laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kliimamuutustega kohanemine

Kliimamuutustega kohanemine (inglise climate change adaptation) on tegevused, mis valmistavad ette muutuva kliima tingimustes toimetulekut ja tagajärgedega kohanemist kliimamuutuse mõju vähendamiseks, nii kodumajapidamiste, asumite ja ettevõtete, kui ka majandussektorite ja riikide tasandil. Praktilised sammud, mida kliimamuutustega kohanemiseks on rakendatud või rakendatakse, hõlmavad teiste seas meretaseme tõusu tõttu rannaalade kaitsmise üleujutuse eest, elanike ümberasustamise üleujutatavatelt rannikualalt, uute põllukultuuride kasvatamise. Kliimamuutuse leevendamine Kliima soojenemine Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 16.08.2011) Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [2] (vaadatud 16.08.2011)
Ronald Jenkins

Ronald Jenkins (1907–1975) oli inglise ehitusinsener, kes oli insenerifirma Arup & Partners üks neljast asutajaliikmest (partnerist) 1946. aastal. Jenkins oli Sydney ooperiteatri koorikkatuse tehnilise lahenduse üks väljatöötajatest. Aastail 1938–1946 töötas Ronald Jenkins firmas Arup & Arup Ltd. Malcolm Millais. Building structures: from concepts to design (inglise) Ove Arup. Lubetkin and Tecton engineering-timelines.com (inglise)
Congrès internationaux d'architecture moderne

Congrès internationaux d'architecture moderne (prantsuse keelest 'Rahvusvahelised moodsa arhitektuuri kongressid'), lühendatult CIAM, oli rahvusvaheline arhitektide ühendus, mis koosnes rahvuslikest töörühmadest. CIAM loodi 1928. aastal ja ta tegutses kuni 1959. aastani. CIAM propageeris moodsa arhitektuuri ideid üle maailma, kaasates nimekaid arhitekte. CIAM-i asutasid 28 arhitekti 1928. aastal Le Corbusier' eestvedamisel Šveitsis. Kokku peeti aastatel 1928–1959 Euroopa eri paigus 11 kongressi. Neljandal kongressil Ateenas 1933. aastal võeti vastu niinimetatud Ateena harta, mis jäi enamiku arhitektide jaoks siduvaks 1970. aastateni. Selles propageeriti linna jagamist põhifunktsioonide põhjal elu-, haldus-, tootmis-, jaekaubandus- ja vaba aja veetmise piirkondadeks. Jan Gympel. Arhitektuuri ajalugu. Tallinn: Koolibri, 2006, lk 91
Wells Coates

Wells Wintemute Coates (17. detsember 1895 Tokio – 17. juuni 1958 Vancouver) oli Kanada päritolu Briti arhitekt. Coates sündis metodisti misjonäride Harper Havelock Coatesi (1865–1934) ja Sarah Agnes Wintemute Coatesi (1864–1945) kuuelapselise pere vanima lapsena. Ema oli õppinud arhitektuuri "pilvelõhkujate isa" Louis Sullivani juures ühe esimestest misjonikoolidest Jaapanis. Coates reisis 1913 koos isaga ümber maailma. Seejärel osales ta Esimeses maailmasõjas algul kuulipildurina ja hiljem lendurina Royal Air Force'is. Coates lõpetas 1920. aastal Briti Columbia Ülikooli bakalaureusekraadiga. Järgnevalt õppis ta tsiviilehitust East London College'is, kus sai 1924. aastal filosoofiadoktori kraadi. Coates oli modernist. Ta osales 1933 Rahvusvahelisel moodsa arhitektuuri kongressil, mis võttis vastu Ateena harta. Coates oli Rahvusvahelise moodsa arhitektuuri kongresside Suurbritannia haruorganisatsiooni ehk Moodsa arhitektuuri uurimisrühmaks nimetatava mõttekoja asutajaliige. Coates pooldas Le Corbusier' põhimõtet, et majad peaksid olema "elamise masinad". See ideaal kajastub kõige paremini 1934 Londonis valminud Isokon Buildingus. On väidetud, et see meenutab "elamise masinat" rohkem kui Le Corbusier' enese ükskõik milline projekt. Selles majas elas mõnda aega ka Agatha Christie, kes võrdles selle välimust liinilaevaga. Isokoni hoone oli omast ajast ees. 1946 valis ajakiri Horizon Magazine selle Inglismaa kõige inetumate hoonete seas teisele kohale. 1990. aastatel oli hoone seisukord muutunud väga halvaks. Alles 2000. aastatel taastati Isokoni hoone täielikult. Coates oli arhitektuurilises mõttes ka leiutaja. Ta töötas välja niinimetatud 3-2-projekti, kus hoone ühes osas on 3 korrust sama kõrged kui 2 korrust teises osas, nii et hoone ühes osas on korrused poolteist korda kõrgemad kui teises. Niisugune hoone on näiteks 10 Palace Gate. Ta võttis kasutusele ka D-kujulise uksekäepideme, mida kasutatakse laialdaselt näiteks Skandinaavias. 1930 projekteeris Coates BBC-le stuudio. Tema tehniliste uuenduste seas oli mikrofonistatiiv, millel oli nii pikk õlg, et see ulatus igasse stuudio ossa. Õla otsas oli mikrofon. Statiiv oli nii hästi tasakaalustatud, et ei kukkunud ümber, ükskõik millisesse stuudio ossa mikrofoni ei suunatud. Niisugune mikrofonistatiiv sai niihästi BBC-s kui ka paljudes teistes stuudiotes tüüpiliseks seadmeks. Teise maailmasõja ajal teenis Coates taas lennuväes, seekord lennukite projekteerijana. Selle töö eest tõsteti ta Briti Impeeriumi ordu ohvitseriks. Coates projekteeris ka jahitüübi Wingsail. Sellel oli jäik puri, mis oli paigaldatud katamaraani kerele. Ta asutas nende jahtide tootmiseks ja müümiseks ka ettevõtte, aga see projekt ebaõnnestus. 1950. aastate algul kolis ta Kanadasse. Aastatel 1955–1956 õpetas ta Harvardi ülikooli disainikoolis koos Walter Gropiusega. Tema elu viimane projekt oli üherööpmelise raudtee väljatöötamine Vancouveris. Tema seegi projekt oli omast ajast ees ja lõpetati pärast tema surma, aga hiljem kasutati seda SkyTraini loomisel, mille esimene liin avati Vancouveris 1985. Wells Coates suri Vancouveris 17. juunil 1958 südamerabandusse. Briti impeeriumi ordu ohvitser (OBE)
Isokon Building

Isokon Building on hoone Londonis Hampsteadis, modernistliku arhitektuuri varane näide Suurbritannias. Hoone projekteeris arhitekt Wells Coates ja hoone valmis 1934. aastal. Isokon Buildingu tellis disainiettevõte Isokon, mille nimi oli kuni 1931 Wells Coates ja Partnerid. See on 36 korteriga monoliitsest raudbetoonist elumaja, kus ka mööbel oli modernistlik. Ettevõtte omanikud ja juhid olid Jack ja Molly Pritchard, kes ise elasid selles majas katusekorteris. Ettevõte lõpetas tegevuse 1939. Isokon Building valmis omalaadse ühiselueksperimendina. Enamikul korteritest oli väga tilluke köök, see-eest oli majas suur ühisköök, mis oli ühendatud teiste korrustega pisikese esemete teisaldamiseks mõeldud lifti abil. Ühisköök muudeti 1937 restoraniks Isobar. Majas on eri aegadel elanud arhitektid Marcel Breuer, Walter Gropius, Arthur Korn ja James Stirling, kirjanik Agatha Christie, kunstikriitik Adrian Stokes, NKVD agent Arnold Deutsch ning teisi loomeinimesi. 1969 ehitati ka Isobar ümber korteriteks. 1972 müüdi hoone Londoni Camdeni linnaosa valitsusele. Pikkamööda maja seisukord halvenes, kuni see 1990. aastatel mitmeks aastaks täielikult maha jäeti. Isokon Building kanti I klassi kaitsealuse hoonena Inglismaa kultuuripärandi nimekirja. See asetas ta arhitektuuriliselt kõige olulisemate ehitiste hulka Inglismaal. Pärast seda hoone taastati ning seda kasutatakse riigitöötajate, sealhulgas õpetajate ja arstide ametikorteritena. "1001 ehitist, mida elu jooksul peab nägema". Tallinn, Varrak 2009, lk 435 Image of England English Heritage (inglise keeles)
1322

1322. aasta Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand Aastakümned: 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad - 1320. aastad - 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad Aastad: 1317 1318 1319 1320 1321 - 1322 - 1323 1324 1325 1326 1327 ... Märtsis rüüstasid leedulased Tartu piiskopkonnas. Sügisel tapsid Pihkva krooniku järgi sakslased Peipsi järvel vene kaupmehi ja Narva jõel vene kalureid. ... ... ... Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 45
Ernő Goldfinger

Ernő Goldfinger (11. september 1902 Budapest – 15. november 1987) oli juudi päritolu Briti arhitekt ja mööblidisainer, modernist. Goldfinger õppis Pariisis, kus tutvus Mies van der Rohe ja Le Corbusier'ga. Goldfingerit mõjustas tugevalt Le Corbusier' teos "Vers une architecture". 1934 kolis Goldfinger Londonisse, kus asus elama majja, mis on tuntud Highpoint I nime all. Sõjajärgseil aastail projekteeris ta Londonis tornkortermaju, teiste seas 27-korruselise Balfron Toweri. Ta oli vasakpoolsete vaadetega ning temalt telliti ajalehe Daily Worker kontorihoone ja Suurbritannia Kommunistliku Partei peahoone projekt. Suurbritannia tervishoiuministeeriumi jaoks projekteeris ta Alexander Flemingi maja, mis tänapäeval on tuntud nime all Metro Central Heights. 1950. aastatel projekteeris ta kaks Londoni algkooli, mis ehitati tellisetäidisega eelvalatud betoonist eelpaigaldatavatest detailidest. Üht nendest hoonetest kahjustas petisest kinnisvaraarendaja, mistõttu hoone tuli lammutada ja petis võeti 2008 kohtulikule vastutusele. 1938 ehitati Goldfingeri projekteeritud eramud 1–3 Willow Road, millest keskmises (2 Willow Road) elas Goldfinger ise koos oma abikaasa Ursula (sündinud Blackwell) ja lastega oma surmani. Tema kodumajas on tänapäeval 20. sajandi kunsti muuseum, majad 1 ja 3 on endiselt eramajad. Willow Roadi hoonete ehitamiseks tuli seal varem olnud hooned lammutada. See pahandas mitut kuulsat kohalikku elanikku, kelle seas olid pärastine Suurbritannia siseminister Henry Brooke ja kirjanik Ian Fleming. Vastuseks avaldas Fleming 1959 romaani "Kuldsõrm" (inglise keeles "Goldfinger"), mille tegelane Auric Goldfinger oli Ernő Goldfingeri järgi nimetatud. Auric ja Ernő sarnanevad üksteisega nii välimuse kui ka iseloomu poolest. Ernő Goldfinger oli tuntud mehena, kes ei mõistnud nalja, ja tema raevuhood olid kuulsad; Auric on samasugune. Ernő Goldfinger pahandas Flemingi peale väga ja kaalus tema kohtussekaebamist, kuid lõpuks sõlmiti kohtuväline kokkulepe. Flemingi kirjastajad nõustusid tasuma Goldfingeri kulud juriidilisele abile, ta sai 6 eksemplari Flemingi raamatust ja lubaduse, et raamatutegelase Goldfingeri nime kasutatakse alati koos eesnimega.  Ernő Goldfinger – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Londoni loomaaed

Londoni loomaaed (inglise keeles London Zoo) on loomaaed Londonis Regents Parki põhjaservas. Londoni loomaaed on vanim teaduslik loomaaed maailmas. Loomaaed avati 1828. aastal teadusuuringute jaoks nime all London Zoological Gardens. Külastajatele avati loomaaed 1847. aastal. Loomaaias on üle 16 800 looma 755 liigist. Loomaaeda juhib Londoni zooloogiaselts (asutatud 1826. aastal). Londoni loomaaia gorillamaja Londoni loomaaia pingviinide bassein Ametlik koduleht ZSL keskkonnaalaste probleemide lahendamise kohta
1323

Sajandid: 13. sajand – 14. sajand – 15. sajand Aastakümned: 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad – 1320. aastad – 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad Aastad: 1318 1319 1320 1321 1322 – 1323 – 1324 1325 1326 1327 1328 1323. aasta (MCCCXXIII) oli 14. sajandi 23. aasta. 25. veebruar – Esimest korda mainiti Vilniust (Vilna). 12. august – Sõlmiti Pähkinäsaari rahu, millega määrati esmakordselt ära Novgorodi vabariigi ja Rootsi vaheline idapiir. Toimus kolmas maavärin, mis hävitas Pharose tuletorni lõplikult Veebruaris tungis leedulaste ja pihkvalaste vägi üle Narva jõe ja jõudis Tallinnani. Mais piirasid Liivi ordu, Tartu piiskopi ja Harju-Viru vasallide väed Pihkvat, ent linn jäi vallutamata. ... ... Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 45
Roma

Roma oli vanarooma jumalanna, kes oli Rooma riigi või Rooma riigi kehastus.
Isolatsioon

Isolatsioon on eraldamine, eraldumine, eraldatus (ehk isoleeritus), ühtlasi isoleerimisvahend. Elektriisolatsioon on konstruktsioon, mis väldib elektriseadme pingealuste osade vahelisi elektrilisi kokkupuuteid ja ka pingealuste osade vahel ülelöögi, kaarleegi tekkimist. Heliisolatsioon on hoone või ruumi piirdest läbi tungiva heli tugevuse vähendamine. Isolatsioon on ehitise kaitse välistemperatuuri ja muude välismõjude eest. Isolatsioon ehk isoleeritus on bioloogias populatsioonidevahelise ristumise puudumine. Isolatsioon on ühiskonnale ohtlike haigete või vabadusekaotusega seotud eraldamine ümbrusest, tavaliselt selleks ettenähtud ruumidesse. Soojusisolatsioon ehk soojustus on kuuma vedeliku või gaasi teisaldamise torustiku või soojusseadme väliskate, mille otstarve on soojuskadude vähendamine. Vibroisolatsioon on kaitse mehaanilise võnkumise ehk vibratsiooni eest. Isolatsionism Tehnikaleksikon, lk 83 Tehnikaleksikon, lk 136 Võõrsõnade leksikon, Tallinn, Valgus 1979, lk 297 Tehnikaleksikon, lk 465 Tehnikaleksikon, lk 577
Isolatsioon (bioloogia)

Isolatsioon ehk isoleeritus on lähedaste liikide või liigisiseste populatsioonide vahelise ristumise püsiv või pikemaajaline puudumine. Saab eristada geograafilist ja bioloogilist isolatsiooni. Mõnikord eristatakse bioloogilise isolatsiooni alaliigina ökoloogilist isolatsiooni. Adaptiivne radiatsioon Liigiteke EE 3. köide, 1988.
Canvey saar

Canvey saar (inglise keeles Canvey Island) on saar Inglismaa lõunarannikul Thamesi suudmes. Suurbritannia saarest eraldab Canvey saart loodeliste harujõgede süsteem, kuhu kuuluvad saarest põhja ja kirdesse jääv Benfleet Creek ning saarest läände jääv Holehaven Creek. Kolmandat harujõge, mis jääb saarest loodesse ning ühendab Benfleeti Holehaveniga ja eraldab Canvey saart Suurbritannia saarest, nimetatakse Easthaven Creekiks. Saare pindala on 18,45 km² ja saarel elab üle 37 000 elaniku. Halduslikult kuulub Essexi krahvkonna Castle Pointi valda. 20. sajandil sai saarest merekuurort. 1953. aasta üleujutus nõudis 58 inimelu. 13 000 elanikku evakueeriti ajutiselt saarelt. Tänapäeval on saar üleujutuste eest kaitstud 24 kilomeetri pikkuse betoontammiga. Üks tuntumaid Canvey saare vaatamisväärsusi on merekuurordiks kujunemise perioodist (20. sajandi esimene pool) aastail 1932–1933 ehitatud Ove Arupi projekteeritud Labworth Café. Arhitektuurselt on hoone ehitatud rahvusvahelises stiilis. Hoone oli 1970.–1980. aastatel üsna viletsas seisus, kuid aastal 1996 sai arhitektuurimälestis renoveeritud ja nüüd töötavad selles hoones ranna bistroo ja restoran. Canvey saar üleujutuse ajal (1953) Vaade Canvey saarele ja Benfleet Greekile. Aerofoto Saare kaart
Martin Johann Roth

Martin Johann Roth (1686 Pärnu – 30. jaanuar/10. veebruar 1750 Puhja) oli Eesti vaimulik. Roth immatrikuleerus 12. juunil 1705 Academia Gustavo-Carolinasse (Pärnu ülikooli), kus õppis aastatel 1705–1709. Immatrikuleeriti 8. juunil 1709 Greifswaldi ülikooli. Oli aastatel 1712–1720 Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, teenis 1714–1720 ka Vigala Maarja kogudust. Aastatel 1721–1750 oli ta Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja, teenides 1721–1729 ka Rannu Püha Martini kogudust. Roth oli Tartu suurgildi liige ja sai aastal 1722 Tartu linna kodanikuks. Tema isa Johannes Roth oli Pärnu linnakooli rektor ja aastal 1692 Pärnu Nikolai koguduse (saksa koguduse) abiõpetaja. Tema poeg Martin Gottfried Roth oli Räpina Miikaeli koguduse õpetaja. Tema väimees Tobias Plaschnig oli Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007 Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Jacob Obrecht

Jacob Obrecht (1457/8 Gent – juuli lõpp 1505 Ferrara) oli renessansihelilooja franko-flaami koolkonnast. Ta oli 15. sajandi lõpu kuulsaim missade looja. See vähene, mis on teada Obrechti päritolu ja lapsepõlve kohta, tuleb peamiselt tema motetist "Mille quingentis". Ta oli Genti trompetisti Willem Obrechti ja Lijsbette Gheeraertsi ainuke poeg. Tema ema suri 1460. aastal 20-aastaselt, isa suri 1488. aastal Gentis. Tema haridusest on vähe teada, kuid ilmselt õppis ta mängima trompetit, nagu isagi, ning selle käigus ka tundma kontrapunkti ja improvisatsiooni cantus firmusel. On väga võimalik, et ta kohtus Burgundia hertsogi õukonnas Antoine Busnois'ga, kuid kindlasti tundis ta tema muusikat, sest Obrechti esimene missa on stiililiselt vanema helilooja omale väga lähedane. Obrecht töötas õpetlase, helilooja ja vaimulikuna. Ta oli oma patroonide ja kaasaegsete heliloojate seas kõrgelt austatud. Johannes Tinctoris lisas Napolis Obrechti oma lühikesse nimekirja tolle aja meisterlikematest heliloojatest. Obrecht oli sel ajal vaid 25-aastane. Kuigi enamik Obrechti ametikohtadest asus Flandrias, tegi ta vähemalt kaks reisi Itaaliasse, esimest korda kuus kuud 1487. aastal Ferrara hertsog Ercole d'Este I kutsel ja uuesti aastal 1504. Hertsog Ercole oli kuulnud Obrechti muusikat, mis levis Itaalias alates 1484. aastast, ning pidas seda kõigi teiste kaasaegsete heliloojate muusikast paremaks. 1504. aastal suundus ta uuesti Itaaliasse, kuid pärast hertsogi surma järgmise aasta alguses jäi ta ametikohata. Obrecht suri Ferraras katku veidi enne 1. augustit 1505. "Flemish Masters", Virginia Arts Recordings, VA-04413, esitab Zephyrus. Sisaldab Obrechti "Missa Sub tuum presidium" "Missa Maria zart", Gimell CDGIM 032, esitab Tallis Scholars, juhatab Peter Phillips "Jacob Obrecht. Chansons, Songs, Motets" Capilla Flamenca ja Piffaro, 2005 (Eufoda 1361) Wegman, Grove Sparks 1980, lk 477 Wegman 1994, lk 21 Wegman 1994, lk 36 Wegman 1994, lk 39 Wegman 1994, lk 147 Wegman 2007 Atlas, lk 295 Wegman 1994, lk 81-2 Wegman 1994, lk 139 Atlas, Allan W. 1998. "Renaissance Music". New York: W.W. Norton Sparks, Edgar H. "Obrecht, Jacob", The New Grove Dictionary of Music and Musicians, 1980 ed. Wegman, Rob C. 1994. "Born for the Muses: The Life and Masses of Jacob Obrecht". Oxford: Clarendon Press Wegman, Rob C. "Obrecht, Jacob" Grove Music Online', [1] (vaadatud 22. novembril 2010)
Rahvusvaheline stiil

Rahvusvaheline stiil (inglise keeles international style) oli modernistliku arhitektuuri juhtiv vool 1930.–1960. aastatel. Selle arhitektuuristiili esmaviljelejad olid Walter Gropius, Peter Behrens ja Hans Hopp Saksamaal. Stiili väljapaistvad järgijad olid Le Corbusier (Prantsusmaa), Ludwig Mies van der Rohe (Saksamaa–USA) ja Jacobus Oud (Holland). Mõiste "international style" võeti kasutusele 1932. aastal USA-s. Sel ajal toimus New Yorgi moodsa kunsti muuseumis rahvusvaheline moodsa arhitektuuri näitus, mille kuraatorid olid Henry-Russell Hitchcock ja Philip Johnson. Nende eesmärk oli piiritleda ja ühiskonnale teadvustada seda, mis oli ühist moodsale arhitektuurile kogu maailmas. Selle tulemusena keskendus näitus rohkem modernismi stiililisele küljele. Hitchcock ja Johnson tuvastasid kolm põhimõtet: pigem mahu kui massi väljendamine, pigem tasakaalu kui sümmeetria väljendamine ja kõigi kaunistuste kõrvalejätmine. Nad valisid kõik tööd, mida sellel näitusel esitleti, hoolikalt vastavalt nendele reeglitele. Pärast näitust avaldasid Hitchcock ja Johnson raamatu "International style", milles kirjeldasid niihästi moodsat arhitektuuri, oma näitust kui selle koostamise põhimõtteid ja aitasid kinnistada uut terminit ühiskonna teadvuses. Rahvusvahelise stiili esteetika nõudis loobumist rahvuskultuurde iseärasustest ja ajaloolisest dekoorist. Esiplaanile tõusid sirged jooned, puhtad geomeetrilised vormid ning siledad klaas– ja metallpinnad. Materjalidest eelistati raudbetooni. Interjööris hinnati suuri avatud ruume. Sõjajärgseil aastail olid rahvusvahelise stiili tüüpilised näited Mies van der Rohe, Johnsoni ja Ieoh Ming Pei pilvelõhkujad. 1950ndail saab Mies van der Rohest juhtiv ärihooneid projekteeriv arhitekt. Tema loodud kõrghooned rõhutasid puhtaid geomeetrilisi vorme: risttahukakujulisele metallkarkassile kinnitub klaasfasaad, mis moodustub terve korruse kõrgustest identsetest akendest. Sellistena nägid välja tornelamu Lake Shore Drive Apartments Chicagos (1951), büroohooned Seagram Building New Yorgis (1958) ja Toronto-Dominion Centre (valmis 1969). Mies van der Rohe loodud internatsionaalse stiili etalonid leidsid laialdast jäljendamist 1950.–1960. aastail. 1970. aastatel sai rahvusvaheline stiil tugeva kriitika osaliseks, eelkõige Robert Venturi poolt, kes rajas arhitektuuris postmodernismi. International Style Encyclopedia Britanniica (inglise) Ludwig Mies van der Rohe www.tonnel.ru (vene)
Adaptiivne kaitsekorraldus

Adaptiivne kaitsekorraldus ehk kohanduv kaitsekorraldus (inglise adaptive conservation management) on kaitsekorraldus, mille käigus kogutakse pidevalt andmeid objekti seisundi ja kaitsekorralduslike tööde tulemuslikkuse kohta ning tuginedes nende andmete jooksvale analüüsile, kohandatakse kaitsekorraldust vastavalt ökosüsteemi terviklikkuse hoidmise vajadustele. Kohanduv kaitsekorraldus tugineb peaasjalikult kohanduva majandamise (inglise adaptive management) lähenemisviisile ja põhimõtetele. Primack, R. P., Kuresoo, R. & M. Sammul, 2008. Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse. Tartu: Eesti Loodusfoto, lk 368
Hervé Guibert

Hervé Guibert (14. detsember 1955 Pariis – 27. detsember 1991 Pariis) oli prantsuse kirjanik, ajakirjanik ja fotograaf. "Sõbrale, kes ei päästnud mu elu". Prantsuse keelest tõlkinud T. Arot, järelsõna Tõnu Õnnepalu. Kupar, Tallinn 1996, 176 lk
Puumala vald

Puumala on vald Soomes Lõuna-Savo maakonnas. Puumalas elab 2455 inimest (31. mail 2011), kellest 98,7% räägib soome keelt emakeelena. Puumala piirneb Juva valla, Mikkeli linna, Ristiina valla, Ruokolahti valla, Savitaipale valla, Sulkava valla, Suomenniemi valla ja Taipalsaari vallaga. Hamula, Harmaala, Himahuuha, Huhtimaa, Hurissalo, Huuhkaala, Ihalais, Junninmäki, Kaipaala, Kauppila, Keriniemi, Kietävälä, Kiljula, Kitula, Kokkola, Kontila, Kyllölä, Lampila, Lieviskä, Liimattala, Lintusalo, Luukkola, Maunola, Miettula, Muuramäki, Niinimäki, Niinisaari, Ollila, Oritsalo, Pellilä, Petäjäniemi, Pirttimäki, Piskola, Pitkälahti, Puumala, Repola, Rokansalo, Ruokotaipale, Ryhälä, Sepänkylä, Sipilänsaari, Sopala, Sorjola, Torsantaka, Valtola, Vesiniemi. Population growth biggest in nearly 70 years "Suomen asukasluvut kuukausittain – Kunnittain aakkosjärjestyksessä". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. juuli 2012. Vaadatud 16. augustil 2011.