laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pinotex Base

Pinotex Base (biotsiidi kaubanduslik nimetus) on värvusetu puidukaitsevahend (lakk), mille toimeaine on 1) 3-jodo-2-propünüülkarbamaat ja 2) propikonasool ning sideaine on alküüdvaik. Toodet kasutatakse eelkõige välistöödel näiteks puitfasaadi, välispiirde, akende jms kruntimisvahendina, kuid ka veidi kahjustada saanud või riknenud detailide, nt sarikate või müüritalade töötlemiseks. See sisaldab toimeaineid, et kaitsta võimalikult palju puitu hallituse, sinavuse ja mädanemise vastu. Seda võib kanda nii saetud kui ka hööveldatud puitpindade peale soovitatavalt pintsli abil. Seda ei ole soovitatud kanda puidule, mis on seenhaigustest nakatunud või kahjurite poolt kahjustatud, kuna puit võib muutuda nõrgemaks ja aja pikku laguneda ja sealjuures ka oma kaubandusliku välimuse kaotada. Kaitsevahendiga töödeldav pind peab olema kuiv (niiskus alla 20%) ning tolmust ja saepurust puhastatud. Vahendit on soovituslik segada enne kasutamist ja ka töö ajal. Toode tuleks kanda puidu pinnale piki puidukiudu, ning suurt tähelepanu tuleks pöörata ka kohtadele, mis on pidevas kokkupuutes kas vee või päikesega, et kaitsta puitfassaadi võimalikult tugevalt ilmastikuolude eest. Maksimaalse kaitse annab kogus 200 g/m2 (saetud pinnal umbes 3–4 m2/l). Enne kui hakata peale kandma kattevärvi, tuleks veenduda, et krunditud pind oleks siiski piisavalt kuiv (töödeldud pind on puutekuiv umbes kahe tunni pärast ja kuiv edasiseks käsitlemiseks ööpäeva pärast), vastasel juhul võivad kemikaalid seguneda,ning see võib puitu rikkuda. Samuti tuleks ka soovituslikult kattevärv valida kas samast tootevalikust või katta 1–2 kihis puiduvärviga. Suletud tehasetaaras säilib Pinotex base kuni 5 aastat ning toodet saab vedeldada lakibensiiniga.Töövahendite puhastamiseks sobilik kemikaal on lakibensiin (hiljem seebivesi), kui töövahendid kuivavad tootega ära, siis hiljem saab toodet eemaldada töövahendite pealt ainult mehaaniliselt. Kuivaine sisaldus: 5% Tihedus: 0,8 kg/l kohta. Kuivamisaeg on 20 °C, 50% juures 24 h. Nõutav õhu- ja pinnatemperatuur peaks olema nii pinnale kandmise kui ka kuivamise ajal +5…+30 °C, soovitatavalt +18 kraadi. Katvus (üks kiht): saetud puidu kohta 4–8m/ Agregaatolek: vedelik Värvus: värvitu Lõhn: kerge süsivesiniku lõhn Süttivus: 61 °C Tihedus: 0,807 g/cm3 Lahustuvus: vees ei lahustu Allaneelamisel võib põhjustada kopsukahjustusi. Korduv toime põhjustab naha kuivust või lõhenemist. Kahjulik ka veeorganismidele. Toodet tutvustav kataloog ja ohutuskaart Mõlemad dokumendid on allalaaditavad. Tootekirjeldus Pinotex Base Grøn kaitseb puitu aastakümneid Äripäev 06.01.1999
Sergio Bertoni

Sergio Bertoni (23. september 1915 Pisa – 15. veebruar 1995 La Spezia) oli Itaalia jalgpallur (ründaja. Ta tuli Itaalia koondisega olümpiavõitjaks 1936 ja maailmameistriks 1938. Klubikarjääri jooksul mängis ta Pisas (1935–1938), Genoas (1938–1946), Brescias (1946–1947), Modenas (1947–1949) ja Spezias (1949–1950). Aastatel 1950–1951, 1955–1957 ja 1960–1961 oli ta Spezia peatreener.
Anne Noortekeskus

Anne Noortekeskus on Tartus Annelinnas aadressil Uus 56 tegutsev noorsootööasutus. Hoones on kokku kaks noortekeskust: 1. korrusel noortekeskus sihtrühmale vanuses 12–19 ning 2. korrusel sihtrühmale vanuses 7–11 eluaastat. Anne Noortekeskused on osa Tartu Noorsootöö Keskusest. Noortekeskus lähtub enda tegevuses avatud noorsootöö põhimõtetest, on noorele vabatahtlikud ja tasuta. Tänu Tartu Aleksander Puškini kooli lähedusele pööratakse Anne mõlemas noortekeskuses erilist tähelepanu muu emakeelega noorte kaasamisele tegevustesse (lõimumine). Noorsootöötajad viivad läbi nii noortekeskuste ruumides kui välialadel tasuta hariduslikke töötube klassidele ja muudele noortegruppidele. Lisaks on Anne Noortekeskuse hoone põhistaap ka Tartu Noorte Töömalevale, mis on samuti üks Tartu Noorsootöö Keskuse tegevusaladest. Anne Noortekeskus vanuserühmale 7-11 eluaastat tegutseb hoone 2. korrusel ning on avatud esmaspäevast reedeni kella 12-18. Noortekeskuses toimuvad erinevad huvitegevused, igapäeva tegevustes tähelepanu noorte motoorsete oskuste arendamisele (meisterdamine, kokaklubi jne). Vanemale vanuserühma, st 12–19-aastastele suunatud noortekeskus asub hoone 1. korrusel ning on avatud õppeaasta keskel iga päev: esmaspäevast neljapäevani kella 12-19, reedel kella 13-21 ning laupäeval ja pühapäeval kella 13-17. Anne vanema sihtrühma noortekeskuse fookussuund on noorte tööhõive ning vastavalt sellele toimuvad tegevused nagu Tartu noorte töömalev, ettevõtlikkuse arendamine läbi projektide kirjutamise koos noortega, vabatahtliku tegevuse populaarsuse tõstmine, koolivaheaja tegevuste ja sündmuste planeerimine. Lisaks pööratakse igapäeva tegevustes tähelepanu noorte motoorsete oskuste arendamisele (meisterdamine ning kokaklubi) ning avardatakse noorte silmaringi ettevõtlikkuse klubis. Sotsiaalseid oskuseid arendatakse läbi noorelt-noorele tegevuste, vestlusringides ja lauamänguõhtutel. Noortekeskuses saavad noored mängida lauamänge, suhelda eakaaslastega, kuulata muusikat, mängida lauatennist, lauahokit või xboxi. Kõik noortekeskuses toimuvad tegevused on noortele tasuta ja avatud osavõtuga. Tartu Noorsootöö Keskus on Tartu linnavalitsuse kultuuriosakonna allasutus, mis korraldab noorsootööd Tartu linnas. Keskusel on kokku viis noortekeskust- kaks Anne Noortekeskust (vanusele 7-11 ning 12-19 eluaastat) aadressil Uus 56, Tartu; kaks Lille Noortekeskust (vanusele 7-11 ning 12-19 eluaastat) aadressil Lille 9, Tartu ning Ilmatsalus üks noortekeskus (vanusele 7-19 eluaastat), aadressil Järve tee 8, Ilmatsalu. Anne Noortekeskuse info Tartu Noorsootöö Keskuse kodulehel Tartu Noorsootöö Keskuse koduleht
Säde tänav

Säde tänav on väike tänav Tartus Tammelinnas. Tänav algab Nikolai Lunini tänavalt, kulgeb Riia tänavaga paralleelselt, teeb siis aasa ja pöörab vasakule ning lõpeb Riia tänaval. Tänav on umbes 260 meetri pikkune. Riia ja Säde tänava nurgal asus vanasti Valge Hobuse kõrts.
Variku raudteepeatus

Variku raudteepeatus oli raudteepeatus Tartu–Valga liinil. See asus Aardla raudteepeatuse ja Ropka raudteejaama vahel (kilometraaž 431,7). Varikus peatusid kõik Tartu–Elva rongid ja aeglased Tartu–Valga rongid. Peatus jäi avamisel Ropka valda. Viimane reisirong peatus Variku raudteepeatuses 2008. aastal, enne Tartu-Valga raudtee remondi algust. Pärast rongiliikluse taastamist (2010) reisirongid enam Variku peatuses majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi otsusega ei peatunud. Peatuskoht suleti seda kasutavate reisijate väikse hulga tõttu. Variku raudteepeatus oli varustatud madala (kõrgus 20 cm) 27 meetri pikkuse reisijate ooteplatvormiga, mis lammutati raudteelõigu remonditööde ajal 2009. aastal. Reisijate ootepaviljon oli juba mõned aastad varem lammutatud. AS Eesti Raudtee avaldamata andmed Tartu-Valga rongiliiklus seiskub raudteeremondi tõttu mitmeks kuuks Jätke meile rongipeatus alles! FOTO: Variku peatus aastal 2002; Baltic Trains Picture Gallery Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Antsla raudteejaam

Antsla raudteejaam on raudteejaam Võru maakonnas Antsla linnas. Läbi Antsla kulgeb laiarööpmeline Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia-Pihkva-Peterburi raudteest. Jaamas asub lisaks peateele veel kolm kõrvalteed, kuus pööret, laadimisplats ja võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Valmimise ajal jäi jaam Urvaste kihelkonda Vana-Antsla mõisa maadele. Reisirongid sõitsid läbi Antsla (liinil Valga–Veski) kuni 2001. aasta märtsini. Antsla raudteejaamale eelnes sellel liinil Valga poolt tulles Anne raudteepeatus ja järgnes Vaabina raudteepeatus. Praegu kasutatakse raudteed ja jaama ainult kaubaveoks. 2014. ja 2015. aasta augustis oli Antslas toimuva Hauka laada korraldajatel koostöös Elroniga plaan käivitada ajutine Valga–Antsla reisirongiliin, mis Tehnilise Järelevalve Ameti keelu tõttu (viidates nõuetekohase perrooni puudumisele) siiski ei teostunud. Kaks madalat perrooni lammutati 2016. aastal. Antsla jaama peahoone valmis 1889. aastal. Kroonuhistoritsistlikus stiilis hoone liigitus Vene keisririigi süsteemis V klassi ning ehitati tüüpprojekti järgi analoogselt Karula, Puka, Petseri jm jaamade hoonetega. Neid iseloomustab lihtne sümmeetriline külgfassaad ning madala kalde ja laia räästaga poolkelpkatus, on märgatav ka rõhutatud keskrisaliit, mis paiknes kohakuti ootesaaliga. Alates 2000. aastate algusest seisab vaksalihoone kasutuseta ja on halvas seisukorras. 2004. aastal müüdi hoone erakätesse. Hiljutise fassaadiremondi käigus eemaldati kogu algne laudis ning asendati lihtsa rõhtlaudisega. Vaksalihoone 2013. aastal Antsla raudteejaam Antsla jaama kõrvalteed Antsla jaam ja vaksalihoone Jaamahoone Antsla jaama ET-post (juhtimiskeskus) Pihkva–Riia raudtee Valga–Koidula raudteelõik Eesti raudteetransport Antsla jaama tehnokorraldusakt; AS Eesti Raudtee "Raudtee, kus inimeste asemel veetakse puid". Maaleht, 11. aprill 2015 "Hauka laat toob seekord suve". Võrumaa Teataja, 6. august 2015 "Antslas elab unistus rongist ja kolmest tornist" – Lõuna-Eesti Postimees, nr. 139, 29 november 2019. DIGAR AS Eesti Raudtee mitteavalikud andmed "Mis on saanud endistest raudteejaamadest ja -peatustest" – Wõrumaa Teataja, nr. 83, 28 juuli 2009. DIGAR Antsla raudteejaam • XX sajandi arhitektuur • Kultuurimälestiste riiklik register Välja, Leele (2012). 20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring (PDF). Tallinn: Kultuurimälestiste riiklik register. Lk 15. Vaadatud 30.06.2022. "Võru ja Antsla lähiaastail reisirongiühendust ei saa"; Tartu Postimees, 1. september 2011 "Riigikogulane vastab Võru–Valga raudteeliini kohta"; Võrumaa Teataja, 17. november 2011 "Koidula–Võru–Valga reisirong jääb lähiaastatel tulemata"; Võrumaa Teataja, 8. august 2013 Relsiralli 2004: Piusa–Võru–Antsla–Valga–Elva–Tartu Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Indivision

Indivision on drum and bass'i trio Tallinnast, mis alustas tegevust 2010. aastal. Indivisioni loomingut on avaldanud plaadifirmad Toolroom, Beta ja Liquicity Recordings. Nende lugusid on mänginud sellised drum and bass'i esindajad nagu Netsky[viide?], Rene LaVice (BBC Radio 1)[viide?], London Elektricity[viide?], DJ Grooverider[viide?], DJ SS[viide?], Maduk[viide?] ja teised[viide?]. Raadio 2 saadete "Tjuun In" ning "Tramm ja Buss" läbi viidud DNB PARIMAD 2010 aastaküsitlusel võitis Indivision esikoha nii parim Eesti produtsendi, parima Eesti loo (Indivision & Livewire "Apologies") kui ka aasta uustulnuka kategoorias. 2018. aastal oli Indivisioni album "Mirakuru" Eesti Muusikaauhindadel nomineeritud aasta elektroonikaalbumi auhinnale, kuid ei võitnud seda. Markus Marjak (produtseerimine) Kaarel Silmato (DJ) Lewis Taylor (DJ) "365 Days" (2011, Toolroom Recordings) "Mirakuru" (2017, Subsphere Records) "Vibrancy Part One" (2017, Subsphere Records) "Mirakuru" Remixed (2018, Subsphere Records
Härjamaa madala läänepoi

Härjamaa madala läänepoi on poi Väinameres Rukkirahust 4 meremiili lõunas Härjamaa ja Väikse Härjamaa saare lähedal. Poi geograafilised koordinaadid on 58° 50′ 18″ N, 23° 19′ 43″ E. Märk on vees Härjamaa madala tähistamiseks ning sellest tuleb mööduda lääne poolt. Matsalu rahvuspargi piir jääb paar kaabeltaud itta. Poi veepealne osa on 3 meetri kõrgune, ülalt ja alt kollane, keskelt must. Poi tipus asub tuli, mis pimedal ajal plingib kiirelt 9 korda ning kustub seejärel 7 sekundiks. Samuti on olemas helkur ja radaripeegeldi. Kuni juulini 2010 tähistati madalat läänetoodriga. Teised lähiümbruse meremärgid: Kuivarahu laevatee toodrid, Rukkirahu tuletorn, Langekare idatooder, Kumari vasaku külje poi ning Kumari parema külje poi (varem Kumari ohupoi). Teadaanded meremeestele[alaline kõdulink], nr 8, 2010, lk 5 Teadaanded meremeestele[alaline kõdulink], nr 5, 2011, lk 10 Härjamaa madala läänepoi navigatsioonimärkide andmekogus
Pärnu Maakohus

Pärnu Maakohus on esimese astme kohus Eestis asukohaga Pärnus. Kohtu esimees on alates 1. Jaanuarist 2021 Toomas Talviste. Varasem esimees on olnud Rubo Kikerpill (1995-2020). Kohtudirektori ülesandeid täidab alates 2. Oktoobrist 2023 Mario Metsoja. Varasemad kohtudirektorid on olnud Elari Udam (2019-2023) Pärnu maakohtus töötab 21 kohtunikku. Pärnu Maakohtul on viis kohtumaja: Pärnu kohtumaja (asukohaga Kuninga 22, Pärnu ja Rüütli 19, Pärnu) Haapsalu kohtumaja (asukohtadega Sadama 21, Haapsalu ja Põllu 17, Kärdla) Kuressaare kohtumaja (asukohaga Lossi 2, Kuressaare) Rapla kohtumaja (asukohaga Sauna 5, Rapla) Paide kohtumaja (asukohaga Tallinna 18, Paide). Rüütli 19, Pärnu Kuressaare kohtumaja, september 2011 Haapsalu kohtumaja eestvaade, 2011 Haapsalu kohtumaja, vaade merelt mais 2011 Paide kohtumaja, oktoober 2013 "Pärnu Maakohus". kohus.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 29.09.2020. Vaadatud 02.08.2020.
Helmi Kurba

Helmi Kurba (8. juuli 1920 – 11. august 2006) oli Eesti poliitik, Eesti Vasakpartei juhatuse liige alates 1999. aastast kuni surmani. Ta osales Teises maailmasõjas Eesti Laskurkorpuse meditsiinipataljonis. Pärast sõda töötas ta Harju rajooni täitevkomitee kultuuriosakonna juhatajana. 1941. aasta suvel Peningi lähedal päästis Kurba haavatud Paul Kuusbergi elu, viies ta sakslaste tule alt ohutusse kohta. Mõnede väidete järgi kirjutas Raimond Valgre Helmi Kurbast laulu "Helmi". See on siiski ebatõenäoline, sest laulu kirjutamise ajal (1934) oli Helmi Kurba 13-aastane ning Valgre ei kohtunud temaga enne 1941. aastat. 29. aprillil 1993 kinnitati Kurba Mustamäe linnaosa haldusnõukogu liikmeks. Oma elu lõpuaastatel oli Kurba Mustamäe pensionäride ühenduse esimees ja kuulus Eesti Pensionäride Ühenduse juhatusse. Ta oli ka Mustamäe ja Kristiine linnaosa nõustaja. Samuti oli Kurba omal ajal Eesti Raamatuühingu aktivist. Lahkus Raimond Valgre muusa[alaline kõdulink] Postimees.ee, 16. august 2006 Helmil jäidki Valgrele foksisammud õpetamata www.tarbija24.ee, 8. juuli 2005 Raimond Valgre Helmi[alaline kõdulink] Elukiri, november 2006, lk. 70 Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Mustamäe linnaosade haldusnõukogude täiendavate liikmete kinnitamine Tallinna Linnavolikogu otsus (pdf) Esimene juubel Videvik.ee Pensionäride Ühendus aitab www.videvik.ee http://www.ra.ee/fotis/index.php?type=2&id=520815
Johann Tischler

Johann Tischler (1. november/13. november 1855 Kabala – 21. juuli 1940 Berliin) oli eesti vaimulik. Sündis Pilistvere kihelkonna Kabala valla talupoja perekonnas, õppis aastatel 1867–1871 kihelkonnakoolis Kabalas ja 1873–1875 Paide kreiskoolis. Seejärel sooritas ta elementaarkooliõpetaja eksamid ja töötas kihelkonnakooliõpetajana Türil ja Raplas. Aastatel 1878–1880 töötas koduõpetajana Hagudi mõisas parun Krusensterni juures. Aastal 1882 oli abiturient, lõpetades gümnaasiumi. Aastatel 1883–1890 õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust, filoloogiat ja usuteadust. Oli aastatel 1890–1891 prooviaastal Viljandi Pauluse koguduses August Jakob Westren-Dolli juures. Ordineeriti 13. märtsil/25. märtsil 1891 õpetajaks. Oli aastatel 1891–1911 Kõpu Peetri koguduse adjunktõpetaja ja 1911–1922 sama koguduse õpetaja. Aastatel 1923–1935 oli Kolga-Jaani Johannese koguduse õpetaja. Jäi 1. novembril 1935 emerituuri, elas seejärel Tartus. Siirdus aastal 1939 Saksamaale, kus ta aastal 1940 Berliinis suri. Abiellus aastal 1901 Puiatu mõisniku Joseph von Kruedeneri tütre Anna Mariaga, kellega tal olid tütar Sigrid Elisabet ja poeg Heinrich Johannes. Kuulus aastast 1883 Eesti Üliõpilaste Seltsi ridadesse. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977 "Johann Tischleri Geni profiil". Eesti Üliõpilaste Selts 1870-1905, Väljaandja Eesti Üliõpilaste Seltsi vanematekogu, New-York 1965
Adalbert Klasep

Adalbert Klasep (ka Adalbert Klaassep; 27. detsember 1869 / 8. jaanuar 1870 Tartu – 2. september 1918 Tartu) oli eesti vaimulik. Ta lõpetas Tartus algkooli ja gümnaasiumi. Aastatel 1889–1893 õppis ta Tartu Ülikoolis usuteadust. 1889. aastast kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi. Ordineeriti 21. juunil/3. juulil 1896 õpetajaks. Oli aastatel 1896–1900 Rõuge Maarja koguduse adjunktõpetaja. Aastast 1900 oli ta usuõpetaja mitmes Tartu koolis (Tartu Reaalkoolis ja Õpetajate Seminaris). Oli Tartus kogudustes ka vikaarõpetaja. Samuti oli millalgi Peterburi Jaani koguduses abiõpetaja. Tema naise isa Gottlieb Wilhelm Frantzen oli Tõstamaa Maarja koguduse ja Karula koguduse õpetaja ning mitmes Tartu koolis õpetaja. http://personen.digitale-sammlungen.de/baltlex/Blatt_bsb00000433,00885.html?prozent= Ristirahva Pühapäeva-leht, 12. september 1918, nr. 28, lk. 110. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977 Eesti Üliõpilaste Selts 1870-1905, Väljaandja Eesti Üliõpilaste Seltsi vanematekogu, New-York 1965 Villem Reimani ja Jakob Hurda kirjavahetus aastatel 1884–1904. Kirjastus Ilmamaa, Tartu 2010
Munga tänav (Tallinn)

Munga tänav on Tallinna vanalinnas Kesklinna linnaosas asuv Vene ja Müürivahe tänavat ühendav tänav. Keskajal Munga tänav (saksa keeles Mönchstraße). Aastatel 1950–1987 loeti tänavat Müürivahe tänava pikenduseks ja see kandis Müürivahe põik nimetust. Munga tänav (Mönchstraße), www.ra.ee Munga tn (-1950; 02.07.1987 LNo) K-VLa, Müürivahe põik (1950-1987), www.eki.ee (vaadatud 08.05.2021) Kloostrikinnistutest Vene tänaval, Ülevaade on koostatud R. Kangropooli ja J. Kuuskemaa artiklite põhjal
Svidník

Svidník (ungari keeles Felsővízköz, saksa keeles Oberswidnik) on linn Slovakkias Prešovi maakonnas, Svidníki ringkonna keskus. Asulat on kirjalikult esmamainitud 1355. aastal. Praegune linn moodustati 1944 Nižný Svidníki (Alam-Svidník) ja Vyšný Svidníki (Ülem-Svidník) liitmise teel. Svidník on Slovakkia ala russiinide (ukrainlaste) oluline keskus, seal asub ukraina kultuuri muuseum ning rahvastikust moodustavad märgatava osa russiinid ja kreekakatoliiklased. 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas 12 428 elanikku. 79,60% olid slovakid, 13,04% russiinid, 4,07% ukrainlased, 1,50% mustlased ja 0,39% tšehhid. Usutunnistuselt olid 41,10% kreekakatoliiklased, 25,82% õigeusklikud, 24,13% roomakatoliiklased, 5,17% ilma usutunnistuseta ja 0,93% luterlased. kreeka-katoliku Püha Paraskeva puitkirik (18. sajandi lõpp) kreeka-katoliku Jumalaema Sündimise kirik (19. sajandi I pool) ukraina kultuuri muuseum Milly galerii (asub 17. sajandist pärit ja 19. sajandil ümberehitatud lossis) Mihhail Kutuzovi mälestustahvel (1956) sõjamuuseum soomusväelaste mälestusmärk Vaade linnale Püha Paraskeva puitkirik vabaõhumuuseumis Svidníki soomusväelaste mälestusmärk. Foto: Robert Treufeldt, 23. mai 2011 Počet obyvateľov SR k 31. 12. 2019 Svidníki koduleht
August Jakob Westrèn-Doll

August Jakob Westrèn-Doll (17/29. august 1838 Kuressaare – 21. märts / 3. aprill 1912 Viljandi) oli Eesti vaimulik. Ta õppis aastatel 1848–1857 Kuressaares kreiskoolis ja gümnaasiumis ning 1858–1862 Tartu Ülikoolis filoloogiat ja usuteadust. Aastatel 1862–1863 oli ta prooviaastal Kuressaares Conrad Eduard Hesse juures ja Peterburis Cornelius Laalandi juures. Osal prooviaastast Kuressaare oli ta õpetaja Kuressaares ja Kaarma-Loona mõisas; ka oli ta tegev Kuressaare lastekodus. Peterburis oli ta tegev ka Magdaleena varjupaigas. Ordineeriti 15/27. novembril 1864 õpetajaks. Ta oli 1864. aastal Saaremaa praostkonna vikaarõpetaja, seejärel määrati Põhja-Kaukaasiasse (introdutseeriti 13/25. juunil 1865) Stavropoli sõjaväevaimulikuks. Oli ühtlasi ka Stavropoli koguduse õpetaja. Ta oli Stavropoli mail sisuliselt aastatel 1865–1871. Aastatel 1871–1876 oli ta Mustjala Anna koguduse õpetaja ja aastatel 1875–1876 ühtlasi Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Aastatel 1873–1876 oli ta ühtlasi Saaremaa konsistooriumi assessor ja vaimulik koolirevident. Saaremaal olles oli ta aastatel 1875–1876 ka Kaarma õpetajate seminari direktor. Aastatel 1876–1909 oli ta (introdutseeriti 28. märtsil / 9. aprillil 1876) Viljandi Pauluse koguduse ja Kõpu Peetri koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1881–1884 Viljandi praostkonna vaimulik koolirevident ja aastatel 1884–1898 Viljandi praostkonna praost. Aastatel 1901–1902 oli ta pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele). Tema poeg August Oswald Westrèn-Doll oli Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse ja Viljandi Jaani koguduse õpetaja Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977 Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998
Stefanus (Charalambides)

Stefanus (kreeka keeles Στέφανος; kodanikunimega Christakis Charalambides Χριστάκης Χαραλαμπίδης; sündinud 29. aprillil 1940 Costermansville'is) on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku eestseisja, kelle tiitel on Tallinna ja kogu Eesti metropoliit. Ta sündis Costermansville'is Belgia Kongos (Bukavu tänapäeva Kongo DV-s). Tema vanemad olid Küprose päritolu. Ta õppis ühe aasta Leuveni Katoliiklikus Ülikoolis arstiteadust, kuid asus seejärel õppima Pariisi Püha Sergiuse Õigeusu Teoloogia Instituuti. Samal ajal õppis ta ka Sorbonne'is. Ta pühitseti diakoniks aastal 1963 ja preestriks 17. novembril 1968. 25. märtsil 1987 pühitseti ta piiskopiks ja määrati Nice'i piiskopiistmele (tiitliga Nazianzi piiskop).[viide?] 9. märtsil 1999 valiti ta EAÕK eestseisjaks tiitliga Tallinna ja kogu Eesti metropoliit. Ta juhib alates 21. märtsist 2000 Tallinna peapiiskopkonda. Kuni jaanuarini 2009 täitis ta ka teiste piiskoppide kohuseid. 2003 Auleegioni ordeni ohvitser 2007 Valgetähe II klassi teenetemärk 14. septembril 2023 andis Eesti Post välja postmargiploki, mille ühel margil on kujutatud metropoliit Stefanust. 14. jaanuaril 2024 anti talle üle Kreeka õigeusu kiriku piiskopkonna kõrgeim autasu – kuldne suurrist. Toomas Schvak. Eesti õigeusu kiriku lugu 19. sajandist tänaseni. – Mitut usku Eesti IV. Valik usundiloolisi uurimusi: õigeusu eri. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2015. Lk. 81. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). https://pood.omniva.ee/7660-large_default_2x/eesti-apostlik-oigeusu-kirik-100.jpg Stefanuse elulugu
Uus kurss

Uus kurss (inglise keeles New Deal) oli Ameerika Ühendriikide presidendi Franklin D. Roosevelti koostatud reformide kava suure depressioonina tuntud majanduskriisist väljumiseks.
Curtius Rufus

Quintus Curtius Rufus (suri 53 pKr) oli Vana-Rooma ajaloolane ja senaator. Curtius Rufus kirjutas 10 raamatust koosneva Aleksander Suure eluloo "Lugusid Makedoonia Aleksandrist" (Historiae Alexandri Magni Macedonis). Kuigi teos on kompileeritud teiste autorite teostest, kuulub see sõjatehnika ajaloo varasalve. Säilinud on III–X raamat. Quintus Curtius Rufus (inglise) "Antiigileksikon", Tallinn: "Valgus", 1985, lk 107 Quintus Curtius Rufus ’’Life of Alexander the Great’’" (ladina) Руф Квинт Курций ’’История Александра Македонского’’ (vene)
Ninniku

Ninniku on veebis ilmuv tõlkeluuleajakiri, mille asutasid 2001. aastal Kalju Kruusa ja Hasso Krull. Ninniku eesmärk on "avardada eestikeelse tõlkeluule publitseerimise võimalusi, tutvustada tõlkijate uuemat loomingut, muuta kõigile kättesaadavaks tekstid, mis muidu jääksid kättesaadavaks ainult väikesele ringile, tuua nähtavale luuletõlke eri suunad ja võimalused ning intensiivistada diskussiooni." Ajakirja nimi Ninniku tuleb jaapani keelest ja tähendab küüslauku; nimi pärineb Sujata Bhatti samanimelisest luuletusest. Alates 2001. aastast on ilmunud neliteist Ninniku numbrit, kuhu on kaastööd teinud üle 70 tõlkija. Ajakirjas on ilmunud tõlkeid 40 keelest. Kõige enam on tõlkeid inglise, saksa, itaalia, hiina ja soome keelest. Tõlkeid on ka haruldastest ja vanadest keeltest: sumeri, akadi, foiniikia, sanskriti ja ladina keelest. 2003. aastal kasvas ajakirjast välja tõlkeluule sari "Ninniku Raamatukogu", mida kirjastab Eesti Keele Sihtasutus. 2016. aasta lõpu seisuga oli sarjas ilmunud Margaret Atwoodi, Lev Rubinsteini, Kauksi Ülle, Andrea Zanzotto, Claes Anderssoni, Richard Brautigani, Bei Dao, Pablo Neruda, Tanikawa Shuntarō, Mahmud Darwishi, Tor Ulveni, Konstantinos Kavafise ja Hans Magnus Enzensbergeri luuleraamatuid. Ninniku ilmub ebaregulaarselt. Ninniku toimetajad on Hasso Krull ja Carolina Pihelgas. http://www.eki.ee/ninniku/index2.php Koduleht