laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Surnud 15. veebruaril

Siin loetletakse 15. veebruaril surnud tuntud inimesi. 1637 – Ferdinand II, Saksa-Rooma keiser ja Austria ertshertsog 1690 – Joachim Baumgarten, Rootsi sõjaväelane 1781 – Gotthold Ephraim Lessing, saksa kirjanik ja filosoof 1817 – Georg Philipp August von Roth, eesti ja soome keele lektor Tartu Ülikoolis 1857 – Mihhail Glinka, vene helilooja 1885 – Gregor von Helmersen, baltisaksa geoloog 1891 – Karl Eduard von Liphart, Eesti kunstiteadlane ja -koguja 1893 – Fjodor von Lysander, baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane 1897 – Dimitrie Ghica, Rumeenia poliitik 1920 – Aleksander Aberg, eesti maadleja 1934 – Ai Xia, Hiina näitlejanna ja stsenarist 1937 – Aleksander Dokelin, eesti arst 1938 – Oskar Plaks, Eesti sõjaväelane 1939 – Kuzma Petrov-Vodkin, vene kunstnik ja kirjanik 1939 – Martin Taevere, riigikohtunik 1939 – Voldemar Neoma, Piiritusmonopoli juhataja 1942 – Enn Kippel, eesti kirjanik 1942 – Marie Heiberg, eesti kirjanik 1942 – Artur Kiudorf, Eesti sõjaväelane ja põllumees 1945 – Bernhard Abrams, Eesti sõjaväelane 1964 – Leopold Hansen, eesti näitleja ja kirjamees 1965 – Nat King Cole, ameerika džässmuusik 1976 – Vassili Šulgin, Venemaa poliitik ja publitsist 1977 – Lūcija Garūta, läti pianist, helilooja ja muusikateadlane 1981 – Karl Richter, saksa dirigent 1984 – Viktor Oxford (Oksvort), eesti graafik, näitleja ja helilooja ("Jää vabaks, Eesti meri") 1985 – Aino Ripus, eesti näitleja ja raadioteadustaja 1988 – Richard Feynman, USA füüsik 1992 – Hermann Axen, Saksa DV riigitegelane 1993 – Eevi End, eesti kunstiajaloolane ja -kriitik 1994 – Abram Glikman, Eesti arst 1995 – Sergio Bertoni, Itaalia jalgpallur 1999 – Big L, Ameerika Ühendriikide räppar 1999 – Hugo Lepnurm, eesti organist, helilooja ja pedagoog 2000 – Arnold Reitsakas, eesti küberneetik 2000 – Gennadi Gerodnik, Eesti kirjanik, pedagoog ja koolijuht 2001 – Arvi Moor, eesti ajakirjanik ja kirjanik 2002 – Endel Vunk, eesti näitleja 2003 – Malle Peedo, eesti nukunäitleja 2004 – Hasse Ekman, Rootsi näitleja, stsenarist ja režissöör 2006 – Andrei Žukov, vene afrikanist 2008 – Malle Normak, eesti sisearhitekt 2008 – Ernst Ehaveer, eesti korvpallur, korvpallitreener ja spordipedagoog 2011 – Enelin Meiusi, eesti ettevõtja 2013 – Todor Kolev, bulgaaria näitleja, laulja, koomik 2014 – Herbert Blöcker, saksa ratsutaja 2016 – George Gaynes, soome päritolu USA näitleja 2017 – Olaf Millert, eesti psühholoog USAs 2020 – Jüri Ant, eesti ajaloolane 2022 – Asta Oraspõld, eesti geoloog, paleontoloog ja litoloog 2023 – Paul Berg, Ameerika Ühendriikide biokeemik 2023 – Raquel Welch, Ameerika Ühendriikide näitleja, laulja ja modell
641

641. aasta Sajandid: 6. sajand - 7. sajand - 8. sajand Aastakümned: 590. aastad 600. aastad 610. aastad 620. aastad 630. aastad - 640. aastad - 650. aastad 660. aastad 670. aastad 680. aastad 690. aastad Aastad: 638 637 638 639 640 - 641 - 642 643 644 645 646 Johannes IV pidas jaanuaris 641 sinodi, milles ta mõistis hukka monoteletismi kui ketserluse. Kuningas Songtsan Gampo asutas Lhasa. 11. veebruaril sai Bütsantsi keisriks Konstantinos III. 25. mail suri, ilmselt mürgitamise tagajärjel Bütsantsi keiser Konstantinos III. 9. novembril sai Bütsantsi keisriks Constans II. ... 11. veebruar – Herakleios I, Bütsantsi keiser 25. mai – Konstantinos III, Bütsantsi keiser [viide?] David Vseviov (2004). Bütsantsi keisrid: valitsejad purpuris. Tallinn: Kunst. Lk 125-126. David Vseviov (2004). Bütsantsi keisrid: valitsejad purpuris. Tallinn: Kunst. Lk 129-132. Vseviov, David (2004). Bütsantsi keisrid. Valitsejad purpuris. Tallinn: Kunst.
Martin Taevere

Martin Taevere (31. oktoober 1879 Olustvere, Viljandimaa – 15. veebruar 1939 Tallinn) oli Eesti riigikohtunik ja maalikunstnik. Maalikunstiga puutus lähemalt kokku õppides Riia vaimulikus seminaris. Taevere töötas edukalt "ikonopiissi" (pühakutemaali) klassis, kus maalis kaks aastat altaripilte. 1902. aastal võitis üks tema maastik Tartu Põllumeeste Seltsi näitusel auhinna. 1906–1911 õppis Martin Taevere Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas ning uus kokkupuude kunstiga tekkis alles 1914. aastal, mil Taevere tutvus kunstnik Jaan Vahtraga, kellega koos maalitakse mõned etüüdid. 1916. aastal tuli Taevere juurde Kasaritsa suvitama Konrad Mägi ning Taevere hakkas tema innustusel kohtuniku töö kõrvalt taas maalima. Igal aastal on üks või kaks tema maali esindatud ka näitustel. Martin Taevere kui maalikunstniku lemmiktemaatika oli Kasaritsa, Viljandimaa ning Virumaa ranniku maastikud. Üliõpilasseltsi Raimla vilistlane. 1911–1917 Võru 2. ülemtalurahvakohtu esimees 1917 Tartu-Võru rahukogu 7. jaoskonna rahukohtunik Võru miilitsaülem ja Võrumaa komissar 16. novembril 1918 Tartu-Võru rahukogu 1. jaoskonna rahukohtunik 30. mail 1919 Tartu-Võru rahukogu abiesimees 19. augustil 1919 Tartu-Võru rahukogu esimees 31. oktoobril 1919 Riigikohtu administratiivosakonna liige Tänase kaanepildi autorist, 1934 "Riigikohtunik M. Taevere suri", Uus Eesti, 17. veebruar 1939, nr. 47, lk. 6.
Flensburgi valitsus

Flensburgi valitsuseks nimetatakse Saksa valitsust, mis tegutses Teise maailmasõja lõpus, pärast Adolf Hitleri surma, Flensburgis Põhja-Saksamaal. Valitsuse nimetas ametisse Adolf Hitler oma poliitilise testamendiga 30. aprillil 1945 ja see jõustus samal päeval. Riigikantsleriks nimetatud Joseph Goebbels sooritas 1. mail enesetapu. Valitsuse esimene koosolek toimus 5. mail 1945. Valitsus töötas Mürwiki merekoolis Flensburgis ja hoidis enda kontrolli all umbes 14 km2 suurust ala. Kuigi Winston Churchill nimetas pärast Saksamaa tingimusteta kapitulatsiooni peetud kõnes Karl Dönitzit Saksamaa riigipeaks, ei tunnustanud Flensburgi valitsust ametlikult ükski välisriik. Valitsuse liikmed arreteeriti 23. mail 1945. Karl Dönitz, riigipresident ja sõjaminister Joseph Goebbels, riigikantsler (suri 1. mail 1945) Lutz Graf Schwerin von Krosigk, valitsusjuhi kohusetäitja, välisminister ja rahandusminister Heinrich Himmler, siseminister (kuni 6. maini 1945) Alfred Rosenberg, riigiminister (kuni 6. maini 1945) Wilhelm Stuckart, kultusminister, alates 6. maist siseminister Albert Speer, tööstusminister Herbert Backe, toidu-, põllutöö- ja metsandusminister Franz Seldte, töö- ja sotsiaalminister Julius Dorpmüller, posti- ja teedeminister
Üheksanda Kraadi väin

Üheksanda Kraadi väin eraldab Minicoy saart Lakadiividest. Ta on 183 km laiune. Väin on nimetatud paiknemise järgi paralleelil, mis on ekvaatorist 9° põhja pool.
Wilhelm Stuckart

Wilhelm Stuckart (16. november 1902 Wiesbaden – 15. november 1953 Hannover) oli Saksa jurist ja poliitik. 2. maist 1945 kuni 23. maini 1945 oli ta Saksamaa siseminister. Germany. Ministries 1871-1945 rulers.org
Julius Dorpmüller

Julius Heinrich Dorpmüller (24. juuli 1869 Eberfeld – 5. juuli 1945 Malente) oli Saksa poliitik. Ta oli aastatel 1937–1945 Saksamaa teedeminister. 1942. aastal külastas ta Eestit. 1936 – Grashof-Denkmünze
Surnud 16. veebruaril

Siin loetletakse 16. veebruaril surnud tuntud inimesi. 1247 – Heinrich Raspe, Tüüringi maakrahv ja Saksa vastukuningas 1270 – Otto von Lauterberg, Liivi ordu maameister 1279 – Afonso III, Portugali kuningas 1631 – Thomas von Ramm, Riia linnapea 1820 – Nicolaus Michael Oppel, saksa loodusuurija 1907 – Giosuè Carducci, itaalia luuletaja 1916 – Georg Philipp von Oettingen, baltisaksa arstiteadlane 1917 – Octave Mirbeau, prantsuse kirjanik 1917 – August Rauber, saksa anatoom ja embrüoloog 1919 – Arseni Jefimov, Eesti sõjaväelane 1929 – Vilhelmine Klementi, Eesti Kommunistliku Noorsooühingu aktivist 1932 – Ferdinand Buisson, Prantsuse teadlane 1934 – Eduard Bagritski, Vene luuletaja 1937 – Erkki Melartin, soome helilooja ja dirigent 1940 – Nikolai Kramerev, Vene sõjaväelane 1942 – Artur Tuldava, Eesti diplomaat 1945 – Georg Suurevälja, eesti vedurijuht 1951 – Leonid Arbusow noorem, baltisaksa ajaloolane 1956 – Ezio Vanoni, Itaalia majandusteadlane ja poliitik 1980 – Aado Lüüs, Eesti sõjaväelane 1990 – Nikolai Trankmann, Eesti Vabariigi ja hiljem Nõukogude Liidu sõjaväelane 1990 – Keith Haring, Ameerika Ühendriikide kunstnik 1990 – Uno Nigul, eesti tehnikateadlane 1992 – Charles Carnegie, Southeski krahv 1992 – Aino Põldmäe-Undla, eesti kirjandusloolane 1998 – Valdur Ohakas, eesti maalikunstnik 1998 – Matti Tammelin, Soome poksija 1999 – Björn Afzelius, rootsi autorilaulude esitaja ja kirjanik 2005 – Liisi Vilt, eesti pikaealine 2006 – Susie Gibson, USA pikaealine 2006 – Sid Feller, USA dirigent, arranžeerija ja muusikaprodutsent 2006 – Ernie Stautner, USA elukutseline jalgpallur 2006 – Rufin Grijp, Belgia poliitik 2006 – Ülo Kurvits, eesti jurist ja tõlkija 2006 – Michael Durham, USA elukutseline maadleja 2007 – Lilli Promet, eesti kirjanik 2008 – Bobby Lord, USA kantrimuusik 2008 – Boriss Hmelnitski, vene näitleja 2011 – Justinas Marcinkevičius, leedu luuletaja, näitekirjanik ja tõlkija 2011 – Uno Heinapuu, eesti ooperilaulja 2012 – Tiiu Sild, eesti molekulaarbioloog 2013 – Grigori Pomerants, juudi päritoluga Vene kirjandusteadlane, kultuuriteoreetik, filosoof ja õiguskaitsja 2014 – Jaroslav Krejčí, tšehhi ühiskonnateadlane 2016 – Boutros Boutros-Ghali, Egiptuse poliitik ja diplomaat, ÜRO peasekretär 1992–1996 2017 – Dick Bruna, hollandi lastekirjanik ja raamatuillustraator 2018 – Heli Lääts, eesti laulja 2019 – Peter Sandelin, soomerootsi luuletaja ja kunstnik 2019 – Bruno Ganz, Šveitsi näitleja 2020 – Kęstutis Navakas, leedu luuletaja, esseist, kirjanduskriitik ja tõlkija 2020 – Külli Sulg, eestluse hoidja Peterburis 2021 – Gustavo Noboa, Ecuadori poliitik 2021 – Bernard Lown, Ameerika Ühendriikide kardioloog 2021 – José Álvarez de Paz, Hispaania poliitik 2021 – Jan Sokol, tšehhi filosoof, poliitik ja tõlkija 2021 – Joan Margarit, hispaania luuletaja ja arhitekt 2021 – Ülle Einasto, eesti sisearhitekt ja vabadusvõitleja 2023 – Tim Lobinger, saksa teivashüppaja 2023 – Marje Josing, eesti majandusteadlane 2023 – Eva Elise Oll, eesti kunstiajaloolane ja kunstnik 2024 – Aleksei Navalnõi, Venemaa poliitik, jurist, ühiskonnategelane ja blogija 2024 – Uusi Raukas, eesti tehnikateadlane 2024 – Mai Krikk, eesti ajaloolane
Pantera (allveelaev)

Pantera (vene keeles «Пантера»; ehitatud 1913–1916 Tallinn) oli Venemaa Keisririigi Bars-tüüpi allveelaev. Ta kuulus Venemaa Keisririigi ja Nõukogude Venemaa Balti laevastiku koosseisu. Laeva hakati ehitama 11. oktoobril 1913 Tallinnas Noblessneri laevatehases, tegevteenistusse arvati laev 5. augustil 1916. Veeväljasurve – 650–780 tonni; pikkus – 67,97 meetrit; laius – 4,47 meetrit; sügavus veepealses olekus – 3,94 meetrit; diiselmootoritre võimsus – 2 x 250 hj; elektrimoootorite võimsus – 2 x 400 hj; kiirus vee peal – 11 sõlme; kiirus veealuses olekus – 8 sõlme; veepealses olekus sõiduvaru – 2500 meremiili, veealuses olekus – 30 meremiili; sukeldusmissügavus – 100 meetrit; relvastus – 4 (трубчатых) ja 8 (решетчатых торпедных аппаратов). Pärast kasutuselevõttu 1916. aasta sügisel jõudis Pantera osaleda sõjategevuses ning uputada ühe ja vigastada kahte laeva. Talvel 1916/1917 asus Pantera Tallinna tehases garantiiremondis, meeskond aga osales märtsis 1917 Tallinnas toimunud revolutsioonilistes üritustes. Kevadel 1917 tegutses Läänemerel, kus aktiivset sõjategevust polnud. Sügisel 1917 osales Pantera meeskond 1. Tallinna löögipataljonina (первый ударный Ревельскiй батальонъ) Petrogradis Oktoobripöördes ja Venemaa Ajutise Valitsuse kukutamises. Allveelaev viibis kuni Saksa vägede pealetungini Tallinnas, kust lahkus koos teiste Venemaa laevadega 1918. aasta Balti laevastiku Jääretke käigus läbi Helsingi (vene tollases ametlikus keeles Helsingfors) Kroonlinna. 31. augustil 1919, Nõukogude Venemaa Balti laevastiku mereoperatsiooni käigus ründas Pantera torpeedoga Soome lahes viibivat Suurbritannia kuningliku laevastiku hävitajat Vittoria ning uputas tema. Allveelaev viibis pärast rünnakut vee all 30 tundi ning tegi 75-miilise teekonna vee all Kroonlinna. Laeva komandöri Aleksandr Bahtini autasustati selle eest Punalipu ordeniga. Aastatel 1933-1935 remonditi allveelaeva Kroonlinnas ning asendati diiselmootorid ja akumulaatorid uutega. Teise maailmasõja ajal oli Pantera kui vananenud tüüpi laev tagalateenistuses – allveelaevade akude laadijana. Pantera oli ainulaadne allveelaev, mis oli relvastuses ligi 40 aastat, aga pärast Teist maailmasõda lammutati vanarauaks. Peterburis Venemaa Sõjalevastiku Keskmuuseumis säilitatakse "Pantera" mudelit ning ühte tema torpeedoaparaati, kahte torpeedot ja hüdrokompassi. Pantera lehel flot.com КОНЕЦ «ВИТТОРИИ» [1]
Atsetüülkoensüüm A

Atsetüülkoensüüm A ehk atsetüül-CoA on paljudes organismi biokeemilistes reaktsioonides (eriti ainevahetuses) osalev molekul. Atsetüül-CoA peamine ülesanne on süsinikuaatomite toomine atsetüül-grupina (CH3CO-) tsitraaditsüklisse, kus seda energia saamiseks oksüdeeritakse. Atsetüül-CoA mängib olulist rolli ka rasvhapete ja kolesterooli sünteesis ning lõhustamises. Püruvaadi dekarboksüülimine
Sidrunhein

Sidrunhein (Cymbopogon) on mitmeaastaste taimede perekond kõrreliste sugukonnast. Sidrunheinad on jõulise kasvuga mitmeaastased kõrrelised, kelle looduslik levila on Aasia troopilistes ja subtroopilistes piirkondades: Indias, Malaisias, Sri Lankal, Tais jm. Kogu taimel on tugev sidruni maitse ja lõhn. Puhmik võib kasvada kuni 1,5 meetri kõrguseks. Lehed on alumises osas lihakad ja valged. Lehti kasutatakse salatite ja jookide maitsestamiseks. Sidrunheina perekonda kuulub umbes 55 liiki. Nende seas on: Cymbopogon ambiguus Cymbopogon bombycinus Cymbopogon citratus – harilik sidrunhein Cymbopogon citriodora Cymbopogon flexuosus – malabari sidrunhein Cymbopogon martinii – Martini sidrunhein Cymbopogon nardus – lõhnav sidrunhein Cymbopogon obtectus Cymbopogon procerus Cymbopogon proximus Cymbopogon refractus Cymbopogon schoenanthus Cymbopogon winterianus – jaava sidrunhein
Taimõri poolsaar

Taimõri poolsaar (vene keeles Таймырский полуостров) on poolsaar Euraasia põhjaosas Venemaal. Ta paikneb Kara mere Jenissei lahe ja Laptevite mere Hatanga lahe vahel. Poolsaare põhjaosa on Tšeljuskini poolsaar, mille kõige põhjapoolsem osa on Tšeljuskini neem. Pinnamoe järgi saab seda jaotada kolmeks osaks: Põhja-Siberi madalikuks, edelast kirdesse kulgevaks Bõrranga mäestikuks kõrgusega kuni 1146 m (Lednikovaja mägi) ja Kara mere rannikul paiknevaks rannikumadalikuks. Taimõri poolsaare suurimad jõed on Pjassina, Ülem- ja Alam-Taimõra, Hatanga. Suuremad järved on Taimõri järv, Pjassino järv, Lama järv ja Melkoje järv. Poolsaare rannajoon on üsna liigestatud. Seal on palju lahtesid: Middendorffi laht, Pjassina laht, Simsa laht, Taimõri laht, Tereza Klavenesi laht, Faddei laht, Marija Prontšištševa laht. Poolsaare territoorium kuulub Krasnojarski krai Taimõri rajooni koosseisu. Poolsaare lääneosas asub Dickson.
Absoluutne vanus

Absoluutne vanus on ajaühikutes väljendatav kivistise, kivimi, mineraali, arheoloogilise leiu vms vanus. Absoluutse vanuse sünonüümidena kasutatakse mõnikord ka termineid "radiomeetriline vanus" ja "isotoopvanus", kuid absoluutset vanust saab mõnikord määrata ka näiteks dendro- või varvokronoloogiat kasutades. Absoluutset vanust mõõdetakse enamasti aastates. Tavaliselt on absoluutse vanuse määramine seotud arvestatava mõõtmisveaga, mistõttu esitatakse absoluutne vanus tavaliselt kujul vanus ± mõõtmisviga. Mõõtmisviga on reeglina seda suurem, mida vanema uurimisobjektiga on tegemist. Absoluutse vanuse määramiseks kasutatakse enamasti isotoopmeetodeid. Termini kasutamise suhtes on teatav vastasseis, sest absoluutse vanuse aasta võib olla küllalt erinev tavalisest kalendriaastast. Mõnikord võivad näiteks ühe plutooni eri osadest võetud proovid anda sadade miljonite aastate võrra erineva absoluutse vanuse. Absoluutne ajaarvamine Suhteline vanus BP Jackson, J. A. (1997). Glossary of Geology (4. trükk). Alexandria, Virginia: American Geological Institute. Lk 2. ISBN 0922152349
Dekarboksüülimine

Dekarboksüülimine ehk dekarboksüülumine on keemiline reaktsioon, milles karboksüülrühma (-COOH) lõhustamisel eraldub CO2. Tüüpiline biokeemiline reaktsioon, kus toimub dekarboksüülimine, on püruvaadi oksüdeerumine atsetüül-CoA-ks. Enamasti vahendavad dekarboksüülimist ensüümid dekarboksülaasid. Oksüdatiivne dekarboksüülimine
Jenissei laht

Jenissei laht (vene keeles Енисейский залив) on laht Euraasia põhjaosas Venemaal, Kara mere osa. Ta ümbritseb Gõda poolsaare rannikut läänes ja Taimõri poolsaare rannikut idas. Lahe pikkus on umbes 225 km, laius kuni 150 km, sügavus 6...20 m. Lahte suubub Jenissei jõgi. Lahe suudmes asub Sibirjakovi saar. Lahe idarannikul suudmepiirkonnas asub Dicksoni sadam.
Fosforüülumine

Fosforüülumine (terminina harvem ka fosforüleerumine) on keemiline reaktsioon, kus fosfaatrühm (PO4) seostub valgu või mingi muu orgaanilise ühendiga. Valkude fosforüülumine on üks posttranslatsioonilistest modifikatsioonidest ning see võib muuta valkude funktsiooni ja aktiivsust. Nõnda mängib see väga olulist rolli rakusiseste protsesside kontrollimises ning on seetõttu oluliseks uurimisteemaks biokeemias. Valkude fosforüülumist viivad läbi proteiinkinaasid, mis kasutavad fosfaatrühma doonorina tavaliselt ATP-d. Selle tulemusena saab ATP-st ADP. ADP-st moodustatakse taas ATP, näiteks oksüdatiivse fosforüülimise abil. Fotofosforüülumine
Ameetrilisus

Ameetrilisus on muusikas meetrumi puudumine. Rütmikasutus on vaba ja puuduvad korrapärased rõhud. Noodikirjas ei ole sel juhul märgitud taktimõõtu või on ameetrilisuse taotlus väljendatud sõnaliselt.
Peeter Algma

Peeter Algma (kuni 1934 Peeter Adamson, 6. detsember 1885 Holstre mõis, Viljandimaa – 18. mai 1951 Viljandi) oli eesti algkooliõpetaja ja koolijuht, haridus- ja seltsitegelane. Õppis aastail 1894–1897 Holstre-Pulleritsu algkoolis, 1897–1901 Paistu kihelkonnakoolis ja 1901–1905 Tartu Õpetajate Seminaris. Töötas aastail 1905–1911 Vastemõisa valla Kabila ministeeriumikoolis, 1911–1918 Kärstna ministeeriumikoolis õpetajana ning 1919–1944 Viljandi 3. algkooli juhatajana (alates 1936 vanemõpetaja). Andis tunde ka Viljandi Linnagümnaasiumis ja Viljandi Kaubanduskoolis. 1944–1951 oli Viljandi 2. Mittetäieliku Keskkooli (hiljem Viljandi 3. Mittetäielik Keskkool) direktor. Oli aastail 1923–1926 Riigikogu liige ning kuulus korduvalt Viljandi linnavolikokku. 1944. aastast alates võttis osa ametiühingutööst olles Hariduse ja Kunstitööliste Ametiühingu Viljandi maakondliku komitee esimees. Kuulus aastail 1926–1940 Eesti Õpetajate Liidu juhatusse ja oli Viljandimaa Õpetajate Liidu ning Õpetajate Koja nõukogu liige. Algma osales Viljandimaa Rahvaülikoolide Seltsi, Ugala teatriseltsi, Viljandi Kodu-uurimise Seltsi, Noorkotkaste maleva ja Viljandimaa Ühispanga tegevuses. Oli Vastsemõisa Haridusseltsi asutajaid ja Viljandi Helikunsti Seltsi ning Viljandi linna vaeslastekohtu liige. Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk (1939) Ta vend oli Toomas Algma.
August Mutt

August Mutt (4. jaanuar 1903 Tuhalaane vald, Viljandimaa – 21. veebruar 1976 Tallinn) oli eesti insener ja õpetaja. Ta lõpetas 1928. aastal Tallinna Tehnikumi ja õppis Tallinna Tehnikumi juures pedagoogikakursustel. Töötas seejärel Võru tööstuskoolis. 1933–1940 Narva Tööstuskeskkooli juhataja, 1940–1944 Tartu Tehnikumi direktor, 1944–1946 Tallinna Tehnikumi õppealadirektor. 1936. aastal valiti ta Eesti Kutsekooliõpetajate Ühingu esimeheks ja ühingu esindajana Õpetajate Koja nõukogusse. "Matemaatika tööstuskeskkoolile", Tallinn : Oskusraamat, 1940 "Metallide lõikamine ja lõiketerad", Pedagoogiline Kirjandus, 1947 "Mälestuskilde", Suurupi : Tamara Mutt, 2007 Jakov Punski, "Tehnilise normimise põhialused masinaehituses", Pedagoogiline Kirjandus, 1948 Sergei G. Ananjin, "Metalli lõiketöötlemise pingid", Tallinn : Pedagoogiline Kirjandus, 1948 Isaak Vladimirovitš Katsenelenbogen, Aleksandr Anatoljevitš Popov, "Tehniline mehaanika", Tallinn : Eesti Riiklik Kirjastus, 1950 Nadežda Ivanovna Itinskaja, "Kütus ja määrdeained", Tallinn : Eesti Riiklik Kirjastus, 1959 Boriss Zahharov, "Metallide termiline töötlemine", Eesti Riiklik Kirjastus, 1964 Waba Maa, 30. august 1933, lk 6 Postimees, 04.01.1936, nr 3, lk 3 Postimees, 15.09.1936, nr 249, lk 4 Ohvitseride andmekogu
Jaan Rummo

Jaan Rummo (3. september 1897 Nõmmküla, Kehtna vald, Harjumaa – 24. november 1960) oli eesti õpetaja ja kirjanik. 1920–1938 Westholmi gümnaasiumi õpetaja, 1937–1940 Riigi Ringhäälingu laste- ja kirjandussaadete toimetaja. "Kõneoskus. Teoreetilisi lähtekohti ja praktilisi juhiseid". Ühiselu, Tallinn 1932, 164 lk; 2., täiendatud trükk: Töökool, Tallinn 1939, 196 lk; 3. trükk: Tallinn, Loomingu Raamatukogu 1990, nr 43/44, 110 lk "Antropomorfismist lastekirjanduses ja muinasjuttudes" – Sirp ja Vasar 8. mai 1948, nr 19 "Kirjandus noorte kasvatusvahendina. Materjale laste- ja noorsookirjanduse probleemidest ja arenguloost". Ilukirjandus ja Kunst, Tallinn 1948, 40 lk Tema vend oli kirjanik Paul Rummo, poeg Vello Rummo oli teatrilavastaja ja -pedagoog. Ralf Parve, "Jaan Rummo 80. sünnipäeval" – Looming 1977, nr 9, lk 1579–81; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis; ilmunud ka Ralf Parve raamatus "Aastate astmeilt", Eesti Raamat, Tallinn 1988, lk 163–169 Eesti kooli biograafiline leksikon, Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 1998, lk 215–216, artikli autor Aime Mets Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk 478, artikli autor Ralf Parve Jaan Rummo Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Toomas Algma

Toomas Algma (kuni 1934 Toomas Adamson, 15. veebruar 1896 Holstre vald, Viljandimaa – 17. oktoober 1971 Tartu) oli eesti õpetaja. Algma pooldas Johannes Käisi kooliuuenduslikke põhimõtteid, propageeris neid ajakirjanduse vahendusel ning rakendas töös õpetajana. Koostas 1930. aastatel ajaloo ja maateaduse töövihikuid ning ajaloo ja kodanikuõpetuse õpikuid. Õppis Vastemõisa ja Kärstna ministeeriumikoolis. Lõpetas 1917. aastal Tartu Õpetajate Seminari ja 1923. aastal eksternina gümnaasiumi. Aastail 1923–1927 õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Töötas aastail 1917–1918 Vastemõisa Kõrgemas Algkoolis, 1918–1919 Viljandi Linna 1. Algkoolis, 1919–1920 Viljandi Eesti Hariduse Seltsi Tütarlastegümnaasiumis ja 1920–1921 Viljandimaa Poeglaste Reaalgümnaasiumis õpetajana. Oli aastail 1921–1923 Tartu Reaalkooli võimlemisõpetaja ning 1923–1927 õpetaja mitmes Tartu algkoolis. 1926–1940 Tartumaa tagavaraõpetaja. Oli aastail 1940–1941 Tartumaa rahvahariduse inspektor ja 1941–1942 Tartu linna metoodikakabineti ametnik. 1942–1944 viibis vangistuses Saksa koonduslaagris. Pärast vabanemist töötas 1944. aastal lühikest aega Tartu koolide inspektorina. 1945–1946 oli Tartu 3. Keskkooli direktor. Seejärel kuni 1957. aastani Tartu Ehitustehnikumi direktor. Oli Õpetajate Koja nõukogu liige aastail 1936–1940. 1939 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk Tema vend oli Peeter Algma. Rozental, Väinu (2019). Reveranss roosinupukestele. 100 aastat Raatuse kooli asutamisest. TORE Kirjastus Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Albert Seppel

Albert Seppel (30. august 1899 Emmaste vald, Läänemaa – 19. detsember 1978 Tallinn) oli eesti õpetaja. 1923–1940 Leisi algkooli juhataja. Kaitseliidu Leisi malevkonna asutaja ja pealik. Kodu-uurija, esperantist, mesinik. 1949–1956 asumisel Venemaal.
Ott Rünk

Ott Rünk (kuni 1937 Otto Alexander Tief, 23. juuni 1914 Tallinn – 19. jaanuar 1968 Tallinn) oli eesti matemaatik. Rünk lõpetas Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi 1932. aastal ja Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna 1938. aastal. Akadeemiliselt oli ta Fraternitas Liviensise liige. Ta oli alates 1937. aastast Tartu Ülikooli matemaatika ja mehaanika instituudi abijõud. Ta oli Teises maailmasõjas Saksa relvajõududes, viimati 20. Eesti diviisis (Untersturmführer). Ta oli aastatel 1944-1968 Tallinna Polütehnilise Instituudi kujutava geomeetria õppejõud, alates 1961. aastast dotsent. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944