laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Fresno

Fresno on linn Ameerika Ühendriikides California osariigis, Fresno maakonna halduskeskus. See asub San Joaquini oru keskosas. Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 542 107. Aastal 2010 oli elanikke 494 665. See on rahvaarvult osariigi viies linn. Aastatel 1960–2000 suurenes linna elanike arv 133 929-lt 427 652-ni. Linna nimi tähendab hispaania keeles saart kui puuliiki. Linna nimi tuleneb sellest, et neid puid kasvab palju San Joaquini jõe kaldal. Fresno linn tekkis 1872. aastal Central Pacific Railroadi raudteepeatuse juurde. Fresno sai linnaõigused 1875. aastal. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt moodustasid 50,6% rahvastikust valged, 12,6% aasialased, 8,3% afroameeriklased ja 1,7% põlisameeriklased. Ladinaameeriklaste osakaal (sõltumata rassist) oli 2020. aastal 50,5%, millega oli Fresno San Antonio ja El Paso järel riigis suuruselt kolmas linn, kus ladinaameeriklased enamuses olid. Linnas tegutseb California State University süsteemi kuuluv ülikool, mis on asutatud 1911. aastal. Linnas asub Fresno Yosemite'i rahvusvaheline lennujaam, mis on ühteaegu tsiviil- ja sõjaväelennujaam. Linna läheduses asub mitu looduskaitseala, näiteks Yosemite rahvuspark (100 km kaugusel), Sierra metsakaitseala (64 km), Kings Canyoni rahvuspark (100 km) ja Sekvoia rahvuspark (120 km). Fresnol on üheksa sõpruslinna: Afula, Iisrael Châteauroux, Prantsusmaa Kōchi, Jaapan Morogoro, Tansaania Münster, Saksamaa Taishan, Hiina Torreón, Mehhiko Vagharšapat, Armeenia Verona, Itaalia 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.  Fresno – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Fresno koduleht
Charlotte (Põhja-Carolina)

Charlotte on linn Ameerika Ühendriikides Põhja-Carolina osariigis, Mecklenburgi maakonna halduskeskus. Charlotte on osariigi suurim linn. Linna elanike arv oli 2008. aastal 696 000 ja 2016. aastal 842 000. Charlotte asutati 1755. aastal ja sai nime George III abikaasa Mecklenburg-Strelitzi Sophia Charlotte'i järgi. Charlotte on USA suurim finantskeskus New Yorgi ja San Francisco järel. Linnas on Bank of America peakorter ning Wells Fargo idaranniku keskus. Charlotte on Ameerika jalgpalli meeskonna Carolina Panthers kodulinn. Seal baseerub ka korvpalliklubi Charlotte Hornets. https://data.census.gov/cedsci/all?q=Charlotte%20city,%20North%20Carolina, vaadatud 18.09.2022. https://www.census.gov/quickfacts/fact/table/charlottecitynorthcarolina/POP060210, vaadatud 18.09.2022. Goodbye bragging rights: Charlotte's no longer the No. 2 U.S. banking center The Charlotte Observer, 2017 Linna koduleht
Ida-Makedoonia ja Traakia piirkond

Ida-Makedoonia ja Traakia piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Kreeka kirdeosas. Hõlmab ajaloolise Traakia edelaosa ja Makedoonia idaosa. Piirkond koosneb kuuest piirkonnaüksusest (perifereiakí̱ enóti̱ta). Dráma, Xánthi, Rodope ja Évrose piirkonnaüksus ühtivad varasemate maakondadega (nómos). Varasem Kavála maakond on jagatud Kavála ja Thásose piirkonnaüksuseks. Piirkonna koduleht
Teine Laadoga lahing

Teine Laadoga lahing ehk pealetungioperatsioon Iskra oli Saksa Wehrmachti ja Nõukogude Punaarmee üksuste vaheline lahing Teises maailmasõjas, mille tulemusel murti Saksa vägede Leningradi blokaadirõngas idasuunalt. Lahingus osales ka 658. Eesti Pataljon Podolovo ja Krasnõi Bori küla vahel. Saksa vägede koosseisu kuulunud 658. Eesti Pataljonile algas lahing algas 19. märtsil 1943. aastal kell 4.35 hommikul Punaarmee pealetungiga, mille eesmärk oli vallutada Gattšina ja tungida edasi Narva jõeni. Nõrgalt kindlustatud kohast rinde keskosas õnnestus Punaarmeel läbi tungida. Hiljem piirasid eestlased koostöös Saksa üksustega nad sisse ja hävitasid kotti jäänud väeosad koos Luftwaffega. Lahingus üles näidatud vapruse eest esitati kaheksa meest väidetavalt esimeste eestlastena Raudristi saamiseks. Leningradi blokaad Operatsioon Iskra Hartwig Pohlman, WOLCHOW 900 Tage Kampf um Leningrad 1941-1944, Podzum-Verlag Bad Nauheim 1962
Tänav

Tänav on linnas või muul tiheasustusalal paiknev sõidukite ja/või jalakäijate liiklemiseks mõeldud infrastruktuuri rajatis. Keskajast alates on eristatud tänavat ning teed ja alusel, et tänav on reeglina sillutatud ning tee mitte. Tänavavõrgu võib jagada peatänavateks ja kõrvaltänavateks, ent kogu tänavavõrk on reeglina avalik ruum, st seda on õigus kasutada igal inimesel. Vana-Rooma linnades oli alati kaks peatänavat – Cardo (põhja-lõuna telg) ja Decumanus (ida-lääne telg), mis ristusid linna südames. Selle ristumiskoha ümbrusse ehitati linna kõige olulisemad avalikud hooned ning sinna kerkis ka foorum, turuplats, mis asus iga Rooma impeeriumi linna keskmes. Keskaegsed linnatänavad olid nii ruumipuuduse tõttu kui kaitseotstarbel (ründajad eksisid ära) reeglina kitsad, pimedad ja käänulised, heal juhul sillutatud munakividega. Keskaegsed tänavad olid ka väga mustad, kuivõrd kogu solk visati otse akendest välja tänavaile. Renessansiajal hakati linnade südamete väljanägemisele rohkem tähelepanu pöörama ning hakati tegelema väljakute ja tänavaruumi kujundamisega. Sellegipoolest jäid tänavad kitsasteks, ebamugavateks ja ohtlikeks. Olgugi et Prantsusmaa ja Inglismaa pealinnades anti juba 17. sajandil välja korraldusi, et peatänavate ääres elavad inimesed peavad öötundideks oma aknale põleva küünla paigutama, et möödujad teed näeksid, jäid tänavad öötundideks kottpimedaks ja ohtlikuks. Selliste esindustänavate nagu Regent Street Londonis, rue de Rivoli Pariisis, Ringstrasse Viinis jt sarnaste loomiseni jõuti aga alles 19. sajandil. Siis hakati tõsisemalt mõtlema jalakäijate ja liiklusvahendite üksteisest eraldamise peale, sanitaarsuse ja tänavaplaani ühtsemaks muutmise peale (majade kõrgus sõltub tänava laiusest), esimesed suurlinnad said kanalisatsioonivõrgu ning tänavavalgustus jõudis selleni, et tänavaile paigutati laternad (1807 valgustati gaasilaternatega Pall Mall Londonis). Jaotustänav Tänava kaitsevöönd Tänavamaa Tänavavõrk Umbtänav
Tänava kaitsevöönd

Tänava kaitsevöönd on teemaa piirist väljapoole jääv kuni 10 m laiune ala, mille olemasolu ja täpne laius nähakse ette detailplaneeringus. Teeseadus Riigi Teataja
Tänavamaa

Tänavamaa on detailplaneeringus tänava jaoks punaste joontega määratletud ala.
Tänavavõrk

Tänavavõrk on teatud piirkonna tänavatest moodustuv süsteem.
Teemaa

Teemaa on juriidiliselt eraldatud maa maantee tarindite ja elementide paigutamiseks ja korrashoiuks. Teeseadus § 3 Avalikult kasutatava tee maakasutuse sihtotstarve on transpordimaa. Avalikult kasutatava tee omanikul on õigus anda teemaad maakasutust reguleerivate õigusaktide kohaselt kasutada teisele isikule ilma hoonestusõiguseta tingimusel, et see ei raskenda teehoidu ega halvenda liiklusolusid. Tee kaitsevöönd
Misantroop

"Misantroop" on Molière'i komöödia. http://www.koolibri.ee/download/?action=binary&id=3109
Guangzhou Shi

Guangzhou Shi (hiina keeles 广州市 (toonimärkidega Guǎngzhōu Shì)) on allprovintsilinn (2. järgu haldusüksus) Hiinas, Guangdongi provintsi keskus. Asub Zhu Jiangi deltas Hongkongist 120 km kaugusel. Haldusüksuse keskus on Yuexiu linnarajoon ja keskasula Guangzhou linn. Guangzhou on allprovintsilinn. Halduslikult jaguneb 10 linnarajooniks ja 2 maakonna õigustega linnaks. Yuexiu Liwan Haizhu Tianhe Baiyun Huangpu Huadu Panyu Nansha Luogang Luogang Conghua Zengcheng Aastal 1997 avati Guangzhou metroo. Guangzhou oli Pekingi, Tianjini ja Shanghai järel neljas linn Hiina RVs, kus hakkas tööle metroo. Guangzhou Baiyuni rahvusvaheline lennujaam, mis asub Huadu linnarajoonis, avati 2004. aastal. 1. jaanuarist [2007] on Guangzhou linnalistel aladel mootorrataste kasutamine keelatud. Guangzhou koduleht
Arst vastu tahtmist

"Arst vastu tahtmist" (prantsuse keeles "Le Médecin malgré lui") on Molière'i komöödia.
Kodanlasest aadlimees

"Kodanlasest aadlimees" (prantsuse keeles "Le Bourgeois gentilhomme"; 1670) on Molière'i komöödia. See on viievaatuseline valdavalt proosas komöödia-ballett – esitamiseks koos muusika, tantsu ja lauluga. Muusika lõi Jean-Baptiste Lully, tantsud Pierre Beauchamp, lavakujunduse Carlo Vigarani ja kostüümid Laurent d'Arvieux. Esiettekanne toimus Molière'i näitetrupi esituses 14. oktoobril 1670 Louis XIV õukonnas. Näidend kujutab satiiriliselt kodanlust ja ühiskonnas kõrgemasse klassi pürgimist, heites nalja nii keskklassi kui ka aristokraatia üle. Tegevus leiab aset Pariisis kodanlase Jourdaini majas. Katkend (lk 16–18)
Ebahaige

"Ebahaige" ("Le Malade imaginaire") on Molière'i komöödiaballett kolmes vaatuses, tema viimane teos (1673). "Ebahaige" peategelane Argan on mees, kes peab liialdatud surmahirmus end haigeks ja satub niiviisi arstide ohvriks. Teoses ei pilgata mitte ainult arste endid, vaid ka kogu nende ravimiskunsti. Algselt kuulusid näidendisse ka tantsulised ja muusikalised vahepalad, mille komponeeris Marc-Antoine Charpentier. Näidendi lavastuses 1673. aastal mängis Moliére peaosa. 17. veebruari etendusel tabas teda ennast ootamatu surm. "Ebahaiget" on etendatud ka Eestis Vanemuise teatris (2011). Lavateos pälvis aga teatrikriitikute pahameele. "Ebahaige" Vanemuise teatri kodulehel. Vaadatud 03.12.2023. Jaan Tooming. "Kuidas ma «Ebahaige» avavaatust vaatasin" Postimees, 7. juuli 2011. Põim Kama. ""Ebahaige" ebaõnnestus" Tartu Postimees, 6. juuli 2011.
6 eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. sajand eKr | 1. sajand eKr | 1. sajand | ► ◄ | 20. aastad eKr | 10. aastad eKr | 0. aastad eKr | 0. aastad | 10. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 9 eKr | 8 eKr | 7 eKr | 6 eKr | 5 eKr | 4 eKr | 3 eKr | ► | ►► Aasta 6 eKr Archelaos sai Juudamaa eksarhiks. Vana-Rooma konsuliteks olid Decimus Lelius Balbus ja Gaius Antistius Vetus. Jeesuse Kristuse võimalik sünniaeg ...
Selkämeri

Selkämeri (soome; rootsi Bottenhavet) on Põhjalahe lõunaosa. Merenkurkku väina kaudu ühenduses Perämerega, Ahvenanrauma kaudu aga Ahvenamerega. Pindala 67 000 km², suurim sügavus 294 meetrit. Vee soolsus on umbes 5 promilli. 2011. aastal asutati Soome rannikul 160-kilomeetrisel merealal Selkämeri rahvuspark.
Ferrara ülikool

Ferrara ülikool (Università degli Studi di Ferrara) on ülikool Ferrara linnas Itaalias, asutatud aastal 1391. 2007. aastal õppis ülikoolis 24 647 üliõpilast. Tuntumad vilistlased on Mikołaj Kopernik ja Paracelsus. Ferrara ülikooli koduleht
Guangzhou

Guangzhou (eesti keeles mööndav ka Kanton; hiina keeles 廣州/广州 (Guǎngzhōu)) on linn Hiinas, Guangdongi provintsi ja Guangzhou Shi allprovintsilinna keskus. Asub Zhu Jiangi deltas Hongkongist 120 km kaugusel. Guangzhou on osa Guangdongi-Hongkongi-Macau suurlinnastust, kus elab üle 86 miljoni inimese. 1997 avati Guangzhou metroo. Guangzhou oli Pekingi, Tianjini ja Shanghai järel neljas linn Hiina RV-s, kus hakkas tööle metroo. Guangzhou Baiyuni rahvusvaheline lennujaam, mis asub Huadu ringkonnas, avati 2004. aastal. 1. jaanuarist 2007 on Guangzhou linnalistel aladel mootorrataste kasutamine keelatud. Kantoni keel Guangzhou koduleht
Hebei linnarajoon

Hebei on linnarajoon Hiinas Tianjin Shis, osa Tianjinist. Asub Tianjini kesklinnast põhja pool. Jaguneb 10 linnaosaks: Guangfudao (光复道街道) Hongshunli (鸿顺里街道) Jianchangdao (建昌道街道) Jiangdulu (江都路街道) Ningyuan (宁园街道) Tiedonglu (铁东路街道) Wangchuanchang (王串场街道) Wanghailou (望海楼街道) Xinkaihe (新开河街道) Yueyahe (月牙河街道)
Tianjin

Tianjin (hiina: 天津 (pinyin'is Tiānjīn) on linn Hiinas. See on Tianjin Shi halduskeskus. FC Tianjin Songjiang
Huairou linnarajoon

Huairou (怀柔) on Hiina pealinna Pekingi linnarajoon. Keskus asub 50 km Pekingi kesklinnast põhja pool. 2001. aastani oli selle nimeks Huairou maakond. 90% on mägine ja 69% pindalast on metsaga kaetud. Huairou on oluliseks Pekingi joogiveega varustajaks. Seal kasvatatakse kastaneid, kreeka pähkelid, pirne ja aprikoose. Huairous asub 20 km pikkune lõik Suurest Hiina müürist. Huairous on 12 linna, 2 valda ja 287 küla. Huairou koduleht
Aleksei Savitš

Aleksei Nikolajevitš Savitš (ukrainapäraselt Oleksi Mõkolajovõtš Savõtš; 9. märts 1810 Puškarivka (praegu Sumõ rajoonis), Ukraina – 15. august 1883 Blagodat) oli astronoom. Sõjaväelase poeg. Õppis 1834–1839 Tartu ülikoolis, samuti õppis Harkivi ja Moskva ülikoolis. Töötas 1839–1840 Tartu ülikoolis astronoom-vaatlejana , töötas hiljem Peterburis.
Sergei Scharbe

Sergei Bakonovitš Scharbe (vene keeles Сергей Баконович Шарбе; 18. september 1871 Peterburi – 22. oktoober 1932 Dnepropetrovsk, Venemaa) oli astronoom. Ta oli arsti poeg, aadlik. Scharbe õppis Peterburis, lõpetas 1893. aastal sealse ülikooli matemaatikaosakonna. Õpingute ajal osales ta linna nivelleerimisel. 1895. aastal lõpul määrati ta Tartu tähetorni assistendiks. 1904. aastal kaitses ta dissertatsiooni teemal "Komeedi 1898 X orbiidi lõplik määramine" loengute pidamise õiguse saamiseks. Scharbe töötas Tartu Ülikoolis astronoomia eradotsendina 1904-1907, olles edasi ka tähetorni assistent. Pärast seda läks ta Jekaterinoslavi kõrgemasse mäekooli matemaatika õpetajaks. 1917. aastal kaitses ta Tartus magistridissertatsiooni teemal "Oppolzneri meetod komeedi 1900 III lõpliku orbiidi määramiseks". Scharbe jätkas Jekaterinoslavis (hilisema nimega Dnepropetrovskis) matemaatikaõpetajana ja hiljem avatud ülikoolis astronoomia professorina. Ta tegeles kuni surmani astronoomiliste vaatlustega. Astronoomias huvitasid teda põhiliselt matemaatilised küsimused, tuntud on tema tööd komeetide orbiitide määramise alal. Tartu Tähetorni tegevus aastatel 1894-1908 Tartu Observatooriumi Virtuaalne Muuseum (vaadatud 6. novembril 2014)
Gustav Scheffler

Gustav Scheffler (1826 – 9. juuni 1900 Vitebsk, Venemaa) oli vene keele lektor Tartu Ülikoolis 1859–1865 ja dotsent 1865–1866.
Alexander Scherer

Alexander Nicolaus Scherer (10. jaanuar 1772 (30. detsember 1771 vkj) Peterburi – 28. oktoober (16. oktoober vkj) 1824 Peterburi) oli keemik. Kirjanikust professori poeg. Töötas Tartu Ülikoolis keemiaprofessorina 1803–1804, hiljem ka Halle Ülikoolis ja Peterburis.
Johann Robert Schindelmeiser

Johann Robert Schindelmeiser (18. märts 1868 Kiperriški, Venemaa – surmaaeg teadmata) oli arstiteadlane ja farmakoloog. Schindelmeiser oli puusepa poeg. Ta õppis Tartu Ülikoolis 1893–94. Ta oli sealsamas õpetatud apteeker farmaatsia ja farmakognoosia alal 1901–15, eradotsent 1915–17 ja dotsent 1917–18.
Matthias Jacob Schleiden

Matthias Jacob Schleiden (5. aprill 1804 Hamburg – 26. juuni 1881 Frankfurt) oli saksa botaanik. Botaaniline nimelühend on Schleid. Arsti poeg. Ta õppis algul Heidelbergi ülikoolis õigusteadust ning promoveeriti 1826 või 1827 õigusteaduste doktoriks. Seejärel pöördus ta kodulinna Hamburgi tagasi ning praktiseeris 1831. aastani seal advokaadina. Et see tegevus teda ei rahuldanud, asus ta 1832 või 1833 Göttingeni ülikoolis arstiteadust õppima. Õpingute ajal hakkas ta üha enam huvituma loodusteadustest, eriti botaanikast. Sel alal oli ta põhiliselt professor Friedrich Georg Bartlingi õpilane. Ta läks 1835 Berliini ülikooli, õppis professor Johann Horkeli juures ning tegeles peamiselt taimeembrüoloogiaga. Aastal 1839 promoveerus ta filosoofiadoktoriks ning sai Jena ülikoolis erakorraliseks professoriks. Aastal 1850 edutati ta korraliseks professoriks ning ta sai Jena ülikooli botaanikaaia juhiks. Jenas pidas Schleiden mitte üksnes loodusteaduste ja botaanikaloenguid, vaid õpetas ka antropoloogilisi, filosoofilisi ja kultuuriajaloolisi teemasid. Alexander von Humboldti kombel tahtis Schleiden äratada ja edendada haritud kodanlaste huvi loodusteaduste vastu. Jenas kirjutas Schleiden artikleid fütogeneesist ja tegi kindlaks, taimede mitmesugused osad koosnevad rakkudest. Nii sai Schleidenist üks esimesi botaanikuid, kes sõnastas tookord kinnituseta rakuteooria (1838). Teda koos Theodor Schwanniga peetakse üheks rakuteooria rajajaks. Ta sai aru 1831 šoti botaaniku Robert Browni poolt avastatud rakutuuma tähtsusest ning aimas rakkude jagunemise tähtsust. Schleiden oli ka üks esimesi saksa botaanikuid, kes aktsepteeris Charles Darwini evolutsiooniteooriat. Aastal 1863 võttis Schleiden vastu kutse Tartu ülikooli, kus talle pakuti esimest taimekeemia (taimefüsioloogia) õppetooli. Ka Tartus tegi Schleiden ettekandeid haritud kodanlastele. Arusaamatuste ja tülide tõttu kirikuga pidi ta 1864 Dresdenisse tagasi pöörduma. Paksu verd tekitasid Schleideni loengud darvinismist. Hiljem tegutses ta elu lõpuni eraõpetlasena Darmstadtis, Wiesbadenis ja Frankfurdis. Oma teaduslikus loomingus oli Schleiden lähedane filosoof Jakob Friedrich Friesile, võideldes romantismiaegset meditsiini ja loodusteadusi mõjutanud spekulatsioonidega. "Grundzüge der wissenschaftlichen Botanik" (2 köidet 1842–1843) "Die Pflanze und ihr Leben" (1848) Matthias-Schleiden-Institute Jena Ülikoolis
Wolfgang Heinrich Julius Schlüter

Wolfgang Heinrich Julius Schlüter (28. juuli 1848, Hannover – 14. jaanuar 1919, Königsberg) oli saksa keeleteadlane. Ta oli trükikoja omaniku poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1869–1872, enne seda tudeeris ka Heidelbergi ja Göttingeni Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis saksa keele ja võrdleva keeleteaduse eradotsendina 1892–1914. Ta töötas veel ka gümnaasiumiõpetajana ja raamatukoguhoidjana Tartu ülikooli raamatukogus. Ta oli korp! Estonia auliige. Foto sisuandmed (vaadatud 28. mail 2015) Ruth Michelson: "Raamatukoguhoidja Wolfgang Schlüter ehk raamatukogust sada aastat tagasi" Tartu Ülikooli Raamatukogu aastaraamat
Johann Friedrich Leberecht Schmalz

Johann Friedrich Leberecht Schmalz (25. juuni 1781 Wildenborn Zeitzi lähedal, Saksamaa – 23. mai 1847 Dresden) oli saksa põllumajandusteadlane. Schmalz sündis suurmaaomaniku pojana. Ta tundis juba lapsena huvi põllumajanduse vastu ja sai isalt palju sellealaseid teadmisi. 1804 ja 1808 hakkas ta oma kaht mõisat ise valitsema. Mingit haridust tal polnud, kuid omandas oma praktiliste teadmistega suure autoriteedi ja 1812 usaldas Preisimaa valitsus talle laialdaste põllumajanduspiirkondade valitsemise Ida-Preisimaal. Esialgsetest raskustest hoolimata muutis ta need valdused kasumlikeks. Ühtlasi hakkas ta tegemaa kaastööd põllumajandusteemalistele ajakirjadele ja avaldas põllumajandusteemalisi kogumikke. 1821 valiti ta Leedus asuva põllumajandusühingu sekretäriks. 1829 kutsus Tartu ülikool ta põllumajanduse professoriks. Mõni kuu hiljem sai ta Jena ülikoolist filosoofiadoktori kraadi põllumajanduse alal. Ta püüdis oma töödele anda võimalikult suure praktilise tähtsuse. Selleks loodi 1834 tema algatusel Vana-Kuustesse vastav õppeasutus. Kuigi see suleti kuba 1839, said seal väljaõppe paljud mõisavalitsejad ja hilisemad kõrgkooliõppejõud. Scmalz võttis ette mitu teaduslikku retke Venemaa sisekubermangudesse, külastas ka Lõuna-Venemaad ja Krimmi. Alates 28. veebruarist 1841 oli Schmalz riiginõunik. Teda autasustati Püha Anna ordeni 3. järguga. 1845 läks Schmalz erru ja tõmbus tagasi oma Kusseni mõisa Ida-Preisimaal (tänapäeval Vesnovo). 1847. aasta aprillis sõitis ta koos oma noorema tütre Claraga Glaubitzi valda oma venna Wilhelmi juurde. Tagasiteel külastas ta oma teist venda Karl Gustavit, kes töötas Dresdenis arstina. Seal ta haigestus ja suri 23. mail 1847. Ta maeti Glaubitzi valda. Tema naine Amalia Auguste (sündinud Kuntze) suri 22. septembril 1843 Tartus. Neil oli 2 poega ja 4 tütart, sealhulgas Tartu ülikooli põllumajandusõppejõud ja filosoofiadoktor Hermann Schmalz.
Hermann Schmalz

Hermann Schmalz (31. juuli 1808 Ponitz, Saksamaa – 6. mai 1879 Kussen Ida-Preisimaa) oli saksa mõisaomanik ja haldusjurist. Ta tegeles põllumajandusega. Mõisaomanikust professori poeg. Õppis Königsbergis ja Berliinis. Töötas Tartu Ülikoolis põllumajanduse õpetajana 1834–1838.
Bernhard Wilhelm Schmelzer

Bernhard Wilhelm Schmelzer (10. mai 1868, Riia – surma aeg teadmata) oli baltisaksa arstiteadlane. Õppis Tartu ülikoolis 1885–1895, töötas sealsamas võrdleva anatoomia prosektorina 1905–1912.
Carl Ernst Heinrich Schmidt

Carl Ernst Heinrich Schmidt (1. juuni 1822 Jelgava – 27. veebruar 1894 Tartu) oli baltisaksa keemik ja arstiteadlane. Ta oli apteekri poeg. Schmidt õppis Miitavi gümnaasiumis, alates 1838 Berliini ülikoolis algul farmaatsiat ja kristallograafiat, seejärel analüütilist keemiat ja meditsiini. Tema õppejõudude seas olid anatoom Johannes Peter Müller ja keemik Heinrich Rose. 1844. aastast õppis ta Gießeni ülikoolis, kus kaitses keemik Justus von Liebigi juhendamisel filosoofiadoktori väitekirja. Seejärel õppis ja töötas ta Göttingeni Ülikoolis Friedrich Wöhleri laboratooriumis, kus sai 1845. aastal meditsiinidoktori kraadi. Seejärel naasis Schmidt Venemaale. Kõigepealt sõitis ta Peterburi, kus kvalifitseerus kõrgeima kategooria arstiks, seejärel hakkas tööle Tartu Ülikoolis. Ta oli aastatel 1846–1847 farmaatsia ja keemia eradotsent, 1847–1850 dotsent ja 1850–1892 professor, sellest aastani 1852 erakorraline. Füsioloogilise keemia rajajana rakendas Schmidt ühena esimestest organismi vedelike ja neis haiguste puhul ilmnevate muutuste uurimisel keemilist analüüsi. Ta avastas maonõres soolhappe, veres karbamiidi ja suhkru, tegi kindlaks keemiliste elementide ebaühtlase jaotumise vereseerumi ja vereliblede vahel. Tegi palju Venemaa eri paigust toodud mulla-, savi-, turba- ja veeproovide ning fosforiidi, lubjakivi jms analüüse. Schmidti võttis kasutusele süsivesikute mõiste. 1873 sai Schmidt Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks. 1878 kaitses tema juhendamisel doktorikraadi hilisem nobelist Wilhelm Ostwald. 1894 valiti Schmidt Eesti Looduseuurijate Seltsi esimeheks, kuid suri samal aastal. Vaatamata laialdasele teaduslikule tunnustusele ei muutnud Schmidt oma tööstiili. Igal hommikul, kui just loenguid polnud, läks ta kell 8 laboratooriumisse ja töötas seal kuni kella 8-ni õhtul, pidades päeva jooksul vaid kaks tundi pausi lõunasöögiks ja vestlusteks. Ise ütles ta, et tema kodu uksed on alati üliõpilastele avatud. Carl Schmidti abikaasa isa oli Tartu Ülikooli anatoomiaprofessor Alexander von Hueck ja tema tütrepoeg vene kunstiajaloolane Oskar Waldhauer. Bibliograafia Teoseid
Friedrich Schmidt

Carl Friedrich Schmidt (ka Fjodor Schmidt, vene: Фёдор Богданович Шмидт, 15. jaanuar 1832 Kaisma, Liivimaa – 8. november 1908 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Venemaa Keisririigi akadeemik, geoloog, paleontoloog, stratigraaf ja botaanik. Friedrich Schmidt sündis Kaisma mõisaomaniku Gustav Andreas Gottlieb von Schmidti ja Joachim Rudolf Hippiuse tütre Anna Margarethe pojana. Lõpetas Tallinna Kubermangugümnaasiumi ja õppis Tartu Ülikoolis 1849–1853, tudeeris ka Moskva Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis botaanika eradotsendina 1857–1859 ja Tartu Ülikooli Botaanikaaia direktori abina 1856–1859. Aastatel 1859–1863 juhtis Amuuri-Sahhalini uurimisreise. Aastatel 1873–1900 oli Peterburi Teaduste Akadeemia Mineraloogia Muuseumi direktor ning 1874. aastast Keiserliku Teaduste Akadeemia akadeemik. Uuris taimestikku ka Muhu saarel, Saaremaal ja Gotlandil ning lõi põhjapaneva taimegeograafilise jaotuse. 1902. aastal anti talle Wollastoni medal teadusliku töö eest geoloogia vallas. "Flora der Insel Moon nebst orographisch-geognostischer Darstellung ihres Bodens" (1854) "Flora der silurischen Bodens von Ehstland, Nord-Livland und Oesel" (1855) "Untersuchungen über die silurische Formation von Ehstland, Nord-Livland und Oesel. Abth. 1, I. Historischer Theil. II. Geognostische Uebersicht nebst einem Anhange über neuere Bildungen im silurischen Gebiete : Abhandlung zur Erlangung der venia legendi bei einer hochverordneten physiko-mathematischen Fakultät" (1857) "Beitrag zur Geologie der Insel Gotland, nebst einigen Bemerkungen über die untersilurische Formation des Festlandes von Schweden und die Heimath der norddeutschen silurischen Geschiebe" (1859) "Einige Bemerkungen über das baltische Obersilur in Veranlassung der Arbeit des Prof. W. Dames über die Schichtenfolge der Silurbildungen Gotlands" (1891) Carl Friedrich Schmidt (1811–1890), saksa botaanik Friedrich von Schmidt (1825–1891), saksa arhitekt Teoseid Tartu ülikooli kuulsate geoloogide eraelust
Oswald Schmidt

Oswald Karl Alexander Schmidt (19. jaanuar 1823 Kuressaare – 29. juuli 1890 Tartu) oli baltisaksa õigusteadlane. Oswald Schmidt oli vaimuliku poeg. Ta õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1842–1846, töötas sealsamas kohaliku õiguse eradotsendina 1860–1866 ja professorina 1866–1890. Tema kitsam eriala oli provintsiaalõigus ja õigusajalugu. Kui 1870. aastatel tehti tsiviilprotsessi muudatusi, siis lähtuti tema esitatud ettepanekutest. Teoseid