laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Matty Cash

Matthew Stuart Cash (sündinud 7. augustil 1997 Slough's) on Inglismaa-Poola jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Aston Villa ja Poola jalgpallikoondises. Ta kuulus noorena Wycombe Wanderersi noorteakadeemiasse ja FAB Academy'sse. 2014. aastal liitus ta Nottingham Forestiga. Hooaja 2015–16 teises pooles mängis ta laenul Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Dagenham & Redbridge, lüües 12 liigamänguga kolm väravat. Nottingham Foresti põhikoosseisus mängis ta Inglismaa esiliigas aastatel 2016–2020. Cash valiti hooajal 2019–20 Nottingham Foresti hooaja parimaks mängijaks. 2020. aasta septembris sõlmis ta viieaastase lepingu Aston Villaga. 18. septembril 2021 lõi ta mängus Evertoni vastu oma esimese värava Aston Villa särgis ja esimese värava Inglismaa kõrgliigas. Tema isa on endine jalgpallur Stuart Cash ja ema Suurbritannias sündinud poolatar. 2021. aasta septembris tegi Cash avalduse Poola kodakondsuse saamiseks. Sama aasta oktoobris sai ta Poola ja Inglismaa topeltkodakondsuse. Seejärel kutsuti ta Poola koondisse, tehes koondisedebüüdi 12. novembril 2021 MM-i valikmängus Andorra vastu. "Matty Cash: Aston Villa sign full-back from Nottingham Forest". skysports.com. 3.9.2020. 16.11.2021 "Villa put three past Everton to end unbeaten run". BBC Sport. 18.9.2021. Vaadatud 16.11.2021. "Inglismaa jalgpallur kutsuti Poola koondisesse". sport.err.ee. 1.11.2021. Vaadatud 16.11.2021 "Cash makes debut in Poland win". BBC Sport. 12.11.2021. Vaadatud 16.11.2021
Inda

Inda on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 6.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Inda küla taludest ja ajaloost
Marko Putinčanin

Marko Putinčanin (serbia kirillitsas Марко Путинчанин; sündinud 16. detsembril 1987 Belgradis) on Serbia jalgpallur, kes mängib poolkaitsja või paremkaitsjanja Eesti Meistriliiga klubis Tallinna FCI Levadia. Klubikarjääri jooksul on ta muuhulgas mänginud Serbia kõrgliiga klubis Donji Srem, Surdulica Radnik, Voždovac ja Vojvodina, Albaania kõrgliiga klubis Tirana Dinamo, Kasahstani kõrgliiga klubis FC Zhetysu, Sloveenia kõrgliiga klubis Ljubljana Olimpija ning Usbekistani kõrgliiga klubis Namagani Navbahor. Hooajal 2009–10 tuli ta Tirana Dinamoga Albaania meistriks ja võitis 2019. aastal Ljubljana Olimpija Sloveenia karika. 2021. aasta juunis liitus ta Levadiaga, sõlmides klubiga lepingu kuni 2022. aasta lõpuni. https://int.soccerway.com/players/marko-putincanin/82915/ (vaadatud 16.11.2021) "FCI Levadiaga liitus Serbia keskpoolkaitsja Marko Putinčanin". fcilevadia.ee. 17.6.2021. Vaadatud 16.11.2021
Halil Dervişoğlu

Halil İbrahim Dervişoğlu (sündinud 8. detsembril 1999 Rotterdamis) on Türgi jalgpallur, kes mängib Türgi kõrgliiga klubis Galatasaray ja Türgi jalgpallikoondises. Ta liitus 2009. aastal Rotterdami Sparta noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2018–19 Hollandi esiliigas, lüües sel hooajal liigas kümme väravat. Hooaja 2019–20 esimeses pooles lõi ta 17 liigamänguga Hollandi kõrgliigas viis väravat. 2020. aasta jaanuaris liitus ta Inglismaa esiliiga klubiga Brentford. Klubi põhikoosseisu tal esimesel hooajal murda ei õnnestunud, pääsedes väljakule kokku seitsmes mängus. Esimese värava lõi ta Brentfordi meeskonnas 9. jaanuaril 2021 Inglismaa karikamängus Middlesbrough' vastu. Hooaja 2020–21 esimeses pooles oli ta Brentfordist laenul Hollandi kõrgliiga klubis FC Twente ja hooaja teises pooles Galatasarays. 2021. aasta septembris suundus ta taas laenule Galatasaraysse. Türgi jalgpallikoondises debüteeris Dervişoğlu 27. mail 2021 sõprusmängus Aserbaidžaani vastu ja lõi selles mängus ka värava. Samal aastal kuulus ta Euroopa meistrivõistlustel osalenud Türgi koondisse.
India president

India president on India Vabariigi tseremoniaalne riigipea (president) ja sõjaväe ülemjuhataja. Alates 25. juulist 2022 on India president Draupadi Murmu. India riigipeade loend India peaminister
India peaminister

India peaminister on India Vabariigi valitsusjuht (peaminister). Alates 26. maist 2014 on India peaminister Narendra Modi. Jawaharlal Nehru (1947–1964) Indira Gandhi (1966–1977 ja 1980–1984) Rajiv Gandhi (1984–1989) Manmohan Singh (2004–2014) India president
Claude François de Méneval

Claude François de Méneval (2. aprill 1778 Pariis – 18. juuni 1850 Pariis) oli keiser Napoleon I lähikondlane, hilisem omavalitsustegelane ja memuarist. De Méneval oli aastatel 1802–1813 Napoleon I isiklik sekretär. 1810. aastal sai ta keisrilt paruni tiitli (baron de l'Empire). De Méneval võttis osa ka 1812. aasta sõjakäigust Venemaale. Selles sai tema tervis rängalt kannatada. Aastatel 1813–1815 oli ta Napoleoni teise abikaasa Marie-Louise erasekretär. Hiljem sai Claude François de Ménevalist omavalitsustegelane. Ta oli aastatel 1831–1848 Essonne'i departemangus asuva Gif-sur-Yvette'i valla munitsipaalnõunik. Auleegioni rüütli klassi orden (1806) Auleegioni ohvitseri klassi orden (1819) Lettre à M. Thiers : sur quelques points de l'histoire de l'empereur Napoléon et sur la mort du duc d'Enghien. Chez H. Delloye, 1839. Napoléon et Marie-Louise : souvenirs historiques. Amyot, 1845. Mémoires pour servir à l'histoire de Napoléon Ier : depuis 1802 jusqu'à 1815 : Bonaparte : Édition entièrement refondue. Ouvrage complété par des documents inédits. 1849.  Claude François de Méneval – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Working with Napoleon: Memoirs of Napoleon Bonaparte by His Private Secretary. amazon.com
Käriselja

Käriselja (ka Kärisilla või Kärissilla) on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 9.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Käriselja küla taludest ja ajaloost
Pierre Berthezène

Pierre Berthezène (24. märts 1775 Vendargues, Hérault' departemang – 9. oktoober 1847 Vendargues) oli prantsuse sõjaväelane (diviisikindral), Prantsuse revolutsioonisõdadest ja Napoleoni sõdadest osavõtja. Tema nimi on jäädvustatud Arc de Triomphe'i seinale. 1808. aastal sai Pierre Berthezène keisrilt paruni tiitli (baron Berthezène et de l'Empire). Brigaadikindralina võttis Berthezène osa Napoleoni 1812. aasta sõjakäigust Venemaale. Novembris 1812 paistis silma Berezina lahingus. Diviisikindralina osales Berthezène 1830. aastal Alžeeria sõjakäigus. 1830. aastal Juulirevolutsiooni käigus võimule tulnud Louis-Philippe I määras Berthezène'i Prantsuse vägede ülemjuhatajaks Alžeerias. Oktoobris 1832 sai Berthezène parlamendi ülemkoja liikmeks. Selles ametis oli ta kuni oma surmani 1847. aastal. Pierre Berthezène'i sõjaväelised auastmed: kapten (1799), commandant (1800), major (1806), kolonel (1807), brigaadikindral (augustis 1811) ja diviisikindral (augustis 1813). Auleegioni rüütli klassi orden (1804) Auleegioni ohvitseri klassi orden (1807) Auleegioni komandöri klassi orden (1809) Püha Louis' Kuningliku Sõjalise Ordu rüütli klassi orden (1814) Auleegioni suurohvitseri klassi orden (1829) Auleegioni suurristi klassi orden (1830) Dix huit mois en Algérie Souvenirs militaires, publié par son fils, Paris, 1855.  Pierre Berthezène – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Dominic Lieven

Dominic Lieven (sündinud 19. jaanuaril 1952 Singapuris) on Briti ajaloolane. Lieven lõpetas 1973. aastal Cambridge'i Ülikooli. Ta töötas aastatel 1978–2011 London School of Economics and Political Science'is (2011. aastast professorina) ja 2011–2019 Cambridge'i Ülikoolis vanemteadurina. Seejärel oli ta külalisprofessor LSE-s. 2001 – valiti Briti Akadeemia liikmeks 2013 – Sõpruse orden (Venemaa Föderatsioonilt) 2019 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks Russia and the Origins of the First World War, Macmillan Press (1983). Russia's Rulers Under the Old Regime, Yale University Press (1989). The Aristocracy in Europe 1815/1914, Macmillan/Columbia University Press (1992). Nicholas II: Emperor of all the Russias, John Murray/St Martin's Press/Pimlico (1993). Empire: The Russian Empire and its Rivals, John Murray/Yale University Press (2003). Russia Against Napoleon: The Battle for Europe, 1807 to 1814 Allen Lane/Penguin (2009). Towards the Flame: Empire, War and the End of Tsarist Russia Allen Lane/Penguin (May 2015). The End of Tsarist Russia: The March to World War I and Revolution, Penguin Random House (2015). Professor Dominic Lieven. lse.ac.uk
Thierry Lentz

Thierry Lentz (sündinud 8. juulil 1959 Metzis) on prantsuse jurist ja ajaloolane. Ta on Napoleoni-uurija, Académie nationale de Metzi korrespondentliige. Tema peamised uurimisvaldkonnad on Konsulaadi valitsemisperioodi ja Prantsuse esimese keisririigi ajalugu. Lentz lõpetas 1982. aastal Metzi Ülikooli magistrikraadiga avaliku õiguse alal. 1983. aastal sai Université Nancy-II-st magistrikraadi ka politoloogias (magistritöö käsitles bonapartismi). Lentz töötas ülikooliõppejõuna avaliku õiguse alal. 2000. aastal sai Napoleoni Fondi direktoriks ja 2008. aastal teadusajakirja Napoleonica peatoimetajaks. Alates 2012. aastast töötab Lentz La Roche-sur-Yonis asuvas kõrgkoolis Institut catholique de Vendée ajaloo õppejõuna. 2014. aastal loodi seal Napoleoni-uurimise kateeder. 2021. aastal sai Lentz dotsendiks. Napoléon diplomate. CNRS Éditions, Paris 2012, ISBN 9782271074423. Napoléon, une ambition française. Idées reçues sur une grande figure de l’histoire. Le Cavalier bleu éditions, Paris 2013, ISBN 9782846705073. Le congrès de Vienne. Une refondation de l’Europe. 1814–1815. Perrin, Paris 2013, ISBN 9782262033057. Waterloo. 1815. Perrin, Paris 2015, ISBN 9782262039400. Cahiers de Sainte-Hélène (2021; kaasautor François Houdecek) 1812, la campagne de Russie, de Marie-Pierre Rey et Thierry Lentz (dir.), avec Jacques Jourquin, préface de Victor-André Masséna, Perrin. ISBN 978-2262040727 [1]  Thierry Lentz – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Lihakarjakasvatus

Lihakarjakasvatus on veisekasvatuse haru, mis tegeleb veiste kasvatamisega liha tootmise eesmärgil. Aberdiini-anguse veis Herefordi veis Limusiini veis Simmentali veis Šarolee veis Akviteeni hele veis Belgia sinine veis Šoti mägiveis Gallovei lihaveis Tirooli hall veis Loomakasvatus
Adam Zamoyski

Adam Zamoyski (sündinud 11. jaanuaril 1949 New Yorgis) on poola päritolu Suurbritannia ajaloolane, ajakirjanik ja literaat. Adam Zamoyski sündis Poola sõjapõgenike perekonnas. Tema isa krahv Stefan Adam Zamoyski oli Poola eksiilvalitsuse peaministri Władysław Sikorski adjutant. Zamoyski lõpetas 1970. aastal Oxfordi Ülikooli bakalaureusekraadiga ajaloos ja tänapäeva keelte alal. Magistrikraadi sai samas 1974. aastal. Ta elab perega Londonis, kus tegutseb vabakutselise ajaloolasena. Teeb ka kaastööd ajalehtedele, sealhulgas väljaannetele The Independent, The Guardian, The Daily Telegraph ja The Times. Zamoyski on kirjutanud Frédéric Chopini elulooraamatu (1979) ja hulk ajalooraamatud. 2004. aastal HarperCollinsis ilmunud "Moscow 1812: Napoleon's Fatal March on Moscow" tõlgiti paljudesse keelde. Raamat käsitleb Napoleoni 1812. aasta sõjakäiku Venemaale. Zamoyski valdab poola, inglise, prantsuse, itaalia ja vene keelt. valiti Royal Society of Artsi fellow'ks valiti Kuningliku Kirjandusseltsi fellow'ks Chopin: a Biography, London, Collins, 1979 ISBN 0-00-216089-7 Paderewski, New York, Atheneum Books, 1982 ISBN 0689112483 ISBN 978-0689112485. The Polish Way: a Thousand-Year History of the Poles and Their Culture, London, John Murray, 1987, ISBN 0-531-15069-0. The Polish Way: a Thousand-Year History of the Poles and Their Culture, New York, Hippocrene Books, 1994, ISBN 0-7818-0200-8. The Last King of Poland, London, Weidenfeld & Nicolson, 1998, ISBN 0-7538-0496-4. Poland: A Traveller's Gazetteer, London, John Murray, 2001, ISBN 0-7195-5772-0. Holy Madness: Romantics, Patriots and Revolutionaries, 1776-1871, London, Weidenfeld & Nicolson, 2001, ISBN 1-84212-145-6. The Forgotten Few: The Polish Air Force in the Second World War, Pen & Sword Books, 2004, ISBN 1-84415-090-9. 1812. Napoleon's Fatal March to Moscow, New York, HarperCollins, 2004, ISBN 0-00-712375-2. Rites of Peace, The fall of Napoleon & the congress of Vienna, New York, Harper Press, 2007 ISBN 978-0-00-719757-6 Warsaw 1920 - Lenin's failed conquest of Europe, London, Harper Press, 2008, ISBN 978-0-00-725786-7 Poland: A History, HarperPress, 2009 ISBN 978-0007282753 Phantom Terror: The Threat of Revolution and the Repression of Liberty 1789-1848, William Collins, 2014 ISBN 978-0007282760 Napoleon: Man Behind the Myth. Harper Collins, 2015, ISBN 9780008116071 Napoleon: A Life 2018, William Collins, ISBN 9780465055937.  Adam Zamoyski – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Sverdlovski oblast

Sverdlovski oblast asub Venemaa Uurali föderaalringkonnas. Asub Kesk- ja Põhja-Uuralite idanõlvadel ja sellega piirneval Lääne-Siberi madaliku alal. Kõrgeim tipp on 1569 m (Konžakovski Kamen). Suuremad jõed on Tavda, Lozva, Sosva, Tura ja Põšma. Suuremad linnad on Jekaterinburg, Nižni Tagil, Kamensk-Uralski, Pervouralsk, Serov, Novouralsk ja Asbest. Alates 1995. aastast oli oblasti kuberner Eduard Rossel (Ühtse Venemaa liige). 23. novembrist 2009 oli kuberner Aleksandr Mišarin. Alates 29. maist 2012 on kuberner Jevgeni Kuivašev. Oblast jaguneb halduslikult 94 munitsipaalmoodustiseks: linnaringkonnaks, munitsipaalrajooniks ja kinniseks asulaks. 2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli 89,2% elanikest venelasi, 3,7% tatarlasi ja 1,2% ukrainlasi. Elanike arv: 4 409 700 (2006) 4 399 800 (2007) 4 395 600 (2008) 4 394 600 (2009) 4 394 900 (2010), 4 298 030 (2010, rahvaloendus) Alapajevski linnaringkond Alapajevski rajoon Arti rajoon Artjomovski linnaringkond Asbesti linnaringkond Atšiti rajoon Baikalovo rajoon Belojarski linnaringkond Berjozovski linnaringkond Bisserti linnaringkond Bogdanovitši linnaringkond Degtjarski linnaringkond Gari rajoon Gornouralski rajoon Irbiti linnaringkond Irbiti rajoon Ivdeli linnaringkond Jekaterinburgi linnaringkond Kamensk-Uralski linnaringkond Kamenski rajoon Kamõšlovi linnaringkond Kamõšlovi rajoon Karpinski linnaringkond Katškanari linnaringkond Kirovgradi linnaringkond Krasnoturjinski linnaringkond Krasnoufimski linnaringkond Krasnoufimski rajoon Krasnouralski linnaringkond Kušva linnaringkond Lesnoi linnaringkond (kinnine linn) Mahnjovo linnaringkond Malõševa linnaringkond Nevjanski linnaringkond Nevjanski rajoon Nižni Tagili linnaringkond Nižnije Sergi rajoon Nižnjaja Salda linnaringkond Nižnjaja Tura linnaringkond Novaja Ljalja rajoon Novouralski linnaringkond (kinnine linn) Pelõmi linnaringkond Pervouralski linnaringkond Polevskoi linnaringkond Põšma linnaringkond Reftinski linnaringkond Reži linnaringkond Revda linnaringkond Serovi linnaringkond Serovi rajoon Severouralski linnaringkond Sredneuralski linnaringkond Staroutkinski linnaringkond Sosva linnaringkond Suhhoi Logi linnaringkond Svobodnõi (kinnine linn) Sõsserti linnaringkond Šalja linnaringkond Zaretšnõi linnaringkond Taborõ rajoon Talitsa linnaringkond Tavda linnaringkond Tugulõmi linnaringkond Turinskaja Sloboda rajoon Turinski linnaringkond Uralski (kinnine linn) Verh-Nejvinski linnaringkond Verhnjaja Põšma linnaringkond Verhnjaja Salda linnaringkond Verhnjaja Tura linnaringkond Verhnjeje Dubrovo linnaringkond Verhoturje linnaringkond Voltšanski linnaringkond  Sverdlovski oblast – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Leevre

Leevre on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Külas asub Leevre hiietamm. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 9.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Marie-Pierre Rey

Marie-Pierre Rey (sündinud 1961) on prantsuse ajaloolane. Rey on lõpetanud grande école'i ja töötab Pariisis Université Panthéon-Sorbonne'is Venemaa ja Nõukogude ajaloo professorina. Ühtlasi on ta slaavlaste ajaloo uuringute keskuse direktor. La tentation du rapprochement, France et URSS à l’heure de la détente, 1964-1974, Paris, Publications de la Sorbonne, 1991, 355 p. De la Russie à l’Union soviétique, la construction de l’empire, 1462-1953, Paris, Hachette, Carré Histoire, 1994, 253 p. Le dilemme russe, la Russie et l’Europe occidentale d’Ivan le Terrible à Boris Eltsine, Paris, Flammarion, 2002, 354 p. Alexandre Ier, le tsar qui vainquit Napoléon, Paris, Flammarion, Grandes Biographies, 2009. 1814. Un tsar à Paris, Paris, Flammarion, 2014. 1812, La campagne de Russie, histoire et postérités, sous la direction de Marie-Pierre Rey et Thierry Lentz, préface de Victor-André Masséna, Paris, Perrin, 2012. [1] Marie-Pierre Rey. p220.ru Marie-Pierre Rey. ehne.fr Mme Marie-Pierre Rey. pantheonsorbonne.fr Marie-Pierre Rey. insscide.eu Marie-Pierre Rey raamatud Amazonis. amazon.com
Galloromaani keeled

Romaani keelte galloromaani haru hõlmab kõige kitsamas tähenduses prantsuse, oksitaani ja frankoprovansaali keeli. Teised määratlused on aga palju laiemad, hõlmates erinevalt katalaani, galloitaalia ja retoromaani keeli. Vanagalloromaani keel oli üks kolmest keelest, milles 842. aastal Strasbourgi vanded kirjutati. Galloromaani rühma kuuluvad: langue d'oïl. Need hõlmavad prantsuse, orleaani, gallo, anžuu, turääni, sentonži, puatuu, burgundia, pikardi, vallooni, lorääni ja normanni keeli/murdeid; frankoprovansaali Kesk-Ida-Prantsusmaal, Lääne-Šveitsis ja Loode-Itaalia Valle d'Aosta piirkonnas. Varem peeti seda kas oïl või oksitaani keele murdeks, kuid see on keeleliselt omaette keel või pigem eraldiseisev keelterühm, kuna paljudel selle murretel on vastastikune mõistetavus väike. Sellel on nii prantsuse kui ka oksitaani keele tunnused; oksitaani või lenga d'òci murded on näiteks provensaali ja gaskooni-arani. Teised keeleperekonnad, mis sisalduvad mõnikord gallaromaani keeltes: katalaani, mille standardvormid on katalaani ja valentsia keel. Mõned keeleteadlased vaidlustavad katalaani keele kaasamise galloromaani keelte hulka ja eelistavad rühmitada selle iberoromaani keelte hulka. Üldiselt jääb aga ka tänapäevane katalaani keel, eriti grammatiliselt, lähedasemaks tänapäevasele oksitaani keelele kui hispaania või portugali keelele. retoromaani keeled, sealhulgas romanši Šveitsis, ladiini Dolomiitide piirkonnas ja friuuli Friulis. Retoromaani keeled võib klassifitseerida galloromaani keelteks või eraldi haruna lääneromaani keeltesse. Retoromaani on mitmekesine rühm, kus Itaalia erimid on mõjutatud veneetsia ja itaalia keelest ning romanši frankoprovansaali keelest. galloitaalia keeled. Need hõlmavad piemonte, liguuri, lääne- ja idalombardi, emilia, romanjooli, sitsiilia-galloitaalia ja basilikata-galloitaalia keeli/murdeid. Veneetsia on nii "Ethnologue" kui ka "Glottologi" järgi ka galloitaalia haru osa. Galloitaalia võib klassifitseerida kui galloromaani või kui lääneromaani keelte eraldi haru. Liguuri (ja veneetsia keel, kui seda arvesse võtta) säilitab lõpu -o, olles galloromaani keeltes erandid. Mõnede keeleteadlaste (Pierre Bec, Andreas Schorta, Heinrich Schmid, Geoffrey Hull) arvates moodustavad retoromaani ja galloitaalia keeled ühe keelelise üksuse nimega "retotsisalpiini" või "padaania", mis hõlmab ka veneetsia ja istrioti murdeid, mille itaaliapäraseid jooni peetakse pealiskaudseks ja teisejärguliseks. Galloromaani keelte levik sõltub suuresti sellest, millised keeled rühma kuuluvad. Selle kitsaima määratluse alla kuuluvaid (s.o. langue d'oïl ja arpitaani) räägiti ajalooliselt Prantsusmaa põhjaosas, Flandria osades, Alsace'is, Lorraine'i osades, Belgia Valloonia piirkonnas, Kanalisaartel, Šveitsi osades ja Põhja-Itaalias. Tänapäeval domineerib selles geograafilises piirkonnas üksainus galloromaani keel (prantsuse keel) (sealhulgas Prantsusmaa varasemad mitteromaani alad), mis on levinud ka ülemeremaadele. Piirkond hõlmab laiemalt ka Lõuna-Prantsusmaad, Katalooniat, Valencia autonoomset piirkonda ja Baleaare Ida-Hispaanias, Andorrat ja suurt osa Põhja-Itaaliast.
Ljubomir Beskrovnõi

Ljubomir Grigorjevitš Beskrovnõi (vene keeles Любомир Григорьевич Бескровный; 10. oktoober (vkj 27. september) 1905 Harkiv, Harkovi kubermang – 9. juuli 1980 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaajaloolane. Ljubomir Beskrovnõi töötas pärast 1930. aastal Kubani Pedagoogilise Instituudi lõpetamist koolis õpetajana ja seejärel kõrgkoolis õppejõuna. Osales Suures Isamaasõjas. 1943. aastal kutsuti rindelt tagasi ja suunati Frunze-nimelisse Sõjaväeakadeemiasse sõjaajaloo õppejõuks. Edutati hiljem sõjaajaloo kateedri ülemaks ja ülendati polkovnikuks. 1950. aastal sai Beskrovnõi ajaloodoktoriks, kaitstes väitekirja "Строительство русской армии в XVIII веке". Samal aastal sai professori kutse. 1955. aastal lahkus ta sõjaväeteenistusest ja asus tööle NSV Liidu Teaduste Akadeemia süsteemis, kus jätkas sõjaajaloo temaatikaga. Отечественная война 1812 года и контрнаступление Кутузова. (1951) Отечественная война 1812 года. (1962) Русская армия и флот в XIX веке. Военно-экономический потенциал России. (1973)
Zopfstiil

Zopfstiil (saksa keeles Zopf 'pats') ehk palmikstiil on varaklassitsistlik arhitektuuri- ja sisekujundusstiil 18. sajandi Saksamaal, ajavahemikus umbes 1760–1790; kujutab endast üleminekustiili rokokoo ja klassitsismi vahel. Samaaegne Louis XVI stiiliga Prantsusmaal. Dekoorile on iseloomulik asjalikkus ja antiigist laenatud motiivide, nagu rippuvad vanikud (festoonid ja girlandid), rippkaunistused, rosetid, palmetid jm kasutamine koos rokokooliku kerguse ja elegantsiga. Zopfstiil on kujundanud ka Eesti 18. sajandi lõpu arhitektuuri ilmet. Eestis leidub zopfstiilis ruumikujundust 18. sajandil ehitatud mõisahoonetes, näiteks Ääsmäe mõisa peahoone dekooris, Ingliste mõisa saali dekooris, Rägavere mõisa saalis. Palju zopfstiilis ehitisi on Tartus, rikkalikema dekooriga neist Raekoja plats 8. Magamistuba Esterházy lossis Tüüpiline zopfstiili ornament, Pöcksteini loss Straßburgis Kärntenis Kabinet Ludwigslusti lossis Zopfstiilis ornamendid Heiligenkreuzerhofis Viinis Haus Sorgenfrei, torn ja detailid Kynast Radebeulis, torn ja detailid Bad Cambergi Peetruse ja Pauluse kirik Varaklassitsistlik maja raekoja plats 8, Tartu https://www.eki.ee/dict/vsl/index.cgi?Q=zopfstiil&F=M&C06=et "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. november 2021. Vaadatud 16. novembril 2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://opetaja.edu.ee/harjumaa_moisad/arhitektuur_a_varaklassitsism_aasmae4.html http://www.eestigiid.ee/?SCat=15&CatID=0&ItemID=318 https://register.muinas.ee/public.php?menuID=monument&action=view&id=15804 E. Artemjeva. Tartu Kunstimuuseumi klassitsistlik sisekujundus – minevik, olevik ja tulevik. - Kujundeist kujunduseks. Disaini õppetooli valitud lõputööd 2010–2011. Eesti Ettevõtluskõrgkool Mainor, Toimetised 1. 2012
Koluta

Koluta on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Kultuurimälestistest jääb Koluta territooriumile ohvrikivi (registrinumbriga 12113). Küla läbib Terjatu peakraav. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 8.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Ohvrikivi Kultuurimälestiste riiklik register
Kohtru

Kohtru on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Asub Kohtru jõe ääres. Kohtru jõgi Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 8.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Kohtru küla taludest ja ajaloost
Pärtel-Peeter Pere

Pärtel-Peeter Pere (sündinud 19. detsembril 1985 Tallinnas) on Eesti ametnik ja poliitik, alates 14. aprillist 2024 Tallinna abilinnapea. Ta oli 1. aprillist 2023 kuni 14. aprillini 2024 XV Riigikogu liige. Õppis Gustav Adolfi Gümnaasiumis, mille lõpetas 2005. aastal. Ta kuulub 13. märtsist 2021 Reformierakonda. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 1473 häält ning osutus valituks. 13. jaanuaril 2024 valiti ta Reformierakonna Tallinna piirkonna esimeheks. Alates 14. aprillist 2024 on ta Tallinna keskkonna ja kommunaalteemade abilinnapea. Reformierakond valis Tallinna piirkonna juhiks Pärtel-Peeter Pere Eesti Rahvusringhääling, 13. jaanuar 2024. Vaadatud 13. jaanuaril 2024 "Tallinna rattalinnapea Pärtel-Peeter Pere: rattalinnapea esindab kogukonda" Ma Olen Jalgrattur, 5. oktoober 2021