laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Liiva (Tallinn)

Liiva on asum Tallinnas Nõmme linnaosas. Asum piirneb Raudalu, Ülemistejärve, Männiku, Rahumäe ja Järve asumiga. Liiva asumi pindala on 2,64 km2. Asum on saanud nime Liiva kõrtsi järgi, mida on mainitud juba 1798. aastal Mellini atlases. Asumis tegutseb 2011. aastast saadik Liiva Külaselts. Liiva asumi aladel laius veel 19. sajandi lõpul männimets, mida läbis mitu suurt teed. Metsast kulgesid läbi Pärnu maantee ja Raudalu maantee (praegu Viljandi maantee), samuti Saku mõisa poole viiv metsatee. Teeristil asus Risti (Vanaristi) kõrts, sellest mõnisada meetrit eemal Raudalu maantee ääres paiknes Liiva kõrts. 1900. aastal ehitati asumist läbi kitsarööpmeline Tallinna–Viljandi raudtee, millel avati enne I maailmasõda Liiva jaam. Esialgu oli jaam mõeldud eelkõige Peeter Suure merekindluse raudtee sõlmjaamaks ning tsiviilreisijad seda ei kasutanud. Tavareisijatele avati jaam alles 1925. aastal; samal aastal rajati ka postkontor. 1923. aastal avati jaama lähedal AS Liiva-Betoon ettevõte, mis tegeles tsemendimördist õõnesplokkide, katusekivide jm valmistamisega. 1935. aastal avati Liiva kalmistu, millest mõned aastad hiljem eraldati üks osa Nõmme kogudusele. Liival tegutses Nõmme tuletõrje IV pritsijaoskond, mis ehitas 1932. aastal liikmete ühisel jõul ja korjandustest saadud rahaga oma pritsimaja. See hoone on veel tänapäevalgi alles, kuid ei täida enam oma esialgset funktsiooni. 2016. aastal moodustasid 0–17aastased asumi elanikkonnast 18–22%, üle 68aastased moodustasid 10–19%. Samal aastal jäi eestlaste osakaal asumi elanikest 80–100% vahele. Liiva asumis asub Liiva kalmistu, mis võtab enda alla suure osa asumi territooriumist. Asumi territooriumile jääb veel Oravamäe park. Liivas asuvad Kagu tänav, Kaitse tänav, Kalmistu tee, Käbi tänav, Leesika tänav, Liivalao tänav, Liivaluite tänav, Liivametsa tänav, Mahla tänav, Männiku tee, Orava tänav, Pedaja tänav, Pohla tänav, Puraviku tänav, Puusepa tänav, Pärnu maantee, Ratta tänav, Riisika tänav, Risti tänav, Rulli tänav, Saeveski tänav, Vabaduse puiestee, Valdeku tänav, Viljandi maantee, Võidu tänav, Värava tänav ja Õnne tänav. Tallinn arvudes 2017, Tallinna Linnavalitsus, Tallinn 2017 Tallinna temaatiline taskuentsüklopeedia : illustreeritud ülevaade Tallinna 84 asumist. Tallinn, 2016, lk 207 Tallinna Linnaplaneerimise Amet, Robert Nero, Leho Lõhmus (2013). Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Tallinn arvudes 2011, Tallinna Linnavalitsus, Tallinn 2011, lk 153 Tallinn arvudes 2012, Tallinna Linnavalitsus, Tallinn 2012, lk 155 Tallinn arvudes 2016, Tallinna Linnavalitsus, Tallinn 2016, lk 37-38 Liiva. Nõmme veebileht.
Monika Tamla

Monika Tamla (1992–2017 Monika Tamla-Kelder; sündinud 18. novembril 1971) on eesti ajakirjanik ja riigiametnik. Ta on lõpetanud 1990. aastal Tallinna Reaalkooli, 1995. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majandusarvestuse õppesuunal ökonomistina (haridus võrdsustatud magistrikraadiga) ning 2000. aastal Eesti Diplomaatide Kooli diplomaatia ja rahvusvaheliste suhete alal. Aastatel 2001–2004 õppis ta Tartu Ülikooli politoloogia magistriõppes. Aastatel 1996–2001 töötas ta OÜ-s Balti Müügiedendusagentuur. Eesti Televisioonis alustas Tamla tööd ülikooliõpingute kõrvalt 2001. aasta veebruaris, kui ta valiti ETV ilmateadustajaks. Aastatel 2001–2018 oli ta Eesti Televisiooni / Eesti Rahvusringhäälingu teleuudiste saatejuht-toimetaja, töötades algul "Terevisiooni" uudistetoimetajana ja 2007. aastast "Aktuaalse kaamera" saatejuht-toimetajana. Lisaks uudistesaadetele on Tamla juhtinud selliseid ETV erisaateprojekte nagu "Teadlaste öö" ning teinud otseülekandereportaaže Eesti presidendi vastuvõttudelt ja üldlaulupeolt ning osalenud eeskätt valimis- ja muude poliitikasaadete tegemisel. Kuid ta on andnud oma panuse ka meelelahutus-, arutlus- ja liiklussaadete, näiteks saadete "Laululahing", "Tänavaristlejad", "Mida teie arvate?", "Tippkohtumine", "Teletaip", "Suur digiõhtu" tegemisse. 2017. aasta lõpus, kui ETV uudistetoimetust oli tabanud Eesti Rahvusringhäälingu juhtkonna- ja struktuurimuudatustest tingitud töötajate koondamise ja omal soovil lahkumise laine ning tööõhkkond oli eriti pingeline, algatas Monika Tamla olukorrale lahendust leida soovides rahvusringhäälingu nõukogule esitatud töötajate ühispöördumise. 2018. aasta mais lahkus Tamla omal soovil ERR-ist töölt, viimast korda juhtis ta "Aktuaalse kaamera" uudistesaadet 1. mail 2018. Alates 14. maist 2018 töötab ta Riigikantselei tippjuhtide kompetentsikeskuse nõunikuna. Monika Tamlal on kolm last. Nelli Pello. "Monikaga palmi all", Postimees, 19.04.2008. "Ma olen see, kes jää-ääb!" Eesti Ekspress, 04.10.2007. Monika Tamla CV Linkedinis Vaadatud 04.03.2023. Monika Tamla tutvustus andmebaasis Telekraat. Vaadatud 13.11.2023. Monika Tamla lahkub ERR-ist. ERR Menu, 02.05.2018. Ingrid Veidenberg. Monika Tamla: see oli suurte üllatuste aasta. Tuli pettuda nii mõneski inimeses. Laupäevaleht, 02.05.2018 Galerii: Monika Tamla 20 säravat aastat ETV-s ERR Menu, 02.05.2018. Monika Tamla asub tööle riigikantseleisse. ERR Menu, 08.05.2018. "Palju õnne! Uudisteankur Monika Tamla sai kolmanda lapse". Elu24 / Postimees. 22. veebruar 2016. Vaadatud 23. veebruaril 2016. Maarius Suviste. Monika Tamla: Uudistes on põnev!, Maaleht, 28. juuli 2005 Simo Meinert. "Kadumaläinud diplomaat Monika Tamla". Naistemaailm.ee, 5. august 2005
Jamī‘at ‘Ulimā-e Islām

Jamī‘at ‘Ulimā-e Islām (lühend JUI; urdu keeles جمیعت علمائے اسلام; inglise keeles Assembly of Islamic Clergy) on Pakistani partei. Partei on asutatud 26. oktoobril 1945.
Noblessneri sadam

Noblessneri sadam (aastail 1918–1940 ja 1993–2013 Peetri sadam) on sadam Tallinna lahe ääres Miinisadama ja Lennusadama vahel. 2010. aastal rajati Peetri sadama ühte basseini väikesadam jahisadam. Samas kõrval arendatakse Noblessneri sadamalinnakut. BLRT Grupp taotles kogu Peetri sadama nime muutmist Noblessneri sadamaks ning Tallinna Linnavalitsus muutis 2. oktoobril 2013 sadama nime ära. Eelnevalt oli ettepanekuga nõus ka Kohanimenõukogu. Alates 1913. aastast kandis sadam koos Noblessneri laevatehasega samu nimesid (Nobeli ja Lessneri laevatehas 1913–1916, Noblessneri laevatehas 1916–1918). 1918. aastal muudeti aga tehas Peetri Laevatehaseks, mistõttu muutus ka sadam aastail 1918–1940 Peetri, Peetritehase või Peetri tehase sadamaks. 26. juulil 1940 anti sadam koos tehasega NSV Liidu mereväe kasutusse ning alates 1944. aastast kandis sadam samuti tehasega sama nime, milleks oli kõige kauem kasutusel 7. tehas. 1993. aastal taastati sadama nimi Peetri sadam. Nimel "Peeter" puudus otsene ajalooline seos nii Peeter Suure Sadama ja ka Peeter Suure Merekindlusega, aga ka Noblessneri nimi oli sadamal olnud lühikest aega aastail 1916–1918. Sama nimega oli omanik hakanud reklaamima kinnisvaraarendust ja nimetanud Peetri sadamasse ehitatud jahisadama Noblessneri sadamaks. Kohanimenõukogu arutas BLRT Grupi taotlust mitmel koosolekul ja küsis arvamust Eesti Meremuuseumilt, muuseum pooldas sadama sõjaeelset ametlikku nime. Kuigi kohanimenõukogu pidas nimemuutmist arendaja suva järgi halvaks praktikaks ja arutas selle sadama nime mitmel koosolekul, otsustati lõpuks siiski toetada Peetri sadama nime muutmist Noblessneri sadamaks, sest seegi on põnev nimi.  Pikemalt artiklis Noblessneri kvartal Noblessneri sadamalinnaku Peetri tänav 10 PROTO avastustehas, Peetri tänav 10 Kai kunstikeskus, Peetri tänav 10 Staapli tänav 3 Adam Johann von Krusensterni väljak Noblessneri laevatehas Uwe Gnadenteich (07.08.2009). "Tallinn saab uue jahisadama". Postimees. Vaadatud 21.10.2018. Tallinna Linnavalitsus (02.10.2013). "Sadama nime muutmine Põhja-Tallinnas". Riigi Teataja. Vaadatud 21.10.2018. Kohanimenõukogu 26. veebruari 2013. a. protokoll "Peetri sadam muudab nime". Tallinn.ee. 02.10.2013. Originaali arhiivikoopia seisuga 21.10.2018. Vaadatud 21.10.2018. Kohanimenõukogu koosoleku protokoll, 26. veebruar 2013 Noblessneri sadam Sadamaregistris Noblessneri sadam. Koduleht Noblessneri lugu. About Noblessner
Guido Arro

Guido Arro (11. juuli 1926 Tallinn – 2. september 2010) oli eesti arst. Ta lõpetas 1945. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1951. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 1950. aastal asus ta tööle Tartu tuberkuloosidispanserisse. Alates 1951. aastast teenis ta viis aastat arstina Nõukogude armees. 1957. aastast töötas Guido Arro Tartu linna laste luu-liigesetuberkuloosi sanatooriumi peaarstina ning 1963. aastast 19 aastat Tartu tuberkuloosidispanseri peaarstina. Aastatel 1966–1970 oli ta Tartu linna tervishoiuosakonna juhataja. Arro jäi pensionile 1996. aastal. Ta on kirjutanud või koostanud rahvaharidusliku trükise "Tuberkuloos on nakkushaigus", mälestusteraamatu "Teater, tiisikus ja tervishoid" ja koos Luule Alariga Tartu Sanatoorse Kooli ajalugu käsitleva mälestusteraamatu "Maja täis mälestusi". 2007 Eesti Arstide Liidu aumärk teenete eest tervishoiu arendamisel ja propageerimisel 2008 Tartu medal Tema isa oli lennuohvitser Aleksander Arro. Tema abikaasa oli lastearst Maret Arro (1928–2023), pojad on Andrus Arro ja Tõnis Arro. IN MEMORIAM. Guido Arro 11.07.1926–02.09.2010 Eesti Arst 2010; 89 (11), lk 770 Tartu linnalt tunnustusavalduse saanud isikud
Suur Tõll (ploom)

'Suur Tõll' on kollase ploomi sort. Sorti iseloomustavad erakordselt suured viljad – üks vili võib kaaluda 100 g, vahel isegi 150 g. Keskmine mass on tavaliselt umbes 66 g, 1973. aastal oli keskmine rekordiliselt 85 g. Selle aretasid Arthur Jaama ja Eevi Jaama Polli katsejaamas. "Millised ploomisordid annavad Eestis kõige paremini saaki?" Maakodu, 22. jaanuar 2011 Ploom - Suur Tõll EMÜ Eesti puuviljade ja marjakultuuride sordivaramu (vaadatud 11. detsembril 2014)
Maario Essa

Maario Essa (sündinud 6. juunil 1987 Valgas) on eesti luuletaja. Aastal 2004 ilmus kirjastuse SE & JS väljaandel luulekogu "Kellegi teise muru" (64 lk). Raamatule on eessõna kirjutanud Tõnu Trubetsky, kujundaja on Raoul Kurvitz. Luuletused on teemade ja meeleolude poolest sageli lähedased Trubetsky luulele. Nad on kirjutatud 15-aastaselt ühe aasta jooksul. Raamatut esitleti 1. augustil 2004 Tõrva kirik-kammersaalis loodusfestivali "Las jääda ükski mets!" avapäeval. Veiko Märka peab selles kogus avaldatud luulet isegi kooliõpilase kohta keskpäraseks, kuid tõstab ette esile autori "madalat sotsiaalset valuläve". Livia Viitol seevastu leiab raamatus igavikulise luule välgatusi. Jürgen Rooste peab autorit lootustandvaks, kuid arvab, et kogu avaldamisega on kiirustatud. Umbes samasugune suhtumine on ka Karl Martin Sinijärvel. Kolm, keda miski ei seo, Eesti Päevaleht, 13. august 2004] Kolm banaani, Sirp, 10. september 2006 Luulekogu "Kellegi teise muru" kaanepilt Veiko Märka retsensioon Luuletaja ja anarhist parandab keelevigu
Pääsküla küla

Pääsküla on ajalooliselt tuntud küla Tallinna kesklinnast 12 km kaugusel kagu pool Pääsküla jõe ääres kohas, kus seda ületab Tallinna suunduv kirde-edelasuunaline tee (mis praegu on tuntud kui Pärnu maantee). Küla järgi on nime saanud Keila lademe Pääsküla kihistik. Pääsküla Pääsküla kihistik Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 17.08.2019)
Jalāloddīn Ḩaqqānī

Mawlawī Jalāloddīn Ḩaqqānī (جلال الدين حقاني) (umbes 1939 – 3. september 2018) oli Afganistani väepealik. Ta osales Nõukogude-Afganistani sõjas ning hiljem sai temast Ţālebāni väejuht. Ta kuulub puštu Jadrāni hõimu, kelle elukoht on Paktīā provints. 2015. aastal levis teave, et ta suri 2014. aastal. Kinnitust sellele pole seni saadud. http://www.dawn.com/news/1197598/jalaluddin-haqqani-is-dead-say-taliban-sources
Iris (kohvik)

Kohvik Iris oli toitlustusasutus Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme asumis aadressil Vabaduse puiestee 39. Kohvik asutati 1988. aastal endise raamatukaupluse ruumidesse. Aastaid pidas kohvikut osaühing Sinestar. Alates 2009. aastast kuulus kohvik osaühingule Villems Kaubandus. Kohvik suleti 2014. aasta alguses. Diner Food OÜ avas seal sama aasta aprillis kohviku Diner. Kohvik Irise veebileht
No pasarán

"No pasarán!" on hispaaniakeelne propagandaloosung, mis väljendab kaitsja tahet kaitsta oma positsioone vaenlase vastu. Prantsuse kindral Robert Nivelle kasutas seda (prantsuse keeles: Ils ne passeront pas!) Verduni lahingus (seda on omistatud ka Philippe Pétainile). Hispaania kommunist Dolores Ibárruri kasutas seda Hispaania kodusõja ajal Madridi piiramise (Madridi lahing) käigus, kui ta pidas 18. juulil 1936 oma kuulsa kõne "No Pasarán", millest sai pärast seda rahvusvaheliselt tuntud antifašistlik loosung. Kindral Francisco Franco vastuloosung oli "Hemos pasado" ("Me pääsesime läbi"), mida ta ütles pärast Madridi vallutamist. Käsk nr. 227 Savisaar läheb valimistele vastu antifašistliku loosungiga - Eesti Päevaleht, 31. august 2009
Võhumõõk

Võhumõõk ehk iiris (Iris L.) on taimede perekond võhumõõgaliste sugukonnast. Eestis on pärismaised kaks selle perekonna liiki: Iris pseudacorus – kollane võhumõõk Iris sibirica – siberi võhumõõk Eesti tuntuim iirisesort on 1980. aastate lõpus Heino ja Laine Lepiku aretatud madalamat kasvu hele sirelililla iiris 'Punkar Villu', mis on nime saanud punkrokkar Villu Tamme nime järgi. Iris germanica – aed-võhumõõk Urmas Laansoo "Iiris – Kreeka vikerkaarejumalanna taim" EPL, 21. juuni 2011 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. september 2016. Vaadatud 9. novembril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Baltisaksa Kultuuri Selts Eestis

Mitte segi ajada Akadeemilise Baltisaksa Kultuuri Seltsiga Baltisaksa Kultuuri Selts Eestis on baltisaksa kultuuriga tegelev selts, mis asutati Tallinnas 1988. aasta detsembris (hiljem vormistati see mittetulundusühinguks). Seltsi rajasid 22 Eesti ajaloolast, kunstiteadlast, arhivaari, filoloogi ja huvilist eesmärgiga tutvustada ja teadvustada baltisakslaste rolli ja mahukat kultuuripärandit Eesti ühiskonnas. 2014. aasta seisuga on seltsis 59 liiget. Aja jooksul on selts korraldanud teaduskonverentse ja näitusi, muretsenud Eesti koolidesse uuemat saksa kirjandust jms. 1989. aastal baltisakslaste ümberasumise aastapäeva puhul koostöös Eesti Ajaloomuuseumiga korraldatud näitus "Umsiedlung 50" pälvis suurt meediahuvi ning 1991. aastal avati Tallinna Linnaarhiivi ruumes Saksa Kultuuriinstituut. Seltsi peamiseks tegevusvormiks on kord kuus peetavad ettekandekoosolekud. Lisaks korraldatakse vähemalt kord aastas ekskursioone. Enamasti koostöös mõne teise institutsiooniga korraldatakse ebaregulaarselt ka suuremaid seminare ja on antud välja kogumikke. Baltisaksa Kultuuri Selts Eestis 1988–1998 = Gesellschaft für deutschbaltische Kultur in Estland 1988–1998. Koostaja Sirje Kivimäe. Tallinn 1999. Umsiedlung 60. Baltisakslaste organiseeritud lahkumine Eestist: 24. novembril 1999 Tallinna Linnaarhiivis toimunud konverentsi ettekanded. Koostaja Sirje Kivimäe. Tallinn 2000. Kuus baltisaksa kunstnikku = Sechs deutschbaltische Künstler. Koostaja Anne Untera. Tallinn 2008. Baltisaksa esemed Eesti muuseumikogudes = Deutschbaltische Gegenstände in den Sammlungen estnischer Museen. Koostaja Olev Liivik. Tallinn 2016. Akadeemiline Baltisaksa Kultuuri Selts Domus Revaliensis Hanna Miller. Oleme baltisaksa mõjudest läbi imbunud Sirp, 9. jaanuar 2014. Seltsi koduleht Seltsi koduleht Hanna Miller. Oleme baltisaksa mõjudest läbi imbunud Sirp, 9. jaanuar 2014
Piiphein

Piiphein (Luzula DC.) on loaliste sugukonda kuuluv taimede perekond. Perekonda kuulub süstemaatikast olenevalt 80–140 liiki. Piipheinad kasvavad kõikjal maailmas. Kõige suurem on nende mitmekesisus Euraasia parasvöötmes. Piipheinad on mitmeaastased, harvem üheaastased rohttaimed. Nad kasvavad 20–80 cm kõrgeks. Lehed on lamedad, suletud lehetupega, lehetupest välja kasvavad lehed on suuremad kui varrele kinnituvad. Õisikuks on kõige sagedamini pööris või sarikas. Õis on 6 õielehega, mis on alusel kokku kasvanud, teravad või hambulise servaga, ühesuurused ja tumedad. Emakakael on niitjas või vaevumärgatav, emakasuid on umbes 3 ja idulehti on samuti umbes 3. Vili on ühekambriline kolmnurkne kupar, mis lõheneb pikuti kolmeks. Seemneid on umbes 3. Nad on munajad, piklikud või ümarad ja nende ühes otsas on arenenud jahukas lise. Luzula campestris – põld-piiphein (hajusalt) Luzula multiflora – mitmeõiene piiphein (tavaline) Luzula luzuloides – salu-piiphein (haruldane) Luzula pallidula – kahkjas piiphein (hajusalt) Luzula pilosa – karvane piiphein (tavaline)
Gustav Flatow

Gustav Felix Flatow (7. jaanuar 1875 – 29. jaanuar 1945) oli saksa võimleja, 1896. aasta suveolümpiamängude kahekordne olümpiavõitja, Saksamaa esimene olümpiavõitja, rahvuselt juut. Klubi: Berliner Turn-Verein. Elukutselt vabrikant. 9. aprillil 1896 võitis Gustav Flatow Ateena olümpiamängudel riistvõimlemises võistkondlikult rööbaspuud ja kangi. Viiel individuaalalal – toenghüpetes, toenghooglemises, rõngastel, kangil ja rööbaspuudel – ta esikolmikusse ei tulnud. Ta pani end kirja ka kergejõustikus kõrgus- ja teivashüppesse, kuid ei osalenud seal. Võimlemises osales Gustav Flatow ka 1900. aasta suveolümpiamängudel. Samuti tegeles ta jalgrattaspordi ja kergejõustikuga. Juudina emigreerus ta 1933. aastal Rotterdami. Aastavahetusel 1943/1944 saadi ta kätte ja viidi Theresienstadti koonduslaagrisse, kus ta suri. Saksa DV-s võisteldi Flatowi karikale. Pärast pikka vastuseisu ja survet oli Saksa Võimlemisliit märtsis 1986 nõus Flatowi-nimelise medali loomisega (ka tema nõo Alfred Flatowi mälestuseks). Esimene medal anti Gustav Flatowi pojale Stefanile. Riistvõimlemine 1896. aasta suveolümpiamängudel Gustav Flatow Yad Vashemi veebisaidil (inglise keeles)
Käsk nr. 227

Käsk nr. 227 oli Jossif Stalini 28. juulil 1942 antud päevakäsk. Tuntuks on ta saanud juhtlause "Mitte sammugi tagasi!" (vene keeles "Ни шагу назад!") pärast, millest sai Nõukogude Liidu sõjalise vastupanu loosung. Ühelgi ülemal polnud õigust taanduda ilma vastavat käsku saamata. Igaüks, kes seda tegi, anti sõjatribunali alla. Käsk nr. 227 sätestas, et iga rinne peab distsipliinirikkumistes süüdistatud sõduritest looma 1–3 trahvipataljoni, mis saadetakse rinde kõige ohtlikumatesse lõikudesse. Iga rinne pidi eraisikutest ja allohvitseridest looma ka trahviroodu. Aastatel 1942–1945 määrati trahvipataljonidesse 427 910 sõdurit. Samuti sätestas käsk, et igas armees tuleb luua tõkkeüksused, kes tulistaksid argpükse ja põgenevaid vägesid tagalast. Kahe esimese kuu jooksul pärast käsku lasksid tõkkeüksused üle 1000 sõduri maha ja saatsid üle 130 tuhande sõduri trahvipataljonidesse. Käsu preambulis märgiti, et kumbagi meetodit kasutasid sakslased edukalt NSV Liidu vastupealetungi tõrjumiseks 1942. aasta alguses. Kolme kuu pärast, 29. oktoobril 1942 loobuti kohustuslikest tõkkeüksustest. Iga rinde juhatus sai õiguse otsustada, kas neid tarvitada või ei, kuid üldiselt neid ei kasutatud, sest väeülemad pidasid seda elavjõu raiskamiseks. Wikisource:Order No. 227 by the People's Commissar of Defence of the USSR (inglise keeles) Wikisource: Originaaltekst (vene keeles)
Melanie Kaarma

Melanie Kaarma (sündinud Melanie Lõhmus; 4. august 1923 Tsooru – 26. august 2009 Tallinn) oli eesti kostüümikunstnik, rahvarõivaste uurija ja rekonstrueerija. Ta sündis Võrumaal Tsoorus väiketaluniku perekonnas. Haridusteed alustas ta Sangaste algkoolis ja jätkas aastatel 1940–1942 Valga naiskutsekoolis. Erialase hariduse omandas Melanie Lõhmus aastatel 1942–1944 Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis ja seejärel 1944–1948 Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis. Instituudi lõpetas ta kunstilise kostüümi erialal. Tarbekunsti instituudis õppimise kõrvalt õppis tulevane kunstnik Tallinna Kergetööstuse Tehnikumis, mille lõpetas samuti 1948. aastal. Tema esimesed moejoonised avaldati ajakirjas Eesti Naine veel ajal, mil ta õppis. Pärast tarbekunsti instituudi lõpetamist 1948. aastal asus Melanie Kaarma tööle Kunstitoodete Kombinaadi tekstiiliateljee moekunstnikuna. Sellel ametikohal töötas ta 1957. aastani, olles ühtlasi perioodil 1952–1957 moeajakirja Moealbum kunstnik ja vastutav toimetaja. Aastatel 1954–1976 oli Melanie Kaarma Leningradis ilmunud moeajakirjade Moda[küsitav] ja Modeli Sezona kunstnik ja kujundaja. Ta oli arvukate teatri- ja koorikostüümide autor. Melanie Kaarma lavakostüüme kasutati Vanemuise 1949. aasta lavastustes "Põikpead" ja "Nahkhiir", Estonia 1950. aasta lavastuses "Traviata" ja 1963. aasta lavastuses "Minu veetlev leedi". Tema rahvarõiva motiivides kostüümides on laulupidudel esinenud mitmed koorid ja koorijuhid. Koos Aino Voolmaaga oli Melanie Kaarma 1981. aastal ilmunud ja tänini nõutud teatmeteose "Eesti rahvarõivad" autor. Samuti osales ta Eesti entsüklopeedia rahvarõivaid ja ajaloolist riietust kujutavate värvitahvlite kujundamisel. Ta suri 26. augustil 2009 ja maeti sama aasta 28. augustil Tallinna Metsakalmistule. Tuntud olid ka Melanie Kaarma õed: vanem õde Marta Lõhmus oli ajaloolane, noorem õde Susanna Otema keraamik. Tema abikaasa oli intarsia- ja mööblikunstnik Voldemar Kaarma. Melanie Kaarma lapsed on raamatugraafik Jüri Kaarma (1950–2011), tekstiilikunstnik Mari Kaarma ja vaimulik Juvenalius (Märt) Kaarma. Melanie Kaarma: nekroloog. – Sirp, 4. september 2009, lk 7.
Aja meistrid

"Aja meistrid" on Eesti 2008. aastal loodud animatsiooni elementidega dokumentaalfilm. Filmi autor on Mait Laas ja helilooja Tõnu Kõrvits. Eesti nukufilmi ajaloo kaht suurkuju – Elbert Tuganovit ja Heino Parsi – käsitlev linateos valmis mõneti planeeritult Eesti nukufilmi 50 aasta juubeli puhul. Kaheaastase valmimisprotsessi ajal suri üks filmi peategelastest – Elbert Tuganov. Animatsiooni elementidega dokumentaalfilmis ei astu Tuganov ja Pars vaataja ette mitte ainult elusuuruses, vaid ka nukuna. Samuti on kasutatud tasapinnalist lamedekoratsiooni. Linateosesse on põimitud ajastu kroonikakaadreid, vanu fotosid ning nukumeistrite loomingu katkendeid. Mait Laasi jaoks on "Aja meistrid" debüüt dokumentaalfilmide alal. Film räägib režissööridest ja Eesti Nukufilmi stuudio rajajatest Elbert Tuganovist ja Heino Parsist. Kuigi nende elu ulatub esimesest Eesti vabariigi ajast läbi maailmasõdade ja Nõukogude okupatsiooni iseseisvuse taastanud Eesti vabariiki, suutsid nad end heitlikele aegadele vaatamata teostada "aja kuningatena". Eesti nukufilmi suurkujude eluloo jutustamise kaudu avaneb aga ka Eesti nukufilmi ajalugu. Sõnapaaril "aja meistrid" on mitu tasandit: nukufilmi loojad kui "aja meistrid" tööspetsiifikast lähtudes, loojad kui Eesti nukufilmi ajatuks muutjad ning aja (taas)loomine, kui loojad nendest tehtavas filmis iseendast räägivad. Festivalidel osalemine: Sofia rahvusvaheline filmifestival (Bulgaaria), programmis "Lost and Found Reunion" 2008 Melbourne'i rahvusvaheline filmifestival (Austraalia) 2008 15. Stuttgardi rahvusvaheline animafilmide festival (Saksamaa) 2008 27. Asolo Art Film Festival (Itaalia) 2008 Lübecki filmifestival "Nordische Filmtage" (Saksamaa) 2008 Balti filmifestival Berliinis (Saksamaa) 2008 Londoni rahvusvaheline animafilmide festival (Inglismaa) 2008 Tallinna Pimedate Ööde filmifestival (Eesti) 2008 6. Vilniuse dokumentaalfilmifestival (Leedu) 2008 Lille'i rahvusvaheline lühifilmide festival (Prantsusmaa) 2009 Auhinnad: 27. Asolo Art Film Festival (Itaalia) 2008 – preemia parima eluloofilmi eest Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi 2008 auhind Neitsi Maali (aegumatu väljendusrikkuse ja südamesooja kaduvikueiramise eest) Tallinna Pimedate Ööde filmifestival 2008 – Balti võistlusprogrammis rahvusvahelise filmikriitikute ühingu FIPRESCI preemia Eesti Kultuurkapitali aastapreemia 2008 dokumentaalfilmi preemia Birgit Püve "Aja meistrite jälgedes" Eesti Ekspress, 22. november 2007 (kasutatud 7.09.2009) Aasta film Eesti Filmiajakirjanike Ühing Agne Nelk: "Aja meisterdamise kunst" Teater. Muusika. Kino, nr 7, 2008, lk 91–96