laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rein Õunapuu

Rein Õunapuu (sündinud 19. juulil 1957 Tallinnas) on eesti katoliku vaimulik. Ta lõpetas 1972. aastal põhikooli (8 klassi) Tallinna 24. Keskkoolis ja 1976. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi arhitektuuri erialal. Tutvudes noorukina Saarde kiriku õpetaja Elmar Salumaaga, sai ta sellest sügavalt mõjutatud ja astus omal soovil luteri kirikusse. Seejärel õppis ta lühikest aega EELK Usuteaduse Instituudis ja teenis Nõukogude armees. Pärast ajateenistust tutvus ta isa Stanislausega (lt:Tėvas Stanislovas) Leedus. Vajadus kandva vaimuliku distsipliini järele viis ta liitumisele katoliku kirikuga ja ta asus õppima Riia vaimulikku seminari. 6. oktoobril 1985 pühitseti ta Riias preestriks. Kaks aastat töötas ta abivaimulikuna Riias, Tallinnas ja Venemaal. Pärast isa Miikael Krumpansi ootamatut surma 13. juulil 1987 sai temast 19. juulil ainus avaliku töötamisõigusega katoliku preester Eestis, ta oli kogudusepreester Tallinnas (1995. aastani) ja Tartus (1989. aastani). Rein Õunapuu avas ja taastas taasiseseisvunud Eestis mitu katoliku kogudust. Ta alustas eestikeelsete jumalateenistuste pidamist, tõlkis ja avaldas trükis eestikeelse missateksti (1990), palveraamatu (1994), taasasutas ja toimetas katoliku ajalehte Kiriku Elu (1989–1995). Lisaks töötas ta õppejõuna, nõustajana ning tegi kaastööd raadios ja televisioonis. Praegu annab ta välja eesti- ja saksakeelset e-nädalakirja Elektrikarjane. Rein Õunapuu on Eesti Kristliku Liidu (1988) ja Eesti Kirikute Nõukogu (1989) asutajaliige ning Eesti Piibliseltsi taasasutajaliige (1991). 1995. aastal suundus Rein Õunapuu õppima Saksamaale. Pärast litsentsiaadikraadi kaitsmist Frankfurdis Maini ääres St. Georgeni jesuiitide ülikoolis (de:Philosophisch-Theologische Hochschule Sankt Georgen) jäi ta Põhja-Saksamaale Hildesheimi piiskopkonda (de:Bistum Hildesheim), kus elab ja töötab tänaseni. 2010. aastast on ta Saksamaal Peines (asub Alam-Saksi liidumaal Peine kreisis) preester. Isa Rein Õunapuu 25. preestrijuubel. Maarjamaa, nr 10 (129), XXIV aastakäik, Piritapäev 2010. (Jutlus Pirita kloostris 3. oktoobril 2010) Ajaleht "Kiriku Elu": Eesti katoliiklaste häälekandja. Tallinn, Rooma-Katoliku Kirik Eestis, 1989–2006. Toimetaja Rein Õunapuu [aastatel 1989–1995, kättesaadavad elektrooniliselt http://www.elektrikarjane.eu] Püha missa kord = Ordo Missae. Tallinn, Katoliku Kirik, 1990 [Gummerus, Jyväskylä] Au olgu Jumalale: väike palveraamat katoliiklastele. Toimetaja ja eessõna: Rein Õunapuu. Tallinn, ajaleht Kiriku Elu, 1994 Rein Õunapuu. Lootusõpetuse lood. Tartu, Johannes Esto Ühing, 2013 Rein Õunapuu. Elektrikarjane [eesti- ja saksakeelne e-nädalakiri]. http://www.elektrikarjane.eu EFA.204.0-170604 Rein Õunapuu Foto 18.02.1992, A. Truuväärt
Usėnai vald

Usėnai vald (leedu keeles Usėnų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šilutė rajoonis. Vald piirneb lõunas Venemaaga. Valla pindala on 77,9 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1210 inimest. Valla keskuseks on Usėnai küla, vallamaja asub aadressil Veržės g. 2. Vallavanem on Algirdas Rauktys. Žemaitkiemis Usėnai Usėnai "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. detsember 2015. Vaadatud 11. novembril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://statistics.bookdesign.lt/table_125_03.htm?lang=lt#silu_r
Emmy Holz

Emmy Holz (ka Holts; 23. oktoober 1902 Tallinn – 4. november 1923 Santander, Kantaabria, Hispaania) oli Eesti tantsija. Ta õppis Sessy Smironina-Sevuni ja E. Litvinova balletistuudios. Aastatel 1918–1923 tantsis ta Estonia teatris, ühtlasi oli ta üks esimesi teatri baleriine. Ta mõrvati 4. novembril 1923 Hispaanias. Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 93. H. R. "Emmy Holts". Vaba Maa nr 257, 8. november 1923. Lk 7 Heili Reinart. "Üks säravamaid Tallinna baleriine Emmy Holz langes armukadeda armukese kuulilasust". Postimees Sõbranna, 5. november 2019
Gustav Terkmann

Gustav Terkmann (22. september 1850 (ukj) Nõva – 16. mai 1924) oli Eesti orelimeister. Tema poeg oli orelimeister August Terkmann. Nõva kiriku orel (1885) Loksa kiriku orel (1889)
Priit Nigula

Priit Nigula (Priit Nigula on pseudonüüm, sünninimega Friedrich Nikolai; 21. november 1899 Peterburi – 9. juuni 1962 Tallinn) oli eesti dirigent. 1918. aastal lõpetas ta Jekaterinburgi muusikakooli, seejärel õppis Moskva konservatooriumis klaverit. Aastatel 1916–1923 oli ta Jekaterinburgi, Irkutski ja Moskva ooperiteatri kontsertmeister. Aastatel 1942–1962 oli ta Estonia teatri dirigent (1944–1951 peadirigent). Aastatel 1942–1944 oli ta ka üks Ringhäälingu orkestri dirigente. Ta on maetud Tallinna Siselinna kalmistule. 1957 Eesti NSV teeneline kunstnik Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 323. "Kalmistute register HAUDI". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. detsember 2018. Vaadatud 4. detsembril 2018.
Richard Viidalepp

Richard Voldemar Viidalepp (aastani 1935 Viidebaum; 23. jaanuar 1904 Nurmsi, Mäo vald, Järvamaa – 3. juuni 1986 Tartu) oli eesti rahvaluuleteadlane. Aastail 1947–1979 töötas ta ENSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudis. Ta on hulgaliselt kogunud kui ka korraldanud rahvaluule kogumist. Tema poeg on Jaan Viidalepp. Ta oli Ants Viidalepa onu ja Signe Kivi vanaonu. Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 604.
Lilian Looring

Lilian Looring (õieti Luise Liliane Looring; 15. september 1899 Tallinn – 2. mai 1963 Tallinn) oli eesti baleriin ja tantsupedagoog. 1918–1927 töötas ta vaheaegadega Estonia teatris; oli teatri esimene eestlasest klassikaline baleriin. 1932–1940 pidas ta Tallinnas oma tantsustuudiot – Lilian Looringu tantsustuudio. Oli 1941–1955 represseerituna Siberis. Ka tema õde Hermiine Looring oli baleriin, kes tantsis Budapestis. Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 255. Maa Hääl : maarahva ajaleht, nr. 64, 4 juuni 1934 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Harri Paris

Harri Paris (18. aprill 1891 Viljandi – 7. oktoober 1941 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja. Ta lõpetas Pärnus gümnaasiumi, õppis seejärel Kiievi ülikoolis rohuteadust ja Peterburis Nikolai Smolitši teatrikoolis, käis õppereisidel Saksamaal, Austrias ja Prantsusmaal. Ta alustas lavategevust aastal 1910 Pärnu seltsides, mängis aastatel 1912–1921 Peterburi ja Venemaa provintsilinnade teatreis. Aastatel 1921–1941 oli ta Estonia teatri näitleja ja lavastaja. 1929 Bayard Veiller "Mary Dugani protsess" 1930 William Somerset Maughami "Kiri" 1930 Agapetuse "Patuoinas" 1931 Ferenc Molnári "Õnnehaldjas" 1941 René Fauchois’ "Ettevaatust! Värskelt värvitud!" Harri Paris oli abielus juudi rahvusest Keila Parisega (sünninimi Keila Sand, 1891 – 7. oktoober 1941). Kui Saksa okupatsiooni ajal sai naine kutse „ilmuda politseisse end registreerima kui juut”, otsustas abielupaar ühiselt oma elu võtta. See juhtuski 7. oktoobril 1941. Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 358. "Paris, Harri". Eesti teatri biograafiline leksikon. Vaadatud 7.12.2020. Martinson, Ervin (19. juuli 1963). "Ühe perekonna tragöödia". Sirp ja Vasar. "Holokaust. Ühe perekonna tragöödia". Eesti Juudi muuseum. Vaadatud 7.12.2020.
Eesti astronoomia

Eesti astronoomia käsitleb Eesti alal tehtud ja tehtavat astronoomiaga seotut. Kuni 18. sajandi alguseni tegeldi Eestis astronoomiaga enamjaolt praktilistel ja õppe-eesmärkidel. Eesti ala esimesed astronoomiaprofessorid olid Peter Schomer ja Johan Eriksson. 18. sajandil rajati Eestis esimesed observatooriumid. Aastatel 1808–1811 ehitati Tartu Tähetorn. Eesti astronoomiakoolkonna rajas 20. sajandi algul Ernst Öpik. Sinna kuulunud ja kuuluvate astronoomide seas on Jaan Einasto, Aksel Kipper, Enn Saar, Arved Sapar jt. Samas kuulub Eesti astronoomiaajalukku ka teisi tuntud nimesid, nagu näiteks Friedrich Georg Wilhelm von Struve, Johann Heinrich von Mädler ja Bernhard Schmidt. Tänapäeval on suur osa Eesti astronoomiast seotud Tartu Observatooriumiga, mis on Tartu Ülikooli Tähetorni (1808) ja Tartu Ülikooli Meteoroloogia Observatooriumi (1865) järeltulija ning töö jätkaja. Tartu Observatooriumis Tõraveres asub ka 1974. aastal valminud 1,5-meetrine peegelteleskoop, mis on suurim omasugune Balti- ja Põhjamaades. Eestis tegutseb Eesti Astronoomia Selts. Aastatel 1817–1990 ilmunud Tartu Tähetorni Publikatsioonid (hiljem "Tartu astrofüüsika observatooriumi publikatsioonid") oli kaua aega vanim pidevalt ilmunud astronoomiaväljaanne maailmas. Tänapäeval pööratakse astronoomia kõrval üha enam rõhku ka kosmosetehnoloogiate arendamisele. Selle üheks näiteks on Eesti tudengisatelliidi programm. Eesti entsüklopeedia. 11. köide: Eesti ÜLD. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2002, lk 490–491. Erik Tago (25.03.2007). "Eesti täheteaduse olulisi saavutusi". Vaadatud 11.07.2019.
Kelluke (jook)

Kelluke on Eestis A. Le Coqi toodetav värvitu sidrunimaitseline limonaad. Kellukese eelkäijateks võib pidada juba 19. sajandi lõpus ja 1930. aastatel Tartus valmistatud sidrunilimonaadi ja sidrunisoodat, mis erinevalt Kellukesest oli kõrvetatud suhkruga värvitud. Ehkki Kellukese maitse sarnaneb Sprite'i omaga ja on retsepti väljatöötamises osalenud Ilmar Kõrgesaare sõnul "täpselt sama", valmis Eesti limonaadi retsept iseseisvalt ning tollal ei teadnud selle autorid Sprite'i olemasolust veel midagi. Kellukese retsepti töötas välja 1965. aastal Tartu Õlletehas (praegune A. Le Coq), 1970. aastal sai sellest üks Nõukogude Liidu kõige esimesi kvaliteedimärgiga karastusjooke. Omal ajal toodeti jooki kogu Nõukogude Liidus. Kui suhkru kokkuhoiuks kehtestati 1975. aastal üleliiduline määrus, mis lubas toota vaid kuni 7% suhkrusisaldusega limonaade, siis töötati seni 10,2% suhkrusisaldusega Kellukese alusel välja vähem magus limonaad Lumivalgeke, mida toodeti ka Tallinna Karastusjookide Tehases. Kellukese tootmine jätkus siiski juba aasta hiljem. Selle pikaajalise edu tagas looduslike maitsesegude kasutamine, mille transport on odavam kui mahla puhul, mis oli 1960. aastatel enamiku karastusjookide aluseks. 2001. aastal võttis A. Le Coq Kellukese nime asemel kasutusele nimetuse "sidrunimaitseline limonaad", kuid 2006. aasta aprillis toodi Kelluke taas endise nime all turule. Kellukese retsept on tänaseni põhiosas sama, säilivusaja pikendamiseks on hakatud lisama vaid looduslikku päritolu bensoehapet või sorbiinhapet. Nõukogude ajal ületas Kellukese populaarsus Limonaadi oma tunduvalt, kuid tänapäeval on menukam Limonaad – 2007. aastal tootis A. Le Coq Limonaadi 7,1 miljonit liitrit ja Kellukest 2,73 miljonit liitrit (kokku karastusjooke 25,89 miljonit liitrit). 2014. aastal tehtud Dorel Donneri õpilasuurimuse kohaselt oli Kelluke uuritud 14 karastusjoogi hulgas selliste seas, milles leidus kõige vähem nn E-aineid (vaid E330 ehk sidrunhape). http://www.alecoq.ee/toode/kelluke/ (vaadatud 10.11.2015) Nils Niitra Limonaadi retsept tuli Gruusiast Postimees, 9. aprill 2008 Kaja Roomets Kolme kopika eest sai klaasi gaseeritud siirupivett või väikese kannu kalja Õhtuleht, 29. juuli 2004 Tiina Hiob Kamatahvel, Kellukese limps ja Regati koorejäätis – nostalgiaturunduse pärlid Psühholoogia Sinule, 01.01.2017 A. Le Coq toob taas müügile Kellukese limonaadi EPL/A. Le Coqi pressiteade, 29.03.2006 Dorel Donner Õpilaste teadlikkus E-ainetest ja karastusjookides olevad E-ained. Akadeemiake 6/2014 Joogist A. Le Coqi kodulehel Tiina Hiob Kamatahvel, Kellukese limps ja Regati koorejäätis – nostalgiaturunduse pärlid Psühholoogia Sinule, 01.01.2017 Nils Niitra Limonaadi retsept tuli Gruusiast Postimees, 9. aprill 2008 A. Le Coq toob taas müügile Kellukese limonaadi EPL/A. Le Coqi pressiteade, 29.03.2006
Sketš

Sketš on väheste tegelastega lõbus-irooniline lühinäidend, millel on enamasti ootamatu lõpplahendus. http://www.eki.ee/dict/ekss/index.cgi?Q=sket%C5%A1&F=M "Eesti keele seletav sõnaraamat"
Vainutase vald

Vainutase vald (leedu keeles Vainuto seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šilutė rajoonis. Valla pindala on 180 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2290 inimest. Valla keskuseks on Vainutase alev (2011. aastal oli seal 746 elanikku), vallamaja asub aadressil Baranausko g.7. Vallavanem on Vitalijus Mockus. Bikavėnai kabel Pajūriškiai kalmistu Gorainiai "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. detsember 2015. Vaadatud 11. novembril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://statistics.bookdesign.lt/table_125_03.htm?lang=lt#silu_r
Mustlaskeel

Mustlaskeel (mustlaskeeles Romani chib) on Indoeuroopa keelkonna indoiraani harusse kuuluv keel, mida räägivad romad. Mustlaskeelt kõneleb hinnanguliselt Euroopas 3,5 miljonit inimest ja mujal maailmas 0,5 miljonit inimest. Keelel on üle maailma palju murdeid. Eestis rääkisid romad (Eesti romad) enne II maailmasõda eeskätt Laiuse ja Lääne-Balti ehk Tšuhni (Läti) murrakut; need murrakud kuuluvad mustlaskeele põhjamurdesse. Eesti entsüklopeedia. 6. köide: LÕUNA–NÕUD. Tallinn: Valgus, 1992 (= Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1995), lk 463. The status of Romani : Numbers and distribution Romani Linguistics and Romani Language Projects
Jõesaar

Jõesaar on jões või jõeharude vahel olev saar. Eestis asuvad jõesaared on näiteks ajalooline Keila jõesaar ja Põltsamaa jõel asuv Saunasaar. "Eesti keele seletavas sõnaraamatus"
Kliinik

Kliinik (vanakreeka sõnast klinikos 'voodis lamav') on õppe- või teadusasutusega seotud haigla, kus peale tavapärase ravimise tehakse ka teaduslikku uurimistööd ja kus praktiseerivad üliõpilased. Ühe õppe- või teadusasutuse kõiki kliinikuid kokku nimetatakse kliinikumiks (näiteks Tartu Ülikooli Kliinikum). erakliinik haavakliinik kirurgiakliinik lastekliinik loomakliinik naistekliinik närvikliinik silmakliinik veterinaarkliinik polikliinik Eesti nõukogude entsüklopeedia. 4. köide: IST–KONI. Tallinn: Valgus, 1989, lk 594. "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 11.11.2015)
Presto

Presto on noodikirjas itaaliakeelne tempomärge, mis tähendab 'väga kiirelt'. Üks tuntud teoseid, mille tempoks on presto, on Aram Hatšhaturjani "Mõõkade tants" balletist "Gajane".
Naaskel

Naaskel on puidu või mõne muu materjali sisse aukude uuristamiseks mõeldud terava otsaga käsitööriist.
Põhja-konnarohi

Põhja-konnarohi (Alisma wahlenbergii) on konnarohuliste sugukonda kuuluv taimeliik. Taime looduslik levila on Läänemere ümbrus: Soome, Rootsi, Eesti[küsitav][viide?], Läti, Leedu, Valgevene ja Loode-Venemaa.
Rauklauk

Rauklauk (Allium senescens) on amarülliliste sugukonda kuuluv taimeliik. Taime looduslik levila on Kesk-, Ida- (sh Eesti[küsitav][viide?]), Loode- ja Edela-Euroopa ning Aasia.
Tahe sovhoos

Tahe sovhoos oli sovhoos Eesti NSV-s Valga rajoonis Taheva külanõukogus. Sovhoosi keskus asus Koikkülas. Tahe sovhoos moodustati 1946. aastal. 1983. aasta seisuga oli sovhoosi üldpindala 9988 hektarit, sellest põllumajanduslikku maad 5580 hektarit, sealhulgas haritavat maad ca 3500 hektarit. Sovhoosi töötajate arv 1976. aasta seisuga oli 376. Sovhoos tegeles peamiselt taime- (teravilja- ja kartulikasvatuse) ja loomakasvatusega. Sovhoosi Hargla osakonnas kasvavati seemnekartulit. Sovhoos likvideeriti 1. juunil 1993. Heino Mägi, Karl Veri. Valga rajoon. Siin- ja sealpool maanteed. Tallinn: Eesti Raamat, 1983, lk 176 Nõukogude Eesti. Entsüklopeediline teatmeteos. Tallinn: Valgus, 1978, lk 378 "Taheva valla arengukava 2014–2023" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24. märts 2015. Vaadatud 11. novembril 2015.
Värv-varjulill

Värv-varjulill (Asperula tinctoria) on madaraliste sugukonda kuuluv taimeliik. Eestis kasvab taim sagedasena eeskätt loometsades ja looaladel, mujal on teda väga vähe. Eesti taimede määraja. Toim. M. Leht. Eesti Maaülikool, Eesti Loodusfoto, Tartu, 2007. Lk 221 Värv-varjulill andmebaasis eElurikkus
Borivka (Tšernivtsi rajoon)

Borivka (ukraina keeles Борівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tšernivtsi rajoonis. Elanike arv on 3626. Pindala on 6,4 km².
Berizkõ-Tšetšelnõtski

Berizkõ-Tšetšelnõtski (ukraina keeles Берізки-Чечельницькі) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tšetšelnõki rajoonis. Elanike arv on 990. Pindala on 4,7 km².
Kerakellukas

Kerakellukas (Campanula glomerata) on kellukaliste sugukonda kuuluv taimeliik. Eestis on kerakellukas sage ja ta kasvab puisniitudel, niitudel, teeservades, kraavikallastel. Eesti taimede määraja. Toim. M. Leht. Eesti Maaülikool, Eesti Loodusfoto, Tartu, 2007. Lk 261 Kerakellukas andmebaasis eElurikkus
Longus karuohakas

Longus karuohakas (Carduus nutans) on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeliik. Eestis leidub taime hajusalt teede ääres, karjamaadel, mererannas. Eesti taimede määraja. Toim. M. Leht. Eesti Maaülikool, Eesti Loodusfoto, Tartu, 2007. Lk 285 Longus karuohakas andmebaasis eElurikkus
Põldjumikas

Põldjumikas (Centaurea scabiosa) on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeliik. Taim on Eestis tavaline ja ta kasvab kuivades valgusrikastes kohtades. Eesti taimede määraja. Toim. M. Leht. Eesti Maaülikool, Eesti Loodusfoto, Tartu, 2007. Lk 287 Põldjumikas andmebaasis eElurikkus
Kohtla-Järve SK Järve

Kohtla-Järve SK Järve oli Eesti jalgpalliklubi, mis tegutses Kohtla-Järvel. Kohtla-Järve JK Järve Kohtla-Järve FC Lootus Kohtla-Järve JK Alko
Põldtimut

Põldtimut ehk harilik timut (Phleum pratense) on kõrreliste sugukonda kuuluv taimeliik. Taim on Eestis sage ja ta kasvab rohumaadel, niitudel, teeäärtel, samuti põldheinana. Eesti taimede määraja. Toim. M. Leht. Eesti Maaülikool, Eesti Loodusfoto, Tartu, 2007. Lk 350 Põldtimut andmebaasis eElurikkus
Põld-litterhein

Põld-litterhein (Thlaspi arvense) on ristõieliste sugukonda kuuluv taimeliik. Eestis on taim sage umbrohi põldudel, aedades, teeäärtel. Eesti taimede määraja. Toim. M. Leht. Eesti Maaülikool, Eesti Loodusfoto, Tartu, 2007. Lk 140 Põld-litterhein andmebaasis eElurikkus
Sookerss

Sookerss (Rorippa palustris) on ristõieliste sugukonda kuuluv taimeliik. Taim on Eestis tavaline ning kasvab kallastel, kraavides, niiskematel rohumaadel ja umbrohuna niiskematel põldudel. Eesti taimede määraja. Toim. M. Leht. Eesti Maaülikool, Eesti Loodusfoto, Tartu, 2007. Lk 134 Sookerss andmebaasis eElurikkus
Väike robirohi

Väike robirohi (Rhinanthus minor) on soomukaliste sugukonda kuuluv taimeliik. Taim on Eestis sage ja ta kasvab niitudel, puisniitudel, sooservadel. Läti Botaanikute Selts kuulutas väikese robirohu Läti 2019. aasta taimeks, sest poolparasiidina nõrgestab ta vohavaid kõrrelisi ja liblikõielisi ning annab sellega eluruumi teistele niidutaimedele, aidates seega kaasa looduslike rohumaade liigirikkusele. Eesti taimede määraja. Toim. M. Leht. Eesti Maaülikool, Eesti Loodusfoto, Tartu, 2007. Lk 252 Par gada augu nosaukts mazais zvagulis Väike robirohi andmebaasis eElurikkus
Suuremetsa külanõukogu

Suuremetsa külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s. Külanõukogu halduskeskus asus Orava külas. Suuremetsa külanõukogu moodustati 13. septembril 1945 Orava valla territooriumi jagamisel kolme külanõukogu (Kahkva, Luuska ja Suuremetsa külanõukogu) vahel. Administratiivselt kuulus Suuremetsa külanõukogu algselt Võrumaa, 26. septembrist 1950 Räpina rajooni, 1961. aastast Põlva rajooni koosseisu. 1978. aasta seisuga kuulusid Suuremetsa külanõukokku Hanikase, Jantra, Kamnitsa, Kliima, Lepassaare, Marga, Orava, Oro, Piusa, Päka, Rõssa, Saetamme, Suuremetsa, Tuderna ja Vivva küla. Suuremetsa külanõukogu territooriumi pindala 1978. aasta seisuga oli 156 km². Külanõukogu territooriumil tegutses Orava sovhoos. 26. märtsil 1992 moodustati Suuremetsa külanõukogu piirides Suuremetsa vald, kuid juba 30. aprillil 1992 nimetati Suuremetsa vald ümber Orava vallaks. Eesti NSV territooriumi administratiivne jaotus ja maa-asulad. Tallinn: Valgus, 1978 Nõukogude Eesti. Tallinn: Valgus, 1978. 2. trükk, lk 367–368 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus Ida-Viru maakonna Alajõe valla, Põlva maakonna Suuremetsa valla ja Saare maakonna Mustjala ning Valjala valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus Põlva maakonna Suuremetsa valla ümbernimetamise kohta
Ühiskassa

Ühiskassa, venepäraselt tuntud ka kui obštšak (vene keeles общак), on vene juurtega päti- ja kriminaalide kultuuri (Eesti ja Vene maffia) ühine illegaalne katusorganisatsioon, mis vahendab ja monopoliseerib maffiaäri (näiteks Soomes). On teada, et obštšakil on olnud monopol Soome prostitutsioonis. Seda on peetud Eesti organiseeritud kuritegevuse kõrgeimaks organiks. Nikolai Tarankov, üks ühiskassa juhtfiguuridest. Mõrvati 2016. aastal. Kalev Kurg, esindas Eesti kriminaalseid grupeeringuid. Mõrvati 2005. aastal. Oleg Lvov. Suri 2020. aastal Tallinna Vanglas. Jevgeni Kolesnikov Nikolai Bleskov, väidetavalt omas sidemeid Permi grupeeringuga. Boriss Malinovski Andrei Kuzjakini Stanislav Volkov Risto Berendson (12. veebruar 2002). "Kuritegelik sõpruskond keerutab ühiskassa miljoneid". Eesti Päevaleht. Vaadatud 17. august 2017. Risto Veskioja (14. september 2016). ""Vaikne ristiisa" ja ühiskassa range valvur: kes oli tapetud allilmaliider Nikolai Tarankov?". Delfi. Vaadatud 17. august 2017. Raul Ranne (6. märts 2014). "Allilma pensionäride klubi". Eesti Ekspress. Vaadatud 17. august 2017. Rasmus Kagge (25. juuni 2003). "Politsei pidas kinni allilma «ühiskassa» liikme". Postimees. Vaadatud 17. august 2017. Kadri Paas (12. jaanuar 2006). "Prokurör vabastas pealinna autovaraste ninamehe vahi alt". Õhtuleht. Vaadatud 17. august 2017. Risto Berendson. (11. veebruar 2002). "Kuritegelik sõpruskond keerutab ühiskassa miljoneid". Eesti Päevaleht Kadri Paas. (12. november 2003). "Pikaro: «Ühiskassa liikme majade läheduses toimub alati midagi!»". Õhtuleht Risto Veskioja. (14. september 2016). ""Vaikne ristiisa" ja ühiskassa range valvur: kes oli tapetud allilmaliider Nikolai Tarankov?". Delfi
Keila jõesaar

Keila jõesaar (ka Keila Jõesaar) on Keila linna juures Keila jõe kahe haru vahele jääv ala (jõesaar). 1960–1961 tehtud maaparandustööde käigus jäi Keila-poolne läänesäng kuivale. Vool läänesängis taastati 2012. Esimesed märgid jõesaare asustusest pärinevad III–II aastatuhandest eKr. I aastatuhandel kasutasid sealsed elanikud lohukivina tuntud Orjakivi (Keila Jõepargi Orjakivi). Keskajal ja hiljemgi oli jõesaarel Keila mõis. Tänapäeval asub mõisa peahoones Harjumaa Muuseum. Jõepark Jõepark ja jõgi Harjumaa muuseum (vaadatud 12.11.2015) Keila Jõesaare kronoloogia Harjumaa muuseum (vaadatud 12.11.2015)
Mihkel Lepper

Mihkel Lepper (eesnimi ka Mihhail või Michael; 11. märts (vkj)/ 24. märts 1900 Varssavi – 2. mai 1980 Stockholm) oli Eesti tummfilmipioneere. Ta oli pärit Hiiumaalt Reigi kihelkonnast õigeusklikust perest. Pärast Esimest maailmasõda töötas ta Tallinnas filmiettevõttes Estonia-Film. 1920. aastail esines näitlejana tummfilmides, mis valmisid Berliinis (nt "Herkules Maier". Reinhold Schünzel Film, 1928). 1924. aastal oli ta filmiajakirja "Film" vastutav toimetaja. Ta lavastas 1929. aastal filmi "Dollarid" ja alustas ka mängufilmi "Jüri Rumm" lavastamist. 1940. aastal läks Lepper baltisakslaste ümberasumise käigus Saksamaale. Teise maailmasõja aastail tegutses ta rindefotograafina Prantsusmaal ja valmistas õppefilme Landesfilmstelle juures. Pärast sõda asus ta elama Rootsi ja töötas Stockholmis vabakutselise fotograafina. Andres Söödi dokumentaalfilmi "Põgenemine" (1991) valmimisel olid tegevad tema lapselapsed Hillar Loor (kaasprodutsent) ja Andi Loor (monteerija). Kõrgessaare vallavalitsus. Vallaliikmete nimekirjad 1897-1902. Eesti Rahvusarhiiv, RA EAA.2596.1.60 https://www.efis.ee/et/inimesed/id/4229/biograafia TLÜAR väliseesti isikud Haud Stockholmi Metsakalmistul