laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mart Juur

Mart Juur (sündinud 29. septembril 1964) on eesti humorist, ajakirjanik ja muusikakriitik. Ta osaleb muu hulgas raadiosaates "Rahva Oma Kaitse" ja ning on ajalehe Postimees ajakirjanik. Samuti oli ta üks kahest telesaate "Ärapanija" saatejuhist. Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal 1986. aastal. 1988–1999 oli ta Nelli Teataja peatoimetaja.[viide?] "Jamasuutra", illustratsioonid Heiki Ernits, (Helipilt,1991) "Eesti ajakirjanduse kogutud pärlid Vol. 2" - karikatuurid Rein Lauks, Hillar Mets ja Urmas Nemvalts (BNS Kirjastus, 1998), ISBN 9985883071 "Lollipop", (Tänapäev 1999), ISBN 9985921259 "Arkaadi A.", kujundanud Tõnu Kaalep (Tänapäev 2001), ISBN 9985620119 "Huumori kool", (Tammerraamat 2008), ISBN 9789985988404 "Pane eesti peale tagasi", (Jutulind 2008), ISBN 9789985989104 "Naeruklubi", (Tammerraamat 2010), ISBN 9789949449620 "101 Eesti popmuusika albumit", (Varrak 2010), ISBN 9789985320280 "Hea tuju raamat", (Rahva Raamat 2018), ISBN 9789949729173 1990 kultuurilehe Reede aastapreemia luuleklassikast inspireeritud tabavalt iroonilise sarja "Eesti luulet läbi segaste aegade" eest 1998 Oskar Lutsu huumoripreemia 2013 Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu ajakirjandusauhind 2019 Valgetähe IV klassi teenetemärk http://raud.ut.ee/~elasn/LP_1986TY.html[alaline kõdulink] "REEDE AASTA PARIMAD". REEDE. 28.12.1990. Vaadatud 3.01.2022. "Teenetemärkide kavaleride andmekogu". Vabariigi Presidendi Kantselei. Vaadatud 3.01.2022. Elis Elblaus, Huumor Mart Juure ja Andrus Kivirähki loomingus, Tallinn 2014 Margus Jürisson. Mart Juur kirjutas raamatu eesti popmuusikast, err.ee, 20. aprill 2010 NAERA UUESTI: Juure ja Kivirähu õel huumor vürtsitas euroõhtut: pähe said nii paksud, geid kui ka Jaak Madison, www.Publik.ee, 20. mai 2015
Prantsusmaa haldusjaotus

Prantsusmaa on halduslikult jaotatud piirkondadeks, departemangudeks, ringkondadeks, kantoniteks ja valdadeks. Prantsusmaa haldusüksused koos ülemeredepartemangudega on: 22 piirkonda 101 departemangu 342 ringkonda 4039 kantonit 36 685 valda 3 ülemereterritooriumi Prantsusmaa on jagatud 26. piirkonnaks (région métropolitaine, mitmuses régions métropolitaines). Emamaal on 21 piirkonda ning eristaatuses olev Korsika saar. Lisaks neile on veel neli meretagust piirkonda (régions d'outre-mer): Guadeloupe, Prantsuse Guajaana, Martinique, Réunion. Piirkonda juhib préfet de region.  Pikemalt artiklis departemang (Prantsusmaa) Piirkonnad on jaotatud kokku 101 departemanguks (département). Prantsusmaa põhiosas (sealhulgas Korsika) on 96 departemangu ning ülejäänud 5 on ülemereterritooriumidel: Martinique'il, Guadeloupe'il, Prantsuse Guajaanas, Réunionil ning Saint-Pierre ja Miquelonil ja tinglik departemang Mayotte. Enamik departemange on nimetatud nende geograafiliste paikade järgi. Peamiselt on nad tuntud kahekohalise numbrilise tähisega, mida kasutatakse sihtnumbri kahe esimese ning auto numbrimärgi kahe viimase numbrina. Valitsus on esindatud igas departemangus prefektiga (préfet). Departemangu tähtsaimat linna, kus valitsus ja prefekt asuvad, nimetatakse prefektuuriks (préfecture). See linn on ka valitud ülemnõukogu (conseil général) asukohaks. Selle linna tunneb ka sihtnumbri järgi ära, sest sihtnumbri kolm viimast numbrit on nullid. Departemangud loodi 22. detsembril 1789 ja neid oli alguses 83. Tänapäeval on neid 95. Departemangud on jaotatud ringkondadeks (arrondissement). Ringkonna keskus on alamprefektuur (sous-préfecture) (välja arvatud prefektuur ise). Ringkonnad jagunevad kantoniteks (canton). Kantonid omakorda on jagatud Prantsusmaa kõige väiksemateks haldusüksusteks: valdadeks (commune). Prantsusmaa Euroopa-osas on 36 664 valda ja koos DOM-TOM'iga 36 685 valda. Vallad on riigi peamised haldusüksused, kohaliku omavalitsuse asukohad. Valda juhib meer (Maire), kelle asukoht on Raekojas (Mairie). Peaaegu kolmandikus valdadest elab vähem kui 200 inimest. Vallad loodi 14. detsembril 1789 ja neid oli alguses 44 000. Valla keskmine pindala on 14,89 ruutkilomeetrit. Suurima pindalaga on Arles (Bouches-du-Rhône; 770 km2) ja väikseim on Castellon-d'Albret (Gironde; 0,0376 km2). Kõige lühema nimega vald on Y (Somme); pikima nimega on Saint-Rémy-en Bouzemont-Saint-Genest-et-Isson (Marne'i departemang). Väikseim vallavalitsushoone on Saint-Germain-du-Pasquieri vallal Eure'i departemangus. Kabel-hoone mõõtmed on 3x2,70 m (ehitati 1952). Ülemeredepartemangud (Départements d'Outre-Mer), statuudi kohaselt: Département françois d'Outre-Mer Prantsuse Guajaana Guadeloupe Martinique Réunion Mayotte Ülemereterritooriumid (Territoires d'Outre-Mer), *statuudi kohaselt Prantsuse Polüneesia *Territoire françois d'outre-mer Saint-Pierre ja Miquelon *Territoire françois d'outre-mer Saint-Barthélemy *Territoire françois d'outre-mer Saint-Martin *Territoire françois d'outre-mer Wallis ja Futuna *Territoire françois d'outre-mer Uus-Kaledoonia *Entité territoriale Püsielanikkonnata ülemerealad Prantsuse Lõunaalad Clippertoni saar
Liber Pontificalis

"Liber Pontificalis" on paavstide elulugude raamat alates Peetrusest kuni 15. sajandini. Raamat lõppes algselt Hadrianus II (867–872) või Stephanus V (885–891) elulooga. Hiljem täiendati raamatut kuni paavst Pius II elulooni (1458–1464). 8.–18. sajandini tsiteeriti teost praktiliselt kriitikavabalt, kuid hiljem on seda allikakriitiliselt uuritud. Enamiku paavstide elulugude koostajad pole teada. Keskajal omistati Hieronymusele paavstide koostatud elulood Peetrusest Damasus I-ni. Kirikuloolane Onofrio Panvinio omistas vastupaavst Anastasius Bibliothecariusele paavstide elulood Damasus I-st Nicolaus I-ni. Ajaloolane Louis Duchesne leidis, et paavstide elulugude autorit on võimatu tuvastada. Kirikuloolased on kindlad, et Stephanus II eluloo koostas primicerius Christopher ja Anastasius Bibliothecarius koostas paavstide Nicolaus I ja Hadrianus II elulood. "Liber Pontificalis" koostati algselt käsikirjana, raamatu esmatrükk ilmus 1602. aastal Mainzis. Järgmised trükid ilmusid 1647. aastal Pariisis ja aastatel 1718–1735 Roomas. Anastasii Bibliothecarii Historia, de vitis romanorum pontificum a b. Petro apostolo usque ad Nicolaum I nunquam hactenus typis excusa. Deinde Vita Hadriani II et Stephani VI "Liber Pontificalise" esmatrükk 1602. aastal
ISO 639-2

ISO 639-2 on standardi ISO 639 teine osa, mis esitab keelte nimetuste kolmetähelised koodid. Nimekirjas on 464 koodi. Tööd standardi selle osaga alustati 1989. aastal, kui selgus, et standardi esimene osa (ISO 639-1), mis loetleb keelte kahetähelisi koode, ei ole piisav kõigi keelte esindamiseks. Teine osa avaldati 1998. aastal. Muudatusettepanekuid võtab vastu ja vaatab läbi USA Kongressi raamatukogu.
Richard Mabuza

Richard Mabuza (3. märts 1946 – 2018) oli Svaasimaa kergejõustiklane. Ta osales 1972. aasta suveolümpiamängudel, kus ta saavutas meeste maratonijooksus 17. koha. 1978. aastal võitis ta Aafrika mängudel maratonijooksus kulla ja 1973. aastal pronksi. 1974. aasta Briti Rahvaste Ühenduse mängudel võitis ta tulemusega 2:12.55 pronksmedali. Richard Mabuza sports-reference.com
Osmussaare pank

Osmussaare pank on pank Balti klindi Põhja-Eesti klindi osas Loode-Eesti klindilõigus Osmussaare maastikukaitsealal. Pank on Balti klindi kõige läänepoolsem jätk Eestis. Pank tõuseb merest Osmussaare põhja- ja idarannikul. Merepõhjal olevat astangut ääristab 300 m laiune murrutuslava. Panga kõrgus on 6–7 m, paljanduv lubjakivi moodustab sellest 4 m. 475 miljonit aastat tagasi toimunud maavärina tagajärjel paljanduvad panga jalamil veepiiril bretšalaadse kivimi sooned, mille paksus on 1–1,5 m. Pangal paljanduvad Leetse, Toila, Pakri, Kandle või Aseri ja Väo kihistu kivimid, ülemises osas kohati ka Viivikonna kihistu kivimid. Pank ümbritseb saare põhjaosa u 5 km pikkuses. Panga kõrgus on keskmiselt 3 m, maksimaalselt 6 m. Klint on Osmussaare pangal osalt Ölandi tüüpi, mis tähendab, et astang koosneb täielikult lubjakivist. Idarannikul esineb ka Väike-Pakri tüüpi klinti, kus lubjakivi all esineb ka glaukoniitliivakivi, mida meri murrutab. Seetõttu on sealsele pangale omased suured pangale nõjatuvad paekivilahmakad. Saare loodetipus asuva tuletorni juures on pank 7 m kõrgune, madaldudes järk-järgult kagu poole. Osmussaare pank on kandideerinud UNESCO maailmapärandi nimistusse. Osmussaare pank on kantud Eesti ürglooduse raamatusse ja on Osmussaare kihistiku stratotüüp. Osmussaare kihistik paljandub seal läätsja liivakivikihina, mis moodustab Pakri kihistu ülemise osa ja mille läbimõõt on 0–20 cm. Panga astang taganeb keskmiselt 7 cm aastas. Osmussaare pank ja tuletorn Laevavrakk Osmussaare kagurannikul koos klibuvallide vahele kaduva pangaosaga Paekihtide vahelt välja kiilduv vesi Osmussaarel Pangatipp majaka lähedal Pankrannik H. Kink (koost.) "Läänemaa: Noarootsi, Nõva, Osmussaar", Tallinn: Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2008 Kalle Suuroja Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol, Tallinn 2006, lk. 50 K. Suuroja. 2004. Põhja-Eesti pangad. Ilo Kirjastus. Lk 37 Kalle Suuroja Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol, Tallinn 2006, lk. 125 Kalle Suuroja Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol, Tallinn 2006, lk. 79 M. Valker. "Osmussaar" Eesti Loodus 2008/5 Eesti ürglooduse raamat Stratigraafia terminoloogia Eesti stratotüüpsed paljandid Osmussaare maastikukaitseala kaitsekorralduskava 2010–2014
Louis Renault (jurist)

Louis Renault (21. mai 1843 Autun – 8. veebruar 1918 Barbizon) oli prantsuse jurist ja pedagoog. Ta sai 1907. aastal koos Ernesto Teodoro Monetaga Nobeli rahuauhinna. Aastatel 1868–1873 oli ta Rooma õiguse ja äriõiguse õppejõud Dijoni ülikoolis. Pärast seda töötas kuni surmani Pariisi ülikooli õppejõuna õigusteaduskonnas, 1881. aastast oli rahvusvahelise õiguse professor. 1890. aastast töötas ta välisministeeriumis. Ta osales paljudel konverentsidel, tähtsamad nendest olid 1899. ja 1907. aasta Haagi rahukonverentsid (vaata Haagi konventsioon). Ta oli tuntud rahvusvahelise vahekohtunikuna. Ta kirjutas artikleid ja monograafiaid rahvusvahelise õiguse ja äriõiguse teemadel.
Lucky Bhembe

Lucky Willie Bhembe (sündinud 25. oktoobril 1973) on Svaasimaa kergejõustiklane. Ta osales 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys, kus saavutas 51. koha. Tutvustus IAAFi lehel
Priscilla Mamba

Priscilla Innocentia Lungile Mamba (sündinud 4. jaanuaril 1972) on Svaasimaa kergejõustiklane. Ta osales 2000. aasta suveolümpiamängudel naiste 5000 meetri jooksus. Samuti on ta osalenud 1991, 1999 ja 2003. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel. Tutvustus IAAFi lehel
Neugrundi pank

Neugrundi pank on veealune pank Põhja-Eesti klindi Loode-Eesti klindilõigus, piirates Neugrundi meteoriidikraatri keskkõrgendikku. Seda ümbritsevad 200-400 meetri laiune ning 20-60 meetri sügavune ringsüvik ja aluskorrakivimitest ringvall. Ringvall on 3-osaline, 20–50 m kõrgune ja kuni 3 km laiune. Veel kaugemal asub ringmurrang, mis eristab kraatri ümbruse kivimeid rikkumata kivimitest. Neugrundi pank on suurima suhtelise kõrgusega astanguga Põhja-Eesti klindil, mille kõrgus on 60 meetrit. Koos ringsüvikus asuvate setete alla mattunud osaga on sealne astang 100 meetrit kõrge. Pangal esinevad kivimid alates Ordoviitsiumi lubjakividest (Keila lade) kuni Kambriumi liivakivideni. Tegemist on ainulaadse klindilõiguga ehk siis ainsa Neugrundi tüüpi klindiga, kus astang ulatub kristalse alukorrani. Reet Tiirmaa, Väino Puura, Alvar Soesoo, Sten Suuroja Eesti meteoriidikraatrid lk. 24 K. Suuroja. 2005. Põhja-Eesti klint. Eesti Geoloogiakeskus. Lk 86 Kalle Suuroja Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol, Tallinn 2006, lk. 119 Kalle Suuroja Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol, Tallinn 2006, lk. 78
Krässgrundi klindisaar

Krässgrundi klindisaar on Soome lahes asuv ringikujuline paeplatoo, mille pindala on kuni 3 km2. Klindisaar on osa Põhja-Eesti klindi Loode-Eesti klindilõigust. Paeplatoo põhjaosa ümbritseb astang (Krässgrundi pank). Pangal esinevad kivimid alates Ordoviitsiumi Lasnamäe lademe lubjakividest (Keila lade) kuni Kambriumi liivakivideni. Tegemist on ainulaadse klindilõiguga ehk siis ainsa Neugrundi tüüpi klindiga, kus astang ulatub kristalse alukorrani. Klindisaare veepealne osa moodustab Krassi saare. Kalle Suuroja Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol, Tallinn 2006, lk. 121 K. Suuroja. 2005. Põhja-Eesti klint. Eesti Geoloogiakeskus, lk 43.
Keskkool

Keskkool on üldhariduskool, kus saab omandada keskharidust. Keskkooliks võidakse Eestis nimetada ka kooli, milles on lisaks keskkooliklassidele (10.–12.) ka alamaid klasse, kas 7.–9. või 1.–9. Kutsekeskkoolis saab omandada korraga nii keskharidust kui ka kutseharidust. Gümnaasium
Suur-Pakri pank

Suur-Pakri pank on pank Põhja-Eesti klindi Loode-Eesti klindilõigus Suur-Pakri saarel. Panga pikkus on u 3 km ja kõrgus 1–5 m. Pank jääb täies ulatuses Pakri maastikukaitseala territooriumile. Koos Väike-Pakri ja Osmussaare pangaga kuulub Suur-Pakri pank Põhja-Eesti klindi Loode-Eesti klindilõigu koosseisu. Klint on Suur-Pakri pangal Ölandi tüüpi, ehk siis astang koosneb täielikult lubjakivist. Sealses Kunda lademe lubjakivis esineb daikidena bretšat. Läänes läheb see üle veealuseks Kolviku pangaks. Pakri pank (Pakri poolsaarel) K. Suuroja. 2004. Põhja-Eesti pangad. Ilo Kirjastus. Lk 45 Kalle Suuroja Põhja-Eesti klint Eesti looduse sümbol, Tallinn 2006, lk. 123
Norman Dlomo

Norman Dlomo (sündinud 18. aprillil 1975 Vereenigingis) on Lõuna-Aafrika Vabariigi pikamaajooksja. Dlomo saavutas viienda koha 2005. aasta poolmaratoni maailmameistrivõistlustel. Ta osales ka 2007. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel maratonis, kuid katkestas. Tutvustus IAAFi lehel
Hiroaki Doi

Hiroaki Doi (sündinud 2. detsembril 1978) on Jaapani kergejõustiklane (vasaraheitja). Tema isiklik rekord 74,08 meetrit on heidetud 2007. aasta juunis Inbas. Tema kettaheiterekord on 50,12 meetrit, mis on püstitatud 2005. aasta mais Hitachinakas. Tutvustus IAAFi lehel
Harju-Madise pank

Harju-Madise pank on pank Põhja-Eesti klindil. Pank asub praegusest mererannast üle 1 km kaugusel sisemaal. Pangalt voolab alla Madise juga. Panga peal asub Harju-Madise kirik. Pank on Jõhvi kihistu Madise kihistiku stratotüüp. Panga kõrgus on 3,5 meetrit, millest alumine meeter on rusukalde all. Ülemises osas paljandub 1,6 meetri ulatuses Madise kihistiku lubjakivi, alumise osa moodustab aga Pagari kihistik. K. Suuroja. 2004. Põhja-Eesti pangad. Ilo Kirjastus. Lk 51 Eesti stratotüüpsed paljandid
George Pólya

George (György) Pólya (13. detsember 1887 Budapest – 7. september 1985 Palo Alto) oli ungari päritolu matemaatik. Tema töövaldkonda kuulusid tõenäosusteooria, kombinatoorika ja arvuteooria kuid laiema tuntuse sai ta kui kaasaegse heuristika looja. Pólya juudist vanemad pöördusid 1888. aastal rooma-katoliku usku. On olnud Austria-Ungari, Šveitsi ja USA kodanik. 1905. aastal alustas Budapestis juura õpinguid, seda vaid ühe semestri ning pöördus siis keelte ja kirjanduse õppimisele. Pärast ülikooli lõpetamist hakkas huvi tundma füüsika ja matemaatika vastu ning sai lektoriks Viinis (1910/11), Göttingenis (1912/13) ja hiljem Zürichis. Oma karjääri teisel poolel keskendus probleemilahendusstrateegiate uurimisele. Ameerika Matemaatikaseltsi (MAA) üks austipendiume on Pólya nimeline. 1950. aastal kutsuti ta Rahvusvahelise Matemaatikakongressi (ICM) spiikriks. G. Polya. 1967. Kuidas lahendada ülesannet. (Tõlkinud Ülo Kaasik) Tallinn, Valgus. Heuristika
Paldiski pank

Paldiski pank on pank Põhja-Eesti klindi Lääne-Eesti klindilõigus Pakri poolsaare lääneosas. Osa pangast (Paldiski linnasisene paekallas) on arvele võetud ürglooduse objektina. Panga pikkus on u 15 km ja kõrgus 2–5 m. Panga piiriks on põhjas Peetri kindluse varemed ehk Muula mäed. K. Suuroja. 2004. Põhja-Eesti pangad. Ilo Kirjastus. Lk 53 Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 18.04.2013) Eesti geoloogilise baaskaardi Paldiski (6333) leht. Seletuskiri. K. Suuroja, E. Morgen, T. Mardim, M. Otsmaa, K. Kaljuläte, T. Vahtra, T. All, M. Kõiv. Eesti Geoloogiakeskus. Kaardistamise osakond, Tallinn, 2010 Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis
Martin Saks

Martin Saks (13. märts 1902 Imavere vald – 7. juuni 1962 Tallinn) oli eesti skulptor. Ta õppis aastatel 1922–1934 kunstikoolis Pallas. Nikolai Triigi juures õppis ta maalikunsti ning alates 1929. aastast Anton Starkopfi juures skulptuuri. Aastatel 1940–1941 oli ta õppejõud Konrad Mäe nimelises Riigi Kõrgemas Kunstikoolis, 1943–1944 Kõrgematel Kujutava Kunsti Kursustel, 1944–1951 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis, 1951–1962 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis (kuni 1955. aastani Tartu osakonnas). Martin Saksa loomingu parima osa moodustab figuurplastika, eriti Vasalemma marmorist tundlikud ja dekoratiivsed naisaktid. Ta on loonud ka monumente, sealhulgas Vastseliina Vabadussõja mälestussamba. Tema tütar oli kunstnik Vilja Volens. "ENE (1975), 7. kd, lk 47". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. oktoober 2015. Vaadatud 22. aprillil 2013. Toivo Toomemets, Eesti 1930. aastate kunst, Sirp ja Vasar, 6.08.1976 Tema teoste fotod Eesti Kunstimuuseumi digikogus
Arthur Bliss Lane

Arthur Bliss Lane (16. juuni 1894 – 12. august 1956) oli USA diplomaat. Ta oli USA saadik Nicaraguas 1933–1936, Eestis, Lätis ja Leedus 1936–1937, Jugoslaavias 1937–1941 ja Costa Ricas 1941–1942, seejärel suursaadik Colombias 1942–1944 ja Poolas 1944–1947 (algul Poola eksiilvalitsuse juures, hiljem Poola Rahvavabariigis). Ta oli antikommunist ja lahkus ametist, protesteerimaks Poola loovutamise vastu Nõukogude Liidu mõjusfääri.
Voldemar Pärtelpoeg

Voldemar Pärtelpoeg (25. oktoober 1872 Kuremaa – 8. detsember 1955 Tartu) oli eesti trükkal, mitme trükikoja juhataja. Ta sündis Palamuse kihelkonnas Kuremaa mõisas lossiteenija pojana. Vanemate elukohavahetuste tõttu elas lapsepõlves Võtikvere, Saduküla ja Põlgaste mõisas, kus tema isa pidas karjamehe ametit. Tema perekond kolis 1884. aastal Tartusse, kus Voldemar Pärtelpoeg õppis lühikest aega eesti ja saksa algkoolis, seejärel kaks aastat venekeelses 6-klassilises koolis. Aastal 1887 sai temast Karl August Hermanni Postimehe trükikoja õpilane, kes viieaastase õppeaja järel 1892 tunnistati trükitöölise abiliseks, mille järel ta paar aastat Tartus "kirjaladujana" töötas. Pärtelpoeg asus 1894. aastal elama Peterburi, kus töötas samuti trükikodades ja ajalehetoimetustes. 1896. aastast töötas ta saksakeelses ajalehes Sankt-Petersburger Herold, kus ta oli 1899–1914 kuulutuste osakonna juhataja (trükikoda suleti sõja puhkedes). Edasi asus ta juhatama Schraederi trükikoda Vassili saarel ja 1917. aastast osaühisuse Eesti trükikoda, olles samal ajal 17. riigitrükikojas korrektoriks. Pärtelpoeg abiellus 1899. aastal Johanna Toomiga. Nende pojast Valter Pärtelpojast sai legendaarne Tartu Ülikooli anatoomiaõppejõud. Pärtelpoeg opteerus 1920. aastal koos perekonnaga Eestisse. Tööle asus ta uuesti EKÜ Postimees trükikojas, kus oli aastatel 1923–1926 juhataja. Kolm järgmist aastat oli Pärtelpoeg Pärnus trükikoja Oma juhataja, misjärel uuesti Tartusse elama asus ja Gustav Rohti trükikoda juhatama hakkas – kuni selle natsionaliseerimiseni 1940. aastal. 1932. aastal registreeriti Voldemar Pärtelpoeg Tartu tööoskuse ametis "meistriks trükiladumise töö alal". Sõjajärgsetel aastatel oli ta kuni 80. eluaastani Postimehe/Edasi korrektor. V. Pärtelpoeg oli ühiskondlikult aktiivne: Tartus Karskuse Sõbra kirjatoimetaja abi (1894), Peterburi Ustavuses kirjatoimetaja (1895–1896), 1905. aastast Peterburi saksa trükitööliste Esimese Abiandmise Kassa laekahoidja ja 1927. aastast kuulus ta Eesti Kirjanduse Seltsi liikmeskonda. Peterburi aastatel tegi Voldemar Pärtelpoeg kaastööd kodumaa ajalehtedele: Eesti Postimehele kirjutas 1894. aastal kaks juhtkirja: saksa keelest eesti seltsides ja M. Veske unustatud hauast. 1895. aastal avaldas Lindas kirjutise "Karskus ja kirjandus", 1895.–1897. aastani saatis Eesti Postimehele sõnumeid ja kirjutisi Peterburi eestlaste tegevusest ja seltsielust. Aastatel 1889–1894 saatis Pärtelpoeg seitsmel korral rahvaluulet Jakob Hurdale. Voldemar Pärtelpoeg on maetud Tartu Raadi kalmistule.
Lille'i I ülikool

Lille'i I ülikool (prantsuse keeles: Université Lille-I) oli üks kolmest riiklikust ülikoolist Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas Villeneuve-d'Ascqi lähedal Lille'i linnas. Ülikool tegutses aastatel 1970-2017. Ülikool asutati 1854. aastal kui tehnikaülikool ja liideti 1896. aastal Lille'i ülikooliga. 1970. aastal sai sellest jälle iseseisev ülikool, mis hakkas kandma nime Lille'i teadus- ja tehnikaülikool (Université des sciences et technologies de Lille (USTL)). 2009. aastal nimetati kool ümber Lille'i I ülikooliks (Université Lille-I).  Lille'i I ülikool – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ametlik koduleht
Ljubõtino

Ljubõtino on alev Venemaal Novgorodi oblastis, Ljubõtino rajooni keskus. Asub Msta jõe paremal kaldal. Alevit läbib Neboltši ja Okulovka vaheline raudtee. Asulat on esmamainitud 1581. aastal Bežetski viiendiku maksuraamatus. 1931. aastani oli küla nimi Beloje. 1965. aastal sai aleviks.
William Hertel

William Oskar Hertel (30. aprill 1868 Kehra – 16. märts 1941 Tilsit) oli baltisaksa päritolu Eesti arst. Ta sündis Kehras maaomanik Friedrich Johann Wilhelm Herteli ja tema abikaasa Bertha (neiuna Heptner) pojana. Ta sai algul koduõpetust, aastatel 1878–1879 õppis Tartus Gustav Blumbergi erakoolis ja lõpetas aastal 1888 Tartu kroonugümnaasiumi. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1894 arstiastme väärilisena. Aastatel 1894–1903 töötas ta arstina volgasakslaste Grimmi ja Zürichi kolooniates, lisaks aastatel 1901–1903 ka kohalikus sünnitusmajas ja epideemiavastasel tööl. Aastatel 1903–1905 oli ta riiklik sanitaararst Astrahanis. Aastatel 1905–1915 oli ta Astrahanis vabrikuarst, aastatel 1915–1916 samas ülemarst. Aastal 1916 tuli ta Eestisse ja töötas aastani 1918 sõjapõgenike arstina. Aastatel 1918–1932 töötas ta Raasikul jaoskonnaarstina. Seejärel siirdus ta riigitöölt pensionile ja asus Viljandisse, kus jätkas aastani 1940 tööd eraarstina. Aastal 1940 lahkus ta koos abikaasaga järelrepatrieerujana Eestist Saksamaale. Ta hukkus aastal 1941 Tilsitis Ida-Preisimaal. Ta oli abielus ja 2 poja ning 2 tütre isa. Poeg Ernst Wilhelm Hertel ja väimees (tütre Beate Käthe abikaasa Theodor Kima) olid samuti arstid. Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 66.
Ken Doubleday

Kenneth Leslie Doubleday (14. veebruar 1926 – 8. juuni 2014 Geelong) oli Austraalia kergejõustiklane (tõkkejooksja ja kolmikhüppaja). Ta alustas karjääri kolmikhüppajana ja tegi kaasa ka teatejooksudes. 1950. aasta Briti impeeriumi mängudel Aucklandis jõudis ta 440 jardi tõkkejooksus poolfinaali. 1952. aasta suveolümpiamängudel Helsingis saavutas ta 110 meetri tõkkejooksus viienda koha tulemusega 14,82. 400 meetri tõkkejooksus jõudis veerandfinaali. Ta tegi kaasa ka 4×100 ja 4×400 meetri teatejooksus, kus piirduti eeljooksudega. 1954. aasta Briti impeeriumi ja Rahvaste Ühenduse mängudel Vancouveris kukkus ta 120 jardi tõkkejooksu finaalis ja katkestas. 1956. aasta suveolümpiamängudel Melbourne'is ta 110 meetri tõkkejooksus poolfinaali ei pääsenud. Doubleday oli kaheksakordne Austraalia meister. Kolmel korral (1954–1956) tuli ta Austraalia meistriks 120 jardi tõkkejooksus, kahel korral 220 jardi tõkkejooksus (1953, 1954) ja 440 meetri tõkkejooksus (1952, 1953) ning ühel korral kolmikhüppes (1947). Ken Doubleday sports-reference.com "Australian Athletics Records". Athletics Australia. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. oktoober 2014. Vaadatud 30. september 2014.
Nick Winter

Anthony William Winter (25. august 1894, Brocklesby – 7. mai 1955 Pagewood) oli Austraalia kergejõustiklane. Ta võitis kuldmedali kolmikhüppes 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis. "Profiil". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. oktoober 2007. Vaadatud 22. aprillil 2013.
Hugh Jack

Hugh Reid Jack (19. detsember 1929 – 19. detsember 2018) oli Austraalia kaugushüppaja. Hugh Jack osales 1956. aasta suveolümpiamängudel ning saavutas seal 24. koha tulemusega 6,90 meetrit. Ta oli kahekordne Austraalia meister kaugushüppes (1951, 1957). Tema isiklik rekord kaugushüppes oli 7,37 (1956). Hugh Jack sports-reference.com
Kunda vana savikarjäär

Kunda vana savikarjäär on endine savikarjäär Lääne-Viru maakonnas Kunda linna põhjaosas. Karjäär on arvele võetud ürglooduse objektina. Karjääris paljanduvad alamkambriumi Lontova, Lükati ja Tiskre kihistute savid ja aleuroliidid. Kunda vana savikarjäär Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 20.04.2013) Kunda vana savikarjäär Eesti looduse infosüsteemis