laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Elmar Järvet

Elmar Järvet (enne eestistamist Elmar Jakobson; 28. juuni 1911, Hummuli, Valgamaa – 20. november 2001 New York, USA) oli eesti haritlane ja kirikuõpetaja. Ta lõpetas aastal 1931 Tõrva gümnaasiumi, õppis aastatel 1933–1944 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ajalugu, arheoloogiat, etnograafiat ja pedagoogikat (ei lõpetanud), lõpetas aastal 1949 Balti Ülikooli Göttingenis. Ta kuulus korporatsiooni Fraternitas Estica. http://www.torva.edu.ee/uldinfo/ajalugu/vilistlased/proov2?p=9 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=2650 TÜ üliõpilased
Tartu-kirivaksik

Tartu-kirivaksik (Epirrhoe tartuensis) on vaksiklaste sugukonda madara-kirivaksiku perekonda kuuluv liblikaliik. Liik on levinud Baltimaades ja Soomes. Liigi kirjeldas 1965. aastal Tõnu Möls. Tartu-kirivaksik andmebaasis eElurikkus
Madara-kirivaksik (perekond)

Madara-kirivaksik (Epirrhoe) on vaksiklaste sugukonda kuuluv liblikaperekond. Eestis elab 7 sellesse perekonda kuuluvat liiki: Epirrhoe alternata – hallvööt-kirivaksik Epirrhoe galiata – madara-kirivaksik Epirrhoe hastulata – tume-kirivaksik Epirrhoe pupillata – pruunvalge-kirivaksik Epirrhoe rivata – niidu-kirivaksik Epirrhoe tartuensis – tartu-kirivaksik Epirrhoe tristata – mustvalge-kirivaksik
Madara-kirivaksik

Madara-kirivaksik (Epirrhoe galiata) on vaksiklaste sugukonda madara-kirivaksiku perekonda kuuluv liblikaliik. Madara-kirivaksik andmebaasis eElurikkus
Vinni valla lipp

Vinni valla lipp on Lääne-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Vinni valla lipp. Lipp on kinnitatud 13. oktoobril 1995. Ristküülikukujuline kangas on jaotatud horisontaalselt kolmeks laiuks, ülemine ja alumine laid, mis moodustavad 1/4 lipu laiusest on sinised, keskmine laid on aga roheline. Lipu normaalmõõtmed on 100x150 cm ning laiuse ja pikkuse vahekord 2:3. Valla lipp heisatakse: Alaliselt vallamajal ja/või osavalla haldushoonel. Ajutiselt valla pidupäevadel, suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega, samuti muudel avalikel üritustel. Hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti. Kui valla lipp heisatakse koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi või tema omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, valla või muu lipuga, asub valla lipp lippude poolt vaadatuna vasakul teise riigi või Eesti riigilipust. Vinni valla vapp Vinni valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Kopulatsioonikork

Kopulatsioonikork ka seemnevedelikukork (inglise keeles mating plug) on mitmete suguküpsete isasloomade poolt kopulatsiooni vahendusel peamiselt emassuguelunditesse väljutatud seemnevedelikust moodustuv (hüübinud) tahke korgina toimiv moodustis. Hüübiva seemnevedeliku ülesanded pole siiani veel selged, mitmete uurijate arvates saab kopulatsioonikork takistuseks seemnevedeliku väljavoolamisel ja/või edasistel paaritumistel, garanteerides seega isase geenetilise materjali võimalikku edasikandumist viljastumise abiga või ka jättes isasele rohkem aega uusi vastuvõtlikke partnereid otsida. Sellele räägivad aga vastu mitmed asjaolud: emased suudavad tekkinud tahkestunud kehavedelikust vabaneda, et teiste isastega paarituda; kidakärssusside homoseksuaalse kopulatsiooni ajal moodustub samuti hüübinud tahke, kuid seemnevedelikuta kork. Madudel on sigimissüsteemidega seotud käitumist vähe uuritud. Uurijate arvates moodustub kopulatsioonikork madude neeru-sugusegmentide eritistest ja suleb lühiajaliselt emaste madude munajuhad. Seemnevedeliku hüübimist on tuvastatud mitmel sugukonda Natricidae liigitatud maoliigil, näiteks liikidel Nerodia taxispilota, Thamnophis butleri, Thamnophis sauritus, Thamnophis sirtalis, Virginia striatula. Ka rästikuid loetakse nende maoliikide hulka, kelle kopulatsioonil isaste seemnevedelik emase suguavauses üsna kiiresti pärast seemnepurset kopulatsioonikorgiks hüübib. kopulatsioon mitmikisadus Walter Nienstedt, Osmo Hänninen, Antti Arstila, Stig-Eyrik Björkqvist. "Inimese füsioloogia ja anatoomia", Werner Söderström Osakeyhtiö, Kirjastus Medicina, 6 trükk, lk 451, 2011, toimetaja Georg Loogna, tõlkija Heli Kõiv, keeletoimetaja Tiiu Sulsenberg, ISBN 9985-829-36-0. Abele LG, Gilchrist S., Homosexual rape and sexual selection in acanthocephalan worms.Lühikokkuvõte, Science., 1. juuli 1977;197(4298):81-3, veebiversioon (vaadatud 12.06.2014) (inglise keeles) Robert L. Smith, Sperm Competition and the Evolution of Animal Mating systems, lk 514 - 515, 1984, Academic Press, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 12.06.2014) (inglise keeles) J. Danzy, V. Gutierrez, J. Pampush, ja B. Campbella, Factors Affecting the Distribution of Copulatory Plugs in Rhesus Monkeys (Macaca mulatta) on Cayo Santiago, Folia Primatol (Basel). Nov 2009; 80(4): 264–274., Published online 26. oktoober 2009, doi: 10.1159/000252585, PMCID: PMC2813805, veebiversioon (vaadatud 12.06.2014) (inglise keeles) (inglise keeles) JUDITH REITMAN, Stopping Malaria With a Chastity Belt, 30. märts 2010, veebiversioon (vaadatud 12.06.2014) (inglise keeles) (inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Mating plug seisuga 12.06.2014.
Alfred Jodl

Alfred Josef Ferdinand Jodl (10. mai 1890 Würzburg – 16. oktoober 1946 Nürnberg) oli Saksa sõjaväelane ning Relvajõudude ülemjuhatuse esimehe asetäitja. Mõisteti Nürnbergi tribunali poolt surma. Alfred Jodl oli olnud Hitleri üks lähimaid sõjalisi nõuandjaid, mistõttu otsustasid Nürnbergi kohtunikud, et ta peab surema. Jodl poodi üles 16. oktoobril 1946. aastal. Hukkamisel viibinud Ameerika Ühendriikide ajakirjanik Howard K. Smith kirjeldas sündmust nii: "Surmaprotsessioonis üheksas oli Alfred Jodl. Tema Wehrmachti mundris krae turritas, nagu oleks ta selle kiirustades selga pannud, ja ta astus märkimisväärselt närviliselt surmamajja. Ta niisutas pidevalt oma huuli ja tema nägu oli mõtteis ja piinatud, kui ta läks astmeist üles võllapuu juurde märksa vähem kindlamate sammudega kui Keitel. Tema hääl oli rahulik, kui ta sõnus oma viis viimast sõna maailmale: "Ma tervitan sind, minu Saksamaa." Kell 02.34 langes Jodl tapalava musta auku." Seitse aastat peale hukkamist muutis Saksa kohus surmaotsust, sest leiti, et Jodl nõustas Adolf Hitlerit siiski kõigest operatiivasjades. Tema vend Ferdinand Jodl oli Wehrmachti ohvitser. Rasch, Ebbe (2022). "Hukkamised Nürnbergis". Imeline Ajalugu (5/2022 trükk). Tallinn: Äripäev. Lk 45.
Tähnikvaksik

Tähnikvaksik (Abraxas) on vaksiklaste sugukonda kuuluv liblikaperekond. Eestis elab kaks sellesse perekonda kuuluvat liiki: Abraxas grossulariata – karusmarja-tähnikvaksik Abraxas sylvata – pargi-tähnikvaksik
Atlassvaksik

Atlassvaksik (Lomographa) on vaksiklaste sugukonda kuuluv liblikaperekond. Eestis elab kaks sellesse perekonda kuuluvat liiki: Lomographa bimaculata – kakstäpp-atlassvaksik Lomographa temerata – vöödiline atlassvaksik
Hiidvaksik

Hiidvaksik (Geometra papilionaria) on vaksiklaste sugukonda hiidvaksiku perekonda kuuluv liblikaliik. Hiidvaksik andmebaasis eElurikkus
Hiidvaksik (perekond)

Hiidvaksik (Geometra) on vaksiklaste sugukonda kuuluv liblikaperekond. Eestis elab üks sellesse perekonda kuuluv liik – hiidvaksik (Geometra papilionaria).
Hans Krebs (kindral)

General der Infanterie Hans Krebs (4. märts 1898 – 2. mai 1945) oli Saksa ohvitser Teise maailmasõja ajal. Ta oli Tammelehtedega Raudristi Rüütliristi kavaler. Saksamaa kindralstaabi ülemaks määratud Hans Krebs lasi ühena viimastest ennast maha Führerbunkeris koos Wilhelm Burgdorfiga.
Kedrikvaksik

Kedrikvaksik (Biston) on vaksiklaste sugukonda kuuluv liblikaperekond. Sellesse perekonda kuulub 49 liiki, neist elab Euroopas 3 liiki. Eestis elab kaks sellesse perekonda kuuluvat liiki: Biston betularia – kase-kedrikvaksik Biston strataria – tamme-kedrikvaksik
Kase-kedrikvaksik

Kase-kedrikvaksik (Biston betularia või Biston betularius) on vaksiklaste sugukonda kedrikvaksiku perekonda kuuluv liblikaliik. Liik on laia levikuga, esinedes peaaegu kõikjal Euroopas, aga ka Aasias ja Põhja-Ameerikas. See liik on saanud klassikaliseks uurimisobjektiks, kuna pandi tähele, et tööstusmaasikus, kus puutüved olid muutunud tumedaks, vahetusid heledate tiibadega vormid tumedate vastu. See on melanismi näide. Ka kase-kedrikvaksku röövikud võivad olla erineva varjevärvusega sõltuvalt elupaigast. Röövik võib oksal olla oksasarnane, siis on tegu mimikriga. Noor MA, Parnell RS, Grant BS (2008). Humphries, Stuart (toim). "A Reversible Color Polyphenism in American Peppered Moth (Biston betularia cognataria) Caterpillars". PLoS ONE. 3 (9): e3142. DOI:10.1371/journal.pone.0003142. PMC 2518955. PMID 18769543.{{cite journal}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Kase-kedrikvaksik andmebaasis eElurikkus
Tamme-kedrikvaksik

Tamme-kedrikvaksik (Biston strataria või Biston stratarius) on vaksiklaste sugukonda kedrikvaksiku perekonda kuuluv liblikaliik. ♂ ♂ △ Tamme-kedrikvaksik andmebaasis eElurikkus
Eesti valgepealine lambatõug

Eesti valgepealine lambatõug on varavalmiv, heade lihavormidega lihalambatõug, kellelt saadakse valget poolpeenvilla (keskmise peenusega 31 μm). Eesti valgepealised lambad on väiksema kehamassi ja villatoodanguga, kuid nende uted on suurema viljakusega ning nende villa kvaliteet on parem kui eesti tumedapealistel lammastel. Eesti valgepealiste lammaste aretus- ja tõukarjade 1997.–2001. aastate jõudluskontrolli keskmiste näitajate põhjal oli eesti valgepealistel uttedel kehamass 76 kg, jääradel 88 kg, villatoodang 3,0 kg, uttedel sündis 157 talle 100 poeginud ute kohta, tallede kehamass 105 päeva vanuses oli 24,2 kg. Eesti Lambakasvatajate Seltsi andmeil osales 2007. aasta jõudluskontrollis 20 erinevat eesti valgepealist tõugu lambafarmi, kus peeti 2906 lammast. See moodustas 45% jõudluskontrolli all olevatest lammastest.Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ameti hallatava lammaste registri andmeil oli 2003. aastal registris 31 997 lammast, neist 7850 eesti valgepealist lammast ehk 24,5% kõikidest lammastest. Seega on eesti valgepealine lambatõug teine olulisim lambatõug eesti tumedapealise tõu järel. Eesti valgepealise lambatõu kujundamise esimesel etapil kasutati kohalike valgepealiste maalammaste vältavat ristamist ševioti tõugu jääradega ja mõningal määral ka sisestavat ristamist romnimarši ja border-leisteri lambatõugu jääradega. Põhiliseks parandajatõuks 20. sajandil oli ševioti lambatõug. Teisel aretusetapil toimus rohkearvuline jäärajaamade asutamine, valgepealiste lammaste massiline ristamine soovitustõu tüüpi jääradega ning tõutuumikute moodustamine. Sihipärase Tõuaretuse tulemusena saadi vajalik arv soovitud tõutunnustega lambaid. 1958. aastal tunnistas Eesti NSV Põllumajandusministeerium valgepealiste lammaste tõugrupi eesti valgepealiseks lambatõuks. Tänapäeval on eesti valgepealiste lammaste parandajateks tõugudeks tekseli, dorseti, dala ja soome maalambatõug. Eesti maalammas Eesti tumedapealine lambatõug Romnimarši lambatõug Border-leisteri lambatõug Ševioti lambatõug Tekseli lambatõug Dorseti lambatõug Dala lambatõug Soome maalambatõug Eesti valgepealine lambatõug Hõim, H. & Jaama, K. 1988. Eriloomakasvatus. Tallinn: Valgus Hõim, H. & Jaama, K. 1988. Eriloomakasvatus. Tallinn: Valgus
Atmosfäär (täpsustus)

"Atmosfäär" võib tähendada erinevaid asju: Atmosfäär (Maa atmosfäär), Maad ümbritsev kihilise ehitusega õhukest Astronoomias räägitakse analoogia põhjal Maa atmosfääriga ka planeedi atmosfäärist (sealhulgas Marsi atmosfäärist) ja tähe atmosfäärist. Atmosfäär (ühik), rõhuühik Atmosfäär (esteetika)
Suhtesõlmed

"Suhtesõlmed" on Inga Raitari eneseabiraamat, mis ilmus Eesti raamatukirjastuses Legend aastal 2014. Selles raamatus on püütud ühendada Lääne psühholoogia ja Ida iidsed õpetused teemast, mis puudutab iga inimest sõltumata vanusest ja elukogemusest. Autor pakub õpetusi inimese suhetest kui iseenda mõistmise etappidest ning inimesest endast oma suhete põhjustajana. Kui suhetega joostakse ummikusse, katkevad ka muud elus olulised niidid. Lähisuhteid samastatakse sageli seksiga ning proovitakse end selle põhjal määratleda; nii ei leita tõelist armastust. Autor seletab, kuidas kõik meie maailmas on suhteline ja asjad väljenduvad suhete kaudu ning seeläbi suhteid parandades saab paremaks muuta kogu enda maailma. "Suhtesõlmed" on suuremas osas kirjutatud üsna lihtsas keeles, et ka eelteadmisteta inimene saaks sellest aru. http://www.lektoorium.ee/arhiiv/item/suhtesolmed-koeitvast-seksist-toelise-armastuseni-tartus http://www.apollo.ee/suhtesolmed.html "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. september 2014. Vaadatud 5. septembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Apollo "Suhtesõlmed" Lektoorium arutelu "Suhtesõlmed" Rahva Raamat "Suhtesõlmed
Mõkola Lõtvõn

Mõkola Lõtvõn (ukraina keeles Микола Михайлович Литвин; sündinud 8. märtsil 1961 Sloboda Romanivskas) on Ukraina sõjaväelane. Armeekindral (2008) Mõkola Lõtvõn oli Ukraina Piirivalveteenistuse juht aastatel 2003–2014. Aastatel 1979–1980 teenis Mõkola Lõtvõn Nõukogude väegrupis Ida-Saksamaal. Aastatel 1993–1996 teenis ta Ukraina Rahvuskaardis, aastatel 1996–2001 oli ta Ukraina sisevägede komandöri asetäitja. 1997. aastal lõpetas ta Harvardi ülikoolis sõjandusalase kursuse ning ülendati 1999. aastal polkovnikust kindralleitnandiks. 2001. aasta 14. juulil määrati Lõtvõn Ukraina sisevägede ülemaks ning sama aasta 12. novembril piirivalvevägede ülemaks. 2003. aastal moodustati piirivalvest iseseisev riigiteenistus, mille ülemaks sai Lõtvõn. 2008. aastal ülendati Lõtvõn Ukraina armeekindraliks.. Mõkola Lõtvõni on autasustatud Bogdan Hmelnitski III (1999), II (2004) ja I järgu (2011) ordeniga. Mõkola Lõtvõn on abielus, peres on tütar. Mõkola Lõtvõnil on kaks venda, Petro ja Volodõmõr, kes on olnud Ukraina riigiteenistuses kõrgetel kohtadel. Secretive edict. Presidential decree. August 21, 1999 On appointment of M.Lytvyn the Chief of Central Department - Commander of Internal Troops of the Ministry of Internal Affairs of Ukraine. Presidential decree. July 14, 2001 On appointment of M.Lytvyn Chairman of the State Committee for state border guard of Ukraine. Presidential decree. November 12, 2001 On appointment of M.Lytvyn Chairman of the State Border Guard Service of Ukraine. Presidential decree. July 31, 2003 On conferring military rank. Presidential decree. August 20, 2008 Lytvyn surrendered all his companions. Comments Ukraine. January 21, 2011 Biograafia Piirivalveteenistuse kodulehel (ukraina keeles)
Ancona provints

Ancona provints on provints Itaalias Marche maakonnas. Provintsi keskuseks on Ancona linn. Ancona provints jaguneb 49 omavalitsusüksuseks (comune). Fabriano pindala on suurim, Castelbellino pindala kõige väiksem. Kahes omavalitsusüksuses elab alla 1000 elaniku, Poggio San Marcellos ja San Paolo di Jesis. Ancona Ancona Ancona Loretello kastell Barbara Castelleone di Suasa Castelleone di Suasa Castelleone di Suasa "Popolazione residente al 1º gennaio 2019". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. juuli 2019. Vaadatud 14. detsembril 2019. Andmed 2010. aasta kohta, ISTAT Ancona provintsi koduleht (itaalia keeles)
Meluha surematud

"Meluha surematud" on esimene raamat Amish Tripathi Shiva triloogia sarjast. Loo sündmustik leiab aset Meluha riigis, kuhu saabub tiibetlane Shiva. Meluhalased usuvad, et Shiva on nende kauaoodatud päästja Neelkanth. Seda kinnitab ka juhtum, kui Shiva joob legendaarset ravimjooki somrast, mis muudab tema kaela siniselt kumavaks. Sõdalane otsustab Meluha riiki aidata sõjas chandravansh'ide vastu, kes on ühendanud jõu naagade neetud rahvaga. Kogu teekonna ja lõpliku võitluse käigus hakkab Shiva mõistma, kuidas tema valikud mõjuvad mehele, kelleks ta püüab saada, ja millised tagajärjed nendega kaasnevad. Tripathi oli alguses otsustanud kirjutada raamatu kurjuse filosoofiast, kuid perekonna keelitamisel kirjutas romaani hoopis Šivast, ühest hinduistlikust jumalusest. Ta võttis nõuks toetuda kontseptsioonile, et kõik jumalused olid kord inimolendid ja ainult oma inimesena tehtud tegude tagajärjel muutusid nad kuulsateks jumalateks. Kui raamat kauplustesse jõudis, sai see suure edu osaliseks. Rohke nõudluse tõttu on seda korduvalt uuesti trükitud. Kriitikud võtsid raamatu üldiselt hästi vastu, kuigi osa neist leidis, et autori kirjutusstiil kaotab raamatu vältel kohati keskpunkti. Kolmanda raamatu ilmumise ajaks 2013. aastal oli Shiva triloogiast saanud kõige kiirema läbimüügiga raamatusari India kirjastusajaloos. Iidse Induse oru salapärase kadunud kultuuriga kunagi uhke olnud riik on silmitsi tõsiste ohtudega. Kannatatakse pidevalt laastavate rünnakute käes, sest täiesti vastandlik naaberriik näib olevat sõlminud liidu põlualuse ja pahelise rassiga, mis koosneb hämmastavate võitluskunstioskuste ja väärarengutega inimestest. Ainus lootus on iidne, põlvest põlve korratav legend: "Kui kurjus võtab oma suurimad mõõtmed ja kõik tundub olevat kadunud, ilmub teie sekka kangelane." Kuid kas tõesti see lihtne tiibetlane Shiva ongi kauaoodatud kangelane? Kas ta üldse tahab nende kangelane olla? Mis paneb mehe oma saatusele alistuma, kas armastus või kohusetunne? http://www.rahvaraamat.ee/p/meluha-surematud-shiva-triloogia-1-osa/504991/en?isbn=9789949953202 Ülevaade E-raamat Apollo "Meluha surematud"
Venoosurge

Venoosurkeks (ladina keeles sinus venosus; sinus venosus cordis) nimetatakse paljudel keelikloomadel (nagu kalad, kahepaiksed, roomajad, maolised jt) südame parema kojaga seotud õõnsat anatoomilist struktuuri. Osad autorid loevad venoosurget südame lisakambriks kuna ta sisaldab müokardi. Looteeas madude südant on vähe uuritud kuid südametoru areneb neil juba munas olles. Munast koorunud ja/või sündinud maopoegadel on südame kaks koda täielikult eraldatud ja venoosurge asub südame paremast kojast ülespoole. Ühe uuringu käigus tuvastati annetatud viljastatud munadest inkubaatoris koorunud 2 päeva vanustel maisi-roninastikutel (Pantherophis guttatus guttatus) kõik täiskasvanud maole omased südame struktuurid. Venoosurge koosneb kahest, vasakust ja paremast, sinus horns-ist. Venoosurke kaudu sisenevad õõnesveenid südame paremasse osasse. Venoosruge on inimestel looteeas esinev südametoru, millest moodustub osa südame paremast kojast. Bjarke Jensen, Gert van den Berg, Rick van den Doel, Roelof-Jan Oostra, Tobias Wang, ja Antoon F. M. Moorman, Development of the Hearts of Lizards and Snakes and Perspectives to Cardiac Evolution, PMCID: PMC3673951, PLoS One. 2013; 8(6): e63651., Published online 5. juuni 2013, doi: 10.1371/journal.pone.0063651, veebiversioon (vaadatud 12.06.2014) (inglise keeles) "Meditsiinisõnastik" 704:2004. Marja J.L. Kik, Mark A. Mitchell, Reptile Cardiology: A Review of Anatomy and Physiology, Diagnostic Approaches, and Clinical Disease, 52 Seminars in Avian and Exotic Pet Medicine, 14. köide, nr 1 (jaanuar), 2005: ll 52– 60, veebiversioon (vaadatud 12.06.2014) (inglise keeles) Bjarke Jensen, Bastiaan J. D. Boukens, Tobias Wang, Antoon F. M. Moorman ja Vincent M. Christoffels,[file:///C:/Documents%20and%20Settings/kasutaja/My%20Documents/EuropeanVIper/jcdd-01-00014.pdf Evolution of the Sinus Venosus from Fish to Human], J. Cardiovasc. Dev. Dis. 2014, 1, 14-28; doi:10.3390/jcdd1010014, veebiversioon (vaadatud 12.06.2014) (inglise keeles)
Eesti maalammas

Eesti maalammas on Eesti põline lambatõug, mis on hästi kohanenud kohaliku ilmastikuga. Eesti maalammas on väga vastupidav, söötmis- ja pidamistingimuste suhtes vähenõudlik ning hästi kohanenud. Jäärad on enamasti sarvedega, pea on väike (laius 12 cm, pikkus 20 cm), kõrvad lühikesed. Saba on lühike (1948. aastal Saaremaalt kogutud andmetel keskmiselt 23,6 cm), kere võrdlemisi lühike (64–70 cm), selg sagedasti nõgus, laudjas luipu, turja kõrgus 55–58 cm, rinna laius 16–18 cm ja ümbermõõt 78–80 cm. Pea ja jalad ei ole kaetud villa, vaid läikiva karvaga. Villa värvus on valge, hall, pruun, must; vill on jäme, koosnedes alus- ja pealisvillast. Pealisvillkarvad on jämedad, sirged ja alati alusvillkarvadest pikemad, talvel on neid 15% villakust. Alusvillkarvasid on talvel 80% ja üleminekukarvasid 5%, toimub karvavahetus: suvel väheneb alusvillkarvade osakaal. Villatoodang on keskmiselt 2 kg. Täiskasvanud jäärad kaaluvad 40–55 kg, uted 35–45 kg, olenevalt söötmisest. Maalambad on viljakad (kaksikud, kolmikud, nelikud), tallede sünnikaal 2–3 kg, talled on tugevad ja haigestuvad harva, kaheksakuuselt kaaluvad noorlambad 20–25 kg. Hästi süüa saades annab utt neljakuusel imetamisperioodil 80–150 kg piima. Liha on jämedakiuline, nuumamisel ladestub rasv naha alla ja siseelundeisse. Esimesed kirjalikud andmed maalamba kohta pärinevad 18. sajandi lõpust. Põhjalikud andmed Eesti maalambast pärinevad Kristjan Jaamaalt 1959. aastast: eesti jämevillaline maalammas kuulub põhja-lühisabaliste lammaste hulka, majandusliku klassifikatsiooni järgi kasukanahalammaste sekka. Maalambaentusiastid on palju ära teinud maalamba säilitamiseks. Esialgu koonduti Eesti maalamba ühingusse (EMLÜ), et leida üles võimalikult palju maalambaid ja võtta need kaitse alla. Nüüdseks on sellest ühingust välja kasvanud teisigi maalammaste hoiuühendusi, üks olulisemaid on Kihnu maalambakasvatajate selts. EMLÜ-l oli andmeid, et maalammas võib olla säilinud küllalt arvukalt Lääne-Eestis, vähesel määral Lõuna-Eestis ja mujalgi. Ohustatud põlistõuge peetakse väärtuslikuks kogu Euroopas, seepärast taotleti Eestimaa Looduse Fondi maalambaprojekti juhi Kaia Lepiku eestvedamisel UNESCO toetust, et teha maalamba kohta teaduslik analüüs. UNESCO pidas projekti väga oluliseks ja andis selle tarbeks raha, toetust leiti ka muudest allikatest. aborigeenne tõug Eesti tumedapealine lambatõug Eesti valgepealine lambatõug Kihnu maalammas Ärmpalu-Idvand, A. 2009. Kihnu maalammas on elus ja hea tervise juures. Eesti Loodus, 10: 6–12. Lepik, K. 2011. Ohustatud tõud ja põlistõud. Eesti Loodus, 2: 29–31. Saarma, U. 2009. Eesti ja Euroopa põlislammaste lugu kahe teadusuuringu valguses. Eesti Loodus, 10: 13–17.
Südamekoda

Südamekojaks (ladina keeles atrium cordis) nimetatakse paljudel keelikloomadel südames olevaid õõsi, kuhu tuleb veri suurtest veenidest ja suundub südamevatsakesse. Südamekoja areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Nii näiteks on kaladel üks aga kahepaiksetel, roomajatel, madudel, lindudel ja imetajatel kaks südamekoda. Madudel on tuvastatud kaks südamekoda: parem südamekoda (atrium dextrum) ja vasak südamekoda (atrium sinistrum). Inimestel on samuti kaks südamekoda. Südamekojad kontraheeruvad vatsakestest veidi varem ja nende eesmised-külgmised osad on välja sopistunud parema ja vasaku kojakõrva (auricula atrii dextra et sinistra) kujul. Vasaku ja parema südamekoja vahel paikneb kodadevahesein (septum interatriale). kodadevaheseina defekt "Meditsiinisõnastik" 745:2004. Meeli Roosalu. "Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 152, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9. Sissekanne Encyclopaedia Britannicas
Ascoli Piceno provints

Ascoli Piceno provints on provints Itaalias Marche maakonnas. Provintsi keskuseks on Ascoli Piceno linn. Ascoli Piceno provints jaguneb 33 omavalitsusüksuseks (comune). Acquasanta Terme Acquaviva Picena Appignano del Tronto Arquata del Tronto Ascoli Piceno Carassai Castel di Lama Castignano Castorano Colli del Tronto Comunanza Cossignano Cupra Marittima Folignano Force Grottammare Maltignano Massignano Monsampolo del Tronto Montalto delle Marche Montedinove Montefiore dell'Aso Montegallo Montemonaco Monteprandone Offida Palmiano Ripatransone Roccafluvione Rotella San Benedetto del Tronto Spinetoli Venarotta Parco nazionale dei Monti Sibillini Parco nazionale del Gran Sasso e Monti della Laga Riserva naturale regionale Sentina  Horvaatia – Split  Suurbritannia – Derbyshire  Hispaania – Zaragoza provints  Rumeenia – Galați maakond "Popolazione residente al 31 maggio 2019". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. juuli 2019. Vaadatud 5. novembril 2019.  Ascoli Piceno provints – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ascoli Piceno provintsi koduleht (itaalia keeles)