laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Taevasfäär

Taevasfäär ehk taevaskera on astronoomias ja navigatsioonis vaatlejat ümbritsev mõtteline kerapind, mille keskpunkt on vaatleja asukohas ja mille raadius on määramata. Taevasfäärile projitseeruvad taevakehad, mis asuvad vaatleja ja taevasfääri vahel. Algselt on taevasfääri mõistetud nii, et selle keskpunkt on Maa pinnal paikneva vaatleja silma asukohas. Sel juhul võib teda praktiliselt samastada mõne Maa pinnal paikneva punktiga. Põhimõtteliselt võib vaatleja kas tegelikult või mõtteliselt paikneda mis tahes punktis, nii et ka taevasfääri keskpunkt võib asetseda mis tahes punktis. Astronoomias paigutatakse see tavaliselt mõnesse punkti Maa pinnal (topotsentriline taevasfäär), Maa keskpunkti (geotsentriline taevasfäär) või mõne muu taevakeha (eriti mõne planeedi (planetotsentriline taevasfäär), Päikese (heliotsentriline taevasfäär) või Galaktika) keskpunkti. Taevasfääri raadius on määramata, sest projitseerimisel pole see oluline. Intuitiivsele ettekujutusele vastab, et see oleks suurem mis tahes taevakeha tegelikust kaugusest. Seepärast vaadeldakse seda mõnikord lõpmata suurena. Taevasfääri punktide asukohta ning ühtlasi neile projitseeruvate taevakehade näivat asukohta kirjeldavad taevakoordinaadid. Taevakeha näiv asukoht taevasfääril on punkt, kus taevasfääri keskpunkti ja taevakeha ühendav sirge lõikub taevasfääriga. Geotsentriline taevasfäär Taevaekvaator ja maailmapoolused Taevapoolkera Taevavõlv
Karula Raudjärv

Raudjärv (ka Karula Raudjärv) on järv Valgamaal Lüllemäe külas. Raudjärv Eesti looduse infosüsteemis
Raudjärv

Raudjärv on mitme Eesti järve nimi: Aheru Raudjärv, järv Valgamaal Taheva vallas Karula Raudjärv, järv Valgamaal Karula vallas Korva Raudjärv, järv Valgamaal Tõlliste vallas Aabra järv, järv Võrumaal
Aakre Saeveski paisjärv

Aakre Saeveski paisjärv ehk Saeveski paisjärv on paisjärv Aakre ojal Valga maakonnas Tõrva vallas Soontaga külas Soontaga looduskaitsealal. Paisjärv on paisutatud arvatavasti tsaariajal; praegu seal mingit jõujaama ei ole. Arvatavasti sõjategevuse tagajärjel jooksis järv tühjaks. 1960. aastate algul paisjärv taastati metsaülem Tõnis Ainso eestvedamisel. 1987. aastal pais lagunes uuesti, hiljem see taastati. Paisjärve kaldal on Hermann Walteri mälestussammas ja Soontaga telkimisala.
Paša küla

Paša [paš'aa] on küla Venemaal Leningradi oblastis Volhovi rajoonis Paša jõe kaldal. Varem nimetati seda "Pašski perevoz"iks. Elanike arv oli 3129 inimest (1997). 24. augustil 2004 ühendati Paša küla Lessozavodi alevikuga. Ühinenud asula nimeks sai Paša küla.
Paša jõgi

Paša jõgi (vepsa Paksjogi) on jõgi Venemaal Leningradi oblastis, Sviri jõe vasakpoolne lisajõgi. Paša jõgi voolab välja Pašozero järvest, mis asub Tihvini kõrgustiku ja Vepsa kõrgustiku piiril. Jõgi voolab valdavalt kirde suunas üldiselt soisel ja metsasel maastikul. Jõe pikkus on 242 km. Suurim lisajõgi on parempoolne lisajõgi Kapša jõgi (vepsa Kapšjogi). Paša suubub Sviri 8 km kaugusel Sviri suudmest. Paša jõe kaldal asuvad külad: Vihmjaz Rõbežno Paša küla (endine Pašski Perevoz) Pašozero küla Nadkopanje Sviritsa
Andrei Kopõtov

Andrei Kopõtov (9. märts 1963 – 4. veebruar 1993) oli Eesti politseinik (vanemkordnik). Ta teenis Tallinna politseipataljoni II kompaniis ning läks 4. veebruaril 1993 appi vägistaja ohvriks langenud naisele ja kurjategija laskis ta maha. Teenistusülesannete täitmisel hukkunud politseiametnikud
Zinovi Tsirik

Zinovi Tsirik (ukraina Зіновій Ісаакович Цирік; 20. jaanuar 1924 Harkiv – 16. juuli 2011 Harkiv) oli Ukraina kabetaja, suurmeister. Ta võitis kuuel korral NSV Liidu meistrivõistlused vene kabes (1951, 1955, 1958–1960, 1964). 1961. aastal pälvis ta esimese kabetajana NSV Liidu suurmeistri tiitli. Artikkel tema 80. sünnipäeva puhul ajalehes Ладья Temast Boriss Feldmani lehel
Joroineni vald

Joroinen on vald Soomes Ida-Soome läänis Põhja-Savo maakonnas. Joroineni vallas asub Varkause lennujaam. Population growth biggest in nearly 70 years Joroineni valla koduleht soome keeles
Leonardo Fibonacci

Pisa Leonardo (umbes 1170 – umbes 1250), tuntud ka kui Leonardo da Pisa, Leonardo Pisano, Leonardo Bonacci, Leonardo Fibonacci, kõige sagedamini lihtsalt Fibonacci, oli Itaalia matemaatik, keda peetakse ka "keskaja kõige andekamaks matemaatikuks". 1202. aastal tutvustas ta maailmale Fibonacci jada ehk Fibonacci arve. Samuti peetakse teda araabia numbrite Euroopasse importijaks. Howard Eves. An Introduction to the History of Mathematics. Brooks Cole, 1990: ISBN 0-03-029558-0 (6th ed.), p 261.
MA

MA või Ma või mA või ma on lühend, mis võib tähendada järgmist: MA on akadeemilise kraadi magister artium lühend (lühendina ka M.A., ALM, A.L.M., AM, A.M., LAM, L.A.M.) MA on Maanteeamet MA on Maksuamet MA on Maroko maakood standardi ISO 3166 järgi MA on Massachusettsi osariigi USA postiteenistuse kood mA on milliamper mega-aasta lühend Ma, Väike-Aasia jumalanna Ma jõgi Vietnamis ja Laoses Ma, perekonnanimi Machi arvu tähis
Teraspakt

Teraspakt, tuntud ka kui Itaalia ja Saksamaa vaheline sõpruse ja liitluse pakt ning Berliini-Rooma telg, oli Itaalia ja Saksamaa vahel 22. mail 1939 sõlmitud leping. Lepingule kirjutasid alla Galeazzo Ciano (Itaalia poolt) ja Joachim von Ribbentrop (Saksamaa poolt).
Kominterni-vastane pakt

Kominterni-vastane pakt oli Kolmanda Riigi ja Jaapani 25. novembril 1936 esitatud ühisdeklaratsioon, milles lepiti kokku ühises võitluses Kominterni vastu. Järgmisel aastal liitus paktiga ka Itaalia.
Hormikulised

Hormikulised (Calanoida; mõnikord kasutatud ka ladinakeelset nimetust Calanoidea) on aerjalgsete klassi kuuluv väikeste vähilaadsete selts. Hormikulisi on teada umbes 43 sugukonda umbes 2000 liigiga , kes asustavad nii mere- kui mageveekeskkondi. Hormikulisi on varem vaadeldud ka alamseltsina. Hormikulised on osa zooplanktonist. D. Boltovskoy, M. J. Gibbons, L. Hutchings & D. Binet (1999). "General biological features of the South Atlantic". D. Boltovskoy (toim). Zooplankton of the South Atlantic. Backhuys Publishers, Leiden.{{cite book}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
Saeveski paisjärv

Saeveski paisjärv on mitme Eesti järve rööpnimi: Aakre Saeveski paisjärv Valga maakonnas Tõrva vallas Soontaga külas Sae veskijärv Jõgeva maakonnas Laiuse vallas Saeveski järv Lääne-Viru maakonnas Vihula vallas
Rullikulised

Rullikulised (Harpacticoida, kasutatud ka ladinakeelset nimetust Harpacticoidea) on aerjalgsete klassi kuuluv väikeste vähkide selts, kuhu arvatakse umbes 463 perekonda 3000 liigiga[viide?]. Enamik rullikuliste sugukondi elab merepõhjas, kuid mõned sugukonnad (näiteks Ameiridae ja Parastenocarididae) ka magevees. Üksikud rullikuliste alltaksonid on ka planktilised ja/või elavad sümbioosis teiste organismidega. Rullikulised moodustavad nematoodide järel merepõhjasedimendis suuruselt teise organismide grupi.
Carpentaria laht

Carpentaria laht on laht Austraalia põhjarannikul Arafura meres. Laht piirneb idas Cape Yorki poolsaarega ja läänes Arnhemi maaga. Tema põhjapiiriks nimetatakse tavaliselt joont, mis ühendab Cape Yorki poolsaare põhjapoolseimat tippu Slade Pointi ja Arnhemi maa idapoolseimat tippu Anhemi neeme. Suudmes on laht 590 km lai, lõuna pool, 15. lõunalaiusel, 675 km. Põhja–lõunasuunas on lahe ulatus 700 km. Lahe pindala on umbes 300 000 km². Laht asub mandrilaval ja on seetõttu suhteliselt madal: selle sügavus on üldiselt 55–66 meetrit ega ületa 82 meetrit. Lahes on vähe saari. Lahe lääneservas asub suurim saar Groote Eylandt, lõunas on Wellesley saared, millest suurim on Mornington, ja edelas on Sir Edward Pellew'i saared, millest suurim on Vanderlin. Lahe kaldad on kõikjal madalad. Lahte suubuvad jõed on peaaegu kõik ajutised. Suurimad jõed on idarannikul suubuv Mitchell, lõunatippu suubuv Flinders ja läänetippu suubuv Roper. Geoloogilises mõttes on Carpentaria laht noor. Veel viimasel jääajal oli see täiesti kuiv ning moodustas maasilla, mille kaudu said inimesed jalgsi minna Uus-Guineale ja teistessegi kohtadesse, mis tänapäeval on saared. Esimene teadaolev eurooplane, kes Carpentaria lahte saabus, oli hollandlane Willem Janszoon 1606. Tema kaasmaalane Jan Carstenszoon külastas lahte 1623 ja nimetas selle Pieter de Carpentieri järgi, kes sel ajal oli Hollandi Ida-India kindralkuberner. Abel Tasman külastas lahte 1644. Suur maailma atlas, lk. 148-149
Hermann Walteri mälestussammas

Hermann Walteri mälestussammas on Eduard von Tolli reisikaaslase ja laevaarsti Hermann Walteri mälestussammas Valga maakonnas Tõrva vallas Soontaga külas Aakre Saeveski paisjärve ääres. Paest mälestussammas on püstitatud 1901. 19. märtsil 1997 tunnistati see kultuurimälestiseks (kunstimälestiseks registrinumbriga 4573) ja ajaloomälestiseks (registrinumbriga 4481). Hermann Walteri mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris
Hermann Walter

Hans Herrmann Eduard von Walter, tuntud eelkõige kui Hermann Walter (ka Herman Walter; vene Герман Эдуардович Вальтер; 3. november (21. oktoober vkj) 1864 Härgmäe – 3. jaanuar 1902 (21. detsember 1901 vkj) Kotelnõi saar (Uus-Siberi saarte kõige suurem saar) oli arst-bakterioloog ja zooloog (ornitoloog), Eduard von Tolli reisikaaslane ja laevaarst. Hermann Walter sündis Johann Eduard Herrman ja Johanna Margaretha Elisabeth von Walteri (sündinud vabapreili Krüdener) pojana. Ta õppis 1883-1891 Tartu ülikoolis meditsiini ning sai arstiteaduse doktoriks (dissertatsiooni kuupäev 8.05.1892). 1890ndatel sõbrunes ta Eduard von Tolliga. Hellenurmes käisid nad koos jahil. Aastatel 1900–1902 osales Hermann Walter laevaarstina Eduard von Tolli ekspeditsioonil kuunaril "Zarja". Sannikovi maad otsinud ekspeditsiooni käigus suri ta 3. jaanuaril 1902 ilmavaatluse ajal. Walter maeti Kotelnõi saare Walteri neemele kaks päeva hiljem. Aasta pärast jäi arvatavalt sama saarerühma kandis teadmata kadunuks ka von Toll. 2011. aasta juuli lõpul maeti Walter ümber esialgse haua lähedusse. Kuna algne mälestusmärk oli peaaegu täiesti lagunenud, püstitati uuele hauale uus mälestusmärk, vana mälestusmärgi koopia. 19. septembril 2011 annavad ümbermatmisekspeditsiooni liikmed eesotsas Vene polaaruurija Dmitri Šparoga Tartu Ülikoolile üle Walteriga seotud mälestusesemed ning kivimikollektsiooni. "Von Toll ja Herman Walter on Tartu Ülikooli vilistlased, kellel on maailma teadusajaloos tähelepanuväärne osa," kinnitas sel puhul Walteri tähtsust ülikooli rektor Alar Karis. Puka vallas Soontaga külas Aakre Saeveski paisjärve ääres on Hermann Walteri mälestussammas (rajatud 1901, paekivist). Mälestussamba asukoha valiku motiiv on teadmata. Hermann Walteri vend oli Soontaga jahimetskonnas metsaülem. Hermann Walteri auks said nime Walteri väin, Walteri neem Kotelnõi saarel ja Walteri platoo Laptevite meres. Kuunar "Zarja" 1910. aastal Ekspeditsiooni liikmed. Ohvitseerid: ülemrida: kolmas vasakult A. Koltšak; keskrida: N.Kolomeitsev, F.Matisen, E.Toll, H.Walter, F.Seeberg, A.Bjalõnitski-Birulja Jekaterina Kolesnikova Памяти Германа Вальтера, Novaja Gazeta, 20.08.2010 (vene keeles) Егор Борисов встретился с путешественником Дмитрием Шпаро[alaline kõdulink], Sahha Valitsuse koduleht, 11.07.2011 Могилу доктора Германа Вальтера перенесли на новое место (vene keeles) Operatsioon "Doktor Walter" Komsomoljskaja Pravda 23.08.2011 (vene keeles) Л.Мери. Мост в белое безмолвие.[alaline kõdulink] "Polaaruurija Herman Walteri ümbermatmisega seotud mälestusesemed jõuavad Tartu ülikooli"[alaline kõdulink] Delfi, 14. september 2011 (TÜ pressiteade; vaadatud 17. septembril 2011) "Eestist pärit polaaruurija saab Siberis uue haua". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 29. juulil 2011. Имена на морской карте Русская Полярная Экспедиция. "Заря". 1900 Varep, Endel. Tartu ülikooli kultuurisidemed Valga rajooniga. – Kommunist, 22. august 1981. Sissekanne Härgmäe koguduse sünnimeetrikas. Kaader 5 Eesti suursaadik tänab Venemaad 07.08.2011 (vene keeles) Hermann Walteri portree Operatsioon "Doktor Walter" Komsomoljskaja Pravda 23.08.2011 (vene keeles)
Veeökosüsteem

Veeökosüsteem ehk akvaatiline ökosüsteem on veekeskkonnaga seotud ökosüsteem. Seal elavad elukooslused on sõltuvad nii üksteisest kui ka nende elukeskkonnast – veest. Kõige laiemalt saab eristada kahte veeökosüsteemi: mereökosüsteem ja mageveeökosüsteem, mõnikord räägitakse ka ranniku- ja estuaariökosüsteemist. Veeökosüsteemid on keskkonna jaoks mitmes mõttes tähtsad. Neis toimub aineringlus, nad puhastavad vett, nad takistavad üleujutusi ja vähendavad nende mõju, neis läheb pinnavesi uuesti ringlusse, nad moodustavad elukeskkonna paljudele eluvormidele. Veeökosüsteeme kasutavad inimesed puhkamiseks ja eriti tähtsad on veeökosüsteemid turismi jaoks. Veeökosüsteemi seisund halveneb, kui surve temale ületab veeökosüsteemi taluvusvõime. Surve ökosüsteemile võib olla nii füüsikaline, keemiline kui bioloogiline. Füüsikalised muudatused hõlmavad veetemperatuuri, veevoolu ja valgustatust. Keemilised muudatused hõlmavad bioaktiivsete toitainete, hapnikku tarbivate ainete ja mürkainete ökosüsteemi juurdetuleva koguse muutumist. Bioloogilised muudatused hõlmavad olemasolevate liikide hävitamist ja võõrliikide sissetoomist. Sealjuures on väga oluline inimasustuse suuruse muutumine. maismaaökosüsteem
Plate torn

Plate torn on torn Tallinna linnamüüri loodelõigul Nunne- ja Suure Rannavärava vahel tänapäeva Suurtüki ja Laboratooriumi tänava ristumiskohast põhja pool. Naabertornid on Köismäe torn ja Eppingi torn. Torn ehitati aastatel 1401–1410 ja sai nime tornipealik Herbord Plate järgi. Kolmekorruselise torni kõrgus on 24 meetrit ja läbimõõt 9,75 meetrit. Torn on sõõrja põhiplaaniga, mille linnapoolsest servast on ära lõigatud segment. Praegu on torn kasutamata. Plate torn Oleviste kiriku tornist Plate torn (paremalt teine). Paremal Köismäe torn, vasakul Eppingi torn. Tallinna linnamüür Tallinna tornistik  Plate torn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Neitsitorn

Neitsitorn (Megede torn) on torn Tallinna linnamüüri edelalõigul Lühikese jala värava ja Harju värava vahel tänapäeva Komandandi teest põhja pool. Torni on esimest korda mainitud 1373. aastal. Oletatakse, et torn sai nime tornipealik Hinse Meghe järgi. Hiljem on torni nimi moondunud (saksa keeles Mägdethurm, Mädchenthurm), millest on omakorda tekkinud eestikeelne tõlkevaste Neitsitorn. Tornil oli algselt kolm korrust ja see oli linna poolt avatud, torni kõrgus oli 12,5 meetrit. Torn on trapetsikujulise põhiplaaniga. Torn sai kõvasti kannatada Liivi sõja ajal 1577. aastal. Hiljem ehitati torn ümber, torni kasutati vanglana kuni 1626. aastani. 1842. aastast oli torn kasutusel elamuna ja kuni 1960. aastateni asusid Neitsitornis kunstnike ateljeed. Seal töötasid kunstnikud Kristjan ja Paul Raud, pärast teist maailmasõda elas seal mitu aastakümmet arhitekt Karl Burman. Paul ja Kristjan Rauale on Neitsitorni kõrval Taani Kuninga aias püstitatud ka kivist mälestustahvel. Esimesi sõjajärgseid korrastustöid alustati 1953. aastal. Aastatel 1956 ja 1960–1961 taastati Tallitorni ja Lühikese Jala väravatorni vaheline osa varisenud linnamüürist kahes ehitusjärgus sellisena, nagu see eksisteeris 14. sajandil. 1968. aastal ehitatud torn ümber ja seal avati 1980. aastal Neitsitorni kohvik. Rekonstrueerimise käigus ehitati umbes pool Neitsitornist peaaegu uue hoonena, võttes aluseks väliuurimistööd, vanad graafilised kujutised ja joonised. Tornile lisati üks korrus ja kõrge katus, kõrvale ehitati maa-alune majandusruumide osa. Täiesti uues konstruktsioonis ehitati üks sein klaasseinana. Restaureeriti Neitsitorni ja Tallitorni vaheline linnamüürilõik ja rajati uus puidust kaitsekäik. Restaureeritud, efektse sisekujundusega Neitsitornis avati kohvik (projekti autorid Villem Raam ja Tiina Linna), mis saavutas suure populaarsuse. Tallinna linnamüür Tallinna tornistik Urmas Seaver. Kunagine menupaik seisab aastaid tühjana, Postimees, 1. veebruar 2006 Andri Ksenofontov. Linnamüür osutab lammutajatele vastupanu, Eesti Päevaleht, 15. august 2002 Neitsitorni suudab äratada ainult valitsus EPL.ee, 28. mai 2009 Tallinn taotleb Neitsitorni ala linna omandisse, Delfi, 3. august 2010
Joroinen

Joroinen on asula Soomes Põhja-Savo maakonnas, Joroineni valla kirikuküla. Varkaus (16 km) Kuopio (90 km) Mikkeli (70 km) Savonlinna (80 km)
Kasematt

Kasematt (saksa või vene keelest < prantsuse keeles casematte; < itaalia keeles casamatta – ‘maa-alune võlvruum’; < kreeka keeles χάσμα – 'lõhe, kuristik'; ka 'suurtüki-õõne suue') on kindlusehitise siseruum, millelt lastakse suurtükke. Kasematt on hiljem hakanud tähistama ka sõjamasinate suurtükiruume. Kasematt oli algselt suurtükkide laskmiseks mõeldud võlvruum, mis on oma tarinduselt mõeldud iseseisvalt ja ilma lisaehitisteta vastu pidama tulistamisele ja pommitamisele. Kasematt ei ole funktsioonilt iseseisev ehitis. Peamiselt eristatakse aktiivseid (tulistamiseks mõeldud) kasematte (laskekasematt) ning passiivseid (inimeste ja loomade varjamiseks; toidu- ja sõjamoona vms hoidmiseks mõeldud) kasematte (nt laokasematt). Üldiselt liigitatakse viimaste hulka ka eriotstarbelised kasematid (ühendus- (mh ka potern), kaevu-, luure- jms kasematid). Eri otstarbeid võib kasemattides omavahel kombineerida; täpsemalt - kujult, mõõtmetelt ja otstarbelt eri ruume võib ühiselt kasemateerida. Kasematil on ka tänapäeva fortifikatsioonis tähtis koht, ehkki oluliselt tähtsustub kindlusehitise paigaldamise ning vajadusel ka teisaldamise kiirus ja paindlikkus. Sõjalaevade puhul on kasemattideks nimetatud soomustatud aurulaevade kindlustatud pardaid, hiljem suurtükiruume, mis paiknesid kummaski pardas. Tankide puhul tähistab kasematt seda, kui suurtükk kinnitub otse kere külge, selle asemel et kinnituda pööratavale tornile. See lihtsustab projekteerimist, muudab masina kergemaks või lubab alternatiivina rohkem soomustust. Samas peab lahingus suurtüki suunamiseks kogu masinat pöörama, mis võib olla suur puudus lahingsituatsioonis. Kasematid on ka soomusrongidel. bastion punker suurtükitorn varjend
Eesti animafilmide loend

Eesti animafilmide loend on kronoloogilises järjestuses nimekiri Eestis valminud animafilmidest. Nimekiri ei ole täielik. Joonisfilm.ee Nukufilm.ee Birds of Paradise Animation Filmiarhiivi infosüsteem
Maastikuteadus

Maastikuteadus on ühtaegu inimgeograafia ja loodusgeograafia haru, mis käsitleb maastikke kui looduskomplekse (maastikusfääri koostisosi), uurib nende ehitust, teket, arenemist, paiknemise seaduspärasusi, liigitust ja muutumist inimtegevuse tagajärjel. Maastikuteaduse uurimisrühmad on Eesti Maaülikoolis (Kalev Sepp jt.), Tartu Ülikoolis (Ivar Arold, Ülo Mander jt.) ja Tallinna Ülikoolis (Hannes Palang jt.) maastikuarhitektuur maastikugeokeemia maastikuhooldus maastikuplaneerimine maastikurajoonimine maastikusemiootika
Paul Horma

Paul Horma (aastani 1940 Paul Horn; 7. september 1905 Kapera – 27. veebruar 1988 Tallinn) oli eesti skulptor ja restauraator. Paul Horma oli pärit Võrumaalt Vastseliina vallast. Lõpetas 1923. aastal Vastseliina algkooli. Sel aastal võttis Kunstiühingu Pallas kunstikool soovijaid vastu veel ilma sisseastumiseksamiteta. Ka Horma võeti avalduse alusel vabakuulajaks ilma keskhariduseta. Järgmisel aastal, kui Pallas sai kõrgema õppeasutuse staatuse, muutus keskharidus kohustuslikuks. 1925. aastal lõpetas Horma eksternina Tartu õhtugümnaasiumi. Aastatel 1923–1929 õppis ta Pallases teiste hulgas Konrad Mäe, Ado Vabbe ja Anton Starkopfi käe all. Juba 1924. aastal võttis Paul Horma osa Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu näitusest. Alates 1929. aastast töötas Paul Horma vabakutselise skulptorina. Ta tegeles nii portreede ja figuuride kui ka dekoratiivplastika ja monumentaalskulptuuriga. Aastatel 1950–1963, mil kunstnik oli kõrvaldatud Kunstnike Liidust, tegeles ta restaureerimisega. Paul Horma osales ka Kadrioru lossi restaureerimisel, konstrueerides koos Karl Burman vanemaga kuppelsaali ripplae. Ta restaureeris ka Eesti Kunstimuuseumi põlengus kannatada saanud skulptuure. Aastast 1935 RaKü liige, aastast 1938 EKKKÜ liige, aastast 1945 Kunstnike Liidu liige (1950–1963 oli nimekirjast kustutatud). Juba 16-aastaselt valmistas tulevane skulptor poole meetri kõrguse puunikerduse Vastseliina kirikule ning aasta hiljem samasse kaks kipsist põlvitavat inglit. 1930. aastal valmis Võrumaa praosti Johannes Nathan Aunverdti monument Tartu Ülikooli kalmistul. Horma oli 1937. aasta tuleõnnetuses hukkunud Kilingi-Nõmme kooli õpilaste mälestusmärgi autor (avati Saarde kalmistul 8. juunil 1941). Horma taastas Teise maailmasõja ajal kannatada saanud Russalka mälestusmärgi reljeefi. Paul Horma modelleeris ja valas kipsi, pronksi või raius marmorisse paljude Eesti kirjanike portreed nagu Juhan Liiv (1964), Artur Adson (1943), August Kitzberg, Enn Kippel (1925), Hugo Raudsepp (1946), August Jakobson (1948, 1949, 1966), Paul Keerdo (1941), Karl Eduard Sööt (1945), Voldemar Miller (1974), Friedebert ja Elo Tuglas (1956), A. H. Tammsaare (1978,1979), Johannes Aavik (1980) ja rea teisigi portreid ning figuraalkompositsioone, kuid isikunäitust ta ei korraldanud. Tema poeg oli Peet Horma. Tema pojatütar Leena Horma on samuti skulptor. Viimane abikaasa oli akvarellikunstnik Sirje Maris Horma (sündinud Rebane). Helgi Vihma. Paul Horma Eesti kunstis Kultuur ja Elu, 2005. Liina Valper. vt. Looja mõte ja püüdlused elavad edasi tema loomingus Võrumaa Teataja, 14. juuli 2005. Paul Horni usutlemas. Nool, 21.05.1930 Foto: Mälestusmärgi avamine 1937. aasta tuleõnnetuses hukkunud Kilingi-Nõmme kooli õpilastele Rahvusarhiivi fotode andmebaas Verni Leivak, Ta oli pärast mehe surma jätnud aja seisma Õhtuleht, 19. detsember 2002.
Peet Horma

Peet Horma (17. aprill 1930 – 14. juuli 2008) oli eesti elektroonik ja filmiamatöör. Ta valmistas 1960. aastail mõõteseadmetega varustatud miniraadiosaatjaid lindude telemeetrilisteks uuringuteks Puhtu ornitoloogiajaamas. Jüri Keskpaiga uurimisrühmas mõõtis ta koos kolleegidega lindude seljale kinnitatud seadmete abil lendavate lindude kehatemperatuuri, lihaste ja südame tööd. Töötades Zooloogia ja Botaanika Instituudis, valmis tal väitekiri lindude telemeetria ja ökofüsioloogia teemal. Ta on teinud filmi oma isa Paul Horma kujuritööst.
Pedoloogia

Pedoloogia uurib mulda tema looduslikus olekus eelkõige geneesi, morfoloogia, klassifitseerimise ja leviku kaudu. On kasutusel mõnes käsitluses ka mullateaduse sünonüümina. edafoloogia
Rajatis

Rajatis on ehitis, mis ei ole hoone. Funktsionaalselt koos toimivat ehituslikku kompleksi, mis võib koosneda nii hoonetest kui ka rajatistest, võib [---] käsitleda ühe ehitisena. Seega võib rajatis olla ka rajatistest koosnev funktsionaalselt koos toimiv ehituslik kompleks – näiteks üks settebassein veepuhastusjaamas on rajatis, aga settebasseinide kompleksi võib käsitleda ka ühe rajatisena. Rajatis on muu hulgas ka mere või siseveekogu põhja süvendamise teel rajatud laevakanal, seikluspark, mänguväljak. Ehitusseadustik § 3 lõige 2 (2015-) Ehitusseadustik § 3 lõige 3 (2015-) Ehitusseadus § 2 lõige 3 (2002-2015) Ehitusseadustik (2015-)
Ehitamine

Ehitamine on hoone, rajatise vms ehitise püstitamine. Ehitamine hõlmab ehitustööd ja seadmete montaaži. Ehitamist ettevalmistavad etapid on projekteerimine, rahastamine ja ehitamiseks vajalike lepingute sõlmimine. Ehitamiseks loetakse ehitusseaduse alusel ehitise püstitamist ehk ehitamist ehitise laiendamist ehitise rekonstrueerimist ehitise tehnosüsteemide muutmist ehitise lammutamist. Ehitamise aluseks on projekt, mis määrab ehitise mahu- ja konstruktsioonilahendused. Projekti aluseks hajaasustuses on kehtiva üldplaneeringu alusel väljastatud projekteerimistingimused ja tiheasustuses või detailplaneeringu kohustusega alal kehtiv detailplaneering. Projekteerimise staadiumid on eskiisprojekt (ideelahendus), eelprojekt, põhiprojekt ja tööprojekt. Ehitusteadus Ökoehitus Ehituse mõisteid Ehitusmaterjalide loend Ehitusseadustik Ehitiste loend Paljude maailma ehitiste loend läbi ajaloo Ehitussõnastik Ehitusalased terminid maakeeli. Ehitus ja ehitusmaterjalid Ehitusinfo: artiklid, tootetutvustused, uudised, seadused, foorum.
Ehitise laiendamine

Ehitise laiendamine on ehitisele juurde-, peale- või allaehitamine. Ehitise laiendamiseks üle 33% kubatuurist on detailplaneeringu kohustusega aladel (tiheasustuses) vajalik koostada detailplaneering. Planeerimisseadus