laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Siim Idnurm

Siim Idnurm (sündinud 11. juulil 1942 Tallinnas) on eesti ehitusinsener, tehnikateadlane ja Tallinna Tehnikaülikooli professor. Ta lõpetas 1960. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning 1965. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna ehitusinsenerina. Ta kaitses samas 1970. aastal Johannes Aare juhendamisel väitekirja "Расчёт тонкостенных металличеслих рам" (Õhukeseseinaliste metallist raamide arvutus) ning sai tehnikakandidaadi kraadi. Ta töötas aastatel 1971–1991 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudis. Aastatel 1992–2000 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonna ehitiste projekteerimise instituudi ehituskonstruktsioonide õppetooli dotsent ja 2000–2005 professor. Aastatel 2005–2015 oli ta sillaehituse õppetooli professor, alates 2015. aastast emeriitprofessor. Aastatel 1997–2009 projekteeris ta 29 silda, millest ehitati valmis 22. 2007 – Puurmani betoonist kaarsild 2009 – Rannu-Jõesuu terasest võrkkaarsild 2008 "Aasta betoonehitise" 2007. aasta peaauhinna – Puurmani silla – konstruktiivse osa üks autoreid Siim Idnurm Eesti Teadusinfosüsteemis Puurmani kaarsild Eesti Betooniühingu kodulehel 2000 – "Idnurm, Siim". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. I kd, A-Ki. Tallinn 2000. Lk 417 Siim Idnurm Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Mülheim

Mülheim (ka Mülheim Ruhri ääres, saksa Mülheim an der Ruhr) on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus. Asub Ruhri jõe ääres, Düsseldorfist 20 km põhja pool. Asula tekkis umbes 900. aastal ehitatud Broichi linnuse juurde. Asulat (Mulinheim) on esmamainitud 1093. aastal. 1806. aastal vallutasid linna Prantsuse väed. Linnaõigused sai Mülheim 1808. aastal. 1815. aastal läks linn Preisimaa koosseisu. 1871. aastal asutas August Thyssen linnas ettevõtte Thyssen (tänapäeval ThyssenKrupp), millest sai Euroopa suurim söetööstuse- ja metallurgiaettevõte. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Mülheimi koduleht
TBD-Biodiscovery

TBD-Biodiscovery on üks Eesti juhtivaid biotehnoloogiafirmasid, mis tegeleb orgaanilise keemia sünteesi ja analüüsiga. Peamiselt on TBD-Biodiscovery tuntud vähiravimite toimeainete väljatöötajana, kuid ettevõte on ka üks maailma juhtivaid vähiuuringuis kasutatava D-lutsiferiini tootjaid. Ligikaudu 95% TBD-Biodiscovery toodangust eksporditakse. Firma partnerite seas on Läti farmaatsiafirma Grindeks, samuti Saksamaa, USA, Iisraeli jpt riikide biotehnoloogia-, farmaatsia- ja keemiaettevõtted. TBD-Biodiscovery on üks vähestest Eesti ettevõtetest, kellel on Ravimiameti luba ravimi toimeaineid toota ja eksportida. Firma toodab enam kui 30 toimainet, mille seas on kopsuvähiravim amrubitsiin ning põletikuvastane aine antasoliin. Tartu Ülikooli spin-off'ina loodud ettevõte tegutseb Tartu Biotehnoloogia Pargis Tiigi tänaval. Firma nõukogu esimees on Andrus Tasa, tegevjuht Jaanus Vahtra, arendusjuht Olga Tšubrik. TBD-Biodiscovery põhineb Eesti kapitalil. 2014. aastal ületas firma käive 1 miljon eurot. Ettevõttel oli siis 25 töötajat. TBD-Biodiscovery on osalenud Tallinna Teaduspargi Tehnopol kiirendiprogrammis ning saanud toetust Kredexilt. 2015. aastal nimetati TBD-Biodiscovery Tartu linna parimaks ettevõtteks meditsiini ja eluteaduste valdkonnas. 2011. ja 2015. aastal oli firma Saksa-Balti Kaubanduskoja väljaantava Saksa Majanduse Auhinna finalist. TBD-Biodiscovery on olnud üks üle-eestiliste keemiaolümpiaadide toetajaist. TBD-Biodiscovery koduleht Kristiina Kruuse Tartu vähiravimi toimeaine tootja nišiks on keerukus Postimees, 25. jaanuar 2012 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. veebruar 2016. Vaadatud 10. veebruaril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Tartust käib üleilmne äri väikeste molekulidega Eesti Ekspress, 7. mai 2015 Tehnopol ehitab kasvulava biotehnoloogia ettevõtetele Tehnopol käivitab tervisefirmade kiirendi Tehnopol andis tuule tiibadesse viiele tervisetehnoloogia firmale Galerii: Tartu parimate ettevõtete meeleolukas tunnustusõhtu Tartu Postimees, 16. oktoober 2015 Saksa Majanduse Auhinna võitis Suwem Äripäev, 6. detsember 2011 http://www.toostusuudised.ee/uudised/2015/05/07/glasstress-voitiss-saksa-majanduse-auhinna-eestis Andres Laan Tallinna Reaalkoolist võitis üle eestilise keemiaolümpiaadi Õhtuleht, 7. märts 2008 TBD-Biodiscovery koduleht (inglise keeles) Vilja Kohler Tartlaste firma töötab uue põlvkonna vähiravimi kallal Postimees, 29. september 2015 Tartust käib üleilmne äri väikeste molekulidega Eesti Ekspress, 7. mai 2015 Siim Lüüs TARTU ÜLIKOOLI SPIN-OFF ETTEVÕTETE RAHVUSVAHELISTUMINE POSITIUM LBS OÜ JA TBDBIODISCOVERY OÜ NÄITEL, bakalaureusetöö Tartu Ülikoolis, 2012 Ravimite tootmisele Eestis uks valla Äripäev, 22. mai 2012 Kristiina Kruuse Tartu vähiravimi toimeaine tootja nišiks on keerukus Postimees, 25. jaanuar 2012 Vilja Kohler Päästev dušš ootab keemikut koridoris Postimees, 8. oktoober 2008 Tartu Biotehnoloogia Park  ettevõtluse kasvulava Postimees, 6. oktoober 2008
Ruhr

Ruhr on jõgi Saksamaal. Jõe pikkus on 217 km ja valgala 4485 km². Ruhri ääres asub Ruhri linnastu. Ruhr saab alguse Rothaargebirgest ja voolab peamiselt idast läände. Suubub Reini Duisburgi linnas. Suuremad lisajõed on Hille, Neger, Gierskoppbach, Elpe, Valme, Nierbach, Henne, Gebke, Wenne, Wanne, Röhr, Möhne, Hönne, Baarbach, Elsebach, Lenne, Volme, Ölbach ja Deilbach. Ruhri äärde jäävad suurematest linnadest Meschede, Arnsberg, Dortmund, Hagen, Bochum, Essen, Mülheim, Oberhausen ja Duisburg.
Verbolozõ

Verbolozõ (ukraina keeles Верболози) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Kozjatõni rajoonis. Elanike arv on 459. Pindala on 1,43 km².
Diego Garcia

Diego Garcia on atoll India ookeanis, üks Chagose saartest. Saar asub ekvaatorist lõuna pool, 3535 km Tansaania rannikust idas ja 1796 km India lõunatipust lõunas. Chagose saared on Briti India ookeani ala osa. Saarel on 1971. aastast alates USA mereväebaas ja seal elab ajutiselt 3000–5000 Briti ja USA sõjaväelast ning abitöölist. Afganistani ja Iraagi sõja ajal viibis saarel ka teiste koalitsiooniriikide sõjaväelasi. Diego Garcia saare pindala on 27,2 km². Atolli pindala koos laguuniga on 174 km². Saare avastas hispaania maadeavastaja Diego García de Moguer 16. sajandil. Sel ajal olid saared asustamata. 1793. aastal kuulutas Prantsusmaa Chagose saared oma kolooniaks ja asutas sinna kookospalmiistandused ning tõi sinna töölisi Mauritiuselt, Madagaskarilt ja Malaisiast. Suurbritannia sai saared oma valdusse Pariisi rahulepinguga 1814. aastal. 1966 sõlmisid Suurbritannia ja USA lepingu, mille kohaselt kohalikud elanikud tuli deporteerida ja USA pidi rajama saarele sõjaväebaasi. 1968–1971 asustati Diego Garcia elanikud teistele Chagose saarestiku saartele ning hiljem Mauritiusele ja Seišellidele. 2004. aastast on Diego Garcia laguun ja teised veealad Ramsari rahvusvahelise tähtsusega märgalade nimekirjas. Saarel ei ole endeemilisi taimi, linde, kahepaikseid, roomajaid, molluskeid või imetajaid.
Rutuli rajoon

Rutuli rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Rutul. 2015. aastal oli rajooni elanike arv 21 804, neist 58,16% rutulid, 23,01% sahurid, 9,32% lesgid, 3,77% lakid, 2,71% avaarid ja 1,56% aserbaidžaanlased. Q126741298  Rutuli rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rutuli rajooni koduleht
Dokuzpara rajoon

Dokuzpara rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. 2015. aastal oli rajooni elanike arv 15 512, neist 95,2% lesgid, 3,01% rutulid ja 2,29% agulid. Этносостав населения Дагестана  Dokuzpara rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Dokuzpara rajooni koduleht
Sobivus

Sobivus (inglise keeles suitability, prantsuse keeles convenence) on entiteedi omadus olla õige, vajalik ja rakendatav. Sobivus tähendab ka vastamist reeglitele, nõudmistele või ootustele. hindamine hinnang
Hassavjurti rajoon

Hassavjurti rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Hassavjurt. 2015. aastal oli rajooni elanike arv 149 293, neist 31,41% avaarid, 30,67% kumõkid, 25,77% tšetšeenid, 5,39% dargid ja 5,29% lesgid. Q126741298  Hassavjurti rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Karabudahkenti rajoon

Karabudahkenti rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Karabudahkent. 2015. aastal oli rajooni elanike arv 79 161, neist 64,90% kumõkid ja 32,35% dargid. Этносостав населения Дагестана  Karabudahkenti rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Herne

Herne on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus. Asub Bochumist põhjas ja 16 km Dortmundist läänes Reini-Herne kanali ääres. Elanike arv aastati: 1968: 102 000 2005: 166 100 2007: 169 900 Aastatel 1856–1978 olid linnas suured söekaevandused. Hernes toodetakse mäetööstusseadmeid jm masinaid, katlaid ja torusid ning klaasi. On ka elektroonika-, keemia- ja tekstiilitööstusettevõtteid. Endises Wanne-Eickelis on suur ümberlaadimisraudteejaam. Hernes on 41-kraadine kuumaveeallikas, mille veega ravitakse reumaatilisi ja hingamisteede haigusi. Hernet on esmamainitud juba 880. aasta paiku (haranni). Herne oli väike küla 19. sajandini. Linnaõigused sai 1897. aastal. 1975. aastal liideti Hernega Wanne-Eickeli linn. Ühes linna parkidest on Strünkede loss (16.–17. sajand) 1747. aastast pärineva lossikabeli ning 1725. aastast pärit oranžeriiga. Lossis on Emschertalmuseum. Augustikuus toimub suur rahvapidu Cranzer Kirmes, mida igal aastal külastab umbes 4 miljonit inimest. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Herne koduleht
Tšaroda rajoon

Tšaroda rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Tsurib. 2015. aastal oli rajooni elanike arv 12 149, neist 97,3% avaarid. Q126741298  Tšaroda rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Napoléon Peltzer

Napoléon Peltzer (28. juuni 1802 Wenau – 10. detsember 1889 Narva) oli saksa tekstiilivabrikant, kes töötas Venemaal. Ta asus elama Moskvasse ja läks tööle kalevivabrikusse. Tema toodetud kalev sai 1832. aasta Moskva tööstusnäitusel kuldmedali. Hiljem kolis ta Narva ja 1845. aastal omandas seal kalevivabriku. Napoléonil oli kümme last. Pärast tema surma 1889. aastal said tema pojad Eduard ja Robert von Peltzer Narva kalevivabriku direktoriteks. Tema lapselapselaps oli tuntud vene näitleja Tatjana Peltser. Правнучка Наполеона. К 110-летию актрисы Татьяны Пельтцер, История и культура, 04.06.2014 Подмосковный краевед, 07.08.2012
Suurmogulite riik

Suurmogulite riik oli aastatel 1526–1857 Hindustani poolsaarel eksisteerinud kuningriik, mida valitses mongolite ja tšagatai-turgi päritolu dünastia. Riigi kese asus Põhja-Indias, Induse ja Gangese tasandikul Delhi, Agra ja Lahore linna ümbruses. Mogulite riigi kõrgaeg oli 17. sajandil, mil see hõlmas täielikult tänapäevase Hindustani poolsaare, Pakistani ja osa Afganistanist. 3,2 miljoni ruutkilomeetrisel territooriumil elas umbes 100–150 miljonit inimest. Riiki valitses mogul. Riigikeeleks oli pärsia keel. Varased mogulid kõnelesid lisaks pärsia keelele emakeelena tšagatai keelt. Mogulite riigi esimene valitseja oli Kesk-Aasia Timuriidide dünastia prints Bābur, kes kukutas 1526. aastal võimult Delhi sultanaadi viimase valitseja Ibrahim Lodi. Sõna mogul tähendab arvatavasti mongolit; mogulid pidasid end mongolite järeltulijateks. Mogulid olid islamiusulised, kuid suurem osa kuningriigi elanikest olid hindud. Kuningriigi teine valitseja Humāyūn kaotas algselt sarnaselt oma isa Bāburiga kuningriigi, kuid võitis selle tagasi ja laiendas seda pärslaste abiga. Akbar Suure ajal valitsesid Indias kultuuriline ja majanduslik õitseng ning usuline harmoonia. Akbari pojapoeg Šahh Džahan ehitas Agrasse aastatel 1630–1653 kuulsa Tāj Mahali. Aurangzebi surma järel 1707. aastal hakkas kuningriik nõrgenema ja tugevnes hindude Maratha riik. Mogulid püsisid võimul veel 150 aastat, mil see lagunes 1857. aastal Briti impeeriumi vastu alustatud mässus. Mogulite arhitektuur
Šamili rajoon

Šamili rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. 2015. aastal oli rajooni elanike arv 28 767, neist 98,7% avaarid. Q126741298  Šamili rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Vladimir Zeldin

Vladimir Zeldin (vene Владимир Михайлович Зельдин; 10. veebruar (vkj. 28. jaanuar) 1915 Kozlov (tänapäeval Mitšurinsk), Tambovi kubermang – 31. oktoober 2016 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja. Ta mängis enam kui 60 teatrilavastuses ja 57 filmis. Näiteks "Ivan Groznõi" (1947), "Karnevaliöö" (1956), "Onu Vanja" (1970), "Blokaad" (1973), "Printsess herneteral" (1976), "Musträstaste saladus" (1983), "Kümme neegrit" (1987), "Õnne valem" (2000), "Karnevaliöö 2 ehk 50 aastat hiljem" (2007). Kuni oma surmani oli ta maailma vanim tegevnäitleja. 1951 Stalini preemia 1954 Vene NFSV teeneline kunstnik 1959 Vene NFSV rahvakunstnik 1975 NSV Liidu rahvakunstnik Kolm Tööpunalipu ordenit (1947, 1968 ja 1980). Punatähe orden 1995 Sõpruse orden 2008 Venemaa Föderatsiooni valitsuse preemia Orden "Teenete eest isamaa ees" kõik neli järku (2000, 2005, 2010 ja 2015). Moskva linna preemia "Sajandi legend" (2010)  Filmiauhind Nika (2014) Tambovi oblasti aukodanik (2015).
Kirjanik

Kirjanik on isik, kes kirjutab ilukirjandust ehk belletristikat. Ehkki teistes keeltes võidakse sarnaseid sõnu kasutada ka isikute kohta, kes kirjutavad tarbekirjandust, publitsistikat või muid tekste (nt inglise writer), ei kutsuta neid eesti keeles kirjanikeks. Neid hõlmab lähedase tähendusega termin "literaat", samuti vanapärane "kirjamees". Kirjanik ei pea kirjutama tingimata proosat. Kuigi tavaliselt nimetatakse eesti keeles luule kirjutajaid luuletajateks ja draama kirjutajaid näitekirjanikeks (või draamakirjanikeks), kuuluvad nemadki kirjanike hulka. Kirjanikku, kes kirjutab proosat, nimetatakse proosakirjanikuks ehk prosaistiks. Kuigi ilukirjandus on kunstiliik nagu ka filmikunst, teater, muusika või arhitektuur, ei nimetata kirjanikke eesti keeles enamasti kunstnikeks (neid on küll vahel nimetatud sõnakunstnikeks, kuigi tavaliselt peetakse sõnakunstnikeks etlejaid ehk deklamaatoreid). Ehkki sõna "kirjanik" esineb ka sellistes liitsõnades nagu "ajakirjanik" ja "reklaamikirjanik", ei peeta ajakirjanikke ega "reklaamikirjanikke" kirjanikeks. Traditsiooniliselt eristatakse kutselisi ja harrastuskirjanikke. Piir nende vahel on hägus. Kutselise kirjaniku ligikaudsed tunnused on kuulumine kirjanike kutseühendusse ja elatumine tööst kirjanikuna, ent on tunnustatud kirjanikke, kes ei kuulu kirjandusorganisatsioonidesse. Ka on Eestis raamatuturu väiksuse tõttu vähe neid, kes ainuüksi ilukirjandusega elatist suudaks teenida. Eesti suurim ja tuntuim kirjanike kutseühendus on Eesti Kirjanike Liit, kuhu kuuluvad ka kirjanduskriitikud ja tõlkijad. On teisi organisatsioone, mis püüavad pakkuda sellele alternatiivi, näiteks Sõltumatu Ametiühing Kirjanike Kodu. Noortekirjanikke koondab Eesti Noortekirjanduse Ühing, kuhu on oodatud ka teised noortekirjanduse huvilised. Mõnes riigis toimivad kutseorganisatsioonid ametiühingutena ning vahendavad oma liikmetele riiklikku tervisekindlustust; Eesti Kirjanike Liit seda ei tee. Kirjanikke koondas ka 1871–1893 Tartus tegutsenud Eesti Kirjameeste Selts. Rahvusvahelised kirjanike organisatsioonid, näiteks PEN-klubi, ei piirdu tihti kirjanikega eesti mõistes, vaid hõlmavad ka tarbekirjanduse ja publitsistika autoreid. Samuti leidub Nobeli kirjandusauhinna laureaate, kelle teoste hulka ei kuulu ilukirjandus – nii pälvis Winston Churchill 1953. aastal Nobeli auhinna "oma meisterlike ajalooliste ja biograafiliste kirjelduste ning suurepärase kõnekunsti eest inimlike väärtuste kaitsel". ajakirjanik kirjutaja looduskirjanik teaduskirjanik stsenarist
Maratha konföderatsioon

Marathi impeerium või Maratha liit oli riik tänapäeva India aladel, mis eksisteeris aastatel 1674–1818 ja hoidis enda kontrolli all suurt osa India poolsaarest. Marathid mängisid suurt rolli Suurmogulite riigi ülemvõimu lõpetamises.
Kizljari rajoon

Kizljari rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Kizljar. 2015. aastal oli rajooni elanike arv 71 121, neist 46,62% avaarid, 19,46% dargid, 12,33% venelased, 4,79% nogaid, 3,51% lakid, 3,39% lesgid ja 2,35 aserbaidžaanlased. Q126741298  Kizljari rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Kizljari rajooni koduleht
Kurahhi rajoon

Kurahhi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Kurahh. 2015. aastal oli rajooni elanike arv 15 139, neist 98,41% lesgid. Этносостав населения Дагестана  Kurahhi rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Botlihhi rajoon

Botlihhi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Botlih. 2015. aastal oli rajooni elanike arv 56 399, neist 95,06% avaarid. Q126741298  Botlihhi rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Hagen

Hagen on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus. Asub Ruhri, Volme, Lenne ja Ennepe jõe ääres. Hageni küla on esmamainitud 775. aastal. 1724. aastal hävis suurem osa külast tulekahjus. Hagen sai linnaõigused 1746. aastal. Hagen on tähtis raudteede sõlmpunkt. Hageni ülikool Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Hageni koduleht
Kaido Kikkas

Kaido Kikkas (sündinud 12. septembril 1969) on eesti infotehnoloog ja IT-õppejõud. Aastatel 1977–1984 õppis ta liikumispuude tõttu koduõppe vormis. 1988. aastal lõpetas Tallinna 44. Keskkooli kuldmedaliga. 1994. aastal kaitses Tallinna Tehnikaülikooli informaatikainstituudis tehnikamagistri kraadi tööga "Puuetega inimene ja infotehnoloogia". 1999. aastal kaitses Tallinna Tehnikaülikoolis tehnikateaduste doktori kraadi väitekirjaga "Using the Internet in rehabilitation of people with mobility impairments – case studies and views from Estonia". Aastatel 1994–1997 oli ta Astangu Toimetulekukeskuse informaatika peakonsultant, 1994. aastast Tallinna Tehnikaülikooli infotehnoloogia teaduskonna informaatikainstituudi õppejõud (assistent, 1999. aastast lektor) ja teadur, 1997–2002 ka TTÜ rehabilitatsioonitehnoloogia labori juhataja. 2002–2004 Tallinna Ülikooli Kasvatusteaduste Instituudi vanemteadur, 2004–2006 TLÜ haridustehnoloogia keskuse vanemteadur, 2006–2008 TLÜ Matemaatika ja Loodusteaduste Instituudi informaatika osakonna dotsent ja vanemteadur, 2008–2015 TLÜ Informaatika Instituudi dotsent, 2015. aastast TLÜ Digitehnoloogiate Instituudi sotsiaalse ja vabatarkvara dotsent. 2008–2009 Eesti Infotehnoloogia Kolledži lektor, 2009. aastast dotsent. Ta on MTÜ Eesti Interneti Kogukond juhatuse liige. Puuetega inimesed ja infotehnoloogia – mis? kuidas? miks? Tallinn, 1995 Infotehnoloogiasõnastik eripedagoogidele. Tallinn: Tallinna Tehnikaülikool, 1998 WWW ja HTML: abiks algajale võrguhuvilisele. Tallinn: Tallinna Tehnikaülikooli Kirjastus, 1998 Pingviiniaabits: Linux töölauaarvutis. Tallinn: Tallinna Pedagoogikaülikooli Kirjastus, 2005 2004 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk Eesti Teadusinfosüsteem. Kaido Kikkas "Tallinna Ülikool. Digitehnoloogiate instituut. Kontaktid". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuli 2016. Vaadatud 11. veebruaril 2016. "Eesti Infotehnoloogia Kolledž. Õppejõud". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. veebruar 2016. Vaadatud 11. veebruaril 2016. Eesti Interneti Kogukond sai uue juhi. Äripäev, 11. veebruar 2013 Eesti Vabariigi teenetemärgid. Kaido Kikkas
Laatre ristimänd

Laatre ristimänd ehk Rampe ristipettai (ka Ristipettai, Ristipettäi) oli ristipuu (harilik mänd) Valgamaal Rampe külas. Tegu oli teadaolevalt vanima ristipuuga kogu Eestis, mille kohta on teateid kirjalikes allikates alates 19.–20. sajandi vahetusest. Matthias Johann Eisen vahendab raamatus "Esivanemate ohverdamised" puu kohta teadet: Laatres kasvab kirikutee ääres suur pedajas, koor rista täis lõigatud. Surnut pedajast mööda viies lõigati vanasti ikka rist pedaja koore sisse, kodukäija kojutulemise takistamiseks. Puu kasvas Laatre kalmistust paari kilomeetri kaugusel. Hiljemalt 1998. aastaks oli ta kuivanud. Hendrik Relve mõõtis 1998. aastal Laatre ristimänni kõrguseks 27 meetrit ja tüve rinnasümbermõõduks 226 sentimeetrit. Dendrokronoloog Alar Läänelaid hindas puu vanuseks 239 või 240 aastat, tema hinnangul tärkas mänd seemnest 1752. aastal. Laatre ristimänni koorde ja tüvve on aastakümnete jooksul lõigatud arvatavalt tuhatkond ristimärki, kuid puud ähvardas selle kasvukohas ümberkukkumine. Puusse lõigatud ristide arvu on täpselt võimatu kindlaks teha, kuid männi tüvi oli neid tihedalt täis umbes kolme meetri kõrguseni. Puu kännu juurest on leitud tsaariaegseid münte, mida on selle juurde andideks viidud. Viimane rist lõigati puusse 2010. aasta 20. juulil 68aastaseks elanud Aino Sildniku mälestuseks. Marju Kõivupuu 1995. aastal kogutud teate järgi roniti risti lõikamiseks puu tüvele toetatud redelit pidi kõrgemale ning tehti rist noa ja peitliga, informandi isa selgitusel tehtud seda selleks, et "surnu ei saa koju tagasi tulla siis". 2014. aastal võeti puu maha. 2016. aastal paigutati puu tüvi konserveerituna Eesti Rahva Muuseumi. Puud säilitatakse Eesti Rahva Muuseumis kohalike elanike soovil. Pärast vana Laatre ristimänni mahavõtmist on kohalikud hakanud lõikama riste lahkunute mälestuseks endise ristimänni läheduses kasvavale asuvale elavale puule, millest on saanud vana Laatre ristimänni järeltulija. Marju Kõivupuu. Eesti mütoloogia algajale. Jumalatest ja hiidudest tontide, näkkide ja muude õudasjadeni. Tallinn: Tänapäev 2023, lk 312–313. Matthias Johann Eisen. Esivanemate ohverdamised. Kolmas täiendatud trükk. Tallinn: Varrak 1920, lk 50. Relve, H., 2000. Eesti põlispuud. Tallinn, lk 64. Eesti Rahva muuseumi uude majja pandi püsti Laatre ristimänd. Eesti Rahvusringhäälingu portaal, 10. veebruar 2016. Head teed sulle, Laatre ristimänd! Valgamaalane, 28. juuni 2014. Ristipettai Eesti looduse infosüsteemis Rampe ristipettai Hiite Maja SA andmekogus.
Pedro Joaquín Chamorro

Pedro Joaquín Chamorro (Pedro Joaquín Chamorro y Alfaro või Pedro Joaquín Chamorro Bolaños; 22. juuni 1818 – 7. juuni 1890) oli Nicaragua poliitik, sõjaväelane ja Nicaragua president. Pedro Joaquín Chamorro sündis 22. juunil 1818 Granadas. Poliitilistelt vaadetelt oli ta konservatiiv. Aastal 1854 sai temast Granada linnapea. Sel ajal toimunud kodusõja ajal kaitses ta koos linnakodanikest salgaga linna Leóni demokraatide eest, keda juhtis Máximo Jerez. Hiljem osales ta ka sõjas William Walkeri vastu. Aastal 1862 sai temast Granada departemangu senaator. 1875. aastal sai Chamorro Nicaragua presidendiks. Ta korraldas ümber Nicaragua haridussüsteemi, pannes aluse tasuta hariduse andmisele ja koolide jagamisele algkoolideks, keskkoolideks ning kõrgkoolideks. Ta pani aluse telegraafiliinide ehitamisele. Samuti alustas ta raudteeliini Ferrocarril del Pacífico ehitamist. Chamorro korraldas ümber ka riigi haldussüsteemi, luues tsiviilregistri ja omandiregistri. Pedro Joaquín Chamorro oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli N. Guadamuz. 1854. aastal abiellus ta María de la Luz Bolaños Bendañaga. Neil oli kolm last: Filadelfo Chamorro Bolaños, Pedro Joaquin Chamorro Bolaños ja Diego Manuel Chamorro. Pedro Joaquín Chamorro suri 7. juunil 1890 Granadas. http://www.biografiasyvidas.com/biografia/c/chamorro_pedro.htm http://biografias-mexicanos-celebres.blogspot.ae/2013/11/pedro-joaquin-chamorro-bolanos.html