laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Albert Pike

Albert Pike (29. detsember 1809 Boston – 2. aprill 1891 Washington) oli USA 33. astme vabamüürlane ja sõjaväelane. Ameerika-Mehhiko sõja puhkedes astus Pike ratsaväkke. Buena Vista lahingus, kus 4500 USA sõdurit võitsid 23. veebruaril 1847 16 tuhande mehelist Mehhiko armeed, teenis Pike rühmaülemana. 1831 lahkus Pike kodust ja seikles kaks aastat Metsikus Läänes. 1833 asus ta elama Arkansase osariigi Little Rocki, kus hakkas kohalikule ajalehele Arkansas Advocate varjunime Casca all kaastööd tegema. Tema artiklid olid piisavalt populaarsed, nii et ta kutsuti ajalehe toimetusse tööle. Ta abiellus Mary Ann Hamiltoniga ja sai kaasavaraks osaluse ajalehes. 1835 oli ta juba ajalehe ainuomanik. Tema ajaleht propageeris Viigide Partei maailmavaadet, ehkki arkansaslased olid maailmavaatelt lõhestunud ja ebajärjekindlad. Pärast sõda asus Pike 1853 elama New Orleansi, kus töötas juristina, ja naasis 1857 Arkansasesse, kus sai tuntuks orjuse pooldajana, kuid jäi Viigide Parteisse. Kui see erakond lagunes, astus ta Mittemidagiteadjate Parteisse. 1859 pakkus Harvardi ülikool Pike'ile audoktori kraadi, aga Pike keeldus. Enne USA kodusõda oli ta setsessiooni vastu, aga kui sõda siiski puhkes, asus ta pooldama konföderatsiooni. 1854 ütles ta, et Lõuna peaks jääma Põhjaga samasse riiki ja otsima temaga võrdsust, aga kui teda sunnitakse alamasse seisusse, on parem olla väljaspool liitu. Pike pidas sageli läbirääkimisi indiaanlastega. Sõja alguses määras konföderatsioon ta enda esindajaks indiaanlaste juures. Ta sõlmis nendega mitu lepingut, millest tuntuim on 1861 sõlmitud leping tšerokiide pealiku John Rossiga. 22. novembril 1861 ülendati Pike brigaadikindraliks. Ta koolitas konföderatsiooni jaoks välja kolm indiaani rügementi. Need olid mehitatud "tsiviliseeritud hõimudest" pärit meestega, kelle lojaalsus konföderatsioonile oli muutlik. Ta juhtis ise indiaaniüksusi Pea Ridge'i lahingus 7.–8. märtsil 1862. Pärast lahingut süüdistati Pike'i, et tema sõdurid olevat vaenlasi skalpeerinud. Selle kohta polnud mingeid tõendeid, kuid Pike läks erru. Pike on ainus lõunaosariikide sõjaväelane või riigitegelane, kellele on Washingtonis skulptuur püstitatud.
Kaerajaan

Kaerajaan on lihtsa ehitusega ühe- või kahetuuriline eesti rahvatants, mida tantsitakse "Kaera-Jaani" saatel. Tantsus osaleb enamasti 4 inimest (2 paari). A-osa võtmemotiiv (Toropil leitmotiiv) on aeglaste ja kiirete käärhüpete vaheldumine, alustades vasaku jalaga (kontratantsu traditsioon). B-osas 2+3 plaksu nelja kõnnisammuga poolringi on Ullo Toomi seade, mis hakkas kohe folkloriseeruma. Raudkatsi kaerajaanis on 2 plaksu ja 6 sammu. Paarilisega käevangus pöörlemine on kupparimuoride üks peamotiive. Anna Raudkatsi 1926. aasta raamatus "Eesti rahvatantsud" on kaerajaan soveldatud (seatud) kujul kümnetuurilise tantsuna. Kristjan Toropi raamatus "Kontratantsud" esineb 17 tantsukirjeldust, mida ta luges kaerajaani-tüüpi kontratantsude hulka. Avaldatud variantidest leidub ka üleminekutüüpe mõne teise sarnase kontratantsutüübi, näiteks kupparimuori ja "ehtsate kaerajaanide" vahel (tantsitakse kupparimuorilikku kaerajaani ja kaerajaanilikku kupparimuorit). Sarnaseid tantse on tuntud ka Lätis ja Leedus. Lõuna-Tartumaalt levis tants 20. sajandi algaastatel üle Eesti ning sellest on arvukalt kirjapanekuid. Alates 1999. aastast on Võnnu alevikus korraldatud "Kaera-Jaani" võistutantsimist rahvatantsurühmadele. Péter Pomozi: Eesti kaerajaanid ja tantsutüpoloogia, Mäetagused. Hüperajakiri. 41/2009 (Central and Eastern European Online Library) "Kaera-Jaani" võistutantsimine, Võnnu vald "Eesti kirjandus" 1939, lk 357–360 Rein Sikk: "Kaerajaan võib saada Eesti Nokiaks" EPL, 26. august 2009 Kaerajaani video Youtube'is
Narva värav

Narva värav on 1814. aastal rajatud võiduvärav (triumfikaar) Peterburis Streikide väljakul. Värav rajati 1814. aastal keiser Aleksander I käsul Peterburi linnapiirile Narva kordoni juurde. Värav oli mõeldud 1812. aasta isamaasõjas Napoleon I-t võitnud Vene vägede auks, kes saabusid tagasi Euroopast pärast sõja lõppu 1814. aastal. Esimene Triumfivärav ehitati 1814. aastal itaalia päritolu arhitekti Giacomo Quarenghi projekti järgi. Ajanappuse tõttu valmistati värav puidust ja alabastrist. Ajutistest materjalidest värav lagunes kiiresti. Uue värava projekteeris juba vene päritolu arhitekt Vassili Stassov, kes säilitas Quarenghi kujundatud Triumfikaare idee, kuid ehitas selle veelgi suursugusema. 30 meetri kõrguse värava põhialusena kasutas ta tellistest laotud karkassi, mis kaeti vasega. Värava kohal koos võidujumalanna Nikega asetseva hobustegrupi lõi skulptor Peter Jakob Clodt von Jürgensburg. Selle all asuval karniisil on kujutatud kaheksat võidu ja rahu vaimu, kelle vahel asetsevatele tahvlitele olid graveeritud võidukate lahingute ajad ja kohad. Karniis toetub neljale suurele sambale, mille vahel asetsevad neli vene sõdalast muistses vanavene sõdalaserüüs, nende vahele tahvlitele olid kullaga graveeritud kõikide võidukas sõjakäigus osalenud polkude nimed. Uus värav valmis 17. augustil 1834. Selleks ajaks oli Peterburi linnapiir liikunud ringkanalist Narva kordonini ning Triumfiväravat hakati nimetama Narva väravaks. Värava sees asub ruumika keldriga kolmekorruseline hoone, kus asus kaua aega Peterburi linnaarhiiv, nüüd on seal aga näituseruumid.
Fraktsioneeriv destillatsioon

Fraktsioneeriv destillatsioon on destillatsioonimeetod mõõdukalt erinevate keemistemperatuuridega vedelike lahutamiseks kasutades fraktsioneerimiskolonni (destillatsioonikolonni), milles toimub korduv aurustumine ja kondensatsioon. Kui komponentide keemistemperatuurid ei erine piisavalt, siis ei õnnestu segu lahutada lihtdestillatsiooni abil. Fraktsioneeriva destillatsiooni puhul on laboratoorsetes seadmetes kasutusel deflegmaator (väike fraktsioneerimiskolonn), mis asetatakse destillatsioonikolvi peale. Vedelike segu keemisel moodustuv aur on samuti komponentide segu. Fraktsioneerivas kolonnis aur jahtub, kondenseerub ja aurustub uuesti kooskõlas Raoult’i seadusega. Iga kondensatsiooni-aurustumise tsükliga aurufaas rikastub kergemaltkeeva komponendiga. Kolonni suur sisepind suurendab nende tsüklite arvu ja sellega parandab lahutamist. Seega kolonni allosas saavutab ülekaalu kõrgemaltkeev ja ülaosas kergemini keev komponent. Kõige sagedamini kasutatakse nn. kuuskdeflegmaatorit (Vigreux kolonn). Joonisel on kolonn kujutatud destillatsioonikolvi peal koos pealisega. Suure sisepinna tõttu toimub deflegmaatoris aurude osaline kondenseerumine ning täielikum tasakaal allavoolava vedeliku (flegma) ja ülesliikuva auru vahel, koos sellega ka komponentide täielikum lahutumine. Flegma ja destillaadi suhe ei ole siin täpselt reguleeritav. Fraktsioneeriva destillatsiooni puhul on väga tähtis optimaalse destillatsioonikiiruse saavutamine. Liiga suure kiiruse (uppumine) ja liiga väikese kiiruse puhul langeb järsult deflegmaatori efektiivsus. Mida suurema efektiivsusega (pikem ja suurema sisepinnaga) on deflegmaator, seda puhtamad on fraktsioonid. Komponentide lahutamise efektiivsuse suurendamiseks kasutatakse kuuskdeflegmaatori asemel täidiskolonni, mis võib olla ühtlaselt täidetud näiteks klaaskuulikestega, klaastoru tükikestega jmt. Väga lähedaste keemistemperatuuridega ainete lahutamiseks kasutatakse täiustatud fraktsioneerimistehnikat – rektifikatsiooni. Destillatsioon Rektifikatsioon Destillatsioonikolonn Jahuti Flegma
Veeaurudestillatsioon

Veeaurudestillatsioon on destillatsiooniprotsess, mida kasutatakse kõrgemalt keevate vedelike korral, mis normaalrõhul destilleerides hakkavad lagunema. Veeaurudestillatsioon on kasutatav ainete eraldamiseks, mis on vees lahustumatud või raskesti lahustuvad. Eelduseks on eraldatava komponendi lenduvus koos veeauruga. Veeaurudestillatsioon võimaldab destilleerida aineid madalamal temperatuuril (praktiliselt 100 °C) võrreldes nende keemistemperatuuriga normaalrõhul. Protsessi tulemusena saadakse destilleeritud aine segu veega, millest vesi tuleb hiljem eraldada. 1) Aine üleajamine vedelikust. Veeaurudestillatsiooni seade erineb lihtdestillatsiooni seadmest sellega, et destillatsioonikolvi põhja lähedale juhitakse toru kaudu tugev veeauru juga, mis genereeritakse keevas veekolvis (nn veeauru moodul). Destilleerimiseks soojendatakse aurumoodulit (selleks võib olla suurema mahuga kolb, mis on varustatud kaitsetoruga) intensiivselt, et destilleeritavat segu läbiks tugev aurujuga. Vajadusel juhitakse aur läbi ülekuumendi, mis võimaldab suurendada destilleeritava aine kontsentratsiooni kondensaadis. Kolbi destilleeritava ainega soojendatakse ettevaatlikult, et kolvis olev vedeliku hulk ei suureneks. Destilleeritava segu üleviske vältimiseks võib kolvi ainega paigutada ka kaldu, nii et pritsmed ei satuks otse jahutisse. Destilleerimine lõpetatakse kui kondensaadis puudub destilleeritav aine ja kondensaat on muutunud läbipaistvaks. Teada on aurudestillatsiooni variatsioon, kus farnesüülkloriid (C15H25Cl) destilleeriti etüleenglükooli aurudega vaakumis. Siin on tegu aine kaasdestillatsiooniga mitteseguneva vedelikuga. 2) Lenduvate ainete üleajamine tahkest materjalist. Veeaurudestillatsioon on üks põhilisi meetodeid eeterlike õlide eraldamiseks taimsest materjalist või taimsest materjalist pressitud õlist. Kasutatakse kahesuguseid seadmeid: droog ja vesi pannakse koos destillatsioonikolbi või droog on eraldi anumas, millest juhitakse läbi veeaur. Samaaegne destillatsioon-ekstraktsioon (SDE) on veeaurudestillatsiooni modifikatsioon, mille puhul jahuti allotsast püütakse hüdrofoobne veeauruga kaasadestilleerunud aine veega mitteseguneva orgaanilise lahustiga vastuvõtjasse. Destillatsioon
Van Jones

Van Jones (õieti Anthony Jones; sündinud 20. septembril 1968) on ameerika ühiskonnategelane ja kodanikuliikumise aktivist. Märtsist septembrini 2009 oli ta Valge Maja keskkonnakvaliteedi nõukogu (Council on Environmental Quality, CEQ) "roheliste töökohtade" erinõunik. Jones sündis Lääne-Tennessee maapiirkonnas. Tema vanemad olid keskkooliõpetajad. Tema vanaisa oli kristliku metodistide episkopaalkiriku juht. Tal on kaksikõde Angela. Lapsena oli Van oma õe sõnul tüüpiline nohik ja Van kinnitab seda ka ise. Kui vanemad kinkisid talle Luke Skywalkeri ja Han Solo nuku, ei pannud Van neid omavahel kaklema, vaid mängis, kuidas nad kandideerivad valitavasse ametisse. Van lõpetas 1986 kohaliku keskkooli ja 1993 Yale'i ülikooli õigusteaduse alal ja asus seejärel elama San Franciscosse. Jones oli juba varakult äge kapitalismi kriitik. Rodney Kingi peksjate üle peetaval kohtuprotsessil osales ta veel õigusteaduse üliõpilane olles vabatahtliku vaatlejana. Ta osales pärast kohtuotsuse väljakuulutamist protestides ja vahistati ebaseaduslikult koos sadade teiste meeleavaldajatega, kuid vabastati süüdistust esitamata. Seejärel Jones radikaliseerus, kuulutas end kommunistiks ja hakkas protestima politsei vägivalla vastu.. Ta asutas 1995 politsei vägivalla ohvrite abitelefoni ja nõustamiskeskuse. Esialgu oli see Juristide Tsiviilõiguste Kaitse Komitee projekt, kuid juba järgmiseks, 1996. aastaks oli see kasvanud nii suureks, et moodustati selliste keskuste katusorganisatsioon Ella Bakeri inimõiguste keskus. Hiljem astus ta organisatsiooni Standing Together to Organize a Revolutionary Movement (STORM), mis "unistas mitmerassilisest sotsialistlikust utoopiast". President Barack Obama nõunikuna sattus ta 2009. aastal avalikkuse teravdatud tähelepanu alla ründavate ja vihaste kommentaaride tõttu vabariiklaste aadressil, millest mitmed olid tehtud enne tema ametiaega presidendi nõunikuna. Muuhulgas toodi päevavalgele fakt, et 2004. aastal allkirjastas Van Jones veebilehe 911Truth.org algatatud vastuolulise petitsiooni. Petitsioonis nõuti George W. Bushi administratsiooni tegevusetuse uurimist 11. septembri terrorirünnakute ärahoidmisel, andes mõista, et Bushi valitsus võis terrorirünnakute ettevalmistamisest teadlik olla, kuid ei võtnud poliitilise kasu lõikamiseks midagi nende ärahoidmiseks ette. Vabariikliku Partei esindajad Kongressis nõudsid Jonesi tagasiastumist ja süüdistasid teda vasakäärmusluses. Jones vastas algul neile rünnakutele ja paljastustele kahe avaliku vabandusega, kuid nende jätkudes teatas 5. septembril 2009, et astub ametist tagasi. White House blog, 10 March 2009, Van Jones to CEQ Eliza Strickland.< The New Face of Environmentalism[alaline kõdulink] - East Bay Express, 02.11.2005 Radical Influence? – Fox News.
Sergei Mihhalkov

Sergei Vladimirovitš Mihhalkov (13. märts (28. veebruar vkj) 1913 Moskva – 27. august 2009 Moskva) oli vene proosakirjanik ja luuletaja. Ta kirjutas Garold El-Registaniga kahasse Nõukogude Liidu hümni sõnad, mida kasutati alates 1944. aastast. 1977. aastal Mihhalkov uuendas hümni sõnu, jättes sealt välja Stalini nime. Stalini preemia lasteluuletuste eest (1941) ning näidendite "Ilja Golovin" ja "Ma tahan koju" eest (1950). Ta on ka 2000. aastast kasutatava Venemaa hümni sõnade autor. 2008 – Püha apostli Andreas Esmakutsutu orden (nr 13)
Puhja vald (1939)

Puhja vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950. Esimene vallavanem oli I Riiginõukogu liige Leopold Antik, 15. detsembril 1939 valiti ta tagasi häältega 7:5. Vald kuulus Riigivolikogu 55. valimisringkonda, kust valiti Mart Rõigas. Jaanuaris 1940 taotles Puhja vallavolikogu õigust vallas maksma panna alkohoolsete jookide müügi keeldu 13. septembril 1945 moodustati vallas Puhja külanõukogu, Vihavu külanõukogu ja Ulila külanõukogu. Gustav Jonson 27. Puhja vald – piirkonnaga, mis moodustub: a) senise Kavilda valla maa-alast, välja arvatud Palupõhja küla talude nr. A-236–A-243 ja Põltsamaa metskonna Põltsamaa metsandiku kvartaalide nr. 141 ja 161 maa-alad; b) senise Ulila valla maa-alast; c) senise Rannu valla Kaugessaare küla talude nr. A-56–A-59 maa-aladest. Riiginõukoguliige vallavanemaks. Rahvaleht, 16. detsember 1939, nr. 296, lk. 2. Nõutakse kohaliku keeluõiguse võimalust. Rahvaleht, 5. jaanuar 1940, nr. 4, lk. 3.
Rajangu vald

Rajangu vald oli vald Pärnu maakonnas aastail 1939–1950. Vald kuulus Riigivolikogu 38. valimisringkonda, kust valiti Oskar Gustavson. 1. aprillil 1939 oli vallas 1702 elanikku. Augustis 1944 nimetas Pärnu maavanem senise vallavanema Arnold Jänese asemele August Mürgi. 12. Rajangu vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Laatre valla maa-alast; b) senise Abja valla Peraküla ja Sarja külade maa-aladest ning Mõisaküla linna ümbruse piirkonnast; c) senise Voltveti valla Räägu küla ja Voltveti metskonna Voltveti metsandiku kvartaalide nr. 328–350, 371, 372, 377, 378 ja 384 maa-aladest; d) senise senise Jäärja valla Romu, kahe Kõrvi, Kure, Vingi, Soo-Vingi, Uus-Vingi, Märksi, Mardi, Mardisaadu, Uue-Kaie, Vana-Kaie, Arjakse, Paistu, Põllu, Mälgu, Tammiku, Loksu, Kaie, Tamme, Sibula, Asula, Välipõllu, Nahtava ja Koidu talude ning Jäärja metskonna Jäärja metsandiku kvartaali nr. 85 maa-aladest. 1945 augustis moodustati Rajangu vallas Kangru külanõukogu keskusega Kangru külas ja Rajangu külanõukogu keskusega Mõisaküla linnas. 1950. aastal Rajangu vald likvideeriti ja selle alad arvati Abja rajooni koosseisu. Rajangul uus vallavanem. Eesti Sõna, 26. august 1944, nr. 198. lk. 3. Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88., Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938 Eesti NSV Teataja, 1945, 32, 501 Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
Saarde vald (1939)

Saarde vald oli vald Pärnu maakonnas aastail 1939–1950. Vald moodustati senise Kilingi valla maa-alast, välja arvatud Kabli ja Vingerja külade ning Kilingi metskonna Kikepere metsandiku kvartaalide nr. 1–18 ja Kilingi metskonna Kilingi metsandiku kvartaalide nr. 1–12 maa-alad, Rae küla piirkond kuni taludeni nr. A-198, A-199, 17-c, A-201, A-203, Lodja metskonna Lodja metsandiku kvartaalideni nr. 70, 71, 79, 80, 83–100 ja Laiksaare metskonna Laiksaare metsandiku kvartaalideni nr. 92 ja 94, kõik kaasa arvatud; senise Pati valla maa-alast, välja arvatud Rehemaa küla, Pati asunduse, Pati vallamaja piirkonna ja Raba küla talude nr. I–XI maa-alad; senise Jäärja valla maa-alast, välja arvatud Veelikse piirkond ja Romu, kahe Kõrvi, Kure, Vingi, Soo-Vingi, Uus-Vingi, Märksi, Mardi, Mardisaadu, Uue-Kaie, Vana-Kaie, Arjakse, Paistu, Põllu, Mälgu, Tammiku, Loksu, Kaie, Tamme, Sibula, Asula, Välipõllu, Nahtava ja Koidu talude ning Jäärja metskonna Jäärja metsandiku kvartaali nr. 85 maa-alad. Vald kuulus Riigivolikogu 38. valimisringkonda, kust valiti Oskar Gustavson. 1945 augustis moodustati Saarde vallas Jäärja külanõukogu keskusega Jäärja külas, Kikepera külanõukogu keskusega Kikepera külas, Ristiküla külanõukogu keskusega Ristikülas ja Saarde külanõukogu keskusega Saarde külas. 1950. aastal Saarde vald likvideeriti. Jäärja, Ristiküla ja Saarde külanõukogud arvati Kilingi-Nõmme rajooni koosseisu, Kikepera külanõukogu ala arvati Pärnu rajooni koosseisu. Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776) Eesti NSV Teataja, 1945, 32, 501 Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
Eerik Loorits

Eerik Loorits (kuni 1935. aastani Erik Voldemar Loorits; 8. jaanuar 1903 – 4. mai 1991 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten). Foto Ohvitseride andmebaas
Ben Bernanke

Ben Shalom Bernanke [bön'änki] (sündinud 13. detsembril 1953 Augustas Georgia osariigis) on juudi päritolu Ameerika Ühendriikide majandusteadlane. Ta oli 1. veebruarist 2006 kuni 3. veebruarini 2014 USA Föderaalreservi juhatuse esimees. 2022. aastal pälvis ta koos Douglas W. Diamondi ja Philip Dybvigiga Rootsi Panga auhinna majandusteaduses Alfred Nobeli mälestuseks. Ben Bernanke sündis Georgia osariigis Augustas, kuid kasvas üles Lõuna-Carolina osariigis Dillonis. Tema isa oli farmatseut, pidas oma rohupoodi ning juhtis osalise tööajaga kohalikku teatrit. Ema oli enne Beni sündi olnud kooliõpetaja, kuid hiljem asus ka tema tööle pereäris. Aastal 1975 kaitses ta Harvardi Ülikoolis bakalaureuse- ja 1979 Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis doktorikraadi majandusteaduse alal. Ta on töötanud Stanfordi, Princetoni ja New Yorgi Ülikooli ning MIT õppejõuna. Ta on pidanud Londoni Majanduskoolis hulgaliselt loenguid rahanduse teooriast. Ta on kirjutanud makroökonoomika kohta 3 raamatut ja mikroökonoomika kohta ühe. Ta oli Riikliku Majandusuuringute Büroo rahamajanduse programmi direktor ja ajakirja American Economic Review toimetaja. Ta kuulub maailma 50 kõige enam avaldatud majandusteadlase hulka. Alates 2002. aastast on ta olnud USA keskpanga Föderaalreservi juhatuse liige. Juunist 2005 kuni jaanuarini 2006 oli ta presidendi majandusnõunike komisjoni esimees. Aastal 2006 sai Ben Bernanke neljaks aastaks Föderaalreservi juhiks. Augustis 2009 nimetati ta ametisse ka järgmiseks ametiajaks, mis algas 2010. aastal. Ben Shalom Bernanke valiti 2006. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks. Detsembris 2009 nimetas ajakiri Time Ben Bernanke aasta inimeseks. Ben Bernanke on abielus Anna Friedmanniga. Neil on kaks last. Elulugu Föderaalreservi lehel
Umma

Umma (araabia أمة‎) on usklike kogukond. Tavapäraselt nimetatakse nõnda islamikogukonda. Sellel sõnal on moslemite jaoks eriline tähendus, kuna see esineb korduvalt Koraanis. Islami umma rajaneb religioossete seaduste ja normide kogumil, mis kannab üldnimetust šariaat.
Aafrika Ühtsuse Organisatsioon

Aafrika Ühtsuse Organisatsioon lühendatult AÜO (inglise Organisation of African Unity (lühend OAU), prantsuse Organisation de l'Unité Africaine (lühend OUA) oli enamikku Aafrika riike ühendav rahvusvaheline organisatsioon, mis tegutses 25. maist 1963 kuni 9. juulini 2002. See asendati Aafrika Liiduga.
Aakre külanõukogu

Aakre külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1973. Aakre külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaal Aakre valla koosseisus. Külanõukogu keskus asus algselt Palamuste külas. Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Aakre külanõukogu 1950 septembris Elva rajooni koosseisu. 1954 juunis liideti Aakre külanõukoguga likvideeritud Pühaste külanõukogu territoorium. 1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides kolhoos "Võit» ja Aakre kolhoos. Külanõukogu keskus asus siis Aakre külas. Seoses Elva rajooni likvideerimisega 1962. aastal arvati Aakre külanõukogu Valga rajooni koosseisu. Aakre külanõukogu likvideeriti 1973. aastal ja selle territoorium liideti Puka külanõukoguga. Külanõukogu asus Valga rajooni põhjaosas Otepää kõrgustiku lääneserval ja Väike-Emajõe orundi idaserval. Ta hõlmas osa praeguse Elva valla alast. Pindala oli 87,2 km², elanike arv 836. Külanõukogu keskus oli Kivirehel (Aakre mõisa keskus). Helmi Järve Kana Kivirehe Laane Laksi Leesiku Matu Niguri Palamuste Pedaste Pikasilla Purtsi Põhu Pühaste Rebaste Rootsi Sauniku Sootla Turbasöödi Tuuse Undi Veere Väljaotsa Ägli Aakre kolhoos (keskus Matul) Elva metsamajand Aakre Algkool Aakre raamatukogu Rebaste kultuurimaja Pühaste raamatukogu Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlus Tartu maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta. Eesti NSV Teataja, 1945, 33, 516 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus "Eesti NSV külanõukogude ühendamisest". Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104 ENE 1. väljaanne, 1. köide, 1968, lk 20 ENE 1. väljaanne, lisaköide, lk 8
Sõvaš

Sõvaš ehk Mädameri (ukraina keeles Сиваш, Гниле Море; vene keeles Сиваш (Sivaš), Гнилое море; krimmitatari Sıvaş, Çürük Deñiz) on limaan, mis eraldab Krimmi poolsaart Euraasia mandriosast. Idas on ta Aasovi merest eraldatud Arabati säärega ning ühendatud Genitšeski väinaga. Läänes on limaan Mustast merest eraldatud Perekopi maakitsusega. Poolsaared jagavad Sõvaši 11 väiksemaks mõrusoolase veega laheks. Need on kõik madalad, sügavus kuni 3,5 m. Sõvaši pikkus on umbes 200 km, lauis on 2 kuni 35 km. Sügavus ja pindala kõiguvad ajuvee ja paguvee tõttu, pindala on keskmiselt umbes 2500 km², sellest umbes 100 km² kuulub saartele ja 560 km² katab vesi ajutiselt. Sõvašši suubub Salgir, mis on veevaene nagu ka muud Sõvašši suubuvad ojad ja uhtorud. Kuiva kliima, suure auramise ja väheste sademete tõttu voolab riimvesi Aasovi merest Sõvašši, kus soolade kontsentratsioon kasvab ning on alates 22‰ lahe põhjaosas kuni 87‰ lahe lõunaosas, lahe lääneosas ületab soolsus 100‰. Vesi sisaldab naatrium-, kaalium- ja magneesiumkloriidi, magneesiumsulfaati ja -bromiidi. Sõvaši rannik on madal, tasane ja rabane, suvel katab neid soolade kiht. Lahe põhi on kaetud kuni 5 m paksuse mudakihiga. Sõvaši soolade üldvarud on umbes 200 miljonit tonni. Nende varude baasil on rajatud Perekopi broomitehas, tehas Krimmi Titaan (toodab titaandioksiidi ja fosforväetisi) ning Krimmi soodatehas. Tšongari juures ületab Sõvaši raudteesild.