laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mirjam Mesak

Mirjam Mesak (sündinud 23. augustil 1990) on eesti laulja (sopran). Mirjam Mesak laulis Eesti Televisiooni Lasteekraani Muusikastuudios ja ETV Noortekooris. Klassikalist laulu õppis ta Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis, mille lõpetas 2012. aastal. 2016. aastal sai laulu erialal bakalaureusekraadi Londonis asuvast koolist Guildhall School of Music & Drama, kus jätkab ka magistriõpinguid. Seoses Londonis õppimisega on ta esinenud solistina paljudes Londoni esinduslikes kontserdisaalides (nt Barbican Hall, Milton Court Concert Hall, Wigmore Hall). 2018. aasta märtsis jõudis ta Euroopa noorte ooperilauljate võistlusel Glyndebourne Opera Cup poolfinaali. Alates hooajast 2018/19 praktiseerib Mirjam Mesak Saksamaal Münchenis asuva Baieri Riigiooperi ooperistuudios ning teeb kaasa sellistes ooperites nagu Puccini "Boheem", Verdi "Rigoletto", Janáčeki "Jenůfa", Humperdincki "Hansuke ja Greteke", Mozarti "Võluflööt" jne. 2007. aastal oli Mirjam Eesti Eurolaulu valimisel koos Johanna Münteriga Gerli Padari taustalaulja ning esines selles koosseisus ka mais Soomes toimunud Eurovisioonil. 2009. aastal osales Mirjam Mesak Eurovisioni Eesti eelvoorus ansambli Urban Symphony koosseisus taustalauljana, esitades Sven Lõhmuse laulu "Rändajad". 7. märtsil valiti see laul esindama Eestit 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Laul tuli poolfinaalis 3. ja finaalis 6. kohale. Mirjam Mesak oli kuni 2007. aasta lõpuni ansambli Glive taustalaulja. Mirjam Mesaki debüütalbum "Samas kaugel ja siin" ilmus 2007. aasta novembri lõpus. Sussikommilood [Noot] : jõululaule väikestele ja suurtele. Lauliku koostaja Sven Peterson. Tallinn : SP Muusikaprojekt, 2005 – sisaldab teiste seas Mirjam Mesaki heliloomingut Samas kaugel ja siin [Helisalvestis – CD] / [esitab] Mirjam Mesak. Tallinn : P. Pajusaar, 2007 – sisaldab ka Mirjam Mesaki heliloomingut 2019 – Baierimaa kunstiauhind esituskunstide kategoorias (Bayerische Kunstdörderpreis in Der Sparte Darstellende Kunst) Mirjam Mesaki koduleht (vaadatud 16.04.2018) Tehti teatavaks Glyndebourne Opera Cupi poolfinalistid. Pressiteade Glyndebourne'i muusikafestivali kodulehel, 12.02.2018 Mirjam Mesaki koduleht (vaadatud 16.04.2018) Eesti tulemused Eurovisiooni ametlikul veebilehel Silver Tambur. Estonian opera singer Mirjam Mesak wins a Bavarian Art Prize. Estonian World. 18.10.2019. Mirjam Mesaki koduleht Mirjam Mesaki laulunäiteid tema kodulehel Mirjam Mesak ja ETV Noortekoori vilistlaskoor – "Heliseb väljadel". YouTube, 5. jaanuar 2016
Rahvusmõtte auhind

Rahvusmõtte auhind on Tartu Ülikooli poolt alates 2004. aastast välja antav auhind, millega tunnustatakse inimest, kelle looming on silmapaistvalt edendanud eesti rahvuslikku ja Eesti riiklikku eneseteadvust. Rahvusmõtte auhinna saaja kuulutatakse traditsiooniliselt välja Tartu Ülikooli aastapäevaaktusel 1. detsembril. Laureaat on saanud auhinnaks Ilmamaa kirjastuse sarja "Eesti mõttelugu" 50 köidet ning kunstniku valmistatud taiese. Tartu Ülikooli Rahvusmõtte auhinna on saanud: 2004 Ilmar Talve 2005 Veljo Tormis 2006 Endel Lippmaa 2007 Kaljo Põllu 2008 Ain Kaalep 2009 Ants Viires 2010 Mats Traat 2011 Vello Salo 2012 Arvo Kruusement 2013 Anu Raud 2014 Toomas Paul 2015 Arvo Valton 2016 Andres Sööt 2017 Fred Jüssi 2018 Kalle Kasemaa 2019 Hando Runnel 2020 Lea Tormis 2021 Erkki-Sven Tüür 2022 Viivi Luik 2023 Merle Karusoo "Tartu Ülikooli tunnustamise kord". Tartu Ülikool. Vaadatud 9. detsembril 2022. Rahvusmõtte auhind Tartu Ülikooli kodulehel
Hiie sõber

Hiie sõber on Maavalla Koja poolt alates 2008. aastast antav tunnustus hiite ja teiste looduslike pühapaikade hoidmisel tehtud töö eest. Hiie sõbraks on kuulutatud 2008 – Martin Kivisoo, Muhu saare põliselanik, maahobuste kasvataja ja turismitalunik 2009 – Arvi Sepp, Lembi Välli ja Toivo Sepp, Paluküla hiiemäe kaitsjad 2010 – Mari-Ann Remmel 2011 – Jaanus Hiis, Jõelähtme valla Saha külavanem 2012 – Marju Kõivupuu, pärimuseuurija 2013 – Helmi Kaljurand, Tambet Torpan ja Tarmo Kasikov, Hiiemetsa külas asuva Kanepkaula kivi kaitsjad 2014 - Kaja Toikka 2015 - Rein Maran, filmioperaator ja -režissöör 2016 - Ahto Kaasik, ühiskonnategelane ja rahvakultuuri uurija 2017 - Eha Metsallik 2018 - Metsahoolekogu (Forest Stewardship Council) 2019 - Ester Vaiksaar 2020 - Jüri Metssalu, ajaloolane 2021 - Erich Valksaar [1] [2]
Õige elamisviisi auhind

Õige elamisviisi auhind (Right Livelihood Award), ehk Aruka Eluviisi auhind nimetatud ka alternatiivseks Nobeli auhinnaks, on 1980. aastal Jakob von Uexkülli rajatud rahvusvaheline auhind. Alates 2005. aastast on auhinna tegevdirektoriks Ole von Uexküll. Alates 1980. aastast on auhinda välja antud igal aastal, enamasti on auhinnasaajaid mitu. Loov vaprus, säästlik väärikus. Kalevi Kull, Toomas Tiivel ja Doris Kareva vestlevad Jakob von Uexküllist. Sirp, 16. august 2024.
Ādilābād

Ādilābād on linn Indias Telangana osariigis, Ādilābādi ringkonna keskus. District Census Dataset of Andhra Pradesh - Towns(2011)
Tallinna Gospelkoor

Tallinna Gospelkoor oli aastatel 2001–2009 Tallinnas tegutsenud koor. Tallinna Gospelkoori koorijuht oli Riina Tikenberg, aastani 2007 oli koori kunstiline juht Piret Rips. 2005. aasta kevadel salvestas koor oma debüütalbumi "Plenty Good Room". Tallinna Gospelkooriga seotud lauljaid: Rebecca Kontus Mirjam Mesak Ewert Sundja Birgit Õigemeel
Salto (Uruguay)

Salto on linn Uruguays, Salto departemangu keskus ja riigi suuruselt teine linn. Asub Uruguay jõe ääres. Linnast põhja poole jääb Salto Grande veehoidla. Linn on asutatud 8. novembril 1756. Luis Suárez Edinson Cavani
Raadiosagedus

Raadiosagedus on elektromagnetlainete sagedusvahemik 30 kHz (kilohertsi) kuni 300 GHz (gigahertsi), mida kasutatakse raadiosideks (raadiokommunikatsiooniks). 1975. aasta rahvusvahelise kokkuleppe kohaselt jaotatakse raadiosagedused tosinasse vahemikku. Raadiotehnikas kasutatakse tänapäeval sagedusi . Elektromagnetlainete spekter Raadiolained Polarisatsioon Definition of frequency bands Elektroonilise side seadus
Tsentriool

Tsentriool on loomaraku silindrikujuline organell, mis koosneb üheksast mikrotuubuli filamendist moodustunud kolmikust. Tsentrioolid on assotsieerunud rakutuuma rakumembraaniga. Loomarakus on reeglina kaks omavahel risti asetsevat tsentriooli, mis moodustavad tsentrosoomi – raku organelli, mis koordineerib mikrotuubulite tsütoskeletti. Tsentrioolid uuenevad rakus duplitseerumise teel; see toimub siis, kui algab DNA replikatsioon. Tsentrioolid täidavad rakus kolme põhilist funktsiooni: Tsentrosoomi koosseisus on nad mikrotuubulite organisatsiooni keskuseks. Viburite või ripsmetega varustatud rakkudes on nad basaalkehaks, kust need struktuurid välja kasvavad. Rakujagunemisel koordineerivad tsentrioolid kääviniidistiku moodustumist ja funktsiooni. Tsentrosoom Sikut, R. Tartu Ülikooli Rakubioloogia kursuse konspekt. http://cellbio.ebc.ee/rakubio/cytoskel.html. vaadatud 15.10.2014
Mäksa mõis

Mäksa mõis (saksa keeles Mäxhof) oli rüütlimõis (fideikomiss) Võnnu kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Tartu maakonda Kastre valla territooriumile. Mäksa mõisa on esmamainitud 1555. aastal, mil see kuulus Meckside suguvõsale. Hiljem vahetusid mõisa omanikud sageli. Pärast Põhjasõda kuulus Mäksa Schlüteritele, Löwensternidele ja Essenitele. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Otto von Essen. Mäksa mõisasüda asub Emajõe paremal kaldal. Härrastemaja vanem osa on kahekorruseline ning on ehitatud varaklassitsistlikus stiilis 18. ja 19. sajandi vahetusel. 19. sajandi lõpus lisati peahoone parempoolsesse otsa ühekorruseline historitsistlik tiibehitis. Tiibhoonele annavad omapära kaaraknad ja lamedad kolmnurkfrontoonid. Nüüdisajal on härrastemaja eravalduses ning seda on restaureeritud. Enamik kõrvalhooneid on hävinud või varemeis. Mäksa mõisa kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umber 0,6 km kaugusele kagusse. Seal on ka uusgooti stiilis matusekabel. Eesti mõisate loend Hagemeister, Heinrich von; F. von Bulhovden (1836). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands T. 1–2. Riga: E. Frantzen. Lk lk 40. Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 61–3. Mäksa mõisast Eesti mõisaportaalis
Tääv

Tääv ehk vannas on laeva pikitalastiku eriti tugev osa, mis on laevakiilu pikenduseks kiilust pardani vööris (laevaninas, vööritääv) ja ahtris (tagaosas, ahtritääv). Täävide küljes kinnituvad laeva mõlema parda pardaplangutuse otsad. Ahtritääv puudub peegelahtriga laevadel. Täävid puuduvad kiiluta lamedapõhjalistel laevadel.
Vannas

Vannas oli Eestis saarte murdes ja läänemurdes vanapärase puuadra kiilukujulise künnipuu nimetus. Sellest on tulnud ka saartel ja Lääne-Eestis kasutusel olnud vannasadra nimetus. Eesti rahvakultuuri leksikon. Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2007. lk 339 Adra vannas, ERM A 491:29, Eesti Põllumajandusmuuseum
Kilter

Kilter (saksa keeles Schilter) oli teoliste töölesundija ja töö ülevaataja mõisas, kupja abiline. Kiltri kohta käib vanasõna "Kubjas, kilter, aidamees – need on põrgus kõige ees". kubjas, kilter, aidamees - need on põrgus kõige ees Eesti fraseologismide elektrooniline alussõnastik (vaadatud 14. aprillil 2015)
Eugen Gustav Dücker

Eugen Gustav Dücker (Eugène Gustav Dücker, Eugen Dücker; 10. veebruar 1841 Kuressaare – 6. detsember 1916 Düsseldorf) oli baltisaksa kunstnik. Eugen Gustav Dücker õppis aastail 1858–1862 Peterburi Kunstide Akadeemias, esmalt skulptuurierialal ning hiljem maastikumaalierialal professor Sokart Vorobjovi juures. Akadeemia lõputöö "Tammemets Tallinna lähedal" (kuulub praegu Tretjakovi galeriile) eest sai ta 1862. aastal esimese järgu kuldmedali. Ühtlasi sai ta ka kuueaastase stipendiumi välismaale. 1863 reisis Dücker Saksamaale, viibis lühemat aega Berliinis, Stuttgardis ja Karlsruhes ning jõudis järgmisel aastal Düsseldorfi, kus veetis oma kuus stipendiaadiaastat. 1872. aastast töötas Düsseldorfi Kunstiakadeemias professorina. 1868. aastal andis Peterburi Kunstide Akadeemia Dückerile akadeemiku ja 1874. aastal professori nimetuse. Saksamaal elades külastas kunstnik korduvalt Eestit ning maalis hulga Eestimaa maastikke. Tema juures Düsseldorfis õppis terve rida Eestimaal tegutsenud maastikumaalijaid: Oskar Hoffmann, Richard Bergholz, Julius Fedders, Alexander Schlater. Kõigi oma Düsseldorfi Kunstiakadeemias töötatud 44 aasta jooksul soosis Dücker realistlikku loodusekujutust, mistõttu seal seni viljeldud hilisromantiline maastikumaal taandus. Dücker jäi tihedalt seotuks Venemaa kunstieluga ja osales mitmel näitusel, sealhulgas ka 1882. aastal toimunud teisel peredvižnikute näitusel. Oma looduse motiivirikkust rõhutava loominguga uuendas ka vene maastikumaali ning pani aluse selle uuele tõusule. Dücker eelistas valgusküllaseid selgelt liigendatud rannamaastikke (nt „Tiskre rand”, 1866, ja „Mere rannal”, 1875), eriti Rügeni saare ja Saaremaa vaateid, mida täiendas harilikult väikeste olustikustseenidega. Kasutas sageli Eesti ja Läänemere motiive. Ta on loonud ka elulisi, tehniliselt meisterlikke oforte ja akvarelle, näiteks "Viljalõikus", "Mere kallas", "Sügismaastik". "Kõrge kallas" "Maastik tuulikuga" "Tee üle liiviku"" "Mere rannal" "Tiskre rand" "Tee külasse" "Küla Põhja-Saksamaal" "Krabbenfischer am Ostseestrand" "Mees mere ääres" "Rügeni maastik" "Akvarell" "Kari metsa veerel" Šmerl Jassmann, Eugen Dücker 1841–1916, Kataloog, Tallinn, 1954 EKM kataloog, Tallinn, 1933, lk 18 Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn, 1996 Kirje Eugen Gustav Dückeri sünni kohta Kuressaare koguduse sünnimeetrikas (Saaga, nõuab sisselogimist)
Limneameri

Limneameri on nüüdis-Läänemere viimane ja tänini kestev merestaadium. Limneamere alguseks loetakse aega umbes 4000 aastat tagasi[viide?]. Limneamere algusperioodil valitses kuiv ja soe subboreaalne, hiljem jahe ja niiske subatlantiline (praegune) kliima. Mõnede autorite arvates on otstarbekas eristada uut, niinimetatud Müüamere staadiumi, mis on tingitud sellest, et umbes 500 aastat tagasi jõudis Läänemerre suhteliselt karakteerne liik liiva-uurikkarp (Mya arenaria)[viide?]. Autorite kollektiiv. 1995. Eesti loodus. [koost. Raukas, A.]. Eesti Entsüklopeediakirjastus ja Valgus. lk 227
Sõpruse puiestee

Sõpruse puiestee on mitme tänava nimi Eestis: Sõpruse puiestee Tallinnas Sõpruse puiestee Tartus Sõpruse puiestee Koerus Sõpruse Puiestee, Eesti ansambel Sõpruse tänav
Ungari Eurovisiooni lauluvõistlusel

Ungari on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates 1994. aastast. Aasta varem, 1993. aastal ei õnnestunud Ungaril võistlusel osaleda, sest idabloki riikide jaoks moodustatud kvalifikatsiooniringist edasi ei pääsetud. 1994. aastal esindas Ungarit Friderika Bayer, kes saavutas neljanda koha. See on siiani ka Ungari parim tulemus Eurovisioonil. 1995. aasta Eurovisioonil koguti seevastu vaid 3 punkti ja jäädi eelviimaseks. 1996. aastal kaotas Ungari taas kvalifikatsiooniringis ega pääsenud finaalvõistlusele. Peale viimaste hulka jäämist 1998. aastal ei osalenud Ungari enam mitu aastat Eurovisiooni lauluvõistlusel. Naasti 2005. aastal, mil Ungari esindaja NOX saavutas 12. koha. Seejärel teatas Ungari, et ei osale 2006. aasta Eurovisiooni lauluvõitlusel, kuid juba 2007. aastal naasti koos Magdi Rúzsaga, kes tõi Ungarile 9. koha. 2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel jäi Ungari poolfinaalis viimaseks. Ka 2009. aastal ei pääsenud Ungari finaali. 2011. aastal esindas Ungarit Kati Wolf lauluga "What About My Dreams?" ja saavutas poolfinaalis 7. ja finaalis 22. koha. Ungari on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele: Ungari on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt: Laulu pealkiri on ladina keeles ning mõned sõnad on mustlaskeeles. Eurovisioon.ee – Ungari
Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind

Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind on Põlvamaal välja antav auhind. See määratakse eriliste teenete või kestva viljaka tegevuse eest eesti rahvuskultuuri viljelemisel, arendamisel ja jäädvustamisel ning järjepidevuse kindlustamisel. Auhind sai alguse 1990. aastal, kui Põlvamaa Kultuurifond ja maavalitsus otsustasid hakata välja andma Jakob Hurda nimelisi kultuuripreemiaid. Auhinna saajaid on igal aastal kaks. Üks neist antakse Põlvamaal vanavara kogumisega silma paistnud isikule, teine aga vabariigi kultuuritegelasele. Aastast 1996 on annab auhinda välja Jakob Hurda nimeline Põlva Rahvahariduse Selts. 1992 Kristjan Torop Paul Lehestik 1993 Aino Voolmaa Heli Raidla 1994 Aino Strutzkin Laine Lõvi 1995 Veera Pino Kaljo Põllu 1996 Udo Kolk Leo Reissar 1997 Mall Hiiemäe, Eesti Rahvaluule Arhiivi vanemteadur Tiiu Kiudorv, Põlva Ühisgümnaasiumi õpetaja 1998 Ingrid Rüütel Rein Vill 1999 Ottilie-Olga Kõiva Tiiu Kunst 2000 Jaan Eilart Ülle Podekrat 2001 Mare Piho Veera Hirsik 2002 Eva Potter Helve Lübeck 2003 Vaike Sarv Milvi Hirvlaane 2004 Ants Viires Helle Kõlli 2005 Aleksei Peterson Asta Tagel 2006 Eevi Astel Ulve Kangro 2007 Anne Ojalo, Eesti Rahvusliku Folkloorinõukogu vastutav sekretär Enn Esko, Põlvamaa kodu-uurija ja paljude kodulooliste raamatute autor 2008 Heivi Pullerits, Tartu linnamuuseumi juhtivteadur Liina Kähr, Põlvamaa kodu-uurija 2009 Igor Tõnurist Ülo Needo 2010 Valter Haamer Maret Kolsar 2011 Sirje Vill Veikko Armas Väntänen 2012 Heljo Saar Ain Erik 2013 Ester Liblik Jüri Trei 2014 Paul Hagu Arvo Jää 2015 Piret Õunapuu Heino Tartes 2016 Rein Veidemann Andres Määr 2017 Asta Pintsaar Ilmar Vananurm 2018 Tiina Allas Rein Saukas 2019 Janika Oras Meelis Kihulane 2020 Mart Laar Eela Jää 2021 Meelika Hainsoo Reet Roop 2022 Maidi-Maria Tammik Krista Sildoja 2023 Urve Järg Ellen Värv 2024 Mare Kõiva Merike Tigas Auhinna laureaadid
Kemogeensed setted

Kemogeensed setted ehk keemilised setted (ka pegnitogeensed setted, tõenäoliselt tuleneb kr pēgnymi 'löön; tarretan, kristalliseerin' + gignomai 'sünnin, tekin') on setted, mis on tekkinud lahusest või suspensioonist keemiliselt välja sadestunud ainest. Enamasti tekivad kemogeensed setted veekogude põhja veest väljasadestunud sooladest. Diageneesi tagajärjel muutuvad keemilised setted kemogeenseteks kivimiteks. Nendeks on näiteks haliit (kivisool), kips ja allikalubi. Biogeensed setted Eesti keelde tõlgitud animeeritud õppevahend bio- ja kemogeensete kivimite kohta Tromsø ülikooli veebilehel webGeology.
Philippe VI

Philippe VI (1293 – 22. august 1350) oli Prantsusmaa kuningas aastail 1328–1350 ning koos Jeanne II-ga Navarra kuningas Philippe III 1284–1314. Ta oli esimene Valois' dünastiast pärinev Prantsusmaa kuningas. Philippe sündis Prantsusmaa kuninga (1285–1314) Philippe IV noorema venna, Valois' krahvi Philippe'i ja Marguerite d'Anjou pojana. 1328. aastal suri kuningas Charles IV ilma meessoost pärijateta. Peamisteks troonipretendentideks said senise kuninga lellepoeg Philippe ja Inglise kuningast õepoeg Edward III. Prantsuse kõrgaadlike toel nimetati regendiks Philippe. Charles IV lesk Jeanne d'Évreux oli enne kuninga surma siiski temast rasedaks jäänud. Kuna sündis aga tütar ning naissoost isikutel polnud võimalust troonile asuda, krooniti Philippe VI 29. mail 1328. aastal Reimsi katedraalis Prantsusmaa kuningaks. Kohe oma valitsusaja alguses saavutas ta sõjalise edu Flandrias. 1328. aasta augustis lõi tema juhitud vägi mässuliste flaami talupoegade vägesid ning aitas sealsele troonile tagasi rahva kukutatud Flandria krahvi Louis I. Oma valitsusaja alguses oli Philippe VI sõbralikes suhetes Inglise kuninga Edward III-ga. 1332. aastal plaanisid nad üheskoos ristiretke, mis jäi aga tegemata. Valitsejate vahel tekitas pingeid nii Akvitaania hertsogkonna staatus kui ka see, et Philippe VI pakkus 1334. aastal varjupaika Šotimaa kuningale David II-le ja nimetas end tema huvide kaitsjaks. Lõplikult mindi tülli siis, kui Edward III pakkus varjupaika Philippe VI endisele nõunikule ja lähikondlasele Robert III d'Artois'le. Robert oli üritanud pettuse teel pärandust saada, kuid selle ebaõnnestumise järel suutis vaevu Prantsusmaalt pageda. Philippe oli teda kogu Euroopast tagasi otsinud. Edward III tõstis Roberti oma õukonnas suure au sisse.Vastukaaluks sellele kuulutas Philippe VI 24. mail 1337, et Edward III on õhutanud Akvitaanias mässu ja allumatust. Sellega algas saja-aastane sõda.
Eesti Matemaatika Selts

Eesti Matemaatika Selts on Tartus resideeriv ühendus, mis püüab kaasa aidata matemaatiliste teaduste ja matemaatilise hariduse arengule Eestis, samuti matemaatika rakendamisele eri valdkondades. Selts on asutatud 23. veebruaril 1926 Akadeemilise Matemaatika Seltsina, mille esimene esimees oli Gerhard Rägo. Aastatel 1941–1987 selts ei tegutsenud. Selts alustas taas tegevust 17. septembril 1987 Eesti Matemaatika Seltsina. Jaak Peetre (1994) Ülo Kaasik (2003) Ülo Lumiste (2003) Olaf Prinits (2003) Enn Tamme (2003) Rein Kolde (2006) Aavo Lind (2006) Ene-Margit Tiit (2006) Gennadi Vainikko (2006) Õie-Marta Tuisk (2009) Otu Vaarmann (2009) Aksel Telgmaa (2009) Maido Rahula (2009) Mati Abel (2012) Elts Abel (2015) Kalle Kaarli (2015) Andi Kivinukk (2015) Erna Laanpere (2015) Aita Raudsepp (2015) Hele Kiisel (2018) Lea Lepmann (2018) Tiit Lepmann (2018) Peeter Puusemp (2018) Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal Arnold Humala preemia Eesti Matemaatika Seltsi üliõpilaspreemia Eesti Matemaatika Seltsi publikatsiooniauhind Gunnar Kangro kõrgkooliõpiku preemia Stipendium Benoit Mandelbrot'i jälgedes Eesti Matemaatika Päevad Eesti Matemaatika Seltsi koduleht Mati Abel (1997). Matemaatikaseltsi tegevus Eestis läbi aegade
Scholarpedia

Scholarpedia on veebientsüklopeedia, mis temaatika osas piirdub neuroteaduste, kunstliku intellekti ja astrofüüsika teemadega. Selle alustajaks oli 2006. aastal vene päritolu Ameerika Ühendriikides töötav neuroteadlane Eugene M. Izhikevich. Scholarpedia artiklite autorid valitakse kasutajate poolt eriala ekspertide seast, ning iga artikli alguses on märgitud selle autor oma õige nimega. Entsüklopeedia Scholarpedia avaleht
Kelaatravi

Kelaatravi on organismist raskmetalle väljutav ravi. Kelaatravis kasutatakse kelaatumist, mille puhul orgaanilised ühendid moodustavad ühendeid metalliioonidega.
Sipelga tänav

Sipelga tänav on tänav mitmes Eesti asulas: Sipelga tänav Tartumaal Peipsiääre vallas Kolkja alevikus Sipelga tänav Valgamaal Valga vallas Raavitsa külas Sipelga tänav Tartumaal Kambja vallas Räni alevikus Sipelga tänav Harjumaal Harku vallas Tabasalu alevikus Sipelga tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Sääse asumis Sipelga tänav Harjumaal Harku vallas Tiskre külas Sipelga tänav Lääne-Virumaal Rakvere vallas Sõmeru alevikus Sipelga põik on tänav Räni alevikus Sipelga tee
Reimsi katedraal

Reimsi katedraal on basiilika Prantsusmaal Reimsis (prantsuse keeles Cathédrale Notre Dame de Reims). Reimsi katedraal oli Prantsusmaa kuningate kroonimiskirik. Reimsi katedraal on Reimsi peapiiskopi aujärg. Praegune kirik valmis 13. sajandi lõpus, välja arvatud lääneportaal, mis püstitati 14. sajandi alguses. Kirik rajati 1211. aastal maha põlenud kiriku kohale, mis omakorda oli rajatud basiilika kohale, kus legendi järgi Püha Remigius ristis 496 Chlodowech I. Viimane oli omakorda rajatud Vana-Rooma termide kohale. Katedraal ehitati 13. sajandil gooti stiilis, välja arvatud läänetiib, mis ehitati 14. sajandi algupoolel eelmise sajandi jooniste järgi. Seetõttu on Reimsi katedraal stiililt ebatavaliselt ühtlane. Löövi on pärast pikendatud, et kirik mahutaks rohkem rahvast, kes kuninga kroonimist vaatama tulevad. Lossi tornid on 81 meetrit kõrged, aga esialgu projekteeriti nad 120 meetri kõrgused. Lõunatornis on kaks suurt kella. Neist suurem, mis 1570 nimetati Lotringi kardinali Charlesi järgi Charlotte'iks, kaalub umbes 11 tonni. Seest on kirik 139 m pikk, löövi kohalt 30 m lai ja keskkohalt 38 m kõrge. Esimese maailmasõja ajal sai katedraal sakslaste mürsutulest tugevasti kahjustada. Taastamistööd algasid 1919 ja katedraal avati täielikult 1938. Katedraali taastamist toetasid rahaga Rockefellerid. Reimsi katedraal kuulub alates 1991 UNESCO maailmapärandi nimekirja. 2006. aastal külastas kirikut pool miljonit külastajat.  Reimsi katedraal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Lõuna-Taani piirkond

Lõuna-Taani piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Taani lõunaosas. Piirkond loodi 1. jaanuaril 2007 haldusreformi (strukturreformen), kui senised maakonnad asendati 5 suurema piirkonnaga. Lõuna-Taani piirkonnaks ühinesid Fyni, Ribe ja Lõuna-Jüütimaa maakond ning osa Vejle maakonnast (endised Børkopi vald, Egtvedi vald, Fredericia vald, Jive vald, Jellingi vald, Koldingi vald, Lunderskov' vald, Vamdrupi vald ja Vejle vald). Lõuna-Taani piirkond hõlmab Jüütimaa lõunaosa, Fyni ja Langelandi saare ning hulga väiksemaid asustatud saari. 78 vana maakonda ühendati 22 uueks maakonnaks. Piirkonna pindala on 12 191 km² ja elanike arv 1 194 659 (2008). Piirkonna keskus on Vejle, suurim linn Odense. Kolm rahvarikkamat valda on Odense vald, Esbjergi vald ja Vejle vald. Piirkonnas on 22 valda: Åbenrå vald Assensi vald Billundi vald Esbjergi vald Fåborg-Midtfyni vald Fanø vald Fredericia vald Haderslevi vald Kerteminde vald Koldingi vald Langelandi vald Middelfarti vald Nordfyni vald Nyborgi vald Odense vald Svendborgi vald Sønderborgi vald Tønderi vald Varde vald Vejeni vald Vejle vald Ærø vald Piirkonna koduleht