laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Namuri provints

Namur (prantsuse [namyʁ]) on prantsuskeelne provints Belgia keskosas Valloonias. Namuri provints piirneb läänes Hainaut', põhjas Vallooni Brabandi ja kagus Luxembourgi provintsiga ning edelas Prantsusmaaga. Provintsi halduskeskuseks on Namur, mis on alates 1986. aastast ühtlasi ka Valloonia piirkonna pealinn. Teised suuremad linnad on Dinant, Philippeville, Gembloux, Ciney ja Andenne. Provints jaguneb kolmeks haldusringkonnaks (arrondissements) ja 38 vallaks. Andenne (linn) Anhée Assesse Beauraing (linn) Bièvre Cerfontaine Ciney (linn) Couvin (linn) Dinant (linn) Doische Éghezée Fernelmont Floreffe Florennes Fosses-la-Ville (linn) Gedinne Gembloux (linn) Gesves Hamois Hastière Havelange Houyet Jemeppe-sur-Sambre La Bruyère Mettet Namur (valitsus) (linn) Ohey Onhaye Philippeville (linn) Profondeville Rochefort (linn) Sambreville Sombreffe Somme-Leuze Viroinval Vresse-sur-Semois Walcourt (linn) Yvoir http://statbel.fgov.be/fr/statistiques/chiffres/environnement/geo/occupation_sol_cadastre/ Chiffres de la population par province et par commune, à la date du 1er janvier 2024 Koduleht (prantsuse keeles) Bureau Économique de la Province de Namur (BEP) (prantsuse keeles) Fédération du Tourisme de la Province de Namur (prantsuse, hollandi ja inglise keeles) Namur Congrès - Convention Bureau (prantsuse, hollandi ja inglise keeles) Des balades téléchargeables gratuitement sur GPS (prantsuse, hollandi ja inglise keeles) La photothèque en ligne de la Fédération du Tourisme de la Province de Namur (prantsuse, hollandi ja inglise keeles)
CFR Cluj

Fotbal Club CFR 1907 Cluj on Rumeenia jalgpalliklubi, mis tegutseb Cluj-Napocas. Klubi mängib riigi kõrgliigas Liga I. Klubi on asutatud 1907. aastal. "CFR" klubi nimes tähistab Rumeenia riiklikku raudtee-ettevõtet Căile Ferate Române. Klubi on viis korda tulnud Rumeenia meistriks. Riigi kõrgliigas on püsivalt mängitud alates 2004. aastast. Hooajal 2005–06 osaleti esimest korda Euroopa klubivõistlusel, kui Intertoto karikavõistlustel saadi teine koht. Esimest korda tuldi Rumeenia meistriks hooajal 2007–08. Kolmel hooajal on Cluj osalenud UEFA Meistrite Liiga alagrupiturniiril ning kõige edukam on olnud hooaeg 2012–13, kui oma alagrupis saadi kolmas koht ja pääseti Euroopa Liigas 32 parema sekka, kus kaotati Itaalia klubile Milano Internazionale. Liga I Võidud (8): 2007–08, 2009–10, 2011–12, 2017–18, 2018–19, 2019/20, 2020/21, 2021/22 Liga II Võidud (2): 1968–69, 2003–04 Liga III Võidud (7): 1946–47, 1982–83, 1985–86, 1988–89, 1990–91, 1995–96, 2001–02 Cupa României Võidud (4): 2007–08, 2008–09, 2009–10, 2015–16 Supercupa României Võidud (3): 2009, 2010, 2018 Ametlik koduleht
FC Nordsjælland

Football Club Nordsjælland on Taani jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas. Hooajal 2011–2012 tuli klubi esimest korda Taani meistriks. Klubi osaleb UEFA Meistrite Liiga 2012–13 grupifaasis.
SC Braga

Sporting Clube de Braga on Portugali spordiklubi, mis tegutseb Bragas. Klubi on eelkõige tuntud tänu oma jalgpallimeeskonnale, mis mängib riigi kõrgliigas Primeira Liga. Klubi hüüdnimi on Os Arsenalistas, kuna Brabga koduvorm meenutab Inglismaa Londoni Arsenali oma. Klubi kodustaadion on Estádio Municipal de Braga. Braga naiskond on tulnud Portugali naiste meistriks korra, hooajal 2018/19. Klubil on veel on oma osakond veel paljudes teistes spordialades, sealhulgas saalijalgpallis ja rannajalgpallis. Rannajalgpallis on Braga Portugali edukaim, kui riigi meistriks on tuldud üheksa korda. 2000. aastatel tõusis kolme suurklubi (Benfica, Sporting ja Porto) kõrval Portugali üheks edukamaks klubiks. Braga on kolmel korral võitnud Portugali karika ja kahel korral Portugali liigakarika. 2008. aastal võitis Braga UEFA Intertoto karika. 2011. aastal jõuti UEFA Euroopa Liiga finaali, kus kaotati teisele Portugali klubile, Portole. UEFA Meistrite Liiga alagrupiturniirile on jõutud kolmel korral: hooaegadel 2010–11, 2012–13 ja 2023/24. Braga suurim rivaal on Vitória de Guimarães. Seisuga 11. jaanuar 2024 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Primeira Liga Teised kohad (1): 2009–10 Taça de Portugal Võidud (3): 1965–66, 2015–16, 2020–21 Teised kohad (5): 1976–77, 1981–82, 1997–98, 2014–15, 2022–23 Taça da Liga Võidud (2): 2012–13, 2019–20 Teised kohad (2): 2016–17, 2020–21 Supertaça Cândido de Oliveira Teised kohad (4): 1982, 1998, 2016, 2021 Segunda Divisão Võidud (2): 1946–47, 1963–64 UEFA Intertoto karikas Võidud (1): 2008 "Futebol - Equipa Principal" (portugali). S.C. Braga. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. september 2019. Vaadatud 16. juulil 2019. Ametlik koduleht
Märgistuskeel

Märgistuskeel (ka märgendkeel; inglise markup language) on dokumendi tekstisse selle töötlemise hõlbustamiseks manustatavatest lipikutest ehk märgenditest koosnev käsukeel. Sellisteks keelteks on AIML, HTML, LaTeX, XML ja paljud teised. e-Teatmik (vaadatud 30.08.2012)
Gian Galeazzo Visconti

Gian Galeazzo Visconti (ka Giangaleazzo Visconti) (1351 – 3. september 1402) oli esimene Milano hertsog, kardetud ja vihatud türann, kes valitses Milanos vararenessansi ajajärgul aastatel 1386–1402. 1360 abiellus Gian Galeazzo Prantsuse kuninga Jean II tütre Isabellaga (1348–1372); sellest abielust sündis tütar Valentina Visconti. Oma onutütre Katharina Viscontiga (?–1404) oli tal poeg Filippo Maria Visconti 1378 suri Gian Galeazzo isa Galeazzo II Visconti ja pärandas pojale Milano läänepoolse osa. Idapoolne Viscontide Milano-valdus jäi Bernabò Visconti valitseda. Gian Galeazzo pääses kogu Milanos võimule pärast oma onu Bernabò Visconti vangistamist. Bernabò suri mõni kuu pärast vangistamist arvatavasti kas nälja või mürgitamise läbi. Viscontide kohta on öeldud, et nad "kasutasid mürki rohkem kui soola" ja Gian Galeazzo oli kahtlemata intriigides ja võimuvõitluses vahendeid mitte valiv vastane. 1395. aastal ostis ta endale keisri käest 100 000 floriini eest päritava Milano hertsogi tiitli. 1399. aastal nimetati ta Pavia krahviks. Varsti peärast Milano enda kätte saamist haaras ta oma valdusse ka Verona, Treviso, Vicenza ja Pavia omandades seeläbi kontrolli peaaegu kogu Po jõe oru üle. Gian Galeazzo unistuseks oli liita kogu Põhja-Itaalia oma võimu alla ühiseks riigiks. Suurimaks takistuseks selle unistuse täideviimisel olid Bologna ja Firenze. 1399 vallutas ta Pisa ning Siena, Perugia ja teised Umbria linnad langesid Visconti valdusse 1400. 1394 läks Galeazzo Bologna ja Firenze vastu sõjakäigule. Sõjapidamine oli kurnav mõlemale poolele; vägesid laastasid haigused, nälg ja vaesus. Kuid üldiseks arvamuseks oli, et peale jäävad milanolased. 1395 langeski Bologna ning Galeazzo alustas otsustava rünnakuga Firenze vastu. 1402 võitis ta teisegi lahingu Bologna vastu (Casalecchio lahing 26. juunil 1402). Kuid Gian Galeazzo unistused purunesid: paar kuud hiljem jäi ta palavikku ja suri 3. septembril 1402 Milano lähedal Melegnanos katku. Rünnak Firenze vastu luhtus ning peagi killustusid tema valdused järglaste vahelises kisklemises. Gian Galeazzo võimu ajal alustati Milano toomkiriku ja Certosa di Pavia ehitamist.
Sandra Uusberg

Sandra Uusberg (neiupõlvenimi Sandra Üksküla; sündinud 24. aprillil 1986) on eesti näitleja. Ta on lõpetanud Vanalinna Hariduskolleegiumi (klaveri erialal 2000. aastal ja teatrikooli 2005. aastal) ning 2010. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (XXIV lennus) näitleja erialal. Ta töötab 2010. aastast Tallinna Linnateatris. 2012 Kristallkingakese auhind 2020 Ants Lauteri nimeline auhind 2022 Helmi Tohvelmani nimeline auhind 2024 Leida Rammo Linnateatri fondi stipendium Sandra Uusberg on Aarne ja Siina Üksküla lapselaps ning Kristjan Üksküla õde. Ta on abielus näitleja ja lavastaja Uku Uusbergiga. Neil on poeg (2014) ja tütar (2016). Vanalinna Hariduskolleegiumi õpilaste jätkuõpingud muusika, kultuuri-ja teatrierialadel Vanalinna Hariduskolleegiumi veebileht. Vaadatud 02.05.2021. ERR (19. aprill 2024). "Leida Rammo Linnateatri fondi preemia pälvis Sandra Uusberg". ERR. Vaadatud 19. mail 2024. "Uku ja Sandra Uusbergi pere sai poja näol täiendatud!". Kroonika. Vaadatud 19. mail 2024. "Uku ja Sandra Uusberg said taas lapsevanemateks". Kroonika. Vaadatud 19. mail 2024. Laupäevaleht LP. Sandra Uusbergi elavad pildid, ka Üksküla ajast 09.05.2013, Piret Kooli intervjuu Laupäevaleht LP. Sandra Uusberg: olen mõelnud, kuidas olnuks vanaisa Aarne Ükskülale laval silma vaadata 07.07.2018, Raul Ranne intervjuu Kajalood. Sandra Uusberg: Linnateatri trupp on väga inspireeriv 26.11.2022, Kaja Kärneri intervjuu Vikerhommik. Sandra Uusberg: kui ma ei oleks näitleja, saaks minust tubli matemaatikaõpetaja 19.05.2024, Piret Kooli intervjuu
Lielirbe

Lielirbe (liivi keeles Īra) on vana kaluriküla Kuramaal Lätis. Küla (skrajciems ehk hajaküla) asub Ventspilsi piirkonnas Tārgale vallas. Küla asub 52 km kaugusel Ventspilsist ja 179 km kaugusel Riiast. Asulat on esimest korda mainitud 1387. aastal. Kuni Läti iseseisvumiseni kuulus küla Pope mõisale. Sealsed liivlased olid aastaks 1923 asutanud oma laulukoori. 24. juunil 1924 toimus seal liivi kooride laulupäev, mida Oskar Loorits nimetas esimeseks liivi laulupeoks. Külas asuvad Lielirbe muinaskalmed ja Mazgalenieki muinaskalmed on kohalike mälestistena muinsuskaitse all. Aastal 2015 oli külas 4 elanikku. Küla läbib Irbe jõgi. Vietvārdu datubāze, vaatatud 28. 02 2019 Renāte Blumberga, Liivlaste muusikaelu, Liivlased. Ajalugu, keel ja kultuur, 2011, lk 354. Loorits, Oskar Esimene Liiwi laulupidu. Päevaleht. 24. november 1924 "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. august 2020. Vaadatud 23. juunil 2019.
Lūžņa

Lūžņa (liivi keeles Lūž, Lūžkila) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Kuramaal Lätis. Küla asub Ventspilsi piirkonnas Tārgale vallas. Lūžņa on üks tosinast Liivi ranna külast. Kuni Läti iseseisvumiseni kuulus küla Pope mõisale. Sealsed liivlased olid aastaks 1923 asutanud oma laulukoori. Küla järgi on nime saanud siluri Ohessaare lademesse kuuluvad Lūžni kihid. Aastal 2015 oli külas 3 elanikku. Vietvārdu datubāze, vaatatud 28. 02 2019 Renāte Blumberga, Liivlaste muusikaelu, Liivlased. Ajalugu, keel ja kultuur, 2011, lk 354. "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. jaanuar 2021. Vaadatud 18. septembril 2020.  Lūžņa – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Isaios

Isaios (vanakreeka Ἰσαῖος, ladinapäraselt Isaeus; 5.–4. sajand eKr) oli vanakreeka reetor. Ta kuulus nn kümne Atika kõnemehe kaanonisse. Isaios tegutses Ateenas logograafina, tema eripäraks olid pärandiprotsessid. Säilinud on 12 Isaiose kõnet, milles käsitletakse enamasti testamendi kehtivuse ning pärijate järgnevuse küsimusi. "Kleonymose pärandist" ("Περὶ τοῦ Κλεωνύμου κλήρου") "Meneklese pärandist" ("Περὶ τοῦ Μενεκλέους κλήρου") "Pyrrhose pärandist" ("Περὶ τοῦ Πύρρου κλήρου") "Nikostratose pärandist" ("Περὶ τοῦ Νικοστράτου κλήρου") "Dikaiogenese pärandist" ("Περὶ τοῦ Δικαιογένους κλήρου") "Philoktemoni pärandist" ("Περὶ τοῦ Φιλοκτήμονος κλήρου") "Apollodorose pärandist" ("Περὶ τοῦ Απολλοδώρου κλήρου") "Kironi pärandist" ("Περὶ τοῦ Κίρωνος κλήρου") "Astyphilose pärandist" ("Περὶ τοῦ Ἀστυφίλου κλήρου") "Aristarchose pärandist" ("Περὶ τοῦ Ἀριστάρχου κλήρου") "Hagniase pärandist" ("Περὶ τοῦ Ἁγνίου κλήρου") "Euphiletose kaitseks" ("Υπὲρ Εὐφιλήτου")
Konfiguratsioon (informaatika)

Konfiguratsioon ehk konfigureerimine on arvutisüsteemi riistvara ja/või tarkvara korraldus ja ühendusviis. Näiteks üks üsna vananenud personaalarvuti konfiguratsioon koosneb 32 MB põhimälust, disketiseadmest, kõvakettast, modemist, CD-ROMist, VGA-kuvarist ja Windowsi operatsioonisüsteemist. Enamiku tarkvaratoodete puhul on esitatud nende kasutamiseks nõutav miinimumkonfiguratsioon. e-Teatmik[alaline kõdulink] (vaadatud 26. oktoober 2012)
Heldur Valgmäe

Heldur Valgmäe (eesnimi ka Hildur; perekonnanimi kuni 1936 Veldemann; 23. november 1930 Viljandi – 29. juuni 2020) oli eesti maletaja ja maleõpetaja. Ta lõpetas 1949. aastal Viljandi Arve- ja Tööstustehnikumi kaubandusliku raamatupidamise erialal. Ta oli males kahekordne Viljandi meister (1971 ja 1980), Ilmar Raua mälestusturniiride üks algatajaid ja Viljandi Kesklinna Kooli maleõpetaja. Abielus aastast 1956, poeg ja tütar. Haud Viljandi vanal kalmistul
Mol

Mol võib olla: Moli vald, vald Belgias Mol (Vojvodina), linn Serbias mol võib olla: mooli tähis
Valther Toompark

Valther Toompark (ka Valter Toompark, Valter Tomberg; 13. mai 1907 – 5. september 1974) oli eesti ehitusinsener. Ta lõpetas 1926. aastal Tallinna II Reaalkooli. Toompark töötas RFI Eesti Projektis 1948–1972, sellest 1955–1968 projekteerimise osakonna juhatajana. Tema juhtimisel koostatud projektide järgi ehitati elurajoonid Tallinnas Mustamäele, Narva, Kiviõlisse, Rakverre ja Haapsalusse, Tallinna laululava ja teletorn, Kalevi spordihall ja siseujula, Tallinna Polütehnilise Instituudi ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppehoonete kompleksid, Viru hotell jms. Valther Toompark on öelnud: "Meie teame, et ka keerukais insenerikonstruktsioonides võivad esineda detailid, millele alati täpset tugevuse ja stabiilsuse hinnangut ei saa anda ja mis võivad teinekord saatuslikuks saada konstruktsioonile tervikuna. Palju keerulisem on ju inimese konstitutsioon, kus ootamatuse võimalusi on lõpmatult palju."
Küpsis

Küpsis ehk biskviit on küpsetatud kondiitritoode, mis tavaliselt on koogist väiksem, kõvem või muredam ning sisaldab vähem vett. Küpsiseid saab valmistada mitmeti, neid saab küpsetada nii ahjus (nt Valeri küpsised ehk valeeriküpsised) või rohkes rasvas (näiteks seakõrvad). Küpsiseid saab ka poest osta. Valmis küpsiseid saab omakorda kasutada magustoitude, sealhulgas küpsisetordi, ja maiustuste valmistamisel. 1600. aastal jõudis esimene küpsis, milleks oli tõenäoliselt makroon, Taani immigrantide vahendusel ka Ameerikasse. Küpsiste masstootmine sai alguse arvatavasti 19. sajandi lõpukümnenditel. Biscotti Domino küpsis Garibaldi küpsis, Suurbritannias populaarne korintit sisaldav küpsis Kook Krustaadid ehk skandinaavia rosetid Küpsiseprits Küpsisevorm Makroon Nabisco Newton's (küpsis) Petit four Piparkook Õnneküpsis Eesti nõukogude entsüklopeedia. 1. köide: A-DYN. Tallinn: Valgus, 1968, lk 346. Eesti entsüklopeedia veebis [1][alaline kõdulink] (vaadatud 31.08.2012) Andrew F. Smith, The Oxford Companion to American Food and Drink, lk 156, 2007, Oxford University Press, ISBN 978 0 19 530796 2 Alan Davidson, "The Oxford Companion to Food", Oxford University Press, lk 212–214, 1999, ISBN 0 19 211579 0 Michel Suas, "Advanced Bread and Pastry", Cengage Learning; 1 edition (April 4, 2008), ISBN: 978-1418011697 Todd Knaster, "Cookies at Home with The Culinary Institute of America", Culinary Institute of America, at Home with The Culinary Institute of America (Book 7), Publisher: Houghton Mifflin Harcourt; 1 edition (October 25, 2011), ISBN: 978-0470412275 Linda Stradley, History of Cookies – Cookie History Veebiversioon (vaadatud 09.11.2013) (inglise keeles)
Händikäp

Händikäp (inglise handicap) ehk ede on spordis, aga ka teistes mängudes vähem kogenud võistleja(i)le antav soodustus (nt pallimängudes punktid), et konkureerivate poolte vaheline võistlus oleks huvitavam. Eesti entsüklopeedia veebis [1][alaline kõdulink] (vaadatud 31.08.2012)
Gruusia vapp

Gruusia vapp on Gruusia riigivapp. 26. mail 2004 teatati Gruusia uuest vapist ning deviisist "ძალა ერთობაშია" (Dzala Ertobashia, "Jõud on ühtsuses"). Vapi autor on Mamuka Gongadze, deviisi autoreiks Valeri Bahtadze ja Tamaz Naniašvili. Gruusia uue vapi esialgsel kavandil oli vapikilp jagatud neljaks väljaks. 1. ja 4. väljal oli Gruusia kuningadünastia Bagratiidide vapp – lohet tappev püha Jüri valgel ratsul. 2. väljal oli Kharthli vapp (kahest noolest läbistatud tulemägi) ning 3. väljal Imerethi vapp (Kuldvillak). Välju lahutas üle kilbi ulatuv kuldne rist, mille keskel asus väike kilp Kristuse surilina kujutisega. Vapikilbi kohal oli kuningakroon ning teda toetasid mõlemalt poolt sammuvad lõvid. 1. oktoobril samal aastal kinnitas parlament uue vapi muudetud kujul – vapikilp on jagamata ja sellel on kujutatud Bagratiidide vappi, lohet tapvat püha Jüri. Vapil on kaks kuju – suur ja väike vapp. Väike vapp koosneb vapikilbist ja kuningakroonist selle kohal. Gruusia eelmine vapp oli kasutusel aastatel 1918–1922 ja 1991–2004. Vapi aluseks oli võetud Gruusia kuningriigi aegne (Bagrationi dünastia) vapp. Vapi ümmargusel gruusia kilbil on kujutatud püha Jüri (Terti Giorgi) valgel ratsul. Püha Jüri paremas käes on oda ja vasakus kilp. Kilbi allosas on näha mäeharja. Lisati päikese, kuu ja kaheksaharuliste tähtede kujutised. See on seotud gruusia folklooris levinud taevakehade kultusega. Paganlikus Gruusias kandsid nädalapäevad taevakehade nimesid. Megreli keeles on pühapäev siiani pühendatud päikesele (žašha), esmaspäev kuule (tutašha) ning neljapäev taevale (tsašha). Kilpi ümbritsev seitsmeharuline täht oli Kharthli riigi sümbol aga juba 1. sajandist saati. Mõne allika andmeil oli vapp 1918–1920 ilma seitsmeharulise täheta. 1918–1921 1921–1922 1922–1936 1936–1990 1990–2004 Gruusia riigivapi seadus 1. oktoobrist 2004
Portfell

Portfell on suhteliselt õhuke nelinurkne sangaga mapp või kott paberite, raamatute vms kandmiseks. Portfell on tavaliselt valmistatud nahast või tekstiilist. Kohvrisarnast portfelli nimetatakse ka diplomaadikohvriks.
Paberkott

Paberkott on paberist valmistatud kott. Paberkotte valmistatakse voltimise, õmblemise ja liimimise teel. Kotil võivad olla sangad. Paberkotte kasutatakse esemete või ainete pakendina või kandmiseks. Paberkott kui lihtne ja mitmekülgne leiutis on avaldanud ühiskonnale suurt mõju. Paberkoti ajalugu ulatub 1852. aastasse, mil USA leiutaja Francis Wolle leiutas ja patenteeris esimese masina, mis suutis massiliselt toota ümbrikusarnase kujuga paberkotte. Enne seda leiutist valmistati paberkotte tavaliselt käsitsi ja nende suurus ja kuju ei olnud ühtlased. Paberkott muutus kiiresti populaarseks pakendiks oma vastupidavuse, mugavuse ja madala hinna tõttu. Seda kasutati laialdaselt toidukaupade pakendamiseks, raamatute ja muude esemete kandmiseks ning isegi kotina, kuhu sai panna oma lõunasöögi. Ajapikku parandati tootmismeetodeid ja disaini, mis viis erinevat tüüpi paberkottide loomiseni, näiteks ristkülikukujulise põhjaga kotid, volditud külgedega kotid, keeratud käepidemega kotid, tugevdatud käepidemega kotid ja ka trükitud kujundusega kotid. 20. sajandil suurenes paberkottide kasutamine drastiliselt, kuna tarbimiskultuuri kasv ning suurpoodide ja supermarketite tõus tõid kaasa vajaduse mugava ja taskukohase pakendi järele. Tänapäeval kasutatakse paberkotte laialdaselt alates toidu- ja teiste jaemüügiesemete kandmisest kuni toidu-, meditsiiniseadmete ja tööstuslike toodete pakendamiseni. Kuna paberkottide kasutus on niivõrd laialdane, on need ka pälvinud kriitikat oma keskkonnamõju tõttu. Paberkotid on peamiselt valmistatud jõupaberist ning nende tootmiseks kulutatavateks peamisteks ressurssideks on tselluloos ja vesi. Siiski tuleks paberkotti selle keskkonnamõju neutraliseerimiseks ühe Ühendkuningriigis läbi viidud uuringu andmetel kasutada vähemalt neli korda, mida kvaliteetse toote puhul ei ole raske teha. Oma elutsükli võib paberkott lõpetada näiteks prügikotina või komposti kogudes. Erinevalt kilekottidest on paberkotid kergesti ümbertöötatavad ja hävitatavad. 12. juulil tähistatakse maailmas paberkoti päeva, et tõsta teadlikkust plastireostusest ning julgustada inimesi kasutama keskkonnasõbralikke alternatiive. Selliste murekohtade tõttu on paljud piirkonnad rakendanud poliitikaid, mis on suunatud ka paberkottide kasutuse vähendamisele, näiteks kehtestanud nende kasutamise eest maksmise nõude või korduskasutatavate kottide kasutamise edendamiseks. "Patent: Machine for making bags of paper". Vaadatud 20. veebruaril 2023. "Life cycle assessment of supermarket carrierbags: a review of the bags available in 2006" (PDF). Vaadatud 20. veebruaril 2023. "World Paper Bag Day: History, significance and how to make a difference". Vaadatud 20. veebruaril 2023. "Are Paper Bags Really Better for the Environment Than Plastic Bags?". Vaadatud 20. veebruaril 2023. Takeaway paberkott Paberkotid
Viroinval

Viroinval (prantsuse [viʁwɛ̃val]) on vald Belgias Valloonia piirkonnas Namuri provintsis. 1977. aastal moodustatud valla piirides asub kaheksa asulat: Dourbes, Mazée, Le Mesnil, Nismes, Oignies-en-Thiérache, Olloy-sur-Viroin, Treignes, Vierves-sur-Viroin. Vald asub Viroini jõe kallastel ja sellest on tuletatud ka valla nimi. Dourbes Nismes Olloy-sur-Viroin Treignes Vierves-sur-Viroin Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019. Prantsuskeelne sõna val tähendab tõlkes orgu.  Viroinval – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (prantsuse ja hollandi keeles)
Boriss Stõrankevitš

Boriss Stõrankevitš (4. märts 1939 Estonka, Leningradi oblast – 27. detsember 2010 Tallinn) oli Eesti suusahüppaja ja kahevõistleja. Õppis Tallinna 30. Keskkoolis. Töötas 1954–1959 trustis Santehmontaž lukksepana ja 1973–1980 bensiinijaamas tankijana. Aastatel 1962–1973 töötas ta Tallinna ehitusettevõtetes puusepana ja müürsepana, 1980–1993 Harju KEK-is ehitajana ning 1993–2004 mitmes väikeses ehitusfirmas kuni pensionini. Alustas sportimist 1952. aastal. Harrastas sõudmist, jalgrattasõitu ja suusakahevõistlust. Treenis Spartakis Erich Kulla ja Rein Renke ning hiljem Kalevis Ilmar Pärtelpoja ja Aleksi Ilvese juhendamisel. 1963. aastal sai ta NSV Liidu ametiühingute meistrivõistlustel kahevõistluses hõbemedali. Eesti NSV meistrivõistlustel võitis aastatel 1957–1964 kahevõistluses 2 kulda, 3 hõbedat ja 1 pronksi ning suusahüpetes 2 kulda. 1961 NSV Liidu meistersportlane Biograafia ESBL-is
Carl Heinrich Constantin Gehewe

Carl Heinrich Constantin Gehewe (ka Carl Heinrich Constantin Geheber; 12. veebruar/23. veebruar 1796 – 2. juuli 1856 Franzensbad) oli Eesti vaimulik, Õpetatud Eesti Seltsi asutajaliige ja seltsi esimene esimees ning kooliraamatute autor. Ta lõpetas Tartus gümnaasiumi. Aastatel 1814–1815 ja 1817–1819 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta koduõpetajana senaator krahv Gotthard von Manteuffeli juures. Ordineeriti 15. augustil/27. augustil 1820 õpetajaks. Ta oli aastatel 1820–1831 (introdutseeriti 5. septembril/17. septembril 1820) Rõngu Mihkli koguduse õpetaja. Aastatel 1831–1842 oli ta Tartu Jaani koguduse (eesti pihtkonna) õpetaja, aastatel 1842–1856 Tartu Maarja koguduse õpetaja. Gehewe suri aastal 1856 Sudeedimaal, Franzensbadis (tšehhipärase nimetusega Františkovy Lázněs, Chebi ringkonnas, Karlovy Vary maakonnas, Tšehhis. Ta maeti Schönbergi, Saksimaale. Ta oli Õpetatud Eesti Seltsi asutajaliige ja aastatel 1838–1841 seltsi esimene president. Ta on tõlkinud vaimulikke raamatuid, koostanud õpikuid koolidele ja toimetanud kalendri astronoomilist osa. Tema abikaasa Emilie isa Friedrich Gottlieb Moritz oli Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja. Abikaasa vanaisa Johann Christian Friedrich Moritz oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja; abikaasa onu Johann Christian David Moritz oli Tori- ja Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, teine onu Ludwig Wilhelm Moritz oli Tartu Jaani koguduse eesti pihtkonna õpetaja ja Tartu Ülikooli eesti keele lektor; abikaasa vend Friedrich Ernst Moritz oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja. Tema kälimees Friedrich Ferdinand Meyer oli Karula, hiljem Jõhvi ja Iisaku koguduse õpetaja, teine kälimees Carl Heinrich Temmler oli Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja. "Lammaste-karjusse Ramatokenne: Schmalzi nink Koppe oppusse perra meiepolitse lamba wallitsejide nink lamba poisside hääs kirjotetu." Tarto, 1830 "Luterusse Katekismus" Tartu, 1836 "Piibli Katekismus ehk Meie Lutterusse usso Katekismusse Öppetus nore rahwa kassuks pühha kirja sannadega ärraselletud" Tartu, 1844 ABD nink wäikenne Luggemisse ramat Tarto marahwa tullus. Tartu, 1860. Kordustrükid aastatest 1879 ja 1885. Luggemisse Ramat laste kolitamisse tarwis. Eddimänne jaggo. Tarto, 1841, järeltrükk 1843, faksiimiletrükk 2004 Tarto- ja Wörro-ma rahwa Kalender ehk Täht-ramat 1840. Ajastaja päle... (koos Rudolf Gustav Hollmanni ja Carl Christian Masingiga). 1818 Hõbeauraha 1855 Õpetatud Eesti Seltsi auliige Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977 Eesti Biograafiline Leksikon K./Ü. Loodus, Tartus, 1926-1929 http://www.utlib.ee/ekollekt/eeva/index.php?lang=et&do=autor&aid=664