laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jean Askenasy

Jean Jacques Askenasy (sündinud 13. novembril 1929 Sofias) on Iisraeli neuroloog. Ta õppis Babeș-Bolyai Ülikoolis Rumeenias. Aastast 1973 on ta töötanud Iisraelis. Askenasy, Jean 2010. Emotions, Humor, Smile, Laughter, Crying: The Biosemiotics of Daily Life. Herzlia. Askenasy, Jean 2011. Yawning and Sighing. (Principles of Essential Medicine: The Biosemiotics of Everyday Life 3.) Bucharest: Viata Medicala Romaneasca. Askenasy, Jean 2016. Biosemiotic conflict in communication. Pragmatics & Cognition 23(3): 364–375. Retsensioon: Enache, Raluca 2012. Book review: Yawning and sighing. Romanian Journal of Rhinology, 2(8): 245–246. Koduleht
Eduard Tšerevaško

Eduard Tšerevaško (sündinud 2. juulil 1936 Ukraina NSV-s) on endine Eesti NSV poliitik. Ta lõpetas aastal 1954 Tallinna 32. Keskkooli ja aastal 1960 laevaehitusinsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi. Koolipõlves tegeles riistvõimlemisega. Olnud 1982–1988 Eesti NSV Riikliku Kutsehariduskomitee esimees ja spordiühingu Tööjõureservid vabariikliku nõukogu esimees, 1989–1990 Eesti NSV minister, 1990–1999, enne pensionile jäämist Riigikogu kantselei nõunik, majandustalituse juhataja. Isa- Tserevashko,Ivan, (12.04.1906-22.09.1965) Aastatel 1950-1957 suunamisega on töötanud eesti põlevkivi trusti (tool ajal asus Tallinnas Toompeal) peaenergeetikuna. Ema- Tserevashko,Nadezhda, (30.10.1914-23.03.1996) kodune.
Muusika kompositsiooni- ja analüüsimeetodite loend

Siin on loetletud muusika kompositsiooni- ja analüüsimeetodeid. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y aknatehnika (la forma a finestre) akumulatsioon aleatoorika aleatooriline kontrapunkt algoritmiline komponeerimine stilistiline allusioon arranžeerimine augmentatsioon burdoon cantus firmus- tehnika destruktsioon difusioon diminutsioon discantus-tehnika -> tiiskant divisioon dodekafoonia ekstrapolatsioon enesehävitus faasinihe figureerimine filtratsioon geneetiline algoritm grupikompositsioon hokett hulgateoreetiline muusikaanalüüs imitatsioon interpolatsioon inversioon isorütmika juhtmotiivitehnika ( Leitmotiv#Technik) kõladisain kõlavärvimeloodia kollaaž kollaaž kontrapunkt kontrollitud aleatoorika kontsentreerimine kontuuri redutseerimise algoritm kumulatiivne seadmine (cumulative setting) laenamine laiendatud parafraas (extended paraphrase) maskimine meeleolutehnika (mood#technics) metamorfoos mikropolüfoonia miksimine mimikri modifikatsioon momentvorm mosaiik (patchwork) modelleerimine multiplikatsioon multivalentne muusikaanalüüs muusikaline hulgateooria muusikaline kirjeldus muusikaline täringumäng orelpunkt organum orkestratsioon ornamenteerimine ostinato parafraseerimine permutatsioon pingedisain popurrii (medley) programmiline tsiteerimine (programmatic quotation) quodlibet repetitsioon retrograad rotatsioon saturatsioon Schenkeri analüüs seadmine selektsioon semiootiline muusikaanalüüs seriaalne meetod serialiseerimine statistiline muusikaanalüüs stohhastiline meetod tiiskant transformeerimine transponeerimine tropeerimine tsirkulatsioon vähikäik väljatehnika varieerimine varjatud polüfoonia vektoriaalne meetod vormelkompositsioon ümberharmoniseerimine
Olivia Rodrigo

Olivia Isabel Rodrigo (sündinud 20. veebruaril 2003 Murrietas, California osariigis) on Ameerika Ühendriikide laulja, laulukirjutaja ja näitleja. Rodrigo sai tuntuks 2010. aastate teises pooles, kui mängis peaosa Disney telesarjades "Bizaardvark" ja "High School Musical: The Musical: The Series". Aastal 2020 laulis ta plaadifirmades Geffen Records ja Interscope Records, aastal 2021 tuli ta välja debüütsingliga "Drivers License", mis purustas mitmeid rekordeid ning oli oma aasta müüdumatest lauludest. Pärast seda tuli ta välja lauludega "Deja Vu" ja "Good 4 U" ning albumiga "Sour", mis pälvis mitmeid auhindu (sh kolm Grammyt). Aastal 2022 ilmus temast Disney+ dokumentaalfilm "Olivia Rodrigo: Driving Home 2 U". 2023. aasta septembris ilmus tema teine stuudioalbum "Guts". Rodrigol on kolm Billboard Hot 100 esikohasinglit ja kaks Billboard 200 esikohaalbumit. Lisaks on ta pälvinud American Music Awardsi auhinna, seitse Billboard Music Awardsi auhinda ja neli MTV Video Music Awardsi auhinda. Time nimetas ta 2021. aasta aasta meelelahutajaks ja Billboard 2021. aasta aasta naiseks. "Sour" (2021) "Guts" (2023) "Disney+ Actress Olivia Rodrigo Signs to Geffen Records". Music Connection. Originaali arhiivikoopia seisuga 16. jaanuar 2021. Vaadatud 13. jaanuaril 2021. Andrew Unterberger (12. jaanuar 2021). "Olivia Rodrigo's 'Drivers License' Is on Its Way to Being the First Runaway Hit of 2021". Billboard. Originaali arhiivikoopia seisuga 13. jaanuar 2021. Vaadatud 13. jaanuaril 2021.
Duke Dumont

Adam George Dyment (sündinud augustis 1982), esinejanimega Duke Dumont, on briti diskor ja muusikaprodutsent. Tema tuntumad singlid on "Need U (100%)", "Ocean Drive" ja "Won't Look Back", mis jõudsid Suurbritannia singlite edetabeli tippu, neist esimesed kaks esikohale ja "Won't Look Back" teisele kohale. Ta on plaadifirma Blasé Boys Club asutaja ning kasutab seda nime vahel muusikaprodutsendi töös. Lisaks on Duke Dumont remiksinud mitmeid laule, mis on samuti jõudnud Suurbritannia edetabelitesse. 2014. aastal oli "Need U (100%)" parima tantsumuusikapala Grammy auhinna nominent. Aasta hiljem esitati samale auhinnale Duke Dumonti lugu "I Got U". "London's Duke Dumont on moving beyond remixes..." FACT Mag. 1. aprill 2013. "56th Annual GRAMMY Awards Nominees". Grammy.org.
Agu Peerna

Agu Peerna (sünninimi August Peerna; 21. juuli 1906 Tartu – 18. veebruar 1950 Tartu) oli eesti graafik ja raamatuillustraator. Aastatel 1915–1921 õppis Peerna Tartu algkoolides ja 1921–1926 Tartu Õpetajate Seminaris (joonistusõpetaja Mart Pukits). Aastatel 1926–1947 töötas õpetajana Tartumaa ja Tartu koolides. Õpinguid jätkas aastatel 1928–1932 Kõrgemas Kunstikoolis Pallases, 1942–1944 Kõrgematel Kujutava Kunsti Kursustel ja aastast 1945 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas 1948. aastal ning oli samas 1947–1949 ka õppejõud. Aastast 1949 oli ta Kunstnike Liidu liige. Maetud Tartu Pauluse kalmistule. Viljeles mitmesuguseid graafikatehnikaid ja joonistust. Juba 1930. aastate algul hakkas kujundama raamatuid ja ajakirju, kasutades meisterlikult linoollõike dekoratiivseid ja väljenduslikke võimalusi. Varased teosed on käsitlusviisilt rahvusromantilised, hiljem muutuvad realistlikumaks ja ekspressiivsemaks.
Jan Weiler

Jan Weiler (sündinud 28. oktoobril 1967 Düsseldorfis) on saksa ajakirjanik ja kirjanik. Jan Weiler kasvas üles Meerbuschis. Kooliajal tegi ta kaastööd Westdeutsche Zeitungile. Pärast abituuriumi ja tsiviilteenistust kolis ta Düsseldorfi ühiskorterisse ning töötas alates 1987. aastast reklaamitekstide loojana, kuni lõpetas 1993. aastal Münchenis Saksa ajakirjanduskooli (Deutsche Journalistenschule). Weiler oli 1994. aastast Süddeutsche Magazini toimetaja ning 2000–2004 koos Dominik Wichmanniga selle peatoimetaja. 2002. aastal kirjutas ta Itaalia erinumbri jaoks artikli oma äiast, kes tuli kunagi võõrtöölisena Itaaliast Saksamaale. Autor ise oli artikli suhtes skeptiline, ent pärast avaldamist leidis see ootamatult positiivset vastukaja. Aasta hiljem sõitis ta äia Antonioga Itaaliasse, et lasta seal endale tema elulugu jutustada. Sellest sündis raamat "Maria, ihm schmeckt’s nicht!" ('Maria, talle ei maitse!'), mida ta soovitab võtta väljamõeldise, mitte eluloona. Raamatus segunevad humoorikal moel väljamõeldud elemendid äia jutustuste ja Weileri muljetega oma Itaalia perekonnast. 2005 ilmus raamatule järg "Antonio im Wunderland" ('Antonio imedemaal'). 2004. aastast reisib ta mööda Saksamaad ringi ja loeb oma raamatuid ette. Nii sündinud reisipäevik "In meinem kleinen Land" ilmus kirjanduslikult töödelduna aastal 2006. Alates 2007 kirjutab Weiler iganädalast kolumni "Mein Leben als Mensch" ('Minu elu inimesena'), mis ilmus esialgu sternis ja alates 2009 ilmub Welt am Sonntagis. Alates 2012 loeb ta oma kolumne ka raadiojaamas Bayern 2 ja alates 2019 on need saadaval podcast’ina. 2009 jõudis Saksa kinodesse film "Maria, ihm schmeckt's nicht", millele Weiler kirjutas stsenaariumi. Samuti on film tehtud romaanist "Antonio im Wunderland" ("Antonio, ihm schmeckt's nicht!"), "Das Pubertier – der Film" ning "Kühn hat zu tun" ("Kühnil on tegemist"). "Maria, ihm schmeckt's nicht!" 2003, kuulderaamat 2004 "Antonio im Wunderland", 2005, ka kuulderaamatuna "In meinem kleinen Land", 2006, ka kuulderaamatuna "Mein Leben als Mensch", 2009, ka kuulderaamatuna "Das Pubertier" (Pubertieri sarja 1. osa), 2014 "Kühn hat zu tun" (Martin Kühni sarja 1. osa), 2015, ka kuulderaamatuna "Im Reich der Pubertiere" (Pubertieri sarja 2. osa), 2016 "Und ewig schläft das Pubertier" (Pubertieri sarja 3. osa), 2017 "Kühn hat Ärger" (Martin Kühni sarja 2. osa), 2018, ka kuulderaamatuna "Kühn hat Hunger" (Martin Kühni sarja 3. osa), 2019, ka kuulderaamatuna "Die Ältern" (Pubertieri sarja 4. osa), 2020 "Der Markisenmann", 2022 "Liebe Sabine", 2007 "Maria, ihm schmeckt's nicht!", 2008 "MS Romantik", 2009 "Eingeschlossene Gesellschaft", 2017 "Ohtlik liik: harilik pubekas", tõlkinud Kadi Mustasaar, Tänapäev, Tallinn 2018 "Kühnil on tegemist", tõlkinud Eve Sooneste, Ühinenud Ajakirjad, Tallinn 2021 "Kühnil on pahandus", tõlkinud Eve Sooneste, Ühinenud Ajakirjad, Tallinn 2022 Jan Weiler über das Altern daserste.de
Ülo Erik

Ülo Erik (17. jaanuar 1928 Pärnumaa – 2. aprill 2022 Tartu) oli eesti metsamees, Eesti Metsainstituudi esimene direktor. Ta sündis 17. jaanuaril 1928 Pärnumaal Potsepal Audru metsaülema Paul Eriku pere kolmanda lapsena. Õppis I ja II klassis kodukoolis (1934–1936), III ja IV klassis Tartu XVI algkoolis (1936–1938) ning V–XI klassis Hugo Treffneri Gümnaasiumis (1938–1945). Kõrghariduse omandas Tartu Riikliku Ülikooli (praegu Tartu Ülikool, metsandusharidus viidi Maaülikooli 1951. aastal) metsateaduskonnas 1945–1949. Insener Järvamaa metsamajandis 1949–1950 Purdi metskonna metsaülem 1950–1952 Järvakandi metskonna metsaülem 1952–1954 Pärnu metsamajandi insener ja vaneminsener 1954–1957 Pärnu linna Kohaliku Majandamise osakonna peainsener 1957–1958 Suure-Jaani metsamajandi insener 1958–1958 Suure-Jaani metsamajandi vanemmetsaülem 1958–1962 Suure-Jaani metsamajandi direktor 1962–1969 Eesti Metsainstituudi direktor 1969–1986 Eesti Metsainstituudi vanemteadur 1986–1988 Tallinna metsamajandi ja Tallinna sovhoosi nõustaja AS Sorbus asedirektor ja direktor õpetaja ja eksamikomisjoni esimees Jänedal ja Tallinna Sidekoolis erinevatel aegadel 1988–1998 FIE Suurpea Puukooli direktor ja omanik 1993–2016. Peres oli kolm last: esimesest abielust Maie Erikuga (Matt) poeg Mart Erik (31.03.1953), tütar Ama Lehtmets (Erik, 3.10.1963). Teisest abielust sündis tütar Ruth Erik-Kelpmann (16.01.1974). Eesti Maaülikooli ajalugu "Ülo Eriku ülikooliaegsed mälestused". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. september 2022. Vaadatud 22. septembril 2022. Ülo Erik. Koostaja Mart Erik (2018). Ühed ERIKlised metsalood. Tartu: Agentuur Neli. ISBN 978-9949-88-303-5.
Stéphane Séjourné

Stéphane Séjourné (sündinud 26. märtsil 1985 Versailles's) on Prantsusmaa poliitik, ta on erakonna La République En Marche! peasekretär. Ta oli aastatel 2019–2014 Euroopa Parlamendi liige. 2024. aasta 11. jaanuarist on ta Itaalia Euroopa ja välisasjade minister. Ta sündis aastal 1985 Versailles's, kuid tema lapsepõlv ja kooliiga möödusid Argentinas ja Hispaanias. Prantsusmaale naasnult asus ta õppima Poitiers' ülikooli.
Rita Falk

Rita Falk (sündinud 30. mail 1964 Oberammergaus) on saksa kirjanik. Rita Falk elas koos vanematega kuni kaheksanda eluaastani oma sünnikohas, kolis siis aastaks perega Münchenisse ja seejärel Landshuti. Kirjanik elas koos teise abikaasa, endise politseiniku Robert Falkiga Münchenis. Abikaasa suri 2020. aastal . Rita Falkil on kolm täiskasvanud last ja enne bestselleriautoriks saamist töötas ta müügijuhina . Falki tegid tuntuks väljamõeldud paigas nimega Niederkaltenkirchen toimuvad provintsikriminullid, mille peategelane on külapolitseinik Franz Eberhofer. Pärast kolme tugevalt murdehõngulist Eberhoferi sarja osa avaldas Falk 2012 perekonnaromaani "Hannes". Eberhoferi sarja romaanid on saanud kõrgeid kohti Spiegeli müügiedetabelis ja neist on tehtud ka filme . Turulinnakeses Frontenhausenis, kus filmiti Eberhoferi sarja ekraniseeringuid, kannab kohalik ringtee alates 8. augustist 2018 ametlikult Franz-Eberhofer-Kreiseli nime . Franz Eberhoferi sari "Winterkartoffelknödel", 2010 "Dampfnudelblues", 2011 "Schweinskopf al dente", 2011 "Grießnockerlaffäre", 2012 "Sauerkrautkoma", 2013 "Zwetschgendatschikomplott", 2015 "Leberkäsjunkie", 2016 "Weißwurstconnection", 2016 "Kaiserschmarrndrama", 2018 "Guglhupfgeschwader", 2019 "Rehragout-Rendevous", 2021 Väljaspool sarja ilmunud "Arnika und Bohnerwachs. Oma Eberhofers bewährtes Wissen für haushalt und Küche", 2017 "Eberhofer, zefix! Geschichten vom Franzl", 2018 Perekonnaromaanid "Hannes", 2012 "Funkenflieger", 2014 "Dampfnudelblues", 2013 "Winterkartoffelknödel", 2014 "Schweinskopf al dente", 2016 "Grießnockerlaffäre", 2017 "Sauerkrautkoma", 2018 "Leberkäsjunkie", 2019 "Kaiserschmarrndrama", 2021 "Guglhupfgeschwader", 2022 "Hannes", 2021 "Talvekartulikneedlid", tõlkinud Eve Sooneste, Tänapäev, Tallinn 2018 "Aurukuklibluus", tõlkinud Eve Sooneste, Tänapäev, Tallinn 2022 Surmakuulutus Spiegel.ee artikkel Buchreport Süddeutsche Zeitung
Max Richter

Max Richter (sündinud 22. märtsil 1966 Hamelnis Lääne-Saksamaal) on briti helilooja ja pianist. Ta viljeleb postminimalismi, samuti kätkevad tema helitööd tänapäeva klassikalisist muusikat ja indie '​t. Ta lõpetas ülikooli kompositsiooni erialal Edinburghis, Londonis täiendas end Kuninglikus Muusikaakadeemias ning Firenzes juhendas teda Luciano Berio. Richter arranžeerib, komponeerib ja esitab muusikat enamasti teatrile, ooperile, balletile ja filmile. Ta on teinud koostööd teiste muusikutega, aga ka performance-, installatsiooni- ja meediakunstnikega. Ta on salvestanud üle kümne sooloalbumi ja tema muusikat kasutatakse laialdaselt filmides. 2008. aastal pälvis ta Euroopa filmiauhinna parima helilooja kategoorias.
George Jackson (korvpallur)

George Jackson (sündinud 1965 või 1966) on Ameerika Ühendriikide endine korvpallur. Ta sündis New Jersey osariigis ja kasvas üles Detroitis. Ta oli ainus mustanahaline korvpallur, kes mängis Nõukogude Liidus. Hooajal 1990/1991 tuli ta Korvpalliklubi Kalevi meeskonnas mängides Nõukogude Liidu meistriks. Enne ja pärast Kalevit mängis ta Põhja-Ameerikas World Basketball League'is, mis oli mõeldud alla kahemeetrilistele korvpalluritele. World Baskteball League'is kuulus ta klubi Calgary 88's koosseisu. Hiljem töötas ta korvpallitreenerina Kanadas Edmontonis. 2022. aasta Eesti mängufilmis "Kalev" kehastab teda Howard Frier. "George Jackson aitab pojal pürgida NBAsse". sport.postimees.ee. 3.6.2006. Vaadatud 23.9.2022 "«Kadunud poeg» George Jackson: «Eestimaad ei unusta ma kunagi!»". sport.ohtuleht.ee. 21.4.2006. Vaadatud 23.9.2022 Jackson: «Olen kalevlane!». sport.ohtuleht.ee. 31.6.2006. Vaadatud 23.9.2022 Kalev (2022). efis.ee. Vaadatud 23.9.2022 "George Jackson tõi kaasa oskuse mängu nautida". epl.delfi.ee. 3.4.2006 "15 aastat hiljem ehk otsitakse George Jacksonit". ekspress.delfi.ee. 30.3.2006
George Jackson

'George Jackson on olnud mitme tuntud inimese nimi: Geoge Jackson (1941–1971), USA aktivist George Jackson, USA endine korvpallur ...
Hilary Mantel

Dame Hilary Mary Mantel, DBE, FRSL (6. juuli 1952 – 22. september 2022) oli Briti kirjanik, kelle looming hõlmab ajaloolisi romaane, isiklikke mälestusi ja lühijutte. Mantel pälvis kahel korral Bookeri auhinna, esimest korda 2009. aasta romaani "Wolf Hall" eest, mis on väljamõeldud kirjeldus Cromwelli tõusust võimule Henry VIII õukonnas, ja teist korda 2012. aasta romaani "Bring Up the Bodies" eest, mis on teine osa Cromwelli triloogiast. Mantel oli esimene naine ja neljas inimene, kes on saanud auhinna kaks korda. 5. märtsil 2020 ilmus Ühendkuningriigis triloogia kolmas osa "The Mirror & the Light". "Wolf Hall author Hilary Mantel dies at 70". bbc.com (inglise). BBC News. 23. september 2022. Vaadatud 23. septembril 2022.
Xiaozhai Tiankeng

Xiaozhai Tiankeng (小寨天坑) on Hiinas Chongqing Shis Fengjie maakonnas asuv Maa sügavaim karstilehter. Lehtri pikkus on 626 meetrit, laius 537 meetrit ja sügavus 511–662 meetrit. "Xiaozhai Tiankeng sinkhole". Virtual Globetrotting. Vaadatud 7. aprillil 2013. China's huge and mysterious Xiaozhai Tiankeng sinkhole. BBC Reel, 9. august 2022 (video: 04:43)
Sugu (muusika)

Sugu (kreeka keeles genos, ladina keeles genus) oli Vana-Kreeka muusikateoorias klassifikatsiooni aste, millel eristati tetrakorde või rütme. Soo mõistet on muusikas kasutatud ka selle üldises loogilises tähenduses (vt sugu (loogika)), et määrata muid liigitusi. Vana-Kreekas oli tetrakordil kolm põhilist sugu: diatooniline, kromaatiline ja enharmooniline. Diatoonilises ja kromaatilises võisid avalduda eri "varjundid" (chroai) ehk "liigid" (eidē). Aristoxenose "Harmoonia elementide" ("Harmonika stoicheia", 4. sajand eKr teine pool) järgi on need varjundid vaid abstraktsioonid võimalustest peaaegu lõputult varieeruda kahe muutuva heli kõrgust, kuni need helid jäävad veel teatud piirkonda ja säilitavad proportsionaalse suhte üksteise ja tetrahordi kahe välimise püsiva heliga. Hilisemas teoreetilises traditsioonis omandavad need kuus varjundit konkreetsete alamkategooriate staatuse. Aristides Quintilianus on määratletud kolm rütmide sugu: võrdne, näiteks 1:1; kolm kahe vastu (sesquialteran), näiteks 9:6 ja topelt (duple), näiteks 2:1. Kuid ta möönis, et mõned lisavad ka neljanda, üks üks kolmandiku ühe kolmandiku vastu (sesquitertian), näiteks 4:3. Daktülilised või anapestilised rütmid on võrdsed; paeoonilised pooleteistkümnesed ning jambilised ja trohheilised topelt.
20. kaardiväe ühendarmee

20. kaardiväe ühendarmee (vene keeles 20-я гвардейская общевойсковая армия) on Venemaa maavägede väeüksus. 3. motolaskurdiviis 144. motolaskurdiviis 53. õhutõrjeraketibrigaad 236. suurtükiväebrigaad 448. raketibrigaad RUSSIAN OFFENSIVE CAMPAIGN ASSESSMENT, SEPTEMBER 23 (vaadatud: 24.09.2022)
Ukraina presidendi autasu

Ukraina presidendi autasu (ukraina keeles Почесна відзнака Президента України) on esimene iseseisva Ukraina autasu. Selle autasu asutas Ukraina president Leonid Kravtšuk 1992. aastal jõustunud Ukraina põhiseaduse artikli 114-5 lõike 9-2 alusel. Autasustada kodanikke isiklike teenete eest suveräänse, demokraatliku riigi ülesehitamisel, Ukraina majanduse, teaduse ja kultuuri arendamisel, aktiivse rahuvalve, heategevusliku ja avaliku tegevuse eest. Ukraina presidendi autasusid anti välja aastatel 1992–1996, enne autasu järglase, Ukraina presidendi teenetemärgi asutamist. Ukraina presidendi aumärgiga autasustatud isikuid nimetatakse teeneteordeni kavalerideks ja neil on õigus kanda neile omistatud Ukraina presidendi aumärgi märke. Auhinna kavandi autor ja kujundaja on Juhhim Harabet (Юхим Вікторович Харабет), graveerija Leonid Tolstov (Леонід Федорович Толстов). Ukraina presidendi autasu on pälvinud 630 inimest. 1992 - 14 inimest. 1993 - 32 inimest. 1994 - 131 inimest. 1995 - 186 inimest. 1996 - 267 inimest. "ПОЧЕСНА ВІДЗНАКА ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ". leksika.com.ua. Vaadatud 16. septembril 2022. "Про заснування Почесної відзнаки Президента України". Офіційний вебпортал парламенту України (ukraina). Vaadatud 16. septembril 2022. "Горловчанин Леонид Толстов – автор "Почетного знака президента Украины" (фото)". Горловский Медиа Портал (vene). Vaadatud 16. septembril 2022.
Jelena Ossipova

Jelena Ossipova (vene Елена Андреевна Осипова; 11. november 1945 Peterburi) on vene kunstnik ja poliitaktivist, kes sai eelkõige tuntuks 2022. aastal "rahu vanaema" nime all, kui ta korduvalt avaldas meelt Vene-Ukraina sõja vastu. Ossipova on aktiivne meeleavaldustel osaleja alates 2002. aastast, avaldades tollal meelt Dubrovka teatri pantvangikriisi lahendamise osas. Olles lõpetanud Tavritšeskaja kunstikooli, on ta tuntud selle poolest, et kannab meeleavaldustel isikupäraseid kunstilisi plakateid. 2. märtsil 2022 oli Jelena Ossipova üks paljudest, kes vahistati Peterburi meeleavaldusel, kus protestiti Venemaa sissetungi vastu Ukrainasse. YouTube'i video: 'The Slaves Create The Tyrants': Septuagenarian Russian Artist Protests War Against Ukraine YouTube'i video: Russian pensioner 'who survived siege of Leningrad' arrested for protest against Ukraine war; Guardian News VIDEO ⟩ Meeleavalduselt ära veetud 77-aastane Vene aktivist on Ukraina nimel taas meelt avaldamas; Elu24, 11.03.2022
Ants Säde

Ants Säde (sündinud 24. jaanuaril 1964) on eesti helilooja ja pianist. Ta on elektroonilist muusikat tegeva ansambli Nanomaalia looja ja solist. Muusikat tegema asus Säde 1980. aastatel, kui õppis Pärnu I Keskkoolis, kus teda motiveeris muusikaga rohkem tegelema koolivend Sander Üksküla. Pärast keskkooli asus Säde tööle Pärnu kaubandusvalitsuse klubis, kus puutus kokku mitmete muusikutega. Pärnust kolis Säde Vändramaale, kus tegeles edasi muusikaga. Säde on ka üks Pärnu Bluesiklubi rajajaid, kes mängis rolli klubi tegevuses esimesed kolm aastat pärast klubi loomist. Muusikat looma on Säde ise õppinud. Ants Säde ansambli Nanomaalia Youtube'i lehekülg Nanomaalia (29.09.2015). "Ants Säde Intervjuu Raadios Elmar 2015". Youtube.
Hando Tamm

Hando Tamm (sündinud 9. juunil 1980) on Eesti kunstnik. Hando Tamm lõpetas 2004. aastal Tartu Ülikooli maaliosakonna. Näitustel hakkas esinema 1999. aastal, esimene isikunäitus toimus 2000. aastal Tartus Sebra galeriis. Juba õpingute ajal alustas ta tegevust performance'i-kunstnikuna, esinedes siis ja hiljem nii rühmitustes kui ka ainuesinejana. Tema maaliloomingut iseloomustab ekspressiivne, kuid tundlik värvikäsitlus nii figuratiivses kui ka abstraktses vormis. Iseloomulik on humoorikas või ka kergelt irooniline lähenemine valitud objektidele. Maalikunstnikuna on Tammel on olnud üle 10 isikunäituse ning ta on osa võtnud arvukatest ühisnäitustest nii Eestis kui mujal. Tartu Kunstnike Liidu liige alates 2013. aastast. Tamm on ka Äksis asuva kaasaegse kunsti galerii Galerii No1 asutaja ja galerist. 2000 – Budapest. Sebra galerii 2005 – Meie aja kangelased. Y galerii 2013 – Peitus. Võru Linnagalerii 2016 – Tööpealkiri: ASJAD. Promenaadiviis 2018 – Remm ja Tamm (koos Jane Remmiga). Elva Kultuurikeskus 2020 – Meelevaldne kunst (koos Eike Eplikuga). Galerii No1 2021 – H&N (koos Enn Tegovaga). Galerii No1 2000 – Tartu kunstnike aastalõpunäitus 1999. Tartu Kunstimaja 2004 – Tartu kunstnike aastalõpunäitus 2004. Tartu Kunstimaja 2005 – Saite, mis tahtsite. Y galerii 2006 – Tartu kunstnike aastalõpunäitus 2005. Tartu Kunstimaja 2007 – Tartu kunstnike aastalõpunäitus 2006. Tartu Kunstimaja 2008 – Jubilar. Tartu Kunstimaja 2013 – Tartu kunstnike aastalõpunäitus 2012. Tartu Kunstimaja 2014 – Tartu kunstnike aastalõpunäitus 2013. Tartu Kunstimaja 2015 – Tartu kunstnike aastalõpunäitus 2014. Tartu Kunstimaja 2016 – Tartu kunsti aastanäitus 2015. Tartu Kunstimaja 2016 – Puud. Tartu Kunstimaja 2019 – Teistmoodi. Tartu kunsti aastanäitus 2018 – Tartu Kunstimaja 2020 – Promenäär 2019. Promenaadiviis 2020 – Tartu kunsti aastanäitus 2019. Tartu Kunstimaja 2020 – Vesi. Galerii No 1 2022 – Tartu kunsti aastanäitus 2021. Elukeskmed. Tartu Kunstimaja http://www.ekabl.ee/id/tammhando https://noba.ac/et/kunstnik/hando-tamm/ https://kultuur.err.ee/301399/hando-tamm-maalib-hirmsat-ja-naljakat-lapsepolve https://leht.postimees.ee/6776721/hando-tamm-asus-saadjarve-aarde-kunsti-tagasi-tooma