laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
GPV Estonia

GPV Estonia АS (varasem nimi Enics Eesti AS) on Eesti elektroonikafirma, mis asub Elvas. Tehas toodab tööstuselektroonikat. 2022. aastal ühines Enics suurettevõttega GPV ja kannab nüüd nime GPV Estonia AS. 2013. aastal oli Enics Eesti käive 88 miljonit eurot. 2012. aasta majandustulemuste põhjal Postimehes koostatud Eesti saja suurima ettevõtte edetabelis oli Enics 87. kohal. 2013. aastal töötas tehases keskmiselt 740 töötajat, sellega oli firma üks Lõuna-Eesti suurimaid tööandjaid. 94% toodangust viidi välismaale. Esimeses kvartalis 2023 on töötajate arv 867. Enics Eesti emaettevõte Enics Grupp on registreeritud Šveitsis 2004. aastal, kui juhtkond ostis osa Elcoteqist. Peakontor asub Zürichis. Umbes 10% Enicsist kuulub juhtkonnale, ülejäänu omanik on erakapitalifirma. Enicsi kontsern on Euroopas suuruselt teine tööstuselektroonikaettevõte, sellel on maailmas kaheksa tehast. 2013. aasta kogukäive oli 417 miljonit eurot, sellest andis Eesti tütarettevõte umbes viiendiku. Enicsi Elva tehas sai alguse 1992. aastal asutatud satelliidiseadmetetootjast Finesatist. 2001. võttis tehase üle Ahltronix, 2004 ühendati see Enicsiga. 2019. aasta lõpus ja 2020. aastal oli Enics Eesti juhatuse esimees Andres Kase. Enics Eesti kuulub Eesti Elektroonikatööstuse Liitu. Firma osales kampaanias "Talendid koju!". Enics Eesti on asutanud omanimelised stipendiumid Tartu Kultuurkapitalis, et toetada tehniliste erialade õppimist Eesti kõrgkoolides ja kutsehariduskeskustes. 2010. aastal pälvis Enics Eesti AS Eesti Kvaliteediühingult juhtimiskvaliteedi aastaauhinna suurettevõtete kategoorias. „Kui ülejäänud Eesti maapiirkondades oleks sellised ettevõtted, siis meie edu oleks riigina täiesti garanteeritud ja kõik, mida me vajame, on neid ettevõtlike inimesi, kes on valmis asju tegema," iseloomustas firmat 2013. aastal külastanud president Toomas Hendrik Ilves. 2014. aastal tunnustas Eesti Haridus- ja Teadusministeerium Enics Eesti AS-i aasta koolitussõbralikuma ettevõtte tiitliga. Tõnis Oja "Suurettevõte, mida teavad vähesed" Postimees 3. juuli 2014 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuli 2014. Vaadatud 3. juulil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.kultuurkapital.ee/index.php?option=com_content&task=view&id=336&Itemid=139 "Enics Eesti AS sai Eesti Juhtimiskvaliteedi auhinna" EAS, 8. september 2010 Merili Nael "Elva elektroonikatehas pürgib sajamiljonilise käibe poole" ERR 06.06.2013 Enics Estonia Enicsi kontserni kodulehel Tõnis Oja "Suurettevõte, mida teavad vähesed" Postimees 3. juuli 2014 "Vaata, milline näeb välja suurettevõte Enics" Postimees 3. juuli 2014 Raigo Neudorf "Kuidas Enics Eesti 3 aastaga oma käivet 50% kasvatas" Äripäev 25.04.2014 Merili Nael "Elva elektroonikatehas pürgib sajamiljonilise käibe poole" ERR 06.06.2013 Väinu Rozental "Enics nihutab latti kõrgemale" Äripäev 18.04.2012 Maret Beljaeva "Varude juhtimine Enics Eesti AS näitel" Magistritöö. Tartu Ülikool, 2012 "Enics Eesti paotas ukse raudteetööstusse" Äripäev 10.01.2011 Väinu Rozental "Enics Eesti AS sai Eesti Juhtimiskvaliteedi auhinna" EAS 8. september 2010
SOS Lasteküla Eesti Ühing

SOS Lasteküla Eesti Ühing on mittetulunduslik ettevõte, mis kuulub rahvusvahelisse organisatsiooni SOS Lasteküla. Esimene SOS Lasteküla Eestis avati 1994. aastal Keilas. Nüüdseks on ühingu ülesandeks koordineerida tööd Keila, Põltsamaa, Narva-Jõesuu ja Juuru lastekülades, Keila ja Tallinna noortekodudes, peretugevdamisprogrammi raames, laste õiguste kaitsel ja haridusprogrammi raames. Eesti SOS lastekülad pakuvad bioloogiliste vanemate hoolduseta jäänud ja Eesti omavalitsuste poolt lastekülasse suunatud lastele peresarnaseid elamistingimusi. Laps saab pikaajaliselt turvalise ja arenguks soodsa elukeskkonna. Kindla perevanema toel valmistub laps selleks, et saada täiskasvanuna hakkama vastavalt oma võimetele. Usaldusväärsed suhted ja taas kogetav armastus annavad lapsele võimaluse taastuda varasematest kogemustest, mis on sageli olnud traumaatilised. SOS Lasteküla eesmärk on pakkuda vanemliku hooleta jäänud lastele samasugust kindlus- ja kodutunnet nagu on nende eakaaslastel. Lastekülas töötavad perevanemad – SOS ema ja SOS tädi, kasvatajad, psühholoog, sotsiaaltöötaja, külameister, sekretär ja külajuhataja. Lastekülas otsitakse ja arendatakse pedagoogilisi, psühholoogilisi ja sotsiaalseid võimalusi, mis vastaksid laste erinevatele vajadustele nii igapäevaelu kui ka tulevikku silmas pidades. Koduleht
Paap Kõlar

Paap Kõlar (sündinud 18. oktoobril 1954) on eesti trummar. Ta oli progerokki ja jazz fusion'it viljelenud ansamblite Psycho (1973–1978) ja Radar (1978–1987) eestvedaja ja liige. Ta on ettevõtete Paap Kõlari Safarikeskus Otepääl ja Surf Paradiis Hiiumaal asutaja ja omanik. Kaja Kõlar oli ja Ele Kõlar on tema õde. Pärast vanemate lahkuminekut said nad kaks poolvenda: isa, dirigent Erich Kõlari peres sündis Margo Kõlar, ema, pianist Leelo Kõlari uues peres poeg Mikk Targo. Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide: A–M. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007, lk. 356. Verni Leivak. "Me naeratasime, näis, et meil ei olnud midagi viga. Kaja oli vapper." Õhtuleht, 19. veebruar 2003.
Olaf Kibe

Olaf Kibe (26. september 1921 Tartu – 30. juuni 2014 Sundsvall) oli eesti ja Rootsi arst. Ta lõpetas 1940. aastal Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1940–1943 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Aastal 1944 põgenes ta Rootsi, kus ta alustas kohe õpinguid oma meditsiinilise hariduse lõpetamiseks, töötades juhutöödel. Ta lõpetas 1950. aastal Stockholmis Karolinska Instituudi. Pärast Karolinska Instituudi lõpetamist töötas ta arstina Karlstadis ja Nyköpingis, spetsialiseerudes sisehaigustele ja kardioloogiale. Aastal 1960 määrati ta Sundsvalli sisehaiguste kliiniku ülemarsti abiks, kuhu ta jäi ametisse pensionini. Pensionipõlves, aastal 1996 töötas ta Sundsvallis tööstusarstina. Ta oli Eesti Arstide Liidu liige ja Eesti Arstide Seltsi Rootsis liige, aastast 1995 ka auliige. Tema hobid olid golf ja kirjandus. Tema eriharrastus oli töö Filmiklubis Sundsvallis ja Eestis. Ta abiellus 1951. aastal rootslanna Gunhild Ericssoniga, neil sündisid poeg ja kaks tütart. http://isik.tlulib.ee/index.php?id=690 Olaf Kibe lehel Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
1991. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

Suusaalade 1991. aasta maailmameistrivõistlused toimusid 7.–17. veebruarini Val di Fiemmes Itaalias. välja jagati 15 medalikomplekti 11. veebruar 1991 9. veebruar 1991 7. veebruar 1991 17. veebruar 1991 15. veebruar 1991 19 võistkonda 12. veebruar 1991 10. veebruar 1991 8. veebruar 1991 16. veebruar 1991 14. veebruar 1991 12 võistkonda Suusahüpped 8. veebruar 1991 15 km vabastiilis 9. veebruar 1991 48 võistlejat Suusahüpped 12. veebruar 1991 3x10 km vabastiilis 13. veebruar 1991 11 võistkonda 16. veebruar 1991 10. veebruar 1991 14. veebruar 1991 14 võistkonda
Skandaal rajooni tasandil

"Skandaal rajooni tasandil" on 1988. aastal valminud Lenfilmi mängufilm. Filmi tegevus toimub 1980. aastate algul Leningradis. Ühe Leningradi linnarajooni komsomoli rajoonikomitee esimest sekretäri Nikolai Šumilinit ootab ees ametikõrgendus. Seetõttu toimub uute liikmete vastuvõtt komsomoli seekord kiirendatud korras. Seejärel suundub Šumilin koos teiste komsomolitöötajatega sauna ametikõrgendust tähistama. Pidutsemine toimub ohtra alkoholi ja tüdrukutega. Lõpuks on kogu seltskond alasti basseinis. Kui Šumilin varahommikul peolt koju jõuab, siis teatab ta naine talle, et kavatseb lahutust nõuda. Hommikul selgub, et öösel on komsomoli rajoonikomiteesse sisse murtud. Muuhulgas on ära viidud ka lipp ja spartakiaadi karikas. Varsti toimub aga spordipalees rajooni komsomoliorganisatsiooni pidulik kokkutulek. NLKP rajoonikomitee sekretär Kovalevski annab Šumilinile probleemi lahendamiseks kaks päeva aega. Sattunud väljapääsmatusse olukorda püüab Šumilin abi leida oma endiselt armukeselt NLKP rajoonikomitee sekretärilt Koroljovalt. Koroljova aga räägib, et tema ei saa Šumilinit kuidagi aidata. Kuid ta vihjab, et Šumilin pääseb minimaalse karistusega. Seejärel võtab vihane Šumilin ühes tehases toimuval komsomolikoosolekul teravas toonis sõna, rääkides komsomolitööst tõtt. Seejärel läheb Šumilin oma armukese Tanja juurde, murrab ta köögilauale maha ja astub temaga vahekorda. Taustaks kostab televiisorist Brežnevi kõne. Šumilin ja Tanja lähevad diskoteeki. Diskoteegis märkab Šumilin, et vaasina on seal kasutusel rajoonikomiteest varastatud karikas. Pärast seda selgitab miilits kiiresti välja rajoonikomiteesse tunginud varga, kelleks osutub probleemsest perest pärit Jura Semjonov. Seejärel selgub, et nüüd inkrimineeritakse Šumilinile tema kõne tehases ja rajoonikomiteele lihtsalt eraldatakse uus lipp. Aga filmi lõpus teatab NLKP rajoonikomitee sekretär Kovalevski, et Šumilini esinemisest tehases tehakse uus algatus – üleliiduline siiruse õppetund. Igor Botškin – Nikolai Šumilin, komsomoli rajoonikomitee esimene sekretär Jelena Anissimova – Nadežda Komissarova, komsomoli rajoonikomitee kolmas sekretär Vitali Ussanov – komsomoli rajoonikomitee osakonnajuhataja Leonard Varfolomejev – Vladimir Kovalevski, NLKP rajoonikomitee sekretär Juri Demitš – Okolotkov, komsomoli linnakomitee sekretär Nadežda Živodjorova – Galja Šumilina, Šumilini naine Jelena Antonova – Tanja, Šumilini armuke Juri Kuznetsov – Valeri Mansurov, miilitsakapten Evelina Bljodans – Allotška, sekretär Alla Murina – Ellotška Sergei Volkov – Butenin Leonid Andrijanov – Loktjukov Aleksandr Šurõgin – Homitš Sergei Voitov – Šestopalov Zinovi Volotski – Aleksejev Andrei Smirnov – Tsimbaljuk Olga Tšainikova – Semjonovi ema Andrei Gerassimovitš – Jura Valentina Panina – Ljudmila Koroljova, NLKP rajoonikomitee sekretär Anatoli Slivnikov – autojuht
Heinrich I (Braunschweig-Wolfenbüttel)

Heinrich I (14. juuni 1463 – 23. juuni 1514, Leer), kutsutud Vanemaks, oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Wolfenbütteli vürst aastast 1491 kuni oma surmani. Heinrich I abiellus aastal 1486 Pommeri hertsogi Erich II tütre, Katharinaga. Nad said järgmised lapsed: Christoph Katharina Heinrich Franz Georg Erich Wilhelm Elisabeth Johann
Towada järv

Towada (jaapani 十和田湖 Towada-ko) on järv Jaapanis Honshū saare põhjaosas. Asub Aomori ja Akita prefektuuri piiril. Towada on kaldeerajärv, mis asub merepinnast 400 m kõrgusel. Pindala on 61,1 km². Suurim sügavus on 327 m, keskmine sügavus 71 m. Järvest voolab välja Oirase jõgi.
Urmo Känd

Urmo Känd (27. veebruar 1937 – 1. september 2017) oli Eesti rahvatantsutreener. Urmo isa Teedo ja ema Olvi panid aluse rahvatantsule Nõmmel 1945. aastal. Isa käe all hakkas Urmo rahvatantsuga tegelema 15-aastaselt. 1967. aastal alustas ta tööd rahvatantsujuhendajana Nõmme Kultuurimajas.
Rookse künnapuu

Rookse künnapuu (ka Rookse jalakas) on kaitsealune künnapuu Tartumaal Rookse külas. Rookse künnapuu keskkonnaportaalis
Intertüdruk

"Intertüdruk" on 1989. aastal Nõukogude Liidu ja Rootsi koostöös valminud mängufilm. Leningradi meditsiiniõde Tanja Zaitseva on lisaks oma põhitööle ka valuutaprostituut. Tema rootslasest klient Ed Larsen teeb talle abieluettepaneku. Tanja nõustub, kuna ta tahab Läände pääseda, et elada jõukat elu ja maailma näha. Kuid välismaale pääsemiseks tuleb ületada mitmed bürokraatlikud takistused. Tanja peab tooma tõendi oma isalt, et sel pole tema suhtes mingeid pretensioone. Tanja pole oma isa juba 20 aastat näinud. Viletsas materiaalses seisus isa nõuab Tanjalt selle tõendi eest 3000 rubla. Tanjal pole seda raha kusagilt võtta ning ta on sunnitud selle summa teenima prostitutsiooniga. Esialgu meeldib Lääne elu Tanjale väga, kuid varsti saabub pettumus. Rootsi "sõbrad" ei unusta hetkekski, millega Tanja Nõukogude Liidus raha teenis. Tanja mees Ed Larsen armastab teda, kuid teeb talle tema harjumuste kohta pidevalt märkusi. Tanja saab aru, et ta on täiesti võõras inimene tundmatus maailmas. Tanja tahab oma ema külastada. Siis teatab üks Tanja sõbranna talle telefoni teel, et tema suhtes on Nõukogude Liidus algatatud kriminaalasi valuutaspekulatsioonide süüdistusega. Uurijad käivad Tanja ema juures ja räägivad talle, et ta tütar on tegelenud prostitutsiooniga. Tanja õpetajannast ema on vapustatud ja keerab gaasikraani lahti, soovides lõpetada elu enesetapuga. Naabrid tunnevad gaasilõhna, murravad korterisse sisse ja päästavad ta. Samal ajal tunneb Tanja kuuenda meelega, et juhtunud on midagi hirmsat. Ta istub autosse ja kihutab lennujaama, sattub aga liiklusõnnetusse ja hukkub. Jelena Jakovleva – Tanja Zaitseva-Larsen Tomas Laustiola – Ed Larsen, Tanja mees Larissa Malevannaja – Alla Zaitseva, Tanja ema Anastassia Nemoljajeva – Ljalka Ingeborga Dapkūnaitė – "Kissulja" Ljubov Polištšuk – Zina Meleiko Irina Rozanova – Siima hüüdnimega Gulliver Martiņš Vilsons – Viktor Torsten Wahlund – Grünwald Vsevolod Šilovski – Tanja isa Zinovi Gerdt – Boriss Semjonovitš, haigla peaarst Valeri Hromuškin – Volodja, osakonna ametiühingu allorganisatsiooni juht Igor Vetrov – Anatoli Andrejevitš, miilitsakapten Gennadi Sidorov – Ženja, militsionäär Tatja Agafonova – Verka Maria Vinogradova – medõde Igor Sidorenko – Tanja ema klassi õpilane Sergei Behterev – kelner Boriss Velšer – Luigi Marina Gaizidorskaja – Nefjodova Natalja Drožžina – Ljalka ema Igor Jefimov – šveitser Sergei Košonin – taksojuht Vladimir Rožin – Albert Ivanovitš, koolidirektor Jevgenia Taimanova – hotelli korrapidaja Sverre Anker Ousdal – Edi ülemus Mentai Utepbergenov – jaapanlane Natalja Štšukina – koolitüdruk Natalja 1989. aastal käis Nõukogude Liidu kinodes filmi vaatamas 44 miljonit inimest. http://www.kinopoisk.ru/film/42610/
Toborna pettäi

Toborna pettäi (ka Toborna pettai) on kaitsealune mänd ja pühapuu Võrumaal Noodaskülas Rõuge kihelkonnas. Toborna pettäi kasvab Kütioru idanõlval niinimetatud Tobornamäel ja on kaldunud Võru-Loosi maantee kohale. Puu on aja jooksul kaotanud suuri oksi ja ladvatüve, millest on jäänud puule nähtavad jäljed. Puu võra on ümbruse mõjul tugevasti muutunud. Kui puu kasvab lagedal põllumaastikul, sirutus võra vihmavarjunataoliselt maantee kohale, kuid lähiümbruse võsastumise tõttu kuivasid äärmised oksad ja keskel hakkasid need püramiidselt valguse poole tõusma. Haljendama on jäänud vaid üks alumine oks, puu vanim osa meenutab kändu ümbermõõduga 2,8 meetrit. Puu vanus on teaduslikult määratlemata. Rahvapärimuse järgi on mänd suurema püha puudesalu viimane puu, kuhu on ohvreid toodud. Samuti on muistendipärimuses peetud puud Vastseliina lossi kulla peidupaigaks, mille venelaste eest taganev Rootsi sõjavägi oli puu alla peitunud. Kulda tulevat pärimuse järgi otsida tuleb seitsme sõdurisineli kauguselt, suunast, kuhu teatud täiskuu-keskööl langeb puu vari. Toborna pedäjä infotahvel Noodaskülas. Toborna pettäi keskkonnaportaalis
Raudalu kivid

Raudalu kivid on Tallinnas Nõmme linnaosas Raudalu asumist põhja pool kahel pool Karuse tänavat asuv kaitsealuste rändrahnude rühm, mis koosneb neljast lähestikku asuvast kivist. Kõige suurem rahn on Raudalu Suur kivi, mida kasutas muistendi järgi Vanapagan, kui ta Kalevipojaga võidu kivi viskas. Raudalu kivid keskkonnaportaalis
Valeri Heletei

Valeri Heletei (ukraina keeles Валерій Вікторович Гелетей Valeri Viktorovõtš Heletei; sündinud 28. augustil 1967 Verhni Koropetsis) on Ukraina sõjaväelane, oli alates 2014. aasta 3. juulist kuni 12. oktoobrini Ukraina kaitseminister ning juhtis pärast seda presidendi ihukaitset. 2007. aastast juhtis ta presidendi ihukaitsega tegelevat Ukraina Riigikaitse Osakonda (Управління державної охорони України) ning jätkas selle juhtimist 2014. aastal pärast lühikest ametiaega kaitseministrina. Astus ametist tagasi ja president Zelenskõi vabastas ta ametist 29. mail 2019. President Petro Porošenko pressiteenistus teatas Valeri Geletei esitamisest kaitseministri kandidaadiks 2014. aasta 2. juulil. Ministrikandidaadi esitlemisel Ülemraadale märkis president, et Geletei mitte üksnes ei ole õppinud, kuidas sõdida, vaid on ka ise sõjas osalenud ning saab aru sellest, mis asi on hübriidsõda ja teab, kuidas seda võita. Ülemraada kinnitas kindralpolkovnik (2008) Valeri Geletei Ukraina kaitseministriks 2014. aasta 3. juulil. Vastse kaitseministri kinnitusele, et Ukraina võidab ja võiduparaad viiakse läbi Ukraina linnas Sevastopolis, vastasid saadikud aplausiga. Heletei on abielus, perekonnas on kaks poega. "Петр Порошенко уволил Гелетея с должности министра обороны". Liga Novosti. 12. oktoober 2014. Vaadatud 12. oktoober 2014. УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №333/2019 "Министром обороны станет Гелетей, руководителем Генштаба - Муженко". lb.ua (vene). 2. juuli 2014. Vaadatud 4. juuli 2014. "Profile: Ukraine's new defence minister Valeriy Heletey". ria.ry (inglise). BBC World News. 4. juuli 2014. Vaadatud 4. juuli 2014. Heletei appointed Ukrainian defense minister, Interfax-Ukraine (3. juuli 2014) "Ukraine's new defence minister promises Crimea victory". ria.ry (inglise). BBC World News. 4. juuli 2014. Vaadatud 4. juuli 2014. Lühiandmed Ukraina Riigikaitse Peavalitsuse ametlikul kodulehel (ukraina keeles) Шуфрич и Гелетей вместо спарринга обменялись рукопожатиями… (vene keeles) В БЮТ говорят, что Балога и Гелетей позарились на землю аэропорта "Узин" (vene keeles) Балога женил сына на дочке своего соратника (vene keeles) Гелетей: Планы Зеленского перенести АП в другое место – не лучший вариант - Zn.ua, 23.04.2019
Giórgos Samarás

Giórgos Samarás (kreeka keeles Γιώργος Σαμαράς; sündinud 21. veebruaril 1985 Irákleios) on endine Kreeka jalgpallur, ründaja Debüüdi Kreeka rahvuskoondises tegi Samarás nädal pärast oma 21. sünnipäeva 28. veebruaril 2006 sõprusmängus Valgevene vastu, kus ta lõi koondises esimese ja mängu ainsa värava. 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel lõi ta viimases alagrupimängus 24. juunil penaltist värava Elevandiluuranniku vastu, mis viis Kreeka esmakordselt kaheksandikfinaali. Celtic Scottish Premier Leaguea (4): 2007–08, 2011–12, 2012–13, 2013–14 Scottish Cup (2): 2010–11, 2012–13 Scottish League Cup (1): 2008–09  Giórgos Samarás – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ametlik koduleht
Kelgutamine

Kelgutamine on lumel või jääl kelguga sõitmine. Kelgutamine on talvine harrastus, ka kehakultuuri ja talispordi ala. Esimesed teated kelgutamise kohta pärinevad 1480. aastast Norrast. Laialdasemalt hakati kelgutamist harrastama 1520. aasta paiku Kesk-Euroopas. Kelgutamine kui võistlussport hakkas arenema 19. sajandil. Esimene kelgurada ehitati Šveitsi Alpides 1879. aastal. Rahvusvaheline suurvõistlus kelgutamises toimus esimest korda 1883. aastal Davosi-Klostersi üle 3 kilomeetri pikkusel rajal. Osalejaid oli Hollandist, Saksamaalt, Šveitsist, Inglismaalt ja isegi üks paar Austraaliast. Võistluse võitis šveitslane Peter Minschi. Kelgutati kõige tavalisema istekelguga. 1884. aastal projekteeris inglise major W. H. Bulpett Sankt Moritzi lähedale Cresta külla 1200 m pikkuse kelguraja, millest sai aastakümneteks kelgutamise Meka. Niinimetatud Cresta Runi rada oli kuulus üle maailma. 1913. aastal asutati Saksamaa, Šveitsi ja Austria kelgutajate eestvedamisel Dresdenis esimene rahvusvahelise kelgutamisühing, mis juba järgmisel aastal korraldas esimesed Euroopa meistrivõistlused. 1923. aastal asutati Rahvusvaheline Bobisõiduföderatsioon, mille juurde moodustati kelgutamisühing. Iseseisev Rahvusvaheline Kelgutamisföderatsioon (FIL) asutati 1957. aastal. Kelk Kelgutamine taliolümpiamängudel Rahvusvaheline Kelgutamisföderatsioon
Baška tahvel

Baška tahvel (horvaadi keeles Bašćanska ploča) on horvaadikeelne raidkirjatahvel 1100. aastast, horvaadi keele ja glagoolitsa kirja vanimaid ja tähtsamaid mälestusmärke. Tahvel avastati arheoloogilistel kaevamistel 1851. aastal keskaegse vararomaani stiilis püha Lucia kiriku sillutises Jurandvori külas Baška sadama lähedal Krki saarel, algselt oli see olnud osa altariruumi vaheseinast. Alates 1934. aastast hoitakse seda Horvaatia Teaduste ja Kunstide Akadeemias Zagrebis. Püha Lucia kirikusse on vaatamiseks välja pandud tahvli koopia. Kivist mälestustahvlil, mille mõõtmed on 99,5 cm × 199 × 7,5–9 cm, on raidkiri, milles abt Držiha annab teada, et Horvaatia kuningas Zvonimir on annetanud tüki maad pühale Luciale, see tähendab benediktlaste kloostrile. Raidkirja teises pooles annab abt Dobrovit omakorda teada, et tema ehitas selle kiriku koos üheksa mungaga. Tahvli ülaserv on kaunistatud viinapuuväätidest ornamendiga. Tahvlil on 13 raidkirjarida. Tekst on kirjutatud glagoolitsas ja on hästi säilinud. Glagoolitsa kirjamärkide seas esineb ka üksikuid ladina ja kirillitsa tähti. Kirja keel on segu horvaadi keele vana-tšakavština murdest ja kirikuslaavi keelest. Tahvel on ainus säilinud näidis glagoolitsa tähestiku üleminekuvormist "ümaralt" (bulgaaria-makedoonia) tähestikult "nurgelisele" (horvaatia) tähestikule. Baška tahvlit peetakse horvaatide sünnitunnistuseks, sest see on vanim säilinud kirjalik allikas, kus mainitakse nime Horvaatia (tuletise kujul) horvaadi keeles: teksti kolmandas reas on kirjutatud ZЪVЪNIMIRЪ KRALЪ HRЪVATЪSKЪÏ (Zvonimir, Horvaatia kuningas). Varem oli seda ette tulnud vaid teistes keeltes, nagu ladina ja kreeka. Vaatamata sellele, et Baška tahvel ei ole vanim horvaatia glagoolitsa mälestusmärk (Plomini tahvel, Valuni tahvel, Krki raidkiri on vanemad, olles pärit 11. sajandist) ning ei ole kirjutatud puhtas horvaadi keeles, nimetatakse teda ometigi "horvaadi keele kalliskiviks" ja "horvaadi kirjanduse sünnitunnistuseks". Baška tahvlit on kujutatud Horvaatia 100 kunase rahatähe aversil 1993. ja 2002. aasta väljalaskel. The 100 Kuna Banknote. Kasutatud 24.06.2012. Branko Franolić, Mateo Zagar. A Historical Outline of Literary Croatian and The Glagolitic Heritage of Croatian Culture. Erasmus and CSYPN, London and Zagreb 2008. ISBN 978-953-6132-80-5 Darko Žubrinić. The Baška tablet — precious stone of Croatian literacy. Piltide ja üksikasjalise kirjeldusega (inglise keeles) The Baška Tablet – The Jewel (Artikkel Horvaatia Teaduste ja Kunstide Akadeemia veebisaidil; inglise keeles) Mateo Žagar. Baška Tablet (inglise keeles)