laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lapua

Lapua on linn Soomes Lääne-Soome läänis Lõuna-Pohjanmaa maakonnas. Lapua on tuntud 19. sajandil ja 20. sajandi alguses seal tekkinud kristlike äratusliikumiste poolest. 14. juulil 1808 toimus linna lähedal Lapua lahing Rootsi ja Vene vägede vahel. Seal tekkis 1920. aastate lõpus paremradikaalne lapualaste liikumine. 1976. aastal toimunud padrunitehase plahvatus oli Soome rahuaja ohvriterikkaim õnnetus. Lapuas on sündinud Anneli Jäätteenmäki ja Jutta Urpilainen. Lapua liikumine Population growth biggest in nearly 70 years Lapua koduleht
Opositsioon (täpsustus)

Opositsioon võib tähendada: Opositsioon on poliitiline erakond, erakondade rühm või poliitik, kes vastandub valitsusele kas parlamendis või riigis üldisemalt Opositsioon on taevakehade vastasseis. Opositsioon on kabemängus kabendite vastasseis. Opositsioon ehk vastandus on keeleteaduses samalaadsete keeleüksuste vastandus.
Pikk Hermann

Pikk Hermann on Tallinnas Toompeal asuva Toompea linnuse edelatorn. See paikneb Eesti Vabariigi parlamendi Riigikogu hoone läheduses ning torni tipus lehvib Eesti lipp. Riigilipp heisatakse igal päikesetõusul (mitte varem kui kell 7.00) ning langetatakse igal päikeseloojangul. Lipu heiskamisel kasutatakse muusikalise signatuurina Eesti hümni algusfraase ning langetamisel Gustav Ernesaksa Lydia Koidula sõnadele loodud laulu "Mu isamaa on minu arm" katkendi põhjal loodud signatuuri. Kuni aastani 2009 mängiti lipu langetamisel laulu "Mu isamaa armas". Kõik tornis lehvinud lipud nummerdatakse, neile lisatakse tornis lehvimise aeg ning need säilitatakse Riigikogu väärikate kingitustena. Lippe on kingitud eestluse säilitajatele, olümpiavõitjatele ja maailmaränduritele. Torni esimene osa ehitati aastatel 1360–1370 ning seda täiendati 16. sajandil, mil torn sai oma praeguse kõrguse: 45,6 meetrit.[viide?] Esimest korda heisati sinimustvalge lipp Pika Hermanni torni 12. detsembril 1918, juba enne seda, kui Eesti Ajutine Valitsus määras sinimustvalge riigilipuks. Keskmiselt kulus aastas 15 lippu hinnaga kokku 420 krooni. Sügiseti, tormide ja sadude ajal räbaldus lipp sageli ühe päeva jooksul, hea suveilmaga pidas vastu kuni neli nädalat. Kokkuhoiu eesmärgil parandati kannatada saanud lippe. Eesti lipp võeti Pikast Hermannist maha pärast juunipööret 21. juunil 1940. Järgmisel päeval heisati küll sinimustvalge uuesti, kuid selle kõrvale pandi lehvima punalipp. Eesti lipp eemaldati tornist 27. juulil 1940. Saksa okupatsiooni vägede lahkudes tõmmati veel Eesti lipp korraks lehvima, kuid see asendati 22. septembril 1944 Nõukogude vägede Tallinna jõudmisel punaplaguga. Taas tõusis sinimustvalge Pika Hermanni tippu Eesti Vabariigi aastapäeval, 24. veebruaril 1989. Pikk Hermann Venemaa Keisririigi trikolooriga 19. sajandil Toompea ja Falgi tänav. Charles Borchardti foto u 1870. aastast Pikk Hermann 20. sajandi algusaastail (August Sakaria foto) Pikk Hermann ja Aleksander Nevski katedraal Niguliste kiriku tornist 1974. aastal Sinimustvalge heiskamine Pika Hermanni torni 24. veebruaril 1989 (Foto: Jaan Künnap) Tallinna vanalinna tornistik Toompea Väike-Ordukindlus Toompea valulaps – lipp Pika Hermanni tornis. Rahvaleht, 30. november 1929, nr 140, lk 2. Pikk-Hermann. Professor Kjellin uurimas, Päevaleht 15. juuni 1926 Tornikaev valgustab Tallinna minevikku. Prof. Kjellini uurimistööd. Hulk muinasasju leitud. Vaba Maa 18. juuni 1926 „Pika Hermani“ torni saladus. Prof. Kjellini kaevamiste tulemused: leitud 117 vanaaegset asja. Torni kasutatud piinakambriks. Päevaleht 24. juuli 1926 Stud. phil. Uurimistöid Pikas Hermannis. Täiendavad tööd lõpule viidud. Leitud asjad Kadrioru muuseumi välja pandud. Päevaleht 16. oktoober 1926
Geotermaalenergia

Geotermaalenergia ehk geotermiline energia ehk maapõueenergia on Maa siseenergia. See on maapõues peamiselt (80% ulatuses) looduslike radioaktiivsete elementide lagunedes tekkiv ja aegade jooksul kivimitesse salvestunud soojusenergia ning ülejäänud 20% ulatuses Maa tekkimise käigus kivimitesse salvestunud energia. Tavaliselt kuni 200 m sügavuseni esinevat maapõueenergiat käsitletakse maapinnalähedase geotermaalenergiana. Selles sügavuses on temperatuur liiga madal, et soojust kasutada otsekütteks või elektri tootmiseks. Ümbritseva energia ammutamiseks või talletamiseks rakendatakse maasoojussüsteeme. Geofüüsika seda haru, mis käsitleb Maa ja maakoore soojusrežiimi, nimetatakse geotermikaks. Järjest sügavamale Maa keskpunkti poole minnes tõuseb sealsete kivimite temperatuur. Vahekaugust, mille võrra sügavamale minnes maakoore temperatuur 1 °C võrra tõuseb, nimetatakse geotermiliseks astmeks. Keskmiselt on geotermiline aste 33 m. Selle vastand on geotermiline gradient, mis näitab kivimite temperatuuri tõusukiirust Maa keskme poole liikudes. See on keskmiselt 0,03 °/m. 20. sajandil ehitati esimesed elektrijaamad, mis töötavad Maa termaalvee ehk kuuma põhjavee soojust kasutades. Termaalvee temperatuur võib ulatuda üle 200 °C ja ta on sel juhul mitte vedelas, vaid veeauruna gaasilises olekus. Termaalvee soojust elektrienergia tootmiseks ja soojusvarustuseks kasutavat elektrijaama nimetatakse geotermiliseks elektrijaamaks. Maasisest energiat saab kasutada vaid nendes piirkondades, kus soojusvoog lähtub vähemalt mõne kilomeetri sügavuselt. Sellised tingimused on enamasti laamade äärealadel. Maasisest energiat on raske kätte saada. Termaalvett saadakse puuraukudest, samuti kasutatakse kuumade kivimite soojust sealt vett läbi pumbates. Geotermiliste elektrijaamade rajamine on suhteliselt odav ja lihtne, kuid termaalvee halbade omaduste tõttu (200 °C on suhteliselt madal temperatuur) pole nad eriti ökonoomsed. Nende rajamine on õigustatud üksnes seal, kus termaalvesi paikneb maapinnale küllalt lähedal. Kuigi geotermaalenergiat leidub ulatuslikul alal, kasutatakse seda vaid vähestes riikides: USA-s, Islandil, Itaalias, Prantsusmaal, Jaapanis, Filipiinidel, Uus-Meremaal jm. Märkimisväärselt suur on geotermaalenergia osa Islandi energiabilansis, moodustades umbes 40%. Geotermaalenergia on kulutõhus, usaldusväärne ja jätkusuutlik. Võrreldes fossiilkütustega, on maasisese energia kasutamise mõju keskkonnale väike. Ent jooksvad kulutused tootmisele ja transpordile on üsna kõrged, sest tarbimispiirkonnad jäävad tootmiskohtadest sageli kaugele. maapinnalähedane geotermaalenergia Argo Jõeleht "Soojuspuuraukude mõju keskkonnale. Aruanne"[alaline kõdulink] 2007 (vaadatud 06.10.2014) Tehnikaleksikon, lk. 126
Kuressaare lennujaam

Kuressaare lennujaam (IATA lennujaamakood: URE, ICAO lennujaamakood: EEKE) on Saare maakonna ainuke lennujaam, Kuressaarest 3 km kaugusel Roomassaare poolsaarel. Lennujaama terminal asub Kullimäel. Esimene lennurada ehitati 1930. aastate teisel poolel. Ametlikult avati lennujaam 6. märtsil 1945. Aastail 1949–1953 toimus Kuressaare ja Tallinna lennujaama vahel 10–14 lendu päevas. Sel perioodil sõitis Kuressaarde ja vastupidi umbes 400 inimest päevas. Lennujaam elektrifitseeriti 1958. aastal. Praegune lennuterminal ehitati 1962. aastal. Lennurada pikendati 1976. aastal, teine lennurada ehitati samal aastal. Moderniseeritud ja renoveeritud terminalihoone avati 12. juunil 2000 ning laiendustööd lõppesid 2007. aasta märtsi lõpus. Kevadel 2010 pikendati maandumisrada 1518 meetrilt 2000 meetrini. Lennuradade kandevõime on kuni 100 tonni. 5. juunil 2004 maandus Kuressaare lennujaamas esimest korda Estonian Airi Boeing 737-500. 21. juulil 2015 maandus Kuressaare lennujaamas esimest korda Estonian Airi Bombardier CRJ900NG. AS-i Kuressaare Lennujaam haldusse kuulub ka Ruhnu lennuväli, mis hõlmab 31,6 hektarit. Seisuga talv 2020 Koduleht
Ruhnu lennuväli

Ruhnu lennuväli (ICAO: EERU) asub Ruhnu saare lõunaosas, Ringsu sadama läheduses. Lennuväljal on üks loode-kagusuunaline 7-tonnise kandevõimega 600 m pikkune ja 60 m laiune lennurada, mis on 20 m laiuselt perfokattega tugevdatud. Lennuväli on valgustuse ja raadiomajakateta. Septembrist maini toimuvad Ruhnust regulaarlennud Pärnusse ja Kuressaarde. Liine teenindab Luftverkehr Friesland Harle lennukil Britten-Norman Islander. Peale lisatud suvine 2017 3. märtsil 2007 kukkus Pärnust Ruhnusse suundunud liinilennuk Britten-Norman BN-2B-26 Islander Ruhnu lennuvälja lähedal metsa. Pardal olnud piloot ja kaks reisijat õnnetuses viga ei saanud, küll aga purunes lennuk täielikult. Lennukit juhtis sakslane Jan Brunzema, kes on ka üks lennufirma Luftverkehr Friesland-Harle omanikke. Uurimine tuvastas, et lennuõnnetuse põhjustas piloodi suutmatus vältida sattumist visuaallennu reeglite järgi kehtestatud ilmastikutingimustest halvematesse tingimustesse ning säilitada ohutut lennukõrgust Ruhnu lennuväljale lähenemisel. "Eesti lennundusteabe kogumik" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. oktoober 2009. Vaadatud 13. juulil 2008. "Lennuamet: reisija- ja kaubakäive ning lennuoperatsioonid 2007.aastal". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. november 2015. Vaadatud 13. juulil 2008.
Tilk

Tilk (ka piisk) on väike kogus vedelikku, mis on kas täielikult või peaaegu ümbritsetud vabapinnaga. Tilga kuju on enamasti kerajas, sest pindpinevusjõud on tilga kaaluga võrrelduna ülekaalus. Tilgad võivad tekkida näiteks veeauru kondenseerumisel.
Samasügavusjoon

Samasügavusjoon ehk isobaat on joon kaardil, mis ühendab sama sügavusega punkte.
Elanike arv

Mingi territooriumi elanike arv on sellel territooriumil elavate inimeste arv. Riigi (mõnikord ka muu territooriumi) elanike arvu nimetatakse ka rahvaarvuks. Eristatakse faktilist elanike arvu (tegelikult kohal viibivate elanike arvu) ja juriidilist elanike arvu (alaliste elanike arvu). Elanike arvu kindlakstegemiseks kasutatakse rahvaloendusi ja jooksvat arvestust elanike registri ning sündide ja surmade registreerimise alusel. Elanike arv väljendatakse kas mingi kuupäeva seisuga või mingi ajavahemiku (näiteks aasta) keskmisena.
Polovina

Polovina (ka: Polovinna, Polovino, Bolovino, Meelma, Palu, Salu) on küla Võrumaal Setomaa vallas. Küla kuulub Üle-Pelska nulka. 1977 liideti Polovinaga Meldova (Melduva) küla. Külas on Meldova tsässon. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 4.01.2024.
Arvo Uustalu

Arvo Uustalu (sündinud 7. novembril 1964) on eesti kirjanik, ajakirjanik ja muusik. Lõpetanud Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna, Magister Artium. "Kasside salapärane kadumine" "Õnnelik juhus" "Habemeajaja" "Mart ja Toivo", esmailmunud Triestes pealkirjaga "Mart e Toivo" "Toivo ja Paul" "Koerasurm" "Literaadi kurb eelaimus" "Black Card"
ÜRO embleem

ÜRO embleem on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni embleem. See kinnitati 7. detsembril 1946. Embleemil on kujutatud Maa kaarti asimutaalses projektsioonis põhjapoolusest kuni 60. laiuskraadini lõunas. Kaardil on viis kontsentrilist ringjoont ning põhjapoolust läbivad horisontaaljoon, vertikaaljoon ja kaks diagonaaljoont. Kaardi ümber on kahest ristatud oliivioksast koosnev pärg, mis sümboliseerib rahu. Embleemi taust on suitsusinine, oliivioksad ja kaart kuldsed ning veealad kaardil valged. ÜRO lipp ÜRO embleem ja lipp
Juhan Ainson

Juhan Mihkel Ainson (ka Johan Ainson, Johann Ainson; 1. juuli 1873 Holstre vald Viljandimaa – 1962 Lääne-Saksamaa) oli eesti loomaarstiteadlane, doktor ning Eesti Ajutise Maanõukogu ja Eesti Asutava Kogu liige. Loomaarst Juhan Ainson paistis silma 1917. aasta veebruarirevolutsiooni ajal. 28. augustil 1917 toimunud Kuressaare linna volikogu koosolekul valiti Johan Ainson Eesti Ajutise Maanõukogu liikmeks. Saaremaa maakonna loomaarst Juhan Ainson määrati Ajutise Valitsuse volinikuks Saaremaal. Sellekohane siseminister Johannes Kuke saksakeelne telegramm saabus Kuressaarde Saksa komandantuuri sidekanalite kaudu 16. novembril 1918. Telegrammis kohustati volinikku hea seisma selle eest, et hoidutaks igasugustest verevalamistest, ning anti korraldus mõisate ja valitsusasutuste kaitse alla võtmiseks. 18. novembri õhtupoolikul võttis maakonnanõukogu delegatsioon eesotsas Juhan Ainsoniga maapealik von Sehmelingilt maakonna valitsemise üle. Maakonnanõukogu tuli kokku 20. novembril. Koosolek toimus endise politseivalitsuse (Saksa komandantuuri) ruumides. Hoone peaukse kohale tõmmati Saksa riigilipu kõrvale ka Eesti sinimustvalge, kuid saarte komandandi kindral William Balcki käsul võttis Juhan Ainson ise selle maha. 1919. aasta märtsis asutati Rahvaerakonna Saaremaa organisatsioon, mille juhtfiguuride seas oli Juhan Ainson. 1920 oli Johann Ainson Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna patoloogilise anatoomia dotsendi kohusetäitja, 9. maist 1928 kuni 1937. aastani patoloogilise anatoomia dotsent. Juhan Ainson. Põhja-Balti Arstideseltsi asutamise aegne loomaarstiline korraldus Eestis, eriti Lõuna-Eestis. – Eesti organiseeritud arstkond: 1912–1937, Tartu 1938, täiendatud trükk 1940. Portree
Kohtu tänav

Kohtu tänav on tänav mitmes Eesti asulas: Kohtu tänav, tänav Tallinnas Kohtu tänav, tänav Türil Kohtu tänav, tänav Raplas Kohtu tänav, tänav Kuressaares Kohtumaja aed asub Viljandis Kohtumaja sild asub Palamusel Kohtuotsa vaateplats asub Tallinnas Rahukohtu tänav, tänav Tallinnas
Kauhajoki

Kauhajoki on linn Soomes Lääne-Soome läänis Lõuna-Pohjanmaa maakonnas. Kauhajoki vald asutati 1868, linnaks nimetati 1. juulil 2001. Talvesõja ajal 1.12.1939–12.2.1940 kogunes Kauhajoel salaja Soome Eduskund. Kauhajoel toimub jaanipäeva ajal festival Nummirock. 2008. aastal toimus Kauhajoel Kauhajoki koolitulistamine. Aronkylä, Filppula, Harjankylä, Hangaskylä, Hyyppä, Ikkeläjärvi, Järvikylä, Kainasto, Kauhajärvi, Keturinkylä, Kokonkylä, Korpikylä, Koskenkylä, Kuutinkylä, Käyränkylä, Luomankylä, Lustila, Muurahainen, Möykkykylä, Nirvankylä, Nummijärvi, Nummikoski, Piipari, Pukkila, Päntäne, Puskankylä, Sahankylä, Savikylä, Turjankylä, Uuronkylä, Äijönkylä. Population growth biggest in nearly 70 years  Kauhajoki – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Kauhajoe koduleht
Kauhava linn

Kauhava on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Lääne-Soome läänis Lõuna-Pohjanmaa maakonnas. Kauhava vald nimetati linnaks 1986. 1. jaanuaril 2009 liideti linnaga Alahärmä vald, Kortesjärvi vald ja Ylihärmä vald. Kauhaval asub Soome Kaitseväe sõjalennukool. Kauhava on tuntud ka pussnugade valmistamise poolest. Population growth biggest in nearly 70 years Kauhava koduleht
Kurikka linn

Kurikka on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Lääne-Soome läänis Lõuna-Pohjanmaa maakonnas. 1868 rajatud Kurikka vald sai alevi õigused 1966 ja nimetati linnaks 1977. 1. jaanuaril 2009 ühines linnaga Jurva vald. Population growth biggest in nearly 70 years  Kurikka linn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Kurikka koduleht
Kemijärvi linn

Kemijärvi linn on omavalitsusüksus (vald) Soomes Lapi maakonnas Kemijärvi ja Kemijoki ääres, Soome kõige põhjapoolsem linn. Vallas elab umbes 8100 inimest ja rahvastiku tihedus on 2,4 in/km², kuid umbes 60% inimestest elab vallakeskuses. Naabervallad on Pelkosenniemi, Salla ja Posio vald ning Rovaniemi linn. Vallas räägitakse soome keelt. Kemijärvi arendab turismi. Linn on ümbritsetud mägede ja suurte metsadega. Linna lähedal saab tegeleda matkamise, suusatamise, jahipidamise ja kalapüügiga. Kaladest elab seal hauge, ahvenaid ja meriforelle. Kemijärvi on Soome põhjapoolseim järv, kus elab koha. Kemijärvel asuvad jäähokiklubi Kemijärven Kiekko ja jalgpalliklubi Kemijärven Pallo-55. Kemijärvi esimene alaline elanik oli Paavali Halonen, kes kolis sinna koos oma naise Annaga 1580. aasta paiku Oulu kandist Niskakyläst. Neil oli kolm poega Paavo, Olli ja Pekka Halonen. Nende talu piirkonda nimetatakse tänapäeval Halosenrannaks. Sel ajal ei olnud see kant enam saamidega asustatud, kuid läheduses asub saamide iidne ohvripaik Ämmänvaara. Kemijärvi linn tekkis 1957, kui Kemijärvi kirikuküla ja mõned lähedalolevad asulad eraldati Kemijärvi vallast ja nimetati linnaks. 25. novembril 1960 sai Kemijärvi linn oma vapi. 1973 ühendati Kemijärve linn ja vald uuesti ning saadud omavalitsusüksus nimetati Kemijärvi linnaks. Kuni 2006. aastani väljus Kemijärvilt kiirrong, mis sõitis öö otsa ja jõudis hommikul Helsingisse. Rong võeti käigust ära 2006. aastal, kui Soome Raudtee teatas, et uued magamisvaguniga rongid ei saa sõita elektrifitseerimata raudteel, nagu need Rovaniemest põhja pool on. 1963–2008 asus Kemijärvil Stora Enso tselluloositehas. Kemijärvil on kolm sõpruslinna. Need on Kandalakša (Venemaa), Sōbetsu (Jaapan, alates 1993) ja Vardø (Norra). Kemijärvi linnaosad on Alakylä, Halosenranta, Hyypiö, Isokylä, Javarus, Joutsijärvi, Juujärvi, Kostamo, Leväranta, Luusua, Perävaara, Räisälä, Soppela, Tapionniemi, Tohmo, Vuostimo, Ylikylä, Lehtola, Sipovaara, Särkikangas ja Kallaanvaara. Area of Finland's municipalities 2023-01-01 Population growth biggest in nearly 70 years Kemijärve koduleht
Sobitustrafo

Sobitustrafo on transformaator, mille ülesandeks on elektriahelate impedantside sobitamine eesmärgiga saavutada võimsuse maksimaalne ülekanne ühest ahelast teise. Tavaliselt on tegemist signaaliallika väljundtakistuse sobitamisega koormusahela või -komponendi sisendtakistusega. Näiteid kasutusaladest: võimendusastmete väljund- ja sisendtakistuste sobitamine; lampvõimendi suure väljundtakistuse sobitamine kõlari väikese sisendtakistusega; lainetakistuste sobitamine antenni ja koaksiaalkaabli vahel või erineva takistusega koaksiaalkaabelliinide vahel; väikese mikrofonipinge ülestransformeerimine; signaalide sümmetreerimine, nt mikrofoni ja ühenduskaabli vahel; Sobitustrafot kasutatakse ühtlasi signaaliahelate galvaaniliseks eraldamiseks toitevooluahelatest; Sobitustrafod konstrueeritakse nii, et sekundaarpinge sõltuvus primaarpingest oleks võimalikult lineaarne ning seega signaalid kanduksid edasi võimalikult väikeste moonutustega. Transformaator Allika ja koormuse sobitamine
Lieksa linn

Lieksa on linnaks nimetatav haldusüksus Soomes Ida-Soome läänis Põhja-Karjala maakonnas. Piirneb idas Venemaa Karjala Vabariigiga. Naabervallad on Ilomantsi vald, Joensuu linn, Juuka vald, Kontiolahti vald, Kuhmo linn ja Nurmes. Linna asutas aastal 1653 Per Brahe. 1973. aastal ühines Lieksa alev Pielisjärvi vallaga ja nimetati linnaks. Vieki Population growth biggest in nearly 70 years Lieksa koduleht
Bill Monroe

Bill Monroe (õieti William Smith Monroe; 13. september 1911 Rosine, Kentucky osariik – 9. september 1996 Springfield, Tennessee osariik) oli USA bluegrass'i laulja, laulukirjutaja ja muusik. Teda nimetatakse ka "bluegrass'i isaks". Nimetus "bluegrass" on tulnud Bill Monroe bändi Blue Grass Boys nimest. 1995 – National Medal of Arts
Seksound

Seksound on Eesti independent-muusika plaadifirma. 2004. aastal väikese sõpruskonna asutatud Seksound on välja andnud albumeid sellistelt artistidelt nagu Pia Fraus, Honey Power, Ans. Andur, Shelton San, Bad Apples, Dreamphish, Imandra Lake, Mirabilia, Picnic, TPRI, Lack of Eoins, Popidiot, Wolfredt . 2015. aasta alguses tähistas plaadifirma 10 tegevusaasta täitumist, korraldades sel puhul kontserdi ning andes välja Eesti indie-muusika kogumiku "Kohalik ja kohatu" järjekorras juba neljanda osa. Esimene sellenimeline kogumik ilmus 2005. aastal. Seksound on välja andnud neli Eesti indie-muusikat tutvustavat kogumikku Kohalik ja Kohatu. Neist esimene ilmus plaadifirma teise väljaandena 2005. aastal. Teine kogumik ilmus aastal 2007, kolmas 2010 ja seni viimane, "Kohalik ja Kohatu" 2015. aastal. http://seksound.wordpress.com (viimati vaadatud 19.11.2016) Kodumaine plaadimärk Seksound tähistab täna kümne aasta juubelit. Tõnu Karjatse, Kultuur.err.ee, 08.01.2015. Vaadatud 19.01.2015. Seksoundi koduleht Seksound andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles)
Hendrik Allik

Hendrik Allik, ka Hindrek Allik (15. märts 1901 Abja vald, Pärnumaa – 8. mai 1989 Tallinn) oli Eesti poliitik ja Eesti NSV riigitegelane. Hendrik Allik töötas aastatel 1916–1922 Tallinnas Balti Puuvillavabrikus, kus astus 1917. aastal VK(b)P liikmeks, aastatel 1917–1918 oli töölisnoorte ajakirja Noor Sotsialist toimetuse liige koos J. Kulli, J. Linderi ja A. Turroga, aastatel 1922–1924 töötas töölisajalehtede toimetustes. 1918. aastal valiti Hendrik Allik Tallinna Töörahva Saadikute Nõukogu liikmeks, 1920. aastal Balti Puuvillavabriku töölisvanemate nõukogu aseesimeheks. 1923. aastal valiti Hendrik Allik EKP KK ja EKNÜ KK liikmeks ja 1923. aasta Riigikogu valimistel sai Töörahva Ühise Väerinde (TÜV) nimekirjas Riigikogu liikmeks. 1923. aasta Tallinna linnavolinike valimisel valiti ta Tallinna linnavolinikuks Töörahva Ühise Väerinna nimekirjast. 1924. aastal mõisteti 149 protsessil süüdi riigivastases tegevuses ja talle määrati karistuseks eluaegne sunnitöö, mille kandmisest ta vabanes amnestiaga 1938. aastal. Vanglas toimetas ta ajalehte Vangimaja Kiir. Pärast vanglast vabanemist asus ta uuesti tegelema Eesti Vabariigis illegaalse poliitilise tegevusega ning valiti 1938–1940 EKP Illegaalse Büroo sekretäriks. Hendrik Allik oli üks 1940. aasta juunipöörde juhttegelasi. 1940. aastal määrati Allik Eesti NSV kaubanduse rahvakomissariks ja Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu liikmeks. Teise maailmasõja aastatel 1942–1943 oli Allik Eesti Laskurkorpuse poliitosakonna ülem ning aastatel 1943–1950 Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja, 15. septembrist 1945 kuni 19. aprillini 1946 ka Eesti NSV põllutöö rahvakomissar. 1948. aastal lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi. Vahistati 1950. lõpus. 1952. aastal mõisteti talle 25+5 aastat vanglakaristust ja saadeti asumisele Siberisse, kust vabanes amnestia alusel viis aastat hiljem. Kokku oli Allik vangis Eestis 15 aastat ja Nõukogude Liidus 5 aastat. Hendrik Allik oli aastatel 1957–1961 Eesti NSV Ministrite Nõukogu Plaanikomisjoni aseesimees ja 28. jaanuarist 1961 kuni 19. märtsini 1973 Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Plaanikomitee esimees ja ametikohast lähtudes ka aastatel 1965–1973 Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja. Allik oli EKP Keskkomitee liige 1941–1950 ja 1958–1976. Hendrik Allik oli valitud aastatel 1966–1970 NSV Liidu Ülemnõukogu ning 1947–1950, 1959–1967 ja 1971–1975 Eesti NSV Ülemnõukogu liige. Lenini orden (1950 ja 1965) Oktoobrirevolutsiooni orden (1971) Punalipu orden Isamaasõja I ja II järgu orden Rahvaste Sõpruse orden Tallinna aukodanik (1980) Hendrik Allik oli abielus Olga Lauristiniga, kellega neil sündis 1946. aastal poeg Jaak Allik. Need, kes vabanevad, Päewaleht, nr. 123, 7 mai 1938 Tallinna linnawolikogu wolinikkude nimekiri, Riigi Teataja, nr. 50, 11 aprill 1924 Hendrik Allik Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Inga Nõlvak

Inga Nõlvak (sündinud 27. septembril 1982 Haapsalus) on eesti basskitarrist ja raadiosaatejuht. Lõpetanud Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi 2001. aastal, mõni aasta enne seda Haapsalu Muusikakooli klaveri erialal. On õppinud Tartu Ülikoolis kasvatusteadusi ja kunstiajalugu. Tegutseb ansamblis Honey Power bassimängijana. Leiba teenib raadios Ring fm, vabast ajast kirjutab SL Õhtulehte muusikalisasse Saund ja muusikakriitikat oma ajaveebi. Muusikasse süvitsi minemisel on teda mõjutanud kõige enam ansambel The Beatles[viide?]. Nõlvaku ajaveeb
HD 209458 b

HD 209458 b on eksoplaneet, mis tiirleb ümber Päikesesarnase tähe HD 209458 Pegasuse tähtkujus umbes 150 valgusaasta kaugusel Maast. See oli esimene avastatud Päikesesüsteemi väline planeet (1999), esimene Päikesesüsteemi väline planeet, millel tehti kindlaks atmosfääri olemasolu (2001), esimene Päikesesüsteemi väline planeet, mille atmosfääris avastati vesinikku, hapnikku, süsinikku (2004) ja veeauru(2007). 2010. aastal teatati, et sellel planeedil esineb torme, mille tuulte kiirus võib ulatuda kuni 7000 kilomeetrini tunnis. Planeedi HD 209458 b kohta kasutatakse mitteametlikku nime Osiris. Tõnu Viik: "Kaugete tähtede planeedid" Horisont, 4/2007 T. Barman: "Identification of Absorption Features in an Extrasolar Planet Atmosphere" Astrophysical Journal, 11. mai 2007 Paul Rincon: "'Superstorm' rages on exoplanet" BBC News, 23. juuni 2010 "Kaugel planeedil puhub tuul kiirusega 7000 km/h" Forte, 25. juuni 2010
Pelsi

Pelsi (ka: Kurpitshevo) on küla Võrumaal Setomaa vallas. Küla kuulub Vaaksaarõ nulka. Külas asub Pelsi Annekivi. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda. Pelsi tsässon Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 4.01.2023.