laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
500-eurone rahatäht

500-eurone rahatäht on euroalal aastast 2002 sularahana käibiv rahatäht. 500-eurose mõõtmed on 160×82 mm. See rahatäht on lilla värvusega. Kõigil rahatähtedel kujutatakse sildu, aknaid või väravaid kindlas kunstistiilis. 500-eurosel on modernismistiilis sild. Kuigi rahatähe esikülje kujundaja Robert Kalina tahtis algselt kujutada reaalseid objekte, näiteks Veneetsias asuvat Rialto silda, pidi ta poliitilistel põhjustel kujutama väljamõeldud objekte. Nagu kõikidel euro rahatähtedel, on ka 500-eurosel rahatähel kujutatud vääring, Euroopa Liidu lipp, Euroopa Keskpanga presidendi allkiri, Euroopa Keskpanga initsiaalid Euroopa Liidu keeltes, Euroopa Liidu riikide ülemereterritooriumide kujutised, tähed Euroopa Liidu lipul ja hulk turvaelemente. 500-eurosel rahatähel on ka EURioni tähtkuju. 500-eurost rahatähte kaitsevad hologrammiriba, EURioni tähtkuju, vesimärgid, mikrotrükk, ultravioletne värv, reljeefne trükk, turvaniit, tuhm pind, perforatsioonid, läbipaistev number, värvi muutev tint, vöötkoodid ja seerianumber. Trükimasina kood asub kaheksa Euroopa-tähe paremas servas. 500-eurone rahatäht on üks maailma suurima väärtusega rahatähti, sellest väärtuslikumad on vaid 10 000 Singapuri dollari ja 10 000 Brunei dollari rahatähed (6 469.20 eurot), 1 000 Šveitsi frangi rahatäht (941.21 eurot) ja 1 000 Singapuri dollari ja 1 000 Brunei dollari rahatähed (646.92 eurot). Euroala endistest valuutadest, olid ainult kaks rahatähte 500-eurosest suurema väärtusega - 1 000 Saksa marka (511 eurot) ja 500 Läti latti (711 eurot). Aastal 2006 oli ligi veerand 500-eurostest rahatähtedest kasutusel Hispaanias, samas enne eurole üleminekut oli Hispaania suurim rahatäht - 10 000 peseetat - väärt ainult umbes 60 eurot. Euro kasutuselevõtul 1. jaanuaril 2002 oli 500-eurone kõige ebapopulaarseim, kuid juba aprillis 2002 tõusis 200-eurose ees tagantpoolt teiseks. 2012. aasta aprilli seisuga käibel umbes 589 miljonit sellist rahatähte; sellest vähem on ringluses ainult 200-euroseid. Vääringu poolest andsid 500-eurosed sel ajal aga tervelt 33,7% kõigist ringluses olnud eurodest ja jäid sellega napilt alla ainult 50-eurostele rahatähtedele. Kuna 500-eurost kasutatakse väga palju illegaalsetes tegevustes, peamiselt Venemaal, otsustati 4. mail 2016 500-euroste trükkimine lõpetada, ning teise seeria 500-eurost välja ei lasta. Viimased 500-eurosed trükiti 2014. aastal Austrias, viimasena lõpetasid 500-euroste ringlusse laskmise Saksamaa ja Austria keskpangad 26. aprillil 2019. 2020. aastal oli 500-eurone uuesti saanud kõige ebapopulaarsemaks, moodustades käibelolevatest euro rahatähtedest alla 2%. Käibelolevad 500-eurosed kehtivad legaalse maksevahendina kuni Euroopa Keskpanga teadaandeni. Euro banknotes, quantities "Euro banknotes, values" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 16. oktoober 2009. Vaadatud 1. juunil 2012. EKP lõpetab 500-eurose pangatähe tootmise ja ringlusse laskmise
Lars Svendsen

Lars Fredrik Händler Svendsen (sündinud 16. septembril 1970) on norra filosoof. Ta töötab Bergeni Ülikoolis filosoofia õppetooli professorina. Eesti keelde on tõlgitud tema raamat "Igavuse filosoofia" ("Kjedsomhetens filosofi": 1999); tõlkinud Jaan Pärnamäe, Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus 2012 (ISBN 9789985587393). Lars Svendsen: lepi oma igavusega!, Postimees, 20. mai 2012
Salaspilsi piirkond

Salaspilsi piirkond (läti keeles Salaspils novads) on 1. järgu haldusüksus Lätis Vidzemes. Piirkond loodi 2004. aastal Salaspilsi linnast ja vallast. Suurem osa piirkonnast asub Daugava paremkaldal, kuid piirkonda kuulub ka Dole saar. Piirkonda läbib Riia-Daugavpilsi elektriraudtee. Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Salaspilsi piirkonna elanikest lätlasi 43,74%, venelasi 39,06%, valgevenelasi 5,62%, ukrainlasi 3,53%, poolakaid 2,07%, leedulasi 1,08% ja teistest rahvustest inimesi 2,19%. Rahvus oli teadmata 2,73% inimestest. Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 30.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Iedzīvotāju reģistra statistika uz 01.01.2012. Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde. Piirkonna koduleht
Nina Obrezkova

Nina Aleksandrovna Obrezkova (sündinud 11. märtsil 1965 Komis Udora rajoonis Koslanis) on komi luuletaja. 1989. aastal lõpetas ta Sõktõvkari Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna. 2007. aastal ilmus hõimurahvaste programmi toetusel tema luulekogu "Niinepuu" (ISBN 9789985983614), mis sisaldab komi-, eesti-, inglis- ja venekeelset luulet. 2017 Hõimurahvaste programmi kirjandusauhind (lasteraamatud "Петук Вась" ("Riiukukk Vasja") ja "Дивö-козин" ("Võlukingitus")) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. märts 2016. Vaadatud 1. juunil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Обрезкова Нина Александровна Союз писателей Республики Коми Tema luulenäiteid prantsuse, komi ja eesti keeles
Liblika tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Liblika tänav on tänav Tallinna Kristiine linnaosa Lilleküla asumis Linnu allasumis. Liblika tänav algab Koskla tänavalt, ristub Käbliku ja Kauri tänavaga ning lõpeb Tihase tänaval. Tänav on põhjakirde-lõunaedelasuunaline ja ligikaudu 380 meetri pikkune ning on hoonestatud valdavalt kahekorruseliste majadega. Liblika tänav sai nime 19. septembril 1959. Tallinna tänavanimed. KNAB. Päring kohanimeandmebaasist. Eesti kohanimed
Pastora Soler

Pilar Sánchez Luque (esinejanimega Pastora Soler; sündinud 27. novembril 1978 Coria del Ríos) on hispaania laulja. Ta esindas Hispaaniat 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Bakuus lauluga "Quédate conmigo". Finaalis saavutas ta 97 punktiga 10. koha. "Nuestras coplas" (1994) "El mundo que soñé" (1996) "Fuente de luna" (1999) "Corazón congelado" (2001) "Deseo" (2002) "Pastora Soler" (2005) "Toda mi verdad" (2007) "Bendita locura" (2009) "Una mujer como yo" (2011) "Una mujer como yo: Versión Eurovisión" (2012) "Conóceme" (2013) "15 Años" (2010) "Sus grandes éxitos" (2005) Koduleht
Komi kirjandus

Komi kirjandus on komi keeles kirjutatud ilukirjandus. Ivan Belõhh Ivan Kuratov Nina Obrezkova Jegor Rotšev Kallistrat Žakov Illja Vas Komi kirjandus eesti keeles Fenno-Ugria
Norman Manea

Norman Manea (sündinud 19. juulil 1936 Suceavas) on juudi rahvusest rumeenia kirjanik, kes elab alates 1986. aastast eksiilis Ameerika Ühendriikides. Ta on Bard College'i professor ja resident-autor. 2006. aastal pälvis tema romaan "Întoarcerea huliganului" Prix Médicis étranger', 2011. aastal sai ta Nelly Sachsi auhinna. "Klounidest: diktaator ja kunstnik" ("Despre clovni: dictatorul și artistul", tõlkinud Riina Jesmin, Loomingu Raamatukogu 16–17, 2012) "Huligaani tagasitulek" ("Întoarcerea huliganului", tõlkinud Riina Jesmin, Tallinn: Varrak, 2016) Norman Manea Bard College'i kodulehel
Koopaämblik

Koopaämblik (Meta menardi) on liik ämblikke sireämbliklaste sugukonnast. Koopaämblik on Eesti suurimaid ämblikke, kehapikkusega kuni 15 mm. keldriämblik Koopaämblik andmebaasis eElurikkus Mart Meriste: "Koduloom ämblik" Eesti Loodus, 2012/5
Mart Meriste

Mart Meriste (sündinud 10. veebruaril 1978) on eesti arahnoloog. Aastatel 1984–1996 õppis ta Lihula Gümnaasiumis. 2001. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli bioloogia erialal. 2004. aastal sai ta samas magistrikraadi zooloogias. Aastatel 2002–2005 töötas ta Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi lektorina. 2005–2008 oli ta Tartu Karlova Gümnaasiumis õpetaja. Aastatel 2005–2015 töötas ta Tallinna Tehnikaülikooli Tartu Kolledžis lektorina. 2015. aastast töötab ta mittetulundusühingus Elurikas Eesti. Mart Meriste on esinenud Eesti ajakirjanduses ämblikega seotud teemade tutvustamisel.[viide?] Ta oli Eesti Loodusmuuseumi 2014. aasta näituse "Imelised ämblikud" üks koostajaid.[viide?] Ta on Eesti pärismaiste taimede seemnekasvatuse ekspert. 2019 Aasta loodussõber Mart Meriste Eesti Teadusinfosüsteemis
Mustikas (kaubanduskeskus)

Mustikas (ka Keskus Mustikas, Mustamäe Kaubanduskeskus Mustikas; Mustika Keskus) on Tallinnas Mustamäel asuv kaubanduskeskus aadressil A. H. Tammsaare tee 116. Keskuses on ca 27 000 m2 müügipinda ja tegutseb umbes 60 poodi. Ajalooliselt asus samal kohal Tallinna Aiandussovhoos ja Kadaka turg. 5. märtsil 2009 toimus Mustika keskuses suurpõleng. Põlenguala levis 1000 ruutmeetrile ja vingu ja suitsukahjustusi sai kogu kaubanduskeskus. Põlengukahjud olid rohkem kui 100 miljonit krooni. Häirekeskus sai teate põlengust kell kolmveerand 6 varahommikul, sündmuskohale sõitis seitse päästeautot, kaks paakautot, kaks redelautot, operatiivkorrapidaja ja kiirabi brigaad. Kustutustööd olid raskendatud, sest kõrge temperatuuri tõttu ei saanud suitsusukeldujaid kasutada ja sissevarisenud katuse all olnud tulekolletele ei pääsetud ligi. Põleng kustutati 6:30 ajal, aga päästjad pidid öösel kaks korda uuesti süttinud tulekoldeid kustutamas käima. Põleng sai alguse tehnikapoe Onoff laoruumidest, kust levis kustutussüsteemi rikke tõttu müügisaalidesse. Alguses kahtlustati süütamist, aga Mustika keskuse põlengu uurimiseks käivitatud menetlus ei suutnud selgitada tulekahju tekkepõhjust ning seega ka võimalikku süüdlast, mistõttu lõpetas politsei kriminaalmenetluse. Põlengule aitas kaasa automaatkustutussüsteemi mittetöötamine. Süütamise versiooni toetava materjali avaldas 2017. aastal Eesti Ekspress, viidates turvakaamerate salvestustele prügikonteinerite juures oleva isiku viibimisest, misjärel algas tulekahju. "Mustika keskuse põlengukahjud ületavad 100 miljonit krooni" Õhtuleht, 31. märts 2009 "Tuletõrjujad ei pääse Mustika keskuse sissevarisenud katuse all tulekolletele ligi" Tallinna Postimees, 5. märts 2009 "Mustika keskus süttis öösel uuesti"[alaline kõdulink] Delfi, 6. märts 2009 "Tundus, nagu põleks kogu linn!" Õhtuleht, 6. märts 2009 "Mustika ja Szolnoki keskus võidi süüdata" ERR, 4. mai 2009 "Uurimine ei suutnud selgitada Mustika keskuse põlengu süüdlast" Tallinna Postimees, 29. märts 2012 "Suurtulekahju võis põhjustada korrast ära kustutussüsteem" Tallinna Postimees, 7. märts 2009 "VIDEO: Kas see mees põhjustaski Mustika keskuse suurpõlengu?". Eesti Ekspress. 26. oktoober 2017. Vaadatud 11. oktoobril 2014. Keskuse koduleht
Kuldämblik

"Kuldämblik" on 1930. aastal valminud Konstantin Märska ja Boris Jaanikose film. See oli Eesti esimene plaadile salvestatud heliga film. Filmis laulavad Olga Torokoff-Tiedeberg ja Aleksander Arder. Olga Torokoff-Tiedeberg – Lillemüüja Olli Aleksander Arder – Kapten Parm Ly Schönberg – Georg Leies – E. Pessin – Karl Laas – pillimees Hendrik Saar – pillimees Priit Veebel – pillimees Aino Uiga – Evi Konsa – Paul Kuusik – Rene Banorinjev – Karin Banorinjev – Režissöör – Boris Jaanikosk Stsenarist – Boris Jaanikosk Operaator – Konstantin Märska Esimesed eesti kaadrid 1896–1939 Eesti film 90
Harilik majaämblik

Harilik majaämblik (Tegenaria domestica) on majaämbliku perekonda kuuluv ämblik. Ta on tavalisim majades elav ämblikulaadne Eestis. Majaämblik andmebaasis eElurikkus Mart Meriste: "Koduloom ämblik" Eesti Loodus, 2012/5
Keskeuroopa majaämblik

Keskeuroopa majaämblik (Tegenaria atrica, sünonüüm Eratigena atrica) on majaämbliku perekonda kuuluv ämblik. Ämblikku iseloomustab tema suurus, jalgade siruulatusega kuni 10 cm kuulub ta ühtede suuremate ämblike sekka. Jõudnud Kesk-Euroopast tõenäoliselt kaubavahetusega Eestisse. Majaämblikud kuuluvad lehterämbliklaste sugukonda (Agelenidae), kes on Eesti looduses esindatud vaid ühe levinud liigiga (harilik lehterämblik, Agelena labyrinthica). On mitut liiki suuri ja sarnaseid majaämblikke (T. atrica, T. duellica, T. gigantea ja T. saeva). Kõik need liigid paigutati 2013. aastal ühe liiginime alla, milleks sai Tegenaria atrica, keda Eestis Kesk-Euroopa majaämblikuks kutsutakse. Hiljem liigutati nad omaette perekonda Eratigena, kuid 2018. aastal lahutati T. atrica jälle eraldi liikideks. Kasutusel on nimetused Tegenaria atrica ja Eratigena atrica. Meil levinud harilik majaämblik on siinsetest eluruumides olnud tõenäoliselt tuhandeid aastaid. Kesk-Euroopa majaämbliku leviala on viimasel sajandil laienenud tänu inimtegevusele. Põhjamaade esmaleiud jäävad 1970. aastatesse, Eestisse jõudis liik paar aastakümmet hiljem. Esimese selle liigi leiu kinnitas Eesti ämbliku-uurija Asta Vilbaste 1990. aastate teises pooles. Alates 2002. aastast hakkas liigi leidude kohta järjest rohkem teateid tulema. Esimesed leiuteated Eestis olid seotud sadamate ja seal olevate laohoonetega, hiljem raudteede lähedusega, edasi tulid teated kodumajapidamistest. See viitab üsna selgelt, et liigi levik on seotud hoogustunud väliskaubandusega ja nüüdseks on liik levinud kõikidesse suurematesse asulatesse. Maapiirkonnad on 2020. aastatel veel vähe esindatud. Kesk-Euroopa majaämblik võib inimest ka hammustada, aga selle tagajärjed on märksa leebemad kui sääsepistel. Kesk-Euroopa majaämblik elab lisaks elamutele ka looduses, eelistades elupaigana koopaid, puuõõnsusi ja muid hämaraid kohti. Ehkki liik pärineb algselt mujalt, ei paista, et ta võõrliigina kodumaisele elurikkusele kahju teeks. Kesk-Euroopas on ta eksisteerinud koos hariliku majaämblikuga. Samuti on tubaste inimkaaslejate puhul võõrliigi mõiste veegi hägusam kui õues elavate liikide puhul. Võib elada ka soojemapoolses keldris või muus ruumis. "Hiiglaslik ämblik kolis Eestisse". Eesti Ekspress. Vaadatud 6. septembril 2023. ERR, Mart Meriste | (14. mai 2019). "Selgus majja majaämblikega". ERR. Vaadatud 6. septembril 2023. Keskeuroopa majaämblik andmebaasis eElurikkus Mart Meriste "Koduloom ämblik" Eesti Loodus, 2012/5 Maaleht: Võõras ämblik Eestis
Majaämblik

Majaämblik (Tegenaria) on lehterämbliklaste sugukonda kuuluv ämblike perekond. Mitmed sellesse perekonda arvatud liigid on inimkaaslejad, kes elavad hoonetes. Eestis on tavaline harilik majaämblik, kes elab toanurkades, kuhu ta on „pesaga“ võrgu pununud. Hariliku majaämblikuga sarnaneb meile viimastel aastatel ilmunud keskeuroopa majaämblik, kes on suurem. Ameerikas on tuntud Tegenaria agrestis (pildil), inglise keeles hobo spider, kes elab samuti majades ja kes inimesi hammustab. Ta toitub väikestest putukatest, näiteks sipelgatest ja kärbestest. Tegenaria atrica – keskeuroopa majaämblik, Tegenaria domestica – harilik majaämblik, Tegenaria agrestis Tegenaria duellica ehk Tegenaria gigantea Tegenaria ferruginea' Tegenaria parietina Tegenaria saeva Tegenaria silvestris
Klingonid

Klingonid on ulme-teleseriaalis "Star Trek" ning sellel põhinevas nn Star Treki maailmas maaväliste humanoidsete olendite tsivilisatsioon. Neid kujutatakse sõjakate ja domineerimishimuliste olenditena, kes on ühtelugu vaenujalal inimeste, romulanide ja teiste tsivilisatsioonidega. Välimuselt sarnanesid klingonid Star Treki maailma varasemas ajaloos üldjoontes inimestega, kuid olid iseloomuliku vaolise otsmikuga. Hiljem lähenesid nad välimuselt veelgi inimestele. Klingonite välimuses oli teatud aasiapäraseid jooni ning "Star Treki" hilisemates osades võis aule ja sõdimisele keskendunud klingoni kultuuris näha Jaapani samuraikultuuri kajastusi. Samas oli Planeetide Föderatsiooni ning Klingoni Impeeriumi vastasseis omalaadne külma sõja peegeldus popkultuuris. Seriaalis kasutatud klingoni keele kõla ja esialgse napi sõnavara mõtles algselt välja "Star Trekis" Scottyt kehastanud näitleja James Doohan. Filmi "Star Trek III: The Search for Spock" tarvis loodi terve klingoni keel, mille töötas põhiosas välja Ameerika põliselanike keeli uurinud keeleteadlane Marc Okrand.
Raamatupidamise eest vastutav isik

Raamatupidamise eest vastutav isik on raamatupidamiskohustuslikus majandusüksuses töötaja, kes on kohustatud vastavalt töölepingule või muule kirjalikule lepingule vastutama majandusüksuses raamatupidamise õigusaktide nõuetele vastavuse ja üldise pideva korrasoleku eest. Raamatupidamise eest vastutava isiku vastutus on võrdne majandusüksuse tippjuhi vastutusega. Raamatupidamise sise-eeskiri Raamatupidamiskohustuslane U. Mereste, 2003. Majandusleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Köide II (N-Y).
Gavrila Deržavin

Gavrila Deržavin (vene keeles Гаврила Романович Державин, 14. juuli 1743 Kaasan – 20. juuli 1816 Zvanka) oli vene luuletaja. Teda peetakse sageli parimaks vene luuletajaks enne Puškinit.[viide?] Deržavin tõusis Katariina II ajal tavalisest sõdurist kõrgetesse riigiametitesse. Ta oli 1784. aastast Aunuse ja 1785. aastast Tambovi kuberner, 1791. aastast keisrinna isiklik sekretär, 1794. aastast kaubanduskolledži juhataja ja 1802. aastast justiitsminister. 1803 läks ta pensionile ning elas elu lõpuni Novgorodi lähedal Zvankas. Tema abikaasa õde oli abielus Jakob Pontus Stenbockiga. Ta on tuntud peamiselt keisrinnale ja õukonnale kirjutatud oodidega. Tuntumad neist on "Ood Feliciale" (1779), "Jumal" (1784), "Kosk" (1794) ja "Leevike" (1800). Ta on ka 18. sajandi lõpu ja 19. sajandi alguse Venemaa mitteametliku hümni "Grom pobedõ, razdavaisja!" sõnade autor.
Ametkondlikkus

Ametkondlikkus (ka korporatiivne konkurents, ametkonnaegoism, haruegoism) on juhtimise valdkonnas ilmnev negatiivne nähtus, mis väljendub oma ametkonna (või ministeeriumi, tootmis- või rahvamajandusharu) huvide järjekindlas esiplaanile seadmises isegi siis, kui see tekitab kogu rahvamajanduse ja paljude teiste tootmisharude arendamisele silmanähtavat kahju. Ehkki ametkondlikkust seostatakse eriti kui reaalsotsialismile omast nähtust, siis see on avaldunud ka nt riiklikus majandussektoris isegi pärast täielikule turumajandusele üleminekut. Arvatakse, et seoses riikliku sektori vähenemisega ametkondlikkuse mõju nõrgeneb. Ametkondlikkust on vastandatud vastastikku kasuliku koopereerumisega. Bürokraatlikkus U. Mereste, 2003. Majandusleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Köide I (A–M).
Madeline Miller

Madeline Miller (sündinud 24. juulil 1978 Bostonis) on Ameerika Ühendriikide kirjanik ja õpetaja. Madeline Miller sündis Bostonis ja kasvas üles New Yorgis ja Philadelphias. Ta sai Browni Ülikoolist bakalaureuse- ja magistrikraadi klassikalises filoloogias ning töötab keskkooli ladina ja vanakreeka keele õpetajana Massachusettsi osariigis Cambridge'is. Ta on õppinud ka Yale'i Teatrikooli dramaturgiaosakonnas, kus ta keskendus klassikaliste tekstide adapteerimisele tänapäevastes vormides. Tema esikromaan "The Song of Achilles" ("Achilleuse laul") avaldati septembris 2011. Romaan võitis 2012. aasta mais auhinna Orange Prize for Fiction. Madeline Miller on neljas kirjanik, kes on esikromaaniga selle auhinna võitnud. Lugu jutustab Vana-Kreeka kangelase Achilleuse kasvamisest ja elust ning tema võitlusest Trooja sõjas. Milleri teine raamat, "Kirke", ilmus aastal 2018. Tegu on kujunemisromaaniga, mis räägib loo Antiik-Kreeka nõiatarist Kirkest, tema kasvamisest kreeka jumalate keskel, tema pagendusest Aiaia saarele ning tema kohtumistest Odysseuse ja teiste vanakreeka mütoloogiast tuttavate tegelastega. Peale nende teoste on Miller kirjutanud veel lühijutu "Galatea" (räägib kaunist naisest Galateast, kujur Pygmalioni elluärganud taiesest ja tema eneseleidmisest). Lühijutt ilmus esmakordselt augustis 2013. 2021. aasta detsembris teatas Miller, et töötab nüüd uue romaani kallal, milleks on (samuti antiigi teemadel põhinev) "Persephone". Lugu hakkab jutustama viljakusjumalanna Demeteri allmaailma langenud tütrest Persephonest, tehes seda Milleri isikupärases stiilis ja tänapäevases võtmes. Beginner's Pluck Irish Examiner, 24. september 2011 "Madeline Miller - The Song of Achilles" (Ameerika inglise). Vaadatud 2. augustil 2023. "Madeline Miller - Circe" (Ameerika inglise). Vaadatud 2. augustil 2023. Sturges, Fiona (14. juuli 2023). "Galatea by Madeline Miller audiobook review – literature's first incel". The Guardian (Briti inglise). ISSN 0261-3077. Vaadatud 2. augustil 2023. Lin, Jennifer Marie (14. jaanuar 2022). "Persephone by Madeline Miller: What We Know". The Bibliofile (Ameerika inglise). Vaadatud 2. augustil 2023. Ametlik lehekülg (inglise keeles)
Star Trek: Phase II

"Star Trek: Phase II" oli telesarja "Star Trek" plaanitud teine osa, mis pidi ekraanile tulema 1978. aastal, kuid jäi tootmata seoses erimeelsuste ja finantsprobleemidega. Seeria esimese hooaja tarvis valminud stsenaariumi ja butafooriat kasutati järgmistel aastatel "Star Treki" filmisarja loomisel: "Star Trek: The Motion Picture" – 1979 "Star Trek II: The Wrath of Khan" – 1982 "Star Trek III: The Search for Spock" – 1984 "Star Trek IV: The Voyage Home" – 1986 "Star Trek V: The Final Frontier" – 1989 "Star Trek VI: The Undiscovered Country" – 1991
Orange Prize for Fiction

Orange Prize for Fiction (ka Orange Broadband Prize for Fiction) on Ühendkuningriigi prestiižikamaid kirjandusauhindu. Auhind antakse naiskirjanikule parima romaani eest, mis on kirjutatud inglise keeles ja Ühendkuningriigis eelneval aastal välja antud. Auhinda sponsoreerib Orange. 2012. aastal teatati, et Orange lõpetab auhinna sponsimise. Otsitakse uut sponsorit. Auhind loodi 1996. aastal, eesmärgiks pöörata enam tähelepanu naiste kirjutatud teostele. Võitja saab 30 000 naela ja Grizel Niveni pronksskulptuuri "Bessie". Esimesed 17 aastat oli auhinna sponsoriks telekommunikatsiooniettevõte Orange, mistõttu kasutati auhinna kohta nime Orange Prize for Fiction. Aalates aastast 2014 on auhinna sponsoriks alkoholibränd Baileys Irish Cream, seega auhinna täisnimetus on Bailey's Women's Prize for Fiction. 2017. aasta juunis tuli toetajailt teade, et auhinna nimi muudetakse Women's Prize for Fiction, auhinda hakkab toetama sponsorite perekond ning muudatus hakkab kehtima alates 2018. aastast. Auhinda antakse välja igal aastal ja selle võib võita ükskõik mis rahvusest naiskirjanik, kes möödunud aasta jooksul on avaldanud inglise keeles täispika romaani. Ka žürii töös osalevad ainult naised. Võitja saab 30 000 naela ja kunstnik Grizel Niveni loodud Bessie-nimelise pronksskulptuuri. https://www.theguardian.com/books/2013/jun/03/baileys-womens-prize-for-fiction https://www.theguardian.com/books/2017/jan/30/baileys-drops-womens-prize-for-fiction-sponsorship "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. november 2019. Vaadatud 2. juulil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Kure tänav (Tartu)

Kure tänav on tänav Tartus Tammelinnas. Tänav ristub Räni ja Ööbiku tänavaga ja lõpeb Käo tänaval. Kure tänav on 500 meetri pikkune.
Käo tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Käo tänav on tänav Tartus Tammelinnas. Tänav algab Ööbiku tänavalt, ristub Käo põiguga (vasakult) ja Kure tänavaga ning lõpeb Soinaste tänaval. Tänava pikkus on 140 meetrit. Tänav sai nime Tartu linnavolikogu otsusega 24. septembrist 1923.
Käo põik

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Käo põik on tänav Tartus Tammelinnas. Tänav algab Käo tänavalt ning lõpeb Pääsukese tänaval ja on 195 meetri pikkune.
Autofellatio

Autofellatio on iseenda peenise oraalne stimuleerimine. See nõuab väga head painduvust või väga pikka peenist ning on seetõttu üliharva esinev nähtus. Interview with an Autofellator Auto-Fellatio: If You Want Something Done Right, Do It Yourself
Pääsukese tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Pääsukese tänav on tänav Tartus Tammelinnas. Tänav algab Suur kaare tänavalt, ristub Kotka tänavaga (paremalt), Ööbiku tänavaga ja Käo põiguga (paremalt) ning lõpeb Soinaste tänaval. Tänava pikkus on 360 meetrit.
Ööbiku tänav

Ööbiku tänav on tänav Tartus Tammelinnas. Tänav algab Raudtee tänavalt, ristub Kuldnoka tänavaga, Pääsukese tänavaga, Käo tänavaga (vasakult) ja Lõo tänavaga (paremalt). Tänava pikkus on 770 meetrit. Tänaval on ka haru Kotka tänavani.
Kotka tänav (Tartu)

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kotka tänav on tänav Tartus Tammelinnas. Tänav algab Pääsukese tänavalt, kulgeb loodesse, ristub Ööbiku tänavaga (vasakult) ja lõpeb Lõo tänaval. Tänav on umbes 290 meetrit pikk.