laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ewert Sundja

Ewert Sundja (sündinud 12. juunil 1983) on eesti muusik, laulja ja laulukirjutaja. Ta on mänginud ansamblites The Provokers (1998–2002), Precious (2002), Thief (2004–2009) ja Ewert and The Two Dragons (2009. aastast). Ta lõpetas 2001. aastal Tallinna Kunstigümnaasiumi. Ta on õppinud pop- ja džässlaulu erialal Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ning heliloomingut ja elektronmuusikat Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.[viide?] 2003. aastal võitis noorte lauljate konkursi "Kaks takti ette". Ta esines 2004. aasta Eurolaulul Vaiko Epliku lauluga "Dance". Tema vend on näitleja Simeoni Sundja. "Ewert & The Two Dragons". Allstarz.ee. 20. jaanuar 2024. Vaadatud 15. veebruaril 2024. "PALJU ÕNNE ehk 5 fakti Ewert Sundjast, kes sai täna 30-aastaseks!". Kroonika. 12. juuni 2013. Vaadatud 15. veebruaril 2024. "Sundja, Simeoni". Eesti Entsüklopeedia. Vaadatud 15. veebruaril 2024. Ewert Sundja andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles) Mart Niineste, Ewert Sundja leidis oma mina draakonite juurest, Eesti Päevaleht, 9. aprill 2011
Atomic Kitten

Atomic Kitten on 1998. aastal Liverpoolis loodud tüdrukuteansambel. Ansambli praegusse koosseisu kuuluvad Liz McClarnon, Natasha Hamilton ja Kerry Katona. Ansambli kutsus kokku Orchestral Manoeuvres in the Darki (OMD) frontman Andy McCluskey. Ta kirjutas nii mõnedki Atomic Kitteni algusaegade laulud. Ansambli algkoosseisus oli hilisem Sugababesi laulja Heidi Range, kes lahkus kunstiliste erimeelsuste tõttu juba 1999. aastal, mil teda asendama tuli Hamilton. Aastal 2001 asendas Katonat Jenny Frost. Aastal 2004 läks bänd aga üldse laiali, olles selleks ajaks müünud maailmas üle 10 miljoni heliplaadi. Aastail 2004–2012 anti üksikuid kontserte ja käidi vahel ka stuudios. Nii anti välja ka näiteks 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste heategevuslik singel, kaver The Farmi loost "All Together Now". 2012. aastal tuli bänd uuesti kokku koos Katonaga, Frost aga pühendus karjäärile televisioonis. Ansamblil on olnud 3 hitti, mis on jõudnud Suurbritannia singlite edetabelis esikohale. Need on "Whole Again", "Eternal Flame" ja "The Tide Is High (Get the Feeling)". Liz McClarnon (1998–2004, 2012–) Natasha Hamilton (1999–2004, 2012–) Kerry Katona (1998–2001, 2012–) Heidi Range (1998–1999) Jenny Frost (2001–2004) "Right Now" (2000) "Feels So Good" (2002) "Ladies Night" (2003) Koduleht
Fabrice Luchini

Fabrice Luchini (kodanikunimega Robert Luchini; sündinud 1. novembril 1951 Pariisis) on prantsuse teatri- ja filminäitleja. 2015. aastal sai ta Veneetsia filmifestivali parima meespeaosatäitja auhinna Volpi karika rolli eest filmis "L'Hermine". Ta on kandideerinud üheksale Prantsuse Kunstide Akadeemia Césari auhinnale ja võitnud neist ühe, rolli eest Claude Lelouchi filmis "Tout ça... pour ça!". Fabrice Luchini andmekogus IMDb (inglise)
Hilde Benjamin

Hilde Benjamin (sünninimi Hilde Lange; 5. veebruar 1902 Bernburg – 18. aprill 1989 Ida-Berliin) oli saksa jurist ja Saksa DV riigitegelane. Hilde Benjamin sündis insener Heinz Lange perekonnas. Gümnaasiumi lõpetas ta 1921. aastal. 1921–1924 õppis ta õigusteadust Berliini Humboldti Ülikoolis, Heidelbergi ülikoolis ja Hamburgi Ülikoolis. 1924. aastal astus ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 1926. aastal abiellus ta juudi rahvusest arsti Georg Benjaminiga, kes oli Saksamaa Kommunistliku Partei liige. 1927. aastal astus ka Hilde Benjamin Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 1928. aastast alates tegutses ta Berliinis advokaadina. Pärast natsionaalsotsialistide võimuletulekut keelati Hilde Benjaminil 1933. aasta märtsis advokaadina töötamine. Tema juudi rahvusest mees Georg Benjamin arreteeriti ja teda hoiti vahi all kuni 1933. aasta detsembrini. 1936. aastal arreteeriti Georg Benjamin uuesti ja talle mõisteti kuus aastat vabaduskaotust. Georg Benjamin hukkus Mauthauseni koonduslaagris 1942. aastal. 1933–1939 töötas Hilde Benjamin Berliinis Nõukogude Kaubandusesinduses juristina. 1939–1945 töötas ta kompvekitööstuses teenistujana. Tema 1932. aastal sündinud pooljuudist poeg Michael Benjamin ei tohtinud koolis käia. Ta oli koduõppel ja lõpetas gümnaasiumi 1948. aastal. Alates 1945. aasta maist töötas Hilde Benjamin Berliinis prokurörina. Alates 1945. aasta septembrist töötas ta Nõukogude okupatsioonitsoonis tegutsenud Saksa Keskjustiitsvalitsuses, kus oli alates 1946. aastast personaliosakonna juhataja. 1949–1953 oli ta Saksa DV Ülemkohtu asepresident. Kohtunikuna oli ta 1950. aastate alguse näidisprotsessidel väga julm ja rahva seas olid tema hüüdnimed Verine Hilda, Punane Hilda ja Punane Giljotiin.1949–1967 oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1954–1989 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 15. juulist 1953 kuni 14. juulini 1967 oli Hilde Benjamin Saksa DV justiitsminister. Hilde Benjamin 1902–1989 Lebendiges Museum Online Karl Kadi. Prof. Dr. Hilde Benjamin Das Freischüßler, 2004, 1 Hilde Benjamin : geboren am 5. Februar 1902 in Bernburg/Saale, gestorben am 18. April 1989 in Berlin Fembio Volkmar Schöneburg. Hilde Benjamin – Eine Biographie UTOPIE kreativ, H. 85/86, 1997 Hilde Benjamin, geb. Lange ddr-geschichte.de Birk Karsten Ecke. Hilde Benjamin – Die ROTE HILDE oder ROTE GUILLOTINE harz-saale.de German Democratic Republic. Ministries, political parties, etc. rulers.org
Inninmoriit

Inninmoriit on vulkaaniline kivim. Inninmoriidiks nimetatakse plagioklassi (labradorist anortiidini) ja augiidi fenokristallide sisaldusega porfüriiti; kivimi põhimassi moodustavad aga suurema naatriumisisaldusega plagioklass, augiit ja keskmisest suuremas koguses esinev vulkaaniline klaas. Inninmoriiti defineeriti esimest korda aastal 1915 ja see sai nimetuse Inninmore järgi Morvenis (tänapäeval Morvern). Kivimile andis nimetuse Thomas S. Bailey. Aastal 1916 täpsustasid kivimi määratlust E. M. Anderson ja E. G. Radley. Lisaks Morvernile esineb inninmoriiti ka Mulli saarel; seda on eristatud ka Xiangshani mäel Hiinas. Inninmoriidiga sarnanevaid kivimeid loetakse vahel islandiidiks. "The nomenclature of petrology, with references to selected literature" https://en.wikipedia.org/wiki/Mull#/media/File:Ordnance_Survey_1-250000_-_NM.jpg http://prom.nornir.co/database1-5.html http://onlinelibrary.wiley.com/doi/10.1111/1755-6724.12385_36/pdf https://books.google.ee/books?id=pjFc7TDxr0cC&pg=PA145&lpg=PA145&dq=inninmorite&source=bl&ots=MOeHpxOexY&sig=9LL4aDZu9LAUq2_sIrbmg71nPeU&hl=et&sa=X&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false Fotod inninmoriidist
Male (Natalie Imbruglia)

"Male" on Austraalia päritolu laulja Natalie Imbruglia viies stuudioalbum. Albumi andis välja Sony Music 31. juulil 2015. Euroopas jõudis album müüki 21. augustil 2015. Album koosneb meesartistide esitatud tuntud laulude kaveritest, sellest ka albumi nimi "Male" ('meesterahvas' inglise keeles). "BMI Repertoire Search". BMI. Originaali arhiivikoopia seisuga 21. september 2015. Vaadatud 27. juuli 2015.
Guadeloupe

Guadeloupe [guadl'up] on Prantsusmaa ülemerepiirkond ja -departemang. Hõlmab saared Väikestes Antillides: Basse-Terre, Grande-Terre, La Désirade, Îles des Saintes ja Marie Galante. 2007. aastani kuulusid Guadeloupe'i haldusalasse ka Saint-Martini saare põhjaosa (Saint-Martin) ja Saint-Barthélemy, mis nüüd on eraldi territoriaalühendused. Tegevvulkaan La Grande Soufrière on Basse-Terre'i saare ja ühtlasi Väikeste Antillide kõrgeim mäetipp 1467 meetriga. Kuulub Euroopa Liitu ja eurotsooni, kuid ei kuulu Schengeni viisaruumi. Peamine majandusharu on turism, kuigi valdav osa nii turistidest kui ka importkaupadest tuleb Prantsusmaalt. Guadeloupe'i põliselanikud olid aravakid. Tänapäeval on 75% elanikest mulatid ja neegrid. Saarelt on pärit jalgpallistaarid Lilian Thuram ja Kingsley Coman. Guadeloupe'i mitteametlik lipp ja vapp Guadeloupe'i departemangu haldusüksuste loend Populations légales 2021  Guadeloupe – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Guadeloupe'i valitsuse koduleht
Aðalsýsla

Adalsysla ehk Aðalsýsla (ka Adalsyssla) on Islandi saagades mainitud maa praeguse Lääne-Eesti mandriosas. Adalsysla paiknemine on tuletatud asjaolust, et see esineb saagades koos Saaremaaga (Eysýsla) ja tegemist on tõenäoliselt otsese tõlkega Saaremaal kasutusel olnud nimest (Aðal " põhiline, pea", sýsla "maa, piirkond" – Suur maa; võrdluseks: Eysýsla sõnasõnaline tõlge on "Saaremaa"), millega tähistati nende vastas olevat mandriosa. Tõnno Jonuks on pidanud tõenäoliseks, et tegu oli konkreetsemalt Läänemaa nimega, Marika Mägi hinnangul tähistas see Lääne- ja Loode-Eesti ala. Kuna sõna sýsla on tähistanud ka maksualust piirkonda ja saagades leidub teateid Eesti ala maksustamise kohta, siis võis Adalsysla mingil perioodil kuuluda Rootsi riigi maksualuste maade hulka. Snorri Sturlusoni 13. sajandi algul kirja pandud Ynglingite saaga kohaselt tungis oletatavasti 600. a paiku Rootsis valitsenud kuningas Ingvar oma sõjaväega Adalsyslasse ja rüüstas kohas nimega Stein (at Stein – "kivi juures"). Sinna ilmus arvukas vägi, keda saaga nimetab Sýslukind (ehk Sýsla sugu, mõnikord tõlgitud ka kui maarahvas või eestlased). Toimus lahing, kus kuningas langes ja Rootsi sõjamehed aeti põgenema. Pärast maeti Ingvar sinnasamasse merekaldale kalmukünka alla. Raivo Palmaru hinnangul on Sturluson vanemat allikat ümber jutustades vea teinud ja tõlgendanud originaalteksti saart märkivat väljendit kivina. Palmaru arvates tähendas algse variandi saar Saaremaad ja tegevus toimus seal ning Sturluson lisas Adalsysla saagasse inspireerituna loos nimetatud Sýsla soost. Olaf Tryggvepoja saaga teatab, et jarl Eirik rüüstas 10.–11. sajandi vahetusel "kogu Adalsysla ja Eysysla ja võttis seal taanlastelt neli laeva ära ja tappis kõik pardalolijad". Njálli saaga mainib, et keegi Thorkell olevat Adalsyslas lendlohe (flugdreka) maha löönud. Arvatavasti on mõeldud kohalikes müütides levinud ussikuningat, kel uskumuse kohaselt olnud 7 või 12 pead ja kes osanud lennata; ka on nimetuse "draakon" all mõnikord mõeldud salakavalat ja vihast inimest (vrd kuri nagu draakon).[1] Eesti entsüklopeedia: teatmeteos Eesti maast, rahvast ja kultuurist. Kirjastus Estonia, 1957. Lk 34 Raivo Palmaru. "Eesti vanimais kirjalikes allikais", lk 261–269. Keel ja Kirjandus, 1980, 5 Tõnno Jonuks. "Eesti ja kujutlus Eestist Skandinaavia saagades". Mäetagused 23, 2005, lk 130–140 Marika Mägi. "Saaremaa – muinas- ja keskaegne Kuresaar", lk 8–26. Kogumikus Kuressaare vanem ajalugu. Koostaja Kalle Kesküla. Kuressaare Raeühing, 2015. Lk 11 Andres Tvauri. Rahvasterännuaeg, eelviikingiaeg ja viikingiaeg Eestis, Estonian Archaeology 4, Tartu 2012. Lk 27 Huno Rätsep. Kui kaua me oleme olnud eestlased? Oma Keel, nr 14, kevad 2007. Lk 12 Mägi, lk 12 Tvauri, lk 28
Petteri Orpo

Antti Petteri Orpo (sündinud 3. novembril 1969 Köyliö vallas) on Soome poliitik, aastast 2016 Rahvusliku Koonderakonna esimees, aastast 2023 Soome peaminister. Ta oli alates 22. juunist 2016 kuni 6. juunini 2019 Juha Sipilä valitsuse rahandusminister. Enne seda oli ta alates 29. maist 2015 siseminister. 24. juunist 2014 kuni 29. maini 2015 oli ta Alexander Stubbi valitsuses maa- ja metsamajanduse minister. Orpo on alates 12. juunist 2016 Rahvusliku Koonderakonna esimees. 2012–2014 oli ta Eduskunna Rahvusliku Koonderakonna fraktsiooni esimees. Hariduselt on ta riigiteaduste magister. Ta lõpetas Turu ülikooli 2002. aastal. 1994–1996 oli ta Turu ülikooli üliõpilaskonna peasekretär ja 1997–1998 Soome Üiõpilaskondad Liidu (SYL) peasekretär. 2007. aastal valiti ta Eduskunna liikmeks. 2011. aastal valiti ta 11 018 häälega uuesti Eduskunda. 2015. aastal valiti ta 10 652 häälega kolmandat korda Eduskunda. 2023. aasta Soome parlamendivalimised võitis Orpo juhitav Koonderakond ja Orpo valiti 12. aprillil 2023 Eduskunta esimeheks. Petteri Orpo valitsus Petteri Orpo Eduskunna kodulehel http://orpo.fi
Franz Ulrich Theodor Aepinus

Franz Ulrich Theodor Aepinus (Äpinus) (24. detsember 1724 (ukj) Rostock, Saksamaa – 22. august 1802 (ukj) Tartu) oli saksa ja vene füüsik, astronoom, matemaatik, Peterburi Teaduste Akadeemia liige. Ta lõpetas Rostocki Ülikooli ja Jena Ülikooli. Ta suri Tartus ja maeti Vana-Jaani kalmistule.
Adam Georg von Agthe

Adam Georg von Agthe (12. august 1777 Kuressaare – 26. august 1826 Krementšuk, Venemaa keisririik) oli Venemaa sõjaväelane. Ta oli Venemaa keiserliku armee kindralmajor. Muude sõjaliste autasude seas pälvis ta näiteks Püha Georgi ordeni (1812).
Karl Gustav von Baggehufwudt

Karl Gustav von Baggehufwudt (27. september 1761 Perila, Eestimaa kubermang – 18. oktoober 1812 Tarutino, Venemaa) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralleitnant). Ta sai mitmeid sõjalisi autasusid, näiteks Püha Georgi orden (1804). Jüri Kotšinev, Karl Gustav von Baggehufwudt, Kultuur ja Elu1/2019
Oswaldo Vigas

Oswaldo Vigas (4. august 1923 Valencia, Carabobo osariik – 22. aprill 2014 Caracas) oli Venezuela kunstnik. Tema poeg on filmirežissöör Lorenzo Vigas. Koduleht
Balti jaam (Gattšina)

Balti jaam (Балтийский вокзал) on raudteejaam Leningradi oblastis Gattšinas. See on linna üks kolmest raudteejaamast, teised on Varssavi jaam ja Balti kaubajaam. Гатчина. Вокзалы
Marcin Wrona

Marcin Stefan Wrona (25. märts 1973 Tarnów – 19. september 2015 Gdynia) oli poola filmirežissöör. Wrona viimane film "Deemon" esilinastus Toronto filmifestivalil vaid päev enne tema surma. http://wyborcza.pl/1,134835,19109916,marcin-wrona-25-marca-1973-19-wrzesnia-2015.html?disableRedirects=true Marcin Wrona andmekogus IMDb (inglise) Suri poola filmirežissöör Marcin Wrona Postimees, 20.09.2015
Tarnów

Tarnów on maakonnaõigustega linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas, Tarnówi maakonna halduskeskus. Tarnów asub Krakówist umbes 75 km idas Dunajeci jõe ääres. Tarnówit on esmamainitud 1105. aastal, linnaõigused sai 1330. aastal. Tarnów Encyklopedia PWN Koduleht
Yamato

Yamato oli iidne Jaapani provints Yamato on linn Jaapanis Kanagawa prefektuuris Yamato oli Jaapani lahingulaev Teises maailmasõjas Yamato oli Jaapani lahingulaevade klass Teises maailmasõjas
Allood

Allood ehk pärusvaldus oli feodaalajal maaomand, mida omanik võis piiramata käsutada. lään pärusmõis
Pietro Parolin

Pietro Parolin (sündinud 17. jaanuaril 1955 Schiavonis Itaalias) on roomakatoliku vaimulik. Ta on alates 15. oktoobrist 2013 Vatikani riigisekretär ja alates 22. veebruarist 2014 kardinal. Ta valdab lisaks itaalia keelele ka inglise, prantsuse ja saksa keelt. Parolin on ainus Vatikani riigisekretär, kes on külastanud Eestit.[viide?] Parolin sündis ehitustarvete poe juhi Luigi Parolini ja tema abikaasa, kooliõpetaja Ada Miotti kolmelapselises peres. Kohaliku preestri mõjul asus Parolin 1969 õppima Vicenza seminaris ja ordineeriti 27. aprillil 1980 preestriks. Ta oli Schio Santissima Trinità kiriku abipreester, seejärel õppis 1983–1986 Roomas Gregoriuse ülikoolis, omandades doktorikraadi kanoonilise õiguse alal. Lisaks õppis ta paavstlikus akadeemias diplomaatiat.[viide?] Parolin töötas 1986–1989 Nigeerias lihtametniku (adetto) ja siis sekretärina. Seejärel oli ta 1989–1992 sekretär Mehhikos. Johannes Paulus II määras ta 14. mail 1988 kaplaniks. 1992–2002 töötas ta riigisekretariaadis 1. klassi nuntsiatuuri sekretärina ja nõunikuna. 16. veebruaril 2000 sai temast paavsti auprelaat. Sügisest 2002 augustini 2009 oli ta riigisekretariaadi välissuhete osakonna asesekretär.[viide?] Paavst Benedictus XVI määras Parolini 17. augustil 2009 Acquapendente titulaarpiiskopiks ja nuntsiuseks Venezuelas. Ta ordineeriti piiskopiks 12. septembril 2009 Vatikanis. Paavst Franciscus määras ta 15. oktoobril 2013 Vatikani riigisekretäriks ja 22. veebruaril 2014 Santi Simone e Giuda Taddeo a Torre Angela kardinalpreestriks.[viide?] Parolin tegi 10.–11. mail 2016 ametliku visiidi Eestisse, millega märkis Eesti ja Püha Tooli vaheliste diplomaatiliste suhete taastamise 25. aastapäeva. Ta kohtus president Toomas-Hendrik Ilvese, välisminister Marina Kaljurannaga ja Riigikogu esimehe Eiki Nestoriga. Kohtumisel peaminister Taavi Rõivasega Toompeal arutati julgeoleku olukorda ning Venemaa tegevust Ukrainas ja Süürias. Seejärel osales Parolin oikumeenilisel teenistusel Tallinna toomkirikus ja pidas õhtul missa Tallinna Peeter-Pauli katedraalis. Kardinal külastas 11. mail Tartut, kus pidas kell 12 Tartu ülikoolis avaliku loengu, milles ta tutvustas Püha Tooli diplomaatilist tegevust ja tundis muret olukorra pärast Ukrainas. Ta kohtus Tartu linnapea Urmas Klaasiga ja pidas missa Tartu katoliku kirikus. Kardinal Parolin külastas enne Eestist lahkumist ka Valga Pühavaimu kirikut. Kardinal Parolini visiidi kokkuvõte. Eesti Kirik. Kardinal Parolini kohtumine Riigikogu esimehe Eiki Nestoriga. "Peaminister Rõivase kohtumine Vatikani riigisekretäriga. Eesti Vabariigi Valitsuse koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. juuli 2016. Vaadatud 2. juunil 2016. Kardinal Parolini jutlus Peeter-Pauli katedraalis.[alaline kõdulink] Loeng Tartu ülikoolis.[alaline kõdulink] Kardinal Parolin Tartu katoliku kirikus.[alaline kõdulink] Artikkel Pietro Parolini kohta.
Bad Mergentheim

Bad Mergentheim on linn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal Stuttgardi ringkonnas Heilbronn-Frankeni piirkonnas Main-Tauberi kreisis. Linna mainiti esmakordselt 12. juunil 1058 kui Mergintaim. Aastatel 1526–1809 oli linn Saksa ordu peakorter, selleks tarbeks kasutatud Mergentheimi loss on siiani linna üks kõige menukamaid vaatamisväärsusi. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. https://www.wubonline.de/?wub=354
R.E.M.

R.E.M. oli Ameerika Ühendriikide alternatiivrokibänd, mille moodustasid Athensis Georgia osariigis 1980. aasta jaanuaris laulja Michael Stipe, kitarrist Peter Buck, basskitarrist Mike Mills ja trummar Bill Berry. Pärast debüüt-EP "Chronic Town" ilmumist 1982. aastal andis ansambel välja kuus albumit aastatel 1983–1988. 1988. aastal sõlmiti leping plaadifirmaga Warner Music Group. Suure kommertsedu saavutas ansambel 1991. aastal ilmunud albumi "Out of Time" ja sellel olnud singliga "Losing My Religion". Nende omapärane helikeel ja krüptilise sõnumiga laulutekstid avaldasid mõju paljudele bändidele. R.E.M.-i albumeid "Out of Time" (1991) ja "Automatic for the People" (1992) müüdi mitme plaatinaplaadi jagu. "Chronic Town" (EP, 1982) "Murmur" (1983) "Reckoning" (1984) "Fables of the Reconstruction" (1985) "Lifes Rich Pageant" (1986) "Document" (1987) "Green" (1988) "Out of Time (album)" (1991) "Automatic for the People" (1992) "Monster" (1994) "New Adventures in Hi-Fi" (1996) "Up" (1998) "Reveal" (2001) "Around the Sun" (2004) "Accelerate" (2008) "Collapse into Now" (2011) "Dead Letter Office" (1987) "Eponymous" (1988) "Singleactiongreen" (1989) "The Best of R.E.M." (1991) "The Automatic Box" (1993) "R.E.M.: Singles Collected" (1994) "R.E.M.: In the Attic – Alternative Recordings 1985–1989" (1997) "In Time: The Best of R.E.M. 1988–2003" (2003) "iTunes Originals – R.E.M." (2004) "And I Feel Fine... The Best of the I.R.S. Years 1982–1987" (2006) "Collection" (2008) "R.E.M. Three" (2011) "Part Lies, Part Heart, Part Truth, Part Garbage 1982–2011" (2011) "Complete Rarities: I.R.S. 1982–1987" (2014) "Complete Warner Bros. Rarities 1988–2011" (2014) "7IN—83–88" (2014) R.E.M.i ametlik koduleht
Kumbraiit

Kumbraiit on endine vulkaanilise kivimi tüüp. Kumbraiidiks nimetati bütauniidi ja anortiidi fenokristallide sisaldusega porfüriiti; kivimi põhimassi moodustavad aga labrador, enstatiit-augiit ja keskmisest suuremas koguses esinev vulkaaniline klaas. Keemiliselt koostiselt vastab kumbraiit pigem andesiidile kui basaldile.. Tänapäeval on nimetus kumbraiit vananenud ja asendatud üldisemate nimetustega. Kumbraiiti defineeriti esimest korda 1917. aastal ja see nimetati Cumbrae saarte järgi Clyde'i lahes, kus kumbraiiti esineb daikidena.. Kivimile andis nimetuse Tyrrell ja seda esineb ainult selles piirkonnas. "The nomenclature of petrology, with references to selected literature" https://books.google.ee/books?id=u2tVu6Sbc4kC&pg=PA71&lpg=PA71&dq=cumbraite&source=bl&ots=X7n1qw0fIs&sig=ZJb2_qHvE5Ir6HOvIANH9SeItdg&hl=et&sa=X&redir_esc=y#v=onepage&q=cumbraite&f=false http://www.aboltonswebsite.co.uk/FIELDTRIPS_2007/geo20070201.html http://www.geocaching.com/geocache/GC4Q1VB_a-mega-earthcache?guid=99212a4a-2f60-459a-b7c8-5d7cd2ba86fc Fotod kumbraiidist
Koluvere Jõgeva kõrtsi kivisild

Koluvere Jõgeva kõrtsi kivisillad: Koluvere Jõgeva kõrtsi kivisild on Koluvere sild üle Liivi jõe Läänemaal Lääne-Nigula vallas Koluvere külas ajaloolise Jõgeva kõrtsihoone lähedal. Koluvere Jõgeva kõrtsi kivisild on Koluvere sild üle Marimetsa oja Läänemaal Lääne-Nigula vallas Koluvere külas ajaloolise Jõgeva kõrtsihoone lähedal.
Jõgeva kõrtsi kivisild

Jõgeva kõrtsi kivisillad: Jõgeva kõrtsi kivisild on Koluvere sild üle Liivi jõe Läänemaal Lääne-Nigula vallas Koluvere külas ajaloolise Jõgeva kõrtsihoone lähedal. Jõgeva kõrtsi kivisild on Koluvere sild üle Marimetsa oja Läänemaal Lääne-Nigula vallas Koluvere külas ajaloolise Jõgeva kõrtsihoone lähedal.
Jakov Juzefovitš

Jakov Juzefovitš (vene Юзефович Яков Давыдович, 12. märts/24. märts 1872 Grodno kubermang – 5. juuli 1929 Tartu) oli Venemaa sõjaväelane (kindralleitnant, 1917). Ta oli valgekaartlane. Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vene kodusõjas. 1920 emigreerus ta Saksamaale, seejärel Poolasse ja Eestisse.
Paul von Kotzebue

Krahv Paul Demetrius von Kotzebue (Venemaal tuntud kui Pavel Jevstafjevitš, vene keeles Павел Евстафьевич Коцебу) (10. august 1801 Berliin – 19. aprill (vkj) 1884 Tallinn) oli Venemaa sõjaväelane (jalaväekindral) ja riigitegelane. Paul Demetrius von Kotzebue isa oli saksa kirjanik August von Kotzebue, kes elas mõnda aega ka Eestis, ema oli Friederike Julie Dorothea von Essen (1763–1790). Tema vend oli Triigi mõisnik, maadeuurija ja mereväeohvitser Otto von Kotzebue (1787–1846), kes osales ka Adam Johann von Krusensterni ekspeditsioonil 1803–1806; poolvennad olid Venemaa kindralleitnant ja rännumees Moritz von Kotzebue (1789–1861), Venemaa diplomaat ja publitsist, Oru mõisnik Wilhelm von Kotzebue (1813–1887) ning maalikunstnik Alexander von Kotzebue (1815–1889). Kindraladjutant Paul Demetrius von Kotzebue immatrikuleeriti 24. novembril (vkj) 1848. aastal rüütelkonna aadlimatriklisse Eestimaal. 1876. annetati talle Venemaa keiser Aleksander II poolt krahvitiitel Paul Demetrius von Kotzebue oli Novorossia ja Bessaraabia kindralkuberner (1862–1874) ja Odessa sõjaväeringkonna juhataja, Varssavi kindralkuberner (1874–1880) ja Varssavi sõjaväeringkonna juhataja. Püha Anna ordeni IV klass (9. september 1822) Püha Anna ordeni III klass (23. november 1822, koos mõõkadega) Püha Vladimiri ordeni IV klass (9. september 1827, koos lindiga) Püha Anna ordeni II klass (25. jaanuar 1828, koos mõõkadega) Püha Georgi ordeni IV klass (28. jaanuar 1830) Georgi mõõk (1832) Püha Stanislavi ordeni II klass (15. september 1832) Püha Vladimiri ordeni III klass (detsember 1835) Püha Stanislavi ordeni I klass (november 1839) Püha Anna ordeni I klass (8. detsember 1841, keisrikroon 8. juuni 1845) Püha Vladimiri ordeni II klass (6. detsember 1848) Valge Kotka orden (1. november 1850) Püha Aleksander Nevski orden (2. juuni 1852, briljandid 1854) Püha Georgi ordeni III klass (7. oktoober 1855) Püha Vladimiri ordeni I klass (26. august 1856, koos mõõkadega) Püha Andreas Esmakutsutu orden (28. oktoober 1868, briljandid 1870) Pärsia Lõvi ja Päikese ordeni II klass (1828) Preisimaa Punase Kotka ordeni II klass (1834) Preisimaa Püha Jeruusalemmaa Johannese orden (1835) Pärsia Lõvi ja Päikese ordeni I klass (1849) Preisimaa Punase Kotka ordeni I klass (1858, briljandid 1860) Prantsusmaa Auleegioni ordeni ohvitseririst (1858) Saksi-Weimar-Eisenachi Valge Pistriku Kojaorden (1860) Austria Leopoldi ordeni I klass (1860) Türgi Medjidie ordeni I klass (1864) Itaalia Pühakute Maurizio ja Lazarose ordeni suurrist (1869) Belgia Leopoldi ordeni suurist (1870) Montenegro Vürst Danilo I ordeni I klass (1871) Kreeka Lunastaja ordeni suurrist (1871) Württembergi Krooni ordeni suurrist (1874) Preisimaa Musta Kotka orden (11. september 1875) Russisches Grafendiplom für Paul von Kotzebue, ausgestellt von Kaiser Alexander II, d. d. St. Petersburg 1876 6. 12. Paul Demetrius Kotzebue veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Paul Demetrius von Kotzebue saidil regiment.ru
Wilhelm von Kotzebue

Wilhelm von Kotzebue (19. märts 1813 (ukj) Tallinn – 5. november 1887 (ukj) Tallinn) oli Venemaa diplomaat ja publitsist. Ta oli Oru mõisa omanik. Tema isa oli näitekirjanik August von Kotzebue. [1]