laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mikk Jürjens

Mikk Jürjens (sündinud 11. jaanuaril 1987 Raplas) on eesti näitleja, režissöör ja produtsent. Ta on lõpetanud 2010. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli XXIV lennu näitlejana, samast aastast töötab Tallinna Linnateatris. 2010. aastal mängis ta Martti Helde filmis "Külm on". 2012. aasta sügishooajal oli ta "Laulukarusselli" saatejuht. 2021. aastal oli ta komöödiasarja Alo režissöör. 2023. aastal esilinastuvas filmis "Kaka, kevad ja teised" dublaažinäitleja. Ta on abielus näitleja ja laulja Mari Jürjensiga. "Jürjens, Mikk - Eesti Entsüklopeedia". Eesti Teatriliit. Vaadatud 17. veebruaril 2024. "Külm on (2010)". Eesti filmi andmebaas. Vaadatud 17. veebruaril 2024. Linkgreim, Inga-Gretel, toim (10. oktoober 2012). "ETV saade "Laulukarussell" alustab 20. hooaega". ERR. Vaadatud 17. veebruaril 2024. "Vaata koomilisi stseene komöödiasarja "Alo" filmimisest". Diktor. 16. juuli 2021. Vaadatud 17. veebruaril 2024. "Kivirähki ainetel: uues kodumaises animafilmis seikleb kakajunn". Postimees. 21. detsember 2022. Vaadatud 21. detsembril 2022. Mari Pokinenist sai Mari Jürjens, ERR, 15. aprill 2014 Mikk Jürjens Linnateatri kodulehel Margus Mikomägi, Mikk Jürjens: "Ma usun meeletult armastusse!" Teatritasku, 20. mai 2010
Ökosüsteemsed hüved

Ökosüsteemsed hüved (inglise ecosystem goods) on looduslike protsesside tulemusena kujunevad ressursid, mida inimesed saavad kasutada ja millel on olemas turuväärtus. Ökosüsteemsed hüved on nt ravimtaimed, turismiobjektid. Ökosüsteemsed hüved erinevad ökosüsteemsetest teenustest ehk keskkonnafunktsioonidest (inglise ecosystem services) seeläbi, et hüvedele antakse mingi turuväärtus, ökosüsteemseid teenuseid aga väärtustatakse, kuid neid üldjuhul ei müüda (ei oma turuväärtust). Ökosüsteemsed teenused Primack, R. P., Kuresoo, R. & M. Sammul, 2008. Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse. Tartu: Eesti Loodusfoto, lk 374
Taivo Kastepõld

Taivo Kastepõld (2. septembril 1942 Tartumaal Salu külas – 19. märts 2019) oli eesti ornitoloog. Taivo Kastepõld õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis bioloog-zooloogi erialal. Ta oli Matsalu looduskaitseala direktor ja aastail 1977–1992 rõngastuskeskuse direktor. 2002 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2012 Eerik Kumari looduskaitsepreemia "Eesti Ornitoloogiaühingu koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. märts 2019. Vaadatud 21. märtsil 2019.
Aarne Vaik

Aarne Vaik (sündinud 15. märtsil 1942) on eesti muinsuskaitsetegelane ja Käsmu Meremuuseumi looja. Ta on lõpetanud 1971. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina. Ülikooliajal osales ansamblis Rajacas. 2011 Valgetähe V klassi teenetemärk Kes on Aarne Vaik Käsmu Meremuuseum "Ühemehe monument Käsmule" Horisont, detsember 1998 "Aarne Vaik mängib muuseumimängu" Õpetajate Leht, 19. jaanuar 2001 "Aarne Vaik võitleb oma muuseumi eest" Eesti Ekspress, 19. veebruar 2012
Rein Tenson

Rein Tenson (24. august 1943- 14.juuni 2021 ) oli eesti bioloog. Sündis Tartus, pere kolmanda lapsena. Räpina Keskkooli lõpetas toimeka ja loodusehuvilise abituriendina 1962. aastal. Sellele järgnesid Tartu Riiklik Ülikool ja sõjaväeaastad. Ülikooli ajal oli Rein tuntud Tartu üliõpilaspäevade juhina – mäletatakse tõrvikurongkäike ja fosforiidivastaseid koosolekuid. Neil aastatel osales ta peamiselt bioloogiaüliõpilastest koosnevas ansamblis Rajacas, mille tuntuim laul on „Kuni su küla veel elab“. Diplomitööks valis ta Taevaskoja samblike koosluste uurimise. Juhendajaks oli professor Hans Trass. Ülikooli järel suunati ta tööle Aegviidu Metsamajandisse, looduskaitsespetsialistiks. Töö oli keeruline, sest kaitsealal olid Vene sõjaväebaasid, aga neile eestlaste piirangud, eriti jahikeeld, ei sobinud. Aravuse forellimajandis tegi Rein oma elutöö, töötades algul kalakasvatajana ja hiljem majandi juhina – kokku ligi 40 aastat. Seal vajati majanduslikku mõtlemist ja koostöö-oskust teiste Eesti kalakasvandustega. Tema initsiatiivil sündis kogu Eestis populaarseks saanud MTÜ Eesti Kalaturism. Eesti iseseisvusajaga koos saabunud põllumajandusreformi järel oli forellimajand esimene tootmisüksus Eduard Vilde nimelise kolhoosi 37-st üksusest, kus asutati omaette majandamisüksus - aktsiaselts. Sealt käidi mõõtu võtmas mitmelt poolt. Reinu kirjutatud kogemuslood olid ajakirjanduses oodatud. 2014. aastal anti kalakasvandus edasi uutele omanikele ja pere kolis Pärnusse. Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] Rein Aravuselt: Rein Tenson 60. Eesti Kalakasvataja (Eesti Kalakasvatajate Liidu infoleht) 2(36), juuli 2003, lk 7 Hillar Palamets "Kuidas Majakast sai Rajacas." (Jutustab Ain Kallis)[1] Tartu Ekspress 22. veebruar 2012. Toomas Jüriado. "Kallis, mees parteist "Parem ilm". (Intervjuu Ain Kallisega.) – Eesti Loodus 2012, mai, lk. 38.
Ilmar Kotta

Ilmar Kotta (sündinud 1. novembril 1947 Tallinnas) on eesti merebioloog, zooloog. Ta lõpetas 1966. aastal Elva Keskkooli ja 1971. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna. Aastatel 1971–1986 töötas ta Läänemere Kalamajanduse Teadusliku Uurimise Instituudi nooremteadurina ning kuni 1991. aastani samas teadurina. 1991–1992 oli ta teadur Ökoloogia ja Mereuuringute Instituudis ja 1992–2005 Eesti Mereinstituudis. Alates 2005. aastast on ta Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonnas ja Eesti Mereinstituudis vanemteadur. 2017 Tartu Ülikooli aumärk Tema pojad on helilooja ja muusikateadlane Kerri Kotta ning zooloog ja merebioloog Jonne Kotta. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. Ilmar Kotta Eesti Teadusinfosüsteemis
Liigikaitseline introduktsioon

Liigikaitseline introduktsioon (ka liigikaitseline sissetalumine, uusasustamine) (inglise conservation introduction, benign introduction) on tehistingimustes kasvatatud või loodusest kogutud isendite asustamine neile sobivasse elupaika väljaspool nende ajaloolist levilat. introduktsioon reintroduktsioon Primack, R. P., Kuresoo, R. & M. Sammul, 2008. Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse. Tartu: Eesti Loodusfoto, lk 372
Tulevikuväärtus

Tulevikuväärtus ehk võimalusväärtus (inglise keeles option value) on elurikkuse või mingi muu ressursi potentsiaalne kasu inimühiskonnale tulevikus. Nt mingis taimes leiduvad biokeemilised ained, mis võivad väärtuslikuks osutuda tulevikus. Tulevikuväärtusega õigustatakse mõnikord ohustatud liikide kaitsmist, sest lisaks elurikkuse säilitamisele, ei tea me, mis kasu võib neist liikidest tulevikus saada (nt teaduses). Kasutusväärtus Olemasoluväärtus Primack, R. P., Kuresoo, R. & M. Sammul, 2008. Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse. Tartu: Eesti Loodusfoto, lk 372
Olemasoluväärtus

Olemasoluväärtus ehk olemisväärtus ehk eksisteerimisväärtus (inglise keeles existence value) on hüve või rahulolu, mille inimesed saavad teadmisest, et mingi objekt on olemas. Olemasoluväärtust hinnatakse enamasti rahas, mida inimesed on nõus maksma, et nt mingi liik välja ei sureks või et ökosüsteemide terviklikkus ja ökosüsteemsed hüved ja teenused säiliksid. Kaudne kasutusväärtus Otsene kasutusväärtus Tulevikuväärtus Primack, R. P., Kuresoo, R. & M. Sammul, 2008. Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse. Tartu: Eesti Loodusfoto, lk 370
Ninasarviklased

Ninasarviklased (Rhinocerotidae) on kabjaliste seltsi kuuluv imetajate sugukond. Nägemine on ninasarvikul keskpärane, kuid haistmine ja kuulmine suurepärased. Nad on paksunahalised nagu elevandidki. Vaatamata oma kehakaalule suudavad ninasarvikud galopeerida sama kiiresti kui hobune. Sugukonda kuulub viis retsentset liiki. Neist kaks liiki (valge-ninasarvik ja must-ninasarvik) elavad Aafrikas ja kolm Aasias. Laimokk-ninasarvik ehk valge-ninasarvik (Ceratotherium simum). Sel on kaks alamliiki – põhjapoolne (Ceratotherium simum cottoni) ja lõunapoolne (Ceratotherium simum simum). Kuni 4,4 m pikk, 2 m kõrge ja kaalub 3–4 tonni. Valge-ninasarvikud toituvad peamiselt rohust, nende ülamokk on lai. Teravmokk-ninasarvik ehk must-ninasarvik (Diceros bicornis), 3–3,7 m pikk, 1,5–1,7 m kõrge ja kaalub 1–2 tonni. Must-ninasarvikud toituvad põõsaste ja puude okstest; nende ülamokk on kitsas ja terav. India ninasarvik (Rhinoceros unicornis). On kolmest Aasias elavast liigist kõige suurem, olles kuni 4 m pikk ja kaaludes kuni 4 tonni. Tal on üks sarv ja sügavate vagudega hall nahk, mis meenutab soomusplaati. Elavad metsades ja toituvad rohust, lehtedest ja oksadest. Jaava ninasarvik (Rhinoceros sondaicus). On natuke väiksem kui india ninasarvik, samuti hall, kuid pehmema nahaga, kuigi ka see näeb välja, nagu oleks ta soomustatud. Sumatra ninasarvik (Dicerorhinus sumatrensis). Väikseim, tema pikkus ei ületa 3 meetrit ja ta kaalub umbes ühe tonni. Erinevalt teistest Aasia ninasarvikutest on temal kaks sarve ja ainsa liigina on tal karvane nahk. Pleistotseenis elas karvane ninasarvik (Coelodonta antiquitatis). Ninasarvikud elavad 3- või 4-liikmeliste perekondlike rühmadena ja liiguvad rohtu süües aeglaselt mööda savanni. Et putukatest vabaneda, võtab ta mudavanni. Kuivades moodustab muda kooriku, mis kaitseb ninasarviku nahka.
Meltsiveski allikad

Meltsiveski allikad on endised allikad Tartus, Meltsiveski tiigi lähedal. Need allikad varustasid veega Meltsiveski tiiki. Neile allikatele ehitatud pumplal põhines Tartu veevärk 1920. ja 1930. aastail. "Tartu veevärgi ajalugu". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 6. augustil 2011.
Allee efekt

Allee efekt (vanemas kirjanduses ka Allee reegel, Allee printsiip; inglise Allee effect) on seaduspära, mille kohaselt kolooniatena elavate loomade iive alaneb nii väga väikese kui ka väga suure asustustiheduse korral. Allee efektist tuleneb, et ellujäämus on ebasoodsates tingimustes suurim keskmise (optimaalse) asustustiheduse puhul. Tihedussõltuvus Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus
Jõhvi Issanda Ristimise kirik

Jõhvi Issanda Ristimise kirik (ka Jõhvi Jumalailmumise kirik) on 1895. aastal ehitatud õigeusu kirik Jõhvis Ida-Virumaal. Kirikuhoonet ja selle juures paiknevat kinnistut kasutab Eesti Vabariigi ja Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku vahel sõlmitud lepingu alusel Jõhvi Jumalailmumise kogudus. Maakivist ja punasest tellisest historitsistlik kirik ehitati seoses Eestimaa kuberneri Sergei Šahhovskoi kavaga teha Jõhvist vene õigeusu keskus Kirde-Eestis ja kiriku pühitses sisse Riia ja Miitavi piiskop Arseni 13. augustil 1895. aastal. Jõhvi lähedale Kuremäele asutati Pühtitsa Jumalaema Uinumise nunnaklooster. Jõhvi Issanda Ristimise kirik (2013) Jõhvi Issanda Ristimise kirik (2014) Aleksius II mälestusmärk Jõhvis (2021) Kiriku (vene k Богоявленская церковь) ehitustööd lõpetati eesti õigeusu preestri Antoni Orgusaare juhatusel, kes teenis Jõhvi õigeusu kogudust aastail 1894–1907. 1907. aastal viidi isa Antoni üle Sindi õigeusu kogudusse. Pärast preestriks pühitsemist 17. aprillil 1950 teenis Jõhvi Issanda Ristimise kirikus koguduse esipreestrina seitse aastat Aleksei Ridiger, pärastine Vene Õigeusu Kiriku Moskva ja kogu Venemaa patriarh Aleksius II. "Riik annab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku kasutusse kuus kirikuhoonet" siseministeeriumi pressiteade (vaadatud 6. augustil 2011) "Jõhvi Issanda Ristimise kirik" puhkaeestis.ee (vaadatud 6. augustil 2011) Валентин Никитин "Святейший Патриарх Алексий II: Жизнь и деяния во славу Божия" Москва: Астрель, 2009. Стр. 74  Jõhvi Issanda Ristimise kirik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Metapopulatsioon

Metapopulatsioon (inglise metapopulation) on rändavate või passiivselt levivate isendite kaudu omavahel seotud ning nõnda tervikliku süsteemi moodustavate populatsioonide kogum. Termini "metapopulatsioon" võttis 1970. aastal kasutusele Richard Levins. Levins nimetas metapopulatsioone kujundlikult kui "populatsioonide populatsioonid". Metapopulatsioonile on iseloomulik osapopulatsioonide suhteline isoleeritus, samuti on suur nende kadumise tõenäosus. Tühjaks jäänud elupaigalaike (osapopulatsioone) võivad taasasustada teiste osapopulatsioonide isendid. Metapopulatsiooni dünaamika on määratud osapopulatsioonide kadumise ja taasasustamise vahekorraga. Metapopulatsioone moodustavad sageli lühiajalisi elupaiku asustavad liigid (nt jõekallastel kasvavad taimed). Paljude liikide metapopulatsioonides saab eristada ühte või mitut lättepopulatsiooni (inglise source population) ja mülgaspopulatsiooni (inglise sink population). Lättepopulatsioon on suhteliselt stabiilsem ja ennast taastootev, mülgaspopulatsioon sõltub ja eksisteerib üksnes sissetulevate isendite arvelt. Metapopulatsiooni suurust arvestades räägitakse põhi- ja satelliitpopulatsioonidest. Deem (lokaalpopulatsioon) Primack, R. P., Kuresoo, R. & M. Sammul, 2008. Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse. Tartu: Eesti Loodusfoto, lk-d 185–188 Primack, R. P., Kuresoo, R. & M. Sammul, 2008. Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse. Tartu: Eesti Loodusfoto, lk 185–188.
Post

Post või postiteenistus on süsteem kirjade ja muude esemete transportimiseks. Kõige sagedasemad postisaadetised on kirjalikud paberdokumendid, mis on tavaliselt ümbrikus, ajakirjandusväljaanded (ajalehed ja ajakirjad) ja väikepakid. Postiks nimetatakse ka posti teel transporditavaid saadetisi. Postiteenistus võib olla riiklik või põhineda erafirmadel. Sageli seavad valitsused erapostifirmadele piiranguid. 19. sajandi keskpaigast on postiteenistused tavaliselt riiklikud monopolid, mille teenuste eest maksavad tarbijad ette. Maksu tasumist tõendab tihti saadetisele kleebitav postmark, kuid masspostituse jaoks kasutatakse ka frankeerimismasinat. Tihtipeale osutab postiasutus kirjade kohaletoimetamise kõrval muidki teenuseid. Nii on postisüsteem mõnes riigis ühendatud telegraafi- ja telefoniteenistusega, teisal osutab see ka pangandusteenuseid ja menetleb passitaotlusi. Eestis on postiteenuste turg avatud ning varasema monopoli Eesti Posti kõrvale on tekkinud teisigi postifirmasid, näiteks Itella SmartPOST ja Express Post.  Pikemalt artiklis Eesti posti ja postmargi ajalugu Riiklik postiteenus sai Eestis alguse osana 1636. aastal asutatud Rootsi riiklikust postisüsteemist, mis juurutati Eesti- ja Liivimaal 1638. aastal kuninganna Kristiina eestkostevalitsuse postimääruse alusel. Enne 1917. aastat oli Eesti Vabariigi territooriumil 157 postiasutust, lisaks kolm iseseisvat riigi telefonikeskjaama. 25. veebruaril 1918 võtsid Saksa okupatsioonivõimud Tallinna postkontori üle ja likvideerisid senise postisüsteemi. Esimesed Eesti postmargid ilmusid müügile 22. novembril 1918 – lillemuster (5 kopikat) ja 30. novembril lillemuster (15 kopikat). Postimuuseum AS Eesti Post ajalugu (vaadatud 6. augustil 2011) Eesti postiteenistuse ajalugu Eesti Posti kodulehel
Michael Madsen

Michael Madsen (sündinud 1971) on taani filmirežissöör ja näitleja. Tema tehtud on film "Igavene haud" (2010).
Vana-Kaarli kalmistu kabel

Vana-Kaarli kalmistu väravaehitis-kabel on Tallinna Vana-Kaarli kalmistul asuv sakraalehitis. Kabel projekteeriti 1883. aastal baltisaksa arhitekti Friedrich Axel von Howeni poolt, kasutades eeskujuna Tõnismäel asuvat Tallinna Kaarli kirikut. Vana-Kaarli kalmistu kabel kultuurimälestiste riiklikus registris
Jaama Püha Nikolause kirik

Jaama Püha Nikolause kirik on 1904. aastal rajatud õigeusu kirik Jaama külas Illuka vallas Ida-Virumaal. Kirikuhoone ja selle juures paiknev kinnistu kuuluvad Eesti riigile, kuid on antud 50 aastaks Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Jaama Püha Nikolause koguduse kasutusse. Arhitekt Vladimir Lunski jooniste järgi rajatud kirikuhoone pühitseti 13. augustil 1904, kuid hävines sõja ajal. Kiriku taastamiseni 1991. aastal toimusid jumalateenistused kalmistu kabelis, mis ehitati ümber kirikuks. Kiriku eestseisja on iguumen Konstantin Novgorodtsev. Kogudusemajas töötab ka raamatukogu ja õigeusufilmide videoteek, suviti toimub seal pühapäevakool. "Riik annab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku kasutusse kuus kirikuhoonet" siseministeeriumi pressiteade (vaadatud 6. augustil 2011) "Moskva Patriarhaadi Eesti Őigeusu Kiriku kogudused: Jaama" (vaadatud 6. augustil 2011) "Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku kogudused: Jaama" (vaadatud 6. augustil 2011)
Alajõe Jumalaema Sündimise kirik

Alajõe Jumalaema Sündimise kirik on õigeusu kirik Alajõel Alutaguse vallas Ida-Virumaal. Historitsistlik telliskirik valmis arhitekt Rudolf von Knüpfferi projekti järgi 1889. aastal. ja kiriku pühitses sisse Riia ja Miitavi piiskop Arseni 7. septembril 1889. aastal. Kiriku juures tegutses kaks õigeusu kihelkonnakooli ja õigeusu abikool Novaja külas. Kirikuhoonet ja selle juurde kuuluvat kinnistut kasutab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Alajõe Jumalaema Sündimise kogudus. Alajõe Jumalaema Sündimise koguduses (vene k. Алайыэский (Олешницкий) православный приход) teenisid: preester/ülempreester Georgi Znamenski (1884–16.08.1888), preester Aleksander Tsvetkov (05.05.1888–21.10.1893), Mihhail Nazarevski (02.07.1912–25.12.1919), preester Grigori Gorski (12.1925–01.07.1930). Nimetahvel Värav Peauks Kellatorn Kirikuaia piirdemüür "MPEÕK Alajõe Jumalaema Sündimise püha kirik" Teeliste Kirikud (vaadatud 6. augustil 2011) "Riik annab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku kasutusse kuus kirikuhoonet" Siseministeeriumi pressiteade (vaadatud 6. augustil 2011)
Issanda Ristimise kirik

Issanda Ristimise kirik on mitme kiriku nimi: Jõhvi Issanda Ristimise kirik Lohusuu Issanda Ristimise kirik
Elurikkuse tulipunkt

Elurikkuse tulipunkt ehk bioloogilise mitmekesisuse tulipunkt (inglise biodiversity hotspot) on Maakera piirkond, kus esineb märkimisväärselt endeemilisi looma- ja taimeliike, ning mille elurikkust ohustab tugevasti inimtegevus. Enamik elurikkuse tulipunkte asub ekvaatorilähedastes piirkondes. Mõiste "elurikkuse tulipunkt" pärineb inglise keskkonnateadlase Norman Myersi töödest.
Eesti Ulmeühing

Eesti Ulmeühing on Eesti mittetulundusühing, mille põhikirjaline eesmärk on tutvustada ja propageerida ulmet ning arendada eesti ulmet. Põhiliselt on Ulmeühing oma tegevuses keskendunud ulmekirjandusele. Eesti Ulmeühing asutati 25. märtsil 1995. Selle praegune president on Veiko Belials, juhatuse liikmed on Kersti Taurus ja Joel Jans. 2019. aasta jaanuaris oli Eesti Ulmeühingul 80 liiget. Alates 1998. aastast annab Ulmeühing välja iga-aastast auhinda Stalker, millega tunnustatakse eelmisel kalendriaastal eesti keeles ilmunud head ulmekirjandust. Auhind antakse välja statuudi alusel ning lugejahääletuse tulemuste põhjal. Auhinda antakse välja mitmes kategoorias, mis on aja jooksul muutunud ja mis sõltuvad eelmise aasta ulmekirjanduse saagist: romaanid, lühijutud, kogumikud, algupärane ja tõlkekirjandus. Stalkeri üleandmine toimub Eesti Ulmeühingu igasuvisel ulmeüritusel Estcon. Esimene Estcon toimus 25.-26. juulil 1998. 2004. aasta Estcon oli ühtlasi Baltimaade ulmehuviliste kokkutulek Baltcon. Kokkutulekul esinevad ulmekirjanikud, -kirjastajad ja -tõlkijad, toimuvad kirjanduslikud töötoad, vahetatakse ja müüakse raamatuid ning filme. 2004., 2011, 2017. ja 2019. aastal korraldas Ulmeühing koostöös kirjastusega Fantaasia ulmejutuvõistluse. 2004. aasta jutuvõistluse paremik ilmus kogumikus "Terra Fantastica" (koostaja Raul Sulbi). Teise jutuvõistluse paremik ilmus kahes kogumikus: esiviisik "Täheaeg 9: joosta oma varju eest" ning esikümne teine pool kogumikus "Täheaeg 10". Jutuvõistlust on toetanud Eesti Kultuurkapital, Hasartmängumaksu nõukogu ja Tartu linna kultuurkapital. Eesti Ulmeühinguga oli algselt seotud ka 1998. aastast ilmuv võrguajakiri Algernon, mis on nüüdseks iseseisvunud. Eesti Ulmeühingu veebisait. Stalker. Eesti Ulmeühingu veebisait. Jutuvõistlus. Eesti Ulmeühingu veebisait. Eesti Ulmeühingu koduleht Eesti Ulmeühingu vana koduleht Eesti Ulmeühingu leht Facebookis Stalkeri hääletustulemused 2011. aastal Ardo Kaljuvee "Kunnas sai järjekordse Stalkeri"
Lion (laev 1910)

Lion oli Briti mereväe sõjalaev. Seda ehitati aastatel 1909–1910 ja see oli esimene Lion-klassi lahinguristleja. Laeva hüüdnimi oli "Splendid Cats". Selle klassi laevad ületasid eelnevaid oluliselt nii kiiruse, relvastuse kui ka soomuskatte poolest. Lion-klassi laevad arendasid kiirust kuni 28 sõlme tunnis (52 km/h). Selle relvastusse kuulus neli kahetorulist 343 mm kahurit, 16 102 mm kahurit ja kaks torpeedotoru. Esimese maailmasõja ajal teenis Lion Grand Fleeti sõjalaevade hulgas lipulaevana, väljaarvatud siis, kui teda parandati. Ta uputas Helgolandi lahe lahingus Saksamaa kergeristleja Cöln ning ta teenis Doggeri kalda ja Jüütimaa lahingu ajal viitseadmiral David Beatty lipulaevana. Nende kahe lahingu alguses sai laev nii raskelt kahjustada, et viidi rohkem kui kaheks kuuks remonti. Jüütimaa lahingu ajal ta kannatas juhisüsteemi tulekahju tagajärjel tõsiselt, kuid tänu major Francis Harveyle jäi laev vee peale. Pärast laastavat tulekahju veetis laev patrullides Põhjamerel. 1920. aastal läks laev reservi ja müüdi vanarauaks aastal 1924 Washingtoni merelepingu (1922) nõuete alusel.
Kaika Püha Kolmainu kirik

Kaika Püha Kolmainu kirik oli õigeusu kirik Kaikal. Seda kasutas Kaika Püha Kolmainu kogudus. Kaika kirik ehitati aastatel 1896–1900. Kiriku ehitus läks maksma 7000 rubla, raha saadi Pühimalt Valitsevalt Sinodilt, mis kasutas kiriku ehitamise rahastamiseks valdavalt Peterburi kaupmehe Fjodor Nikolajevi 6500-rublast annetust. Kirik pühitseti 11. novembril (vkj 29. oktoobril) 1900. Kirik oli puidust, ristikujulise põhiplaaniga, kahe kupliga, rajatud kivist vundamendile. Kiriku kapitaalremont tehti aastatel 1925–1926. Nõukogude võimu perioodil kirik lagunes, kuigi seda veel kasutati. Koguduse hooldaja preester Aleksander Antoni andmetel oli kiriku seisukord 1958. aasta lõpus järgmine: kirikuhoone oli hakanud vajuma, seinu kahjustas majavamm, lagi oli kõdunenud ja katus lasi vett läbi. Mitu akent oli purunenud, ikonostaas vajunud, uksed kinni kiilunud. Veebruaris 1962 Kaika kogudus suleti ning Kaika kirik on edasi lagunenud. Kiriku juures asub Kaika kalmistu. Kaika Püha Kolmainu kogudus EAA, f 1655, n 3, s 496. EAÕK Sinodi toimik Kaika koguduse kohta. Kättesaadav Rahvusarhiivi Ajalooarhiivis EAA, f 1925, n 1, s 19. Kaika koguduse aruanded 1896–1920. Kättesaadav Rahvusarhiivi digiarhiivi Saaga vahendusel EAA, f 1925, n 1, s 20. Kaika koguduse 1958. aasta aruanne. Kättesaadav Rahvusarhiivi Ajalooarhiivis Vladimir Berens. "Историко-статистическое описание церквей и приходов Северо-Западных епархий. Часть 2, Эстонская епархия". Tallinn 1974. Käsikiri TLÜAR Baltica kogus, Msc K1-593/I,II. Lk 125 Foto Kaika kirikust (eestvaade)
Kaika kalmistu

Kaika kalmistu on kalmistu Karula kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kaika külas Antsla vallas. Kalmistu servas asub Kaika kirik. Aleksander Anton Kaika kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Ökoloogiline koridor

Ökoloogiline koridor (ka "roheline" koridor, rändekoridor; inglise keeles habitat corridor) on looduslike koosluste riba kultuurmaastikul või mingi teist laadi loomade jt liikide rändetee, mis ühendab kaitsealasid või üksteisest lahutatud elupaiku ja võimaldab liikidel levida. Ökoloogiliste koridoridega sarnanevad ökoloogilised astmelauad, mis aga asuvad kultuurmaastikul elupaigalaikudena ning moodustavad ühendamata "saarekestena" rändetee (ökoloogiline koridor on ühtne, katkematu). Meres esinevaid ühenduskanaleid või -teid, mis on olulised populatsioonidevahelisel liikumisel, nimetatakse sinisteks koridorideks. elupaiga killustumine ökodukt ökoloogilised astmelauad loomatunnel Primack, R. P., Kuresoo, R. & M. Sammul, 2008. Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse. Tartu: Eesti Loodusfoto, lk 373
Roman Opałka

Roman Opałka (27. august 1931 – 6. august 2011) oli poola maalikunstnik. Koduleht
Ökoloogilised astmelauad

Ökoloogilised astmelauad (inglise keeles stepping stones) on üksteise järel asuvad sobilike elupaikade laigud, mis võimaldavad parema levimisvõimega liikidel läbida muidu ebasobivat (kultuur)maastikku. Ökoloogiliste astmelaudadega sarnanevad ökoloogilised koridorid, mis aga moodustavad ühtse, katkematu rändetee. elupaiga killustumine ökoloogiline koridor Primack, R. P., Kuresoo, R. & M. Sammul, 2008. Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse. Tartu: Eesti Loodusfoto, lk 267