Valga kreis

Valga kreis ehk Valga maakond (ka Valka maakond; saksa keeles Kreis Walk, Walksche Kreis; läti keeles Valkas apriņķis; vene keeles Валкский уезд) oli haldusüksus Venemaa keisririigi Riia asehaldurkonnas (1783−1796) ja Liivimaa kubermangus (aastast 1888; aastatel 1796−1888 kuulus Võnnu-Valga kaksikkreisi koosseisu), Läti Vabariigis (1920−1940), Läti NSV-s (1940−1941 ja 1944−1949) ja Läti kindralkomissariaadis (1941−1944). Valga kreis moodustati 3. juulil 1783. aastal keisrinna Katariina II otsusega. Selleks eraldati Riia kreisist kolm (Härgmäe, Luke ja Trikāta) ja Võnnu kreisist kaheksa (Aluliina, Apekalnsi, Aumeistri, Ēvele, Gulbene, Koivaliina, Smiltene ja Tirza-Velēna) kihelkonda. Seega kuulusid selle koosseisu enamik Kirde-Lätist ja alad Lõuna-Eestist Valga ümbrusest. Kreis piirnes loodes Pärnu ja Tartu kreisiga, põhjas Võru kreisiga, kirdes vähesel määral Pihkva asehaldurkonnaga, idas Polotski asehaldurkonnaga, lõunas Võnnu kreisiga ja läänes Volmari kreisiga. Maakonnakeskuseks oli Valga. Kreisi koosseisu kuulus 11 kihelkonda: Aluliina kihelkond (Kirchspiel Marienburg) Apekalnsi kihelkond (Kirchspiel Oppekaln) Aumeistri kihelkond (Kirchspiel Serbigal) Ēvele kihelkond (Kirchspiel Wolfahrt, Wolfart) Gulbene kihelkond (Kirchspiel Schwanenburg) Härgmäe kihelkond (Kirchspiel Ermes, Ermis) Koivaliina kihelkond (Kirchspiel Adsel) Luke kihelkond (Kirchspiel Luhde) Smiltene kihelkond (Kirchspiel Smilten) Tirza-Velēna kihelkond (Kirchspiel Tirsen-Wellan) Trikāta kihelkond (Kirchspiel Trikaten) Pärast Katariina II surma tühistas tema poeg keiser Paul I 1796. aastal asehalduskorralduse. 1783. aastal Võnnu kreisi aladest omaette kreisiks eraldatud Valga liideti nüüd taas Võnnuga Võnnu-Valga kaksikkreisiks. Selline korraldus kehtis 1888. aastani, mil Võnnu ja Valga eraldati omaette maakondadeks. Võnnu-Valga piirnes põhjas Tartu-Võru kaksikkreisiga, idas Vitebski kubermanguga (1796−1802 Valgevene kubermanguga) ja läänes Riia-Volmari kaksikmaakonnaga. Võnnu-Valga kaksikkreisi kihelkonnad olid jaotatud kaheksaks sillakohturingkonnaks: sillakohturingkond, kihelkonnad: Võnnu, Āraiši, Rauna, Dzērbene kihelkond sillakohturingkond, kihelkonnad: Kalsnava, Ļaudona, Bērzaune, Lazdona kihelkond sillakohturingkond, kihelkonnad: Cesvaine, Liezēre, Piebalga-Jaunpiebalga kihelkond sillakohturingkond, kihelkonnad: Liepmuiža, Ērgļi, Vestiena, Skujene, Vecpiebalga kihelkond sillakohturingkond, kihelkonnad: Aluliina, Apekalnsi kihelkond sillakohturingkond, kihelkonnad: Smiltene, Koivaliina, Cirgaļi kihelkond sillakohturingkond, kihelkonnad: Gulbene, Tirza kihelkond sillakohturingkond, kihelkonnad: Valga, Luke, Ēvele, Härgmäe, Trikāta kihelkond. Sillakohtud kaotati 1888. aasta 9. juuni "Läänemere-kubermangude politsei ümberkorraldamine" seaduse alusel, politseilised haldusülesanded anti üle Liivimaa kubermangu kreiside politseivalitsustele. Valga kreisi Valgamaa politseivalitsuse I jaoskonda kuulusid kihelkonnad: Valga, Luhde, Härgmäe ja Ēvele kihelkond, noorema kreischefi elukoht oli Valga linnas; II. jaoskond: Trikaten, Smilten, Palzmar-Serbigal, Adsel ja Tirsen-Wellan, noorema kreischefi elukoht oli Smiltene mõisas; III. jaoskond: Oppekaln, Marienbnrg, Seltinhof ja Schwaneburg-Aahof, noorema kreischefi elukoht oli Marienburgi mõisas. 1888. aastal jagati senine kakskikkreis kaheks: Võnnu ja Valga said omaette maakondadeks. Põhjas piirnes kreis vähesel määral Viljandi kreisiga, põhjas Tartu ja Võru kreisiga, läänes Pihkva kubermanguga, lõunas Võnnu kreisiga ja läänes Volmari kreisiga. 1909. aastal oli kreisis kihelkondi 16: Alamõisa kihelkond (Kirchspiel Aahof) Aluliina kihelkond (Kirchspiel Marienburg) Apekalnsi kihelkond (Kirchspiel Oppekaln) Aumeistri kihelkond (Kirchspiel Serbigal) Ēvele kihelkond (Kirchspiel Wolfahrt) Gulbene kihelkond (Kirchspiel Schwanenburg) Härgmäe kihelkond (Kirchspiel Ermes) Koivaliina kihelkond (Kirchspiel Adsel) Luke kihelkond (Kirchspiel Luhde) Palsmane kihelkond (Kirchspiel Palzmar) Smiltene kihelkond (Kirchspiel Smilten) Zeltiņi kihelkond (Kirchspiel Seltinghof) Tirza kihelkond (Kirchspiel Tirsen) Trikāta kihelkond (Kirchspiel Trikaten) Valga kihelkond (Kirchspiel Walk) Velēna kihelkond (Kirchspiel Wellan) 1920te algul kui määrati kindlaks ka Eesti-Läti piir, mis oli viimased 700 aastat eksisteerinud vaid rahvus- ja keelepiirina, moodustati riigipiir 1920te alguses mööda rahvuspiiri, mis suures osas kattus ajaloolise maakonnapiiriga, jättes Liivimaast Pärnumaa, Viljandimaa, Tartumaa ja Võrumaa Eesti poolele, Riiamaa, Volmarimaa, Võnnumaa ja (ajaloolise) Valgamaa aga Läti poolele. Suurimad erinevused ajaloolistest maakonnapiiridest olid Eesti-Läti piiril Valga ja Mõisaküla kohal. Kui ajalooline ning lätlastega asustatud Valgamaa jäi Lätile, siis Eesti-Läti segaasustusega Valga linn jäi suuremalt osalt Eestile, samuti väikesed maa-alad ajaloolisest Valgamaast Valgast põhjas (Paju ja Sooru mõisate ümbrus) ning ka idas. Mõisaküla kohal jäi Eestile ajaloolisesse Volmarimaasse Ruhja kihelkonda (saksa Rujen, läti Ruijena) kuulunud Laatre mõis (saksa Moiseküll, läti Plater). 1887. aastal rajati koos valminud Pihkva–Riia raudtee laiarööpmelise Tartu–Valga raudteega, Valga raudteejaam. Pihkva–Riia raudtee ühendas Venemaa sisekubermangud Balti kubermangudes asunud sadamatega. 1887. aastal algas rongiliiklus Valga ja Tartu vahel ja järgmisel aastal aga Tartu–Valka–Valmiera ja Riia vahel. 1889. aastal avati Valga–Petseri–Pihkva raudteelõik. Selle tulemusena sai Valga raudteejaamast oluline raudtee sõlmjaam. Valgas rajati Pihkva-Riia raudtee põhidepoo, vagunikuurid, mehaanikatsehh, sepikoda ja vedurite ringdepoo. Valgast said alguse lisaks laiarööpmelisele raudteele ka 1896. aastal avatud kitsarööpmeline Valga–Ruhja–Pärnu raudtee ja 1903. aastal avatud Valga–Mõniste–Ape–Aluksne–Gulbene raudtee. Raudtee roll oli ühendada Lääne-Eesti Pärnu laiarööpmelise Pihkva–Riia raudteega. Valga maakond Hollmann, H. Walk Livländisches Verkehrs- und Adressbuch für 1898/99 , osa II lk 114-116 http://demoscope.ru/weekly/ssp/rus_gub_97.php?reg=21 Büsching, Anton Friedrich (1773). Magazin für die neue Historie und Geographie: IX. Land-rolle des Herzogthums Liefland vom Jahr 1765. Halle: Johann Jacob Curt. Lk 371. Eesti Keele Instituudi kohanimeandmebaas (KNAB), Eesti Keele Instituut, vaadatud 19.06.2014 Hupel, August Wilhelm (1782). Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk 123. Bornhaupt, Christian. Entwurf einer geographisch-statistisch-historischen Beschreibung Liv-, Ehst- und Kurlands, nebst einer Wandkarte. Riga: W. F. Häcker, 1855, lk 38 [1]. 1.2.5.1.1. Maakondade politseivalitsused, www.eha.ee Liiwimaa kubermangu walitsus teatab, et 27. augustil uue Liiwimaa politsei kohaline sisseseadmine, Eesti Postimees ehk Näddalaleht: ma- ja linnarahvale, nr. 37, 14 september 1888, lk 2 Richter, Adolf. Baltische Verkehrs- und Adressbücher. Bd I. Livland. Riga, 1909. Hupel, August Wilhelm (1782). Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk 123. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Bornhaupt, Christian (1855). Entwurf einer geographisch-statistisch-historischen Beschreibung Liv-, Ehst- und Kurlands, nebst einer Wandkarte. Riga: W.F. Häcker. Lk 31–32.