laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
P2 retseptorid

P2-retseptorid ehk nukleotiidi retseptorid (ka P2) on paljude loomade rakkudes toimivad retseptorid, millel on mitu funktsiooni. P2-retseptorid jagatakse kahte klassi: P2Y-retseptorid P2X-retseptorid. P2Y-retseptorid on G-valguga seotud valgud, millel eristatakse alatüüpe P2Y1 (ADP), P2Y11 (ATP), P2Y12 (ADP), P2Y6, P2Y2, P2Y4. Need retseptorid mängivad olulist rolli müelopoeesis ja müeloidsete rakkude talitluses. P2X-retseptorid on rakumembraani läbivad ioonkanalid, millel eristatakse alatüüpe P2X1, P2X2, P2X3, P2X4, P2X5, P2X6, P2X7. P2X-retseptorite avanemist reguleerib ATP. P2X-retseptoreid ekspresseerivad neuronite vastavad piirkonnad, gliiarakud nii kesk-, perifeerses kui ka autonoomses närvisüsteemis. P2-retseptorid võivad kutsuda esile mitmete rakkude, nagu südamelihase, skeletilihaste ning veresoonte, seemnejuha ja kusepõie silelihaste kontraktsiooni.  Pikemalt artiklis P2X7 P2X7retseptorit ekspresseerivad immuun- ja põletikurakud. Arvatakse, et selle pikemaajaline või korduv stimulatsioon ATP-ga võib viia mitteselektiivsete pooride tekkele rakumembraanis. Selle molekuli füsioloogiline roll on teadmata. Arvatakse, et P2X7 osaleb ATP vahendatud tsütotoksilises raku surmas, immuun- ja põletikureaktsioonides. ATP stimulatsioonile järgneb Ca2+- ja Na+-ioonide sisenemine raku tsütoplasmasse ja K+-ioonide väljumine. Täiskasvanud isaste roti tüümuste uurimisel, kus kasutati immunohistokeemilisi ja in situ hübridisatsioone, tuvastati tümotsüütidel nii P2X- kui ka P2Y-retseptoreid. P2X1,2,3,4 ja P2X5 retseptorid tüümuses paiknevates veresoontes, P2X1,2 ja P2X4 retseptorid tuvastati teatud silelihastes (vascular smooth muscle), P2X3 retseptoreid seostati endoteelirakkudega, mõned väiksed arterid olid positiivsed P2X5le. P2X2,3,6 ja P2X7 retseptoreid tuvastati tüümuse epiteelirakkudest. P2X2 ja 3-sid oli rohkelt tüümuse säsi epiteelirakkudes ja P2X6 Hassalli kehades. P2X2-retseptoreid ekspresseerisid tüümuse kihnu ja perivaskulaarsed epiteelirakud. P2X2,6 ja P2X7-retseptorid olid aga tüümuse sidekoest vaheseinte epiteelirakkudes. Vähirakud ekspresseerivad samuti P2-retseptoreid – nende retseptorite alatüüpide aktivatsioonist või inhibitsioonist võib sõltuda, kas vähirakk paljuneb või sureb. Neid retseptoreid kirjeldas esimesena purinergic signalling'i kontseptsiooniga seoses Geoffrey Burnstock (1929) 1970. aastatel. Di Virgilio F, The P2Z purinoceptor: an intriguing role in immunity, inflammation and cell death., Immunol Today., november 1995;16(11):524-8., veebiversioon (vaadatud 24.02.2015)(inglise keeles) Chen L, Brosnan CF., Regulation of immune response by P2X7 receptor., Crit Rev Immunol. 2006;26(6):499-513., PMID 17341191, veebiversioon (vaadatud 24.02.2015)(inglise keeles) Glass R, Townsend-Nicholson A, Burnstock G. P2 receptors in the thymus: expression of P2X and P2Y receptors in adult rats, an immunohistochemical and in situ hybridisation study., Cell Tissue Res. mai 2000;300(2):295-306., veebiversioon (vaadatud 24.02.2015)(inglise keeles) Katrin Sak, Hele Everaus – Tartu Ülikooli hematoloogia-onkoloogia kliinik, Metabotroopsed nukleotiidi retseptorid perifeerses veres ja vereloomes, Eesti Arst 2002; 81 (2): 88–92
Rakvere Vabadussõja mälestussammas

Rakvere Vabadussõja mälestussammas on 30. augustil 1925 Rakveres avatud ja Amandus Adamsoni mudelite järgi valmistatud mälestusmärk. See asub Rakvere kesklinnas aadressil Lai tänav 34. Mälestusmärgi kuuejärgulise betoonist aluse valmistas ehitusmeister Reinhold Veigel ehitusinsener Ferdinand Gustav Adoffi juhatusel. Pronkskujud valati Itaalias. Mälestussamba üldkõrgus oli üle 8,50 meetri. Pronkskujude kõrgus oli ligikaudu 2 meetrit. Mälestussamba avas Oskar Luiga, vaimuliku talituse pidasid metropoliit Aleksander ja konsistooriumi nõunik Artur Sommer. Nõukogude okupatsiooni ajal sügisel 1940 monument hävitati. 1960. aastatel rajati mälestussamba kohale laste mänguväljakud, kuid koos monumendiga rajatud park säilis. Praegune, vana mälestussamba koopia avati 30. augustil 1992. Selle autorid on kujur Lembit Palm ja arhitekt Kuno Raude. Aastatel 2004 ja 2016 on mälestusmärki renoveeritud. Mälestusmärk on kantud Eesti kultuurimälestiste registrisse. Rakvere Vabadussõja mälestussammas tagantvaates (2007) Rakvere Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris Rakvere Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris
Teufelsberg

Teufelsberg on Teise maailmasõja järel rusudest kuhjatud tehismägi Berliini lääneosas. Teufelsberg asub Grunewaldi linnaosas ning on nime saanud lähedal asuva Teufelssee järgi. 2013. aasta seisuga on mäe kõrgus 120,1 m üle merepinna. Mägi kanti kokku aastatel 1950–1972 ning sisaldab 26 miljonit m³ rususid. Külma sõja ajal asus mäe tipus USA armee pealtkuulamiskeskus. Aastatel 1991–1999 kasutati keskuse kompleksi lennuliiklusradari asupaigana. Pärast seda on kompleks seisnud tühjalt ning seda on aastate jooksul rüüstatud. Alates 2011. aastast on võimalik mäe tipus asuvat radarijaama legaalselt külastada, kuni selle ajani oli ala ametlikult suletud. Teufelsberg Charlottenburg-Wilmersdorfi veebilehel Berliner Teufelsberg
Esa

Esa on jõgi Valgevenes, Daugava vesikonnas. Valgevene keeles on jõe nimi Эса, vene keeles Эсса (Essa) või Эса. Jõe pikkus on 84 km, valgla on 1040 km². Jõe langus on 0,4 meetrit kilomeetri kohta, keskmine vooluhulk suudmes on 7,28 m³/s. Jõe laius on ülemjooksul 2–5 meetrit, keskjooksul 5–12 meetrit, alamjooksul 10–12 meetrit. Esa algab Minski oblasti Krupki rajoonist. Esa voolab veel läbi Viciebski oblasti Čašniki rajooni ja Lepieli rajooni, suubudes Lepieli linna all Lepieli järve. Ajalooliselt oli Esa üks osa Daugava ja Dnepri vahelisest veeteest, tänapäeval jõel enam kaubateena tähtsust ei ole. Jõe ülemjooks on alates selle algusest 38 kilomeetri ulatuses melioratsioonitööde käigus õgvendatud.
Uša (Neris)

Uša on jõgi Valgevenes Minski oblastis, Vilija vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles ja vene keeles on jõe nimi Уша. Valgevene keeles on paralleelnimena käibel ka nimekuju Vuša (Вуша) Jõe pikkus on 75 km, valgla on 780 km². Jõe langus on 2,2 meetrit kilomeetri kohta, keskmine vooluhulk suudmes on 6,01 m³/s. Jõe laius on 30 meetrit, kohati ka kuni 50 meetrit. Uša algab Vałožyni rajoonist Minski kõrgustikult, voolates läbi Maładziečna rajooni põhja suunas. Uša läbib Maładziečna linna.Ülemjooksul on jõgi 35 kilomeetri ulatuses maaparandustöödega õgvendatud. Uša org on ülemjooksul trapetsikujuline, 0,6–1 kilomeetrit lai. Keskjooksul ja alamjooksul org maastikul selgelt ei eristu.Lammi laius on 0,4–0,7 kilomeetrit, Maładziečnast allpool aga 4–5 kilomeetrit, seda läbivad arvukad kuivenduskraavid. Uša Maładziečnast allavoolu jääv osa on üks Valgevene reostatumaid jõgesid. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. märts 2013. Vaadatud 24. veebruaril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
P2

P2 võib tähendada järgmist: p2 retseptorid ...
Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument (Rakvere)

Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument on Friedrich Reinhold Kreutzwaldi 55. surma-aastapäevaga seoses püstitatud mälestusmärk Rakveres Vallimäe tee 5. Monumendi autor on skulptor Aleksander Eller ja see avati pidulikult 1937. aastal. 1981. aastal monument restaureeriti. Monument on kantud Eesti kultuurimälestiste registrisse. Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument (Rakvere) kultuurimälestiste riiklikus registris Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monument (Rakvere) kultuurimälestiste riiklikus registris
Rakvere turuhoone

Rakvere turuhoone on aastatel 1926–1928 insener Ferdinand Adoffi projekti järgi ehitatud hoone Rakveres keskväljaku ääres, Laada tänav 14. Hoone on iseloomulik 1920. aastate ehituslaadile. Hoone on kantud Eesti kultuurimälestiste registrisse. Rakvere turuhoone kultuurimälestiste riiklikus registris Rakvere turuhoone kultuurimälestiste riiklikus registris
Brunate

Brunate on Itaalia põhjaosas Lombardia maakonnas Como provintsis asuv vald (comune). Brunate asub ligikaudu 50 km kaugusel Lombardia pealinnast Milanost. Aasta läbi elab linnas ligikaudu 1800 elanikku (rahvastikutihedus on 880 in/km²), kuid suviti on elanike arv seal peatuvate turistide tõttu oluliselt suurem. Linnaelanikud kutsuvad end nimetusega brunatesi. Piirkond asub 715 meetrit üle merepinna ja ülalt avaneb vaade Como järve kaldal Brunatest umbes 500 meetrit allpool asuvale Como linnale. Como ja Brunate on ühendatud järsu, kitsa ja kurvilise teega ja kahe asula vahet liigub ka köisraudtee. Brunate vald koosneb kuuest osast (frazioni): CAO (Club Alpino Operaio), Carescione, Laghetto, Nidrino, Piani di Brunate ja San Maurizio. 12. sajandil oli Brunate lühikest aega iseseisev linnriik, kuid 1240. aastal läks Brunate tagasi Como feodaalvõimu alla. Linna kaitsepühak on apostel Andreas, kelle päeva tähistatakse 30. novembril. Lühikest aega elas Brunates Alessandro Volta, kelle auks on ehitatud ja nimetatud San Maurizio frazione's asuv tuletorn Faro Voltiano. 10. juunil 1912 suri linnas Bulgaaria luuletaja Pentšo Slaveikov. Brunate köisraudtee jaam Vaade köisraudteelt Como järve poolde Via P. e M. Monti Vaade Brunatest Cernobbio vallale ja Como järvele https://demo.istat.it/?l=it Brunate valla ametlik koduleht
Konkatenatsioon

Konkatenatsioon (ladina keelest catena‚ kett) on mitmetähenduslik sõna: konkatenatsioon on formaalsete keelte teoorias 1. kahe sõna liitumine uueks sõnaks; 2. kahe keele liitumine, mis põhineb kahe sõna liitumisel konkatenatsioon on informaatikas 1. hulkade liitumine uueks hulgaks; 2. operatsioon listilaadsete struktuuridega; 3. programmeerimise üks põhioperatsioone, mis seisneb märgikettide loomisel konkatenatsioon on keeleteaduses sõnatüvede ja fleksiooniafiksite liitumine, mille kaudu tekivad fonoloogilised või täpsemini grafemaatilised sõnad. Konkatenatsiooni vastandiks oleks sõnatüvede ja fleksiooniafiksite isoleeritud liitumine
Groningeni provints

Groningeni provints on Hollandi 1. järgu haldusüksus. Asub riigi põhjaosas Waddenzee ääres. Provints hõlmab ka kolm väikest asustamata Friisi saart: Rottumeroog, Rottumerplaat ja Zuiderduintjes. Bedum Seitsme Madalmaa (Provintsi) Ühendatud vabariigi Groningeni provintsi asehaldurid: 1581–1594, Francisco Verdugo, (aastast 1584 tunnistatud asehaldurina ainult Groningeni linna poolt) 1584–1620, Nassau-Dillenburgi krahv Willem Lodewijk, (kuni 1594. aastani tunnistatud asehalduri ainult Groningeni provintsis; alates 1594. aastast tunnistatud ka Groningeni linna poolt) 1620–1625, Oranje Mauritz 1625–1632, Ernst Casimir 1632–1640, Hendrik Casimir I 1640–1647, Nassau-Dietzi krahv Ernest Casimir 1647–1650 Oranje vürst Williem II 1650–1664, Willem Frederik, 1664–1696, Hendrik Casimir II, regent 1664–1673 Nassau Albertine Agnes 1696–1711, Oranje-Nassau Johan Willem Friso, regent 1696–1707 Anhalti Henriette Amalia 1711–1747, Oranje vürst Willem IV, regent 1711–1729 Hessen-Kasseli Marie Louise http://statline.cbs.nl/  Groningeni provints – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Como-Brunate köisraudtee

Como-Brunate köisraudtee (itaalia keeles Funicolare Como-Brunate) on Como linna ja Brunate küla ühendav köisraudtee Itaalias Lombardia maakonnas. Raudteeliin on töötanud aastast 1894 ning seda kasutavad nii turistid kui ka kohalikud elanikud. Köisraudtee suurim kalle on 55%. 1894. aastal avatud köisraudtee töötas algul auru jõul, kuid 1911. aastast töötab raudtee elektriga. Raudteeliini renoveeriti aastatel 1934–1935 ja taas aastal 1951, mil soetati ka uued vagunid. 1981. aastal läks köisraudtee omandus eraettevõttelt Società Anonima Funicolare Como/Brunate üle Lombardia piirkonna valitsusele. 2005. aastal anti köisraudtee ja Como kohalik bussiteenus üle kohalikule ettevõttele Consorzio Mobilità Funicolare & Bus, kes on aga köisraudtee käitamise omakorda andnud alltöövõtulepinguga edasi ettevõttele Azienda Trasporti Milanesi S.p.A.. Köisraudtee avati pärast üle 800 000 euro maksnud renoveerimist taas 2011. aasta augusti keskpaigas. Lisaks ehitati liini jaoks ettevõtte Gangloff poolt ka uued vagunid (hinnaga miljon eurot vagun). Uued vagunid on konditsioneeritud õhuga, 12 meetrit pikad ja 2,1 meetrit laiad ning mahutavad korraga 81 reisijat. Vagunid on värvitud kontrastsetes värvides, üks on lilla ja teine punane. Köisraudtee alumine jaam asub Como järve kõrval, kaiäärsel kohal linna keskusest kirdes. Jaam asub Como Lago raudteejaamast, mida teenindab ettevõte Trenord ja kust väljuvad rongid Milanosse, ligikaudu 400 meetrit põhja pool ning Como San Giovanni raudteejaamast, mis asub Zürichi–Milano raudteel, ligikaudu 1,4 km idas. Köisraudtee liin on 1084 meetrit pikk ja sellest esimesed 130 m kulgevad tunnelis. Ülejäänud osa liinist kulgeb maapinnal või selle kohal ning sealt avanevad ulatuslikud vaated üle järve ja linna. Raudteel on ka kaks nõudepeatust. Ülemine jaam asub Brunate küla keskuses ja vagunist saab väljuda nii ülemisel kui alumisel tasapinnal. Ülemisest osast leiab väljaku (piazza), mis eraldab jaama masinaruumist, läbi millel oleva galerii on võimalik näha vaguneid vedavat mehhanismi. Ka ülemise jaama ümbrusest avanevad vaated üle Como linna ja samanimelise järve ning see on alguskohaks mitmele ümbritsevatesse mägedesse suunduvale rajale. The funicular. FunicolareComoBrunate. Vaadatud 12.02.2012. Como Brunate. Vaadatud 12.02.2012. [Cacozza, Marco. "New cars for Brunate". Today's Railways, 04.2012, lk 16. Platform 5 Publishing Ltd. Lake Como : Brunate Funicular, Como. Dorling Kindersley™ Limited, traveldk.com. Vaadatud 12.02.2012]. Como - Brunate. Lift-World.info. Vaadatud 12.02.2012. Como - Brunate. Funiculars.net, Pantograph.se. Vaadatud 12.02.2012. Como-Brunate Funicular. www.nycsubway.org. Vaadatud 12.02.2012. Köisraudtee ametlik veebileht Video Como–Brunate köisraudtee ülessõidust
Paleotseen

Paleotseen on kronostratigraafiline üksus (ladestik) ning geokronoloogiline üksus (ajastik). Paleotseen vastab ajavahemikule 65,5...55,8 miljonit aastat tagasi. Paleotseen kuulub Paleogeeni ajastusse, olles selle vanimaks ajastikuks. Paleotseenile eelneb Hilis-Kriit ning järgneb Eotseen. Paleotseeni jooksul tekkinud kivimeid Eesti aluspõhjas säilinud ei ole. Geokronoloogiline skaala
La Garita mäed

La Garita mäed on mäestik Ameerika Ühendriikide Colorado osariigis. Geograafiliselt paikneb mäestik San Juani mägedes. La Garita mäed on ala, kus umbes 27 miljonit aastat tagasi toimus La Garita supervulkaanipurse. Mäestiku kõrgemad mäed on San Luis Peak ja Stewart Peak. La Garita mäed jäävad La Garita ürgloodusala territooriumile. Mägedes Creede'i lähedal asub Wheeleri geomaastikuala. Vaade La Garita mägedele. Foto
Kaldealased

Kaldealased olid semi hõimud, kes rändasid 9. sajandi alguses e.m.a Lõuna-Paabelisse ja rajasid seal mitu väikeriiki (Bit-Jakin, Bit-Dakkuri ja Bit-Amukani). Kaldealased olid lähedased aramealastega, kes saabusid samasse piirkonda veidi varem. Paabelis omandasid kaldealased aegamööda kohaliku kultuuri ja akadi keele. Kaldealased sõdisid Assüüriaga ülemvõimu pärast Paabelis. Aastatel 625–539 eKr oli Paabelis võimul Kaldealaste dünastia ning rajati Uus-Paabeli ehk Kaldea riik. Aastal 539 eKr vallutas Ahhemeniidide Pärsia kuningas Kyros II Babüloni, lõpetades Kaldealaste dünastia eksisteerimise. Kaldealaste hõimud segunesid seejärel järk-järgult kohalike Paabeli rahvastega. Kaldealaste kujunes vanapaabeli usundi ja astronoomia alusel. 7. sajandil eKr täiustus üha enam preesterlik taevavaatlemise tehnika. Paabeli kuu nädal asendati planeetide nädalaga (5 planeeti + kuu ja päike = 7 päeva). Ištar sai planeediks ja Tammuz kinnistäheks. Tekkib henoteism. Nebukadnetsari jaoks on Marduk ainus ja õige halastuse jumal. Nabu on tema poeg ja inimeste juurde läkitatud saadik. Kaldealaste prohvetlik usund oli lähedane Jeremia aegsete prohvetitega ja kaldea kahetsuslaulud olid lähedased juutide lauludele (psalmidele). Barbara N. Porter. Images, Power, and Politics: Figurative Aspects of Esarhaddon's Babylonian Policy. Amer Philosophical Society, 1994. Kaldealased – Eesti Entsüklopeedia
Imhotep

Imhotep (ka Immutef, kreekapäraselt Imuthes (Ἰμούθης); u 2650–2600 eKr; egiptuse keeles ỉỉ-m-ḥtp *jā-im-ḥātap ehk "see, kes tuleb rahus") oli vanaegiptuse riigimees ja mitmekülgne teadlane - polühistor, kes teenis 3. dünastia kuninga Džoseri ajal valitsusjuhina ja päikesejumala Ra ülempreestrina Heliopolises. Teda peetakse inimkonna ajaloo üheks esimeseks arhitektiks, inseneriks ja arstiks. Imhotep oli üks väheseid lihtinimesi, kes tõsteti pärast surma jumala seisusse. Tema kultusekeskus oli Memphis. Alates esimesest vaheperioodist austati Imhotepi ka kui luuletajat ja filosoofi. Imhotepi iseendale ehitatud hauakambri asukohta hoiti omal ajal salajas ja seda pole seni leitud. Üldise arvamuse kohaselt paikneb see Sakkaras. Imhotepist kui ajaloolisest isikust annavad tunnistust kaks tema eluajast pärinevat raidkirja Džoseri kuju jalamil (Cairo JE 49889) ja kirjutis Sehemheti lõpetamata astmikpüramiidi ümbritseval müüril. Viimasest võib järeldada, et Imhotep elas veel mõne aasta pärast Džoseri surma ja asus ehitama kuningas Sehemheti püramiidi, mis jäi aga tolle lühikese valitsusaja tõttu pooleli. Egüptoloogid omistavad Imhotepile Džoseri astmikpüramiidi ehitamist Sakkaras aastatel 2630–2611 eKr. Vanaegiptuse ajalookirjutaja Manethon nimetab teda kiviehitiste leiutajaks. Kuigi kivist seinu, põrandaid, silluseid ja piitasid tunti juba ka varadünastilisel ajastul, peab paika, et selliste mõõtmetega üleni kivist ehitist polnud varem rajatud. Enne Džoserit maeti vaaraod mastabatesse.
Põhja-Hollandi provints

Põhja-Hollandi provints on provints (1. järgu haldusüksus) Hollandis. Aalsmeer Alkmaar Amstelveen Amsterdam Beemster Bergen Beverwijk Blaricum Bloemendaali vald Castricum Den Helder Diemen Drechterland Edam-Volendam Enkhuizen Gooise Meren Haarlem Haarlemmerliede en Spaarnwoude Haarlemmermeer Heemskerk Heemstede Heerhugowaard Heiloo Hilversum Hollands Kroon Hoorn Huizen Koggenland Landsmeer Langedijk Laren Medemblik Oostzaan Opmeer Ouder-Amstel Purmerend Schagen Stede Broec Texel Uitgeest Uithoorn Velsen Waterland Weesp Wijdemeren Wormerland Zaanstad Zandvoort http://www.noord-holland.nl/English/Province_of_Noord_Holland http://www.noord-holland.nl/Over_de_provincie/Noord_Holland_in_cijfers  Põhja-Hollandi provints – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Põhja-Hollandi provintsi koduleht
Aleksandr Rodzjanko

Aleksander Rodzjanko (vene keeles Александр Павлович Родзянко; 18. august 1879 – 6. mai 1970 New York) oli Venemaa sõjaväelane, Loodearmee tegelane. Aleksandr Rodzjanko osales Esimeses maailmasõjas ja pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni ja Saksamaa-Venemaa sõjategevuse lõppemist jäi Saksa vägede poolt okupeeritud Lätisse. Osales Pihkvas Saksa vägede poolt organiseeritud Põhjakorpuse moodustamises. Nõukogude Venemaa pealetungil Lätile, 29. detsembril lahkus Riiast koos naise ja saatjatega üle Marienhofi ja Tukkumi Liibavisse, kust 20. jaanuaril 1919. aastal aurik "Waasal" evakueerus Tallinna. Ta juhatas aprillist 1919 Loodearmeed. Tema vend Mihhail Rodzjanko oli poliitik, III Riigiduuma esimees. Kindral A. P. Rodzjanko mälestusi, Postimees (1886-1944), nr. 302, 8 november 1936 Eesti biograafiline leksikon. Tartu: Loodus, 1926–1929, lk 429. Aadu Must. Muutugu ja kadugu! Baltisakslased ja Esimene maailmasõda. Tartu 2016. Lk 127.
P2X7

P2X7 ehk P2X7-retseptorid (ka P2X7R; varasem nimetus P2Z) on paljude loomade rakumembraani läbivad ioonkanalid ja rakkude sees toimivad valgud, millel on mitmeid funktsioone. P2X7 loodusliku ligandi ja retseptorite avanemise regulaatorina toimib ATP. Need retseptorid liigitatakse P2-retseptorite hulka P2X-retseptorite alatüübina. Retseptorit on tuvastatud kesknärvisüsteemis ja perifeerses närvisüsteemis, mikrogliia rakkudes, endomeetriumis ja võrkkestas. P2X7 retseptorit ekspresseerivad immuunrakud, nagu leukotsüüdid, makrofaagid, ja tüümuse rakud – tümotsüüdid jm, ja põletikurakud. Arvatakse, et selle pikemaajaline või korduv stimulatsioon ATPga võib viia mitteselektiivsete pooride tekkele rakumembraanis. ATP stimulatsioonile järgneb Ca2+- ja Na+-ioonide sisenemine raku tsütoplasmasse ja K+-ioonide väljumine. Arvatakse, et P2X7 retseptorite aktivatsioon võib inimestel abiks olla mükobakterite perekond (bioloogia) perekonda liigitatud bakteri tuberkuloosi mükobakteri tapmisel ja takistada HeLa rakuliini uuringutes ja hiirte eksperimentaalse nakatamise kohaselt klamüüdianakkuse levikut. Selle molekuli füsioloogiline roll pole teada. Arvatakse, et P2X7 osaleb ATP vahendatud tsütotoksilises raku surmas, immuun- ja põletikureaktsioonides. Lord B, Aluisio L, Shoblock JR, Neff RA, Varlinskaya EI, Ceusters M, Lovenberg TW, Carruthers N, Bonaventure P, Letavic MA, Deak T, Drinkenburg W, Bhattacharya A., Pharmacology of a novel central nervous system-penetrant P2X7 antagonist JNJ-42253432., J Pharmacol Exp Ther. detsember 2014 ;351(3):628-41. doi:10.1124/jpet.114.218487., veebiversioon (vaadatud 25.02.2015)(inglise keeles) Chen L, Brosnan CF., Regulation of immune response by P2X7 receptor., Crit Rev Immunol. 2006;26(6):499-513., PMID 17341191, veebiversioon (vaadatud 24.02.2015)(inglise keeles) David J. Kusner, ja Juan Adams, ATP-Induced Killing of Virulent Mycobacterium tuberculosis Within Human Macrophages Requires Phospholipase D1, The Journal of Immunology, 1. jaanuar, 2000, 164. väljaanne, nr 1, lk 379-388, doi: 10.4049/jimmunol.164.1.379, veebiversioon (vaadatud 25.02.2015)(inglise keeles) Toni Darville, Lynn Welter-Stahl, Cristiane Cruz, Ali Abdul, Sater, Charles W. Andrews, Jr. ja David M. Ojcius, Effect of the Purinergic Receptor P2X7 on Chlamydia Infection in Cervical Epithelial Cells and Vaginally Infected Mice, J Immunol 2007; 179:3707-3714; doi: 10.4049/jimmunol.179.6.3707, veebiversioon (vaadatud 25.02.2015)(inglise keeles) Di Virgilio F, The P2Z purinoceptor: an intriguing role in immunity, inflammation and cell death., Immunol Today., november 1995;16(11):524-8., veebiversioon (vaadatud 24.02.2015)(inglise keeles) Katrin Sak, Hele Everaus – Tartu Ülikooli hematoloogia-onkoloogia kliinik, Metabotroopsed nukleotiidi retseptorid perifeerses veres ja vereloomes, Eesti Arst 2002; 81 (2): 88–92 Yan Qu ja George R. Dubyak, P2X7 receptors regulate multiple types of membrane trafficking responses and non-classical secretion pathways, Purinergic Signal. juuni 2009; 5(2): 163–173., PMCID: PMC2686822, doi: 10.1007/s11302-009-9132-8
Eotseen

Eotseen on kronostratigraafiline üksus (ladestik) ning geokronoloogiline üksus (ajastik). Eotseen vastab ajavahemikule 55,8...33,9 miljonit aastat tagasi. Eotseen kuulub Paleogeeni ajastusse. Eotseenile eelneb Paleotseen ning järgneb Oligotseen. Eotseeni jooksul tekkinud kivimeid Eesti aluspõhjas säilinud ei ole. Geokronoloogiline skaala
Robert Tigerstedt

Robert Adolph Armand Tigerstedt (28. veebruar 1853 Helsingi – 12. veebruar 1923 Helsingi) oli soome füsioloog. Ta avastas koos oma õpilase Per Bergmaniga ensüümi reniin. 16. veebruaril 1923 nimetati ta Tartu ülikooli audoktoriks. Tigerstedt on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule. "Tartu Ülikooli audoktorid". Tartu Ülikool. Vaadatud 13. detsembril 2022.
Bengt Saltin

Bengt Saltin (3. juuni 1935 – 12. september 2014) oli rootsi arstiteadlane, füsioloog ja antidopingu ekspert. Aastal 1988 valiti ta Tartu ülikooli audoktoriks. In memoriam Bengt Saltin. ajakiri.ut.ee, oktoober 2014. "Tartu Ülikooli audoktorid". Tartu Ülikool. Vaadatud 13. detsembril 2022.
Kaarle Krohn

Kaarle Leopold Krohn (10. mai 1863 Helsingi – 19. juuni 1933 Sammatti vald) oli soome folklorist. 9. märtsil 1923 nimetati ta Tartu ülikooli audoktoriks. Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule. "Tartu Ülikooli audoktorid". Tartu Ülikool. Vaadatud 13. detsembril 2022.
Adalbert Wahl

Adalbert Emil August Wahl (29. november 1871 Mannheim – 5. märts 1957 Tübingen) oli saksa ajaloolane ja kõrgkooliõppejõud. Ta oli 1918-1919 Landesuniversität Dorpati õppejõud.
Lõuna-Hollandi provints

Lõuna-Hollandi provints on 1. järgu haldusüksus Hollandis. Lõuna-Hollandi provints on endise Hollandi krahvkonna lõunaosa. Hollandi provints jaotati kaheks 1840. aastal. Provintsi keskus on Haag. Suurim linn on Rotterdam. Teised tähtsamad ajaloolised linnad on Leiden, Dordrecht ja Delft. http://statline.cbs.nl/  Lõuna-Hollandi provints – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis