laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Isokvant

Isokvant (inglise isoquant) tähendab majandusuuringutes kõverat, mis kajastab erinevate tegurite kombinatsioone. Selle edasiarendus – isokvantanalüüs – on vaatlusandmete statistilise töötlemise meetod, mis sisaldab dispersioon-, regessioon- ja klasteranalüüsi elemente. Iga vaatlusobjekt on paljuaspektiline (omab mitmeid tunnuseid). Isokvantanalüüs kujutab endast tunnus-kombinatsioonide vaheliste seoste uurimist. Vastavalt uuringu eesmärgile jaotatakse tunnused argument- ja resultaattunnusteks. Argumenttunnuste ruum dekomponeeritakse nn seisundklastriteks C(X). Igale seisundklastrile C(X) vastab resultaattunnuste regressioonfunktsioon M(Y). Naaber-seisundklastrite regressioonfunktsioone ühendav kõver on isokvant ehk isokõver. Saadud isokvantide parved on kasutajasõbralikud. Neid on edukalt kasutatud mitmesugustes ökoloogilistes, tehnoloogilistes ja meditsiinilistes uuringutes. Isoquanta Models, their Architecture and Application. 1988. (Toimet. Martin, J., Tevet, J.-T., Õunapuu, E.). Estonian Acad. Sci., pp. 108. Tallinn. Tevet, J.-T., Rätsep, Ü. 1988. The architecture of the isoquanta methods. – Isoquanta Models, their Architecture and Application, 8-18. Tallinn. Tevet, J.-T., Käbi, A. 1990. Isoquanta method for analyzing technological data. – Proc. of Conference on Cellural Concrete, 61-63. Bratislava. Tevet, J.-T., Mäemets, A. 1985. Isoquanta and the structure of interelations between lake characteristics obtained by their means. – Proc. Estonian Acad. Sci., Biol., 34 (1985), N 2, 94-111. Planken, A., Tevet, J.-T. 1984. Ühest uuest meetodist meditsiiniliste andmete töötlemiseks. – N. Eesti Tervishoid, Nr. 4, 264-268.
Raimund Peraudi

Raimund Peraudi (ka Raymond või Raymund Pérault, Raimundus Peraudi; 28. mai 1435 Surgères – 5. september 1505 Viterbo) oli katoliiklik vaimulik ja teoloog. Peraudi sündis 1435. aastal Lõuna-Prantsusmaal vaeses peres, kuid sai hea hariduse ning oli nooruses oma kodukohas ja La Rochelle'is kooliõpetaja. Hiljem astus ta augustiinlaste ordusse ja temast sai ka kloostri prior. 1470. aastal lahkus ta aga kloostrist ning asus õppima Pariisi ülikoolis, kust ta sai 1476. aastal teoloogiamagistri kraadi. Samal aastal sai ta ka Saintes'i toomkapiitli dekaaniks ning asus tegutsema indulgentsiraha kogujana. Samuti kirjutas ta järgnevatel aastatel mitmeid teoloogilisi traktaate. 1481. aastal nimetas paavst ta apostellikuks pronotariks. 1486. aastal nimetati Peraudi indulgentsikampaania komissariks Prantsusmaale ning hiljem paavsti legaadiks ja indulgentsijutlustajaks Saksamaale ning Põhja-Euroopasse. Ta reisis paavsti ülesandeid täites ja jutlustades nii Prantsusmaal kui ka Saksamaal ning pöördus 1488. aastal tagasi Rooma. Oma missiooni ajal jättis Peraudi väga hea mulje Saksa-Rooma keisrile Friedrich III-le ja tema pojale Maximilian I-le, kuna ta aitas 1488. aastal vahendada rahu Ungari kuninga Mátyás Corviniga. Seetõttu sai Peraudist 1491. aastal Gurki piiskop. Vahepeal oli Peraudi oma rahuvahendaja karjääri jätkanud: 1489 ja 1492 vahendas ta Charles VIII ja Maximiliani rahuläbirääkimisi ning 1503. aastal osales ta ka Rootsi ja Hansa Liidu vahelise rahu sõlmimisel. Et Peraudi oli määratud indulgentsikampaania ülemkomissariks, siis teenisid tema rahusobitused eesmärki saavutada kõigi kristlaste vahel rahu ja suunata nad kõik ristisõtta Türgi vastu. 1493. aastal sai Peraudi keiser Friedrich III toetusel kardinaliks. Ta paistis silma vähenõudlikkusega, leppides kolm korda väiksema elatisrahaga kui enamik teisi kardinale. Pärast 1500. aastat algatas Peraudi uue indulgentsikampaania Türgi-vastase sõja heaks raha kogumiseks, jutlustades peamiselt Saksamaal, jõudes 1503. aastal ka Lübeckisse ja mujale Põhja-Saksamaale. 1503. aastal sai Peraudist ka Saintes'i piiskop. 1504. aastal pöördus Peraudi tagasi Itaaliasse ning järgmisel aastal suri ta 70-aastaselt Viterbos. Teoloogina oli Peraudi suurimaks panuseks indulgentsiõpetuse põhjalik ümbertöötamine. Elulugu. (inglise keeles)
Bruno Weber

Bruno Weber (10. aprill 1931 Dietikon – 24. oktoober 2011) oli Šveitsi arhitekt, kunstnik ja skulptor. Weber õppis Zürichis kromaatika väljatöötaja Johannes Itteni juures ja lõpetas õpingud 1947. Seejärel õppis ta kuni 1949 litograafiat Zürichi ettevõttes Orell Gessner Füssli. Hiljem õppis ta veel Itaalias, Kreekas ja Tšehhoslovakkias. Enne seda, kui Weber avastas endas huvi ruumiliste objektide loomise vastu, oli ta üle 30 aasta maalikunstnik. Tema maalide põhjal on näha tema kui kunstniku areng. Maalikunstis olid tema eeskujudeks Paul Cézanne ja Gubler. Tema hilisemad teosed on fantastilise realismi stiilis, mille poolest ta ongi kõige rohkem tuntud. Kõige rohkem töötas Weber koos arhitekt Justus Dahindeniga. Ta valmistas skulptuure paljudele Dahindeni hoonetele, mille hulka kuuluvad Viini Tehnikaülikooli raamatukogu fassaad ja Münchenis asuv restoran Tantris. 1991–2003 vastutas Weber Üetlibergi mäe avaliku ruumi kujundamise eest. Selle tipus oli varem teletorn ja tema ajal rajati sinna ka vaatetorn. Tänapäeval on seal tema skulptuuride allee. Oma kodulinna Dietikoni rajas ta 1962 skulptuuripargi ja ta täiendas seda kogu oma elu jooksul. Park võtab enda alla 2 ha ja seda külastab aastas tuhandeid inimesi. Pargis on ka tema kodumaja, millel on 25 m kõrgune torn. Maja ja kõik selle skulptuurid olid püstitatud ilma kohaliku omavalitsuse loata ja perioodid, mil omavalitsus ähvardas need lammutada, vaheldusid rahuliku kooseksisteerimise aegadega, kuni 1998 said kõik ehitised pargis ametliku heakskiidu. Ühtlasi moodustati pargi hooldamiseks Bruno Weberi Sihtasutus.
Rufina Noor

Rufina Noor (aastani 1982 Rufina Kozlova; sündinud 25. jaanuaril 1949 Venemaal Permi oblastis Vissimi külas) on Eesti baleriin ja balletilavastaja. Ta lõpetas 1969. aastal Tallinna Koreograafiakooli (Niina Kuusiku klassis). Aastatel 1969–1991 oli ta Vanemuise teatri balletisolist, 1981. aastast ühtlasi repetiitor ja lavastaja assistent. Ta lavastas 2002. aastal Vanemuises Chopini "Chopiniana" Fokini koreograafiale. Printsess („Muinasjutud“: Béla Bartóki „Puuprints“, 1969), Õnnelik (Camille Saint-Saensi „Maalid“, „Surmatants“, 1969) Lise (Herteli „Asjatu ettevaatus“, 1970), Nele (R. Straussi „Till Eulenspiegel“, 1970), Inesilja (R. Straussi „Don Juan“, 1970), Giselle ja Myrtha (Adami „Giselle“, 1972 ja 1987), Piret (Alo Põldmäe „Merineitsi“, 1974), solist („Chopiniana“, 1974), Aiša (Kara Karajevi „Seitse kaunitari“, 1974), La Goulu („Portreed“, „Jane Avril“, 1975) solist („Skrjabiniana“, 1976), Neiu (Eespere „Kõrvalised: Inimene ja öö“, 1977), Swanilda (Delibes´i „Coppélia“, 1978), Maša (Tšaikovski „Pähklipureja“, 1979), Sulamit (Kogani „Sulamit“, 1981), Neiu („Lõks“, 1982), Bianca (Benoist´ Reberi ja Pugni „Satanilla“, 1984), Mari (Austeri „Tiina“, 1984), Noor naine („Kirgastumine: Hüvastijätt“, Mahleri muusika, 1985), Saarepiiga (E. Kapi „Kalevipoeg“, 1985), Solist (S. Grünberg, „Peegeldused“, 1985), Armastatu/Kõrtsineiu (Denissovi „Pihtimus“, 1985 RO Estonias), Kaunisokas (Britteni „Pagoodide prints“, 1986), Julia („Koreograafilised novellid: Montecchi ja Capuletti“, Tšaikovski muusika, 1986), Estrella („Härg katusel“, Milhaude muusika, 1986), Faline (Austeri „Bambi“, 1987), Maria Stuart (Šenderovase „Maria Stuart“, 1988), Hannah Nixon (J. Savolaineni „Nixon“, 2006) Tšehhoslovakkia Sotsialistliku Vabariigi valitsuse 2. järgu aumärk "Vabariikidevaheliste sõprussuhete arendamise eest" 1978 Eesti NSV Teatriühingu preemia (Svanilda "Coppelias") 1979 Eesti NSV Teatriühingu preemia (Maša "Pähklipurejas") 1980 Eesti NSV teeneline kunstnik 1988 Eesti NSV rahvakunstnik 1988 balleti aastapreemia 2006 Vanemuise hõbemärk 2019 Rahel Olbrei nimeline auhind Tema abikaasa on laulja Taisto Noor. Rahvakunstnikud: Rufina Noor, ERR-i arhiiv
Taisto Noor

Taisto Noor (sündinud 12. aprillil 1953 Tallinnas) on eesti ooperilaulja. Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1977. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Linda Sauli lauluklassi. Aastatel 1975–1977 töötas Estonia ooperikooris. Alates 1977. aastast töötab solisti ja lavastajana Vanemuises. Taisto Noore repertuaari kuulub üle 40 ooperi peaosa. Leporello Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis "Don Giovanni" Figaro Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis "Figaro pulm" Osmin Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis "Haaremirööv" don Alfonso Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis "Cosi fan tutte" Bartolo Gioacchino Rossini ooperis "Sevilla habemeajaja" Mustafa Gioacchino Rossini ooperis "Itaallanna Alžiiris" Horn Giuseppe Verdi ooperis "Maskiball" Raimondo Gaetano Donizetti ooperis "Lucia di Lammermoor" Don Pasquale Gaetano Donizetti ooperis "Don Pasquale" Dulcamara Gaetano Donizetti ooperis "Armujook" Mephistopheles Charles Gounod' ooperis "Faust" Peetrus Carl Orffi ooperis "Kuu" Hertsog Sinihabe Judith Bartóki "Hertsog Sinihabeme lossis" Don Inigo Gomez Maurice Raveli ooperis "Hispaania tund" Polyphemus Georg Friedrich Händeli barokkooperis "Acis ja Galatea" Higgins Frederick Loewe muusikalis "Minu veetlev leedi" Porgy Georg Gershwini ooperis "Porgy ja Bess" Cervantes, Don Quijote Mitch Leigh' muusikalis "Mees La Manchast Karl Stefan Liebenberg Imre Kálmáni operetis "Krahvinna Mariza" Kaifas Andrew Lloyd Webberi muusikalis "Jesus Christ Superstar" Yamadori/Keiserlik Komissar Giacomo Puccini ooperis "Madame Butterfly" (2004) Sarastro Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis "Võluflööt" (2005) Frank Johann Straussi operetis "Nahkhiir (2006) Benny Andersson, Björn Ulvaeus "Chess" (2006) Kirikuteener Giacomo Puccini ooperis "Tosca" (2007) Schlemil, Crespel, Luther Jacques Offenbachi ooperis "Hoffmanni lood" (2007) Sparafucile Giuseppe Verdi ooperis "Rigoletto" (2007) Vanglaülem John Kanderi muusikalis "Ämbliknaise suudlus" (2009) Bartolo Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis "Figaro pulm" (2010) Krahv Des Grieux Jules Massenet'i ooperis "Manon" (2009) Parun Mirko Zeta Ferenc Lehári operetis "Lõbus lesk" (2011) Giacomo Puccini "Õde Angelica" ja "Gianni Schicchi" Gaetano Donizetti "Don Pasquale" ja "Lucia di Lammermoor" Giuseppe Verdi "La traviata" ja "Falstaff" Gian Carlo Menotti "Telefon" Nikolai Rimski-Korsakov "Mozart ja Salieri" (1999) Gioacchino Rossini "Abieluveksel" (2004) Eugen Kapp "Talvemuinasjutt" (2004) Giuseppe Verdi "Rigoletto" (2007) 1981 Eesti NSV Teatriühingu aastapreemia 1985 Georg Otsa nimeline auhind 1991 Eesti Teatriliidu muusikaauhind 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk Tema abikaasa on baleriin Rufina Noor. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Taisto Noor saates "Kukul külas", 16. august 2009, kuula arhiiv
515

◄ | 5. sajand | 6. sajand | 7. sajand | ► ◄ | 480. aastad | 490. aastad | 500. aastad | 510. aastad | 520. aastad | 530. aastad | 540. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 511 | 512 | 513 | 514 | 515 | 516 | 517 | 518 | 519 | ► | ►► 515. aasta Vana-Rooma konsuliteks olid Anthemius ja Florentinus. ... ... Xuanwu, Põhja-Wei valitseja
513

◄ | 5. sajand | 6. sajand | 7. sajand | ► ◄ | 480. aastad | 490. aastad | 500. aastad | 510. aastad | 520. aastad | 530. aastad | 540. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 509 | 510 | 511 | 512 | 513 | 514 | 515 | 516 | 517 | ► | ►► 513. aasta Vana-Rooma konsuliteks olid Probus ja Clementinus ... Shen Yue, hiina ajaloolane
512

◄ | 5. sajand | 6. sajand | 7. sajand | ► ◄ | 480. aastad | 490. aastad | 500. aastad | 510. aastad | 520. aastad | 530. aastad | 540. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 508 | 509 | 510 | 511 | 512 | 513 | 514 | 515 | 516 | ► | ►► 512. aasta (DXII) oli Juliuse kalendri järgi liigaasta, mis algas pühapäeval. Arvu 512 on selle aasta tähistamiseks kasutatud alates varakeskajast, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine. Toimus Vesuuvi purse. Vana-Rooma konsuliteks olid Paullus ja Muscianus. ... ...
Gordoni setter

Gordoni setter on Suurbritanniast pärit koeratõug, setteri tõuperekonna liige. Tema turjakõrgus on 62–66 cm. Karvastik on must pruunikate laikudega käppadel, rinnal, koonul ja silmade kohal. Harva sünnib punase karvaga koeri retsessiivse geeni avaldumise tõttu. Karv on sirge või kergelt laineline, pikk ja siidine. Gordoni setterid on teistest setteritest raskemad, isased võivad kaaluda kuni 36 kg. Gordoni setterite eluiga on tavaliselt 10–12 aastat.
510

◄ | 5. sajand | 6. sajand | 7. sajand | ► ◄ | 480. aastad | 490. aastad | 500. aastad | 510. aastad | 520. aastad | 530. aastad | 540. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 506 | 507 | 508 | 509 | 510 | 511 | 512 | 513 | 514 | ► | ►► 510. aasta Vana-Rooma konsuliks oli Anicius Manlius Severinus Boetius. Xiaoming, Põhja-Wei valitseja Xiaowu, Põhja-Wei valitseja ...
Mustlaik-apollo

Mustlaik-apollo (Parnassius mnemosyne) on liik liblikaliste seltsist ratsulibliklaste sugukonnast apollo perekonnast. Mustlaik-apollo tiibade siruulatus on 51–63 mm, tiiva ülakülg on valge, eestiiva tipuosa poolläbipaistev, eestiiva ülaosa keskel kaks musta laiku. Mustlaik-apollo röövikud toituvad vaid hariliku lõokannuse lehtedest. Mustlaik-apollo on levinud peamiselt jõeäärsetel niitudel. Valmikud on päikeselembesed ja lendavad avamaastikul, kuid röövikute toidutaimed lõokannused kasvavad leppade läheduses. Lennuaeg on mai lõpust juuni lõpuni. Mustlaik-apollo on Eestis looduskaitse alla võetud II kaitsekategooria liik. 2017. aasta sügisel esitati mustlaik-apollo üheks Eesti rahvusliblika kandidaadiks. ♂ ♂ △. ♀ ♀ △. punalaik-apollo Erki Õunap, Urmas Tartes. Eesti päevaliblikad. Tallinn:Varrak, 2014 Vabariigi Valitsuse 20.05.2004 määrus nr 195 "I ja II kaitsekategooriana kaitse alla võetavate liikide loetelu" Viidalepp, Jaan 2000. Mustlaik-apollo (Parnassius mnemosyne) Eestis. (Abiks loodusevaatlejale 98.) Tartu–Tallinn. Saame tuttavamaks aasta liblikaga Mustlaik-apollo andmebaasis eElurikkus
Üstirt

Üstirt ehk Üstirti platoo on platoo Kasahstanis ja Usbekistanis, mis paikneb Mangõšlaki poolsaare ja Garabogazi lahe ning Araali mere ja Amudarja delta vahel. Üstirti platoo pindala on umbes 200 000 km², absoluutkõrgused üle 300 m. Maastikus on enamasti esindatud savikõrb, kus kasvavad pujud ja ogamaltsad, kaguosas on savi- ja kivikõrb. Kohati on solontšakid, põhjaosas ka liivakõrb. Üstirti platool on korraldatud maa-aluseid tuumarelvakatsetusi, sh 1970. aastatel pandi toime kolm plahvatust Manggõstau oblastis Mangõšlaki poolsaarel.
Saint Denis' basiilika

Saint Denis' basiilika (prantsuse keeles Cathédrale royale de Saint-Denis või lihtsalt Basilique Saint-Denis, varem Abbaye de Saint-Denis) on kloosterkirik Pariisi eeslinnas Saint-Denis's. See oli traditsiooniline Prantsusmaa kuningate matmispaik. Kuninglikku krüpti on maetud 42 kuningat, 32 kuningannat, 63 printsi ja printsessi ja 10 Prantsusmaa silmapaistvat riigitegelast. Hauad avati Prantsuse revolutsiooni ajal ja kuningate jäänused kuhjati kahte suurde auku. Alexandre Lenoir päästis hauamonumendid muuseumieksponaatidena. 1817. aastal ühishauad avati, kuid kuna jäänused ei olnud enam identifitseeritavad, maeti nad krüpti. Seepärast on algsed hauad tänapäeval tühjad. Basiilika laskis ehitada Dagobert I 7. sajandil püha Denis' matmispaigale. Järgnevas loendis on välja toodud mõned tuntumad kuningad: Clovis I (465–511) Childebert I (496–558) Arégonde (c.515 – c.573) Fredegonde (Chilperic I naine) (? – 597) Dagobert I (603–639) Clovis II (635–657) Charles Martel (686–741) Pippin Lühike (714–768) Karlmann I (c.751–771) Charles II Paljaspea (823–877) Karlmann II (866–884) Robert II (972–1031) Henri I (1008–1060) Louis VI (1081–1137) Louis VII (1120–1180) ja Kastiilia Constance (1141–1160) Philippe II (1180–1223) Philippe III (1245–1285) Philippe IV (1268–1315) Levon V (Leo V) (1342–1393) Louis XII (1462–1515) François I (1494–1547) Henry II (1519–1559) ja Caterina de' Medici (1519–1589) François II (1544 –1560) Charles IX (1550–1574) Henry III (1551–1589) Henry IV (1553–1610) Louis XIII (1601 –1643) Louis XIV (1638 –1715) Louis XV (1710 –1774), Louis XVI (1754 –1793) ja Marie Antoinette (1755 –1793) Louis XVII (1785–1795) (Ainult süda. Tema keha visati massihauda.) Louis XVIII (1755–1824) Google'i kiirvaade, pdf fail, fantaasiareisid.ee. vaadatud 25.10.11 Detailne nimekiri basiilikasse maetutest (inglise keeles)
Erich Moik

Erich Moik (21. juuni 1948 Tallinn – 28. jaanuar 2009) oli eesti laevakapten ja sadamakapten. Erich Moik lõpetas Tallinna Merekooli ja Leningradi Kõrgema Merekooli ning 1992. aastal Eesti Diplomaatide Kooli väliskaubandussuhete alal. Kaugsõidukapteniks sai Erich Moik 1980. aastal, 1980. aastate lõpul töötas ta kaks aastat Eesti Merelaevanduse esindajana Nigeerias. 1990. aastate algusest töötas Erich Moik reisilaevakaptenina, esmalt Tallinna-Helsingi liinil parvlaevade Saint Patrick II ja Vana Tallinn ning alates 1994. aastast Tallinna-Stockholmi liinil parvlaevade Mare Balticum ja Regina Baltica kaptenina. Pärast merelt äratulekut töötas Erich Moik Vene-Balti sadama, Paldiski Põhjasadama ja Sillamäe sadama sadamakaptenina. 1990. aastate lõpul valiti Erich Moik Eesti Kaptenite Klubi presidendiks. Ta kuulus ka paljudesse komisjonidesse ja ekspertide töörühmadesse. Meremees 2009, nr 1 Rein Hanson. Teateid tegelikkusest: 214 | Laevaliiklus, meresõidu ohutus Hubert Veldermann. AHOI! Erich Moik ja Mare Balticum Lahkus kapten Erich Moik; Maaleht, 29.01.2009
Richard Rorty

Richard McKay Rorty (4. oktoober 1931 New York – 8. juuni 2007 Palo Alto) oli Ameerika Ühendriikide filosoof. Richard McKay Rorty valiti 2005. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks. Ta oli valitud ka Humanitaaruuringute Akadeemia (Moskva) liikmeks.
Robert Guérin

Robert Guérin (28. juuni 1876 – 1952) oli prantsuse ajakirjanik ja esimene FIFA president. Tema eestvõtmisel kogunesid 22. mail 1904 Pariisis seitsme riigi esindajad, kes kirjutasid alla FIFA asutamislepingule ja põhikirjale. Robert Guérin valiti samas ka esimeseks FIFA presidendiks. Sel ametikohal oli ta kaks aastat. Tema ametiaja jooksul astus organisatsiooni veel kaheksa liiget.
Viski küla

Viski on küla Venemaa Pihkva oblastis Petseri rajoonis Uue-Irboska vallas. Aastatel 1920–1944 oli Viski küla Petserimaa Senno valla koosseisus.
Kåfjord (Nordkapp)

Kåfjordi on küla Norras Troms og Finnmargi maakonnas Nordkapi vallas. Küla asub Kåfjordeni fjordi ida-, lõuna- ja läänekallastel. Vaade Kåfjordeni läänekaldalt ida suunas Küla Kåfjordeni läänekaldal Küla Kåfjordeni läänekaldal. Vaade lõuna suunas
Küvett

Küvett on ristkülikukujuline või silindriline väike läbipaistev anum, mis on valmistatud klaasist, plastist või kvartsist, ja mis on ette nähtud analüüsitava aine proovi spektromeetrisse paigutamiseks.
Richard McTaggart

Richard McTaggart (sündinud 15. oktoobril 1935 Dundees) on Šotimaa ja Suurbritannia endine poksija. McTaggart oli kokku viiekordne Suurbritannia meister - kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1956, 1958 ja 1960 ning I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) aastatel 1963 ja 1965. Ta on võistelnud harrastajana kokku 634 korda ning on võitnud neist 610 ja kaotanud 24 kohtumist. McTaggart võitis kergekaalus (kuni 60 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika. Ta sai kergekaalus (kuni 60 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Kazimierz Paździorile (Poola). Ta osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 3. ringis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Jerzy Kulej'le (Poola) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. McTaggart võitis kergekaalus (kuni 60 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961) kuldmedali ning tuli Euroopa meistriks. Ta osales kergekaalus (kuni 60 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kuid kaotas oma kohtumise 1. ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Gerhard Dieterile (Lääne-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 16. Euroopa meistrivõistlustel (Ida-Berliin, 1965), kuid kaotas oma kohtumise 1. ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Tulemused inglise keeles 17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Tulemused inglise keeles 18. suveolümpiamängude poksivõistlus. Tulemused inglise keeles 14. Euroopa meistrivõistlused poksis. Belgrad 1961. Tulemused inglise keeles 13. Euroopa meistrivõistlused poksis. Luzern 1959. Tulemused inglise keeles 15. Euroopa meistrivõistlused poksis. Moskva 1963. Tulemused inglise keeles 16. Euroopa meistrivõistlused poksis. Ida-Berliin 1965. Tulemused inglise keeles Richard McTaggart veebisaidil Olympedia (inglise)
Sita järv

Sita järv (valgevene keeles Возера Сіта, läti keeles Sitas ezers, vene keeles Сито Sito) on järv, mis asub osaliselt Valgevenes Viciebski oblastis Brasłaŭ rajoonis, 16 km kaugusel Brasłaŭ linnast, ja osaliselt Lätis Augšdaugava piirkonnas Skrudaliena vallas. Järve kaldad on kuni 12 m kõrged, lõunaosas 5–6 m kõrged ja on kaetud metsa ning põõsastikuga, lõunaotsas soostunud. Kaldaveetaimestiku vöönd on 6–10 m ja taimestiku vöönd üldse kuni 50 m laiune. Veetaimed ulatuvad umbes 6 m sügavuseni. Järves elab reliktne koorikloom Limnocalanus macrurus. Järves on ka saar. Sita järve valgala on 9,45 km².
Spektromeeter

Spektromeeter on elektromagnetilise kiirguse intensiivsuse ja lainepikkuse vahelise sõltuvuse määramise riist. Spektromeetriteks nimetatakse mitmesuguseid seadmeid, mis töötavad kiirguse etteantud lainepikkuse piirkonnas: raadiolained, mikrolained, infrapunakiirgus, valgus, ultraviolettkiirgus, röntgenikiirgus, gammakiirgus. Spektromeetris mõõdab igale lainepikkusele vastava kiirguse kas fotoelement, fotokordisti, termoelement vms ja tulemuse – spektri – fikseerib registreeriv seade. Analüütilises keemias kasutatavad spektromeetrid on seadmed ainete kvalitatiivseks või kvantitatiivseks määramiseks (tihti identifitseerimiseks) spektroskoopia meetoditega. See tähendab, et uuritakse füüsikalise mõjuri (elektromagnetiline kiirgus, magnetväli) toimet aine aatomituumadele, elektronidele, aatomitele, molekulidele või kristallidele. Seejuures registreeritakse ainele iseloomulik spekter, tavaliselt kiirguse intensiivsuse sõltuvus sagedusest või lainepikkusest. Nähtava valguse või lähiultraviolett- või lähiinfrapunakiirguse piirkonnas töötavat spektraalaparaati, mis on ette nähtud aine spektri mõõtmiseks absoluutühikutes (mitte suhtelistes), nimetatakse spektrofotomeetriks. Spektroskoopia Analüütiline keemia
Oskar Hendrikson

Oskar Hendrikson (29. oktoober 1906 Riia – 27. oktoober 1983 USA) oli eesti advokaat. Ta lõpetas 1931. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Korporatsioon Vironia vilistlane. Aastail 1933–1938 oli ta vandeadvokaat Valter Everi abi Tallinnas, 1938–1940 vandeadvokaat samas. 1934–1938 oli ta Tallinna linnavalitsuse juriidilise büroo nõunik, alates 1937. aastast Eraettevõtete Ametnikkude Koja peasekretär. Oskar Hendrikson põgenes 1944. aastal Saksamaale, siirdus sealt 1949. aastal USA-sse, kus suri.
Edgar Henning

Edgar Henning (19. oktoober /1. november 1900 Tsooru vald, Võrumaa – 19. oktoober 1975 Tartu) oli Võru linnapea aastail 1942–1944. Ta lõpetas 1927. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Edgar Henning osales Vabadussõjas, oli aastail 1931–1940 vandeadvokaat Erich Rummi abi Võrus. Pärast sõda oli ta tööline. Sündis Karl ja Helene Henningi kolmanda pojana.
Eugen Irv

Eugen Irv (kuni 1935. aastani Eugen Hirsch; 11. november 1903 Vana-Kuuste vald, Tartumaa – 16. jaanuar 1992 Stockholm) oli eesti advokaat. Ta lõpetas 1931. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Korporatsioon Fraternitas Liviensise vilistlane. Ta oli aastail 1932–1937 vandeadvokaat Evald Tekeli abi Tartus, 1937–1940 vandeadvokaat samas. Põgenes 1944. aastal Rootsi, kus töötas riigiametnikuna.