laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Entomoloogia

Entomoloogia on zooloogia haru, mis uurib putukaid. Teadlast, kes uurib putukaid, nimetatakse entomoloogiks. Putukate määramiseks on neid enamasti vaja püüda. Selleks kasutatakse nt kaha, entomoloogilist võrku, entomoloogilist sõela, jm. dipteroloogia koleopteroloogia lepidopteroloogia mürmekoloogia Eesti Looduseuurijate Seltsi entomoloogiasektsioon Läti Entomoloogiaühing Vene Entomoloogia Ühing Maavara, V. 1956. Noore entomoloogi käsiraamat. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. Voore, V. 1961. Zooloogilisi ekskursioone. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus.
Albrecht Mecklenburgist

Albrecht Mecklenburgist (saksa Albrecht von Mecklenburg; rootsi Albrekt av Mecklenburg), Mecklenburgi hertsogina Albrecht III (umbes 1338 – 31. märts või 1. aprill 1412) oli Rootsi kuningas aastatel 1364–1389 ja Mecklenburgi hertsog 1384–1412, Mecklenburgide dünastia Mecklenburg-Schwerini liinist. Põhja-Saksamaa Mecklenburgi hertsogkonna hertsog Albrecht sai Rootsi kuningaks seetõttu, et eelmine, Norra ja Rootsi kuningas Magnus IV oli Ida-Rootsis ning eriti suure hansalinnadest pärit saksa elanikkonnaga aladel väga ebapopulaarne. Nende ja hansalinnade toetusel tungiski Albrecht 1363. aastal Rootsi ning purustas Magnuse väed. Järgmisel aastal krooniti ta Stockholmis liitlaste ja Rootsi magnaatidest koosneva Rootsi Riiginõukogu toetusel kuningaks. Kuid Lääne-Rootsis jäid temavastased meeleolud püsima ning kui ta tahtis 1389. aastal korraldada läänistatud mõisamaade reduktsiooni, kukutati ta Taani kuninganna Margrete I kaasabil. Ta kaotas Taani-Rootsi vägedele lahingu Åsle juures ja Albrecht oli kuni 1395. aastani vangis, kust ta vabanes pärast lubadust, et ta kas loovutab endiselt temale alluva Stockholmi linna või maksab suure lunaraha. Et Albrechtil ei olnud kuskilt raha võtta, pidi ta linna 1398. aastal loovutama. Albrechti vangisoleku ajal valitses Mecklenburgi tema nõbu Stargardi hertsog Johann II. Albrechti liitlasteks olid aga vitaalivennad, Hansa ja Saksa ordu, kes jätkasid Taani-vastast võitlust. Saksa ordul õnnestus enda võimu alla saada Ojamaa (Gotlandi) saar, mis anti nimeliselt Albrechti võimu alla. Taani sai selle tagasi alles 1408. aastal, kui maksis ordule ja Albrechtile suure rahasumma. Nii asendus Rootsi-Mecklenburgi unioon lõplikult Taanit, Rootsit ja Norrat ühendava Kalmari uniooniga. Albrecht säilitas aga kuni oma surmani võimu Mecklenburgi hertsogkonna üle. Mecklenburgi valitsejate loend
Konkurentsipoliitika

Konkurentsipoliitika on üks osa riigi majanduspoliitikast ning sellel on selge eesmärk: kaitsta ja arendada efektiivset konkurentsi. Riigi tegevus tõhusa konkurentsipoliitika saavutamiseks on turu ja sellega kogu turumajanduse efektiivse toimimise põhialus. On ju konkurents turumajanduse koordineerimise ja suunamise põhimehhanism. Vaid juhul, kui see mehhanism hästi töötab, on loota positiivseid majanduslikke tulemusi nii staatilis-struktuurses (allokatsiooni ehk ressursside paigutuse) kui ka dünaamilises (majandusarengu) mõttes. Toimiva ja tegusa konkurentsiga seostatakse ka üldisemaid eesmärke – vabadust ja õiglust. Eristatakse konkurentsipoliitika nelja põhisuunda: loovat, kaitsvat, toetavat ja asendavat konkurentsipoliitikat. Konkurentsi loomise poliitika seostub turumajanduse loomuliku arengu jaoks vajaliku mikromajandusliku lähtesituatsiooni loomisega lahtiriigistamise ja eelkõige erastamise kaudu. Konkurentsikaitse poliitika seisneb uute sihilike konkurentsipiirangute tekke tõkestamises. Seejuures vajavad tõkestamist nii ettevõtete kui ka riigi ja kohalike omavalitsuste tegevustest tulenevad piirangud. Konkurentsi toetamise poliitika avaldub mittesihilike turutõrgete vähendamise poliitikana, mis on suunatud eelkõige turu läbipaistvuse ja turuosaliste mobiilsuse suurendamisele. Esimest ülesannet täidetakse näiteks tarbijakaitse, teist aga ettevõtlustoetuse ja -koolituse kaudu. Laiemas tähenduses hõlmab konkurentsipoliitika ka konkurentsi asendavat regulatsiooni korrigeerimatute turutõrgete korral. Sellisel juhul kuulutatakse vastavad tegevusalad erandvaldkondadeks ning vajaduse korral isegi tugevdatakse riikliku regulatsiooniga olemasolevaid vabaduspiiranguid. Tehnoloogia areng võib teha konkurentsi võimalikuks seal, kus see varem oli võimatu (näiteks mobiilside). Seetõttu on konkurentsipoliitika ülesandeks eelkõige konkurentsi asendava reguleerimise piiramine minimaalselt vajaliku määraga ja kõigi võimaluste kasutamine konkurentsi mõjusfääri laiendamiseks. Konkurentsipoliitikat on vaja, sest: Konkurents ei teki kõigil turgudekl iseenesest, vaid vajab mõnikord riigi meetmeid; Konkurents vajab sisulist piiramist, sest mitte kõik konkurentsi vormid ei soodusta majanduslikku efektiivsust, rääkimata õiglusest; Konkurents vajab kaitsmist piirangute eest. Majandussubjektid üritavad ennast konkurentsist vabastada.
Inglid ja kangelased

"Inglid ja kangelased" on ansambli Vennaskond album, mis ilmus aastal 1995. "Oi te poisid" (Boris Kõrver/Manivald Kesamaa) "Mõrtsukdaamid" (Tõnu Trubetsky/Priidu Beier) "Kindlus" (Mait Vaik) "3:36" (Trubetsky) "Varas kellakägu" (Trubetsky/Villu Tamme) "Õhtud Moskva lähistel" (Vassili Solovjov-Sedoi/Mihhail Matussovski/Aino Otto) "Huuled" (Trubetsky) "Nüüd mingem siit, veel koidu eel!" (Trubetsky/Allan Vainola/J. R. R. Tolkien/Harald Rajamets) "Pikad linad" (Trubetsky) "Suurlinna tuled" (Tamme/Trubetsky) "10203" (Trubetsky) "Kõik 1 kõik" (Trubetsky/Andrus Lomp) "Täna jälle me joome bensiini" (Lomp/Trubetsky) "Dostojevskilik Doris" (Trubetsky/Matti Moguči) "Keegi veel" (Trubetsky) Tõnu Trubetsky – laul Allan Vainola – kitarr Anti Pathique – kitarr Mait Vaik – bass Camille Camille – Viiul Rainis Kingu – trummid Laulude sõnad
Mina ja George

"Mina ja George" on ansambli Vennaskond album, mis ilmus 1996. aastal. "Kui mustavad udud" (Tõnu Trubetsky / Allan Vainola / Heiti Talvik ) "Kassid" (Trubetsky) "3" (Vainola / Arvi Siig) "Kroonlinnas" (Vaik/Siig) "Külaskäik" (Kaspar Jancis / Priidu Beier) "Ära löö last" (Jancis) "Jaanipäev" (Vello Toomemets / Hando Runnel) "Subatlantiline kohtumine" (Vainola / Andres Aule) "Rotipüüdja" (Andrus Lomp / Merca / Trubetsky) "Selle laulu mina ise luuletasin" (Arved Haug / Kalju Kass) "Tuled öös" (Vainola/Siig) "Tagasi prügimäele" (Teet Tibar / Trubetsky) "Tüdrukud - brünett ja blond" (Vainola/Siig) "Emigrant" (Lomp) "Mul oli üks plika" (Vainola / Andres Rodionov) "Max Stirner" (Ivo Schenkenberg noorem / Trubetsky) "Seitsmeteistaastased" (Trubetsky/Siig) "May Tonight Be Extra Special" (Trubetsky) "*** (Mängib džäss...)" (Vainola/Siig) "Lomp on loll" (Lomp) "Blow the Candle Out" (Inglismaa rahvalaul) Laulusõnad
Kalakuta Vabariik

Kalakuta Vabariik (Kalakuta Republic) oli muusiku ja ühiskonnategelase Fela Kuti krunt Nigeerias Lagoses, mille ta 1970 pärast Ameerika Ühendriikidest naasmist) sõltumatuks kuulutas. See asus Lagoses Mushini kohaliku omavalitsuse alal Idi-Oros aadressil 14 Agege Motor Road. Fela Kuti elas seal koos oma perekonnaliimete, oma bändiliikmete ning bändiga seotud inimestega. Seal oli tasuta kliinik ja helisalvestusstuudio. Selle nime all anti välja ka plaate. Nimi tuleb suahiili sõnast kalakuta ('kelmlik').  Pikemalt artiklis Kalakuta sõda 18. veebruaril 1977 (Olusegun Obasanjo valitsuse ajal) ründas Kalakuta Vabariiki tuhat tääkide ja nuiadega relvastatud sõdurit pärast seda, kui Fela Kuti uus plaat "Zombie" oli võime vihastanud. Kodus olid Fela Kuti oma paljude naistega, Fela vend Beko Ransome-Kuti ning Fela ja Beko ema Fumnilayo Ransome-Kuti. Sõdurid sisenesid valdustesse ette hoiatamata ning hakkasid inimesi peksma, asju lõhkuma ja naisi paljaks kiskuma. 77-aastasel Funmilayo Ransome-Kutil võeti juustest kinni ja ta visati aknast välja. Tal sai jalg raskelt vigastada ning ta suri aprillis. Valdused põletati maani maha, Fela Kuti peksti läbi ning tema stuudio koos pillide ja originaalsalvestistega hävitati. Seda reidi hakati kutsuma Kalakuta sõjaks. Et juhtum pälvis avalikkuse tähelepanu, oli valitsus sunnitud korraldama juurdluse. Süü pandi "üliagaratele tundmatutele sõduritele ja Felale". Kompensatsiooni juhtunu eest ei makstud. Aasta hiljem sisse antud hagi lükati tagasi.
Iskǎr

Iskǎr (bulgaaria Искър) on jõgi Euroopas Bulgaarias. Jõgi algab Rila mägedest Bulgaaria edelaosas. Laskub Sofia nõkku ja möödub Sofia idapoolsetest eeslinnadest. Seejärel läbib sügavas kuristikus Stara planina. Alamjooksul voolab läbi Alam-Doonau lavamaa ja suubub paremalt Doonausse. Jõe pikkus on 368 km ja valgala 8600 km².
Partlased

Partlased (Anatidae) on haneliste seltsi kuuluvate veelindude sugukond. Siia sugukonda kuuluvad näiteks haned, luiged, pardid ja kosklad. Partlased on kohastunud ujuma, õõtsudes veepinnal; paljud partlased on võimelised madalasse vette sukelduma. Kõikidel partlastel on jalgade vahel ujunahad ja nende nokk on lamendunud. Partlaste suurus algab väikseimast kaelus-pisipardist (Nettapus coromandelianus), kes on 26,5 cm pikk ja kaalub 164 g, ning lõpeb trompetluigega (Cygnus buccinator), kes on umbes 183 cm pikk ja kaalub 17,2 kg. Partlased elavad kõigil mandritel peale Antarktika ja neid võib kohata enamikul maailma saartel. Üldiselt on nad taimtoidulised. Nad on monogaamsed. Partlaste seas on palju rändlinde. Mõned liigid on kodustatud ning paljusid jahitakse liha saamiseks ja lõbu pärast. Partlaste süstemaatikas pole veel üksmeelele jõutud. Näiteks "Loomade elus" on eristatud kolm alamsugukonda: harakhanilased, hanilased ja partlased. Tänapäeval arvatakse harakhani omaette üheliigilisse sugukonda ja ülejäänud liigid kolme (haned, luiged ja pardid) kuni kümnesse alamsugukonda. Paljusid partlasi kirjeldas esimesena teaduslikult juba Linné, partlaste sugukonda aga iiri linnuteadlane ja parlamendiliige Nicholas Aylward Vigors 1825. Partlasi on umbkaudu 146 liiki, mis ühendatakse umbes 40 perekonda. Fossiilseid parte tuntakse juba uusaegkonna algusest. Euroopa eotseenist on leitud tänapäeva puispartidele lähedaste lindude jäänuseid – tänapäeva puispardid elavad troopikas. Oligotseenist on avastatud juba pardi ja vardi perekonna esindajaid, samuti suuri linde, kes vist olid luikede sugulased. Kokku on teada ligikaudu 70 väljasurnud partlaste liiki. Neid on leitud Igalt mandrilt peale Antarktika, samuti Uus-Meremaalt. Ujupardid Anatinae Anserinae Sukelpardid Aythyinae Dendrocygninae Merginae Oxyurinae Plectropterinae Stictonettinae Tadorninae Thalassorninae Alopochen Anas – part Anser – hani Aythya – vart Branta – lagle Bucephala – sõtkas Chloephaga – nösuhani Clangula – aul Cygnus – luik Dendrocygna – vilepart Mareca Melanitta – vaeras Mergellus – väikekoskel Mergus – koskel Oxyura – händpart Polysticta – kirjuhahk Somateria – hahk Spatula Tadorna – ristpart "Loomade elu", 6. kd., lk. 85
Kaur

Kaur (Gavia) on veelindude perekond, kauriliste seltsi kaurlaste sugukonna ainuperekond, kuhu kuulub 5 liiki. Kaurid on levinud Põhja-Ameerikas ja Põhja-Euroopas. Kauride suurus on võrreldav kas suure pardi või väikese hanega, välissiluett sarnaneb eriti viimastega, kui kaur ujub. Kauride sulestik koosneb mustadest ja valgetest toonidest, pea ja kael on mõnel liigil hallikas. Kõikidel liikidel on nokk odakujuline. Kaurid on veelise keskkonnaga hästi kohanenud linnud. Kogu nende elu möödub vees, välja arvatud emaste haudeperiood. Nad on väga head sukeldujad, toiduks püüavad muu hulgas kalu ja limuseid. Kaurid suudavad vee all olla 3-5 minutit järjest ning läbida selle aja jooksul 500-800 meetrit. Kaurid elutsevad püsivate paaridena, pesa teevad nad otse veepiiril asuvatele mätastele. Poegi on ainult kaks korraga. Tundrakaur (Gavia adamsii) Järvekaur (Gavia arctica) Jääkaur (Gavia immer) Kirdekaur (Gavia pacifica) Punakurk-kaur (Gavia stellata)
Andrus Värnik

Andrus Värnik (sündinud 27. septembril 1977 Antslas) on endine Eesti kergejõustiklane (odaviskaja), kes 2005. aastal tuli odaviskes maailmameistriks. Isiklik rekord: 87.83 (19. august 2003 Valga, kuni 2018. aastani Eesti rekord) 2000 Sydneys: 15. koht 81.34 (22. august) 2004 Ateenas: 6. koht 83.25 (28. august) 2003 Pariisis Saint-Denises: 2. koht 85.17 (31. august) 2005 Helsingis: 1. koht 87.17 (10. august) 2000 82.16 (29. juuli Haapsalu) 2002 83.75 (6. juuni Haapsalu) 2002 85.10 (6. juuni Haapsalu) 2002 85.47 (Eesti rekord; 12. juuni Ostrava) 2003 87.83 (Eesti rekord; 19. august Valga) Andrus Värnik on 182 cm pikk ja kaalub 110 kg. Ta elab Antslas. Värnik kuulus klubisse Võru KJK Lõunalõvi ja treenis Heino Puuste juhendamisel. Alates 2009. aasta kevadest treenis Värnikut Sulev Lepik. Värniku hobid on golf ja tennis. Värnik valdab võru keelt. 2007. aasta sügisel osales Värnik saates "Tantsud tähtedega", kus tema partner oli Kaisa Oja . Ta ei jõudnud paremate hulka. 1. augustil 2006 sõitis Värnik 163 km/h kohas, kus suurim lubatud kiirus oli 90 km/h. 2007. aasta aprillis jäi Värnik Tallinnas Ehitajate teel oma autot Audi A6 juhtides vahele juhiloata sõiduga. Värnikult oli sõidukijuhtimisõigus kiiruse ületamise tõttu ära võetud. Politsei vormistas talle väärteoprotokolli ja määras karistuseks rahatrahvi, mille suurust ei avalikustatud. 16. jaanuaril 2010 tabas politsei Värniku Tallinnas Tehnika tänaval alkoholijoobes autoroolist. Politsei karistas teda 12 000 krooni suuruse rahatrahvi ja juhtimisõiguse äravõtmisega neljaks kuuks. 2003 – Eesti aasta meessportlane 2003 – Eesti aasta meeskergejõustiklane 2004 – Eesti Vabariigi spordipreemia (hõbemedali võitmise eest odaviskes 2003. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel) 2005 – Eesti aasta meessportlane 2005 – Eesti aasta meeskergejõustiklane 2006 – Valgetähe III klassi teenetemärk 2006 – Eesti Vabariigi spordipreemia (kuldmedali võitmise eest odaviskes kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Helsingis 2005. aastal) "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 430 "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 201 "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 202-203 http://www.elu24.ee/?id=261224 "Loe, milline kirev kamp kuulsusi on roolijoodikute nimekirjas" Delfi, 22. juuni 2011 (vaadatud 20. detsembril 2012) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Biograafia ESBL-is Andrus Värnik Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Andrus Värnik – haiglavoodist Eesti meistriks Õhtuleht, 25. juuli 2005 Intervjuu värske maailmameistriga EPL, 12. august 2005 Märt Roosna: Treener Puuste: Värniku odakaare pikkus sõltub mehe tervisest, Eesti Päevaleht, 18. juuli 2008 Andrus Värniku eduka karjääri kurb lõpp Eesti Ekspress, 14. november 2012
Florida poolsaar

Florida poolsaar on poolsaar Põhja-Ameerika kaguosas Ameerika Ühendriikides. Seda ümbritsevad läänest Mehhiko laht ja idast Atlandi ookean. Florida laht eraldab seda Florida Keysi saarestikust. Kogu Florida poolsaar jääb Florida osariigi koosseisu. Tema pikkus on umbes 610 km ja keskmine laius on umbes 200 km, pindala on 155 000 km2. Poolsaare lõunapoolseim punkt on Sable'i neem. Poolsaare idaosas asub Canaverali neem, kus asuvad John F. Kennedy kosmosekeskus ja Cape Canaverali õhujõudude baas. Poolsaarele andis nime "La Florida", mis hispaania keeles tähendab "Lillede maa", Hispaania maadeavastaja Juan Ponce de León 1513. aastal, kui ta külastas seda esimest korda. Suurim järv on Okeechobee järv. Florida poolsaare lõunapoolseimat punkti peetakse Bermuda kolmnurga üheks nurgaks. Florida ajalugu Florida osariik
Pütlased

Pütlased (Podicipedidae) on pütiliste seltsi ainusugukond veelinde. Sugukonda kuulub 6 perekonda 22 liigiga. Pütlased on laialdaselt levinud mageveelinnud, kes rändel ja talvel viibivad ka mererannikutel. Aechmophorus (suurpütt) Podiceps (pütt) Podilymbus (vöötnokk-pütt) Poliocephalus (viirpea-pütt) Rollandia (kõrvukpütt) Tachybaptus (väikepütt) väikepütt ehk punakael-pütt (Tachybaptus ruficollis) tuttpütt (Podiceps cristatus) hallpõsk-pütt (Podiceps grisegena) sarvikpütt (Podiceps auritus) mustkael-pütt (Podiceps nigricollis)
Florida laht

Florida laht on madal laht Põhja-Ameerika kaguosas Florida poolsaare lõunatipus. See eraldab Florida poolsaart Florida Keysi saarestikust. Lahe pindala on 2100–2600 km2. Peaaegu kogu Florida laht kuulub Evergladesi rahvuspargi koosseisu.
Kultuurmaastik

Kultuurmaastik ehk kultuurmaistu (ka antropogeenne maastik või inimkujundatud maastik) on maastik, kus inimtegevus on loodust tugevalt muutnud või mõjutanud. Kultuurmaastiku mõiste võttis kasutusele saksa geograaf Otto Schlüter. Tavaliselt sisalduvad kultuurmaastikus elemendid, millel on mingile inimrühmale kultuuriline või sotsiaalmajanduslik tähendus. Kultuurmaastike hulka kuuluvad kultuuristatud sood, põllustatud moreentasandikud jms. Kultuurmaastiku ja loodusmaastiku vaheline piir pole terav. Kui inimtegevus piidub kohaliku elustiku majandamisega, nimetatakse sellist kultuurmaastikku pärandmaastikuks. Mõnikord nimetatakse kultuurmaastikku (-maistut) ka lihtsalt maistuks. Sõna "maistu" võttis kasutusele geograaf Jaan Rumma soomekeelse sõna maasto eeskujul, et rõhutada eelkõige inimese osalust maastiku kujundamisel ja sellisena sobib tänapäeval asendama terminit maastik, kui käsitletakse seoseid looduskaitse ja kultuuriuuringutega. Õigekeelsussõnaraamat (2006) nimetab maistuks (geograafiliselt) eriilmelist maa-ala. inimgeograafia loodusmaastik pärandkooslus pärandkultuur Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 13.12.2011)
Vart

Vart (Aythya) on veelindude perekond partlaste sugukonnast. suurvart (Aythya valisineria) punapea-vart (Aythya ferina), Eestis harv haudelind preeriavart (Aythya americana) lannuvart (Aythya collaris), elab Põhja-Ameerikas austraalia vart (Aythya australis) amuuri vart (Aythya baeri) valgesilm-vart (Aythya nyroca), Eestis eksikülaline madagaskari vart (Aythya innotata) maoori vart (Aythya novaeseelandiae) tuttvart (Aythya fuligula), Eestis arvukas merivart (Aythya marila), Eestis haruldane haudelind väike-merivart (Aythya affinis), elab Põhja-Ameerikas punanokk-vart
Sable'i neem

Sable'i neem (inglise Cape Sable) on Florida poolsaare ja Ameerika Ühendriikide mandriosa kõige lõunapoolsem punkt.
Tutt-tihane

Tutt-tihane (Parus cristatus (L.), syn. Lophophanes cristatus) on linnuliik tihaslaste sugukonnast tihase perekonnast. Tutt-tihase rahvapäraseid nimetused on tutiga tihane, tutt-tihalane ja metsatihane. Tutt-tihane on levinud Euroopas Pürenee poolsaarest kuni Uurali mäestikuni. Tutt-tihase iseloomulikem tunnus on teravatipuline musta-valgekirju tutt. Ta toitub aasta läbi peamiselt putukatest. Tutt-tihane on paigalind. Eesti mandriosas on tutt-tihane tavaline haudelind, kuid saartel puudub. Tema pesitsusaegne arvukus on hinnanguliselt 80 000 – 140 000 paari, talvine 200 000 – 300 000 isendit. Tutt-tihane elutseb okasmetsades, eelistades männikuid. Eestis on tutt-tihane eri tüüpi männimetsadele omane lind. Kuusemetsi asustab ta harvemini. Tutt-tihane ehitab pesa enamasti puuõõnsusse, kasutades sageli väike-kirjurähni, põhjatihase ja ka teiste tihaste vanu pesi. Ta võib teha pesa ka puutüve oksaauku või lõhedesse ning kasutab metsa paigaldatud pesakaste. Täiskurnas on 4–7, väga harva 8 valget roostepruunide pisilaikudega muna. Mune hautakse 13–17 päeva. Pojad on pesahoidjad, nad väljuvad pesast kahe- kuni kolmenädalastena ning seejärel püsivad pesitsuskoha läheduses. BirdLife International (2004). Parus cristatus. 2006 IUCNi punane nimistu. IUCN 2006. Vaadatud 12 May 2006. Mäger, M. Linnud rahva keeles ja meeles. Eesti Raamat, Tallinn, 1969. Rootsmäe, L., Veroman, H. Eesti laululinnud, Tallinn Valgus, 1974. Hirundo 1:2009 Tutt-tihane andmebaasis eElurikkus
Magneesiumkarbonaat

Magneesiumkarbonaat (tähis MgCO3) on valge tahke aine. Looduses esineb mineraalina ja mitmete mineraalide koostises. Magneesiumkarbonaati kasutatakse näiteks mitmel spordialal, mis nõuavad, et sportija käed oleksid kuivad. Üheks näiteks on kaljuronimine. Mägironijad hoiavad magneesiumkarbonaati spetsiaalses kotikeses, mis ripub ronija vööl. Samuti kasutavad seda jõutõstjad, selleks, et kang ei libiseks higist nõretavatest kätest välja. Magneesiumkarbonaati kasutatakse ka tsirkuses. Juhul, kui inimene maneežil peab köidikute abil jõudma lae alla, on üsna tõenäoline, et ta käed lähevad higiseks. Selle vältimiseks määrib ta enne etteastet oma käed kokku magneesiumkarbonaadiga. Tööstuslik magneesiumkarbonaat võib olla mitmel kujul. Kõige tavapärasem on kas pulber või on ta kokkupressitud klotsisse ja mida on seetõttu mugav kasutada näiteks seinal olles. Talk
Tiir

Tiir (Sterna) on tiirlaste sugukonda kuuluv linnuperekond. Tiirud on kajakasarnased linnud. Tiirud on kosmopoliidid. Tiirude süstemaatikas puudub üksmeel. Toitub väikestest kaladest, vähilaadsetest, putukatest ja ussidest. Kalu märgates sukeldub ta enam kui 3 m kõrguselt. naerutiir (Sterna nilotica), Eestis eksikülaline tutt-tiir (Sterna sandvicensis), Eesti vähearvukas haudelind väiketiir (Sterna albifrons), Eestis vähearvukas haudelind sootiir (Sterna forsteri), Põhja-Ameerika haudelind jõgitiir (Sterna hirundo), Eestis tavaline randtiir (Sterna paradisaea), Eestis rannikualadel tavaline Olav Renno, Tiirud- graatsilised lennumeistrid, Postimees, 8. juuni 2017
Nikolai Protassov

Krahv Nikolai Aleksandrovitš Protassov (vene Николай Александрович Протасов; 7. jaanuar 1799 (27. detsember 1798 vkj) – 28. jaanuar (16. jaanuar vkj) 1855) oli Venemaa sõjaväelane ja riigiametnik, aastast 1836 kuni oma surmani Vene Õigeusu Kiriku Pühima Valitseva Sinodi ülemprokurör. Nikolai Protassov sündis tegeliku salanõuniku Aleksandr Protassovi ja tolle abikaasa Varvara Bahmetjeva perekonnas. Sõjaväeteenistust alustas 15-aastaselt keiserliku kaardiväe husaaripolgus kornetina. Ohvitserina osales ta 1828. aastal Vene-Türgi sõjas ja 1831. aastal Poola ülestõusu mahasurumises. Aastal 1834 lahkus polkovniku auastmes tegevteenistusest ning nimetati õppeasutuste ja tsensuuri peavalitsuse liikmeks. Järgmisel, 1835. aastal viidi ta üle rahvavalgustuse ministri asetäitjaks, kus tema ülesannete hulka kuulus järelevalve teostamine pedagoogilise instituudi, Rumjantsevi muuseumi ja Valgevene õpperingkonna üle. Hiljem anti Protassovile ratsaväe kindraladjutandi auaste ja ta nimetati Riiginõukogu liikmeks. 24. veebruaril 1836 nimetati Protassov Vene Õigeusu Kiriku Pühima Sinodi ülemprokuröriks. Sellele ametikohale jäi ta kuni oma surmani 1855. aasta jaanuaris. Tema kaasajal levinud anekdoodi kohaselt oli ta ametisse saades teatanud oma sõbrale kindraladjutant Tšitšerinile: "Õnnitle mind, ma olen minister, ma olen piiskop, ma olen kurat teab kes!" Kiievi metropoliit Filaret oli sellest kuulda saades aga märkinud: "Paika peab neist ainult viimane." Sinodi ülemprokurörina ei püüdnud Protassov süveneda teoloogilistesse küsimustesse, vaid kaitsta religioonipoliitika elluviimisel eelkõige üldriiklikke huve, tegutsedes keiserliku ametnikuna. Pühima Sinodi kujundas ta ümber omalaadseks ministeeriumiks, mille koosseisu hakkasid kuuluma erinevad valitsused ja kantseleid. Kasutades ära keiser Nikolai I soosingut, suurendas ta ülemprokuröri volitusi ja vaimulikkonna sõltuvust ilmalikust võimust. Sinodi majandusasjade juhtimise viis ta otse ülemprokurörile alluva majanduskomisjoni haldusalasse. Protassov sai tuntuks õigeusu õppeasutuste arendajana. Tema ajal viidi vaimulikesse õppeasutustesse sisse mitmed ilmalikud, praktilised õppeained nagu meditsiin ja põllumajandus. Ta üritas seminare ja akadeemiaid muuta sarnasemaks ilmalike õppeasutustega. 1839. aastal sulges ta vaimulike õppeasutuste komisjoni, mille esimees ta ise selle ajani oli. Protassovi ametiajal leidis Liivimaa kubermangus aset usuvahetusliikumine. Esimeste luteri usust õigeusku ülemineku katsete ajal 1841. aastal näitas Protassov üles suutmatust jagada Riia abipiiskopile Irinarhile vajalikke juhiseid ega soovinud sekkuda selles küsimuses õigeusu vaimulikkonna ja baltisaksa aadli vahel tekkinud konflikti. Usuvahetusliikumise ulatuse kasvades aastatel 1845–1848 oli ta selle suhtes mõõdukalt toetav. Krahv Protassovi abikaasa oli vürstinna Natalja Golitsõna (1808–1880), Moskva kindralkuberneri vürst Dmitri Golitsõni tütar. Ta suri 16. jaanuaril 1855 Peterburis ja maeti Moskva Donskoi kloostrisse.
Maa magnetpoolus

Maa magnetpoolus on punkt, kuhu koonduvad Maa magnetvälja jõujooned. Maal on kaks magnetpoolust – Maa magnetiline põhjapoolus ja Maa magnetiline lõunapoolus.