laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vashti Cunningham

Vashti Cunningham (sündinud 18. jaanuaril 1998 Las Vegases) on Ameerika Ühendriikide kõrgushüppaja. Ta tegi gümnaasiumiõpilasena täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi 2016. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Portlandis, kui võitis Ruth Beitia ja Kamila Lićwinko ees kuldmedali. Sellega sai Cunninghamist noorim sisemaailmameistriks tulnud naiskergejõustiklane. Olümpiamängudel Rio de Janeiros oli ta eelvõistlusel üks 17 kõrgushüppajast, kes ületas kvalifikatsiooninormi 1.94. Finaalis sai ta tulemusega 1.88 13. koha. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis pääses ta finaali ja sai 1.92-ga kümnenda koha. 2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Birminghamis hüppas Cunningham 1.93 ja võitis Marija Lassitskene järel hõbemedali. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas ületas ta isiklikku rekordit kordava 2.00 ja võitis Lassitskene ja Jaroslava Mahutšihhi järel pronksmedali. Olümpiamängudel Tokyos jäi Cunningham tulemusega 1.96 jagama kuuendat kohta. Vashti Cunninghami isa Randall Cunningham ja onu Sam Cunningham on NFL-is mänginud Ameerika jalgpallurid. Vashti vanem vend Randall Cunningham II on samuti kõrgushüppaja. Ema Felicity de Jager Cunningham on endine balletitantsija. "Vashti Cunningham". www.eurosport.com. Vaadatud 12. mail 2024. Vashti Cunningham Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Europapa

"Europapa" on Hollandi muusiku Joost Kleini laul ja singel. Selle autoriteks on Klein koos kuue teise laulukirjutajaga. Laul ilmus 2024. aasta veebruaris. Joost Klein esindas selle lauluga Hollandit 2024. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel.
Kiirestikuulja

Jumalaema Kiirestikuulja pühakuju (kreeka keeles Panagia Gorgoepikoos, kirikuslaavi keeles Скоропослушница) on üks Jumalaema ikoonidest, mida peetakse imettegevaks. Samuti on "Kiirestikuulja" üks Jumalasünnitaja epiteetidest. Kuulsaim ja varaseim Kiirestikuulja kujutis asub Athose Pühal mäel, see on seinamaaling Docheiariou kloostris refektooriumi idapoolsel välisseinal, sissepääsust paremal. Kiirestikuulja Jumalaema pühakuju püha tähistatakse 1. oktoobril. Eestis on Kiirestikuulja pühakujule pühitsetud MPEÕK Tallinna Jumalaema Kiirestikuulja ikooni kirik Lasnamäel Tallinnas. 1664. aastal kuulis Docheiariou kloostri munk ja köögiülem (trapezares) Neilos, kes oli harjunud oma tööpäeval kõndima refektooriumist mööda oma tee valgustamiseks tõrvikut kandes, häält ütlemas, et ta ei kõnniks tõrvikuga ega ajaks suitsu pühakujule. Neilos jättis selle tähele panemata, kuid kuulis häält taas määramas mungale karistuseks pimedaksjäämist. Mungad hakkasid ikoonile sellest möödudes austust avaldama ja riputasid selle ette õlilambi, samuti käskisid järgmisel köögiülemal selle ees viirukit suitsutada. Pime Neilos viibis sestpeale pidevalt latris ikooni ees ja palus Jumalasünnitajal talle andestada ning ta terveks teha. Peagi kuulis ta koos nägemise paranemisega ikoonilt kolmandat korda sõnumit, et tema palvet on kuulda võetud, et see sündis tänu Jumalaema eestkostele Jumala ees ning et mungad saavad sellele eestkostele loota kõigis oma hädades. Pühakuju hakati selle imepärase sündmuse järel nimetama "Kiirestikuuljaks". Sõnum imest ja Jumalema tõotusest levis kiiresti üle kogu Athose ning pühakuju juurde hakkas tulema arvukalt palverändureid. Koridor, milles ikoon asus, ehitati kinni, nii et moodustus väike kabel. Ikoonile on omistatud arvukalt hilisemaid imetegusid. Kiirestikuulja kuulub Hodegetria tüüpi ikoonide hulka. Jumalaema on kujutatud pooles pikkuses, ta hoiab Kristust oma vasakul käel ja osutab talle paremaga, kallutades oma pead kergelt lapse suunas. Kristuslaps õnnistab parema käega ja hoiab vasakus rullraamatut, eristuvaks detailiks on tema parema jala asend, mille kand on suunatud ikooni vaataja poole. Vahel on Jumalaema kujutatud krooniga, mida kannab oma maphorion '​i peal. Holy Monastery of Docheiariou. - Visit Mount Athos Virgin Mary Gorgoepikoos - Holy Monastery Dochiariou. - monastiriaka.gr
Eugeniusz Kwiatkowski

Eugeniusz Felicjan Kwiatkowski (30. detsember 1888 Kraków – 22. august 1974 Kraków) oli Poola keemik ja poliitik. Ta oli aastatel 1926–1930 Poola tööstus- ja kaubandusminister. Aastatel 1935–1939 oli ta Poola asepeaminister ning Poola rahandusminister. Tema isa oli jurist ja Krakowi raudteeameti töötaja. Pärast pärandit kolis perekond Czernichowcesse Zbaraži lähedal (asub praeguse haldusjaotuse järele Ternopili oblastis). Ta alustas õpinguid aastal 1898 Franz Josephi Gümnaasiumis Lvivis, aastatel 1902–1907 õppis ta Hõrivi jesuiitide kolleegiumis. Aastatel 1907–1910 õppis ta keemiat Lvivi tehnikaülikoolis, õpingute ajal osales ta Poola põrandaaluste üliõpilaste sõltumatute organisatsioonide tegevuses. Aastatel 1910–1912 õppis ta keemiat Müncheni ülikoolis. Aastal 1913 naasis ta Lvivi, asudes tööle linna gaasikatlamajja. Septembris 1913 abiellus ta Leokadia Glazeriga, neile sündis kolm lastː Jan (1914–1939), Anna (1918–2007) ja Ewa (1925–2018). Esimese maailmasõja ajal võitles ta Poola leegionides. Vahel töötas ta ka Lublini gaasitehases juhatajana. Sellele järgnenud Nõukogude-Poola sõja ajal töötas ta sõjaministeeriumi keskhangete büroo keemiaosakonnas. Aastal 1921 demobiliseerus ta porutšiku auastmes. Temast sai Varssavi tehnikaülikooli õppejõud. Ta töötas ka lämmastikutehases Mościckis (Ülem-Sileesia lämmastikutehased Chorzówis, Ida/Poola Ülem-Sileesia). Pärast Józef Piłsudski riigipööret 1926. aastal pakkus president ja Piłsudski usaldusisik Ignacy Mościcki teda majandusministri ametikohale (Ministerstwo Przemysłu i Handlu) Kazimierz Barteli valitsusse.
Csurgó

Csurgó (horvaadi keel Čurguj või Čurgov) on linn Ungaris Somogyi komitaadis, Csurgó kreisi halduskeskus. Csurgó asub riigi edelaosas, Horvaatia piirist 6 km kaugusel, komitaadikeskusest Kaposvárist ligikaudu 54 km läänes. Linna läbib Dombóvár–Gyékényesi raudteeliin. Csurgó on esmamainitud 1019. aastal. Ungari kuningas Béla III annetas Csurgó 1193. aastal Malta ordule (johanniitidele). Aastatel 1217–1226 ehitati asulasse klooster. 1405. aastal sai Csurgó turulinna staatuse. Piirkond sattus pärast Szigetvári langemist 1566. aastal Türgi võimu alla. 1792. avati Csurgós kalvinistlik gümnaasium. 19. sajandi teisel poolele arenes asula kiiresti. Trianoni rahulepingu tagajärjel jäi Csurgó piiri lähedale. 1989. aastal sai Csurgó vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi. Aumale, Prantsusmaa Fehérvárcsurgó, Ungari Haimhausen, Saksamaa Yuzawa, Jaapan Markelo, Holland Cristuru Secuiesc, Rumeenia Vráble, Slovakkia Vrsar, Horvaatia http://www.ksh.hu/apps/hntr.telepules?p_lang=HU&p_id=21315 Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. Csurgó bemutatkozik Csurgó. Vaadatud 13. mail 2024
Reticularia

Reticularia on perekond limakuid. Reticularia lycoperdon Reticularia eElurikkus
Reticularia lycoperdon

Reticularia lycoperdon, varem Enteridium lycoperdon, on liik limakuid. Reticularia lycoperdon eElurikkus
Benjamina Karić

Benjamina Karić (neiupõlvenimega Benjamina Londrc; sündinud 8. aprillil 1991 Sarajevos) on Bosnia ja Hertsegoviina poliitik (Bosnia ja Hertsegoviina Sotsiaaldemokraatlik Partei) ja jurist. Benjamina Karići isa on islamiusuline bosnialane ja ema serblane. Ta lõpetas 2013. aastal Sarajevo ülikooli õigusteaduskonna, 2014. aastal omandas ta samas magistrikraadi õigusteaduse alal. 2015. aastal lõpetas ta Sarajevo ülikooli ajaloo erialal. 2018. aastal omandas ta doktorikraadi Zenica ülikooli õigusteaduskonnas. Ta töötas Travniku ülikooli õigusteaduskonnas riigi- ja õigusajaloo osakonna dotsendina. Alates 2019. aastast oli ta õppeprodekaan. Bosnia ja Hertsegoviina Sotsiaaldemokraatliku Partei liige on ta alates 2009. aastast. 2019. aastal valiti ta partei aseesimeheks. 8. aprillil 2021 valis Sarajevo linnavolikogu ta Sarajevo linnapeaks. Biografija gradonačelnice: Benjamina Karić Grad Sarajevo. Vaadatud 13. mail 2024 Benjamina Karic is the New Candidate for Mayor of Sarajevo Sarajevo Times, 5. aprill 2021. Vaadatud 13. mail 2024 Benjamina Karic elected as the Mayor of Sarajevo Sarajevo Times, 8. aprill 2021. Vaadatud 13. mail 2024
Thonny

Thonny on tasuta, avatud lähtekoodiga integreeritud arenduskeskkond (IDE) Pythoni jaoks, mis on suunatud algajatele. See sisaldab erinevaid viise koodi läbimiseks, avaldise hindamiseks ja põhjalikuks visualiseerimiseks. Thonny peamine arendus toimus 2014-2018 Eestis, Tartu ülikooli arvutiteaduse instituudis. Alates 2018. aasta septembrist osaleb arendustöös Cybernetica AS. Programmikoodi samm-sammuline läbimine Rea numbrid Lihtne silur Toetus CPythonile ja MicroPythonile Muutujate väärtuste vaatamine mälus igal programmi täitmise sammul  Avatud ja suletud stringiliteraalide visuaalne eristamine Sulgude sees olevate lausete esiletoomine Globaalsete ja kohalike muutujate erinev stiilimuutus Lihtne pip GUI- (paketihalduri kasutajaliides) Süntaksvigade esile toomine. Thonny töötab Windowsi, macOSi ja Linuxiga. Thonny on saanud palju positiivset tagasisidet Pythoni ja arvutiteaduse hariduse kogukondadelt. Kasutajad kiidavad selle lihtsat ja kasutajasõbralikku kasutajaliidest ning võimalust kiiresti alustada Pythoni programmeerimisega. Thonny pakub ka lihtsaid tõrkeotsingu tööriistu, mis muudavad vigade leidmise ja parandamise hõlpsaks. Lisaks hinnatakse Thonny't selle tõttu, et see on kergesti ligipääsetav ja sobib hästi õppekeskkondadesse, aidates õpilastel kiiresti omandada programmeerimise alusteadmisi. "Programmeerimine - Kursused - Arvutiteaduse instituut". courses.cs.ut.ee. Vaadatud 20. mail 2024. "Thonny, Python IDE for beginners". thonny.org. Vaadatud 20. mail 2024. "Thonny, Python IDE for beginners". thonny.org. Vaadatud 13. mail 2024. "Thonny, Python IDE for beginners". thonny.org. Vaadatud 13. mail 2024. ""Thonny, Python IDE for beginners"". thonny.org. Vaadatud 13. mail 2024. """Thonny, Python IDE for beginners""". thonny.org. Vaadatud 13. mail 2024. """Thonny, Python IDE for beginners""". thonny.org. Vaadatud 13. mail 2024.
Michael Kumpfmüller

Michael Kumpfmüller (sündinud 21. juulil 1961 Münchenis) on saksa kirjanik ja ajakirjanik. Ta sündis aastal 1961 Münchenis, kuid kasvas üles Unterschleißheimis (asub Ülem-Baieri ringkonnas). Pärast keskkooli lõpetamist Garching bei Münchenis aastal 1980 kolis ta Tübingeni. a osales Leibnizi kolledžis üheaastasel üldõpetuse kursusel. Ta õppis aastatel 1981–1984 Tübingeni ülikoolis ajalugu ja saksa kirjandust, aastatel 1984–1986 õppis ta Viini ülikoolis ja aastatel 1987–1990 Berliini Vabaülikoolis. Aastatel 1990–1994 oli ta doktorantuuris. Tema doktoritöö pealkirjaga "Die Schlacht von Stalingrad" (eesti keeles: "Stalingradi lahing") uuris Stalingradi lahingu käsitlemist kirjanduslikes ja mittekirjanduslikes tekstides aastast 1942. Aastatel 1996–1998 töötas ta teadurina Berliini Vabaülikoolis. Aastast 1985 on ta töötanud vabakutselise ajakirjanikuna, kirjutades peamiselt tööst, sõjast ja religioonist. Ta alustas praktikandina avalik-õiguslikus ringhäälinguorganisatsioonis Bayerischer Rundfunk ja töötas peamiselt raadios. Aastast 1990 on ta kirjutanud peamiselt ajalehtedele ja ajakirjadele, nagu Die Zeit, Neue Zürcher Zeitung, Frankfurter Allgemeine Zeitung, Süddeutsche Zeitung ja Frankfurter Rundschau. Aastast 2000 on ta vabakutseline kirjanik. 2005. aasta Saksamaa föderaalvalimiste ajal sai ta Günter Grassi asutatud mitteametliku kodanikualgatuse liikmeks, mis toetas ametis olevat sotsiaaldemokraatide ja roheliste koalitsiooni. Varsti pärast valimisi sai Kumpfmüller kirjandusliku ühenduse "Lübecker Literaturtreffen" (tuntud ka kui "Lübeck 05", "Gruppe 06" või "Gruppe Lübeck 05") liige, mis on mitteametlik saksa autorite ja kirjanike rühmitus. Tema teostest on eesti keelde tõlgitud "Elu toredus" (saksa keeles "Die Herrlichkeit des Lebens"), raamat ilmus eesti keeles sarjas "Punane raamat", tõlkijaks Eve Sooneste. Ta oli aastatel 2004–2017 abielus Eva Menassega, neil on ühine poeg.
Mõhhailo Drapatõi

Mõhhailo Drapatõi (Миха́йло Васи́льович Драпа́тий) on Ukraina sõjaväelane. 2024. aasta maikuus määrati väegrupi Harkiv juhiks. 2021 - brigaadikindral 2022 - Sõjaliste Teenete Rist Генштаб призначив нового командувача ОТУВ «Харків» (vaadatud: 13.05.2024) УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №621/2021 Про присвоєння військового звання. 1. Присвоїти військове звання бригадного генерала: полковнику ДРАПАТОМУ Михайлу Васильовичу — заступнику Командувача об’єднаних сил; 06.12.2021 УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №533/2022. Нагородити відзнакою Президента України “Хрест бойових заслуг”. ДРАПАТОГО Михайла Васильовича — заступника командувача військ оперативного командування “Південь” Сухопутних військ Збройних Сил України, бригадного генерала, 27. juuli 2022
Margit Kilumets

Margit Kilumets (sündinud Margit Sutt 15. mail 1964 Tallinnas) on eesti ajakirjanik. Ta lõpetas 1987. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal. Töötanud nii raadios (Raadio 2-s), televisioonis (Eesti Televisioonis) kui ka kirjutavas pressis (ajakirjas Eesti Naine). Kevadest 2009 oli Kilumets Vikerraadio toimetaja. 2015. aastast juhib ta Eesti Televisiooni kultuurisaadet "OP!". Ta on juhtinud selliseid eriprojekte nagu "Jõulutunnel", vabariigi presidendi 24. veebruari piduliku vastuvõtu teleülekanne jpm.1988.aastal oli ta koos Madis Jürgeniga ETV saate "Pere hommikust!" saatejuht. "Loodusfoto aastaraamat 2001/02". Looduskiri 2003. 134-leheküljeline suures formaadis ja kõvas köites fotoalbum, ISSN 1406-8303 "Ita Ever Elu suuruses". Ajakirjade Kirjastus 2006 Noorpõlves oli ta kuulus oma punaste juuste ja roheliste silmade poolest. Need on sassi ajanud nii mõnegi mehe pea. Ta armastab lihtsat elu ja lihtsaid asju. "Uhkeldamine ei sobi sellele, kes on eluaeg puuvirnaga vastamisi elanud." leiab ta. Ta on pärit põlvkonnast, keda iseloomustavad sellised märksõnad nagu eetika, lavameisterlikkus, kohutav töö, eneseohverdamine. Kogu muu elu jääb seisma, kui mängu tuleb teater. Ta on näitlejanna, keda eesti rahvas tingimusteta armastab. Ta on Ita Ever. ISBN 9949-427-26-6 "Jaak Joala : kuulsuse ahelad". Hea Lugu 2015 2007 – Hea Sõna auhind Tema abikaasa on Juhan Kilumets, poeg spordiajakirjanik Juhan Kilumets ja tütar Minna Kilumets. http://raud.ut.ee/~elasn/LP_1987TY.html[alaline kõdulink] Margit Kilumets: Armastuse võimalikkusest. Postimees/60pluss, 18.03.2013. Kati Murutar. Curriculum vIta E. - raamatusarja supertipp. Pärnu Postimees, 12. jaanuar 2007
Alpi litterkõdrik

Alpi litterkõdrik ehk alpi litterhein (Noccaea caerulescens) on taimeliik ristõieliste sugukonnas. Alpi litterkõdrik andmebaasis eElurikkus.
Megacarpaea

Megacarpaea on taimeperekond ristõieliste sugukonnas. Megacarpaea polyandra Megacarpaea andmebaasis eElurikkus.
Borodinia

Borodinia on taimeperekond ristõieliste sugukonnas. Borodinia laevigata Borodinia andmebaasis eElurikkus.
Niklirohi

Niklirohi (Odontarrhena) on taimeperekond ristõieliste sugukonnas. Odontarrhena argentea – hõbe-niklirohi (hõbe-kilbirohi) Odontarrhena muralis – müür-niklirohi (müür-kilbirohi) Odontarrhena oxycarpa – türgi niklirohi (türgi kilbirohi)
Lepapoi

Lepapoi (Agelastica alni) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik. Lepapoi andmebaasis eElurikkus.
Valtteri Puustinen

Valtteri Jani Aleksi Puustinen (sündinud 4. juunil 1999 Kuopios) on Soome jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Pittsburgh Penguins ründajana paremäärel. Ta alustas klubikarjääri Soome klubis HPK, mille meeskonnas debüteeris ta Soome kõrgliigas hooajal 2018/19. Debüüthooajal lõi ta Soome kõrgliigas kümme väravat ja tuli 2019. aastal HPK-ga ka Soome meistriks. Hooajal 2019/20 lõi ta Soome kõrgliigas 17 väravat ja järgmisel hooajal 21 väravat. 2019. aastal valis Pittsburgh Penguins ta NHL-i draft '​is 184. valikuna. 2021. aasta mais sõlmis ta Penguinsiga kaheaastase lepingu. Hooajal 2021/22 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Penguinsi tütarklubis Wilkes-Barre/Scranton Penguins. NHL-is debüteeris Puustinen 11. märtsil 2022 mängus Vegas Golden Knightsi vastu ja andis selles mängus ka väravasöödu, kuid see jäi kaheks hooajaks tema ainsaks mänguks NHL-is. 2023. aasta juunis sõlmis ta Pittsburgh Penguinsiga uue üheaastase lepingu. Hooajal 2023/24 kuulus ta suurem osa hooajast Pittsburgh Penguinsi meeskonda, kus sai 52 mänguga kirja viis väravat ja 15 väravasöötu. 2019. aastal tuli Puustinen Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. 2021. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Soome jäähokikoondise koosseisus hõbemedali, kuigi pääses väljakule vaid kahes mängus. "Penguin sign Valterri Puustinen to a two-year, entry-level contract". Pittsburgh Penguins. 6. mai 2021. Vaadatud 6. mail 2021. "Penguins Re-Sign Forward Valtteri Puustinen to a One-Year Contract". NHL.com. 20. juuni 2023. Vaadatud 21. juunil 2023. Valtteri Puustinen NHL.com lehel Valtteri Puustinen hockeydb.com lehel
Natsionaalbolševistlik Rinne

Natsionaalbolševistlik Rinne (vene keeles Национал-большевистский фронт, НБФ) on 29. augustil 2006 Venemaa pealinnas Moskvas asutatud radikaalne poliitiline organisatsioon, mille lõid Eduard Limonovi Natsionaalbolševistlikust Parteist lahku löönud liikmed. Organisatsiooni ideoloogia põhineb natsionaalbolševismil. Poliitiliseks eesmärgiks on tugevalt tsentraliseeritud sotsialistliku riigi loomine Venemaal, mis peab hiljem laienema kogu endise NSV Liidu aladele ja panema aluse Euraasia impeeriumile. Uue riigi kandva rahvusena nähakse venelasi kui avatud rahvust, kelle hulka võivad kuuluda kõik, kes võtavad omaks vene keele ja kultuuri. Programmi kohaselt keskendub Natsionaalbolševistlik Rinne tööle noortega ning peab oma põhisuunaks tegevust tänavatel – miitingute ja meeleavalduste korraldamist. Natsionaalbolševistliku Rinde juht on organisatsioonilise töö komissar Aleksei Golubovitš. Rinne moodustab ühe osa filosoofi ja geopoliitiku Aleksandr Dugini loodud Euraasia Noorte Liidust. Ametlik veebileht (vene keeles) НБ-портал (vene keeles)
Tihvini Jumalaema

Tihvini Jumalaema ehk Jumalaema Tihvini pühakuju (vene keeles Тихвинская икона Божией Матери) on üks Jumalaema imettegevatest ikoonidest õigeusu kirikus. Ikooni püha tähistatakse 26. juunil. Pühakuju on üks neist, mille loomine on omistatud evangelist Luukale endale ja mis pärimuse järgi viidi 5. sajandil Jeruusalemmast Konstantinoopolisse; kuid sama pärimust on teada paljude Hodegetria tüüpi kuuluvate ikoonide kohta. 1383. aastal olid kalamehed Novgorodimaal Laadogal tunnistajateks, kuidas ikoon hõljus vee kohal valgust kiirates. 16. sajandi algusest pärinev vene käsikiri, "Lugu Tihvini Jumalaema pühakuju imedest", väidab, et Jumalaema ise otsustas, et ikoon peab lahkuma Konstantinoopolist, et mitte jääda sinna Bütsantsi impeeriumi langemise ajaks. Ikoon olevat ilmutanud end mitmel pool Tihvini ümbruses ja lõpuks Tihvini lähedal. Ikooni jaoks ehitati Jumalaema uinumisele pühitsetud puukirik, kus ikoon elas tervena üle mitu tulekahju. 16. sajandi algul ehitati Vassili III ajal selle asemele kivikirik, Ivan IV ajal asutati 1560. aastal mungaklooster. Ikoon säilis imepärasel viisil hulgas hilisemates sõdades ja elas üle segaseid aegu, sealhulgas ka kommunistide korraldatud kirikute sulgemise ja kirikuvarade natsionaliseerimise ning müügi 1920. aastatel. Tihvini Jumalaema ikoon kuulub Hodegetria tüüpi. Jumalaema on kujutatud vöökohast saati, ta hoiab Kristust oma vasakul käel ja osutab temale paremaga; Kristus hoiab käes rullraamatut ja õnnistab parema käega (väga sarnased sellele on Smolenski ja Ivironi Jumalaema). Kunstiajaloolased on ikooni dateerinud 13.–14. sajandi vahetusse ja see haakub pärimusega, mille kohaselt ikoon ilmutas end imelisel viisil Tihvini lähedal Venemaal. Alates 14. sajandist on ikoon asunud Venemaal Tihvinis, kuhu spetsiaalselt ikooni jaoks ehitati kirik ja asutati Jumalaema Uinumise klooster. 1941. aastal okupeerisid linna saksa väed, kes viisid ikooni Pihkvasse, sealt edasi Riiga. Läti õigeusu piiskopi eestvõttel viidi ikoon Ameerika Ühendriikidesse ja see asus aastail 1949–2004 Chicago õigeusu katedraalis. 1978. aastal austati seda Holdingfordi õigeusu kirikus Minnesotas. Ikoon toodi Venemaale tagasi 2004. aastal Chicago õigeusu piiskopi kasupoja korraldamisel. Ikoon asub praegu Jumalaema uinumise kloostris Tihvinis, kus asus ka enne 1917. aastat. 2016. aastal kingiti Chicago katedraalile ikooni täpne koopia, sh seda kattev vääriskividega kaunistatud riisa. Kirikukalender. - eoc.ee Appearance of the Tikhvin Icon of the Mother of God. - Orthodox Church in America Reproduction of Tikhvin Icon enshrined in historic Chicago cathedral. - Orthodox Church in America
Jiangxi

Jiangxi [tsjangsj'ii] on provints Hiina idaosas, Jangtse jõest lõunas. Provints jaguneb 11 ringkonna tasemel haldusüksuseks (kõik ringkonna õigustega linnad): Nanchang (南昌市 Nánchāng Shì) Jiujiang (九江市 Jiǔjiāng Shì) Jingdezhen (景德镇市 Jǐngdézhèn Shì) Pingxiang (萍乡市 Píngxiāng Shì) Xinyu (新余市 Xīnyú Shì) Yingtan (鹰潭市 Yīngtán Shì) Ganzhou (赣州市 Gànzhōu Shì) Yichun (宜春市 Yíchūn Shì) Shangrao (上饶市 Shàngráo Shì) Ji'an (吉安市 Jí'ān Shì) Fuzhou (抚州市 Fǔzhōu Shì) 2000. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Jiangxi provintsi elanikest hiinlased 99,7% ja šeed 0,2%. Provintsi koduleht (hiina keeles)
Salehardi–Igarka raudtee

Salehardi-Igarka raudtee on poolelijäänud raudtee Venemaal Salehardi ja Igarka ning Dudinka vahel. Raudteed ehitasid 1947–1953 GULAGi laagrite vangid.
Konstantin Primakov

Konstantin Primakov (27. aprill 1946 Žmerõnka, Vinnõtsja oblast, Ukraina NSV – 7. märts 2024) oli Eesti poksija. Ta lõ­petas 1968. aastal Tallinna Merekooli ja 1972 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna. Hakkas poksi harrastama Ukraina NSV-s, Tallinna Dünamos treenis Karl Lemani juhendamisel. Tuli aastatel 1967, 1968 ja 1970 I kergekeskkaal (kuni 63,5 kg) Eesti NSV meistriks. Ta osales aastatel 1966–1969 kolm korda Eesti NSV ja Soome sõpruskohtumistel (1966., 1968. ja 1969. aastal) ning kaotas kõik oma kohtumised. Oli 1968. aastal México suveolümpiamängude poksivõistlusele mineva NSV Liidu koondise kandidaat. Ta pidas 125 kohtumist ja võitis neist 106. Töötas 1970–1992 Dünamos ja Eesti NSV noortekoondise poksitreenerina, aastatel 2011–2015 oli tal poksitreeneri 6. kutsetase. Tegutses ka poksikohtunikuna (1984 üleliiduline kategooria, 1992 rahvusvaheline kategooria). Oli hiljem AS Karl Lemani peadirektor. Oli alates 1993. aastast Euroopa Harrastuspoksi Ühenduse (EABA) noorsookomisjoni liige. 1967 NSV Liidu meistersportlane 1996 Euroopa Harrastuspoksi Ühenduse (EABA) teeneline sporditegelane Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2018. Lk 445–446 Biograafia ESBL-is Konstantin Primakovi sporditulemused Eestis Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
Lehepuhur

Lehepuhur on aiatööriist langenud lehtede, rohu ja prahi koristamiseks. Lehepuhur tekitab tugeva õhuvoolu, mis puhub prahi soovitud suunas. Mõned mudelid võimaldavad lisaks puhumisele kasutada imemisfunktsiooni, tõmmates prahi kotti. Lehepuhureid on elektri- või bensiinimootoriga. Bensiinimootorid olid esialgselt kahetaktilised, hiljem neljataktilised, et vähendada õhusaastet ja müra. Elektrimootoriga puhureid on juhtmega või akutoitega. Lehepuhurid on käeshoitavad või seljakotina kinnitatavad, mis on ergonoomilisem pikemaajaliseks kasutamiseks. 1970. aastal valmistas Kyoritsu Noki esimese bensiinimootoriga seljas kantava lehepuhuri ja 1977. aastal esimese käeshoitava lehepuhuri. Lehepuhurite kasutamisel on negatiivseid külgi, kuna nendega kaasnevad õhu- ja mürasaaste ning ökoloogilise elupaiga häiringud. Ronix (31. oktoober 2020). "History Of Power Tools Series | History of Blowers". Ronix Mag (inglise). Vaadatud 26. märtsil 2024. Ortiz, Pete (28. oktoober 2022). "Who Invented the Leaf Blower, & When? (History)". House Grail (Ameerika inglise). Vaadatud 26. märtsil 2024. "History of the Leaf Blower". Battery Powered Leaf Blowers (Ameerika inglise). Vaadatud 26. märtsil 2024. "Tee lehtedele tuul alla ehk soovitusi lehepuhuri valimisel". Aiatehnika müük. Metsatehnika müük. Elektrirollerid. 6. september 2019. Vaadatud 26. märtsil 2024.
Urmas Talve

Urmas Talve (31. märts 1941 Tallinn – 22. september 1997) oli eesti poksija. Ta poksis Tallinna Dünamos Karl Lemani juhendamisel. Tuli 1961. aastal II kergekeskkaal (kuni 67 kg) ja 1963. aastal keskkaal (kuni 75 kg) Eesti NSV meistriks. 1961 Eesti NSV meistrivõistluste parim poksija Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2018. Lk 496–497 Urmas Talve sporditulemused Haud Tallinna Metsakalmistul