laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Steve Pearce

Steven Wayne Pearce (sündinud 13. aprillil 1983 Lakelandis Florida osariigis) on Ameerika Ühendriikide pesapallur. Tema mängupositsioonid on left fielder ja first baseman. Ta on paremakäeline. 2018. aastal mängis ta Major League Baseballi klubis Boston Red Sox. Samal aastal tuli ta klubiga World Seriesi võitjaks ning ta nimetati World Seriesi väärtuslikumaks mängijaks. Enne Red Soxiga liitumist mängis ta Pittsburgh Piratesis (2007–2011), Baltimore Oriolesis (2012, 2013–2015 ja 2016), Houston Astrosis (2012), New York Yankeesis (2012), Tampa Bay Raysis (2016) ja Toronto Blue Jaysis (2017–2018). Pearce on Kelly Johnsoni kõrval üks kahest mängijast, kes on mänginud American League'i Idadivisjoni kõigis viies klubis. 2007. aastal tuli ta USA pesapallikoondise koosseisus maailmameistriks. Steve Pearce baseball-reference.comi lehel
Erakond Isamaaliit

Erakond Isamaaliit oli rahvuslik-konservatiivne kristlik-demokraatlik liberaalse majanduspoliitikaga Eesti erakond aastatel 1995–2006. Isamaaliit loodi 2. detsembril 1995 Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei ja Rahvusliku Koonderakonna "Isamaa" ühinemise teel. Paljud nimetatud kahe partei liikmetest olid juba varem töötanud koos Eesti kodanike komiteede liikumises, Eesti Muinsuskaitse Seltsis ja Eesti Kongressis. 1995–1998 oli erakonna esimees Toivo Jürgenson, 1998–2002 Mart Laar, 2002–2005 Tunne Kelam ja aastast 2005 kuni ühinemiseni Res Publicaga Tõnis Lukas. Isamaaliit on mänginud olulist rolli iseseisvuse taastanud Eesti elu kujundamisel, olles valitsuse juhtiverakond kolmandiku sellest ajast. Samuti oli Lennart Meri "Isamaa" kandidaadiks Eesti presidendi kohale 1992. aastal. Isamaaliidu juures tegutsesid Rahvuslaste ühendus, Naiskogu, Ettevõtjate ühendus, Rahvuskultuuri ühendus, Sportlaste ühendus, Seeniorite kogu, mitmed toimkonnad ja töörühmad ning noorteühendus Noor-Isamaa. 2001. aasta presidendivalimistel valiti Isamaaliidu presidendikandidaadiks Peeter Tulviste. 2006. aasta jaanuari seisuga oli Isamaaliidul üle 3200 liikme. 18. märtsil 2006 võttis Eesti Demokraatliku Partei kongress vastu otsuse liituda Isamaaliiduga. 4. aprillil 2006 teatasid erakond Isamaaliit ja erakond Res Publica kavatsusest ühineda. Sama aasta 4. juunil saavutas ühinemisotsus ka Pärnus peetud erakonna suurkogu toetuse. Ühenderakonna nimeks kinnitati ametlikult Isamaa ja Res Publica Liit. Kuni ühinemisprotsessi lõpuleviimiseni juhtisid seda kaks esimeest – Tõnis Lukas ja Taavi Veskimägi. Kahe pere lahing Kadrioru pärast
Evangeeliumi Priiusuühingute Liit

Evangeeliumi Priiusuühingute Liit (enne 1936 Jeesuse Kristuse Evangeeliumi Koguduste Ühendus) oli Eesti esimesel iseseisvusajal tegutsenud organisatsioon, mis ühendas sealseid priilaste organisatsioone. Liitu kuulusid need: Haapsalu, Vedra, Sinalepa ja Massu Läänemaalt; Palade, Jausa, Ligema, Külama Hiiumaalt; Kuressaare, Vanamõisa, Loona, Eikla Saaremaalt. 1938. aastal oli liidu liikmete arv üle 2000, neist kõige rohkem Hiiumaalt. Ühingul oli oma ajakiri Armu Hääl, mis ilmus kuni 1940. aastani. Vormsi ja Riguldi rootsikeelsed kogudused registreeriti 1926, aga ei ühinetud liiduga. 1945. aastal sunniti suur osa Eesti vabakogudustest liituma Eesti Evangeelsete Kristlaste-Baptistide Liitu, mis allus üleliidulisele nõukogule Moskvas.
KiKa

KiKa (Der Kinderkanal von ARD und ZDF 'ARD ja ZDF-i lastekanal') on Saksamaa lastetelekanal. See alustas tööd 1. jaanuaril 1997.
Stetškini automaatpüstol

Stetškini automaatpüstol, lühend APS (Avtomaticheski Pistolet Stetškina = Автоматический Пистолет Стечкина), on Nõukogude Liidus 1951. aastal relvastusse võetud valikulise tulega (üksiklasud või valangud) automaatpüstol kaliibriga 9 mm. Relva konstrueeris Igor Stetškin. 1970. ja 1980. aastatel oli APS Nõukogude armees rühma granaadipildurite relvastuses. Püstolist sai tulistada valangutega, 700–750 lasku minutis. Püstoli salv mahutab 20 padrunit 9 x 18 mm. Kuuli algkiirus väljumisel raua suudmest on 340 m/s. Püstoli kaal on padruniteta 1020 g, raua pikkus 140 mm. Nikita Hruštšov kinkis Stetškini automaatpüstoli isiklikult sellistele "oma liiga" kaasvõitlejatele nagu Ernesto Che Guevarale ja Fidel Castrole. Esimestel mudelitel oli kabuur-kaba valmistatud puidust, hilisematel plastist. Vene eriteenistustes on Stetškini püstol kasutusel siiani. Püstol võeti tootmisest maha umbes 1975. aastal.
Jevgeni Pelešev

Jevgeni Pelešev (13. detsember 1930 Karoli küla, Vasknarva vald – 15. jaanuar 2021) oli vene rahvusest Eesti ja Venemaa õigeusu vaimulik. Ta sündis aastal 1930 Vasknarva vallas Karoli külas. Sõjakeerises hävis tema kodu ning ta asus ümber Kuremäele. Noorukiaastad möödusid kloostris töötades ja teenides. Pelešev oli kloostris autojuht ja kellalööja. Pärast õpinguid Leningradi vaimulikus seminaris tuli Pelešev tagasi Eestisse ja ta pühitseti 28. augustil 1955 Petseri kloostris preestriks . Ta oli aastatel 1955–1975 Zalesje Kolmainu koguduse preester ning aastast 1975 kuni surmani Petseri Varvara koguduse preester. Sündinud venelasena, rääkis ta selgelt eesti keelt ja oli aastakümneid ainus õigeusu preester Pihkvamaal, kes viis teenistust läbi kahes keeles. Isa Jevgeni oli kõige pikemaealisem setode preester, kes teenis vaimulikuna kolme hilisema Venemaa patriarhi Aleksius I, Pimeni ja Aleksius II juures. Viimase teenistuse pidas ta 90-aastaselt Varvara kirikus vana jõulu ajal 7. jaanuaril 2021. aastal. Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Püha Piiskop Platoni ordeni III järk (2010) Suri Petseri püha Varvava kiriku ülempreester, isa Jevgeni ERR, 16. jaanuar 2021
Leipalingise vald

Leipalingise vald (leedu keeles Leipalingio seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Druskininkai omavalitsuse territooriumil. Valla pindala on 259 km². Kuni 1999. aasta lõpuni kuulus see Lazdijai rajooni koosseisu, kui see aga Druskininkai omavalitsuse koosseisu läks, liideti 14 valla küla Veisiejai vallaga. 2011. aasta seisuga elas vallas 3368 inimest. Valla keskuseks on Leipalingise alev, kus 2011. aastal oli 1552 elanikku. Vallamaja asub aadressil Alėjos g. 30, vallavanem on Antanas Krancevičius. Lisaks küladele asub vallas ka Karalinavase huutor, kus aastal 2011 oli kolm elanikku. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. september 2018. Vaadatud 29. oktoobril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Leipalingio seniūnija. Druskininkų savivaldybė , vaadatud 29.10.2018. 2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamentas, vaadatud 29.10.2018.
Arnold Normak

Arnold Normak VR II/3 (14. november 1899 Rakvere – 13. november 1924 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane, nooremleitnant (1920). Õppis Tallinna Nikolai Gümnaasiumis. Läks koolipingist 16. detsembril 1918 Tallinna Kooliõpilaste pataljoni, kust 10 päeva hiljem läks esimeste kooliõpilastega vabatahtlikult laiarööpmelisele soomusrongile nr. 2. Nimetati dessantkompaniisse ning võttis selle koosseisus osa kõigist soomusrongi nr. 2 lahinguist Narva ja Lõunarindel kuni 7. märtsini 1919. Kolmandal rindel viibimise päeval – 29. detsembril 1918 – lahingus Anne mõisa juures üles näidatud vapruse ning haavatud ohvitseri päästmise eest tule alt anti talle Vabadusristi II liigi 3. järgu teenetemärk. Keskkooli lõpukatsetest osavõtmiseks komandeeriti Normak 7. märtsil 1919 tagasi Tallinna Kooliõpilaste pataljoni. 22. aprillil 1919 astus ta Sõjakooli 1. sõjaaegsele jalaväeohvitseride kursusele, mille 3. augustil 1919 lipnikuna lõpetas. Valis teenistuskohaks laiarööpmelise soomusrongi nr. 5, kus teenis sõja lõpuni ning osales lahingutes Pihkva ja Narva rinnetel, olles luurajate komando ülem. 6. mail 1920 viidi seoses endise soomusrongi likvideerimisega üle soomusrongile nr. 3. Tundes huvi lennunduse vastu, läks Normak 1924. aasta mais lennuväerügementi, kus asus õppejaoskonna lendurite klassi õpilaseks. Lennuväerügemendis ette tulnud teenistuslike sekelduste tõttu läks vabasurma. Lipnik – 1919 Alamleitnant – 1920 Vabadusrist, II liigi 3. järk priikooli õigus kuni kõrgema kooli lõpetamiseni tasuta maa normaaltalu mõõdus
J. D. Martinez

Julio Daniel Martinez (sündinud 21. augustil 1987 Miamis Florida osariigis) on Ameerika Ühendriikide pesapallur. Tema mängupositsioonid on outfielder ja designated hitter. Ta on paremakäeline. Alates 2018. aastast mängib ta Major League Baseballi klubis Boston Red Sox. Varem on ta mänginud Houston Astrosis (2011–2013), Detroit Tigersis (2014–2017) ja Arizona Diamondbacksis (2017). 2018. aastal võitis ta Red Soxiga World Seriesi. Samal hooajal pälvis ta American League'i parimale lööjale antava Hank Aaroni auhinna ja oli American League'is esimene RBI (run batted in) näitaja poolest. 2015. aastal sai ta American League'i parima outfielder '​i positsioonil mängiva ründava mängijana Silver Sluggeri auhinna. Aastatel 2015 ja 2018 valiti ta Major League Baseballi tähtede mängu koosseisu. Major League Baseballi kuu parimaks mängijaks on ta valitud kahel korral ja nädala parimaks mängijaks seitsmel korral. Martinez on Kuuba päritolu.  J. D. Martinez – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis J. D. Martinez baseball-reference.com lehel J. D. Martinez MLB ametlik kodulehel
Javier Báez

Ednel Javier Báez (sündinud 1. detsembril 1992 Bayamónis) on Puerto Rico pesapallur. Tema mängupositsioon on infielder. Báez sündis ja kasvas üles Puerto Ricos. 2005. aastal kolis ta koos perekonnaga Floridasse. Ta õppis Jacksonville'i ühes keskkoolis ja hiljem Jacksonville'i Ülikoolis. Alates 2014. aastast mängib ta MLB-i klubis Chicago Cubs. Cubs oli ta valinud 2011. aasta MLB draft '​is üheksandana. 2016. aastal tuli ta klubiga World Seriesi võitjaks. Ta valiti samal hooajal koos Jon Lesteriga National League'i finaalseeria väärtuslikumaks mängijaks. 2018. aastal oli ta National League'i parim mängija RBI (run batted in) näitaja poolest. Samal hooajal valiti ta MLB tähtede mängule. Aastatel 2016 ja 2017 on ta pälvinud parima mitmel positsioonil mängivale kaitsemängijale antava Fielding Bible'i auhinna. 2017. aastal pälvis ta Puerto Rico pesapallikoondisega World Baseball Classici turniiril hõbemedali.  Javier Báez – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Javier Báez baseball-reference.com lehel Javier Báez MLB kodulehel
Leipalingis

Leipalingis on alev Leedus Druskininkai omavalitsuse territooriumil, Leipalingise valla halduskeskus. Alev asub Seira jõe ääres. Alevi põhjapiiril asub 0,031 km² suurune Leipalingise järv, idas asub Aviris, alevist lõunas aga Bilsas Baltajis. Leipalingises on põhikool ja raamatukogu. Seal tegutsevad kohalik metsamajand, maaparandusühistu ja õmblustsehh. Vaatamisväärsusteks on sealne aastal 1821 valminud katoliku kirik ja Leipalingise mõisa hoonetekompleks, mille kontorihoones asub ka sealne koduloomuuseum. Leipalingis asub vanal jatvingite asualal. Ka alevi nimi tuleneb jatvingi keelest, kus see tähendab pärnade (jatvingi leipa) salu. Alevi ümbruses asub mitu jatvingite muinaslinnust - alevist lõunas asub Černiauskai linnamägi, kagus aga Druskininkėliai linnamägi. Alevist läänes asub Leipalingise vana kalmistu, mis oli kasutusel XVIII sajandini ja mis on muinsuskaitse all. Sealne mõis rajati aastal 1503, mõisa juures asuvat alevit (Lepunikai) aga aastal 1516. Algselt kuulus see Trakai vojevoodkonda. Aastal 1520 rajasid alevi omanikud Sapiehad sinna esimese kiriku, mis oli õigeusu kirik. Katoliku kirikuks muutus see alles aastal 1611. Hiljem kuulus alev Massalskitele ja Plateritele. Aastal 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed 155 Leipalingise juuti. Nõukogude võimud küüditasid 51 alevi elanikku. Nõukogude perioodil oli Leipalingis kohaliku kolhoosi keskasulaks. Juudi kalmistu Leipalingise kirik Leipalingis [1] Algimantas Miškinis. Leipalingis. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 694 lk. Национальный атлас Беларуси, Mińsk 2002,lk. 266-267. Leipalingis” - Encyclopedia of Jewish Communities in Lithuania (Lithuania) Alev Poola geograafilises sõnastikus Alev portaalis vietoves.Lt
Viečiūnai vald

Viečiūnai vald (leedu keeles Viečiūnų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Druskininkai omavalitsuse territooriumil. Valla pindala on 188 km². Kuni aasta 1999 lõpuni kuulus vald Varėna rajooni koosseisu, kus see kandis nime Ratnyčia vald, seejärel läks see Druskininkai omavalitsuse koosseisu. Tänapäevase nime sai vald 28. aprillil 2000. 2011. aasta seisuga elas vallas 3671 inimest. Valla keskuseks on Viečiūnai alev, kus aastal 2011 oli 1708 elanikku. Vallamaja asub aadressil Jaunystės g. 17-2, vallavanem on Alvydas Varanis. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. september 2018. Vaadatud 29. oktoobril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Viečiūnų seniūnija. Druskininkų savivaldybė , vaadatud 29.10.2018. 2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamentas, vaadatud 29.10.2018.
Viečiūnai

Viečiūnai on alev Leedus Druskininkai omavalitsuse territooriumil, Viečiūnai valla halduskeskus. Alev asub Nemunase jõe paremal kaldal. Viečiūnais on põhikool, postkontor, seltsimaja ja raamatukogu. Küla on kirjalikes allikates esmamainitud 1629. aastal. 1963. aastal rajati sinna ketrusvabrik, kus tänapäeval tehakse üksnes õmblustöid. Aleviks sai Viečiūnai 2016. aastal. [1] Viečiūnams – miestelio statusas Alev portaalis vietoves.Lt
Osterheide

Osterheide on inkorporeerimata ala Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis. Ala pindala on 177,99 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1961 inimest. Ala halduskeskus on Oerbke küla; teised külad on Ostenholz ja Wense. Osterheide ja Lohheide alad moodustavad Bergen-Hohne polügooni. 1935. aastal rajas Saksa relvajõud, Wehrmacht, Bergeni ja Fallingbosteli vahele Bergeni polügooni. Kokku evakueeriti 24 küla ja nende elanikud paigutati ümber. 1938. aastal loodi polügooni haldamiseks Bergeni ala maaomand (Gutsbezirk Platz Bergen) ja see allutati Fallingbosteli kreisile. 1945. aastal jaotati Gutsbezirk kaheks eraldi alaks, Osterheide ja Lohheide. Osterheide jäi Fallingbosteli kreisi osaks, samas Lohheide allutati taas Celle kreisile. Täna hõlmab Osterheide NATO Bergen-Hohne tulistamisala Heidekreisi kreisis, mis loodi 1958. aastal. Alam-Saksi omavalitsusmäärustiku (NGO) § 16 järgi reguleerib inkorporeerimata või vallaväliste alade haldamist määrus. Selle määruse kehtiv versioon anti välja 4. detsembril 1996. See sätestab, et "avalike teenuste osutamise eest selles tegevusvaldkonnas vastutab maaomanik", mis Lohheide ja Osterheide puhul on föderaalvalitsus. Inkorporeerimata ala põhiseadus erineb valla omast. Selle vahendid on piirkonna peainspektor (Bezirksvorsteher) ja elanike valitud esindajate nõukogu. Linnapea pakuvad välja maaomanikud ja siis volikogu valib selle. Elanike osalusõigused piirduvad esindajate valimisega, samuti võimalusega esitada küsimusi ja kuulata nõukogu avalikke menetlusi. Kultuurimälestiste ja huvipaikade hulgas on: Oerbkes (läänes): Tundmatute sõdurite kalmistu (Friedhof der Namenlosen), sõjakalmistu, milles ühishaudadesse on maetud umbes 30 000 Nõukogude sõjavangi Teisest maailmasõjast Ostenholzis' (edelas): Puitraamiga kirik (puittorniga) aastast 1724 Hoher Stein, mälestusmärk 1936. aastal polügooni rajamiseks evakueeritud kogukondade mälestuseks Sieben Steinhäuser ("Seitse kivist maja"), neoliitikumi dolmenid polügooni lõunaosas Wense (loodes): Maaomandi kabel (Gutskapelle), hiilgav kirik aastast 1558
Ahldeni ühisvald

Ahlden on valdade ühendus (Samtgemeinde) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis. Selle pindala on 84,79 km². 31. detsembril 2017 elas seal 6918 inimest. Selle keskus on Hodenhagen. Samtgemeinde Ahlden koosneb järgmistest valdadest: Ahlden (Aller) Eickeloh Grethem Hademstorf Hodenhagen www.ahlden.info
Rethemi ühisvald

Rethemi ühisvald (Samtgemeinde Rethem (Aller)) on ühisvald (Samtgemeinde) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis. Selle pindala on 108,67 km². 31. detsembril 2017 elas seal 4551 inimest. Selle keskus on Rethem. Rethemi ühisvald koosneb järgmistest valdadest: Böhme Frankenfeld Häuslingen Rethem
Schwarmstedti ühisvald

Schwarmstedt on valdade ühendus (Samtgemeinde) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis. Selle pindala on 140,97 km². 31. detsembril 2017 elas seal 12 826 inimest. Selle keskus on Schwarmstedt. Samtgemeinde Schwarmstedt koosneb järgmistest valdadest: Buchholz (Aller) Essel Gilten Lindwedel Schwarmstedt
Innokenti Irkutskist

Püha Innokenti Irkutskist (u 1680–1731, sünninimega Ivan Kultšitski) on õigeusu kiriku pühak, oli 18. sajandil Irkutski piiskop ja esimene Venemaa õigeusu kiriku piiskop Ida-Siberis. Tema mälestuspäeva tähistatakse 26. novembril. Sündis 1680 aasta paiku Tšernigovi kandis ja õppis Kiievi vaimulikus akadeemias. Mungapühitsuse ja nime Innokenti võttis ta vastu aastal 1710 ja määrati ametisse Moskva Slaavi-Kreeka-Ladina Akadeemias prefektina ja teoloogia professorina. 1721. aastal pühitseti ta Perejaslavli piiskopiks ja Peeter I toetusel saadeti Venemaa valitsuse täievolilise esindajana õigeusu misjoni eesmärgil Hiinasse. Tal ei lubatud riiki siseneda, kuna Hiina valitsus oli tauninud ka varasemat jesuiitide misjonit Hiinas, ja Innokenti veetis mitu aastat Selinginis Hiina piiri ääres, teadmatuses oma edasisest saatusest ja positsioonist.. 1727. aastal nimetati ta piiskopiks ja anti Pühima Valitseva Sinodi otsusega talle valitseda täiesti uus Irkutski ja Nertšinski diötsees. Innokenti tegeles seal oma piiskopkonna ülesehitamisega, hingekarjase- ja misjonitööga kohalike rahvaste hulgas. Ta asutas Irkutskisse Ülestõusmise kloostri ja selle abiga kaks kooli, mongoli- ja venekeelse. Kohalikud olud olid ta tervisele kurnavad ja rahaline toetus Peterburist puudus üldse, sellest hoolimata laiendas ta oma piiskopkonna Selingini, Jakutski ja Ilimski ümbruseni. Suri 27. novembril 1731. aastal 51 aasta vanusena. Eesti kirikutest on Innokentile pühitsetud Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Pärsama Püha Innokenti kirik. https://oca.org/saints/lives/2018/11/26/103399-repose-of-st-innocent-the-first-bishop-of-irkutsk http://www.eoc.ee/kogudus/parsama-puha-innokenti-kogudus/ Irkutski Innokenti OrthodoxWikis Irkutski Innokenti Ameerika Õigeusu Kiriku lehel
Elisa Beetz-Charpentier

Elisa Beetz-Charpentier (1859 Schaerbeek, Belgia – 1949 Neuilly-sur-Seine, Prantsusmaa) oli prantsuse skulptor, maali- ja medalikunstnik. Elisa Beetz õppis skulptuuri Brüsseli kunstiakadeemias. Ta oli skulptor Alexandre Charpentier' õpilane ja hiljem abikaasa. Beetz oli Charpentier' teine naine. Nende pulmas olid peiupoisteks Claude Debussy ja Auguste Rodin. Elisa Beetz-Charpentier oli kunstnikuna tegev peamiselt 1905–1924. 1910–1924 esines Beetz-Charpentier Société nationale des beaux-arts'i salgoninäitustel Pariisis, olles liitunud ühinguga 1905. aastal. 1909 võitis ta esimese auhinna Pariisi ettevõtte Pleyel 100. aastapäeva mälestustahvli konkursil. Portreemaalijana kujutas ta sageli lapsi, skulptorina oli üks ta lemmikmotiive aga tantsijannad. Kunstniku tuntuim töö oli aga 1903. aastal valminud pronkskuju pealkirjaga "Kerjus Pont des Artsil", mis kujutab kapuutsiga mantlis, pükstes ja saabastes tüdrukut. Skulptori ja juveelikunstnikuna töötas ta peamiselt Siegfried Samuel Bingi Maison de l’Art Nouveau heaks. Poola heraldiku Jerzy Michta uuringu kohaselt võib Poola 1927. aastast kehtiv vapp, mille autor on Zygmunt Kamiński, olla tegelikult koopia Poola kotkast Beetz-Charpentieri kujundatud medalil, mille 1924. aastal omandas Poola muusik Ignacy Paderewski. Elisa Beetz-Charpentier, Musée d’Orsay Jana Wijnsouw "National Identity and Nineteenth-Century Franco-Belgian Sculpture" Routledge, 2017, ISBN 1-35177-814-5, lk 393. Roberta Waddell "Art Et Décoration" Courier Corporation, 1977, ISBN 0-48623-515-7, lk 279. James H. Rubin, Olivia Mattis "Rival Sisters, Art and Music at the Birth of Modernism, 1815-1915" Ashgate Publishing, 2014, ISBN 1-40942-070-1, lk 279. "Beetz-Charpentier, Elisa (French sculptor, 1875-1949)" J. Paul Getty Museum Trust "Beetz-Charpentier, Élisa - Painter, sculptor" Rmt: Emmanuel Bénézit "Dictionary of Artists". ISBN 978-0-19977-378-7, 2006. Leonard Forrer "Biographical Dictionary of Medallists: Supplement A-L." Spink & Son, 1923, lk 61. "Objekte vom 18. Juli 2018" Bares für Rares, ZDF Wiktor Ferfecki (29.10.2018). "Godło Polski jest plagiatem?". Vaadatud 29.10.2018. {{cite web}}: eiran tundmatut parameetrit |site= (juhend) Elisa Beetz-Charpentier. Rmt: Allgemeines Künstlerlexikon. Die Bildenden Künstler aller Zeiten und Völker (AKL). Band 8, Saur, München u. a. 1993, ISBN 3-598-22748-5, lk 261.
Glüüf

Glüüf on kirjamärk, elementaarne graafiline sümbol kokkulepitud sümbolite hulgas, mida kasutatakse lugemise ja kirjutamise kaudu tähenduse edasiandmiseks. Glüüfid annavad tähendust edasi üheskoos ja sõltuvalt kultuurilisest ja sotsiaalsest kontekstist. Ladina tähestikus ei ole tähe "i" kohal olev täpp omaette glüüf, kuna see ei erista tähendust: "i" on samamoodi mõistetav nii täpiga kui ka ilma. Türgi keele tähestikus on aga esindatud mõlemad variandid, kuna need tähistavad erinevaid häälikuid. Selliseid glüüfe ehk hääldust eristavaid lisamärke nimetatakse diakriitikuteks. Selline lisamärk on glüüf isegi siis, kui see puutub ülejäänud tähega kokku, näiteks kriips poola tähes "Ł". grafeem hieroglüüf piktogramm
Rongorongo

Rongorongo on Lihavõttesaare kunagiste elanike arvatav kiri. Viimased rongorongo oskajad surid 19. sajandil. Peaaegu kõik säilinud rongorongo näidised on graveeritud puidule, kasutades Lihavõttesaare keepuud (Sophora toromiro). Rongorongo glüüfid on seniajani korralikult dešifreerimata. Võimalik, et tegu on rapanui keele kirjaga. Uku Masingu romaan "Rapanui vabastamine ehk kajakad jumalate kalmistul" kirjeldab rongorongo dešifreerimist eesti keeleteadlase poolt.
Lihavõttesaare keepuu

Lihavõttesaare keepuu (Sophora toromiro) on liblikõieliste sugukonda keepuu perekonda kuuluv liik puid. See liik oli Lihavõttesaare endeem. Ulatusliku metsaraie tõttu oli 17. sajandi teiseks pooles suurem osa Lihavõttesaare metsadest kadunud. Varem saarel tavaline olnud lihavõttesaare keepuu muutus haruldaseks, kuni kuulutati 1960. aastatel looduses väljasurnuks. Liik säilitati Tšiili botaanikaedades ja mitmes botaanikaaias mujal maailmas. Kohaliku traditsiooni järgi kasutatud lihavõttesaare keepuust laudu rongorongos kirjutamiseks. Hilisemad uuringud on aga näidanud, et lauad valmistati hoopis pappeltespeesia puidust (Thespesia populnea). Toromiro. iucnredlist.org. Vaadatud 01.03.2024 Orliac, Catherine (2005). "The Rongorongo Tablets from Easter Island: Botanical Identification and 14C Dating". Archaeology in Oceania. 40 (3): 115–119. DOI:10.1002/j.1834-4453.2005.tb00597.x.
King of Prussia

King of Prussia on Philadelphia eeslinn, mis on nimetatud Preisimaa kuninga Friedrich II järgi. Kiirteede ristumiskohaga asulas laiub Ameerika Ühendriikide suurim kaubanduskeskus King of Prussia. Pennsylvania osariik
Alexander von Kluck

Alexander Heinrich Rudolph von Kluck (20. mai 1846 – 19. oktoober 1934) oli Saksa sõjaväelane, Saksa esimese armee juht Esimeses maailmasõjas. Esimese maailmasõja algul oli von Kluckil täita Schlieffeni plaani kõige vastutusrikkam osa, kuna tema armee asetses Saksa rinde parema tiiva äärel ning pidi sooritama kõige pikema kaarpealetungi Prantsusmaale. Esialgse plaani kohaselt pidi ta armee jõudma Pariisist lääne poole, et linn selja tagant vallutada. Kuid sõjategevuse käigus otsustas von Kluck liikuda selle asemel hoopis Pariisi ette, et purustada Prantsuse viies armee ning sulgeda tekkinud lõhe Karl von Bülowi teise armeega. Von Kluck arvas, et prantslased on juba sisuliselt löödud ning tungis liiga kaugele lõunasse. Kui prantslased aga septembri alguses 1914 vastupealetungi alustasid, ei jõudnud von Kluck oma vägesid enam koondada ning sakslased olid sunnitud Marne'i lahingu tagajärjel taanduma. Von Kluck jäi tegevteenistusse kuni 1916. aastani, mil ta erru läks. Aastal 1920 avaldas ta oma memuaarid esimestest sõjakuudest. Alexander von Kluck suri 1934. aastal 88-aastaselt Berliinis.