laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Margus Paju

Margus Paju (sündinud 24. augustil 1983) on Eesti filmirežissöör ja stsenarist. Ta on lõpetanud 2002. aastal Tallinnas Vanalinna Hariduskolleegiumi Gümnaasiumi. Samal aastal alustas ta õpinguid Tallinna Ülikoolis filmi- ja videoõppetooli filmikunsti kursusel, mille juhendaja oli Jüri Sillart. Pärast ülikooli lõpetamist 2006. aastal tegutses ta filmiajakirjaniku ja vabarežissöörina. 2008. aastast töötab ta režissöörina produktsioonifirmas Nafta. Samal aastal astus ta Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakooli rahvusvahelisse magistriõppesse mängufilmi režii erialale. "O2" (2020) – mängufilm (režissöör) "Elo" (2015) – mängufilm (stsenarist) "Supilinna salaselts" (2015) – mängufilm (režissöör) "Kaastundeavaldus" (2013) – mängufilm (režissöör, stsenarist) "IT-planeet" (2011) – teleseriaal (režissöör) "Ausad värvid" (2009) – tudengifilm (režissöör) "Hargnevate teede aed" (2007) – mängufilm (produtsent, režissöör, stsenarist) "Konkurss" (2006) – tudengifilm (režissöör, stsenarist) "Teispool vihma" (2004) – tudengifilm (režissöör, stsenarist)
Toužim

Toužim (saksa keeles Theusing) on linn Tšehhis Karlovy Vary maakonnas Karlovy Vary ringkonnas. Toužim asub Karlovy Varyst umbes 21 km lõunakagus. Toužim asub merepinnast 612 meetri kõrgusel. Toužimit on esmamainitud 1354. aastal, linnaõigused sai 1469. aastal. Toužimi vanalinn on alates 10. septembrist 1992 ajalooline linnakaitseala. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Toužim Místopisný průvodce po České Republice Zámek Toužim Hrady.cz Toužim : právní ochrana Národní památkový ústav
Groznõi

Groznõi on Venemaa Föderatsiooni kuuluva Tšetšeeni Vabariigi pealinn. Ka tunnustamata Itškeeria Tšetšeeni Vabariik peab Groznõid oma pealinnaks. Tšetšeeni iseseisvuslased kasutavad ka nime Ƶovhar-Ġala (ЖовхІар-ГІала). Detsembris 2005 pöördus Tšetšeeni Vabariigi parlament Venemaa juhtkonna poole palvega anda linnale 2004 tapetud presidendi Ahmad Kadõrovi auks nimeks Ahmadkala. Vana nimega olevat seotud kõige tumedamad peatükid tšetšeeni rahva ajaloos. Kadõrovi poeg Ramzan Kadõrov ei nõustunud selle ümbernimetamisega. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 270 600. Enne sõdade algust oli linnas umbes 399 600 elanikku. Venemaa 2002. aasta rahvaloenduse järgi oli elanike arv 210 720, samal aastal arvestuslikult 223 000. See oli pisut üle poole elanike arvust kümme aastat varem. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid tšetšeenid 93,7% linna elanikest. Esimese ja Teise Tšetšeenia sõja käigus hävitati 80% linnast. Linn rajati 1818 komandör Aleksei Jermolovi korraldusel Vene kindlusena (Groznaja krepost 'hirmuäratav kindlus') Sunža jõel, eelpostina Kaukaasia sõjas, ehitajateks Tereki kasakad. Kui kindlusest sai linn, muudeti 1870 (või detsembris 1869) nime. Et enamik elanikest olid Tereki kasakad, siis kasvas linn aeglaselt, kuni 20. sajandi alguses võeti kasutusele naftamaardlad. See tõi kaasa tööstuse, eriti naftakeemiatööstuse arengu. Peale selle, et linnas endas puuriti naftat, sai Groznõist Venemaa naftaväljade võrgustiku keskus. Alates 1893. aastast hakkas linna läbima Taga-Kaukaasiat Süda-Venemaaga ühendav raudtee. Nõnda kasvas elanike arv 15 600-lt 1897. aastal 30 400-ni 1913. aastal. Esimeses Tšetšeenia sõjas hõivasid Vene väed linna, kuid 1996 vallutasid sissid selle tagasi. Teises Tšetšeenia sõjas hõivasid vene väed linna uuesti. 27. detsembril 2002 hävitasid sissid Vene-meelse Tšetšeeni Vabariigi valitsuse residentsi. Linnas toimub sageli atentaate. 2008. aastal avati Groznõis Euroopa suurim mošee. M. D. Millionštšikovi nimeline Groznõi Akadeemiline Naftainstituut Avatud Humanitaarinstituut Tšetšeenia Riiklik Ülikool Tšetšeenia Riiklik Pedagoogiline Instituut Ruslan Hasbulatov, Venemaa poliitik ja majandusteadlane Ljudmila Turištševa, vene võimleja Jalgpalliklubi Terek Groznõi võitis 2004 Venemaa karika. http://web.archive.org/web/20130801123356/http://www.grozmer.ru/doc/genplan.rar http://www.gks.ru/free_doc/doc_2017/bul_dr/mun_obr2017.rar "Rahvaloenduse andmed". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. august 2011. Vaadatud 6. mail 2011. Грозный RTVI http://www.delfi.ee/news/paevauudised/valismaa/groznois-avati-euroopa-suurim-mosee?id=20131226
Rájec-Jestřebí

Rájec-Jestřebí (saksa keeles Raitz-Jestreb) on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Blansko ringkonnas. Rájec-Jestřebí asub Svitava jõe ääres Blanskost umbes 5 km ja Brno kesklinnast ligikaudu 21 km põhjas. Rájecit on esmamainitud 1131. aastal. Rájeci ja Jestřebí asulad ühendati 1960. aastal. Linnaõigused sai Rájec-Jestřebí 1973. aastal. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Rájec-Jestřebí Turistika.cz
Neglinnaja

Neglinnaja ehk Neglinka (vene keeles Неглинная, Неглимна, Неглинна, Неглинка) on maa-alune jõgi Venemaal Moskvas. Jõgi saab alguse soost ning voolab valdavalt lõuna suunas, suubub vasakult Moskva jõkke. Suudmes, vasakul kaldal asub Moskva kreml. Jõe pikkus on 7,5 km.
Rone kirik

Rone kirik (rootsi keeles Rone kyrka) on keskaegne kirik Rones Ojamaal. Gooti kirik valmis 14. sajandi algupoolel ja kuulub Rootsi kiriku Visby piiskopkonnale. Tõenäoliselt ehitati gooti kirik varasema romaani ehitise asemele, millest on säilinud uuema kiriku müürides üksikuid fragmente. Pühakoja vanimad osad on pikihoone ja kooriruum, mis valmisid u 1300. aastal, umbes samast ajast pärineb ka torni alumine osa. Torni laiendati 14. sajandi keskpaigas ja see on ehituslooliselt kiriku noorim osa. Hoone on säilinud sestpeale muutumatul kujul. Arhitekt Eiler Graebe juhtimisel renoveeriti kirikut aastail 1913–1915 ja 1954–1955. Kirik on ehitatud ühtlaselt gooti vormides. 14. sajandist pärinev torn on 60 meetrit kõrge ja selle ehitajaks peetakse kiviraidurit või meisterkonda (kunstiajaloolaste antud nimega nimega Egypticus), kes tegutses ka Öja, Stånga, Dalhemi ja Gothemi kirikute ehitusel. Tornil on allkorrusel kolmes küljes arkaaditaolised aknaread ja kesksambaga teravkaaraknad kahel ülejäänud korrusel, neljale viilule toetuv tornikiiver on ülaosas kaheksatahuline. Torni nišis asuva põhjaportaali paremal põsel on laeva kujutav reljeef, vasakul reljeef pühast Botvidist kalaga - motiiv, mis esineb ka teistes Egypticuse ehitistes. Kaks portaali kiriku lõunaseinas on samuti raiddekooriga kapiteelidega astmikportaalid. Kiriku sisemus on kaunistatud seinamaalingutega. Vanimad maalingud pärinevad 1300. aastast ja kujutavad endast dekoratiivset taimemotiivistikku, mis rikkalikem on kooriruumi võlvidel. Hilisemad maalingud on 15. sajandi keskpaigast ja neid seostatakse nn Kannatusloo meistriga, kes töötas ka mujal Ojamaal. Maalingud kujutavad stseene Kristuse lapsepõlvest ja Aabrahami ning Iisakit ohvrimäel. Akendes on säilinud osi keskaegseist vitraažidest, millest osasid arvatakse pärinevat isegi varasemast romaani kirikust. Kolmes idaaknas olnud originaalvitraažid asendati 20. sajandi algul koopiatega. Sisustuses on säilinud 1400. aastatest pärit võidukaaregrupp triumfiristi ja Maarja ning apostel Johannese figuuridega, kohaliku meistri töö. Kiriku varade hulgas on keskaegne pluviaal. Muu sisustus on reformatsioonijärgsest ajast: altariretaabel 1694. aastast ja kantsel 1595. aastast. Ristimiskivi on 1664. aastast, hästi säilinud kirikupingid 17.–18. sajandist. Põhjaportaal Koori avanev lõunaportaal Pikihoone lõunaportaali kapiteelid Pikihoone seinamaalingud 15. sajandist Võidukaaregrupp Ristimiskivi Kirikupingid Rone keskaegse pluviaali kangamuster "Rone kyrka. - guteinfo.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. september 2021. Vaadatud 12. septembril 2021. Rone kyrka. - guteinfo.com
Dauphiné Alpid

Dauphiné Alpid (prantsuse: Alpes du Dauphiné) on mäestikerühm Kagu-Prantsusmaal, Alpide peaahelikust läänes. Mäestikud Dauphiné Alpides on Massif des Écrins (Écrinsi rahvuspargis), Belledonne, Tailleferi mäestik ja Matheysine'i mäed. Dauphiné on endine Prantsusmaa provints, mille territoorium vastab laias laastus tänastele Isère'i, Drôme'i ja Hautes-Alpesi departemangudele. Mäed on eraldatud Cotti Alpidest idas Col du Galibier'ga ja ülemise Durance'i oruga; Lääne-Graie Alpidest (Vanoise'i massiiv) kirdes Arci jõega; Vercorsi massiivi madalamatest mägedest ja Chartreuse'i mägedest läänes Draci ja Isère'i jõgedega. Paljud tipud tõusevad üle 3000 m, kus kõrgeim on Barre des Écrins (4102 m). Halduslikult kuulub mäestiku Prantsusmaa osa Isère'i, Hautes-Alpesi ja Savoia departemangudesse. Väljavool kogu mäestikust toimub Rhône'i selle lisajõgede kaudu. On välja pakutud, et mägede kõrgust Dauphiné Alpides piirab väikeste liustike põhjustatud erosioon, põhjustades topograafilist efekti, mida nimetatakse liustiku ketassaeks. Dauphiné Alpide peamised tipud on: Dauphiné Alpide peamised kurud on:
Mereäärsed Alpid

Mereäärsed Alpid (prantsuse: Alpes Maritimes [alp maʁitim]; itaalia: Alpi Marittime [ˈalpi maˈrittime]) on mäestik Alpide edelaosas. Mäed moodustavad piiri Prantsuse Provence-Alpes-Côte d'Azuri piirkonna ning Itaalia Piemonte ja Liguuria maakondade vahel. Mäed on Alpide lõunapoolseim osa. Halduslikult jaguneb mäestik Itaalia Cuneo ja Imperia provintside (idanõlvad) ning Prantsuse Alpes-Maritimesi departemangu (läänenõlvad) vahel. Mereäärsetest Alpidest voolavad välja Roya, Vari ja Verdoni jõed ning nende lisajõed Prantsuse poolel; Stura di Demonte ja teised Tanaro ja Po lisajõed Itaalia poolel. Seal on palju ahvatlevaid külasid, nagu Belvédère suurejoonelise Gordolasque'i oru sissepääsu juures, mõned varjamas ootamatuid arhitektuurilisi rikkusi (näiteks lõunas on palju kirikuid, mis on kaunistatud primitiivsete Nice'i maalrite seinamaalingute ja altarimaalidega). Mereäärsete Alpide piirid on: Vermenagna oja, Colle di Tenda - mis ühendab mäed Liguuria Alpidega - ja Roya (idas); Vahemeri ja Vari org (lõunas) Verdon, Col d'Allos - mis ühendab mäed Provence'i Alpide ja Eelalpidega - ja Ubaye (läänes); Maddalena kuru (mis ühendab mäed Cotti Alpidega) ja Stura di Demonte (põhjas). Mereäärsete Alpide peamised tipud on: Mereäärsete Alpide peamised kurud on: Prantsusmaa Mercantouri rahvuspark (keskne ala: 68 500 ha + ääreala: 140 000 ha) on Mereäärsete Alpide osa, samuti Itaalia piirkondlik looduspark Parco naturale delle Alpi Marittime (28 455 ha).
Provence'i Alpid ja Eelalpid

Provence'i Alpid ja Eelalpid (prantsuse: Alpes et Préalpes de Provence) on mäestik Alpide edelaosas, paiknedes Provence-Alpes-Côte d'Azuris (Prantsusmaa). Provence'i Alpid ja Eelalpid hõlmavad Prantsuse Eelalpide edelapiirkonda. Provence ([pʁɔvɑ̃s]) on ajalooline piirkond, tänapäeval Provence-Alpes-Côte d'Azuri halduspiirkonna osa. Halduslikult kuulub mäestik Vaucluse'i, Alpes-Maritimesi ja Alpes-de-Haute-Provence'i departemangudesse. Mäestiku läänenõlvad kuivenevad Durance'i ja teiste lisajõgede kaudu Rhône'i jõkke, samas kaguosa kuivendavad Var ja mitu väiksemat jõge, mis voolavad otse Vahemerre. Mõned mäestiku tähtsamad tipud on:
Agoon

Agoon (vanakreeka keeles ἀγών) oli jumalate auks korraldatud võistlus (spordi, luule, muusika alal) Vana-Kreeka pidustustel.
Tšerski ahelik

Tšerski ahelik (vene хребет Черского) on mäeahelik Aasias Taga-Baikalimaal Taga-Baikali krais. Kulgeb ida-lääne suunas. Kõrgus kuni 1645 meetrit. Aheliku nõlvadel kasvab männi- ja lehtmets, sügavate orgude põhjaveergudel levib kuuse, nulu ja seedermänni enamusega taiga. Nimetatud Jan Czerski järgi. Tšerski mäestik (Sahhas (Jakuutias)) Ahelikust Suures Nõukogude Entsüklopeedias
Marika Muiste

Marika Muiste (sündinud 12. augustil 1979 Viljandis) on eesti balletitantsija. Marika Muiste lõpetas 1998. aastal Tallinna Balletikooli (erialaõppejõud Elita Erkina) ning asus tööle Rahvusooperis Estonias balletiartistina. Aastast 2003 on ta samas balletisolist. 2001 Philip Morrise tantsuauhind 2007 Klaudia Maldutise stipendium 2016 Harjumaa teatripreemia Tema abikaasa oli balletitantsija Anatoli Arhangelski. Neil on kaks last: Sofia ja Simon. 2021. aasta suvest elab Muiste Itaalias Udines, kus tema abikaasa 3. märtsil 2023 suri. Ta õpib keeltekoolis itaalia keelt ja õpetab balletistuudio õpilasi väikese koormusega. Marika Muiste CV RO Estonia lehel "Lahkus rahvusballeti esitantsija Anatoli Arhangelski". Kroonika, 05.03.2023.
Klaudia Maldutis

Klaudia Maldutis (1938–1940 Sutt‑Maldutis, aastast 1942 Maldutis Kõks, aastast 1947 Maldutis de Kõks; 14. august 1910 Tallinn – 5. aprill 1995 Tallinn) oli eesti balletitantsija. Klaudia Maldutis õppis Tallinna 11. algkoolis ja alates 1926. aastast Rahel Olbrei Estonia teatri õpperühmas tantsimist. 1940. aastatel täiendas ta ennast Riia ooperi- ja balletiteatris. Ta oli aastatel 1926–1944 Estonia teatri balletisolist. 1944. aastal põgenes ta Rootsi, sealt siirdus Itaaliasse ja 1947. aastal Argentinasse. Kuni 1967. aastani esines ta koos abikaasa Kaljo Kõksiga paljudes Argentina linnades. Aastatel 1967–1994 elas ta Buenos Aireses ja 1994. aastast taas Tallinnas. Kojuigatsus tõi Klaudia 1994. aasta oktoobris Eestisse tagasi. Tema auks etendati Estonias Adami ballett «Giselle». Ta tuli, et jääda. Merivälja pansionaadi mugavas toas end sisse seadnud, oli naine rõõmus ja kõbus, andes intervjuusid oma küllaltki raskest elust Buenos Aireses peale teise abikaasa Kalju Kõksi ootamatut surma. Lavakunstniku süda lakkas tuksumast 4. aprillil 1995. Klaudia Maldutis sängitati Metsakalmistule esimese abikaasa Hugo Sutti kõrvale. Klaudia Maldutise isa oli leedulane, Eesti sõjaväeorkestrant. Aastatel 1938–1940 oli ta abielus Hugo Sutiga ja aastast 1942 Kaljo Kõksiga. 2006. aastal asutati Eesti Rahvuskultuuri Fondi juurde Estonia Seltsi allfond, mille eesmärk on toetada noori artiste. Fond toetab Klaudia Maldutise stipendiumiga Rahvusooper Estonia baleriine, Tiit Kuusiku stipendiumiga Rahvusooper Estonia noori lauljaid, Naan Põllu stipendiumiga Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia laulueriala üliõpilasi eesti heliloojate vokaalteoste esitamise eest ja alates 2018. aastast Helmi Puuri stipendiumiga Tallinna Balletikooli andekaid õpilasi. Estonia Seltsi fond. Eesti Rahvuskultuuri Fondi veebisait.
Dauphiné Eel-Alpid

Dauphiné Eel-Alpid (prantsuse: Préalpes du Dauphiné) on mäestik Alpide edelaosas. Mäed asuvad Rhône-Alpesis ja marginaalselt Provence-Alpes-Côte d'Azuris (Kagu-Prantsusmaal). Dauphiné Eel-Alpid on Prantsuse Eel-Alpide keskne lõik. Dauphiné ([dofine]) on ajalooline piirkond, mille territoorium vastab laias laastus tänapäevastele Isère'i, Drôme'i ja Hautes-Alpesi departemangudele. Halduslikult kuulub mäestiku Prantsuse osa Isère'i, Drôme'i, Hautes-Alpesi ja marginaalselt Alpes-de-Haute-Provence'i departemangu. Kogu mäestiku äravool suubub Rhône'i jõkke. Dauphiné Eel-Alpide piirideks on: Isère (põhjas) Drac, Col Bayard – mis ühendab neid Dauphiné Alpidega – ja Durance (idas) Buëch, Col de Macuègne – mis ühendab neid Provence'i Alpide ja Eel-Alpidega – ja Toulourenci jõgi (lõunas) Rhône'i ja Isère'i orud (läänes) Dauphiné Eel-Alpid on jagatud viieks Alpide alamlõiguks: Dévoluy mäed Massif Céüse-Aujour Massif du Vercors Massif du Diois Massif des Baronnies Mõned tähtsamad tipud mäestikus Mõned tähtsamad kurud mäestikus
Savoia Eel-Alpid

Savoia Eel-Alpid (prantsuse Préalpes de Savoie) on mäestik Alpide loodeosas. Mäestik asub Rhône-Alpesis (Kagu-Prantsusmaal) ja väikese osana Valais's (Lääne-Šveitsis). Savoia Eel-Alpid hõlmavad Prantsuse Eel-Alpide põhjapoolseimat osa. Halduslikult kuulub mäestiku Prantsuse osa Savoia, Haute Savoie ja Isère'i departemangu, samas Šveitsi osa jaguneb Saint-Maurice'i ja Monthey ringkonna vahel. Kogu mäestiku äravool on Rhône'i jõkke. Mäestiku peamised tipud:
Robert Moses

Robert Moses (18. detsember 1888 New Haven – 29. juuli 1981 West Islip) oli Ameerika Ühendriikide riigiametnik, kes töötas peamiselt New Yorgi suurlinnapiirkonnas. Teda teati kui 20. sajandi keskpaiga New Yorgi, Long Islandi kui ka Rocklandi maakonna ja Westchesteri maakonna "ehitusmeistrit", keda võrreldi Pariisi linnaplaneerija parun Haussmanniga. Tema otsused, mis soosisid kiirteid ühistranspordile, aitasid luua Long Islandi kaasaegseid eeslinnasid. Kuigi ta ei olnud koolitatud ehitusinsener, mõjutasid tema programmid ja projektid üleriigilist inseneride, arhitektide ja linnaplaneerijate põlvkonda. Fiorello La Guardia  Robert Moses – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Öja kirik

Öja kirik (rootsi keeles Öja kyrka) on keskaegne kirik Öjas Ojamaal. Kirik pärineb 13. sajandist ja on kuulus oma erakordselt suure ja detailse töötlusega triumfiristi poolest. Kirik kuulub Rootsi kiriku Visby piiskopkonnale. Kirikul on tähelepanuväärselt hästi säilinud kõrge torn, mida kaunistavad skulptuursed veesülitid ja viilukaunistused. Torn oli navigatsioonitähiseks keskaja meresõitjatele ja selle autoriks on peetud kokkuleppeliselt Egypticusena tuntud kiviraidurit või meisterkonda. Hoonel on kolm astmikportaali, millest põhjaportaal on kõige rikkalikuma raiddekooriga: seda kaunistavad Kristuse, Maarja ja evangelist Johannese kujud, samuti ebatavaline palendil lamava pühaku kuju, keda on tõlgendatud püha Eligiusena. Kiriku siseruum on kaunistatud 15. sajandi seinamaalingutega, mis kujutavad Kristuse kannatuslugu ja stseene Kristuse lapsepõlvest. Nende autoriks peetakse mujalgi Ojamaal töötanud tundmatut kunstnikku, keda nimetatakse Kristuse kannatusloo meistriks. Võlve kaunistab 13. sajandist pärit puhtornamentaalne dekoor. Kirikus leidub mõningaid ebatavalisi maalinguid: stseen piima rikkuvate nõidade ja kuraditega, toretsevas rõivastuses mees puu otsas, mida saeb paharet, püha Barbara ja püha Laurentiuse martüüriumid, mille autor arvatakse olevat tulnud Taanist või Mandri-Rootsist. Kirikus on säilinud suur ja keeruka detailse töötlusega triumfirist koos kahe saatjafiguuriga, mis kujutavad Maarjat ja Johannest. Need loonud puunikerdaja võis olla Prantsusmaal õppinud ja tema loodud või temast mõjutatud on ka sarnane võidukaaregrupp Fröjeli kirikus. Öja võidukaaregrupp on dateeritud 13. sajandisse ja see on kõige kaunimaks peetud puunikerdusteos Ojamaal. Maarja ja Johannese figuurid on tänapäeval asendatud koopiatega, originaalid asuvad Gotlandi Muuseumis Visbys. Põhjaportaal Pühaku kuju põhjaportaalil Pikihoone lõunaportaal Torni alumise korruse aknarida Torni aknad ja veesüliti Kuninga pea pikihoone portaalil Püha Jüri võitlust lohega kujutav seinamaaling Maaling nõidadega Dekoratiivsed võlvimaalingud Epitaaf 1643. aastast Liivakivist altariretaabel 1643. aastast Kantsel 1628. aastast Ristimiskivi 1620. aastast Keskaegne ristimiskivi 1275. aastast pärit triumfirist võidukaares Detail: Aadama ja Eeva pattulangemine Detail: väljaajamine paradiisist Detail: kroonitud Kristus Detail: nutvad inglid Öja Church. - spottinghistory.com "Öja kyrka. - Guteinfo.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. september 2021. Vaadatud 12. septembril 2021. "Triumfkrucifixet i Öja kyrka. - Guteinfo.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. september 2021. Vaadatud 12. septembril 2021. Öja kyrka. - Guteinfo.com Video: Medieval splendour. Öja church, Gotland
Hulja kalmistu

Hulja kalmistu asub Kadapiku külas Kadrina vallas. See jääb Pärnu–Rakvere–Sõmeru maantee äärde ning paikneb Hulja ja Kadrina alevike vahel. Kalmistu on arvatud ajaloomälestiseks. Vanim teadaolev haud on 1889. aastast (Gustav Strick). Kalmistul asus ka puidust kabel, mis on hävinud. 2008. aastal korrastati kalmistu värav. Hulja kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris "Hulja surnuaia väravat hakatakse taastama" Virumaa Teataja, 26. märts 2008 Hulja kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Pavlo Balakin

Pavlo Balakin (sündinud 5. augustil 1982 Donetskis Ukrainas) on Eesti laulja (bass). Pavlo Balakin alustas laulmist lapsena kirikukooris. 2006. aastal lõpetas Donetski Muusikaakadeemia džäss-saksofoni erialal, aastatel 2008–2013 õppis laulmist Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias (Mati Palmi klassis). Ta on täiendanud end Richard Barkeri, Roberta Ferrari, Kristina Vavolo, Kristin Okerlundi, Jeffrey Goldbergi juures. Ta on töötanud koorilauljana aastatel 2002–2008 Donetski Rahvuslikus Ooperi- ja Balletiteatris ja 2008–2013 Rahvusooperis Estonia. Alates 2013. aastast on Balakin Rahvusooper Estonia solist. 2013 – Kristallkingakese auhind 2021 – Eesti Teatriliidu muusikaauhind (nimiosa Gaetano Donizetti ooperis „Don Pasquale“ (Rahvusooper Estonia))
Pariisi II ringkond

Pariisi II ringkond (prantsuse keeles IIe arrondissement de Paris) on Prantsusmaa pealinna Pariisi teine kahekümnest linnaringkonnast. Seda juhitakse koos I, III ja IV ringkonnaga, need moodustavad kokku Pariisi I sektori (Paris-Centre). Tuntud ka kui Bourse, asub see piirkond Seine'i jõe paremal kaldal. Koos kõrvaloleva VIII ja IX ringkonnaga asub seal linna kõige tihedam äritegevus, mille keskmes on Paris Opéra. Seal asub samuti linna suurim kino Grand Rex. See on linna kõige väiksem ringkond, selle pindala on vaid 0,992 km². Elanikke oli ringkonnas 2021. aastal 21 119. Pariisi III ringkond  Pariisi II ringkond – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Pariisi III ringkond

Pariisi III ringkond (prantsuse keeles IIIe arrondissement de Paris) on Prantsusmaa pealinna Pariisi kolmas kahekümnest linnaringkonnast. Seda juhitakse koos I, II ja IV ringkonnaga, need moodustavad kokku Pariisi I sektori (Paris-Centre). Tuntud ka kui Temple, asub see piirkond Seine'i jõe paremal kaldal. See on pindalalt linna tagantpoolt teine ringkond, selle pindala on vaid 1,17 km². Elanikke oli ringkonnas 2021. aastal 32 793. Pariisi II ringkond  Pariisi III ringkond – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Pariisi IV ringkond

Pariisi IV ringkond (prantsuse keeles IVe arrondissement de Paris) on Prantsusmaa pealinna Pariisi üks kahekümnest linnaringkonnast. Seda juhitakse koos I, II ja III ringkonnaga, need moodustavad kokku Pariisi I sektori (Paris-Centre). Tuntud ka kui Hôtel-de-Ville, asub see piirkond suuresti Seine'i jõe paremal kaldal. Sealhulgas hõlmab ringkond poolenisti Île de la Cité ja täielikult Île Saint-Louisi saari. See on linna kolmas kõige väiksem ringkond, selle pindala on vaid 1,601 km². 2021. aasta seisuga oli elanike arv 28 324. Saint-Jacquesi torn  Pariisi IV ringkond – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Vologda oblast

Vologda oblast on oblast Venemaal Loode föderaalringkonnas. Piirneb Arhangelski oblastiga põhjas, Kirovi oblastiga idas, Kostroma ja Jaroslavli oblastiga lõunas, Tveri ja Novgorodi oblastiga edelas, Leningradi oblastiga läänes ja Karjala Vabariigiga loodes. Oblastis asuvad Valgjärv, Kubena järv ning Rõbinski ja Šeksna veehoidla. Rahvaarv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 1 269 568, kellest 96,6% olid venelased ja 1% ukrainlased. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 218 200. Oblasti põliselanikke vepslasi oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 412 ehk 0,03% oblasti elanikest. Suuremad linnad on Tšerepovets (309 500), Vologda (288 400), Sokol (41 700) ja Veliki Ustjug (32 700). Oblast jaguneb 26 rajooniks ja 2 oblastilise alluvusega linnaks (Vologda ja Tšerepovets). Babajevo rajoon (Бабаевский) Babuškini rajoon (Бабушкинский) Belozerski rajoon (Белозерский) Grjazovetsi rajoon (Грязовецкий) Harovski rajoon (Харовский) Kadui rajoon (Кадуйский) Kitšmengski Gorodoki rajoon (Кичменгско-Городецкий) Kirillovi rajoon (Кирилловский) Mežduretšenski rajoon (Междуреченский) Nikolski rajoon (Никольский) Njuksenitsa rajoon (Нюксенский) Sokoli rajoon (Сокольский) Sjamža rajoon (Сямженский) Šeksna rajoon (Шекснинский) Tarnogski rajoon (Тарногский) Totma rajoon (Тотемский) Tšagoda rajoon (Чагодощенский) Tšerepovetsi rajoon (Череповецкий) Ust-Kubena rajoon (Усть-Кубинский) Ustjužna rajoon (Устюженский) Vaški rajoon (Вашкинский) Veliki Ustjugi rajoon (Великоустюжский) Verhovažje rajoon (Верховажский) Vologda rajoon (Вологодский) Vožega rajoon (Вожегодский) Võtegra rajoon (Вытегорский) Oblasti veebileht