laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kaugatoma-Lõu maastikukaitseala

Kaugatoma-Lõu maastikukaitseala (varem Kaugatoma-Lõo maastikukaitseala) on maastikukaitseala Saare maakonnas Saaremaa vallas. Kaitseala pindala on 589 ha. Selle eesmärk on kaitsta Kaugatoma panka ja Lõo loopealset. Kaitseala ajalugu ulatub 1973. aastasse, kui kaitse alla võeti Kaugatoma pank. Maastikukaitsealaks sai aastal 2000. Algse maastikukaitseala pindala oli 502 ha. 2017. aastal maastikukaitseala suurendati, peamiselt sellega piirneva Kaugatoma-Lõu hoiuala arvelt. Kaugatoma-Lõu maastikukaitseala Eesti looduse infosüsteemis, vaadatud 14.11.2019. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 205. Kaitse-eeskirja seletuskiri. Keskkonnaministeerium, vaadatud 14.11.2019. Kaugatoma-Lõu maastikukaitseala Eesti looduse infosüsteemis
Kirikumäe maastikukaitseala

Kirikumäe maastikukaitseala on maastikukaitseala Võru maakonnas Võru vallas. Kaitseala pindala on 367 ha. Kaitseala on moodustatud 1970. aastal, et kaitsta Kirikumäe järve, Järvesuu raba ja reljeefset maastikku. Kaitsealal asub RMK hallatav Kirikumäe matkarada. Kirikumäe järv Kõrbjärv Kirikumäe maastikukaitsealal Kirikumäe soo ehk Järvesuu Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 224. Kirikumäe matkarada (3,2 km) Kirikumäe maastikukaitseala (KLO1000492) Eesti looduse infosüsteemis Kirikumäe maastikukaitseala kaitsekorralduskava 2010-2018
Kivinõmme maastikukaitseala

Kivinõmme maastikukaitseala on maastikukaitseala Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Kaitseala koosneb kolmest lahustükist, mille kogupindala on 310 ha. Kaitseala on moodustatud 1987. aastal, et kaitsta sealset mõhnastikku, järvi, taimekooslusi (kaitsealustest liikidest lääne-mõõkrohi), metsise elupaika. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 226. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Kolga lahe maastikukaitseala

Kolga lahe maastikukaitseala on maastikukaitseala Harju maakonnas Kuusalu vallas. Kaitseala pindala on 1924 ha ja sellest 267 ha on maismaaosa. Kaitseala on moodustatud 1990. aastal, et kaitsta Põhja-Eesti väikesaartele iseloomulikke maastikke ja kooslusi. Kaitstav territoorium hõlmab 15 saart ja laidu, millest suurimad on Pedassaar, Rammu, Koipsi, Umblu ja Allu saar. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 238. Kolga lahe maastikukaitseala (KLO1000495) Eesti looduse infosüsteemis
Kostivere maastikukaitseala

Kostivere maastikukaitseala on maastikukaitseala Harju maakonnas Jõelähtme vallas. Kaitseala pindala on 97 ha. Kaitseala on moodustatud 1957. aastal, et kaitsta karstivormide poolest rikast maastikku.. Tänapäevane maastikukaitseala moodustati aastal 1999. Kaitseala maastik on Põhja-Eesti lavamaale tüüpiline hajaasustusega paetasandik, millel asub Kostivere karstiala. Pikaajalise inimtegevuse mõjul on sinna kujunenud alvarid. Kaitsealustest liikidest kasvavad seal Alpi nurmikas (Poa alpina) ja aasnelk (Dianthus superbus). Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 245. http://loodus.keskkonnainfo.ee/eelis/GetFile.aspx?fail=-767057635 Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Käina lahe – Kassari maastikukaitseala

Käina lahe – Kassari maastikukaitseala on maastikukaitseala Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Kaitseala pindala on 5652 ha, millest 3189 ha on maismaaosa. Kaitseala ajalugu ulatub aastasse 1939, kui kaitse alla võeti Kassari ja Vaemla lahe tervisemuda alad. Aastal 1962 moodustati kaks kaitseala: Kassari saare maastikukaitseala ja Käina lahe ornitoloogiline kaitseala, mille ühendamisel moodustati 1998. aastal Käina lahe – Kassari maastikukaitseala. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 267. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis Käina lahe–Kassari maastikukaitseala kaitse-eeskiri Riigi Teatajas
Kübassaare maastikukaitseala

Kübassaare maastikukaitseala on maastikukaitseala Saare maakonnas Saaremaa vallas. Kaitseala pindala on u 50,8 ha. Kaitseala on moodustatud 1973. aastal kaitse alla võetud Kübassaare laialehise metsa alusel. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 271. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Letipea maastikukaitseala

Letipea maastikukaitseala on maastikukaitseala Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Kaitseala pindala on 601 ha. Kaitseala on moodustatud, et kaitsta seal pesitsevaid ja sealt läbi rändavaid linde, kooslusi ja maastikke. Kaitseala loodi 30. jaanuaril 1992 Marek Vahula ettepanekul ja kolme ööpäevaga ning linnukaitsealana ja seda Kunda sadama nn Letipea variandi sinnaehitamise vastu. Letipea maastikukaitseala Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 289. M. Vahula. 2012. Letipea kaitseala sai kahekümneseks Eesti Loodus (vaadatud 08.05.2013) Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Raadio 3

Raadio 3 ( praegune Retro FM) oli Sky Media raadiogruppi kuuluv Eesti kommertsraadiojaam, mis Raadio 3 nime all läks esimest korda eetrisse 16. mail 2005. Raadio 3 asus tööle senise Super FM European Hit Radio lainepikkusel. Saatekava oli Eesti oludele ja kohaliku publiku maitsele kohandatud versioon AC- (Adult Contemporary) formaadist, mis kujunes välja 1970. aastate lõpus USAs. Oma sihtrühmana määratles jaam 30–50-aastasi aktiivseid eesti keelt kõnelevaid raadiokuulajaid. Raadiojaamal on umbes 190 000 kuulajat (2020). 2013. aastast kannab raadiojaam nime Retro FM. Jaam on keskendunud 1980. ja 1990. aastate populaarsematele poplugudele. Igal tööpäeval kella 6–10 läheb eetrisse hommikuprogramm "Retro Hommik", mida juhivad 2016. aasta meesraadiohääleks nimetatud Rauno Märks ja 2021. aastast ka naissaatejuht Maris Kõrvits.[viide?] Külalisena lööb kaasa melomaan Olav Osolin, kes tööpäeviti kell 8.40 tutvustab läbi päevaloo rubriigi muusikaajaloo sündmusi ja Vladas Radvilavičius, kes kell 9.05 algavas rubriigis teeb "Netivalvur Vladasena" ülevaate kõige kuumemast interneti teemast. Nädalavahetuseti on saatekavas erimuusika saated. Tallinn 97,8 MHz Tartu 98,6 MHz Pärnu 98,3 MHz Rakvere 98,7 MHz Saaremaa 95,4 MHz Viljandi 97,9 MHz Türi 98,1 MHz Varbola 98,0 MHz Virtsu 88,2 MHz Võru 88,0 MHz Kohla-järve 93,0 MHz Haapsalu 95,2 MHz Eesti raadiojaamade loend Raadio kroonika. Eesti Ringhäälingumuuseum. Vaadatud 04.05.2012. Raadio 3 alustas tööd (pressiteade)[alaline kõdulink]. Vaadatud 04.05.2012. Raadio 3 hakkab kerget rokki mängima[alaline kõdulink]. Delfi Majandus (viitega BNSile) 01.10.2004. Vaadatud 04.05.2012. Raadioauditooriumi ülevaade suvekuudel 2010. TNS EMOR koduleht. Vaadatud 04.05.2012. Raadio 3 veebileht Kirsti Timmer juhib Raadio 3 hommikuprogrammi. Eesti Päevaleht, 1. märts 2007 Raadio 3 lasi saatejuhid lahti. Elu24, 5. märts 2010
Luidja maastikukaitseala

Luidja maastikukaitseala on maastikukaitseala Hiiu maakonnas Kõrgessaare vallas. Kaitseala pindala on 68 ha. Kaitseala on moodustatud 1962. aastal, et kaitsta aastatel 1904–1908 Karl Ahrensi (Karl Friedrich Wilhelm Ahrens) juhtimisel istutatud liivaluidetel kasvavat sanglepapuistut. Puistut tuntakse ka Luidja lepiku nime all. Luidja lepiku rajamise tingis vajadus kaitsta rannateed, lähiümbruse põlde ning niite tuulega luidetelt puhuva tuiskliiva eest. Esimene katse liiva tõrjumiseks tehti 1893. aastal, mil Kõrgessaare metskonna metsaülema Karl Ahrensi eestvedamisel istutati lahtisele liivale aastaseid siberi lehise ja hariliku männi istikuid. Järgmiseks kevadeks oli tuiskliiv taimede üle võimust saanud ning kuivanud istikud liiva alla matnud. Ka järgmised katsed kaheaastaste mändidega läksid luhta . Uus katse võeti ette aastatel 1901–1903, kui liigina kasutati kohalikku, luidet läbivate ojade kaldal kasvavat sangleppa, mis oli elujõuline tänu põhjavee lähedusele ning savikihi olemasolule liivavälja all. Istikud kaevati välja suure mullapalliga, millega koos need liiva sisse istutati. Selleks, et kasvutingimusi parandada, kaeti liiv osaliselt adruga. Seekord puistu rajamine õnnestus ning sajand hiljem kasvab ligi kahe kilomeetri pikkusel alal Eesti vanim sanglepakultuur. Merepoolsel luitealal on näha ka lepiku looduslikku uuendust. Idapoolsel alal on aga tegeletud rohkem hooldus- ja valikraietega ning puistu uuendamiseks kasutatud ka tamme ja pärna. 1962. aastal loodi Luidja maastikukaitseala ning lepiku edelanurgas avati Karl Ahrensile pühendatud mälestuskivi Eesti metsaülemate päeval 1989. aastal. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 304. "Lääne-Eesti saarestiku biosfääri kaitseala teataja". virtsu.ee. Vaadatud 6. mail 2023. Suislepp, Even (2018). "Luidja lepiku ja Heistesoo hübriidlepa olukord". {{ajakirjaviide}}: viitemall journal nõuab parameetrit |journal= (juhend) "EFA.389.0.149811". www.ra.ee. Vaadatud 6. mail 2023. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Ontika maastikukaitseala

Ontika maastikukaitseala on maastikukaitseala Ida-Viru maakonnas Toila vallas. Kaitseala pindala on 1212 ha. Kaitseala ajalugu ulatub 1939. aastasse, kui kaitse alla võeti Saka-Ontika paekallas ja sealne mets. Kaitseala praegused piirid ja staatus on aastast 1996. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 379–380. Ontika maastikukaitseala (KLO1000554) Eesti looduse infosüsteemis
Uus-Meremaa vapp

Uus-Meremaa vapi praegune variant on kasutusel aastast 1956. Kuni 1911. aastani oli kasutusel Suurbritannia vapp, seejärel sai Uus-Meremaa kuningas George V otsusega oma vapi, mida on uuemas versioonis mõnevõrra muudetud. Vapil kujutatakse eurooplannat ja maoori meest. Vapikilbil olevad laevad sümboliseerivad merekaubandust, tähed Lõunaristi, nisupead põllundust, lammas karjandust, vasarad mäetööstust. Vertikaalsed väljad tähistavad Cooki väina. Kilbi vasak ja parem tiib esindavad Põhja- ja Lõunasaart. Vapikilbi kohal on Briti monarhi Püha Edwardi kroon. Uus-Meremaa lipp
Oru pargi maastikukaitseala

Oru pargi maastikukaitseala on maastikukaitseala Ida-Viru maakonnas Toila vallas. Kaitseala pindala on 75 ha. Kaitseala ajalugu ulatub aastasse 1936, kui Oru pargi kaitsmiseks kehtestati teatud piirangud. Praegused piirid ja staatus aastast 1997. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 382–383. Oru pargi maastikukaitseala (KLO1000557) Eesti looduse infosüsteemis
Pangodi maastikukaitseala

Pangodi maastikukaitseala on maastikukaitseala Tartu maakonnas Kambja vallas. Kaitseala pindala on 383 ha. Kaitseala on moodustatud 1964. aastal, et kaitsta sealseid järvi (nt Pangodi järv, Suur Kodijärv ja Väike Kodijärv), neid ümbritsevat mõhnastikku ja Kodijärve parki. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 402. Pangodi maastikukaitseala Eesti looduse infosüsteemis
Vaivara maastikukaitseala

Vaivara maastikukaitseala on maastikukaitseala Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas. Kaitseala koosneb kolmest lahustükist, millest kaks asub Sinimäel ja üks asub Mustanina külas ning mille kogupindala on 79 ha. Kaitseala ajalugu ulatub aastasse 1959, kui Vaivara Sinimäed võeti kaitse alla. Maastikukaitseala staatuse sai piirkond aastal 1998. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 632. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Uue-Võidu maastikukaitseala

Uue-Võidu maastikukaitseala on maastikukaitseala Viljandi maakonnas Viljandi vallas Karula, Aindu ja Peetrimõisa külas. Kaitseala pindala on 51,7 ha, millest maismaa pindala on 29,6 ha ja veeosa pindala 22,1 ha. Kaitseala on moodustatud 1964. aastal, et kaitsta Karula järve, Karula (Uue-Võidu) mõisa parki ja neid ümbritsevat maastikku. Uue-Võidu maastikukaitseala keskkonnaportaalis (vaadatud 05.08.2016) Uue-Võidu maastikukaitseala Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 05.08.2016) Uue-Võidu maastikukaitseala Eesti looduse infosüsteemis Uue-Võidu maastikukaitseala keskkonnaportaalis
Smolnitsa maastikukaitseala

Smolnitsa maastikukaitseala on maastikukaitseala Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Kaitseala pindala on 239 ha. Kaitseala on moodustatud 1967. aastal, et kaitsta Smolnitsa luitestikku. Praegused piirid ja staatust aastast 1996. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Sepaste maastikukaitseala

Sepaste maastikukaitseala on maastikukaitseala Hiiu maakonnas. Kaitseala pindala on 36,7 ha. Kaitseala on moodustatud 1998. aastal, et kaitsta sealset 100-aastast tammikut; alal kasvab ka mets-õunapuu ja künnapuu (III kategooria liigid). Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis Sepaste maastikukaitseala kaitse-eeskiri
Rutu maastikukaitseala

Rutu maastikukaitseala on maastikukaitseala Viljandi maakonnas Mulgi vallas. Kaitseala pindala on 328,4 ha. Kaitseala moodustati 21. augustil 1990, et kaitsta Rutu mäge (eriti kaevandajate eest, sest mäed koosnevad peamiselt kruusast). Rutu maastikukaitseala Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Rutu maastikukaitseala Eesti looduse infosüsteemis
Rava maastikukaitseala

Rava maastikukaitseala on maastikukaitseala Järva maakonnas Järva vallas. Kaitseala pindala on 16 ha. Kaitseala ajalugu ulatub aastasse 1936, kui osaliselt võeti kaitse alla Rava tammik. Tammiku maa-ala oli riik tasuta andnud Ambla vallavalitsuse omanduseks 30. aprillil 1933. Vallavalitsus müüs metsa maha ja see langetati 1935. aasta kevadel, säilisid umbes 50 tamme endises mõisapargis. 30. aprillil 1935 sõlmis vallavalitsus lepingu ka nende langetamiseks firmaga Liebecki Pabstel & Ko., saades 150 krooni. Selle vältimiseks võeti tammed esimese looduskaitseobjektina Eestis looduskaitse alla ja vallavalitsus pidi saadud raha tagasi maksma. Kaitseala praegused piirid ja staatus kehtestati aastal 2000. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 6.04.2013) See koht on looduskaitse all! Esmaspäev, 10. juuli 1937, nr. 28, lk. 5 Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Rakvere tammiku maastikukaitseala

Rakvere tammiku maastikukaitseala on maastikukaitseala Lääne-Viru maakonnas Rakvere linna edelaosas. Kaitseala pindala on 23 ha. Vabariigi Valitsuse otsusega 27. jaanuarist 1939 (RT 1939, 9, 65) võeti looduskaitse alla ja kanti looduskaitse registrisse Rakvere Tammik terves ulatuses ühes osaga vana palvemaja taga, pindalaga 19,17 ha. Omanik Rakvere linna omavalitsus. Kaitseulatus: Rakvere Tammikus on keelatud igakujuline jahipidamine, linnupesade lõhkumine, uute kraavide kaevamine ja elavate puude raiumine. Maaomanikul on õigus raiuda toorest võsa ja kuivanud puid pargi korraldamise eesmärgiga. Maastikukaitseala moodustati 1999. aastal. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 06.04.2013) Rakvere tammiku maastikukaitseala (KLO1000102) Eesti looduse infosüsteemis
Kiigumõisa Külmaallikad

Kiigumõisa Külmaallikad on kaitsealused allikad Järva maakonnas Paide linnas. Allikad jäävad Kiigumõisa maastikukaitsealale, varem kaitsti allikaid Kiigumõisa allikate kaitseala piires. Allikad moodustavad 0,5 km läbimõõduga alal 4 allikarühma. Allikatest alguse saavad ojad suubuvad Jägala jõkke. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.04.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 221. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Svend Grundtvig

Svend Hersleb Grundtvig (9. september 1824 Kopenhaagen – 14. juuli 1883 Frederiksberg) oli taani kirjandusajaloolane ja etnograaf. Ta oli üks esimesi Taani pärimusmuusika süstemaatilisi kogujaid, eriti huvitasid teda taani rahvalaulud. Isa eeskujul tegeles Svend Hersleb Grundtvig ka islandi ballaadide uurimisega. Ta oli Nikolai Frederik Severin Grundtvigi poeg. Grundtvig õppis mitme koduõpetaja ja isa käe all islandi, ladina, hispaania ja anglosaksi keelt ja mütoloogiat. Kui ta oli 14, ostis isa 1656. aasta käsikirja vana ballaadiga, et tekitada pojas huvi taani rahvalaulude uurimise vastu. 19-aastaselt sõitis noormees õppereisile Inglismaale, mille tulemusena avaldas Grundtvig taanikeelsed tõlked inglise ja šoti ballaadidest. Aastast 1869 oli ta Kopenhaageni Ülikooli professor. Grundtvig pühendas elu taani rahvajuttude ja -laulude kogumisele ning uurimisele. 1844. aasta üleskutses julgustas ta taanlasi koguma ja jäädvustama oma maa rahvalaule. Aastal 1854 laiendas ta seda üleskutset kogu folkloori kogumiseks. Ta rajas üleriigilise kaastöötajate võrgustiku. Ühise kogumistöö tulemuseks oli mahukas teos "Danske Minder" (Taani vanad rahvalaulud), mille avaldamist alustas just Svend Grundtvig (seda tööd jätkasid Axel Olrik ja Hakon Grüner-Nielsen). Aastal 1876 avaldas Svend Grundtvig esimese osa Taani muinasjutte. Helene Høyrup, "Grundtvig, Svend (1824–1883)" in David Haase (editor), Greenwood Encyclopedia of Folk Tales and Fairy Tales G – P, 2008, Greenwood Press, Westport CT, p. 443. ISBN 978-0-313-33443-6
Conejose maakond

Conejose maakond (Conejos County) on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 37°21' N, 106°19' W. Maakonna halduskeskus on Conejos ning suurim linn on Manassa. Maakonna pindala on 3343 km². Veepindala on 9 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 8256. Aastal 2000 oli elanikke 8400. Rio Grande maakond (põhjas) Alamosa maakond (kirdes) Costilla maakond (idas) Taosi maakond, New Mexico (edelas) Rio Arriba maakond, New Mexico (lõunas) Archuleta maakond (läänes) Antonito Bountiful Cañon Capulin Centro Conejos Cumbres Espinosa Fox Creek Guadalupe La Jara Las Mesitas Lasauses Lobatos Los Cerritos Manassa Mogote Morgan Ortiz Osier Paisaje Platoro Richfield Romeo San Antonio Sanford Conejose maakonnas oli 8400 inimest, 2980 leibkonda ja 2211 perekonda. Rahvastiku tihedus oli 3 in/km². Elamuüksusi oli 3886 (keskmine tihedus 1/km²). Rassiline koosseis oli: valgeid 72,76% mustanahalisi 0,21% põlisameeriklasi 1,69% aasialasi 0,15% Vaikse ookeani rassist 0,07% teistest rassidest 21,50% kahest või enam rassist 3,61% Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 58,92%. 2980 leibkonna seas oli 38,50% neid, kus oli alla 18-aastasi lapsi 56,30% koos elavad abielupaarid 12,70% neid, kus oli ilma abikaasata naine 25,80% neid, mis ei olnud perekonnad. 23,70% kõigist leibkondadest koosnes üksikutest ja 11,50% leibkondadest oli mõni üksi elav vähemalt 65-aastane inimene. Leibkonnas oli keskmiselt 2,80 inimest ja perekonnas keskmiselt 3,33 inimest. Elanikud jagunesid ealiselt nii: 32,10% alla 18-aastasi; 8,50% 18–24-aastasi; 23,60% 25–44-aastasi; 20,80% 45–64-aastasi; 15,00% üle 65-aastasi. Ea mediaan oli 34 aastat. Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 98,50 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 98,10 meest. Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 24 744 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 29 066 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 26 351 dollarit, naistel 20 200 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 12 050 dollarit. 23,00% elanikkonnast ja 18,60% perekondadest elasid allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 28,20% alla 18-aastasi ja 17,30% üle 65-aastasi. Rio Grande metsakaitseala San Juani metsakaitseala South San Juani ürgloodusala Antonio jõrgi Conejose jõgi La Jara jõgi Rio Grande 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022. Conejose maakonna koduleht (inglise keeles)
Silvia Lotman

Silvia Lotman (sündinud 21. septembril 1980) on eesti bioloog ja looduskaitsetegelane. Ta on lõpetanud 2004. aastal Tartu Ülikooli bioloogia erialal. Oli Eestimaa Looduse Fondi juhataja aastatel 2012–2016. 2022. aastal tunnustati tema tegevust Lääneranna valla teenetemärgiga. Tema isa on Aleksei Lotman ja ema Kaja Lotman. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2017. Vaadatud 4. veebruaril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Matronüüm

Matronüüm on isiku liignimi, mis põhineb ema, vanaema või varasema naissoost esivanema eesnimel. Isa, vanaisa või varasema meessoost esivanema eesnimel põhinev nimi on patronüüm. Patriarhaalsetes ühiskondades on matronüümidest moodustatud liignimed tunduvalt vähem levinud kui patronüümid. Minevikus kasutati matronüüme tihti vallaslaste puhul. Ka siis, kui naine oli ühiskonnas tuntud või kõrgelt hinnatud, said tema järeltulijad tema nimel põhineva matronüümi. Islandil kasutatakse siiani matronüümi või patronüümi perekonnanime asemel (vaata Islandi isikunimed). Vanasti pandi Soomes naistele matronüümid ja meestele patronüümid, näiteks Ainontytär (Aino tütar) või Pekanpoika (Pekka poeg). Alates 19. sajandist on kasutusel perekonnanimed. Kuigi paljud inglise matronüümid pandi vallaslastele, ei olnud sugugi haruldane matronüümide kasutamine ka abielus olevate naiste laste puhul. Näiteks oli keskajal levinud komme kasutada matronüüme laste puhul, kelle isa suri enne lapse sündi. Lastele pandi matronüüm mõnikord ka siis, kui lapse isa nimi oli võõrapärane, seda oli raske hääldada või oli selle tähendus ebaõnne toov. Tahtejõuliste naiste lapsed võisid matronüümi saada; samuti lapsed, kelle isikunimi oleks võidud segamini ajada nõo või naabri omaga. Levinud inglise matronüümid on Beaton, Custer, Tiffany, Parnell, Hilliard, Marriott, Ibbetson, Babbs ja Megson. Tänu perekonnamudelite mitmekesisusele on Ameerika Ühendriikides esile kerkinud mitmesuguseid nimepanemistavasid. Traditsioonilised meesliini arvestavad nimesüsteemid on siiski enamuses. Teise laine feminism on mõjutanud paljusid naisi säilitama oma sünnijärgset nime, sugupuud ja individuaalset identiteeti eraldiseisvana oma partneri omast. Seepärast on levinud komme, et vanemad annavad lastele kaks perekonnanime, mis võivad olla kas sidekriipsuga või ilma. Samuti on saanud tavaks perekonnanimede ühendamine täiesti uue perekonnanime loomisega, või mõeldakse välja uus perekonnanimi; need valikud võimaldavad tervel perekonnal kanda sama perekonnanime. Lisaks on naistel kombeks abielludes jätta alles oma neiupõlvenimi, tihtilugu ilma feminismi mõjudetagi. Tavaliselt pannakse sellistel juhtudel lastele isa perekonnanimi. patronüüm Bowman, William Dodgson. The Story of Surnames. London, George Routledge & Sons, Ltd., 1932. No ISBN.
Tartu Jakobi kirik

Jakobi kirik oli kirik Tartus. Selle kiriku järgi on saanud nime Jakobi tänav Tartus. Kiriku täpne asukoht pole lõplikult selge. See arvatakse olevat olnud Toomemäe nõlval Laia ja Jakobi tänava ristmiku lähedal. Kirik esineb ürikutes esmakordselt 1397. aastal ning viimast korda 1417. aastal. Arvatavasti oli kirik olemas ka hiljem, kuid teise nime all. Jakobi kiriku asukoht Tartu kultuuriväärtuste register (vaadatud 24. aprillil 2013) Kaur Alttoa, Kloostritest keskaegses Tartus, Ajalooline Ajakiri, 2008, 4 (126), lk 295–316
Norra allikajärvik

Norra allikajärvik (nimetatud ka: Norra allikad) on kaitsealune järvik Järva maakonnas Järva vallas. Veekogu jääb Endla looduskaitsealale. Veekogu läbimõõt on 40–60 m ja sügavus kuni 1 m. Veekogu põhjas on palju väikeseid allikaid (Norra allikad[viide?]). Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 370. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.04.2013) Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
FCI Tallinn II

FCI Tallinn II on Eesti jalgpalliklubi FCI Tallinna duubelmeeskond. 2018. aastal, peale põhimeeskonna liitumist FC Levadiaga, mängis klubi III liigas. Esiliiga 3. koht (2): 2015, 206 Esiliiga B Võitjad (1): 2014 II liiga ida/põhi 2. koht (1): 2013 Eesti jalgpalliklubide loend http://jalgpall.ee/voistlused/1/team/2490/ Klubi koduleht (eesti, vene ja inglise keeles) FCI Tallinn II Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel