Alam-Lotring

Alam-Lotringi hertsogkond või Alam-Lotharingia (tiitlites mõnikord ka kui Lothier või Lottier), rajatud aastal 959, oli keskaegse Saksa kuningriigi hõimuhertsogkond, mis hõlmas osa tänapäeva Belgiast, Hollandist, Saksa Reinimaa põhjaosa ja osa Põhja-Prantsusmaast (Nord–Pas-de-Calais). Alam-Lotring tekkis endisest Kesk-Frangi Lotharingia riigist kuningas Lothar II ajal, kui loodi aastal 855. Lotharingia jagunes edasi 9. sajandi lõpu poole pärast taasühendamist Ludwig Noorema ajal 880. aasta Ribemonti lepinguga, ning pärast Ida-Frangi kuninga Ludwig III Lapse surma aastal 911 ühendati see kuningas Charles III Lihtsameelse Lääne-Frangi riigiga. Siis moodustas see omaette hertsogkonna ja umbes aastal 925 kuulutas hertsog Giselbert truudust Saksa kuningale Heinrich I Linnupüüdjale, tegu, mille vastu Lääne-Frangi kuningas Rodolphe võimetu oli. Sellest ajast alates jäi Lotharingia (või Lotring) Saksa hõimuhertsogkonnaks, mille piir Prantsusmaaga ei muutunud keskaja jooksul. Aastal 959 jagas kuningas Heinrich I poeg Lotringi hertsog Brun Suur Lotharingia kaheks hertsogkonnaks: Alam- ja Ülem-Lotringiks (või Alam- ja Ülem-Lotharingiaks) ja andis Monsi (Hainaut') krahvile Gottfriedile Alam-Lotringi hertsogi tiitli. Gottfriedi maad olid põhjas (Reini jõge pidi allpool), samas kui Ülem-Lotring oli lõunas (jõge pidi ülevalpool). Mõlemad hertsogkonnad moodustasid Bruni vanema venna, keiser Otto I poolt aastal 962 moodustatud Saksa-Rooma riigi lääneosa. Mõlemad Lotharingia hertsogkonnad võtsid seejärel väga erineva tee: pärast Gottfriedi poja, hertsog Richari surma valitses Alam-Lotringit keiser otse, kuni aastal 977 läänistas Otto II selle Provence Charlesile, kuningas Lothari maapakku saadetud nooremale vennale. Alam- ja Ülem-Lotring olid taas kord lühidalt ühendatud Gotzelo I ajal aastatel 1033–1044. Pärast seda lagunes Alam hertsogkond kiiresti, samas Ülem-Lotring sai tuntuks kui lihtsalt Lotringi hertsogkond. Järgnevatel kümnenditel Alam-Lotringi hertsogkonna tähtsus vähenes ning oli peale selle mõjutatud konfliktist Saksa-Rooma keisri (1056–1106) Heinrich IV ja tema poja Heinrich V vahel: aastal 1100 läänistas Heinrich IV hertsogkonna Limburgi krahvile Heinrichile, kelle Heinrich V, olles sundinud oma isa troonist loobuma, kohe kukutas ja Louvaini krahvi Gottfried I-ga asendas. Pärast hertsog Gottfried VIII surma 1190. aastal päris tema poeg, Brabanti hertsog Heinrich I hertsogitiitli keiser Heinrich VI käsuga Schwäbisch Halli Riigipäeval. Seeläbi kaotas Alam-Lotringi hertsogkond lõpuks oma territoriaalse võimu, samas kui keiserliku lääni jäänukit, mida haldasid Brabanti hertsogid, kutsuti hiljem Lothier' hertsogkonnaks (või Lothryk). Pärast hertsogkonna territoriaalse võimu killustumist said paljud läänid iseseisvaks. Neist tähtsamad olid Kölni peapiiskopkond Liège piiskopkond Utrechti piiskopkond Cambrai piiskopkond Limburgi hertsogkond Gelderni krahvkond (sealhulgas Teisterbant) Ename markkrahvkond, hiljem keiserlik Flandria krahvkond või Aalsti krahvkond Jülichi krahvkond Namuri krahvkond Kleve krahvkond Hainault krahvkond, sealhulgas Valenciennesi markkrahvkond ja Bergeni krahvkond Hollandi krahvkond Bergi krahvkond Looni krahvkond Hoorni krahvkond Järgnevad järglasriigid jäid Alam-Lotringi (Lothier') titulaarhertsogite võimu alla: Antwerpeni markkrahvkond Leuveni krahvkond ja Brüssel Brabanti hertsogkond Lotringi valitsejate loend