laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Saksi Ludolf

Saksi Ludolf (umbes 1295 – 1378), ka Ludolphus de Saxonia ja Ludolf Kartuuslane, oli katoliku teoloog, kes tegutses 14. sajandil. Tema peateos oli 1374. aastal kirjutatud "Vita Christi" ('Kristuse elu'), mille esmatrükk ilmus 1470. aastatel. Sellel oli tähelepanuväärne mõju uuele usupraktikale, mis väärtustas vaga meditatsiooni kristlike teemade üle ja taotles süüvimist ning enese mõttes paigutamist evangeeliumi sündmustiku keskele, tehnikat, mis sai populaarseks devotio moderna kogukonnas ja mõjutas hiljem Ignatius Loyolat. Teose populaarsust näitab sellest tehtud käsikirjaliste koopiate suur arv, mida säilitatakse raamatukogudes, ja palju trükiväljaandeid, alates esimestest, mis ilmusid Strasbourgis ja Kölnis 1474, kuni viimaste Pariisi väljaanneteni 1865. ja 1878. aastal. Teos ilmus katalaani, kastiilia, portugali ja prantsuse keeles 15. sajandi lõpul, itaalia keeles 16. sajandil. Psalmide kommentaar – tugines metoodiliselt eriti spirituaalse tõlgenduse osas kirikuisadele, nagu Hieronymus, Augustinus, Cassiodorus ja Petrus Lombardus. Kommentaar sai populaarseks eriti keskaegsel Saksamaal. "Vita Christi" – mitte lihtsalt biograafia, vaid pühakirja kommenteeriv jutustus, mis laenas materjali kirikuisade Kristuse elule pühendatud kirjutistest, dogmaatilistest ja moraalsetest traktaatidest, vaimulikest juhistest, meditatsioonidest ja palvetest; hõlmas ajavahemiku Kristuse sünnist tema ülestõusmiseni. Peetakse võimalikuks, et Ludolf kirjutas teose "Speculum humanae salvationis". Aeg-ajalt on peetud ka "Kristuse järgimisest" ("De imitatione Christi") Saksi Ludolfi kirjutatuks. Ludolph of Saxony. - Catholic Encyclopedia
Devotio moderna

Devotio moderna (ladina keeles 'uus pühendumine') oli usuline liikumine katoliku kirikus 14. sajandi lõpust 16. sajandini, mis rõhutas vaga mõtiskluse ja sisemise pühendumise tähtsust, pidas avalikku kombetäitmist ja kiriklikke tseremooniaid vähem oluliseks ning suhtus skeptiliselt 13. ja 14. sajandi spirituaalsete liikumiste pärandisse. Devotio moderna pärines Madalmaadest, selle alusepanija oli Geert Groote, kes lõi Ühise elu vennaskonna (Broeders des gemeenen levens). Pärast tema surma 1384. aastal asutasid tema õpilased Augustiini kanoonikute kongregatsiooni Windesheimis (Zwolle lähedal Hollandis). Need kaks kogukonda, mis esialgu olid ilmikute, hiljem monastilised kogukonnad, olid põhilised, kes elasid devotio moderna põhimõtete järgi ning propageerisid pühaduse otsingut igapäevaelu keskel. Liikumine levis Madalmaadest Saksamaale, Šveitsi, Põhja-Prantsusmaale, Hispaaniasse ja võib-olla ka Itaaliasse. Thomas à Kempisele omistatud teos "Imitatio Christi" on selle liikumise selgeim väljendus. devotio moderna. - Encyclopedia Britannica
Grabowi altar

Grabowi altar on tiibaltar, mille maalis meister Bertram umbes aastail 1379–1383. Algselt asus see Hamburgi St. Petri kirikus, tänapäeval on Hamburgi Kunstihalli vanade meistrite ekspositsioonis Hamburgis Saksamaal. Altar leiti Grabowi Püha Georgi kirikust ja on Hamburgi Kunstihallis alates 1900. aastast. Grabowi tiibaltar kujutab endast varast näidet keerukast mitme tiivapaariga altariretaablist. Polüptühhon koosneb keskkorpusest, kahest paarist mõlemalt poolt maalitud tiibadest, predellast ja kunagisest alusstruktuurist, mis pole säilinud. Erinevalt liikumatute osadega retaablist sai selle tiibasid avada ja sulgeda, muutes pildiprogrammi vastavalt liturgia vajadustele. Sisemus, mis avati ainult erilistel pühadel, oli reeglina kõige külluslikuma kujundusega, tavaliselt asusid selles polükroomsed ja kullatud puuskulptuurid. Altari siseküljel on keskkorpuses kõrgreljeefne Kolgata stseen, millest kahel pool on kaks rida prohvetite ja pühakute skulptuure, kes hoiavad oma atribuute. Liikuvate tiibade vaheosal - välistiibade siseküljel ja sisetiibade välisküljel - on tahvelmaalid kahekümne nelja stseeniga, mis moodustavad ühe pannoo vana ja uue testamendi stseenidest. Meister Bertrami maalitud on tahvelmaalid ning oletatavasti on tema värvitud ja kullatud ka sisekülje skulptuurid. Maalides on palju tähelepanu pööratud realistlikele detailidele ja tervele emotsioonideskaalale, samuti viitab tervet piiblit hõlmav teemaring eraisikust tellijale, kes arvatakse olevat vanast Hamburgi patriitsiperekonnast pärinev Wilhelm Horborch. Märgatud on Bertrami käekirja ja värvikäsitluse sarnasust Böömimaa gooti kunstiga, oletatud on, et ta õppis Böömimaal mõne Praha meistri juures ja altar võidi tellida ajal, kui ta töötas veel Prahas. Bertram Horborch, Wilhelmi vend, oli aastail 1366–1396 Hamburgi linnapea ja tal olid sidemed nii keiser Karl IV-ga Prahas kui Avignoni paavstiga. St Peter (Grabow) Altarpiece. - Master Bertram. - Web Gallery of Art (sisekülg) St Peter (Grabow) Altarpiece. - Master Bertram. - Web Gallery of Art (väliskülg)
Liud

Liud ehk vaagen on suur ümmargune või ovaalne taldrik (harva kauss) toidu serveerimiseks. Vaagnal võib olla ka jalg. Korrusvaagna moodustavad mitu üksteise kohal paiknevat taldrikut, mida keskelt ühendab pulk. Nii 'liud' kui ka 'vaagen' on laensõnad (vana)vene keelest. kupuliud kandik supitirin liudseened
Rikava

Rikava (ka Rikova, latgali Rykova) on küla (vidējciems) Lätis Rēzekne piirkonnas, Rikava valla halduskeskus. Küla asub valla keskosas. Asulas on kultuurimaja ja raamatukogu. Külas tegutseb üks Läti vanemaid rahvamuusikaansambleid Rikava ja kultuurimaja juures asub ansambli ajalugu tutvustav muuseum. Esimesed teated külast pärinevad XIX sajandi algusest, mil sealsed maad omandas Reckede suguvõsa. 1829. aastal rajas omaniku poeg Alexander külla kiriku, mõisakompleks valmis aastail 1870–1875. Recked rajasid külla ka mitu manufaktuuri, kus toodeti äädikat, telliseid, tõrva, tärpentini ja pargiti nahku. Nõukogude perioodil kujunes küla sovhoosi Komjaunietis keskasulaks. 2022. aastal oli külas 287 elanikku. Läti Ruumiandmete Agentuur Rēzekne novads Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk. Vietvārdu datubāze
Liezeni ringkond

Liezeni ringkond on ringkond Austrias Steiermargi liidumaal. See on Austria suurim ringkond, mis on umbes 1,2 korda suurem kui järgmine ringkond ja jaguneb kaheks "alamringkonnaks": Bereich Liezen ja Expositur Gröbming. 31. detsembril 2011 kaotati endine kolmas alamringkond Expositur Bad Aussee. Ringkond koosneb järgmistest valdadest: Bereich Liezen: Admont Aigen im Ennstal Altaussee Altenmarkt bei Sankt Gallen Ardning Bad Aussee Bad Mitterndorf Gaishorn am See Grundlsee Irdning-Donnersbachtal Landl Lassing Liezen Rottenmann Sankt Gallen Selzthal Stainach-Pürgg Trieben Wildalpen Wörschach Expositur Gröbming: Aich Gröbming Haus im Ennstal Michaelerberg-Pruggern Mitterberg-Sankt Martin Öblarn Ramsau am Dachstein Schladming Sölk
Henry Campbell-Bannerman

Sir Henry Campbell-Bannerman (Campbell; 7. september 1836 – 22. aprill 1908) oli briti riigimees, Liberaalse Partei liige ja Suurbritannia peaminister vahemikus 1905–1908. Aastail 1899–1908 oli ta Liberaalse Partei juht. Ta oli kaks korda sõjaminister: 1886. aastal William Ewart Gladstone'i valitsuskabinetis ning hiljem 1892–1895, algul taas Gladstone'i kabinetis ning seejärel 1894. aastast Gladstone'i peaministriks saanud Rosebery krahvi kabinetis. Ta toetas vabakaubandust, Iiri omavalitsusliikumist (Home Rule) ning üldist sotsiaal-majanduslike olude parandamist, seejuures tööaja lühendamist. Ajaloolane A. J. A. Morris on "Oxford Dictionary of National Biographys" nimetanud Campbell-Bannermanni "briti esimeseks ja ainsaks radikaalseks peaministriks". Ehkki Campbell-Bannermani juhitud liberaalid said 1900. aasta üldvalimistel Konservatiivselt Parteilt lüüa, õnnestus tal 1906. aasta üldvalimised ülekaalukalt võita. Valitsusjuhiks saanult juhtis ta mitmete seadusandlike muudatuse tegemist: ametiühingutelt ei saanud enam välja nõuda streikidest tekkinud rahalist kahju, lastele tagati tasuta koolilõunad ning kohalikele omavalitsustele anti õigus osta eraisikutelt põllumaad. 1908. aasta aprillis astus ta halva tervise tõttu ametist tagasi ning peaministriks sai senise valitsuse varakantsler H. H. Asquith. Campbell-Bannerman suri 19 päeva hiljem peaministri ametlikus residentsis aadressil 10 Downing Street, olles seejuures seni ainus seal surnud peaminister. Morris, A. J. A. "Bannerman, Sir Henry Campbell". – Oxford Dictionary of National Biography (trükis ilmunud 23. septembril 2004, veebivariant uuendatud 3. jaanuaril 2008). Oxford University Press. Jenkins, Roy (2001). The British Liberal Tradition: From Gladstone to Young Churchill, Asquith and Lloyd George--is Blair Their Heir?. University of Toronto Press. ISBN 9780802084545.
Troopiline torm Linda (1997)

Mitte segi ajada orkaan Lindaga. Tugev troopiline torm Linda (ka taifuun Linda, tsükloniline torm Linda (BOB 08) või Filipiinidel troopiline madalrõhuala Openg) oli Vietnami vähemalt 100 aasta kõige rängem taifuun, mille tagajärjel hukkus tuhandeid ning tekitatud kahju ulatus sadadesse miljonitesse USA dollaritesse. Taifuun tekkis 31. oktoobril 1997 Lõuna-Hiina merel, Indohiina poolsaare ja Filipiinide vahel. Läände liikudes torm tugevnes ning 2. novembril Vietnami lõunaossa jõudes oli tuule kiirus 100 km/h ning sadu väga tugev. Tai lahes tugevnes Linda taifuuniks, kuid enne Malaka poolsaart nõrgenes tagasi troopiliseks tormiks ning jõudis viimase viie aasta ainsa tormina Bengali lahte. India ookeanis kasvas Linda taas taifuuniks, kuid 9. novembriks tuul vaibus. Torm Linda tegi kõige rohkem kahju Vietnamis, kus hukkus 3111 inimest ning vara 385 miljonit $. Vihm tõi kaasa üleujutused, mis kahjustasid või hävitasid ligi 200 000 maja ning jätsid 383 000 inimest koduta. Hävis ka suur hulk viljasaaki ja transporditaristut, mis raskendas kannatanutele abi saatmist. Mitmed riigid üle maailma saatsid Vietnamile meditsiini-, toidu- jm abi, kuid õnneks osutus kannatanute arv algselt kardetust siiski madalamaks. Tais põhjustas Linda samuti üleujutusi ning 164 inimese surma. Vähemal määral tabas torm ka Myanmari, Indoneesiat, Malaisiat ja Kambodžat. Taifuun Durian Troopilised madalrõhualad Wilma ja BOB 05 Taifuun Muifa (2004) Taifuun Tembin JMA General Information of Severe Tropical Storm Linda (9726) from Digital Typhoon JMA Best Track Data (Graphics) of Severe Tropical Storm Linda (9726) JMA Best Track Data (Text) JTWC Best Track Data of Typhoon 30W (Linda) 30W.LINDA from the U.S. Naval Research Laboratory
2008. aasta Brasiilia grand prix

2008. aasta Brasiilia grand prix (ametlikult Formula 1 Grande Prêmio do Brasil 2008) oli Vormel 1 sõit 2. novembril 2008 Autódromo José Carlos Pacel Interlagoses São Paulos Brasiilias. See oli 2008. aasta Vormel 1 hooaja 18. ja viimane etapp. Sõidu võitis Ferrari piloot Felipe Massa ja see jäi tema 11-st grand prix '​ võidust viimaseks. Renault' piloot Fernando Alonso tuli teiseks, kolmandaks jäi Massa tiimikaaslane Kimi Räikkönen. Massa alustas sõitu Toyota sõitja Jarno Trulli kõrval. Räikkönen oli koos McLareni piloodi Lewis Hamiltoniga kolmas. Enne sõidu algust sadas vihma ning starti tuli edasi lükata. Kui rada kuivas, saavutas Massa paarisekundilise edu. Sõidu lõpus hakkas uuesti vihma sadama, kuid Massa ei kaotanud enda liidripositsiooni. Neljandana jõudis finišisse Toro Rosso piloot Sebastian Vettel. Hamilton läks sõidu lõpus mööda Toyota Timo Glockist ning kogus seega piisavalt punkte, et tulla maailmameistriks. Hamilton pälvis meistriks tulemisega paljude asjatundjate, sealhulgas Damon Hilli ja Michael Schumacheri kiituse. Ametlikud õnnesoovid edastasid ka Suurbritannia kuninganna Elizabeth II ja peaminister Gordon Brown. Massa võidu ja Räikköneni kolmanda koha tõttu võitis Vormel 1 konstruktorite karika Ferrari. See GP jäi 13-kordse GP-võitja David Coulthardi viimaseks; ta osales kokku 246 sõidus. "Brazil". Formula1.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. detsember 2008. Vaadatud 20. detsembril 2020. Alan Henry (detsember 2008). Autocourse 2008–09. CMG Publishing. Lk 270–271. ISBN 978-1-905334-31-5. Jones, Bruce (2008). "The Races: Brazil – Round 18". The Official Formula 1 Season Review 2008. Haynes/Haymarket. Lk 258–259. ISBN 978-1-84425-566-5 – cit. via Internet Archive.
Admont

Admont on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Liezeni ringkonnas. See on ajalooliselt kõige tähelepanuväärsem 1074. aastal asutatud Admonti kloostri poolest. Admont asub Gesäuse rahvuspargi alal. Vald asub Ennstali Alpide keskosas Ennsi jõe orus. Admonti lõunavaade Maal Admontist (Anton Schiffer, 1840) Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Aigen im Ennstal

Aigen im Ennstal on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Liezeni ringkonnas. Alates 1990. aastate keskpaigast tähistavad Aigen im Ennstali inimesed suurt puhastust. Igal 19. veebruaril taasloovad külaelanikud sissetungiva Hollandi abiväe tagaajamise, kasutades riidekappide metallist riputussiine ja raputades teraviljakaste. Seal oli üks Ameerika-Briti sõjafilmi "Millal kotkas julgeb riskida" ("Where Eagles Dare"; 1968) võttekohti. Aigen im Ennstal asub Steiermargi Ennsi orus Ennsist lõuna pool, ligikaudu 10 km Liezenist edelas. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Klaverimuuseum

Eesti Rahvuslik Klaverimuuseum on 2005. asutatud sihtasutus. Püsiekspositsiooniga klaverimuuseumi mõtte algataja ja elluviija oli helilooja, muusikapedagoog ja muusikateadlane Alo Põldmäe. Klaverimuuseum sai pillide hoidmiseks ruumid Helme mõisas. Püsiekspositsiooniks sai klaverimuuseum ruumid osaliselt restaureeritud Holdre mõisahoones. Püsiekspositsioon avati 20. juulil 2022. Püsiekspositsioonil on muuseumi sadakonnast eksponaadist eksponeeritud 28 Eesti pillimeistrite ja eesti teadusele ning kultuurile oluliste inimeste mujal valminud pilli. Eesti klaverimeistrite pillidest on eksponaatide hulgas Uno Naissoole ja Tõnu Naissoole kuulunud Ernst Hiisi 1930. aastail valminud klaver ning Ivo Linnale kuulunud harmoonium ja mitu tahvelklaverit. Eksponaatide hulgas on ka Tartu ülikooli rektori Johan Kõpu Beckeri ja Tartu ülikooli professori Harald Kerese Bechsteini klaver. Klaverimuuseumi filiaalis Luunjas on eksponeeritud 14 instrumenti. Klaverimuuseum Holdre lossi kodulehel Virge Joamets. Klaverimuuseum Holdre mõisas avas uksed. Ajakiri Muusika, 10. september 2022.
Ambrosius Benson

Ambrosius Benson (Ambrogio Benzone, sündinud u 1495 Lombardias, surnud 1550 Brugges), varasemas kirjanduses ka Segovia meister ja Deipara Neitsi meister, oli Itaaliast pärit maalikunstnik, kes tegutses Madalmaades 16. sajandi esimesel poolel. Esimene kirjalik teade kunstniku kohta ilmub aastal 1518, mil Benson saab Brugge kodanikuks. Järgneval aastal saab ta sõltumatuks meistriks Brugge maalijate ja dekoraatorite gildis, mille dokumentidest on teada, et kunstnik pärines Lombardiast. Benson töötas algul Gerard Davidi töökojas, kelle stiili mõju on tema käekirjas tuntav, kuid hiljem tekkis nende vahel konflikt, mis päädis kohtuasjaga. Brugges saavutas Ambrosius Benson maalijana kuulsuse, prestiiži ja väljapaistva ühiskondliku positsiooni: talle kuulus mitu maja, temalt telliti mitu korda maale uue raekoja jaoks ja ta oli korduvalt gildiametites. Benson pidas töökoda ning tema õpilaste hulka kuuluvad Joachim Spaers, Jacob Vinson ja tema pojad Jan ja Willem Benson. Hoolimata eluloolisest teabest pole dokumentaalset tõestust ühegi tema teose omistamiseks. Et Bruggel ja Hispaanial olid 15.–16. sajandi vahetusel tihedad kaubandussidemed, sattus suur osa teoseid Hispaaniasse, need koondati stiili põhjal 1886 ja autorit nimetati alguses Segovia meistriks. Monogramm "AB" leiti Padua Püha Antoniuse altarilt, mis asub Brüsselis (Musées Royaux des Beaux-Arts de Belgique) ja ühelt erakogusse kuuluvalt püha perekonda kujutavalt teoselt, nende järgi tehti 16. sajandi alguse dokumentide järgi kindlaks autori isik. Bensoni päritolu võimaldas tal kasutada Itaalia eeskujusid ja maalida alastifiguure paremini kui tema Madalmaade kaasaegsed. Et ta tundis Itaalia renessansi teemasid ja kompositsioone, nähtub tema hilisematest klassikalisel ainesel põhinevatest mütoloogilise või ajaloolise sisuga maalidest, millel esinevad poolaktidena või aktidena Juudit, Lucrezia ja Caritas. Harduspiltides järgis Benson seevastu väljakujunenud Brugge traditsiooni, mis toetus eeskujudele nagu Gerard David, Jan van Eyck, Rogier van der Weyden ja Hugo van der Goes, teemadeks püha Maarja Magdaleena ja sibüllid. Benson maalis suhteliselt vähe portreesid, kuigi neid võib pidada tema parimateks teosteks, kuna ta individualiseeris modelle kasutades nende näoilmeid ning asendeid. Jean Wytsi portree 1520–1530, Phoebus Foundation "Ristiltvõtmine", 1528 "Lugev Maarja Magdaleena", 1535 Anne Staffordi portree, 1535 "Neitsi Maarja pirniga", dateerimata Neitsi Maarja pühakutega, dateerimata "Deipara Neitsi", dateerimata Tantsijad maastiku taustal, dateerimata Benson, Ambrosius. - Web Gallery of Art Ambrosius Benson. - Thyssen-Bornemisza Museo Nacional Benson, Ambrosius. - Web Gallery of Art
Lanceloot Blondeel

Lanceloot Blondeel (sündinud 1498 Poperinges, surnud 4. märtsil 1561 Brugges) oli flaami maalikunstnik, skulptuuride, piltvaipade ja juveliiriehete kujundaja, arhitekt, linnaplaneerija ja kartograaf, kes tegutses 16. sajandi esimesel poolel Brugges. Blondeel sai 1519. aastal Brugge maalijate gildi liikmeks, samuti töötas ta arhitektina, toredusesemete ja pidustuste sõidukite ja lavade kujundajana. 1550. aastal telliti temalt ja Jan van Scorelilt van Eyckide Genti altari taastamine. Blondeeli teoseid iseloomustab Itaalia renessansile iseloomuliku ornamentika kasutamine, ta kuulub Brugge kunstitraditsiooni viimaste esindajate hulka enne Brugge sadama tegevuse lakkamist ja linna kaubandusliku tähtsuse hääbumist. Blondeel, Lancelot. - Web Callery of art
Gustav Viard

Gustav Viard (15. august 1881 Veriora vald, Võrumaa – 28. september 1968 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1924).
1881. aasta maputšede ülestõus

1881. aasta maputšede ülestõus oli Araucanía pärismaalaste maputšede viimane suur mäss. Ülestõus leidis aset Tšiili riigi Araucanía okupatsiooni (1861–1883) viimases faasis. Maputšede pealikud panid plaani paika 1881. aasta märtsis ning ülestõus algas sama aasta novembris, kuid nende rahva toetus sellele ei olnud ühtne: mõned hõimud otsustasid minna riigi poolele ning mõned kuulutasid end neutraalseks. Samas õnnestus ülestõusu korraldajatel enda poolele saada varem Tšiili riigi vastu mitte sõdinud hõime. Kuigi ülestõusu põhiosa suruti maha paari päevaga, läks keskvalitsusel oma vallutuste täieliku kontrolli alla saamiseks aastaid. Bengoa, José (2000). Historia del pueblo mapuche: Siglos XIX y XX (Seventh ed.). LOM Ediciones. ISBN 956-282-232-X. Ferrando Kaun, Ricardo (1986). Y así nació La Frontera... (Second ed.). Editorial Antártica. ISBN 978-956-7019-83-0. Pinto Rodríguez, Jorge (2003). La formación del Estado y la nacion, y el pueblo mapuche (Second ed.). Ediciones de la Dirección de Bibliotecas, Archivos y Museos. ISBN 956-244-156-3.
Krall

Krall on perekonnanimi (saksa keeles küüs). 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Krall 33 inimesel: 15 mehel ja 18 naisel. Perekonnanimede levikult oli Krall meeste puhul 8436. kohal ja naiste puhul 7530. kohal. Perekonnanime Krall kandja oli keskmiselt 51 aasta vanune. Kõige levinum oli perekonnanimi Krall üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,06. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Võrumaal Rõuge kihelkonna, Tartumaal Sangaste kihelkonna, Virumaal Jõhvi kihelkonna ning Harjumaal Kuusalu kihelkonna ja Jüri kihelkonna mõisavaldades talupoegadele viiel korral nimedeks Krall. Diana Krall, Kanada džässipianist ja laulja (1964–) Eino Krall, eesti bioloog (fütonematoloog) (1931–2009) Heljo Krall, eesti botaanik (1929–2022) Peeter Krall, eesti luterlik vaimulik (1951–) Tarvo Krall, eesti näitleja (1969–) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 03.11.2022) Onomastika andmebaas. Nimede panemine (normaalkuju): Krall. Krall statistikaameti andmebaasis
Godzilla (film 1954)

See artikkel räägib 1954. aasta filmist. Muude filmide kohta vaata artiklit Godzilla (täpsustus). "Godzilla" (jaapani keeles ゴジラ, Gojira) on 1954. aasta jaapani kaiju-film, mille režissöör oli Ishirō Honda ning millele tegi eriefektid Eiji Tsuburaya. Selle tootis ettevõte Toho ning see on Godzilla frantsiisi esimene film. Filmis teevad kaasa näitlejad Akira Takarada, Momoko Kōchi, Akihiko Hirata ja Takashi Shimura. Godzillat kehastavad Haruo Nakajima ja Katsumi Tezuka. Filmis tegelevad Jaapani võimud maad ründama hakanud hiiglasliku koletisega, kelle rünnakud tekitavad okupatsioonijärgse Jaapani rahva seas tuumaholokausti paanikat. "Godzilla" jõudis tootmisse pärast seda kui katsed teha sarnast filmi Jaapani-Indoneesia koostöös luhta läksid. Tsuburaya algne idee oli kujutada Godzillat hiigelkaheksajalana, kuid hiljem otsustati dinosauruselaadse olendi kasuks. Filmis kasutati esimest korda eriefektide lahendust, milles kostüümi kandev näitleja tegutseb maketil. Filmi tegevustiku põhivõtted kestsid 51 ning eriefektide võtted 71 päeva. "Godzilla" esilinastus Jaapanis 3. novembril 1954 ning teenis 183 miljonit jeeni piletitulu. Film pälvis algul Jaapanis vastakaid hinnanguid, kuid hilisematel aastatel hakati seda rohkem austama. Aastal 1956 jõudis Ameerika Ühendriikides kinolinale tublisti muudetud ning ameerikastatud versioon "Godzilla, King of the Monsters!" (Godzilla, koletiste kuningas) ning sellega algas Godzilla multimeediafrantsiis. "Guinnessi rekordite raamatu" järgi on Godzilla filmisari ajaloo pikimaajaline filmifrantsiis. Godzilla tegelaskuju on saanud ülemaailmseks popkultuuriikooniks. "Godzilla" ja Tsuburaya tekitasid tokusatsu-tüüpi meelelahutusžanri. Filmi on nimetatud kinokunsti suursaavutuseks ja ajaloo üheks parimaks koletisefilmiks. Filmi järg "Godzilla ründab taas" esilinastus 24. aprillil 1955. "Godzilla (1954)". The Criterion Collection. Originaali arhiivikoopia seisuga 14. aprill 2022. Vaadatud 14. aprillil 2022. Godzilla at the official Godzilla website by Toho Co., Ltd. ゴジラ (Gojira) at Japanese Movie Database Godzilla: Poetry After the A-Bomb an essay by J. Hoberman at the Criterion Collection
Otto Kramer

Otto Kramer (15. märts/27. märts 1883 Öötla küla Järvamaa – 11. veebruar 1972 Tallinn) oli eesti aednik ja sordiaretaja, kes rajas 1930-date lõpus aeda Kristiine linnaosas Keemia tn 35a, mis on praegugi veel alles . Kirjutanud raamatu "Kodune veinitööstus". Tegeliku aianduse ja mesinduse käsiraamatu ja Põllumehe käsiraamatu kaastööline. geni.com "visittallinn.ee". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. november 2022. Vaadatud 3. novembril 2022.