknevas niinimetatud Navesti kurvis toimus 21. oktoobril 1936 raske rongiõnnetus. Mäest laskudes sõitis reisirong liiga suure kiiruse tõttu 4 meetri kõrgusest teetammist alla. F. Krulli vedur Sk-155 paiskus külili ning sellele jooksis peale veduri järel olnud pakivagun. Järgmisena olnud teise klassi reisivagun kukkus külili ning järgnevad kaks kolmanda klassi reisivagunit jäid teetammile poolkülili pidama. Õnnetuses hukkus vedurijuht Herbert Janson. Vedurijuhi abi Voldemar Rosenberg ja rongijuht Aleksander Mustkivi said põrutada, reisijad pääsesid ehmatusega. Õnnetuspaika püstitati mälestuskivi, mis on tänaseni säilinud. Olustvere raudteejaam fotopostkaardilt (u 1925) Olustvere jaam fotopostkaardilt (u 1935) Olustvere jaam umbes 1920. aastal Jaama peahoone Abihoone Jaama elamu Mehis Helme "Eesti raudteejaamad" (Tänapäev 2003) "Raske rongiõnnetus Navestis". Sakala (1878-1940), nr. 122. 23. oktoober 1936. Eesti kitsarööpmelised raudteed Edelaraudtee müüs Olustvere ja Sürgavere jaamahoone; Sakala, 06.11.1998 Jaama elamu kultuurimälestiste riiklikus registris Peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris Abihoone kultuurimälestiste riiklikus registris Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Sürgavere raudteepeatus

Sürgavere raudteepeatus (saksa keeles Surgefer) on raudteepeatus Viljandimaal Põhja-Sakala vallas Sürgaveres. Sürgavere peatuses on üks madal perroon. Peatuses peatub 8 reisirongi päevas (pooled Viljandi ja pooled Tallinna suunduvad). Tavarong sõidab Balti jaamast Sürgaverre umbes 2 tundi ja 10 minutit, aga kiirrong umbes 2 tundi. Sürgavere pooljaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal. Sürgavere pooljaam sai nime kahe ja poole kilomeetri kaugusel asuva Sürgavere küla järgi. Jaam jäi toona Suure-Jaani kihelkonda Sürgavere mõisa maadele. Liini algusaastatel asus Viljandi ja Sürgavere vahel Pärsti peatus ning Sürgavere ja Olustvere vahel Tällivere peatus. Enne 2011. aasta rekonstrueerimistöid asus peatus Lelle jaamast 63,9 kilomeetri kaugusel, praegune peatus asub Lelle jaamast aga 66,4 km kaugusel. Esimene jaamahoone valmis samal ajal, kui rajati Sürgavere pooljaam. 1930. aastate algul sai Sürgavere pooljaamast jaam ning sinna ehitati uus kahekorruseline kelpkatusega telliskivist jaamahoone. Uus Sürgavere jaamahoone ehitati tollal uudismaterjalina kasutusele tulnud põlevkivituhktellisest. Kergelt hilisjuugendliku üldilmega plastiliselt liigendatud poolkelpkatusega ehitise igat külge ilmestab lai trapetsiline katuseviil. Vana puidust jaamahoone võeti seetõttu kasutusele elumajana, milleks seda kasutati teadaolevalt kuni 2008. aastani. Pärast laiarööpmelise raudtee rajamist (1970. aastatel) jaam suleti ning alles jäi vaid raudteepeatus. Alates 1998. aastast on jaamahooned eraomanduses, kuid seisavad nüüdseks juba pikemat aega tühjalt ja on halvas seisukorras. Eesti kitsarööpmelised raudteed http://railwayz.info/photolines/station/6121 http://railwayz.info/photolines/station/18166 Välja, Leele (2012). 20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring (PDF). Tallinn: Kultuurimälestiste riiklik register. Lk 84. Vaadatud 12.05.2024. Mehis Helme "Eesti Raudteejaamad" (Tänapäev 2003) Edelaraudtee müüs Olustvere ja Sürgavere jaamahoone; Sakala, 06.11.1998 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Infot uue peatuse kohta; fotod (vene keeles) Sürgavere raudteejaam • XX sajandi arhitektuur • Kultuurimälestiste riiklik register FOTO: Sürgavere vana peatus ja reisirong aastal 1996; Baltic Trains Picture Gallery GALERII ⟩ Sürgavere raudteejaamahoone on justkui ajarännak minevikku; Sakala, 26.12.2020 Sürgavere Raudteejaama bussipeatuse nimi hakkab olema Vana Jaama; Sakala, 11.02.2021
Boothia laht

Boothia laht (Gulf of Boothia) on Põhja-Jäämere laht Põhja-Ameerika põhjakaldal, osa Loodeväilast. Lahe pikkus põhja-lõuna suunas on umbes 520 km, laius umbes 220 km, sügavus kuni 275 m. Kirdes piirneb laht Baffini saarega.
WilliamsF1

WilliamsF1 (ametlik nimi Williams Grand Prix Engineering Limited) on Vormel 1 meeskond. Williamsi peakorter asub Suurbritannias Oxfordshire'is Grove'is. Meeskonna direktorid on Frank Williams ja Patrick Head ning tehnikadirektor on Sam Michael. WilliamsF1 asutas Frank Williams. Varem oli Williams vormelitiimi Frank Williams Racing Cars omanik, kuid see ei ole WilliamsF1 õiguseellane. Williams müüs oma eelmise meeskonna rahahäda tõttu Walter Wolfile, lootes jääda tehnikadirektoriks, kuid Wolf otsustas paigutada Williamsi vähem tähtsale positsioonile ja nimetas meeskonna ümber Walter Wolf Racinguks. Williams lahkus seepeale meeskonnast, võttes kaasa hulga kolleege, ja asutas uue meeskonna. Pärast kolme hooaega müüs Wolf oma meeskonna edasi, kuid selle meeskonna õigusjärglast tänapäeval ei eksisteeri. WilliamsF1 debüteeris vormelisarjas 1977. aasta avaetapil. Esimese etapivõidu tõi talle Clay Regazzoni 1979. Esimest korda tuli WilliamsF1 autoga maailmameistriks Alan Jones 1980. Kokku on WilliamsF1 tulnud maailmameistriks 9 korda meeskondlikult ja 7 korda individuaalselt, mõlemat viimast korda 1997. Viimastel aastatel pole WilliamsF1 tugevamate meeskondade seas olnud. 2009. aastal sõitsid Williamsi meeskonnas Nico Rosberg (number 7) ja Kazuki Nakajima (8). WilliamsF1 oli meeskondlikult 34,5 punktiga 7. (kõik punktid tõi Rosberg). 2010. aastal sõitsid meeskonnas Rubens Barrichello (9) ja Nico Hülkenberg (10). WilliamsF1 oli 69 punktiga 6. 2011. aastal jätkas Rubens Barrichello (11) ja uueks sõitjaks sai Venezuela päritolu Pastor Maldonado (12). WilliamsF1 oli meeskondlikult 5 punktiga 9. 2012. aastal jätkas Pastor Maldonado ja uueks sõitjaks sai Brasiilia päritolu Bruno Senna. WilliamsF1 oli meeskondlikult 76 punktiga 8. 2013. aastal jätkas Pastor Maldonado ja uueks sõitjaks sai Soome päritolu Valtteri Bottas. WilliamsF1 oli meeskondlikult 5 punktiga 9. 2014. aastal jätkas valtteri Bottas ja uueks sõitjaks sai Brasiilia päritolu Felipe Massa. WilliamsF1 on meeskondlikult 36 punktiga 6. Esimene GP vōit: 1979 Suurbritannia GP Meeskondlikke MM tiitleid: 9 (1980, 1981, 1986, 1987, 1992–1994, 1996, 1997) Individuaalseid MM tiitleid: 7 (1980, 1982, 1987, 1992, 1993, 1996, 1997) GP starte: 520 GP vōite: 113 Enim GP vōite hooajal: 9 (1992) Kvalifikatsioonivōite: 127 Kiireimaid ringe: 131 Nigel Mansell 96 (1985–1988, 1991–1992, 1994) Ralf Schumacher 94 (1999–2004) Riccardo Patrese 81 (1987–1992) Nico Rosberg 70 (2006–2009) Juan Pablo Montoya 68 (2001–2004) Damon Hill 65 (1993–1996) Alan Jones 62 (1978–1981) Keke Rosberg 62 (1982–1985) Pastor Maldonado 58 (2011-2013) Jacques Villeneuve 49 (1996–1998) Rubens Barrichello 38 (2010-2011) Mark Webber 36 (2005–2006) Kazuki Nakajima 36 (2007–2009) Heinz-Harald Frentzen 33 (1997–1998) Thierry Boutsen 32 (1989–1990) Nelson Piquet 32 (1986–1987) Carlos Reutemann 31 (1980–1982) Jacques Laffite 31 (1983–1984) David Coulthard 25 (1994–1995) Valtteri Bottas 23 (2013-2014) Bruno Senna 20 (2012) Nico Hülkenberg 19 (2010) Jenson Button 17 (2000) Felipe Massa 4 (2014) Williamsi koduleht
Johannes Voorhout

Johannes Voorhout (11. november 1647 Uithoorn, Hollandi Vabariik – 12. mai 1723 Amsterdam, Hollandi Vabariik) oli Hollandi kuldajastu maalikunstnik. Suurimad tema loomingu kogud asuvad Amsterdamis Rijksmuseumis, Amsterdami ajaloomuuseumis, Peterburis Ermitaažis ja Teesdale'is Bowesi muuseumis. Johannes Voorhout sündis 11. novembril 1647 Põhja-Hollandis Uithoorni linnas kellassepp Cornelius Voorhouti peres. Isa märkas varakult, et poeg huvitub tehnika ehk kellade asemel kunstist, ning saatis ta Goudasse ajaloostseenide maalimise poolest tuntud kunstniku Constantijn Verhouti käe alla õppima. Kuus aastat hiljem suundus Voorhout Amsterdami ja töötas teadaolevalt 1664. aastal ajaloo- ja portreemaalija Jan van Noordti töökojas. 1670. aastal Voorhout abiellus. 1672. aastal põgenes ta Prantsuse okupatsiooni kartes abikaasa sugulaste juurde Saksamaale Friedrichstadti. Seal tutvus ta portretisti ja kunstikaupmehe Jürgen Ovensiga. Ovens soovis, et Voorhout jääks tema juurde töötama, kuid kui ta eitavalt vastas, soovitas tal tööd otsida Hamburgis. Hamburgis saavutas Voorhout edu. Sellest ajast on pärit ka ta tuntumad maalid. Näiteks õlimaalil "Kodune muusikastseen" ("Häustlische Musicszene", 1674) kujutatakse organiste ja heliloojaid Johann Adam Reinckeni klavessiini taga ja temast paremal Dietrich Buxtehudet, kellest on see ainus teadaolev portree. Maali William III-st kasutati 1930. aastatel Hollandi 500-kuldnasel. 1677. aastal sündis Voorhoutil poeg. 1707. aastal pöördus ta tagasi Amsterdami ja asutas õpikoja, kus õpetas oma poega Johannes II Voorhouti ja Saksa kunstnikku Ernst Stuvenit. Amsterdamis ei saavutanud ta aga kunagi sellist edu kui Hamburgis, sest kunstnike konkurents oli seal palju elavam. Johannes Voorhout suri 12. mail 1723 Amsterdamis. "Rijswijki rahulepingu allegooria" (1698; 146 × 121,5 cm; Rijksmuseum) "William III" (valmimisaeg teadmata; õli lõuendil; 148 × 155 cm; Groningeri muuseum) "Kodune muusikastseen" (1674; õli lõuendil; Hamburgi ajaloomuuseum) "Kunstnik ja ta perekond" (1674; õli lõuendil; 71,4 × 83,7 cm; Boijmans Van Beuningeni muuseum Rotterdamis) "Johannes Voorhout (I)". Hollandi kunstiajaloo instituut (RKD). Vaadatud 17. veebruaril 2022. Johannes Voorhouti elulugu. Hollandi kunstiajaloo instituut (RKD). (inglise keeles)
Lodu

Lodu on toitainerohkest vooluveest märg kasvukoht. Lodud on sageli tekkinud läbivooluga nõgudes ja orgudes. Leidub nii lagedaid kui ka metsaga lodusid (lodumetsad). Lodumetsade karakterpuuliik on sanglepp (sanglepalodu). Soostumisprotsessi, mille tagajärjel lodu tekib, nimetatakse lodustumiseks. Luht Ökoloogialeksikon. (1992)./ koost. Masing, V. Eesti Entsüklopeediakirjastus : Tallinn, lk 134.
Poised

Poised (ainsus — poise) on bentofaagiliste (põhjatoiduliste) kalade suu ümber paiknevad jätked. Poisetes on palju ülitundlikke rakke, millel on maitsmis- ja kompimisfunktsioon. Poiseid esineb näiteks karpkalalaste ja sägalaste esindajail.
Puaas

Puaas (inglise poise; tähis P) on CGS-süsteemi viskoossuse mõõtühik. 1 P = 1 g·cm−1·s−1 Analoogne ühik SI-süsteemis on paskalsekund: 1 Pa·s = 1 kg·m−1·s−1 = 10 P Puaas on nimetatud prantsuse füüsiku Jean Louis Marie Poiseuille' järgi.
Elektrielund

Elektrielund on teatavate kalade (elektrikalade) eriline elund, mis tekitab elektripinget. Fülogeneetiliselt on elektrielund tekkinud harilikult lihaste modifitseerumise tulemusena. Ehituslikult koosneb elektrielund sadadest kuni tuhandetest talitluslikest osadest – kuuekandilistest plaadikestest –, mis on omavahel rööpselt ühendatud, meenutades ühtset sammastikku. Elektrielundi töös muundub keemiline energia elektrienergiaks. ENE. 2. kd. 1987.
Doberai poolsaar

Doberai (ka Cendrawasih, hollandi Vogelkop) on poolsaar Uus-Guinea saare loodeosas. Asub Indoneesia Lääne-Paapua provintsis. Poolsaart eradab Waigeo saarest Dampieri väin. Suuremad asulad on Manokwari, Sorong, Bintuni ja Ransiki.