laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Agluonėnai

Agluonėnai (saksa keeles Aglohnen) on küla Leedus Klaipėda rajoonis, Agluonėnai valla halduskeskus. Külas asuvad põhikool ja raamatukogu. Agluonėnai asub Agluona jõe kaldal ja on selle järgi ka nime saanud. Küla on kirjalikult esmamainitud 1540. aastal. 1736. aastal asutati külla kool. 1906. aastal valmis Klaipėdast Pėžaičiaisse viiv kitsarööpmeline raudtee, mida kasutati kuni 1944. aastani ja mis läbis ka Agluonėnaid. Küla kuulus Memeli piirkonda, mis liideti Leeduga aastal 1923. Nõukogude ajal oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks. Agluonėnai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 154 lk.  Agluonėnai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Küla portaalis vietoves.Lt
Eesti Akadeemilise Helikunstnike Seltsi keelpillikvartett

Eesti Akadeemilise Helikunstnike Seltsi keelpillikvartett oli aastatel 1930–1941 Eesti Akadeemilise Helikunstnike Seltsi juures tegutsenud keelpillikvartett. Kvarteti koosseisus mängisid erinevatel perioodidel: Hugo Schüts (viiul) Rudolf Milli (viiul) Rudolf Palm (viiul) Artur Saat (viiul) Herbert Laan (vioola) Rostislav Merkulov (vioola) August Karjus (tšello) Raimond Bööcke (tšello) Muusika. Sirp, 18.10.2002 "Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum. Tartu aastate heliloomingut ja selle esitajaid". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. oktoober 2014. Vaadatud 25. oktoobril 2016. Kammermuusikakontsert. Päewaleht, 1. detsember 1936
Uusrenessanss

Uusrenessanss ehk neorenessanss (inglise keeles Neo-Renaissance või Renaissance Revival) on historitsistlik määratlus, mis hõlmab paljusid 19. sajandi taastekkelisi arhitektuuristiile, kuid mis ei olnud seotud ei Vana-Kreeka arhitektuuri taassünni ega gootikaga (vt uusgooti stiil). Selle asemel sai see laialdaselt inspiratsiooni klassitseeruvatest Firenze ja Kesk-Itaalia kunstilaadidest. Renessanssarhitektuuri nime all süübisid XIX sajandi arhitektid ja kriitikud stiili, mis väljendus 15. sajandi alguse humanismist ning jätkus samuti manerismi ja baroki määrangutest. Euroopa eri osades ja selle suurlinnades, kuid eriti Prantsusmaal ja Itaalias, lahknevad uusrenessanslikud vormid on lisanud selle määratlemisele ja ära tundmisele keerukust. Vaatamata sellele mida kaasaegsed kutsusid itaaliapärasuseks, võisid selle kõrval valdavalt ilmneda ka prantsuse uusbaroksed tunnusjooned (vt Teise keisririigi arhitektuur). Tuntumad hooned mitmekülgselt varieeruvate stiilinäidetena on inglise Wollaton Hall, itaalia Palazzo Pitti, prantsuse Château de Chambord, vene Granovitaya Palata ja ameerika Met Life Tower. Muuhulgas leiab palju näiteid Ameerika Ühendriikide idaranniku suuremate juhtlinnade ehitusest, eriti Manhattanilt, kus stiili kasutati enamasti ka alumiste korruste ilmestamiseks kõrghoonete jalamitel. Eestis on uusrenessanslikult ehitatud Haapsalu jaamahoone frontoon ning järgmised mõisad: Arkna, Inju, Puurmani, Avanduse, Raadi (varemeis), Muraste (varemeis), Saka, Muuga, Käru (säilinud veidi lihtsustatult), Viljandi, Laimetsa (varemeis), Ulvi (juurdeehituse osas), Harku (fassaadikujunduse osas), Kaagjärve (algkujul alles vaid osa hoonest, sealhulgas torniosa). Uusrenessanslikuks võib pidada ka Ülikooli Kohviku hoonet Tartus. historitsism renessanss renessanssarhitektuur uusbarokk Milano Helsingi Helsingi Newport Szczecin Praha Jaroslavl Peterburi Stockholm New York New York Haapsalu
Forvo

Forvo on veebileht, kus saab kuulata sõnade ja fraaside hääldust eri maailma keeltes. Forvo andmebaasi saab igaüks lisada MP3-vormingus hääldusi. Sõna/fraasi häälduse pikkus võib olla kuni 2,5 sekundit. Veebileht asutati 2007 ja selle omanik on Hispaania ettevõte Forvo Media SL. Forvo.com
Gaseel

Gaseel on lüüriline luuletus Idamaade kirjanduses. Enamasti koosneb gaseel 5-12 beidist (kaksikvärsist) ja viimases beidis on ära toodud autori varjunimi. Gaseel on üheriimiline ja selle riimiskeem on: aa, ba, ca, da, ...
Erika Torger

Erika Torger (5. märts 1914 Kuremäe küla, Jõhvi vald – 6. oktoober 1993 Viljandi) oli eesti näitleja. Aastatel 1944–1946 töötas ta Riikliku Noorsooteatri nukuteatris. Aastatel 1952–1953 oli ta Rakvere teatri näitleja. Hiljem töötas näitlejana Ugala teatris. Tegutsenud ka lavastajana. Ta mängis filmis "Bande". 1965 Eesti NSV teeneline kunstnik Kalender. Sirp, 5.03.2004 Eesti Filmi Andmebaas. Erika Torger Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Ugala näitleja Erika Torger Širini osas Hikmeti näidendis "Legend armastusest" (1954) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Kitzbergi näidend Veli Henn ja Hennu veli teatris Ugala. Jaan Kaasik – Friedrich Tilk, Matilde – Erika Torger (1963) ERR arhiiv. Meenutuste pooltund. Erika Torger (1973) Haud Viljandi Metsakalmistul
Uusrokokoo

Uusrokokoo ehk neorokokoo (inglise keeles Neo-Rococo või Rococo Revival) oli eklektiliselt ja elegantselt historitsistlik salongistiil, mis põhines 18. sajandi alguse rokokool ja tekkis uuesti, ajendatuna hilisklassitsistliku Teise keisririigi uusbarokse imperiaalarhitektuuri kunstilaadist. Seejärel kohandati seda Inglismaal, kuigi enamasti aastatel 1840–1870 oli rokokoostiili taasteket näha kõikjal Euroopas. Ebatavaliste vormidega kaunistatud õilsas ja suurejoonelises justkui purskkaevulikus sisustusstiilis, millel olid üsna rikkad kliendid privilegeeritud elanikkonnast (ka uusrikaste[viide?] seas), kombineerusid nii erinevad kunstilaadid kui ka dekoratiivesemete väljendused. Mõju avaldas see nii maalidele, trükistele, mööblidisainile ja interjööride sisekujundusele kui ka polstrite tekstiilikujundusele. Eriti kajastub uusrokokoo looklevate ridadega, keeruliste ja rafineeritud kaunistuste-nikerdustega, tujukate ja naturalistlike motiividega (nagu õrn õielehestik) buduaarlik luksus: kardinates, gobeläänides, mööbliesemetes, portselanist ja väärismetallist nõudes ning tarbeesemetes. Enamiku Lääne- ja Kesk-Euroopa keisririikide aadelkondades ning eriti Prantsusmaal ja Austria-Ungaris peeti algset rokokood rahvuslikuks stiiliks ning paljudele seostus see meenutusena rahvatraditsioonist. Kuigi stiil kehastas Euroopa imperialistlikke hiilgusi ja aristokraatlikke väärtusi, siis sellele vaatamata oli see 19. sajandi romantismi veelgi ilmekam väljendus, mis näitas ka kasvavat huvi ja vaimustust loodusmaastike vastu. Kuna seda ei peetud kindla ajaperioodi või paigaga piiratuks või seotuks, siis esines see mitme sisustamise stiililainena läbi XIX sajandi. Sajandi teisel poolel muutus tagasihoidlikule biidermeierstiilile järgnenud nii-öelda viinilik uusrokokoo seltskondlikult moodsaks sealhulgas Põhja-Ameerika tisleritöös nii mööbli- kui ka sisekujunduses, seda eriti USA suurlinnade jõukamas klassis New Yorgis, Philadelphias, Baltimore'is, Bostonis ja Chicagos. Euroopa luksus kogunes eelkõige niinimetatud Keisriosariiki, mis peegeldas selle mõjusid üle Uue Maailma. Victoria ajastu Historitsism Rokokoo Uusromantism Uusbarokk Juugend
Vis-à-vis

Vis-à-vis ehk visavii on prantsuskeelne väljend, mis tähendab: silmitsi teineteise vastas seistes või istudes olema, ka vastasolija (ülekantud tähenduses) võrreldes (millegagi) seoses olema
Arnold Treumuth

Arnold Treumuth (7. mai 1907 Patupera küla Vana-Antsla vald – 18. oktoober 1987 Tallinn) oli eesti metsasarvemängija ja muusikapedagoog. Lõpetas Tallinna Rahvaülikooli Seltsi kolledži, õppis raamatuköitmist Taavet Mutso kirjastuse kesklaos. 1933. aastal lõpetas ta metsasarve erialal Tallinna Konservatooriumi Jaan Tamme klassis. 1941. aastal lõpetas teist korda konservatooriumi, seekord muusikapedagoogika eriala. Aastatel 1944–1947 õppis Tallinna Konservatooriumis Mart Saare juures kompositsiooni. Aastatel 1929–1968 mängis ta ERSOs metsasarve, aastatel 1930–1933 ja 1941–1968 oli metsasarverühma kontsertmeister. Mängis ka puhkpilliansamblis Pasunapoisid. Aastatel 1968–1971 töötas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi muusikapedagoogika kateedris, 1971–1982 Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikapedagoogika kateedris puhkpilliõppejõuna. Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule. 1967 – Eesti NSV teeneline kunstnik Eesti NSV teenelisi kunstnikke. Sirp ja Vasar, 10. märts 1967 Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 266 Kalmistute register HAUDI
Tündre oja

Tündre oja (ka Uilu oja) on oja Sakala kõrgustiku lõunaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Lilli külas. Oja pikkus on 2,2 km, valgla pindala 2,3 km², langus 2,5 m ja lang 1,13 m/km. Oja saab alguse 92 m kõrguselt Alatsi järvest ning suubub 89,5 m kõrgusel Tündre järve. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Oja lähteks olev Alatsi järv on kaitse all Teringi maastikukaitseala koosseisus. Oja suudmeks olev Tündre järv ja umbes 700 m oja alamjooksust on kaitse all Tündre looduskaitseala koosseisus. Tündre oja keskkonnaportaalis Tündre oja Eesti looduse infosüsteemis Tündre oja Eesti looduse infosüsteemis Tündre oja keskkonnaportaalis
Karl Robert Saaremäe

Karl Robert Saaremäe (sündinud 7. juunil 1992) on eesti näitleja. Ta on lõpetanud 2008. aastal Rakvere Reaalgümnaasiumi ja 2011. aastal Rakvere Eragümnaasiumi. Ta õppis aastatel 2013–2017 Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias teatrikunsti erialal. 2019. aastal oli ta üks ETV laste laulusaate "Tähtede lava" saatejuhte. Keskseim filmiroll, Joosep Tootsi poeg Oskar, oli tal 2020. aastal esilinastunud mängufilmis "Talve". Ta on näitlejate Tiina Mälbergi ja Üllar Saaremäe poeg. Tema õde on Marii Ingriin Saaremäe. Karl Robert Saaremäe IMDb-s Karl Robert Saaremäe Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia teatrikunsti 11. lend
Yuval Noah Harari

Yuval Noah Harari (heebrea keeles יובל נח הררי; sündinud 24. veebruaril 1976 Kiryat Atas Haifa ringkonnas) on Iisraeli ajaloolane, Jeruusalemma Heebrea Ülikooli professor, menuki "Sapiens. Inimkonna lühiajalugu" (2011) autor. Harari on samasooliste abielus ja elab koos abikaasa Itzik Yahaviga mošavi tüüpi maakogukonnas. 2004 – "Renaissance Military Memoirs: War, History and Identity, 1450–1600". Woodbridge: Boydell & Brewer, ISBN 978-1843830641 2007 – "Special Operations in the Age of Chivalry, 1100–1550". Woodbridge: Boydell & Brewer, ISBN 978-1843832928 2008 – "The Ultimate Experience: Battlefield Revelations and the Making of Modern War Culture, 1450–2000". Houndmills: Palgrave-Macmillan, ISBN 978-0230583887 2014 – "Sapiens: A Brief History of Humankind". London: Harvill Secker, ISBN 978-0062316097 (heebreakeelne väljaanne ilmus 2011. aastal Iisraelis) 2016 – "Homo Deus: A Brief History of Tomorrow". London: Harvill Secker, ISBN 978-1910701874 (heebreakeelne väljaanne ilmus 2015. aastal Iisraelis) 2018 – "21 Lessons for the 21st Century". London: Jonathan Cape, ISBN 1787330672 2016 – Sapiens. Inimkonna lühiajalugu. Tõlkinud Anu Põldsam, keeletoimetanud Katrin Ringo, kujundanud Kairi Kalmann. Tallinn: AS Äripäev, 560 lk, ISBN 978-9949560592 2018 – Homo Deus. Homse lühiajalugu. Tõlkinud Anu Põldsam, keeletoimetanud Lyyli Virkus. Tallinn: Eesti Meedia, 464 lk, ISBN 978-9949669004 2019 – 21 õppetundi 21. sajandiks. Tõlkinud Anu Põldsam, toimetanud Jürgen Tamme. Tallinn: Postimees Kirjastus, 368 lk. Ametlik koduleht "Yuval Noah Harari andis loa oma hitt-teose venekeelset tõlget tsenseerida" ERR kultuur, 28. juuli 2019
Jaan Õun

Jaan Õun (1. oktoober 1945 Kohtla-Järve – 2. aprill 1996) oli eesti flötist. Ta alustas muusikaõpinguid Kohtla-Järve Lastemuusikakoolis, kus tema viiuliõpetajaks oli Ago Kiisler ja klaveriõpetajaks Tooni Kroon. Aastatel 1964–1965 õppis Tartu Muusikakoolis Jaan Hargeli klassis flööti ja võttis viiulitunde Linda Riinerilt. Tartu Muusikakool jäi lõpetamata, sest pidi teenima aega Nõukogude armees. 1969. aastal lõpetas ta Tallinna Muusikakooli Kaljo Westi flöödiklassi. 1974. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi Elmar Peäske flöödiklassi. Aastatel 1974–1978 täiendas end Leningradi Konservatooriumi aspirantuuris, kus tema juhendajaks oli Aleksandra Vavilina-Mravinskaja. 1970. aastal võitis ta esimese preemia ülevabariigilisel puhkpillimängijate konkursil. 1973. aastast surmani töötas ta ERSOs flöödimängijana, 1990. aastast ka flöödirühma kontsertmeister. Aastatel 1972–1979 mängis ERSO puhkpillikvintetis, 1979. aastast kammermuusikaansamblis Camerata Tallinn. 1979. aastast tegutses ka Tallinna Riikliku Konservatooriumi, hiljem Eesti Muusikaakadeemia õppejõuna, 1988. aastast dotsent, 1996. aastast professor. Tema õpilasi on Peeter Brambat, Janika Lentsius ja Mihkel Peäske. Ta andis meistriklasse Sibeliuse Akadeemias (1991), Karlsruhe Kõrgemas Muusikakoolis (1991, 1992) ja mujal. Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule. 1986 Eesti NSV teeneline kunstnik 1988 Eesti Raadio aasta muusik 1991 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (ansambel Camerata Tallinn koosseisus) "VE: Õun, Jaan – flötist". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. aprill 2016. Vaadatud 26. oktoobril 2016. Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 298–299 Lahkus flöödikunstnik Jaan Õun. Eesti Päevaleht, 4. aprill 1996 Kalmistute register HAUDI http://www.ra.ee/fotis/index.php?type=2&id=159883 Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Trio Camerata Tallinn: Jaan Õun, Mati Kärmas ja Heiki Mätlik (1989)] Klassikaraadio. Eesti interpreedid: flöödimängija Jaan Õun (2015) Estonian World Review. Jaan Õuna meenutades VE: Õun, Jaan – flötist
Maret Kuke

Maret Kuke (9. oktoober 1926 – 2. juuli 2002) oli eesti nahakunstnik. 1957. aastal lõpetas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi nahakunsti eriala. Töötas Eesti NSV Kunstifondi Tartu töökoja nahkehistöö kunstnikuna. Ta oli Eesti Kunstnike Liidu ja Tartu Kunstnike Liidu liige. Ta on maetud Rahumäe kalmistule. 1986 Eesti NSV teeneline kunstnik EKA vilistlased. Nahakunst Maret Kuke (9. X 1926 – 2. VII 2002). Sirp, 2.08.2002 Kalmistute register HAUDI E-varamu. Eesti Kunstimuuseumi fotokogu. Nahakunstnik Maret Kuke Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti NSV Kunstifondi Tartu töökoja kunstnik Maret Kuke, ETKVL-i Jõgeva Tööstuskombinaadi nahkehistööde tsehhi tööline Ernst Tsauram ja selle tsehhi meister Voldemar Kutta M. Kuke uut eskiisi arutamas (1962)
Siiri Kaasik

Siiri Kaasik (29. juuni 1938 – 24. november 2013) oli eesti pedagoog ja koolijuht. Aastatel 1972–1976 oli ta C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli huvijuht ja keemiaõpetaja. 2000. aastatel oli ta Kaagvere Erikooli õppealajuhataja ja direktori asetäitja õppealal, 2004. aastal ka direktori kohusetäitja. Ta on kirjutanud laulusõnu laagrilauludele (helilooja Aleksander Blumberg): Kääriku kokkutuleku laul (1960) Keila-Joa kokkutuleku laul (1963) Kivilõppe kokkutuleku laul (1963) Karepa pioneerilaagri laul (1964) Meie Kodu. Mäksa valla infoleht, detsember 2013[alaline kõdulink] "Carl Robert Jakobsoni nimeline Gümnaasium. Õpetajad 1962 – 1975". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2007. Vaadatud 26. oktoobril 2016. Sulev Vedler, Raul Ranne. Kaagvere metsikud tüdrukud. Eesti Ekspress, 17. aprill 2002 Vilja Kohler. Kaagvere tüdrukud ootavad riigi rahapotti. Postimees, 17. mai 2004 Eesti rahvusbibliograafia. Kaasik, Siiri, sõnade autor[alaline kõdulink] Artiklite ja retsensioonide kroonika, 1963, nr 7 Viited TLÜ Eesti Pedagoogika Arhiivmuuseumi andmebaasis
Reet Rääk

Reet Rääk (sündinud 10. jaanuaril 1953) on eesti sotsiaaltöötaja ja õpetaja. Ta lõpetas 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia eriala. 2002. aastal kaitses ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis lastekaitse erialal magistrikraadi (juhendaja professor Taimi Tulva). Ta on töötanud Liivalaia Gümnaasiumi bioloogia- ja sotsiaalhoolekande õpetajana ja Tallinna Sotsiaal- ja Tervishoiuameti hoolekande osakonna lastekaitse peaspetsialistina. Ta on nõustamisühingu Herek juhatuse liige. Reet Rääk. Lastekaitse käsiraamat. Tallinn: Tallinna Sotsiaal- ja Tervishoiuamet, 2003 Erki Korp, Reet Rääk. Lastekaitsetöö kohalikus omavalitsuses: käsiraamat. Tallinn: Sotsiaalministeerium, Tervise Arengu Instituut, 2004 2006 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk Eesti Teadusinfosüsteem. Reet Rääk Eesti Teadusinfosüsteem. Taimi Tulva. Juhendamised Inforegister. Reet Rääk[alaline kõdulink] Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Saida Ausing

Saida Ausing (sündinud 14. detsembril 1935) on eesti riigiametnik. Ta on töötanud Rahandusministeeriumi eelarve osakonna peaspetsialistina, hiljem sotsiaalkulude talituse juhatajana. Aastatel 1997–2010 oli ta Lastekaitse Liidu vanematekogu liige. Aastatel 2008–2010 oli ta poliitilistel põhjustel represseeritud inimeste sotsiaalsete tagatiste asjatundjate komisjoni liige. Ta on olnud ka Kagu-Eesti probleemidega tegeleva valitsuskomisjoni liige ja Hasartmängumaksu Nõukogu liige. 2007 Valgetähe V klassi teenetemärk Lastekaitse Liit. Juhatus Vabariigi Valitsuse korraldus. Asjatundjate komisjoni moodustamine poliitilistel põhjustel represseeritud inimeste sotsiaalsete tagatiste küsimuse läbitöötamiseks Vabariigi Valitsuse 20. jaanuari 1993. a korraldus nr 18-k Vabariigi Valitsuse 20. aprilli 1999. a korralduse nr 482-k „Liikmete esitamine Riigikogu poolt moodustatavasse hasartmängumaksu laekumistest toetuste eraldamise nõukogusse“ muutmine Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Džomolungma lõunatipp

Džomolungma lõunatipp , ka Džomolungma eeltipp, ka Lõunatipp, (inglise keeles: South Summit of Mount Everest), on mäetipp (eeltipp) Džomolungma mäel Himaalajas. Lõunatipp asub peatipust (8848 m) 360 m lõunakagu suunas. Tipu kõrgus on 8749 m. Ta on kõrgem kui K2 (maailmas kõrguselt 2. mäetipp), kuid ta ei klassifitseeru mäeks. Esmatõusu tippu tegid 26. mail 1953 Briti ekspeditsiooni liikmed Charles Evans ja Tom Bourdillon, kes tõusid eeltippu mäe lõunapoolsest küljest. Neil oli eesmärgiks küll jõuda peatippu (8848 m), kuid edasiminekuks polnud neil lihtsalt jõudu jagunud. Vallutanud eeltipu (8749 m), seisid nad sellel ja arutlesid, et suudavad ehk peatipuni jõuda, kuid elusatena ei pöördu nad sealt enam tagasi. Kolm päeva hiljem, 29. mail kell 9 hommikul, jõudsid sama ekspeditsiooni liikmed Edmund Hillary ja Tenzing Norgay eeltippu ja liikusid sealt edasi 2,5 tunniga peatippu. 1996. aastal hukkus Lõunatipul Rob Hall, Uus-Meremaa alpinist ja mägigiid. Mount Everest-South Summit, China/Nepal. peakbagger.com "Lumetiiger" (Tenzingi elulugu). Eesti Riiklik Kirjastus: Tallinn, 1960. Lk 197 Hillary and Tenzing reach Everest summit. history.com
Helga Maranik

Helga Maranik (25. veebruar 1924 Tallinn – 23. oktoober 1987 Tallinn) oli eesti moekunstnik. 1952. aastal lõpetas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi moekunsti eriala. Aastatel 1952–1957 töötas ta V. Klementi nimelises Õmblusvabrikus. 1957. aasta mais asus ta tööle vastavatud Tallinna Moemaja peakunstnikuna ja töötas selles ametis 1983. aastani. Ta kavandas rõivamudeleid tekstiilitööstusettevõtetele ja tegi moejooniseid ajakirjale Siluett. Ta on maetud Rahumäe kalmistule. 1974 Eesti NSV teeneline kunstnik EKA vilistlased. Moedisain Kalmistute register HAUDI Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Tallinna Moemaja peakunstnik Helga Maranik (1961)
Slengiai

Slengiai on küla Leedus Klaipėda rajoonis, Sendvarise valla halduskeskus. Külas asuvad Plikiai põhikooli filiaal ja raamatukogu. Nõukogude ajal asus Slengiai Sendvarise külanõukogus, mille keskuseks oli algselt hiljem Klaipėdaga liidetud Sendvaris, seejärel mitmed teised külanõukogu asulad. Slengiai ise oli suhteliselt väike küla, aastal 1970 oli seal 82 elanikku, aastal 2001 aga 48 elanikku. Aastaks 2011 oli Slengiais aga 327 elanikku. Slengiai. Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija, Kd. 3 (R–Ž). Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1971, 235 lk. http://statistics.bookdesign.lt/table_125_03.htm?lang=lt#klai_r Küla portaalis vietoves.Lt
Vladimir Annikov

Vladimir Annikov (14. aprill 1926 Odessa – 24. detsember 2015) oli vene päritolu Eesti viiuldaja. 1944. aastani elas Odessas. Õppis Odessa konservatooriumis. Aastatel 1941–1944 töötas viiuldajana Odessa Ooperiteatris. Aastatel 1946–1950 mängis Moskvas sõjaväe džässorkestris. 1950. aastal kolis Tartusse. Aastatel 1950–1994 töötas ta Vanemuise teatri orkestris viiuldajana, olnud ka kontsertmeister. 1987 Eesti NSV teeneline kunstnik Tema abikaasa Ingrid Annikov (1936–2012) oli samuti viiuldaja. Mäluvara. Vladimir Annikov jutustab: Kaks linna on mu südames[alaline kõdulink] Discography. Vladimir Annikov[alaline kõdulink]
Usėnai

Usėnai (saksa keeles Mädewald) on küla Leedus Šilutė rajoonis, Usėnai valla halduskeskus. Külas asuvad põhikool ja raamatukogu. Usėnai asub Klaipėda ja Pagėgiai vahelise raudtee ääres Veižase jõe kaldal. Külas asub Usėnai raudteejaam. Küla mainiti kirjalikult esimest korda aastal 1722. Aastal 1874 valmis küla läbiv raudtee, mille äärde rajati ka raudteejaam. Küla kuulus Memeli piirkonda, mis liideti Leeduga aastal 1923. Aastal 1944 toimusid küla all Saksamaa ja Nõukogude liidu vägede vahel ägedad lahingud. Nõukogude ajal oli küla kohaliku sovhoosi keskasulaks. 6. juunil 1966 avastas rühm kohalikke noorukeid metsast lõhkemata mürsu. Nad üritasid seda avada, mille tagajärjel mürsk lõhkes, tappes seitse last. Aastal 1976 rajati külla II maailmasõja ohvrite mälestamiseks puitskulptuuride kompleks. Aastal 2002 ehitati külla katoliku kabel. http://kauno.diena.lt/naujienos/klaipeda/miesto-pulsas/radinys-su-mirties-uztaisu-576696 Küla portaalis vietoves.Lt
Ingrida Šimonytė

Ingrida Šimonytė (sündinud 15. novembril 1974 Vilniuses) on Leedu poliitik, alates 11. detsembrist 2020 peaminister, 24. novembril 2020 esitas president Gitanas Nausėda oma dekreediga peaministri kandidaadiks, mille seim heaks kiitis. Peaministri kandidaat peab 15 päeva jooksul esitama parlamendile valitsuse programmi ja koosseisu. Esialgu on see kavas 10. detsembril, seni jätkab kohusetäitjana Saulius Skvernelis. Šimonytė on parteitu. Ta oli 7. juulist 2009 kuni 13. detsembrini 2012 Leedu rahandusminister. Ta lõpetas aastal 1992 Vilniuse 7. Keskkooli (praegu Vilniuse Žirmūnai Gümnaasium, asub Žirmūnai linnaosas). Aastal 1996 lõpetas ta Vilniuse Ülikooli majandusteaduskonna ärikorralduse bakalaureusena, aastal 1998 majandusteaduskonna rahandusmagistrina. Ingrida Šimonytė valitsus
Saugos

Saugos (saksa keeles Saugen) on küla Leedus Šilutė rajoonis, Saugose valla halduskeskus. Külas on põhikool. Saugos asub Klaipėda ja Pagėgiai vahelise raudtee ääres, seal asub Kukorai raudteepeatus. Külas on sündinud saksa ajaloolane Reinhard Wenskus. Küla mainiti kirjalikult esimest korda aastal 1722. Aastal 1875 valmis küla läbiv raudtee. Aastal 1905 ehitati külla luteri kirik, aastal 1947 valmis sealne katoliku kirik. Küla kuulus Memeli piirkonda, mis liideti Leeduga aastal 1923. Mälestusmärk küüditatutele Katoliku kirik Luteri kirik Saugose veski  Saugos – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Infot küla kohta (saksa keeles) Küla portaalis vietoves.Lt
Ärtukuningas

"Ärtukuningas" on Ott Leplandi teine singel tema viiendalt seni ilmumata stuudioalbumilt. Viisi autorid on Ott Lepland ning tema ansambli liikmed Kaspar Kalluste, Kristjan Kaasik, Viljar Norman, Tarvi Kull, Marvi Vallaste, sõnad on kirjutanud Taavi Paomets. Sõnad: "Ärtukuningas" Sasslantis Video: "Ärtukuningas" Youtube
Juknaičiai

Juknaičiai (saksa keeles Jugnaten või Juknaiten) on küla Leedus Šilutė rajoonis, Juknaičiai valla halduskeskus. Külas on põhikool. Juknaičiai asub Klaipėda ja Pagėgiai vahelise raudtee ääres, seal asub Juknaičiai raudteepeatus. Külas on sündinud leedu poliitik Regina Eitmonė. Küla lähistel asub Juknaičiai hiiemägi, mille juures asus muinasasula. Juknaičiaid ennast mainiti kirjalikult esimest korda aastal 1540. Aastal 1874 valmis küla läbiv raudtee, mille äärde ehitati raudteejaam. Küla kuulus Memeli piirkonda, mis liideti Leeduga aastal 1923. Aastal 1995 valmis sealne katoliku kabel, mille juurde moodustati kihelkond. Juknaičiai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 766 lk.  Juknaičiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Infot küla kohta (saksa keeles) Küla portaalis vietoves.Lt