laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Priit Viks

Priit Viks (sündinud 7. jaanuaril 1982 Tartus) on endine eesti laskesuusataja. Ta oli Elva Suusaklubi liige, tema treener oli Rein Pedaja. Ta kuulus Eesti Vancouveri olümpiamängude koondisse. Priit Viksi elukaaslane on endine laskesuusataja Eveli Saue. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. veebruar 2010. Vaadatud 11. veebruaril 2010.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Priit Viksi ja Eveli Saue blogi Tutvustus Postimehes Biograafia ESBL-is
Indrek Tobreluts

Indrek Tobreluts (sündinud 5. aprillil 1976 Tartus) on eesti laskesuusatamistreener ja endine laskesuusataja. Ta on osalenud olümpiamängudel viis korda alates 1998. aasta Nagano olümpiamängudest. Sotši olümpiamängude avatseremoonial kandis ta Eesti lippu. Tobreluts esindas Elva Suusaklubi, tema treeneriteks olid Rein Pedaja, Anatoli Hovantsev ja Jüri Käen. 2016. aastal sai ta Eesti laskesuusatamise koondise lasketreeneriks ja oli seejärel 2018–2021 koondise peatreener. Eesti kaitseväes on tal kaprali auaste ning ta on töötanud kaitseväe staabi- ja sidepataljoni allohvitser-instruktorina. Biograafia ESBL-is Kaitseväe juhataja soovis Eesti laskesuusatajatele olümpial edu, 5. veebruar 2014 Biograafia ESBL-is Indrek Tobreluts veebisaidil Olympedia (inglise) Indrek Tobreluts sai sõjaväelaste MMil viienda koha, Postimees, 2. aprill 2008
Eesti Kunstnike Liit

Eesti Kunstnike Liit on Eesti kunstnikke koondav organisatsioon, mis kaitseb oma liikmete erialaseid, sotsiaalseid ja majanduslikke huve. 4. jaanuaril 1943 asutati Jaroslavlis Eesti Nõukogude Kunstnike Liit, mis aastatel 1957–1990 kandis nime Eesti NSV Kunstnike Liit ning seejärel nimetati ümber Eesti Kunstnike Liiduks. Eesti Kunstnike Liit annab igal aastal koos Tallinna linnavalitsusega välja Kristjan Raua preemiat ning koos Eesti Kultuurkapitali ja Eesti Maalikunstnike Liiduga Konrad Mäe medalit. Eesti Kunstnike Liidu kontor asub Tallinnas aadressil Vabaduse väljak 6. Aastatel 1957–1992 oli liidul osakond Tartus. Eesti Kunstnike Liidul on 20 alaliitu. Eesti Kunstnike Liidule kuuluvad muu hulgas Hobusepea Galerii ja HOP galerii Tallinnas Hobusepea tänaval, Vabaduse galerii Vabaduse väljakul ja Draakoni galerii Pikal tänaval. Samuti ARS Kunstilinnak Pärnu mnt 154 Tallinnas. 1943–1944 oli esimeheks Adamson-Eric, 1944–1945 Ferdi Sannamees, 1945 Richard Sagrits, 1945–1947 Priidu Aavik, 1948–1950 Boris Lukats, 1950–1957 Eduard Einman, 1957–1962 Arnold Alas, 1962–1967 Jaan Jensen (kuni surmani), 1967–1985 Ilmar Torn (läks pensionile), 1985–1989 Enn Põldroos ning 1989–1992 Ando Keskküla. 1992–1995 oli Eesti Kunstnike Liidu presidendiks Mati Karmin, 1995–1998 uuesti Enn Põldroos, 1998–1999 Signe Kivi (lahkus ametist, kui sai kultuuriministriks),1999–2013 Jaan Elken ning 2013–2019 Vano Allsalu. 30. aprillil 2019 valiti Eesti Kunstnike Liidu presidendiks kolmeks aastaks senine asepresident Elin Kard, asepresidendina jätkab Vano Allsalu. 2022. aastal valiti mõlemad teiseks ametiajaks tagasi. AICA Eesti sektsioon Eesti Akvarellistide Ühendus Eesti Keraamikute Liit Eesti Klaasikunstnike Ühendus Eesti Kujundusgraafikute Liit Eesti Kujunduskunstnike Ühendus Eesti Kujurite Ühendus Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühing Eesti Lavastuskunstnike Liit Eesti Maalikunstnike Liit Eesti Metallikunstnike Liit Eesti Moekunstnike Ühendus Eesti Nahakunstnike Liit Eesti Tekstiilikunstnike Liit Eesti Vabagraafikute Ühendus Fotokunstnike Ühendus ON-Grupp STUUDIO 22 Sõltumatute Ühendus Tartu Kunstnike Liit Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühing (EKKKÜ) Eesti Kunstnikkude Liit ARS Kunstilinnak "Kunstnike liit valis uueks presidendiks Elin Kardi". err.ee. 2.05.2019. Vaadatud 2.05.2019. Triisberg, Airi (29. aprill 2022). "Kuhu edasi?". Sirp. Vaadatud 8. veebruaril 2023. Koduleht
Sekvoia

Sekvoia (Sequoia) on küpressiliste sugukonda kuuluv igihaljaste puude perekond. Perekonna ainuke liik on ranniksekvoia (Sequoia sempervirens), mis kasvab Ameerika Ühendriikide lääneosas.
Keskkonnajuhtimise ja -auditeerimise süsteem

Keskkonnajuhtimise ja -auditeerimise süsteem (sageli kasutatud ingliskeelset akronüümi EMAS, Eco-Management and Audit Scheme) on Euroopa Liidu välja töötatud vabatahtlikele organisatsioonidele mõeldud keskkonnajuhtimissüsteem. EMASi abil saab organisatsioon süsteemselt hinnata organisatsiooni tulemuslikkust, täiustada juhtimist ja anda avalikkusele keskkonnaaruande kaudu asjakohast infot. EMASi rakendamise ja administreerimise eeskirjad ja nõuded on kehtestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 2001. aasta määrusega nr 761. EMASi põhiseisukohad ühtivad suuresti keskkonnajuhtimisstandardi ISO 14001 nõuetega. ISO 14001 Keskkonnajuhtimine Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 11.02.2010)
Eesti Teaduste Akadeemia seadus

Eesti Teaduste Akadeemia seadus on seadus Eesti Teaduste Akadeemia kohta. Riigikogu võttis seaduse vastu 16. aprillil 1997 ja see jõustus 19. mail 1997. 2009. aastani kehtinud versioon
Veepall 1952. aasta suveolümpiamängudel

Veepall 1952. aasta suveolümpiamängudel Helsingis Algul taheti võistlused korraldada avamereujulas, kus oli aga FINA arvates liiga külm. Nii peeti võistlused olümpiaujulas, kus ajapuuduse tõttu tuli võistelda varahommikuti, isegi kell 6 hommikul. 21 meeskonda Ungari: Róbert Antal, Antal Bólvari, Dezsö Fábian, Dezsö Gyarmati, István Haszos, László Jeney, György Kárpáti, Dezsö Lemhényi, Kálmán Markovits, Miklós Martin, Károly Szittya, István Szivós, György Vizvary Jugoslaavia: Veljko Bakušun, Marko Brainović, Vladimir Ivković, Zdravko Ježić, Zdravko Kovačić, Ivo Kurtini, Lovro Radonjić, Ivo Štakula, Boško Vuksanović, Dragoslav Šiljak Itaalia: Ermenegildo Arena, Lucio Ceccarini, Renato De Sanzuane, Raffaello Gambino, Salvatore Gionta, Maurizio Mannelli, Geminio Ognio, Carlo Peretti, Vincenzo Polito, Cesare Rubini, Renato Trailoa Ameerika Ühendriigid: Harry Bisbey, Marvin Burns, Norman Dornblaser, Ronert Hughes, Edward Jaworski, William Kooistra, Norman Lake, James Norris, John Spargo, Peter Strange Holland: Gerrit Gijlsma, Cornelis Braasem, Johannes Gabout, Rudolph van Feggelen, Marcus van Gelder, Cornelis Korevaar, Frits Smol Belgia: Marcel Heyninck, André Laurent, Georges Leenheere, François Maesschalk, Alphonse Martin, Joseph Reynders, Roland Sierens, Théo-Léo de Smet, Joseph Smits, Johan van der Steen Nõukogude Liit Hispaania Finaal: Ungari-Jugoslaavia 2:2
Sergius IV

Sergius IV (Pietro Bucca Porci või Boccapecora, ka Pietro Martino; 970 ? – 12. mai 1012) oli paavst 1009–1012. Ta oli 142. paavst. Pietro Bucca Porci (tõlkes: seakärss) sündis 970. aasta paiku Roomas Ad Pinea linnaosas kingsepp Pietro ja Stephania pojana. Salvador Miranda andmetel astus Pietro benediktlaste ordusse. Ta sai 1004 Albano piiskopiks (kardinalpiiskop). Sergius IV määrati paavstiks Rooma valitseja Giovanni II Crescenzi poolt ja ta pühitseti ametisse 31. juulil 1009. Konstantinoopoli patriarh Sergios II eemaldas Sergius IV nime diptühhonist. Sergius IV kinnitas Salerno peapiiskopi staatuse metropoliidina. Sergius IV kinnitas 1009 Merseburgi piiskopkonna piirid. Ta saatis aprillis 1012 delegatsiooni Saksamaale Bambergi katedraali sisseõnnistamisele ja kinnitas piiskopkonna privileegid. Sergius IV kinnitas 1011 Ripolli kloostri (Rivipullo), Canigó kloostri (Canigonensi), Montmajour'i kloostri (Montismajoris), Volturno San Vincenzo kloostri (Vulturnensi) ja 1012 Beaulieu kloostri (Bellilocensi) privileegid. Ta rajas 1011 Fenouillet' Saint-Pierre'i kloostri (Feniliotensis). Ta seadis Arles'i kloostri paavsti jurisdiktsiooni alla. Sergius IV määras 10 uut kardinali. Benedetto, piiskop Benedetto, San Stefano al Monte Celi kardinalpreester Giovanni, San Croce in Gerusalemme kardinalpreester Giovanni, Santa Susanna kardinalpreester Gregorio, kardinalpreester Pietro, San Lorenzo in Damaso kardinalpreester Pietro, San Marco kardinalpreester Sebastiano, San Clemente kardinalpreester Stefano, Santa Cecilia kardinalpreester Vernerio, kardinalpreester Sergius IV avaldas entsüklika, milles ta kutsus Põhja-Itaalia kristlasi üles alustama ristisõda Jeruusalemma vabastamiseks, kus kaliif Abū 'Alī al-Manṣūr al-Ḥākim bi-Amr Allāh oli 1009 hävitanud Püha Haua kiriku. Ajaloolane Aleksander Gieysztor on selle entsüklika autorsuses kahelnud. Sergius IV suri 12. mail 1012 Roomas ja maeti Lateraani basiilikasse. Kuna Rooma valitseja Giovanni II Crescenzi suri 18. mail, siis on spekuleeritud, et nende surm ei pruukinud olla loomulik. Carl Erdmann: Die Aufrufe Gerberts und Sergius' IV. für das Heilige Land. "Quellen und Forschungen aus italienischen Archiven und Bibliotheken" 23 (1931/1932): 1–21. Aleksander Gieysztor: The Genesis of the Crusades: the Encyclical of Sergius IV. "Medievalia et Humanistica" 5, 1948: 3–34. J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Hans Martin Schaller: Zur Kreuzzugsenzyklika Papst Sergius' IV. H. Mordek, "Festschrift für Horst Fuhrmann". Tübingen, 1991: 135–153. Artikkel Sergius IV kohta. (inglise keeles) Artikkel Sergius IV kohta. (inglise keeles) Sergius IV dokumendid. Sergius IV kardinalid. Artikkel Crescenzi suguvõsast. (inglise keeles)
Blombergi-Fritschi afäär

Blombergi-Fritschi afäär on nimetus 1938. aasta alguses aset leidnud skandaalile, mille peamisteks osapoolteks olid sõjaministrist kindral Werner von Blomberg ja nimekas Wehrmachti ohvitser Werner von Fritsch. Skandaal sai alguse pärast sõjaministri Werner von Blombergi abielu sõlmimist 12. jaanuaril 1938. Ilmnes, et Blombergi noor pruut oli olnud prostituut ja peale selle oli ta poseerinud pornograafilise sisuga piltide jaoks. Hitleri jaoks oli see täielik šokk, sest ta oli olnud abielu tunnistajaks ja Luftwaffe ülem Hermann Göring isamees. Hitler nõudis Blombergilt abielu tühistamist, et ära hoida skandaali ja säilitada sõjaväe maine. Blomberg keeldus abielu tühistamast ning taganes kõikidest ametitest 27. jaanuaril 1938. 1937. aasta novembris läks sõjaväe ülemjuhataja Werner von Fritsch omal initsiatiivil Hitleri jutule, et hoiatada poliitika eest, mis võib provotseerida sõja puhkemise. Blombergi ümber aset leidnud sündmustest said innustust Hermann Göring ja Heinrich Himmler. Göring ei soovinud Fritschi näha Blombergi järeltulijana sõjaministeeriumi ametipositsioonil ning Himmler tahtis nõrgendada Wehrmachti autoriteeti, et suurendada SS-i ja Relva-SSi osatähtsust ning mõjuvõimu. Peagi süüdistas Himmler ja SS Fritschi homoseksuaalsuses ning viimasel ei jäänud muud üle kui 4. veebruaril 1938 tagasi astuda. Blomberg-Fritschi skandaali tulemusena asutas Hitler sõjaministeeriumi asemele uue kõrgema ametkonna Oberkommando der Wehrmachti (OKW), mille juhiks määras Hitler iseenda ja mis pidi vastutama kõige kõrgema taseme strateegia planeerimise eest. John Keegan, Teine maailmasõda (Tallinn: Varrak, 2004), lk 47
Jalgpall 1952. aasta suveolümpiamängudel

Jalgpall 1952. aasta suveolümpiamängudel toimus 15. juulist 2. augustini Soomes Helsingis. See oli kümnes kord, kui jalgpall oli olümpiamängude programmis. Turniiril osales 25 riigi meeskonda. Turniir hõlmas eelvalikvooru, et selgitada välja üheksa võistkonda, kellel oli pääs kaheksandikfinaali, kuhu olid juba kvalifitseerunud Hollandi Antillid, Austria, Soome, Lääne-Saksamaa, Norra, Rootsi ja Türgi. Seejärel toimus väljalangemisturniir, mis koosnes kaheksandikfinaalist, veerandfinaalidest, poolfinaalidest ja finaalidest 3. ja 1. kohale. Olümpiavõijaks tuli esmakordselt Ungari, kes oli finaalis parem Jugoslaaviast 2:0. Mängud andsid märku (vähemalt lääneeurooplastele) Ungari jalgpallikoondise - "Maagiliste madjarite" - saabumisest. Ferenc Puskás ütles hiljem 1952. aasta võistluse kohta: "Just olümpiamängude ajal hakkas meie jalgpall esimest korda voolama tõelise jõuga." Just mängude ajal kutsus Inglise jalgpalliliidust Stanley Rous ungarlasi sõpruskohtumist mängima Wembleyl järgmisel aastal. Selle turniiri sensatsiooniks oli Luksemburgi võit pärast lisaaega 5-3 Suurbritannia meeskonna üle. Seejärel langes Luksemburg kaheksandikfinaalis Brasiilia vastu. Võõrustaja Soome langes kaheksandikfinaalis välja Austria vastu. Poola v Prantsusmaa Ungari v Rumeenia Jugoslaavia v India Taani v Kreeka NSVL v Bulgaaria Itaalia v USA Brasiilia v Holland Luksemburg v Suurbritannia Egiptus v Tšiili Soome v Austria Brasiilia v Luksemburg Jugoslaavia v NSVL Jugoslaavia v NSVL Saksamaa v Egiptus Taani v Poola Rootsi v Norra Ungari v Itaalia Türgi v Hollandi Antillid Rootsi v Austria Saksamaa v Brasiilia Ungari v Türgi Jugoslaavia v Taani Ungari v Rootsi Jugoslaavia v Saksamaa Rootsi v Saksamaa Ungari v Jugoslaavia Jalgpall olümpiamängudel
Hugo Valma

Hugo Valma (ka Hugo Walma; 1. juuni 1891 Haapsalu – 1. juuli 1977 Tallinn) oli eesti eripedagoog ja kirikutegelane, Sisemisjoni Seltsi paranduskasvatusnõunik ja inspektor. Lõpetas 1912 Johannese Seltsi keha- ja vaimupuuetega laste hoolekande õppeasutuse. Täiendas end seejärel Saksamaal ning Põhjamaades. Paranduskasvatuse loojaid Eestis. Ta töötas 1913–1915 Pärnu-Jaagupi nõrgamõistuslike laste koolkodu juhatajana. 1918–1922 töötas Lääne maavalitsuses ning 1922–1929 Udriku nõrgamõistuslike kodu juhatajana. Algatas 1936. aastal Kosejõe koolkodu kujundamise tütarlaste varjupaigaks. 1943. aastal rajati tema algatusel Kose-Uuemõisa mõisa härrastemajja erivajadustega laste koolkodu, mis eksisteeris kuni 2020. õppeaasta lõpuni ja kandis viimati nime Kosejõe Kool. Algselt oli koolkodu eesmärk aidata sõjas orvuks jäänud lapsi ja õpetada vaimselt alaarenenud lapsi, hiljem oli tegemist erivajadustega lastele mõeldud üldhariduskooliga. Hugo Valma oli esimene, kes eestindas IQ testid ning töötas välja õpilaste vaatluspäeviku. 25. märtsil 1945 (koos August Eero ja Agu Põlluga) ordineeriti Hugo Valma aseõpetajaks. Aastatel 1945–1946 oli ta Kose ja Tuhala koguduse õpetaja, aastatel 1946–1950 Hanila Pauluse koguduse ja Lihula Eliisabeti koguduse hooldajaõpetaja, lisaks hooldas ta aastatel 1946–1948 veel Varbla Püha Urbanuse kogudust. Aastatel 1951–1964 oli ta Jüri koguduse õpetaja. Aastatel 1964–1965 oli ta Tallinna Püha Vaimu koguduse hooldajaõpetaja. Aastatel 1965–1975 oli ta Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse hooldajaõpetaja. Skout: Inglismaal ja mujal, Haapsalu, 1919 Mõnda nõdramõistuslikkude laste eest hoolekandest ja nende kaswatusest, Haapsalu 1921 Püha kohus: Eesti Ev. Lut. Kiriku Sisemisjoni Seltsi lendleht Tallinn: Eesti Sisemisjoni Selts, 1923-1933 Nõdramõistuslikkude laste kasvatusasutuste ja asutuskooli tegevuse, ehk, Paranduskasvatustöö põhijooned, Tartu 1926 Vabadussõjas langenud läänlaste mälestusalbum 1918-1920, Haapsalu Kaunistamise Selts, 1926 Isikuraamat: paranduskaswatuslik isiklikkude andmete ja waatluste kogu: [formular], Udriku 1925 ja Tallinn 1927 Suur sõit: üks rannapoiste seiklusjutt, Tallinna 1930 Sven Hedin, Polaarsõidud : kogust "Poolusest pooluseni". / I osa / Tallinn 1923 Sven Hedin, Polaarsõidud : kogust "Poolusest pooluseni". / II osa / Tallinn 1924 Intelligentsi-katseleht Binet-Simon-Bobertag'i järele, Tallinn 1928 (Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus) Sven Hedin, Uue maailma avastuslugu : [Ameerika avastamisest], Tallinn 1929 Kosejõe Kool Harju-Jaani kogudus Kosejõe Kool E-kataloog ESTER Nad tegid nii, nagu varem polnud tehtud Kose vald EELK Tallinna Püha Vaimu koguduse ajalugu EELK Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetajad läbi aegade Hugo Valma Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Ühtivad sirged

Ühtivad sirged on sirged, mis langevad omavahel kokku. See tähendab, et neil sirgetel on lõpmata palju ühiseid punkte, mille koordinaadid rahuldavad mõlema sirge võrrandit (võrrandisüsteemil on lõpmatu hulk lahendeid). Paralleelsed sirged Lõikuvad sirged Kiivsed sirged
Alexandrine

Alexandrine on naisenimi. Alexandrine Le Normant d'Étoilles (1744–1754), Madame de Pompadouri tütar Alexandrine (1803–1892), Preisimaa printsess, Mecklenburg-Schwerini suurhertsoginna Alexandrine (1820–1894), Badeni printsess Alexandrine (1879–1952), Mecklenburg-Schwerini printsess, Taani kuninganna Alexandrine Tinné (1835–1869), hollandi maadeavastaja Aafrikas
Individuaalne õppekava

Individuaalne õppekava on Individuaalse õppekava järgi õppimise korra kohaselt hariduslike erivajadustega õpilase jaoks koostatud õppekava, mis loob õpilasele tingimused võimetekohaseks õppimiseks ja arenemiseks. Individuaalne õppekava koostatakse õpilasele, kellel on raskusi oma klassikaaslastega samal ajal samas ruumis või vastavale klassile koostatud töökava alusel töötada. Hariduslikeks erivajadusteks võivad olla õpilase eriline andekus, õpi- ja käitumisraskused, terviserikked, puuded või pikemaaegne õpikeskkonnast eemal viibimine. Individuaalse õppekava esitamiseks tehakse taotlus koolidirektorile. Taotluse võib teha õpilane või tema esindaja. Lastele, kes õpivad põhikooli lihtsustatud (abiõppe) riikliku õppekava või toimetuleku riikliku õppekava järgi, on individuaalne õppekava kohustuslik. Individuaalse õppekava järgi õppimise kord Põhikooli lihtsustatud (abiõppe) riiklik õppekava Toimetuleku Riiklik Õppekava
Abdülaziz

Abdülaziz ehk Abdülaziz I (8. veebruar 1830 İstanbul – 4. juuni 1876) oli 32. Türgi sultan. Ta valitses 25. juunist 1861 kuni 30. maini 1876. Abdülaziz oli sultan Mahmut II teine poeg. Abdülazizi ema Pertevniyal oli tšerkessi päritolu. Poiss kasvas üles sultanipalees avalikkusest isoleerituna. Abdülaziz astus troonile pärast oma venna Abdülmecit I surma. Ta jätkas oma eelkäijate reforme ja lähenemist Euroopale. Sõjaväe reformimiseks võeti palju laene. Aastal 1864 kaotati eeltsensuur ja võrdsustati välismaalaste õiguslik staatus Türgi alamate omaga. Aastal 1868 loodi kohtud Riiginõukogu ja Kassatsioonikohus. Juristide koolitamiseks loodi 1870 uus õppeasutus. Sultan külastas 1867. aasta Pariisi maailmanäitust ning Londonit ja Pariisi. Eksiilis viibivad noortürklased ei olnud reformide ulatusega rahul. Abdülazizi valitsemisajal leidsid aset mässud Kreetal 1866–1869 ning Bosnias ja Hertsegoviinas 1875 ja Bulgaaria aprillimäss 1876. Serbia ja Rumeenia taotlesid täielikku iseseisvust. Aastal 1869 vallutati tagasi Jeemen. Poliitikat mõjutasid peamiselt Mehmet Fuat-paşa ja Mehmet Emin Âli-paşa. Pärast nende surma nimetas Abdülaziz suurvesiiriks Mahmud Nedim-paşa. Sultan püüdis vanast troonijärgluskorrast mööda minnes nimetada pärijaks oma poja. Selleks pidas ta läbirääkimisi isegi Venemaa keisririigiga, kes pidi teda riigipöörde juures abistama. Aastal 1875 oli riik sõjaväe reformimise ning ka sultani üha luksuslikuma elustiili tõttu jõudnud pankroti äärele. Bosnias ja Hertsegoviinas, 1876. aastal Bulgaarias toimus mäss. Pealinnas puhkes 11. mail 1876 Mahmud Nedim vastane mäss. Abdülaziz vallandas viimase, kuid ööl vastu 30. maid 1876 sundisid Hüseyin Avni-paşa, Mithat-paşa ja veel kaks pašad sultani troonist loobuma. 4. juunil mõrvati Abdülaziz nende käsul Çırağani palees. Ametlikult teatati, et ta on kääridega endal arteri avanud. Aastal 1881 mõisteti kolm sultani kõrvaldamises osalenud pašat surma, kuid neid ei hukatud. Ühe nendest mõrvas kättemaksuks mõni päev pärast Abdülazizi mõrvamist Abdülazizi viienda abikaasa vend, sest ka tema õde oli Abdülazizi mõrvamise käigus hukkunud.
Ingrid Ylva

Ingrid Ylva oli Birger jarli ema ja Magnus Minnesköldi lesk – ta oli ka Bjälbo suguvõsa esiema. Magnus Minnesköld sõlmis oma teise abieluga tähtsa dünastilise ühenduse, kui ta abiellus Rootsi kuninga Sverkeri tütre Ingrid Ylvaga. Sellest abielust sündis Rootsi jaoks üks tähtsamaid mehi – Birger jarl. Ingrid Ylvast sai legend juba tema eluajal 13. sajandi keskel. Ta oli üks mitmest mõjuvõimsast lesest, kes juhtisid Rootsi riiki pärast verist võitu Gestilreni all (1210) Taani üle. Raudse tahtega kasvatas Ylva oma poegi armutul ajal, kus tugevama õigus oli ainus kehtiv seadus. Et just üks tema poegadest viimaks võitis võimuvõitluse, ei üllatanud kedagi. Ta ei abiellunud uuesti ja suri lesena 1251. aastal. Rahvamuistendid räägivad Ingrid Ylva kohta, et ta oskas salakunste. Nii kaua, kui ta suudab hoida oma pead püsti, ei juhtu midagi halba Folkunga suguvõsaga, räägib rahvapärimus. Seepärast olevat Ingrid Ylva surnukeha müüritud seisvas asendis Bjälbo kiriku ühte sambasse.
Bjälbo

Bjälbo on asula Rootsis Mjölby vallas, Skänningest läänes Östergötlandis. Kui tahetaks panna näpp Rootsi kõige kesksemale ja tähtsamale kohale, et tunda ajalooliste ja poliitiliste sündmuste südamelöökide algset päritolu, siis võiks osutada Bjälbole. Enne kui Rootsi hakkas sarnanema selle riigiga, mida me tunneme praegu, seisis võim Östergötlandis ja Västergötlandis nelja aadlisuguvõsa: Eriku, Stenkilska, Sverkeri ja Bjälbo (hiljem nimetatuna Folkungide) vahel. Bjälbos sündis XIII sajandil Bjälbo aadlisuguvõsa ajalooline suurkuju, Magnus Ladulåsi isa, riigijarl Birger Jarl, kes lõi rahu, ühendas Rootsi ja sutas Stockholmi linna. Võib häbenemata väita, et Bjälbo on Rootsi häll. Bjälbo aadlisuguvõsa neli kuningat rajasid üheskoos tee rootsi rahvusriigile. Nendest said ka Taani ja Norra kuningad. Bjälbo kui folkungide aadlisuguvõsa maaomand oli Rootsi riigi esmane kuninga elukoht. 1173. aastal langes Bjälbo lahingus Östergötlandi kuningas Kol Sverkersson (Sverkerite suguvõsast; kui ta üritas võtta võimu kogu toonases Rootsis, võideldes Knut Erikssoniga Eriku suguvõsast). Mõisa algsest elumajast pole nähtavaid säilmeid järel kuid arvatakse, et see asus kirikust otse vasakul. Kiriku ja mõisa ümber kerkis XIII sajandil küla mis koosnes vähemalt 14. talumajapidamist. Bjälbo mõis oli Folkunga suguvõsa vanim teadaolev maaomand ja seepärast nimetatakse suguvõsa tihti Bjälbo suguvõsaks. Mõisa on teiste sas omanud Birger jarl ja tema onu jarl Birger Brosa. Viimane ilmalik Bjälbo mõisa omanik oli Magnus Eriksson (Rootsi ja Norra kuningas 1319–1364), kes annetas 1353. aastal Bjälbo Skänninge nunnakloostrile. Birger Brosa Magnus Minnisköld Birger jarl Magnus Birgersson Bjälbo kirik ehitati aastal 1100, Birger Brosa korraldusel. Kirik domineerib oma suure torniga, mis oli arvatavasti Bjälbo suguvõsa elu- ja kogunemiskoht. Torn on Rootsi ehituskunstis ainulaadne. Torniruumi kasutati ajutise varjupaigana. Rahvamuistendites räägitakse, et Birger jarli ema, Ingrid Ylva, oli elanud selles tornis ja nii nimetatakse ühte kambrit tornis ”kuninganna Ylva kambriks”. Räägitakse veel, et Ingrid Ylva annetas Bjälbo kiriku suure tornikella 1240 ja seda kasutatakse tänini. Loomulikult kutsutakse tornikella Ingrid Ylva kellaks.
Wolf-Rüdiger Walburg

Wolf-Rüdiger Walburg (sündinud 20. aprillil 1939 Oranienburgis Berliini lähedal) on saksa eripedagoog. Walburg lõpetas Lübeckis 1959. aastal gümnaasiumi. Eripedagoogi kutseeksami sooritas ta Kieli Christian Albrechti ülikoolis 1967. aastal ning vaimupuudega laste õpetaja kutseeksami sealsamas 1971. aastal. 1961–1967 töötas Walburg algkooli ja erikooli õpetajana Lübeckis. Seejärel 1969–1975 oli ta Kieli Christian Albrechti ülikooli eripedagoogika osakonna assistent. 1975. aastast on ta pedagoogikadoktor (Dr Paed). Alates 2004. aasta oktoobrist on Walburg Kieli Christian Albrechti ülikooli emeriitprofessor. Aastatel 1979–2004 oli Walburg Kieli ülikooli eripedagoogika osakonna õppejõud. Walburg on külastanud korduvalt ka Eestit, Tartu ülikooli ning mõningaid erikoole (sh Tartu Maarja kooli). Ta on pidanud üliõpilastele loenguid vaimupuudepedagoogikast ning nõustanud Eesti tegevõpetajaid. Tunnustuseks siinse tegevuse eest promoveeriti Walburg 2001. aastal Tartu ülikooli audoktoriks (Doctorem paedagogicae honoris causa). Oktoober 2004 – oktoober 2007: uurimus "Dementia of old people with mental handicaps 2007". Aprill 2007 – veebruar 2008: vaimupuudega inimeste kunstinäituse ettevalmistus Kielis ja Poznanis koos Poznani Ülikooliga. "Vaimupuudepedagoogika alused" Tartu, 1998 "Tartu Ülikooli audoktorid". Tartu Ülikool. Vaadatud 13. detsembril 2022. CV Risto Mets. TÜ eripedagoogika osakond tähistab 40. aastapäeva Tartu Postimees, 31. oktoober 2008
David Brown

David Brown on mitme tuntud inimese nimi: David Brown (1904–1993) oli USA ettevõtja David Brown (1916–2010) oli USA filmiprodutsent David Brown (1923–1986) oli USA sõudja David Brown (1947–2000) oli USA muusik, ansambli Santana basskitarrist
David Brown (filmiprodutsent)

David Brown (28. juuli 1916 – 1. veebruar 2010) oli Ameerika Ühendriikide filmiprodutsent. David Browni on kuulsust kogunud selliste filmidega nagu "Sugarlandi ekspress" (1974), "Lõuad" (1975), "Cocoon" (1985), "Angela tuhk" (1999) ja "Armas kodu Alabamas" (2002).