laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Thomas Wassberg

Lars Thomas Wassberg (sündinud 27. märtsil 1956 Lennartsforsis Rootsis) on endine rootsi murdmaasuusataja, neljakordne olümpiavõitja ja kolmekordne maailmameister. Õppis aastatel 1972–1975 Järpeni suusagümnaasiumis. Läbimurre rahvusvahelisele areenile toimus 1974. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlustel, kus ta võitis kulla 15 km sõidus. Tippsporti tehes kuulus suusaklubisse Åsarna IK. 1980 Lake Placidis olümpiavõitja 15 km sõidus 1984 Sarajevos olümpiavõitja 50 km klassikas olümpiavõitja 4x10 km teatesõidus 1988 Calgarys olümpiavõitja 4x10 km teatesõidus 1982 Holmenkollenis maailmameister 50 km sõidus 1985 Seefeldis hõbemedal 15 km sõidus pronksmedal 4×10 km teatesõidus 1987 Oberstdorfis maailmameister 30 km sõidus vabastiilis maailmameister 4×10 km teatesõidus hõbemedal 15 km klassikas hõbemedal 50 km vabastiilis 1. koht: 1977 2. koht: 1980, 1982, 1984, 1987 Pikkus tippsportlasena 184 cm, võistluskaal (1987) 73 kg. Thomas Wassberg FIS-i kodulehel (inglise) Pilte Thomas Wassbergist pilt 1 Lake Placid 1980 pilt 2 Sarajevo 1984
Eesti biograafiline leksikon

"Eesti biograafiline leksikon" on aastatel 1926–1929 ilmunud kaheköiteline teatmeteos (leksikon), mis koondab Eestiga seotud ajaloolisi ja kaasaegseid inimesi. Raamatu kirjastas Loodus. Aastal 1940 ilmus teosele täiendus: "Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide". Eesti biograafilise leksikoni täistekst TLÜAR digiarhiivis ETERA Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide, AKADEEMILISE AJALOOSELTSI TOIMETISED X, Kirjastus Osaühing „LOODUS“, TARTU 1940 TALLINN
Eesti kooli biograafiline leksikon

"Eesti kooli biograafiline leksikon" (lühend EKBL) on 1998. aastal ilmunud teatmeteos (leksikon), mis koondab Eesti koolide ja koolieluga seotud isikuid. Raamatu koostas Heino Rannap. Raamatu kirjastas Eesti Entsüklopeediakirjastus. Raamatus on 304 lk.
Veiviržas

Veiviržas on jõgi Leedus, Minija vasakpoolne ja veerohkeim lisajõgi. Jõgi voolab Leedu lääneosas Žemaitijas ja Väike-Leedus. Jõe pikkus on 68 km ja valgla on 686 km². Veiviržas algab Klaipėda rajoonist Endriejavase alevi lähistelt ja läbib Veiviržėnai alevit. Alamjooksul voolab Veiviržas Šilutė rajoonis, seal suubub ta ka Minija jõkke. Aastal 1974 võeti jõgi kaitse alla. Jões elab Leedu punasesse raamatusse kantud kaladest võldas, meriforell ja jõeforell; ka elavad seal silmlased. Veiviržase jõest
Komatiit

Komatiit on ultraaluseline vulkaaniline kivim. Komatiit on kivim, mis moodustas ultraaluselisi laavavoole. Keemilise koostise alusel klassifitseeritakse teda järgmiselt: SiO2<53%, Na2O+K2O<1%, MgO>18%, TiO2<1%. Komatiit on vähelevinud kivim. Selle põhjuseks on kivimite vanus. Peaaegu kõik komatiidid on tekkinud arhaikumis. Proterosoikumi leiud on harvad ning fanerosoikumi vanusega komatiidid on väga haruldased. Komatiidi koostisega süvakivim peridotiit on väga laialt levinud, ehkki mitte maapinnal. Peridotiidist koosneb suur osa vahevööst. Põhjus, miks komatiitse koostisega laavat enam ei esine, peitub selles, et Maa vahevöö on aja jooksul aeglaselt jahtunud. Komatiitse laava temperatuur peaks olema umbes 1600 °C, kuid tänapäevaste laavade temperatuur ei ületa 1300 °C, mistõttu toimub peridotiitse vahevöö osaline sulamine, mille tulemuseks on basaltse koostisega laava. Kivimi nimetus on tuletatud Lõuna-Aafrikas asuva Komati jõe nimest.
Rambynase regionaalpark

Rambynase regionaalpark (leedu keeles Rambyno regioninis parkas) on regionaalpark Leedus Pagėgiai omavalitsuse territooriumil. Rambynase regionaalpark asub Väike-Leedus Nemunase jõe kaldal. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta Nemunase kalda ökosüsteeme ja kultuuripärandit. Rambynase regionaalpark asub paigas, kus Nemunase jõgi tungib läbi viimasel jääajal moodustunud Vilkyškiai oosi. Nemunase paremal kaldal asub Rambynase mägi, oosil kasvab rikkaliku taimestikuga mitmekesine mets. Vilkyškiai lähedal kasvab nn nõiakuusk, millel oli 18 haru, aga aastast 2007, mil torm ühe haru maha murdis, on harusid 17. Kuuse ümbermõõt on 5 meetrit, kõrgus 32 meetrit. Regionaalpargi territooriumil on ka mitmeid soote. Rambynase regionaalpargi tuntuim kultuurilooline mälestis on Rambynase mägi, millel asunud pühamut on mainitud juba XIV sajandi ristisõdijate kroonikates. Mägi on ka hilisematel sajanditel jäänud kohaliku elu keskuseks, seal on peetud jaanipäeva ja tähistatud muid pühi. Kultuuriväärtusteks on ka vana Vilkyškiai asula ja Martynas Jankuse muuseum Bitėnai külas. Jankus oli knygnešystė ajal üks juhtivamaid leedukeelsete raamatute väljaandjaid. Rambynase regionaalpargi keskus asub Bitėnai külas, suurim asula regionaalpargi territooriumil on Vilkyškiai. Rambynase regionaalpargi pindala on 4786 hektarit. Erinevate kaitsealade all on sellest 83,6%. Regionaalpargi kaart Rambynase regionaalpargi koduleht Regionaalpark Leedu kaitsealade registris (leedu keeles) Regionaalpark YouTube'is
Juhan Hämmalov

Juhan Hämmalov (sündinud 23. aprillil 1945 Tartus) on eesti füüsik. Ta lõpetas 1963 Tartu 5. Keskkooli ja 1970 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna. 1972–1997 töötas Tartu Ülikoolis nooremteadurina, vanemteadurina, vanemõpetajana, lektorina ja vaneminsenerina. Seejärel suundus eraettevõtlusse. Omandas Eesti patendivoliniku kutsekvalifikatsiooni 2000. aastal ja Eesti kaubamärgivoliniku kutsekvalifikatsiooni 2002. aastal, Euroopa patendi-, kaubamärgi- ja disainivoliniku kvalifikatsiooni 2004. aastal. 1989. aastal sai Tartu Ülikoolis tehnikakandidaadi kraadi, väitekiri "Adsorbtsioon-desorbtsioonmürad parendatud metroloogiliste karakteristikutega elektromeetrilistel mõõtmistel dünaamilise kondensaatoriga. Uurimisalad: nõrkade voolude mõõtmine, fluktuatsiooniprotsesside pinnanähtused. Avaldanud üle 30 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 1. köide. INTELS Patendibüroo OÜ Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
August Philipp Klara

August Philipp Klara (22. mai (ukj) 1790 – 1850) oli eesti päritolu Baltisaksa kunstnik ja graveerija. Ta õppis muu hulgas Karl August Senffi käe all. Kunstiajaloolase Voldemar Vaga hinnangul on Klara tuntud töödest kahtlemata parimad kuus akvatintatehnikas teostatud Tartu ülikooli hoonete vaadet, mis ilmusid erialbumina 1821. aastal. Nendel mõõtmetelt väikestel gravüüridel on suur kultuurilooline väärtus kui esimestel Tartu ülikooli hoonete kujutustel. "Tartu ülikooli peahoone" "Ülikooli raamatukogu" "Tähetorn" Voldemar Vaga. "Kunst Tartus XIX sajandil". Tallinn: Kunst, 1971. Lk 19 August Philipp Clara (Klara) (1790–1850)
Albrecht von Hembsen

Albrecht von Hembsen (1625 Lübeck – 1657 Tallinn) oli Eestis tegutsenud barokki viljelenud portretist. Biograafia teoses: Neumann, Wilhelm: Lexikon baltischer Künstler, Riga, 1908
Pagramantise regionaalpark

Pagramantis regionaalpark (leedu keeles Pagramančio regioninis parkas) on regionaalpark Leedus Šilalė ja Tauragė rajoonis. Pagramantise regionaalpark asub Žemaitijas Jūra ja Akmena jõe ühinemispaiga ümbruses. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta jõgede orgusid ja sealseid ökosüsteeme, Plynoji sood ning piirkonna kultuuripärandit. Pagramantise regionaalpargi territooriumist on üle poole metsaga kaetud, domineerivaim puuliik on harilik kuusk. Kõige väärtuslikum elupaik regionaalpargi territooriumil on Plynoji soo. Regionaalpargi muudavad tähelepanuväärseks jõgede orgudes leiduvad arvukad paljandid, neist üks asub Akmena orus, 15 aga Jūra jõe orus. Hüdroloogiliselt on väärtuslik Akmena jõe kivine säng. Regionaalpargi territooriumil asub Pagramantise alev vana kiriku ja kahe linnamäega. Lisaks asub jõgede kallastel veel seitse linnamäge, mis moodustasid ristisõdade ajal kaitseliini. Regionaalpargis on veel mitmeid vanu külasid, kalmistuid ja kalmeid. Pagramantise regionaalpargi keskus asub Alijošiškėsi külas. Tähtsaim asula regionaalpargi territooriumil on Pagramantis. Pagramantise regionaalpargi pindala on 13 644 hektarit, sellest 90 km² asub Tauragė rajoonis ja 47 km² Šilalė rajoonis. Erinevate kaitsealade all on 40,9% regionaalpargi territooriumist. Geniai paljand Paljand Jūra jõe kaldal Jociai paljand Pagramantise regionaalpargi koduleht Regionaalpark Leedu kaitsealade registris (leedu keeles) Regionaalpark YouTube'is
Clawes van der Sittow

Clawes van der Sittow (? – 1482 Tallinn) oli Madalmaade või Mecklenburgi päritolu Eestis tegutsenud puunikerdaja ja maalikunstnik. Ta oli maalikunstnik Michel Sittowi isa. Michel Sittowi biograafia, kus pikemalt ka tema isast
Eduard von Richter

Gustav Christoph Eduard von Richter (5/18. märts 1790 – 6/18. mai 1847) oli Liivimaa maanõunik ja aastatel 1836–1838 Liivimaa maamarssal. Ta oli Vastse-Kuuste, Leevi, Väimela, Pindi (? Alt-Bentenhof) ja Räpina mõisnik. Tema isa oli Otto von Richter ja vend Otto Friedrich von Richter. ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" [1]
Sinikilt

Sinikilt on kildaline moondekivim, mis koosneb peamiselt glaukofaanist ning tekkis kõrge rõhu, kuid suhteliselt madala temperatuuri tingimustes basaltse lähtekivimi moondumisel. Sinikildale annab sinaka tooni amfiboolide hulka kuuluv mineraal glaukofaan. Sinikilt tekib enamasti subduktsioonivööndeis aluselise ookeanilise maakoore moondumisel. Subduktsioonivööndeiga peab sinikilda teke olema seotud seetõttu, et seal on piisavalt madal geotermiline gradient, mis tähendab seda, et sügavuse ehk rõhu suurenemisega kaasneb keskmisest mõõdukam temperatuuri tõus. Seda sinikilda tekkeks vaja ongi, sest glaukofaan on stabiilne ligilähedaselt temperatuuril 200...500 °C. Glaukofaani tekkeks vajalik rõhk saavutatakse aga umbes 15 km sügavusel. Sel sügavusel on temperatuur glaukofaani jaoks enamasti liiga kõrge. Sinikildad on maapinnal suhteliselt haruldased kivimid. Vanemaid kui ühe miljardi aasta vanuseid sinikiltu ei ole teada. See on nii ilmselt seetõttu, et Maa keskmine geotermiline gradient oli varem kõrgem. Seetõttu ei olnud sinikiltade tekkeks sobilikke tingimusi isegi subduktsioonivööndeis. Selline seletus kehtib küll vaid vanemate kui kahe miljardi aasta vanuste sinikiltade kohta, mil geotermiline gradient erines tänapäevastest väärtustest piisaval määral. Sinikiltade vanusega 1...2 miljardit aastat puudumine on aga seotud kas nende erosiooni või retrograadse moondega kivimite lasumussügavuse vähenedes. Sinikilt on andnud nime moondefaatsiesele, kuid kõik sinikildafaatsiese moondekivimid ei ole sinikildad. Olenevalt lähtekivimi keemilisest koostisest tekivad sinikildafaatsieses peale glaukofaani ka serpentiin, tsoisiit, talk, epidoot, kloriit jne. Termini "sinikilt" (inglise blueschist) pakkus välja USA geoloog Edgar Bailey aastal 1962. Rohekilt Sinikildafaatsies
Berendt Geistmann

Berendt Geistmann (eesnimena kirjanduses ka Berent; ? – 1628) oli Eestis tegutsenud hilisrenessansi puunikerdaja. 1620. aastatel tegi ta oma töökojas Ambla kirikule altari. Altar on säilinud tänapäevani ja see on võetud kunstimälestisena kaitse alla.
Johann Friedrich La Trobe

Johann Friedrich Bonneval de La Trobe, ka John Frederic de La Trobe (30. mai 1769 Chelsea, Inglismaa – 19. detsember (vkj) 1845 Tartu) oli prantsuse päritolu helilooja, pianist ja muusikakoguja.  Pikemalt artiklis La Trobe Põlvnes Provence´ist pärit, kuid XVIII sajandi algul Briti saartele rännanud hugenotisuguvõsast. Tema isa oli Inglismaa vennastekoguduse ökonoom Benjamin La Trobe (1728−1786), ema Anna Margaretta Antes (1728−1794). Hariduse omandas esmalt Yorkshire´is Fulneckis asunud hernhuutlaste õppeasutuses. Pärast isa surma asus elama Saksamaale, kus õppis Görlitzi lähedal Nieskys hernhuutlaste koolis muusikat. Seejärel õppis alates 1787. aastast hernhuutlaste Barby seminaris. Astus 1790. aastal Jena ülikooli, kus tudeeris arstiteadust. 1795. aastal sai ta meditsiinidoktori kraadi. 1793. aastal rändas ta Liivimaale, kus temast sai Heimtali mõisas Peter Reinhold von Siversi juures koduõpetaja. Järgnevalt oli ta koduõpetajaks Lilienfeldide juures Uue-Põltsamaa mõisas. 1797. aastal elas Riias. Kümme aastat hiljem teenis ohvitserina Liivimaa maamiilitsas. Alates aastast 1808 oli ta Põltsamaa kihelkonnakohtunik. 1819−1829 tegeles ta põllumajandusega, ta oli nii Võisiku kui Pajusi mõisa rentnik. 1829. aastal asus ta elama Tartusse, kuhu jäi kuni surmani. 1835. aastal asutas ta lauluseltsi, mille juhataja oli kuni 1840. aastani. Suri 1845. aastal ja maeti Raadi kalmistule.  Pikemalt artiklis Johann Friedrich La Trobe helilooming Heliloojana oli La Trobe väga viljakas, temalt on pärit umbes 200 tööd. Mitmed neid avaldati trükis, kuid suurem osa jäid käsikirjaliseks. Deutschen Lieder (1826−1846, neli köidet) Agnus Dei (1829) Stabat Mater kuuehäälsele koorile (1830) Viiulisonaat 12 klaverivariatsiooni Kolm divertismenti La Trobe Johann Friedrich La Trobe: ein baltischer Musiker. − Baltische Monatsschrift. Siebenundvierzigter Jahrgang. LX. Band. Riga: Verlag der Baltischen Monatsschrift, 1905. Lk 163-179. Siin: 177-179. Bock, Woldemar von. Blätter der Erinnerung an J. Fr. La Trobe, den Künstler und den Menschen. − Das Inland. Nr. 10, 13, 21. 1848. Hirvesoo, Avo. Johann Friedrich Bonneval de La Trobe. Põlvnemisi. Daatumeid. Fakte. − Teater. Muusika. Kino. Jg. 12. 1995. Johann Friedrich La Trobe: ein baltischer Musiker. − Baltische Monatsschrift. Sechsundvierzigster Jahrgang. LVIII. Band. Riga: Verlag der Baltischen Monatsschrift, 1904. Lk 129-157, 216-230 (järg) [1]. Johann Friedrich La Trobe: ein baltischer Musiker. − Baltische Monatsschrift. Siebenundvierzigter Jahrgang. LX. Band. Riga: Verlag der Baltischen Monatsschrift, 1905. Lk 163-179 (lõpp) [2]. Johann Friedrich La Trobe veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Heino Kask (orienteeruja)

Heino Kask (15. jaanuar 1932 Tori vald, Pärnumaa – 30. juuli 1993 Tallinn) oli eesti orienteeruja ja sporditegelane. Lõpetas 1954. aastal Pärnu Turbatööstuse Tehnikumi tehnoloogi kvalifikatsiooniga ning 1962. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstus- ja tsiviilehituse eriala. Töötas Eesti Tööstusprojektis vaneminsenerina, brigaadijuhina, peakonstruktorina ja autorijärelevalve peaspetsialistina. 1965. aastal võitis orienteerumisjooksus Balti matšil 2. koha ning koos Rein Tõnuriga võistles esimeste eestlastena Nõukogude Liidu koondises rahvusvahelistel võistlusel Tšehhoslovakkias. 1966. aastal tuli Eesti meistriks öises orienteerumisjooksus ja maratonorienteerumises (ehk pikal rajal), lisaks võitis aastatel 1965–1971 orienteerumisjooksus 3 hõbe- ja 4 pronksmedalit ning suusaorienteerumises 4 pronksi. Meistersportlane orienteerumises (1968). Kolmel korral (1965, 1966, 1968) tuli Eesti Tööstusprojekti võistkonnas Jüriööjooksu võitjaks. Aastatel 1971–1984 oli ta Eesti NSV Orienteerumisspordi Föderatsiooni president. Vabariikliku kategooria kohtunik orienteerumises (1977). 1981 – Eesti NSV teeneline sporditegelane 1982 – Kalevi auliige Heino Kask, Kalju Tiik, Vello Viirsalu. EOF XXV. Eesti NSV orienteerumissport 1959–1984. Tallinn 1985. Eesti spordi biograafiline leksikon. Kask, Heino TTÜ lõpetajad 1918-2006 Vello Viirsalu. Eesti orienteerumise sünd ja hiilgeaastad 1959–1970. Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2006 "ESBL sporditulemused. Heino Kask". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. veebruar 2015. Vaadatud 12. veebruaril 2015. "Eesti Orienteerumisliit. Eesti orienteerumisspordi lühiajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. veebruar 2015. Vaadatud 12. veebruaril 2015. "Tiiu Nittim. Vabariikliku kategooria kohtunikud orienteerumises" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 12. veebruaril 2015. Eesti Spordiselts Kalev. Auliikmed Biograafia ESBLis
Improteater

Improteater ehk improvisatsiooniline teater on üks teatri liikidest, kus lugu, karakterid, dialoogid ja stseenid mõeldakse kohapeal välja. Improteatrit etendavad improviseerijad. Sageli võtavad improviseerijad alustuseks inspiratsiooni publikult. Tavapärasest näitlejast eristab improviseerijat see, et ühes isikus on koos nii kirjanik, lavastaja kui ka näitleja. Improviseerijad mõtlevad etenduse koha peal välja, ning selleks, et kaosest vormida mõnus sketš või lugu, rakendavad nad erinevaid tehnikaid, mis lisavad hetkes sündivale loole struktuuri ja sügavuse. Improteatri treening erineb tavapärasest näitlejaõppest ning selle rõhk on peamiselt spontaansusel, julgusel, mängulisusel, koostööl ja partneri märkamisel. Improviseeritud etendused erinevad vastavalt truppidele. Sõltuvalt nende treeningust, eesmärgist ja stiilist võib improetendus olla koomiline, traagiline, sotsiaalne, poliitiline või midagi muud. Improteatris eristatakse kahte vormi, lühikest ja pikka. Lühivormi pikkus on keskmiselt kuni 5 minutit ja see koosneb etteantud reeglitest. Improviseeritakse stseenipõhiseid mänge, kalambuure, äraarvamisi ja laule. Pikkvormis loodud karakterid ja stseenid saavad tavaliselt inspiratsiooni vaid ühest publiku sõnast või lausest. Selle inspiratsiooni baasil sünnib terve täispikk etendus ja lugu laval, mis võib kesta pool tundi või ka kuni kaks tundi. Improteatrite Festival Tilt Eesti Improteater
Kurt Zouma

Kurt Happy Zouma (sündinud 27. oktoobril 1994 Lyonis) on Prantsusmaa jalgpallur, keskkaitsja. Ta mängib Premier League'i klubis West Ham United. Ametliku debüüdi tegi Kurt Zouma Prantsusmaa Ligue 1 klubis Saint-Étienne 16-aastaselt. 2013. aastal võitis Zouma klubiga Coupe de la Ligue'i, kui alistati finaalis Rennes'i Stade 1:0. Jaanuaris 2014 liitus jalgpallur 12 miljoni naelsterlingi eest Londoni Chelseaga, kuid suveni jäi laenul Saint-Étienne'i mängima. Suvel 2014 osales Zouma Chelsea sõprusmängudes, mängides debüütmängus Wycombe Wanderers FC vastu. Esimeses võistlusmängus Chelseas League Cupi kolmandas voorus lõi Zouma esimese värava 2:1 võidumängus klubi Bolton Wanderers üle. 2021. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu West Ham Unitediga. 2013. aastal tuli ta Prantsusmaa kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Debüüdi Prantsusmaa jalgpallikoondises tegi ta 2015. aasta märtsis sõprusmängus Taani vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 11. juunil 2019 EM-i valikmängus Andorra vastu. Zouma kuulus Prantsusmaa koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Saint-Étienne Coupe de la Ligue: 2012–13 Chelsea Inglismaa meistrer (2): 2014–15, 2016–17 Football League Cup (1): 2014–15 UEFA Meistrite Liiga (1): 2020–21 UEFA Superkarikas (1): 2021  Kurt Zouma – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kodu (seriaal)

"Kodu" (norra Hjem) on 16-osaline Norra draamaseriaal, mis leiab aset Buskerudi maakonnas Vestfossenis. Sarjas rulluvad lahti ja põimuvad omavahel kolme ootamatult üksteise olemasolu avastanud poolõe: pereema Annika, lootustandva murdmaasuusataja Trine ja suurtaluniku tütre Oda lood. Eestis on sarja näidanud ETV. Jannike Kruse – Annika Heidi Ruud Ellingsen – Oda Kaia Varjord – Trine Tiril Jessen Bakke – Alexandra Gisken Armand – Eva Kathrine Tom A. Haug – Endre
Aserbaidžaani peaminister

Aserbaidžaani peaminister on Aserbaidžaani valitsuse tähtsaim minister, kes põhiseaduse kohaselt peab korraldama valitsuse igapäevast tegevust ning koordineerima ministrite tööd". Peaministri määrab ametisse Aserbaidžaani president, kuid ametist tagandada saab teda vaid parlamendi umbusaldushääletusega. Presidenti ametikohta peetakse üldiselt peaministrist mõjukamaks. Peaministri ametikoht loodi 1918. aastal, kui rajati Aserbaidžaani Demokraatlik Vabariik. See kaotati, kui Aserbaidžaani liideti Taga-Kaukaasia SFNV-ga. Pärast Aserbaidžaani taasiseseisvumist 1991. aastal võeti peaministri amet taas kasutusele. Aserbaidžaani president
Kaarlo Hillilä

Kaarlo Henrik Hillilä (27. mai 1902 Oulu – 14. mai 1965) oli soome poliitik. Ta oli siseministriks Anders Hackzelli, Urho Castréni ja Juho Kusti Paasikivi teises valitsuses ning varumisministriks Juho Kusti Paasikivi kolmandas valitsuses. 15-aastase lütseumiõpilasena läks ta (veebruarist 1918) valgete poolel Soome kodusõtta. Talvest 1919 oli ta koos noorema venna Erkiga Põhja Poegade koosseisus (Hans Kalmu juhtimisel) Eesti Vabadussõjas, kus nad osalesid Valga vabastamises, samuti oli ta lahingutes Lätis Alūksne all; Lätis sai vend Erkki Hillilä surma. Kevadel 1919 lõpetas ta Oulus lütseumi (fi:Oulun Suomalaisen Yhteiskoulun lukio). Aastal 1921 astus ta Helsingi Ülikooli õigusteaduskonda. Ta osales Pohjois-Pohjalainen Osakunta (kus sai tuttavaks Urho Kekkoneniga) töös, samuti võttis osa Akadeemilise Karjala Seltsi tegevusest.
Urmas Hõrrak

Urmas Hõrrak (sündinud 1. septembril 1961 Otepääl) on eesti atmosfäärifüüsik. Ta sündis töölise peres. Lõpetas 1980 Tartu 1. Keskkooli ja 1985 Tartu Riikliku Ülikooli geofüüsika osakonna. Töötab alates 1985. aastast TÜ-s esmalt keskkonnafüüsika instituudi teadurina ja edasi LOTE keskkonnafüüsika labori vanemteadurina. 2004-2007 Tartu Ülikooli füüsikaosakonna nõukogu liige 2007- keskkonnafüüsika labori juhataja 2008- TÜ Füüsika instituudi teadusnõukogu liige 2011- Eesti teaduse infrastruktuuride teekaardi objekti "Eesti Keskkonnaobservatoorium" nõukogu liige 1994 kaitses TÜ-s magistritöö "Aeroioonide liikuvusspektrite mõõtmisest looduslikus õhus" ja 2001 doktoritöö "Aeroioonide liikuvusspekter maapiirkonnas", juhendajad Hannes Tammet ja Jaan Salm. Uurimisalad: atmosfäärielekter õhuionisatsioon atmosfääri aerosool ja aeroioonid aeroioonide liikuvus-spektromeetria Avaldanud üle 70 teadustrükise. 1994 Horrak, U.; Iher, H.; Luts, A.; Salm, J.; Tammet, H. "Mobility spectrum of air ions at Tahkuse-observatory". Journal of Geophysical Research-Atmospheres, 99(D5), 10697-10700 1996 Hõrrak, U.; Salm, J.; Tamm, E.; Tammet, H. "Derivation of the size spectrum of aerosol particles from a mobility spectrum". Kulmala, M.; Wagner, P. E. (Toim.). Nucleation and atmospheric aerosols (562-565). Oxford, Tarrytown: Pergamon-Elsevier Science Ltd 1998 Horrak, U.; Salm, J.; Tammet, H. "Bursts of intermediate ions in atmospheric air". Journal of Geophysical Research-Atmospheres, 103(D12), 13909-13915 2000 Horrak, U.; Salm, J.; Tammet, H. "Statistical characterization of air ion mobility spectra at Tahkuse Observatory. Classification of air ions". Journal of Geophysical Research-Atmospheres, 105(D7), 9291-9302 2001 "Air Ion Mobility Spectrum at a Rural Area". Doktoritöö. Tartu Ülikool, keskkonnafüüsika instituut) Tartu: Tartu University Press 2004 Kulmala, M.; Laakso, L.; Lehtinen, K.E.J.; Riipinen, I.; Dal Maso, M.; Anttila, T.; Kerminen, V.-M.; Hõrrak, U.; Vana, M.; Tammet, H. "Initial steps of aerosol growth". Atmospheric Chemistry and Physics Discussions, 4(5), 5433-5454 2005 Hirsikko, A.; Laakso, L.; Horrak, U.; Aalto, P. P.; Kerminen, V. M.; Kulmala, M. "Annual and size dependent variation of growth rates and ion concentrations in boreal forest". Boreal Environment Research, 10(5), 357-369 1993, 30. märts Haridusministeeriumi tänukiri kauaaegse aktiivse töö eest Eesti koolinoorte täppisteaduste olümpiaadide korraldamisel Eesti teaduse biograafiline leksikon, 1. köide. Urmas Hõrrak Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.