laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ala-Vagula II asulakoht

Ala-Vagula II asulakoht on Võru maakonnas Võru vallas Juba külas asuv muistne asulakoht. Asulakoht on arvele võetud arheoloogiamälestisena. Ala-Vagula asulakohast u 1 km kirdes Roosisaare külas asub muistne Ala-Vagula I asulakoht. Ala-Vagula II asulakoht kultuurimälestiste riiklikus registris
Esther Brand

Esther Cornelia Brand (29. septembril 1922 – 20. juuni 2015) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi kergejõustiklane, kõrgushüppaja. Esther Brand võitis 1952. aasta suveolümpiamängudel Helsingis kõrgushüppes tulemusega 1.67 kuldmedali.
Karel Gut

Karel Gut (16. september 1927 – 6. jaanuar 2014) oli Tšehhoslovakkia jäähokimängija ja -treener. Mängijana võitis Karel Gut Tšehhoslovakkia koondise koosseisus kolmel korral maailmameistrivõistlustel pronksmedalid (1955, 1957 ja 1959). Hiljem oli ta Tšehhoslovakkia koondise peatreener ja tuli maailmameistriks 1976. ja 1977. aastal. Aastal 1998 valiti Gut Rahvusvahelise Jäähokiliidu kuulsuste halli.
Tamula asulakoht

Tamula asulakoht on Võru maakonnas Võru vallas Roosisaare külas Tamula järve läänekaldal asuv muistne asulakoht. Asulakoht on arvele võetud arheoloogiamälestisena. Asulakohast 400 m edelas asub Tamula asulakoht II; need kaks asulakohta moodustavad ühtse kultuurimälestise ala. Tamula asulakoht kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 27.09.2014) Tamula asulakoht kultuurimälestiste riiklikus registris Tamula asulakoht II kultuurimälestiste riiklikus registris http://aerling.blogspot.com/2010/02/tamula-ja-vagula-jarve-aares-on-palju.html http://www.kuningatalu.ee/map/kaart_6.htm
Rāzna rahvuspark

Rāzna rahvuspark (läti keeles Rāznas nacionālais parks) on rahvuspark Lätis Latgales. Rahvuspark jääb põhiliselt Rēzekne piirkonda, osalt ka Dagda ja Ludza piirkonda. Rahvuspargi territoorium asub Rāzna järve ümbruses, selle järgi ongi park nime saanud. Rāzna rahvuspark asutati 1. jaanuaril 2007, kuid kaitse all oli piirkond Rāzna maastikukaitsealana juba varem. Maastikukaitseala muudeti rahvuspargiks Daugavpilsi ülikooli initsiatiivil. 14% pargist moodustavad veekogud, millest suurim on Rāzna järv. Teine tähtsam järv on kaitseala kaguosas asuv paljude saartega Ežezers. Lisaks järvedele on olulised ka rahvuspargi poollooduslikud kooslused ja Ežezersi saarte liigirikkad segametsad, kus kasvab kaunis kuldking ja roheline kaksikhammas. Rāzna rahvuspargi pindala on 596,15 km². Rahvuspargi koduleht
Tarvastu mõisa kalmistu

Tarvastu mõisa kalmistu on kalmistu Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Sooviku külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas. Kalmistu jääb Tarvastu mõisa südamest linnulennult 700 m kaugusele idakirdesse. Kalmistu rajati tõenäoliselt millalgi 1820. aastate algupoolel Tarvastu linnuse eeslinnuse alale, sest siis ostsid mõisa Mensenkampffid. 1825. aastal suri Jakob von Mensenkampff ning tema jaoks rajati kalmistule kabel, mis on praegu eraldi kultuurimälestis. Kalmistule maetute üldarv ei ole teada. 1825 – Jakob von Mensenkampff (1779–1825) 1861 – tema abikaasa, Charlotte Luise von Mensenkampff (sündinud von Buhrmeister; 1782–1861) 1878 – tema poeg Karl von Mensenkampff 1895 – Karli abikaasa, Johanna von Mensenkampff (sündinud von Krüdener; 1814–1895) 1939 – Karl August von Mensenkampff (1870–1939) Kultuurimälestis nr 14674 "Tarvastu mõisa kabel, 1825.a." Kultuurimälestis nr 14673 "Tarvastu ordulinnuse varemed, 14.-15.saj." Kultuurimälestis nr 14674 "Tarvastu mõisa kabel, 1825.a." Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö. Tartu 2002 Tarvastu mõisa kalmistu Veljo Ranniku kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu Tarvastu mõisa kalmistu Jaan Vali kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu Tarvastu mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis Tarvastu mõisa kalmistu. Viljandimaa kalmistute bibliograafia Tarvastu mõisnik sai mälestusmärgi. Sakala, 8. oktoober 2005
Prantsuse Flandria

Prantsuse Flandria (prantsuse La Flandre française; hollandi Frans-Vlaanderen) on ajaloolise Flandria krahvkonna osa tänapäeva Prantsusmaal. Ala laiub Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas ja vastab laias laastus Lille'i, Douai ja Dunkerque'i ringkonnale praeguse Belgia kuningriigi lõunapiiril. Koos Prantsuse Hainaut'ga moodustab see Nordi departemangu. Prantsuse Flandria on enamasti lame rabamaa söerikkal alal Põhjamere lõunakaldal. Prantsuse Flandria koosneb kahest piirkonnast: Prantsuse Westhoek loodes, Leie jõe ja Põhjamere vahel, laias laastus Dunkerque'i ringkonna ala. Lille'i Flandria (prantsuse La Flandre Lilloise; hollandi Rijsels-Vlaanderen), ajalooliselt ka Vallooni Flandria kagus, Leie jõest lõunas ning Lille'i ja Douai ringkonna ala. Olles kord osa keskaegsest Frangi riigist, langes Flandria järk-järgult Inglismaa ja siis Hispaania kontrolli alla. Kui Prantsuse sõjaline võim Bourbonide Päikesekuninga Louis XIV (1638–1715) ajal kasvas, läks ajaloolise Prantsuse Flandria osa kuningriigile. Prantsuse Flandria oli algselt Flandria krahvkonna osa ja siis Lõuna-Madalmaade osa (tänapäeva Belgia). See eraldati krahvkonnast (Habsburgide Burgundia pärandi osa) aastal 1659 Püreneede rahuga, mis lõpetas Prantsuse-Hispaania konflikti Kolmekümneaastases sõjas (1618–1648), ja teisi piirkonna osi lisandus järgnevate lepingutega aastatest 1668 ja 1678. Piirkond loovutati Prantsusmaale ning sai Flandria ja Hainaut' provintsi osaks. Lõviosa on Prantsuse Nordi departemangus, kuigi mõned piirkonna lääneosad, mis eraldati aastal 1237 ja said enne Prantsusmaale loovutamist Artois' krahvkonnaks, on nüüd Pas-de-Calais' departemangu osa. Teise maailmasõja ajal tähendas Prantsuse Flandria kogu Nord-Pas-de-Calais piirkonda, mis allutati algul Saksamaa okupeeritud Belgia sõjalisele haldusele, sai siis Belgien-Nordfrankreichi osaks Reichskommissar'i alluvuses ja lõpuks teoreetilise Flandria Reichsgau osaks. Rikas kivisöe poolest ja külgnedes Põhjamerega, mille ümber olid tavaliselt võimsad naabrid, on Prantsuse Flandrias võideldud palju kordi tuhande aasta jooksul keskajast ja teise maailmasõjani. Prantsuse Flandria (Prantsuse Westhoeki) põhjaosa traditsiooniline keel on hollandi keele lääneflaami murre, täpsemalt prantsuseflaami alammurre, mida räägib igapäevase keelena umbes 20 000 inimest ja aeg-ajalt 40 000 inimest. Lille'i Flandria traditsiooniline keel on pikardi (ja selle murded, nagu ch'ti või rouchi). Vallooni Flandria Burgundia Madalmaad Nordi departemang Nord-Pas-de-Calais Prantsuseflaami alammurre Friisid Suur-Madalmaad Seitseteist Provintsi Belgia Holland Prantsusmaa Valloonia
Ķemeri rahvuspark

Ķemeri rahvuspark (läti keeles Ķemeru nacionālais parks) on rahvuspark Lätis. Ķemeri rahvuspark asub Zemgale ja Vidzeme piiril. Rahvuspark jääb osalt Jūrmala territooriumile, osalt asub aga Jelgava, Tukumsi, Babīte ja Engure piirkonnas. Rahvuspargi administratsioon asub Ķemeris. Ķemeri rahvuspark asutati aastal 1997, kuid kaitse all oli piirkond osalt juba varem. Rahvuspargi territooriumil asusid Kaņierise järve linnukaitseala, Slocene jõe maastikukaitseala ja Lielais Ķemeri sookaitseala. Rahvuspark on loodud märgalade kaitseks. Suure osa rahvuspargi territooriumist moodustavad sood, tähtsad on ka laguunidest moodustunud rannikujärved. Rahvuspargis on mitmeid sulfaatse mineraalvee allikaid, kuna sealses pealiskorras sisaldub kipsi. Ķemeri rahvuspargi pindala on 381,65 km², sellest 1954 hektarit moodustab meri. Rahvuspargi koduleht
Rāzna järv

Rāzna järv (läti keeles Rāznas ezers) on Läti suuruselt teine järv. Vee mahult on tegu Läti suurima järvega. Järv asub Latgale kõrgustikul Rēzekne piirkonnas Rāzna rahvuspargis. Järves on 10 saart kogupindalaga 24,6 hektarit. Väljavool toimub Rēzekne jõe kaudu Lubānsi järve. Rāzna järve valgala on 229 km². 1940. aastal rajati järve veetaseme reguleerimiseks Rēzekne jõele pais. Kõrge veetaseme korral voolab osa järve veest Zosna järve. Rāzna järves on 26 liiki kalu.
1391

◄ | 13. sajand | 14. sajand | 15. sajand | ► ◄ | 1360. aastad | 1370. aastad | 1380. aastad | 1390. aastad | 1400. aastad | 1410. aastad | 1420. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1387 | 1388 | 1389 | 1390 | 1391 | 1392 | 1393 | 1394 | 1395 | ► | ►► 1391 (MCCCXCI) oli 14. sajandi 91. aasta. 7. oktoober – Paavst Bonifatius IX kuulutas Birgitiinide ordu asutaja Birgitta pühakuks. ... ...
Drīdzis

Drīdzis (läti keeles ka Drīdzs, Dridzis või Drīdža ezers, latgali keeles Dreidzs) on Läti sügavaim järv. Vanadel andmetel oli järve sügavus 65,1 meetrit, kontrollmõõtmine 1998. aastal andis tulemuseks 63,1 meetrit. Järv asub Latgale kõrgustikul Krāslava piirkonnas. Järves on 9 saart kogupindalaga 18,7 hektarit. Väljavool toimub Kovšika kaudu läbi Siversi järve Daugava jõkke. Järv on kraavidega ühendatud Ārdavsi järvega. Aastast 1929. on järve veetase reguleeritud. Drīdzis on mesotroofne järv; see on ka meromiktiline veekogu. Järves on 8 liiki kalu. Drīdzise ümber asub Drīdzise järve maastikukaitseala. Drīdzis – dziļākais un viens no tīrākajiem ezeriem Baltijā http://www.zudusilatvija.lv/objects/object/15615/
Yakety Yak

"Yakety Yak" on Jerry Leiberi ja Mike Stolleri kirjutatud laul. Singlina andis laulu 1958. aastal välja ansambel The Coasters. Eesti keeles laulis laulu pealkirjaga "Ilmajaam" tuntuks ansambel Apelsin ning lauljaks oli klahvpillimängija Boris Leppsoo. Loos oleva saksofonisoolo mängib Arvo Pilliroog.
1390

1390. aasta Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand Aastakümned: 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad - 1390. aastad - 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad Aastad: 1385 1386 1387 1388 1389 - 1390 - 1391 1392 1393 1394 1395 ... ... ... ...
Elmar Lemming

Elmar Lemming (2. august 1909 Vana-Kuuste vald, Kambja kihelkond, Tartumaa – 14. mai 1997 Saku) oli eesti mikrobioloog ja põllumajandusteadlane. Ta lõpetas 1929. aastal Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1931–1939 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas ja uuesti aastatel 1945–1946 Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonnas. Ta kaitses 1971. aastal väitekirja "Tähtsamate söödakultuuride sileerimiskadude olemus ja põhjused ning nende vähendamise võimalused" ning sai põllumajanduskandidaadi kraadi.Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Ugala liige. Ta töötas Õisu Mikrobioloogilise Laboratooriumi juhatajana ning Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse TU Instituudis mikrobioloogia osakonna juhatajana. Ta tegeles sileerimise meetodite uurimisega. Ta on maetud Kambja kalmistule. 1969 Endel Kaarep, Liidia Kaarli, Uudo Kalamann, Herbert Korjus, Heiti Kotkas, Lembit Kõrgas, Elmar Lemming, Richard Toomre. "Põldheinakasvatus". Valgus. Tallinn 1999 Riho-Jaak Sarand. "Elmar Lemming 90". Agraarteadus 10(3). Lk 228 [1] Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Foto temast Rahvusarhiivis
Agraarteadus

Agraarteadus (Journal of Agricultural Science) on Eestis ilmuv ainuke eestikeelne põllumajandusteaduslik ajakiri. Ajakiri asutati 1990. aastal. Aastal 2016 ilmub see sagedusega kaks numbrit aastas. 2014. aastal ilmus ajakirja 25. köide. Ajakirja annab välja põllumajandusteadlasi koondav Akadeemiline Põllumajanduse Selts. Ajakirja peatoimetaja oli 2015. aastani põllumajandusdoktor Maarika Alaru. Aastal 2016 veab 10-liikmelist toimetust põllumajandusdoktor Alo Tänavots. Ajakirja peatoimetajad on varem olnud professor Ülo Oll ja professor Aleksander Lember. Ajakirjal on rahvusvaheline toimetuskolleegium. Agraarteadus on indekseeritud rahvusvahelistest andmebaasides AGRIS, AGRICOLA, CABI, DOAJ ja EBSCO. Seoses pm-dr Alo Tänavotsa nimetamisega ajakirja peatoimetajaks võeti suund ajakirja taseme ja rahvusvahelise nähtavuse suurendamiseks. 29. juulil 2018. jõudis Agraarteaduse toimetusse esialgne teade seltsi ajakiri Agraarteaduse teadusartiklite tunnistamine Elsevier nõuetele vastavaks ja lepingu allkirjastamine 16. novembril ajakirjas avaldatud teadusartiklite indekseerimiseks SCOPUS® andmebaasis. 2020. aasta mais teatab toimetus, et ajakiri on lülitatud Poola teaduse ja kõrghariduse ministeeriumi (MSHE) teadusajakirjade nimekirja, mis soovitab teadlastele, kus oma artikleid avaldada. Nendes ajakirjades artikleid avaldanud Poola teadlastele omistatakse 20 punkti artikli kohta, mida kasutatakse Poola teadlaste ja ülikoolide hindamisel. Viimane tähendab, et Agraarteaduse info on nähtav ICI World of Journals lehel, mida külastab igas kuus 70 000 kasutajat 180 riigist. Agraarteadus on vabalt loetav ajakirja kodulehel ja ilmub ka paberkandjal. Ajakiri loeb oma eelkäijaks aastail 1921–1940 ilmunud ajakirja Agronoomia. Ajakirja koduleht
!T.O.O.H.!

!T.O.O.H.! (1993. aastani Devastator) on Tšehhi ansambel, mis mängib tehnilist death metal'it ja deathgrind'i. Ansambli asutasid Jan Veselý (Schizoid) ja Josef Veselý (Humanoid). Ansambel tegutses 1990–2005 ning tuli taas kokku septembris 2011. Laulude sõnad rääkisid algul verest ja vägivallast, hiljem poliitikast ja sotsiaalsetest probleemidest. Ametlik koduleht Encyclopaedia Metallium Last.fm Intervjuu (vene keeles)
Lõimemägi

Lõimemägi on Pärnu maakonnas Tori vallas Niidu külas asuv linnamägi. Muistise pikkus on 74 meetrit, laius 36 m ning kõrguz ligikaudu 1 m. Hoolimata nimest on tegu madala soosaarega. Arheoloogiamälestisena kuulub Lõimemägi kaitse alla 1997 aastast. 2009. aastal toimus arheoloogiaalane inspektsioon, mille käigus leiti maapinnal hästi jälgitava sirge ja pikk maakividest konstruktsioon mille vanust on tavapäraselt raske kindlaks teha. Lõimemäelt ei ole ka arheoloogilisi leide saadud. Lõimemäge on liigitatud pelgupaik-linnuste hulka. V. Lõugas ja J. Selirand, "Arheoloogiga Eestimaa teedel". Lõimemägi kultuurimälestiste riiklikus registris http://arevald.kovtp.ee/linnus-loimemagi-
Suigu Evangeeliumi kristlaste palvela

EEKBKL Suigu Evangeeliumi kristlaste palvela on Pärnu maakonnas Tori vallas Võlla külas asuv palvela. Palvelat kasutab Suigu Evangeeliumi Kristlaste Vabakogudus. Palvela avati 6. septembril 1942. Palvela taasavamine toimus 28. augustil 1988. Palvelas asub kaks kunstimälestist: 1930. aastatest pärinev kann (registrinumber 18992) ja 1934. aastast pärinev vaagen (registrinumbriga 18991). Suigu Evangeeliumi kristlaste palvela teatmikus "Teeliste kirikud"
Juuru kirikuaed

Mitte segi ajada Juuru kalmistuga ja Juuru õigeusu kalmistuga Juuru kirikuaed on Rapla maakonnas Rapla vallas Juuru alevikus Juuru kirikut ümbritsev kirikuaed. Kirikuaeda on maetud inimesi tõenäoliselt juba muinasajal. Kirikuaeda maeti lihtrahvast 18. sajandi lõpuni, seejärel jäi see kohalike mõisnike ja vaimulike matmispaigaks. Lihtrahvas maeti kirikust mõnesaja meetri kaugusele rajatud Juuru kalmistule. 19. sajandil oli kirikaias veel kaks kabelit: kirikukabel ja Maydellide perekonnakabel. Viimane lammutati kiriku ümberehituse käigus. Kirikukabel, mis oli jaotatud kohalike aadlike perekondade vahel, lammutati osaliselt ja jäi seejärel kõigi lahkunute matusetalituse eelseks hoidmiskohaks. Kirikuaia lõunaväravas asub päikesekell, millega moodustab kirik koos pastoraadiga (18. sajand) ühtse ansambli. Säilinud on viis kivist rõngasristi. Kaks neist, mis pärinevad 17. sajandist ja kannavad eestikeelseid raidkirju, on kuulunud ilmselt eesti vabatalupoegadele. Ühel on tekst "Sihn maggab Paia Jost üx auwus vannamees kes ellas Waggaste hincka ussko sees Anno 1687". Vanim säilinud hauatähis on 1652. aastast pärinev maltarist. Kirikuaias asuvad endise aadelkonna ja kirikuõpetajate matusepaigad. Teiste hulgas on seal Mahtra sõja aegse mõisaomaniku Constantin von Helffreichi haud, mida tähistab suur malmist rist ja esimese Vene lipu all ümbermaailmasõitja admiral Adam Johann von Krusensterni onu perekonna matusepaik. Kirikuaeda on maetud kirikuõpetajad Friedrich Gustav Knüpffer, Samuel Christian Kettler, August Anton Kettler, Carl Paul Martin Hasselblatt, Jüri Bärg ning köstrid Juhan Tedder ja Gustav Liima. Nii kirik, kirikuaed kui ka kirikuaeda piirav piirdemüür on arvele võetud kultuurimälestistena. Kultuurimälestisteks on arvatud ka kirikuaia mitmed objektid: Värav, 19. saj. (raud) Rist, 1652 (paas) Ratasrist, 17. saj. (paas) Ratasrist (katke), 17. saj. (paas) Ratasrist, 17. saj. (paas) Ratasrist, 17. saj. (paas) Ratasrist (katke), 17. saj. (paas) Juuru kirikuaia piirdemüür värava ja päikesekellaga Juuru kirikuaia kabel. Kirikuaias on mälestuspingid pastoritele Johann Georg Bergile ja Jüri Bärgile ning organistile ja koorijuhile Hella Tedderile. Juuru kirikaia kabel Kirikuaia piirdemüür väravaga Rist 1652. aastast Juuru kirikuaed kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 28.09.2014) Juuru kirikuaed kultuurimälestiste riiklikus registris
Mildred McDaniel

Mildred McDaniel-Singleton (sünninimi Mildred Louise McDaniel; 4. november 1933 Atlanta – 30. september 2004 Pasadena) oli USA kergejõustiklane, kõrgushüppaja. Mildred McDaniel veebisaidil Olympedia (inglise)
Surnud 6. juulil

Siin loetletakse 6. juulil surnud tuntud isikuid. 1189 – Henry II, Inglismaa kuningas 1553 – Edward VI, Inglismaa ja Iirimaa kuningas 1854 – Georg Simon Ohm, saksa füüsik 1890 – Alexander Georg von Bunge, baltisaksa botaanik ja arstiteadlane 1902 – Andrejs Pumpurs, läti kirjanik, läti rahvuseepose "Lāčplēsis" ("Karutapja") autor. 1918 – Wilhelm von Mirbach-Harff, Saksamaa keisririigi poliitik ja diplomaat 1932 – Kenneth Grahame, šoti kirjanik 1932 – Ferdinand Lambert, Tartu Ülikooli sekretär 1941 – Carl Prima, eesti arst 1952 – Marie Koppel, eesti ajakirjanik, publitsist 1962 – William Faulkner, ameerika kirjanik 1970 – Ivan Karpov, vene-itaalia kunstnik 1971 – Louis Armstrong, ameerika džässmuusik 1973 – Edmund-Aleksander Laansalu, eesti vaimulik 1975 – Otto Skorzeny, Relva-SS-i ohvitser 1975 – Richard Mölder, eesti trompetist ja dirigent 1976 – Zhu De, Hiina sõjaväelane, kommunistlik poliitik ja revolutsionäär 1980 – Mart Raud, eesti luuletaja, prosaist ja näitekirjanik 1983 – Gerhard Kõrb, Eesti riigiametnik 1989 – János Kádár, Ungari kommunistlik poliitik ja riigitegelane 1992 – Vsevolod Safonov, vene näitleja 1999 – Joaquín Rodrigo, hispaania helilooja 2000 – Jüri-Rajur Liivak, eesti põllumees 2002 – John Frankenheimer, USA filmirežissöör 2002 – Roland Pikhof, eesti keelpillimängija 2004 – Thomas Klestil, Austria riigitegelane ja diplomaat, president 1992–2004 2005 – Claude Simon, prantsuse kirjanik 2005 – Juri Anduganov, mari keeleteadlane 2006 – Juan de Ávalos, hispaania skulptor 2006 – Tom Weir, šoti mägironija ja kirjanik 2006 – Kasey Rogers, USA näitlejanna 2006 – Juan Pablo Rebella, Uruguay filmirežissöör ja stsenarist 2007 – Kaarel Kotsar, eesti haridustegelane 2007 – Villem Õunapuu, eesti viiuldaja 2008 – Nonna Mordjukova, vene filminäitleja 2008 – Pierre Haab, Šveitsi psühholoog 2008 – Ethne Rudd, Suurbritannia jurist 2008 – Karel Hála, tšehhi laulja 2008 – George Tibbits, Austraalia arhitekt ja helilooja 2008 – Bobby Durham, USA muusik 2008 – Guy Lardreau, prantsuse filosoof 2008 – Cynthia Owen, USA näitleja 2008 – Diana O'Brien, Kanada modell 2009 – Oscar G. Mayer, USA ärijuht 2009 – Robert McNamara, USA poliitik ja ärijuht 2009 – Endel Aaver, eesti loomaarstiteadlane 2009 – Vassili Aksjonov, vene kirjanik 2009 – Jim Reid, Briti muusik 2009 – Johnny Collins, Briti laulja 2010 – Kristofer Leirdal, norra skulptor 2011 – Lembit Roosimölder, eesti insener ja tehnikateadlane 2014 – Helmi Puur, eesti baleriin 2015 – Robert Looga, eesti arstiteadlane 2016 – Jüri Renter, eesti arhitekt 2018 – Vlatko Ilievski, makedoonia laulja ja näitleja 2018 – Shōkō Asahara, jaapani sektiliider ja kurjategija 2020 – Ennio Morricone, itaalia helilooja ja dirigent 2020 – Ivika Sillar, eesti teatriteadlane ja ‑pedagoog
Elvi Sinervo

Elvi Aulikki Sinervo-Ryömä (4. mai 1912 Helsingi – 28. august 1986 Helsingi) oli soome proosakirjanik, luuletaja ja tõlkija. Elvi Sinervo oli pärit töölisperekonnast. 1930. aastal astus Sinervo Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei noorteorganisatsiooni. Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis ta 1933–1934 Helsingi Tehnikaülikoolis ja 1934–1935 Helsingi Ülikoolis. 1936. aastal liitus ta vasakpoolse kirjandusrühmitusega Kiila. Sinervo esikteos "Runo Söörnäisistä: novelleja" ("Luuletus Söörnäisest : novelle") ilmus 1937. aastal. Tema esimene romaan "Palavankylän seppä" ilmus 1939. aastal. Teise maailmasõja ajal oli Elvi Sinervo aastatel 1941–1944 poliitilistel põhjustel vangistuses. Vanglast vabanemise järel astus Sinervo Soome Kommunistlikku Parteisse. 1946. aastal ilmus tema teine romaan "Viljami Vaihdokas" ("Vahetatud Viljami"), mida tõlgiti ka paljudesse võõrkeeltesse. 1950. aastate lõpust alates Sinervo kirjandusliku loominguga enam kuigivõrd ei tegelnud, vaid keskendus tõlkimisele. Ta pettus Soome Kommunistliku Partei tegevuses ja 1959. aastal arvati ta partei liikmeskonnast välja, kuid ta pidas ennast jätkuvalt kommunistiks. Tema sõnadele kirjutas Rein Rannap 1973. aastal Ruja laulu "Sügispäev". Sinervo on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule. Alates 1933. aastast oli Elvi Sinervo abielus vasakpoolse poliitiku, ajakirjaniku ja arsti Mauri Ryömäga (1911–1958). Nende tütar Liisa Ryömä (1947–2017) ja poeg Ilkka Ryömä (1937–1978) olid tõlkijad. "Seltsimees, ära reeda!". Tallinn, 1957 "Vahetatud Viljami : jutustus poisist, kes tahtis saada Danko sarnaseks". Tallinn, 1966 "Kolm naeru on minul". Tallinn, 1971 http://www.kirjasto.sci.fi/sinervo.htm http://www.kirjasampo.fi/fi/kulsa/kauno%253Aperson_123175910122229#.WDwTFBqLQdU
Iolanda Balaș

Iolanda Balaș (abielus Iolanda Soter; 12. detsember 1936 Timișoara – 11. märts 2016 Bukarest) oli ungarlasest Rumeenia kergejõustiklane, kõrgushüppaja, kahekordne olümpiavõitja. Balaș tuli olümpiavõitjaks 1960. aasta suveolümpiamängudel Roomas ja 1964. aasta olümpiamängudel Tōkyōs. Kummalgi võistlusel alistatud kõrgused (1.85 ja 1.90) olid uued kõrgushüppe olümpiarekordid. Tema nimel on enim kõrgushüppe maailmarekordi parandusi, kokku 14. Võrdluseks Valeri Brumeli nimel on kuus rekordit ja Rosemarie Ackermannil seitse. Esimest korda parandas ta rekordit 19-aastaselt, kui alistas kõrguse 1.75. Viimane tema nimel olev maailmarekord 1.91 püsis 10 aastat (16. juuli 1961 – 4. september 1971), seni kuni Ilona Gusenbauer alistas kõrguse 1.92. Balaș oli enim ühel alal järjestikuseid võite saanud kergejõustiklane (150 võitu aastail 1956–1967). Aastail 1988–2005 oli ta Rumeenia Kergejõustiku Föderatsiooni president. Balaș on arvatud IAAFi kuulsuste halli liikmeks.