laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Francesco Araja

Francesco Domenico Araja (ka Francesco Domenico Araia; 25. juuni 1709 Napoli – ca 1770 Bologna) oli itaalia helilooja, kes on tegutsenud kapellmeistrina Venemaal. Ta oli itaalia nn. naapoli koolkonna ooperi-helilooja (alates aastast 1729). Aastail 1735–1758 ja hiljemgi (1762) elas-töötas ta oma ooperitrupiga Peterburis (ajuti käis Itaalias uusi lauljaid värbamas). Talle kuulub esimene Venemaal lavastatud itaalia ooperi au - "Armastuse ja vihkamise jõud" 1736 (Milano 1734), mis avaldati ka venekeelsena V. K. Tretjakovski[küsitav] tõlkes. 1755 lavastati tema ooper "Tsefal ja Prokris" venekeelsele libretole (A.P.Sumarokov Ovidiuse järgi). Alates 1755 kaasas ta itaalia ooperisse ka vene lauljaid. Alates 1759 on tagasi Itaalias. ooperid sealhulgas "Kojamees Nino e.Semiramid" 1737 "Artaxerx" 1738 "Selevk" 1744 "Scipion" 1745 "Mitridate" 1747 "Bellerophonte" 1750 "Pärjatud Jevdoxia" 1751 allegooriline pastoraal vene külaelust "Rahu pelgupaik" (L´asilo della pace) 1748 "Aleksander Indias" 1755 oratooriume kantaate sonaat-kapritšo clavicembalole jm.
Anton Arenski

Anton Stepanovitš Arenski (12. juuli 1861 Novgorod – 25. veebruar 1906 Terijoki) oli vene helilooja, pianist, dirigent ja pedagoog. Arenski oli arsti poeg. Ta õppis Peterburi nn Rousseau era-muusikakoolis K. Zicke[küsitav] juures, lõpetas kompositsiooni eriala 1882 Rimski-Korsakovi õpilasena. Aastail 1882–95 töötas koos oma õpetajatega Peterburi konservatooriumis muusikateooria pedagoogina, aastast 1889 professorina. Ta õpilaste hulgas olid Sergei Rahmaninov, G. Konjus, Aleksandr Koreštšenko, Aleksandr Goldenweiser, Aleksandr Skrjabin jt. Aastail 1888–95 juhatas Venemaa kooriühingu koori, 1895–1901 juhatas Peterburi õukonna Laulukapelli. Kirjutanud harmooniaõpikuid. ooperid "Unenägu Volgal" (1882 Moskva) "Raffael" (1894 Moskva) "Nal ja Damajanti" (1904 Moskva) ballett "Egiptuse ööd" 2 sümfooniat instrumentaalkontserte orkestrisüit "Siluetid".
Dominick Argento

Dominick Argento (27. oktoober 1927 York, Pennsylvania – 20. veebruar 2019) oli Itaalia päritolu Ameerika Ühendriikide helilooja. Argento vanemad olid Sitsiilia päritolu immigrandid. Argento kirjutas 15 ooperit, sealhulgas "Valentina pulm" ja "Asperni väärtpaberid", samuti Catulluse tekstil põhineva teose "Vihkan ja armastan" koorile ja löökpillidele. 1980 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks
Harold Arlen

Harold Arlen (sünninimi Hyman Arluck; 15. veebruar 1905 Hyman Arluck, Buffalo – 23. aprill 1986 New York) oli USA helilooja. Koolipoisina mängis ta orkestris klaverit. Alates 1925. aastast oli ta New Yorgi teatris kontsertmeister. 1930. aastal lõi esimesed laulud, hiljem kirjutas seitse aastat muusikat ka Hollywoodi filmidele. Muusikalised komöödiad "Hooray For What !" 1937, "Rumal tüdruk" ("Bloomer Girl") 1944 (654 esitust); muusikalid "St. Louis Woman" 1946, "Lillede maja" ("House of Flowers") 1954, "Jamaica" 1957, "Saratoga" 1959.
Thomas Arne

Thomas Augustine Arne (12. märts 1710 London – 5. märts 1778 London) oli inglise viiuldaja ja teatrihelilooja. Ta oli umbes 40 aastat Covent Gardeni dirigent. Ta loomingut hävis palju teatri tulekahjus aastal 1808. Umbes 90 lavateost, sealhulgas 55 ooperit/maski: "Rosmond" 1733, "Dido and Aeneas" 1734, "Comus" 1738, "Alfred" 1740 (siin üks ta populaarsemaid laule "Saa paremaks, Britannia"), "Don Severino" 1750 opera seria'd "Artaxerxes" 1762, "Love in Village" 1762, "The Rose" 1772, "Caractus" 1776, "Thomas & Sally" 1760 oratooriumid "Avel" 1744, "Judith" 1761 8 avamängu 7 triosonaati, sonaadid klavessiinile
Malcolm Arnold

Sir Malcolm Henry Arnold (21. oktoober 1921 Northampton – 23. september 2006) oli inglise trompetisolist ja helilooja. Ta oli staažikas trompetimängijana Londoni Filharmooniaorkestris ja BBC sümfooniaorkestris. 2 ooperit "Tantsuõpetaja" "Avatud aken" balletid "Pühendus kuningannale" 1953 "Briljant" 1956 "Rinaldo" "Armida" 9 sümfooniat sh keelpillidele 1946 ja Mänguasjade sümfoonia 1957 avamängud "Lobamokk Beckus" 1943 "Suits" 1948 Pidulik 1948 "Tom O´Shanter" Burns´i järgi 1955 "Peterlo" 1968 4 šoti tantsu orkestrile 1957 kontserdid orkestriga metsasarvele (2 - 1944–1957), klarnetile 1949, oboele 1953, lõõtsale 1954, kitarrile 1959 muuhulgas ka Variatsioonid ukraina teemale klaveril 1944, muusika Shakespeare´i draamale "Torm" ja filmidele
Sulev Teppart

Sulev Teppart (sündinud 13. septembril 1960 Viljandis) on eesti näitleja. Ta lõpetas aastal 1978 Viljandi 5. Keskkooli ja aastal 1982 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri X lennu. Aastatel 1982–1985 töötas ta Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris ja 1985–2006 Eesti Draamateatris näitlejana. Pärast seda on olnud vabakutseline. 2006. aastal töötas ta lühikest aega Vanemuises draamajuhina. 1981 Voldemar Panso nimeline auhind 2001 Eesti Teatriliidu meeskõrvalosatäitja auhind (Eesti Draamateatri lavastuse "Aristokraadid" trupile) 2001 Eesti Teatriliidu sõnalavastuste žürii eriauhind Eesti Draamateatri lavastuse "Aristokraadid" trupile 2002 Eesti Teatriliidu meeskõrvalosatäitja auhind Sulev Teppart on olnud abielus Anu Lambiga. Nende pojad on näitlejad Jaak Prints ja Tõnn Lamp. "Vanemuise draamajuhiks saab Sulev Teppart", err.ee, 28. oktoober 2005 Eesti teatri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Eesti Teatriliit. Tallinn 2000 "Sulev Tepparti töö Vanemuise draamajuhina jäi üürikeseks" Tartu Postimees, 2. november 2006
Tina Weirather

Christina Weirather (sündinud 24. mail 1989 Vaduzis) on Liechtensteini mäesuusataja. Tema vanemad ema Hanni Wenzel ja isa Harti Weirather on endised mäesuusatajad. Juunioride maailmameistrivõistlustel 2006. aastal Mont Sainte-Anne'is võitis Weirather kuldmedali suurslaalomis. Aasta hiljem Altenmarktis tuli ta juunioride maailmameistriks kiirlaskumises. Samal aastal sai ta juunioride MM-il veel kaks hõbemedalit suurslaalomis ja ülisuurslaalomis. 2009. aasta juunioride MM-il Garmisch-Partenkirchenis oli ta suurslaalomis teine. Esimese medali maailmameistrivõistlustelt võitis ta 2017. aastal Sankt Moritzis, kui võitis ülisuurslaalomis hõbemedali. 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis võitis ta oma esimese olümpiamedali, kui sai ülisuurslaalomis pronksi. See oli Liechtensteini esimene medal taliolümpiamängudel pärast 1988. aastat. Esimese võistluse maailma karikasarjas tegi Weirather Söldenis 22. oktoobril 2005 suurslaalomis, kus ta oli esimese laskumise järel 77 startinu seas 55. kohal ja selle tulemusega ta teisele laskumisele ei pääsenud. Esimest korda punktikohale, ehk 30 parema hulka pääses ta Reiteralmis 2006. aasta detsembris Alpi kahevõistluses, kui ta sai 22. koha. Poodiumile pääses Weirather esimest korda Lake Louise'is 2. detsembril 2011 kiirlaskumises, kui ta sai teise koha. Esimese etapivõidu sai ta 1. märtsil 2013 Garmisch-Partenkirchenis ülisuurslaalomis. 2018 Pyeongchangis pronksmedal ülisuurslaalomis 2017 Sankt Moritzis hõbemedal ülisuurslaalomis 2006 Mont Sainte-Anne'is juunioride maailmameister suurslaalomis 2007 Altenmarktis juunioride maailmameister kiirlaskumises hõbemedal suurslaalomis hõbemedal ülisuurslaalomis 2009 Garmisch-Partenkirchenis hõbemedal suurslaalomis Ülisuurslaalomi karikas 1. koht: 2017, 2018 2. koht: 2016 3. koht: 2014 Kiirlaskumise karikas 2. koht: 2012 3. koht: 2018 Tina Weirather on osalenud (seisuga 25. märts 2018) 193 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 38 korral, neist 9 on ta võitnud. Tina Weiratheri koduleht Tina Weirather FIS-i kodulehel (inglise)
Cuiabá

Cuiabá on linn Brasiilias, Mato Grosso osariigi pealinn (1818. aastast). Asub Cuiabá jõe ääres. Elanike arv on 2020. aasta seisuga 618 124. Linnas valitseb lähisekvatoriaalne kliima. Oktoobri keskmine õhutemperatuur on +28 °C. Kui algavad suvemussoonid, mis kannavad sinnakanti mereõhku, alaneb temperatuur kuni +27 kraadini jaanuaris. Talvel langeb see +24 kraadini juunis. Seega on aastane õhutemperatuuri kõikumine 4°. Linn on asutatud 1727. aastal kullakaevanduste juurde. Linnas tegutseb Mato Grosso Föderaalülikool. Linnas läbib maantee BR-364, mis ühendab São Paulo osariiki Acre osariigiga. Linna jalgpalliklubi Cuiabá Esporte Clube mängib Brasiilia kõrgliigas. Klubi kodustaadion Arena Pantanal võõrutas 2014. aasta maailmameistrivõistluste osasid alagrupimänge. https://www.ibge.gov.br/estatisticas/sociais/populacao/22827-censo-demografico-2022.html?edicao=37225, vaadatud 24.10.2023. http://www.cuiaba.mt.gov.br/
Igor Šaplavski

Igor Šaplavski (lätipäraselt Igors Šaplavskis; sündinud 21. jaanuaril 1968 Jelgavas) on Läti endine poksija. Šaplavski oli poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1988. aastal Läti NSV meister. Šaplavski osales poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Juan Carlos Lemusele (Kuuba) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja. 25. suveolümpiamängude poksivõistlus. Barcelona 1992. Tulemused inglise keeles Igor Šaplavski Läti Olümpiakomitee lehel. Läti keeles Igor Šaplavski veebisaidil Olympedia (inglise)
My Love Is Your Love

"My Love Is Your Love" on Whitney Houstoni album. See ilmus aastal 1998. It's Not Right but It's Okay – 4:51 - (LaShawn Daniels, Toni Estes, Rodney Jerkins, Fred Jerkins III, Isaac Phillips) Heartbreak Hotel – 4:41 - (K. Karlin, T. Savage, C. Schack) - feat. Faith Evans e Kelly Price) My Love Is Your Love – 4:24 - (Jerry Duplessis, Wyclef Jean) When You Believe – 4:28 - (Babyface, Stephen Schwartz) - feat. Mariah Carey If I Told You That – 4:37 - (Daniels, Estes, R. Jerkins, F. Jerkins) - feat. George Michael In My Business – 3:26 - (Kelvin Bradshaw, Missy Elliott, Lloyd Turner) - feat. Missy Elliott I Learned from the Best – 4:19 - (Diane Warren) Oh Yes – 6:52 - (Bradshaw, Elliott, Turner) Get It Back - 4:56 - (Daniels, Estes, R. Jerkins, F. Jerkins) Until You Come Back – 4:53 - (Babyface, D. Simmons) I Bow Out – 4:30 - (Warren) You'll Never Stand Alone – 4:21 - (Warren) I Was Made to Love Him – 4:29 - (Henry Cosby, Lula Mae Hardaway, Sylvia Moy, Stevie Wonder)
Kavilda Püha Neeva-Aleksandri kirik

Kavilda Püha Neeva-Aleksandri kirik on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku haldusalasse kuuluv pühakoda Tartu maakonnas Elva vallas Mõisanurme külas. Kavilda õigeusu kirik ehitati maakividest 1873. aastal Kavilda mõisa territooriumile. Pühakoda valmis Riia arhitekti Heinrich Scheeli tüüpprojekti järgi siseministeeriumi rahastusel ja 1873. aastal pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamin selle püha Neeva-Aleksandri auks. 1944. aastal sai kirikuhoone sõjas kannatada. Järelevalveta pühakotta murti mitmel korral sisse. 1973. aastal varastati 15 ikooni, 30. juulil 1977 varastati taas ikoone ja muid väärtuslikke esemeid. Kavilda kiriku umbes 90 kunstiteosest jäid järele vaid pooled. Aastatel 1978–1979 koostatud aktide alusel viidi järelejäänud varad Uderna, Vasknarva ja teistesse kirikutesse. Kavilda Püha Neeva-Aleksandri kiriku altarimaal "Kristuse ülestõusmine" asub Antsla-Kraavi Prohvet Eelija kirikus. 1997. aastal kanti Kavilda õigeusu kirik Kultuurimälestiste riiklikku registrisse. Tänapäeval seisab kirik varemeis ja Kavilda Püha Neeva-Aleksandri kogudus kirikut teenistusteks ei kasuta. Juba üsna usuvahetusliikumise algusjärgul, 25. aprillil 1845 kinnitas Venemaa keiser instruktsiooni, mis nägi ette õigeusu kirikute juures õigeusu kihelkonnakoolide loomist. Konfessionaalne koolikorraldus kinnitati 1849. aasta talurahvaseadusega. Kavilda õigeusu kihelkonnakool avati 1873. aastal kiriku lähedal olevas majas ja see tegutses koos õigeusu abikooliga 1918. aastani. Kavilda õigeusu kalmistu rajati 1873. aastal Kavilda riigimõisa poolt eraldatud maale. Puhja kihelkond Kavilda mõis Nõo Püha Kolmainu kirik Elva Peetri ja Pauli kogudus Tartu Püha Georgi (Jüri) kogudus Eesti Kultuurimälestiste register "EAÕK koduleht/ Kavilda Püha Neeva-Aleksandri kogudus". "Koguteos Saaremaa II köide". TTÜ Kuressaare Kolledž. Kirjastus Koolibri. Tallinn, 2007; lk 924–927 Jaanus Plaat/Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011; lk 348–357 Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond Stalini ajal aastail 1945–53". Tartu Ülikooli Kirjastus. Tartu, 2004; lk 65–125 "Eesti õigeusk X–XXI sajandil". Entsüklopeediline teatmik (vene keeles). Koostaja Vladimir Iljaševitš. Kirjastus Tarbeinfo OÜ. Tallinn, 2014; lk 458 August Kaljukosk. "Õigeusu kogudustes teeninud vaimulikkude nimekiri. Tallinn, 1975. Käsikiri. Eesti Riigiarhiiv Kavilda Püha Neeva-Aleksandri kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Kavilda õigeusukoguduse ajaloost Tartumaa muuseum Kavilda ei ole enam mahajäetud kirik Eesti Kirik, 10. august 2007
Daniel-François-Esprit Auber

Daniel-François-Esprit Auber [ob'eer] (29. jaanuar 1782 Caen – 12. mai 1871 Pariis) oli prantsuse helilooja, Prantsuse Instituudi liige alates 1826. Ta mängis lapsena viiulit, lõi romansse, missasid, avamänge, kuid vanemad sundisid kommertskarjäärile. Õppis viiulit Ignaz Ladurneri ning klaverit ja kompositsiooni Luigi Cherubini juures, 1842-70 oli Pariisi konservatooriumi hinnatud direktor, alates 1857 Napoleon III õukonna-helilooja ja kapellmeister. Koos Giacomo Meyerbeeriga viljeles (enamasti) koomilist ja nn suurt ooperit. 46 ooperit (neist 37 Eugène Scribe'i libretole) sealhulgas "Julia" 1811 "Sõdurite puhkehetk" 1813 "Testament e. Armastusväärsed märkmed" 1819 "Karjapoisist lossivalitseja" 1820 "Emma e. Ettevaatamatu lubadus" 1821 "Lumi" ("La neige") 1823 koos Ferdinand Héroldiga "Vandoom Hispaanias" 1823 "Õukonnakontsert" 1824 "Leocadi" 1824 "Kiviraidur ja lukksepp" 1825 "Häbelik" ("La timide") 1825 "Fiorella" 1825 "Fenella e. Portici tumm tüdruk" 1828 (Venemaal nime all "Palermo bandiidid" 1857) "Mõrsja" ("La fiancée") 1829 "Vend Saatan e. Terracina kõrts" 1830 (Venemaal 1831, Estonias 1939) "Jumal ja bajadeer" 1830 "Lemmikjook" ("Le philtre") 1831 koos kaheksa teise heliloojaga "Markiis de Brenwille" 1831 "Vanne" ("Le serment") 1832 "Gustave III maskeraad" 1833 "Lestock" 1834 "Pronkshobune" 1835 (uus redaktsioon 1875 nn grand opera'ks) "Acteon" 1836 "Valged kapuutsid" 1836 "Naisaadlik" 1836 "Must doomino" 1837 "Haldjate järv" 1839 "Sanett" 1840 "Krooniteemandid" 1841 "Sireen" 1844 "Haydée" 1947 "Eksinud poeg" 1850 "Zerline" 1851 "Marco Spada" 1852 (töötles 1857 balletiks) "Manon Lescaut" 1861 "Kuningas Garbe mõrsja" 1864 "Esimene õnnepäev" 1868 "Armastuse-unistus" 1869 veel 4 kontserti tšellole orkestriga viiulikontsert jm.
Õppeaine

Õppeaine (inglise subject) on õppeasutuses õpetatav teadus‑, tehnika‑, kunsti‑ või ametiala sisu. Õppeained on õppekavade osa. Õppeained võivad olla rühmitatud moodulitesse. Ühte õppeainet võib õpetada üks või mitu õpetajat või õppejõudu. Pikema kestusega (nt mitu õppeveerandit või semestrit) õppeainet nimetatakse ka kursuseks. Elektrooniliste sidevahendite abil toimuvat õppeainet, kus õpetav ja õppiv isik ei asu samas ruumis, nimetatakse e-õppeaineks või e-kurususeks. Koolis õpitakse ja õpetatakse õppeaineid enamasti koolitunni, kõrgkoolis loengute ja seminaride vormis. Üldharidusõppekavades tüüpilised õppeained on emakeel, loodusõpetus, matemaatika, ajalugu, bioloogia, kirjandus, füüsika, keemia, geograafia, inimeseõpetus, kodaniku- või ühiskonnaõpetus, muusika ja mitmesugused võõrkeeled (Eestis enamasti inglise, saksa ja vene, harvem rootsi, soome, ladina, prantsuse, hispaania jt). Mõned õppeained on kohustuslikud, mõned on vabatahtlikud (nt filosoofia, usundiõpetus ja psühholoogia). Kõrgharidusõppekavades sõltub õppeainete nomenklatuur konkreetsest erialast. Kõrgkoolides jagunevad õppeained kohustuslikeks-, valik- ja vabaaineteks. Kohustuslikud õppeained peavad läbima kõik vastavale õppekavale immatrikuleeritud üliõpilased; valikained on õppekavas ette nähtud valitavad õppeained, millest üliõpilased peavad valima ettenähtud mahus õppeaineid vastavalt oma huvidele ja spetsialiseerumissuunale; vabaained on õppeained, mis ei ole õppekavas ette nähtud, vaid mida üliõpilane võib valida vabalt, lähtudes oma huvidest. Sisu järgi jagunevad kõrgharidusõppekavade õppeained erialasteks ja üldaineteks. Erialased õppeained on mõeldud vastaval erialal töötamisel ja edasiõppimisel oluliste pädevuste omandamiseks, üldained on mõeldud nn ülekantavate pädevuste ehk üldoskuste omandamiseks, mis on vajalikud igas elu- ja töövaldkonnas, sõltumata õpitavast erialast. Näiteks matemaatika õppekaval on matemaatika erialane õppeaine, aga väljendusõpetus, võõrkeel jmt on üldaine. e-õpe teadusharu õpik õppetund EKSS
Georges Auric

Georges Auric [žorž or'ikk] (15. veebruar 1899 Lodève – 23. juuli 1983 Pariis) oli prantsuse helilooja, 1862. aastast Prantsuse Instituudi liige. Ta õppis Montpellier's klaverit ning seejärel Pariisi konservatooriumis kontrapunkti ja fuugat Georges Caussade'i juures, ka kompositsiooni Schola Cantorumis Vincent d'Indy juures. Heliteoseid hakkas kirjutama 10-aastaselt, oma romanssidega esines juba 15-aastaselt. Ta kuulus 1920. aastail rühmitusse Les Six ning oli koos Francis Poulenciga Igor Stravinski fänn. 1954. aastast oli ta autorikaitseorganisatsiooni president, 1957–1969 L´amore kontsertide president, 1962–1968 Pariisi ooperiühingu (Grand Opera & Comic) peadirigent. Ooperid "Maslis", "Südame kuningas" balletid "Tüütud" ("Les facheux") 1924 Monte Carlo "Madrused" ("Les matelots") 1925 Pariis "Pastoraal" 1926 Pariis "Alcina võlud" 1929 Pariis "Konkurss" 1932 Monte Carlo "Kujutlused" 1934 Monte Carlo "Kunstnik ja modell" 1949 Pariis "Phydra" 1954 Firenze "Helge tee" ("Le chemin de lumière") 1952 "Kamber" 1955 Pariis "Varaste ball" ("Le bal des voleurs") 1960 Nervy orkestrile Fokstrott, Nokturn, Süit, Avamäng 1938, Sümfooniline süit 1960, Süit kitarrile orkestriga kammeransamblid, Sonaat viiulile klaveriga klaveripalu sh Sonaat in F 1931, ekspromptid, 3 pastoraali, Partiita 2 klaverile laule sh tsüklid "Põsed õhetavad", "Tähestik lastele" muusikat näidenditele ja umbes 75 filmile sh "Moulin Rouge"
Punane viiul

"Punane viiul" on 1974. aastal linastunud Eesti draamafilm, mille lavastas Kaljo Kiisk. Linateos räägib viiuldaja Eduard Sõrmusest. Viktors Lorencs – Eduard Sõrmus Ljubov Albitskaja – Ida Nadežda Hill – Virginia Kaarel Ird – Broschowski Hans-Peter Reinicke – Brückner Swetlana Schönfeld – Marta Rodion Aleksandrov – Lunatšarski Kaljo Kiisk – Komandör Jüri Järvet – Peek Helmut Schreiber – Politseipresident Thomas Neumann – Politseinik Herbert Sievers – Fischer Ants Eskola – Bichot Arvo Kruusement – Veski Lulo Purre – Madam Delmas Punane viiul. Tallinnfilm Film: Punane viiul. Rate Your Music
Eesti Lennuakadeemia

Eesti Lennuakadeemia (lühend ELA; inglise keeles Estonian Aviation Academy) on lennundusalast õpet andev rakenduskõrgkool. Kool asutati 1993. aastal Tartu Lennukolledžina ning 2008. aastal nimetati see ümber Eesti Lennuakadeemiaks. 2011. aastast on akadeemial oma õppehoone Tartumaal Kambja vallas Reola külas (Lennu 40) Tartu lennujaama kõrval. Tiivikukujuline õppehoone pälvis 2011. aastal konkursi "Aasta tegu Eesti lennunduses" rändauhinna Kotkas. Enam kui 4000 ruutmeetri suuruses hoones on ruumi 300 üliõpilasele ning 60 õppe- ja teadustöötajale, ehituseks eraldasid Eesti riik ja Euroopa Regionaalarengu Fond 4,35 miljonit eurot. Lennuakadeemia rektorid on olnud Villu Mikita, Jaan Tamm ja Jaanus Jakimenko. Alates 2. jaanuarist 2020 on akadeemia rektor Koit Kaskel. Eesti Lennuakadeemias saab õppida nelja rakenduskõrghariduse eriala: lennuliiklusteenindus, õhusõiduki juhtimine, lennunduskorraldus ja lennundustehnika. Koostöös Eesti õhuväe ja lennukite hooldusettevõttega Magnetic MRO pakub lennuakadeemia ka kaheaastast kutseõppeprogrammi õhusõidukite hooldustehniku õppekaval. 2018. ja 2019. aastal oli Eesti Lennuakadeemia üks populaarsemaid kõrgkoole Eestis, kus kõikide erialade keskmine konkurss oli viis või enam huvilist ühele õppekohale. Neil aastatel olid populaarsemad erialad lennuliiklusteenindus, õhusõiduki juhtimine ja lennunduskorraldus. Tartu Kultuurkapitali juurde asutati 2006. aastal Tartu Lennukolledži Fond, mis nüüdseks kannab nime Eesti Lennuakadeemia Fond. ELA Fondil on viis stipendiumifondi, mis annavad välja stipendiume lennuakadeemia õppuritele. Lennuakadeemias on Eesti ainus lennundusalane raamatukogu. Seal on arvel ligi 7000 teavikut. Berit-Helena Lamp "Eesti lennunduse aasta teo konkursi võitis Eesti Lennuakadeemia" Postimees, 17.11.2011. "Eesti Lennuakadeemia alustab õppeaastat uues majas" Haridus- ja Teadusministeeriumi pressiteade, 26.08.2011. Õppekavad. Eesti Lennuakadeemia, vaadatud 11.02.2020. Õhusõiduki hooldustehniku õppekava. Eesti Lennuakadeemia, vaadatud 11.02.2020. Illari Lään (11. veebruar 2020). "Üks populaarsemaid kõrgkoole Eestis". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. september 2020. Eesti Lennuakadeemia Fond Tartu kultuurkapitali kodulehel. Raamatukogu Eesti Lennuakadeemia. Lennuakadeemia ajalugu ja meenutused - 20 aastat Eesti Lennuakadeemia koduleht Kadri Ratt "Lennuakadeemia on saanud ligi 700 sisseastumisavaldust" Postimees, 8. juuli 2011
Fotobiont

Fotobiont ehk fükobiont on üks osapool seene (mükobiondi) ja fotosünteesiva organismi vastastikku kasulikus kooselus, mille tulemusena moodustub samblik. Fotobiondina võib samblikus toimida kas rohevetikas (sageli ümarad rohelised rakud) või tsüanobakter (nt sinakate rakkude kogumikud või pärlikeesid meenutavad ketid). Tiina Randlane, Andres Saag, Ljudmilla Martin, Einar Timdal & Luigi Nimis. Eesti puudel kasvavad suursamblikud, Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2011.
Nauplius

Nauplius on teatud vähkide esimene vastsejärk. Nauplius esineb nt aerjalalistel. Naupliusele järgneb metanauplius. Naupliusel on üks silm ja 3 paari jäsemeid. Metanauplius Vastsejärgud EE 6. köide, 1995.
Georgica (film)

"Georgica" on 1998. aastal valminud eesti mängufilm. Filmi režissöör on Sulev Keedus. Filmi tootis Allfilmi stuudio. Film sai pealkirja Vergiliuse samanimelise teose järgi. Filmi tegevus toimub pärast teist maailmasõda ühel üksildasel Eesti saarel. "Georgica" valiti 1998. aasta parimaks eesti filmiks ja 2006. aastal parimaks filmiks alates Eesti iseseisvumisest. Filmi on näidatud mitmel rahvusvahelisel filmifestivalil. Evald Aavik – Jakub Mait Merekülski – Maecenas Ülle Toming – ema Kunstnik – Ronald Kolmann Kostüümikunstnikud – Maret Kukkur ja Ene-Liis Semper Helirežissöör – Tiina Andreas 1998 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (Sulev Keedus, Rein Kotov ja Evald Aavik) 1998 Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi auhind 1999 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (Sulev Keedus, Madis Kõiv, Evald Aavik ja Ronald Kolman) 1999 Suure Vankri auhind (Sulev Keedus, Rein Kotov ja Mart Otsa) 1998 Auhind NET 98 - New European Talent (Hispaania), parim täispikk mängufilm 1998 Stockholm International Film Festival (Rootsi), Virmalised: rahvusvaheline võistlusprogramm - FIPRESCI auhind parimale mängufilmile 1999 L'ALTERNATIVA - Independent Film Festival of Barcelona (Hispaania), parim mängufilm 1998 Riga International Film Festival (Läti), auhind Maagiline Kristall 1999 Rouen Nordic Film Festival (Prantsusmaa), parim meesnäitleja: Evald Aavik 1998 Naples International Film Festival (Napoli, Itaalia), žürii eripreemia 1999 Prix Europa - The European Broadcasting Festival (Berliin, Saksamaa), Prix Europa eriauhind 1998 KINOSHOCK - Open Film Festival for states of the CIS and Estonia, Latvia and Lithuania (Anapa, Venemaa), parim meesnäitleja: Evald Aavik 1998 Tallinna rahvusvaheline filmifestival, žürii eripreemia 1999 Lagow Summer Film Presentation (Poola), diplom Eesti Kultuurkapitali aastapreemiad 1998 Eesti Kultuurkapital Aasta film Eesti Filmiajakirjanike Ühing
Istmik

Istmik ehk tuharad (tavakõnes ka tagumik, perse, kannikad või pepu) on inimese kehaosa, mille moodustavad vaagna taga olevad pehmed koed ja lihased. Inimeste tagumik on proportsionaalselt loomariigis suurim, tuharad on arenenud tõenäoliselt kahel jalal kõndimise tõttu. Kahel jalal kõndima hakkamine vormis ümber inimese vaagnaluu ja koos sellega ka lihased (lad k gluteus maximus), millele lisandus rasvakiht, mis võib toimida energiavaruna. aanus jämesool Wu, Katherine J. (18. mai 2021). "The Body's Most Embarrassing Organ Is an Evolutionary Marvel". The Atlantic. Vaadatud 9. juulil 2023.
Viktors Lorencs

Viktors Lorencs (30. juuli 1927 Riia – 26. jaanuar 1992 Riia) oli läti näitleja ja stsenarist. Ta mängis peaosa filmis "Punane viiul" ning oli filmi "Hullumeelsus" stsenarist. Viktors Lorencs andmebaasis IMDb Биография Виктора Лоренца на сайте kino-teatr.ru