laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rootsi sõjalipp

Rootsi sõjalipp on kolme keelega Rootsi lipp, mida kasutavad Rootsi kaitsejõud ja Kaitseministeerium. Lipu proportsioonid on 1:2 (arvestatud on ka keeli). Seda lippu kasutatakse ka sõjalaevude plaguna, mille proportsioonid on samad, kuid mõõtmed väiksemad. Algne kahe keelega lipp oli Rootsi kuninga isiklik lipp. Seda hakkasid kandma sõjalaevad. Lipu sinine ja kollane ulatuvad tagasi Folkungite aega. 16. sajandi lõpus kasutati nii triipudega kui ka ristiga sinikollaseid lippe. Ristilipp, millest hiljem sai lipu kõige tavalisem kuju, võib olla inspireeritud tollase "igivaenlase" Taani lipust. Sel ajal kasutati nii sirgelt lõigatud kui ka kahe keelega lippe, aga Gustav II Adolfi ajal võeti kasutusele kolme keelega lipud. Esimesed õigusaktid lipu kohta avaldati 1663. Nende kohaselt pidi sõjalaevadel ja kindlustel olema kolme keelega sõjalipp. Teised laevad ei tohtinud seda kanda, mistõttu sirgelt lõigatud lipust kujunes hiljem kaubalipp. Siiski sai Rootsi Ida-India Kompanii eesõiguse kasutada oma laevadel sõjalippu, aerusõjalaevastik Skärgårdsflottan võis aga kasutada helesinist sõjalippu. Tänapäeval kasutatakse Rootsi sõjalippu erandina endiselt Stockholmi Kastelleti kindluses. Kui 1990. aastatel andis Rootsi sõjavägi kindluse üle avalikku omandisse, lõppes ka sealne sõjalipu heiskamise tava. Avalikkuse nõudmisel see tava aga taastati ning nii heisatakse kindlusel iga päev just nimelt Rootsi sõjalipp. Artikli kirjutamisel on kasutatud rootsikeelse Wikipedia artiklit ja ingliskeelse Wikipedia artiklit en:Flag of Sweden. Kastellet på Kastellholmen
1989. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus

1989. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus olid 5. maailma karikavõistlused kergejõustikus, mis toimusid 8.–10. septembrini Barcelonas Hispaanias. Maailma karikavõistluste tulemused
Waldemar Cierpinski

Waldemar Cierpinski (sündinud 3. augustil 1950 Ida-Saksamaal Neugatterslebenis) on Ida-Saksamaa kergejõustiklane (maratonijooksja). 1976 Montreal olümpiavõitja 2:09.55 1980 Moskva olümpiavõitja 2:11.03 1983 Helsingi pronksmedal 2:10.37
Lähistroopiline vahemereline kliima

Lähistroopiline vahemereline kliima on kliimatüüp, millele on iseloomulikud niiske ja soe talv ning palav ja kuiv suvi. Lähistroopilise vahemerelise kliima levikuala on Euroopa lõunaosa (Pürenee, Apenniini ja Balkani poolsaar, Korsika, Sardiinia ja Sitsiilia), Edela-Aasia (Väike-Aasia poolsaar, Küprose saar, Mesopotaamia madalik; Vahemere idarannik), Aafrika põhjarannik ja edelaosa, Põhja-Ameerika lääneosa (USA läänerannik ja mägised alad), Lõuna-Ameerika lääneranniku osa 30° ja 40°S vahel, Austraalia edelaosa. Seda kliimatüüpi iseloomustavad vahemerelised igihaljad metsad ja põõsastikud.
Pitcairn

Pitcairn on Suurbritannia meretagune ala, mille moodustavad Pitcairni saar ning asustamata Hendersoni saar, Oeno atoll ja Ducie atoll Vaikse ookeani lõunaosas. Saarel elab üheksa peret, kes on mässulise Bounty laeva (aastast 1789) meeskonna ja tahiti naiste järeltulijad. Saare elanikkond jõudis maksimumi 1936. aastal (250 inimest), seejärel on üha kasvava emigratsiooni tõttu (peamiselt Uus-Meremaale) elanikkond palju vähenenud. 1886. aastal maabus saarel Ameerika vaimulik John Tay, kes levitas seal väga seitsmenda päeva adventistide usku nii edukalt, et sestpeale on saareelanikud olnud adventistid. Ducie ja Hendersoni saare avastas eurooplaste jaoks portugali meresõitja Pedro Fernandes de Queirós 1606. aastal. Pitcairni saare avastas inglise kapten Philip Carteret 1767. aastal ja nimetas selle saart esimesena märganud meeskonnaliikme Robert Pitcairni järgi. 1790. aastal tulid saarele 9 laeva Bounty mässulist Fletcher Christiani juhtimisel koos 18 tahitilasega, ning põletasid laeva maha.[viide?] Pärast neid sõitis saartest mööda mitu laeva, kuid esimesena maabusid inimesed alles 1808. aasta veebruaris Ameerika hülgelaevalt Topaz. 1838 sai saarest Suurbritannia asumaa. 1902. aastal annekteeris Suurbritannia Hendersoni, Oeno ja Ducie ning liitis need 1938 halduslikult Pitcairniga. Pitcairni koduleht
Suurvesi

Suurvesi on igal aastal kindlal ajal korduv jõgede ja järvede veetaseme kõrgseis. Selle käigus tuleb jõgi sageli oma sängist välja ja ujutab üle jõeluha. Suurvett põhjustab kas lume kiire sulamine kevadel (kevadsuurvesi), jää sulamine mägedes suvel või paduvihmad. Jõed, milles suurvesi on suvel, algavad kas kõrgetest mäestikest või voolavad nii kaugel põhjas, kus lumi sulabki suviti, mitte kevaditi. Lõuna-, Ida- ja Kagu-Aasiale on omane mussoonvihmadest põhjustatud suurvesi. Eestis mõjutab suurvesi eriti Pärnumaa loodust. Soomaal on suurvesi nõndanimetatud viies aastaaeg. Igal aastal kindlal ajal korduvat veekogu taseme madalseisu nimetatakse madalveeks. See on kõrgvee vastand. Tõus ja mõõn on Kuu külgetõmbejõust tingitud mere veetaseme perioodiline muutus. Erinevalt suurveest, mis esineb kord aastas, esinevad tõus ja mõõn iga päev. Tulv on väga lühikese aja jooksul vabanev ebatavaliselt suur veekogus. Tulvad võivad samuti põhjustada üleujutusi. Tulva võib põhjustada loodusliku või tehisliku paisu purunemine. Tulvad ei tule korrapäraselt, tavaliselt ei saa neid ennustada ja veetaseme tõus tulva korral on lühiajaline. Suurvee pulsi kontseptsioon
Madalvesi

Madalvesi on igal aastal ühel ja samal ajal korduv jõgede ja järvede veetaseme madalseis. Ajaperioodi, mil mingis veekogus on madalvesi, nimetatakse madalveeajaks. Parasvöötmes on madalvesi kaks korda aastas. Talvel on sademete suurim osa lume kujul ja tavaliselt on veekogude pinnas jääga kaetud. Selle tõttu on veekogude toitumise allikaks ainult põhjavesi, mis tingib veetaseme langemise. Suvel ja mõnikord ka sügisel on sademete hulk väike, kuid aurumine on suur, ka see tingib veetaseme languse. Näiteks aastal 2006 oli augustis ja septembris nii väike sademete hulk, et Põhja-Eestis asuv Valaste juga muutus kuivaks. Suurvesi Kõrgvesi
María Colón

María Caridad Colón Rueñes-Salazar (sündinud 25. märtsil 1958 Baracoas) on Kuubalt pärit endine odaviskaja, kes võitis 1980. aasta suveolümpiamängudel Moskvas kuldmedali, püstitades sellega uue olümpirekordi. 1980. aasta olümpiamängudel viskas Saksa DV-st pärit Ute Richter kvalifikatsioonis olümpiarekordi 66.66 m. María Colón tuli kvalifikatsioonis 62.42 meetriga kaheksandaks. Finaalis parandas Colón olümpiarekordit esimesel katsel 68.40 meetriga ja sai esimese kuubalasena võidu Nõukogude Liidu esindaja Saida Gunba ja Ute Richteri ees. 1983. aastal võitis ta nagu ka 1979. aastal Pan-Ameerika meistrivõistlused. 1983. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel tuli ta 62.04 meetriga kaheksandaks. Ta viskas oma parima 70.14 m 15. juunil 1986 Havannas. María Caridad Colón oli tegevsportlasena 1.69 m pikk ja kaalus 66 kg. 2020. aastal sai Rueñes Rahvusvahelise Olümpiakomitee (ROK) liikmeks. María Colón ROK-i veebilehel María Caridad Colón World Athletics veebilehel María Colón Olympedia.org veebilehel María Colón Track and Field Statistics veebilehel
Mesopotaamia madalik

Mesopotaamia madalik on madalik Aasia edelaosas Tigrise ja Eufrati jõe kesk- ja alamjooksualal. Üldiselt vastab ajaloolisele piirkonnale Mesopotaamia.
Panzerfaust 100

Panzerfaust 100 oli reaktiivgranaadiheitja ehk tankirusikas, mis oli mõeldud ühekordseks kasutamiseks jalaväe tankitõrjerelvana II maailmasõja ajal Wehrmachtis. Panzerfaust 100 eelkäija oli Panzerfaust 60, mille laskekaugus oli 60 m. Relvade täiustamise käigus töötati firmas HASAG Hugo Schneider AG 1944. a sügisel välja Panzerfaust 60-ga sarnanev, kuid suurendatud heitelaenguga (160 g) mudel Panzerfaust 100, efektiivse laskekaugusega 100 m ja laengu algkiirusega 60 m/s, mille tootmist alustati novembris 1944. Faustpatrone Panzerfaust 30 Panzerfaust 60 Tankirusikas
Liputüli

Liputüli ehk lipuküsimus (norra keeles flaggstriden; rootsi keeles flaggfrågan) oli poliitiline vaidlus Rootsi ja Norra vahel Rootsi ja Norra uniooni ajal. Küsimuse all oli Norra õigus kasutada merel "puhast lippu", s.o Norra lippu ilma unioonimärgita (Sillsallaten). See nõudmine ja konflikt said Norra iseseisvuspüüdluste sümboliks. Hoolimata Oskar II vetost tegi Storting 1893, 1896 ja 1898 otsuse unioonimärk eemaldada. Aastal 1899 andis kuningas järele ja kinnitas seaduse. See kutsus esile Rootsi konservatiivide terava protesti. Sillsallaten Selle artikli koostamisel on kasutatud rootsikeelse Vikipeedia artiklit seisuga 21.10.2007.
Sillsallaten

Sillsallaten (rootsi keeles 'heeringasalat', norra keeles Sildesalaten) oli Rootsi lipul ja Norra lipul 1844 kasutusele võetud unioonimärk Rootsi ja Norra uniooni ajal. See võeti kasutusele Rootsi ja Norra lipu ülemises vardapoolses nurgas veidi aega pärast Oskar I troonile tõusu Norra ja Rootsi ühise riiginõukogu otsusega 20. juunil 1844. Nime "Sillsallaten" kasutas selle kohta esimest korda arvatavasti C. O. Brakel oma kõnes Rüütlitekojas (Riddarhus) Stockholmis 1859. Sellega väljendas ta oma halvustavat suhtumist. Hüüdnimi sai nii Rootsis kui ka Norras kiiresti tuntuks, kusjuures seda tajuti pigem humoorika kui halvustavana. Nime peeti tabavaks, sest unioonimärk meenutas välimuselt nii Rootsis kui ka Norras populaarset hommikusöögirooga heeringasalatit, mida kiirte või sektoritena ümbritsevad munakollase, munavalge, marineeritud kurgi, peedi ning muude värviliste juur- ja puuviljade tükid. Märgil olid kombineeritud Rootsi ja Norra lipu värvid diagonaalidega jagatud kujul; Rootsi värvid olid vasakul ja paremal, Norra värvid üleval ja all. Norra lipul oli see märk ruudukujuline, Rootsi lipul oli pikkuse ja kõrguse suhe 5:4. Sillsallaten oli Norra kaubalipul aastatel 1844–1899 ning sõja- ja kuningalipul 1905. aastani. Kõikidel Rootsi lippudel (kauba-, riigi- ja sõjalipul) oli see aastatel 1844–1905. Unioonimärki üksinda (proportsioonidega 5:4 nagu Rootsi unioonilipul) kasutati 1844. aastast ühise sõjaplaguna ning diplomaatilise lipuna Rootsi ja Norra välisesindustel ja konsulaatidel kuni uniooniaja lõpuni. Kuningas Oskar I võttis unioonimärgi kasutusele kingina Norra rahvale, et tulla vastu Norra nõudmisele, et riiklik sümboolika näitaks Norra ja Rootsi võrdsust unioonis. See märk pidi ka tugevdama uniooni ning maade vahelisi sidemeid. Samal ajal võeti kasutusele Rootsi ja Norra uniooni vapp kasutamiseks uniooniga seotud puhkudel ning kuningavapina, kuna kummagi riigi siseasjades pidi kasutatama selle riigi vappi. Sillsallaten paigutati mõlema riigi lipule, mõlema maa lipuvärvid olid sellel võrdselt esindatud ja Norra sai endale eraldi sõjalipu. Märk võeti sellepärast Norras suuremalt jaolt hästi vastu, kuid nii Norras kui ka Rootsis oli teatav rahulolematus selle üle, et kummalgi ei olnud enam "puhast" kaubalippu. Skandinavismi ajal 19. sajandi keskel oli unioon Norras suhteliselt populaarne ning sellepärast oli ka suhtumine unioonimärgisse hea. Kuid pärast asehalduritüli 1859 kasvas Norra rahulolematus uniooniga. Võitlusest "puhta lipu" eest sai uniooni vastaste loosung. Alates 1879. sai liputülist (flaggstriden) poliitiline võitlusväli. Uniooni vastaste jaoks oli Sildesalaten "nukuriigi" sümbol. Poliitiliseks küsimuseks sai ka Rootsi värvide asetus Norra värvide suhtes ning 1879 tehti ettepanek anda Norra värvidele märgil "aukoht" paremal ja vasakul. Liputüli
Emma Tillman

Emma Fanchon Faust Tillman (22. november 1892 – 28. jaanuar 2007) oli USA ülipikaealine, kes oli nii maailma vanim elusolev naine kui ka maailma vanim inimene neljaks päevaks pärast Emiliano Mercado del Toro surma. Tillman oli afroameeriklane ning elas East Hartfordis Connecticutis. Ta oli üks oma pere 23 lapsest, kellest mitmed elasid kõrge vanuseni.
Yone Minagawa

Yone Minagawa (皆川 ヨ子 Minagawa Yone; 4. jaanuar 1893 – 13. august 2007) oli Jaapani naisülipikaealine, kes oli maailma vanim inimene 2007. aasta 28. jaanuarist kuni oma surmani. Alates 2005. aastast oli ta Jaapani vanim inimene. Ta elas Fukuokas Sawara linnaosas kuni vanadekodusse minemiseni 2005. aastal.
Edna Parker

Edna Scott Parker (20. aprill 1893 – 26. november 2008) oli USA ülipikaealine; oma surmani oli ta maailma vanim elusolev inimene, kelle vanus on dokumentaalselt tõestatud. Parker oli kuni surmani küllaltki hea tervise juures, ta suutis kõndida ning nautis James Whitcomb Riley luuletuste lugemist. Suri maailma vanim inimene - Elu24.ee, 28. november 2008. Igor Taro. Maailma vanim inimene elab nüüdsest Euroopas, Postimees 29. november 2008
Ida-Berliin

Ida-Berliin oli Berliini osa, mis jäi Teise maailmasõja lõppedes Punaarmee valdusse. Ida-Berliin oli pindalalt Lääne-Berliinist väiksem, olgugi et Lääne-Berliini USA, Briti ja Prantsuse sektorid olid igaüks eraldi NSV Liidu sektorist väiksemad. Ida-Berliinis asusid Saksa DV valitsusasutused. Nimetus "Ida-Berliin" ei olnud ametlik, sest muidu oleks kinnistunud Berliini jagatus ja oleks tunnustatud Lääne-Saksamaa õigusi Lääne-Berliinile. Saksa DV pealinnana märgiti lihtsalt "Berliin". Halduslikult jagunes Ida-Berliin üheteistkümneks linnarajooniks. Need olid Friedrichshain, Hellersdorf, Hohenschönhausen (alates 1985), Köpenick, Lichtenberg, Marzahn, Mitte, Pankow, Prenzlauer Berg, Treptow ja Weißensee. 1989. aastal oli Ida-Berliinis 1 279 212 elanikku. USA, Suurbritannia ja Prantsusmaa ei tunnistanud formaalselt kunagi Saksa DV õigust Ida-Berliinis valitseda. Ametlikult tunnustasid lääneliitlased üksnes Nõukogude armee õigusi Berliinis, sest pidasid nii Ida- kui Lääne-Berliini okupeeritud piirkonnaks ning seda staatust sai lõpetada üksnes neljapoolse kokkuleppega. Nii näiteks protestisid lääneliitlased sageli Saksa DV Rahvaarmee kohaloleku vastu Berliinis, eriti sõjaväeparaadide korral. Lepingutes nimetasid nad Ida-Berliini "valitsuse asukohaks". Suure lahkumineku tõttu formaaljuriidilise seisukoha ja tegeliku elu vahel koostas ja avaldas USA sõjavägi üksikasjalikke juhiseid nii sõjaväelastele kui tsivilistidele Ida-Berliini külastamise juhuks. Kõigest hoolimata avasid kõik lääneliitlased 1970. aastatel Ida-Berliinis oma saatkonna. 3. oktoobril 1990 toimus Saksamaa taasühinemine, mis formaalselt lõpetas Ida- ja Lääne-Berliini olemasolu. Pärast taasühinemist on Saksamaa valitsus kulutanud palju raha selleks, et Berliini kaks poolt omavahel integreerida ning viia Ida-Berliini infrastruktuur vastavusse Lääne-Berliini standarditega. Sellegipoolest on tänapäevalgi Ida- ja Lääne-Berliini vahel ilmsed erinevused. Ida-Berliin näeb teistmoodi välja osalt sellepärast, et ta sai sõjas vähem kannatada ning säilinud on rohkem sõjaeelseid tänavaid ja fassaade, millest mõnel on endiselt näha sõjaaja kahjustused, osalt Saksa DV-s kasutatud stalinistliku arhitektuuri tõttu. Nagu teisteski Ida-Saksamaa linnades, vaadati Berliiniski kõik kohanimed üle. Osa neist tunnistati sobimatuks ja nimetati ümber, osa neist, näiteks Karl Marxi allee, Rosa Luxemburgi väljak ja Karl Liebknechti tänav, jäid alles. Nimede ülevaatamine tekitas rahva seas palju poleemikat: osa nägi neis üksnes selle režiimi sümboleid, mis oli langenud ja mida nad ei pooldanud, osa nägi neis ajaloolist tähendust. Berliini üldiselt vasakpoolse linnavalitsuse tahte kohaselt pole väga radikaalseid muutusi tehtud. Arutelu selle teema ümber pole lõppenud tänapäevalgi, näiteks on tehtud ettepanek Ida-Berliinile iseloomulik jalakäijafiguur Ampelmännchen, mida kasutatakse valgusfoorides, samuti kasutuselt kõrvaldada. Bevölkerungsentwicklung in Berlin luise-berlin.de
Liisi Vilt

Liisi Vilt (2. jaanuar 1898 Ahja vald, Kärsa küla – 16. veebruar 2005 Tartu) oli Eesti vanim inimene 2002. aastast kuni surmani. Vilt sündis Ahja vallas kümnelapselise pere kolmanda lapsena, tema isa oli valla käskjalg. Ta elas kodukandis kuni kõrge vanuseni. Lapsi tal ei olnud. 1984. aastal asus ta elama Tartusse, kus ta ka suri. "104-aastane Liisi Vilt mäletab parunite aega" Tartu Postimees, 2. jaanuar 2002 Virumaa Teataja - Eesti vanim elanik Videvik: Käisime külas "Vanim eestlane Liisi Vilt pidas 107. sünnipäeva" Õhtuleht, 3. jaanuar 2005
1992. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus

1992. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus olid 6. maailma karikavõistlused kergejõustikus, mis toimusid 25.–27. septembrini Havannas Kuubas. Maailma karikavõistluste tulemused
Valgesoo looduskaitseala

Valgesoo looduskaitseala on looduskaitseala Põlvamaal Põlva vallas. Kaitseala moodustati 1981. aastal sookaitsealana (Valgesoo sookaitseala). 2001. aastal korraldati see ümber maastikukaitsealaks (Valgesoo maastikukaitseala). 2016. aastal muudeti kaitseala tüüp looduskaitsealaks ning selle pindala vähenes 10,8 ha võrra (343,2 hektarini). Kaitsealal asub Valgesoo raba. Kaitseala serval on 24 m kõrgune vaatetorn, mis annab ülevaate maastikust. Rabasse on ehitatud matkarada. Vaatetorn Matkaraja algus Puhkepaik matkarajal Matkarada Valgesoo mets RT I 2001, 35, 193 Kaitse-eeskirja eelnõu seletuskiri. Keskkonnaministeerium, lk 4, vaadatud 3.12.2019.
Ants Ilus (Vabadussõja veteran)

Ants Ilus (20. september 1901 Pinska – 3. veebruar 2006 Tallinn) oli viimane elusolev Vabadussõja veteran ning Eesti vanim mees. Ilus astus Viljandimaa kaitsepataljoni 1919. aasta kevadel, ent pärast väljaõpet vabastati ta nooruse tõttu väeteenistusest. Sama aasta sügisel mobiliseeriti ta uuesti ning saadeti Läti piiri valvama. Seega otseses lahingutegevuses ta ei osalenud. Sõjaväkke jäi Ilus kuni 1921. aastani. 1923–1961 töötas Ilus raudteelasena Mõisakülas, Tallinnas ja Hagudis. Alates 1950. aastast elas Ilus Nõmmel. 1922. aastal sai Ilus Vabadussõja mälestusmedali, 1940. aastal Valgetähe teenetemärgi II klassi (hõbe)medali ning 2001. aastal Kotkaristi III klassi sõjalise teenetemärgi. Ilus elas 104 aasta vanuseks. Suri viimane Vabadussõja veteran Ants Ilus Postimees, 4. veebruar 2006 IN MEMORIAM Vabadussõja veteran Ants Ilus 1901–2006 Kaitseliit Nõmme 100-aastastel sünnipäev EPL, september 2002
Mike Conley

Michael (Mike) Conley (sündinud 5. oktoobril 1962 Chicagos) on USA kergejõustiklane (kolmik- ja kaugushüppaja). Olümpiavõitja (1992) ja maailmameister (1993). 1984 Los Angeles hõbemedal kolmikhüpe 17.18 1992 Barcelona olümpiavõitja kolmikhüpe 18.17 1983 Helsingi pronksmedal kaugushüpe 8.12 1987 Rooma hõbemedal kolmikhüpe 17.67 1991 Tokio pronksmedal komikhüpe 17.62 1993 Stuttgart maailmameister kolmikhüpe 17.86 Mike Conley Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
1994. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus

1994. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus olid 7. maailma karikavõistlused kergejõustikus, mis toimusid 9.–11. septembrini Londonis Suurbritannias. Maailma karikavõistluste tulemused
Taavet Avarmaa

Taavet Avarmaa (1936. aastani David Akkermann; 22. september 1900 Tahkuranna vald – 1. oktoober 1982 Haapsalu) oli eesti jurist, notar ja vandetõlk, samuti Soome aukonsul Haapsalus. 1936. aastal oli ta Läänemaa seltskondliku komitee liige. Uno Schultz, "Tosina tiitliga mees Taavet Avarmaa" - Kultuur ja Elu, nr 3, 2007, lk 62-63.
1998. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus

1998. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus olid 8. maailma karikavõistlused kergejõustikus, mis toimusid 11.–13. septembrini Johannesburgis Lõuna-Aafrika Vabariigis. Maailma karikavõistluste tulemused
292. Politsei Jalaväepataljon

292. Politsei Jalaväepataljon (Polizei Füsilier Bataillon 292) oli 1944. aastal Eestis mobiliseeritutest formeeritud Politsei Jalaväepataljon Kolmanda Riigi sõjaväes. Väeosa suurus juunis 1944 oli 638 meest. pataljoniülem I kompanii, ülem kapten Edmund Seppik II kompanii III kompanii See väeosa tegutses ainult Eesti piirides. 11. aprillil 1944 allutati ta 1. Eesti Politseirügemendile. 1944. aasta kevadel paiknes pataljon Virumaa rannikul rannakaitses. Hiljem tegutses ta 300. Eriotstarbelise Diviisi operatiivalluvuses Tannenbergi liinil Krivasoos. Tannenbergi liinilt taandumisel oli pataljon Tudulinnast Tamsallu taanduva kolonni lõpus ning piirati Punaarmee poolt Porkuni lahingus sisse ja kandis suuri kaotusi. Osa väeosast murdis piiramisrõngast välja ning läks mõni päev hiljem Lääne-Eestis laiali. Teises maailmasõjas osalenud eesti väeosade loend Estnisches Polizei-Bataillon 292
Rrok Mirdita

Rrok Kola Mirdita (28. september 1939 Montenegro Klezna – 7. detsember 2015 Tirana) oli Durrëse-Tirana katoliku peapiiskop, Albaania priimas. Ordineeriti preestriks 2. juulil 1965 ja oli albaania koguduse preester New Yorgis Bronxis. 25. detsembril 1992 määrati Durrëse ja Tirana peapiiskopiks ja ordineeriti 25. aprillil 1993 paavst Johannes Paulus II ja kardinal Camillo Ruini ning kardinal Jozef Tomko poolt koos veel kolme piiskopiga (Zef Simoni, Frano Illia ja Robert Ashta) paavsti pastoraalvisiidi ajal Albaaniasse. Sellega taastati katoliku hierarhia pärast tagakiusamist kommunistide poolt. Katoliku kirik Albaanias tuli uuesti üles ehitada. Peapiiskopi sõnul ei olnud talle eelkäijalt jäänud midagi peale rinnaristi. Ta oli Albaania Piiskoppide Konverentsi esimees ja Albaania Caritase esimees. Tema initsiatiivil rajati Tiranasse Pauluse katedraal. Selle kolmnurkne arhitektuur, mis järgib peapiiskopi ideed, sümboliseerib islami, õigeusu ja katoliikluse kooseksisteerimist Albaanias. Esimese missa uues katedraalis teenisid Vatikani kardinal-riigisekretär Angelo Sodano ja peapiiskop Rrok Mirdita 27. jaanuaril 2002. Peapiiskopi maja ehitati katedraali kõrvale. 1999. aasta jõulude ajal tervitasid katoliku peapiiskop Rrok Mirdita ja õigeusu peapiiskop Anastasios ühiselt rahvast. 1997. aasta sündmuste süvapõhjus on väärtuste kriis. Ainult Kristus saab olla vastukaaluks Lääne ahvatlustele. Tirana Püha Pauluse katedraal
Ludmila Engquist

Ludmila Engquist (sündinud Leonova; 21. aprillil 1964 Tambovi oblastis Vene NFSV-s) on NSV Liidu ja Rootsi endine kergejõustiklane (100 m tõkkejooksja). 1991. aastal tutvus Ljudmila Narožilenko rootslasest kergejõustikumänedžeri Johan Engquistiga, kellega ta pärast Rootsi elama asumist 1993. aastal abiellus. Sellest ajast algas Ljudmila vaevaline tee, sest kolm aastat ei lubatud tal rahvusvahelistel suurvõistlustel võistelda. Alles 19. juunil 1996 sai ta Rootsi kodakondsuse ja 5. juulil, kaks nädalat enne Atlanta olümpiamängude algust, andis Venemaa kergejõustikuföderatsioon nõusoleku tal võistlustel esindada Rootsit. 1996 – olümpiavõitja (Rootsi koondis) 1991 – maailmameister (NSV Liidu koondis) 1997 – maailmameister 1999 – pronksmedal
300. Eriotstarbeline Diviis

300. Eriotstarbeline Diviis (saksa keeles Division z.b.V. 300) oli Teises maailmasõjas Saksa sõjaväe koosseisus põhiliselt eestlastest koosnenud relvaüksus. Diviisi lahingtegevus toimus Idarindel Teise maailmasõja ajal. Diviisi sõjategevus lõppes 1945. aasta veebruaris. kindralmajor Rudolf Höfer, 1. mai 1944 – 20. jaanuar 1945 kindralmajor Anton Eberth, 20. jaanuar 1945 – 8. mai 1945 300. Eriotstarbelise Jalaväediviis Staap, moodustati Saksa Luftwaffe 13. lennuväe välidiviisi staabist. 2. Eesti Piirikaitserügement. Rügemendiülem Standartenführer Juhan Vermet. 3. Eesti Piirikaitserügement. Rügemendiülem Obersturmbannführer Mart Kaerma. 4. Eesti Piirikaitserügement. Rügemendiülem major Valter Pedak. 6. Eesti Piirikaitserügement. Rügemendiülem Sturmbannführer Paul Lilleleht. 1018. Suurtükiväe Rügement 683. Suurtükidivisjon 84. Suurtükidivisjoni Teine Patarei 13. Pioneerpataljon 286. Eesti Politseipataljon – Hauptsturmführer Ants Kübar 287. Eesti Politseipataljon – Hauptsturmführer Johannes Koort 288. Eesti Politseipataljon 292. Eesti Politseipataljon 300. Eriotstarbeline Välipataljon Staabikompanii 285. Tankikompanii Tankitõrjekompanii "Narva" Eesti trahvikompanii Suurtükiväe alarmkompanii Üksus "Scheer" Generalmajor Rudolf Höfer[alaline kõdulink]