laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Baieri-München

Baieri-München (saksa: Bayern-München) oli aastatel 1392 kuni 1505 hertsogkond Saksa-Rooma riigis. Pärast Stephan II surma aastal 1375 valitsesid tema pojad Stephan III, Friedrich ja Johann II ühiselt Baieri-Landshuti. Seitsmeteistkümne aasta järel otsustasid vennad ametlikult oma pärandi jagada. Johann sai Baieri-Müncheni, Stephan sai Baieri-Ingolstadti, samas Friedrich sai kõik, mis Baieri-Landshutist järele jäi. Aastal 1429 ühendati Baieri-Straubingi osi, sealhulgas Straubingi linn, Baieri-Müncheniga. Hertsogkond kestis veidi üle saja aasta, enne kui Baieri hertsog Albrecht IV alla taasühendati.
Neiu lehvikuga

„Neiu lehvikuga“ (prantsuse keeles „La Femme à l'éventail“), tuntud ka kui „Preili Fournaise’i portree“, on prantsuse kunstniku Pierre-Auguste Renoiri õlimaal lõuendil. Umbes 1880. aastal valminud teos on külastajatele vaatamiseks väljas Ermitaaži saalis nr 320 (Talvepalee hoones). M. Alpatov. Kunstiajalugu, II kd. Renessansi ja uusaja kunst. Tallinn: Kunst, 1982, lk 388. "Renoir, Pierre-Auguste//Girl with a Fan" [Neiu lehvikuga] (inglise ja vene). Ermitaaž. Vaadatud 16.11.2016. Teose kirjeldus Ermitaaži kodulehel
Brooks Wheelan

Brooks Wheelan (õieti Brooks Patrick Wheelan; sündinud 21. augustil 1986 Cedar Rapidsis Iowa osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja. Brooks Wheelan andmekogus IMDb (inglise)
Brigantiin

Brigantiin (itaalia keeles brigantino) ehk kuunarprikk on kahemastiline purjelaev, mille fokkmastis on raapurjestus, kliivrid ja taakslid ning grootmastis kahvelpurjestus ja topslid ning taakslid. Brigantiin oli oma aja kiiremaid laevatüüpe. Seepärast olid nad kasutusel sõjalaevastikus side- ja luurelaevadena.
Triple sec

Triple sec ([tripl sekk] pr. k. 'kolmekordselt kuiv') on värvitu või oranžikas apelsinimaitseline liköör, mida kasutatakse kokteilides ja retseptides magus- ja maitseainena. On üldiselt asendatav tavalise apelsinilikööriga. Selle likööri leiutas 1834. aastal Jean-Baptiste Combier Saumuris Prantsusmaal. Originaalitruud triple sec'i valmistatakse tänapäevalgi, leotades Haitilt pärit päikesekuivatatud apelsinikoori 24 tundi alkoholis ja destilleerides saja-aastastes vasest destilleerimisnõudes.
Richard Lovett

Richard Lovett (1692–1780) oli Inglise teadlane ja Worcesteri katedraali ametnik. Lovett on tuntud eelkõige ühe esimese eksperimentaatorina elektrišokiteraapias. Katsetulemused avaldas ta kõigepealt raamatus "The Subtil Medium Prov'd" ("Subtiilne meedium tõestatud", 1756), mis oli esimene ingliskeelne käsiraamat elektri meditsiinilisest kasutamisest, ning seejärel teoses "The Electrical Philosopher" ("Elektriline filosoof", 1774). Enda väitel suutis ta ravida elektriga mitte üksnes vaimuhaigusi nagu hüsteeria, vaid ka muid vaevusi nagu haiget kurku.. Lovetti elektrilise eetri teooria põhines suuremas osas Isaac Newtoni kirjeldatud teoreetilistel alustel. Lee, Sidney, ed. (1893). "Lovett, Richard". Dictionary of National Biography. 34. London: Smith, Elder & Co. Charles E. Dinsmore A History of Regeneration Research 2007, lk 154, "by 1755, Richard Lovett claimed to be treating mental disease successfully with electric sparks and current". James Sambrook The Eighteenth Century: The Intellectual and Cultural Context of English Literature, 1700-1789, London and NY: Routledge, 1997, p. 16 Jesús Pérez, Gianni L. Faedda, Ross J. Baldessarini Electricity rendered useful for mental illness: tribute to Richard Lovett The British Journal of Psychiatry Oct 2013, 203 (4) 241 The Electrical Philosopher Google Booksi kogus
Renault Vormel 1-s

Renault F1 oli Vormel 1 meeskond. Meeskond tegi debüüdi Vormel 1 sarjas 1977. aasta Suurbritannia Grand Prix'il. 1986 lahkus meeskond sarjast. Tagasi vormel-1 sarja tuli meeskond 2002. aastal. Enne seda võistles meeskond Benettoni nime all. 2007. aasta Vormel 1 hooajal sõitsid meeskonna eest Giancarlo Fisichella ja Heikki Kovalainen. Autodel kasutati Renault RS26 mootorit ja Bridgestone Potenza rehve. Seni on võidetud kaks korda konstruktorite karikas, aastal 2005 ja 2006 ning kaks maailmameistritiitlit sõitjate arvestuses (2005, 2006). 2008. aastal sõitsid meeskonnas Fernando Alonso ja Nelson Angelo Piquet, kes jätkasid ka 2009. aastal. 4. augustil 2009 otsustas Renault' meeskond Nelson Piquet'ga lepingu lõpetada. Alates Euroopa GP-st Valencias asus tema asemele Romain Grosjean. Pärast meeskonnast lahkumist tunnistas Piquet, et 2008. aasta Singapuri etapil andis meeskond talle korralduse teha avarii, et võistkonnakaaslane Fernando Alonso saaks etapi võita. Karistuseks määras FIA Renault' meeskonnale tingimisi kahe aasta pikkuse võistluskeelu. Meeskonna juht Flavio Briatore lahkus ametist ning sai määramata ajaks Vormel 1 sarjas tegutsemise ja sõitjate esindamise keelu. 2010. aastal sõitsid Renault' meeskonnas Robert Kubica (11) ja Vitali Petrov (12). Mõlema leping jätkus ka 2011. aasta hooajal. Robert Kubica sai aga enne hooaja algust Itaalias rallil osaledes raskelt vigastada ning 2011. aastal asendasid teda Nick Heidfeld ja Bruno Senna. Renault sai 2011. aastal konstruktorite arvestuses viienda koha. Renault lahkus Vormel 1 sarjast 2011. aasta hooaja lõpus. 2012. aastast kandis tiim nime Lotus F1 Team. Alonso ja Piquet jätkavad Renault meeskonnas, Postimees, 6. november 2008
Ants Toiger

Ants Toiger (20. jaanuar 1910 Abaja küla, Viru-Nigula kihelkond, Virumaa – 14. jaanuar 1979 Rakvere) oli eesti näitleja. Ants Toiger sündis väiketalupidaja perekonnas. Õppis Rannu algkoolis, 1926. aastal lõpetas Rakvere Linna Ühisgümnaasiumi. Nooruses juhtis Rannu küla näiteringi. Aastatel 1936–1938 mängis Ugala teatris, 1938–1939 Tartu Töölisteatris, 1939–1941 Valga Säde teatritrupis, 1941 Vanemuise teatris, 1942–1944 Draamateatris, 1944–1947 taas Vanemuises. 1948. aastast surmani oli ta Rakvere Teatri näitleja. 1986. aastal paigaldati Rannu koolimaja seinale Ants Toigeri mälestusplaat. 1957 Eesti NSV teeneline kunstnik Ants Toiger (nekroloog). Sirp ja Vasar, 19. jaanuar 1979 "Jaan Viska. Rapla maakonna haridusjuhid Ida-Virumaal II: Muljeid Sillamäelt". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. november 2016. Vaadatud 17. novembril 2016. Kõrtsialuse küla arengukava 2009–2013 Ants Toiger Eesti entsüklopeedia veebiversioonis Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Stseen O. Lutsu jutustuse "Suvi" dramatiseeringust Rakvere teatris, Toots - P. Kilgas ja apteeker - A. Toiger (1956) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Stseen J. Tuuliku "Luigetapjate" lavastusest Rakvere Teatris. Vesihein - Feliks Kark ja Kiiker - Ants Toiger (1977) Ants Toiger. Virumaa Muuseumid SA fotokogu Haud Tõrma kalmistul
Eino Kõiv

Eino Kõiv (28. veebruar 1926 Sadala vald – 13. november 2016) oli eesti rahvamuusik, dekoraator ja näitleja. Ta lõpetas 1943. aastal Tartu Tööstuskooli 9. klassi, teenis aastatel 1944–1950 Nõukogude armees. Aastatel 1951–1970 töötas maalrina, aastatel 1970–1978 Vanemuise teatris butafoor-dekoraator, aastatel 1978–1985 tuletõrjeülemana ja aastatel 1985–2004 tuletõrjevalvurina. Kõiv on mänginud Vanemuise lavastustes ning alates 1960. aastast ka Eduard Vilde nimelises Tartu Rahvateatris. Peale selle on ta tegutsenud aastatel 1990–2005 laulumehe ja lõõtspillimängijana (1996 ilmus Eino Kõivu helikassett "Pihtimus: laulud lõõtspilli saatel"). Punane Surkkala (Bertolt Brechti "Härra Punttila ja tema sulane Matti", 1981) Talumees (Madis Kõivu ja Vaino Vahingu "Faehlmann", 1982) Künka-Kaarel (Olev Antoni "Tuulemurd", 1983) Kõivu-Kaarel (Andres Lille "Jaan Vaarandi 99 päeva", 1984) Lible (Oskar Lutsu ja Raivo Adlase "Suvi", 1984) Surmakuulutus Postimehes, 16. november 2016 Kirje e-kataloogis Ester Juhani Püttsepp. Eino Kõiv peidab oma igatsused lõõtsalugudesse. Tartu Postimees, 28. oktoober 1999 Harry Ahland. Saja hobiga mees. Videvik, 2001
Clermont-Ferrand

Clermont-Ferrand on linn Prantsusmaal, Puy-de-Dôme'i departemangu ja endise Auvergne'i piirkonna keskus. Clermont-Ferrand on üks Prantsusmaa vanimaid linnu. Rooma ajal kandis see nime Augustonemetum ja oli avernide keskus. Linnas asuv Notre-Dame du Porti romaani kirik kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. 13. sajandi gooti katedraal kesklinnas on alates 1862. aastast Prantsusmaa kultuuriministeeriumi staatusega monument historique. Clermont-Ferrand oli matemaatiku ja filosoofi Blaise Pascali kodulinn. ESC Clermont Business School Aberdeen, Šotimaa Anshan, Hiina Braga, Portugal Homiel, Valgevene Kalamazoo, USA Marrakech, Maroko Norman, USA Oviedo, Hispaania Oyem, Gabon Regensburg, Saksamaa Salford, Suurbritannia Populations légales 2021 Linna koduleht (prantsuse keeles)
Saulius Damulevičius

Saulius Damulevičius (sündinud 25. septembril 1982 Kaunases) on leedu alpinist, kes esimese Leedu mägironijana on tõusnud kaheksatuhandelise K2 (8611 m) tippu. Aastatel 2012–2016 oli ta Leedu Alpinismi Assotsiatsiooni president. Damulevičius lõpetas 2001. aastal Kaunase jesuiitide gümnaasiumi. Ta tegutseb ka fotograafina. 2004. aastal tõusis Damulevičius Alpides Mont Blanci (4808 m) tippu. 2013. aasta juunis võttis ta osa Aleksandra Dziki juhtimisel toimunud rahvusvahelisest mägiekspeditsioonist Nanga Parbatile (8125 m) Gilgit-Baltistani provintsis Pakistani loodeosas. 23. juunil tabas mäe jalamil (4200 m kõrgusel) asuvat baaslaagrit Ţālebāni terrorirünnak, mille käigus hukkus 11 alpinisti, sealhulgas tema ekspeditsioonikaaslane ja kaasmaalane Ernest Markšaitis. 2016. aastal osales ta Kõrgõzstani Himaalaja ekspeditsioonil ja tõusis 30. septembril Manaslu (8163 m) tippu. 2019. aastal tõusis ta oma teise kaheksatuhandelise mäe tippu (Karakoramis Gasherbrum II (8034 m)). Juulis 2022 tõusis Damulevičius Karakoramis lisahapnikku kasutamata esmalt Broad Peaki (8051 m) ja seejärel (28. juulil) K2 (8611 m) tippu. 2007 – Lenini mäetipp (7134 m) 2010 – Korženevskaja (7105 m) 2010 – Ismoili Somoni mäetipp (7495 m) 2012 – Muztagata (7509 m) 2015 – Han-Tengri (7010 m) 2015 – Džengiš (7439 m) 2016 – Manaslu (8163 m) 2019 – Gasherbrum II (8034 m) 2022 – Broad Peak (8051 m) 2022 – K2 (8611 m) 2023 – Gasherbrum I (8080 m) 2015 – Leedu parim alpinist Saulius Damulevičius. alpinizmo.vikis.lt Pirmasis iš lietuvių K2 viršūnę pasiekęs alpinistas S.Damulevičius: „Pats nesitikėjau, kad tiek pavyks“. 15min.lt, 11. august 2022 Jacek Teler o dramatycznej wyprawie na Nangę Parbat: Mogliśmy zginąć. 2.07.2013. off.sport.pl Nanga Parbat 2013. ola-dzik.pl НОВОСТИ. russianclimb.com Apdovanoti geriausi Lietuvos alpinistai ir žygeiviai. 24.11.2015. 15min.lt Ekspedicijos dalyvis: Saulius Damulevičius. 6.06.2013. delfi.lt (leedu keeles) High Altitude Expeditions | Saulius Damulevičius | TEDxVytautasMagnusUniversity. Esinemine TEDx konverentsil 2015. aasta detsembris Vytautas Suure Ülikoolis (inglise keeles) Потрясенный убийством в Пакистане Дамулявичюс: мы опасались, что нападение может повториться. 25.06.2013. ru.delfi.lt Saulius Damulevičius. Foto. ola-dzik.pl Ekspedicijos dalyvis: Saulius Damulevičius. delfi.lt
Anton Suurkase nimeline kirjandusauhind

Anton Suurkase nimeline kirjandusauhind on üliõpilasseltsi Veljesto poolt 1990. aastal asutatud kirjandusauhind. Selle auhinnaga "tunnustati kirjanikke, kes on tõhusaimalt kaasa aidanud lugeja maitse mandumisele ja õõnestanud tema põikpäist usku sõna jõusse". Selles on naljaga pooleks vihje liigkirjutamisele. Kirjandusauhinnaga meenutatakse viljakat eesti kirjameest Anton Suurkaske. 1991 – Heino Kiik („Kuidas end tunned, kuuekümnene?”) 1992 – Vello Lattik („Sirge Säär Sukas Roosas”) Veljesto lehelt.
Helle Raa

Helle Raa (sünninimi Benita Luts, 1942. aastast Helle Eskola; 14. märts 1908 – 27. detsember 1990) oli eesti näitleja. Ta õppis Tartu Pedagoogilises Progümnaasiumis. Aastatel 1934–1937 oli ta Ugala teatri näitleja, 1937–1944 mängis Tallinn Töölisteatris, 1944–1948 Noorsooteatris, 1948–1949 Draamateatris. Aastatel 1953–1954 mängis külalisesinejana Nukuteatris, 1955–1970 oli Nukuteatri koosseisuline näitleja, hiljem töötas Nukuteatris teenindava töötajana (riidehoidja, valvur). Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule. Ta oli abielus näitleja Olev Eskolaga (1914–1990). 1969 Eesti NSV teeneline kunstnik "Nukuteatri ajalugu. Isikunimede register". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. aprill 2016. Vaadatud 16. juunil 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: robot: algse URL-i olek teadmata (link) Kalmistute register HAUDI Eesti Muuseumide Veebivärav. Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi fotokogu. Helle Raa, teise nimega Benita Luts, Olev Eskola abikaasa, näitleja (ca 1936) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Raa (Eskola), Helle, Eesti NSV teeneline kunstnik - ENSV Riikliku Nukuteatri näitleja (1969)
17. mai

17. mai on Gregoriuse kalendri 137. (liigaastal 138.) päev. Juliuse kalendri järgi 4. mai (1901–2099). 1930 – Riigikogu esimees Karl Einbund külastas Saksa riigipresidenti Paul von Hindenburgi. 1936 – valiti põllumeeste konvendid. 1996 – Moskva ja Konstantinoopoli patriarhaat taastasid vahepeal Eesti õigeusukiriku alluvustüli tõttu katkenud suhted ja leppisid kokku, et Eestis hakkab tegutsema kaks eri jurisdiktsiooni alla kuuluvat kirikut. 2000 – Haridusministeerium väljastas IT Kolledžile koolitusloa. 2001 – Eesti liitus 45. riigina Antarktika lepinguga. 1606 – Segaduste aeg: vandenõulased Vassili Šuiski juhtimisel kukutasid Vene tsaari Vale-Dmitri. Vale-Dmitri tapeti, tema surnukeha põletati ja tuhk tulistati kahurist Poola suunas. 1620 – esimesed kirjalikud teated karussellist: osmanite Philippopolises, tänases Bulgaaria linnas Plovdivis, olid suure ratta välisküljele kinnitatud väikesed istmed ning selle abil keerutati lapsi ringi.[küsitav] 1642 – Paul Chomedey de Maisonneuve asutas Uus-Prantsusmaal Ville-Marie asunduse, millest kasvas välja Montréali linn. 1656 – Vene tsaar Aleksei I Mihhailovitš kuulutas Rootsile sõja. 1792 – 24 New Yorgi maaklerit sõlmisid Buttonwood Agreementi. Seda loetakse New Yorgi börsi asutamiseks. 1814 – Eidsvolli asutav kogu allkirjastas Norra põhiseaduse ning valis Christian Frederiki Norra kuningaks. 1928 – Amsterdamis avati 1928. aasta suveolümpiamängud. 1940 – Teine maailmasõda: Saksamaa väed okupeerisid Brüsseli. 1970 – üle Atlandi ookeani asus teele Thor Heyerdahli juhitav papüüruslaev Ra-II. 1990 – Maailma Terviseorganisatsioon eemaldas homoseksuaalsuse rahvusvahelise haiguste klassifikatsiooni nimekirjast. 2003 – Slovakkias kaks päeva toimunud referendumil hääletas üle 90% osalenutest Euroopa Liiduga liitumise poolt.  Pikemalt artiklis Sündinud 17. mail 1826 – Otto Pius Hippius, baltisaksa arhitekt 1866 – Erik Satie, prantsuse helilooja ja pianist 1873 – Henri Barbusse, prantsuse kirjanik 1907 – Johannes Hiob, eesti helilooja 1919 – Gustav Naan, eesti kosmoloog ja filosoof 1929 – Ülo Keedus, eesti filmioperaator 1953 – Gérard Krawczyk, prantsuse filmirežissöör 1967 – Mohamed Nasheed, Maldiivide poliitik 1969 – Merit Hallap, eesti eripedagoog ja logopeed 1970 – René Vilbre, eesti režissöör ja filmilavastaja 1971 – Hollandi kroonprintsess Máxima 1976 – Daniel Komen, Keenia kergejõustiklane 1982 – Tony Parker, Prantsusmaa korvpallur 1986 – Timo Simonlatser, eesti murdmaasuusataja 1987 – Ott Lepland, eesti laulja  Pikemalt artiklis Surnud 17. mail 1510 – Sandro Botticelli, itaalia kunstnik 1729 – Samuel Clarke, inglise filosoof 1944 – Milena Jesenská, tšehhi ajakirjanik, kirjanik ja tõlkija 1956 – Karl Ernst Alexander Masing, baltisaksa arstiteadlane 2004 – Gunnar Graps, eesti muusik 2005 – Eduard Vääri, eesti keeleteadlane Maailma telekommunikatsioonipäev Nauru konstitutsioonipäev Norra konstitutsioonipäev, 1814 Rahvusvaheline homo-, bi- ja transfoobiavastane päev Eestis – Taido, Taidur, Taimar, Taimo, Taivo ... Eesti külalised Berliinis. Rahvaleht, 20. mai 1930, nr. 59, lk. 1. Amsterdam 1928 corporate.olympics.com.au
Aleksis Avasalu

Aleksis Avasalu (enne eestistamist Aleksei Avesson; 12. november 1914 Keava – 21. september 1976 Tallinn) oli eesti kontrabassimängija. Ta lõpetas 1934. aastal Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja 1939. aastal Tallinna Pedagoogiumi. Aastatel 1936–1941 õppis ta Tallinna Konservatooriumis Hugo Lepnurme klassis orelit, mis jäi lõpetamata oreli eriala klassi sulgemise tõttu. 1941. aastal mobiliseeriti Avasalu tööpataljoni Arhangelski oblastis ja 1942 õnnestus tal pääseda Eesti diviisi. Pärast tiiklike kunstiansamblite moodustamist õppis ta iseseisvalt kontrabassimängu ning esines Leningradi Raadios Rostislav Merkulovi ja Roman Matsovi juhatusel nii estraadi- kui ka sümfoonilistes muusikakollektiivides. 1946. aastal lõpetas ühe õppeaastaga Tallinna Riikliku Muusikakooli (konservatooriumi eel- ja keskkursus lahutati kõrgemast astmest 1941. aasta veebruarist) kontrabassi erialal Johannes Kuusemetsa klassis. 1930. aastatel mängis ta Tallinna tantsuorkestrites, sealhulgas ansamblis Kuldne Seitse. Teise maailmasõja aastatel (1941–1944) mängis Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite sümfooniaorkestris. 1944. aastast oli ERSO kontrabassimängija, aastatel 1961–1971 kontrabassirühma kontsertmeister. Lisaks mängis ta Emil Laansoo ansamblis ja Tallinna Kammerorkestris. Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule. 1970 Eesti NSV teeneline kunstnik Kalender. Sirp, 05.11.2004 Arhiivikoopia. Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased Topman, Monika (1999). Eesti Muusikaakadeemia 80. Tallinn: Eesti Muusikaakadeemia. Lk 42. Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 21. Kalmistute register HAUDI Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Emil Laansoo ansambli liige Aleksis Avasalu (1957) Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi fotokogu. Tallinna Gustav Adolfi gümnaasiumi õpilased ja vilistlased
Rem Blum

Rem Blum (vene keeles Рэм Наумович Блюм-Русак, 2. oktoober 1925 Mogiljov – 1. juuni 1989 Tartu) oli juudi päritolu Eesti filosoof. Ta oli pärit Valgevene NSV-st. 1937. aastal kolis perekond Leningradi lähedale. 1950. aastal lõpetas ta Leningradi ülikoolis filosoofia eriala ja eksternina ajaloo eriala. 1961. aastal sai filosoofiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Перерастание народно-демократической революции в революцию социалистическую в Венгрии". 1975. aastal sai filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Проблема революции в общественной мысли второй половины XIX века" (Revolutsiooni küsimused 19. sajandi teise poole ühiskondlikus mõtlemises). 1951. aastast töötas Tartu Riikliku Ülikooli filosoofiakateedris, aastatel 1951–1964 vanemõpetaja, 1965–1977 dotsent, 1977–1989 filosoofia ajaloo professor. 1945. aastast oli ta NLKP liige. Oli TRÜ ja Tartu linna parteikomitee liige. Perestroika ajal oli ta Eestimaa Rahvarinde rahvavolikogu liige. Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule. 1979 – Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri 1980 – Nõukogude Eesti preemia teaduse alal Blum, Rem 1969. Sotsiaalse revolutsiooni teooria. Tallinn: Eesti Raamat. Blum, Rem 1969. Võõrandumisprobleem marksismis. Looming 3: 441–458. Голиков, Е. 2021. Рэм Блюм в поисках путей к свободе: книга о моем учителе. Tallinn: Jevgeni Golikov. E-kataloog ESTER E-kataloog ESTER Professor Rem Blum – filosoof, õpetaja ja humanist Rem Blum (nekroloog). Õhtuleht, 6. juuni 1989 Materjale tema kohta Leonid Stolovitši artikkel Blumist. artikkel Blumist
Edita Horrell

Edita Horrell, varem Edita Nichols, sünninimi Edita Uksaitė (sündinud Leedu NSV-s) on leedu päritolu alpinist. Ta on esimene leedulanna, kes on tõusnud Džomolungma tippu (22. mail 2013). 1996. aastal asus ta elama välismaale, algul Prantsusmaale, seejärel Kanadasse, hiljem Ameerika Ühendriikidesse. Šveitsi peab ta oma teiseks koduks. Ta on töötanud ÜRO humanitaarabi andvates allorganisatsioonides. 2011 – Cho Oyu (8188 m) 2012 – Manaslu (8163 m) 2013 – Džomolungma (8848 m) Edita Nichols Uksaitė. alpinizmo.vikis.lt Everestas. alpinizmo.vikis.lt Edita Nichols. kalnai.lt (leedu keeles)
Tatjana Laid

Tatjana Laid (sünninimi Tatjana Vorobjova; sündinud 10. jaanuaril 1944) on eesti baleriin ja balletiõpetaja. 1964. aastal lõpetas ta Tallinna Koreograafiakooli. Aastatel 1964–1989 oli ta Estonia balletisolist. Aastatel 1984–1989 oli ta Tallinna Koreograafiakoolis balletiõpetaja. 1990. aastast töötas Estonias balletirepetiitorina. Viimastel aastatel on ta olnud Esperanza Tantsukooli koreograafia- ja balletiõpetaja. 1980 Eesti NSV teeneline kunstnik "Tallinna Balletikool. IX lend 1964". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. november 2016. Vaadatud 17. novembril 2016. "Esperanza Tantsukool. Tatjana Laid". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. november 2016. Vaadatud 17. novembril 2016. Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Estonia Teatri repetiitorid Helmi Puur ja Tatjana Laid (1996) ERR arhiiv. Fueteed Estonia laval. Tatjana Laidi 25 lava-aastat (1989)
Enno Kross

Enno Kross (18. veebruar 1935 Viljandimaa – 26. veebruar 2018) oli eesti arst, karskusliikumise tegelane ja terviseedendaja, üks esimesi Eesti neuroanestesiolooge ja intensiivraviarste. Kross lõpetas 1961. aastal TRÜ arstiteaduskonna ning asus tööle tol ajal Eesti ainsas intensiivraviosakonnas Tartu närvikliiniku hingamiskeskuses. See oli ka üks vähestest intensiivraviüksustest kogu Nõukogude Liidus. Aastatel 1964–1996 oli ta hingamiskeskuse (nüüd TÜ Kliinikumi anestesioloogia ja intensiivravi kliiniku neuroanestesioloogia osakond) juhataja. Tolle aja plaanimajanduse tingimustes oskas ta luua vajalikke sidemeid ning osakond oli oma aja kohta hästi varustatud kunstliku hingamise aparatuuri ja muude vajalike vahenditega, muu hulgas ka importkaubaga lääneriikidest. Pensionile jäädes sai talle uueks väljakutseks karskusliikumine ja vigastuste ennetamine. Kross on Eesti Karskusliidu AVE asutajaliige, 2004–2008 oli ta AVE aseesimees ja juhatuse liige. Ta on olnud ka MTÜ Naabrusvalve Keskuse poolt algatatud vigastuste ennetamise projekti "Turvaline Tartu" eestvedaja ning selles aktiivne kaasalööja. 2001. aastal koostas Kross brošüüri "Lapsed, noorukid ja alkohol", mis on üks vähestest sel teemal ilmunud trükistest Eestis. Nendel teemadel on ta esinenud ka mitmetel rahvusvahelistel üritustel. Sotsiaalministeeriumi korraldatud ideekonkursil "Turvaline Eesti" sai Krossi projekt ergutuspreemia. Kross on entusiastlikult osalenud paljudel liigse alkoholi tarbimise ja riskikäitumise vähendamisele suunatud üritustel ning korraldanud neid. Ta on olnud mitmete sellealaste õppefilmide konsultant ja ise osalenud nendes. Enno Krossi tegevus turvalisuse edendajana on leidnud tunnustust kogu Eestis. Ta sai 2008. aastal Ruta Kruuda Fondi peastipendiumi. Eesti Tervisedenduse Ühing autasustas teda 2013. aastal kuldmärgiga. Ta on Eesti Anestesioloogide Seltsi asutajaliige. Krossi juhendamisel on valminud 3 doktori- ja 10 kandidaadiväitekirja, samuti rohkelt publikatsioone ja konverentsiettekandeid. Enno Kross on paljude ettekannete ja publikatsioonide kaasautor või autor. http://www.tervis.ee/uudis/teatame-kurbusega-et-meie-seast-lahkunud-eesti-tervisedenduse-uhingu-auliige-enno-kross/
Raivo Kuremaa

Raivo Kuremaa (ka Raimond või Raimund Kuremaa; 20. oktoober 1924 Paluküla, Ingliste vald, Harjumaa – 15. märts 1983 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja. Aastatel 1939–1941 õppis ta Rapla Keskkoolis. Aastatel 1942–1943 töötas näitlejana Estonia teatris ja 1944–1948 Noorsooteatris, õppides samal ajal Noorsooteatri nukutrupi õpperühmas. Aastatel 1948–1952 oli ta Draamateatri, 1952. aastast surmani aga Nukuteatri näitleja; tegutses samas lavastajana. Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule. 1969 Eesti NSV teeneline kunstnik Kuremaa, Raivo. Eesti Entsüklopeedia Kalmistute register HAUDI Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Uue Teatri näitleja Raivo Kuremaa (1948) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Uue Teatri näitleja Raivo Kuremaa koos nukuga (1948) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Näitleja Raivo Kuremaa laevakokk Nonni Simmu osas A. Hindi romaani Tuuline rand järgi seatud A. Särevi dramatiseeringus V. Kingissepa nimelises TR Draamateatris (1951) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Riikliku Nukuteatri näitleja Raivo Kuremaa koos nukuga Isa Seguine (1964) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti NSV Riikliku Nukuteatri näitleja Raivo Kuremaa (1969) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Kuremaa, Raivo (Raimond) Eesti NSV teeneline kunstnik - ENSV Riikliku Nukuteatri näitleja (1969)