laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Roland Liiv

Roland Liiv (sündinud 9. novembril 1971 Tõrvas) on eesti ooperilaulja (tenor). Lõpetas 1998. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia bakalaureuseõppe (dotsent Ervin Kärveti lauluklassis) ja 2007. aastal magistriõppe (professor Jaakko Ryhäneni lauluklassis). Täiendanud end Taru Valjakka, P. Molli, M. Acda, R. Piernay, L. A. Llaneza, I. Kremlingi meistrikursustel. Roland Liiv on laulnud rahvusooperis Estonia, Tartu Vanemuises, Pärnu Endla teatris ja ka välismaal: Inglismaal Buxtonis Gilber ja Sullivani festivalil 2001, Soomes Vaasa Ooperiteatris 2005, Prantsusmaal Baugé Opera's 2007. Olnud ka suurvormide ettekandja: Wolfgang Amadeus Mozarti „Reekviem" ja „Litaniae Lauretanae“, Johann Sebastian Bachi „Jõuluoratoorium“ ja kantaat nr. 82a, C. F. Gounod' „Messe solenelle oe Sante-Cecile“ jne. Roland Liivi lauldud rollide hulka kuuluvad Arbace Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis „Idomeneo“ (Opéra de Baugé), Don Jose Georges Bizet’ ooperis „Carmen“ (Pärnu Endla teater, Rahvusooper Estonia), Alfredo Giuseppe Verdi ooperis „La traviata“, Virve isa Veljo Tormise ooperis „Luigelend“ (Eesti Draamateater), Edoardo Milfort Gioachino Rossini ooperis „La Cambiale di Matrimonio“, Polidoro Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis „La finta semplice“, Don Ramiro Gioachino Rossini ooperis „Tuhkatriinu“, Acis Georg Friedrich Händeli „Acis ja Galatea“, Tamino Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis „Võluflööt“, Naaber Tõnis Kaumanni ooperis „Mina – Napoleon!“, Pinkerton Giacomo Puccini ooperis „Madama Butterfly“, Bonnius Eduard Tubina ooperis „Barbara von Tisenhusen“, Tšekalinski Pjotr Iljitš Tšaikovski ooperis „Padaemand“, Karl/Clem/Alfred Benjamin Britteni ooperis „Väike korstnapühkija“, Remendado Georges Bizet’ ooperis „Carmen“, Borsa Giuseppe Verdi ooperis „Rigoletto“, Max Carl Maria von Weberi ooperis „Nõidkütt“, Joosep Kerge/Raadiku muusikalis „Vargamäe tõde ja õigus“, Camille de Rossillion Franz Lehári operetis „Lõbus lesk“, Don Gasparo Gaetano Donizetti ooperis „La favorita“, Arturo Gaetano Donizetti ooperis „Lucia di Lammermoor“, Mozart Nikolai Rimski-Korsakovi ooperis „Mozart ja Salieri“. 2004 Eesti Teatriliidu muusikaauhind 2005 Klaudia Taevi nimelise rahvusvahelisel noorte ooperilauljate konkursi eripreemia parima saksa aaria ja laulu interpretatsiooni ning diktsiooni eest Teater Vanemuine - Roland Liiv
NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimees

NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimees, lühendatult NSVL MN esimees (aastatel 1946–1991 Председатель Совета Министров СССР e Predsedatel Soveta Ministrov SSSR ja aastatel 1923–1946 NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu esimees Председатель Совета Народных Комиссаров СССР e Predsedatel Soveta Narodnõhh Komissarov SSSR) oli Nõukogude Liidu valitsusjuht ehk peaminister. NSV Liidu konstitutsiooni järgi oli NSV Liidu Ministrite Nõukogu pädev otsustama kõiki riigi poliitilisi küsimusi, kuid tegelikult sündisid need otsused Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitbüroos. Paljudel juhtudel oli NSVL MN esimees ja NLKP peasekretär sama isik, ei see olnud alati nii.  Pikemalt artiklis NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu Jossif Stalin (15. märts 1946 – 5. märts 1953) Georgi Malenkov (5. märts 1953 – 8. veebruar 1955) Nikolai Bulganin (8. veebruar 1955 – 27. märts 1958) Nikita Hruštšov (27. märts 1958 – 14. oktoober 1964) Aleksei Kossõgin (14. oktoober 1964 – 23. oktoober 1980) Nikolai Tihhonov (23. oktoober 1980 – 27. september 1985) Nikolai Rõžkov (27. september 1985 – 19. jaanuar 1991) Valentin Pavlov (19. jaanuar 1991 – 22. august 1991) Ivan Silajev (1991; valitsusjuht augustiputšist Nõukogude Liidu lagunemiseni) Eesti NSV Ministrite Nõukogu
Totar

Totar (või Totaar) on 1993. aastal Venemaal sündinud täisvereline ruun, kes oli Gunnar Klettenbergi võistlushobune. Totar võitis ratsutaja Zigmantas Sarkaga maailma karikasarja (MK) Tallinna etapi (Palladium cupi) 2001. ratsasport Palladium Favoritas (hobune) Terror (hobune) http://paber.maaleht.ee/?old_rubriik=2851&old_num=719 http://arielu.ee/est/?news=910679&category=2 http://www.ohtuleht.ee/129631 http://vana.www.sakala.ajaleht.ee/index.html?op=lugu&id=7550&number=392&rubriik=53
Aeroioon

Aeroioon on õhukeskkonnas olev ioon (katioon või anioon). Tuntuimad aeroioonid on O3-, N2+ jpt.
Caffè latte

Caffè latte (itaalia keeles: caffè e latte), ka late, on kohvijook, kus on 1/4 espressot ja 3/4 vahustatud piima. Kuum espresso (umbes 7 cl) valatakse klaasi või tassi põhja, selle peale valatakse kuuma auruga vahustatud piim (umbes 2 dl). Caffè latte't juuakse tavaliselt kõrgest klaasist. Ka teisi latte'l põhinevaid maitsekohvisid juuakse kõrgetest klaasidest. Joogi peal on piimavaht. Sõna latte tuleb itaalia keelest ning tähendab piima. Ingliskeelsetes maades viidatakse sellega kohvijookidele, mille tegemisel on kasutatud kuuma piima. Itaalias kutsutakse seda jooki nimetusega caffè e latte või caffellatte, mis tähendab "kohvi ja piima". Prantslaste café au lait on sarnane, kuid mitte päris identne jook. Veel 1980. aastatel sai Itaalias kohvikus caffè latte't tellides klaasi piima.[viide?] Termin latte tähendab üldiselt maailmas caffè latte't. latte art
Café au lait

Café au lait [kaˈfe ɔˈlɛ] on prantsuspärane kohv, mis sõna-sõnalt tähendab kohvi piimaga. See valmistatakse kohvi ja sooja piima (mitte piimavahtu) kokku segades. See on kohvijook, mis sarnaneb Itaaliast pärit caffè latte'ga. Café au lait'is ei ole aga espressot; kohv tehakse tavalist kohvi piimaga segades. Samuti on piim leige või soe, mitte kuum. Café au lait sisaldab võrdses koguses piima ja kohvi.
Cappuccino

Cappuccino [kaputš'iino] on kohvijook, kus espressole on lisatud kuuma piima ja piimavahtu. Kodumaal Itaalias juuakse cappuccino't ainult hommikuti, näiteks koos sarvesaiaga. Cappuccino on väga levinud jook kohvikutes kõikjal maailmas. Traditsiooniliselt on cappuccino's kolmandik espressot, kolmandik kuuma piima ja kolmandik piimavahtu. Tänapäeval esineb aga palju muidki variatsioone. Cappuccino ei ole pealt täiesti valge, crema peab olema äärtes nähtav. Ideaalse cappuccino maitse peab olema tasakaalus, piima magusus ja espresso peavad olema harmoonias. Joogis ei tohi olla tunda liiga palju piima, espresso maitse peab olema selgelt eristatav. Piim vahustatakse espressomasina küljes oleva aurutustoru abil. Piima aurutades üritab barista tekitada mikrovahtu. Hea mikrovahuga võib hea barista luua latte art'i. Aurutatud piima maitse on magusam kui tavalisel kuumal piimal, kuna aurutamisega muutub piima konsistents. Cappuccino serveeritakse portselantassis nii esteetilistel kui ka praktilistel põhjustel. Portselan hoiab kuumust paremini kui teised materjalid. Joogi peal olev vaht isoleerib kohvi ning hoiab seda kauem kuumana. Hea cappuccino-tass on ümara põhjaga ja ülalt laienev, vaid siis seguneb vahustatud piim espressoga õigel moel. Ülalt laienev tassisein teeb lihtsamaks ka joogi pinnale piimavahuga kujundite joonistamise, latte art'i. Poodidest on võimalik osta ka kiir-cappuccino-pulbrit, mis segatakse kuuma veega. Seda jooki ei saa siiski nimetada cappuccino'ks. Arvatakse, et cappuccino on nimetuse saanud kaputsiinide järgi, sest kaputsiinide kasutatav pruun rüü on sama värvi nagu kohvijook.
Latte art

Latte art on väljend, mis tähistab kujundite loomist espressokohvi pinnale. Selleks kasutatakse peamiselt kaht meetodit või nende kombinatsiooni. Esimese meetodina luuakse kujundid vahustatud piima valamisega espressokohvi peale. Nii saab espressokohvi pinnale moodustada mitmesuguseid pilte, näiteks lehti, taimi või südameid. Abivahendina võib kasutada lusikat. Teise meetodina kasutatakse šabloone, mille abil tehakse espressokohvi pinnale näiteks kakaopulbriga kujundeid. Peamiselt tehakse latte art'i caffè latte peale, kuna piltide loomiseks on vaja palju piima. Kujundeid võib teha ka muude kohvijookide, näiteks cappuccino, macchiato ja espresso peale. Baristade vahel korraldatakse ka latte art'i võistlusi, kus aga ei ole määrav mitte ainult joogi välimus, vaid ka espresso ja crema kvaliteet.
Houston Stewart Chamberlain

Houston Stewart Chamberlain (9. september 1855 Southsea – 9. jaanuar 1927 Bayreuth) oli inglise päritolu saksa filosoof. Chamberlain oli Bayreuthi linna aukodanik. Tema elumajas asub Jean-Paul-Museum. Chamberlaini järgi nimetatud tänav nimetati hiljem ümber. Tema ja Eva Wagneri haud asub Bayreuthi linnakalmistul. Immanuel Kant: die Persönlichkeit als Einführung in das Werk. München, 1905. Elulugu ja teosed (saksa, inglise ja flaami keeles) Die Grundlagen des neunzehnten Jahrhunderts võrguversioon.
William Charles Chamberlain

William Charles Chamberlain (21. aprill 1818 – 27. veebruar 1878) oli Briti sõjaväelane (kontradmiral). Ta oli Basil Hall Chamberlaini ja Houston Stewart Chamberlaini isa.
Andreas Virginius

Andreas Virginius (18. november 1596 Schwessini rüütlimõis Pommeris – 30. detsember 1664 Tallinn) oli usuteadlane, korduvalt Tartu Ülikooli rektor, 1650. aastast Liivimaa asekindralsuperintendent ja ülemkonsistooriumi assessor Tartus, ning alates 1658. aastast Eestimaa piiskop. Andreas Virginius sündis 1596 oma aadlikust isa Jakob Vergien'i pärismõisas (Schvvessien) Pommerimaal (ta ema oli aadlisoost Anna Ilammermeisters). Ta õppis esmalt Stargardis, siis kuulsas Stettini pedagoogiumis, kus õppis 3 aastat. Selle järele läks Rostocki ülikooli, kus omandas esmalt filosoofia magistri astme, oli lühemat aega Greifswaldis ja Königsbergis filosoofia fakulteedi adjunktiks, asus siis uuesti Rostocki. Aastatel 1632–1658 oli ta Tartu Ülikooli I usuteaduse professor ja korduvalt (1633, 1639 (alates nov. 1638), 1642 (alates nov. 1641), 1648 (alates nov. 1647), 1655 (alates dets. rp. nov. 1654) Tartu Ülikooli rektor ning mitmekordselt usuteaduskonna dekaan. Ülikooli ülem hoolekanne ning valitsemine kuulus kantslerile ja prokantslerile, kuna tegelikuks juhiks oli Tartu ülikooli rektor, kes oli professorite hulgast määratud. 1658. aastal kinnitas Rootsi kuningas ta Eestimaa piiskopiks Rootsi piiskoppide soovitusel, ja Uppsala peapiiskop Johannes Canuti Lenaeus pühitses ta Uppsalas, Eestimaa piiskopiks (1658–1664) ning piiskopina oli ta ka Eestimaa konsistooriumi esimees. Recke, Johann Friedrich v.; Napiersky, Karl Eduard: Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrten-Lexicon der Provinzen Livland, Esthland und Kurland. 4 köide S-Z, Mitau 1832, lk.439- Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2,3: Estland, Görlitz, 1930 lk.172 Tartu-Pärnu rootsiaegse ülikooli usuteaduskonna õppejõud, nende elukäik ja tegevus I. Academia Gustaviana. 1. Andreas Virginius., Usuteadusline Ajakiri nr 1932 LISAVIHK NR 3, lk 49-50 Johan Kõpp, Tartu Usuteaduskond Rootsi ajal Tartu Rootsi ülikooli asutamisest ja arengust, Usuteadusline Ajakiri nr 1932 LISAVIHK NR 3, lk 4-5 Eesti Ajalooarhiivi plakatid: Andreas Virginiuse ringkiri 1663 Teoseid ESTERis
Heinrich Hein

Heinrich Hein (1590 Rostock – 1666) oli Liivimaa usu- ja õigusteadlane, korduvalt Tartu Ülikooli rektor. Ta oli aastail 1632–1656 Tartu Ülikooli esimene õigusteaduse professor, Taabri mõisnik. Samuti tegutses Hein Tartu õuekohtu assessorina. Sellekohane soovituskiri Rootsi kantslerilt Axel Oxenstiernalt Liivimaa kindralkubernerile Gabriel Bengtsson Oxenstiernale pärineb 12. veebruarist 1646. Hein oli roosiristlane ning seisis lähedal liikumise juhile Johann Valentin Andreaele, kellega ta oli kirjavahetuses. Tartuski püüdis ta rajada roosiristlaste ringi. Heinile kuulus Tartu-lähedane Taabri mõis (saksa keeles Anrepshof). 1646. aastal kinnitas Rootsi kuninganna Kristiina Heini õigusi tollele mõisale. Tema pojad olid Fridericus Hein (immatrikuleeritud Tartu ülikooli 19. märtsil 1634) ja Henricus Hein (immatrikuleeritud 1. novembril 1641). http://www.riksarkivet.se/default.aspx?id=9699&refid=4095 Paavo Matsin "Ühenda pea sabaga"[alaline kõdulink] Sirp, 26.10.2007 Uku Masing "Roosiristlane Tartus", rmt: "Vaatlusi maailmale teoloogi seisukohast", Tartu, 1993, lk 427–428
Jan Amos Komenský

Jan Amos Komenský [jan 'amos k'omenskii] (tänapäeva tšehhi pruugis ekslikult ka Jan Ámos Komenský; ladinapäraselt Comenius; 28. märts 1592 Uherský Brod – 15. november 1670 Amsterdam) oli tšehhi õpetaja ja kirjanik. Ta sai Euroopas tuntuks oma uudsete pedagoogiliste vaadete poolest. Ta leiutas lihtsama lugemaõppimise meetodi, mis ei põhinenud üksikute tähenimede lugemisel. Ta pani aluse klassitunnisüsteemile, töötas välja õppetunni metoodika alused ning pooldas näitlikustamist õppetöös. Tema põhiline pedagoogikateos "Didactica magna" ilmus 1656. aastal. Komenský pedagoogilisi vaateid on vastandatud Martin Lutheri pedagoogikale.[viide?] 19. sajandil tšehhi rahvusliku ärkamise ajal idealiseerisid tšehhid Komenskýt ja sellist suhtumist on kohata tänini.[viide?] Iga aasta 28. märtsil, Komenský sünniaastapäeval, tähistatakse Tšehhis ja Slovakkias õpetajate päeva. 1919 asutati tollases Tšehhoslovakkias Bratislavas Komenský ülikool. See oli maailma esimene ülikool, kus peeti loenguid slovaki keeles. Komenský oli kujutatud Tšehhoslovakkia 20-kroonisel pangatähel, mis tuli käibele 1988. aastal. Komenský medal on UNESCO üks kõige mainekamaid auhindu, mida antakse välja saavutuste eest haridusuuringute ja innovatsiooni vallas. Comeniuse nime kannab ka üks Euroopa Liidu Elukestva õppe programmi alamprogramm. Andresen, Lembit 1992. Jan Amos Komenský – teadusliku pedagoogika rajaja. Akadeemia 12: 2551–64 Remmel, Maie 2008. Jan Amos Komenský "Maailmapiltide" esimeste piltmudelite toel. Forseliuse Sõnumid 16: 6–12 Comenius' biography Lüüde, Triinu. Didactica Magna – Õpetajate Leht, 28. märts 2014 Niilo, Vello. Usumees ja pedagoog Jan Amos Komensky – Eesti Kirik, 1. veebruar 2006 Virves, Anneli. Orbis sensualium pictus. – Õpetajate Leht, 28. märts 2014
Johann Below

Johann Below (ka Johannes Below; 1601 Rostock – 27. detsember 1668 Rostock) oli Saksamaal ja Eestis tegutsenud arst ja Tartu Ülikooli rektor. Below astus Rostocki ülikooli 1618. aastal. 1628. aastal kaitses ta seal doktorikraadi väitekirjaga "De variolis et morbillis" (juhendaja Jacob Fabricius). Aastatel 1632–1642 oli Below Tartu Ülikooli arstiteaduse professor, aastatel 1633–1642 aga Tartu õuekohtu- ja linnaarst. 1634. ja 1641. aastal oli ta Tartu Ülikooli rektor. 1643. aastal lahkus Johann Below Tartust ja alustas tööd Vene tsaari Mihhail Fjodorovitši (ning hiljem ka tolle järeltulijate Aleksei Mihhailovitši ja Fjodor Aleksejevitši) ihuarstina. 1651. aastal pöördus ta tagasi Saksamaale, kus asus elama Lübeckisse. Johann Belowi vend Bernhard Below oli Rootsi kuninganna Kristiina ning kuningate Karl X Gustavi ja Karl XI ihuarst. Tema vennapoeg Jakob Friedrich Below, kes töötas Tartu Ülikooli rektorina aastatel 1696–97, oli samuti arst. Pärast Poltaava lahingus vangilangemist sai Jakob Friedrichist Peeter I õukonnaarst. Johann Below aastal Rostock Matrikelportal "Svenskt biografiskt lexikon", kd 3 (1922), lk 131 jj. Kaarina Rein "Arstiteadus rootsiaegses Tartu gümnaasiumis ja ülikoolis aastatel 1630–1656. Meditsiinialased disputatsioonid ja oratsioonid ning nende autorid." Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2011, lk 19, 24, 35, 44–48, 50, 55, 59, 60, 94, 95,102–104, 107, 110, 111, 114, 115, 137–140.
Henrik Koppel

Henrik Koppel (ka Heinrich Koppel ja Hendrik Koppel; 29. detsember 1863 Naela talu, Tõnuküla, Uusna vald, Viljandimaa – 14. detsember 1944 Tallinn) oli eesti arstiteadlane, Tartu Ülikooli rektor aastail 1920–1928. Henrik Koppel sündis 29. detsembril 1863 Viljandimaal Uusna vallas Naela talus. Ta oli pere vanim laps, kellel õdesid-vendi seitse. Koppel õppis kohalikus vallakoolis, seejärel Viljandis algkoolis ja gümnaasiumis ning Tartu Aleksandri gümnaasiumis, mille lõpetas 1884. aastal. Ta õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust ja kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi, olles ka selle esimees. 1890. aastal lõpetas ülikooli. Doktorikraadi kaitses Koppel järgmisel aastal, seejärel töötas ülikooli polikliinikus ja alustas erapraksist, keskendudes kõrva-nina-kurguhaigustele. Koppel oli 1920–1928 Tartu ülikooli rektor (nimetatud Vabariigi Valitsuse poolt 13. veebruaril 1920) ja sisehaiguste polikliiniku juhataja, organiseeris ülikoolis kõrva-nina-kurguhaiguste kateedri (1904) nimetati Tartu Ülikooli audoktoriks (1928). Riigivanema otsusega 7. veebruarist 1934 vabastati ta Tartu Ülikooli eripatoloogia, teraapia ja diagnostika korralise professori kohalt arvates 1. jaanuarist 1934. Edendas tervishoidu, asutas 1903 ajakirja Tervis. Oli juhtivail kohtadel Liivimaa Linna-Hüpoteegi Seltsis, Eesti Rahva Muuseumis ja lauluseltsis Vanemuine. Tema kohta on öeldud, et enne Jaan Tõnissoni esilekerkimist oli ta Tartu eestlaste esimene mees. Koppel propageeris tervishoiuideid ning tegeles eestlastest arstkonna ühteliitmisega. Tema panus ulatub leepravastasest võitlusest looduskaitseni, alghariduse andmise edendamisest Tartu ülikooli juhtimiseni. Ta oli aktiivne seltsiliikumises, Eesti ajakirjanduse ja kiriku ajaloos ning poliitikaelus. Koppel oli hea looduse (eriti lindude) tundja, tegi looduskaitsealast propagandat ja aitas kaasa kaitsealade rajamises. 1920 valiti ta EÜSi auvilistlaseks. 1926 valiti ta Uppsala ülikooli arstiteaduse audoktoriks, 1927 Läti Ülikooli auliikmeks, 1928 Tartu ülikooli õigusteaduse audoktoriks, 1931 Soome Arstide Seltsi, 1938 Õpetatud Eesti Seltsi ja 26. mail 1940 Eesti Arstide Seltside Liidu auliikmeks. Henrik Koppel suri 16. detsembril 1944 Tallinnas, kuhu ta oli augustis Tartust sõjategevuse eest ära läinud. Surma põhjustas jalga tabanud gangreen, mis jäi sõja tõttu õigeaegselt opereerimata. Koppeli matusetalitus toimus Tartu Ülikooli kirikus, Eesti NSV lipp oli peahoonel pooles vardas ja matustest võttis osa ka ülikooli uus punane juhtkond. [1] "Tartu Ülikooli audoktorid". Tartu Ülikool. Vaadatud 13. detsembril 2022. [2] Auvilistlased EÜS Jaan Tõnisson, "Heinrich Koppeli 70. sünnipäeva puhul" – Postimees 29. detsember 1933, nr 304, lk 2; loetav ka digiteeritud ajalehtede aadressil Henrik Koppel, Artikleid. Järelsõna: Arved Jents – Akadeemia 1991, nr 5, lk 1013–34; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis Ken Kalling, "Rektor Henrik Koppel". Toimetaja Mart Orav; resümeede tõlge: saksa keelde Reet Bender, inglise keelde Saskia Kangro, vene keelde A&A Lingua; Aasta Raamat, Tallinn 2007, 164 lk; ISBN 9789985983324 Henrik Koppel Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Happy Hour

"Happy Hour" oli Urmas Oti telesaade Kanal 2 eetris. Sarja alustati aastal 2003 ja saate tegemine lõpetati aastal 2006. Külalised olid näiteks Markko Märtin, Vaiko Eplik, Evelin Võigemast, Toomas Hendrik Ilves.
Aas

Aas (kõnekeeles ka niit, karjamaa) on harva või lühikest aega üleujutatav lammirohumaa. Rohumaa Eesti põllumajandusentsüklopeedia 1. köide. 1998. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus Masing, V. (koost.). 1992. Ökoloogialeksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 7
Karin Veissmann

Karin Veissmann (sündinud 22. veebruaril 1968) on eesti koorijuht. Lõpetanud Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli õpetaja Silvia Melliku ja Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia professor Ants Üleoja koorijuhtimise klassis. Ta on olnud Pärnu segakoori Endla, Pärnu Kunstide Maja lastekoori Pöial-Liisi ja Pärnu Noortekoori juhataja, samuti töötanud Pärnu Muusikakooli solfedžo- ja harmooniaõpetajana. Aastatel 2009-2013 oli ta Pärnu Muusikakooli direktor. Ta on olnud Tallinna VHK Muusikakooli muusikaajaloo ja -teooria õpetaja. 2023. aasta seisuga on ta VHK Muusikakooli juhataja. Alates 1989. aastast laulab ta ansamblis Linnamuusikud. Mitme kollektiivi juhina on ta saavutanud tunnustust ja võistluste esikohti nii Eestis kui ka välismaal. 2008 Pärnu linna muusika aastapreemia 2014 Pärnu teenetemärk (Pärnu kultuurielu rikastamise eest muusikapedagoogi ning koolijuhina) Naaber, Grete. Karin Veissmann: Direktor unistab elektronmuusikaklassist. Pärnu Postimees, 3. veebruar 2009.
Atlan Karp

Atlan Karp (sündinud 3. veebruaril 1972) on eesti laulja, bariton. Alates aastast 2007 töötas ta Vanemuise teatri ooperisolistina, nüüd vabakutseline. 1997. aastal alustas Karp lauluõpinguid Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ning jätkas Eesti Muusikaakadeemias ja Soomes Sibeliuse Akadeemias Jorma Hynnise ja Pekka Kähköse juures. 2003. aastal täiendas ta end Peterburi Maria teatris. 2008. aastal lõpetas ta Sibeliuse Akadeemias magistrantuuri. Karp on osalenud G. Janowitzi, T. Krause, L. Gergijeva, D. Hvorostovsky, J. Obrastsova, A. Amaretto, H. Hagegårdi meistrikursustel. Jutustaja ja Teine sõjamees Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis "Võluflööt" (2005) Vürst Orlovski Johann Straussi operetis "Nahkhiir" (2006) Lindorf, Coppelius, Dr Miraakel, Dappertutto Jacques Offenbachi ooperis "Hoffmanni lood" (2007) Scarpia Giacomo Puccini ooperis "Tosca" (2007) Monterone, Rigoletto Giuseppe Verdi ooperis "Rigoletto" (2007) Tobias Mill Gioachino Rossini ooperis "Abieluveksel" Isa Pasi Lyytikäineni ooperis "Helsinkiin" (Helsingi Aleksandri teater) Mees Lyytikäinen – Almila – Lintinen kollektiivses ooperis "Hetk" (Helsingi Kanneltalo) Võrgutaja Seppo Pohjola ooperis "Kapp" (Helsingi Kanneltalo) Vodnik Antonin Dvoraki ooperis "Russalka" (Helsingi Aleksandri teater) Don Alfonso Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis "Cosi fan tutte" (Savonlinna Muusikaakadeemia) Onegin Pjotr Tšaikovski ooperis "Jevgeni Onegin" (Sibeliuse Akadeemia) Roderick Claude Debussy ooperis "La Chute de la Maison d`Usher" (Spinto Moving Opera House, Kiasma-teater) Notar Giacomo Puccini ooperis "Gianni Schicchi" (Vantaa ooper) Masetto Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis "Don Giovanni" (Sibeliuse Akadeemia) Timukas Claudio Monteverdi ooperis "Poppea kroonimine" (Helsingi Kaapelitehdas) Andres Anti Marguste mono-ooperis "Andrese neli monoloogi" (Eesti Muusika Päevad) osalenud eesti uuema muusika esiettekannetel: Märt-Matis Lille "Ryokani lugu" ja "Kurb rõõm" ning Kristjan Kõrveri "Maa ja mere laulud" 2000 esimene koht Tiit Kuusiku nimelisel lauluvõistlusel 2008 Vanemuise teatri muusikaauhind 2019 Eesti Teatriliidu muusikaauhind Biograafia Vanemuise teatri lehel "Atlan Karp laulab Leedu Rahvusooperis Jago osa", Eesti Ekspress, 26. märts 2011