Evald Hermaküla

Evald Hermaküla (6. detsember 1941 Jõelähtme vald – 16. mai 2000 Tallinn) oli eesti näitleja, lavastaja ja näitejuht. Ta õppis Maardu 7-klassilises koolis (1949–1956) ja Tallinna 17. Keskkoolis (1956–1960), mille lõpetas hõbemedaliga. 1965. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiainsenerina. Aastatel 1961–1965 oli ta tegev Eesti NSV Teatriühingu RAT Vanemuise teatristuudios. Evald Hermaküla alustas teatriteed keskkooli ajal (1956–1960) näiteringides, sh Ben Drui juhitud Draamateatri stuudios, osalemisega. Mängis kaasa mitme lavastuse ("Kevade", "Juudit", "Antonius ja Kleopatra", "Lumekuninganna") massistseenides, samuti osales Voldemar Panso lavastuses "Härra Puntila ja tema sulane Matti". Ülikooli astunult hakkas mängima Ametiühingute Nõukogu Tartu Kultuurihoone (alates veebruarist 1959 E. Vilde nimeline Tartu Rahvateater) näiteringis, mida juhtis Venda Päi. Viimane tundis juba varakult, kuidas nende teatris on uus täht särama löömas. 5. detsembril 1961 esietendus Venta Vīgante "Igavesti haljad Palmid", kus Hermaküla esines meeldejäävalt. "Mitte iga kutselisegi teatri etendusel ei kohta nii sügavat sisseelamist osasse, karakteri nii täielikku avamist ja publikult jäägitult kaasahaaravat mängu" (Ants Järv 1961). Samal aastal astus Hermaküla Eesti NSV Teatriühingu RAT Vanemuise teatristuudiosse. Kohe pärast Vanemuise teatri õppestuudiosse astumist hakkas ta Vanemuise lavastustes kaasa tegema. 1. detsembrist 1962 sai temast Vanemuise poole kohaga näitleja. Nõudlikke ülesandeid tuli Hermakülal täita Romain Rollandi "14. juuli" (1962), Aleksandr Gribojedovi "Hädas mõistuse pärast", Paul Kuusbergi / Epp Kaidu "Andres Lapeteuse juhtum" ja Aleksei Arbuzovi "Mu vaene Marat" (1965) näidendite lavastustes. 1965. aasta detsembris lõpetas Hermaküla geoloogiainseneri diplomiga Tartu Riikliku Ülikooli ja kevadel Vanemuise juures töötanud Teatriühingu lavakunstistuudio. 10. aprillil tuli Epp Kaidu lavastuses ja Hermakülaga peaosas välja Janis Rainise tragöödia "Joosep ja tema vennad". Tollal tegi Hermaküla intensiivset tööd ja nõudlikku eneseharimist, et teatritegemises edasi minna hoopis tähendusrikkamale mängumaale. Oma osa selles protsessis etendasid arutlused-väitlused eakaaslastega, kes olid juba tegevad ilukirjanduse loojatena, kuid siiralt huvitatud ka teatri arengust. Kõrvalseisjal on väga raske nimetada täpset päeva, millest algas teatriuuenduslik areng, aga see algas kindlasti 1960. aastate keskpaiku uue sugupõlve entusiastide eestvõttel Vanemuise teatri sees. Teatriuuenduse areng algas just riiklikus teatris ning sai arenguvõimalusi tänu teatri juhtkonna sallivusele ja julgusele. Vanemuise juht Kaarel Ird oli selles osas julge mees. Esimeseks tõsisemaks teatriuuendusliku laadi näiteks oli Hermaküla poolt Vanemuises põhiliselt teatri stuudiolastega tehtud lavastus "Lugusid argielust ehk Valtoniana" (esietendus 12. märtsil 1966), mille teksti oli Arvo Valtoni novellide põhjal kokku seadnud Paul-Eerik Rummo. Tegemist oli Eesti NSV oludes väga uuendusliku lavastusega, mis seadis seejuures kesksele kohale just vabaduse, tegi tajutavaks, et "miski on mäda" ümbritsevas elus. Mati Unt, kes tollal oli Vanemuise dramaturg, kirjutas: "Julgen öelda, et selles etenduses oli midagi uut ja seniolematutki. See oli samm mõtte liikumise vabaduse suunas. /--/ Mõtte liikumise vabaduse suunas all mõtlen ma nii ühiskondlikku mõtet kui ka konkreetse teatrietenduse mõtte liikumist". 1966. aasta septembris tuli ootamatu pööre. Hermaküla lahkus Tartust ja läks Eesti Televisiooni lavastajaks. Kaarel Irdile kirjutatud kirjas põhjendas ta lahkumist huviga filmi- ja televisioonitegemise vastu ning lubas kolme aasta pärast Vanemuises tagasi olla. Tema kirjad veenavad, et noore Hermaküla kiusatus ja isu end proovile panna, kogeda, õppida, teada saada oli tõsine ja sügav. Hermaküla esimene Tallinna-aeg Vanemuisest lahkumise järel jäi napiks. "Mu vaese Marati" ja "Joosepi ja tema vendade" etendused jätkusid Hermakülaga peaosas novembrini. Detsembri alguses vabastati ta näitlejakohalt ning 1966. aasta detsembrist 1967. aasta detsembrini oli Hermaküla sõjaväes Kaliningradi oblastis Sovetskis. Nii sõjaväes olles kui ka hiljem Tallinnast saatis Hermaküla Tartusse Irdile kirju, kus kõneleb oma soovist ennast jagada teatri ja televisiooni vahel. 3. detsembril 1969 kirjutas Hermaküla Irdile:"... lavastaja põhikoht on teatris, kus ta teeb suuremaid või väiksemaid ekskursse kinosse ja TV-sse. Seda mitte ainult sellepärast, et teater on neist kolmest kõige vähem riiklik ja industriaalne. Teater on minu jaoks kinost ja TV-st palju ausam ja meie päevadele ja tükkidekskäristatud maailmale hoopis vajalikum". 1960. aastatel ilmus kõigis kunstides uus põlvkond, keda Nõukogude okupatsioonide omaaegne äkiline trauma enam nii tugevasti ei muserdanud. Nende tõusu soosis ka kultuuripoliitika jätkuv diferentseerumine tohutu impeeriumi erinevates piirkondades. Kunstivabaduse tõmmet (enamasti mitmesuguste modernistlike suundade poole) tunti kogu "idablokis" ju kõikjal, kuid selle tegelik avaldumisjõud sõltus kohalike võimude leebusest. Baltimaades eelistasid kohalikud võimud vaadata vähem ohtlikele opositsioonivormidele (nagu kunstilised uuendused) üldiselt läbi sõrmede. Seetõttu meenutasid arengud siin mõnes osas pigem Ida-Euroopa "rahvademokraatiaid" kui Vene NFSVd ennast. Abstraktne maal, atonaalne muusika, vabavärss, teadvusvooluromaan, mis Moskvas või Leningradis kõik olid keelatud, võisid Baltikumis teatud määrani vaikselt õilmitseda. Teatris oli muutuste esimeseks ilminguks kohati absurdidraamat meenutavate näidendite väike laine 1960. aastate lõpupoolel. Neid kirjutasid enamasti luuletajad, näiteks Artur Alliksaar, Ain Kaalep ja Paul-Eerik Rummo. Niisuguste näidendite tinglikkus lubas käsitleda laiemaid ja üldisemaid eksistentsiaalseid küsimusi, mõnevõrra ka totalitaarsuse julmust ja tobedust. Sellele järgnes 1969 alanud radikaalsem teatriuuendus, mida kandsid tollal Vanemuises tegutsenud noored lavastajad Hermaküla ja Jaan Tooming, ajutisemalt ka Kaarin Raid. See avaldus näidenditekstidega ümberkäimise vabaduses, lavategevuse agressiivsuses ja füüsilisuses, sümbolite ja metafooride ohtras kasutamises. Too algne agressiivsus kajastas süvenevast ühiskondlikust reaktsioonist sündinud võimetuse raevu. Kuid suurele osale publikust, kes neid tundeid muidu võinuks jagada, osutus uudne teatrikeel siinpuhul tõkkeks. Avangardi ja laiema publiku vastasseis, mis oli jõudnud noorde eesti kultuuri juba 20. sajandi alguskümnenditel, kuid siis 1930. aastail nõrgenenud ja Nõukogude okupatsiooni esimeseks 15 aastaks peaaegu kadunud, ilmnes 1960. aastail kõigis kunstides taas uue jõuga. Mati Unt postuleeris Hermaküla ja Toominga kaks paradigmamuutust. Esiteks, eemaldumine kirjandusest ja ükskõiksus sõna vastu, lähenemine inimesele, kehalisusele ja selle siinolekule, presentsile. Teiseks, eemaldumine mõistuspärasusest ja apolloonilisusest ja lähenemine alateadvusele, dionüüsile. 1941. aasta 6. detsembril sündis Harjumaal Jõelähtme vallas Maardu külas talunike Evald ja Adele Hermaküla (sündinud Sepp) peres poeg Evald. Isa jäi 1943. aastal Stalingradi all rindel teadmata kadunuks. Peres kasvasid veel vanem õde Elsa, vanem vend Jaan ja noorem poolvend Aare. 1949 – läks Maardu 7-klassilise kooli esimesse klassi. 1956 – lõpetas Maardu 7-klassilise kooli ja läks edasi õppima Tallinna 17. Keskkooli. Osales näiteringides, sh Ben Drui juhitud Draamateatri stuudios. Mängis kaasa mitme lavastuse ("Kevade", "Juudit", "Antonius ja Kleopatra", "Lumekuninganna") massistseenides, samuti osales Voldemar Panso lavastuses "Härra Puntila ja tema sulane Matti". 1960 – lõpetas keskkooli hõbemedaliga ja astus Tartu Riiklikku Ülikooli geoloogia erialale. Hakkas mängima Ametiühingute Nõukogu Tartu Kultuurihoone näiteringis, mida juhtis Venda Päi. 1961 – astus Eesti NSV Teatriühingu RAT Vanemuise teatristuudiosse. Äratas tähelepanu abiturient Valdis Vẽtra rolliga Tartu Rahvateatri lavastuses "Igavesti haljad palmid". 1962 – esimene roll kutselises teatris: Camille Desmoulins Romain Rollandi draama "14. juuli" lavastuses (lavastaja Epp Kaidu, esietendus 22. juunil). Alates 1. detsembrist töötas Vanemuise teatri näitlejana (esialgu 0,5 kohal). 1965 – lõpetas Vanemuise stuudio. Detsembris lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiainseneri diplomiga. 1966. aasta 12. märtsil esietendus Hermaküla esimene lavastus: Paul-Eerik Rummo montaaž Arvo Valtoni novellidest "Valtoniana". Septembris lahkus Vanemuisest ja asus režissöörina tööle Eesti Televisiooni. Detsembris kutsuti sõjaväeteenistusse, mille tegi läbi Kaliningradi oblastis Sovetskis (Tilsit). Abiellus Riina Hausenbergiga. Abielust sündisid pojad Alar (1965–2015) ja Hannes. 1967 Detsembris vabanes sõjaväest. 1968 Jaanuarist jätkas tööd televisioonis. Samal ajal töötas Vanemuises, lavastades Paul-Eerik Rummo "Tuhkatriinumängu". 1968–1971 oli vaheaegadega ühtlasi kohakoosluse alusel ametis Vanemuises, algul näitlejana, 1969. aasta 1. märtsist lavastajana. 1969 Nn teatriuuenduse jõuline algus: Evald Hermaküla ja Jaan Toominga juhtimisel jõudis 22. jaanuaril Tallinna Kirjanike Maja publiku ette Gustav Suitsu luule õhtu "Ühte laulu tahaks laulda..." ning 19. veebruaril esietendus Vanemuises "Tuhkatriinumäng". Algas koostöö Jaan Toomingaga. 1971 Jaanuaris lahkus Eesti Televisioonist. Tegevus nn ööteatris. Juunis sõitis Ülevenemaalise Teatriühingu spetsialiseeritud turismigrupiga Poolasse, vaatas Jerzy Grotowski lavastusi ("Acopalypsis cum figuris"). 1972 Külalisetendustel Ungaris Imre Mad'achi "Inimese tragöödia" lavastusega (lavastaja Epp Kaidu), kus mängis Aadamat. 1973 Ema surm. Lahutas abielu Riina Hermakülaga. 1974 Alustas tööd oma stuudioga, kuhu kuulusid Hannes Kaljujärv, Jüri Lumiste, Helje Soosalu, Peeter Kollom, Tiit Luts, Anne Valge, Tõnis Arro, Reet Kaasik (Kalamees), Ilona Blumenfeld (Kolberg), Jaan Kolberg jt. Jaanuaris toimusid Tamperes lavastuse "Üks ullike läks rändama" külalisetendused. 1976 Sai Eesti NSV teenelise kunstniku aunimetuse, üheaegselt Jaan Toominga, Raivo Adlase ja Raine Looga. 1977 Septembris-oktoobris "Ullikese" külalisetendused Saksa DV-s. 1978 Abiellus Liina Orlovaga. Lavastas Lätis Valmiera Draamateatris "Mats mõisahärraks ehk (Miks) Mäeseppa Jeppe (joob) ehk Viina katk" Ludvig Holbergi järgi. 1979 Septembris viibis Belgradis BITEF-i teatrifestivalil. Oktoobris ja novembris esitas "Mees, kes ei mahu kivile" Kanadas ja USA-s: etendused toimusid Torontos, Vancouveris, Los Angeleses ja New Yorgis. Hermaküla stuudio lõpetas tegevuse. Kevadel mängiti stuudiolaste esituses Murray Schisgali "Lavv-stoorit" ja Lãzlõ Gyurkõ "Elektra, mu arm". 1980 Lavastas Valmiera Draamateatris Murray Schisgali "Lavv-stoori". 1981 Lavastas Valmiera Draamateatris Olev Antoni "Laudalüürika". 1982 Augustis Soomes Tampere teatrisuvel, kus Vanemuine mängis lavastusi "Kremli kellad" ja "Härra Puntila ja tema sulane Matti". Novembris sõitis VEKSA ühingu rahastamisel Rootsi, esitas "Meest, kes ei mahu kivile". 1983 Mais "Faehlmanni" külalisetendused Rootsis. Lahkus Vanemuisest ja asus 1. novembril lavastajana tööle Tallinna Riiklikus Akadeemilises Draamateatris. 1985 Viibis Saksa FV-s ja Rumeenias. 25. jaanuaril läks Draamateater üle kollektiivsele juhtimisele: Mati Klooren (direktor), Mikk Mikiver, Evald Hermaküla, Raivo Trass, Kalju Haan.Õe enesetapp. 1988 Mais Moskvas seminar-kohtumisel Peter Brookiga. 1. augustil asus Tallinna Draamateatri kunstilise juhi kohale. Valmis telefilm "Hermaküla". Eesti Teatri Arendamise Keskuse (ARKES) kunstiline juht. Lahutas abielu Liina Orlovaga, abiellus Kaie Mihkelsoniga. 1989 Töötas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 14. lennuga. Diplomilavastusena esietendus Euripidese "Bakhandid". 1991 Lahkus Draamateatri kunstilise juhi kohalt, jätkas tööd lavastajana. 1996 Töötas koos Aleksander Eelmaaga Kuusalu ja Tallinna keskkoolide õpilastest koosneva trupiga, 11. veebruaril tuli Draamateatris lavale noorteprojekt "Lõpukirjand". Teine samalaadne lavastus keskkooliõpilastega, kompositsioon "Hingedeaeg", esietendus 1997. 2. märtsil vabastati töölt. 1997 Lavastas külalisena Terry Johnsoni "Hüsteeria" Tallinna Linnateatris. 1. augustist asus tööle Draamateatri näitlejana. 1999 Lahkus Draamateatrist. Asus Eesti Riikliku Nukuteatri kunstilise juhi kohale. 2000 Märtsis astus erakonna Mõõdukad liikmeks. 16. mail sooritas enesetapu. Maeti 20. mail Metsakalmistule. Pooleli jäi Georg Büchneri "Leonce ja Lena" lavastus Nukuteatris, selle lõpetas Hendrik Toompere juunior. 1962–1966 Vanemuine, näitleja 1966–1970 Eesti Televisioon, režissöör 1970–1983 Vanemuine, näitleja ja lavastaja 1974–1979 Vanemuine, teatristuudio juhendaja 1983–1988 TRA Draamateater, lavastaja 1988–1991 TRA Draamateater, kunstiline juht 1991–1999 Eesti Draamateater, lavastaja ja näitleja 1999–2000 Riiklik Nukuteater, kunstiline juht Arvo Valton / Paul-Eerik Rummo, "Lugusid argielust ehk Valtoniana" Vanemuine (õppestuudio) Murray Schisgal, "Masinakirjutajad" Eesti Televisioon Paul-Eerik Rummo, "Tuhkatriinumäng" Vanemuine Irene Haak, "Armastus, armastus..." Eesti Televisioon Paul Kuusberg / Mati Unt / Evald Hermaküla, "Südasuvi 1941" Vanemuine "Telejuurdlus" Eesti Televisioon Rudolf Otkolenko, "Tere tulemast, papad!" Eesti Televisioon Anatoli Salõnski, "Maria" Vanemuine Leonid Andrejev, "Sina, kes sa saad kõrvakiile" Vanemuine "Säärane Ird ehk 100 aastat "Vanemuise" teatrit" Eesti Telefilm August Strindberg, "Surmatants" Vanemuine Eesti Muinasjutud / Evald Hermaküla, "Üks ullike läks rändama" Vanemuine Branislav Nušič, "Kangesti kahtlane isik" Vanemuine Aleksei Tolstoi / Evald Hermaküla, "Buratino" Vanemuine Aino Pervik / Evald Hermaküla, "Emmeliina" Vanemuine Jaroslav Hašek / Evald Hermaküla, "Švejk läheb sõtta" Vanemuine Nikolai Gogol, "Hullumeelse päevik" Vanemuine Henrik Ibsen, "Hedda Gabler" Vanemuine Vaino Vahing, "Mees, kes ei mahu kivile" Vanemuine Karl Zeller, "Linnukaupleja" Vanemuine August Kitzberg, "Kuningatütre sünnipäev ("Kuri kuningatütar") Vanemuine Samuel Beckett, "Krappi viimane lint" Vanemuine Otto Preussler, "Suured nõiad ja väikesed nõiad" Vanemuine Ludvig Holberg / Evald Hermaküla, "Mats mõisahärraks ehk (Miks) Mäeotsa Jeppe (joob) ehk Viina katk" Vanemuine Wolfgang Borchert, "Ukse taga" Vanemuine (õppestuudio) Tõnu Tepandi laulude õhtu "Mu kodu on punaste pihlade all" Vanemuine Nikolai Pogodin, "Kremli kellad" (koos Kaarel Irdiga) Vanemuine Maurice Maeterlinck / Evald Hermaküla / Tõnu Tepandi, "Pimedate mäng" Vanemuine (õppestuudio) Ludvig Holberg / Evald Hermaküla, "Mats mõisahärraks ehk (Miks) Mäeotsa Jeppe (joob) ehk Viina Katk" Valmiera Draamateater, Läti Murray Schisgal, "Lavv-Stoori" ("LUV") Vanemuine Lásló Gyurkó, "Elektra, mu arm" Vanemuine Viktor Rozov, "Me elame hästi..." ("Metsise pesa") Vanemuine Murray Schisgal, "Lavv-Stoori" Valmiera Draamateater, Läti Egon Rannet, "Südamevalu" Vanemuine Edvard Radzinski, "Kohus pärast balli ehk Lunin" Vanemuine Bertolt Brecht / Hella Wuolijoki, "Härra Punttila ja tema sulane Matti" Vanemuine Olev Anton, "Laudalüürika" Valmiera Draamateater, Läti Vaino Vahing / Madis Kõiv, "Faehlmann, õhtuselgus" Vanemuine Luigi Pirandello, "Heinrich IV" Vanemuine Sigfried Lenz, "Süütute aeg. Süüdlaste aeg" Draamateater William Shakespeare, "Windsori lõbusad naised" Noorsooteater Tšõngõz Ajtmatov / Evald Hermaküla, "Ja sajandist pikem on päev" Draamateater Eduard Vilde / Evald Hermaküla, "Prohvet Maltsvet" Draamateater Vaino Vahing, "Mees, kes ei mahu kivile" Draamateater Alan Ayckbourn, "Norman Vallutaja", Draamateater Enn Vetemaa, "Tuul Olümposelt tuhka tõi", Draamateater William Shakespeare, "Torm", Draamateater Harold Pinter, "Majahoidja", Draamateater "Sulev Nõmmik", Eesti Telefilm Jean Genet, "Palkon", Draamateater Ljubomir Peevski, "Väike öömuusika", Eesti Televisioon Mark Howard Medoff, "Red Ryder" Draamateater Euripides, "Bakhandid" Draamateater (TRK Lavakunstikateedri XIV lend) Anna Seghers, "Jeanne d'Arci protsess Rouenis 1431. aastal", Eesti Televisioon Ain Kalmus / Evald Hermaküla, "Juudas", Draamateater Nikolai Gogol / Evald Hermaküla, "Südaöö" ("Vii"), Draamateater Boguslaw Schaeffer, "Proovid" Draamateater August Kitzberg, "Rätsep Õhk ja tema õnneloos" Draamateater Eduard Vilde / Evald Hermaküla, "Mäeküla piimamees" Draamateater Miroslav Hornicek, "Kolm Albertit ja preili Matylda" Draamateater Yukio Mishima, "Hanjo" Draamateater Juhani Aho / Evald Hermaküla, "Raudtee" Draamateater Kalle Käsper / Pu Songling / Zhuang Zi, "Libarebased" Draamateater Alice Jane Kiwimae, "Peenike pere" Draamateater Jean-Claude Carrière, "Meelespea" Draamateater Fragmentaarium "Lõpukirjand" (Draamateater noorteprojekt 1) Draamateater William Shakespeare, "Eksituste komöödia" Draamateater Ben Travers, "Üks jumalast hüljatud ingel" Draamateater Minoru Betsuyaku, "Krahv Dracula sügis" Draamateater Samuel Beckett, "Lõppmäng" Draamateater Terry Johnson, "Hüsteeria" Tallinna Linnateater "Hingedeaeg" (Draamateater noorteprojekt 2) Draamateater Evald Hermaküla, "Kohtuasi number null" Nukuteater Georg Büchner, "Leonce ja Lena" (lõpetanud Hendrik Toompere jun) Nukuteater 1962 Camille Desmoulins Romain Rolland "14. juuli" (Epp Kaidu) Vanemuine 1963 Tšatski Aleksandr Sergejevitš Gribojedov "Häda mõistuse pärast" (Heiki Haravee) Vanemuine Belkin Aleksei Arbuzov "Kusagil meid oodatakse" (Epp Kaidu) Vanemuine Teadustaja Vsevolod Višnevski "Esimene ratsavägi" (Epp Kaidu) Vanemuine 1964 Oberon William Shakespeare "Suveöö unenägu" Vanemuine (õppestuudio) Junius Brutus William Shakespeare "Coriolanus" (Kaarel Ird) Vanemuine Ants Pajuviidik Paul Kuusberg "Andres Lapeteuse juhtum" (Epp Kaidu) Vanemuine 1965 Marat Aleksei Arbuzov "Mu vaene Marat" (Epp Kaidu) Vanemuine 1966 Autor (nov. "Pühapäev") Arvo Valton / Paul-Eerik Rummo "Valtoniana" (Evald Hermaküla) Vanemuine Joosep Jãnis Rainis "Joosep ja tema vennad" (Epp Kaidu) Vanemuine 1969 Osaline Gustav Suits "Ühte laulu tahaks laulda" 1970 Esimene kaebealune Ralf Parve "Pimedus tähendab ööd" (Epp Kaidu) Vanemuine 1971 Aadam jt Imre Madách "Inimese tragöödia" (Epp Kaidu) Vanemuine Tombassov Anatoli Salõnski "Maria" (Evald Hermaküla) Vanemuine 1973 Osaline "Üks ullike läks rändama" (Evald Hermaküla) Vanemuine Lugeja hääl Otar Taktakišvili "Mindia" (ooper, lav. Kaarel Ird) Vanemuine Švanda Josef Kajetan Tyl "Strakonice torupillimängija" (Epp Kaidu) Vanemuine 1974 Kapten Aino Pervik / Evald Hermaküla "Emmeliina" (Evald Hermaküla) Vanemuine Katz Jaroslav Hašek / Evald Hermaküla "Švejk läheb sõtta" (Evald Hermaküla) Vanemuine 1975 Osaline Nikolai Gogol "Hullumeelse päevik" (Evald Hermaküla) Vanemuine Kolesnikov Leonid Leonov "Vallutusretk" (Epp Kaidu) Vanemuine Eilert Løvborg Henrik Ibsen "Hedda Gabler" (Evald Hermaküla) Vanemuine Jaan Oks Vaino Vahing "Mees, kes ei mahu kivile" (Evald Hermaküla) Vanemuine 1976 Ants Kuslap August Jakobson "Elu tsitadellides" (Epp Kaidu) Vanemuine Osaline "Suured nõiad ja väikesed nõiad" (Evald Hermaküla) Vanemuine Kuningas August Kitzberg "Kuningatütre sünnipäev" (Evald Hermaküla) Vanemuine 1977 Mõisahärra Ludvig Holberg / Evald Hermaküla "Mats mõisahärraks..." (Evald Hermaküla) Vanemuine Mihai Gruja Ion Drutse "Pühamast püham" (Kaarin Raid) Vanemuine Lenin Nikolai Pogodin "Kremli kellad" (Kaarel Ird ja Evald Hermaküla) Vanemuine Ooberst Wolfgang Borchert "Ukse taga" (Evald Hermaküla) Vanemuine Mängu juht Maurice Maeterlincki järgi "Pimedate mäng" (Evald Hermaküla) Vanemuine 1978 Indrek Anton Hansen Tammsaare / Osvald Tooming "Tõde ja õigus" (Jaan Tooming) Vanemuine 1979 Osaline kooris László Gyurkó "Elektra, mu arm" (Evald Hermaküla) Vanemuine Osaline Juhan Peegel "Ma langesin esimesel sõjasuvel" (Kaarel Ird) Vanemuine 1980 Sudakov Vassili Rozov "Me elame hästi..." (Evald Hermaküla) Vanemuine 1981 Kustas Lokk Egon Rannet "Südamevalu" (Evald Hermaküla) Vanemuine Lunin Edvard Radzinski "Kohus pärast balli ehk Lunin" (Evald Hermaküla) Vanemuine Puntila Bertolt Brecht "Härra Puntila ja tema sulane Matti" (Evald Hermaküla) Vanemuine 1982 Raul Rein Saluri "Kadunud isa" (Tiit Luts) Vanemuine Faehlmann Vaino Vahing, Madis Kõiv "Faehlmann" (Evald Hermaküla) Vanemuine 1983 Heinrich IV Luigi Pirandello "Heninrich IV" (Evald Hermaküla) Vanemuine 1984 Osaline Eduard Vilde "Prohvet Maltsvet" (Evald Hermaküla) Draamateater Jaan Oks Vaino Vahing "Mees, kes ei mahu kivile" (Evald Hermaküla) Draamateater 1985 Dugin Aljaksei Dudarav "Reamehed" (Mikk Mikiver) Draamateater 1986 Prospero William Shakespeare "Torm" (Evald Hermaküla) Draamateater 1990 Siimon Peetrus Ain Kalmus / Evald Hermaküla "Juudas" (Evald Hermaküla) Draamateater 1991 Tõistre Toomas, Silk, Kohtumees jt. August Kitzberg "Rätsep Õhk ja tema õnneloos" (Evald Hermaküla) Draamateater Osaline Boguslav Schaeffer "Proovid" (Evald Hermaküla) Draamateater 1992 Osaline Eduard Vilde / Evald Hermaküla "Mäeküla piimamees" (Evald Hermaküla) Draamateater Hjalmar Erickson jt. Miroslav Hornicek "Kolm Abertit ja preili Matylda" (Evald Hermaküla) Draamateater 1993 Osaline Yukio Mishima "Hanjo" (Evald Hermaküla) Draamateater Matti Juhani Aho "Raudtee" (Evald Hermaküla) Draamateater Peeter Pu Songling / Zhuangzi / Kalle Käsper "Libarebased" (Evald Hermaküla) Draamateater 1995 Jean-Jacques Jean-Claude Carriẽre "Meelespea" (Evald Hermaküla) Draamateater 1996 Linnakodanik Williaw Shakespeare "Eksituste komöödia" (Evald Hermaküla) Draamateater Hamm Samuel Beckett "Lõppmäng" (Evald Hermaküla) Draamateater 1997 Inspektor Goole John Boynton Priestly "Inspektor tuleb" (Mikk Mikiver) Draamateater 1998 John Hall Peter Whelan "Rohuvoodi" (Priit Pedajas) Draamateater A. E. Housman Tom Stoppard "Armastuse leiutajad" (Hendrik Toompere jun.) Draamateater 1999 Urs Bihler Urs Widmer "Top dogs" (Ain Prosa) Draamateater Peter Stockmann Henrik Ibsen "Rahva vaenlane" (Kurt Nutio) Draamateater 1963 Poiss Paul-Eerik Rummo "Võõrad inimesed (Heiki Haravee) 1966 Toma Horia Lovinescu "Kõige pikem öö" (Kulno Süvalep) 1968 Paul Murray Schisgal "Masinakirjutaja" (Evald Hermaküla) 1969 Lancelot Jevgeni Švarts "Draakon" (Gunnar Kilgas) 1982 John Sparrow Robert Woodroof Anderson "Püha öö – üksildusöö" (Gunnar Kilgas) 1985 Rudolf Ikka Anton Hansen Tammsaare "Rudolf ja Irma" (romaani "Elu ja armastus" järgi, Gunnar Kilgas) 1986 Francæur Jean Sarment "Mamouret" (Eero Spriit) Toots Oskar Luts "Pildikesi Paunverest" (Gunnar Kilgas) 2000 Isa August Mälk "Stella Stellaris" (Ain Prosa) 1997–2000 Evald Raidver seriaal "Õnne 13" (Tõnis Kask) 1965 Sepp Juhan "Mäeküla piimamees" (Leida Laius) Elmar "Me olime kaheksateistkümneaastased" (Kaljo Kiisk) 1966 Martti "Tütarlaps mustas" (Veljo Käsper) 1968 Margus "Libahunt" (Leida Laius) 1970 Brigadir Enn "Tuulevaikus" (Veljo Käsper) 1984 FJB direktor Vernon "Dokument R." (Belarussfilm) 1986 Inspektor Brummel "Mõrvasüüdistus" (Mosfilm) Mari isa "Naerata ometi" (Leida Laius) Justus "Õnnelind flamingo" (Tõnis Kask, telefilm) 1987 Mees "Righoov" (Tõnu Virve) 1988 Peter Stockmann "Doktor Stockmann" (Mikk Mikiver) 1991 Bernt Notke "Surmatants (Tõnu Virve) 1994 Häärberihärra "Victoria (ühe armastuse lugu)" (Jüri Sillart) 1997 Kunstnik "Ferbis" (Andres Puustusmaa) 1976 – Eesti NSV teeneline kunstnik Luule Epner, Mati Unt, Vaino Vahing. "Hermaküla". Ilmamaa. Tartu 2002. lk "Teater.ee". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. november 2016. Vaadatud 26. juunil 2010. "Eesti Lavastajate Liit". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. september 2014. Vaadatud 9. septembril 2014. Sven Karja. "Lossimängud" ("Tuhkatriinumäng" Vanemuises). // "Teatrielu 1999". Tallinn 2001, lk 359–387 Evald Hermaküla. "Paradoksaalne Ird: Evald Hermakülaga Kaarel Irdist 16. septembril 1998" (intervjuu, küsis Lilian Vellerand) – samas, lk 388–402 "Lavastajaraamat: 12 intervjuud Eesti lavastajatega". Tallinn 2001, lk 43–96 (intervjuu 4. märtsil 1999) "Hermaküla" (artiklite ja mälestuste kogumik; ka bibliograafia). Koostanud Luule Epner, Mati Unt, Vaino Vahing. Ilmamaa. Tartu 2002, 2. trükk 2003, 552 lk Ene Rämmeld, "C'est la vie = Elu on selline" (mälestused). Tänapäev. Tallinn 2004, 160 lk "Evaldi armastus. Kirjad" (Evald Hermaküla kirjad oma esimesele abikaasale Riinale aastaist 1964–69). Koostaja ja kujundaja Tio Tepandi. Tänapäev. Tallinn 2005, 206 lk Luule Epner. "Murrang teatriesteetikas ja Evald Hermaküla (1969–1971)". Akadeemia 2006, nr 11 Ülo Tonts, "Kolmkümmend aastat teatriehitamist. "Vanemuise" sõnateatrist 1955–1986". Vanemuine, Tartu 2006, lk 281–298 (peatükk "Mees, kes ei mahtunud kivile. Evald Hermaküla") Evald Hermaküla lavastuste loetelu Eesti Lavastajate Liidu kodulehel (72 nimetust) In memoriam Evald Hermaküla. Evald Hermaküla meenutavad Vaino Vahing, Tõnu Tepandi, Mati Unt, Jüri Lumiste, Hendrik Toompere juunior ja Jaak Allik. Sirp, 26. mai 2000, lk 8–9 Kirsti Vainküla, "Evaldiga olid mu parimad aastad" (Liina Orlova meenutab kooselu Evald Hermakülaga). SL Õhtuleht, 6. detsember 2001, lk 3 Mati Unt. "Teatriuuenduse algusest Nõukogude Eestis". Sirp, 25. jaanuar 2002, lk 9 Jaan Tooming, "Evald Hermakülast, endast ja muust". Sirp, 8. veebruar 2002, lk 12 Madis Kolk. "Südamega rada" (raamatu "Hermaküla" arvustus). Postimees, 15. november 2002 Tartu Postimehe küsitlus: Milline on teie eredaim mälestus Evald Hermakülast? (vastavad Kärt Tomingas, Raivo Trass, Vaino Vahing, Jüri Lumiste ja Peeter Kollom). Tartu Postimees, 18. november 2002, lk 8 Ly Lestberg. "Armas Evald !". Eesti Päevaleht, 20. mai 2005, lk 14 Margot Visnap. "Üks armastus müügiks" (raamatu "Evaldi armastus. Kirjad" arvustus). Sirp, 3. juuni 2005, lk 9 Vaino Vahing. "Evaldi kirjad Riinale". Eesti Ekspress: Areen, 22. juuni 2005, lk B10 Külli Paulus. "Evaldi armastuskirjad". Virumaa Teataja, 28. september 2005, lk 5 Evald Hermaküla. "Lugupeetud Kaarel Ird, Hermaküla-poiss on siin" (kiri Kaarel Irdile 3. detsembril 1969). Postimees, 15. märts 2006, lk 26