laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
M113

M113 on USA-s valmistatud roomikveermikuga soomustransportöör. See on üks enim toodetud soomustransportööre maailmas (umbes 80 000). M113 meeskonnas on kaks liiget, juht ja komandör, ning ta võib kanda 11 reisijat. Relvastuse moodustas 12,7 mm kuulipildja, mida sai kasutada masina ülem. Soomukist on valmistatud arvukalt modifikatsioone. Enamik tänapäeval kasutatavaid soomukeid on ümber ehitatud või modifitseeritud. Siiski on jaosoomuki mahutavus endiselt 2 meeskonnaliiget ja 11 jalaväelast. Põhiline kasutuses olev baasmasin on alates 1987 M113A3. M113 eelkäijaks oli põhimõttelt sarnane soomustransportöör M75. M113 väljatöötamisel oli eesmärk luua soomustransportöör, mida oleks võimalik teisaldada õhutranspordiga ja langevarjuga heita C-130- ja C-141-tüüpi transpordilennukitelt. Esialgu oli mõttes ainult sõjaväelaste kohaletoimetamine lahinguväljale soomuskatte varjus ning nende jalastumise järel pidi transportöör tagalasse naasma. USA Armees võeti M113 kasutusele 1960. Esimesed 32 M113 saabusid Vietnamisse 30. märtsil 1962. Esimest korda kasutati neid lahinguolukorras 11. juunil 1962. Esialgu suutsid soomusest läbi tungida isegi käsitulirelvadest lastud kuulid ja ainuüksi Ap Baci lahingus jaanuaris 1963 sai surma 14 transportööris olnud sõjaväelast. See näitas, et soomuskaitset on vaja tõhustada. Soomukile lisati pöördtorn ja põhja kahe eesmise kolmandiku alla needitud teraskaitse. Kaks sõdurit sai tulistada tahapoole. Nii muutus M113 lahingusõidukiks, kannatades endiselt õhukese soomuse tõttu. Tänapäeval on maailmas kasutusel üle 50 000 M113.[viide?]  Ameerika Ühendriigid  Iisrael  Itaalia  Leedu  Saksamaa  Türgi  Ukraina - kasutuses 2022. aasta mai seisuga. Teadaolevad modifikatsioonid: 2022. aasta juuli seiguga M113G3DK. Ameerika Ühendriikide maaväe 4. jalaväerügemendi M113 õppustel Saksamaal, 2015 M113 Vietnami sõjas Leedu soomustatud abimasin M113 A2 FNSS ACV-15 BTR-70 MT-LB Подразделения Сухопутных войск ВСУ отрабатывают навыки наступления – Генштаб (vaadatud: 14.05.2022) Бійці ЗСУ уже опановують данські бронетранспортери M113G3DK (відео) (vaadatud: 06.07.2022)
Eugen Dachsenberg

Eugen Dachsenberg (vales vormis ka Eugen Daksenberg; 15. detsember 1885 Võru – 1. august 1955 Võru) oli eesti viiuldaja, koorijuht ja EELK Võru Katariina Koguduse organist. Ta viiuldas muuhulgas Kandle teatris ja Võru Sümfooniaorkestris. Ta tavaametiks oli raamatupidaja. Maetud Võru linnakalmistule. E. Dachsenbergi hüüdnimi sõprade-tuttavate seas oli Kährimägi. Ta isa oli tuntud Võru peenkingsepp ja "jalanõudeäri omanik Konnu majast" Peeter Dachsenberg, kellest ja kelle abikaasast Artur Adson kirjutab oma mälestustes. kalmistud.ee Artur Adson. Väikelinna moosekant. Mälestusi Võru linnast sajandi algul. Vadstena: Eesti Kirjastus Orto, 1946. Lk 21, 54 ja 156 Arthur Ruusmaa. "120 aastat Võru muusiku Eugen-Eduard Dachsenbergi sünnist". Viruskundra: Võrumaa kultuurileht nr 2, november 2005. Lk 4, foto Eugen Dachsenbergile kuulunud noodipult Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumis
Pääsusilm

Pääsusilm (Primula farinosa) on nurmenukuliste sugukonda nurmenuku ehk priimula perekonda kuuluv taimeliik. Kõik lehed on juurmise lehekodarikuna, süstjad, kuni 6 cm pikad, lehe alumine pind valge jahuja kirmega. Lehekodariku keskelt tõuseb õievars, tipus väikeste õitega sarikõisik. Õied roosakaslillad, näärmekarvadega kaetud õievarrel. Krooni läbimõõt kuni 1 cm, kroonlehed tipus terava sisselõikega. Kasvab lubjarikastel muldadel, peamiselt niisketel niitudel ja soodes. Seoses märgade niitude pindala tugeva vähenemisega maaparanduse tagajärjel 20. sajandi teisel poolel on varem Eestis väga tavalisest pääsusilmast saanud vaid paiguti esinev liik. Pääsusilm Vilsandil Joonis Rahvasuus on taimel arvukalt nimetusi, näiteks ellerhein, neitsitina, õlangas, jaanilill, jaanikann. Pääsusilm andmebaasis eElurikkus Liigikirjeldus TÜ Loodusteadusliku hariduse keskuse interaktiivses õpikeskkonnas A. Raitviir. Kevadlilled. Tallinn: Valgus, 1977. Lk 22. Pääsusilmad rannikul täisõites, A. Ader Looduskalender 2010 Pääsusilm – herba.folklore.ee
Raik-Hiio Mikelsaar

Raik-Hiio Mikelsaar (13. oktoober 1939 Tartu – 28. mai 2022 Kullaga küla, Tartu maakond) oli eesti arstiteadlane ja molekulaarbioloog. Ta lõpetas keskkooli kuldmedaliga. 1961. aastal lõpetas cum laude Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 1989. aastal kaitses ta Moskva Riiklikus Ülikoolis väitekirja "Моделирование структуры биомолекул" ("Biomolekulide struktuuri modelleerimine"). Aastatel 1999–2005 oli ta Tartu Ülikooli patoloogilise anatoomia professor. Ta on saanud tuntuks molekulide näitlike füüsiliste mudelite väljatöötajana. 2005 Tartu Ülikooli medal 2013 Bengt Gottfried Forseliuse medal Tema isa oli zooloog ja hüdrobioloog Neeme-Õnneleid Mikelsaar. Raik-Hiio Mikelsaare abikaasa on mikrobioloog Marika Mikelsaar. Neil on kolm last: filosoof Margit Sutrop, Hannes Mikelsaar ning ajaloolane ja filosoof Eva Piirimäe. EE, 14. kd "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. jaanuar 2015. Vaadatud 10. jaanuaril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Eesti entsüklopeedia 14. köide "Eesti elulood", ISBN 9985700643 Raik-Hiio Mikelsaar Eesti Teadusinfosüsteemis Kaie Päike. Paar: Marika ja Raik-Hiio Mikelsaar. Eesti Naine, 2003 Raik-Hiio Mikelsaar: Haridust devalveeriv seaduseelnõu, EPL, 4. detsember 2009. Raik-Hiio Mikelsaar: toetada tuleb võimekaid, postimees.ee, 10. mai 2010 Aastatetagused mõtted tänapäeva, tartupostimees.ee, 14. juuli 2010
Tupp-villpea

Tupp-villpea (Eriophorum vaginatum) on lõikheinaliste sugukonda villpea perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Levinud Põhja-, Kesk- ja Ida-Euroopas kuni rabade leviku lõunapiirini, ka Siberis, Kaug-Idas ja Kaukaasias, Jaapanis ja Põhja-Ameerikas. Eestis on tupp-villpea sobivatel kasvukohtadel väga sage, kohati massiline, vähem tavaline läänesaartel. Kasvab peamiselt turbapinnasel: rabades, madal- ja siirdesoos, rabastuvates lodumetsades ja männikutes. Taime kõrgus 30–80 cm. Kasvab mätastena. Taimel on arvukalt niitjaid juurmisi lehti. Need on kolmekandilised, kantidel veidi karedad, kuni 1 mm laiused. Varre alusel on labata või väga lühikese labaga lehetuped, mis muutuvad sügisel lillakaspunasteks. Varsi on ühel taimel väga palju. Püstised, siledad, pikivaolised, alusel ruljad ja ülal nürilt kolmekandilised. Pähik munajas või piklik, kuni 2 cm pikkune ja kuni 1,2 cm läbimõõduga. Tupp-villpea on neljast Eestis kasvavast villpea perekonna liigist ainus, kellel varre tipus on vaid üks pähik. Õiekate on lihtne, hallikas, kilejas, peente valgete karvakestega. Karvakesed säilivad ka viljade valmimisel. Õitseb aprillis ja mais. Viljaks on väike äraspidimunajas pähklike. Viljad valmivad juulis. Ta on üks olulisemaid turvast moodustavaid taimeliike Eestis. Tupp-villpea õiekate Õitsev tupp-villpea 18. märtsil 2014 Lehtmetsa külas Albu vallas Tupp-villpea andmebaasis eElurikkus
Vreni Schneider

Verena Schneider (sündinud 26. novembril 1964 Elmis) on Šveitsi endine mäesuusataja, kolmekordne olümpiavõitja ja kolmekordne maailmameister. Schneider on üks kõigi aegade edukamaid mäesuusatajaid. Tema oli esimene naismäesuusataja, kes võitis olümpiamängudelt kolm kuldmedalit ja viis medalit. Schneider jõudis selle saavutuseni, kui ta võitis Lillehammeris 1994. aasta OM-il kuldmedali suurslaalomis. 1988. aasta olümpiamängudel Calgarys oli ta juba tulnud olümpiavõitjaks slaalomis ja suurslaalomis. Maailmameistrivõistlustelt on Schneideril kuus medalit: kolm kuld-, kaks hõbe- ja üks pronksmedal. Maailma karikasarja üldkarika võitis Schneider kolm korda. Hooajal 1988–1989 võitis ta rekordiliselt 14 maailma karikasarja etappi. Kokku võitis ta 55 MK-etappi. 11 eduka hooaja järel lõpetas Schneider 1995. aasta aprillis sportlaskarjääri. Vreni Schneider tunnistati viis korda (1988, 1989, 1991, 1994, 1995) Šveitsi parimaks sportlaseks ja 2000. aastal valiti ta Šveitsi 20. sajandi parimaks sportlaseks. 1988 Calgarys olümpiavõitja slaalomis olümpiavõitja suurslaalomis 1994 Lillehammeris olümpiavõitja slaalomis hõbemedal Alpi kahevõistluses pronksmedal suurslaalomis 1987 Crans-Montanas maailmameister suurslaalomis 1989 Vailis maailmameister suurslaalomis hõbemedal slaalomis hõbemedal Alpi kahevõistluses 1991 Saalbach-Hinterglemmis maailmameister slaalomis pronksmedal Alpi kahevõistluses Üldkarikas 1. koht: 1989, 1994, 1995 2. koht: 1987 3. koht: 1986, 1991 Slaalomi karikas 1. koht: 1989, 1990, 1992, 1993, 1994, 1995 2. koht: 1988 Suurslaalomi karikas 1. koht: 1986, 1987, 1989, 1991, 1995 2. koht: 1992, 1994 3. koht: 1985, 1988, Alpi kahevõistluse karikas 2. koht: 1987, 1995 3. koht: 1989 Vreni Schneider osales kokku 172 MK-etapil ja jõudis poodiumile 100 korral, millest 55 korda kõige kõrgemale astmele. Vreni Schneideri koduleht Vreni Schneider FIS-i kodulehel (inglise) Vreni Schneider ROK-i kodulehel Vreni Schneider Alpine Ski Database'i kodulehel
Samojeedid

Samojeedid ehk samojeedi rahvad on samojeedi keeli kõnelevad rahvad: neenetsid, eenetsid, nganassaanid ja sölkupid. Varem kuulusid samojeedide hulka ka kamassid, matorid ja koibalid, kelle keel on hääbunud.
Bohuslav Martinů

Bohuslav Martinů (8. detsember 1890 Polička – 28. august 1959 Liestal Baseli lähedal) oli tšehhi helilooja. Ta on kirjutanud 6 sümfooniat, 15 ooperit ja 14 balletti ning hulgaliselt orkestri- ja kammermuusikat. Bohuslav Martinů isa oli kingsepp, kes töötas ka kellamehena. Bohuslav sündis Polička kellatornis. Ta õppis alates 1906. aastast viiulit ja orelit Praha konservatooriumis. Töötas muusikaõpetajana ja 1918–1923 viiuldajana Tšehhi filharmooniaorkestris. 1923 läks Pariisi, kus õppis kompositsiooni Albert Rousseli juures. 1940 põgenes USAsse, kus töötas õppejõuna Massachusettsis ja Princetoni ülikoolis. 1953 tuli tagasi Euroopasse, kus elas Nice'is ja Roomas ning alates 1955. aastast veetis viimased eluaastad Šveitsis. Oma loomingus läbis ta tee impressionismist läbi uusklassitsismi džässisugemetega isikupärase stiilini. 1955 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks Martinů Festtage Bohuslav Martinů Sihtasutus Prahas Martinů tööde kataloog Bohuslav Martinu Keskus Poličkas
Ilya Prigogine

Ilya Prigogine (vene keeles Илья Романович Пригожин Ilja Romanovitš Prigožin; 25. jaanuar 1917 Moskva – 28. mai 2003 Brüssel) oli vene päritolu Belgia füsikokeemik ja teadusfilosoof, Nobeli auhinna laureaat. Ta tegeles avatud süsteemide termodünaamika, dissipatiivsete struktuuride ja keemiliste protsesside pööratavuse uurimisega. 1958 – valiti Belgia Kuningliku Teaduste, Kirjanduse ja Kunsti Akadeemia liikmeks 1960 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1967 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1970 – valiti Leopoldina liikmeks 1976 – Rumfordi medal 1977 – Nobeli keemiaauhind 1982 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia välisliikmeks (1991. aastast Venemaa Teaduste Akadeemia välisliige) Rein Vihalemm (1995). "Kas teaduse piirid või tegelik algus?. Ilya Prigogine'i teadusekäsitusest". – Akadeemia, ak 7, nr 12, lk 2527–2540
Moroni

Moroni on Komooride pealinn ja suurim linn. Moroni asub Komooride suurima saare Ngazidja läänerannikul. Linna geograafilised koordinaadid on 11° 42′ S, 43° 15′ E. Aastal 2002 elas Moronis hinnanguliselt umbes 40 000 inimest ja 2009 aastal umbes 48 000 inimest. Moronis asub Prince Said Ibrahimi rahvusvaheline lennujaam. Moroni sadamast sõidavad laevad Aafrika mandrile, Madagaskarile, teistele Komooride ja India ookeani saartele. "World Gazetteer". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2011. Vaadatud 9. juunil 2009.
1657

◄ | 16. sajand | 17. sajand | 18. sajand | ► ◄ | 1620. aastad | 1630. aastad | 1640. aastad | 1650. aastad | 1660. aastad | 1670. aastad | 1680. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1653 | 1654 | 1655 | 1656 | 1657 | 1658 | 1659 | 1660 | 1661 | ► | ►► 1657. aasta (MDCLVII) oli 17. sajandi 57. aasta. Matemaatik ja astronoom Christiaan Huygens patenteeris pendelkella. ... Tartu piiramine (1657), juuli-august 1657 piirasid ja proovisid Rootsi väed Magnus Gabriel de la Gardie juhtimisel ebaõnnestunult vallutada Tartut ... ... 10. mai – Gustaf Horn, Rootsi sõjaväelane ja poliitik ...
Kommarid ahju

"Kommarid ahju" on antikommunistlike kirjadega T-särk, mille valmistasid 2005. aastal ajalehe KesKus tegijad. Särki kasutati 23. septembril 2005 Kadrioru staadionil peetud Eesti Televisiooni ja Eesti Raadio jalgpallimatšil. Seda kandes põhjustas Indrek Tarand särgiskandaali, mille tagajärjel Eesti kaitseminister Jaak Jõerüüt tagasi astus. Massiliselt kandsid Kadrioru staadionil "Kommarid ahju!" särke mitukümmend Kohtla-Järve Järve gümnaasiumi õpilast, kes olid tulnud eribussiga Tallinna, et Propelleri kontserdil protesteerida oma kooli sandistamise vastu. Eelnevalt oli Kohtla-Järve keskerakondlik linnavalitsus takistanud linna ainsa eesti kooli direktorina jätkamast Isamaaliitu kuulunud Sirje Jõemaad ja kooli direktori kohusetäitjaks määrati eesti keelt aktsendiga kõnelev Irina Tokman, kes oli okupatsiooniajal kommunistliku partei ideoloogiatöötaja. Punase T-särgi esiküljel on küsimärk ja kiri "Kaua võib?". Tagaküljel on loosung "Kommarid ahju!" ja loetelu: Ansip, Savisaar, Reiljan, Rüütel, Klandorf, Kallas, Palmaru, Jõerüüt, Allik, Seppik, Eesmaa, Lenk, Velman, Tootsen, Ivanov, Linde, Mägi, Opmann, Treial, Aidma, Jõgi, Saar, Klaassen, Leivo, Taimla, Alatalu, Tafenau, Soosaar, Kimber, Randver, Efendiev, Õunapu, 2. Reiljan, 3. Reiljan, Mänd jpt. Loetelus on endistest kommunistliku partei liikmetest Riigikogu liikmete ja teiste tegevpoliitikute nimed. Loosung "Kommarid ahju!" viitab 2003.–2005. aastal toimunud skandaalile, mis sai alguse, kui netikommentaator Olev Hannula kirjutas uudisteportaalis Delfi artiklit kommenteerides lause "Juudid ahju". Kommentaatori vastu algatati kriminaalasi vaenuõhutamise tõttu. Juku-Kalle Raidi välja mõeldud, kujundatud ja trükitud T-särki uurisid ka Tartu Ülikooli semiootikud, kuna Raid kaevati politseisse vaenu õhutamise pärast. Ligi kolmveerand aastat kestnud uurimine vaenu õhutamist ei tuvastanud. "KesKus paneb müüki särgi sõnumiga "Kommarid ahju!"" Postimees, 23. september 2005 Juhan Kivirähk: "Karlssoni sokivahetus ehk Eesti vajab muutusi" Postimees, 9. juuni 2009 "Keskerakond taotleb menetlust T-särkide asjas"[alaline kõdulink] Postimees, 26. september 2005 "Kes? Mis? Kus? 2006, lk. 184 "Semiootikud ei pidanud "Kommarid ahju!"-särki vaenu õhutavaks" Postimees, 25. juuli 2006 "Lause "Juudid ahju" tõi netikommentaatorile kriminaalasja" Postimees/BNS, 17.02.2004
Surnud 17. juunil

Siin loetletakse 17. juunil surnud tuntud inimesi. 1795 – Gilbert Romme, Prantsuse poliitik 1858 – Lakshmi Bai, India rahvuskangelane 1871 – Clement Vallandigham, Ameerika Ühendriikide poliitik ja advokaat 1895 – Reinhold Winkler, viimane Saaremaa superintendent 1925 – Adolf Pilar von Pilchau, Audru mõisnik ja Liivimaa poliitik 1936 – Julius Seljamaa, Eesti diplomaat 1942 – Johan Sooman, Eesti riigiametnik 1942 – Nikolai Kruuse, eesti advokaat 1942 – Mihail Väli, Eesti sõjaväelane 1944 – Peeter Vaga, Eesti sõjaväelane 1944 – Theophile von Bodisco, baltisaksa naiskirjanik 1958 – Wells Coates, Briti ja Kanada arhitekt 1959 – Constantin von Weiss, Eesti sõjaväelane 1963 – Aleksander Kesküla, eesti poliitik ja revolutsionäär 1964 – Päären Raudvee, eesti teatrikunstnik ja näitleja 1968 – Peeter Speek, eesti ajakirjanik ja ühiskonnategelane 1971 – Parujr Sevak, armeenia luuletaja ja tõlkija 1982 – Aleksander Remmel, eesti kunstipedagoog 1990 – Aleksandrs Leimanis, läti filmirežissöör 1992 – Hillar Kareva, eesti helilooja 1996 – Kristjan Jaama, eesti põllumajandusteadlane 1996 – Ella Lüüs, eesti graafik 1996 – Walter Saks, eesti maalikunstnik 1996 – Thomas Kuhn, USA teadusajaloolane ja teadusfilosoof 1997 – Heldur Karmo, eesti laulutekstide autor 2004 – Jacek Kuroń, poola poliitik 2005 – Paul Põldoja, eesti keemik 2006 – Arthur Franz, USA näitleja (86) 2006 – Cláudio Besserman Vianna (Bussunda), brasiilia koomik (43, infarkt) 2006 – Abdul Halim Saidullajev, tšetšeeni väepealik ja poliitik (39, hukkus tulevahetuses) 2007 – Mati Majass, eesti arst (68, hukkus tulekahjus) 2007 – Gianfranco Ferrè, itaalia moekunstnik (62, ajuverejooks) 2007 – Jay Newman, Kanada filosoof (59, vähk) 2008 – Cyd Charisse, USA näitleja ja tantsija (86, südamerabandus) 2008 – Jüri Stepanov, EELK Otepää Maarja koguduse õpetaja (56) 2008 – Alfred Saldre, eesti plakatist, šaržist, raamatuillustraator, karikaturist ja teatrikunstnik 2012 – Raivo Järvi, eesti raamatugraafik, ajakirjanik ja poliitik 2013 – Ilmar Kõrgesaar, eesti toidutehnoloog 2014 – Aksel Mark, Eesti poliitik, ajakirjanik ja agronoom 2014 – Villem Ahas, soomepoiss, Soome Sõjaveteranide Eesti Ühenduse juhatuse liige 2016 – Süleyman Demirel, Türgi poliitik 2017 – Baldwin Lonsdale, Vanuatu poliitik ja vaimulik, riigi president aastatel 2014–2017 2019 – Muḩammad Mursī, Egiptuse poliitik, riigi president aastatel 2012–2013 2022 – Jean-Louis Trintignant, prantsuse filminäitleja
KesKus

KesKus on Eestis kord kuus ilmuv eestikeelne ajaleht. Kultuurist huvituvale linnainimesele suunatud ajaleht ilmus nimega Kultuuri KesKus alates 1995. aasta veebruarist. Ajalehe esimene peatoimetaja oli Tiina Väljaste. 1997. aastast on KesKusi peatoimetaja Juku-Kalle Raid. Ajaleht KesKus on ainus erakapitalil põhinev kultuuriväljaanne Eestis. Aastaid levitati ajalehte tasuta ja selle tiraaž kõikus 40 000 ja 60 000 vahel. 2003. aasta alguses muutus ajaleht osaliselt tasuliseks ning muutis oluliselt ka oma väljanägemist ja profiili. KesKusi tiraaž on 15 000 eksemplari, millest 70% jagatakse endiselt tasuta Eesti kultuuriasutustes. Ülejäänu on müügil lehepunktides.[viide?] Kuni 2000. aasta oktoobrini oli ajalehe KesKus omanik AS Dotcom, mis müüs lehe tegevuse ja kaubamärgi internetiportaali Aktivist.ee hallanud AS Linnaportaalile. Viimase omanikud olid Soome IT-firma Suomen Infopiste OY (51%) ja AS XXL.EE (49%). 2003. aasta kevadel ostis Keskusi kaubamärgi OÜ Väljaanded, mille osanikud olid seotud lehe toimetusega. Aastatel 2003–2005 tegi KesKus ETV-s telemagasini "Tegelikkuse KesKus", mille autor ja saatejuht oli peatoimetaja Raid. Lehel on olnud oma saateid ka Kuku raadios. 2005. aastal omandas kolmandiku ajalehest KesKus reklaamifirma Zavod omanik ja tegevjuht Marek Reinaas. Ajalehte Kultuuri KesKus annab välja OÜ Originaalne Keskus. 2015. aasta veebruaris tähistati KesKus 20. aastapäeva. "Ajaleht KesKus tähistab oma 15. sünnipäeva" Postimees, 17. märts 2010 "XXL.EE ostis ajalehe KesKus" Eesti Päevaleht, 27. oktoober 2000. "Ajalehe Keskus ostis ära eestlastest sõpruskond"[alaline kõdulink] Delfi, 14. mai 2003. "Reklaamiärimees ostis osa ajalehest KesKus" Postimees, 7. november 2005. KesKus Unikaalne, sõltumatu ja usaldusväärne ajaleht KesKus pidas Sinilinnus sünnipäeva elu24.postimees.ee, 20. veebruar 2015
Bensüülrühm

Terminit "bensüülrühm" kasutatakse orgaanilises keemias, tähistamaks rühma C6H5CH2– kas asendusrühma või molekuli osa tähenduses. Terminit "bensüül" kasutatakse ka vastavate ebastabiilsete osakeste (intermediaatide) nagu bensüülkatiooni (C6H5CH2+), bensüülaniooni (C6H5CH2–) või bensüülradikaali (C6H5CH2•) kohta. Bensüülrühma võib vaadelda koosnevana fenüülrühmast C6H5– ja metüleenrühmast –CH2–. Bensüülrühma lühendina kasutatakse Bn, näiteks bensüülalkohol on BnOH. Seda lühendit ei tohi segi ajada lühendiga Bz, mis tähistab bensoüülrühma C6H5C(O)–. Vahel kasutatakse terminit "bensüülsed ühendid" ehk "bensüülset tüüpi ühendid", kui fenüülrühma asemel on muu aromaatne rühm, näiteks ArCH2Cl, ArCH2OH jt, kus Ar tähistab aromaatset rühma. CH2-rühmaga seotud aromaatne süsteem annab funktsionaalrühmale märgatavalt suurema reaktsioonivõime, võrreldes vastava alküülderivaadiga. Bensüülrühma suurem keemiline aktiivsus tuleb sellest, et tolueeni ArCH3 molekulis on CH3-rühmas vesiniku ja süsiniku vahelise aatomi side 10–15% nõrgem kui fenüülrühmas olevad süsiniku ja vesiniku aatomi vahelised sidemed ning laguneb kergemini. Teisest küljest stabiliseerib aromaatse tsükli lähedus ka bensüülrühma. Allüülrühm Allüülsed ühendid Arüülrühm Bensüülkloriid
Surnud 18. juunil

Siin loetletakse 18. juunil surnud tuntud inimesi. 0741 – Leon III, Bütsantsi keiser (Süüria dünastiast) 1291 – Alfonso III, Aragóni kuningas 1464 – Rogier van der Weyden, flaami maalikunstnik 1558 – Anton von Schauenburg, Kölni peapiiskop 1824 – Ferdinando III, Toscana suurhertsog 1916 – Helmuth Johannes Ludwig von Moltke, Saksa sõjaväelane 1928 – Roald Amundsen, Norra polaaruurija 1936 – Maksim Gorki, Vene kirjanik 1937 – Nikolai Lunin, Tartu Ülikooli kasvandik ja arstiteadlane, vene pediaater 1938 – Hans Kampus, Eesti metsateadlane 1942 – William Nurmet, Eesti sõjaväelane 1957 – Henry H. Goddard, USA eugeenik ja psühholoog 1964 – Giorgio Morandi, itaalia graafik ja maalikunstnik 1968 – Nikolaus von Falkenhorst, Saksamaa sõjaväelane 1971 – Paul Karrer, Šveitsi keemik 1974 – Georgi Žukov, Nõukogude riigitegelane ja väejuht 1975 – Albert Eskel, Eesti skulptor 1978 – Karl Puusemp, Eesti poliitik 1980 – Kazimierz Kuratowski, Poola matemaatik ja loogik 1982 – Richard Kleis, eesti ajaloolane ja filoloog 1982 – John Cheever, USA kirjanik 1982 – Bohumír Lomský, Tšehhoslovakkia sõjaväelane ja riigitegelane 1982 – Djuna Barnes, Ameerika Ühendriikide kirjanik ja ajakirjanik 1983 – Aleksander Vardi, Eesti kunstnik 1990 – Peeter-Roland Nuiamäe, Eesti arstiteadlane, traumatoloog 1991 – Zdeněk Pluhař, tšehhi kirjanik 1992 – Karl Raudsepp, eesti vaimulik, Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku piiskop 1993 – Karl Ader, Eesti sõnakunstiõpetaja, lavastaja, näitleja ja lastekirjanik 1994 – Paul Lehestik, Eesti kooliõpetaja, direktor, kodu-uurija ja pedagoogikaloolane 1995 – Harry Tisch, Saksa DV riigitegelane 1996 – Adolf Turkin, komi keeleteadlane 1998 – Enn Adusson, eesti näitleja 2000 – Nancy Marchand, Ameerika Ühendriikide näitleja 2001 – Enn Kraam, eesti näitleja 2006 – Luke Belton, Iiri poliitik 2006 – Pia Jürgens, Eesti auto- ja motospordikohtunik 2006 – Wolfgang Lettl, Saksa muusik 2006 – Gică Petrescu, Rumeenia laulja ja helilooja 2006 – Vincent Sherman, USA filmirežissöör 2007 – Vilma Espín, Kuuba Naiste Föderatsiooni president, Raúl Castro abikaasa 2007 – Bernard Manning, Briti koomik 2010 – José Saramago, Portugali kirjanik ja ajakirjanik 2011 – Jelena Bonner, Vene ühiskonnategelane, dissident ja publitsist 2011 – Frederick Chiluba, Sambia poliitik 2012 – Victor Spinetti, Briti näitleja 2012 – Tom Maynard, Suurbritannia (Walesi) kriketimängija 2012 – Juuro Kuusik, eesti kunstnik ja karikaturist 2013 – Michael Hastings, USA ajakirjanik 2014 – Marja Korhonen, soome näitleja 2014 – Pekka Salmi, soome kasiinoärimees 2014 – Vladimir Popovkin, Venemaa sõjaväelane, Roskosmose peadirektor 2011–2013 2015 – Martin Krampen, saksa semiootik 2016 – Tähti Saar, eesti arst ja meditsiiniõppejõud 2020 – Vera Lynn, Briti laulja, laulukirjutaja ja meelelahutaja 2020 – Nora Kutti, eesti ujuja ja kergejõustiklane, veteransportlane 2022 – Uffe Ellemann-Jensen, Taani poliitik 2024 – Anouk Aimée, prantsuse filminäitleja