laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pensionikindlustuse aastakoefitsient

Pensionikindlustuse aastakoefitsient on Eestis riikliku pensionikindlustuse seaduse alusel arvutatava riikliku vanadus-, töövõimetus- ja toitjakaotuspensioni suurust mõjutav isiku töötasust sõltuv tegur. Pensionikindlustuse aastakoefitsiendi iga pensionikindlustatu kohta arvutab Sotsiaalkindlustusamet iga kalendriaasta 1. aprilliks eelmise kalendriaasta eest riikliku pensionikindlustuse registrisse kantud andmete alusel. Pensionikindlustatu aastakoefitsiendi arvutamisel võetakse arvesse inimese eest erinevate tööandjate või riigi poolt arvestatud sotsiaalmaksu summad, füüsilisest isikust ettevõtja puhul tema enda poolt makstud sotsiaalmaksu summad. Aastakoefitsiendi arvutamisel jagatakse inimese eest kalendriaastal arvestatud või makstud isikustatud sotsiaalmaksu riikliku pensionikindlustuse osa summa Eesti keskmise isikustatud sotsiaalmaksu pensionikindlustuse osa summaga samal aastal. Aastakoefitsient arvutatakse täpsusega kolm kohta pärast koma. Pensionikindlustuse aastakoefitsiendid mõjutavad riikliku pensioni ühte komponenti, kindlustusosakut. Kindlustusosaku arvutamisel summeeritakse kõigi töötatud aastate pensionikindlustuse aastakoefitsiendid ja korrutatakse saadud summa pensioni aastahindega. Inimene saab oma pensionikindlustuse aastakoefitsientide andmetega tutvuda riigiportaalis Eesti.ee pensionikindlustuse registri teatisel. Eestis toimub pensionikindlustuse aastakoefitsientide arvutamine sarnaselt sellega, kuidas arvutatakse Saksamaal pensionipunkte (Entgeltpunkte, Rentenpunkte). Sarnast punkti- või koefitsiendisüsteemi kasutavad riikliku pensioni arvutamisel ka Leedu, Slovakkia, Horvaatia ja Bulgaaria. 2015. aasta alguses võttis Riigikogu vastu riikliku pensionikindlustuse seaduse muudatuse, millega nimetati "aastakoefitsient" ümber "kindlustusosakuks" ning senine mõiste "kindlustusosak" asendati mõistega "kindlustusosa". Muudatus jõustus 1. aprillil 2015. Sotsiaalministri määrus 31.12.2001 nr 164 Pensionikindlustuse aastakoefitsiendi ja kindlustusosaku arvutamise juhend "Sotsiaalkindlustusamet. Riiklik pensionikindlustuse register". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. veebruar 2015. Vaadatud 9. veebruaril 2015. "MISSOC Comparative Tables Database". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. veebruar 2015. Vaadatud 9. veebruaril 2015. Riikliku pensionikindlustuse seaduse muutmise seadus 808 SE https://www.riigiteataja.ee/akt/110032015025 Pensionikindlustuse registri teatis
Le Figaro

Le Figaro (prantsuse hääldus: [lə fiɡaʁo]) on prantsuse päevaleht, riigi vanim ajaleht. 1826. aastal satiirilise nädalalehena asutatud Le Figaro ilmus päevalehena esimest korda 16. novembril 1866 trükiarvuga 56 000. Ajalehele on pandud nimi Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais' teoste "Sevilla habemeajaja" ja "Figaro pulm" tegelaskuju Figaro järgi. 21. sajandi alguses jäi leht Prantsusmaal levikult teisele kohale, Le Parisieni järele ja Le Monde'i ette, ehkki mõne piirkondliku ajalehe trükiarv võis olla suurem. Lunden, Ingrid (12. veebruar 2010). "Le Figaro opts for freemium web model". The Guardian. Vaadatud 9. veebruaril 2015. "The press in France". BBC News Online. 11. november 2006. Vaadatud 9. veebruaril 2015. "Media Landscape Media Claims" (PDF). European Social Survey. Mai 2014. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 16. august 2014. Vaadatud 9. veebruaril 2015.  Le Figaro – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (prantsuse keeles)
Helmut Heiderich

Helmut Heiderich (sündinud 4. veebruaril 1949 Lautenhausenis) on saksa poliitik, Kristliku-Demokraatliku Liidu (CDU) liige, Bundestagi liige, Eelarvekomisjoni ning Euroopa Liidu küsimuste allkomisjoni liige. Aastal 1967 lõpetas ta keskkooli Bad Hersfeldis. Aastal 1972 lõpetas ta ülikooli ja sai kraadi majandusteaduses. Aastal 1987 töötas Haider Fulda Ülikooli majandusinformaatika professorina; 1991. aastal – e-tehnoloogiate kõrgkoolis ja Bad Hersfeldi kutsekoolis. Alates 1986. aastast oli ta CDU Hersfeld / Rotenburgi piirkonna esimehe asetäitja ja 1992. aastal valiti ta esimeheks. Esimest korda oli ta Bundestagi liige aastatel 1996–1998 ja hiljem uuesti 2000–2005. Aastal 2011 valiti ta uuesti parlamenti. 18. Bundestagi koosseisus oli ta Sportkomisjoni liige. Heiderich on protestant. Ta on abielus ja tal on kaks tütart. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. september 2016. Vaadatud 10. veebruaril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) [1]
Aarne Wuorimaa

Aarne Artur Wuorimaa (enne 1906. aastat Blomberg; 8. veebruar 1892 – 5. juuli 1975 Helsingi) oli Soome diplomaat. Aastatel 1928–1933 oli ta Soome saadik Eestis.
Jaak Sooäär

Jaak Sooäär (sündinud 25. aprillil 1972 Tallinnas) on eesti džässkitarrist. Ta on kaasa teinud mitmes ansamblis, näiteks Estonian Guitar Octet, Dynamite Vikings. 2007 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (džässmuusika arendamise eest) 2018 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (osalemise eest erinevaid muusikalisi mõtteviise ja meediumeid ühendavates projektides; muusika piiride laiendamise eest) 2021 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (viljakas rahvusvaheliselt tunnustatud džässmuusik) Koduleht
Sabantui

Sabantui on tatari ja baškiiri rahvuslik adrapidu, millega tähistatakse kevadiste põllutööde lõppu. Eestis on sabantui pidustusi korraldanud Tallinna Baškiiri Kultuuri Ühendus Agizel. Etnoweb. Tallinna Baškiiri Kultuuri Ühendus Agizel. Sabantui. Paldiski, 12.07.2014 Fljuza Hairullina. See suvi on Sabantuide rohke. 04.07.2012
Boris Jaanikosk

Boris Jaanikosk (sünninimega Boris Jankovski, hiljem Boris Borissoff; 16. juuni (ukj) 1897 – 1. juuni 1976) oli Eesti filminäitleja ja filmirežissöör; Eesti filmikunsti pioneere[viide?]. Ta mängis 1929. aastal filmis "Jüri Rumm" parunit. Boris Jaanikosk Eesti filmi andmebaasis
Balduin Kusbock

Balduin Kusbock (1892 – 25. jaanuar 1933 Tartu) oli Eesti lavastaja, näitleja ja produtsent; Eesti filmikunsti pioneere. Ta on kirjutanud kahele filmile stsenaariumi: "Esimese öö õigus", "Pühapäevakütid". Ta toimetas ajakirja Film ja elu. Balduin Kusbock Eesti filmi andmebaasis
Lauri Vasar

Lauri Vasar (sündinud 17. oktoobril 1970 Tallinnas) on eesti ooperilaulja (bariton). 2020 Georg Otsa nimeline auhind Tema isa oli ooperilaulja Harri Vasar. Tema poolõde on kirjanik Kati Saara Vatmann ja poolvend oli karikaturist Aarne Vasar. Lauri Vasara koduleht
Kristjan Randalu

Kristjan Randalu (sündinud 27. augustil 1978 Tallinnas) on Eesti pianist ja helilooja. 2010 – stipendium "Ela ja sära" 2014 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (tipptasemel kontserdid Eestis ja maailmas) 2020 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia Tema isa on pianist Kalle Randalu. Kristjan Randalu koduleht
Woldemar von Bock

Woldemar Bernhard Wilhelm Georg Heinrich von Bock (9. november 1816 Loodi mõis Viljandi kreis Liivimaa kubermang Venemaa Keisririik – 1. veebruar 1903 Bamberg Baieri kuningriik, Saksa keisririik) oli Liivimaa jurist, ajaloolane, publitsist, poliitik, helilooja. Woldemar von Bock õppis aastatel 1833–1835 Tartu ülikoolis õigusteadust, tegutses algul Maakohtu assessori ja Liivimaa õekohtu abiesimehena Viljandis. Liivimaa kubermangu Viljandi kreisi Paistu kihelkonna Vardi mõisnik. Aastast 1857. elas Riias, olles baltisakslaste ajakiri, mille sisu moodustasid kultuuri- ja ajalooteemad, Baltische Monatsschrifti kaastööline. 1866. aastal siirdus Saksamaale Quedlinburgi, kus tegutses vabakutselise publitsistina. Avaldas rohkesti juriidilisi, ajaloolisi ja poliitilisi artikleid ning andis välja ajakirja Livländische Beiträge (Berliin, 1 - 3, 1867–1871), mis sisaldab mitmesuguseid Venemaa tsaarivalitsuse ja balti aadli suhteid valgustavaid dokumente. Ta oli katoliiklane. Tema isa oli Liivimaa maanõunik ja Loodi mõisnik Heinrich von Bock ja noorem vend oli 1872–1884 Liivimaa maamarssal Heinrich Anton Hermann Moritz Friedrich von Bock (1818–1903). 1841. aastal abiellus helilooja Johann Friedrich de La Trobe’i tütre Sophiega (1821 Võisiku mõis – 1890 Quedlingburg). Zur Geschichte des Kriminalprocesses in Livland, Dorpat 1845 (Digitalisat) Bruchstücke aus der ungedruckten Schrift: „Blätter der Erinnerung an J. F. la Trobe, den Künstler und den Menschen“, Dorpat 1848 (Sonderdruck aus der Zeitschrift Das Inland) Ein Wort zum Zweiherrendienste, Riga 1866 Der deutsch-russische Konflikt an der Ostsee. Zukünftiges, geschaut im Bilde der Vergangenheit und der Gegenwart, Leipzig 1869 (Digitalisat) Die Nordische Post im Lichte der Kollektiv-Erklärung der Ritterschaften Livland's, Esthland's, Kurland's und Oesel's oder Ein Nordisches Soll und Haben, Berlin 1869 Goethe in seinem Verhältnisse zur Musik, Berlin 1871 Moskau und St. Petersburg im Wettkampfe für Bekenntnisfreiheit. Für Kenner sittlichen Gepräges als Avers und Revers derselben Medaille dargestellt, Quedlinburg 1871 Evangelische Allianz und Russische Diplomatie. Ein Beitrag zur neuesten Geschichte Beider, zugleich auch zur Geschichte der Baltischen Landvolksschule, insbesondere aber zur Charakteristik des Kaiserlich Russischen Reichskanzlers Fürsten Gortschakow, Berlin 1872 (Digitalisat) Russische Bekehrungen, wie sie Herr Georg von Samarin enthüllt und bekennt. Von einem stillen Beobachter, Leipzig 1874 Kirchliche Streiflichter in bündlerische Winkel, Paderborn 1889 Goethe und Bismarck. Parallele oder Kontrast?, Frankfurt am Main 1899 Woldemar von Bock veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften
Furka kuru

Furka kuru (saksa Furkapass) on kuru Leponti Alpides. Ühendab Reußi orgu idas ja Rhône'i orgu läänes. Kõrgus 2431 meetrit.
Johannes Hiob

Johannes Hiob (17. mai 1907 Lokuta – 7. august 1942 Vorkuta vangilaager, Venemaa) oli eesti helilooja ja organist. Hiob lõpetas 1934. aastal Tallinna Konservatooriumi Artur Kapi kompositsiooni- ja August Topmani oreliklassi. Aastail 1933–1936 töötas ta organisti ja koorijuhina Tallinnas Nõmme Rahu kirikus ning 1936–1940 Tallinna Toomkirikus. Kui kiriklikud institutsioonid 1940. aastal likvideeriti, töötas ta Haapsalus muusikaõpetajana. 1941. aasta talvel mobiliseeriti Hiob Punaarmeesse ja saadeti Arhangelski oblastisse tööpataljoni. 1942. aasta mais mõisteti ta NKVD poolt nõukogudevastase agitatsiooni eest kümneks aastaks vangi ja arvatavasti hukati 7. augustil 1942 Vorkuta sunnitöölaagris. Hiobi loomingu põhiosa moodustavad vaimulikud teosed, millest silmapaistvaimad on 1930. aastate alguses loodud kantaadid “Jesaja kuulutamine”, “Lunastav kannatus”, “Jõulukantaat” ja oratoorium “Suitsev Siinai” . Tema viimane, 1939. aastal valminud suurteos oli Aino Kallase jutustuse “Bernhard Riives” järgi loodud ajalooline ooper “Võidu hind”. Loomingu loetelus on ka mõned orkestriteosed, oreli- ja kammermuusikat ning koorilaule. Nõukogude ajal, mil religioosne muusika oli taunitud, vajus tema looming unustusse. 1931 kantaat "Jesaja kuulutamine" 1935 kantaat "Lunastav Issand" 1935 kantaat "Jõulukantaat" 1937 oratoorium "Suitsev Siinai" 1939 ooper "Võidu hind" 1940 sümfooniline fantaasia "Isade maa" CD "Great Maestros" XII, 2019, ERP 11120 Johannes Hiob 100. Eesti Kirik. 25.05.2007 Johannes Hiobi teosed Eesti Muusika Infokeskusest (EMIS)
Uku Hänni

Uku Hänni (sündinud 27. augustil 1943 Kullamaa vallas Läänemaal) on eesti astrofüüsik ja riigiametnik. Ta sündis kaubandustöötajate peres. Lõpetas aastal 1961 Märjamaa Keskkooli ja 1970 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna. Töötas Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudis inseneri ja teadurina. 1992. aastast töötab Rahandusministeeriumis, kus oli algul peaspetsialist ja 2015. aasta seisuga on riigivara osakonna nõunik. Osalenud omandireformi ja erastamise kontseptuaalses ja seadusandlikus ettevalmistamises. Ta oli Eesti Maa-Keskerakonna asutajaid, keskvolikogu liige ja sekretär. 1981. aastal kaitses Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudis kandidaadiväitekirja "Energiajaotus erinevate emissioonikarakteristikutega O tähtede spektrites", juhendaja Lauri Luud. Uurimisalad: kuumade tähtede spektrofotomeetria ja tähtede mitteradiaalsed pulsatsioonid; astrokliima. Avaldanud 10 teadustrükist astrofüüsika alalt. Hiljem avaldanud töid peamiselt omandireformi ja erastamise põhimõtete kohta. 2008 Valgetähe IV klassi teenetemärk Continuous spectra of O-type stars. // Tartu AO Publ. (1978) 46. Spectral energy distributions of Oe- and Oef-type stars. Tallinn, 1981. Radial velocity variations in the spectrum of O star 68 Cygni (kaasautor). (1986). Erastamise finantsmehhanism rahareformijärgsetes tingimustes (kaasautor). Tallinn, 1992. Ideoloogiad ja tänapäev. // Akadeemia (1999) 4. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 1. köide. "Teenetemärkide kavaleride andmebaas". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. september 2014. Vaadatud 11. veebruaril 2015. Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Ellen Alaküla

Ellen Alaküla (aastatel 1950–1970 Ellen Alumäe; 30. aprill 1927 Kohtla-Järve – 15. jaanuar 2011) oli eesti näitleja ja teatripedagoog. Ta lõpetas aastal 1946 Tallinna 5. Keskkooli ja aastal 1949 Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi. Ta oli aastatel 1949–1950 Lõuna-Eesti Teatri näitleja, aastatel 1958–1967 oli ta Lydia Koidula nimelise Pärnu Draamateatri näitleja. Aastatel 1967–1984 oli ta Draamateatri näitleja (ta on mänginud viimases ka aastatel 1946–1949, 1950–1953 ja 1984–1989). Lisaks oli ta aastatel 1950–1954 Tallinnas taidlusnäiteringi juht, aastatel 1954–1958 Tallinna Kultuurharidustöö Kooli näitejuhtimise õppejõud. Aastatel 1977–1982 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi kõnetehnika õppejõud ja aastatel 1983–1990 Tallinna 20. Keskkoolis kõnetehnika õpetaja. Ta on mänginud filmides "Valge laev" (1971) ja "Tuli öös" (1973), mõlemad stuudio Tallinnfilm filmid. Samuti on ta mänginud kuuldemängudes ("Lesk Capet", 1961) ja dubleerinud filme. Ellen Alaküla suri 15. jaanuaril 2011 ja ta maeti 13. mail 2011 Metsakalmistule. Ta oli aastatel 1984–1994 abielus tehnikateadlase ja laulukirjutaja Otto Rootsiga. 1947 Nikolai Pogodin "Kremli kellad" (Maša) 1949 Shakespeare "Mida soovite" (Olivia) 1950 August Kitzberg "Kauka jumal" (Miili) 1958 August Kitzberg "Tuulte pöörises" (Leena) 1959 Lion Feuchtwanger "Lesk Capet" (Marie Antoinette) 1961 Nazim Hikmet "Damoklese mõõk" (Kohtuniku tütar) 1961 August Kitzberg "Libahunt" (Tiina) 1963 Peter Karvaš "Püha öö" (Angela) 1964 Samuil Aljošin "Peaosa" (Martõnova) 1966 George Bernard Shaw "Naismiljonär" (Epifania) 1966 Eino Alt "Marta" (Marta) 1967 Victor Hugo "Mary Tudor" (Mary Tudor) 1967 Tammsaare/Andres Särev "Vargamäe" (Krõõt) 1968 Egon Rannet "Kriminaaltango" (Sekspomm) 1971 Kazys Saja "Pühajärv" (Aura) 1972 Aleksei Arbuzov "Õnnetu inimese õnnelikud päevad" (Niina) 1973 Enn Vetemaa "Õhtusöök viiele" (Ema) 1981 Hugo Raudsepp "Vedelvorst" (Mari) 1983 Lev Tollstoi "Elav laip" (Anna Dmitrijevna) http://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=Ellen&filter_maetud_perenimi=Alak%C3%BCla&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=[alaline kõdulink] Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000
Minija

Minija (saksa keeles Minge) on jõgi Leedus, Nemunase parempoolne lisajõgi. Jõgi voolab Leedu lääneosas Žemaitijas ja Väike-Leedus. Jõe pikkus on 202 km ja valgla on 2942 km². Jõe langus on 180 meetrit, see on Leedu jõgede seas üks suuremaid. Minija algab Telšiai rajoonist Didovase järvest, kuigi hüdroloogiliselt on jõe lähteks Sydeklise järv. Jõe lähe jääb Varniai regionaalpargi territooriumile. Algul voolab Minija loodesse, läbides Telšiai ja Plungė rajoone ning Rietavase omavalitsust. Telšiai rajoonis asub jõe kaldal Žarėnai alev. Ülemjooksul on veerohkeim lisajõgi Plungė rajoonis jõkke suubuv Babrungas (ühtlasi ka veerohkeim vasakpoolne lisajõgi). Kretinga rajoonis pöörab jõgi lõunasse, ühtlasi suubub jõkke teine tähtsam vasakpoolne lisajõgi Salantas. Seal paikneb jõe kaldal Kartena alev. Edasi läbib jõgi Klaipėda rajooni, kus jõe kaldal asuvad Dovilai alev ja Gargždai ning Priekulė linnad. Seal suubub Minijasse ka veerohkeim lisajõgi Veiviržas. Alamjooksul läbib Minija Šilutė rajooni, seal asub jõe kaldal Kintai alev. Minija org on 0,6-1 kilomeetrit lai. Priekulėst allpool org puudub, kaldad ujutatakse suurvee ajal üle. Keskjooksul asub Salantai regionaalpark, kus jõe org on sügavaim ja kus Minija kaldal asuvad mitmed paljandid. Jõesuue asub Nemunase delta regionaalpargi territooriumil. Jões elab Leedu punasesse raamatusse kantud paksukojaline jõekarp. Suurim asula selle jõe kaldal on Gargždai linn. Jõge ühendab Klaipėdaga Kuningas Wilhelmi kanal. Lankupiai. Sild üle Minija Minija org jõe keskjooksul Minija  Minija – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Eesti Gerontoloogia ja Geriaatria Assotsiatsioon

Eesti Gerontoloogia ja Geriaatria Assotsiatsioon (lühend EGGA) on aastal 1997 loodud organisatsioon, mis ühendab eakate elukäiku ja tervist parandada soovivaid inimesi. Aastal 2012 oli EGGA-l 125 liiget. Gerontoloogia Geriaatria http://www.egga.ee/index.php (vaadatud 09.02.2015) EGGA koduleht
Eesti Aktuaaride Liit

Eesti Aktuaaride Liit (lühend EAL) on Eesti aktuaare ühendav organisatsioon. Põhikirja järgi on EALi eesmärkideks "ühiskonna teadvustamine aktuaari kutse ja tegevuse olemusest, aktuaarikutse ja kindlustusteaduse edendamine, liidu liikmete õiguste kaitsmine, aktuaaride omavahelise austuse ja lugupidamise hoidmine, sidemete arendamine teiste rahvuslike ja rahvusvaheliste aktuaaride organisatsioonidega ja õigusloome teostamine oma valdkonnas". https://web.archive.org/web/20150210182857/http://www.aktuaar.ee/index.php/et/liidust2/liidu-pohikiri (vaadatu 10.02.2015) EALi koduleht
Heino Lemmik

Heino Lemmik (21. juuli 1931 Tallinn – 14. mai 1983 Tallinn) oli eesti helilooja. 1959 – flöödikontsert 1968 – teos keelpillikvartetile 3 kantaati orkestrile
Pianosa

Pianosa on Itaaliale kuuluv saar Türreeni meres Elbast edelas, üks Toscana saartest. Saare pindala on 10 km². Saar on madal, kõrgus kuni 27 meetrit. Sellest tuleneb tema nimigi: pianura tähendab itaalia keeles 'tasane'. Rannajoone pikkus on 26 km. Pianosa paistab selge ilmaga Elba edelakaldale tumedama triibuna heledama mere taustal. Ka halduslikult kuulub Pianosa Elbale. Paadisõit ühelt saarelt teisele kestab 35 minutit. Jääajal moodustas Pianosa osa maismaasillast, mis ühendas Korsikat mandriga. Seda tõendavad Pianosalt leitud karude, hirvede ja hobuste luustikud. Vanas Roomas tunti saart Planasia nime all. Keiser Augustus pagendas aastal 9 sinna oma pojapoja ja endise pärija Agrippa Postumuse, kes jäi saarele range valve alla kuni oma hukkamiseni aastal 14. Hilisantiigist pärinevad saarel olevad kristlikud katakombid. Keskajal kuulus Pianosa Pisale, seejärel Genovale. Pianosa on tänapäeval asustamata. 1858–1998 oli seal vangla eriti ohtlike kurjategijate, näiteks mafioosode jaoks. Pianosal toimub Joseph Helleri romaani "Catch-22" tegevus, teoses asub seal Teise maailmasõja aegne USA lennuväebaas. Romaani sissejuhatuses kinnitab Heller lugejaile, et saar on väljamõeldud.
Malle Maltis

Malle Maltis (sündinud 11. märtsil 1977) on eesti helilooja. Oma loomingus ühendab ta elektroonilise ja akustilise muusika. Maltis on õppejõud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias (lühend EMTA) Malle Maltis mängib altsaksofoni Eesti Saksofoniühingus 2005 Eesti Muusika Päevade preemia ("Sayang") 2007 Eesti Muusika Päevade preemia ("0,01% O2") http://www.emic.ee/malle-maltis-est Biograafia Eesti Muusika Infokeskuse portaalis (vaadatud 10.02.2015) Biograafia Eesti Muusika Infokeskuse portaalis
007 Spectre

"007 Spectre" on 2015. aastal esilinastunud, järjekorras 24. film James Bondi sarjast. MI6 salaagenti kehastab seal neljandat korda Daniel Craig. Bond saab krüpteeritud sõnumi, mis viib ta kurjakuulutava organisatsiooni SPECTRE jälile. Samal ajal võitleb M poliitiliste jõududega, et hoida MI6 elus. Bond hakkab juurdlusega jõudma jälile kinnimätsitud tõele, mis ähvardab hävitada kõik, mille nimel ta on võidelnud. Langevarjuhüppeid näitavate võtete tarvis kasutati kaheksat Britten-Norman Islander BN-2A lennukit, millest üks kuulus aastatel 2006–2012 Eesti Langevarjuklubile. Filmi tarvis võõbati lennukite kered mustaks. Eesti Langevarjuklubile kuulunud lennuk mudelinumbriga BN-2A-26 oli valmistatud 1969. aastal ja sai seerianumbriks 48; Eestis kandis lennumasin registreerimisnumbrit ES-PNA, ning õhusõidukile andsid Eesti langevarjurid nimeks Brita. 2012. aasta sügisel müüs Eesti Langevarjuklubi lennuki maha. Kokku kaheksast lennukist olid võtete ajal lennukõlblikud vaid kaks. "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 5. november 2015.{{cite web}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://elu24.postimees.ee/3387659/fotod-spectre-lennukist-on-langevarjuhuppe-sooritanud-nii-kihnu-virve-kui-urmas-paet
Kalju Vaikjärv

Kalju Vaikjärv (sündinud 1. juunil 1954 Krasnojarski krais Vene NFSV-s) on eesti sporditegelane. Lõpetas 1972. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1977. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna majandusliku informatsiooni mehhaniseeritud töötlemise eriala. Kontori-, kirja- ja kunstitarvete hulgimüügiga tegeleva AS Vunderi aktsionär ja juhatuse esimees. Noorena harrastas Peeter Torro ja Uno Kajaku juhendamisel suusakahevõistlust, võitis 1971. aastal Eesti NSV noorte meistrivõistlustel kahevõistluse üksikvõistluses pronksi. Peale kõrgkooli lõpetamist hakkas harrastama orienteerumist. Ta oli 1982. aastal TA Orienteerumisklubi asutajaliige ja esimene esimees. Aastatel 1984–1987 oli ta Eesti NSV Orienteerumisföderatsiooni ja aastatel 1987–1994 Eesti Orienteerumisliidu (EOL) president. Tema algatusel võeti 1985. aastal kasutusele Eesti orienteerujate koodisüsteem (EOL kood) ja 1990. aastal hakkas ilmuma väljaanne "Orienteerumisinfo". Tema presidendiks oleku ajal võeti Eesti Orienteerumisliit 10. juulil 1992 Rahvusvahelise Orienteerumisföderatsiooni liikmeks. Ta oli üks Eesti Spordi Keskliidu (ESK) taastajatest, aastatel 1990–1994 ESK juhatuse liige. Aastatel 1992–1994 Eesti Olümpiakomitee liige. Eesti Spordi Biograafiline Leksikon. Vaikjärv, Kalju TTÜ lõpetajad 1918-2006 "Inforegister. Kalju Vaikjärv". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. veebruar 2015. Vaadatud 10. veebruaril 2015. "ESBL sporditulemused. 31. Eesti meistrivõistlused - Individuaalne tavavõistlus". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. veebruar 2015. Vaadatud 10. veebruaril 2015. "TA OK ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. veebruar 2015. Vaadatud 10. veebruaril 2015. Vello Viirsalu. Eesti orienteerumise sünd ja hiilgeaastad 1959–1970. Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2006 Biograafia ESBL-is
Vilfredo Pareto

Vilfredo Pareto (15. juuli 1848 Pariis – 19. august 1923) oli itaalia majandusteadlane ja sotsioloog. Ta uuris loogilise ja mitteloogilise vahekorda inimese käitumises, samuti majanduslikku tasakaalu. Ta oli marginalistliku Lausanne'i koolkonna liidreid. Nn 80/20 reegel ehk Pareto printsiip pärineb tema tööst. Tema peateos on "Trattato di sociologia generale" (1916), mis ilmus esimest korda inglise keeles 1935. aastal pealkirjaga "The Mind and Society". Pareto diagramm Pareto-efektiivne jaotus
Tobias Josef Zech

Tobias Josef Zech (sündinud 9. juulil 1981 Trostbergis) on saksa poliitik, Kristliku-Sotsialistliku Liidu (KSL) liige. Pärast ärihariduse saamist oli Zech kontrakti sõdur Brannenburgis. Alates 2009. aastast õppis ta ärijuhtimist Müncheni Ülikoolis ja 2010. aastal alustas tööd EADSis Münchenis. Hiljem töötas ta ka Ludwig Bolkówi teaduslinnakus projektijuhina. Tobias Zech on katoliiklane; ta on abielus ja tal on kaks last. Aastal 2002 valiti ta Garching an der Alzi piirkondlikku nõukogusse, kus alates 2007. aastast töötas ta turismikonsultandina ning alates 2008. aastast KSL fraktsiooni esimehena. Aastal 2009 valiti ta KSL Garching linnaosa esimeheks ja Noorteliidu Altötting piirkondlikuks esimeheks, alates 2011. aastast oli ta Ülem-Baieri Noorte Liidu esimees. Alates 2013 on ta tööhõive- ja sotsiaalkomisjoni liige, majanduskoostöö ja arengukomisjoni liige, parlamentaarse säästva arengu nõuandekomisjoni asetäitja, samuti Euroopa Nõukogu Parlamentaarses Assamblees Saksamaa esindaja.[1][2]
Drew Massey

Drew Massey (sündinud 4. aprillil 1968 Lancasteri maakonnas Pennsylvanias) on Ameerika Ühendriikide nukunäitleja, režissöör, stsenarist, filmiprodutsent. IMDb