laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hoffman Island

Hoffman Island, varasem Upper Quarantine, on väike 4,5-hektari suurune kunstlikult tekitatud saar New Yorgi alamlahes, mis asub Stateni saare ranna South Beachi lähistel Põhja-Atlandi ookeanis. Sellest väiksem samuti tehislik Swinburne'i saar asub omakorda veel lõuna pool. Tehissaar rajati 1873. aastal Orchard Shoalsi leetseljakule, kuhu kanti linnast üle jäänud pinnast ja prügimaterjali. Saar nimetati seejärel endise New Yorgi linnapea (1866–1868) ja New Yorgi kuberneri (1869–1871) John Thompson Hoffmani järgi. 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses kasutati Hoffmani ja Swinburne'i saari osana karantiinjaamast. Esimesele saarele majutati sisserändajad, kes Ellise saare kontrollpunktis ilmutasid nakkushaiguste sümptomeid. Teisele saarele majutati juba arenenud nakkushaigustega sisserändajad. Saartele koondati ka ebasoositud, mõnikord tagasisaatmist ootav, kontingent. Saarte, kus suri palju inimesi, elutingimused olid veelgi nurjatumad kui “Pisarate Saarel”. Eduard Vilde (Ellise saarel registreeritud kui Edwardo Wilde) on oma 1911. aasta Atlandi ületamist käsitavas reisikirjas kirjeldanud kuidas üks ema koos kolme lapsega saadeti ühele nendest saartest, kust ta tuli tagasi nõdrameelsusele lähedase hingeoluga ning ainult ühe lapsega. Emad olevat saartel oma lapsi näinud vaid juhul, kui nad varahommikust hilisõhtuni saarte haigemajade heaks üldkasulikku tööd tegid. Surnud lapsi näidati emadele erandkorras tihti külmutatutena või lahtilõigatutena. Saarel asus ka krematoorium. Alates 1938. aastast, kogu terve teise maailmasõja ajal, kasutas United States Merchant Marine Hoffmani ja Swinburne'i saari harjutuspaikadena. Selle aja jooksul ehitatud Quonset-tüüpi hütid Hoffmani saarel enam ei ilmne, kuigi nende jäänused on Swinburne'i saarel märgatavad. Teise maailmasõja ajal kasutati saari ka allveelaevade vastaste võrkude kinnituspunktidena. Nii kaitsti New Yorgi lahtesid ja nendega seotud laevandus- ja mereväeoperatsioone võimalike Atlandi ookeanist sisenevate vaenlase allveelaevade eest. Pärast teist maailmasõda esitati mitu ettepanekut Hoffmani ja Swinburne'i saarte kasutamise kohta. 1950. aastatel toetas linnaplaneerija Robert Moses ja poliitiline konsultant Bernard Baruch saarte muutmist linnaparkideks, kuid see plaan ei realiseerinud. 1961. aastal tehti kõik Hoffmani saare olemasolevad ehitised maatasa. New Yorgi 1980. aastate plaanidele asustada linna kodutud Stateni saare elamurajoonidesse vastasid osad elanikud ideega rajada uute kodutute varjupaigad tehissaartele. Ideed siiski ellu ei viidud. Hoffmani ja Swinburne'i tehissaari, mis on osa Gateway National Recreation Area üksusest Stateni saarel, haldab praegu Rahvusparkide teenistus. Seda tehakse selleks, et kaitsta saartel pesitsevaid linde, kelle hulka kuuluvad: hõbehaigur, lumihaigur, ööhaigur, läikiibis, ameerikakormoran ja merikajakas. Saartel viibimine on inimestele keelatud. Alates 2001. aastast on täheldatud randalhüljeste talvitumist saartel ja nende läheduses. Swinburne'i saar Ellise saar New Yorgi alamlaht
Ringe (Saksamaa)

Ringe on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Grafschaft Bentheimi kreisis. Vald kuulub Samtgemeinde Emlichheim koosseisu ja selle pindala on 35,32 km². 31. detsembril 2015 elas seal 2083 inimest. Ringe kuulub valdade ühendusse Samtgemeinde Emlichheim. Vald koosneb 3 keskusest: Großringe, Kleinringe ja Neugnadenfeld ning on peamiselt põllumajanduslik, kuigi sellel on ka huvitav ajalugu. Valla geograafia oli kord nõmm, kuid seda harisid Teises maailmasõjas sõjavangid, kellele natsid ehitasid erilaagri, Lager Alexisdorfi. Pärast sõda leidsid kodutud põgenikud siin ulualuse, muutes laagri uueks asulaks nimega Neugnadenfeld, mis nüüd on üks Ringe kolmest osavallast (Ortsteile). Läbi Ringe valla voolab Vechte jõgi. Tänapäeval ei ole vallas enam puhast nõmme, kuid loodushoidjad on juba mõnda aastat proovinud nõmmesid taastada, mõne ohustatud loomaliigi elupaigad muutuvad järjest haruldasemaks. Vallas on ka ajaloost läbiimbunud hoone, Altes Landhaus Buddenberg. Tänapäeval on seal restoran ja külalistetoad. Maja rohkem kui 200-aastases ajaloos oli seal peamiselt kõrts ja toidupood maaelanikele. 1997. aastal, pärast maja kasutamist eramuna, põles see maha. Mõni aasta hiljem ehitati hoone annetuste toel ja kohalike ajalooentusiastide abiga uuesti üles. Valla majanduslik tugisammas on endiselt suurel määral põllumajandus. Kuid mõned teenindusettevõtted ja plastidetootmise ettevõtted on linnas poe avanud. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023.
Esche

Esche on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Grafschaft Bentheimi kreisis. Valla pindala on 11,01 km². 31. detsembril 2015 elas seal 556 inimest. Esche asub Vechte jõe ääres Nordhorni ja Emlichheimi vahel. See kuulub valdade ühendusse Samtgemeinde Neuenhaus. Valla nimekaim oli Haus Esche, tuntud ka kui Oedinghof. Haus Esche ja Schulenburg (loss) Veldhausenis olid mõlemad van Münsteri perekonna omanduses. Hollandi iseseisvussõjas, 1593. aastal, kui hispaanlased edutult Coevordeni kindlust piirasid, otsisid Esche talukogukonna elanikud selles majas varjupaika, kuigi vaid lühikest aega. Toidu- ja ruumipuudus soodustasid katku puhkemise, mis tappis päevas palju. Ellujäänud visati välja, misjärel neid paljaks varastati ja armetult koheldi. Täna on Esche vald moodne eluasemekogukond, kuid ikka veel tugevalt maalähedane. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023.
Andrei Karaulov

Andrei Viktorovitš Karaulov (vene keeles Андрей Викторович Караулов; sündinud 10. septembril 1958 Kaliningradis Moskva oblastis Vene NFSV-s) on vene ajakirjanik, dokumentalist, teatrikriitik ja publitsist, teleauhinna TEFI laureaat (1995), kunstiteaduste kandidaat. Ta lõpetas 1981. aastal Lunatšarski-nimelise Riikliku Teatrikunstiinstituudi teatriteaduse teaduskonna. Aastatel 1991–1992 oli ta ajalehe Nezavissimaja Gazeta kirjandus- ja kunstiosakonna juhataja. 1991. aasta augustis augustiputši ajal viibis ta Riikliku Erakorralise Seisukorra Komitee pressikonverentsil. Eelkõige on Karaulov tuntud televisiooni publitsistikasaadete "Tõehetk" (1992–2016) ja "Russki vek" (1998–2006) stsenaristi ja saatejuhina. "Tõehetke" viimases saates näidati filmi president Vladimir Putinist, täpsemalt Putinile tehtud atentaatidest (neid oli Karaulovi teatel kokku kuus). Karaulov on oma saadetes Venemaa valitsuse suhtes alati olnud lojaalne, kuid aeg-ajalt on läbi lipsanud teemad, millega Kreml rahule pole jäänud. Oletatakse, et 2017. aastal telekanal ei pikendanud Karauloviga lepingut poliitilistel põhjustel. Karaulov on rohkem kui kümne dokumentaalfilmi autor, sealhulgas on ta teinud kaheosalise filmi Mihhail Hodorkovskist (2011) ja neljaosalise filmi Vladimir Putinist (2011). Ta on avaldanud kümmekond raamatut, neist mitu teatri teemal. 1992 – Андрей Караулов. "Олег Борисов". Искусство, ISBN 5-210-02513-6 (tiraaž 12 000 eks, 318 lk) 1993 – Андрей Караулов. "Вокруг Кремля". СЛОВО/SLOVO, ISBN 5-85050-352-X (kaks köidet, tiraaž 5000 eks, 912 lk) 2011 – Андрей Караулов. "Русский ад. На пути к преисподней". Эксмо, ISBN 978-5-9265-0626-3 (tiraaž 20 000 eks, 352 lk) 2011 – Андрей Караулов. "Русский ад-2. Встреча с дьяволом". Алгоритм, ISBN 978-5-4320-0014-9 (tiraaž 8000 eks, 336 lk) 2017 – Андрей Караулов. "Геноцид русских на Украине. О чем молчит Запад". Алгоритм, ISBN 978-5-4438-0993-9 (tiraaž 2500 eks, 240 lk) 2011 – "Ходорковский. Тру(б)пы" (2-osaline) 2011 – "Неизвестный Путин: жизнь и работа этого человека за последние 10 лет" (4-osaline) 2014 – "Как погиб "Боинг"" 2018 – "Путин как superstar" Биография Андрея Караулова. stories-of-success.ru, 26. mai 2017 Intervjuu Ukraina ajakirjanikule Dmõtro Gordonile. youtube.com (salvestatud 2013) Момент Истины. youtube.com Andrei Karaulovi raamatud Ozonis. ozon.ru
Christian Cueva

Christian Alberto Cueva Bravo (sündinud 23. novembril 1991 Trujillos) on Peruu jalgpallur, ründaja. Ta mängib Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al Fateh. Debüüdi Peruu rahvuskoondises tegi Cueva 2011. aastal. Ta kuulus Peruu koondisse 2015. aasta Copa Américal. Turniiri esimeses mängus lõi ta värava Brasiilia vastu. Peruu sai turniiril lõpuks kolmanda koha ning Cueva valiti turniiri sümboolsesse koosseisu. 2016. aastal toimunud Copa América Centenario teises alagrupimängus lõi ta värava Ecuadori vastu. Veerandfinaalis kaotas Peruu penaltiseerias Colombiale ning Cueva oli üks kahest Peruu mängijast, kes penaltiseerias eksis. 2018. aasta maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus Taani vastu ei realiseerinud ta penaltit. Taani võitis lõpuks mängu 0:1. Universidad San Martín Primera División: 2010 Apertura São Paulo Florida Cup: 2017 "Taani alustas finaalturniiri napi võiduga Peruu üle". sport.err.ee. 16.6.2018. Vaadatud 16.6.2018. Christian Cueva Soccerway lehel
Xcas

Xcas on Giaci (avatud lähtekood) arvutialgebra süsteemi (CAS) kasutajaliides, mis lubab lahendada matemaatilisi võrrandeid. See on kirjutatud programmeerimiskeeles C++ ning töötab nii Microsoft Windowsi, Apple macOSi kui ka Linuxi/UNIX-iga. Microsoft Windows, Apple macOS või Linux/UNIX. Võrrand: solve(võrrand,x) Diferentsiaalarvutus: diff(funktsioon,x) integraalarvutus: int(funktsioon,x) Diferentsiaalvõrrand: desolve(y'=k*y,y) http://www-fourier.ujf-grenoble.fr/~parisse/giac/cascmd_en.pdf Xcas ja Giac on avatud lähtekoodiga projektid, mida arendatakse Bernard Parisse'i juhtimisel alates 2000. aastast Prantsusmaal Grenoble'is Joseph Fourier' ülikoolis. Xcas ja Giac põhinevad Parisse'i eelmise Erable'i projekti kogemustel. "COMPARISON OF OPEN SOURCE SOFTWARES IN MATHEMATICS EDUCATION". Vaadatud 29. märtsil 2020. "Free computer algebra system". Vaadatud 29. märtsil 2020. "Giac/Xcas : the swiss knife for mathematics". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. jaanuar 2020. Vaadatud 29. märtsil 2020. "port xCAS or Maxima to TInspire". Vaadatud 29. märtsil 2020. "La calcul formel au lycée avec Xcas". Vaadatud 29. märtsil 2020. "Xcas". Vaadatud 29. märtsil 2020. https://www-fourier.ujf-grenoble.fr/~parisse/giac.html
Oskar von Ekesparre

Oskar Arkadius Otto von Ekesparre (vene keeles Оскар Рейнгольдович фон Экеспарре; 2. august 1839 Kangruselja mõis, Püha kihelkond – 27. detsember 1925 Kuressaare) oli eelviimane Saaremaa maamarssal aastail 1876–1906 ja Saaremaa Üldkasuliku Ühingu president 1920. aastat kuni surmani. Ta oli ka Vene kaardiväe leitnant, erihariduselt raudteeinsener, raudtee peainsener 1871. aastast Harkovi-Nikolajevski raudtee direktor, tõeline riiginõunik (1890), Riiginõukogu liige, kammerhärra (1905) ja õuemeister (1912). Ta oli Olbrüki mõisa, Mõntu, Sääre ja Põdra karjamõisa, Koltse mõisa omanik. Ta on maetud Mõntu mõisa kalmistule. Tema sõjaväelastest vennad Eugen (1845–1917) ja Alfred (1847–1936), ning sillakohtu adjunkt Guido (1852–1904) olid samuti insenerid. 22. augustil 1878 abiellus Oskar von Ekesparre Kuressaares Kuivastu mõisast pärit paruness Bertha von Buxhoevedeniga (1859–1880), kellega tal oli kaks last: Elisabeth von Ekesparre (1879 Mõntu – 1930 Kuressaare), abiellus 1900 Kuressaares Tumala ja Orissaare mõisniku vabahärra Matthias Stackelbergiga Harry von Ekesparre (1880 Mõntu – 1916 Kungur), mõisnik Vjatka kubermangus 27011/116, Tallinna tn 15, Kuressaare, register.muinas.ee Erik-Amburger-Datenbank: Oskar Otto v. Ekesparre (russ.: Arkadij Rejngol'dovič) * 21.7.1839 os; 2.8.1839 ns Kangern † 27.12.1925 Arensburg[alaline kõdulink] Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft, 1935, lk.116 Harry von Ekesparre oli teenistuses Uuralites Kunguri linnas, kus ta sai nakkuse ja suri kõhutõppe, Saarte Hääl, 22. detsember 2007 See juhtus..., Saarte Hääl, 22. detsember 2007
Swinburne Island

Swinburne'i saar ehk kunagine Lower Quarantine on väikseim ja lõunapoolseim kahest tehislikult saarest, mis 19. sajandi teises veerandis tekitati New Yorgi alamlahte. Koos Hoffmani tehissaarega asuvad need Stateni saare ranna South Beachi lähistel. Saared rajati sisserändajatele kohaldatud täiendkarantiini jaoks, seoses nakkushaigete ja ebasoositud kontingendi isoleerimisega. Hoffmani saar Ellise saar New Yorgi alamlaht
Berliini Setsessioon

Berliini Setsessioon (saksa keeles Berliner Secession, ka Berliner Sezession) on 2. mail 1898 loodud saksa kunstnike rühmitus, mille eesmärk oli tekitada vastukaal senisele akadeemilisele kunstile. Berliini Setsessiooni on hakatud selles domineeriva stiili järgi nimetama ka Berliini impressionismiks (Berliner Impressionismus). Berliini Setsessiooni ettevalmistused algasid juba 1891. aastal seoses Berliini suure rahvusvahelise kunstinäitusega (Große Internationale Kunstausstellung). Vastuolud algasid seoses norra kunstnikega, tipnedes järgmisel aastal sellega, et Berliini kunstnike ühingu (Verein Berliner Künstler) komisjon lükkas tagasi Edvard Munchi pildid, pidades neid "vastumeelseteks, koledateks ja keskpärasteks" (abstoßend, hässlich und gemein). Veebruaris 1892 koondusid mõned kunstnikud Walter Leistikowi, Franz Skarbina ja Max Liebermann juhtimisel "vabaks kunstinäituste korraldamise ühenduseks (freie Vereinigung zur Veranstaltung von künstlerischen Ausstellungen) ja organiseerisid 1892. aasta kevadel kunstinäituse nimega "Ühendus XI" (Vereinigung der XI), vältides sellega Berliini kunstnike ühingu (Verein Berliner Künstler) poolt korraldatavat salongi "Berliini suur kunstinäitus" (Große Berliner Kunstausstellung). Münchenis loodi Vaba ühendus XXIV (Freie Vereinigung der XXIV), astudes selle nime all üles ka Berliinis. Viini Setsessioon Setsessioon (kunst) Anke Daemgen und Uta Kuhl: Liebermanns Gegner – die Neue Secession in Berlin und der Expressionismus. Ausstellungskatalog. Wienand, Köln 2011. ISBN 978-3-86832-046-6 Werner Doede: Die Berliner Secession. Berlin als Zentrum der deutschen Kunst von der Jahrhundertwende bis zum 1. Weltkrieg = Die Berliner Sezession. Propyläen, Frankfurt am Main. 2. Auflage 1981. ISBN 3-549-16618-4 Walter Stephan Laux: Waldemar Rösler. Eine Studie zur Kunst der Berliner Sezession = Manuskripte für Kunstwissenschaft in der Wernerschen Verlagsgesellschaft 24. Wernersche Verlagsgesellschaft, Worms 1989. ISBN 978-3-88462-923-9 Anke Matelowski: Kunstgeschichte im Protokoll. Neue Aktenfunde zur Berliner Secession. In: Museumsjournal 12 vom 3. Juli 1998. ISSN 0933-0593, S. 42–45. Peter Paret: Die Berliner Secession. Moderne Kunst und ihre Feinde im Kaiserlichen Deutschland = Ullstein-Buch 36074. Ullstein Verlag, Frankfurt am Main 1983. ISBN 3-548-36074-2. Rudolf Pfefferkorn: Die Berliner Secession. Eine Epoche deutscher Kunstgeschichte. Haude & Spener, Berlin 1972. ISBN 3-7759-0150-7 Ausstellungskataloge der Berliner Secession von 1899 bis 1913 Ausstellungskatalog mit Mitgliederliste 1913
Tuulte tahutud maa

"Tuulte tahutud maa" on režissöör Joosep Matjuse loodusfilm, mis jõudis Eesti kinodesse septembris 2018. Filmi võtted on tehtud aastatel 2015–2018, kokku oli rohkem kui 400 võttepäeva. Film on osa Eesti Vabariigi 100. aastapäevale pühendatud filmiprogrammist. Parim operaatoritöö võistluskategoorias "Loodus" Matsalu loodusfilmide festivalil, 22. septembril 2018. "Tuulte tahutud maa (2018)". Eesti Filmi Andmebaas. Vaadatud 1. oktoober 2018. Rutt Ernits (23.09.2018). "Galerii: Matsalu loodusfilmide festivalil esilinastus "Tuulte tahutud maa"". ERR kultuuriportaal. Vaadatud 25.09.2018.
Automatgevär m/42

Automatgevär m/42 (lühemalt Ag m/42, väljaspool Rootsit tuntud ka kui AG42, AG-42 või Ljungman) on Rootsis valmistatud poolautomaatne vintpüss, mis kasutab 6,5 × 55 mm laskemoona. Vintpüssi toodeti alates 1942. aastast kuni 1960ndateni 30 000 tükki kasutamiseks Rootsi sõjaväes.
Liivika Simmul

Liivika Simmul (sündinud 20. septembril 1970) on õpetaja, Püha Johannese Kooli asutaja ja direktor. 1986–1988 Tartu Kivilinna Gümnaasium 1989–1995 Tallinna Pedagoogiline Instituut, koolieelne pedagoogika ja psühholoogia 1993–1995 EELK Usuteaduse Instituut, religioonipedagoogika ja üldine teoloogia 1995–1997 Tartu Ülikooli psühholoogia osakond, koolipsühholoogia eriala 2000–2002 Tallinna Ülikooli Haapsalu Kolledž, mentorõpetaja 2001–2003 Tallinna Ülikooli Täienduskoolituskeskus, klassiõpetaja eriala 2000, 2002 Hea Algus, metoodika põhikursus 2012–2013 Tallinna Ülikooli Täiendõppekeskus, koolijuhi kvalifikatsioonikursus 2019– 2020 Innove, haridusinnovatsiooni meistriklass 2020– 2021 Fontes, mentorite väljaõppeprogramm 2021– 2022 Tallinna Ülikool, haridusühenduste juhtide arenguprogramm 1988–1991 Tartu 35. Lastepäevakodu kasvataja 1994–1996 Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpetaja 1997–1999 Hansapank, kindlustuse piirkonnajuht 1999–2000 Rocca al Mare Kooli käivitusmeeskonna liige 2000–2004 Rocca al Mare eelkooli, Veskimöldre Lasteaia ja Rocca al Mare koolituskeskuse käivitusmeeskonna liige; Rocca al Mare Kooli noorema kooliosa juhataja, õpetaja 2005–Rocca al Mare Kooli Vodja individuaalõppekeskuse juhataja 2010–2013 Rocca al Mare Kooli kultuuriteaduste õppetooli juhataja, õpetaja 2012–2013 Vanalinna Hariduskolleegiumi Püha Miikaeli Kooli õpetaja Alates 2013 Püha Johannese Kooli õpetaja, direktor; Püha Johannese Kooli SA juhatuse liige Alates 2021 mentor Alates 2022 HARNO, alustavate koolijuhtide mentor 2023 HARNO arenguprogramm Ida-Virumaa koolijuhtidele üleminekul eestikeelsele õppele, mentor 2024 Tallinna Ülikool, alustavate koolijuhtide mentor Eesti Vabariik 90 juubeliraamat „Meie inimesed“, kirjastus Pilgrim Rocca al Mare Kooli juubeliraamat „Kümme talve“ Eelkooli tööraamat „Aastaringmäng“, kirjastus Pilgrim Kriisikäsiraamat „Olla olemas“, Rocca al Mare Kool Raamat idakristlikust pedagoogikast “Mõtisklusi haridusest õigeusu valgel”, Püha Johannese Kooli SA “Üks öö pühal Athose mäel”, autor metropoliit Hierotheos Vlachos, Püha Johannese Kooli SA "Õigeusu vaimsus", autor metropoliit Hierotheos Vlachos, Püha Johannese Kooli SA “Üles kasvamine. Idakristluse põhimõtted laste kasvatamisel”, autor Philip Mamalakis, Püha Johannese Kooli SA "Kümme valgusaastat", Püha Johannese Kooli SA Püha Johannese Kooli Sihtasutuse juhatuse liige Maarjamaa Haridusseltsi juhatuse liige Arvo Pärdi Keskuse nõukogu liige Tervikliku Hariduse Fondi juhatuse liige Koolikoda OÜ juhatuse liige Eesti Kristlike Erakoolide Liidu juhatuse liige Tallinna Koolijuhtide Ühenduse liige Eesti Mentorite Koja liige Eesti Kirikute Nõukogu hariduse ümarlaua liige Alates 1990 abielus näitleja Rain Simmuliga. Neil on kaks tütart ja kaks poega. http://opleht.ee/2017/06/headus-on-vajalik-igas-koolis/
Mário Figueira Fernandes

Mário Figueira Fernandes (sündinud 19. septembril 1990 São Caetano do Sulis) on Brasiilia päritoluga Venemaa jalgpallur. 2012. aastast mängib Mário Fernandes Moskva CSKAs kaitsjana. Aastatel 2009–2012 mängis ta Grêmios. Mário Fernandes osales Brasiilia koondise sõpruskohtumises Jaapaniga 2014. aastal. Hiljem sai ta Venemaa kodakondsuse ja oli kutsutud esindama Venemaad. Debüüdi Venemaa rahvuskoondises tegi Mário Fernandes 7. oktoobril 2017 sõprusmängus Lõuna-Koreaga. Ta valiti Venemaa koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlusteks. Veerandfinaalis Horvaatia vastu lõi ta lisaajal 2:2 viigivärava. Järgnenud penaltiseerias oli Fernandes aga üks kahest Venemaa mängijast, kes penaltil eksis ja Venemaa kaotas penaltiseerias Horvaatiale lõpuks 3:4. Grêmio Campeonato Gaúcho: 2010 Moskva CSKA Premjer Liga: 2012–13, 2013–14, 2015–16 Venemaa karikas: 2012–13 Venemaa superkarikas: 2014 "Horvaadid võitsid teise penaltiseeria järjest". sport.err.ee. 7.7.2018. Vaadatud 8.7.2018  Mário Figueira Fernandes – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ilja Kutepov

Ilja Olegovitš Kutepov (vene Илья Олегович Кутепов; sündinud 29. juulil 1993 Stavropolis) on vene jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana alates 2012. aastast Venemaa jalgpalliklubis Moskva Spartak ja 2016. aastast ka Venemaa jalgpallikoondises. Ilja Kutepov on pärit põlisest Stavropoli suguvõsast, tema esivanemad olid samas linnas kaupmehed. Isa Oleg tegeles nooruses võitluskunstidega. Kutepovite perekonnas on kaks poega, Ilja ja temast kaheksa aastat vanem vend Oleg. Ilja Kutepov alustas kooliteed Stavropoli 30. Gümnaasiumis, alates kaheksandast eluaastast tegeles kergejõustikuga ja huvitus selle kõrvalt üha enam jalgpallist. Vaatamata intensiivsetele treeningutele õppis koolis hästi, iseäranis humanitaarainetes. 12-aastaselt asus õppima Gelendžikis, kus tegutses Brasiilia jalgpallikool. Sealt läks ta 14-aastaselt üle Togliattis tegutsevasse Juri Konopljovi nimelisse Jalgpalliakadeemiasse. 2010. aastal stažeeris ta 17-aastaselt kümme päeva Suurbritannias Londonis jalgpalliklubi Chelsea FC juures. 2010. aastal hakkas ta mängima Konopljovi jalgpalliakadeemiaga seotud Togliatti klubis Akademija, mis sel ajal osales Venemaa teises liigas. Seal mängis ta vaid ühe hooaja. Novembris 2011 huvitus temast Peterburi jalgpalliklubi Zenit, kuid vaatamata esialgsele huvile konkreetset pakkumist Kutepovile ei tehtud. Mais 2012 pääses ta jalgpalliklubi Moskva Spartak duubelkoosseisu ja ta tegi nendega kaasa rahvusvahelised võistlused Saksamaal, astudes üles kõigil matšidel. Kutepov jättis treeneritele soodsa mulje ja sama aasta 11. juunil allkirjastas ta Spartakiga pikaajalise lepingu. Uue klubi põhikoosseisus astus ta esimest korda üles 10. detsembril 2012, tulles väljakule lisaajal (93. minutil) mängus Kaasani Rubini vastu. Moskva Spartak võitis mängu tulemusega 1:0. Aastatel 2015–2016 Spartaki peatreenerina töötanud Dmitri Alenitšev hakkas alates novembrist 2015 Kutepovit kasutama mängudel algkoosseisus. Oma esimese värava Spartaki koosseisus lõi ta 2016. aasta Venemaa meistrivõistlustel mängus Mahhatškala Anži vastu. Moskva Spartak Premjer Liga: 2016-17 Venemaa superkarikas: 2017 Илья Кутепов, биография, новости, фото! Узнай всё! (vaadatud 20.06.2018) Защитник «Академии» Илья Кутепов: Бильярд с Лэмпардом, увы, не состоялся… Советский спорт, 23.12.2010. Спартак подписал защитника юношеской сборной России Спартак (vaadatud 25.06.2018) Премьер-Лига: Рубин (Казань) — Спартак М (Москва) Championat.com (vaadatud 25.06.2018)
Mamuka Bahtadze

Mamuka Bahtadze (gruusia keeles მამუკა ბახტაძე; sündinud 9. juunil 1982) on Gruusia poliitik. Ta oli 13. novembrist 2017 kuni 13. juunini 2018 Gruusia rahandusminister. 20. juunist 2018 kuni 8. septembrini 2019 oli ta Gruusia peaminister. 2. septembril 2019 astus ta ametist tagasi, kuid jätkas valitsusjuhi kohusetäitjana kuni uue valitsuse moodustamiseni.