laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Helje Kaarma

Helje Kaarma (15. aprill 1933 – 2. veebruar 2022) oli eesti günekoloog, Tartu Ülikooli füüsilise antropoloogia keskuse rajaja. Ta sündis Tallinnas. 1951. aastal lõpetas ta Tallinna 7. Keskkooli ja samal ajal ka Tallinna Muusikakooli, kus omandas klaveriõpetaja kutse. Pärast Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna lõpetamist cum laude töötas ta alates 1958. aastast Tartu Kliinilises Sünnitusmajas akušöör-günekoloogina ja hiljem ka anestesioloogina. 1967. aastal kaitses ta meditsiiniteaduste kandidaadi väitekirja. Alates 1970. aastast töötas Helje Kaarma Tartu Riikliku Ülikooli sünnitusabi ja günekoloogia kateedris assistendi, nooremteaduri ja dotsendina ning aastatel 1991–1998 erakorralise professorina. 1987. aastal kaitses ta Minski Meditsiiniinstituudis doktoriväitekirja, milles uuris rasedate ja mitterasedate naiste antropomeetriliste tunnuste mitmemõõtmelist süsteemi. Edukas antropomeetrial põhinev doktoritöö, mille tegemisel oli ta lähemalt tutvunud professor Juhan Auli töödega, kallutas Helje Kaarma teadustöö edaspidi antropoloogia suunda. 1993. aastal asutati Kaarma initsiatiivil Tartu Ülikooli anatoomia instituudi juurde füüsilise antropoloogia keskus, mida ta juhtis kuni aastani 2020. Keskuse teadustöös seadis ta eesmärgiks luua antropomeetriline klassifikatsioon, mis võimaldaks süstematiseerida kõiki inimese üksikuid kehamõõte. Tema väljatöötatud originaalset kehaehituse tüpiseerimise meetodit on tunnustatud rahvusvaheliselt kui uuenduslikku Eesti klassifikatsiooni. Helje Kaarma oli ka Eestis korraldatud rahvusvaheliste antropoloogiakonverentside ja iga-aastase Juhan Auli päeva entusiastlik läbiviija. Tema juhendamisel kaitsti neli doktoritööd, üks kandidaaditöö ja kaheksa magistritööd. Helje Kaarma eestvedamisel ilmus 1998.–2002. aastani Eesti antropomeetriaregistri aastaraamat ning alates 1992. aastast on ilmunud tema algatatud ingliskeelne ajakiri Papers on Anthropology. Helje Kaarma tööd on tunnustatud Tartu Ülikooli medali (1998), August Rauberi medali (2009) ja Tartu Ülikooli aumärgiga (2013). Tema abikaasa oli loomaarstiteadlane Arvid Kaarma (1933–2002). "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022.
Timur Sagitov

Timur Sagitov (sündinud 19. juunil 1989 on eesti metroloog ja keskkonnaaktivist. Ta on kuulunud pikemat aega Roheliste erakonna juhatusse. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 163 häält ning ei osutunud valituks.
Jäähoki 1976. aasta taliolümpiamängudel

Meeste jäähokiturniir 1976. aasta taliolümpiamängudel Austrias Innsbruckis oli 13. olümpiaturniir. Nõukogude Liit võitis oma viienda kuldmedali. Jäähokimängud peeti olümpia- ja näitusehallis 2.–14. veebruarini. Sellel turniiril osales 12 meeskonda. Osalema said 1975. aasta jäähoki MM-i A-grupi kuus meeskonda, samuti B-grupi neli paremat ja C-grupi võitja. Austria osales võõrustajamaana. Rootsi (A-grupi kolmas koht), Saksa DV (B-grupi võitja) ja Norra (C-grupi võitja) otsustasid siiski mitte osaleda. Nende asemel pääsesid osalema Rumeenia (B-grupi viies), Jaapan (B-grupi kuues) ja Bulgaaria (C-grupi teine). Turniir algas nagu olümpiaturniirid enne seda väljalangemisringiga. Paarid koostati 1975. aasta maailmameistrivõistlustel saavutatud paigutuste põhjal. Suveräänselt võitis turniiri NSV Liit, kes sai Tšehhoslovakkia ees viienda kuldmedali. Pronksmedali võitis sensatsiooniliselt Lääne-Saksamaa, kes oli parema väravate vahe tõttu omavahelistes mängudes sama palju punkte kogunud Soome ja USA võistkondade ees. Kuni 2018. aasta taliolümpiamängudeni oli pronksmedali võitmine Saksamaa koondise parim saavutus olümpiaturniiril. Turniiri varjutas dopingujuhtum. Tšehhoslovakkia mängija František Pospíšil mõisteti pärast mängu Poolaga süüdi kodeiini allaneelamises. Tšehhoslovakkia koondisele märgiti tabelisse kaotus väravatega 0:1. Poola jaoks kehtis aga ikkagi tegelik lõpptulemus 1:7. Tšehhoslovakkia koondis kannatas kogu turniiri gripi all ning mängu Poolaga lõpetati vaid 12 mängijaga pingil. Esimeses ringis valiti meeskonnad vastavalt 1975. aasta maailmameistrivõistlustel saavutatud positsioonile. Selle vooru võitjad pääsesid A-gruppi, et mängida 1.–6. kohtale, kaotajad aga võistlesid B-grupis 7.–12. koha pärast. 1975. aasta paremusjärjestus on sulgudes. 2. veebruar Poola (5.) 7–4 Rumeenia (11.) Tšehhoalovakkia (2.) 14–1 Bulgaaria (16.) Saksa FV (8.) 5–1 Šveits (9.) 3. veebruar NSVL (1.) 16–3 Austria (17.) Soome (4.) 11–2 Jaapan (12.) USA (6.) 8–4 Jugoslaavia (10.) Esimese koha meeskond võitis kulla, teine hõbeda ja kolmas pronksi. * Märkus: Tšehhoslovakkia – Poola mängu järel oli seis 7:1, kuid ühe Tšehhoslovakkia mängija positiivse dopinguproovi tõttu sai meeskond 0:1 kaotuse. Poola punkte ei saanud. Selles alagrupis mängisid kvalifikatsiooniringis oma mängud kaotanud meeskonnad, kus selgitati kohad 7.-12. Innsbruck olümpiamängud 1976
Franco Cervi

Franco Emanuel Cervi (sündinud 26. mail 1994 San Lorenzos) on Argentina jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Celta de Vigo. Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Rosario Central, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2001. aastal. Argentina kõrgliigas debüteeris ta 2014. aastal. Aastatel 2016–2021 mängis ta Portugali kõrgliiga klubis Lissaboni Benfica. Hooaegadel 2016–17 ja 2018–19 tuli ta klubiga Portugali meistriks. 2021. aasta juulis liitus ta Celta de Vigoga. Argentina jalgpallikoondises debüteeris Cervi 8. septembril 2018 sõprusmängus Guatemala vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 11. oktoobril sõprusmängus Iraagi vastu. Benfica Primeira Liga: 2016–17, 2018–19 Taça de Portugal: 2016–17 Supertaça Cândido de Oliveira: 2016, 2017 https://www.transfermarkt.com/franco-cervi/nationalmannschaft/spieler/341110 (vaadatud 22.2.2022)
Fran Beltrán

Francisco José Beltrán Peinado (sündinud 3. veebruaril 1999 Madridis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Celta de Vigo. Aastatel 2007–2013 kuulus ta Getafe noorteakadeemiasse. Seejärel liitus ta Rayo Vallecanoga. Rayo Vallecano põhimeeskonnas debüteeris ta Hispaania esiliigas hooajal 2016–17. 2018. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Celta de Vigoga. Esimese värava Hispaania kõrgliigas lõi ta 7. jaanuaril 2019 mängus Athletic Bilbao vastu. Aastatel 2016–2021 mängis Beltrán Hispaania noortekoondistes. Hispaania jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 8. juunil 2021 sõprusmängus Leedu vastu. Rayo Vallecano Segunda División: 2017–18
Toonela (perekonnanimi)

Toonela on eesti perekonnanimi. Eestistamisel määrati "Toonela" uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Kirrutmann ja Viitak. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Toonela Eestis 5 mehel ja 6 naisel.
Jefferson Savarino

Jefferson David Savarino Quintero (sündinud 11. novembril 1996 Maracaibos) on Venezuela jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Botafogo ja Venezuela jalgpallikoondises. Ta alustas klubikarjääri Venezuela klubis Zulia, debüteerides riigi kõrgliigas 2013. aastal. 2016. aastal tuli ta Zuliaga Venezuela meistriks. Aastatel 2017–2020 mängis ta Major League Socceri klubis Real Salt Lake. 2020. aasta veebruaris liitus ta Brasiilia kõrgliigaklubiga Atlético Mineiro. 2021. aastal tuli ta klubiga Brasiilia meistriks. Aastatel 2022–2023 mängis ta taas Real Salt Lake'is. 2024. aasta jaanuaris naasis Savarino Brasiilia kõrgliigasse, kui sõlmis lepingu Botafogoga. Venezuela jalgpallikoondises debüteeris Savarino 3. juunil 2017 sõprusmängus USA vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 9. juunil 2019, kui sõprusmängus kohuti tas USA-ga. Savarino on kuulunud Venezuela koondisse 2019. ja 2021. aasta Copa Américal. Zulia Venezuela Primera División: Clausura 2016 Copa Venezuela: 2016 Atlético Mineiro Campeonato Brasileiro Série A: 2021 Copa do Brasil: 2021 Campeonato Mineiro: 2020, 2021 Supercopa do Brasil: 2022 "Savarino chega ao Rio e explica escolha pelo Botafogo: "Foi pelo projeto". ge.globo.com. 17.1.2024. Vaadatud 19.4.2024 https://www.transfermarkt.com/jefferson-savarino/nationalmannschaft/spieler/309193 (vaadatud 22.2.2022)
Taaramäe

Taaramäe on eesti perekonnanimi. Eestistamisel määrati "Taaramäe" uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Darch, Jakobson, Porkar, Tammann, Taurafeld, Taurafeldt, Tõllasson või Tolmann. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Taaramäe Eestis 18 mehel ja 18 naisel. Rein Taaramäe, jalgrattur
Taaramägi

Taaramägi on eesti perekonnanimi. Eestistamisel määrati "Taaramägi" uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Kutnik (Harku vallas 1940. aastal).
Brandon Montour

Brandon Montour (sündinud 11. aprillil 1994 Ohswekenis, Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Florida Panthers. Aastatel 2013–2014 mängis ta United States Hockey League'i klubis Waterloo Black Hawks. Hooajal 2014–15 mängis ta lühikest aega Amhersti Massachusettsi Ülikooli jäähokimeeskonnas. 2014. aastal valis Anaheim Ducks ta NHL-i draft '​is 55. valikuna. Hooaja 2014–15 lõpus mängis Montour American Hockey League'is Ducksi tütarklubis Norfolk Admirals. Hooajal 2015–16 mängis ta Ducksi tütarklubis San Diego Gulls. Hooajal 2015–16 andis Montour AHL-is uustulnukatest ja kaitsemängijatest enim väravasööte (45). Samal hooajal valiti ta liiga sümboolsesse koosseisu. Aastatel 2016 ja 2017 osales ta AHL-i tähtede mängul. NHL-is debüteeris Montour Ducksi meeskonnas 29. detsembril 2016 mängus Calgary Flamesi vastu. Esimese värava lõi ta liigas oma kuuendas mängus 6. veebruaril 2017 Tampa Bay Lightningi vastu. 2019. aasta veebruaris kaubeldi Montour Buffalo Sabresi. 2021. aasta aprillis müüdi tema mängijaõigused Florida Panthersile. 2019. aasta jäähoki maailmameistrivõistlustel võitis Montour Kanada jäähokikoondise koosseisus hõbemedali. https://www.eliteprospects.com/player/97957/brandon-montour (vaadatud 22.2.2022) "Sabres trade defenseman Brandon Montour to Panthers for draft pick". buffalonews.com. 10.4.2021. Vaadatud 22.2.2022 Brandon Montour NHL.com lehel Brandon Montour hockeydb.com lehel
Võidutäht

Võidutäht on eesti perekonnanimi. Eestistamisel määrati "Võidutäht" uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Taks (Vastse-Kuuste vallas 1935. aastal).
Kārlis Burkevics

Kārlis Burkevics (8. jaanuar 1868 Dundaga vald, Ventspilsi kreis – 1928) oli läti poliitik. Ta valiti aastal 1907 Vene keisririigi II Riigiduuma liikmeks (Kuramaa kubermangust). Ta sündis aastal 1868 Dundaga vallas vallaslapsena. Ta oli rahvuselt lätlane, algharidusega. Ta on olnud vallakirjutaja, maksuametnik ja Liepāja linnavolikogu liige. Aastal 1907 valiti ta Vene keisririigi II Riigiduuma liikmeks (Kuramaa kubermangust). Duumas olles kuulus ta kadettide fraktsiooni, valiti agraarkomisjoni. Aastal 1919 oli ta Andrievs Niedra saksameelse valitsuse teedeminister. Ta abiellus aastal 1905 Vilhelmīna Karolīne Jaunbrūnega, neil sündis aastal 1909 Nīcas tütar.
Benjamin André

Benjamin Michel Édouard André (sündinud 3. augustil 1990 Nice'is) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lille. Ta alustas klubikarjääri AC Ajaccios, debüteerides hooajal 2008–09 Prantsusmaa esiliigas. Ajaccio meeskonnas mängis ta Prantsusmaa kõrgliigas esimest korda hooajal 2011–12. Aastatel 2014–2019 mängis ta Prantsusmaa kõrgliiga klubis Stade Rennais. Alates hooajast 2017–18 oli ta klubi meeskonna kapten. 2019. aastal võitis ta klubiga Prantsusmaa karikavõistlused, kuid penaltiseerias alistati Paris Saint-Germain. 2019. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Lille'iga. Hooajal 2020–21 tuli ta klubiga Prantsusmaa meistriks. Samal hooajal valiti André liiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Aastatel 2010–2011 mängis André Prantsusmaa kuni 21-aastaste koondises. Tema isa on Senegali päritolu ja ema prantslanna. Rennes Coupe de France: 2018–19 Lille Ligue 1: 2020–21 Trophée des Champions: 2021 "De Saint-Raphaël à Rennes : Itinéraire de Benjamin André, le maître à jouer du Stade Rennais". francefootball.fr. 26.1.2019. Vaadatud 22.2.2022
Apis mellifera iberiensis

Apis mellifera iberiensis (ibeeria mesilane) on meemesilase alamliik. Tema kodu on kogu Pürenee poolsaar ning ta on viidud ka Baleaaridele. Hispaania lõunaosas kattub tema leviala Apis mellifera intermissa omaga. Neid mesilasi kirjeldas esimesena B. Adam, kes käis 1959. aastal Hispaania ja Portugali mesilasi uurimas. Ta avaldas nende kohta artikli ajakirjas Bee World. Goetze (1964) ja teised autorid kasutasid selle alamliigi kohta epiteeti iberica, mille nad olid võtnud Skorikovilt (1929), arvates, et ta peab silmas neidsamu Pürenee poolsaare mesilasi. Samal arvamusel oli Friedrich Ruttner, kes kirjeldas seda alamliiki B. Adami kirjelduse järgi oma raamatus "Biogeography and Taxonomy of Honeybees." Aastal 1988 avastas Ruttner, et Skorikov oli selle nimega nimetanud hoopis üht Aserbaidžaani mesilaserühma, kasutades Gruusia antiikaegset nime. Peale selle oli Goetze antud neljaosaline nimi Apis mellifica intermissa iberica uute nomenklatuurireeglite järgi kehtetu. Michael S. Engel võttis seetõttu 1999 kasutusele uue nime Apis mellifera iberiensis. Apis mellifera iberiensis kuulub Põhja- ja Lääne-Euroopa tumemesilaste hulka ning selle isend on enam-vähem sama suur nagu Kesk- ja Põhja-Euroopast pärineva Apis mellifera mellifera oma. Eestiivad on kitsamad ja tagakeha laiem. Ka värvuses erilist vahet ei ole. Ta on enamasti tumepruun kuni pigimust. Apis mellifera iberiensis on kohastunud paraja kliimaga ning on troopikasse vähem sobiv. Seda on tõestanud lugematud katsed asustada teda Lõuna-Ameerikasse juba kolonialiseerimise ajal: teised rassid, eriti Aafrika omad ja Apis mellifera ligustica, osutusid sobivamaks. Ta on aktiivne temperatuuridel, mille juures teiste alamliikide mesilased tarust välja ei lähe. Nad taluvad pikki külmi talvi. Käitumiselt ei ole ta eriti leebe. Ta kitib palju ja sülemleb vähe. Friedrich Ruttner. Naturgeschichte der Honigbienen, Franckh-Kosmos-Verlag, Stuttgart 1992, ISBN 3-440-09125-2. Levinud on ka vale epiteet iberica. Alamliigi tunnused on hästi jälgitavad lõuna ja lääne pool Zaragozat ja Barcelonat ühendavat joont. D. R. Smith, M. F. Palopoli, B. R. Taylor, L. Garnery, J.-M. Cornuet, M. Solignac, W. M. Brown. Geographical Overlap of Two Mitochondrial Genomes in Spanish Honeybees (Apis mellifera iberica). – The Journal of Heredity, kd 82, nr 2, 1991, lk 96–100. Michael S. Engel. The taxonomy of recent and fossil honey bees (Hymenoptera: Apidae; Apis). – Journal of Hymenoptera Research, 1999, 8(2), lk 165–196.
Ulualune

Ulualune (ka hagerik, raagjas) on eesti etnograafias lai lahtine katusealune, harilikult rehielamu räästaalune, mida kasutati varjualusena sadude korral. Laiemas tähenduses on ulualune öömaja, peavari, eluase, kaitsev panipaik. Eestis oli levinud rehielamu, mille rehetuba oli rehealusest kõrgem. Eri kõrgusega ruumide paiknemisel ühe katuse all pidi rehetuba olema ehitatud rehealusest kitsamaks, mistõttu rehetoa väliskülgedele jäid laiad räästaalused lahtiseks ulualuseks. Mõnikord ehitati räästalune rehetoa ühelt küljelt kinni madalamaks kõrvalruumiks (kojaks, aganikuks, sahvriks). Ulualuseid ehitati ka lautade ning aitade külgedele. Kõrgema rehetoa ulualuse katuseosa sarikate ja räästa kandmiseks paigaldati laiema hooneosa (rehealune) välisele pikiseinale ülemised palgid pikemalt ning vajadusel toestati veel puitpostidega. Madala rehealuse osa ulualuse katust kandsid välisseinast üle ulatuvad konsoolsed laetalad(palgid), millele paigaldati aluspuu (murispuu, nõumpuu). Ühelaiuste hoonete (laut, ait) ulualuseid toetati seinale kaldtugede või maapinnale postidega. Kamber Rehealune Rehetuba Rehi Rehielamu Ulualune. Eesti keele seletav sõnaraamat, vaadatud 23. veebruar 2022. Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 226 Talu lauda ulualune. Eesti Rahva Muuseum. Rehielamu ulualune. Eesti Vabaõhumuuseum. Talu aida ulualune. Eesti Vabaõhumuuseum. Ulualune rehealuse ees. Eesti Vabaõhumuuseum.
Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kahekümne kuues parandus

Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kahekümne kuues parandus on Ameerika Ühendriikide põhiseaduse muudatus, mis keelab 18-aastaseks saanud kodanikelt ea alusel hääletamisõigust ära võtta. Parandus võeti vastu Kongressis 23. märtsil 1971 ning ratifitseeriti osariikide tasemel 1. juulil 1971.
Nokia Arena

Nokia Arena (soome keeles ka Tampere Arena või Tampereen Kannen areena) on mitmeotstarbeline sisehall Tamperes. See sai nime suurima sponsori Nokia järgi. Hall valmis 2021. aasta detsembris ja see oli mõeldud 2022. aasta jäähoki maailmameistrivõistlusteks. Jäähoki puhul on selle mahutavus umbes 13 500 inimest. Hartwall Arena
Polina Degtjarenko

Polina Degtjarenko (sündinud 22. juunil 1986) on Tartu Ülikooli Ökoloogia ja Maateaduste Instituudi botaanika osakonna samblikuteadlane, kelle peamisteks uurimisvaldkondadeks on tolmusaaste mõju boreaalsetele metsakooslustele, sambliku-, sambla- ja vetikakooslustele mändidel, bioindikatsioon, samblike populatsioonide geneetiline mitmekesisus ja samblike mitmekesisus Eestis. Ta lõpetas 2008. aastal Tartu Ülikooli ökoloogia ning elustiku kaitse erialal, sai 2010. aastal samast teadusmagistri kraadi keskkonnatehnoloogia erialal ning kaitses 2016. aastal botaanika ja ökoloogia teaduskonnas doktoriväitekirja "Aluselise tolmusaaste mõju taimede ja samblike mitmekesisusele: kooslustest geneetilise mitmekesisuseni". Ta on aastast 2019 Rahvusvahelise Lihhenoloogia Assotsiatsiooni (IAL) liige. 2021 noore looduskaitsja auhind Polina Degtjarenko Eesti Teadusinfosüsteemis Noore looduskaitsja auhinna pälvis samblikeuurija Polina Degtjarenko. Eestimaa Looduse Fond, 01. veebruar 2022
Markham

Markham on linn Kanadas Ontario provintsis. See piirneb edelas Torontoga ja idas Richmond Hilliga. See on rahvaarvult riigi kuueteistkümnes linn. Canada 2021 Census  Markham – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Leotiaceae

Leotiaceae on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente sugukond. Alatospora Flagellospora Gelatinipulvinella Geocoryne Gorgomyces Leotia – hüüvik Miniancora Neobulgaria Pezoloma Potridiscus Leotiaceae andmebaasis eElurikkus.
Peter Ratcliffe

Sir Peter John Ratcliffe (sündinud 14. mail 1954) on briti nefroloog ja Nobeli meditsiiniauhinna laureaat. Ratcliffe on õppinud meditsiini Cambridge'i Ülikoolis ja lõpetas 1978. aastal kiitusega St. Bartholomew Haigla Meditsiinikolledži. 1987. aastal lõpetas ta meditsiini erialal Cambridge'i Ülikooli. Aastatel 2004 - 2016 töötas Ratcliffe John Radcliffe'i haiglas arstina ja oli Oxfordi Ülikooli kliinilise meditsiini osakonna ülem. 2019. aastal sai Ratcliffe koos William Kaelini ja Gregg Semenzaga Nobeli meditsiiniauhinna "avastuste eest, kuidas rakud tajuvad hapniku kättesaadavust ja kohanevad sellega". "Sir Peter J. Ratcliffe Facts". The Nobel Prize. Vaadatud 23. veebruar 2022.
Jonathan David

Jonathan Christian David (sündinud 14. jaanuaril 2000 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikides sündinud Kanada jalgpallur, kes mängib ründajana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lille ja Kanada jalgpallikoondises. 2018. aastal liitus ta Belgia kõrgliiga klubiga Gent ning samal aastal debüteeris ta ka Belgia kõrgliigas. Hooajal 2018–19 lõi ta Belgia kõrgliigas 12 väravat ja järgmise hooajal 18 väravat. 2020. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Lille'iga. Üleminekusumma oli väidetavalt 30 miljonit eurot, mis tegi temast läbi aegade kõige kallima Kanada jalgpalluri. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta hooaja avamängus 22. augustil 2020 Stade Rennais' vastu. Esimese värava lõi ta liigas 22. novembril mängus Lorient' vastu. Hooaja teises pooles jõudis David väravasoonele, lüües Prantsusmaa kõrgliigas sel hooajal kokku 13 väravat. Samal hooajal tuli ta Lille'iga ka Prantsusmaa meistriks. Kanada jalgpallikoondises tegi David debüüdi 9. septembril 2018 CONCAF-i Rahvuste Liiga mängus USA Neitsisaarte vastu ja lõi selles mängus kaks väravat. 2019. aasta CONCACAF Gold Cup'il oli David kuue väravaga turniiri suurim väravakütt. 2019. aastal valiti David Kanada aasta jalgpalluriks. Lille Ligue 1: 2020–21 Trophée des Champions: 2021 "Lille make Jonathan David most expensive Canadian player ever". theScore. 11.8.2020. Vaadatud 23.2.2022
Saskatoon

Saskatoon on Kanada provintsi Saskatchewani suurim linn. Selle keskus asub Lõuna-Saskatchewani jõe vasakkaldal. Linn asutati 1882. aastal tollasesse karsklaste (Temperance Colonization Society) kolooniasse. Canada 2021 Census https://www.saskatoon.ca/community-culture-heritage/saskatoon-history-archives/history  Saskatoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Saskatooni Eesti Selts
Burnaby

Burnaby on Kanada provintsi Briti Columbia rahvaarvult kolmas linn. See asub Vancouverist vahetult idas, Coquitlamist läänes, Richmondist kirdes ja Surreyst loodes. Burnaby asutati 1892. aastal ja sai linnastaatuse 1992. aastal. Canada 2021 Census  Burnaby – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Coquitlam

Coquitlam on Kanada provintsi Briti Columbia rahvaarvult kuues linn. See asub Vancouverist ja Burnabyst idas, Surreyst põhjas. Praeguse linna piirkonda hakati asustama 1860. aastatel. Enne seda elasid seal sajandite vältel rannikusališid. Canada 2021 Census  Coquitlam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Coquitlami järv Coquitlami jõgi
Rannikusališid

Rannikusališid on rühm etniliselt ja lingvistiliselt seotud põlisrahvaid, kes asustavad Kaskaadiat (tänapäeval Briti Columbia provints Kanadas ning Washingtoni ja Oregoni osariik Ameerika Ühendriikides). Tavaliselt on rühma kaasatud ka nuhhalkid, kuigi nende keel on tihedamalt seotud sisemaasališi keeltega. Nende rahvaste omaks võetud territoorium ulatub Salishi mere põhjarandadest Pugeti väina lõunarandadeni, hõlmates Vancouveri saare idarandasid ja Olympici poolsaare rannaalasid. Tänapäeval asub samal territooriumil Victoria, Vancouveri ja Seattle'i suurlinnapiirkond. 2013. aasta hinnangul oli rannikusališide arvuks vähemalt 56 590 inimest.  Rannikusališid – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Gyrojet

Gyrojet on 1960. aastatel Ameerika Ühendriikides arendatud relvapere, mis kasutab laskemoona stabiliseerimiseks güroskoopi. Gyrojetid lasevad kuulide asemel väikeseid rakette (Microjete), millel on väiksem tagasilöök ning mis ei vaja püssirohugaaside survele vastupidamiseks tugevat ja rasket vintrauda ega gaasikoda. Gyrojeti laskude algkiirus on väga madal, kuid 9,1 meetri peal kasvab juba kiiruseni 380 m/s. Tänu unikaalsele tehnoloogiale on Gyorjetid väga kerged ning võimaldavad kasutajal kiiresti liikuda. Tänapäeval neid enam ei toodeta ning olemasolevad mudelid on kollektsionääride seas hinnatud, ka kõige tavalisemad relvad maksavad enamasti üle 1000 USA dollari. Neid lastakse harva, kuna laskemoona kas ei ole saadaval või on see väga kallis (üle 100 dollari lasu kohta). "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. aprill 2010. Vaadatud 24. veebruaril 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Svenska Vapensamlarföreningen, SVEVAP - Gyrojet". svevap.se. Vaadatud 3. september 2015. gyrojet.net Gyrojet www.deathwind.com/project.htm The Deathwind Project. Archived link– updated versions of the original concept www.deathwind.com/review_5.htm Rocket Pistols in Vietnam Archive link – David Kirschbaum's recollections of actually carrying and using one in combat "Deadly Zip Gun for the Missile Age", LIFE, 27 May 1966 Patents Testing GYROJET Rocket Guns – Why were they a commercial failure?