laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Errata

Errata (mitmus ladinakeelsest sõnast erratum 'viga') on trükitud tekstis leiduvate trükivigade nimistu ja parandused. Errata asub tavaliselt raamatu lõpus või eraldi vahelehel. Eriti teaduskirjanduses on paranduste loetelude avaldamine väga oluline, et lugejat vigadest võimalikult kiiresti enne järgmise väljaande ilmumist teavitada. Errata maht võib ulatuda ühest vahelehest mitmeleheküljelise brošüürini, mis lisatakse kirjastuse poolt raamatupoes väljaandele tasuta. Teose järgmises väljaandes need vead parandatakse. Trükivigade loetelu lisamine trükisele oli tavaks juba 16. sajandil. Tavaliselt trükiti see raamatu viimasele poognale. Poognate uuesti trükkimine pärast trükivea avastamist oli liiga kallis, odavam oli trükiviga märkida ja parandada eraldi osas. Errata on ainult trükivigade parandus, hoopis teise sisuga mõste on on addenda ehk täiendused. Täiendused on trükisele tegantjärele lisatud lõigud tekstis kaasamata, ent olulise materjaliga, näiteks avastused, mis tehti alles pärast raamatu trükkimist ja seetõttu ei sisaldu selles. Raamatukogusõnastik Raamatukogusõnastik
Thierry Breton

Thierry Breton (sündinud 15. jaanuaril 1955 Pariisis) on Prantsuse ärijuht, poliitik ja kirjanik, aastatel 2019–2024 Euroopa siseturu volinik. Enne seda oli ta Groupe Bulli juht (1996–1997), Thompson-CRA juht (1997–2002) ja France Telecomi juht (2002–2005). Ta tuli poliitikasse aastal 2005 ning oli aastatel 2005–2007 Prantsusmaa majandus-, rahandus- ja tööstusminister. Aastatel 2007–2008 oli ta Harvard Business Schoolis professor ning aastatel 2008–2019 juhtis ettevõtet Atos. Aastatel 2019–2024 oli Breton Von der Leyeni komisjonis siseturu volinik. Tema määramine tekitas poleemikat, kuna tema varasem töökogemus tekitas ekspertide hinnangul tõsise huvide konflikti riski. Ta astus tagasi 2024. aastal. "In 2015 the President of Senegal honoured Thierry Breton and his wife by granting them Senegalese citizenship (in addition to their French citizenship) in recognition for their commitment to the country over a period of thirty years." europarl.europa.eu "Atos on Forbes Global 2000 list". Forbes. Mai 2015. Originaali arhiivikoopia seisuga 21. juuni 2015. Vaadatud 21. juunil 2015. AFP. "Pour entrer à la Commission européenne, Thierry Breton a bien cédé la totalité de ses actions" (prantsuse). BFM Business. Vaadatud 5. veebruaril 2020.. Anticor, Rédaction (12. oktoober 2019). "Anticor porte plainte avec constitution de partie civile dans le dossier des radars automatiques". anticor.org (prantsuse). Vaadatud 29. oktoobril 2019.. AFP (25. oktoober 2019). "Commission européenne : Thierry Breton ciblé par une nouvelle plainte d'Anticor" (prantsuse). Le Parisien. Vaadatud 8. novembril 2019.. Rose, Michel; Chee, Foo Yun (16. september 2024). "France picks Sejourne as nominee for EU Commission after Breton clash". Reuters. Vaadatud 16. septembril 2024.
Maria Luís Albuquerque

Maria Luís Casanova Morgado Dias de Albuquerque (sündinud 16. septembril 1967 Bragas) on Portugali poliitik, aastatel 2013–2015 Portugali rahandusminister. Ta oli 2024. aastal Von der Leyeni teise komisjoni volinikukandidaat. "Portugal indica Maria Luís Albuquerque para a Comissão Europeia". www.portugal.gov.pt. Vaadatud 31. augustil 2024.
Michael McGrath

See artikkel räägib poliitikust. Näitleja kohta vaata artiklit Michael McGrath (näitleja). Michael McGrath (sündinud 23. augustil 1976) on Iiri poliitik. Ta kuulub erakonda Fianna Fáil. Aastal 2024 sai temast Euroopa õigusvolinikukandidaat. Enne seda oli ta 2022–2024 Iirimaa rahandusminister ning 2020–2022 avaliku sektori kulutuste, riikliku arengukava elluviimise ja reformi minister. Ta kuulub aastast 2007 Iirimaa parlamendi alamkotta Dáil Éireann. "Michael McGrath announced as new EU justice commissioner". RTÉ News. 17. september 2024. Vaadatud 17. septembril 2024. "Michael McGrath". Oireachtas Members Database. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuni 2018. Vaadatud 13. juunil 2009. "Michael McGrath". ElectionsIreland.org. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. mai 2009. Vaadatud 13. juunil 2009.
Vigala

Vigala on kihelkond Rapla maakonna edealaosas. Haldusüksused on muutunud aja jooksul. Praegune haldusüksus on Vigala osavald. Aastail 1991–2016 oli haldusüksuseks Vigala vald. Aastail 1945–1990 oli haldusüksuseks Vigala külanõukogu. Aastail 1939–1950 oli haldusüksuseks Vigala vald (1939). Ajalooliselt kõige kauem kestnud haldusüksus on Vigala kihelkond. Vigala alevikuks kutsuti 20. sajandi alguses Vigala Maarja kiriku juurde tekkinud Kivi-Vigala asulat. Vigala nime kandis ka raudteejaam endise Rapla–Virtsu kitsarööpmelise raudtee ääres Vana-Vigala külas. Vigala jõgi Vigala mõis Kitsamas mõttes loetakse Vigalaks Jädivere-Silla maantee ääres olevat piirkonda, mis hõlmab Kivi-Vigalat, Kesk-Vigalat ja Vana-Vigalat. Tänapäevases Vigala osavallas on piirkondi, mida harvemini traditsiooniliselt seostatakse Vigalaga – Päärdu ja Jädivere piirkonnad. See on seotud sellega, et veel 1920. aastatel moodustasid nad omaette valla. Vigala paikkonnast eristub kohati ka Avaste piirkond osavalla edelanurgas, mis Velise jõega eraldatult on tänapäeval võrreldes muu Vigalaga suhteliselt hõredalt asustatud. Vigala kihelkond hõlmas omal ajal ka Velise ja Nurtu piirkonna.
Glenn Micallef

Glenn Micallef (sündinud 30. juulil 1989) on Malta riigiametnik, aastatel 2020–2024 peaminister Robert Abela kabinetijuht. Aastal 2024 esitas Abela ta Euroopa voliniku kandidaadiks. "PM's ex-chief of staff Glenn Micallef to be nominated for EU commissioner post". Times of Malta. 25. juuli 2024.
Arne Treholt

Arne Treholt (13. detsember 1942 – 12. veebruar 2023) oli Norra riigireetur ja KGB agent. Ta mõisteti külma sõja ajal Norras süüdi Nõukogude Liidu heaks spioneerimises ja talle määrati 20-aastane vanglakaristus. Treholt peeti kinni 1984. aastal. Enne seda oli ta, samal ajal salaja KGB heaks töötades, olnud ajakirjanik, madalama taseme Norra Töölispartei poliitik ja Norra välisministeeriumi kesktaseme ametnik. Ta andis Nõukogude Liidule teavet Põhja-Norra kaitseplaanide kohta potentsiaalse Nõukogude Liidu sissetungi puhuks. Lisaks sellele andis ta üle teavet Norra kaitseväe nõrkuste, mobilisatsiooniplaanide, Norra sõdurite nõrkuste, riigi hädaolukorra lahendamise plaanide, NATO liitlaste ladude ja peaministri ja välisministri kohtumiste protokollide kohta. Tal oli salajane pangakonto Šveitsis, kus oli märkimisväärne rahasumma. Treholti peetakse kaasaegse Norra kõige suuremaks spionaažikaasuseks, teda kirjeldati kinnipidamise järgselt kui suurimaks Norra reeturiks pärast Vidkun Quislingit. Peale Quislingi olid varasemad Norra riigireeturid näiteks Gunvor Galtung Haavik ja Asbjørn Sunde. Ta mõisteti 1985. aastal 20 aastaks vangi, millest üheksa aastat pidi ta veetma maksimaalse režiimiga vanglas. Ta vabastati väidetava halva tervise tõttu 1992. aastal. Pärast vabanemist kolis Treholt Venemaale, kus asutas koos endise KGB kindraliga ettevõtte. Ta väitis, et ei jaganud kunagi kellelegi teavet, mis võiks Norra ohtu seada. Aastal 2010 sai tema kaasus uue pöörde kui Geir Selvik Malthe-Sørenssen väitis, et Treholt oli sattunud vandenõu ohvriks. Hiljem selgus, et Malthe-Sørenssen valetas ning ta mõisteti vangi. Treholt nõudis siiski oma kaasuse ülevaatamist, kuid sellest keelduti. Ta esines vahetevahel avalikus debatis ning Norra ajakirjandus süüdistas teda Vene propaganda levitamises. Pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse avaldas ta teise norra Vene propagandisti Glenn Dieseniga artikli, milles väitis, et Venemaal on sissetungiks õigustused ning et Venemaale tehakse liiga. Aftenposteni välistoimetuse juht kirjutas, et Treholt ja Diesen levitasid Vene propagandat. Han satte oss alle i fare, VG Røpet antallet soldater på helgevakt, organisering ved invasjon og beredskapslagre, Dagbladet "Norway's 'greatest spy case' to be re-examined". AFP. 24. september 2010. Originaali arhiivikoopia seisuga 1. oktoober 2010. Vaadatud 24. septembril 2010. Nordheimer, Jon (29. jaanuar 1984). "Portrait of Spy as Golden Young Man". The New York Times. "Norge som frontlinje mot Russland". Aftenposten. Vaadatud 10. märtsil 2022. "Russland med front mot Norge". Aftenposten. Vaadatud 10. märtsil 2022.
Dumbarton Oaksi konverents

Dumbarton Oaksi konverents (ametlikumalt Washingtoni Rahvusvahelise Rahu ja Julgeoleku Organisatsiooni vestlused) oli rahvusvaheline konverents, kus formuleeriti ja räägiti läbi ettepanekud üldise rahvusvahelise organisatsiooni loomiseks. Hiljem arenes sellest välja ÜRO. Tippkohtumist vedasid eest n-ö Neli Politseinikku: Ameerika Ühendriigid, Suurbritannia, Nõukogude Liit ja Hiina. Kohtumised toimusid 21. augustist 7. oktoobrini 1944 Dumbarton Oaksis Washingtonis. Teise maailmasõja tippkohtumised ÜRO ajalugu
San Francisco konverents

San Francisco konverents (ametlikult Ühinenud Rahvaste Rahvusvahelise Organisatsiooni Konverents) oli 1945. aasta aprillist juunini toimunud rahvusvaheline konverents San Franciscos Californias Ameerika Ühendriikides. Sellel osalesid saadikud 50-st teise maailmasõja liitlasriigist. Konverentsil vaadati üle ja muudeti aasta varem Dumbarton Oaksi konverentsil sõlmitud lepinguid. Konverents päädis Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja loomisega, mis saadeti allkirjastamiseks kohtumise viimasel päeval ehk 26. juunil 1945. Teise maailmasõja tippkohtumised ÜRO ajalugu "The United States and the Founding of the United Nations, August 1941 – October 1945". Washington: U.S. Department of State – Office of the Historian. Oktoober 2005. Originaali arhiivikoopia seisuga 23. oktoober 2005. Vaadatud 22. augustil 2016. Schlesinger, Stephen E. (2004). Act of Creation: the Founding of the United Nations: A Story of Superpowers, Secret Agents, Wartime Allies and Enemies, and Their Quest for a Peaceful World. Cambridge, Massachusetts: Westview, Perseus Books Group. ISBN 0-8133-3275-3.
McNamara eksitus

McNamara arutlusviga (tuntud ka kui kvantitatiivne arutlusviga), mis sai nime Robert McNamara järgi, kes töötas aastatel 1961–1968 USA kaitseministrina, hõlmab otsuse tegemist üksnes kvantitatiivsete vaatluste (või mõõdikute) põhjal ja eirates kõiki teisi, näiteks kvalitatiivseid mõõdikuid. Põhjuseks tuuakse sageli see, et teised vaatlused ei ole tõenduspõhised. McNamara arutlusviga vaadeldakse sageli Vietnami sõja kontekstis, kus Põhja-Vietnami langenute hulka kasutati edu täpseks ja objektiivseks mõõdikuks. Sõda taandati matemaatilisele mudelile: võidu garanteerib vaenlase hinnanguliste langenute arvu kasvatamine ja sõbralike langenute minimeerimine. Kriitikud, nagu Jonathan Salem Baskin ja Stanley Karnow, märkisid, et sissisõda, laiapindne vastupanu ja vältimatud ebatäpsused vaenlase langenute hindamisel võivad selle mudeli kehtetuks muuta. Väidetavalt öelnud USA õhujõudude brigaadikindral Edward Lansdale sõja kulgemise teaduslikuks jälgimiseks mõõdikute loendit väljatöötavale McNamarale, et ta ei ole arvestanud tavaliste vietnamlaste tunnetega. McNamara lisas selle pliiatsiga oma nimekirja, siis kustutas selle ja ütles Lansdale'ile, et ta ei saa seda mõõta, seega ei tohi see olla oluline. [lisa lehekülg][ lehekülg vaja ] Meditsiinilises kirjanduses arutletakse McNamara arutlusvea üle üha enam. Eelkõige kasutatakse McNamara arutlusviga kirjeldamaks seda, et metastaseerunud tahkekasvajate raviks arendatavate ravimikandidaatide edukuse mõõtmiseks kasutatav progresseerumisvaba elulemus ei ole peamise mõõdikuna piisav ainuüksi seetõttu, et see on lihtsasti mõõdetav, samas kui see ei mõõdik ei hõlma tähendusrikkamad tulemusi, nagu üldine elukvaliteet või üldine ellujäämine . Konkurentsipõhistes sisseastumiskatsetes, nagu näiteks meditsiinialase või ka üldisemalt kõrghairudse kontekstis hinnatakse kandidaate ainult numbriliste mõõdikute abil jättes kõrvale mittekvantifitseeritavaid tegurid ja isikuomadused, mis võivad lõppkokkuvõttes olla taotleja potentsiaali hindamise seisukohast asjakohasemad. Fischer, D. H. (juuni 1970). Historians' fallacies: toward a logic of historical thought. Harper torchbooks (first ed.). New York: HarperCollins. Lk 90. ISBN 978-0-06-131545-9. OCLC 185446787. Baskin, Jonathan Salem (25. juuli 2014). "According To U.S. Big Data, We Won The Vietnam War". Forbes (inglise). Vaadatud 12. aprillil 2023. Karnow 1983, lk 253. sfn viga: sihtkoht puudub: CITEREFKarnow1983 (spikker) Phillips, Rufus (2008). Why Vietnam Matters. Naval Institute Press. ISBN 978-1-682-47310-8. Basler, Michael H. (2009). "Utility of the McNamara fallacy". BMJ. 339: b3141. DOI:10.1136/bmj.b3141. Booth, Christopher M.; Eisenhauer, Elizabeth A. (2012). "Progression-Free Survival: Meaningful or Simply Measurable?". Journal of Clinical Oncology. 30 (10): 1030–1033. DOI:10.1200/JCO.2011.38.7571. PMID 22370321. Carmody, JB (2019). "On residency selection and the quantitative fallacy". Journal of Graduate Medical Education. 11 (4): 420–421. DOI:10.4300/JGME-D-19-00453.1. PMC 6699544. PMID 31440336.
Big Details

Big Details on Eesti ettevõte, mis tegeleb raamatute materjalide tootmise ja levitamisega. Ettevõte pakub mitmesuguseid teenuseid nii äriklientidele kui ka eraisikutele.. Big Details pakub mitmeid teenuseid, sealhulgas raamatute materjalide tootmist, raamatute tootmist ja lahendusi ning ülemaailmset levitamist. Ettevõtte moto "You need books, we make books" väljendab nende keskendumist raamatute loomise ja levitamise protsessidele. Ettevõtte teenuseid on hinnanud mitmed kliendid. Üks klient, Daniel, on kirjeldanud oma kogemust, öeldes, et on Big Detailsi teenuseid kasutanud korduvalt ja peab neid usaldusväärseks tarnijaks. Big Details Book Blog Big Details Medium Artikkel
Jean-Jacques Annaud

Jean-Jacques Annaud (sündinud 1. oktoobril 1943 Juvisy-sur-Orges Essonne'i departemangus) on prantsuse filmilavastaja, stsenarist ja produtsent, Académie des Beaux-Artsi liige (2007) . Ta on lõpetanud kaks filmikooli Pariisis: École nationale supérieure Louis-Lumière'i ja 1964. aastal Institut des hautes études cinématographiquesi. Oma esimeses mängufilmis "Must ja valge värvides" ("La Victoire en chantant"; 1976) tugines ta oma isiklikule Kameruni sõjaväeteenistuse kogemusele. Film pälvis parima võõrkeelse filmi Oscari. 1986. aastal lavastas ta Sean Conneryga peaosas põnevus-müstikafilmi "Roosi nimi" ("Der Name der Rose"), mis filmiti Itaalia ja Saksamaa kloostrites ning põhineb Umberto Eco populaarsel samanimelisel romaanil. Seejärel 1988. aastal valmis seiklus- ja draamafilmi elementidega mängufilm "Karu" ("L'Ours"; peaosas isane Kodiaki karu Bart the Bear). Filmiti Dolomiitide, Saksamaa, Kanada ja Austria valitud paikades. 1997. aastal lavastas ta Brad Pittiga peaosas draamafilmi "Seitse aastat Tiibetis" ("Seven Years in Tibet"). Filmi võttepaigad olid Argentinas, Kanadas, Tiibetis, Nepalis ja Tiroolis. 2001. aastal tuli linale Annaud' Jude Law' ja Ed Harrisega peaosas Stalingradi lahingust pajatav sõjafilm "Vaenlane värava taga" ("Enemy at the Gates"), mille kõik filmi võttepaigad olid Saksamaal. 2004. aastal valmis seiklusdraamafilm "Kaks venda" ("Deux frères" / "Two Brothers"). Filmivõtted toimusid Kambodžas Ângkôri templite varemetes, Tais ja Prantsusmaal. Filmis kasutati umbes 30 tiigrit. Lavastaja "La victoire en chantant" – "Must ja valge värvides" (1976) "Je suis timide mais je me soigne" (1978) "Coup de tête" – (1979) "La guerre du feu" (1981) "Der Name der Rose" – "Roosi nimi" (1986) "L’ours" – "Karu" (1988) "L’Amant – "Armuke" (1992) "Wings of Courage" (1995) "Seven Years in Tibet" – "Seitse aastat Tiibetis" (1997) "Enemy at the Gates" – "Vaenlane värava taga" (2001) "Deux frères" / "Two Brothers" – "Kaks venda" (2004) "Sa majesté Minor" (2007) "Black Gold" – "Must kuld" (2011) "Le dernier loup" – "Hunditootem" (2015) "The Truth About The Harry Quebert Affair" (2018) "Notre-Dame brûle" (2022) Ordre national du Mérite'i rüütliklassi orden Ordre des Palmes académiquesi rüütliklassi orden Ordre des Arts et des Lettresi komandöriklassi orden (1997) Oscar 1977 – "Must ja valge värvides" (kategoorias "Parim võõrkeelne film") César 1982 – "La guerre du feu" (kategoorias "Parim film") 1982 – "La guerre du feu" (kategoorias "Parim filmirežissöör") 1987 – "Roosi nimi" (kategoorias "Parim võõrkeelne film") 1988 – "Karu" (kategoorias "Parim filmirežissöör") David di Donatello 1987 – "Roosi nimi" Jean-Jacques Annaud andmekogus IMDb (inglise)
Elefthérios Venizélos

Lennujaama kohta vaata artiklit Ateena Elefthérios Venizélose rahvusvaheline lennujaam. Elefthérios Kyriákou Venizélos (kreeka keeles Ελευθέριος Κυριάκου Βενιζέλος, Eleuthérios Kyriákou Venizélos; 23. (vkj 11.) august 1864 – 18. märts 1936) oli Kreeta ja Kreeka poliitik ning iseseisvuslane. Ta läks ajalukku Kreeka riigi laiendaja ja liberaalse demokraatia edendajana. Ta juhtis Liberaalset Parteid ning oli aastatel 1910–1933 kaheksal ametiajal Kreeka peaminister. Ta suurendas läbikäimist Euroopa kontserdi suurjõududega ning mõjutas suuresti nii riigi sise- kui välispoliitikat. Seetõttu on teda nimetatud tänapäeva-Kreeka loojaks. Ta jõudis suurde rahvusvahelisse poliitikasse kui tagas Kreeta Riigile autonoomia ning hiljem liitis Kreeta saare Kreekaga. Aastal 1909 kutsuti ta Ateenasse, et lahendada poliitiline tupikseis ja teha temast peaminister. Ta viis sisse põhiseadus- ja majandusreformid, millest algas Kreeka ühiskonna moderniseerimine. Lisaks korraldas ta tulevaste sõdade tarbeks ümber Kreeka armee ja mereväe. Enne 1912.–1913. aasta Balkani sõdu õnnestus Venizelosil liituda Balkani Liigaga, mis oli sõjaline liit Osmanite Riigi vastu. Tema diplomaatilise osavuse tulemusel kasvas Kreeka rahvaarvult ja pindalalt kaks korda suuremaks, endale saadi Makedoonia, Ípeiros ja osad Egeuse saared. Esimeses maailmasõjas oli Kreeka liitlaste poolel ning seega kasvas riik veelgi. Samas olid tema poliitikale vastu kuningas Konstantínos I neutraliteedipoliitika toetajad ning tekkis 1910. aastate rahvuslik skisma. Skisma kasvas mitteametlikuks kodusõjaks, kus võimu nimel võitlesid kümnendeid monarhistid ja nn venizelistid. Pärast võitu esimeses maailmasõjas sai Kreeka uusi territooriume Anatoolia ja Traakia lääneosas, mis oli samm lähemale Suure Idee saavutamisele ehk kogu Egeuse mere kreekakeelse rahvastiku liitmisele ühe riigi alla. Pärast esimest maailmasõda sai ta 1920. aasta valimistel lüüa ning Kreeka kaotas 1919.–1922. aasta Kreeka-Türgi sõja. Venizelos läks omal algatusel eksiili ning esindas Kreekat Lausanne'i rahuläbirääkimistel, millega sõlmiti rahvastikuvahetus Kreeka ja Türgi vahel. Jaanuaris 1933 sai temast viimast korda peaminister. Pärast märtsis 1935 toimunud riigipöördekatset põgenes ta Pariisi, kus ta aasta hiljem suri. Ta maeti Kreetale Akrotiri poolsaarele Chaniá äärelinna ehk oma sünnikoha lähistele. Venizelose perekonna hauad on saanud kohalikuks vaatamisväärsuseks. Kaasaegse Kreeka ajalugu Kreeka-Türgi sõda (1919–1922) Kitromilides, 2006, p. 178 "Liberty Still Rules", Time, 18 February 1924. "Venizélos, Eleuthérios". Encyclopædia Britannica Online. 2008. Duffield, J. W. (30 October 1921). "Venizelos, Maker of Modern Greece". The New York Times. Βερέμης, Θάνος Μ; Koliopoulos, Giannēs (2006). Ελλάς. Η σύγχρονη συνέχεια: από το 1821 μέχρι σήμερα (kreeka). Καστανιώτης. ISBN 978-960-03-4246-8. Beaton, Roderick (16. oktoober 2019). Greece: Biography of a Modern Nation (inglise). University of Chicago Press. ISBN 978-0-226-67374-5. "Intrigue in Greece". The Argus. Melbourne. 4. juuli 1916. Lk 7. Vaadatud 29. novembril 2012 – cit. via National Library of Australia.
Kesk-Vigala

Kesk-Vigala on paikkond Märjamaa vallas Jädivere–Silla maantee ääres ja Velise jõe paremal kaldal. Kesk-Vigala hõlmab ositi Vanamõisa ja Tõnumaa küla. Kesk-Vigala nime kasutatakse palju. Ajalooliselt on tegemist endise Vigala valla ühe kesksema paikkonnaga. Seal asusid vallamaja, valla tähtsaim kool, postkontor ja kultuurimaja. Paikkonna alevikulaadne süda on hävinud aja jooksul mitme hoone põlenguga. Oma ajaloolise tähtsuse on Kesk-Vigala minetanud. Huviväärsed objektid on Kesk-Vigalas magasiaidast ümber ehitatud endine kultuurimaja (kehvas seisukorras) ning kunagise Peru kooli asukohas asuv mälestuskivi. Praegu kannab maantee ääres Kesk-Vigala nime bussipeatus.
Tiibet (1912–1951)

Tiibet oli de facto iseseisev riik Ida-Aasias, mis kestis Qingi dünastia kokkuvarisemisest 1912. aastal kuni selle annekteerimiseni Hiina Rahvavabariigi poolt 1951. aastal. Kuigi Tiibet oli sajandeid olnud Hiina süseräänsuse all, suutis Tiibet Hiina sisekonfliktide tõttu selle aja jooksul Hiina süseräänsusest täielikult lahti saada ilma et teda oleks rahvusvaheliselt tunnustatud iseseisva riigina. Hiina Rahvavabariik okupeeris Tiibeti 1950. aasta oktoobris, mida pool aastat hiljem kinnitas leping "17-punktiline Tiibeti rahumeelse vabastamise programm", mis viis riigi annekteerimiseni Hiina Rahvavabariigi koosseisu. Pärast 1959. aasta ebaõnnestunud ülestõusu põgenes Tiibeti valitseja ja vaimne juht XIV dalai-laama koos oma toetajatega Indiasse Dharamsalasse, kus loodi Tiibeti eksiilvalitsus. 1965. aastal moodustas Hiina Tiibeti aladest umbes poole hõlmava Tiibeti autonoomse piirkonna.
Heinrich Harrer

Heinrich Harrer (6. juuli 1912 Hüttenberg, Austria-Ungari – 7. jaanuar 2006 Friesach) oli Austria mägironija, rändur, sportlane ja ja autor. Ta lõpetas 1938. aastal Grazis Karl-Franzens-Universität Grazi geograafia ja spordiõpetaja kraadiga. 1938. aastal oli ta üks neljast esimesest Eigeri põhjakülje kaudu tippu ronijast, mida natsipropaganda entusiastlikult tähistas. Harrerist sai SS-is Oberscharführer’i auastme ja ta astus NSDAP liikmeks. 1939. aasta sügisel interneerisid britid ta pärast Nanga Parbati ekspeditsiooni Indiasse. Sealt põgenes ta Tiibetisse, kus elas kuni 1951. aastani. Selle aja jooksul sai temast XIV dalai-laama usaldusisik. Harreri raamat "Seitse aastat Tiibetis" ja selle adaptsioon filmides tegid ta laialdaselt tuntuks. 1962. aastal tegi ta koos kaaslastega esmatõusu Carstenszi Püramiidile Uus-Guineas. Alates 1983. aastast asub Hüttenbergis Heinrich Harreri muuseum. Draamafilm "Seitse aastat Tiibetis" (režissöör Jean-Jacques Annaud, Heinrich Harreri osas Brad Pitt; 1997).  Heinrich Harrer – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Haapsalu Tütarlaste Gümnaasium

Haapsalu Tütarlaste Gümnaasium oli Haapsalus tegutsenud tütarlaste keskkool 1914–1918. Kool kasvas välja Haapsalu tütarlastekoolist. 1912. aastal lisandus sellele progümnaasiumi osa. 13. mail 1914 saadi luba muuta kool gümnaasiumiks. Selle direktoriks oli Alma Berg. Kooli tegevuse muutis keeruliseks alanud ilmasõda. 1917. aasta septembris sai uueks direktoriks Aleksandra Puusepp. Osa kooliperest evakueeriti sõja tõttu Venemaale, sestap suleti gümnaasiumi kolm vanemat klassi. Allesjäänud klasse juhatas Anna von Wistinghausen. Saksa okupatsiooni ajal muudeti kool saksakeelseks kõrgemaks tütarlastekooliks Elise Hoffmanni juhatusel. Saksa okupatsiooni lõppes 1918. aasta novembris ja 19. detsembril asutati eestikeelne Haapsalu poeglaste gümnaasium ja Haapsalu tütarlastegümnaasium Anton Üksti juhtimisel. 1919. aasta 15. jaanuaril sai Haapsalu Tütarlaste Gümnaasiumi juhiks ajalooõpetaja Alma-Josephine Vellmann (abielludes Margevitš). Kahe kooli õpetajaskond suuresti kattus, isegi õppenõukogud olid enamasti ühised. Suvel, kui Anton Üksti oli mobiliseeritud Vabadussõtta, täitis Alma ka poeglaste gümnaasiumi direktori kohuseid. Kuivõrd tal selleks reaalselt võimalusi oli, on küsitav, sest juunis ta abiellus ja asus alaliselt elama Tallinna. 1919 septembris liideti kaks kooli ühiseks gümnaasiumiks (hilisem Läänemaa Ühisgümnaasium/Haapsalu Gümnaasium). Lõuna, Kalle (6. oktoober 2024). "Esimene gümnaasium Läänemaal oli tütarlastegümnaasium" (PDF). Läänemaa Ühisgümnaasium. Vaadatud 6. oktoobril 2024. Teedema, Lea (1918). "Kreiskool ja tütarlastegümnaasium". Lend. 10 aastat eestikeelset gümnaasiumiharidust Haapsalus 1918–2018.: 31–39.
Shingon

Shingon on Jaapani budismi tantristlik koolkond, mille õpetused sarnanevad Tiibeti budismi vadžrajaana koolkonna omadega. Kui zen-budism 1100. aastatel Jaapanis levima hakkas, jäid vadžrajaana koolkondadest alles shingon ja tendai.