laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Putjatino rajoon

Putjatino rajoon (vene keeles Путятинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rjazani oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Putjatino küla. Rajoon piirneb kirdes Tšutškovo rajooniga, idas Šatski rajooniga, lõunas Sarai rajooniga, edelas Sapožoki rajooniga ja loodes Šilovo rajooniga. Rajooni pindala on 1008 km². Elanike arv oli 2012. aastal 7402, 2009. aastal 7474 ja 2002. aastal 8745. Putjatino rajoonis on 77 asulat, mis kuuluvad kuue külaasunduse koosseisu. Rajooni tähtsamad jõed on Para, Tõrnitsa, Inkaš ja Vorša. Постановление министерства территориальной политики Рязанской области от 6 сентября 2023 года № 7 «Об утверждении Реестра административно-территориальных единиц и населенных пунктов Рязанской области»
Taraenelas

Taraenelas (Spiraea chamaedryfolia) on taimeliik roosõieliste sugukonnast enela perekonnast. Taime kasvatatakse dekoratiiv- ja meetaimena. Taime looduslik levila on Kagu-Euroopa ja Aasia. Taraenelas andmebaasis eElurikkus
Peasalat

Peasalat (Lactuca sativa var. capitata) on korvõieliste sugukonda ja salati perekonda kuuluva üheaastase köögivilja aedsalati teisend. spargelsalat
Tšutškovo rajoon

Tšutškovo rajoon (vene keeles Чучковский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rjazani oblasti idaosas. Rajooni keskus on Tšutškovo alev. Rajoon piirneb kirdes Pitelino rajooniga, idas Sassovo rajooniga, kagus Šatski rajooniga, edelas Putjatino rajooniga ja loodes Šilovo rajooniga. Rajooni pindala on 896 km². Elanike arv oli 2012. aastal 8493, 2009. aastal 10 100 ja 2002. aastal 11 244. Tšutškovo rajoonis on 66 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Tšutškovo alevi) ja viie külaasunduse koosseisu. Rajooni tähtsamad jõed on Alešnja, Pjot, Serednik ja Võnitsa. Постановление министерства территориальной политики Рязанской области от 6 сентября 2023 года № 7 «Об утверждении Реестра административно-территориальных единиц и населенных пунктов Рязанской области»
Podgorica

Podgorica on Montenegro pealinn ja Podgorica valla halduskeskus. Ta asub Ribnica ja Morača jõe ühinemiskohas. Podgoricat on esmamainitud 1326. Podgorica asus strateegiliselt tähtsas liiklussõlmes ja on seda siiamaale. Näiteks ainus Albaaniat välismaailmaga ühendav raudtee kulgeb just läbi Podgorica. 1474–1878 oli Podgorica Ottomani impeeriumi valduses. Türklased muutsid Podgorica kindluseks, ümberkaudsete slaavi hõimude vastupanu mahasurumise keskuseks. Sel ajal ei suudetud kordagi kindlust vallutada. 1878. aasta Berliini kongressi otsusega läks Podgorica Montenegro koosseisu. Linn hakkas kiiresti arenema, eeskätt kaubanduskeskusena. 1904 asutati esimene pank: Zeta säästupank, millest kasvas välja Podgorica pank. 1918. aastast kuulus Podgorica Jugoslaaviasse. Maailmasõdadevahelisel ajal elas linnas 13 tuhat inimest. Teise maailmasõja ajal pommitati linna üle 70 korra, hävitati suur osa linnast ja hukkus üle 4100 inimese. Linn vabastati 19. detsembril 1944. 1946. aastal sai Montenegro pealinnaks. 13. juulist 1946 kuni 2. aprillini 1992 oli linna nimi Titograd (Josip Broz Tito järgi). Podgorica on Montenegro suurim tööstuskeskus. Seal on alumiiniumi-, tubaka- ja tekstiilitööstusettevõtteid. Linnas asub ka Montenegro Väärtpaberibörs. Püha Jüri kirik (10. sajand) kellatorn vana sild tsitadell mošeed Millenniumisild Podgorica lennujaam Podgorica koduleht
Rahvusvaheline maailma põlisrahvaste päev

Rahvusvaheline maailma põlisrahvaste päev on 9. augustil tähistatav põlisrahvaste õigustele ja kaitsele pühendatud tähtpäev. Päev kuulutas välja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Peaassamblee detsembris 1994. See märgib ÜRO põlisrahvaste töörühma esimese kogunemise kuupäeva 9. augustil 1982. Põlisrahvaste õiguste deklaratsioon Päevast Mondo maailmaharidus- ja koolituskeskuse lehel ÜRO Põlisrahvaste õiguste deklaratsioon
Ålandi koalitsioon

Ålandi koalitsioon (rootsi keeles Åländsk samling (ÅS)) on Ahvenamaa erakondade poolt moodustatud poliitiline koostöökoalitsioon. Soome Eduskunnas Ålandi koalitsioonil on üks mandaat, millele Ahvenamaa erakonnad konkureerivad. Ahvenamaa rahvasaadik esindab Eduskunnas siis alati Ålandi koalitsiooni. Koos Soome Rootsi Rahvaparteiga moodustab ta rootsi saadikurühma. Ahvenamaa maakonnal on alati üks saadikukoht Soome Eduskunnas sõltumata maakonna elanike arvust ning maakond moodustab ühe ühtse valimisringkonna. Maakonnas tegutsevad Mandri-Soomest erinevad erakonnad, mis osalevad maakonna kohalikel valimistel. Presidendi ja Euroopa Parlamendi valimistel maakonna elanikud valivad samu kandidaate kui teised Soome kodanikud. Ahvenamaa esindaja Soome Eduskunnas on olnud alates 2015. aastast Mats Löfström, enne teda esindas seal Ahvenamaad Elisabeth Naucler. Ålandi koalitsioon moodustati 1957. aastal. 1950.–1960. aastatel osalesid koalitsioonis kõik erakonnad, v.a rahvademokraatid (kommunistid). Koalitsioonis oli eraldi osakondi. Näiteks sotsiaaldemokraadid moodustasid koalitsiooni palgatöötajate osakonna, millest kasutati ka nimetust Åländsk Samling II. Osakondade alusel arenesid praegused maakonna erakonnad. Åländsk Samling[alaline kõdulink] (Uppslagsverket Finland 2009) Sigbritt Backman: Åland[alaline kõdulink] (Uppslagsverket Finland 2009) Ralf Friberg: Socialdemokrati i konservativt samhället[alaline kõdulink] (Arbetarbladet 4.–10.5.2006) Historik (Åländsk Center)
Führersonderzug

Führersonderzug (eesti keeles juhi erirong) oli Saksamaa juhi ja riigikantsleri Adolf Hitleri erirong ja liikuv peakorter. Rong valmis 1936. aasta keskpaigas. Selle varjunimi oli "Amerika", hiljem "Brandenburg". Erirong koosnes auruvedurist ja viieteistkümnest pulmanvagunist. Rongi ees ja taga olid platvormvagunid, millel olid rongi kaitseks nii maa- kui ka õhuohu vastu 20 mm õhutõrjekahurid. Hitleril oli oma rongis salavagun nr 10206. Hitler ja tema kaaskond sõitsid rongiga Teise Maailmasõja ajal Berliini, Münchenisse ja teistesse kohtadesse, kus paiknesid füüreri peakorterid. Hitleri rongireisidel tehti tema reeglipäraste süstimiste ajaks (toimetas peamiselt tema ihuarst Theodor Morell) harilikult peatus. Lisaks Hitlerile kasutasid teised Saksamaa riigiametnikud ja sõjaväelased järgmisi erironge: Ministerzug, kasutajad Joachim von Ribbentrop ja Heinrich Himmler Sonderzug "Afrika" (ka "Braunschweig"), Oberkommando der Wehrmacht (OKW) kasutuses Sonderzug "Asien" (ka "Pommern"), kasutaja Hermann Göring Sonderzug "Atlantik" (ka "Auerhahn") Kriegsmarine juhi käsutuses Sonderzug "Atlas" (ka "Franken") Wehrmachtführungsstabes kasutuses Sonderzug "Enzian", Luftwaffe eriosakonna (Nachrichtenwesens der Luftwaffe) käsutuses Sonderzug "Ostpreußen" ("Sonderzug 4"), Oberkommando des Heeres (OKH) kindralite käsutuses Sonderzug "Robinson 1", Luftwaffe käsutuses Sonderzug "Robinson 2", Luftwaffe käsutuses Sonderzug "Steiermark" ("Heinrich" ja "Transport 44"), kasutaja Heinrich Himmler Sonderzug "Westfalen", kasutaja Joachim von Ribbentrop Sonderzug "Württemberg", kasutaja maaväe peastaap (Generalstabs des Heeres) Patrick Delaforce. "Hitler. Olulisi fakte". Koolibri. 2010. Tõlkija Andreas Ardus. Lk 86 Norman Ohler. "Patsient A. Uimastid Kolmandas Reichis". Helios. 2017. Lk 122 David Irving. "The Secret Diaries of Hitler's Doctor". 1983. ISBN 0-02-558250-X Patrick Delaforce. "Hitler. Olulisi fakte". Koolibri. 2010. Tõlkija Andreas Ardus Norman Ohler. "Patsient A. Uimastid Kolmandas Reichis". Helios. 2017. ISBN-10: 9949554977 Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Führer Headquarters seisuga 10.10.2017.
Anatoli Burtsev

Anatoli Aleksejevitš Burtsev (jakuudi keeles Анатолий Алексеевич Бурцев; sündinud 14. oktoobril 1944 Jakutskis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi kirjandusteadlane, Sahha teaduste akadeemia liige. Ta on Ammossovi-nimelise Kirde Föderaalülikooli vene ja välismaa kirjanduse kateedri professor. Aastatel 1987–2013 oli ta ühtlasi kateedrijuhataja. Burtsev on avaldanud töid inglise, ameerika, jaapani, vene ja jakuudi kirjanduse alalt. Ta on osalenud paljudel teaduskonverentsidel, sealhulgas Oxfordis, Edinburghis ja Londonis. Ta on väljatöötanud jakuudi kirjanduse uue, deideologiseeritud kontseptsiooni. Anatoli Burtsev lõpetas 1967. aastal Jakutski Riikliku Ülikooli vene keele ja kirjanduse osakonna ja 1975. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna aspirantuuri erialal "Lääne-Euroopa, Ameerika ja Austraalia maade kirjandus". Ta on kaitsnud Moskva riiklikus ülikoolis filoloogiakandidaadi väitekirja "Проблема ориентализма и развитие английского рассказа в конце 19 века". 1990. aastal sai ta samas doktorikraadi väitekirjaga "Английский рассказ конца 19 – начала 20 вв.: Проблемы типологии и поэтики". Alates 1967. aastast töötab Burtsev Kirde föderaalülikoolis. Aastatel 1987–2013 juhatas ta vene ja välismaa kirjanduse kateedrit. Filoloogiateaduskonna dekaanina töötas ta aastatel 1987–1992 ja 2002–2010. 1993 – valiti Sahha (Jakuutia) Vabariigi Teaduste Akadeemia tegevliikmeks (akadeemikuks) 2002 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi teeneline teadustegelane 2010 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi Tširjajevi-nimeline riiklik preemia teaduse ja tehnika valdkonnas Talle on antud Baikali Riikliku Ülikooli auprofessori aunimetus. Сотрудники. s-vfu.ru Кафедра русской и зарубежной литературы. s-vfu.ru Анатолий Алексеевич Бурцев. s-vfu.ru
Armando Calderón Sol

Armando Calderón Sol (24. juuni 1948 San Salvador – 9. oktoober 2017 Houston) oli El Salvadori poliitik. Ta oli 1. juunist 1994 kuni 1. juunini 1999 El Salvadori president.
Harilik pihlenelas

Harilik pihlenelas (Sorbaria sorbifolia) on taimeliik roosõielised sugukonnast pihlenelase perekonnast. Taime kasvatatakse Eestis ilupõõsana. Mõnikord taim metsistub. Eesti taimede määraja. Tartu, Eesti Loodusfoto, 1999. Lk 146 Harilik pihlenelas andmebaasis eElurikkus
Rasvalasu

Rasvalasu[viide?], rasvamägi või rasvaklomp on kanalisatsiooni kogunenud moodustis, milles on hangunud massiks kogunenud rasv, õli, mähkmed, hügieenisidemed, kondoomid, salvrätid jms. Kui lasu õigeaegselt ei avastata ega eemaldata, siis võib mass kanalisatsioonisüsteemi täielikult ummistada. On ka projekte jäätmete kasutamiseks biokütusena. Rasvamägede[viide?] (inglise keeles fatberg) nimetus pärineb kanalisatsiooni hooldustöötajatelt[viide?] ja on moodustatud termini "jäämägi" (inglise keeles iceberg) eeskujul. Mattherw Taylor (The Guardian)"Londoni kanalisatsioonist avastati 130 tonni kaaluv rasvamägi" Eesti Ekspress, 14. september 2017 (vaadatud 10.10.2017) "Thames Water and 2OC in £200m deal to turn ‘fatbergs’ into energy" Water Briefing, 8. aprill 2013 (vaadatud 10.10.2017) Dan Stone. "In London’s Sewers: Less Pollution and A Smelly Form of Energy" National Geographic Magazine, 28. mai, 2013 (vaadatud 10.10.2017)
Läänepärn

Läänepärn (ka hollandi pärn) (Tilia × europaea) on hariliku pärna ja suurelehise pärna hübriid. Läänepärna peetakse pärnade hulgas üheks parimaks dekoratiiv- ja meetaimeks. 7943 Läänepärn andmebaasis eElurikkus
Koosdisainimine

Koosdisainimine (inglise k. co-design, vahel ka koosloome eesti k) on väljakujunenud lähenemine loomingulisele praktikale. Koosdisaini alustaladeks on Skandinaavias 1970. aastatel välja töötatud osalusdisaini tehnikad. Koosdisainimist kasutatakse tihti kaasloomise juures oleva terminina. Koosloome peegeldab traditsiooniliste disainer-kliendisuhete fundamentaalset muutust. Kaasautoreklaamipõhine lähenemine võimaldab paljudele inimestele loominguliselt kaasa aidata probleemide sõnastamisel ja lahendamisel. Selline lähenemisviis läheb kaugemale konsulteerimisest, arendades ja süvendades võrdset koostööd kodanike vahel, kes konkreetset väljakutset lahendavad või üritavad lahendada. Koostöös peamine juhtmõte on see, et kasutajad, kes on oma kogemuse "eksperdid", on projekteerimisprotsessi keskmes. Seda terminit kasutatakse mitmes valdkonnas, näiteks disaini, arhitektuuri, maastikuarhitektuuri, toote disaini, jätkusuutlikkuse, graafilise disaini ning planeerimise juures. 1960. paiku kasvas kogukonnaga arvestamise nõudlus suurema otsuse langetamistel. 1965. aastal Suurbritannias sündis esmakordselt idee, et rahval peaks olema võimalus oma koosloome meetodeid jagada, (Taylor, 1998, lk 86) ent osaliste poolt panustatava töö suurus polnud sugugi võrdne. Koosdisainimine on püüdnud luua platvormi projekteerimisprotsessi aktiivseks osalemiseks lõppkasutajatele. Koosdisainimine on alguse saanud Skandinaaviast, kus algusaastatel nimetati seda ühisdisainiks (inglise k. cooperative design). Kui see meetod jõudis Ameerika Ühendriikidesse, otsustati, et cooperative design ei ole õige termin, mida kasutada, kuna tegemist ei olnud näost-näkku infovahetusega, siis otsustati kutsuda antud meetodit participatory design nime pidi. Skandinaaviast tulenevad andmed koosdisainimise kohta põlinevad 1970. aastatest, kus tegeleti nn kollektiivse ressursside lähenemisega ning töötati välja strateegiad ja tehnikad, mis mõjutavad töökohtades kasutatavate arvutirakenduste kavandamist ning rakendamist. Norra Raua- ja metallitööliste liidu projekt (NJMF) astus esimese sammu traditsioonilistest teadusuuringutest inimestega töötamise poole, muutes otseselt ühistusse kuuluvate osapoolte tähtsust. John Chisholm. "What is co-design?". Design for Europe. Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2017. Nichols, Dave, (2009) "Planning Thought and History Lecture", The University of Melbourne. Bødker, S (1996). "Creating conditions for participation: Conflicts and resources in systems design". Human Computer Interaction. 11 (3): 215–236.
Ventspilsi sadam

Ventspilsi sadam (läti keeles Ventspils osta) on sadam Lätis Ventspilsis; ühtlasi üks suuremaid Läti sadamaid. Sadama pindala on 2623,9 ha, sh akvatooriumi pindala 266 ha. Sadama kogukäive 26,2 mln tonni (2014). Sadama koduleht
Sassovo rajoon

Sassovo rajoon (vene keeles Сасовский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rjazani oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Sassovo linn (ei kuulu rajooni koosseisu). Rajoon piirneb kirdes Kadomi rajooniga, idas Mordva vabariigiga, lõunas Šatski rajooniga, läänes Tšutškovo rajooniga ja loodes Pitelino rajooniga. Rajooni pindala on 1819 km². Elanike arv oli 2020. aastal 15 309, 2012. aastal 18 114, 2009. aastal 18 299 ja 2002. aastal 21 012. Sassovo rajoonis on 111 asulat, mis kuuluvad viieteistkümne külaasunduse koosseisu. Rajooni tähtsamad jõed on Mokša, Tsna, Alešnja, Leja, Sassovka, Tšjornaja, Pjot, Vjalsa ja Urzeva. Постановление министерства территориальной политики Рязанской области от 6 сентября 2023 года № 7 «Об утверждении Реестра административно-территориальных единиц и населенных пунктов Рязанской области»
Riia autotehas

Riia autotehas (läti keeles Rīgas Autobusu Fabrika, lühendatult RAF; vene keeles Ри́жская авто́бусная фа́брика, lühendatult РАФ) oli Riias 1949-1998 tegutsenud autotehas. Tehases toodeti RAFi automargiga busse ja mikrobusse. RAFi esimene toode oli 22-kohaline RAF-251 buss, mis baseerus GAZ 51-l. 1958. aastal hakati tootma väikebussi RAF-997, mis baseerus GAZ-21-l ning mille mootor asus esiistmete vahel.
Lahingutank

Lahingutank on tank, mille otstarve on lahinguülesannete täitmine. Lahingutanki iseloomustab suur tulejõud, tugev soomuskaitse ja efektiivne liikumisvõime. Lahingutankid on soomusväe peamine jõud, tagades lahingutegevuse käigus lahinguüksustele tõhusa otsetuletoetuse manöövrite ja löökide teostamisel ning kaitsel. Lahingutankide põhiülesanne lahinguväljal on vastase tulepunktide ja soomustehnika hävitamine. Tänapäeva lahingutanki põhiomadused on suur tulejõud, tugev soomuskaitse, hea läbivus maastikul ja võime läbida pikki vahemaid. Puuduseks on suur mass ja piiratud enesekaitsevõime jalaväe või soomusjalaväe toetuseta. Tank on varustatud vaatlusseadmetega, mis võimaldavad jälgida ümbrust nii päeval kui ka öösel erinevates ilmastikutingimustes. Tanki torni pöörde- ja tõstemehhanismid on automaatselt stabiliseeritavad, mis võimaldab sihtida ja tulistada ka liikumisel. Sihtimisparandi kiiret sisestamist laskesüsteemi, lähtudes laskekaugusest, masina liikumiskiirusest ja laskemoona iseärasustest lihtsustab pardaarvuti. Maastikul orienteerumist hõlbustab navigatsioonisüsteem. Väliseks sidepidamiseks on tankides raadiojaamad, pardatelefoniside toimib InterComipõhimõttel. Mitmeid kaasaegseid tanki turbiinmootoreid on võimalik käitada nii diislikütuse (diisli) kui ka bensiiniga. Tulekahju puhuks on tankidele osaliselt sisse ehitatud automaatsed tulekustutussüsteemid. Tanki välispind kaetakse sageli aktiivsoomusega, mis vähendab kumulatiivlaengute plahvatuse mõju. Mõnedele tankitüüpidele on võimalik kinnitada lisaseadmeid (snorkeleid), mille abil saab kandvat ja tasast põhja mööda sõites läbida paari-kolme meetri sügavusi veekogusid. Tank koosneb lahinguosast (torn), mootoriosast ja veermikust. Lahinguosas paiknevad relvastus, laskemoon ja meeskond. Meeskond on 3–4-liikmeline (komandör, sihtur, juht, laadur), relvastuseks on 105–125 mm kaliibriga vint- või sileraudne kahur ja 1–2 kuulipildujat. Kahuri laskemoonana kasutatakse põhiliselt kumulatiiv-, kild- ja alakaliibrilisi mürske (noolmürske). Mootor paikneb tavaliselt masina tagaosas. Rahuajal on roomikulülid enamasti kaetud kummipadjakestega, mis säästavad teekatet ja vähendavad roomikute kulumist. Tänapäeva tankide põhimass on keskeltläbi 40–65 tonni, kiirus teel 60–75 km/h. Leclerc Merkava M1 Abrams Challenger 2 Ariete http://www.militarysystems-tech.com/suppliers/military-radio-accessories-and-communications-equipment/savox-communications-ltd "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. mai 2016. Vaadatud 19. oktoobril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Asien

Asien (eesti keeles 'Aasia') oli natsionaalsotsilaismiaegse Saksamaa riigimehe Hermann Göringi käsutuses olnud erirongi esimene salanimi, millega tema ja tema kaaslased sõitsid Teise maailmasõja ajal. Salanime "Asien" kandis erirong 1. septembrist 1939 kuni 31. jaanuarini 1943. Göring sõitis selle rongiga Berliini ja oma peakorterisse Jägerhofi (Rastenburg, Ostpreußen) ning ka oktoobris 1940 La Manche'i. Rong koosnes 15 vagunist. Göring aga kasutanud Salonwagen 10205-e ja 1940. aastast Salonwagen 10215. Asieniga liikus kaasa 14 vagunist, hiljem 22 vagunist, koosnev eelrong, millega liikus Göringi kaaskond ja saatepersonal ja üks vagun sõidukite transportimiseks. Kui rongiga parasjagu ei sõidetud, oli Asien harilikult Potsdamis Bahnhof Wildparki raudteejaamas Luftwaffe-juhtstaabi alal. Alates 1. veebruarist 1943 kandis erirong nime "Pommern 1" ja saaterong nimetati "Pommern 2-ks". Ühe allika kohaselt paiknes selles rongis ka tema vürstlik garderoob, sealhulgas arvutud univormid, tsiviilülikonnad, nahkvammus, siidist ja brokaadist hommikumantlid. Ka mõõkmõõgad, ülakud ja ordenid ning aumärgid reisisid temaga kõikjale. Rongis oli ka vannituba. Kuniks riigimarssal vanni võttis ja hommikust sõi, tuli rong seisata. Selleks tuli terved rongitee lõigud vahel seisata ja nii seisid tema ihuvajade taga nii transpordirongid, laatsaretirongid kui ka põgenikerongid. Eitel Lange: Der Reichsmarschall im Kriege : Ein Bericht in Wort und Bild. Stuttgart 1950, S. 55-61, beschreibt den Zug und berichtet als Augenzeuge über dessen Nutzung durch den „Reichsmarschall“. Unterwegs mit Görings Sonderzügen, 8. Dezember 2015 Antje Märke ja Benjamin Köckritz, Der Kommandant Führerhauptquartier Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit de:Asien (Zug) seisuga 10.10.2017.
Otto Raud

Otto Raud (1909–1970), Eesti näitleja Otto Raud (1893–1959), Eesti sõjaväelane Otto-Sven Raud (sündinud 1932), Eesti purjetaja ja jääpurjetaja
Prototüüpimine

Prototüüpimine on süsteemi või toote mudeli loomise toiming, mille eesmärk on mängida läbi erinevad võimalikud disaini lahendusvariandid ja leida nende hulgast parimad. Prototüüpe valmistatakse nii visuaalseid kui ka funktsionaalseid. Visuaalne prototüüp kujutab kavandatud disaini suurust ja välimust, kuid mitte funktsionaalsust. Funktsionaalne prototüüp kajastab kavandatud disaini nii funktsiooni kui ka välimust. Prototüübi valmistamine peab saama osaks projektiplaanist. Prototüüpimine on sama oluline kui iga teine disainiprotsessi osa. Prototüüpimist koheldakse justkui eraldi projektina, millel on oma tsükkel: Prototüübi eesmärgi määramine Prototüübi funktsiooni määramine Prototüübi loomine Prototüübi hindamine Tsüklit korratakse kuni funktsionaalsuse ja kasutajaliidese rahulolu saavutamiseni. Interaktsiooni prototüüpide valmistamise meetodid: paberil visandamine virtuaalne prototüüpimine Moedisaini prototüüpide valmistamise meetodid: 3D printimine odavamast kangast prototüübi õmblemine Moedisaini prototüüpide valmistamisel kasutatakse mulaažikangast või lõpptoote materjalist soodsamat kangast, mis oma kaalult ja tekstuurilt meenutab disainitud eseme riiet. Tootedisaini protüüpide valmistamise meetodid: CNC freesimine 3D printimine stereolitograafia laserpaagutamine kiirsurvevalu täppisvalu Prototüüpide valmistamine sisaldab ka prototüübile välisviimistluse andmise protsessi. Viimistlemine annab võimalusi prototüübi välimus muuta hilisema tootega sarnaseks. Erinevad prototüüpide viimistlusmeetodeid: anodeerimine liivaprits lihvimine ja poleerimine värvimine printimine Blackwell, A. H.; Manar, E., eds. (13. juuli 2015). "Prototype". UXL Encyclopedia of Science. {{netiviide}}: parameetris |autor= on üldnimi (juhend)CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) ""Prototypes: General Categories"". ThomasNet. 13. juuli 2015. Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2017. [Purtilo, Larson, Clark. 1991] A methodology for prototyping-in-the-large. James Purtilo, Aaron Larson and Jeff Clark. International Conference on Software Engineering. Proceedings of the 13th international conference on Software engineering. May 13 - 17, 1991, Austin, TX USA. Jakob Nielsen and Annette Wagner (1996). User Interface Design for the World Wide Web. "Toiles and Sample Garments". The Cutting Glass. 23.03.2011. Louise Valentine (2013). Prototype: Design and Craft in the 21st Century. A&C Black.