laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lahingukord

Lahingukord on sõjanduses kasutatav termin vägede paiknemise kohta lahingus ning nende kasutamise järjekorra kohta. Lahingukord sõltub kasutatavatest väeliikidest, paiga iseärasustest, kus lahingut peetakse, andmetest vastase kohta, lahingu pidamise tavadest, lahingu iseloomust (pealetung, vastupealetung, taganemine). Lahingukord sätestatakse sõjaväe siseste dokumentidega. Lahingukord ei puuduta mitte ainult otseselt sõdivaid väeosasid, vaid ka muid ešelone, reserve ja tugistruktuure. Lahingukorda võidakse muuta ka lahingu käigus vastavalt vajadusele. Keskaja sõdadest Euroopas on teada, et lahingukord sõltus peamiselt komandöri asukohast. Samamoodi olid paigutatud laevad Seilamise ajastul. Hiljem koos püssirohu kasutuselevõtuga hakkas lahingukord tähendama reakujulist paiknemist. Napoleoni sõdades muutus süsteem keerulisemaks, kuna sõdivate osapoolte armeed olid väga suured. Napoleon käskis oma sõjaväelastel süstematiseerida lahingutes saadud info ning sellest kujunes hiljem välja sõjaväeline luure. Brittide ajalugu on oluline kuna nad on kasutanud inglise keelt ning sõdinud globaalselt läbi ajaloo. See on tekitanud võimaluse kasutada sarnaseid termineid ning omada võrdlusmaterjali. Britid kasutavad akronüümi ORBAT enda ja vaenlase lahingukorra jaoks. Operatsioon Quicksilver oli peamiselt suunatud desinformatsiooni levitamisele lahingukorrast Normandia dessandi ajal. Carl von Clausewitz defineeris lahingukorda kui "Armee eri osade või terve armee paiknemine ning nende üldine asukoht ja paiknemine nii, et see on normatiiv kogu operatsiooni või sõja ajal". USA armeel on olemas käsiraamat (TACSOP), mis kirjeldab ära tegutsemismallid tüüpsituatsioonideks, mis võivad tekkida lahingute käigus. Cannae lahing Faalanks Gaugamela lahing Karree Kurski lahing Käsuliin Lahingurivistu Seanina Trebia lahing Waterloo lahing
Iisraeli Muuseum

Iisraeli Muuseum (heebrea: מוזיאון ישראל, ירושלים, Muze'on Yisrael, Yerushalayim) on kunsti- ja ajaloomuuseum Iisraelis Jeruusalemmas. Muuseum asutati aastal 1965. Iisrael Museum
Vladimir Triandafillov

Vladimir Kiriakovitš Triandafillov (vene Владимир Кириакович Триандафиллов; 14. märts 1894 – 12. juuli 1931) oli Nõukogude Liidu sõjandusteoreetik. Ta pani aluse süvaoperatsiooni teooriale.
Albany (täpsustus)

Albany on mitme koha nimi. Albany, Austraalia linn Albany, Ühendriikide linn (California osariik) Albany, Ühendriikide linn (Georgia osariik) Albany, Ühendriikide linn (New Yorgi osariik)
Lehtertapp

Lehtertapp (Ipomoea) on taimeperekond sugukonnast kassitapulised. Perekonnas on üle 500 liigi. Paljud selle perekonna liigid on ronitaimed. Eestis selle perekonna liike pärismaisena ei kasva. Ipomoea alba – kuu-lehtertapp Ipomoea batatas – bataat ehk maguskartul Ipomoea carnea – punane lehtertapp Ipomoea coccinea – erepunane lehtertapp Ipomoea hederacea – luuderohi-lehtertapp Ipomoea lobata – hõlmine lehtertapp ehk miina Ipomoea purga – jalap-lehtertapp (temast saab jalapivaiku) Ipomoea tricolor – kolmevärviline lehtertapp (ehk lilla lehtertapp)
Bataat

Bataat ehk maguskartul (Ipomoea patatas) on perekonda lehtertapp kuuluv taimeliik, mille tärkliserohkeid magusaid mugulaid pruugitakse paljudes maades toiduks. Vaatamata nimele on bataat ehk maguskartul eestlastele tuttava kartuliga vaid kauge sugulane. Vahel nimetatakse bataati ekslikult jamsiks, mis on tegelikult täiesti teistsugune aedvili ning pärineb Aafrikast ja Aasiast. Bataat on igihaljas vääntaim. Söödav juureosa ehk risoom on pikergune, selle sile pealispind on kollane, valge, oranž, punane, pruun, lilla või beež ning sisu valge, punane, roosa, lilla, kollane või oranž. Valge või kollase sisuga bataadid on vähem magusad ja niisked kui punased, roosad ja oranžid. Bataat arvatakse pärinevat kas Kesk- või Lõuna-Ameerikast. Kesk-Ameerikas kasvatati seda vähemalt 5000 aastat tagasi. Peruust on leitud bataadijäänuseid ajast 8000 eKr. Aedviljana oli see enne eurooplaste tulekut tuntud ka Polüneesias, Cooki saartelt leitud jäänused on dateeritud 1000 pKr ümbrusse. Arvatavasti tõid polüneeslased bataadi Lõuna-Ameerikast ning levitasid seda oma merereisidel ka Hawaii saartele ja Uus-Meremaale. Seemnete kandumine merevees ei ole usutav, pealegi levib kultuurbataat mitte seemnete, vaid istikute kaudu. 100 grammis bataadis on 360 kJ (86 kcal) energiat. Süsivesikuid on selles 20,1 g, sellest tärklist 12,7 g, suhkruid 4,2 g ja kiudaineid 3,0 g. Rasvu on 100 g bataadis 0,1 g, valke 1,6 g, A-vitamiini ekvivalenti 709 μg, tiamiini (B1-vitamiini) 0,1 mg, riboflaviini (B2) 0,1 mg, niatsiini (B3) 0,61 mg, pantoteenhapet (B5) 0,8 mg, B6-vitamiini 0,2 mg, foolhapet (B9) 11 μg, C-vitamiini 2,4 mg, E-vitamiini 0,26 mg, kaltsiumit 0,26 mg, rauda 0,6 mg, magneesiumi 25,0 mg, fosforit 47,0 mg, kaaliumit 337 mg, naatriumi 55 mg ja tsinki 0,3 mg. Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni (FAO) andmeil toodeti 2004. aastal maailmas 127 miljonit tonni bataati. Suurem osa toodangust tuli Hiinast, kus 49 000 ruutkilomeetril kasvatati 105 miljonit tonni. Umbes pool Hiina saagist kulus loomasöödaks. Toodang inimese kohta on suurim maades, kus bataadil on inimeste igapäevatoidus tähtis roll. Juhtival kohal on Paapua Uus-Guinea umbes 500 kiloga inimese kohta aastas. Järgnevad Saalomoni saared 160 kg, Burundi ja Rwanda 130 kg ning Uganda 100 kiloga. nutritiondata.com "USDA Nutrient Database". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. märts 2015. Vaadatud 12. detsembril 2012.
Konrad III (Saksa kuningas)

Konrad III (1093 Bamberg – 1152 Bamberg) oli esimene Hohenstaufenite dünastiast Frangimaa hertsog 1115–1138 ja Saksamaa kuningriigi kuningas 1138–1152. Konradi isa oli Švaabimaa hertsog Friedrich I ja tema ema oli Saksa-Rooma keisri Heinrich IV tütar Agnes. Heinrich IV kõik 3 poega, kaasa arvatud Saksa-Rooma keiser Heinrich V, surid lastetutena ja Agnese pojad omandasid trooninõudluse õiguse. 1125, Heinrich V surma järel peeti tema vanemat venda Friedrichit kõige tõenäolisemaks troonipärijaks, kuid Mainzi peapiiskopi intriigide tõttu valiti kuningaks hoopis Lothar von Supplinburg. Konrad protesteeris seepeale ning alustas tollega sõda. Ta lasi end isegi 1127. aasta detsembris Saksa vastukuningaks kuulutada, kuid sai lõpuks Lothari käest lüüa. Lothar võttis nendelt valdused ära ja andis tagasi alles siis, kui vennad 1135 Lotharit keisrina tunnustasid. Alles Lothari surma järel 1137. aasta detsembris krooniti ta Konrad III nime all Saksa kuningaks, sest tema vend Friedrich oli sellest aust loobunud. Tema valitsusaeg polnud aga õnnelik, sest riiki laastasid sõjad, peamiselt vaenus Welfide ja Hohenstaufenite vahel. Võib-olla oleks Welfid ja Hohenstaufenid lepitanud Konradi venna Friedrichi asumine keisriks, sest ta oli abielus Welfide hulgast pärit naisega. Konrad ei jõudnudki Rooma, olles nii esimene Saksa kuningas pärast Saksa-Rooma riigi loomist, kes ei saanudki keisriks. See-eest osales ta Teises ristisõjas, mis lõppes kristlaste kaotusega. Welfid püüdsid trooni endale haarata, kuid said 1150 toimunud Flochbergi lahingus lüüa ja pidid 1152 rahu sõlmima, mis tagas võimu rahuliku ülemineku Konradi järglasele. Enne oma surma nimetas Konrad troonipärijaks, Saksa kuningaks, oma venna Friedrichi samanimelise poja, kes hiljem sai tuntuks nime all Friedrich I Barbarossa. Kõigest mõne nädala pärast valiti Barbarossa Kölnis uueks Saksa kuningaks. Konradi isa oli Švaabimaa hertsog Friedrich I ja tema ema oli Saali dünastiast Saksa-Rooma keisri Heinrich IV tütar Agnes. Konrad oli abielus kaks korda. Esimesest abielust Gertrud von Comburgiga sündis kolm tütart, kellest üks, Agnes abiellus Kiievi-Vene suurvürsti Izjaslav II-ga. Gertrud suri 1130. või 1131. aastal. Teist korda abiellus Konrad Gertrud von Sulzbachiga, kes suri 14. aprillil 1146, ning sellest abielust sündis kaks last, mõlemad pojad: Heinrich-Berengar ja Friedrich. Vanem poeg kuulutati 1147 isa kaaskuningaks, aga juba 1150 ta suri. Friedrich oli isa surma ajal 6-aastane.
Lõhkeaine töövõime

Lõhkeaine töövõime väljendab lõhkeaine võimet purustada laengut ümbritsevat keskkonda plahvatusel tekkiva lööklaine ja plahvatusgaaside surve mõjul. Töövõime iseloomustab lõhkeaine tõhusust siselaengutega lõhkamisel. Lõhkeainete tõhusust välislaengutega lõhkamisel iseloomustab lõhkeaine brisantsus. Mida suurem on töövõime, seda efektiivsemalt annab lõhkeainet kasutada pinnase ja kivimite lõhkamisel, kus kasutatakse siselaengud. Ei ole oluline, et plahvatus toimuks ülikiirelt, vaid see, et tekkiv surve oleks maksimaalne. Lõhkeaine töövõimet leitakse tavaliselt ettenähtud mõõtmetega pliist valmistatud silindrikujulisse katseseadmesse paigutatud 10 grammise lõhkeaine koguse lõhkamisega. Seejärel mõõdetakse silindri õõnsuse suurenemine kuupsentimeetrites pärast plahvatuse toimumist. Väga suure töövõimega on pentriit, heksageen ja nitroglütseriin (>500 cm³), väiksema töövõimega trotüül ja ammoniidid (300–400 cm³) ning väga väikese töövõimega (<200 cm³) on ammooniumsalpeetrid. Lõhkeaine brisantsus Lõhkeaine tundlikkus Köhler, J.; Meyer, R.; Homburg, A.: Explosivstoffe, Zehnte, vollständig überarbeitete Auflage, Wiley-VCH 2008, ISBN 978-3-527-32009-7
Lõhkeaine tundlikkus

Lõhkeaine tundlikkus väljendab lõhkeaine vastvõtlikkust väliste tegurite mõjule ja iseloomustab seega lõhkeaine ohtlikkust. Mida tundlikum lõhkeaine on, seda kergemini võib see plahvatada. Kõige olulisemad tundlikkuse näitajad on vastupidavus löökidele, hõõrdele ja temperatuurile. Lõhkeaine tundlikkust tuleb arvesse võtta nii selle kasutamisel, transpordil kui ka säilitamisel. Tundlikkust erinevate tegurite suhtes määratakse kindlate katsetega. Näiteks löögitundlikkuse leidmisel lastakse 2 kg raskusel terassilindril lõhkeainele kukkuda ja otsitakse kõrgust, mille juures tekib igal juhul plahvatus. Hõõrdetundlikkust määratakse aga spetsiaalse pöörleva katseseadmega, mis teeb 150 pööret minutis ja avaldab samal ajal lõhkeainele survet. Maksimaalne surve, mis kuuel katsel plahvatust ei põhjusta, ongi hõõrdetundlikkuse arvväärtuseks. Soojustundlikkus leitakse aga leekpunkti väärtuse kaudu ning see vastab minimaalsele temperatuurile, mille juures lõhkeaine 5 minuti jooksul süttib. Erinevate lõhkeainete tundlikkusnäitajad erinevad suuresti. Näiteks väga tundlik on nitroglütseriin, mis plahvatab juba terassilindri 4 cm kõrguselt kukutamisel ja mille leekpunkt on 180 °C. Seevastu näiteks trotüülil on vastavad näitajad 70 cm ja 310 °C. Ammooniumsalpeetriliste lõhkeainete löögitundlikkus ulatub aga juba mitme meetrini. Lõhkeaine brisantsus Lõhkeaine töövõime
Lõhkeaine brisantsus

Lõhkeaine brisantsus väljendab lõhkeaine võimet purustada lööklaine mõjul ümbritsevat keskkonda laengu vahetus läheduses ning seega on brisantsus lõhkeaine põhiliseks tõhususe näitajaks välislaengutega lõhkamisel. Brisantsus tuleneb otseselt lõhkeaine detonatsioonikiirusest ning mida suurem see on, seda suurem on ka brisantsus. Suur detonatsioonikiirus on oluline näiteks metallkonstruktsioonide lõhkamisel, kus liiga aeglaselt kulgev plahvatus lihtsalt painutab metalli suutmata seda tükkideks lõigata. Brisantsuse määramiseks kasutatakse tavaliselt katsevahendit, mis koosneb terasplaadile asetatud pliisilindrist ja omakorda sellele asetatud teraskettast. Ketta peale paigutatakse 50 grammi lõhkeainet koos detonaatoriga ja fikseeritakse see aluse külge. Lõhkeaine lõhatakse ja brisantsus määratakse mõõtes pliisilindri keskmise kõrguse vähenemist millimeetrites plahvatusest tulenenud löögi survel. Väga brisantsed lõhkeained on heksogeen (29 mm) ja pentriit (25 mm), keskmise brisantsusega on trotüül (15 mm) ja madala brisantsusega näiteks ammooniumsalpeetrilised lõhkeained (mõnedel juhtudel ainult 4–8 mm). Lõhkeaine plahvatusel vabanevat koguenergiat väljendab aga lõhkeaine töövõime, kuid üldiselt on suure brisantsusega lõhkeained ka suure töövõimega ja vastupidi. Lõhkeaine tundlikkus Lõhkeaine töövõime
Tatjana Tšernigovskaja

Tatjana Vladimirovna Tšernigovskaja (vene keeles Татьяна Владимировна Черниговская; sündinud 7. veebruaril 1947 Leningradis) on vene kognitiivteadlane (psühholingvist, neurolingvist ja neurosemiootik). Ta on bioloogiadoktor ja filoloogiadoktor. Ta on Peterburi Riikliku Ülikooli vabade kunstide ja teaduste teaduskonna professor. Tema peamised uurimisalad on psühho- ja neurolingvistika, kognitiivne psühholoogia, neuroteadus, keele teke, evolutsiooniteooria, tehisintellekt, analüütiline filosoofia ning keele areng ja patoloogia. Tema uurimused on seotud vene keele kandjate mentaalse leksikoni eksperimentaalsete ja kliiniliste uuringutega. Tema initsiatiivil avati 2000. aastal ülikooli filoloogiateaduskonna üldkeeleteaduse kateedris psühholingvistika eriala. Ta lõpetas Leningradi Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna inglise filoloogia osakonna. Ülikoolijärgses uurimistöös spetsialiseerus ta eksperimentaalsele foneetikale. Ta sai 1977. aastal väitekirjaga "Особенности восприятия человеком низкочастотной амплитудной модуляции звука и амплитудно-модуляционных характеристик речи" kandidaadikraadi füsioloogias ja 1993. aastal doktoritööga "Эволюция языковых и когнитивных функций: физиологические и нейролингвистические аспекты" doktorikraadi korraga kahel teadusalal: keeleteaduse teoorias ja füsioloogias. Aastani 1998 töötas ta juhtivteadurina Venemaa Teaduste Akadeemia Setšenovi-nimelise Evolutsioonilise Füsioloogia ja Biokeemia Instituudi laborites (bioakustikalabor, inimese aju funktsionaalse asümmeetria labor, sensoorsete süsteemide võrdleva füsioloogia labor). Ta on Peterburi ülikooli vabade kunstide ja teaduste teaduskonna loodus- ja humanitaarteaduste konvergentsiprobleemide kateedri juhataja, ühtlasi on ta sama teaduskonna kognitiivuuringute labori juhataja. Ta loeb Peterburi ülikooli arsti-, filoloogia- ja vabade kunstide ja teaduste teaduskonnas üliõpilastele ja aspirantidele psühholingvistika ja neurolingvistika kursust ning kursust "Kognitiivsed protsessid ja aju". Ta peab loenguid ka Peterburis asuva Euroopa Ülikooli aspirantidele. Ta esines plenaarettekandega 2009. aastal Tartu Ülikoolis toimunud rahvusvahelisel keelekonverentsil "10th Nordic Conference on Bilingualism", kus käsitleti paljusid kakskeelsusega seotud aspekte eri maades ja kultuurides (konverentsi korraldas Tartu Ülikooli eesti ja üldkeeleteaduse instituudi eesti keele (võõrkeelena) osakond). 2006 – valiti Norra Teaduste Akadeemia välisliikmeks (filosoofia ja filoloogia sektsioon) 2010 – Venemaa Föderatsiooni teeneline teadustegelane 2016 – valiti Venemaa Haridusakadeemia korrespondentliikmeks 2017 – nomineeriti Venemaa Teaduste Akadeemia kuldmedali väljapaistvate saavutuste eest teaduspropaganda valdkonnas saamiseks Ta on valitud ka Soome Semiootikaseltsi auliikmeks. 2017 – "Чеширская улыбка кота Шредингера: язык и сознание". ЯСК. ISBN 978-5944572776 [1] Черниговская Татьяна Владимировна. artesliberales.spbu.ru 2009. aasta pressiteated. ut.ee Черниговская Татьяна Владимировна. lomonosov-fund.ru 1982 г. Татьна Черниговская и Юрий Лотман - Тайна двух полушарий. YouTube Татьяна Черниговская ("Как научить мозг учиться?"). YouTube, 11. juuni 2015
Jääk

Jääk on milleski üle jäänud osa, aine või energia. Sõna "jääk" on kasutusel ka terminina: Jääk on mäenduses ja tehnikas maavara rikastamisel alles jäänud saadus. Jääk on mõiste matemaatikas. ...
1978. aasta Kreeka-Rooma maadluse maailmameistrivõistlused

Maailmameistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses 1978. aastal peeti Mehhiko pealinnas Méxicos.
Soolvesi

Soolvesi on keedusoola vesilahus. Soolvett kasutatakse eriti kokanduses, nt toiduainete soolamiseks. Soolane vesi Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [1]
Yos Sudarso saar

Yos Sudarso on saar Indoneesias. Asub Uus-Guinea saare edelaranniku lähedal. Uus-Guineast on see eraldatud 1,7–10 km laiuse Buaya väinaga. Pindala on 11 600 km². Saare rannikul asuvad ühed maailma suurimad mangroovid. Yos Sudarsol on elanikke umbes 11 000. Saarel on umbes 25 küla. Neist suurim on Kimaam. Kuulub Paapua provintsi. Saare nimi oli Hollandi ülemvõimu ajal Frederik Hendriku saar. Indoneesia võimud nimetasid selle mereväeohvitseri Yos Sudarso järgi, kes hukkus 1962. aastal lahingus. Saar on tuntud ka nimede Dolok ja Kimaam all.
1977. aasta Kreeka-Rooma maadluse maailmameistrivõistlused

1977. aasta Kreeka-Rooma maadluse maailmameistrivõistlused toimusid Rootsis Göteborgis.
41 eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. sajand eKr | 1. sajand eKr | 1. sajand | ► ◄ | 60. aastad eKr | 50. aastad eKr | 40. aastad eKr | 30. aastad eKr | 20. aastad eKr | ► ◄◄ | ◄ | 44 eKr | 43 eKr | 42 eKr | 41 eKr | 40 eKr | 39 eKr | 38 eKr | ► | ►► Aasta 41 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Octavianus alistas Marcus Antoniuse venna Lucius Antoniuse Perugia lahingus. Gaius Asinius Gallus, rooma poliitik ...
Možga rajoon

Možga rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Udmurtias. Piirneb kagus Tatarstaniga. Rajoon jagunes 2016. aastani 19 külaasunduseks (сельское поселение). 2016. aastal moodustati 13 munitsipaalmoodustist ja alates 25. juunist 2021 moodustab Možga rajoon ühe munitsipaalringkonna. Rajooni keskus on Možga linn, mis rajooni ei kuulu. 2002. aasta rahvaloenduse andmeil olid 64% elanikest udmurdid, 30% venelased ja 2% tatarlased. Q126684906 http://www.udmgossovet.ru/samoupravlenie/regions/mozhginskiy/ http://www.mozhga-rayon.ru/
Kambarka rajoon

Kambarka rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Udmurtias. Piirneb kirdes Permi kraiga ja idas Baškortostaniga. Rajooni läänepiiril voolab Kama jõgi. Rajoon jaguneb 8 külaasunduseks (сельское поселение). 2002. aasta rahvaloenduse andmeil olid 3,9% elanikest udmurdid, 81% venelased ja 8,6% tatarlased. Q126684906 http://www.udmgossovet.ru/samoupravlenie/regions/kambarskiy/ http://www.kamrayon.ru/
Šarkani rajoon

Šarkani rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Udmurtias. Piirneb idas Permi kraiga. Suuremad jõed on Votka, Ita, Šarkanka, Nižnjaja Lõpka, Pašurka ja Kivarka. Rajoon jaguneb 15 külaasunduseks (сельское поселение). 2002. aasta rahvaloenduse andmeil olid 83,1% elanikest udmurdid, 15,5% venelased ja 0,6% tatarlased. Peamine majandusharu on põllumajandus. Rajoonis asuv Bõgõ küla oli 2014. aastal soome-ugri kultuuripealinn. Q126684906 http://www.udmgossovet.ru/samoupravlenie/regions/sharkanskiy/ http://sharkan.udmurt.ru/
1975. aasta Kreeka-Rooma maadluse maailmameistrivõistlused

1975. aasta Kreeka-Rooma maadluse maailmameistrivõistlused toimusid Nõukogude Liidus Minskis.
Aimara keel

Aimara, ka aimaraa keel (aymara) on indiaani keel, mida kõneleb 2,2 miljonit inimest Lõuna-Ameerikas Andide regioonis Boliivias, Peruus ja Tšiilis. Aimara keelest ja kultuurist (hispaania keeles) Nicanor Apaza Suca, Dionisio Condori Cruz, Maria Nelly Ramos Rojas: Yatiqirinaka Aru Pirwa - Qullawa Aymara Aru. Aimara-Hispaania ja Hispaania-Aimara sõnaraamat (PDF 8,9 MB)
Heinrich VI (Saksa-Rooma keiser)

Heinrich VI (november 1165 Nijmegen – 28. september 1197 Messina) oli Hohenstaufenist Saksa-Rooma riigi valitseja 1190–1197, keiser alates 1191 ja Sitsiilia kuningas. Tema vanemad olid Friedrich Barbarossa ja Burgundia Beatrix. Tal oli kaks vanemat õde, vanem vend, kes suri kuueaastaselt, kuus nooremat venda ja kaks nooremat õde, kokku oli ta pärit 12-lapselisest perest. 1169 krooniti ta Bambergis roomlaste kuningaks. 1189 läks isa ristisõtta ja Heinrich, kes oli siis 24-aastane, jäi tema asemel riiki valitsema. Otsekohe alustas Heinrich Lõvi ülestõusu, kuid Heinrich surus selle maha. 1184 kihlus Heinrich Sitsiilia Constantiaga[küsitav]. Nad abiellusid 27. jaanuaril 1186. 1190 suri Friedrich Barbarossa ristisõja ajal ning paavst Coelestinus III kroonis Heinrichi ja Constantia 1191. aasta aprillis keisriks ja keisrinnaks. 26. detsembril 1194 sündis sellest abielust Friedrich II. Constantia oli normannide kuninga Guglielmo II vennatütar ja pärija ning pärast Guglielmo surma 1189 päris Heinrich Sitsiilia kuningriigi. Kuid 1189 kuulutas Guglielmo vennapoja ja Constantia venna ebaseaduslik poeg Tankred end Sitsiilia kuningaks ning vangistas Guglielmo lese, Inglise kuningatütre Joani. 1194. aasta veebruaris Tankred suri, jättes Sitsiilia oma nelja-aastasele pojale Guglielmo III-le. Heinrich vallutas seepeale vastupanu kohtamata Sitsiilia, kukutas Guglielmo 20. novembril ja krooniti 25. detsembril 1194 Sitsiilia kuningaks. Nii sai temast terve Itaalia valitseja, mis valmistas paavstidele mõistagi meelehärmi. Heinrich oli parajasti minemas uude ristisõtta, et vabastada Jeruusalemm ja toimetada Saksamaale oma isa Friedrich Barbarossa säilmed, kui ta täiesti ootamatult suri. On võimalik, et mürgitati, surma põhjuseks on nimetatud ka malaariat. Pärast tema surma algas taas võitlus Welfide ja Staufide vahel ülemvõimu pärast riigis, paavstivõim jõudis aga ilmaliku hegemooniani. Saksamaa kirjandusajaloos on Heinrich VI tuntud minnesingerina ja Weingarteni ja Manesse laulukäsikirjades on nime "Kaiser Heinrich" all kirja pandud tema laulud, millest vähemalt kolme puhul on autorsus kindel. Laulud on dateeritud aastaisse pärast 1186. aastat. Heinrich VI ringkonda, ka pärast kroonimist, kuulusid minnesingerid Friedrich von Gutenberg ja Heinrich von Hausen, samuti oli ta häis suhteis Põhja-Itaalia vürstidega, kelle õukondades õitses provanssaali trubaduuriluule. Heinrich abiellus 1186. aastal Sitsiilia Constantiaga[küsitav]. 1190 suri Friedrich Barbarossa ristisõja ajal ning paavst Coelestinus III kroonis Heinrichi ja Constantia 1191. aasta aprillis keisriks ja keisrinnaks. Abielust sündis Friedrich II (1194–1250), Saksa-Rooma riigi valitseja 1212–1250, alates 1220. aastast keiser. Ta oli ka Sitsiilia ja Napoli kuningriigi kuningas (1197–1250, surmani), Švaabimaa hertsogiriigi hertsog ning lühikest aega ka Jeruusalemma valitseja (1225–1228) Sitsiilia kuningriik#Hohenstaufenite kuningriik J. Bumke. Courtly Culture: Literature and Society in the High Middle Ages, lk 468. University of California Press, 1991
Azamara Journey

Azamara Journey (endine Blue Dream, ehitatud kui R Six) on R-klassi ristluslaev, mis kuulub ettevõtte Royal Caribbean Cruises Ltd. tütarettevõttele Azamara Club Cruises. Seda käitab laevakompanii Azamara Club Cruises. Laev ehitati 2000. aastal Prantsusmaal Saint-Nazaire'is laevatehases Alstom Chantiers de l'Atlantique. "R Six (2000) Fakta om fartyg kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 1.08.2012. Vaadatud 3.08.2013. (rootsi keeles) Azamara Journey® Ship Facts (inglise keeles) Azamara Journey Azamara Club Cruisese kodulehel (inglise keeles)
Yos Sudarso

Kommodoor Yosaphat Sudarso (24. november 1925 – 15. jaanuar 1962) oli Indoneesia mereväeohvitser. Ta hukkus Hollandi ja Indoneesia laevade vahel 15. jaanuaril 1962 peetud merelahingus. Tema auks on nime saanud Yos Sudarso saar ja Yos Sudarso laht.