laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Stūri

Stūri (vanasti ka Stūrmuiža ja Stūru muiža) on küla (mazciems) Lätis Salduse piirkonnas Blīdene vallas. Küla on kujunenud endise Stūri mõisa (Stuhrhof) hoonetekompleksi juurde. Asula järgi on nime saanud siluri Juuru lademe Stūri kihistik. Sealne puurauk on ka selle kihistu stratotüüp. Stratigraafia terminoloogia[alaline kõdulink]
Nurmekunna kihistu

Nurmekonna kihistu (inglise Nurmekond Formation) on siluri ladestu Raikküla lademe kihistu. Kihistule on nime andnud eestlaste muinasmaakond Nurmekund. Kihistu täielik stratotüüp on Põltsamaa H-163 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 1.60..70.20 meetril. Kihistu liigendub ülevalt alla järgmiselt: Mõhküla kihid Imavere kihid Jõgeva kihid Vändra kihid Järva-Jaani kihid. Kihistu kivimeid leidub Raikküla kihistu esinemisalast lõunas ja idas. Selle moodustavad viis settimistsüklit, mille keskosas on afaniitsed lubjakivid, mis vahelduvad biogeense lubjakiviga ja laguunides tekkinud dolomiidiga. Murika puuraugus on selle paksus 16 meetrit, sellal kui Võhma puuraugus on kihistu paksus üle 73 meetri. Kihistu ülemised kihid on Eesti lääneosas tugevasti kulutatud, nii et Saaremaal esinevad vaid alumised kihid, neistki Vändra kihid vaid osaliselt. Nurmekunna kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) https://web.archive.org/web/20210302020639/http://stratigraafia.info/term/Nurmekunna%20kihistu (vaadatud 14.09.2020) https://sisu.ut.ee/stratotuup/silur-skeem EESTI ALUSPÕHJA GEOLOOGILINE KAART Mõõtkavas 1: 400 OOO, SELETUSKIRI, Tallinn, 1997 Raikküla Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Nurmekunna kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
Mõhküla kihid

Mõhküla kihid (inglise Mõhküla Beds) on siluri ajastu Raikküla lademe Nurmekunna kihistu ülemine kihistik. Neid hakkas esimesena eristama Erika Jürgenson aastal 1966. Kihtide all lamavad Imavere kihid. Saarde kihistus vastab neile kihtidele Lemme kihistiku ülemine osa ja Staicele kihistik. Kihtide stratotüüp on nüüdseks kinni kasvanud Mõhkülas asunud paemurd, kus veel aastal 1981 paljandus 80 cm ulatuses purdset dolomiiti, mis kuulus aga pigem Rumba kihistusse. Selle neostratotüüp on Põltsamaa H-160 puurauk, kus kihid esinevad 12.60..19.80 meetril. Rõstla karjääris moodustavad selle kihilise või laigulise roosa või kollaka tekstuuriga lubjakivid. Kihid on enamasti tugevasti dolomiidistunud; sealne dolokivi on peenekristalliline ja lainjas. Kihtide ülemise piiri moodustab katkestusjoon, mille iseloom vihjab sellele, et Mõhküla kihid on Staicele kihistikust tugevamini kulutatud. Mõhküla kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) Correlation of lower–middle Llandovery sections in central and southern Estonia and sedimentation cycles of lime muds, Heldur Nestor, Rein Einasto, Peep Männik, and Viiu Nestor, 2002. stratotüüpsed paljandid[alaline kõdulink] "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. juuli 2021. Vaadatud 14. septembril 2020. Rõstla paekarjäär Mõhküla kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Imavere kihid

Imavere kihid (inglise Imavere Beds) on siluri ajastu Raikküla lademe Nurmekunna kihistu kihistik. Neid hakkasid esimesena eristama Rein Einasto ja Helle Perens aastal 1985. Kihtide all lamavad Jõgeva kihid, neil lasuvad aga Mõhküla kihid. Saarde kihistus vastab neile kihtidele Lemme kihistiku alumine osa. Kihtide stratotüüp on Põltsamaa H-160 puurauk, kus kihid esinevad 12.60..19.80 meetril. Kihid on nime saanud Imavere asulalt. Rõstla karjääris moodustavad selle hallid ja tumehallid, kohati roosaka või beežika varjundiga lubjakivid. Kalana karjääris lasub nende all veel rohekashall savika lubjakivi kiht, mille esineb läätsedena detriiti. Alumise piiri moodustab seal suure püriidisisaldusega katkestuspind. Kihtide kivimid on valdavalt lainjad või sõlmjad, tugevasti dolomiidistunud. Kohati on ülemiseks kihiks dolomiidistunud kilda punakas kiht, mille ülemises osas olevad praod võivad olla märgid seda moodustanud muda kuivamisest ja seega väga madalast veetasemest. Imavere kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) Correlation of lower–middle Llandovery sections in central and southern Estonia and sedimentation cycles of lime muds, Heldur Nestor, Rein Einasto, Peep Männik, and Viiu Nestor, 2002. "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. aprill 2021. Vaadatud 14. septembril 2020. Rõstla paekarjäär "Kalana karjäär". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. oktoober 2018. Vaadatud 14. septembril 2020. Imavere kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Jõgeva kihid

Jõgeva kihid (inglise Jõgeva Beds) on siluri ajastu Raikküla lademe Nurmekunna kihistu kihistik. Neid hakkasid esimesena eristama Rein Einasto ja Helle Perens aastal 1985. Kihtide all lamavad Vändra kihid, neil lasuvad aga Imavere kihid. Saarde kihistus vastavad neile kihtidele Kolka kihistiku ülemine osa ja Ikla kihistik. Kihtide stratotüüp on Põltsamaa H-160 puurauk, kus kihid esinevad 19.6- 37.4 meetril. Kihid on nime saanud Jõgeva linna järgi. Kalana karjääris moodustab alumise kihi kollane lubjakivi, milles esineb vahekihtidena purdlubjakivi. Selle peal on helehall purdlubjakivi vahekihtidega lubjakivi, mis sisaldab veidi detriiti. Üldiselt moodustab kihtide alumise osa kiht merglit, millel lasub paks lubjakivi või dolomiidi kiht. Jõgeva kihtide alumises osas asub ka piir Rhuddani lademe ja Aeroni lademe vahel. Kihtide ülemine osa koosneb valdavalt lainjast või sõlmjast dolomiidistunud kivimist või dolomiidistuvast helepruunist merglist. Kihtide ülemises osas on ka tormitekkelisi tsoone ja püriiti sisaldavaid katkestuspindu, mis on sagedasemad kihtide põhjapoolsemas osas ja annavad märku madalamast merevee tasemest. Jõgeva kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) Correlation of lower–middle Llandovery sections in central and southern Estonia and sedimentation cycles of lime muds, Heldur Nestor, Rein Einasto, Peep Männik, and Viiu Nestor, 2002. "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2020. Vaadatud 14. septembril 2020. "Kalana karjäär". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. oktoober 2018. Vaadatud 14. septembril 2020. Jõgeva kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Vändra kihid

Vändra kihid (inglise Vändra Beds) on siluri ajastu Raikküla lademe Nurmekunna kihistu kihistik. Neid hakkasid esimesena eristama Rein Einasto ja Helle Perens aastal 1985. Kihtide all lamavad Järva-Jaani kihid, neil lasuvad aga Jõgeva kihid. Saarde kihistus vastab neile kihtidele Kolka kihistiku alumine osa. Kihtide stratotüüp on Põltsamaa H-160 puurauk, kus kihid esinevad 37.40..43.50 meetril. Kihid on nime saanud Vändra asula järgi. Vändra kihte moodustavad lubjakivi ja mergel. Saaremaal esinevad Vändra kihid vaid osaliselt, nende ülemine osa on seal tugevasti kulutatud. Kohati esindab neid kihte ka hele- või tumehall teraline dolomiit. Kihid on tekkinud mandrilava rannast kaugemale jäävas tsoonis; dolomiidistunud osas pole setete algne struktuur aga enam tuvastatav. Vändra kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) Correlation of lower–middle Llandovery sections in central and southern Estonia and sedimentation cycles of lime muds, Heldur Nestor, Rein Einasto, Peep Männik, and Viiu Nestor, 2002. "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. juuli 2021. Vaadatud 14. septembril 2020. Raikküla Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. K. Suuroja, K. Kaljuläte, T. Mardim, E. Morgen, K. Ploom, M. Karimova, T. Vahtra, A. Veski, M. Shtokalenko. Eesti geoloogilise baaskaardi Järva-Jaani (6413) leht. Seletuskiri. Eesti Geoloogiakeskus. Geoloogilise kaardistamise osakond, Tallinn, 2017. Vändra kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Järva-Jaani kihid

Järva-Jaani kihid (inglise Järva-Jaani Beds) on siluri ajastu Raikküla lademe Nurmekunna kihistu alumised kihid. Neid hakkas esimesena eristama Elsa Amalie Rosenstein 1940. aastal. Kihtidel lasuvad Vändra kihid. Saarde kihistus vastavad neile kihtidele Heinaste kihistik ja Slītere kihistik. Kihtide stratotüüp on Järva-Jaani paemurd. Selle neostratotüüp on Põltsamaa H-160 puurauk, kus kihid esinevad 43,50–70,20 meetril. Kihid on nime saanud Järva-Jaani asulalt. Järva-Jaani kihte moodustavad lubjakivi ja mergel. Erinevalt ülejäänud Nurmekunna kihistikust on need kihid esindatud ka Saaremaal. Järva-Jaani ümbruskonnas koosnevad need vöödilisest lubjakivist, kus hallide vahekihtidena esineb lubjarikas mergel, sellal kui sealne lubjakivi on helehall ja savikas. Kihtides puuduvad peaaegu täielikult bentilist faunat esindavad fossiilid, sellal kui sealsed merglikihid sisaldavad mõningate organismide jäänuseid sisaldavat detriiti. Kihtide ülemisel piiril esineb selge katkestuspind, mis lõuna pool eristab Slītere kihistikku ja Kolka kihistikku. Järva-Jaani kihtide alumise osa moodustavad mitteametlikud Pusku kihid. Järva-Jaani kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) Correlation of lower–middle Llandovery sections in central and southern Estonia and sedimentation cycles of lime muds, Heldur Nestor, Rein Einasto, Peep Männik, and Viiu Nestor, 2002. "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. august 2020. Vaadatud 14. septembril 2020. Raikküla Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. K. Suuroja, K. Kaljuläte, T. Mardim, E. Morgen, K. Ploom, M. Karimova, T. Vahtra, A. Veski, M. Shtokalenko. Eesti geoloogilise baaskaardi Järva-Jaani (6413) leht. Seletuskiri. Eesti Geoloogiakeskus. Geoloogilise kaardistamise osakond, Tallinn, 2017. Järva-Jaani kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Amalthea

Amalthea on Jupiteri kaaslane. See on planeedile läheduselt kolmas kaaslane. Amalthea on värvuselt punane ning selle põhjuseks võib olla Iolt pärit väävel. Amalthea on ebaregulaarse kujuga ning selle pind on kaetud kraatritega. Amalthea on Jupiteri gravitatsiooni mõjul gravitatsiooniliselt lukustunud ning planeedi poole pööratud alati ühe ja sama küljega. Amalthea avastas 9. septembril 1892 Ameerika Ühendriikide astronoom Edward Emerson Barnard ning see oli viies avastatud Jupiteri kaaslane. Amalthea oli viimane visuaalse vaatluse abil avastatud Jupiteri kaaslane. Kosmoseaparaatidest on Amalthead pildistanud Voyager 1 ja 2 ning Galileo. "Four Galileo Views of Amalthea". JPL. Vaadatud 14. september 2020. "In Depth: Amalthea". NASA. Vaadatud 14. september 2020. "Amalthea". Solar Views. Vaadatud 14. september 2020.
Saarde kihistu

Saarde kihistu (inglise Saarde Formation) on siluri ladestu Raikküla lademe kihistu. Kihistule on nime andnud Saarde kihelkond. Kihistu täielik stratotüüp on Ikla puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 322.30..494.00 meetril. Kihistut hakkasid esimesena eristama Ago Aaloe jt. aastal 1976. Kihistu liigendub ülevalt alla järgmiselt: Staicele kihistik Lemme kihistik Ikla kihistik Kolka kihistik Slītere kihistik Heinaste kihistik. Võrreldes ülejäänud lademega on selle kihistu kivimid savikamad. Sealne kollakashall lubjakivi on afaniitne või muguljas, leidub ka rohekashalli merglit. Kihistu kivimeid leidub Eestis maa edelaosas. Kihistu on kõige paksem Ikla puuraugus (176,3 m). Saarde kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) https://web.archive.org/web/20210122145700/http://stratigraafia.info/term/Saarde%20kihistu (vaadatud 14.09.2020) https://sisu.ut.ee/stratotuup/silur-skeem EESTI ALUSPÕHJA GEOLOOGILINE KAART Mõõtkavas 1: 400 OOO, SELETUSKIRI, Tallinn, 1997 Raikküla Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Saarde kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
Lilaste järv

Lilaste järv (ka Līlaste järv, läti keeles Lilastes ezers) on järv Lätis Ādaži piirkonnas. Järv asub merepinnast 0,5 meetri kõrgusel. Sealt on leitud 11 liiki kalu. Järve idakaldalt läheb läbi maantee A1. Tegemist on koos Dūņezersiga Balti jääpaisjärvest eraldunud laguunjärvega. Järve põhjas on 8 meetri paksune sapropeeli kiht. Vietvārdu datubāze https://www.ezeri.lv/database/2068/
Siuru (mütoloogia)

Siuru on muinasjutuline lind eesti vanemates rahvalauludes. Siurulinnu järgi sai nime kirjandusrühmitus Siuru, seda sõna on seostatud soomekeelse sõnaga "kiuru", mis tähendab lõokest. Siuru esineb ka eeposes "Kalevipoeg". „Kes on Siuru, kelle nime "Kalevipojas" leiame? Kas on ta lind või on ta inimene? Selle üle on paljugi vaieldud ja arvatud. Ühed arvavad siuru linnu olevat, teised jälle inimese. Inimeseks on siuru selle pärast teha tahetud, et, nagu näha, Kreutzwald siurule au nime "Taara tütar" juurde on lisanud. Siuru linnuks nimetamist arvavad nad selsamal põhjusel sündinud olevat nagu neiukeste nimetamist sagedasti lauakeseks, kana pojukeseks ja linnukeseks. Õige on, et mõne korra neiusid rahvalauludes linnukesteks kutsutakse, kuid siis ei pruugi selle pärast iga lind veel neiu ega iga neiu veel lind olla.“ – Matthias Johann Eisen, Postimees, 7. mai 1888 Siuru-lind on müütiline lind rahvuseeposes "Kalevipoeg". Teda on mainitud eepose XIX loos (Sarvik-taadi aheldamine. Õnne-aeg. Pidu ja tarkuseraamat. Sõjateated.), kus Kalevipoeg istub sõpradega peolauas ning laulik laseb laulu lendamaie: Siuru-lindu, Taara tütar, Siidinarmal sulgedega, Sündis isa sundimata, Kasvas ema haudumata, Vanaisa valmisteli Tütterelle tuuletiivad Miska lapsi liugenekse, Kaugele kandenekse. Siuru-lind liugles üle kolme ilma ning lendas Kõue teedel ja vikerkaare vihmateedel. Koju jõudes rääkis ta taadile, et oli kohanud mitmes ilmas kenasid neide kasvamas, kes palju naljatasid, aga ka kurvastasid, sest elasid aina üksi, kosilasteta. Mis ma kuulsin, kulla taati, Küsiteldi kõigis kohtes, Kas ei taadil tähtepoega, Tähtipoega ehk ka teista, Kes läheks neidu päästemaie. https://www.eki.ee/dict/ekss/index.cgi?Q=siuru&F=M https://kultuur.err.ee/639712/sonasauts-kes-on-siuru Kalevipoeg. Kirjastus Eesti Raamat. Tallinn 1975. Üheksateistkümnes lugu
Yaakov Litzman

Yaakov Litzman (heebrea keeles יעקב ליצמן; sündinud 2. septembril 1948 Saksamaal) on Iisraeli poliitik, ta kuulub erakonda Agudat Israel. Ta oli aastatel 2015–2017 ja 2019–2020 Iisraeli Tervishoiuminister. Seejärel oli ta kuni 13. septembrini 2020 Iisraeli elamuehitusminister. Ta sündis aastal 1948 poola päritolu juutide, kes olid üle elanud holokausti, pojana Saksamaal põgenikelaagris. Kui ta oli kaheaastane, asusid ta vanemad ümber Ameerika Ühendriikidesse, kus ta kasvas üles Brooklynis Borough Parki kvartalis. 17-aastaselt jätkas ta oma õpinguid (toora alal) Iisraelis. Tema esimene töökoht oli hassiitliku (tütarlaste)kooli Beis Yaakovi direktoriks Jeruusalemmas. Aastal 1999 loobus ta Ameerika Ühendriikide kodakondsusest ning ta sai Iisraeli kodanikuks. Samast aastast on ta Knesseti liige. Ta oli aastatel 2015–2017 ja 2019–2020 Iisraeli Tervishoiuminister. Seejärel oli ta kuni 13. septembrini 2020 Iisraeli elamuehitusminister. Ta astus 13. septembril 2020 protestiks Koroonapandeemia piirangute tõttu valitsusest tagasi. Ta on abielus ja tal on viis last.
Staicele kihistik

Staicele kihistik (inglise Staicele Member) on siluri ajastu Raikküla lademe Saarde kihistu ülemine kihistik. Neid hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1973. Kihistiku all lamab Lemme kihistik. Nurmekunna kihistus vastab sellele Mõhküla kihtide ülemine osa. Kihtide stratotüüp on Staicele 4 puursüdamik, kus kihistik esineb 305.00..396.00 meetril. Staicele järgi on kihistik ka nime saanud. Kihistiku moodustavad lubjakivi, mergel ja argilliit. Kihistikus valdab kollakashall afaniitne lubjakivi, graptoliidid esinevad peamiselt argilliidi vahekihtides. Ülemises osas on kihistiku lubjakivid osaliselt dolomiidistunud ja sisaldavad dolomiitseid konkretsioone. Kihistiku ülest piiri märgib suure püriidisisaldusega katkestuspind, mis on tekkinud tõenäoliselt erosiooni agajärjel. Staicele kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) Correlation of lower–middle Llandovery sections in central and southern Estonia and sedimentation cycles of lime muds, Heldur Nestor, Rein Einasto, Peep Männik, and Viiu Nestor, 2002. "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2022. Vaadatud 14. septembril 2020. Staicele kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Lemme kihistik

Lemme kihistik (inglise Lemme Member) on siluri ajastu Raikküla lademe Saarde kihistu kihistik. Seda hakkasid esimesena eristama Dimitri Kaljo ja Peeter Vingisaar aastal 1969. Kihistiku all lamab Ikla kihistik, sellel lasub aga Staicele kihistik. Nurmekunna kihistus vastavad sellele Mõhküla kihtide alumine osa ja Imavere kihid. Kihtide stratotüüp on Ikla puursüdamik, kus kihistik esineb 365.70..397.50 meetril. Kihistik on nime saanud Lemme oja järgi. Kihistiku moodustavad lubjakivi, mergel ja argilliit. Valdavad rohekashall mergel ja suure savisisaldusega muguljas lubjakivi. Kihistiku ülemine osa sisaldab rohkem argilliiti. Lemme kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) Correlation of lower–middle Llandovery sections in central and southern Estonia and sedimentation cycles of lime muds, Heldur Nestor, Rein Einasto, Peep Männik, and Viiu Nestor, 2002. "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. jaanuar 2021. Vaadatud 14. septembril 2020. Lemme kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Nicolai Wammen

Nicolai Halby Wammen (sündinud 7. veebruaril 1971 Holbækis Sjællandi piirkonnas) on Taani poliitik, Sotsiaaldemokraatliku erakonna liige. Ta on 27. juunist 2019 Taani rahandusminister. Ta on olnud aastatel 2011–2013 Taani euroopa asjade minister ja aastatel 2013–2015 Taani kaitseminister. Ta alustas õpinguid õigusteaduse alal, kuid pooleteise aasta pärast jätkas ta õpinguid politoloogia alal. Ta lõpetas aastal 2001 Aarhusi Ülikooli politoloogia magistrina. Ta oli aastatel 2011–2013 Taani euroopa asjade minister ja aastatel 2013–2015 Taani kaitseminister. 27. juunist 2019 on ta Taani rahandusminister.
Ikla kihistik

Ikla kihistik (inglise Ikla Member) on siluri ajastu Raikküla lademe Saarde kihistu kihistik. Seda hakkasid esimesena eristama Dimitri Kaljo ja Peeter Vingisaar aastal 1969. Kihistiku all lamab Kolka kihistik, sellel lasub aga Lemme kihistik. Nurmekunna kihistus vastab sellele Jõgeva kihtide ülemine osa. Kihistiku stratotüüp on Ikla puursüdamik, kus kihistik esineb 397.50..459.40 meetril. Kihistik on nime saanud Ikla küla järgi. Kihistiku moodustavad lubjakivi, mergel ja argilliit, see sisaldab ka graptoliite. Kihistikus valdab kollakashall afaniitne lubjakivi, graptoliidid esinevad peamiselt argilliidi vahekihtides. Need on sagedasemad kihistiku alumises osas, sellal kui ülal väheneb nii graptoliitide kui kerogeeni osakaal. Ikla kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) Correlation of lower–middle Llandovery sections in central and southern Estonia and sedimentation cycles of lime muds, Heldur Nestor, Rein Einasto, Peep Männik, and Viiu Nestor, 2002. Stratigraafia terminoloogia Ikla kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Tallinna Piiritusevabriku administratiivhoone

Tallinna Piiritusevabriku administratiivhoone on ajaloolise Tallinna Piiritusevabriku ansamblisse kuulunud administratiivhoone Tallinnas aadressil Mere puiestee 8. Hoone valmis 1888. aastal arhitekt Rudolf von Knüpfferi projekti järgi Tallinna Piiritusevabriku administratiivhooneks. See paekivist hoone on kujunenud aastatel 1888, 1902–1904 ja 1911 mitmes ehitusjärgus. Algselt kahekorruseliseks projekteeritud majast sai ümberehituse käigus kolmekorruseline hoone. Hoone astmikfrontoonid on nüüdseks hävinud, kuna 1967. aastal ehitati hoone korruse võrra kõrgemaks. 1911. aastal valmis arhitekt Ernst Boustedti projekt vabriku administratiivhoonele kolmanda korruse pealeehitamiseks ja veidi hiljem ehitati administratiivhoonele mere poole juurde suur neljakorruseline tiib, Mere puiestee 8a. Tallinna piiritusevabriku hoonete ehitamist alustati 1875. aasta novembris, lõplikult valmis piiritusevabriku tööstushoone 1876. aastal. 1882. aastal ehitati vabriku õuele mahukad kivist laod, 1883. aastal laiendati piirituse- ja vaadiladusid veelgi, 1884. aastal ehitati suurem aamissepatöökoda. 1886. aastal ehitati vabriku oma elektrijaam. 1888. aastal valmis Revaler Spiritfabriku paekivist administratiivhoone. 1889. aastal paigaldati uus aurukatel ning senise plekk-korstna asemele ehitati tänini säilinud võimas suur kivikorsten. Piiritusevabriku administratiivhoone fassaadid, 1888. a., 1912. a. nr 8265, Kultuurimälestiste register Piiritusevabriku väike telliskorsten nr 24244, Kultuurimälestiste register
Kolka kihistik

Kolka kihistik (inglise Kolka Member) on siluri ajastu Raikküla lademe Saarde kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1973. Kihistiku all lamab Slītere kihistik, sellel lasub aga Ikla kihistik. Nurmekunna kihistus vastavad sellele Jõgeva kihtide alumine osa ja Vändra kihid. Kihtide stratotüüp on Kolka 54 puursüdamik, kus kihistik esineb 625.50..631.00 meetril. Kihistik on nime saanud Kolka küla järgi. Kihistiku moodustavad lubjakivi, mergel ja argilliit. Alumises osas valdavad rohekashall mergel ja suure savisisaldusega muguljas lubjakivi, kihistiku ülemises osas aga argilliit. Kolka kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) Correlation of lower–middle Llandovery sections in central and southern Estonia and sedimentation cycles of lime muds, Heldur Nestor, Rein Einasto, Peep Männik, and Viiu Nestor, 2002. "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. juuni 2021. Vaadatud 14. septembril 2020. Kolka kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Slītere kihistik

Slītere kihistik (inglise Slītere Member) on siluri ajastu Raikküla lademe Saarde kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Lilita-Ilga Gailite aastal 1987. Kihistiku all lamab Heinaste kihistik, sellel lasub aga Kolka kihistik. Nurmekunna kihistus vastab sellele Järva-Jaani kihtide ülemine osa. Kihistiku stratotüüp on Kolka 54 puursüdamik, kus kihistik esineb 631.00..647.50 meetril. Kihistik on nime saanud Slītere järve järgi. Kihistiku moodustavad lubjakivi, mergel ja argilliit. Valdava osa moodustab kollakashall afaniitne lubjakivi. Kihistiku ülemises piiris on selge katkestuspind, mis põhja pool eraldab Vändra kihid Järva-Jaani kihtidest. Slītere kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) Correlation of lower–middle Llandovery sections in central and southern Estonia and sedimentation cycles of lime muds, Heldur Nestor, Rein Einasto, Peep Männik, and Viiu Nestor, 2002. "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. juuni 2021. Vaadatud 14. septembril 2020. Slītere kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Heinaste kihistik

Slītere kihistik (inglise Slītere Member) on siluri ajastu Raikküla lademe Saarde kihistu alumine kihistik. Seda hakkasid esimesena eristama Heldur Nestor, Viiu Nestor, Peep Männik ja Rein Einasto aastal 2003. Kihistikul lasub Slītere kihistik. Nurmekunna kihistus vastab sellele Järva-Jaani kihtide alumine osa. Kihistiku stratotüüp on Ikla puurauk, kus kihistik esineb 494.00..499.00 meetril. Kihistik on nime saanud Heinaste sadama järgi. Kihistiku moodustab peamiselt argilliit. Ikla puuraugus esindab seda tihke dolomiidistunud mergel, mis sisaldab graptoliite. Põhjapoolsemal alal on selle analoogiks Pusku kihid. Heinaste kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) Correlation of lower–middle Llandovery sections in central and southern Estonia and sedimentation cycles of lime muds, Heldur Nestor, Rein Einasto, Peep Männik, and Viiu Nestor, 2002. Stratigraafia terminoloogia Heinaste kihistik Eesti geokogude infosüsteemis