laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Aleksander Bežanitski

Aleksander Bežanitski (22. aprill 1858 Priipalu küla, Kuigatsi vald, Sangaste kihelkond, Tartumaa – 18. aprill 1926 Tallinn) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik: köster-kooliõpetaja, diakon, preester, ülempreester. Ta sündis ülempreester Stefan Bežanitski peres, õppis Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris aastatel 1870–1880, oli I järgu lõpetaja ja omandas köster-kooliõpetaja kutse. Preester Aleksander Bežanitski oli Haapsalu õigeusu praostkonna eestseisja (vaimulik juht) aastatel 1902–1908; Riia ja Miitavi piiskopkonna ajutine liige 1919. Oli aastatel 1921–1923 ka Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi usuõpetaja. Ülempreester Aleksander Bežanitski suri Tallinnas 18. aprillil 1926 ja maeti perekonna hauaplatsile Aleksander Nevski kalmistul. pühitseti diakoniks/preestriks 29. juulil 1884 Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kirikus Riia ja Miitavi ülempiiskop Donati poolt pühitseti ülempreestriks 6. mail 1915 Tallinna Nikolai kirikus Riia ja Miitavi ülempiiskop Joanni poolt puusaehe (nabedrennik) 1887 teenistusmüts 1896   kamilavka 1901 kuldrist 1907 Püha Anna orden 1911 palitsa 1921 Kärkna-Lähte Kõikide Pühakute kogudus 1880–1881 Suislepa Püha Katariina kogudus 1881–1883 Arussaare Issanda Taevaminemise kogudus 1883–1884 Mäemõisa Püha Nikolause kogudus 1886–1889 (köster-diakon) pr Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise koguduses  29. juuli 1884 – 19. märts 1886 (oli koguduse esimene preester) pr Mäemõisa Püha Nikolause koguduses 19. märts 1886 – 25. september 1889 (oli koguduse esimene preester) pr Uue-Virtsu Kristuse sündimise koguduses 1887 pr Viljandi Eelkäija Johannese koguduses 1889 pr Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise koguduses 1889–1898 pr Laanemetsa Peetruse ja Pauluse koguduses 1897 pr  Haapsalu Maria-Magdaleena koguduses 1898–1907 pr/üpr Tallinna Püha Nikolai koguduses 1907–1926 Aleksander Bežanitski abikaasa oli Serafima Bežanitskaja (Rajevskaja), neil olid lapsed Maria, Boris, Ksenja ja Jevgeni. "vaimulike andmebaas/Aleksander Bežanitski". [https:www.kalmistud.ee "Ülempreester Aleksander Bežanitski. Siselinna kalmistu, Apostlik Õigeusu kalmistu, AN 1–2, 10–12, kirstuplats"]. {{netiviide}}: kontrolli parameetri |URL= väärtust (juhend) "köstrite ja koorijuhtide andmebaas/Aleksander Bežanitski". "Õigeusu kiriku asutused ja kogudused".
Lembit Vaba

Lembit Vaba (sündinud 27. mail 1945) on eesti keeleteadlane ja tõlkija. Ta on tõlkinud eeskätt läti, aga ka vene kirjandust. Lembit Vaba on Läänemere keeleruumi viljakas uurija, sügavam huvi on olnud läti-eesti keelesuhteid ja eesti keele sõnavara. Aastatel 1997–2013 töötas ta Tampere ülikooli keeleteaduse ja tõlketeooria osakonna soome keele eriharu eesti keele ja kultuuri lektorina. Olulisemad teosed on monograafiad "Läti laensõnad eesti keeles" (1977), "Uurimusi läti-eesti keelesuhetest" (1997) ja artiklite kogumik "Sõna sisse minek" (2015). Emakeele Seltsi auliige Läti Teaduste Akadeemia välisliige 2008 – Balti Assamblee teaduspreemia 2019 – Läti Tunnustusristi 5. klass 2021 – Eesti-Läti keeleauhind 2020 "ETIS". "L. Vaba ajakirjas Oma Keel" (PDF). "L.Vaba Vikerraadio "Keelesaates"". Par Atzinības krusta piešķiršanu. Ordeņu kapitula paziņojums Nr.7, Rīgā 2019.gada 8.aprīlī. Latvijas Vēstnesis, 10.04.2019., Nr. 72 (6411), oficiālās publikācijas Nr.: 2019/72.8. https://www.postimees.ee/7330559/eesti-ja-lati-keeleauhinna-palvis-lembit-vaba L. Vaba Vikerraadio "Keelesaates" (2018) L. Vaba Vikerraadio "Keelesaates" (2015)
Thabo Mbeki

Thabo Mvuyelwa Mbeki (sündinud 18. juunil 1942 Mbewuleni külas Ida-Kapimaa provintsis) on Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik. Aastatel 1999–2008 oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi president. Tema isa Govan Mbeki (1910–2001) oli õpetaja, kommunist, Lõuna-Aafrika Kommunistliku Partei ja Aafrika Rahvuskongressi toetaja. Thabo Mbeki on rääkinud, et nende kodus oli Karl Marxi pilt kaminasimsil ja Mahatma Gandhi pilt seinal. Isa soovitusel ühines ta Aafrika Rahvuskongressiga juba 14-aastaselt, 1956. aastal. Nähes oma isa ja veel mitme lähedase tuttava vahistamist ja kartes ise sama saatust, läks ta Suurbritanniasse eksiili. Ta sai Sussexi Ülikoolis majandusmagistriks ja õppis Nõukogude Liidus sõjandust. Ta elas ka Sambias, Botswanas, Svaasimaal ja Nigeerias. Tema poeg Kwanda tapeti, kui ta soovis kodumaalt lahkuda ja isa juurde minna, ning tema venna Jama Mbeki mõrvasid 1982 Lesotho salateenistuse agendid. Alles 28 aasta pärast, kui apartheidirežiim oli LAV-is kukutatud, naasis ta kodumaale. Ta sai 1993 Aafrika Rahvuskongressi presidendiks. Aastal 1994 sai ta Lõuna-Aafrika Vabariigi asepresidendiks (president oli Nelson Mandela), 1999. aastal valiti presidendiks ja 2004 valiti ta tagasi. Septembris 2008 sunniti ta Aafrika Rahvuskongressis tekkinud siselahkhelide tõttu tagasi astuma. Thabo Mbeki esitas tagasiastumisavalduse 21. septembril ja lahkus presidendiametist 25. septembril, kui parlament valis presidendi kohusetäitjaks Aafrika Rahvuskongressi aseesimehe Kgalema Motlanthe.
Christian Louboutin

Christian Louboutin (sündinud 7. jaanuaril 1946 Pariisis) on Prantsuse moelooja. Tema loomingu signatuuriks on punaseks lakitud taldadega jalanõud. Christian Louboutin sündis ja kasvas Pariisis. Lapsena tundis ta end kogu aeg kõrvalejäetuna, kuna võrreldes pereliikmetega oli tal palju tumedam nahk. Hiljem sai ta teada, et tema pärisisa on hoopis egiptlane. Tulevane disainer visati koolist kolm korda välja ning 12-aastaselt põgenes ta kodust. Ta väidab, et Sophia Loren aitas tal selle otsuseni jõuda. Ühes telesaates tutvustas Loren oma õde, kes lahkus koolist 12-aastaselt ja 50-aastaselt sai kraadi. "Kõik plaksutasid! Ja ma mõtlesin, et kui ma hakkan seda kahetsema, saan ma vähemalt olla nagu Sophia Loreni õde!" Juba teismelisena joonistas Louboutin kingi. Esimene töö oli tal Folies Bergères, kus ta assisteeris esinejaid lava taga. Tema kirg kingade vastu sai alguse 1976. aastal Aafrikas, kui ta külastas Riikliku Kunstimuuseumi Aafrika ja Okeaania ekspositsiooni. Seal keelati naistel kanda teravate kontsadega kingi, kuna see pidavat kahjustama põrandat. Ta soovis luua midagi, mis rikuks reegleid ja tekitab naistes enesekindla ja jõulise tunde. Louboutin läks tagasi Egiptusse ning naasis Pariisi 1981. aastal, kus esitas enda loodud kingade portfoolio. Temast sai praktikant Roger Vivier' ateljees. Pärast seda disainis ta kingi Chanelile, Yves Saint Laurentile ja Maud Frizonile. 1991. aastal avas ta oma kingasalongi Pariisis. Printsess Caroline Monacost oli poe esimene külastaja. Printsess kiitis ajakirjanikele poodi väga ning Louboutini bränd sai kohe tuntuks. Tema disainitud kingi on kandnud paljud kuulsused, näiteks Madonna, Jennifer Lopez, Britney Spears, Tina Turner jne. Praegu on Louboutin üks kõige otsitumaid kingabrände maailmas. Louboutin tõi stiletod tagasi moodi, disainides kontsad 12 cm kõrguseks või veel kõrgemaks. Ta ütles, et tema eesmärk on muuta naine seksikamaks, ilusamaks ning näidata jalgu nii sihvakana kui võimalik. Tänapäeval disainib ta ka madalama kontsaga kingi. Louboutini disaini tuntakse just punaseks lakitud taldade tõttu. Tema punase värvikood on Pantone 18-1663 TPX.
Maya Angelou

Maya Angelou (sünninimi Marguerite Annie Johnson; 4. aprill 1928 Saint Louis, Missouri osariik – 28. mai 2014 Winston-Salem, Põhja-Carolina) oli USA proosakirjanik, luuletaja ja kodanikuõiguste aktivist. Ta avaldas enam kui 50 aasta jooksul seitse autobiograafiat, kolm esseekogumikku ja mitu luulekogu, kirjutas näidendeid ning oli filmide ja telesaadete stsenaariumide autor. Angelou on eelkõige tuntud seitsmest osast koosneva autobiograafiate sarja järgi, mis keskenduvad tema lapsepõlvele ja läbielamistele varases täiskasvanueas. Esimene autobiograafia, "I Know Why the Caged Bird Sings" (1969), mis jutustab tema elust kuni seitsmeteistkümnenda eluaastani, tõi talle rahvusvahelise tunnustuse ja kiidupuhangu. Ta pälvis arvukalt auhindu ja enam kui 50 aunimetust. 2000 – National Medal of Arts Ta sündis uksehoidja ja mereväe toitumisspetsialisti Bailey Johnsoni ning meditsiiniõe ja diileri Vivian (Baxter) Johnsoni teise lapsena. Angelou vanem vend Bailey Jr. andis talle hüüdnime "Maya", mis tulenes sõnast "My" ('minu') või "Mya Sister" ('minu õde'). "Phenomenal Woman: Four Poems Celebrating Women" Stanley, Alessandra (17. mai 1992)."Whose Honor Is It, Anyway". The New York Times. Vaadatud 3.4.2017 Ametlik koduleht "Tuntud USA poeet Maya Angelou suri 86-aastasena". ERR Kirjandus. 28. mai 2014
Veronika Skvortsova

Veronika Skvortsova (vene keeles Вероника Игоревна Скворцова; sündinud 1. novembril 1960 Moskvas) on Venemaa arst (neuroloog), arstiteadlane, tervishoiukorraldaja. Ta oli 21. maist 2012 kuni 21. jaanuarini 2020 Venemaa tervishoiuminister. Ta sündis aastal 1960 Moskvas arstide perekonnas. Aastal 1977 lõpetas ta keskkooli kuldmedaliga. Aastal 1983 lõpetas ta kiitusega Teise Moskva Meditsiiniinstituudi pediaatriateaduskonna. Veronika Skvortsova on viiendat põlve arst, ta on abielus ja täiskasvanud poja ema.
Lihula muinaslinnus

Lihula muinaslinnus oli muinaseestlaste 11. ja 13. sajandil eksisteerinud linnus, mis tänapäevase haldusjaotuse järgi asub Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Lihulas aadressil Linnuse tee 3. See asus kõrgel paeneemikul põhjapoolsel küljel, sealsamas, kus asub praegu Lihula pealinnus. Asula teises otsas on nn KEK-i mägi. 1994. aastal arheoloogiliste kaevamiste käigus leiti kivilinnuse väravakäigu kohalt muinaslinnuse säilmete kohta mõningaid andmeid. Leiti sideaineta paemüüri lõik, mis söeproovi järgi pärineb 11.-12. sajandist. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. aprill 2017. Vaadatud 20. aprillil 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Vihitaja

Vihitaja ehk jõgitilder (Actitis hypoleucos) on linnuliik kurvitslaste sugukonnast vihitaja perekonnast. Vihitaja on väike 19–21 cm pikkune lind tiivapikkusega 32–35 cm. Ta kaalub 40–60 grammi. Täiskasvanud linnu sulestik on pealt pruun ja alt hallikasvalge, lühikeste kollakate jalgadega. Vihitaja pesitseb suuremas osas Euraasias, aga talvitub Aafrikas, Lõuna-Aasias ja Australaasias. Eesti vihitajad talvituvad Lõuna-Euroopas ja Aafrikas. Vihitajad ei ole seltsivad ja vaid harva võib neid suurtes salkades näha. Vihitaja pesitsusaegset arvukust Eestis hinnatakse 5000–10 000 paarile. Vihitaja pesitseb jõgede ja järvede ääres. Pesa ehitab ta rohu sisse, sageli põõsa alla. Kurnas on mais-juunis 4 umbes 35 mm pikkust muna, mida mõlemad vanemad hauvad 20–22 päeva. Vihitaja toitub putukatest ja teistest väikestest selgrootutest. Putukaid võib ta ka lennult püüda. Toitu hankides võib ta kuni 20 sekundiks sukelduda kuni 1 meetri sügavusele vette. "Eesti lindude staatus, pesitsusaegne ja talvine arvukus 2003–2008" (PDF). Hirundo. Eesti Ornitoloogiaühing. 2009. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2011. Vaadatud 27. oktoobril 2011. Vihitaja andmebaasis eElurikkus
Vassili Bežanitski

Vassili Bežanitski (24. juuli 1863 Kuigatsi – 10. november 1916) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik (preester). Ta  sündis 1863. aastal Tartumaal Sangaste kihelkonnas Kuigatsi vallas Priipalu külas ülempreester Stefan Bežanitski ja Anna Bežanitskaja (Jegorova) peres. Tema vend Aleksander Bežanitski oli samuti vaimulik. Bežanitski lõpetas Riia Vaimuliku Kooli ja Seminari 1885. aastal, ta oli II järgu lõpetaja ja omandas köster-kooliõpetaja kutse. Riia ja Miitavi ülempiiskop Arseni (Brjantsev) pühitses ta diakoniks 31. jaanuaril 1888 Riia Püha Aleksei kirikus ja preestriks 7. veebruaril 1888 Riia Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse katedraalkirikus. Seejärel teenis ta preestrina Väike-Lähtru Jumalaema Sündimise koguduses (1888–1890), Uduvere Apostel Jaakobuse koguduses (1888–1907) ja Kärkna-Lähte Kõikide Pühakute koguduses (1907–1916). Ta oli Kergu praost aastatel 1895–1900. Preester Bežanitski suri 1916. aastal ja maeti Tartu Uspenski kalmistule. Kõrgessaare Kristuse Sündimise koguduses 1885–1887 Helme-Tõrva Kristuse Sündimise koguduses 1887–1888 Võnnu-Kärsa Kristuse Sündimise koguduses 1887–1888 preester Väike-Lähtru Jumalaema Sündimise koguduses 1888–1890 preester Uduvere Apostel Jakobuse koguduses 1888–1907 preester Kärkna-Lähte Kõikide Pühakute koguduses 1907–1916 puusaehe (nabedrennik) 1892 peaehe 1898 Vassili Bežanitski oli abielus Sofia Bežanitskajaga. Neil oli viis last: Ludmilla Bežanitskaja, Konstantin Bežanitski, Leonid Bežanitski, Boris Bežanitski, Sergei Bežanitski. "Vaimulike andmebaas/Vassili Bežanitski". "Köstrite ja koorijuhtide andmebaas/Vassili Bežanitski".
Klaaskeraamika

Klaaskeraamika on klaasitaoline materjal, mis on saadud erilisandeid sisaldava sulaklaasi jahutamisel kindlal temperatuurirežiimil. Seejuures toimub osaline polükristallisatsioon ja moodustub komposiitmaterjal ühest või mitmest kristallifaasist ja amorfsest, keraamilisest faasist. Klaaskeraamilisi materjale nimetatakse ka sitallideks (vene k ситаллы). On loodud mitmesuguseid klaaskeraamika süsteeme: MAS-süsteem (MgO × Al2O3 × nSiO2), ZAS-süsteem (ZnO × Al2O3 × nSiO2), liitiumdisilikaat-klaaskeraamika ja tööstuslikult tähtsaimana LAS-süsteem, mille peamised koostisosad on liitiumoksiid, alumiiniumoksiid ja ränidioksiid ning kristallide epitaksiaalset moodustumist soodustav tsirkoonium(IV)-oksiid koos titaan(IV)-oksiidiga. LAS-klaaskeraamika eriti hinnatav omadus on väga väike ja seejuures negatiivne soojuspaisumistegur (0,1−1) × 10−6 1/K laias temperatuurivahemikus (nt 20–700 °C). Seega talub see materjal purunemata järske temperatuurimuutusi. Klaaskeraamikast valmistatakse seadmete osi, mis peavad olema mehaaniliselt tugevad ning seejuures keemiliselt ja termiliselt stabiilsed, näiteks induktsioonpliidi pealisplaadid; tööetalonid ja mõõdud; teleskoobi peegli kandetarindid; filmiprojektori reflektorid; lasergüroskoobid; laboritarvikud; rakettide voolundid. Klaaskeraamika suurimad tootjad on Schott, Nippon Electric Glass ja Corning. Tuntud tootenimed on Ceran ja KeraBlack (induktsioonpliitide alal), Zerodur (teleskoobipeeglid), Robax ja Pyroceram (küttekolde vaateavad).
Keraamiline pliit

Keraamiline pliit on elektripliit, mille küttekehad paiknevad loogelise ribana vahetult läbipaistva klaaskeraamilise pealisplaadi all. Selle plaadi alumisel küljel on näidatud keeduväljad tavaliselt nelja eri suuruse rõngana (mida suurem rõngas, seda suurem võimsus); mõne keeduala pindala võib olla valitav. Soojus kandub punakalt hõõguvalt küttekehalt infrapunakiirgusena peaaegu takistamatult läbi klaaskeraamilise plaadi keedunõu põhjale. Küttekeha soojust kasutab kõige tõhusamalt rõnga suurusele vastava põhjaga pott ja pann. Ülekantavat soojust saab reguleerida sisselülitusnupust: päripäeva pööramisel suurendab bimetall-termorelee küttekeha sisselülitusperioodide pikkust. Kuigi keraamiline plaat püsib keeduväljade vahel jahedana, on plaat küttekeha kohal ka väljalülitamise järel mõnda aega kuum, millest annab märku jääksoojuse indikaator. Keraamilise pealisplaadiga elektripliidid tulid müügile 1970. aastail. Milline elektripliit valida
Induktsioonpliit

Induktsioonpliit on elektripliit, milles energia kandub metallnõule soojusena üle elektriinduktsiooni teel. Esimesed induktsioonpliidid jõudsid kodukasutusse 1970. aastail ettevõttelt Westinghouse. Pliidi klaaskeraamilise pealisplaadi all on isoleeritud traadist mähis, mille keerde läbib suure sagedusega (20−100 kHz) muutuv elektrivool, kutsudes esile muutuva magnetvälja. Selle välja mõjul indutseeruvad metallnõu põhjas pöörisvoolud, millega kaasnev pinnaefekt vähendab nõu põhja materjali elektrijuhtivust. Mida väiksem on juhtivus ja vastavalt suurem takistus, seda suurem on ülekanduv võimsus (P = I2R) ning seda rohkem energiat soojusena eraldub. Juhi ekvivalentne väliskiht on pinnaefektist tulenevalt seda õhem (ja takistus suurem), mida suurem on materjali magnetiline läbitavus. Seetõttu kandub energia kõige tõhusamalt üle ferromagnetilisele materjalile (malmile, terasele). Järelikult sobivad induktsioonpliidil kasutamiseks rauasulamist nõud (piisab ka, kui terasest on nõu põhja üks kiht). (Kööginõu magneeditavust saab kindlaks teha näiteks külmkapimagnetiga.) Pöörisvooludest veelgi suuremal määral põhjustab elektrivälja energia muundumist soojuseks ümbermagneetimiskadu ferromagnetilises materjalis (tingituna magnetilisest hüstereesist). Kuna kaoenergia on võrdeline magnetvälja muutumise kiirusega, siis saab genereeritava sageduse muutmisega sujuvalt reguleerida kuumutustemperatuuri. Eelised teiste pliiditüüpide ees: kasutegur on suur (kuni 90%), sest kogu vabanev energia koondub kööginõu põhjale; kuumutamine algab kohe sisselülitamise järel; soojus jaotub ühtlaselt üle kogu nõu põhjapinna; pliidi kontroller hindab nõu magnetilisi omadusi ja lülitab mähisesse voolu üksnes sobivast materjalist kööginõu korral, ka peab nõu põhjapind suuruselt enam-vähem vastama keeduvälja markeeringule; kööginõu eemaldamisel lülitub plaat välja; kuna plaat ise soojeneb ainult kuumutatava nõu mõjul, siis väljalülitumise järel jahtub plaat võrdlemisi kiiresti; plaadi mitte eriti kõrge temperatuuri tõttu ei kõrbe toidujäägid tugevalt külge ning plaati on lihtne puhastada. Kuidas valida pliidiplaati
Riina Rõõmus

Riina Rõõmus (sündinud 21. märtsil 1960) on meediajuht, aastatel 2017–2022 Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse liige. Tal on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi koolimuusika erialal ja töötanud laste muusikaõpetajana. Aastatel 1998–2017 oli Riina Rõõmus Vikerraadio peatoimetaja. 2017. aasta 1. juunist kuni 2022. aasta suveni oli ta Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse liige. 2015 – Valgetähe IV klassi teenetemärk Riina Rõõmus on olnud abielus Riho Rõõmusega, hiljem sai tema elukaaslaseks Neeme Brus. Tal on kaks poega. Presidendilt saab tänavu teenetemärgi 99 inimest, teiste hulgas ka Vikerraadio peatoimetaja Riina Rõõmus. Oma töö suurimaks plussiks peab Rõõmus vaheldusrikkust. ERR arhiiv, 04.02.2015. Anne Prommik. Riina Rõõmus jättis tööga Vikerraadios hüvasti. ERR Vikerraadio, 14.06.2017. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Jaak Valdre

Jaak Valdre (sündinud 15. märtsil 1957 Põltsamaal) on eesti spordiajaloolane. Ta lõpetas 1975. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1987. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajanduse erialal. 2006 – "Eesti laskesport Argentiina karika valguses". Kaasautor Ago Kallandi 2007 – "V olümpiamängud. Stockholm 1912". Kaasautorid Tiit Kuningas ja Kalle Voolaid. Toimetaja Ants Põldoja 2009 – "Kaidost Kaidoni. Sumomaadlus Eestis aastatel 1994–2008". Toimetaja Riho Rannikmaa 2010 – "Eesti kergejõustiku kullakamber". Üks autoreid. Koostaja Deivil Tserp 2010 – Liidia Nuude. "Mati Nuude". Toimetaja Jaak Valdre. Tallinn 2011 – "Arnold Viiding – kuulitõukaja jumala armust". Toimetaja Helle Tiisväli 2014 – "Bruno Junk – komeet käimistaevas" 2017 – "Eesti tõstespordi ajavaod I" 2019 - "Eesti tõstespordi ajavaod II" 2021 - "Eesti tõstespordi ajavaod III" 2023 - ,,Kümnevõistlus ja rock'n'roll. Uno Palu lugu" 2003 – Eesti Spordiajaloo Selts 2015 – Spordiajaloo Klubi Alfredi juhatuse esimees Biograafia ESBL-is (vaadatud 4. aprillil 2017) Biograafia ESBL-is
Võitleja (ajakiri, 1891)

Võitleja oli 1891-1892 Narvas ilmunud väljaanne. Väljaanne oli Narva Eesti Karskuse Seltsi häälekandja. Väljaannet trükkis Jüri Reinvald. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. II, O-Ü. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 787
Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kogudus

Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kogudus oli Läänemaal Lääne-Nigula vallas Väike-Lähtru külas tegutsenud apostlik-õigeusu kogudus aastatel 1884–1970. Väike-Lähtru õigeusu kogudus moodustati 14. veebruaril 1884. Alguses seati kirik sisse Panga talus. 1889. aastal ehitati Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kirik. Väike-Lähtru koguduse juures töötas õigeusu kihelkonnakool aastatel 1884-1918. Kogudus oli tegev alates 1884. aastast kuni sulgemiseni 1974 aastal. pr Aleksander Bežanitski 29. juulist 1884-19. märtsini 1886 (oli koguduse esimene preester) pr Nikolai Zverev 1886-1889 pr Vassili Bežanitski 1889– 1890 pr Paul Poska 1898-1907 pr Joann Pavel 1907-1911 pr Dionisi Antson 1911-1918 pr/üpr Jakob Mutt 1918-1944 pr Juulius Niinemets 1944-1945 pr Teodor Villemson 1945-1946 üpr Joann Meltsaar 1946-1950 pr Nikolai Kokla 1950-1951 pr Vjatšeslav Jakobs 1951 pr Aleksander Tarkmees 1951-1956 üpr Teodor/Feodor Bleive 1956-1959 pr Jakob Mölter 1959-1960 üpr Teodor/Feodor Bleive 1960-1966 pr Feliks Remberg 1966-1969 pr Nikolai Pärl 1969-3. juulini 1976 (oli koguduse viimane preester) Mart/Martin Truusman Karp/Karl Arder Augustin Pikkat Jakob Vaarask/Varrask Pavel Tšetõrkin Aleksander Küppar Matvei/Matteus Tõnisberg/Tenisberg Mihail Vapper Jaan/Joann Noppel Mihail/Mihkel Pops Dionisi/Tõnis Siiman Vladimir Pelder Joann Kaev Jakob Mölter August Kaljukosk Läänemaa Muuseum Tallinna Püha Siimeoni ja Naisprohvet Hanna kirik Uue-Virtsu Kristuse sündimise kirik Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond nõukogude religioonipoliitika mõjuväljas 1954-1964". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. november 2021. "vaimulike andmebaas". "köstrite ja koorijuhtide andmabaas".
Paide Teataja

Paide Teataja (vene keeles Вейсенштейнский Указатель; saksa keeles Weissensteiner Anzeiger) oli perioodiline väljaanne, mis ilmus Paides aastatel 1900–1912. Seda andis välja ja toimetas Oskar Wilhelm Brasche. Väljaandes on venekeelne pealkiri esikohal. Väljaande tekst on vene, saksa ja eesti keeles. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. II, O-Ü. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 494
Petania

Petania oli 1899–1915 Tallinnas ilmunud usuteemaline väljaanne. Väljaannet andis välja ja selle vastutav toimetaja oli Johannes Dunkel. Väljaanne suleti 26. jaanuaril 1916 sõjaseaduse alusel. Pealkirjad: 1899-1900 Petaania 1903-1904 (osaliselt 1905) Lendleht Peastmisemaja Salemi heaks 1905 Lendleht Salemi heaks Väljaandel oli lisa: Vaimu tuul ehk ärkamine 1877. aastal Läänemaal. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. II, O-Ü. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 502
Rahvaleht (täpsustus)

Rahvaleht või Rahva Leht või Rahva leht on olnud mitmed eestikeelse väljaande nimi: Rahvaleht, ilmus 1923–1940 Tallinnas Rahvaleht (ajaleht, 1906), ilmus 1906–1909 Viljandis Rahva leht (ajakiri, 1894), ilmus 1894 Tartus Rahva Leht (ajaleht, 1894), ilmus Helsingis Rahva Leht (ajakiri, 1896), ilmus 1896–1916 (vaheaegadega) Tallinnas Rahvaleht : töörahva häälekandja, ilmus 1913 aastal Narvas Rahvaleht (1917–1918), 1917–1918 Narvas ilmunud VSDTP Narva Komitee häälekandja Rahvaleht (1920), 1920. aastal Tallinnas ilmunud ajaleht Rahva Lõbuleht Rahva Päevaleht
86

86. aasta Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand Aastakümned: 30. aastad 40. aastad 50. aastad 60. aastad 70. aastad - 80. aastad - 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad Aastad: 81 82 83 84 85 - 86 - 87 88 89 90 91 ... 19. september – Antoninus Pius, Rooma keiser ...
Rahva Leht (ajakiri, 1896)

Rahva Leht oli 1896–1916 (vaheaegadega) Tallinnas ilmunud ajakiri. Seda andis välja ja toimetas Jakob Ploompuu. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. II, O-Ü. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 561
Kurttummade Sõber

Kurttummade Sõber oli 1899–1907 Vändras ilmunud ajakiri. Väljaande vastutav toimetaja oli Constantin Hörschelmann. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 330
Mesilane (ajakiri)

Mesilane (täispealkirjaga Mesilane : Mesilaste-kasvatuse ja aiaharimise ajakiri) oli 1900–1906 Tallinnas ilmunud mesinduse ja aianduse ajakiri. Ajakirja andis välja ja selle vastutav toimetaja oli Friedrich Kask. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 428
Eesti Põllomees kõige eesti põllomeestele

Eesti Põllomees kõige eesti põllomeestele oli Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi Baltische Wochenschrift für Landwirtschaft, Gewerbefleiß und Handel lisana välja antud ajakiri, mis ilmus Tartus aastatel 1868–1889; ühtlasi esimene eestikeelne põllumajandusajakiri. Ajakirja andis välja 1868–1880 Johann Voldemar Jannsen ja 1882–1886 Wilhelm Adolf Just. 1880–1882 kandis ajakiri nime Eesti Põllumees: Eesti Postimehe lisaleht. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 195-197