laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
"Elu hinnakiri"

Sirly Hiiemäe debüütteos on omanäoline raamjutustusega romaan, milles läbivateks teemadeks surm ja suremine. Sünge alatooniga, kuid ladusas kirjas raamat, mille peategelane Saree ava oma artikliseeriate kaudu surma erinevaid tahkusid. "Elu hinnakiri". Goodreads (inglise). Vaadatud 24. juunil 2024.
2028. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis

2028. aasta UEFA Euroopa jalgpallimeistrivõistlused, mida tavaliselt nimetatakse UEFA Euro 2028-ks või lihtsalt Euro 2028-ks, on 18. UEFA Euroopa meistrivõistlused, iga nelja aasta tagant toimuvad rahvusvahelised jalgpallimeistrivõistlused. Inglismaa, Põhja-Iirimaa, Šotimaa, Wales ja Iiri Vabariik korraldavad turniiri, mis toimub 2028. aastal 9. juunist kuni 9. juulini. Pärast 1996. aasta EM-i ja kaheksat Euro 2020 mängu (kaasa arvatud finaal) on see kolmas kord, kui Inglismaa EM-i võõrustab. See on ka teine ​​kord, kui mängud mängitakse Šotimaal, kus 2020. aasta võistlusel toimus neli mängu. Mängud peetakse esimest korda Põhja-Iirimaal, Iiri Vabariigis ja Walesis. 23. märtsil 2022. aastal teatas UEFA, et turniiri korraldamise vastu huvi avaldanud riikidelt on laekunud kolm ettepanekut – Inglismaa, Põhja-Iirimaa, Iiri Vabariigi, Šotimaa ja Walesi ühispakkumine; pakkumine Türgilt; ja üks Venemaalt (mida hiljem peeti kõlbmatuks). 4. oktoobril 2023. aastal avalikustati, et Türgi võttis oma esildise tagasi, et keskenduda Itaaliaga ühispakkumisele 2032. aasta euroturniiril. 23. märtsil esitas pakkumise ka Venemaa, hoolimata praegusest UEFA keelust Venemaa klubidele ja rahvusmeeskonnale seoses riigi sissetungiga Ukrainasse. UEFA kuulutas 2. mail 2022 Venemaa mõlemad 2028. ja 2032. aasta pakkumised sobimatuks. Korraldaja valiti 10. oktoobril 2023. aastal Šveitsis Nyonis. Inglismaa, Põhja-Iirimaa, Iiri Vabariigi, Šotimaa ja Walesi ühispakkumine võitis üksmeelselt. UEFA EURO 2028 ametlik koduleht
"Bucket list"

Autori Sirly Hiiemäe teises romaanis on peategelaseks keskealine ja oma eluga mitterahulolev minategelane, kes liigub ringi linnas, millest võib ära tunda Tallinna. Ta leiab ühel hetkel, et elus on enamat vaja kui lihtsalt olla, ning ta koostab endale n-ö tegude nimekirja (bucket list). Mees koostab endale 67-punktilise nimestiku ja asub selle järgi tegutsema. Raamatu sisukord on koostatud nii, et iga bucket listis olev tegevus on ühe loo pealkiri. Raamat oli Tallinna Ülikooli kirjandusauhinna nominent.
Moosbach (Ülem-Austria)

Moosbach on vald (Gemeinde) Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas. Moosbach asub Ried im Innkreisist 25 km läänes ja Braunau am Innist 10 km kagus Inni oru (põhjas), Mattigi (läänes) ja Kobernaußi metsa (lõunas) vahel. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Alexander Callens

Alexander Martín Callens Asín (sündinud 4. mail 1992 Callaos) on Peruu jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Ateena AEK ja Peruu jalgpallikoondises. Ta alustas klubikarjääri Peruu klubis Sport Boys, mille meeskonnas debüteeris ta Peruu kõrgliigas 2010. aastal. 2011. aasta augustis sõlmis ta lepingu Hispaania klubiga Real Sociedad. Aastatel 2011–2015 mängis ta klubi reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Ainsal korral mängis ta Real Sociedadi meeskonnas 4. detsembril 2014 Hispaania karikavõistluste mängus Real Oviedo vastu. Aastatel 2015–2017 mängis Callens Hispaania esiliigaklubis Numancia. 2017. aasta jaanuaris liitus ta Major League Socceri (MLS) klubiga New York City FC, kus ta mängis kuus hooaega. 2023. aasta jaanuaris naasis Callens Hispaania kõrgliigasse, kui sõlmis lepingu Gironaga. 2023. aasta septembris läks ta laenule Ateena AEK-sse, kellega sõlmis aasta hiljem püsiva lepingu. Peruu jalgpallikoondises tegi Callens debüüdi 17. aprillil 2013 sõprusmängus Mehhiko vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta järgmise aasta 9. septembril sõprusmängus Katari vastu. Callens on kuulunud Peruu koondisse kolmel Copa América turniiril (2019, 2021 ja 2024). Bernad Suelves, Marc (23. jaanuar 2023). "Alexander Callens ficha por lo que resta de curso y dos más". Diario AS (hispaania). Vaadatud 13. septembril 2023.
Tõnu Bachmann

Tõnu Bachmann (sündinud 28. juunil 1942 Tallinnas) on eesti laulja (bass) ja muusikapedagoog. Ta lõpetas 1960. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1973. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Tiit Kuusiku klassi, täiendas end 1977–1978 Moskva konservatooriumis Jevgeni Nesterenko juures ja 1978–1979 Moskva Suures Teatris ning lõpetas 1986. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi juures haridusjuhtide ettevalmistusosakonna. Bachmann oli aastatel 1974–1983 Vanemuise solist, 1977–1985 Eesti NSV Teatriühingu liige, 1983–2001 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli laulupedagoog (sh klassikalise laulu osakonna juhataja), esines 1984–1993 Eesti Riikliku Filharmoonia loengkontsertide sarjas solistina, esmaesitas Gennadi Tanieli laulutsüklid „Kalendrilaulud” ja „Helin” (romansivõistluse auhind 1985). Tema õpilaste hulgas on Iris Oja, Atlan Karp, Monika-Evelin Liiv, Merle Silmato, Külli Kiivet, Riivo Kallasmaa, Silva Valdt. 1972 3. preemia 4. vabariiklikul interpreetide konkursil Tema kasuisa oli koorijuht Arno Kallikorm, ema koorijuht Linda Kallikorm, ta on abielus laulja Õiela Verreviga, nende tütar on pianist Maria Bachmann. "Bachmann, Tõnu - Eesti Entsüklopeedia". entsyklopeedia.ee. Vaadatud 24. juunil 2024. "Järva Teataja 24 jaanuar 2015 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 24. juunil 2024. "Eesti Kooriühingu aastaraamat ... veebruar 2018 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 24. juunil 2024. "Kallasmaa, Riivo - Eesti Entsüklopeedia". entsyklopeedia.ee. Vaadatud 24. juunil 2024. "Valdt, Silva - Eesti Entsüklopeedia". etbl.teatriliit.ee. Vaadatud 24. juunil 2024. "Pärnu Kommunist : EKP Pärnu Linnakomitee, EKP Pärnu Rajoonikomitee, Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu ja Pärnu Rajooni Rahvasaadikute Nõukogu häälekandja 19 jaanuar 1973 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 24. juunil 2024.
Herbert Vellesaar

Herbert Ervin Vellesaar (varem Herbert Ervin Welber; 24. august 1911 Tallinn – 24. mai 1970 Tallinn) oli eesti kontrabassimängija. Ta lõpetas 1930. aastal Tallinna Reaalkooli, õppis aastatel 1932–1939 Tallinna Konservatooriumis Adolf Vedro klassis. Vellesaar mängis aastatel 1933–1940 Estonia Valge saali ning lokaalide Dancing Gloria ja Dancing Paris orkestreis, 1940–41 Balti mere laevastiku kultuurimaja orkestreis ning 1941–1970 Estonias, oli 1962. aastast Eesti NSV Teatriühingu liige. "Vellesaar, Herbert - Eesti Entsüklopeedia". etbl.teatriliit.ee. Vaadatud 24. juunil 2024.
Enn Lee

Enn-Peip Lee (18. september 1941 Tallinn – 6. juuli 2017 Tallinn) oli eesti valgustaja. Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 2. Keskkooli eksternina, õppis 1961–1963 Tartu Ülikoolis ajalugu, töötas aastatel 1974–2000 Nukuteatris valgustajana ja vanemkunstnik-valgustajana. 1997 Eesti Teatriliidu tehnilise töötaja auhind Tema elukaaslane oli Urve Paeorg. "Lee, Enn - Eesti Entsüklopeedia". etbl.teatriliit.ee. Vaadatud 24. juunil 2024.
Moosdorf

Moosdorf on vald (Gemeinde) Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas Innvierteli piirkonnas. Nimi Moosdorf (sõnasõnalt: "samblaküla") on seotud selle lähedusega Ibmer Mooriga, mis on Austria suurim ja kõige idapoolsem rabakompleks kõigist Alpi-eelsetest rabadest. Moos on ülemsaksa keeles "soo" või "raba". Vallas on 15 küla ja asundust (sulgudes rahvaarv 1. jaanuaril 2019): Einsperg (89) Elling (161) Furkern (43) Habersdorf (55) Hackenbuch (336) Haslach (33) Jedendorf (91) Kimmelsdorf (204) Moosdorf (487) Moosmühl (29) Mühlbach (38) Puttenhausen (18) Seeleiten (25) Stadl (34) Weichsee (41) Vallas on katastrivallad Moosdorf ja Stadl. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Munderfing

Munderfing on vald (Gemeinde) Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas. Munderfing asub Innviertelis Kobernaußi metsa lääneservas. U. 57 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 38 % on põllumaa. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Statistik Austria: Bevölkerung zu Jahresbeginn 2002–2016 nach Gemeinden
Olavi Ulm

Olavi Ulm (28. august 1941 Tallinn – 27. aprill 2023 Heiningen, Saksamaa) oli eesti jalgrattur ja autosportlane. Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 2. Keskkooli. Ulm alustas jalgrattasporditreeninguid 1955. aastal Tallinna Mererajooni spordiklubis Helvi ja Rein Roosi ning Arno Metsari juhendamisel. Ta tuli aastal 1960 Eesti meeskonnas NL-i juunioride ja 1960–1968 maantee-, krossi-, tänava-, treki ja meeskonnasõidus 15 korda Eesti meistriks, sai 1966 MM-il ühisstardiga sõidus 49. koha, võitis Nõukogude Liidu meistrivõistlustel aastatel 1963–1970 3 hõbe- ja 3 pronksmedalit, sai 1976 ja 1979 Eesti autorallimeistrivõistlustel 3. koha. Ta kuulus Dünamo liikmeskonda. Ulm töötas Normas ning autolukksepana VAZ-i Tallinna keskuses ja Fakto Autos. 1960 NSV Liidu meistersporlane 1964 NSV Liidu aumeistersportlane "Ulm, Olavi - Eesti Entsüklopeedia". etbl.teatriliit.ee. Vaadatud 24. juunil 2024. "ESBL". www.esbl.ee. Vaadatud 24. juunil 2024.
Martin Nurme

Martin Nurme (10. november 1942 Tallinn – 26. veebruar 1992 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane. Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ehitusteaduskonnas ja Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonnas, lõpetas 1974. aastal TPI tööstus- ja tsiviilehituse eriala. Nurme hakkas sportima Kalevi LNSK-s Aleksander Tšikini juhendamisel, 14-aastaselt püstitas 4 alal Eesti omaealiste rekordi, parandas rekordeid igal noorteklassiaastal. Ta võitis aastatel 1958-1959 NL-i noortemeistrivõistlustel 400 m-s medali, võitis 1963 Eesti-Soome maavõistlusel 400 m, sai 1964 400 m-s NL-i üliõpilasmeistrivõistlustel pronksmedali, 1961–1967 Eesti meistrivõistlustel 400 ja 800 m-s 5 hõbe- ja teatejooksus 2 kuldmedalit, kuulus 4 korral teatejooksus Eesti rekordi püstitanud meeskonda, võistles 25 korda Eesti koondises. Nurme töötas aastatel 1966–1990 Teenindusministeeriumi REV-is töökoja meistrina, töödejuhatajana ja abitootmise juhatajana, 1990–1992 oli väikeettevõtte Timmet direktor. 100 m – 10,8 (1962) 200 m – 22,4 400 m – 48,4 (1961, parem NL-i noorterekordist) 800 m – 1.50,2 (1965) Tema ema oli laulja Gerda Kopp, abikaasa oli korvpallur ja sporditegelane Reet Nurme, nende tütred on korvpallur Margit Toom ja pedagoogikateadlane Katrin Niglas. "Nurme, Martin - Eesti Entsüklopeedia". etbl.teatriliit.ee. Vaadatud 24. juunil 2024.
Diribe Welteji

Diribe Welteji Kejelcha (sündinud 13. mail 2002) on Etioopia keskmaajooksja. Ta võitis 2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis 1500 meetri jooksus Faith Kipyegoni järel hõbemedali. Oktoobris Riias toimunud maanteejooksu maailmameistrivõistlustel püstitas ta 1 miili maanteejooksu maailmarekordi 4.20,98. Tavarada Lühirada Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit Diribe Welteji Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Ester Sillaste

Ester Sillaste (sündinud 6. mai 1943 Tallinn) on eesti ujuja ja treener. Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1966. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna. Sillaste hakkas ujumist harrastama 1955. aastal Tallinna Kalevis, teda juhendas Eve Uusmees. Ta kuulus 1960–1967 Eesti koondisse, tuli aastatel 1962–1967 selili- ja teateujumises 7 korda Eesti meistriks, parandas individuaalselt 3 ja teateujumises 5 korral Eesti rekordit. Sillaste oli aastatel 1960–1967 laste ujumisõpetaja, 1969–1994 Tallinna Kalevi ujumiskoolis ja Tallinna Spordiinternaatkoolis ning 2007. aastast spordiklubis SharK ujumistreener (IV kutsetase). Tema õpilaste hulgas on Katrin Kulbas, Terje Tomson, Marika Rattasepp, Anne-Ly Kerna, Ivar Stukolkin, Tanel Suurväli, Kaja Mets. 100 m selili – 1.15,5 (1965) 200 m selili – 2.43,8 (1964) 1964 NSV Liidu meistersportlane "Sillaste, Ester - Eesti Entsüklopeedia". entsyklopeedia.ee. Vaadatud 24. juunil 2024. "Spordileht 17 juuni 1974 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 24. juunil 2024. https://dea.digar.ee/article/reaalipoiss/2012/03/01/4.1
Roode Liias

Roode Liias (sündinud 21. juulil 1953 Tallinnas) on eesti majandusteadlane. Lõpetas Tallinna 7. Keskkooli 1971, Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna majandusinsenerina ehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal 1976 cum laude ning samas aspirantuuri 1988. Kaitses majandusteaduste kandidaadi kraadi Moskva Ehitusinseneride Instituudis 1989. Oli Tallinna Polütehnilise Instituudi/Tallinna Tehnikaülikooli ehitusökonoomika kateedri tunnitasuline õppejõud 1976–1978, insener 1981–1982, assistent 1982–1987, vanemõpetaja 1987–1989, dotsent ja kateedrijuhataja 1990–1992; TTÜ ehitustootluse instituudi dotsent 1992–1999, professor 1999–2016, instituudi direktor 2004–2005, ehitusökonoomika ja -juhtimise õppetooli juhataja 2005–2016; TTÜ ehitusteaduskonna dekaan 2005–2015 ning teadus- ja arendusprodekaan 2015–2016; aastast 2017 ehituse ja arhitektuuri instituudi professor (alates 2022 praktik-professor). Põhilised uurimisvaldkonnad: ehitusökonoomika ja -juhtimine, eluasemestrateegia, kinnisvara korrashoiu juhtimis- ja majandusprobleemid. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 4. köide Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn : Tallinna Tehnikaülikooli Kirjastus, 2008 Eesti Teaduse Infosüsteem Roode Liias Eesti Teaduse Infosüsteemis Roode Liiase publikatsioonid
"Kirjanik kübaraga. Lilli Prometi lugu"

Autori Sirly Hiiemäe 2014. aastal kaitstud magistritööst välja kasvanud monograafia Lilli Prometist hõlmab perioodi enne kirjanik Prometit kuni tema surmajärgsele perioodile. Ulatuslikuks uuringus käsitleb autor kirjaniku isa, kunstnik Aleksander Prometi saatust; vaatleb kirjaniku elu-olu läbi kaheksa kümnendi ning heidab pilgu ka kirjaniku teostele. "Kirjanik kübaraga. Lilli Prometi lugu". APOLLO. Vaadatud 25. juunil 2024.
Siledakarvaline foksterjer

Siledakarvaline foksterjer on üks paljudest terjeri tõugudest. Antud tõug on esimene foksterjerite perekonnas, mida Ühendkuningriigi Kennelklubi ametlikult tunnustas (umbes 1875; tõustandard 1876). Tõug on jahi- ja näituseringkonnas laialt tunnustatud, kuid vähem populaarne mujal, siiski on nad äärmiselt olulised kuna arvatakse, et paljud terjerid on aretatud sellest tõust. Siledakarvalise foksterjeri aretusest pole palju dokumente, kuid tõug oli tuntud juba 18. sajandi Inglismaal, esimesed dokumenteeritud tõendid on aastast 1790, kui kolonel Thornton lasi oma koerast Pitchist maalida pildi. 19. sajandi keskpaigas hakkas siledakarvalist foksterjerit aina rohkem näitustel nägema. 1885. aastal tunnustas Ameerika Kennelklubi foksterjerit, sada aastat hiljem tunnistati siledakarvaline foksterjer eraldi tõuks. Üldsuse arvates on siledakarvaline ja karedakarvaline foksterjer sama tõu variatsioonid, kuid viimastel aastatel on üha rohkem eksperte arvamusel, et need kaks tõugu ei ole omavahel suguluses. Kui karedakarvaline foksterjer põlvneb tõenäoliselt Walesi Rough Black and Tan terjerist, siis arvatakse, et siledakarvaline foksterjer põlvneb Smooth Black and Tan terjerist, milles on ka Beagle'i ja Bullterjeri jälgi. 1980. aastate keskpaigani ristati tõuge aegajalt, kuna arvati, et tegu on ühe tõu erinevate sortidega, kuid siis muutis AKC need eraldi tõugudeks. Siledakarvalise foksterjeri ajalooline roll on rebaste urust väljaajamine. Foksterjer ajab rebased oma urust välja, et suuremad jahikoerad ja -mehed neid näeksid. Valge kasukaga siledakarvalisi foxterjereid hinnati rohkem, kuna lähivõitluses aeti neid vähem rebastega segamini. Siledakarvaline foksterjer on väga energiline koer, mistõttu ei soovitata neid esmakordsetele koeraomanikele. Kuna tõug on aretatud jahtima väikeloomi, on neil suur jahiinstinkt, siiski on nad sõbralikud koerad ning neil ei ole võõraste vastu midagi, kui neid noorelt inimestega kokku viia. Ilma sobiva varasema kokkupuuteta võivad nad valjult haukuma hakata. Teadaolevateks terviseprobleemideks on näiteks kurtus, põlvekedra paikaltnihkumine ja erinevad silmahaigused, nagu Ectopia lentis, Distichia ja katarakt. Võimalike skeletiprobleemide hulka kuuluvad Legge-Perthesi haigus ja õlgade nihestused. Samuti on teada juhtumeid Myasthenia gravis'est, idiopaatilisest epilepsiast ja struumast. Snitter, peategelane romaanist "Katkukoerad", mille autor on Richard Adams Skip, Willie Morrise raamatust "My Dog Skip". Igloo, maadeavastaja Richard E. Byrdi lemmikloom. Angus ja India on moedisaineri ja filmirežissööri Tom Fordi siledakarvalised foksterjerid ning neid võib näha tema filmis "A Single Man". Kvik Taani telesarjas "Matador". koer.ee Koeratõugude nimekiri Foxterjer, et saada lisateavet ajaloo, geneetika ja karvkatte värvi kohta Clark, Ross D. DVM and Stainer, Joan R. Medical & Genetic Aspects of Purebred Dogs Fairway, Kansas: Forum Publications, 1994.
Pinšer

Pinšerid on Saksa koeratõugude rühm, mis algselt aretati rotipüüdjateks või valvekoerteks. 21. sajandil peetakse neid lemmikutena. Saksa pinšerit peetakse pinšerite prototüübiks ja üheks vanimaks Saksa koeratõuks, mis on tihedamalt seotud šnautseritega (tuntud karmikarvalise pinšerina) kui dobermannid ja teised pinšerid. 19. sajandi keskpaigast lõpetati selle karvkattega isendite ristamine ning 1895. aastal asutati Saksa pinšerite-šnautseriklubi (PSK), kus aretati välja erinevad tõud. Sõna pinšer etümoloogia kohta on mitu teooriat; üks neist on, et see tuleneb prantsuse keelest "pincer", mis tähendab kinni püüdma ja näksama, või hammustama ja haarama, tõenäoliselt seotud nende omadusega talus kahjureid püüda; teise teooria kohaselt tuleneb see ingliskeelsest sõnast "pinch", mis viitab koerte lõigatud kõrvadele; sarnaneb foksterjerile (arvestades, et seda kasutati kirjeldava terminina terjeri moodi tööd tegema), või hammustaja, kuigi tegusõnal näpistama on sama 13. sajandi alguse vanaprantsuse tuletis *pinchier, mis ise võis pärineda vulgaarladina keelest. Fédération Cynologique Internationale tunnustab 2. rühma 1. jaotises Pinšerid ja šnautserid, jaotis 1.1 Pinšerid: Austria pinšer (Österreichischer Pinscher, nr 64) Dobermann (nr 143) Saksa pinšer (Deutscher Pinscher, nr 184) Kääbuspinšer (Zwergpinscher, nr 185) Ahvipinšer (nr 186) Varem: Taani-Rootsi õuekoer (Dansk-svensk gårdshund, nr 356) Lisaks aktsepteeris FCI varem harlequin pinšerit, see eemaldati ametlikust nimekirjast pärast väljasuremist. Pinšeri nime kandvaid jahikoeri võib esineda rohkem, kuid need ei ole tunnustatud tõud. Lisaks sellele üritavad kasvatajad aretada uusi tõuge, mida nad võivad nimetada pinšeriteks. Üks näide sellest on Carlin Pinscher, mis on saadud mopsi ristamisel kääbuspinšeriga või mõne muu sarnase tõuga. On palju spordiklubisid, tõuklubisid ja Interneti-põhiseid tõuregistreid ja ettevõtteid, kuhu saab koeri registreerida ükskõik mis nime all, mida omanik või müüja soovib. Austria pinšer Dobermann Saksa pinšerid Kääbuspinšer Ahvipinšer "German Pinscher". American Kennel Club. Vaadatud 25. juunil 2024. "Miniature Pinscher History & Characteristics: History of the Breed". Miniature Pinscher Club of America. Vaadatud 25. juunil 2024. "German Pinscher: Description". The Kennel Club. Vaadatud 28. mail 2018. The word pinscher means 'to bite' or 'to grip' and it was used to describe the breed's original function as a killer of rats and other vermin. "Pinscher". Online Etymology Dictionary. Vaadatud 25. juunil 2024. "Dobermann Pinscher". Online Etymology Dictionary. Vaadatud 25. juunil 2024. "Pinch". Online Etymology Dictionary. Vaadatud 25. juunil 2024. "Group 2 : Pinscher and Schnauzer – Molossoid and Swiss Mountain and Cattledogs". FCI. Vaadatud 25. juunil 2024. "FCI Breeds Nomenclature". www.fci.be. Vaadatud 25. juunil 2024.
"Jalgadega ajamullas"

Autori Sirly Hiiemäe neljas raamat kõneleb kahest naisest - Lindast ja Rufinast, kelle elust kujuneb omamoodi jalutuskäik ajaloo lehekülgedele, sest mõlema naise elu kulgemine on täpselt seotud Eesti ühiskonnas toimuvaga. Minategelane jutustab oma vanaemade kaudu nende lugu, aga ka ühiskonna lugu. "JALGADEGA AJAMULLAS". www.eestiraamat.ee. Vaadatud 25. juunil 2024.
Edvin Petrov

Edvin Petrov on eesti produtsent ja muusik. Ta on olnud seotud ansamblitega: Patune Pool aastatel 2013–2018, Topeltmäng aastatel 2019–2021 aastal, ja Kurjad Plaanid alates 2021. aastast. Patune Pool teatas laialiminekust. menu.err.ee, 08.08.2018. Sünne Valtrist lahku löönud Edvin Petrovi uuel bändil on tekkinud kahtlased netisõbrad? elu24.postimees.ee, 16. september 2020 RITA LIIVER JA EDVIN PETROV TEGID UUE BÄNDI. muusikaplaneet.ee, 4. aprill 2021. Järvamaal elav muusik ja näitleja teeb kaasa uues tantsubändis. jarvateataja.postimees.ee, 8. aprill 2021. Rahvabändide Patune Pool ja Topeltmäng looja Edvin Petrov tegi uue ansambli. Õhtuleht, 19. mai 2021.
John Malcolm Patterson

John Malcolm Patterson (27. september 1921 Goldville, Alabama – 4. juuni 2021 Goldville, Alabama) oli USA poliitik. Ta oli aastatel 1959–1963 Alabama osariigi 44. kuberner. 1939. aastal astus ta USA maaväkke ning teenis Teise maailmasõja ajal Põhja-Aafrikas ja Euroopas. Sõja lõpuks oli ta saanud majori auastme. Seejärel asus ta õppima Alabama ülikooli õigusteaduste teaduskonnas, mille lõpetas bakalaureusekraadiga. Aastatel 1951–1953 teenis ta Korea sõjas. Pärast seda asus ta tööle oma isa advokaadibüroos. Aastatel 1955–1959 oli Patterson Alabama osariigi justiitsminister. Algselt pidi osariigi justiitsministri kohale kandideerima tema isa Albert Patterson, kes langes organiseeritud kuritegevuse poolt kurikuulsas Phenix Citys atentaadi ohvriks. Seejärel võttis Patterson üle oma isa kandidatuuri ja osutus valituks. 1958. aastal valiti Patterson Demokraatliku Partei kandidaadina Alabama osariigi kuberneriks. Ta pälvis toetuse Ku Klux Klanilt ja samuti valgenahaliste ülemvõimu toetavalt Kodanike Nõukogudelt (Citizens’ Councils). Tema tormilist ametiaega kubernerina segasid arvukad kodanikuõiguste protestid ja pikaajaline abieluväline suhe kahe lapse ema Tina Sawyeriga, kellest sai lõpuks tema kolmas abikaasa. Kubernerina oli Patterson veendunud rassilise segregatsiooni toetaja. 1966. aastal seadis Patterson osariigi kuberneri valimistel uuesti oma kandidatuuri üles, kuid Demokraatliku Partei eelvalimistel kogus ta napilt paarkümmend tuhat häält. Neli aastat hiljem ei osutunud ta valituks ka osariigi ülemkohtu peakohtuniku kohale. 1970. aastate lõpus alustas ta lektorina tööd Troy ülikoolis. Hiljem töötas ta veel Alabama kriminaalasjade apellatsioonikohtus. "John M. Patterson, Segregationist Alabama Governor, Dies at 99". New York Times. 5.6.2021. Vaadatud 7.6.2021
Irmeli Saarsalu

Irmeli Saarsalu on sündinud 8. mail 1984. aastal Tallinnas priimabaleriin ja balletipedagoog Inge Arro ja džäss-saksofonist, ansamblijuht ning helilooja Lembit Saarsalu tütrena. Lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi saksakeelse osakonna (2003). Omandanud Ameerikas University of Nevada Las Vegasest (UNLV) humanitaarteaduste bakalaureusekraadi võõrkeeltes ning kirjanduses-germanistikas (2008). Kõrvalerialana õppinud tantsu ja laulu. Täiendanud end Itaalias Torino ülikoolis itaalia ja euroopa filmi ning kultuuri valdkonnas (2006). Lõpetanud New Yorgis Anthony Abesoni Draamastuudio (2010) filmi-, televisiooni- ja teatrinäitleja erialal. Samas stuudios õppis ka stsenaristikat. Mänginud projektiteatrites Manhattanil (Producers Club Theaters, Abingdon Theatre Arts Complex) rollides Ismene (Sophokles „Antigone“), Billie Dawn (Garson Kanin „Born Yesterday“), Sunny (J.D Salinger „Kuristik rukkis“) jt. Eestis mänginud telesarjades „Kodu keset linna“(2011), „Kättemaksukontor“ (2017), lühimängufilmis „Mälestuspäev“(2020, režissöör Andrus Tuisk) ning mängufilmis „Vee peal“ (2021, režissöör Peeter Simm). Saade "Käbi ei kuku" vikerraadios https://vikerraadio.err.ee/1608182575/kabi-ei-kuku-lembit-ja-irmeli-saarsalu
Eesti pedagoogika ja kool

Eesti pedagoogika ja kool on raamatusari. Seda andis välja Ühiskondlik Pedagoogika Uurimise Instituut aastail 1990–2018 (köited 42–64). See on jätk sarjale Nõukogude pedagoogika ja kool, mida andis välja Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituut aastail 1966–1989 (köited 1–41).