laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Fototransduktsioon

Fototransduktsioon on protsess, mille käigus silma võrkkesta kepikestes, kolvikestes ja valgustundlikes ganglionirakkudes muundatakse valgus elektrilisteks signaalideks. Fototransduktsioon on footoni bioloogiline konverteerimine elektriliseks signaaliks võrkkestas. See protsess leiab aset G-valkudega seotud retseptori opsiini kaudu, mis sisaldab kromofoori 11-cis-retinaali. 11-cis-retinaal on kovalentselt seotud opsiiniretseptoriga Schiffi aluse kaudu, moodustades retinülideenvalgu. Kui 11-cis-retinaali tabab footon, siis ta teeb läbi fotoisomerisatsiooni kõik-trans-retinaaliks, mis muudab G-valkudega seotud retseptori opsiini konformatsiooni, mistõttu vallanduvad signaaliülekandekaskaadid, mis põhjustavad tsüklilise guanosiinmonofosfaadi katioonikanalite sulgumise ja fotoretseptorraku hüperpolarisatsiooni. Pärast isomeriseerumist ja väljutumist opsiinilt redutseerub kõik-trans-retinaal kõik-trans-retinooliks ning suundub tagasi pigmentepiteeli "taaslaadimisele". Algul ta esterdatakse letsitiini-retinooli atsüültransferaasiga (LRAT) ning siis konverteeritakse isomerohüdrolaas RPE65-ga 11-cis-retinooliks. On näidatud, et RPE65 toimib isomeraasina, kuid pole veel kindel, kas ta toimib ka hüdrolaasina. Lõpuks oksüdeeritakse ta 11-cis-retinaaliks ning ta suundub tagasi kepikese või kolvikese välissegmenti, kus ta jälle ühendatakse opsiiniga, et tekiks funktsionaalne nägemispigment rodopsiin (või mõni jodopsiinidest). Kepikesed ja kolvikesed sisaldavad kromofoori 11-cis-retinaali ( A-vitamiini aldehüüdi) ja valgust neelavat osa (opsiini). Kepikesed tegelevad nõrga valgusega ega vahenda värvuste nägemist. Kolme tüüpi kolvikeste väljundite võrdluse abil aga on võimalik tajuda kujundite värvusi. Iga kolvikesetüüp vastab teatud lainepikkustele, sest opsiin on iga tüübi puhul pisut erinev. L-kolvikesed, M-kolvikesed ja S-kolvikesed reageerivad optimaalselt vastavalt pikkadele lainepikkustele (punakas värvus), keskmistele lainepikkustele (rohekas värvus) ja lühikestele lainepikkustele (sinakas värvus). Pidev väline kaaliumivool läbi avatud kaaliumikanalite hüperpolariseerib fotoretseptorraku umbes potentsiaali –70 mV juures (K+ tasakaalupotentsiaal).
Restauratsioon

Restauratsioon tähendab (kuninga)võimu taastamist. Võib viidata ka ajaloosündmustele: Bourbonide restauratsioon Inglise restauratsioon Restauratsioon (Šveits)
Johannes Herm

Johannes Herm VR I/2 ja II/3 (2/14. jaanuar 1893 Kolga vald, Harjumaa – 1. jaanuar 1926 Saue) oli Eesti sõjaväelane (mereväekapten). 1914. aastal lõpetas Herm Käsmu merekooli 2. klassi ja 1915. aastal Narva merekooli 3. klassi. Samal aastal sooritas ta Kroonlinnas eksternina mereväe lipniku eksamid. Esimeses maailmasõjas 1. maist 1915 kuni 15. juulini 1918 teenis Johannes Herm Venemaa laevastikus. Herm osales lahingutes bulgaaria vägede vastu Rumeenia rindel (4. jaanuar – 8. detsember 1917), kus ta määrati pataljonikomandöriks. Jaanuaris 1917 lõi Herm bulgaarlaste rünnaku tagasi ja purustas terve nende väeosa. Selle eest anti talle Püha Georgi 4. järgu orden. Vene mereväest lahkudes oli Johannes Herm mereväe leitnandi auastmes. Kui algas Eesti Vabadussõda, määrati ta suurtükipaat Lembitu dessantroodu ülemaks. Herm võttis osa kõigist Vabadussõja dessantidest, mis toimusid ajavahemikus detsembrist 1918 kuni jaanuarini 1919. 1918. aasta 11. jaanuaril, staabikapten Karl Aleksander Pauluse haavamise järel, juhtis Herm tervet dessanti Kundas, kus ta juhatas umbes 300-mehelist üksust ja lõi vaenlase taganema. 18. jaanuaril Utria dessandis määrati ta vabastatud Narva-Jõesuu komandandiks ning aitas vabastada Narvat. 1. veebruaril 1919 määrati Herm Rannavalve, Side ja Päästejaamade ülemaks. 28. novembril 1919 aga juba Eesti Merejõudude juhatajaks. Vabadussõjas osalemise eest autasustati Johannes Hermi I liigi 2. järgu ja II liigi 3. järgu Vabadusristiga. Samuti sai ta talumaa Sauel. Merejõudude juhataja oli Herm 28. novembrist 1919 kuni 1. märtsini 1925. 1920. aastal ülendati Herm II järgu kapteniks (1922. aastast kaptenleitnant) kiiduväärt teenistuse eest. 1920. aastatel viis Herm Merejõudude organisatsiooni üle rahuaegsele tegevusele, tegi korda merekindlused ja tänu oma järjekindlusele hankis Eestile miiniristlejad Lennuk ja Vambola. Samuti alustas Herm mereväelaste koolitamist Suurbritannias ning tegi Sõjaministeeriumile koos Hermann Salzaga ettekande, mida oleks Mereväes vaja muuta. Esmatähtsaks pidas Herm allveelaevade hankimist. 1923. aastal ülendati Herm mereväekapteniks. Johannes Hermi tervis halvenes kiiresti, tal oli tuberkuloos. Juba 1924. aastast ei suutnud ta oma kohustustega toime tulla ja käis pidevalt ravil, kuid see ei aidanud. 1925. aasta märtsist määrati Johannes Herm reservi ja uueks Merejõudude juhatajaks sai Hermann Salza. Mereväekapten Johannes Herm suri 1. jaanuaril 1926 oma kodus Sauel. Maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.
Tsüklilised nukleotiidid

Tsüklilised nukleotiidid on nukleotiidid, milles fosfaadirühm on seotud mõne suhkru hüdroksüülrühmadest kahega, moodustades tsüklilise struktuuri. Nende seas on: tsükliline adenosiinmonofosfaat (cAMP) tsükliline guanosiinmonofosfaat (cGMP) tsükliline ADP-riboos (cADPR) Nad toimivad G-valkude ja kaltsiumisignalisatsiooniga seotud signaalainetena (second messengers).
Tsükliliste nukleotiidide poolt avatavad ioonikanalid

Tsükliliste nukleotiidide poolt avatavad ioonikanalid (cyclic nucleotide-gated ion channels) on ioonikanalid, mis avanevad tsükliliste nukleotiidide kohalolu korral. Kanalid avab keemiline ligand (tsükliline nukleotiid), kuid nad on ehituselt sarnasemad pinge-avatavate ioonikanalite perekonnale kui ionotroopsetele retseptoritele. Tsükliliste nukleotiidide poolt avatavad ioonikanalid on sageli positiivselt või negatiivselt laetud piirkonnad, mis võivad reageerida membraanipotentsiaali muutustele. Nende laetud piirkondade otstarbest ja funktsioonist ei saada veel täielikult aru. Tsükliliste nukleotiidide poolt avatavad kanalid on eriti tähtsad mitmes süsteemis: Imetajate haistmissüsteem. Nägemisanalüsaatoris leidub üks tsüklilise guanosiinmonofosfaadi (cGMP) avatav kanal võrkkesta fotoretseptor-rakkude rakumembraanis. Vastusena cGMP suurele kontsentratsioonile kanalid avanevad ning lasevad positiivselt laetud ioonidel rakku voolata, põhjustades depolarisatsiooni. See on raku seisund pimedas (nimetatakse pimedaks vooluks), kuid kui raku fotoretseptorit tabab footon, tekib ahelreaktsioon, mis vähendab cGMP kontsentratsiooni ning viib seetõttu hüperpolarisatsioonini. Seega on need rakud õigupoolest pimedas aktiivsemad kui valguse käes. Naljakaid voole on seostatud HCN-kanalitega. cGMP poolt avatavad katioonikanalid on neerusäsi seesmistes kogumistorukestes. Nad edendavad [[naatrium|Na+ reabsorptsiooni. Osa atriaalse natriureetilise peptiidi toimemehhanismist on nende kanalite inhibeerimine. Sama kehtib diureetikum amiloriidi kohta. Aldosteroonil on vastupidine toime. Tsükliliste kanalite poolt avatava kanali α alaühikute seas on: Tsükliliste nukleotiidide poolt avatav kanal α1 Tsükliliste nukleotiidide poolt avatav kanal α2 Tsükliliste nukleotiidide poolt avatav kanal α3 Tsükliliste nukleotiidide poolt avatav kanal α4 β-alaühikute seas on: Tsükliliste nukleotiidide poolt avatav kanal β1 Tsükliliste nukleotiidide poolt avatav kanal β3 Teiste näidete seas on hüperpolarisatsiooni poolt aktiveeritavad tsükliliste nukleotiidide poolt avatavad kaaliumikanalid (HCN-kanalid: HCN1, HCN2, HCN3, HCN4. Jenkins PM, Hurd TW, Zhang L, et al. Ciliary targeting of olfactory CNG channels requires the CNGB1b subunit and the kinesin-2 motor protein, KIF17. – Curr. Biol., 16, 12, 2006, lk 1211–1216. DiFrancesco D. Serious workings of the funny current. – Prog. Biophys. Mol. Biol., 90(1–3), 2006, lk 13–25
Fotoretseptor

Fotoretseptorid on valgustundlikud valgud, mis paljudes organismides osalevad valguse aistimises ja valgusele reageerimises. Mõned näited on rodopsiin selgroogsete võrkkesta kepikestes, jodopsiinid kolvikestes, fütokroom taimedel ja bakteriorodopsiin arhedel. Need vahendavad nägemist, fototropismi ja fototaksist, samuti fotoperiodisme, sealhulgas tsirkaadrütmi ning õitsemisaja juhtimist taimedel ja innaaja juhtimist loomadel. Fotoretseptorid koosnevad tavaliselt valgupoolest ning mittevalgulisest fotopigmendist, mis reageerib valgusele fotoisomerisatsiooni või fotoreduktsiooniga, käivitades retseptorivalgu muutuse, mis vallandab signaaliülekande. Fotoretseptorites esinevad pigmentidena muu hulgas retinaal (retinülideenvalkudes, näiteks rodopsiinis loomadel), flaviin (flavoproteiinides, näiteks krüptokroomis taimedel ja loomadel) ja biliin (biliproteiinides, näiteks fütokroom taimedel). melanopsiin: selgroogsete võrkkestas (ganglionrakkudes), vahendab pupillirefleksi jodopsiinid: selgroogsete võrkkestas, vahendavad päevanägemist ja värvuste nägemist rodopsiin: selgroogsete võrkkestas, vahendab videvikunägemist krüptokroom: taimedel, vahendab sinise valguse vastuvõttu fototropiin: taimedel, vahendab fototropismi fütokroom: taimedel, vahendab punase valguse vastuvõttu kanalrodopsiin: üherakulistel vetikatel, vahendab fototaksist klamüopsiin volvoksopsiin flavoproteiinid bakteriofütokroom sensoorne bakteriorodopsiin halorodopsiin proteorodopsiin Fotoretseptor-rakk Fototransduktsioon Silmtäpp ehk stigma
Marika Tuus-Laul

Marika Tuus-Laul (neiupõlvenimi Lenk; sündinud 12. mail 1951 Tallinnas) on Eesti ajakirjanik ja poliitik; X, XI, XII ja XIII Riigikogu Riigikogu liige. Marika Tuus-Laul on lõpetanud 1970. aastal Tallinna 39. Keskkooli, 1976. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi klubitöö ja taidlusteatri režii erialal ning 1986. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal. Tuus-Laul on töötanud teeninduskombinaadi Junor TTO osakonna vaneminsenerina ja töökodade juhatajana (1970–1972), ENSV Riikliku Filharmoonia ansambli Vana Toomas helirežissöörina (1972–1978), Harju Rajooni Täitevkomitee kultuuriosakonnas metoodikuna (1978–1985), ENSV Riikliku Kinokomitee vaneminspektorina (1985–1987), Eesti Televisioonis uudistereporteri ja toimetaja, "Aktuaalse kaamera" vastutava toimetaja ning publitsistikasaadete saatejuhina (1987–2002) ning Eesti sotsiaalministeeriumis nõunikuna (1997–1999). Tema kaalukamad tööd ajakirjanikuna olid ETV tarbijakaitsesaated "Pooltund kõigile" ja "Knopka" (1995–2002; autor, toimetaja ja saatejuht). Marika Tuus-Laul oli Tallinna Linnavolikogu aseesimees 2002–2003. 2003. aastal astus ta Eesti Keskerakonda ning kuulus kuni 2018. aastani ka Keskerakonna juhatusse. Aastatel 2003–2019 oli ta Riigikogu liige (X, XI, XII ja XIII Riigikogu koosseisus). Riigikogu valimistel on ta saanud 2003. aastal 4028 häält, 2007. aastal 3758 häält, 2011. aastal 2976 häält, 2015. aastal 2904 häält ja 2019. aastal 2095 häält. Ta on olnud Tallinna Eluasemefondi liige[viide?]. 1999–2002 Eesti Ajakirjanike Liidu juhatuse liige 2000–2002 ETV Loometöötajate Ametiliidu esimees ja peausaldusisik, Ringhäälingu töötajate liidu peausaldusisik ning Teenistujate Ametiliitude Keskorganisatsiooni (TALO) juhatuse liige 2007–2011 ja 2016–2023 Eesti Rahvusringhäälingu nõukogu liige 2005–2007 Põhja-Eesti Regionaalhaigla nõukogu liige 2003–2007 Lääne-Euroopa Liidu (WEU) assamblee liige 2007. aastast Parlamentidevahelise Liidu (IPU) assamblee liige 2017. aastal valitud Tallinna Linnavolikogu liikmeks 2000 – ajakirja Nädal lugejaküsitluses parima naissaatejuhi kategoorias 2. koht 2001 – ETV aasta parima saatejuhi konkursil 2. koht 2020 – Jõgeva valla teenetemärk Marika Tuus-Laulu vend on Heimar Lenk. Ta oli aastatel 1995–2005 abielus laulja Rein Tuusiga (Rein Tuusi surmani). 2011. aastal abiellus ta Uuno Lauluga. Marika Tuus-Laulu elulugu andmebaasis Telekraat. Vaadatud 24.07.2024. Anna Ploompuu. Marika Tuus-Laul enam Keskerakonna juhatusse ei kandideeri Postimees.ee, 12.10.2018. Marika Tuus – hääletustulemused Valimised.ee. Vaadatud 24.07.2024. Anna Ploompuu. Suur nimekiri: heida pilk peale Tallinna uuele volikogule Postimees.ee, 01.11.2017. Argo Ideon. "Perónidest Savisaarteni" Eesti Ekspress, 01.04.2004. Poliitik Marika Tuus abiellus Marika Tuus-Laul. Savisaare võinuks kergelt mahalaskmisele saata. Ta oli meie suurimaid riigimehi Postimees.ee, 3. jaanuar 2023 Marika Tuus-Laul. Eesti on suhtelises vaesuses elavate pensionäridega maailmas teisel kohal. Miks? Kesknädal, 13. veebruar 2023
Paria jõgi

Paria on jõgi Põhja-Ameerikas, Colorado jõe lisajõgi. Läbib Ameerikka Ühendriikide Utah' osariigi lõunaosa ja Arizona osariigi põhjaosa. Paria jõe pikkus on ligikaudu 121 kilomeetrit. Jõgi algab Colorado platoolt, voolab valdavalt lõunasse ja kagusse ning suubub paremalt Coloradosse. Jõgi saab vee ebatasaselt ja sademetevaeselt maastikult. Mõnes piirkonnas voolab kitsastes kanjonites.
Aizawl

Aizawl on linn Indias, Mizorami osariigi pealinn ja suurim linn. Asub üle 900 m kõrgusel merepinnast metsaga kaetud mägisel maastikul. Linnas valmistatakse muu hulgas alumiiniumist tooteid, käsitsi kootud tekstiile ja mööblit. Linnas on Mizorami ülikool. Aizawli ringkonna koduleht
Dinaari mäestik

Dinaari mäestik ehk Dinaari mäed (horvaadi ja serbia keeles Dinara ja Dinarsko gorje; sloveeni keeles Dinarsko gorovje) on mäestik Kagu-Euroopas. Hõlmab Balkani poolsaare lääneosa, eraldab poolsaare siseosa Aadria merest. Asub Aadria mere kirderannikuga paralleelselt loode-kagu suunas Sloveenia, Horvaatia, Bosnia ja Hertsegoviina, Serbia, Montenegro ning Albaania alal. Mäestiku pikkus on 650 km ning laius 60 kuni 230 km. Kõrgeim tipp on Jezercë (2692 m).  Dinaari mäestik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Idjwi saar

Idjwi on saar Kivu järves. Pindala 285 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, kõrgus kuni 2238 meetrit üle merepinna, 776 meetrit üle järvepinna. Kuulub Kongo Demokraatlikule Vabariigile. Saart eraldab Rwandale kuuluvast järve lõunarannikust 1 km laiune väin. 1996. aastal hinnati saare elanike arvuks 112 000 Kongo DV kodanikku ja 46 000 Rwanda põgenikku.
Kindu

Kindu on linn Kongo DV-s, Maniema provintsi halduskeskus. Asub Kongo jõe ääres. Linnal on raudteeühendus Kalemie, Kamina ja Kanangaga. Kindus on lennujaam. 19. sajandil oli Kindu kulla-, elevandiluu- ja orjakaubanduse keskus. Araabia orjakaupmehed viisid orjad Kindust Sansibarile. World Gazetteer[alaline kõdulink]
2008. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused

2008. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused on 12. sisemaailmameistrivõistlused kergejõustikus, mis toimusid 7.–9. märtsini Valencias Palau Velódromo Luis Puigi areenil Hispaanias. MM-il osales 159 IAAF-i liikmesriiki, mis on sisemaailmameistrivõistluste osalejate rekord. Kuupäev: 7. märts Osavõtjaid: 64 (Stardileht) Eeljooksud Poolfinaalid Finaal Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 30 (Stardileht) Eeljooksud Poolfinaalid Finaal Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 36(Stardileht) Eeljooksud Poolfinaalid Finaal Kuupäev: 8. märts Osavõtjaid: 32 (Stardileht) Eeljooksud Finaal Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 22 (Stardileht) Eeljooksud Finaal Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 12 (Stardileht) Eeljooksud Finaal Kuupäev: 8. märts Osavõtjaid: 39 (Stardileht) Eeljooksud Poolfinaalid Finaal Rene Oruman jooksis oma eeljooksus kuuenda aja 8,00 ja edasi ei pääsenud. Tema isiklik rekord on 7,84 ja pärineb 2008. aasta veebruarist. Kuupäev: 8. märts Osavõtjaid: 17 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 21 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal Kuupäev: 8. märts Osavõtjaid: 20 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 15 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal Kuupäev: 7. märts Osavõtjaid: 21 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal Andrei Mihnevitš diskvalifitseeriti positiivse dopinguproovi tõttu. Kuupäev: 8.–9. märts Osavõtjaid: 8 (Stardileht) Ametlikud tulemused Kuupäev: 7. märts Osavõtjaid: 40 (Stardileht) Eeljooksud Poolfinaalid Finaal Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 30 (Stardileht) Eeljooksud Poolfinaalid Finaal Osavõtjaid: 20 Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 20 (Stardileht) Eeljooksud Finaal Kuupäev: 8. märts Osavõtjaid: 23 (Stardileht) Eeljooksud Finaal Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 6 võistkonda (Stardileht) Finaal Kuupäev: 8. märts Osavõtjaid: 31 (Stardileht) Eeljooksud Poolfinaalid Finaal Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 18 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal Kuupäev: 8. märts Osavõtjaid: 16 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 12 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal Kuupäev: 8. märts Osavõtjaid: 18 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 17 (Stardileht) Kvalifikatsioon Finaal Kuupäev: 7. märts Osavõtjaid: 8 (Stardileht) Ametlikud tulemused MM-ist IAAF-i koduleht MM-i korralduskomitee koduleht
Äänisjärv

Äänisjärv ehk Onega järv (varasemad eestikeelsed nimed Oneega järv, Onega; vene Онежское озеро, karjala Oniegu, vepsa Änine, soome Ääninen, Äänisjärvi) on mageveejärv Loode-Venemaal Karjala Vabariigi, Leningradi oblasti ja Vologda oblasti piiril. See on suuruselt Euroopa teine järv Laadoga järel, kui Kaspia merd mitte arvestada. Äänisjärv kuulub Atlandi ookeani Läänemere vesikonda. Pindala 9890 km² Maht 280 km³ Suurim sügavus 127 m Keskmine sügavus 30 m Kõrgus merepinnast 35 m Vesikonna pindala 51 540 km² Äänisjärv kujunes pärast viimase jääaja lõppu. Ta on jäänuk Balti jääpaisjärvest. Põhjarannik on kaljune, seal on saari ja lahti, sh. Poventsa laht, samuti on seal suurimad sügavused, kuni 127 meetrit. Lõunarannik on madalam. Äänisjärve suubub 58 jõge, millest suurimad on Šuja, Suna, Vodla ja Võtegra. Välja voolab ainsana Sviri jõgi. Äänisjärve läbib siseveetee Valgest merest Läänemerre (Valge mere – Läänemere kanal) ja Volga vesikonda (kanali kaudu Äänisjärve lõunakaldal ja edasi Valgjärveni). Äänisjärves on Kiži saar, mis on tuntud oma 18. sajandil ehitatud puukirikute poolest. Järve läänekaldal asub Karjala Vabariigi pealinn Petroskoi, idakalda kaljustel neemedel kuulsad Äänisjärve kaljujoonised.
Leselidze

Leselidze on alev Musta mere rannikul Gruusia loodeosas Abhaasias. Asub 14 km kaugusel Gagrast Venemaa piiri lähedal Phsou jõe vasakul kaldal. 7. sajandist kuulus asula Abhaasia vürstidele ja kandis nime Getšripš (ka Gatšripš). 19. sajandil nimetati Jermolovkaks. 1944. aastal nimetati Nõukogude sõjaväelase kindralpolkovnik Konstantin Lesselidze järgi Leselidzeks. 1992. aastal toimusid linnas lahingud abhaaside ja grusiinide vahel. Abhaasia võimud taastasid asula endise nime Getšripš. Alevit läbib raudtee. Nõukogude ajal toimusid Leselidzes NSV Liidu kergejõustikukoondise treeningulaagrid. 1980. aastatel püstitati seal mitu heitealade maailmarekordit.[viide?]
Jermolovka

Jermolovka (Ермоловкa) on Jermolovka, küla Sotši linna Adleri rajoonis Leselidze alevi endine nimi ...
Eha Rünne

Eha Rünne (sündinud 25. mai 1963 Viljandi) on Eesti kergejõustiklane (kettaheitja, kuulitõukaja). Õppis Tallinna 16. Keskkoolis, lõpetas 1982. aastal Tallinna Spordiinternaatkooli ja 1989. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna. Välistingimustes: Kuulitõuge 17.01 (23/05/1986) Kettaheide 63.18 (Pärnu 13/07/1988) Sisetingimustes: Kuulitõuge 17.61 (Tartu 06/02/1988) 1994 – 16. Euroopa meistrivõistlustel kergejõustikus Helsingis naiste kettaheites 15. koht 1994 – 16. Euroopa meistrivõistlustel kergejõustikus Helsingis naiste kuulitõukes 16. koht 1996 – 26. suveolümpiamängude kergejõustikuvõistlustel Atlantas naiste kettaheites 25. koht (58.24) 1998 – 17. Euroopa meistrivõistlustel kergejõustikus Budapestis naiste kettaheites 19. koht 1999 – 7. maailmameistrivõistlustel kergejõustikus Sevillas naiste kettaheites 29. koht 2002 – 18. Euroopa meistrivõistlustel kergejõustikus Münchenis naiste kettaheites 17. koht 2004 – 28. suveolümpiamängude kergejõustikuvõistlustel Ateenas naiste kettaheites 37. koht (54.82) 1988 – Eesti NSV meister 55.44 1989 – Eesti NSV meister 57.08 1992 – Eesti meister 56.60 1993 – Eesti meister 52.10 1994 – Eesti meister 54.44 1995 – Eesti meister 56.58 1996 – Eesti meister 55.72 1997 – Eesti meister 54.28 1998 – Eesti meister 58.56 1999 – Eesti meister 56.70 2000 – Eesti meister 56.17 2001 – Eesti meister 52.00 2002 – Eesti meister 49.77 2003 – Eesti meister 51.11 2004 – Eesti meister 55.38 2005 – Eesti meister 51.26 2006 – Eesti meister 53.25 2007 – Eesti meister 52.83 2008 – Eesti meister 46.14 2009 – Eesti meister 52.59 2010 – Eesti meister 51.53 2011 – Eesti meister 50.78 1985 – Eesti NSV meister 16.11 1986 – Eesti NSV meister 15.32 1987 – Eesti NSV meister 15.73 1988 – Eesti NSV meister 16.60 1989 – Eesti NSV meister 16.68 1991 – Eesti NSV meister 16.08 1992 – Eesti meister 16.01 1993 – Eesti meister 16.05 1994 – Eesti meister 16.15 1995 – Eesti meister 16.18 1996 – Eesti meister 16.35 1997 – Eesti meister 16.43 1998 – Eesti meister 16.40 1999 – Eesti meister 16.04 2000 – Eesti meister 15.03 2001 – Eesti meister 14.50 2002 – Eesti meister 15.47 2003 – Eesti meister 14.99 2004 – Eesti meister 15.15 2005 – Eesti meister 14.85 2006 – Eesti meister 14.50 2008 – Eesti meister 13.83 2010 – Eesti meister 13.60 Eha Rünne oli sportlasena 183 cm pikk ja kaalus 88 kg. Ta elab Meriväljal[viide?]. Hobid on reisimine, teater ja filmid. Tema treener on tema abikaasa Vello Palm. Biograafia ESBL-is Eha Rünne sporditulemused Eha Rünne veebisaidil Olympedia (inglise)
An-Nabaţīyah at-Taḩtā

An-Nabaţīyah at-Taḩtā on linn Liibanonis, An-Nabaţīyah' kubernerkonna keskus. World Gazetteer[alaline kõdulink]
Ba‘labakk

Ba‘labakk on linn Liibanonis Bekaa kubernerkonnas. Asub Bekaa orus. Ba‘labakk kuulub 1984. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse. "World Gazetteer". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. november 2011. Vaadatud 9. märtsil 2008.
Şūr

Şūr on sadamalinn Liibanoni lõunaosas ja Lõuna-Liibanoni kubernerkonna keskus. Linnas elab umbes 60 tuhat elanikku ja kogu linnastus umbes 174 tuhat elanikku. See on elanike arvult riigi neljas linn Beiruti, Tripoli ja Şaydā (Sidon) järel. Şūr (Tüüros) on vana Foiniikia linn ning kreeka ajaloolase Herodotos väidetel oli see asutatud umbes 2750 eKr. Seal asub mitmeid antiikajast pärinevaid kultuurimälestisi ja linn on arvatud UNESCO maailmapärandi nimistusse. Linnast pärines värv purpur, mis oli seetõttu Vana-Roomas tuntud ka kui Tüürose purpur. Seda värvi kangaid sai endale lubada ainult kõige rikkamad ja mõjukamad inimesed. Nii sümboliseeris see värv rikkust ja võimu. Linnast pärinesid vanarooma jurist Ulpianus ja uusplatonistlik filosoof Porphyrios. Sealt on arvatud pärinevat ka kristlik märter Christina. Linna on nimetatud veel vanakreeka mütoloogiast tuntud Europe ning Kartaago rajaja Dido sünnikohaks. "World Gazetteer". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. jaanuar 2012. Vaadatud 9. märtsil 2008.
Şaydā

Şaydā on linn Liibanonis, Lõuna-Liibanoni kubernerkonna keskus. Euroopas on Şaydā nimena olnud kasutusel Sidon (Eestis ka Siidon). World Gazetteer[alaline kõdulink]
Tsfat

Tsfat on linn Iisraeli Põhjaringkonnas. Statistical Yearbook for Israel, vaadatud 3.05.2020.
Jane Salumäe

Jane Salumäe (sündinud 17. jaanuaril 1968 Tallinnas) on endine Eesti kergejõustiklane (maratonijooksja). Tema treenerid on olnud Uno Källe ja Antonio Postigo. Kuulub klubisse Valencia Terra i Mar. Tema nimel on Eesti rekordid maratonis ja poolmaratonis. 4. koht 2002. aasta Euroopa meistrivõistlustel 1998 – Aasta naissportlane 1997, 2000, 2002 – Aasta naiskergejõustiklane Jane Salumäe on 169 cm pikk ja kaalub 53 kg. Ta elab Madridis (Hispaania) ja oli 2012. aastani abielus Hispaania jalgpallikoondise juures töötava füsioterapeudi Raúl Martínezega. Tema hobid on keeled, sport, kokandus ja lugemine. Biograafia ESBL-is
Nahariyya

Nahariyya (heebrea נהריה) on linn Iisraeli Põhjaringkonnas Vahemere ääres. Elanike arv on 51 300 (2010), pindala on 10,5 km². Nahariyya on asutatud aastal 1935, linnaõigused sai 1961. aastal. Kohalik korvpalliklubi on Ironi Nahariyya (asutatud 1970. aastal HaPo'el Nahariyya nime all). FIBA EuroChallenge sarjas pääses Ironi Nahariyya kahel korral (2003–2004 ja 2004–2005) veerandfinaali. Gilad Shalit, Iisraeli sõdur (1986–...) Nahariyya Linnavalitsuse koduleht (heebrea keeles) Nahariyya Linnamuuseumi koduleht
Gaza

Gaza, tuntud ka kui Gaza City, on linn Lähis-Idas Palestiinas Gaza sektoris. Gaza on Palestiina riigi suurim linn. 2017. aastal elas linnas 590 481 inimest. Gaza Islamiülikool "World Gazetteer". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. detsember 2011. Vaadatud 9. märtsil 2008.
An-Nabaţīyah

An-Nabaţīyah' all võidakse mõista Liibanoni linna An-Nabaţīyah at-Taḩtāt Liibanoni haldusüksust An-Nabaţīyah' kubernerkonda