laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Harilik õlipuu

Harilik õlipuu ehk euroopa õlipuu (Olea europaea) on õlipuuliste sugukonda õlipuu perekonda kuuluv igihaljas viljapuu. Harilik õlipuu on igihaljas, madal ja jässakas. Puu on reeglina 8–15 meetri kõrgune. Hõbedase läikega rohelised lehed on piklikud, kuni 4–10 cm pikad ja 1–3 cm laiad. Väikesed ja valged õied puhkevad eelmiseaastasel puidul. Õied moodustavad varte tipus või külgmiselt pöörisõisiku. Õlipuu on tuultolmleja. Viljadeks on väikesed, 1–2,5 cm pikkused luuviljad ehk oliivid. Oliivid koristatakse rohelise või lillana. Viljade täielikuks valmimiseks (viljad saavutavad iseloomuliku musta värvuse) vajab õlipuu pikaajalist sooja perioodi. Harilik õlipuu pärineb Vahemere piirkonnast ning on kultuuristatult levinud Lõuna-Euroopas, Lähis-Idas, Lõuna-Aafrikas, Kagu-Aasias, Lõuna-Hiinas, Uus-Kaledoonias, Ida-Austraalias jm.  Pikemalt artiklis Oliiv Õlipuu vilju süüakse konservitult ja neist pressitakse oliiviõli. Vana-Kreekas (eelkõige Atikas) osati kasutada õlipuu omadust õitseda üle aasta. Oskusliku pookimisega saavutati, et osad puud õitsesid ühel ja ülejäänud teisel aastal. Saagikaod olid niisuguse viljelemise korral väiksemad. Oliive valmis pidevalt, seepärast ei olnud nende korjamine nii pidulik sündmus kui viinamarja koristamine. Õlipuu tähtsuse tõttu on teda seotud paljude kultuste ja müütidega. Õlipuu oli püha, teda ei tohtinud riigi loata langetada. Ta kuulus Athena ja Zeusi (Minerva ja Jupiteri) erilise kaitse alla ning oli pühendatud Apollonile ja Heraklesele. Õlipuuoksad sümboliseerisid rahu, spordivõitu (olümpiamängudel), rõõmu ja elu. Itaalia parimaid õlipuusorte viljeldi Venafrumi piirkonnas, palju õlipuid kasvatati ka Istrias ja Hispaanias. Rooma põllumajanduskirjanduses pöörati õlipuule suurt tähelepanu. Umbes aastal 50 kirjeldas Heron rikkalike saakide töötlemisel kasutatud seadmeid. Maailma vanim oliivipuu kasvab Kreekas Kreeta saarel ja see on 3000 aastat vana. Harilik õlipuu andmebaasis eElurikkus "The world's oldest olive tree is in Vouves". Orizzonte Magazine (inglise). Vaadatud 31. juulil 2023.
Koolau ahelik

Koolau ahelik (inglise Koolau Range, havai Ko‘olau) on mäestik Oahu saare kirderannikul. Kulgeb loode-kagu sihis. Kirdenõlvad laskuvad järsult rannikumadalikule, edelanõlvad on lauged. Kõrgus kuni 960 meetrit.
Johann Lithander

Johann Lithander (24. veebruar / 7. märts 1742 Hämeenkyrö, Soome – 2./13. jaanuar 1789 Noarootsi) oli Eestimaa vaimulik. Ta õppis Turus ülikoolis käiva vanema venna Danieli juures, seejärel aastatel 1756–1761 Porvoo gümnaasiumis. 1763. aastast õppis ta Turu ülikoolis, sai seal 24. juulil 1766 magistriks. Töötas seejärel Eestis Stackelbergide juures koduõpetajana. Ordineeriti 15./26. oktoobril 1768 õpetajaks. Lithander oli aastatel 1768–1775 Reigi Jeesuse koguduse õpetaja. Aastatel (kutsuti veebruaris 1775, ametisse asus 8./19. märtsil 1775) 1775–1789 oli ta Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. 1786. aastal uuendas ta Noarootsi pastoraadis asunud köstrikooli. Noarootsis propageeris ta talupoegade hulgas torupilli asemel viiulimängu. Tema esimene abikaasa oli musikaalselt väga andekas ja nende poegadest kasvasid kuulsad Turu muusikud. Lithander tõlkis eesti keelde Kajsa Wargi kokaraamatu "Hjelpreda I hushållningen för unga fruentimber", mis ilmus 1781. aastal pealkirja "Köki ja Kokka Ramat" all. See oli esimene mahukas sellealane eestikeelne trükis (760 lk; sisaldas 986 saksa- ja eestikeelset toiduretsepti). Ta tegi kaastööd Hupeli väljaannetele; 1779. aastal ilmunud eestikeelses jutluseraamatus on trükitud üks tema jutlus. Lithander oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa Christina oli Vormsi Püha Olavi koguduse õpetaja Andreas Hollmingu tütar ja nende lastest said Turu muusikud. Tema teine abikaasa Catharina Elisabeth oli Haapsalu Püha Johannese koguduse Jonas Laurentii Carlblomi tütar. Helsingi Ülikool. "Johan Lithander". Ülikooli matrikkel 1640–1852 (soome keeles). Vaadatud 17.2.2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007 Johann Lithander Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
Fritz Tobias

Fritz Tobias (3. oktoober 1912 Charlottenburg – 1. jaanuar 2011 Hannover) oli Saksamaa riigiametnik, kes sai tuntuks Riigipäevahoone süütamise uurijana. Ta jõudis 1950. aastatel vastu omaenda ootusi järeldusele, et Riigipäevahoone süütas Marinus van der Lubbe, kes tegutses üksinda. Järelehüüe ajalehes Die Welt Järelehüüe ajalehes Der Tagesspiegel
Peñón de Alhucemas

Peñón de Alhucemas (ehk Lavendli kalju) on üks Hispaania suveräänsetest territooriumitest (plazas de soberanía) Maroko ranniku lähedal Põhja-Aafrikas Alboráni meres. See on üks peñón'edest (ranniku lähedale saarele rajatud kaljukindlustest) Põhja-Aafrika rannikul. Peñón de Alhucemasest veidi lääne pool paiknevad väikesaared Isla de Mar ja Isla de Tierra. Saared asuvad umbes 300 m kaugusel Maroko linnast Al Hoceimast (endine Villa Sanjurjo), 155 kilomeetri kaugusel Ceutast ja 100 kilomeetri kaugusel Melillast. Peñón de Alhucemas on väike kaljusaar, mis ida-lääne suunas on 220 meetrit pikk ja põhja-lõuna suunas 84 meetrit lai. Saare pindala on 1,5 hektarit (ha) ehk 0,015 ruutkilomeetrit (km2) ja kõrgus merepinnast on 27 meetrit. Kindlus, mõned majad ja kirik võtavad enda alla kogu saare. Sadam paikneb saare idaküljel. Isla de Tierra on järsk 11 meetri kõrgune kaljuplatoo, mis jääb Maroko rannast 114 meetri kaugusele. See on põhja-lõuna suunas 192 meetrit pikk ja 87 meetrit lai. Pindala on 1,7 hektarit ehk 0,017 ruutkilomeetrit. Isle de Mar on lame, 4 meetri kõrgune saareke, mis paikneb 93 meetrit Isle de Tierrest põhjas. See on ida-lääne suunas 345 meetrit pikk ja kuni 70 meetrit lai. Pindala on 1,4 hektarit ehk 0,014 ruutkilomeetrit. Saarestiku kogupindala on 4,6 hektarit ehk 0,046 ruutkilomeetrit. Saared kuuluvad Hispaaniale alates 1559. aastast, mil Saadi dünastia need koos mitme muu territooriumiga Hispaaniale loovutas. Vastutasuks pidid hispaanlased aitama tõrjuda Osmanite rünnakuid. Hispaania jättis 1561. aastal Peñón de Alhucemasel paikneva kindluse maha ja rajas vahitorni Isle de Tierrele, kuid püsivat asustust seal ei tekkinud. Aastal 1673 saatis Hispaania Peñón de Alhucemasele garnisoni ja alates sellest on saar püsivalt asustatud olnud. Tänapäeval paikneb saarel 60 sõdurist koosnev Hispaania garnison. Saared paiknevad 1925. aastal Rifi sõja ajal maabunud Hispaania-Prantsuse ekspeditsioonivägede maabumisalade lähedal. Maroko on saari alates iseseisvumisest 1956. aastal endale nõuelnud. Guo 2007, lk 207 Rongxing Guo Territorial disputes and resource management: a global handbook Nova Science Publishers 2007, ISBN-10: 1600214452 (Google Books)  Peñón de Alhucemas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Juhuslik kohtumine

"Juhuslik kohtumine" on 1961. aasta Eesti film. Georg Ots – Laigo Marina Jurassova – Maia Arved Haug – Hinno Lia Laats – Marika Eino Baskin – Richard Alide Bock – ema Alice Ader – tütar Johannes Kepp – Peeter Uno Loop – Paul Udo Treufeldt – orkestrant Hillar Kareva – orkestrant Eri Klas – orkestrant Valentin Taniel – orkestrant Ülo Ots – orkestrant Uno Elts – orkestrant Jaan Ruubel – orkestrant Ants Jõgi – valvur Krista Katz – Reet
Claudius Sava

Claudius Sava (1951 – 1. jaanuar 2011) oli rumeenia jalgpallur. Hooajal 1978/1979 tuli ta meeskonna CS Târgoviște koosseisus Rumeenia kõrgliigas Divizia A 7. kohale. Järelehüüe (rumeenia keeles)
Juhuslik kohtumine (film 2007)

"Juhuslik kohtumine" on 2007. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide film, mis põhineb Elinor Lipmani romaanil "Then She Found Me". Linateose lavastas Helen Hunt, kellele see oli esimene lavastustöö. Palm Springsi rahvusvahelisel filmifestivalil anti talle filmi eest publikupreemia. Matthew Broderick – Ben Green Colin Firth – Frank Helen Hunt – April Epner Bette Midler – Bernice Graves Ben Shenkman – Dr. Freddy Epner Salman Rushdie – Dr. Masani John Benjamin Hickey – Alan Lynn Cohen – Trudy Epner "Juhuslik kohtumine (film 2007)" andmebaasis Box Office Mojo (inglise) Stephen Holden. The Biological Clock Is Ticking, the Cause for Much Alarm. NYTimes, 25. aprill 2008
Michał Korybut Wiśniowiecki

Michał Korybut Wiśniowiecki (31. mai 1640 Wiśniowiec tänapäeva Ukrainas – 10. november 1673 Lviv tänapäeva Ukrainas) oli Rzeczpospolita kuningas 19. septembrist 1669 kuni surmani 1673. aastal. Michał Korybut Wiśniowiecki isa oli Poola väejuht Jeremi Michał Korybut Wiśniowiecki (1612–1651), kes oli tuntud oma eduka, kuid julma tegevuse poolest Bogdan Hmelnõtskõi ülestõusu ajal Ukraina aladel. Michał Wiśniowiecki ema oli Gryzelda Konstancja Zamoyska. Isa poolt oli Wiśniowiecki nii Rjuriku kui ka Gediminase järeltulija. Pärast seda, kui Jan II Waza Poola troonist loobus, valiti 19. juunil 1669 uueks Poola kuningaks Wiśniowiecki. Ta krooniti 29. septembril 1669. 1670. aastal abiellus ta Saksa-Rooma keisri Ferdinand III tütre Eleonora Mariaga (1653–1697), kelle ema oli Ferdinandi kolmas abikaasa Eleonora Gonzaga. Sellest abielust Wiśniowieckil lapsi ei sündinud. Wiśniowiecki kuulus Kuldvillaku ordusse ja Habsburgid toetasid teda Rzeczpospolita kuningana. Michał Korybut Wiśniowiecki ajal Rzeczpospolita allakäik jätkus, tema valitsusaeg oli lühike ja edutu. Türgi sultan Mehmet IV kuulutas Rzeczpospolitale sõja ja tungis 1672. aasta juunis 100 tuhande mehelise armeega Poolasse. Hoolimata isa kuulsusest väejuhina, ebaõnnestus Wiśniowiecki sõjas Osmanite riigi vastu. Juba 18. oktoobril 1672 sõlmiti Buczaczi rahu, millega Osmanite riik sai endale Podoolia ja selle pealinna Kamenets-Podolski. Kasakate hetman Petro Dorošenko kuulutas end Kõrge Porta vasalliks. Siiski ei lõpetanud rahuleping sõjategevust, mis jätkus 1676. aastani. Wiśniowiecki suri 33-aastaselt ja maeti 31. jaanuaril 1676 Waweli katedraali Krakówis. Tema surma järel valiti uueks Poola kuningaks Jan III. Poola šlahta magnaadisuguvõsa Wiśniowiecki
Tanel Toom

Tanel Toom (sündinud 1. novembril 1982) on eesti režissöör ja stsenarist. Tanel Toom sündis meremehe peres. Ta lõpetas 2001. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi ja seejärel Tallinna Ülikoolis filmikunsti eriala. Pärast seda täiendas end Inglismaal National Film and Television Schooli mängufilmi režii magistriõppes. Tema joonistatud karikatuure leidub 2001. aasta karikatuuriraamatus "Väikesed rõvedad pildikesed e. kogu tõde elust". Tema lühifilm "Teine tulemine" valiti 2008. aastal Veneetsia filmifestivali lühifilmide programmi. Lühifilm "Pihtimus" võitis 2010. aastal välismaise filmi kategoorias tudengifilmide Oscari ja oli 2011. aastal Oscari viie nominendi hulgas. 20. veebruaril 2019 esilinastus Tanel Toomi esimene täispikk mängufilm "Tõde ja õigus", mis valiti rahvusvahelise filmi Oscari eelnimekirja, st kümne parema filmi hulka. 17. märtsil 2023 esilinastus tema teine täispikk mängufilm "Viimane vahipost". 2005 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (noore filmitegija auhind) 2010 – stipendium "Ela ja sära" 2017 – Bruno O'Ya stipendium 2019 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (koos Ivo Feltiga; aasta film 2019 – "Tõde ja õigus") 2020 – Valgetähe IV klassi teenetemärk 2020 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia Tanel Toomi elukaaslane on laulja Maia Vahtramäe. Tallinna Prantsuse Lütseumi vilistlased Tiit Tuumalu, Tanel Toom lähetab apokalüpsist, Postimees, 1. september 2008 ERR - Plekktrumm - Tanel Toom, 18. veebruar 2019 Tanel Toom goes to Hollywood, Eesti Ekspress, 18. mai 2010 Tuuli Aug, Tanel Toom sai kätte tudengi-Oscari, Eesti Päevaleht, 13. juuni 2010 Toom: Oscarile kandideeriv film valmis vaevaliselt, ERR.ee, 25. jaanuar 2011 "Tõde ja õigus" pääses rahvusvahelise filmi Oscari eelnimekirja. ERR, 17. detsember 2019. Kormašov, Peeter (11. märts 2023). "Tanel Toom oma uuest filmist: See on lugu inimkonna lollusest ja hullusest". Eesti Ekspress. Vaadatud 12. märtsil 2023. Kultuurkapitali aastapreemiad leidsid laupäeval järjekordsed omanikud, Eesti Päevaleht, 8. jaanuar 2006. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Kadi-Maarja Võsu (26.08.2019). "Lembehetk | Põhja-Tallinna liige miilustab Oscarile nomineeritud režissööriga". sky.ee. Tanel Toom andmekogus IMDb (inglise) Teet Korsten Tanel Toom: "On päris valus, kui näed: "Issand, ma olen nagu Andres"", Põhjarannik, 2. märts 2019
Louise Reiss

Louise Marie Zibold Reiss (23. veebruar 1920 Queens, New York – 1. jaanuar 2011 Pinecrest, Florida) oli USA arst.  Pikemalt artiklis Baby Tooth Survey Ta uuris 1950. ja 1960. aastatel sündinud Saint Louise ümbruse laste piimahambaid, et kindlaks teha tuumakatsetuste mõju. Selgus, et pärast 1963. aastat sündinud laste piimahammastes oli kuni 50 korda rohkem strontsium-90 kui enne regulaarsete tuumakatsetuste algust sündinud lastel. Esialgsed tulemused 1961. aasta lõpust aitasid veenda USA presidenti John Kennedyt kirjutama alla tuumakatsetuste osalise keelustamise lepingule, millega keelustati tuumarelvakatsetused atmosfääris, kosmoses ja vee all. Järelehüüe New York Timesis
Jan III Sobieski

Jan III Sobieski (17. august 1629 Olesko – 17. juuni 1696 Wilanów) oli Poola kuningas ja Leedu suurvürst maist 1674 kuni surmani. Ta oli hea armeejuht, kuid teistes riigijuhtimise valdkondades mitte nii edukas. Ta sai tuntuks kui "Euroopa päästja", kui ta tõrjus türklaste rünnaku Viinile ja kõrvaldas lõplikult Türgi ohu Kesk-Euroopale. Jani kinnisidee oligi Türgi väljalöömine Ida-Euroopast. Selleks rakendas ta enamiku oma energiast, mistõttu riigisisene korratus üha kasvas. Aadlikud olid enamasti sõja vastu ja püüdsid kuningavõimu kärpida. Sobieskit võib pidada viimaseks tugevaks Poola kuningaks, ehkki tema edusammud olid ajutised või kasulikud pigem teistele, näiteks Austriale. Jan oli abielus Marie Casimire Louise de la Grange d'Arquieniga (1641–1716). Abielust sündis 14 last, kellest vanemaks kui viis aastat elas üksnes kolm poega ja üks tütar. Tänapäevani kestab tema sugu ainult tütre Teresa Kunegunda Sobieska kaudu. Teresal oli kümme last, kellest viis poega ja üks tütar said täiskasvanuks, kuid siiani kestab tema sugu üksnes poeg Karl VII kaudu. Poola kuninga tiitel ei olnud päritav, vaid valitav. Pärast Jani surma esitati kuninga kohale 18 kandidaati ja paljud välisriigid teatasid oma soosiku. Austria toetas Jani vanimat poega Jakub Ludwik Sobieskit, Prantsusmaa François Louis de Contid, kuninga lesk Marie Casimire Louise oma väimeest Maximilian II Emanueli. Kuningaks valiti Saksimaa kuurvürst Friedrich August I, keda pärast hakati kutsuma August II Tugevaks. See oli esimene kord Poola ajaloos, kus surnud kuninga järglaseks ei valitud tema poega, ehkki tal poegi oli, esimene kord, kus Poola kuningaks valiti sakslane, ja esimene kord, kus Poola kuningaks valiti protestant, ehkki August astus kohe katoliku usku. Poola-Türgi sõda (1672–1676)  Jan III Sobieski – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Nani

See artikkel räägib jalgpallurist. Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Nani (täpsustus). Nani (õieti Luís Carlos Almeida da Cunha; sündinud 17. novembril 1986 Roheneemesaartel Praias) on Portugali jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Portugali kõrgliigaklubis Estrela da Amadora. Ta mängis aastatel 2007–2015 Inglismaa Premier League'i klubis Manchester United. Varem oli ta Portugali jalgpalli kõrgliiga Primeira Liga jalgpalliklubi Sporting mängija. Manchester Unitediga tuli ta neli korda Inglismaa meistriks ja korra UEFA Meistrite Liiga võitjaks. Hooajal 2010–2011 valiti ta Premier League'i hooaja sümboolsesse koosseisu. Aastatel 2015–2016 mängis ta Türgi klubis Fenerbahçe. 2016. aasta suvel sõlmis ta kolmeks aastaks lepingu Hispaania klubiga Valencia. 2017. aasta augustis sõlmis ta Itaalia klubiga Lazio aastapikkuse laenulepingu. 2018. aasta juulis naasis ta Sportingusse, kuid hooaja teises pooles suundus ta Major League Socceri klubisse Orlando City. Hooaja 2021/22 teises pooles mängis ta Itaalia kõrgliigaklubis Venezia. 2022. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Austraalia kõrgliigaklubiga Melbourne Victory, kuid mängis seal vaid ühe hooaja. Hooajal 2023/24 mängis Nani Türgi kõrgliigaklubis Adana Demirspor. Hooaja 2024/25 eel naasis Nani Portugali kõrgliigasse, kui liitus Estrela da Amadoraga. Debüüdi Portugali rahvuskoondises tegi Nani 1. septembril 2006 sõprusmängus Taani vastu. Oma debüütmängus lõi ta ka oma esimese värava rahvuskoondises. 2014. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus 22. juunil lõi ta värava mängus USA vastu. 2016. aastal tuli ta Portugali koondisega Euroopa meistriks. Nani lõi turniiril kolm väravat: 14. juunil esimeses alagrupimängus Islandi vastu, 22. juunil Ungari vastu ja 6. juulil poolfinaalis Walesi vastu. 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri viimases alagrupimängus 24. juunil lõi ta värava Uus-Meremaa vastu. Ta kuulus Portugali koondisse veel ka 2008. ja 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Portugali koondises mängis Nani aastatel 2006–2017 kokku 112 korda ja lõi 24 väravat. Sporting CP Taça de Portugal: 2006–07, 2014–15 Taça da Liga: 2018–19 Manchester United Premier League: 2007–08, 2008–09, 2010–11, 2012–13 Football League Cup: 2008–09, 2009–10 FA Community Shield: 2007, 2008, 2010, 2011 UEFA Meistrite Liiga: 2007–08 Klubide maailmameistrivõistlused: 2008 "Nani hakkab mängima Hispaania kõrgliigas". Sport ERR. 5. juuli 2016 "Benvenuto Nani". S.S. Lazio. 31.8.2017. Vaadatud 3.4.2018 "Melbourne Victory Signs Portugese Legend Luis Nani". Melbourne Victory. 12. juuli 2022. Vaadatud 12. juulil 2022. "Võidukad Portugal ja Mehhiko pääsesid nelja parema hulka". ERR Sport. 24.6.2017. Vaadatud 24.6.2017
Skåne kindralkuberner

Skåne kindralkuberner oli Skåne kindralkubermangu valitseja. Skåne kindralkubermang moodustati 1658. aasta Roskilde rahu järel. See kaotati 1670, kuid loodi Skåne sõja (1675–1679) ajal taas. Pärast Hallandi lääne eraldamist 1693. aastal jäi kindralkubermangu alla alles ainult Skåne maakond. Skåne kindralkubernerid olid: 1658–1664 Gustaf Otto Stenbock 1664–1669 Gustaf Persson Banér 1676–1677 Fabian von Fersen 1677–1679 Göran Sperling 1679–1680 Johan Gyllenstierna 1680–1693 Rutger von Ascheberg 1693–1698 Otto Vellingk 1698–1705 Carl Gustaf Rehnskiöld 1705–1711 Magnus Stenbock 1711–1716 Jacob von Burenskiöld 1801–1809 Johan Christopher Toll
Vahemere Liit

Vahemere Liit on 2008. aastal loodud riikide ühendus, mis haarab 43 riiki – kõik 28 Euroopa Liidu maad (sealhulgas Eesti) ja 15 Vahemere-äärset partnerriiki Põhja-Aafrikast, Lähis-Idast ja Balkanilt.
Pommeri kindralkuberneride loend

Pommeri kindralkuberneride loendis on loetletud Rootsi Pommeri (Svenska Pommern) kindralkubernerid. 1631–1633 Klas Horn 1633–1638 Sten Svantesson Bielke 1638–1641 Johan Banér 1641–1648 Lennart Torstenson 1648–1650 Carl Gustaf Wrangel 1650–1652 Johan Axelsson Oxenstierna 1652–1661 Axel Lillie 1661–1676 Carl Gustaf Wrangel 1678–1679 Pommeri oli Brandenburgi kontrolli all 1679–1685 Otto Wilhelm Königsmarck 1687–1698 Nils Bielke 1698–1711 Jurgen Mellin 1715–1720 Pommeri oli Preisi ja Taani kontrolli all 1720–1747 Johan August Meijerfeldt 1748–1766 Axel Löwen 1766–1772 Hans Henrik von Liewen 1772–1776 Fredrik Carl Sinclair 1776–1791 Fredrik Vilhelm von Hessenstein 1792–1796 Eric Ruuth 1796–1800 Philip von Platen 1800–1807 Hans Henrik von Essen 1807–1809 Pommeri oli Prantsusmaa kontrolli all 1809–1815 Hans Henrik von Essen
Bremen-Verdeni kindralkuberneride loend

Bremen-Verdeni kindralkuberneride loendis on loetletud Rootsile suurvõimu ajastul kuulunud Bremen-Verdeni kindralkubernerid. Rootsi kuningriik sai 1648. aastal Kolmekümneaastase sõja lõpetanud Vestfaali rahulepingu alusel 2 piiskopkonda Bremeni hertsogiriigi ja Verdeni vürstiriigist ning eraldiasetseva Wildeshauseni linna. Rootsi kaotas antud territooriumid Hannoverile 1719. aasta rahulepinguga. 1648–1663 Hans Christoff Königsmarck 1663–1666 Gustaf Evertsson Horn 1666–1693 Henrik Horn 1693–1693 Erik Dahlbergh 1696–1698 Jürgen Mellin 1698–1710 Nils Karlsson Gyllenstierna 1710–1712 Mauritz Vellingk Rootsi dominioonid Braunschweig-Lüneburgi kuurvürstkond Bremen Verden
Ponuur

Ponuur ehk ülaveepõll on filtratsiooni tõkestav rajatis vesiehitise ülavee põhjas. Ponuur tehakse vett halvasti läbilaskvast materjalist, enamasti savist või liivsavist (tänapäeval võib neid asendada geomembraan), ning kaetakse kaitsekihiga (harilikult kivisillutise või -puistega). Madala (nt lailävi-)ülevoolu ees kaitseb ponuur põhja ka uhtumise eest.
Tartu Kesklinna Kool

Tartu Kesklinna Kool on põhikool Tartus. 1912. aastal Arved Eichhorni projekti järgi rajatud juugendlik koolihoone on arvatud ehitismälestiseks. Aastatel 1990–1995 oli kooli direktoriks Kristi Paris (16.08.1949–07.01.1995). Alates 1995. aastast on direktor Kersti Vilson (sündinud 1. jaanuaril 1960). Kool moodustati 1990. aastal, kui A. H. Tammsaare nimeline Tartu 1. Keskkool jaotati kaheks – aadressil Lai tänav 28 asuvaks Tartu Kesklinna Kooliks ja aadressil Munga tänav 12 asuvaks Hugo Treffneri Gümnaasiumiks. Kesklinna kool alustas tegevust sama aasta septembris 6-klassilise koolina. 1996. aastal otsustati hakata kooli ümber kujundama põhikooliks. 7. klass avati septembris 1998. 2002. aasta suvel kolis kool aadressile Kroonuaia tänav 7. Samal ajal müüdi maha hooned Lai 28 ja Lai 26. Novembris 2007 valmis juurdeehitis. Kool sai tänapäevase võimla ja õppetööd alustati ühes vahetuses. 1912.a Kroonuaia 7 koolimaja. 1965.a oranž majaosa, 2018 valmis neljas korrus. 2007.a tumehall majaosa. Neist vanim, juugendstiilis hoone, ehitati koolimajaks 1912. aastal arhitekt A. Eichhorni projekti järgi ehitusmeister G.Darmeri poolt. 6954 Koolihoone Tartus Kroonuaia 7, 1911.a. kultuurimälestiste riiklikus registris Kooli ajaloost Kooli koduleht
Richard Winters

Richard D. Winters (Dick Winters; 21. jaanuar 1918 Ephrata, Pennsylvania – 2. jaanuar 2011 Campbelltown, Lebanoni maakond, Pennsylvania) oli USA sõjaväelane, Ühendriikide maaväe major. Teise maailmasõja ajal oli ta muu hulgas Easy Company (2. pataljon, 506. merejalaväerügement, 101. õhudessantdiviis) ülem. Seriaalis "Relvavennad" mängis teda Damian Lewis. http://www.pennlive.com/midstate/index.ssf/2011/01/dick_winters_who_inspired_band.html Järelehüüe
Full Members Cup

Full Members Cup oli jalgpalliturniir Inglismaal, mis toimus aastatel 1985–1992 igal hooajal. Võistlus oli loodud lisavõistlusena Inglismaa jalgpallis pärast 1985 aasta õnnetust Heyseli staadionil, sest Inglismaa klubid said viieaastase keelu mängimiseks Euroopa jalgpalliturniiridel. Full Members Cupi turniiris osalesid klubid kahest kõrgemast jalgpalliliigast ja nimetus tuli sellest, et iga klubi oli The Football League Full Member (täisliige) oma häälega selles. 3. ja 4. liigade klubid olid Associate Members, ja nende jaoks toimus Associate Members Cup (1992. aastast – Football League Trophy). Full Members Cupi ajaloos toimus seitse finaali. Chelsea ja Nottingham Forest võitsid auhinda kaks korda; üks võit on klubidel Blackburn Rovers ja Reading, mis esindasid jalgpalli 2. liigat. Üks karikas on Crystal Palace käes.