laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rein Kuresoo

Rein Kuresoo (sündinud 21. augustil 1959 Tartus) on eesti bioloog, looduskaitsja, looduskunstnik ja -esseist. Aastatel 1986–1988 töötas ta TA Zooloogia ja Botaanika Instituudi botaanikalaboris nooremteadurina. 1989–1991 oli Tartu Ülikooli Zooloogiamuuseumis linnukogude kuraator. Ta on Eestimaa Looduse Fondi asutajaid, 1991–1995 oli sama organisatsiooni juhataja. Ta on teinud arvukalt loodusteemalisi kunstitöid ning kirjutanud vesteid ja esseid. 1998 – Ramsari konventsioon ja rahvusvahelise tähtsusega märgalad Eestis / Eesti Looduse Fond. Tallinn: Eesti Loodusfoto – teksti autor 2001 – Loodus on lähedal. Tallinn: Maalehe Raamat – teksti ja illustratsioonide autor 2005 – Iluaianduse käsiraamat. Tallinn: Varrak, 2005. (3., täiendatud trükk) – kaasautor 2006 – Muutuv Eesti loodus. Tartu: Eestimaa Looduse Fond – autor 2007 – Värvimängud aias. Tallinn: Ajakirjade Kirjastus – autor 2008 – Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse. [Richard B. Primak, Rein Kuresoo, Marek Sammul]. Tartu : Eesti Loodusfoto – kaasautor 2019 – Seal, kus talvituvad suitsupääsukesed: Reisijutte Mustalt Mandrilt. Tallinn: Varrak – autor Lisaks on ta paljude keskastme loodusõpetuse õpikute ja töövihikute kaasautor. 2001 – “Terra maritima”, Tallinn: PROfilm. Loodusfilm, autorid Ago Ruus (režissöör) ja Rein Kuresoo (stsenarist). Sisu: Natura 2000 Eesti mere- ja linnualadel. 2011 – "Rakett 69", ETV noorte teadussaate 5 telesaate kaasstsenarist ja 11 telesaate kohtunik. 1993 – Eesti Eluteaduse Hoidja 1994 – Eesti Vabariigi teaduspreemia (koos Olav Renno, Andres Kuresoo jt) 1995 – Eesti Taassünni auhind 1996 – Hollandi Kuldse Laeva Ordu rüütel 2001 – Valgetähe IV klassi teenetemärk 2019 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("Seal, kus talvituvad suitsupääsukesed") 2020 – Go Traveli reisiraamatu preemia ("Seal, kus talvituvad suitsupääsukesed") Tema vend on Andres Kuresoo. Ta on abielus Tiia Kuresooga, neil on kolm last: Siim Kuresoo, Liis Kuresoo ja Kail Kuresoo. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Rein Kuresoo Pentti Linkolast Ööülikoolis.
Jaan Viidalepp

Jaan Viidalepp (sündinud 27. detsembril 1939 Tartus) on eesti zooloog (lepidopteroloog), bioloogiakandidaat (1971). Alates 1968. aastast töötab ta EPMÜ Zooloogia ja Botaanika Instituudis. Ta on uurinud suurliblikaid, eriti vaksiklasi, nii Eestis kui ka teistes Baltimaades ja NSV Liidus. Viidalepp, Jaan; Remm, Hans. Eesti liblikate määraja. Tallinn: Valgus 1996. 2003 Hans Remmi mälestusmedal 2007 Eesti Eluteaduse Hoidja 2024 Valgetähe V klassi teenetemärk Ta on Richard Viidalepa poeg ja Ants Viidalepa onupoeg. Tema õde oli kunstnik Imme Viidalepp. Jaan Viidalepp Eesti Teadusinfosüsteemis
Ivar Puura

Ivar Puura (23. aprill 1961 Rakvere – 20. juuli 2012 Tartu) oli eesti geoloog (paleontoloog). Ta lõpetas 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia ja geoloogilise kaardistamise erialal. Filosoofiadoktor (PhD) 1996. aastal Uppsala Ülikoolist ajaloolise geoloogia ja paleontoloogia alal. Ta on muu hulgas uurinud selgrootute paleontoloogiat ja kivististe mineraalset koostist. 1997. aastast oli ta Eesti Looduseuurijate Seltsi teoreetilise bioloogia sektsiooni esimees. Aastast 1998 Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige, aastast 2009 Eesti TA Fülogeneetika ja Süstemaatika komisjoni liige. 2006 Eesti Eluteaduse Hoidja 2007 Eesti teaduse populariseerimise auhind, II preemia (kollektiiv: Tõnu Meidla, Oive Tinn, Heikki Bauert) 2009 aasta keskkonnategu (koos Tarmo Soomerega) 2011 Tartu Ülikooli aumärk Ta oli geoloog Väino Puura poeg ja Erik Puura vend. semiotsiid Ivar Puura Eesti Teadusinfosüsteemis Kull, Kalevi 2012. Ivar Puura aeg: elu algus Maal... 1961... 2012. Schola biotheoretica 38: 151–159. Kuidas teadusloomet avalikkusele mõistetavaks teha Sirp, 5. aprill, 2012. Elurikkus luubi all Sirp, 16. detsember 2011, (Marek Strandbergi intervjuu Ivar Puuraga) Habras suhe loodusega teeb meid haavatavaks Eesti Loodus, 2009, nr 1, (Toomas Kuke intervjuu Ivar Puuraga) Fosforiidi tootmise tasuvusest Loodusajakiri, 15. märts 2012 Fosforiidist Kuku Raadio teadussaade "Kukkuv õun", 26. veebruar 2012 Meediatund. Teadlased ja meedia, 2. detsember 2011 ETV2 AegRuum. Universumi imed; kommentaar. 29. november 2011 ETV asja mõte: loodus luubi all Eesti Televisioon, 2. veebruar 2011 Superpositsiooni printsiip (geoloogias) Vikerraadio helisõnastik, 26. mai 2010 Charles Darwin ja elurikkuse informaatika Kuku Raadio teadussaade "Kukkuv õun", 6. detsember 2009 Darwini "Liikide tekkimise" tähendusest Loodusajakiri, 26. november 2009 Darwini teooria vastuvõtt Loodusajakiri, 12. märts 2009 "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022.
Tirool

Tirool on Austria liidumaa. Selle pealinn on Innsbruck. Liidumaa piirneb Saksamaa, Šveitsi ja Itaaliaga. Tirool koosneb kahest geograafiliselt lahusolevast alast: Põhja-Tiroolist ja Ida-Tiroolist. Liidumaa jaguneb kaheksaks ringkonnaks ja Innsbrucki iseseisvsks linnaks. Kõik nad asuvad Põhja-Tiroolis välja arvatud Lienzi ringkond, mis asub Ida-Tiroolis. Lõuna-Tirool Statistics Austria, vaadatud 3.01.2021.
Zoosemiootika

Zoosemiootika on biosemiootika haru, mis uurib loomade omailma ja kommunikatsiooni, rakendades semiootilist lähenemist. See teadusharu tegeleb loomade keskkonnasuhte ja kommunikatsiooni märgiliste aspektidega, inimkeele ja inimkultuuri bioloogiliste eeldustega ning loomade kujutamisega kultuuris. Zoosemiootika uurib ka inimese ja loomade vahelisi suhteid, sealhulgas hübriidseid nähtusi ja keskkondi (nt loomaaiad), kus on võimatu kultuurilist ja bioloogilist tahku lahutada. Zoosemiootika lähtub Jakob von Uexkülli omailmateooriast ja Thomas Sebeoki kommunikatsioonikäsitlusest (neist viimane on zoosemiootika termini autor). Zoosemiootika jaoks on olulised zoobioloog Heini Hedigeri, ornitoloogi ja kommunikatsiooniuurija Peter Marleri ja bioloogiateoreetik Günter Tembrocki tööd. Tänapäeval kuuluvad tuntumate zoosemiootikute sekka Dario Martinelli Soomest, Dominique Lestel Prantsusmaalt ja Almo Farina Itaaliast. Eestis tegelevad zoosemiootikaga Timo Maran, Aleksei Turovski, Kalevi Kull jt. Loomade suhtlemine puudutab peaaegu kõiki etoloogia küsimusi. Loomade käitumist saab paremini seletada, kui võtta arvesse, kuidas ühe looma käitumine mõjutab märgisuhete kaasabil olevikus või tulevikus teise looma käitumist. Zoosemiootika on mänginud etoloogia, sotsiobioloogia ja loomade tunnetuse uuringute arengus suurt rolli. Loomade suhtluse uurimine on kiiresti kasvav tööpõld. See puudutab probleeme, mis on seotud loomade vastastikuse äratundmisega, loomade emotsioonidega, loomade osaga inimkultuuris, loomade kodustamisega. biokommunikatsioon fütosemiootika käitumine zoomusikoloogia Maran, Timo; Martinelli, Dario; Turovski, Aleksei (eds.). Readings in Zoosemiotics. (Semiotics, Communication and Cognition 8.). Berlin: De Gruyter Mouton. 2011. Zoosemiootika semiootika entsüklopeedias
Hominiinid

Hominiinid on sõna, millega tähistatakse kaht esikloomaliste seltsi kuuluvat loomarühma: alamsugukond Homininae triibus Hominini. Hominiinideks nimetatakse ka nendesse rühmadesse kuuluvaid isendeid.
Masashi Kishimoto

Masashi Kishimoto (jaapani keeles 岸本 斉史 Kishimoto Masashi; sündinud 8. novembril 1974) on Jaapani mangakunstnik, kelle tuntuimaks teoseks on joonissari "Naruto". Masashi Kishimoto esimene teos mangakunstnikuna oli "Karakuri", mille ta 1996. aastal Shueisha kirjastusse viis. 1999. aastal hakkas ühes Jaapani vanimas mangaajakirjas Shonen Jump ilmuma "Naruto" joonissari, mille eest sai autor ajakirja igakuiselt väljaantava noore kunstniku preemia Hot Step Award. Praeguseks on ilmunud juba 696 "Naruto" manga osa ja seiklus hakkab lõpule jõudma. Oma suurimaks mõjutajaks peab noor kunstnik Akira Toriyamat, kes on loonud sellised kuulsad mangasarjad nagu "Dr. Slump" ja "Dragon Ball". "Naruto" pilootosa (avaldatud ajakirjas Akamaru Jump) "Naruto" (avaldatud ajakirjas Weekly Shonen Jump) "Mechanism" (avaldatud ajakirjas Akamaru Jump) "Uzumaki", Masashi Kishimoto
Laelatu

Laelatu on koht Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Virtsu lähedal ida pool Risti–Virtsu maanteed. Kohta läbis 1931–1968 Rapla–Virtsu raudtee. Laelatut ümbritsevad lahed – Rame laht, Mõisa laht, Kasselaht ja Heinlaht. Seal paikneb erakordselt kõrge liigirikkusega puisniit (Laelatu puisniit). Ala kuulub Puhtu-Laelatu looduskaitseala koosseisu. Sealse ökosüsteemi uurimiseks on rajatud Laelatu bioloogiajaam. Kukk, Toomas (toim.) 2013. Laelatu ajalugu ja loodus. Estonia Maritima 9.
Bomfunk MC's

Bomfunk MC's oli Soome hiphopiansambel, mis asutati 1997. aastal. Ansambel oli aktiivne kuni 2005. aastani. Nad said kuulsaks 2000. aastal, kui nende singel "Freestyler" tõusis mitme riigi edetabelite tippu. Raymond Ebanks Ari Toikka Ville Mäkinen Riku Pentti Okke Komulainen Sarah Pantera Cowell "In Stereo" (1999) "Burning Sneakers" (2002) "Reverse Psychology" (2004) "Uprocking Beats" (1999) B-Boys & Flygirls (1999) Freestyler (1999) Other Emcee's (2000) Super Electric (2001) Live Your Life (feat. Max'C) (2002) (Crack it!) Something Goin' On (feat. Jessica Folder) (2002) Back to Back (feat. Z-MC) (2002) No Way in Hell (2004) Hypnotic (feat. Elena Mady) (2004) Turn it Up (feat. Anna Nordell) (2004) Bomfunk MC's YLE kodulehel
Poolklassikalised kvantteooriad

Poolklassikalised kvantteooriad olid kvantfüüsika algusjärgus tehtud katsed seletada hiljem kvantmehaanikaga seletatud nähtusi, kombineerides klassikalise füüsika vahendeid postulaatidega, mis on klassikalise füüsika raamides seletamatud või koguni on sellega vastuolus. Sääraseid teooriaid kasutatakse tänapäeval ainult kvantmehaanika näitlikustamise otstarbel.  Pikemalt artiklis Bohri-Sommerfeldi aatomimudel Üks tuntud näide on Bohri-Sommerfeldi aatomimudel, mis kujutab endast Arnold Sommerfeldi poolt täiustatud Bohri aatomimudelit. Nende mudelite esitamise ajal puudus veel kvantmehaanika. Aatomit kujutati "miniatuurse päikesesüsteemina", milles aatomituum vastab Päikesele ja elektronid planeetidele. Elektronide ellipsikujulised trajektoorid kvantiseeriti nii, et tekiks vastavus mõõtmistulemustega. Kvantmehaanikas vaadeldakse selgete ellipsikujuliste trajektooride elektroni mingis kohas viibimise tõenäosuse tihedust. Sissejuhatavates õpikutes tutvutakse sageli siiski ka Bohri-Sommerfeldi aatomimudeliga, mis on väga näitlik ning võimaldab paljusid füüsikalisi nähtusi interpreteerida ja arvutada. Aatomispektrite peenstruktuuri ja hüperpeenstruktuuri arvutamine ei ole selle mudeli raamides siiski võimalik.
Lõuna-Yorkshire

Lõuna-Yorkshire on tseremoniaal- ja linnakrahvkond Kesk-Inglismaal. See moodustati 1974. aastal ajaloolise Yorkshire'i krahvkonna lõunaosast. Lõuna-Yorkshire jaguneb neljaks omavalitsusüksuseks: Estimates of the population for the UK, England and Wales, Scotland and Northern Ireland http://www.southyorks.gov.uk/
Lääne-Yorkshire

Lääne-Yorkshire on tseremoniaal- ja linnkrahvkond Kesk-Inglismaal. See loodi 1974. aastal ajaloolise Yorkshire'i krahvkonna lääneosast. Lääne-Yorkshire jaguneb viieks omavalitsusüksuseks: https://www.ons.gov.uk/peoplepopulationandcommunity/populationandmigration/populationestimates/datasets/estimatesofthepopulationforenglandandwales
Põhja-Yorkshire

Põhja-Yorkshire (North Yorkshire) on tseremoniaalkrahvkond Põhja-Inglismaal. See loodi 1974. aastal ajaloolise Yorkshire'i krahvkonna põhjaosast. Pindalalt on see Inglismaa suurim krahvkond. Põhja-Yorkshire jaguneb viieks tervikomavalitsuseks: North Yorkshire'i tervikomavalitsus moodustati 2023. aastal seitsmest senisest mittelinnaringkonnast: Harrogate, Scarborough, Hambleton, Selby, Craven, Richmondshire ja Ryedale. http://ons.maps.arcgis.com/home/item.html?id=a79de233ad254a6d9f76298e666abb2b https://www.citypopulation.de/en/uk/admin/ https://www.citypopulation.de/en/uk/northeastengland/admin/E06000004__stockton_on_tees/ http://www.northyorks.gov.uk/
Mihhail Glinka

Mihhail Ivanovitš Glinka (vene keeles Михаил Иванович Глинка; 1. juuni (vana kalendri järgi 20. mai) 1804 Novospasskoje küla, Smolenski kubermang – 15. veebruar (vana kalendri järgi 3. veebruar) 1857 Berliin) oli vene helilooja. Ta sündis Smolenski kubermangus oma isa mõisas. Isa Ivan Glinka (1778–1834) oli erukapten ja tal oli oma naise Jevgenia Zemelkaga (1783–1851) 12 last. Mihhailil oli 3 venda (neist 1 vanem) ja 8 õde (kõik nooremad). Mihhail sündis muusikahuvilisse perekonda: onu moodustas talupoegadest orkestri, kus mängis isagi. Alates 10. eluaastast hakkas Mihhail õppima klaveri- ja viiulimängu. 1817. aastal tõid vanemad Mihhaili Peterburi. Seal astus ta pedagoogikainstituudi aadlipansionaati. Peterburis võttis Glinka tunde tuntud muusikute käest. Tema klassikaaslane oli Aleksandr Puškini noorem vend Lev ja Glinka tutvus isiklikult hiljem tuntuks saanud poeediga, kes käis oma venda vaatamas. Pansionaadi lõpetamise järel uuris Glinka Lääne-Euroopa klassikalist muusikat, osales koduses musitseerimises aadlisalongides, vahel juhatas oma onu orkestrit. 1830. aastal läks helilooja välismaale: algul Itaaliasse, pärast Austriasse ja Saksamaale. Itaalias uuris ta bel canto laulustiili ja kirjutas ise itaalia maneeris. Aastatel 1833–1834 elas ta Saksamaal ja töötas Siegfried Dehni juhatuse all kompositsiooni, polüfoonia ja orkestreeringu alal. 1834. aastal naasis ta Venemaale viivitamatult pärast teate saamist isa surma kohta. Ta saabus uute teoste ja Vene rahvusliku ooperi loomise plaanidega. Pärast pikaajalisi ooperišüžeeotsinguid peatus Glinka Vassili Žukovski nõuandel pärimusel Ivan Sussaninist. Libreto ooperile kirjutas Karl Georg Wilhelm Rosen. Ooper esietendus 1836. aasta lõpus Peterburis ja seda saatis tohutu menu. Varsti pärast "Ivan Sussanini" esietendust määrati Glinka tsaari õukonna laulukapelli dirigendiks. Seal töötas ta kaks aastat. 1835 abiellus Glinka oma kauge sugulase Maria Ivanovaga. Abielu ei õnnestunud ja 1839 jättis Glinka oma naise maha. Samal aastal tutvus ta Jekaterina Kerniga, kelle ema Anna Kern oli olnud Puškini muusa. Samasuguseks muusaks sai Glinka jaoks Jekaterina. 1841 jäi Jekaterina rasedaks ja lootis heliloojaga abielluda, kuid lahutus võttis kaua aega. Hoolimata sellest, et Glinka ei jätnud ühtki kohtuistungit vahele, jõustus lahutus alles 1846. Glinka ei tahtnud abieluvälist last, niisiis maksis ta Jekaterinale, et too teeks aborti. Pärast seda nende suhted jahenesid ja Glinka ei saanudki lapsi. 1844. aastal läks Glinka Prantsusmaale ja pärast Hispaaniasse. Selle sõidu loominguliseks tulemuseks olid hispaania uvertüürid "Aragoni hota" (1845) ja "Öö Madriidis" (1848), mis olid kirjutatud hispaania stiilis. Glinka "Patriootlik laul" oli 1991–2000 Venemaa hümn. Mihhail Glinka suri 15. veebruaril 1857 Berliinis. Helilooja põrm viidi Peterburi. Mihhail Glinka Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
Bernart de Ventadorn

Bernart de Ventadorn (sündinud umbes 1130–1140, surnud umbes 1190–1200) oli oksitaani trubaduur, teenis Akvitaania Eleanori õukonnas, pühendas oma laulud enamikus kõrgele armastuskunstile, säilinud 19 viisi.
Alexander Graham Bell

Alexander Graham Bell (3. märts 1847 Edinburgh – 2. august 1922 Beinn Bhreagh, Nova Scotia, Kanada) oli šoti päritolu ameerika teadlane, leiutaja ja õpetaja. Bell on tuntud eeskätt telefoni leiutajana, mille ta patenteeris 1876. aastal. 1885. aasta 15. aprillist pärit vahaga kaetud pappkettal leidub salvestis, kus Bell sõna võtab. Sellel on kõigest üks lause: "Hear my voice, Alexander Graham Bell." ("Kuulake mu häält, olen Alexander Graham Bell.") Aastal 1888 oli Bell üks National Geographic Society asutajaid. Kui Bell suri, kuulutati USAs välja leinaminut, kus ühe minuti jooksul suleti kõik telefoniteenused, austamaks meest, kelle elutöö tulemusena said inimesed kasutada telefoni. Belli järgi on nimetatud mõõtühik bell. Belli on kutsutud ka kurtide isaks. Belli isa, vanaisa ja vend tegelesid kõik kõnekunsti ja selle uurimisega. Kuna Belli ema ja abikaasa olid kurdid, mõjutasid nad tugevasti Belli teadustööd. 1868 andis Bell Londonis Susanna Hullis kõnetunde kurtidele lastele. 1871 oli ta kurttummade õpetaja Northamptonis Clarke'i koolis Massachusettsis. Seejärel oli ta kooli järelevalvenõukogu esimees ja kuni surmani selle liige. Clarke'i koolis tutvus ta ka õpilasega, kellega hiljem abiellus. Samal ajal tegutses Bell ka Ameerika Kurtide varjupaiga juures Connecticutis Hartfordis. 1914 oli Bell üks Montessori ühingu loomise eestvedajaid USAs. 1873–1877 oli Bell Bostoni Ülikoolis kõnetehnika ja häälefüsioloogia professor. Väidetavalt tundis Bell ise end alati rohkem kurtide õpetajana kui maailmakuulsa leiutajana [viide?]. Tema järgi on nimetatud Nokia Bell Labs, endiste nimedega AT&T Bell Laboratories, Bell Telephone Laboratories, Bell Lab. 1882 valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks 1902 – Alberti medal 1907 – John Fritzi medal 1912 – Elliott Cressoni medal 1913 – Hughesi medal "Cuaderno del laboratorio de Alexander Graham Bell, 1875-1876". World Digital Library. 1875–1876. Vaadatud 23.07.2013.
Suurima keskmise meetod

Suurima keskmise meetod on üks võimalus jaotada kohti võrdeliselt esindusorganis parteinimekirjade korral. Suurima keskmise meetod vajab häälte arvu igal parteil, mille põhjal kohti jaotada iga partei häälte arv jagada jagajate jadast lähtuvalt ja niimoodi tekkinud koefitsientidest suuremate koefitsiendiga kandidaadid täidavad kõik esindusorgani kohad. Võrdlusarv = häälte arv parteil / jagajate jadast kohale vastav väärtus. Koefitsient arvutatakse jagades. Kõige rohkem kasutatakse jagajate väärtuste komplekti (1,2,3, jne) ehk nii-öelda d'Hondti meetodit. Sainte-Laguë meetod jagab häälte arvu paaritu arvuga (1,3,5,7). Sainte-Laguë jagajate jada jagab häälte arvu paaritute numbritega. Sainte-Laguëd saab modifitseerida, tüüpiline modifikatsioon on esimene jagaja 1,4 peale määrata. Mis teeb keerukas väikeparteidele kohta saada väikestes ringkondades. Täienduseks sellele protseduurile saab suurima keskmise meetodit arvutada ka teisiti. Näiteks leides jagaja millega läbi jagades ja üles ümardades nõnda, et tulemus on täismaja kohti; saame tulemuse mis on võrdne Sainte-Laguë protseduuriga. Ja leides sellise jagaja, mis alla ümardades annab täismaja, saame tulemuse. mis on võrdne D'Hondti protseduuriga. Alternatiivmeetod on suurima ülejäägi meetod, mis kasutab kohtade leidmiseks kvoote ja ülejääke. Mida arvutatakse kvoodi valemi põhjal.
Laomäe Allikajärv

Allikajärv ehk Laomäe Allikajärv, Laomäe laksid, Loomäe laksid, Nakamaa järv on endine järv Lääne maakonnas Haapsalu linnas Allika külas. Järve kaldajoone pikkus oli 1543 m ja pindala 9,7 hektarit. Järve suurim pikkus oli 520 ja suurim laius 240 m. Järvest umbes 300 m läände jäi Lõpelaht. Sellega ühendas teda Varni peakraav. Laomäe Allikajärv oli mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Laomäe Allikajärve keskkonnaregistri kood oli VEE2051600. Praeguseks on ta keskkonnaregistrist kustutatud.
Peraküla Allikajärv

Allikajärv (ka Peraküla Allikajärv, Allikjärv, Tantsujärv) on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Spithami külas. Kaldajoone pikkus on 2013 m. Järv jääb Nõva maastikukaitsealale. Järvest läände jääb Pumbuta järv, edelasse jääb Pikane järv, kirdesse jäävad Toatse ja Väike-Toatse järv. Peraküla Allikajärv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Peraküla Allikajärve keskkonnaregistri kood on VEE2019300. Allikajärve ääres asus 1915–1916. aastal rajatud Tsaari-Venemaa laevastiku salajane raadiojaam, mille juurde viis tänini säilinud munakivitee. MTÜ Pakri Looduskeskus, TTÜ Geoloogia Instituut. Loodusmälestised 17. Läänemaa. Noarootsi, Nõva, Osmussaar. Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2008 "Tervis, loodus ja ajalugu Peraküla-Nõva rattasõidul. Läänlane, 8. august 2011". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 23. mail 2015.  Peraküla Allikajärv – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Allikajärv keskkonnaportaalis
Lõhnaõli

Lõhnaõli ehk parfüüm on lõhnavate eeterlike õlide, muude aroomainete ja lisaainete (lahustid ja kinnitid) segu, mida kasutatakse inimkeha, esemete ja eluruumide lõhnastamiseks. Lõhnaõlide valmistamise ja kasutamise ajalugu ulatub Vana-Egiptusse ja Mesopotaamiasse. Lõhnaaineid destilleeriti välja lõhnavatest taimedest, puuviljadest, vaigust jms. Tänapäeval kasutatakse ka sünteetilisi lõhnaaineid. Tänapäeval jaotatakse parfüüme sõltuvalt kasutatud koostisainetest ja lõhna iseloomust olfaktoorsetesse tüüpidesse (lillene, puuviljane, metsane, orientaalne, värske jt). Vastavaid jaotusi on kasutusel erinevaid. Enamik klassikalisi parfüüme koosneb paljudest aroomidest, millest kõige kergemini lenduvad moodustavad nn lõhna tipu, keskmised iseloomuliku lõhna südame ja kõige püsivamad nn põhjanoodid, mis võivad kvaliteetsete parfüümide puhul näiteks tekstiilil püsida aastaid. Lõhnaõlide koostamine on peen kunst, milleks moemajadel ja kosmeetikafirmadel on palgatud eriti tundliku haistmisega meistrid – nn ninad. Sõltuvalt lõhnaaine kontsentratsioonist turustatakse lõhnaõlisid ka lahjema parfüümvee, tualettvee ja kölni vee (odekolonn) kujul. Parfümeeria ajalugu
Johannes Piiper

Johannes Piiper (12. aprill 1882 Tallinn – 5. oktoober 1973 Tartu) oli eesti zooloog ja looduskirjanik. Doktoritöö kaitses Londonis 1927 kalade selgroo võrdlevast anatoomiast. Aastatel 1919–1959 oli ta Tartu ülikooli õppejõud, 1924. aastast professor. Arendas oluliselt eestikeelset bioloogiaalast terminoloogiat ning kirjutas mitmeid õpikuid (nii alg-, kesk- kui ülikooli tasemeil). Ta on läbi aegade üks parimaid Eesti looduskirjanikke. Avaldanud muu hulgas teosed "Pilte ja hääli kodumaa loodusest" I 1935, II 1948, III 1960, IV; "Rännakuid Eesti radadel" 1968. Tema tütar oli Tartus elanud günekoloog Hilja Jalviste (1918–2015) ja poeg oli Göttingenis elanud füsioloogiaprofessor Johannes Piiper (1924–2012). Piiper, Johannes 1937. Sissejuhatus üldzooloogiasse: I osa. Tartu: Noor-Eesti. Piiper, Johannes 1943. Sissejuhatus üldzooloogiasse: II osa: embrüoloogia, geneetika, ökoloogia, loomageograafia, evolutsiooniõpetus. Tartu: Tartu Eesti Kirjastus.
Kuusnõmme bioloogiajaam

Kuusnõmme bioloogiajaam oli loodusteaduslik ja õppeotstarbeline väliuurimiskeskus Lääne-Saaremaal. 1921. aasta sügisel võttis Tartu Ülikooli valitsus vastu otsuse Kuusnõmme bioloogiajaama asutamiseks ja Vaika looduskaitseala taastamiseks. Kuusnõmme mõisa hooned anti ülikoolile üle 1922. aastal, samal aastal alustas Kuusnõmme bioloogiajaam prof. Johannes Piiperi juhtimisel ka tööd. Alates 1926. aastast toimus Kuusnõmmel igal suvel bioloogiaüliõpilaste õppepraktika. Kuusnõmme bioloogiajaamas töötasid prof. Johannes Piiperi juhendamisel ja peagi abilistena mitmed hilisemad eesti loodusteaduste korüfeed: Juhan Aul, Hans Kauri, Harald Haberman, Johannes Lepiksaar, Kaarel Leius, Edvin Reinvaldt, Karl Eichwald, Elmar Lepik, Teodor Lippmaa, Andres Mathiesen, Armin Luha jt, aga ka Johannes Piiper noorem. Lisaks üliõpilaste õppepraktikale tehti Kuusnõmmel rohkesti ornitoloogilisi, entomoloogilisi, terioloogilisi, botaanilisi ja muud liiki töid. Väga intensiivne ja tulemusterohke elu jätkus Kuusnõmme bioloogiajaamas kuni 1941. aastani. Pärast sõda oli jaama hoone kasutusel mitmel muul otstarbel. Kuid mõnikord kasutati seda veel ka bioloogiaüliõpilaste praktikabaasina, viimati 1984. aastal prof. Viktor Masingu juhendatud botaanikapraktikal. Eesti bioloogia ajaloos suurt tähendust omanud vastrestaureeritud hoone hävis tulekahjus 1984. aasta sügisel. Talvi, Tõnu. 2015. Tartu Ülikooli Kuusnõmme bioloogiajaam. (Estonia maritima 10.)
Abaluualune lihas

Abaluualune lihas (musculus subscapularis) on inimese lihas, üks ülajäsemete lihastest. Ta kuulub õlavöötme vahelmise rühma lihaste juurde. Ta algab abaluualuselt augult ning kinnitub õlavarreluu väikesele köbrukesele ja selle harja ülemisele otsale. Funktsioonina toimib õlaliigesele, teostab õlavarre retroversiooni, aduktsiooni (lähendamist) ja siserotatsiooni. Abaluualune lihas on paariselund.