AC/DC

AC/DC on Austraalia päritolu rokkansambel. Ansambli asutasid vennad Malcolm ja Angus McKinnon Young Sydneys 1973. aastal. Laulja oli Dave Evans. 1974. aasta septembris asus Evansi asemele Bon Scott. Pärast Boni surma 19. veebruaril 1980 asus tema kohale Brian Johnson. AC/DC tegutseb tänini. Nende albumeid on müüdud üle 200 miljoni. Olgugi et tavaliselt peetakse bändi hard rock'i ja heavy metal'i teerajajaks, liigitavad liikmed enda muusikat rohkem rock'n'roll'iks. Nimi AC/DC tuleneb ingliskeelsetest sõnadest alternating current / direct current, mis tähendab vahelduvvool/alalisvool. Väidetavalt soovitas seda vendadele Youngidele nende õde Margaret, lugedes lühendipaari õmblusmasinalt. Angus Young (soolokitarr), alates 1973 Stevie Young (rütmikitarr), alates 2014 Brian Johnson (vokaal), 1980–2016, alates 2020 Cliff Williams (basskitarr), 1978–2016, alates 2020 Phil Rudd (trummid), 1975–1983, 1994–2015, alates 2020 Malcolm Young (rütmikitarr), 1973–2014 Dave Evans (vokaal), 1974 Larry Van Kriedt (saksofon), 1973 Colin Burgess (trummid), 1973–1975 Chris Slade (trummid), 1989–1994, 2015-2016 Axl Rose (vokaal), 2016 Bändi logol on kaldkriipsu asemel kõrgepinge sümbol (AC⚡DC). Angus, Malcolm ja George Young sündisid Šotimaal Glasgow's, kuid kolisid perega 1963. aastal Austraaliasse Sydneysse. Malcolm Young rajas 1973. aastal koos trummari Colin Burgessi ja basskitarristi Larry van Kriedtiga uue bändi, kuhu kaasati ka Malcolmi noorem vend Angus. Lauljaks võeti Dave Evans, kes oli varem olnud Malcolmiga samas bändis Velvet Underground (ei ole seotud samanimelise USA bändiga). Algselt mängis AC/DC põhiliselt kavereid, näiteks Chuck Berry, The Beatlesi ja Rolling Stonesi loomingut ning ka mõningaid endakirjutatud laule. 1973. aasta viimasel päeval andis AC/DC oma esimese kontserdi Sydneys klubis The Chequers ja 1974. aasta veebruaris salvestas esimese singli "Can I Sit Next To You Girl? / Rockin’ In The Parlour". Üsna peatselt vallandati Colin Burgess, kuna ta kukkus laval kokku, ja basskitarrist Larry van Kriedt. Trummari kohta hakkas ajutiselt täitma George Young. Selleks ajaks oli Angus juba hakanud esinedes kandma tema tunnuseks saanud koolivormi. Esialgu kasutas ta mitmesuguseid kostüüme, näiteks gorilla, Zorro ja Super-Angi (Supermani eeskujul) kostüüme. 1974. aastal otsustasid vennad Youngid, et Evans ei ole bändi sobiv laulja, kuna kaldub stiililt rohkem glämmroki poole, mis bändi suundumusega ei sobinud. Septembris paluti Evansil lahkuda ja tema asemele võeti Bon Scott, kes oli näinud bändi esinemas esimest korda kuu aega varem. Scott, kellel oli varasemast mitu seadusrikkumist, aitas luua bändile jõhkrat ja toorest kuvandit, mis on suures osas tänini säilinud. 1975. aastal anti välja album "High Voltage". Samal aastal said bändi liikmeteks basskitarrist Mark Evans ja trummar Phil Rudd, nendega lõppes liikmete pidev vahetumine. 1975. aastal ilmus ka bändi teine album "T.N.T." – mõlemad anti välja ainult Austraalias. Järgmisel aastal pandi kahe nimetatud albumi põhjal kokku USA ja Suurbritannia turu jaoks uus album, mis kandis samuti nime "High Voltage". 1976. aasta aprillis oli AC/DC esimene kontsert Euroopas – Londoni klubis The Red Cow. Sellest ajast hakkas bänd Suurbritannias regulaarselt esinema ja sai kohaliku publiku seas populaarseks, kuna bändi seostati punkliikumisega. Edu Suurbritannias pani aluse bändi ülemaailmsele kuulsusele. Oktoobris tuuritas AC/DC Rainbow soojendusbändina Euroopas, anti kontserte Taanis, Saksamaal, Belgias, Prantsusmaal, Šveitsis ja Hollandis. 1977. aastal anti esimesed kontserdid USA-s, kus AC/DC esines endiselt soojendusbändina. Üles astuti koos selliste esinejatega nagu Moxy, Foreigner, Johnny Winter, KISS, Aerosmith, Styx ja Blue Oyster Cult. 1978. aastal andis bänd välja albumi "Powerage", mis suurendas nende edu ja kuulajaskonda veelgi. Sellel albumil astus esimest korda üles uus basskitarrist Cliff Williams, kes asendas Mark Evansit, kellel olid vastuolud Angus Youngiga. USA kontserte oli võrreldes eelmise aastaga oluliselt rohkem. USA-s Miamis salvestas bänd ka järgmise albumi "Highway To Hell", mis tuli välja 1979. aastal. "Highway To Hell" osutus bändi seni kõige edukamaks albumiks, mis jõudis USA edetabelites 17. ja Briti edetabelites 8. kohale. See oli ka AC/DC esimene miljonilise läbimüügiga album. 19. veebruaril 1980 jõi Scott Londonis ohtralt ja jäi pärast sõbra autosse magama. Samal ööl ta suri, kuna lämbus omaenda okse tõttu. Ametliku teate kohaselt "jõi ta end surnuks". Scott maeti Lääne-Austraalias Fremantle'isse, kuhu ta lapsepõlves koos oma perekonnaga elama oli asunud. Youngid hakkasid selle sündmuse järel kohe uue materjaliga töötama, et Scotti surmast paremini üle saada. Samal ajal hakati ka uut lauljat otsima. Mitme kandidaadi seast valiti lõpuks välja Brian Johnson, kes oli seni olnud bändis Geordie. Johnson oli ka Bon Scottile ühes Londoni klubis meeldejääva mulje jätnud. Nimelt laulis Johnson täiest kõrist üht Little Richardi laulu, kokku varises. Scott arvas siis, et see oli osa etendusest, aga hiljem selgus, et Johnsonil oli pimesool lõhkenud. High Voltage (1975, Austraalia) T.N.T. (1975, Austraalia) High Voltage (1976) Dirty Deeds Done Dirt Cheap (1976, Euroopa & Austraalia) Let There Be Rock (1977) Powerage (1978) If You Want Blood You've Got It (1978); kontsertalbum Highway to Hell (1979) Back in Black (1980) Dirty Deeds Done Dirt Cheap (1981, USA) For Those About to Rock (We Salute You) (1981) Flick of the Switch (1983) '74 Jailbreak (1984) Fly on the Wall (1985) Who Made Who (1986); filmi "Maximum Overdrive" soundtrack Blow Up Your Video (1988) The Razor's Edge (1990) Live (1992); kontsertalbum Ballbreaker (1995) Bonfire (1997); viiest albumist koosnev kogumik Let There Be Rock: The Movie – Live in Paris (1997); kontsertalbum Stiff Upper Lip (2000) Black Ice (2008) Backtracks (2009); kogumik Iron Man 2 (2010); samanimelise filmi soundtrack Rock or Bust (2014) Power Up (2020) AC/DC ametlik koduleht (inglise keeles) Metalstorm.net: AC/DC VH1.com Rock and Roll Hall of Fame 2003: AC/DC: AC/DC: Rolling Stone Rock and Roll Hall of Fame and Museum