laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Põllumajandusühistu

Põllumajandusühistu on talupidajate majanduslik ühistegevusühing. Põllumajandusühistu aitab talupidajail soetada loomi ja põllumajandusseadmeid ning töödelda või realiseerida põllumajandussaadusi. Eesti esimene põllumajandusühistu oli 1897 asutatud Restu-Antsla piimaühistu. Eriti rohkesti asutati põllumajandusühistuid kuni 1920. aastani. 1949. aasta alguses oli Eesti NSV-s 679 põllumajandusühistut, neist 196 masinaühistut, 143 piimaühistut ja 214 mitme tegevusalaga ühistut. Põllumajandusühistute tegevust juhtis ja kooskõlastas 1945–1948 Põllumajanduse Ühistegevuse Peavalitsus, 1948–1950 Põllumajanduse Ühistute Keskliit. Kollektiviseerimiseks valmistumise ajal käidi välja idee kujundada põllumajandusühistud ümber kolhoosideks. Seda ei tehtud ja kolhoosid moodustati põllumajandusühistutest sõltumatult, ühistute vara riigistati ja tegevus lõpetati. 1980. aastate lõpul hakati Eestis taas põllumajandusühistuid asutama, näiteks 1989 asutati Eesti Piimaliit. Eesti entsüklopeedia, 12. kd., lk. 428
Jukola

Jukola ehk Jukola teatejooks on Soomes toimuv öine orienteerumise teatejooks seitsmeliikmelistele meeskondadele. Jukola teatejooks on saanud nime Aleksis Kivi romaani "Seitse venda" peategelaste, Jukola talus elanud vendade järgi. Esimene Jukola teatejooks toimus 1949. aastal Helsingi lähedal. 1987. aastal jõudis osalevate meeskondade arv üle tuhande. Jukola on maailma osavõturohkeim orienteerumise teatejooks. Alates 2012. aastast on osalenud üle 1600 seitsmeliikmelise meeskonna (võistlejate koguarvuga üle 11 tuhande), neist määrustepärase tulemuse on saanud üle 1350 meeskonna. Jukola teatejooksul on seitse eri pikkusega (7–15 km) etappi. Jukola toimub tavapäraselt juuni keskel, võistluse start on laupäeva õhtul päikeseloojangu ajal (umbes kell 23), parimad võistkonnad lõpetavad pühapäeva hommikul kella 6–7 paiku, viimased võistkonnad enne finiši sulgemist pühapäeva keskpäeval. Jukola teatejooksul on osalenud võistkondi enam kui 20 riigist. Suurema osa moodustavad siiski Soome orienteerumisklubide võistkonnad, välisvõistkondade osakaal on olnud umbes 20%. 1990. aastatest on Jukolal võistelnud ka Eesti orienteerumisklubide võistkondi, samuti on eesti orienteerujad osalenud välisklubide võistkondades. 2008. aastal oli Olle Kärner Soome klubi Delta võistkonnas esimene eestlane, kes on Jukola teatejooksu võitnud. 2016. aastal olid Jukola teatejooksu võitnud Soome klubi Koovee I meeskonna koosseisus Lauri Sild ja Timo Sild. 2018. aastal jälle Jukola teatejooksu võitnud Koovee meeskonnas jooksid teiste seas Timo Sild, Kenny Kivikas ja Lauri Sild. Jukolaga samal nädalavahetusel, laupäeva päeval toimub teatejooks neljaliikmelistele naiskondadele – Venla teatejooks. Jukolan ratatilastot "Eesti Orienteerumisliit. Uudised. 19.06.2016. Lauri ja Timo Sild - Jukola võitjad 2016". Originaali arhiivikoopia seisuga 9.08.2016. Vaadatud 21.06.2016. "Eesti Orienteerumisliit. Uudised. 17.06.2018 Kolm eestlast tulid ülipopulaarse öise Jukola-teatejooksu võitjaks". Originaali arhiivikoopia seisuga 18.06.2018. Vaadatud 18.06.2018. Jukola teatejooksu ingliskeelne koduleht
Sööstlaskumine 1992. aasta taliolümpiamängudel

Sööstlaskumine 1992. aasta taliolümpiamängudel Albertville'is 20.–22. veebruaril. Sööstlaskumine oli näidisala. Ehkki püstitati nii meeste kui naiste maailmarekord, ei arvatud sööstlaskumist edaspidi olümpiamängude kavva. Alale heitis halba varju šveitslase Nicholas Bochatay hukkumine kokkupõrkes rajatraktoriga. 45 võistlejat
Kirikukonvent

Kirikukonvent oli luteri kiriku maakoguduse haldusorgan Eesti- ja Liivimaal 17. sajandi lõpust kuni 1919. aastani. Kirikukonventi kuulusid Venemaa 1832. aasta kirikuseaduse kohaselt kõik kihelkonna mõisnikud. Need aga määrasid sageli end esindama voliniku. Mõne küsimuse arutamisel võisid nõuandva häälega osaleda vöörmündrid. 1870. aastal moodustati kihelkonnakonvendid ning Liivimaa kirikukonvendid reorganiseeriti kiriku- ja koolikonventideks. 1919 asendati kirikukonvendid kogudusenõukogudega. Eesti entsüklopeedia, 12. kd., lk. 224.
Kirikueestseisja

Kirikueestseisja (saksa keeles Kirchenvorsteher) oli kihelkonna ametiisik, kes täitis majanduslikke ja politseilisi ülesandeid. Enamasti olid kirikueestseisjad kohalikud mõisnikud ja harilikult oli neid kihelkonna kohta kaks. Kirikueestseisja mõiste tuli Euroopas kasutusele hiliskeskajal, Vana-Liivimaal hakati seda kasutama 15. sajandi teisel poolel. Esialgu oli populaarsem vöörmündri nimetus, kuid alates 17. sajandist nimetati kihelkonnakiriku eest hoolitsejat reeglina eestseisjaks ning tema talupojast abilist vöörmündriks. Kirikueestseisjad nimetas igas kihelkonnas ametisse kohalike mõisnike hulgast ülemkirikueestseisja. Viimased pidasid ametit väga vastumeelseks. Eestis kaotati kirikueestseisja ametikohad 1919. aastal. Ülemkirikueestseisjad – ülemkirikueestseisja-ametis (saksa keeles Oberkirchenvorsteher-Amt). Evangeelse luterliku kiriku konsistooriumipiirkonna ülemkirikueestseisja-ametisse kuulusid ilmaliku eesistujana Eestimaa rüütelkonna maanõunik, mees-/maakohtu liige ilmaliku kaasistujana ja praost vaimuliku kaasistujana, 1711. aastal lisandus juristist notar. Ülemkirikueestseisja-ameti ülesandeks oli kirikueestseisjate juhendamine, nende tegevuse kontrollimine, ametisse seadmine ja vallandamine; kirikuhoonete, teede ja sildade korrashoiu organiseerimine; kirikumaade omandiõiguslike probleemide lahendamine; koguduste majandusliku olukorra, kirikuõpetajate sissetulekute ja vaimulike leskede ning orbude eest hoolitsemine ja vaeste hoolekande organiseerimine; ebausukommetega võitlemine; järelevalve talurahvakoolide üle. Eestimaal 4 (Harjumaa ülemkirikueestseisja-amet, Virumaa ülemkirikueestseisja-amet, Järvamaa ülemkirikueestseisja-amet, Läänemaa ülemkirikueestseisja-amet) Liivimaa Eesti alal (Tartu-Võru ülemkirikueestseisja-amet, Pärnu-Viljandi ülemkirikueestseisja-amet) ja Saaremaal (Saaremaa ülemkirikueestseisja-amet) 3 ülemkirikueestseisja-ametid. Eesti entsüklopeedia, 12. kd., lk. 224 Kuujo, Erkki Olavi. Die rechtliche und wirtschaftliche Stellung der Pfarrkirchen in Alt-Livland. Helsingi: 1953, lk 177–178. Laur, Mati. Eesti ala valitsemine 18. sajandil (1710−1783). Tartu: Kirjastus Eesti Ajalooarhiiv, 2000, lk 89. 8.2.2. Ülemkirikueestseisja-ametid, www.eha.ee
Regjeringskvartalet

Regjeringskvartalet (norra keeles:Valitsuskvartal) on hoonetekompleks Norra pealinna Oslo kesklinnas, kus asuvad mitmed Norra valitsuse hooned. Valitsuskvartalis asuvad järgmised hooned: Akersgata 40 (G-hoone) – Rahandusministeerium Akersgata 42 (Høyblokken, "kõrghoone") – Peaministri büroo ja Justiitsministeerium Akersgata 44 (Y-hoone) – Haridus- ja Teadusministeerium Akersgata 59 (R5) – Teede- ja Sideministeerium, Kultuuriministeerium, Regionaalministeerium Einar Gerhardsens plass 1 (R4) – Nafta- ja Energiaministeerium, Kaubandus- ja Tööstusministeerium Einar Gerhardsens plass 3 ja Møllergata 19 – Tööministeerium Teatergata 9 (R6) – Tervishoiuministeerium ja Põllumajandusministeerium Hoonete omanik ja nende hoolduse eest vastutav on Statsbygg. 2012. aastal valmis kvartalisse uus hoone tähisega R6 ja aadressiga Teatergata 9, kuhu kolisid Põllumajandusministeerium ja Tervishoiuministeerium 2011. aasta 22. juulil said mitmed kvartalis asuvad hooned kannatada ja kaheksa inimest surma, kui seal plahvatas autopomm.
Hingeloendus

Hingeloendus ehk hingerevisjon oli maksualuste elanike (neid nimetati revisjonihingedeks) loendus Venemaa keisririigis. Eesti- ja Liivimaal toimus kaheksa hingeloendust: aastatel 1782, 1794–95, 1811, 1815–16, 1826 (üksnes Liivimaal), 1833–34, 1850 ja 1857–58. Hingeloenduse tulemusel saadi revisjonileht, mida nimetati hingeloendiks. See oli isikunimestik, mis oli koostatud maal mõisate, linnas seisuste kaupa. Hingeloendid on tähtsad ajalooallikad rahvastiku, genealoogia ning isiku- ja kohanimede uurimisel. Eestimaa 1782. aasta hingerevisjon/(Ülevenemaaline) Neljas hingerevisjon (IV hingeloendus) Eestimaa 1794.–1795. aasta hingerevisjon/Viies hingerevisjon (V hingeloendus) Eestimaa 1811. aasta hingerevisjon/Kuues hingerevisjon (VI hingeloendus) Eestimaa 1816. aasta hingerevisjon/Seitsmes hingerevisjon (VII hingeloendus) 1826. aasta vaherevisjon, seoses liignimede panekuga Eestimaa 1833.–1835. aasta hingerevisjon/Kaheksas hingerevisjon (VIII hingeloendus) Eestimaa 1850. aasta hingerevisjon/Üheksas hingerevisjon (IX hingeloendus) Eestimaa 1858. aasta hingerevisjon/Kümnes hingerevisjon (X hingeloendus) Liivimaa 1782. aasta hingeloendus Tallinna 1871. aasta rahvaloendus Eestimaa 1881. aasta rahvaloendus Liivimaa 1881. aasta rahvaloendus Venemaa Keisririigi 1897. aasta rahvaloendus Eesti Entsüklopeedia, 12. kd., lk. 153 Hingerevisjonide register Riigiarhiivi portaalis
Gustav Carlhjelm

Gustav Carlhjelm (rootsi Gustav Gustavsson Carlholm, pärast aadeldamist 1691 Carlhjelm; 12. detsember 1657 Karlstad – 12. detsember 1692 Tartu) oli Rootsi aegne Liivimaa ühiskonnategelane. Gustav Carlholm oli Tartu õuekohtu assessor 1690 ja aastatel 1691–1692 oli ta Academia Gustavo-Carolina (Tartu ülikool) rektor. Aadeldati Rootsi kuninga poolt 1691. aastal, kuid ei introdutseeritud Rootsi rüütelkonda. 8. juulil 1690 abiellus ta Sara Törnega (24. mai 1676 Stockholm –1701). Recke, Johann Friedrich v.; Napiersky, Karl Eduard: Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrten-Lexicon der Provinzen Livland, Esthland und Kurland. 1 köide A-F, Mitau 1827, lk. 332-333 Schlegel, Ernst Bernhard. Klingspor, Carl Arvid. Den med sköldebref förlänade men ej å riddarhuser introducerade Svenska adelns ättar-taflor, Stockholm: P. A. Norstedt & Söner, 1875 s. 41
Aleksei Semjonov

Aleksei Semjonov (sündinud 8. veebruaril 1947 Aleksandrovsk-Sahhalinskil – 26. oktoober 2022) oli Eesti sotsioloog ja venemeelne aktivist. Ta juhtis Eesti-vaenulikku õiguskaitseorganisatsiooni Inimõiguste Teabekeskus. Ta oli Tallinna linnavolikogu liige ja kuulus keskerakonda. 2017 Tallinna teenetemärk Скончался известный таллинский правозащитник Семёнов Алексей Александрович "Tallinna linnavolikogu koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. november 2021. Vaadatud 6. jaanuaril 2022. «Radar»: kes on inimõiguslane ja «Kremlile lojaalne isik» Aleksei Semjonov?, 3. mai 2016
Dmitri Tsvetkov

Dmitri Tsvetkov (vadja keeles Dmitri Pavlovic Tsvetkov; 18. (vkj) / 30. oktoober 1890 Jõgõperä, Lužitsõ vald, Jamburgi maakond – 26. august 1930 Narva) oli vadja päritolu Venemaa ja Eesti pedagoog ja keeleteadlane. Tsvetkovide oli pärit vadja perest, ehkki ema oli tegelikult isur. Pere tegemisi ja jutte on muuhulgas tähendanud üles ka Paul Ariste. Alghariduse sai ta Jõgõperä külakoolist, seejärel õppis Hatsina Õpetajate Seminaris. Pärast lõpetamist 1911. aastal asus ta tööle Laadoga järve kirderannikul paikneva Ala-Uuksu venekeelse koolijuhatajana. Esimese maailmasõja alguses 1914. aastal võeti ta sõjaväkke, sügisel asus ta õppima Petrogradi Õpetajate Instituuti, kuid kool jäi lõpetamata. Ta läks 1916. aastal Petrogradi Vladimiri sõjakooli, mille lõpetas allohvitseri auastmes. 1917. aastal osales ta lahingutegevuses Bukoviinas, seejärel ta demobiliseeriti. 1918. aastal töötas ta kodukülas õpetajana, kuid Vadjamaal aset leidnud punaterrori mõjul astus ta 1919. aastal Eesti rahvaväe Ingeri polku, kus sai lõpuks rooduülemaks. Juunis 1920 vabanes ta Eesti kaitseväest alamleitnandi auastmes. Ta asus tööle valdavalt isuritega asustatud Narva jõe taguses venekeelses Väiküla algkoolis Eesti-Ingeris. 1922. aastal kohtus ta Tartu Ülikooli läänemeresoome keelte professori Lauri Kettusega, kelle õhutusel asus 1923. aastal vabakuulajana õppima Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonda. Ta sai ka vadja keelega tegelemiseks stipendiumi. 1926. aastast ta loobus stipendiumist ja tegelemast vadja keelega ning keskendus vene kultuurile. Ta lõpetas oma venna ainelisel toel ülikooli 1928. aastal, kaitses magistriväitekirja "Путь истины Львом Толстым" ja sai magistrikraadi. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta koolijuhatajana Komarovkas ja Alajõel. 1930. aastal lõpetas ta elu enesetapuga, arvatavasti oli põhjus õnnetu armastus. Ta maeti 29. augustil Narva Jumalailmutuse koguduse kalmistule Jaanilinnas. "Vatjan kielen Joenperän murteen sanasto". Suomalais-Ugrilainen Seura. Helsinki 1995 Hõimuringide töö jättis Tsvetkovi täiesti külmaks. Õigus on ilmselt Ernitsal, kes ütleb, et Tsvetkov oli ju hingelt venelane, ilmselt seetõttu läks ta kaduma ka soome-ugri keeleteadusele. Teda on peetud Richard Janno romaani "Metsmees" peategelase mordvalasest üliõpilase Peedra Smirnovi prototüübiks. Enn Ernits. "Vadja haritlane Dmitri Tsvetkov". Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus. Tartu 2009. Lk 15 Jaak Prozes. "Dmitri Tsvetkov – militaarne vadja keelemees ja folklorist". // Fenno-Ugria Teataja nr 5, 1. aprill 2010. Lk 2 Enn Ernits. "Vadja haritlane Dmitri Tsvetkov". Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus. Tartu 2009. 288 lk Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Eesti ohvitserid 1918-1940 Jaak Prozes. "Dmitri Tsvetkov – militaarne vadja keelemees ja folklorist". // Fenno-Ugria Teataja nr 5, 1. aprill 2010. Lk 2
Valeri Tšetvergov

Valeri Ivanovitš Tšetvergov (vene keeles Валерий Иванович Четвергов; sündinud 13. märtsil 1941 Svobodnõi linnas Amuuri oblastis) on endine Eesti NSV partei- ja riigitegelane ning Eesti ühiskonnategelane. 1958. aastast töötas ta treialina Kasahhi NSVs Petropavlovski linna ehitus- ja montaaživalitsuses "Santehstroi". 1959. aastal astus Valerian Kuibõševi nimelise Kuibõševi Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonda, mille lõpetas 1964. Pärast kõrgkooli lõpetamist töötas ta NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Ministeeriumi tuumatööstuse ettevõtetes. Oli aastatel 1964–1967 Suhhumi Teadusliku Uurimise Füüsika- ja Tehnikainstituudis insener-konstruktor. 1967. aastal viidi ta üle Narva Baltijetsi tehasesse, sest seal tegeleti tema väljatöötatud toodetega. Tehases töötas ta tehnilise kontrolli osakonna juhataja asetäitja ning juhatajana, hiljem oli ta direktori asetäitja ja peadirektor. NLKP liige 1970. aastast. On olnud ka Baltijetsi tehase parteikomitee sekretär. Aastatel 1979–1982 oli ta Narva linna RSN TK esimees. 1982 oli ta EKP Narva Linnakomitee I sekretär. EKP Keskkomitee liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu X ja XI koosseisu liige. Oli sealse tarbekaupade, kaubandus- ja teeninduskomisjoni esimees. 1992. aastal ta vallandati Baltijetsi tehasest. Valeri Tšetvergov on Narva vene kaasmaalaste ühingu üks korraldajaid ja rajajaid, ta on ühingu esimees. Samuti ta on Eestis asuvate Venemaa Kaasmaalaste Ühingute Liidu üks rajajaid ja Liidu esimehe asetäitja. Ta on abielus, tal on kaks tütart. "Портал Русской Общины Эстонии – Кто есть кто?: Четвергов Валерий". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. august 2016. Vaadatud 4. juulil 2016. Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseis. Biograafiline lühiteatmik. Tallinn: Eesti Raamat 1985. Lk 271 (kaader 273) Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseis. Biograafiline lühiteatmik. Tallinn: Eesti Raamat 1985. Lk 271 (kaader 273)
Kõiksuse teooria

"Kõiksuse teooria" on 2014. aasta elulooline draamafilm, mis põhineb Jane Wilde Hawkingi memuaaridel "Travelling to Infinity: My Life with Stephen" ("Reisides lõpmatusse: Minu elu Stepheniga"). See kirjeldab maailmakuulsa inglise füüsiku Stephen Hawkingi suhet oma esimese abikaasa Jane Wilde Hawkingiga, amüotroofse lateraalskleroosi diagnoosi saamist ja Hawkingi edu füüsikas.
MÖH? FUI! ÖÄK! OSSA! VAU!

"MÖH? FUI! ÖÄK! OSSA! VAU!" oli Tartu Kunstimuuseumis 2012. aastal festivali ART IST KUKU NU UT raames toimunud Eesti kaasaegse kunsti klassika näitus, mis koondas 1990. aastate Eesti kunsti kõige skandaalsemaid kunstiteoseid ja nende kommentaarteoseid noorematelt kunstnikelt. Näituse kuraatorid olid Rael Artel ja Kaisa Eiche. Näituse keskmes olid kolm teost, nende seas Raul Meele "Apokriivad" ja Jaan Toomiku installatsioon "15. mai – 1. juuni 1992", mille ühe osa näituselt varastas ja hiljem lõhkus kujur Jass Kaselaan. Väärtegu kunsti kallal lõppes trahviga Postimees, 15. jaanuar 2013 Rael Artel (toimetaja). MÖH? FUI! ÖÄK! OSSA! VAU! Eesti kaasaegse kunsti klassika. Tartu : Tartu Kunstimuuseum 2012. ISBN 9789949934102 [näitusekataloog] Krista Piirimäe: "«Möh? Fui! Öäk! Ossa! Vau!»: karuteene moodsale kunstile" Postimees Kultuur, 13. september 2012
Johannes Ochmann

Johannes Ochmann (surnud 1418) oli 1405–1418 Tallinna piiskop. Klaus Neitmann: „Johannes Ochmann (Achmann, Aken) (OT) († 1418). 1405–1418 Bischof von Reval.“ In: Erwin Gatz (Hrsg), Clemens Bordkorb (Mitarb.): Die Bischöfe des Heiligen Römischen Reiches 1198 bis 1448. Ein biographisches Lexikon. Berlin: Duncker & Humblot 2001, Band 1, S. 641. ISBN 9783428103034
Johannes Gezelius vanem

Johannes Gezelius vanem (3. veebruar 1615 – 20. jaanuar 1690 Turu) oli rootsi luterlik teoloog ja vaimulik. Ta oli pärit Västmanlandist, õppis Västeråsi gümnaasiumis ning Uppsala (immatrikuleerus 1637) ja aastatel 1638–1641 Tartu Ülikoolis (Academia Gustaviana Dorpatensis), kus ta kaitses 1641. magistrikraadi. Aastail 1641–1649 (ametlikult kandes seda tiitlit veel 1650. aastal) oli ta Academia Gustaviana Tartu Ülikooli usuteaduskonna kreeka keele ja idakeelte professor, 1643. aastast ka erakorraline usuteaduse professor. 1645. aastast määrati Liivimaa ülemkonsistooriumi assessoriks. Pärast Tartust lahkumist 1649, töötas ta mitmel pool Rootsis, jätkates ka teoloogiaõpinguid, ning kaitses 1661. aastal Uppsalas teoloogiadoktori kraadi. Aastail 1660–1664 oli ta Liivimaa superintendent, Tartu Ülikooli prokantsler ning Liivimaa ülemkonsistooriumi esimees. 1664. aastast surmani 1690, oli ta Turu piiskop ning Turu Akadeemia (Regia Academia Aboensis) prokantsler. Johannes Gezelius vanema üks olulisemaid rolle on olnud Soome hariduse edendamine: ta on avaldanud arvukalt õpikuid ning suunanud Soome rahvahariduse arengut. Gezelius püüdis korraldada rahva õpetamise käiku, juhised vanemate poolt kodus ja kirikuõpetajate poolt kirikus antav päheõppimiseks, eriti aga „kirjaoskajate" köstrite kaudu kõigile kättesaadavaks tehtav raamatust lugemiseõpetus. Johannes Gezelius järjestas nõnda, et köster või tema puudumisel mõni teine selleks palgatud kirjaoskaja isik pidi igas külas mõnele andekamale poisile lugemise kätte õpetama, see aga pidi rakendama oma oskust koduküla laste õpetamisele. Neis määrustes leidub Soome rändkooli algus. Matti Kuusi on avaldanud arvamust, et kuna Gezelius ei jõudnud Soome enne 1664. aastat, pidi suur osa tema tõlketööst langema mõne soome keelt kõneleva kooliõpetaja õlgadele. Johannes Gezelius ajal pandi Soomes maksma kord, et keegi ei saanud abielluda, kes ei osanud katekismust ega olnud käinud armulaual, Johannes Gezelius asutas Turu piiskopkonnas oma trükikoja (1668) ning isegi paberivabriku.. Johannes Gezeliuse ajal ilmus täiendatud Kirikulauluraamatu (1668), (soome k. Yxi paras lasten tavara) ning parandatud Piibli väljaanne (1685) ning et tõsta kirikuõpetajate hariduslikku taset, nõudis ta kirikuõpetajaameti taotajailt ülikooliharidust. Gezelius võitles nii Eestis kui Soomes aktiivselt rahvausuga. Turu piiskopina andis ta teoreetilise panuse Soome nõiaprotsesside puhkemisse. 1660.–1680. aastail anti Soomes nõidumise kahtlusega kohtu alla üle 200 inimese, kellest surma mõisteti 71. 1673. aastal väljastas Gezelius edikti vanade loitsude hävitamiseks. Tema poeg oli teoloog Johannes Gezelius noorem ja pojapoeg piiskop Johannes Gezelius noorim. Tartu-Pärnu rootsiaegse ülikooli usuteaduskonna õppejõud, nende elukäik ja tegevus 8. Johann Georgii Gezelius, Usuteadusline Ajakiri nr 1932 LISAVIHK NR 3, lk 61-64 Matti Kuusi. Miten suomennettiin Erasmuksen Libellus Aureus? Eesti ajalugu III: Vene-Liivimaa sõjast Põhjasõjani. Tartu 2013. Lk 390–391. Martti Haavio. Suomalainen mythologia, lk 43. Helsinki: WSOY, 1967.
Julius Grober

Julius Johann August Armin Grober (27. november 1875 – 10. november 1971) oli saksa sisearst. Ta võttis osa Esimest maailmasõjast, olles seal arst. Pärast sõda sai ta 1918 Landesuniversität Dorpati korraliseks professoriks ja ülikooli kliiniku[küsitav] direktoriks. Ühtlasi oli ta ka ülikooli arstiteaduskonna prodekaan. Pärast Eesti iseseisvumist 1918 läks ta Saksamaale Jenasse.
Johannes Haussleiter

Johannes Haussleiter (23. juuni 1851 – 2. november 1928) oli saksa evangeelne luteri teoloog. 1891 kutsuti ta Tartu ülikooli kirikuajaloo korraliseks professoriks. 1892 läks ta Greifswaldi ülikooli, kus kuni oma emeriteerumiseni õpetas Uut Testamenti. 2. märtsil 1894 nimetati ta Tartu ülikooli audoktoriks. "Tartu Ülikooli audoktorid". Tartu Ülikool. Vaadatud 13. detsembril 2022.
Wolfgang Stammler

Wolfgang Stammler (5. oktoober 1886 – 3. august 1965) oli saksa germanist ja kirjandusloolane. Aastal 1918 sai ta Tartu ülikooli professoriks. Aastatel 1924–1936 töötas ta Greifswaldi ülikoolis.
Riigimuuseum

Riigimuuseum ehk riikliku alluvusega muuseum on riigile kuuluv ja riigiasutustele alluv muuseum, vastandina omavalitsusele kuuluvale või eramuuseumile. Eestis on riigimuuseumid näiteks Eesti Kunstimuuseum ja Tartu Kunstimuuseum.
Kunstimuuseum

Kunstimuuseum on muuseum, mille ekspositsioon koosneb põhiliselt kujutavast kunstist. Kunstimuuseumid võivad spetsialiseeruda konkreetsele kunstiharule, kunstnikule, ühe piirkonna kunstnikule vms. Juba sajandite eest võis templites, kloostrites ja lossides olla suuri kunstikogusid. Need polnud üldsusele avatud, isegi kui teatud sündmuste puhul mõnda kunstiteost avalikult näidati. Alles 18. sajandil hakkasid kunstikogude omanikud oma kunstiteostele juurdepääsu lubama, ehkki sageli ainult osale kunstikogust. Maailma esimene üldsusele avatud kunstimuuseum on Baseli kunstimuuseum Šveitsis, mis avati 1661. Maailmas kuuluvad tuntumate kunstimuuseumite hulka näiteks New Yorgi moodsa kunsti muuseum (MoMa), Tate Modern, Hamburgi Kunstihall, Louvre ja Metropolitani Kunstimuuseum. Eestis tegutsevad näiteks Eesti Kunstimuuseum, Tartu Kunstimuuseum, Tarbekunstimuuseum, Kondase Keskus ja Adamson-Ericu muuseum. kunstigalerii Maailma kõige enam külastatud kunstimuuseumide loend
Erwin Josef Ender

Erwin Josef Ender (7. september 1937 – 19. detsember 2022) oli saksa katoliku vaimulik. 1997–2001 oli ta Eesti apostellik administraator.
Georg Cantor

Georg Ferdinand Ludwig Philipp Cantor (3. märts 1845 (vkj 19. veebruar) Peterburi – 6. jaanuar 1918 Halle) oli saksa matemaatik, kes on tuntud peamiselt hulgateooria loojana. Ta sündis Venemaal ja elas seal kuni 11 aasta vanuseni. Ta oli perekonna kuuest lapsest vanim. Tema vanaisa Franz Böhm oli tuntud viiuldaja ning ka noor Georg mängis viiulit. Isa haiguse tõttu kolis perekond 1856. aastal Saksamaale, lootes sealsele paremale kliimale. 1962. aastal astus ta Zürichi ülikooli ning pärast isa surma 1863. aastal Berliini ülikooli. 1867. aastal kaitses ta seal väitekirja arvuteooriast. George Cantor, tõlkija Philip E. B. Jourdain, "Contributions to the Founding of the Theory of Transfinite Numbers", New York, Dover Publications
Justo Mullor García

Justo Mullor García (8. mai 1932 – 30. detsember 2016) oli hispaania roomakatoliku vaimulik. Aastatel 1992–1997 oli ta Eesti apostellik administraator.
Antonino Zecchini

Antonino Zecchini (7. detsember 1864 – 17. märts 1935 Riia) oli Itaalia päritolu jesuiit ja usutegelane. 1924–1931 oli ta Eesti apostellik administraator.
Peter Zurbriggen

Peter Stephan Zurbriggen (27. augustil 1943 – 28. august 2022) oli Šveitsi päritolu roomakatoliku vaimulik. Aastatel 2001–2005 oli ta Eesti apostellik administraator.