laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Urmas Vaino

Urmas Vaino (sündinud 14. jaanuaril 1974 Tallinnas) on eesti ajakirjanik ja saatejuht. Ta lõpetas 1992. aastal Tallinna 32. Keskkooli. Ta on olnud ajakirja Auto Bild Eesti tegevtoimetaja ja Eesti Rahvusringhäälingu mittekoosseisuline saatejuht. Ajakirjanduslikku tööd alustas ta 1993. aastal saatejuhina Raadio 2-s, seejärel hakkas alates 2007. aastast tegema kaastööd ka Eesti Televisioonile, tehes intervjuusid ja juhtides alaliselt meelelahutuslikku "Erisaadet" ja mõnikord portreesaadet "Tähelaev".[viide?] 2008. aastal juhtis ta koos Elis Aunastega saadet "Suvehommik" ETV-s. 2009. aasta septembrist 2017. aasta jaanuarini juhtis ta koos Katrin Viirpaluga saadet "Terevisioon" ETV-s. 2017. aasta jaanuarist kuni 2021. aasta aprillini juhtis ta debatisaadet "Suud puhtaks" ETV-s.[viide?] Pälvis 2016. aastal Selge Kõneleja auhinna. Tal on abikaasa Külliga neli tütart. Selged kõnelejad 2021 Eesti Vaegkuuljate Liit, 11. jaanuar 2022 "Urmas Vaino perre sündis neljas tütar". Elu24.ee, 20. mai 2009 "Terevisiooni uueks saatejuhiks saab Urmas Vaino". Elu24, 19. juuni 2009 Stina Eilsen. "Emotsionaalne meelelahutaja Urmas Vaino". Elu24, 18. juuli 2009
Eduard Zentšik

Eduard Zentšik (sündinud 26. detsembril 1975 Sillamäel) on Eesti kunstnik. Kunstialase loominguga (maalimine, graafika, fotograafia) hakkas tegelema 1995. aastal. Ta õppis Ida-Virumaa kunstniku Igor Lukjanovi käe all, 2003. aastal lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia graafilise disaini erialal. Ta kuulub alates 1998. aastast Sillamäe kunstiklubi Aprill liikmeskonda ning osaleb ka kunstnikeühenduse Ježi ettevõtmistes. Ta on Vene Kunstnike Ühenduse liige. Tal on olnud 24 isikunäitust ning ta on osalenud 60 ühisnäitusel. Tema maale on Eesti, USA, Suurbritannia, Rootsi, Itaalia, Soome, Prantsusmaa erakogudes. Neli maali asub Narva Kunstimuuseumi kogudes, kaks maali on ostnud Sillamäe Kunstigalerii. Kõrvuti maalimisega tegeleb ta alates 2002. aastast ka fotograafina ning on Eesti Fotograafide Liidu liige. Zentšiku foto Narva Hermanni linnusest võitis 2012. aastal Wiki Loves Monuments võistlusel Eestis 2. koha ja rahvusvahelises finaalis 9. koha. Ajalugu wikilovesmonuments.ee
Huygensi printsiip

Huygensi printsiip (ka Huygensi-Fresneli printsiip) on meetod, mille järgi saab määrata lainefrondi kuju mingil järgneval hetkel, kui on teada laine levimiskiirus ning selle kuju antud hetkel. Huygensi printsiibi kohaselt on lainefrondi iga punkt uue elementaarlaine allikas, millest lähtuvad homogeenses (isotroopses) levimiskeskkonnas sfäärilised (või ringjoonelised) sekundaarlained (moodustub ka tagasilaine). Kõikide elementaarlainete kohtumispaik moodustab tasalainete puhul uue lainefrondi, mis on kõigi elementaarlainete mähispind. Lainefrondi uue asendi määrab kõigi elementaarlainete superpositsioon. Kuna paralleel- või ristlaine frondist kiirguvad elementaarlained igas suunas, siis on võimalik, et lained painduvad tõkete taha. Huygensi printsiibi sõnastas esialgsel kujul Christiaan Huygens ning täiendatud kujul Augustin-Jean Fresnel, mistõttu seda nimetatakse ka Huygensi-Fresneli printsiibiks. Huygensi printsiibist moodustub palju erijuhtumeid, näiteks difraktsioon kaugväljas (Fraunhoferi difraktsioon) ja difraktsioon lähiväljas (Fresneli difraktsioon). Leviv lainefront osutub elementaarlainete mähispinnaks, sest elementaarlained levivad samas levimiskeskkonnas ja sama kiirusega nagu algne laine. Eri keskkondades on laine levimiskiirus ja seetõttu ka levimissuund erinev, mida on näha murdumise järgi. Tõkke äärel tuleneb Huygensi printsiibist difraktsioon. Huygens seletas oma teooriaga valguse difraktsiooni ja murdumist, mida suutis siiski seletada ka Isaac Newtoni korpuskulaarteooria. Alles siis, kui määrati valguse kiirused eri keskkondades, saadi otsustada, kumb teooria paika peab. Valguslainete levimiskeskkonnaks postuleeris Huygens eetri. Pärast Albert Einsteini 1905 avaldatud erirelatiivsusteooria üldist omaksvõttu osutus eetri mõiste üleliigseks. Difraktsioon Laine F. Graham Smith, Terry A. King, Dan Wilkins. Optics and Photonics: An Introduction, John Wiley & Sons, ISBN 978-0-470-01783-8
Claudio Monteverdi

Claudio Giovanni Antonio Monteverdi (15. mai 1567 Cremona – 29. november 1643 Veneetsia) oli Itaalia helilooja, laulja ja gambamängija. Claudio Monteverdi sündis Cremonas, tema isa Baldassare Monteverdi oli arst, apteeker ja kirurg. Claudio oli pere viiest lapsest vanim. Lapsepõlves õpetas teda kapellmeister Marc'Antonio Ingegneri, ta laulis ka kirikukooris. Hiljem õppis ta Cremona ülikoolis. 1582. aastal avaldas ta oma esimesed muusikateosed, milleks olid mõned vaimulikud motetid ja madrigalid. 1587. aastaks oli ta avaldanud oma esimese ilmalike madrigalide kogumiku. Monteverdi töötas Mantovas Vincenzo I õukonnas algul laulja ja viiuldajana, alates 1602. aastast muusikajuhina. 1599. aastal abiellus Monteverdi õukonnalauljanna Claudia Cattaneoga, kes suri septembris 1607. Paaril sündis kaks poega ja üks tütar, kes suri veidi aega pärast sündi. 1613. aastal asus ta tööle kapellmeistrina Veneetsias Markuse kirikus. 1632. aasta paiku sai temast preester. Elu viimastel aastatel kannatas ta kehva tervise all. Monteverdi suri Veneetsias ja maeti Frari kirikusse. Monteverdi elas renessansi kõrgperioodil ja baroki algusaegadel ning tema loomingut peetakse oluliseks murdepunktiks muusikaloos kahe ajastu vahel. Claudio Monteverdi on varaseim helilooja, kelle teoseid tänapäeval kogu maailmas sageli esitatakse (nii hindas näiteks muusikakriitik ja biograaf Harold C. Schonberg). Monteverdi on esimene suur ooperihelilooja ning tema 1607. aastal kirjutatud "Orpheus" on üks varasemaid oopereid üldse. Veel kaks ooperit "Odysseuse kojutulek" ("Il ritorno d'Ulisse in patria", 1641) ning "Poppea kroonimine" ("L'incoronazione di Poppea", 1642) on säilinud tema hilisest loomingust. Dramaatilisi stseene meenutavad mitmed tema Veneetsias loodud madrigalidest, neist tuntuim on 1624. aastal loodud "Tancredi ja Clorinda kahevõitlus" ("Combattimento di Tancredie Clorinda"). Kirikumuusikast on olulisim tema 1610. aastal ilmunud vaimulike teoste kogumik "Vespro della Beata Vergine” (Maarja vesper). Ingliskeelne raadiosaade Monteverdist (BBC sarjast "Muusikat avastades" ("Discovering Music"), ram-vormingus voog)
Liturgiline muusika

Liturgiline muusika ehk kirikumuusika on kirikus liturgia osana esitatav muusika. Sellise muusika iseloomulikemad omadused tulenevad tema sünnist liturgias ning teoste komponeerimisest ja esitamisest vastavalt ühe või teise konfessiooni liturgia tavadele ja vajadustele. Keskajal põhines liturgiliste laulude meloodiate ülesehitus kaheksa helilaadi süsteemil ja gregooriuse laulu repertuaar moodustas suurima osa modaalsest muusikast.
Bockelwitzi vald

Bockelwitz on endine vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis. Kuni 2008. aastani kuulus vald Döbelni kreisi. Alates 1. jaanuarist 2012 on Bockelwitzi vald Leisnigi linna osa. Valla osad olid: Altenhof Altleisnig Beiersdorf Bockelwitz Börtewitz Clennen Dobernitz Doberquitz Großpelsen Hetzdorf Kalthausen Kleinpelsen Korpitzsch Kroptewitz Leuterwitz Nicollschwitz Naundorf Naunhof Marschwitz Polditz Polkenberg Sitten Wiesenthal Zollschwitz Zschockau GeoNames Saksimaa meediateenistus (vaadatud 2. jaanuar 2012)
Ebersbach (Döbeln)

Ebersbach on Saksamaal Kesk-Saksimaa kreisis asuva Döbelni linnaosa. Kuni linnaga liitmiseni 2011. aastal oli ta Ebersbachi vald. 2008. aastani kuulus Döbelni kreisi. Valla osad olid: Ebersbach Neugreußnig Mannsdorf Neudorf
Großweitzscheni vald

Großweitzschen on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis. Kuni 2008. aastani kuulus vald Döbelni kreisi. Valla osad on: Valla koduleht (saksa keeles)
Mochau vald (Saksimaa)

Mochau on vallaosa ja endine vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis. Kuni 2008. aastani kuulus vald Döbelni kreisi. 2016. aastal liideti ta Döbelni linnaga. Valla osad olid: Beicha Choren Dreißig Geleitshäuser Gertitzsch Gödelitz Großsteinbach Juchhöh Kleinmockritz Leschen Lüttewitz Maltitz Markritz Meila Mochau Nelkanitz Petersberg Präbschütz Prüfern Schallhausen Simselwitz Schweimnitz Theeschütz GeoNames Valla koduleht (saksa keeles)
Niederstriegise vald

Niederstriegis on vallaosa ja endine vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis. Kuni 2008. aastani kuulus vald Döbelni kreisi. 2013. aastal liideti ta Roßweini linnaga. Valda kuulusid: Grunau Hohenlauft Littdorf Mahlitzsch Niederstriegis Otzdorf
Ostrau vald (Saksimaa)

Ostrau on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis. Kuni 2008. aastani kuulus vald Döbelni kreisi. Valla osad on: Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Valla koduleht (saksa keeles)
Ziegra-Knobelsdorf

Ziegra-Knobelsdorf oli vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis. Kuni 2008. aastani kuulus vald Döbelni kreisi. 2013. aastal liideti ta Döbelni ja Waldheimi linnaga. Valla osad olid: Forchheim Gebersbach Heyda Kaiserburg Kleinlimmritz Knobelsdorf Limmritz Meinsberg Neuhausen Pischwitz Rudelsdorf Schweta Stockhausen Töpeln Wöllsdorf Ziegra
Zschaitz-Ottewig

Zschaitz-Ottewig on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis. Kuni 2008. aastani kuulus vald Döbelni kreisi. Valla osad on: Auterwitz Baderitz Dürrweitzschen Glaucha Goselitz Lüttewitz Lützschnitz Mischütz Möbertitz Ottewig Zschaitz Zunschwitz
Eesti riiklik e-tervise projekt

Eesti riiklikud e-tervise projektid on Eesti E-tervise Sihtasutuse projektid kaasaegsete tehnoloogiate rakendamiseks tervishoiusüsteemis. Projektide eesmärk on võimaldada arstidele patsienti puudutava teabe paremat haldamist ning selle abil tõsta ravi kvaliteeti ning anda riigile parem ülevaade tervishoiusüsteemis toimuvatest protsessidest. Eesti E-tervise SA arendab ja haldab üleriigilisi e-tervise projekte, nagu Digitaalne terviselugu (DL), Digiregistratuur (DR), Digipildid (DP) ning muid e-tervise teenuseid. SA tegeleb tervisevaldkonna standardite ja klassifikaatorite arenduse ning haldusega ning üleriigiliste ravijuhiste arendamise koordineerimisega, kaasajastamise ja publitseerimisega. Mainitud projektide kõrval hakkab SA tegelema muude tervishoiusüsteemi IT alaste integratsiooni projektidega, vastavate hangete ettevalmistamise ja läbiviimisega. Vajadusel lahendab ka vastavate projektide hilisema haldamisega seonduvad probleemid. SA arendab ja haldab üleriigilisi terviseregistreid ning vajadusel muid registreid. 2005–2008 on plaanis realiseerida meditsiiniliste surmapõhjuste register, digitaalsed registriteatised, geriaatrilise tarkvara EstRAI tsentraalse komponendi juurutus, kooli tervishoiuportaal, nakkushaiguste operatiivsed digitaalsed teatised, vaktsineerimisinfo tsentraliseerimine. Vastavalt tervishoiusüsteemi vajadustele lisandub muid projekte, millega hakatakse tegelema projektipõhiselt. Eesti E-tervise Sihtasutuse lõid Sotsiaalministeerium ja tervishoiuteenust osutavad asutused ning nende ühendused. Eesti E-tervise SA strateegilised suunad määrab kindlaks SA nõukogu kuhu kuuluvad asutajate esindajad. SA lahendab tervishoiusüsteemi ühiseid probleeme (integratsioon, standardimine) ning vähendab sellega tervishoiu süsteemi kui terviku kulutusi IT-le ja raviasutuste vahelise koostöö organiseerimisele. SA publitseerib ja aktualiseerib avalikult kõik kohustuslikud tervise valdkonna standardid, klassifikaatorid ja ravijuhised ja muud infosüsteemide tööks vajalikud tsentraalselt hallatavad dokumendid. http://www.pub.e-tervis.ee Eesti E-tervise Sihtasutus teeb koostööd tervishoiuteenuste osutajatega, erialaühendustega ning muude tervishoiuga tegelevate institutsioonidega, koordineerib ja arendab Eesti Vabariigi tervishoiuteenuse osutajate infosüsteemide ühtlustamist. SA ülesandeks on ka projektide tulemusel saavutatu koosvõime ja jätkusuutlikkuse tagamine ja hilisem haldamine. http://www.e-tervis.ee
Tomaso Albinoni

Tomaso Giovanni Albinoni (8. juuni 1671 Veneetsia, Veneetsia Vabariik – 17. jaanuar 1751 Veneetsia) oli Veneetsia barokkhelilooja. 1694 ooper "Zenobia" 1694 "12 triosonaati" 1703 ooper "Griselda" 1708 "Pimpinone" 1722 "12 kontserdi" 1740 "6 viiulisonaati" 1945 "Adagio g-moll" (arranžeerinud Remo Giazotto)
Samuel Barber

Samuel Osborne Barber II (9. märts 1910 West Chester – 23. jaanuar 1981 New York) oli USA helilooja. Ta oli õppinud klaverit, kompositsiooni, laulu ja dirigeerimist. Kirjutas juba 10-aastaselt opereti "Roosipuu", mida pole küll lavastatud, kuid käsikiri on säilinud Chester Historical Society arhiivis. Ta õppis 1924–1928 ühe aasta klaverit Isabelle Vengerova juures, õppis kompositsiooni R. Salero, dirigeerimist F. Raineri ning laulu E. de Horotzi juures Curtise Muusikainstituudis Philadelphias, kus ise ka töötas pilli- ja kooridirigeerimise õppejõuna 1939–1942. Ta on esitanud oma teoseid nii baritonilaulja kui ka dirigendina Euroopaski. 1966. aastal valiti ta New Yorgi Metropolitan Opera uue hoone ava-heliloojaks, kuid lihtsakoelisuse ja vähese dramaatilisuse tõttu polnud ta ooper "Antonius ja Kleopatra" kuigi menukas. 1931 "Dover Beach" keelpillikvartetile ja baritonile 1936 "Keelpillikvartett" / nr 2 1948 1936 "Sümfoonia nr 1" (II red 1943) / nr 2 1944 (II red 1947) 1938 "Adagio keelpillidele" 1940 "Viiulikontsert" 1945 "Tšellokontsert" /nr 2 1960 1946 ballett "Medea" 1947 "Knoxville: Summer of 1915" 1949 "Klaverisonaat" 1957 ooper "Vanessa" 1962 "Klaverikontsert" 1966 ooper "Antonius ja Kleopatra" Veel teoseid: kammerooper "Bridžipartii", ballett "Muutlik süda" (orkestrisüit sellest "Medeia"), "Sinine roos", balletisüit "Souvenirs", Toccata festiva avamäng "School for Scandal", "Capricorn-concert" flöödile, oboele ja trompetile keelpillidega 1944, "Summer music" on puupillidele, häälele orkestriga "Andromache lahkumine", "Armastajad" Pablo Neruda tekstil, kantaat "Prayers of Kjerkegaard" 1954.
Voldemar Pinn

Voldemar Pinn (25. mai 1932 Kokuta – 11. oktoober 1999 Haapsalu) oli eesti pedagoog, psühholoog ja harrastusajaloolane. Ta lõpetas 1951. aastal Haapsalu pedagoogilise kooli. Voldemar Pinn lõpetas Tartu Ülikooli ajaloo ja psühholoogia erialal.[viide?] Ta oli Riguldi kooli, Ridala 8-klassilise kooli ning alates 1971. aastast Haapsalu Sanatoorse Internaatkooli direktor ja õpetaja. 2002. aastal avati selle kooli seinal Pinnile mälestustahvel. Emotsioonid ja pedagoogika. Valgus, Tallinn 1975 Frustratsioon ja kasvatus: [õpetajaile ja kasvatajaile]. Valgus, Tallinn 1985 Pedagoogilise protsessi suunamise metoodikast: Iseorganiseerumine ja pedagoogiline uuenemine. [õppe-metoodiline materjal õpetajatele]. Tallinn 1987 Türannia ajaloost ja psühholoogiast: abiks ajaloo õpetajale. Tallinn 1989 Punane terror ja Läänemaa. 1. 1939-1941. Haapsalu 1990 Punane terror ja Läänemaa. 2. Põgenemine, september 1944. Haapsalu 1990 Punane terror ja Läänemaa. 3. Vihkamine. Haapsalu 1990 Punane terror ja Läänemaa. 4. Metsas. Haapsalu 1990 Revolutsioonist, mis uputas end verre. Suurest Prantsuse Revolutsioonist ja 1917. a. oktoobrisündmustest Venemaal. Haapsalu 1990 Punane terror ja Läänemaa. Täiendused 1. Kolmteist legendi admiral Johan Pitka lahkumisest. Haapsalu 1991 Punane terror ja Läänemaa. 5. Läänlased GULAG-i arhipelaagis ja asumisel. Haapsalu 1992 Punane terror ja Läänemaa. 6. Totalitarismi põrgus. 1. jagu. Haapsalu 1992 Punane terror ja Läänemaa. 7. 25. märts 1949. Haapsalu 1992 Punane terror ja Läänemaa. 8. Täiendusi ja täpsustusi seniavaldatule. Haapsalu 1992 Admiral Pitka elu ja surm: raamat mehest, kel Eestimaal kaheksa hauda. Haapsalu 1993 Kahe mehe saatus. Johannes Vares, Hjalmar Mäe. Haapsalu 1994 Rüütliristi kandja Harald Nugiseks. Neid oli neli: jutustus mehest, kes on läbi käinud kolmest põrgust. Haapsalu 1995 Legendaarne linnapea: Hans Alver, Haapsalu linnapea aastail 1929-1940. Kunst, Tallinn 1996? Kes oli Nikolai Karotamm? I. Kultuuritragöödia jälgedes: kompartei kolmest esimesest sekretärist Karl Särest, Nikolai Karotammest, Johannes Käbinist. Haapsalu 1996 Kes oli Nikolai Karotamm? II Langi Kolla kroonika. Pärnu 1997? Kolonel Alfons Rebane: raamat mehest, kes sai Rüütliristi tammelehtedega sõja viimasel päeval. Haapsalu 1997 Sinimägede sangar. Rüütliristi-kandja major Paul Maitla: raamat sõjamehest, kes mõrvati rahu esimesel päeval. Haapsalu 1998 Tundmatu Teine maailmasõda : miks tapeti Hitleri asetäitja Rudolf Hess? Haapsalu 1999 Auvere sangar. Rüütliristi kandja kolonelleitnant Harald Riipalu: raamat mehest, kelle sõjatee ulatus Stalingradi alla. Pärnu 1999 1988 Johannes Käisi preemia Olev Remsu, "Kuidas ma tutvusin Volliga", Lääne Elu, 25. mai 2017
1964. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

X NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Odessas 1.–23. oktoobrini 1964. aastal. Turniir Nii nagu aasta varemgi jagasid turniiril esikohta Vjatšeslav Štšegolev ja Andris Andreiko. Järelmatš Järelmatš peeti 20.–27. detsembrini. Matš lõppes viigilise tulemusega, kuid nii nagu eelminegi kord, siis lisakriteeriumitega kuulus meistritiitel ikkagi Vjatšeslav Štšegolevile.
Teenistuslik järelevalve

Teenistuslik järelevalve on haldusorganisatsioonis kõrgemal asuvate asutuste teostatav kontroll neile alluvate asutuste tegevuse seaduslikkuse ja otstarbekuse üle. Teenistusliku järelevalve teostamist Eesti valitsusatuste ja nende hallatavate asutuste tasandil reguleerib Vabariigi Valitsuse seaduse 7. peatükk ja kohaliku omavalitsuse asutuste ja nende hallatavate asutuste tasandil Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 66 märgiga 1. Teenistusliku järelevalve teostamisel on kõrgemalseisval asutusel õigus teha ettekirjutus alamalseisva organi akti või toimingu puuduste kõrvaldamiseks, peatada toimingu sooritamine või akti kehtivus või tunnistada akt kehtetuks. Eriline teenistusliku järelevalve teostamise kord on rahuaja riigikaitse seaduse § 9ga kehtestatud Eesti kaitseväe üle. Teenistuslikku järelevalvet tuleb eristada riiklikust järelevalvest.
Harilik koerhai

Harilik koerhai (Scyliorhinus canicula) on koerhailaste sugukonda kuuluv hailiik. Koerhai on pika saleda kehaga, mida katavad väiksed tumedamad täpid. Nahk on kaetud pisikeste soomustega, mis katsudes meenutab liivapaberit, silmad on suured ja musta värvi. Seljauim on väike ja asub keha tagaosas. Viiest ribast koosnevad lõpused asetsevad keha allosas ja on raskesti märgatavad. Kasvab kuni 100 cm pikkuseks, enamasti siiski 60–80 cm, ja kaalub 1–1,5 kg. Koerhai on levinud Vahemeres, Põhjameres ja Atlandi ookeani idakaldal Norra rannikust Senegalini. Koerhai on enamasti erakliku eluviisiga ööaktiivne kõhrkala, kes elutseb kuni 150 m sügavusel. Harvem nähakse neid ühesoolistest isenditest koosnevate parvedena. Nooremad koerhaid hoiavad rannikule lähemale. Toituvad enamasti vähilaadsetest, tintidest, limustest, kaheksajalgsed ja teistest väiksematest kaladest. Harilik koerhai andmebaasis eElurikkus
Puurmani sild

Puurmani sild on 1957. aastal ehitatud sild, mis ületab Pedja jõge. Enne Puurmani liiklussõlme ehitamist oli see Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee koosseisus. Kuna 1957. aastal ehitatud sild ei rahuldanud enam liikluse nõudeid, alustati 2006. aastal uue liiklussõlme ehitust. Pärast Puurmani liiklussõlme valmimist 2007. aastal on Puurmani silla ülesandeks kindlustada sõiduvõimalus Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maanteelt Puurmani–Jüriküla–Kirna maanteele sõiduks kas Puurmani (kirdes) või Jüriküla (edelas) ja Kirna talu suunas.
Hector Berlioz

Louis Hector Berlioz (11. detsember 1803 – 8. märts 1869) oli prantsuse romantiline helilooja. Tihti on teda nimetatud ka suurimaks prantsuse heliloojaks üldse, ent samal ajal ei mõisteta suurt osa tema loomingust tänapäevani. Kindlasti oli Berlioz oma eluajal aga rohkem hinnatud väljaspool oma kodumaad, põhjuseks küllaltki teravad suhted Pariisi konservatooriumiga. Berliozi sulest pärineb esimene kuulajateni jõudnud romantiline sümfoonia Symphonie Fantastique (1830, Schuberti 8. sümfooniat toona veel ei tuntud), milles autor kasutab tugevalt autobiograafiliste sugemetega programmi. Oma sümfoonilistes teostes on Berlioz aktiivne orkestriarendaja, nende teoste kaudu jõuavad akadeemilisele kontserdilavale nii uued pillid (pikoloklarnet, harf) kui ka sümfonismis varem tundmatud mängutehnikad (col legno keelpillidel). Mitmetes teostes võib täheldada monumentaalsust, plakatlikkust. Berlioz on üks esimesi väljaspool põhilava paiknevate pillimeeste e. banda kasutajaid, erakordsena paistab selliste teoste hulgas 1837. aastal kirjutatud Reekviem, kus lisaks orkestri põhikoosseisule on soovitud nelja vaskpillikoori. Huvitava faktina tasuks märkida sedagi, et ehkki Berliozi sulest ilmunud traktaati "Harmooniast ja orkestreerimisest" peetakse tänapäevani üheks põhjalikumaks teoreetiliseks teoseks, ei mänginud Berlioz ise korralikult mitte ühtki pilli. 1826 "Les francs-juges" 1837 "Benvenuto Cellini" 1858 "Les Troyens" 1862 "Béatrice ja Bénédict" 1828 "Waverley" 1831 "Kuningas Lear" 1844 "Le Corsaire" 1844 "Le Carnaval romain" 1830 "Symphonie Fantastique" 1834 sümfoonia "Harold en Italie" 1837 "Reekviem" 1839 sümfoonia "Romeo ja Julia" 1840 "Grande symphonie funèbre et triomphale" 1841 laulutsükkel "Les nuits d'été" 1850 "Te Deum" 1854 oratoorium "L'enfance du Christ"
Metsküla Issanda Templisseviimise kirik

Metsküla Issanda Templisseviimise kirik on õigeusu kirik Saare maakonnas Saaremaa vallas Metskülas. Seda kasutab EAÕK Metsküla Issanda Templisseviimise Kogudus. Koguduse preester on ülempreester Andreas Põld. Koguduse vanem on 2007. aastal Olev Õun. Kirikul on kaks torni, mis õigeusu traditsioonis tähistavad Kristuse kahte loomust: jumalikku ja inimlikku. Metsküla kirik ehitati 1909. aastal. Hoone pühitseti aastal 1915. Vaade altari suunas Vahesein, mis eraldab altariruumi ülejäänud kirikust Altariruum Vaade välisukse suunas http://www.eoc.ee/kogudus/metskula-issanda-templisseviimise-kogudus/ EAÕK Metsküla Issanda Templisseviimise kirik (Teeliste kirikud).
Tikutoos

Tikutoos ehk tikutops on harilikult õhukesest papist või vineerist karbike tuletikkude säilitamiseks ja transportimiseks. Eestis on tikutoos enamasti mõõtmetega 3x5x1 cm. Tikutoosi ühel või mõlemal pikal küljel on tavaliselt "väävel", tegelikult fosforiühendite ja liiva- või klaasipuru segu, mille vastu hõõrdumisel tikk süttib. Tikutoosis on Eestis harilikult umbes 45 tuletikku. Tikutooside ja tikutoosietikettide kogumist nimetatakse fillumeeniaks.
Mustjala Kool

Mustjala Kool on koolieelne lasteasutus ja põhikool Saare maakonnas Mustjala külas. Kooli asutati 1939. aastal. Selle nimi oli Mutsjala algkool ja esimene direktor Eduard Lember. Aastatel 1945–1953 oli kool 7-klassiline, alates 1953. aastast kandis kool nime Mustjala Keskkool, alates 1960. aastast Mustjala 8-klassiline Kool. 1988. aastal nimetati kool 9-klassiliseks ja 1992. aastal Mustjala Lastead-Põhikooliks. Alates 1. septembrist 2023 kannab õppeasutus nime Mustjala Kool. 1939–1940 Eduard Lember  1940–1943 Arthur Mets  1943–1944 August Kalju  1944–1945 Sofie Väär  1945–1950 Nadežda Saaret  1950–1953 Ester Tohvert  1953–1960 Heino Tiidus  1960–1979 Kaljo Pere  1979–1980 Elene Kald  1980–1983 Lembit Kikkas  1983–1992 Andi Humal  1992–1997 Tiit Lind  1997– 2022 Malve Kolli 2022- .... Kristiina Paunel Ajalugu. Mustjala Lasteaed-Põhikooli veebisait. "Mustjala Kooli põhimäärus". Riigi Teataja. 9. september 2023. Vaadatud 12. september 2023. Mustjala Kooli koduleht
Riiklik järelevalve

Riiklik järelevalve on haldusorgani poolt teise haldusorgani või haldusevälise isiku tegevuse õiguspärasuse üle teostatav kontroll (järelevalve). Erinevalt teenistuslikust järelevalvest ei teostata riiklikku järelevalvet alluvuskorras (järelevalvet teostav organ ei ole järelevalvatava organi suhtes kõrgemalseisvaks organiks halduse hierarhias) ning järelevalve ei laiene järelevalvatava organi või isiku tegevuse otstarbekusele. Riikliku järelevalve teostamist reguleerivad Eesti kehtivas õiguses vabariigi valitsuse seaduse § 75 ja paljud riikliku järelevalve eriseadused, nt keskkonnajärelevalve seadus, ehitusseadus, toiduseadus, elektriohutusseadus jne.