laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
McDonnell Douglas F/A-18 Hornet

McDonnell Douglas (nüüd Boeing) F/A-18 Hornet on mitmeotstarbeline sõjalennuk, mis on mõeldud nii hävituslennukiks kui ka ründelennukiks (F/A tähistab sõnu Fighter/Attack). Lennuki arendasid Northrop YF-17 hävituslennukist McDonnell Douglas ja Northrop. Lennuk oli mõeldud kasutamiseks Ameerika Ühendriikide mereväes ja merejalaväes, kuid see on kasutusel mitmete riikide õhuvägedes, lähituletoetuseks, tankitõrje ning õhuruumi eeljulgestuseks. F/A-18 Hornet on relvastatud 20 mm kahuri M61A1 Vulcaniga (kuni 570 padrunit); hävituslennukil on 9 välist pülooni õhk-õhk tüüpi, õhk-maa tüüpi rakettidele ja juhitavatele pommidele, Harpoon laevadevastasele rakettidele ning radarivastastele rakettidele. F/A-18 Hornetile on valmistatud ka modifikatsioone F/A-18B 2-kohaline, F/A-18C moderniseeritud F/A-18A, F/A-18D 2-kohaline, F/A-18C, F/A-18(R) / F/A-18D(RC) luureversioonid. Meeskond: F/A-18C: 1, F/A-18D: 2 Pikkus: 17,1 m Tiivaulatus: 12,3 m Kõrgus: 4,7 m Tühimass: 10 400 kg Täismass: 16 770 kg Maksimaalne lennukaal: 23 500 kg Mootor: 2 × General Electric F404-GE-402 (turboventilaatormootorid) Maksimaalne kiirus: Mach 1,8 (1915 km/h) Tegevusraadius: 2000 km Lennulagi: 15,2 km Tõusukiirus: 254 m/s Tõukejõu ja kaalu suhe: 0,96 Austraalia Austraalia õhujõududes oli 2008. aastal kasutusel 55 F/A-18A ja 16 F/A-18B tüüpi lennukit. Austraalia õhuvägi loobus Hornetite kasutamisest 2021. aastal. Kanada Kanada õhujõududes on kasutusel 138 CF-18 Hornetit, mis on Kanada versioon F/A-18 Hornetist. Soome Soome õhujõududes oli 2013. aasta seisuga kasutusel 55 F-18C ja 7 F-18D tüüpi lennukit. Soome asendab Hornetid alates 2025. aastast Lockheed Martin F-35 Lightning II lennukitega. Kuveit Kuveidi õhujõud kasutasid 2013. aasta seisuga 28 F/A-18C ja 7 F/A-18D tüüpi lennukit. Malaisia Malaisia õhujõud kasutavad 8 F/A-18D tüüpi lennukit. Hispaania Hispaania õhujõud kasutavad 100 erinevat tüüpi Hornetit. Šveits Šveitsi õhujõud kasutavad 26 F/A-18C ja 7 F/A-18D tüüpi lennukit. Ameerika Ühendriigid Ameerika Ühendriikide merevägi kasutas 409 F/A-18A/B/C/D Hornetit. Merevägi loobus Hornetitest 2019. ja merejalavägi 2021. aastal.
Loxodonta

Loxodonta on imetajate perekond elevantlaste sugukonnast. 1825 andis Georges Cuvier perekonnale nime "Loxodonte". 1827 muutis anonüümne autor kirjapilti "Loxodonta" – osade allikate alusel käsitleb International Code of Zoological Nomenclature (ICZN) seda autoriteetse allikana. * Loxodonta africana, Blumenbach, 1797 ) – aafrika elevant ehk aafrika savannielevant *† Loxodonta africana pharaoensis, Deraniyagala, 1948 * Loxodonta cyclotis, (Matschie, 1900) – aafrika metsaelevant *†Loxodonta atlantica, (Pomel, 1879) *†Loxodonta exoptata, (Dietrich, 1941) *†Loxodonta adaurora, (Maglio, 1970) Don E. Wilson, DeeAnn M. Reeder, Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, 3. trükk, lk 91, 1. köide, 2005, The Johns Hopkins Press Sara Goudarzi. 100 Slaughtered Elephants Found in Africa, LiveScience, 2006. Sissekanne andmebaasis ADW Sissekanne andmebaasis ITIS Sissekanne andmebaasis NCBI Taxonomy database
Orienteeruja (ajakiri)

Orienteeruja oli Eesti Orienteerumisliidu orienteerumissporti kajastav ajakiri, mis ilmus aastatel 1994–2017. Esimene Orienteeruja number ilmus 23. aprillil 1994. Aastatel 1994–1999 ilmus Orienteeruja ajalehena, alates 2000. aastast ajakirjana. Ilmumissagedus varieerus aastati: 1994. aastal ilmus 5 numbrit, aastatel 1995 ja 1996 ilmus 7 numbrit, 1997 ja 1998 8 numbrit, 1999. aastal 9 numbrit, aastatel 2000–2003 8 numbrit, aastatel 2004 ja 2005 6 numbrit, 2006. aastal 8 numbrit, 2007. aastal 7 numbrit, aastatel 2008–2010 6 numbrit, alates 2011. aastast ilmus 4 numbrit aastas. Orienteeruja oli Eesti spordialaliitude väljaannetest kõige kauem järjepidevalt ilmunud ajakiri/ajaleht. Ajakirja viimane number ilmus 2017. aasta detsembris. Ajakiri kajastas orienteerumisspordi alade – orienteerumisjooksu, suusaorienteerumise, rattaorienteerumise ja rogaini – tehnilisi ja taktikalisi aspekte, treeningumetoodikaid, ülevaateid Eesti orienteerujate saavutustest tiitlivõistlustel, kaardianalüüse, rajameistritööd, noortesporti, samuti seiklussporti ja muid alasid, mis tuginevad orienteerumisoskusele. Orienteeruja ilmunud numbrid on elektrooniliselt kättesaadavad Eesti Orienteerumisliidu veebiraamatukogus, samuti Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis DIGAR. "Ajakirja Orienteeruja raamatukogu". 20 aastat ilmunud ajakirja Orienteeruja artikleid saab nüüd lugeda internetist. GoodNews. 27.11.2013 "Ajakiri Orienteeruja". Eesti Orienteerumisliidu koduleht. Vaadatud 11.03.2018. Eesti Orienteerumisliit. Ajakirja Orienteeruja raamatukogu Ajakiri Orienteeruja Eesti Rahvusraamatukogu Digitaalarhiivis Digar
Natalja Baranova

Natalja Baranova-Massalkina (Наталья Ивановна Баранова-Масалкина; sündinud 25. veebruaril 1975 Krivošeinos Tomski oblastis) on Venemaa endine murdmaasuusataja. Ta võistles aastatel 1994–2006 ning tuli olümpiavõitjaks 2006. aasta taliolümpiamängudel. 2006 Torinos olümpiavõitja 4×5 km teatesõit 2005 Oberstdorfis hõbemedal 4×5 km teatesõit pronksmedal 30 km ühisstardiga klassikasõit 1995 Gällivares juunioride maailmameister 5 km klassikastiil pronksmedal 15 km vabastiil Natalja Baranova osales 85 karikasarja etapil ja saavutas kolm poodiumikohta. Karikasarja üldarvestuses oli parim koht 2005. aastal, mil ta sai 431 punktiga 9. koha. Natalja Baranova FIS-i kodulehel (inglise)
Pervalka

Pervalka on endine küla Kura lahe kaldal, Leedu linna Neringa osa. Saksa keeles Perwelk. Asub Kura säärel Kura sääre rahvuspargi territooriumil. Linnaosa asub Karvaičiaist lõunas. Aastal 2001 oli seal 20 elanikku.[viide?] XIX sajandi alguses elasid Pervalkas kalurid, endise liiva alla mattunud Karvaičiai küla elanikud. Sinna kolisid elanikud ka teisest liiva alla mattunud külast – Nagliaist. XIX sajandi teisel poolel olid Pervalka elanikud sunnitud oma küla pealetungiva liiva eest poolteist kilomeetrit põhja poole kolima. Aastal 1900 asutati Pervalka kool, samuti valmis Pervalka tuletorn. Vana Pervalka vapp on osa praegusest Neringa vapist. Traditsiooniline Pervalka kalurimaja Pervalka rand Pervalka tuletorn Vaade Pervalkale kailt Traditsiooniline Kura sääre arhitektuur Droonifoto Pervalka portaalis Vietoves.Lt (leedu keeles)
Maasäär

Maasäär (ka säär) on ühe otsaga maismaa külge kinnitunud ning teise otsaga avaveekokku (enamasti merre) ulatuv kitsas ning madal peamiselt liivast ja kruusast koosnev pinnavorm. Maasääred moodustuvad lainetuse poolt kuhjatud lahtistest rannasetteist. Maasääred kujunevad siis, kui lained ei liigu mitte otse ranna suunas, vaid selle suhtes nurga all. Selle tagajärjel hakkab toimuma setete pikiränne mööda rannikut, mille tulemusel maasääred moodustuvadki. Maasääre veepealse osa moodustavad rannavallid ja luited. Maasääre veealust jätku nimetatakse allveesääreks. Kura maasäär Wisła maasäär Allveesäär Neem Mereleksikon, 1996. Eesti Entsüklopeediakirjastus.
Preila

Preila on endine küla Kura lahe kaldal, Leedu linna Neringa osa. Saksa keeles Preil. Asub Kura säärel Kura sääre rahvuspargi territooriumil. Linnaosa asub Pervalkast lõunas ja Nidast põhjas. Aastal 2001 oli seal 205 elanikku. Preila ümbruses on mitmeid kõrgeid luiteid, nende seas ka Kura sääre kõrgeim tipp Vecekrugo kopa (67,2 m). Preila tekkis siis, kui sinna kolisid elanikud teisest liiva alla mattunud külast - Nagliaist. Aastal 1946 sai Preilast alev, aastal 1947 liideti see Klaipėdaga. Aastast 1961 on Preila Neringa osa. Vana Preila vapp on osa praegusest Neringa vapist. Endine Preila kool, praegune raamatukogu Preila rand, tagaplaanil Preila mägi (53,3 m) Kura sääre kõrgeim tipp Preila portaalis Vietoves.Lt (leedu keeles)
Sikassaare tuulepark

Sikassaare tuulepark on tuulepark Saare maakonnas Saaremaa vallas Sikassaare külas. Sikassaare tuulepark rajati tollase haldusjaotuse järgi Saare maakonnas Kaarma vallas Nasva jõe ääres 2012. aastal. Tuulepark koosneb kolmest 0,66 MW nimivõimsusega elektrituulikust Enercon, mis kuuluvad Stacey OÜ-ile. Pargi koguvõimsus on 1,98 MW. Elektrituulikute tootja ja tarnija on Saksamaa tootja Enercon. Esialgu kavandati luua viis tuulegeneraatorit. Seoses sellega, et Sikassaare tuulepark jääb Kuressaare lennuväljalt lähtuva lennukoridori alla, on maksimaalne lubatud tuulikute kõrgus 84 meetrit, mis on mõnevõrra vähem kui teiste tuulikute kõrgus.. "Olemasolev tuuleenergia Eestis". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. juuli 2019. Vaadatud 14. juulil 2019. Sikassaarde hakatakse rajama tuuleparki[alaline kõdulink], Saarlane, 01.08.2007
Neringa

Neringa (leedu) on linn Leedus Klaipėda maakonnas Neringa omavalitsuse territooriumil. Linn asub Kura säärel. Neringa moodustati 1961. aastal, mil ühendati Alksnynė, Juodkrantė, Preila, Pervalka ja Nida asulad. Linn oli aastal 2021 Leedu kultuuripealinnaks. Resident population by city / town at the beginning of the year, vaadatud 12.02.2023. "Išrinktos 2020, 2021, 2022 metų Lietuvos kultūros sostinės". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. aprill 2021. Vaadatud 15. märtsil 2021.  Neringa – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Neringa
Neringa omavalitsus

Neringa omavalitsus on 2. järgu haldusüksus Leedus endise Klaipėda maakonna aladel. Omavalitsus piirneb lõunas Venemaaga. Omavalitsuse pindala on 90 km². 2014. aasta seisuga elas seal 2757 inimest. Omavalitsus moodustati 1961. aastal. Selle territooriumil on vaid üks asula - Neringa linn. Omavalitsuse territooriumil on kaks valda: Preila-Pervalka vald ja Juodkrantė vald. 2011. aasta seisuga olid elanikest 92,45% leedulased, 4,44% venelased, 0,58% sakslased, 0,39% ukrainlased ja 2,14% oli teistest rahvustest. Omavalitsus piirneb idas Kura lahega. Omavalitsuse territoorium moodustab osa Kura sääre rahvuspargi territooriumist. Nuolatinių gyventojų skaičius metų pradžioje, vaadatud 12.02.2023. Omavalitsuse koduleht (leedu keeles)
Neringa vapp

Neringa vapp pärineb aastast 1968 ning seda muudeti aastal 1997. Vapi kujundas kunstnik Arūnas Tarabilda. Neringa vapil on kujutatud Neringa territooriumile jäänud asulate – Juodkrantė, Preila, Pervalka ja Nida endised vapid. Algsel vapil olid neile lisaks veel Rõbatši (saksa Rossitten) ja Morskoje (saksa Pillkoppen). Vapi uuel kujundusel need puuduvad, nende asemel on Purvynė ja Karvaičiai vapid.
Narva tuhavälja tuulepark

Narva tuhavälja tuulepark on tuulepark Ida-Viru maakonnas Vaivara vallas endisel Balti soojuselektrijaama tuhaväljal nr 2. Tuulepark koosneb 17 nimivõimsusega 2,3 MW Enercon E82 tuulikust, mis kuuluvad Eesti Energia kontserni ettevõttele Enefit Green. Tuulepargi koguvõimsus on 39 MW ja aastane toodang umbes 90 GWh. Tuulikute kõrgus maast laba ülemise tipuni on 149 meetrit, tuulikulaba pikkus 41 meetrit ning rootori läbimõõt 82 meetrit. Tuulepark valmis aastal 2012, elektrienergia tootmine algas 2013. aasta septembris. Tuhavälja suurus on 576 hektarit, selle kõrgus merepinnast 40 meetrit. Tuhaväljale püstitatud tuulikute stabiilsuse tagamiseks on iga tuuliku vundament rajatud 14 vaiale, mis ulatuvad läbi tuhakihi umbes 40 meetri sügavusele paepinnaseni. Iga tuuliku kaal koos vaiade ja vundamendiga on 2500 tonni. Eesti Energia rajab Narva tuhaväljale tuulepargi, Ärileht.ee, 21.09.2010 (vaadatud 14.07.2019) TUHAVÄLJADE TUULEPARGIST, Horisont, 12.01.2012 (vaadatud 14.07.2019) Eesti Energia avas tuhaväljal tuulepargi. Põhjarannik, 4. september 2013 Narvas valmib maailma esimene tuhaväljale rajatud tuulepark
Anita Liepiņa

Anita Liepiņa (sünninimi Anita Stūrīte; sündinud 17. novembril 1967) on läti kergejõustiklane (käija ja maratonijooksja) ja rogainija. Osales käijana 1996., 2000. ja 2004. aasta suveolümpiamängudel, parim tulemus 22. koht 10 kilomeetri käimises Atlanta olümpiamängudel 1996. 1997. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel sai 10 km käimises 8. koha. Maratonijooksus võitis 2002. aastal Riia maratoni ja 2007. aastal Valmiera maratoni. Rogainis on ta tulnud koos Raimonds Lapiņši ja Guntars Mankusega kaks korda (2002 ja 2006) maailmameistriks segavõistkondade arvestuses, lisaks võitnud rogaini MMilt 2 pronksi: 2004. aastal koos Raimonds Lapiņši ja Guntars Mankusega ning 2010. aastal koos Valters Kaminskisega. Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitnud segavõistkondade arvestuses 4 kulda (2005 koos Guntars Mankusega, 2012, 2013 ja 2015 koos Valters Kaminskisega), hõbeda (2007 koos Ainārs Skrubisega) ja 2 pronksi (2010 ja 2014 koos Valters Kaminskisega). IAAF Athlete Profile: Anita Liepina Valters Kaminskis-Anita Liepina, European rogaining champions 2013 in mixed open category. IRF Newsletter No. 196 ESBL sporditulemused. Anita Liepina‏‎
Jethro Tull

Jethro Tull oli Suurbritannia progressiivse roki ansambel, mille asutaja ja juhtfiguur oli laulja ja flöödimängija Ian Anderson. Ta asutas ansambli 1967. aastal. Ansambli muusikat on liigitatud ka blues rock'i, folkroki ja hard rock'i alla. Algkoosseisu kuulusid veel kitarrist Mick Abrahams, basskitarrist Glenn Cornick ja trummar Clive Bunker. Jethro Tulli albumitest 11 on saanud kuld- ja 5 plaatinaplaadi staatuse. Kogu maailmas on nende albumeid müüdud umbes 60 miljonit. 2014. aastal teatas ansambel tegevuse lõpetamisest. Ian Anderson keskendub soolokarjäärile. Jethro Tull on esinenud Eestis 1991. ja 2001. aastal. This Was (1968) Stand Up (1969) Benefit (1970) Aqualung (1971) Thick as a Brick (1972) Living in the Past (1972) A Passion Play (1973) War Child (1974) Minstrel in the Gallery (1975) Too Old to Rock ’n’ Roll: Too Young to Die! (1976) Songs from the Wood (1977) Heavy Horses (1978) Stormwatch (1979) A (1980) The Broadsword and the Beast (1982) Under Wraps (1984) Crest of a Knave (1987) Rock Island (1989) Catfish Rising (1991) Roots to Branches (1995) J-Tull Dot Com (1999) The Jethro Tull Christmas Album (2003) The Zealot Gene (2022) RökFlöte (2023) http://www.makarov.ee/rock-summer/ "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. september 2014. Vaadatud 29. detsembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Koduleht http://jethrotull.com
Kiviõli põlevkivikaevandus

Kiviõli põlevkivikaevandus on põlevkivi kaevandus, mis asub Ida-Viru maakonnas Kiviõli linnast lääne pool. 1920. aastal hakkas Põhja Paberi- ja Puupapivabrikute Aktsiaühing endise Erra-Sala küla maal põlevkiviladet uurima, 1922. aastal rajas AS Eesti Kiviõli põlevkivikarjääri (aastast 1930 kaevandus). AS Küttejõud hakkas 1925. aastal Põhja Paberi- ja Puupapivabrikule põlevkivi kaevandama, esialgu lahtiselt, 1933 kaevandusest.
Ala-Rõuge külalistemaja hüdroelektrijaam

Ala-Rõuge külalistemaja hüdroelektrijaam asub Võru maakonnas, Rõuge vallas. Võimsus umbes 10 kW. Ajo ojale (Rõuge jõgi) rajati vesiveski juba 1798. Kahe sajandi jooksul on see arenenud väikeelektrijaamaks. Veel 1992. aastal töötas siin Arengu tekstiilivabrik, kus töödeldi villa, kooti kangast ja värviti villa. Põhitoodanguks olid mööbliriie ja naiste villased õlasallid. Asutuse pankrotistumisel müüdi varad Põlva KEKile ja aastal 1997 praegustele omanikele. Hoonete uuendamisel ja kordategemisel leiti kaks turbiini võimsusega kokku 40 kW. Turbiini käivitamiseks puhastati šaht mudast ning hangiti elektriseadmestik. Generaatoriks paigaldati asünkroonmootor. Hoonekompleksi tarbeks kasutatakse ära keskmiselt 3-5 kW, seejuures on jõujaama koguvõimsus ligikaudu 10 kW. Voolu tarbivad külalistemaja põrandaküte, külmikud ja valgustus. Omanikud püüavad hoida tarbimist tasakaalus tootmisega. Kuigi veskitammi ja Rõuge Suurjärve veetaseme erinevus ulatub ainult poole meetrini, on looduses leitud koht, kus kõrguste vahe küünib 4 meetrini. Paisu enda sügavus on vaid 2 m. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. detsember 2014. Vaadatud 29. detsembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Püha kivi (täpsustus)

Püha kivi nimelisi ohvrikive on Eestis mitu: Arussaare püha kivi Viljandimaal Kirbu Soka püha kivi Võrumaal Püha kivi (Kulli), Pärnu maakonnas Varbla vallas Kulli külas Püha kivi (Varbla), Pärnu maakonnas Varbla vallas Varbla külas
Hellenurme hüdroelektrijaam

Hellenurme hüdroelektrijaam asub Tartu maakonnas, Elva vallas, Hellenurme külas Elva jõel. Võimsus 36 kW. Elva jõe paisjärve kaldal asuv Hellenurme vesiveski on 1880. aastail mõisnike Middendorffide poolt ehitatud mastaapne punastest tellistest ja maakividest vesiveski. Sisustus – jahu- ja tangutootmismasinad – pärinevad enamasti 1930. aastatest. Nelja ja poole korruseline veski on töökorras ning seal on võimalik näha ja kuulda, mis saab veskisse toodud viljateradest, samuti maitsta neist tehtud küpsetisi. Töötab ka väike hüdroelektrijaam. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. detsember 2014. Vaadatud 29. detsembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Tööjätt

Tööjätt ehk tööturult väljumine on tööelu lõpetamise sündmus, mis märgib siirdumist majanduslikult aktiivsest eluetapist mitteaktiivsesse eluetappi. Tegelik tööelu lõpp ei pruugi ajaliselt kokku langeda pensioniea saabumisega. OECD ja Eurostat avaldavad võrdlevaid andmeid tegeliku keskmise tööjätu vanuse kohta, mis peegeldab erinevusi tööelu pikkuses riikide lõikes. Keskmine tööjätuvanus võib olla riigiti nii madalam kui ka kõrgem kui üldine pensioniiga. Esimesel juhul lõpetab oluline osa hõivatutest töötamise enne pensioniikka jõudmist, teisel juhul jätkab suur osa hõivatutest töötamist ka pensionieas. Sagedasemad tööjätu põhjused on terviseprobleemidest tingitud tegevuspiirangud (sealhulgas töövõimetus), töö kaotus (sealhulgas koondamine või muul põhjusel töötuks jäämine), tööga seotud probleemid (vanuseline diskrimineerimine, halvad või tervistkahjustavad töötingimused, tööga rahulolematus, kõrge tööintensiivsus), pereliikme eest hooldamise kohustus, aga ka soodne rahaline seis (piisava suurusega vara olemasolu või väljateenitud pensioniõigused, mis võimaldavad töötamisest loobuda). Tööjätu ajastust ja põhjuseid Euroopa riikides kajastab Euroopa tervise, tööjätu ja vananemise uuring (SHARE). Kärt Jänes-Kapp, Kalev Katus, Allan Puur, Asta Põldma. Demograafiast ja rahvastikuarengu seaduspärasustest. Tallinn: Koolibri, 2005 Kurt Vogler-Ludwig, Nicola Düll. Analysis of the average exit age from the labour force. Final report. Munich: Economix Research and Consulting, 2008 "Agar Brugiavini, Giacomo Pasini, Franco Peracchi. Exits from the labour force" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. detsember 2014. Vaadatud 29. detsembril 2014. Mai Luuk. Eakate taandumine tööturult. Eesti Statistika kvartalikiri, 01/2009 "Kadri Lees, Kaia Philips. Factors affecting retirement decisions in Estonia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. detsember 2014. Vaadatud 29. detsembril 2014. "Euroopa tervise, tööjätu ja vananemise uuring (SHARE)". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. detsember 2014. Vaadatud 29. detsembril 2014. OECD. Ageing and Employment Policies - Statistics on average effective age of retirement Effective age of labour market exit. Pensions at a Glance 2013: OECD and G20 Indicators. OECD 2013
Peri hüdroelektrijaam

Peri hüdroelektrijaam asub Põlva maakonnas Põlva vallas Peri külas Peri ojal. 1981. aastal tootmist alustanud elektrijaama võimsus on 10 kW, selle operaator on AS Generaator.
Miguel Dalmao

Miguel Ángel Dalmao Alvez (16. jaanuar 1951 Salto departemang – 29. detsember 2014 Montevideo) oli Uruguay sõjaväelane, 1. veebruarist 2005 kindral. 8. mail 2013 mõisteti ta 28 aastaks vangi selle eest, et ta sõjaväe salateenistuses teenides sõjaväelise diktatuuri ajal 1974. aastal koos José Nelson Chialanzaga põhjustas kommunistist kirjandusprofessori Nibia Sabalsagaray surma sõjaväevanglas, osaledes tema piinamises. Nekroloog
Aleksander Vassenin

Aleksander Vassenin (9. jaanuar 1953 Tallinn – 3. september 2007 Tallinn) oli eesti sotsiaaltöötaja ja ajaloolane. Aleksander Vassenin õppis 1960–1970 Tartu Pimedate Laste Internaatkoolis ja 1970–1973 Tallinna Kaugõppe Erikeskkoolis. Lõpetas 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo eriala, juhendaja oli professor Jaan Konks. 2002. aastal lõpetas Tallinna Pedagoogikaülikooli sotsiaaltöö eriala, kaitses sotsiaaltöö magistri kraadi tööga “Nägemispuudega inimesed: sotsialiseerumise võimalusi”, juhendaja oli professor Taimi Tulva. Töötas aastatel 1978–1980 Eesti Pimedate Ühingu (EPÜ) klubi juhatajana, 1980–1983 EPÜ Tallinna Õppe-Tootmiskombinaadi (ÕTK) algorganisatsiooni büroo esimehena, 1983–1993 EPÜ Tallinna ÕTK metallistantsijana. Aastatel 1986–1989 õpetas töö kõrvalt EPÜ Õppemetoodilises Rehabilitatsiooni Keskuses punktkirja. 1994–1995 Põhja-Eesti Pimedate Ühingu esimehe asetäitja. 1997. aastast töötas Astangu Toimetulekukeskuse rehabilitoloog-konsultandina.. 2007. aasta algusest surmani töötas puuetega inimeste anonüümse nõuandetelefoni Abilaegas nõustajana. Eesti Muinsuskaitse Seltsi, Eesti Kodu-uurimise Seltsi ja Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurimise ringi liige. Tegi ettekandeid pimedate ajaloost Tallinnas, kogus esemeid, mälestusi ja dokumente Tallinna Linnamuuseumile ja Eesti Pimedate Muuseumile Tartus. Põhja-Eesti Pimedate Ühingu juhatuse liige 1983–1986 ja 1994–1998. 1986–1992 Eesti Pimedate Ühingu Tallinna Õppe-Tootmiskombinaadi ametiühingu juhatuse liige, 1988–1992 Eesti Pimedate Ühingu Põhja-Eesti Regiooni juhatuse liige. Eesti Pimedate Liidu (EPL) juhatuse liige 1994–1997 ja 2002–2005. Tallinna Invanõukogu liige. Ta oli Põhja-Eesti Pimedate Ühingu infolehe Kuukiir ja Eesti Pimedate Liidu ajakirja Valguse Kaja toimetuse liige, tegi kaastööd Eesti Puuetega Inimeste Koja ajakirjale Sinuga ja Eesti Pimedate Liidu heliajakirjale Epüfon, avaldas artikleid ajakirjas Sotsiaaltöö ja ajalehes Videvik. Aastatel 1978–1992 mängis EPÜ Tallinna ÕTK puhkpilliorkestris löökpille. Aldo Kals, Aleksander Vassenin. Eesti Pimedate Ühingu Tallinna Õppe-Tootmiskombinaat 100. Tallinn: Valgus, 1989 Aleksander Vassenin. Kuulsatest pimedatest ja nende abilistest. // Teaduselt praktikale: uurimusi ja arutlusi sotsiaaltöö teemadel. Koostaja Taimi Tulva. Tallinn: Tallinna Pedagoogikaülikool, 1998 Aleksander Vassenin Eesti artiklite andmebaasis Index Scriptorum Estoniae Tema vennatütar on tõlkija ja luuletaja Mariliin Vassenin. E-kataloog ESTER "Vello Vart. Aleksander Vassenin 50. Kuukiir 2003/1". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 30. detsembril 2014. "Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurimise ringi biograafiline teatmik. Aleksander Vassenin". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 30. detsembril 2014. "Abilaegas täitis tühimiku. Kuukiir 2007/2". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 30. detsembril 2014. Georg Särekanno, Ants Kraut. IM MEMORIAM. Aleksander Vassenin. Eesti Kodu-uurimise Selts, Eesti Muinsuskaitse Selts, Eesti Genealoogia Selts. Aastaraamat 2007, 9 – 10 Haud Rapla kalmistul
Odd Iversen

Odd Helge Iversen (hüüdnimi Ivers; 6. november 1945 Trondheim – 29. detsember 2014 Trondheim) oli norra jalgpallur, üks edukamaid Norra väravakütte. Ta mängis 45 matši Norra jalgpallikoondises ja lõi 19 väravat. Ta oli jalgpallur Steffen Iverseni isa. 1981 Olavstatuetten Nekroloog