laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Puhkpillid

Puhkpillid ehk aerofonid on laiemas tähenduses muusikainstrumendid, mille heli tekib õhusamba võnkumisel. Kitsamas tähenduses nimetatakse puhkpillideks ("pärispuhkpillid", saksa keeles eigentliche Blasinstrumente) muusikainstrumente, mille heli tekib pillimängija hingamiselunditest lähtuva pilli sisse puhutud õhu võnkumisel. "Pärispuhkpillid" jagatakse algse valmistamise materjali järgi tavaliselt puupuhkpillideks ehk puupillideks ja vaskpuhkpillideks ehk vaskpillideks. Puhkpillid laiemas tähenduses moodustavad Hornbosteli-Sachsi muusikainstrumentide liigituses 4. kategooria "aerofonid. Flööt Plokkflööt Oboe Klarnet Pikoloklarnet ehk väike klarnet ehk Es-, D-, As-klarnet Bassett ehk altklarnet Bassklarnet Kontrabassklarnet ehk pedaalklarnet Saksofon Fagott Okariin Trompet Kornet Metsasarv Tromboon Tuuba Helikon Susafon Akordion Bajaan Lõõtspill (Eesti lõõtspill, Teppo lõõts) Harmoonium Orel Suupill Puhkpillide loend
Hebe Camargo

Hebe Maria Camargo (täisnimi Hebe Maria Monteiro de Camargo Ravagnani; 8. märts 1929 Taubaté, São Paulo osariik – 29. september 2012) oli Brasiilia näitleja ja laulja.
Vittjärvsträsket

Vittjärvsträsket on järv Rootsis Norrbotteni läänis Bodeni vallas Vittjärvist põhjas. Foto
Märt Uustalu

Märt Uustalu (sündinud 13. mail 1979 Tartus) on eesti ajaloolane. 1986–1988 Märjamaa Keskkool 1988–1992 Tartu 1. Keskkool (a-st 1990 Tartu Kesklinna Kool) 1992–1999 Tartu 10. Keskkool (a-st 1997 Mart Reiniku Gümnaasium) 2003–2005 Tartu Kutsehariduskeskus (turismikorraldus) 2005–2008 Tartu Ülikool, humanitaarteaduste bakalaureus (BA, ajalugu) 2008–2010 Tartu Ülikool, humanitaarteaduste magister (MA, ajalugu, cum laude) 2010–2016 Tartu Ülikool, (ajalugu, doktoriõpe) Eesti ja Läti ala mõisad ning mõisaomanike genealoogia. Ta on uurinud ka mõisaomanike sotsiaalset koosseisu ja baltisaksa teadusseltside tegevust. Krahvid Šeremetjevid ja Haaslava mõis. – Teataja. Haaslava valla infoleht. Nr 6 (180) juuni-juuli, Nr 7 (181) august 2009 Tartumaa rüütlimõisate omanikest 18. sajandi algusest 1919. aastani (seisusliku koosseisu analüüs). – Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat 2008, Tartu 2009, lk 213-234. Poolmõisatest ja nende omanikest Eesti- ja Liivimaal. – Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat 2010, Tartu 2011, lk 111-143. Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi liikmetest 1792-1918. – Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi XLI. Teadusinnovatsiooni tee praktikasse, Tartu 2013, lk 67-92. Taabri mõisa ajaloost. – Tartu Valla Kuukiri. Nr 214. Veebruar 2016, lk 14-15 (I osa), Nr 216. Aprill 2016, lk 18-19 (II osa), Nr 221. Oktoober 2016, lk 14-15 (III osa). 2008 – Eesti üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi I preemia ühiskonnateaduste ja kultuuri valdkonnas 2013 – Õpetatud Eesti Seltsi stipendium parima artikli eest ÕES 2010. aastaraamatus Tema isapoolne vanaisa oli eesti koduloolane ja sugupuu-uurija Meinhard Uustalu (1928–1994). Teine vanaisa Heinrich Freymann (1909–1975) oli Tartu Ülikooli ladina keele õppejõud ja tõlkija. Blogi ETIS Tartumaa rüütlimõisad XVIII sajandi algusest 1919. aastani: bakalaureusetöö: Eesti üliõpilaste teadustööde 2008. aasta riikliku konkursi töö Poolmõisatest ja nende omanikest Eesti- ja Liivimaal Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi liikmetest 1792-1918 Krahvid Šeremetjevid ja Haaslava mõis I Krahvid Šeremetjevid ja Haaslava mõis II Taabri mõisa ajaloost Taabri mõisa ajaloost II Taabri mõisa ajaloost III
Vittjärv

Vittjärv (soome keeles Vihtajärvi) on tiheasustusega paikkond Põhja-Rootsis Norrbotteni läänis Bodeni vallas. Asulast põhjas on Vittjärvsträsket. Elanike arv oli 2005. aasta lõpus 429. Statistical localities 2020 Statistiska tätorter 2018 – befolkning, landareal, befolkningstäthet Statistical localities 2020
Hanemalts

Hanemalts (Chenopodium L.) on nelgilaadsete seltsi rebasheinaliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond. Varem arvati hanemalts maltsaliste seltsi, aga viimaste uuringute andmetel tuleb kõik maltsalised rebasheinaliste sugukonda arvata. Vahel käsitletakse maltsalisi rebasheinaliste sugukonna alamsugukonnana. Hanemaltsa lähedane perekond on Dysphania ja mõned selle perekonna liikmed, näiteks ussikeel, arvati varem hanemaltsa perekonda. Hanemaltsa perekonda kuulub umbes 150 liiki. Nende hulgas on nii ühe- kui ka mitmeaastasi taimi. Perekond on levinud peaaegu kõikjal maailmas. Hanemaltsa perekonda kuulub mitu söödavate lehtedega taime. Neid kasutatakse salatina nagu hanemaltsadele suhteliselt lähedast spinatit. Selliste taimede hulka kuuluvad valge, tervelehine, ere, tšiili ja vits-hanemalts ning Chenopodium pallidicaule. Juba 6000 aastat vanadest asulakohtadest on leitud valge-hanemaltsa (Ertebølle kultuur Taanis ja Skånes) ning C. berlandieni (Põhja-Ameerikas) toiduks kasutamise jälgi. Eestiski on näljahädade ajal ikka maltsa söödud. Tänapäeval suureneb maailmas huvi hanemaltsaseemnete vastu, mis kuuluvad gluteenivaba dieedi koosseisu. Tšiili hanemaltsa seemnetest saadav kinoaõli on sarnaste, kuid pisut paremate omadustega kui maisiõli. Hanemaltsaõli toodetakse ussikeele seemnetest, mida enam ei arvata hanemaltsa perekonda. Väikeste kõvade hanemaltsaseemnete abil toodeti vanasti šagräännahka. Valge hanemalts on molekulaarbioloogias klorofüllaasi tundmaõppimise üks etalonorganisme. Hanemaltsa, eriti valge hanemaltsa õietolm on laialt levinud allergeen ja heinapalaviku sagedane põhjus. Mitme hanemaltsaliigi seemned on idanemisvõimelised mitu aastat ning see teeb nad umbrohtudeks ja invasiivseteks liikideks. Mitu hanemaltsaliiki moodustavad suuri tihnikuid, mis pakuvad väiksematele loomadele varjupaika. Paljud liblikate, näiteks öölaste, röövikud toituvad hanemaltsadel ja need liblikad munevad maltsalehtede alakülgedele või maltsavartele. Paljud linnud, näiteks talvike, söövad meeleldi hanemaltsaseemneid. valge hanemalts (Chenopodium album) punane hanemalts (Chenopodium rubrum) ürt-hanemalts (Chenopodium ambrosioides) tervelehine hanemalts (Chenopodium bonus-henricus) kobar-hanemalts (Chenopodium botrys) ere hanemalts ehk peajas hanemalts (Chenopodium capitatum) vits-hanemalts (Chenopodium foliosum) vesihaljas hanemalts (Chenopodium glaucum) värd-hanemalts (Chenopodium hybridum) müür-hanemalts (Chenopodium murale) paljuseemneline hanemalts (Chenopodium polyspermum) vahtralehine hanemalts (Chenopodium acerifolium) terav hanemalts ehk teravatipuline hanemalts (Chenopodium acuminatum) oga-hanemalts (Chenopodium aristatum) turdlehine hanemalts (Chenopodium chenopodioides) viigilehine hanemalts (Chenopodium ficifolium) põõsasjas hanemalts (Chenopodium frutescens) lodjap-hanemalts (Chenopodium opulifolium) võõr-hanemalts (Chenopodium pratericola) tšiili hanemalts ehk kinoa (Chenopodium quinoa) lõhnav hanemalts (Chenopodium schraderianum) püstine hanemalts (Chenopodium strictum) roheline hanemalts (Chenopodium suecicum) linn-hanemalts (Chenopodium urbicum) vacheli hanemalts (Chenopodium vachelii) haisev hanemalts (Chenopodium vulvaria)
Anorgaaniline aine

Anorgaaniline aine on keemiline aine, mis ei ole orgaaniline ühend. Üldreeglina ei sisalda anorgaaniline aine C–C- ja C–H-sidemeid. Tamm, L., Tamm, T. & A. Tuulmets, 2009. Keemia mõisted gümnaasiumile (eesti-vene-eesti sõnastik). Tartu Ülikooli Kirjastus.
Pestalozzi pedagoogika

Pestalozzi pedagoogika on pedagoogika meetod, mis on nimetuse saanud selle rajaja Šveitsi pedagoogi Johann Heinrich Pestalozzi (1746–1827) järgi. Pestalozzi pedagoogika lähtub protestantismi ideedest ja on kristlik. Pestalozzi sai oma meetodi väljatöötamisel palju mõjutusi Jean-Jacques Rousseault. Õpetamisel lähtutakse sellistest põhimõtetest nagu kaastunne, vastutus, mõistmine, usaldus, sallivus ja solidaarsus. Suurt rõhku pannakse töökasvatusele ja laste iseseisvusele. Pestalozzi on rõhutanud, et pedagoogiline tegevus peab algama juba perekonnast. Kool saab olla vaid selle tegevuse jätkaja. Pestalozzi meetod oli kasutusel ka Aarau kantonikoolis, kus õppis Albert Einstein, ning usutavasti soodustas see temal probleemide kujustamise protsessi ja "mõtteeksperimentide" kasutamist. Einstein on öelnud oma õpingute kohta Aaraus: "See pani mind aru saama, kui palju kõrgem on iseseisval tegutsemisel ja isiklikul vastutusel põhinev õpetamine võrreldes sellega, mis toetub välisele autoriteedile." Eestis Pestalozzi koole praegu ei ole. Eesti haritlaste – koolmeistrite, heliloojate, kirjameeste – õpetamisel ja kasvatamisel rahvusliku ärkamise ajal 19. sajandil tähtsat osa etendanud Jānis Cimze (1814–1881) järgis enda juhitud kihelkonnakooliõpetajate seminaris Pestalozzi pedagoogika põhimõtteid. Ka Johannes Käis (1885–1950) ja Peeter Põld (1878–1930) on Pestalozzi ideedest mõjutusi saanud. Euroopa Nõukogu rahastamisel korraldatakse igal aastal õpetajatele ja haridusega seotud inimestele Pestalozzi koolitusi, millest viimasel ajal on hakanud osa võtma ka Eesti õpetajad. Seminare on aasta jooksul arvukalt ja need on osavõtjatele tasuta. Osalemiseks tuleb leida vaid endale sobiv ja huvipakkuv koolitus ning kandideerida. Walter Isaacson. Einstein: His Life and Universe. Simon & Schuster: New York, 2007, lk 65. Airi Tamm. Euroopa rahastab Pestalozzi koolitusi. - Õpetajate Leht, 30. mai 2008.[1][alaline kõdulink] Johann Heinrich Pestalozzi. Pestalozzi elavad sõnad. Valik J. H. Pestalozzi teostest. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1927. Pestalozzi. Elukäik ja ilmavaade. 100. surmapäevaks. Toimetanud Võru Õpetajate Seminar. Võru: Võru Õpetajate Seminar, 1927. Aleksander Elango. "J. H. Pestalozzi ja Eesti" - Tagasivaade. Valik publitseeritud artikleid 1928-2000. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2001. ISBN 9985566165 Lk 232-240. Helga Kurm. "J.H. Pestalozzi elu ja vaated". - Kalender 1996. Tallinn, 1995. Lk 50-54. Helga Kurm. "Johann Heinrich Pestalozzi 1746-1827". - Õpetajate Leht, 19. jaanuar 1996, lk 10. Lembit Andresen. "Pestalozzi ja Eesti. J. H. Pestalozzi kaudmõjud Eesti- ja Liivimaa rahvakoolide arengule 19. sajandi kahel esimesel aastakümnel". - Haridus. Eesti pedagoogilise üldsuse ajakiri, 2002 nr 1, lk. 59-61. Pestalozzi seminar Pestalozzi goes Internet Pestalozzi kool Berliinis Infot Pestalozzi kohta
Haisev jooksjarohi

Haisev jooksjarohi (Ononis arvensis) on liblikõieliste sugukonda jooksjarohu perekonda kuuluv rohttaim. Haisev jooksjarohi on mitmeaastane taim. Ta kasvab 20–70 cm kõrgeks. Jooksjarohuliikidest on ta kõige püstisema varrega. Varre ülaosa on kaetud umbes 2 mm pikkuste näärme- ja lihtkarvadega. Ka lehed on kaetud näärmekarvadega. Lehed reeglina kolmetised. Taime lehed on ebameeldiva lõhnaga. Näärmekarvadega on kaetud ka tupplehed. Taimel on tugev risoom. Haisev jooksjarohi õitseb juunist augustini. Õied on roosad, sageli lillade triipudega, harva valged või valkjad. 2-3 cm pikkused õied paiknevad kahe- või kolmekaupa ülemiste lehtede kaenlas. Õisi tolmeldavad peamiselt mesilased. Haisva jooksjarohu viljaks on näärmekarvadega kaetud 7 mm pikkune kaun. Haisev jooksjarohi kasvab parasvöötmes ja lähistroopikas Euroopas ja Lähis-Idas tasandikel ja eelmäestikes, peamiselt kuivadel ja poolkuivadel rohumaadel. Rohkem sobib neile mandriline kliima. Kesk-Euroopas on tema seisund ebakindel: Saksamaal tundub ta mitmel pool, kust teda varem leiti, olevat välja surnud, aga punasesse raamatusse teda samuti kantud ei ole. Austrias on ta väljasuremisohus. Taim levib Eestis paiguti, rohkem mandri põhja- ja lääneosas ning läänesaartel. Kasvab niitudel, teeservadel ja jäätmaal. Ravi- ja meetaim. Haisev jooksjarohi andmebaasis eElurikkus
Ants Hindrek Tiido

Ants Hindrek Tiido (sündinud 3. septembril 1993) on eesti judoka. Ants alustas judoga tegelemist 5-aastaselt. Aastal 2009. saavutas ta Euroopa kadettide meistrivõistlustel eestlastest parima tulemuse, saavutades 5. koha. Kadettide maailmameistrivõistlustel saavutas 12. koha. Ants-Hindrek oli 2009. aasta parim noorjudoka ja Valgamaa A-klassi parim sportlane. Tiido on viiekordne Eesti meister ja ühekordne Läti meister kadettide vanuserühmas. Täiskasvanute Eesti meistrivõistluste hõbe 2011. Juunioride Eesti meistrivõistluste kuld 2012. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. juuni 2009. Vaadatud 22. jaanuaril 2010.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.tartupostimees.ee/?id=192025 http://www.tartupostimees.ee/?id=204042 Tutvustus lehel Judoinside.com http://www.tartupostimees.ee/?id=182624 http://www.tartupostimees.ee/788302/andre-seppa-palvis-viienda-eesti-meistritiitli/
Roomav jooksjarohi

Roomav jooksjarohi (Ononis repens) on liblikõieliste sugukonda jooksjarohu perekonda kuuluv rohttaim. Taime leidub Eestis harva, enamasti Saaremaal. Kasvab kuivematel niitudel, teeservadel ja mererannikul savi- ja lubjakivirikastel aladel. Ta kasvab peamiselt Lõuna- ja Lääne-Euroopas alates Maroko üle Pürenee poolsaare ida suunas kuni Lääne-Poola ja Põhja-Makedooniani. Saksamaal ja Šveitsis on ta väga levinud, üksnes Loode-Saksamaal puudub suurtel aladel, seevastu Austrias kuulub ta ohustatud liikide hulka. Hübriidide sagedase tekke tõttu, eriti liigiga astel-jooksjarohi, on üksikute isendite liigilist kuuluvust määrata sageli keeruline, sest niimoodi tekkinud taimed võivad oma väliskujult suuresti erineda. Sellepärast ühendatakse need kaks liiki lihtsuse mõttes ühte rühma Ononis spinosa agg. Nende põhjuste hulka, mis vormirikkust suurendavad, kuuluvad aastaaegade vaheldumine, väetamine, loomade karjatamine ja niitmine. Selle taimerühma lõplik taksonoomiline jaotus pole veel välja kujunenud. Praegu eristatakse kaht alamliiki: O. repens procurrens ja sellest väiksemate õitega O. repens repens. Roomav jooksjarohi kasvab 30–60 cm pikaks. Ta on maas lamava, harvem tõusva mitteharuneva puitunud varresarnase võsundi ja väikeste ovaalsete lehtedega püsik. Lehed on 7–22 mm pikad, munajad või äraspidimunajad ja kaetud näärmekarvadega, mis katkimuljumise korral eritavad vaigulõhna. Roomav jookjarohi õitseb juunist septembrini. Õied on roosad ja nad ei lõhna. Tupplehed on samuti sagaraliste näärmetega ja neil on alusel pikad rõhtsad karvad. Kroonlehed on lühemad kui tupplehed. Roomav jooksjarohi andmebaasis eElurikkus
Otto Treufeldt

Otto Treufeldt VR II/3 (10. veebruar 1898 Vaimastvere vald (Laiuse kihelkond), Tartumaa – 23. november 1943 Norillag, Krasnojarski krai) oli Eesti sõjaväelane (major). Treufeldt teenis Eesti Vabadussõjas Välipatareis nr. 3, autasustati (1925) Vabadusristi 2 liigi (isikliku vapruse eest) III järgu ordeniga. Teenis seejärel 1. diviisi ja 2. diviisi suurtükiväes. 1935. aastal määrati KVÜÕA Topo-hüdrograafia kursustele õppejõuks, 1936. aastal Sõjaväe Õppeasutiste G-ohvitseride kursuste õppejõuks. 1940. aastal määrati major Otto Treufeldt 6. Suurtükiväegrupi ülemaks. Eesti sõjaväe kujundamisel Punaarmee 22. Eesti Territoriaalseks Laskurkorpuseks, jätkas teenistust 614. suurtükiväe polgu 2. divisjoni ülemana. Treufeldt vahistati NKVD poolt 15. juunil 1941, ta küüditati Krasnojarski kraisse, kus suri 2 aastat hiljem Norillagis. Otto Treufeldt. "1-ne suurtükiväe polk 21. XI. 1918. – 15. III". 1924. Sõdur. 1927, nr 51/52 "Suurtükiwäe taktika" (koostatud jalawäe kadettide kursuse kohaselt). Koostanud Otto Treufeldt. Tallinn 1932 Ohvitseride andmekogu
Jevgeni Pljuštšenko

Jevgeni Viktorovitš Pljuštšenko (vene Евгений Викторович Плющенко; sündinud 3. novembril 1982) on Venemaa iluuisutaja. Jevgeni Pljustšenko on kolmekordne maailmameister (2001, 2003 ja 2004), seitsmekordne Euroopa meister (2000, 2001, 2003, 2005, 2006, 2010 ja 2012) ja olümpiavõitja (2006). 2002 Salt Lake Citys hõbemedal 2006 Torinos kuldmedal 2010 Vancouveris hõbemedal 1998 Minneapolises pronksmedal 1999 Helsingis hõbemedal 2001 Vancouveris maailmameister 2003 Washingtonis maailmameister 2004 Dortmundis maailmameister Jevgeni Pljuštšenko koduleht King of Ice Jevgeni Pljuštšenko fännileht Jevgeni Pljuštšenko ISU kodulehel Jevgeni Pljuštšenko Peterburi linnavalitsuse kodulehel Rahvusvaheline Uisuliit ei luba Pljuštšenkol osaleda Sotši olümpial
Vesteråleni saared

Vesteråleni saared on Norrale kuuluv saarestik Norra meres. Saarte pindala on umbes 2400 ruutkilomeetrit. Saared on mägised, nende kõrgus ulatub 1276 meetrini.
EULEX

EULEX Kosovo ehk Euroopa Liidu õigusriigi missioon Kosovos on 2008. aasta detsembris käivitunud Euroopa Liidu suurim tsiviilmissioon, mille põhieesmärk on toetada Kosovo võime õigusriigi valdkonnas, st aidata jälgides ja juhendades kaasa Kosovo politsei, justiitsvaldkonna ning tolli arengule. EULEX on saanud toetuse kõigilt Euroopa Liidu 27 liikmesriigilt, sealhulgas nendelt, mis pole Kosovo iseseisvust tunnustanud. Missiooni juhib Yves de Kermabon. Eesti on sellele missioonile lähetanud kuus eksperti. EULEX Kosovo
Michael Stich

Michael Detlef Stich (sündinud 18. oktoobril 1968 Schleswig-Holsteinis Pinnebergis) on endine saksa tennisist, olümpiavõitja. Stich kasvas üles Schleswig-Holsteinis Elmshornis. Elukutseliseks tennisistiks hakkas ta 1988. Esimest korda jõudis ta ATP turniiri finaali 9. oktoobril 1989 Baseli paariturniiril, kus ta koos kaasmaalase Udo Riglewskiga alistas 6:3, 4:6, 6:0 Omar Camporese (Itaalia) ja Claudio Mezzadri (Šveits). Ta mängis koos Riglewskiga 8 ATP paariturniiri finaalis, millest pooled võitis. Kokku osales ta oma karjääri jooksul 16 ATP paariturniiri finaalis, millest 10 võitis. Esimest korda jõudis ta ATP turniiri finaali üksikmängus 5. märtsil 1990 Memphises, kus ta võitis Wally Masuri Austraaliast 6:7 (5:7), 6:4, 7:6 (7:1). Kokku mängis ta üksikmängus 31 ATP turniiri finaalis, millest võitis 18. Aastal 1991 võitis ta Wimbledoni turniiri meesüksikmängu. Poolfinaalis alistas ta maailma esinumbri Stefan Edbergi 4:6, 7:6, 7:6, 7:6, murdmata ühtegi Edbergi servigeimi. Finaalis alistas ta oma kaasmaalase Boris Beckeri 6:4, 7:6 (4), 6:4. Peamiselt selle võidu tõttu valiti Stich 1991. aasta Saksamaa aasta sportlaseks. 1992. aastal võitis Stich koos John McEnroega Wimbledoni paarismängus, alistades USA paari Jim Grabb – Richey Reneberg 5:7, 7:6, 3:6, 7:6, 19:17. Samal aastal Barcelona olümpiamängudel mängis Stich paarismängus koos Boris Beckeriga. Nad olid saanud 6. asetuse. Kaks esimest ringi läbisid nad väga kergelt nõrkade vastaste vastu. Veerandfinaalis alistasid nad 3. asetusega Hispaania paari Sergio Casal – Emilio Sánchez 6:3, 4:6, 7:6 (11:9), 5:7, 6:3. Poolfinaalis alistasid nad 7. asetusega Argentina paari Javier Frana – Christian Miniussi 7:6 (7:3), 6:2, 6:7 (4:7), 2:6, 6:4. Finaalis alistasid nad 4. asetusega LAV paari Wayne Ferreira – Piet Norval 7:6 (7:5), 4:6, 7:6 (7:5), 6:3. 22. novembril 1993 tõusis Stich maailma edetabelis 2. kohale pärast seda, kui oli aastalõpu Meistrite karikaturniiri finaalis alistanud Pete Samprase 7:6 (7:3), 2:6, 7:6 (9:7), 6:2. Esinumbriks tõusta tal siiski ei õnnestunud. Suure slämmi turniiri finaali jõudis Stich veel kaks korda. 1994. aastal kaotas ta USA lahtiste finaalis Andre Agassile 1:6, 6:7 (5:7), 5:7. 1996. aastal kaotas ta Prantsusmaa lahtiste finaalis Jevgeni Kafelnikovile 6:7 (4:7), 5:7, 6:7 (4:7). Tennis 1992. aasta suveolümpiamängudel
Albert Tattar

Albert Tattar (22. mai 1901 Valguta vald, Rannu kihelkond, Tartumaa – 21. detsember 1989 New York, USA) oli Eesti diplomaat ja ettevõtja. Tattar läks 17-aastaselt koolipingist vabatahtlikuna Vabadussõtta. Võitles Tartu kooliõpilaste pataljonis ning miiniristleja Lennuk dessantroodus, seejärel oli ohvitser soomusrongil nr. 2. Õppis Tartu Aleksandri Gümnaasiumis, seejärel Hugo Treffneri Gümnaasiumis, mille lõpetas 1920. aastal. Tartu ülikoolis oli esialgu loodus- (matemaatika), seejärel õigusteaduskonnas. Lõpetas ülikooli 1925. aastal kaubanduse erialal. Tattar oli Korp! Vironia liige ning asutas hiljem stipendiumifondi Korp! Vironia liikmetele. Tattar töötas pikka aega Eesti välisministeeriumis erinevatel ametikohtadel: praktikant, II sekretär, I sekretäri kohusetäitja, I sekretär, poliitilise büroo juhataja kohusetäitja, informatsiooni- ja pressibüroo juhataja kohusetäitja, informatsiooni- ja pressibüroo juhataja, poliitilise osakonna abidirektor. Oli Berliini saatkonna nõunik. Asus pärast Eesti okupeerimist NSV Liidu poolt elama Ameerika Ühendriikidesse. Tänu isiklikele sidemetele õnnestus tal asuda tööle alumiiniumi tootva suurkorporatsiooni Alcoa teenistusse. Alcoa ülesandel asus ta 1940. aastate lõpus looma äriüksust Venezuelas. Koos eesti ettevõtja Arnold C. Oravaga lõi ta Lõuna-Ameerika suurima põllumajandusmasinaid ja autosid maale toova kompanii ACO Group, mille tegevjuhiks palgati Harry Männil. Aastatel 1951–1970 oli Tattar ACO Groupi direktor. Pensionile jäädes jätkas ta tööd Venezuela suurtöösturite direktorite nõukogu presidendina. Tattar pälvis Eesti Punase Risti teenetemärgi II järgu II astme (1936), Prantsuse Auleegioni ordeni, Poola Polonia Restituta ordeni ja Soome Valge Roosi Rüütelkonna komandöri ordeni II klassi. Tema abikaasa oli Alice Sikk (1903–1988), lapsi neil ei olnud. Multimiljonär Albert Tattar pärandas märkimisväärse osa oma varandusest Välis-Eesti organisatsioonidele. Ainuüksi Toronto Eesti Maja sai miljon USA dollarit. "Mees, kes tegi Harry Männilist miljonäri". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. jaanuar 2010. Vaadatud 22. jaanuaril 2010. Eesti välisteenistus: biograafiline leksikon 1918-1991. Tallinn 2006. Lk 114-115 Pekka Erelt. Mees, kes tegi Harry Männilist miljonäri. Eesti Ekspress, 22. jaanuar 2010 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Sissekanne Väliseesti isikuloolises andmebaasis (VEPER) Eesti Sõjamuuseumi ohvitseride andmekogu: Tattar, Albert
Velocity SE

Velocity SE lennuk on neljaistmeline, taga paikneva mootoriga propellerlennuk. Lennuki kere ehituses on järgitud kandvat-canard mudelit, kus horisontaal stabilisaatorid asuvad põhitiibadest eespool, ning millel mootor paikneb sõitjate salongist taga pool. Propeller kasutab edasiliikumiseks n-ö surumist. Selline mootori ja propelleri asetus vähendab muuhulgas ka sõitjate salongi kostvat mootorimüra. Lennuki tootjaks on Velocity Aircraft. Vaikimisi pakub tootja lennuki jõuallikateks kas Lycoming IO-320 (160 hj) või Lycoming IO-360 (200 hj) mootorit. Teiste canard tüüpi lennukitega võrreldes on Velocity üsna sale, 227 liitri (60 galloni) kütuse ja 65% mootori võimsuse ning 75% reisikiiruse (155 sõlme) juures on tema lennukaugus 1720 km (930 meremiili). Seda kodus-ehitatavat komposiit materjalidest lennukit on võimalik saada, kas standardse "aeglaselt ehitatava" komplektina või siis "kiiresti ehitatava" komplektina, milles on esimesega võrreldes juba suured, tehases kokkupandud sõlmed. XCOR Aerospace valis Velocity SE oma uue Rocket Raceri baas mudeliks. Rocket Racing liigas võistlevad rakett mootoriga varustatud baasmudeli põhjal ehitatud lennukid. Velocity aircraft
This Is War

"This Is War" on ansambli 30 Seconds to Mars album, mis ilmus 2009. aasta detsembris. "Escape" – 2:24 "Night of the Hunter" – 5:41 "Kings and Queens" – 5:48 "This Is War" – 5:27 "100 Suns" – 1:58 "Hurricane" – 6:12 "Closer to the Edge" – 4:34 "Vox Populi" – 5:43 "Search and Destroy" – 5:39 "Alibi" – 6:00 "Stranger in a Strange Land" – 6:54 "L490" – 4:26
Emajuurelised

Emajuurelised (Gentianaceae) on emajuurelaadsete seltsi kuuluv sugukond. Emajuureliste sugukonda kuulub umbes 90 perekonda ja rohkem kui 1500 liiki, mis kasvavad kõikjal maailmas. Nende hulgas on nii puid, põõsaid kui ka rohttaimi.
Antoine Laurent de Jussieu

Antoine Laurent de Jussieu (12. aprill 1748 Lyon – 17. september 1836) oli prantsuse botaanik, mitme teadusakadeemia liige. Aastal 1770 lõpetas ta meditsiiniõpingud Pariisis ning oli seejärel aastatel 1770–1826 professor Pariisi botaanikaaias Jardin des Plantes. Aastal 1789 avaldas Antoine Laurent de Jussieu esimesena trükis (Genera plantarum) oma onude Antoine de Jussieu ja Bernard de Jussieu loodud ja tema enda edasi arendatud uue taimede loomuliku klassifikatsiooni. Tema kirjeldatud taksonite juurde märgitakse autorilühendina Juss.. 1788 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1795 – valiti Prantsuse Teaduste Akadeemia liikmeks 1829 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks Ka tema poeg Adrien-Henri de Jussieu oli botaanik. Genera plantarum Google'i raamat