laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kahala tee

Kahala tee (registrinumbriga 11107) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas. Tee pikkus on 3,2 km. Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee kahekümne kaheksandal kilomeetril Kahala külas. Tee läbib Kahala, Hirvli ja Kursi küla. Tee lõpeb Hirvli–Vahastu tee alguses Kursi külas. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 5 truupi. Bussipeatusi teele ei jää. Tee on Kahala liiklussõlme piirkonnas kaetud asfaltkattega, liiklussõlmest põhja pool (tee alguses) on pinnatud kruusatee, lõunapoolne teelõik on pinnatud mustkattega. Tee klassi kohta puuduvad andmed. Liiklussagedus on Kahala liiklussõlmest põhja pool vahemikus 200...500 autot ööpäevas, lõunapoolsel teelõigul vastavad andmed puuduvad. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad. Teega ristub teisel kilomeetril mitu Kahala liiklussõlme rampi.
Daniel Georg Balk

Daniel Georg Balk (23. juuni 1764 Königsberg – 1826 Tula) oli arstiteadlane, kelle erialaks olid patoloogia, meditsiinisemiootika, teraapia. Sündis käsitöölise pojana. Õppis Königsbergi ülikoolis (1780–1787), kust sai 1787. aastal meditsiinidoktori kraadi töö eest "De derivantibus" ehk "Nahka ja limaskesta ärritavatest vahenditest". Pärast doktorikraadi saamist läks ta arstina tööle Kuramaale, kus omandas oma erialal hea reputatsiooni. Aastatel 1802–1817 oli Balk Tartu ülikooli esimeseks patoloogia ja teraapia professoriks ning Tartu Ülikooli kliiniku direktoriks. Aastatel 1803–1804 oli Balk ülikooli rektoriks. 1804. aastal avas Balk majas, kus ta ise elas, ametlikult haigete vastuvõtu. Tegu oli esimese polikliinikuga Vene keisririigis. Tartu linn jaotati viimaste kursuste üliõpilaste vahel ning elanikud said pöörduda vastava üliõpilase poole. Üliõpilased pidid külastama ka haigeid kodus. Balk sunniti 1817. aastal ülikoolist lahkuma. Ta kolis Tulasse, kus ta 1826. aastal suri. Tartu Ülikooli rektorite loend Kalnin, Viktor 1996. Daniel Georg Balk. Rmt.: Kalnin, Viktor (toim.), Eesti arstiteaduse ajaloost. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk. 25–29. Kalnin, Viktor 1996. Daniel Georg Balk. Rmt.: Kalnin, Viktor (toim.), Eesti arstiteaduse ajaloost. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk. 25–29. Kasmel, Jaan 2002. Antropoloogia õpetamise algusest 1802. aastal taasavatud Dorpati (Tartu) ülikooli arstiteaduskonnas. Eesti Arst 81(11): 739–743. vt Toomsalu, Maie (koost.) 2002. Tartu Ülikooli Vana Anatoomikumi professorid. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk. 127–132. Daniel Georg Balk Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA Daniel Georg Balk: digiteeritud kirju
Martin Heinrich Rathke

Martin Heinrich Rathke (25. august 1793 Gdańsk – 15. september 1860 Königsberg) oli arstiteadlane, anatoom ja embrüoloog. Õppis 1814–1818 Göttingeni ja Berliini ülikoolides loodusteadusi ja arstiteadust, töötas seejärel praktiseeriva arstina Danzigis. Oli professor Tartus, seejärel anatoom Königsbergis. Kirjutas põhjapanevaid uurimusi loomaembrüoloogia ja võrdleva anatoomia alalt; avastas lindudel ja imetajatel lõpusepilud, kirjeldas selgroogsete loomade ja inimese loote suukoopas leiduvat väljasopistist (nn. Rathke tasku). Peterburi Teaduste Akadeemia liige (1852). Tartu Ülikooli füsioloogia, patoloogia ja meditsiinisemiootika professor 1828–1835. 1820 – "Beiträge zur Geschichte der Thierwelt", Part 1, Issue 1, Danzig; 1825 – "Beiträge zur Geschichte der Thierwelt. Abth.3" 1832 – "Anatomisch-philosophische Untersuchungen über den Kiemenapparat und das Zungenbein der Wirbelthiere : mit vier Kupfertafeln" 1832 – "Anatomische Untersuchungen über die Geschlechts-Werkzeuge des Menschen und der Säugethiere" 1836 – "Zur Fauna der Krym: Ein Beitrag", St. Petersburg; 1839 – "Entwickelungsgeschichte der Natter(Coluber Natrix): Mit 7 Kupfertafeln", Verlag der Brüder Bornträger; 1844 – "De animalium crustaceorum generatione: Commentatio"; 1862 – "Vorträge zur vergleichenden Anatomie der Wirbelthiere", Leipzig. Nimekad teadlased Tartu Ülikoolis[alaline kõdulink] Maie Toomsalu, "Tartu Ülikooli Vana Anatoomikumi professorid". - Tartu, 2002, lk. 81–85 (sisaldab ka bibliograafiat) Teoseid
1960. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus

1960. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli viies Eurovisiooni lauluvõistlus. See toimus 29. märtsil 1960 Londonis Suurbritannias. Selle võitis Prantsusmaa. Kuigi aasta varasema võistluse võitis Holland, ei nõustunud Holland nii ruttu (pärast 1957. aasta võitu ja 1958. aasta võistluse korraldamist) uut võistlust korraldada. Kuna Suurbritannia tuli eelmisel aastal teiseks, pöörduti BBC poole ning võistlus korraldatigi Londonis.
Valgejõe tee

Valgejõe tee (riiklik registreerimisnumber 11108) on kõrvalmaantee Kuusalu vallas Valgejõe külas. Tee pikkus on 4,9 km. Tee saab alguse Tallinna–Narva maantee 59. kilomeetril. Tee lõpeb sama maantee 63. kilomeetril. Tee ületab ühe silla (Valgejõe sild üle Valgejõe tee kolmandal kilomeetril) ja 1 truubi. Bussipeatusi jääb teele kaks: Soosilla ja Valgejõe. Tee on kogu ulatuses asfaltkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Valgejõe silla piirkonnas (70 ja 50). Tee ei ole valgustatud. Teega ristub kolmandal kilomeetril Kotka–Valgejõe tee. Tee lõpus on liiklussõlmes 0,2 km täiendavat ühendusteed (registrinumber 1131).
Burdoon

Burdoon (prantsuse keeles bourdon, undamine, undav orelivile, undav pillikeel) on muusikas mõiste, millega võidakse mõelda madalaimat orelivilet, pillikeelt, häält või registrit või selle tekitatud pikka ja undavat saateheli. Sõltuvalt muusikainstrumendi või muusika olemusest võib burdoon olla pidev või katkendlik. Sõna "burdoon" on kasutatud ka madalaima heliga kirikukella tähenduses.  Burdoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Saartevaheline meri

Saartevaheline meri on maailmamere osa, mida ümbritsevad saarestikud, segades vaba veevahetust maailmamere ülejäänud osaga. Saartevaheliste merede suurim osa paikneb India ja Vaikse ookeani vahel Malai saarestikus. Saartevahelised mered: Bali meri Banda meri Florese meri Halmahera meri Jaava meri Koro meri Maluku meri Mindanao meri Saalomoni meri Sawu meri Scotia meri Serami meri Sulu meri Sulawesi meri Sisemeri Ääremeri
Johann Friedrich Erdmann

Johann Friedrich Erdmann (18. juuli 1778 Wittenberg – 9. veebruar 1846 Wiesbaden) oli saksa arstiteadlane, kes töötas Tartu Ülikoolis 1817–1823 ja 1827–1843, sealhulgas patoloogia, semiootika, teraapia ja kliiniku professorina (alates 1818). Ta juhatas Tartu ülikooli professorite instituuti 1830–1838. Toomsalu, Maie (koost.) 2002. Tartu Ülikooli Vana Anatoomikumi professorid. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 113–119. Recke, Johann Friedrich v.; Napiersky, Karl Eduard: Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrten-Lexicon der Provinzen Livland, Esthland und Kurland. 1 köide A-F, Mitau 1827, lk. 510-513 Rein, Kaarina 2021. Johann Friedrich von Erdmann ja meditsiinitopograafiad Tartu ülikoolis. Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi XLIX. Morgenstern ja tema aeg, lk 75–100.
Hooghännalised

Hooghännalised (Collembola) on lülijalgsete hõimkonda kuuluv suur rühm alamaid loomi (traditsiooniliselt käsitletud putukate klassis, nüüd eraldi klass kuuejalgsete) hulgas. Hooghännalised on suurim selts klassi siselõugsed (Entognatha) kolmest rühmast (teised kaks on tõukjalalised (Protura) ja harkhännalised (Diplura)) ning tänapäeval ei loeta neid enam putukate klassi. Hooghännalistel on suised peaosa sisse peidetud, siit ka klassi nimetus siselõugsed (Entognatha). Hooghännaliste levila on väga lai, kuid kõige rohkem leidub neid parasvöötmes. Hooghännalisi on umbes 10 000 liiki.  Pikemalt artiklis Eesti hooghännaliste nimestik Hooghännalisi on Eestis teada umbes 90 liiki. Allacma fusca Anurophorus septentrionalis Dicyrtoma fusca Dicyrtomina minuta Entomobrya nivalis – lumekirp Folsomia fimetaria Folsomia quadrioculata Isotoma riparia Isotoma viridis Isotomiella minor Lepidocyrtus cyaneus Lepidocyrtus lignorum Lipothrix lubbocki Megalothorax minimus Neanura muscorum Orchesella bifasciata Orchesella cincta Orchesella flavescens Parisotoma notabilis Pogonognathellus flavescens Pseudachorutes dubius Sminthurus viridis – roheline jalghänd Xenylla humicola Xenylla tullbergi Plutomurus ortobalaganensis Anslan, Sten 2017. Molecular identification of Collembola and their fungal associates. Tartu: University of Tartu Press. [Doktoritöö.]
Parafoonia

Parafoonia on muusikas mitmehäälse faktuuri tüüp, mille puhul meloodiat dubleeritakse mingi intervalli võrra kõrgemal või madalamal. Keskaegse varase mitmehäälsuse puhul oli selleks intervalliks tavaliselt kvart või kvint. Rousseau (1765: 11: 920) kirjutab: PARAFOONIA on muusikas selline konsonants, mis ei teki samadest helidest nagu unisoon, mida nimetatakse homofooniaks, ega ka samadest helidest nagu oktav, mida nimetatakse antifooniaks, vaid erinevatest helidest, nagu kvintidest ja kvartidest. Sekste ja tertse kreeklased ei nimetanud parafooniaks, kuna neid loeti dissonantsideks." (PARAPHONIE, s. f. en Musique, est cette espece de consonnance qui ne résulte pas des mêmes sons comme l’unisson, qu’on appelle homophonie, ni de la réplique des mêmes sons, comme l’octave qu’on appelle antiphonie, mais de sons réellement différens, comme la quinte & la quarte. A l’égard de la sixte & de la tierce, les Grecs ne les comptoient pas pour des paraphonies, parce qu’ils les regardoient comme des dissonnances.) Reissmann (1882: 364) defineerib parafooniat järgmiselt: "Parafoonia, ebakõla - vastandina sümfooniale - oli Kreekas meloodia kulgemine kvartides ja kvintides (parafoonilistes intervallides), kui ebameeldivalt kõlavates." (Paraphonie, Missklang - im Gegensatz zu Symphonie - hieß bei den Griechen die melodische Fortschreitung in Quarten und Quinten (paraphonische Intervalle), als übelklingend.) https://fr.wikisource.org/wiki/L%E2%80%99Encyclop%C3%A9die/1re_%C3%A9dition/PARAPHONIE Rousseau. L’Encyclopédie, 1re éd. 1765 (Tome 11, p. 920) https://musikwissenschaften.de/lexikon/p/paraphonie/ August Reissmann (Hg.) 1882. Handlexikon Tonkunst 1882 - Paraphonie
Heterofoonia

Heterofoonia on muusikas mitmehäälse faktuuri tüüp, mille puhul kõlavad üheaegselt sama meloodia pisut erinevad variandid. Heterofoonia võib ka tahtmatult tekkida näiteks siis, kui muusikutel on meloodia veidi erinevalt meeles või nad muul põhjusel esitavad seda veidi erinevalt. Heterofoonia koos teiste rahvamuusikas viljeldavate lihtsa mitmehäälsuse vormidega (burdoon, parafoonia) võis anda impulsse varase mitmehäälse polüfoonia kujunemisele.
1962. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus

1962. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli 7. Eurovisiooni lauluvõistlus ja see toimus 18. märtsil 1962 Luxembourgis Luksemburgis. Selle võitis Prantsusmaa.
Jean Jacques Friedrich Wilhelm Parrot

"J. F. Parrot" suunab siia. Mäetipu kohta vaata artiklit J. F. Parroti mäetipp. Jean Jacques Friedrich Wilhelm Parrot (ka Friedrich Parrot, Friedrich Wilhelm von Parrot ja Johann Jacob Friedrich Wilhelm Parrot; 25. oktoober 1791 Karlsruhe – 15. jaanuar 1841 Tartu) oli arstiteadlane ja bioloog, Tartu ülikooli professor ja rektor ning üks varasemaid alpiniste. Friedrich Parrot lõpetas 1814. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ja töötas alates 1821. aastast Tartu Ülikoolis. Aastail 1821–1826 oli ta Tartu Ülikooli füsioloogia, patoloogia ja semiootika professor. 1811. aastal osales ta geoloog Otto Moritz Ludwig von Engelhardti korraldatud uurimisreisil Krimmi ja Kaukaasiasse. Seal kasutas ta baromeetrit, et mõõta Musta ja Kaspia mere veetasemete erinevust. Pärast Tartusse naasmist määrati ta doktori assistendiks ja 1815. aastal sõjaväekirurgiks. Aastatel 1816–1817 külastas ta Alpe ja Püreneesid. Alpides üritas ta tõusta Monte Rosa (4634 m) tippu, kuid jõudis kõrguseni 3915 m. Püreneedes tõusis ta kõrguselt teise mäe Maladeta (3375 m) tippu ja teadaolevalt esimese inimesena kõrguselt kolmanda mäe Monte Perdido (3355 m) tippu. Aastal 1829 juhatas ta Tartu ülikooli ekspeditsiooni Kaukaasiasse ja käis 26. septembril 1829 koos Hatšhatur Abovjani, kahe Arguri talupoja ja kahe 41. jäägripolgu küti saatel Suur-Ararati tipus (5165 m kõrgusel). See oli osa uurimisretkest, mille käigus uuriti Maa gravitatsiooni ja magnetismi, orograafiat, mäestike geoloogilist ehitust, lumepiiri kõrgust, kliimat ja taimestiku kõrgusvööndeid. Sellega loetakse teda tänapäevase mägironimise rajajaks. Ta oli Tartu ülikooli füüsikaprofessor alates aastast 1826 ja rektor aastatel 1831–1834. 1837. aastal sooritas ta ekspeditsiooni Lapimaale Torniosse, et uurida pendli võnkumist ja Maa magnetismi. Ta leiutas gasomeetri ja barotermomeetri – viimast kasutatakse õhurõhu abil paiga kõrguse mõõtmiseks merepinna tasemest. Eestis tutvustas ta Katalooniast kaasa toodud päikesekella, mis oli väike silindrikujuline, umbes 8 cm pikkune ja 1,5 cm läbimõõduga, taskus kantav seade. Tema järgi nimetati kaks mäetippu – Alpides Parrotspitze ja Pamiiris Parroti mäetipp. Tema isa oli taasavatud Tartu Ülikooli esimene rektor George Frederic Parrot. Tema üks tütar Anna Margaretha abiellus Conrad Jacob Strauchiga. Nende järeltulijad elavad tänapäeval Austraalias. Tema teise tütre Berta Henriette Wilhelmine poeg oli Werner Zoege von Manteuffel. Tartu ülikooli rektorite loend Maie Toomsalu (koostaja). "Tartu Ülikooli Vana Anatoomikumi professorid". Tartu Ülikooli Kirjastus 2002, lk. 85–87 Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost Reise zum Ararat. Friedrich Parrot, Berlin 1834 Jean Jacques Friedrich Wilhelm Parrot Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
Kevikulised

Kevikulised (Plecoptera) on vaegmoondeliste putukate selts. Kevikulisi on maailmas teada umbes 3000 liiki, Eestis on määratud 18 liiki, kuid arvatavasti on neid seal umbes 30. Kevikuliste vastsed on vee-elulised, asustades seisu- ja vooluveekogude bentaali. Kõigil keviku vastsetel on tagakeha tipus urujätkete paar. Vastsete hulgas leidub nii röövelulisi kui ka orgaanilistest lagusaadustest (näiteks lehtedest) toitujaid, mõned söövad ka fütobentost. Enne maismaalise eluviisiga valmikuks saamist kestuvad nad mitmeid kordi. Valmikutel on kaks tiivapaari. Kevikulised on halvad lendajad, mõned liigid on lennuvõimetud. Antarctoperlaria Arctoperlaria Euholognatha Systellognatha Capniidae Chloroperlidae (rohekeviklased) Leuctridae (salekeviklased) Nemouridae (keviklased) Perlodidae (kollakeviklased) Taeniopterygidae (talikeviklased) Luig, J., 2003. Eesti selgrootute mitmekesisus ja selle kaitse (aruanne) (vaadatud 29.06.2012) Chinery, M. (2005). Euroopa putukad (tõlkinud ja kohandanud Teder, T. & Tammaru, T. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 36
Taavi Peetre

Taavi Peetre (5. juuli 1983 Hiiumaa – 11. september 2010 Tamula järv) oli Eesti kergejõustiklane (kuulitõukaja). 6. juulil 2010 Viljandis Kuldliiga etapil tõugatud isiklik rekord 20.33 on Eesti kõigi aegade teine tulemus. Pikka aega püsis isikliku rekordina 6. augustil 2004 Riias Balti matšil tõugatud 20.30. Eesti rekord on 20.53 ja selle tõukas 1979. aastal Ungaris Heino Sild. Taavi osales Ateena olümpiamängudel kuulitõuke kvalifikatsioonivõistlusel. Isiklike rekordite võrdluses oli Peetre 39 kuulitõukaja seas 30. kohal. Võistluse lõpuprotokollis kuulus talle 26. koht tulemusega 19.14. Viimasena pääses lõppvõistlusele tulemusega 20.04. Kvalifikatsiooninorm oli 20.40. Pekingi olümpiamängudel sai ta kuulitõuke kvalifikatsioonivõistlusel tulemuse 19.57. See andis 26. koha, millega lõppvõistlusele ei pääsenud. Kettaheites on tema isiklik rekord USA-s heidetud 60.84. Peetre hukkus 11. septembril Tamula järvel kalal olles paadiõnnetuse tagajärjel. Tema surnukeha leiti veest 14. septembril. Taavi Peetre oli 192 cm pikk ja kaalus 112 kg. Peetre oli pärit Hiiumaalt Putkaste külast. Taavi kuulus Tartu Ülikooli Akadeemilisse Spordiklubisse ja treenis Aleksander Tammerti juhendamisel. Varem on Peetret juhendanud ka Ants Kiisa. Peetre oli kirglik kalamees. "Kuulitõukaja Taavi Peetre uppus Tamula järve" Postimees, 11. september 2010 Peetre surnukeha leiti üles ERR Uudised, 14. september 2010 Taavi Peetre Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Biograafia ESBL-is
Åbybro

Åbybro ehk Aabybro on asula Taanis Põhja-Jüütimaa piirkonnas, Jammerbugti valla keskus. Ta asetseb Vendsysselis Åby kihelkonnas mõne kilomeetri kaugusel Ålborgist. Geograafilised koordinaadid on 57° 9′ 45″ N, 9° 43′ 50″ E. Elanike arvu dünaamika: 1953: 1188 1960: 1346 2006: 4876 2007: 5017 2012: 5435 Linna läbis 1897–1969 Fjerritslevi-Frederikshavni Raudtee ja 1913–1963 Hjørringi-Løkkeni-Åbybro Raudtee. 19. sajandi lõpuni käis pargas Limfjordenist mööda Ryå'd Åbybros. Kuni 2007. aasta haldusreformini oli Åbybro algul Hjørringi maakonda, hiljem Põhja-Jyllandi maakonda kuulunud Åbybro valla keskus. Nüüd on ta Jammerbugti valla keskus. Åbybros on sündinud Helle Dolleris.
Jõelähtme–Kostivere tee

Jõelähtme–Kostivere tee (riiklik registreerimisnumber 11109) on kõrvalmaantee Jõelähtme vallas. Tee pikkus on 2,6 km. Tee saab alguse Tallinna–Narva maantee 24. kilomeetril Jõelähtme külas. Tee läbib Jõelähtme ja Parasmäe küla ning Kostivere aleviku. Tee lõpeb Maardu–Raasiku tee neljandal kilomeetril Kostivere alevikus. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga kolme truupi. Bussipeatusi teele ei jää. Teelõik 1,4.–1,8. km on pinnatud kruusatee, ülejäänud on asfaltkattega tee. Tee on klassita. Liiklussagedus on tee esimesel kilomeetril kuni 200 autot ööpäevas, edasi 200–500 autot ööpäevas. Kiiruspiirang on Kostivere alevikus (50). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Nehatu–Loo–Lagedi tee

Nehatu–Loo–Lagedi tee (riiklik registreerimisnumber 11110) on kõrvalmaantee Jõelähtme vallas. Tee pikkus on 4,0 km. Tee saab alguse Tallinna–Narva maantee kaheteistkümnendal kilomeetril Iru külas. Tee läbib Iru küla ja Loo aleviku. Tee lõpeb Lagedi–Kostivere tee teisel kilomeetril Loo alevikus. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 3 truupi. Enne 2010. aastate alguses toimunud ulatuslikke tee-ehitustöid oli tee pikkus 3,9 km. Tee algusossa ehitati kaks ringliiklusega ristmikku. Teele jääb mõlemas suunas Loo tee bussipeatus (0,4...0,5 km), tee lõpus suunaga Loo poole ka Lagedi mõisa bussipeatus (4,0 km). Tee on asfaltkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus on esimesel 1,5 kilomeetril 3000...6000 autot ööpäevas, edasi 1000...3000 autot ööpäevas. Esimesel kilomeetril kiiruspiirangut ei ole. Loo aleviku tiheasustusega alal ja Lagedi–Kostivere tee ristmikul on kiiruspiirangud (70 ja 50 km/h). Tee on valgustatud algusest kuni 1,8 km-ni.
Lagedi jaama tee

Lagedi jaama tee (riiklik registreerimisnumber 11111) on kõrvalmaantee Rae vallas Lagedi alevikus. Tee pikkus on 0,8 km. Tee saab alguse Lagedi–Jüri tee esimesel kilomeetril ja lõpeb sama tee teisel kilomeetril. Tee ei ületa ühtegi silda ega truupi. Bussipeatusi teele ei jää. Tee on mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Lagedi–Jüri tee

Lagedi–Jüri tee (riiklik registreerimisnumber 11112) on kõrvalmaantee Rae vallas. Tee pikkus on 4,7 km. Tee saab alguse Tallinna ringtee kuuendal kilomeetril Soodevahe külas. Tee läbib Soodevahe ja Karla küla ning Lagedi aleviku. Tee lõpeb Assaku–Jüri tee neljandal kilomeetril Karla külas. Tee ületab ühe silla (Kanali sild üle Pirita-Ülemiste kanali tee neljandal kilomeetril) ja viis truupi. Bussipeatusi jääb teele neli: Lagedi haigla, Külma, Laiakivi ja Pruuli. Tee on mustkattega, viiendal kilomeetril asfaltkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus on 1,4 km ulatuses 1000–3000 autot ööpäevas, edasi 200–500 autot ööpäevas. Kiiruspiirang on lõigul 1,2–2,5 km (50). Teevalgustus on lõigul 1,3–2,3 km. Teega ristub esimesel ja teisel kilomeetril Lagedi jaama tee.
1963. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus

1963. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli 8. Eurovisiooni lauluvõistlus ja see toimus 23. märtsil 1963 Londonis Suurbritannias. Selle võitis Taani.
Indrek Turi

Indrek Turi (sündinud 30. juulil 1981 Tallinnas) on Eesti kümnevõistleja. Ta kuulub Põlva kergejõustikuklubisse ja treenis Andrei Nazarovi juhendamisel. Indrek Turi esimene olümpiavõistlus Ateenas lõppes terviseprobleemide kiuste punktisummaga 7708, mis andis 39 osaleja seas 23. koha. Tema isiklik rekord kümnevõistluses on 2003. aastal kogutud 8122 punkti. 2003 – 2. koht Euroopa juunioride (U23) meistrivõistlustel 2003 – 2. koht universiaadil (8122 punkti) 2004 – Euroopa karika võitja meeskondlikus kümnevõistluses Indrek Turi oli tippsportlasena 187 cm pikk ja kaalus 85 kg. Ta elab Mikitamäel. Tema hobid on filmid, jalgpall ja Tai poks. Biograafia ESBL-is
Rubén Serrano

Rubén Serrano Calvo (sündinud 5. veebruaril 1970 Madridis) on Hispaania kirjanik ja ajakirjanik. Ta on mitme laste- ja noorteraamatu autor. "Ricardo, caballero del Rey" (1999) "El destino de Blanca Rosa" (2003) "Los Peque-cíclopes" (2004) "Los duendes de Navalcarnero" (2005) "Sueños entre las estrellas" (2005) "La Roca maldita" (2008) Rubén Serrano blogi Nuevo libro solidario del escritor madrileño Rubén Serrano, Fantasymundo Publicado el segundo libro de la campaña "Literatura+Solidaridad", DiaroDirecto. Se reedita un libro benéfico de Rubén Serrano, ¿Qué dicen? ‘El destino de Blanca Rosa’, en apoyo de Mensajeros de la Paz, Aquiyahora 'Los Duendes de Navalcarnero', La Quincena
Assaku–Jüri tee

Assaku–Jüri tee (riiklik registreerimisnumber 11113) on kõrvalmaantee Rae vallas. Tee pikkus on 5,1 km. Tee saab alguse Järveküla–Jüri tee seitsmendal kilomeetril Assaku alevikus. Tee läbib Rae, Karla ja Vaskjala küla ning Assaku ja Jüri aleviku. Tee lõpeb Jüri–Aruküla tee kolmandal kilomeetril Jüri alevikus. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 9 truupi. Bussipeatusi teele ei jää. Teelõik Assaku alevikust kuni Tallinna ringteeni on pinnatud kruusatee, ülejäänu kohta andmed puuduvad. Tee klass kuni 3,4 km-ni on V, ülejäänu kohta andmed puuduvad. Liiklussagedus Assaku alevikust kuni Tallinna ringteeni on 200–500 autot ööpäevas, ülejäänu kohta andmed puuduvad. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad. Teega ristub teisel kilomeetril Raeküla tee, neljandal kilomeetril Tallinna ringtee ja Lagedi–Jüri tee.
Secret and Whisper

Secret and Whisper oli Kanada rokkansambel. Bänd loodi 2007. aastal. 2011. aasta suvel teatati, et ansambel läheb ajutiselt laiali. Charles Furney – vokaal Bradyn Byron – kitarr, toetav vokaal Jordan Chase – bass, toetav vokaal Jason Ciolli – kitarr Ryan Loerke – trummid "Great White Whale" (2008) "Teenage Fantasy" (2010) MySpace
Jüri–Vaida tee

Jüri–Vaida tee (riiklik registreerimisnumber 11114) on kõrvalmaantee Rae vallas. Tee pikkus on 8,5 km. Tee saab alguse Jüri–Aruküla tee esimesel kilomeetril Jüri alevikus. Tee läbib Aaviku, Patika, Kautjala, Veskitaguse ja Suuresta külad ning Jüri aleviku. Tee lõpeb Vaida–Pajupea tee alguses Suuresta külas. Tee ületab ühe silla (Vaida III sild üle Pirita jõe tee kaheksandal kilomeetril) ja 12 truupi. Bussipeatusi jääb teele neli: Veetorni, Aaviku, Kautjala, Patika. Tee on mustkattega. Kuni 5,6. km-ni on tee klassita, Patika liiklussõlme juures on tee klass IV, alates 6,4. kilomeetrist kuni tee lõpuni on tee klass V. Liiklussagedus on 200–500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on esimesel kilomeetril (50), teisel kilomeetril Aaviku küla tiheasustusega alal (50), Patika liiklussõlmest kuni tee lõpuni (50). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad. Teega ristub kuuendal kilomeetril mitu Patika liiklussõlme ühendusteed.
Acajutla

Acajutla on linn El Salvadoris Sonsonate departemangus Vaikse ookeani ääres 50...65 km pealinnast San Salvadorist lääne pool, Acajutla valla keskus. Geograafilised koordinaadid on 13°35′ N, 89°50 W. Elanike arvu dünaamika: 1921: 1100 1992: 18 008 2004: 22 800. Linnas asub El Salvadori üks peamisi meresadamaid (La Libertadi ja La Unióni kõrval), mille kaudu käib suur osa riigi kohvi- (40%), suhkru ja palsamiekspordist. Sadamas on ExxonMobili naftatöötlemistehas, mis töötleb 22 000 barrelit naftat päevas. El Salvadori kodusõja (1980–1992) ajal ründasid mässulised seda tehast, mis tollal oli ainus omataoline riigis. Sadamast San Salvadori läheb raudtee ja maantee. Acajutlast läheb tee ka Santa Anasse. Koha vallutas 1524 konkistadoor Pedro de Alvarado Acajutla lahinguga. Acajutlast sai Hispaania koloniaalimpeeriumi tähtis sadamalinn. Linn sai eriti tähtsaks pärast Ajacutlat ja Sonsonatet ühendava raudteelõigu rajamist 1882. http://www.isdem.gob.sv/directorio-de-negocios/784/el-porvenir/ 2007 Salvadoran census https://www.citypopulation.de/en/elsalvador/cities/?cityid=10923