laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ekspressionism (arhitektuur)

Ekspressionistlik arhitektuur on ekspressionismi kui kunstivoolu väljendumine arhitektuuris. Sõjajärgses Euroopas, eriti Saksamaal, sarnaselt kujutava kunstiga ilmusid ekspressionistlikud vormid ka arhitektuuri. Samas oli Saksamaal ekspressionismi kogemus olemas juba sõjaeelsest perioodist. Oluliseks tähtsündmuseks oli ekspressionistliku arhitektuuri jaoks Werkbundi näitus Kölnis (1914). Ekspressionism avaldus Hans Poelzigi loomingus sõjaeelsest perioodist – tööstushoone Poolas Lubanis (1911–1912), kuid eriti pärast sõda Poelzigi projekteeritud teatrihoones Berliinis Großes Schauspielhaus (1918–1919) ja Peter Behrensi värvivabriku hoones Frankfurdis Farbwerke Hoechst AG, ehitatud aastail 1920–1924. Ekspressionismis eristub eraldi nähtusena Põhja-Saksamaal 1920. aastail tekkinud tellisekspressionism, mille väljapaistvam näide on Fritz Högeri projekteeritud Chilehaus Hamburgis (1922–1923). Ekspressionismi pehmemat, kuid dünaamilisemat joont esindab Erich Mendelsohn. Tema tuntuim arhitektitöö on Einsteini torn Potsdamis (1919–1921). Pärast natside võimuhaaramist Saksamaal 1933. aastal ekspressionistlik kunst selles riigis keelustati. Tuntumaid hooneid Eesti arhitektuuris ekspressionistlikus laadis on 1920–1922 Toompea lossi siseõuele ehitatud riigikoguhoone, mille projekteerisid toonased juhtivad arhitektid Herbert Johanson ja Eugen Habermann. Mõlemad olid Saksamaal õppinud mehed, seega kokku puutunud sealse avangardsema kunstieluga. Riigikoguhoone fassaadis viitavad ekspressionismile heleda krohvipinnaga kontrastselt mustad raamistused. Maja sees valitsevad ekspressionistlikud kujundusvõtted veelgi jõulisemalt. Vestibüüli õõnespüramiididega lagi, kõikjal siksakdekoor, laekarniisidel lained. Väljapaistvaim ruum on ekspressionistliku kujundusega saal, kus siniste seinte kohale tõuseb kumeralt katuseruumi tungiv sidrunkollane lagi. Jaan Koorti kujundatud sakmete avadega põsed on roostepruunid. Valgustus on varjatud valge sakilise simsi taha. Riigikoguhoonega sarnaseid ekspressionistlikke võtteid kasutasid Johanson ja Habermann ka Tallinnas Raua 4 elamu fassaadil, kus heleda fassaadpinnaga kontrasteeruvad mustad ärklid. Elamu ehitusaastad olid 1922–1924. Otseselt lähtuvad Põhja-Saksa tellisekspressionismist arhitekt Robert Natuse projekteeritud klinkrist fassaadiga EKA maja Vabaduse väljaku ääres ning Pärnu maantee ja Roosikrantsi tänava nurgal olev äridega elamu. Maailmaarhitektuuri ajalugu[alaline kõdulink] Lektor Siim Sultsoni loengumaterjalid Mart Kalm. Eesti 20. sajandi arhitektuur. Tallinn: Prisma Prindi Kirjastus, 2001, lk 77
Tellisekspressionism

Tellisekspressionism (saksa keeles Backsteinexpressionismus) on ekspressionistliku arhitektuuri erivorm, kus kasutatakse telliskivi, plaati või klinkertellist põhiehitusmaterjalina. Tellisekspressionismi stiilis hooneid ehitati põhiliselt 1920. aastail, eelkõige Saksamaa suuremates linnades ja Ruhri piirkonnas. Klinkertellis vastas tööstushoonetele esitatavate keskkonnatingimuste nõuetele, eriti Ruhri piirkonnas. Selle iseloomulik kare ja üsna lai värvivalik pruunist lillani aitas kaasa materjali populaarsuse kasvule. Fassaadi ilmestamiseks kasutati vahel ka kahjustuste ja tootmisvigade tõttu praagiks tunnistatud telliseid (näiteks Chilehausil Hamburgis). Fassaadide dekoreerimiseks kasutati ka arhitektuurseid klinkertellistest või keraamilisi skulptuure. Tuntud on skulptorite Richard Kuöhli ja Ernst Barlachi panus sellesse valdkonda. Klinkerfassaad hoonel Hannoveris Klinkertellis hoone fassaadis; kasutati ka praagiks tunnistatud telliseid Põletamisdefektiga klinkertellised Väljapaistvaid tellisekspressionismi näiteid leidub Hamburgis. Seal paiknevad arhitekt Fritz Högeri projekteeritud Chilehaus (valmis 1924), mis kuulub ekspressionismi klassikasse, selle naabruses asuv büroohoone Sprinkenhof, mille projekteerisid arhitektid Hans Gerson, Oskar Gerson ja Fritz Höger (ehitati kolmes etapis 1927–1943), Broschek-Haus ja Zigarettenfabrik Reemtsma (Reemtsma sigaretivabrik). Tellisekspressionismis kasutati vahel ka muude arhitektuuristiilide elemente, näiteks art déco'd Chilehausis. Hannoveris asub samuti Fritz Högeri projekteeritud Anzeiger-Hochhaus, mis ehitati 1927–1928 algselt kirjastusele, praegu on hoones meediakontsern. Hoone on üks väheseid suuri esindushooneid, mis jäi teises maailmasõjas terveks. Hoone oma 51 meetri kõrgusega oli valminuna üks esimesi kõrghooneid Saksamaal. Tänapäeval on see tänu oma 12 meetri kõrgusele rohelisele teraskuplile üks Hannoveri sümboleid. Teraskupli all oli algselt planetaarium, sõjajärgsel perioodil ehitati sinna kino. Üksikuid tellisekspressionismi näiteid on ka Eestis. Arhitekt Robert Natus on projekteerinud kaks klinkermaja Tallinnas. Esimesena rajati Vabaduse platsi äärde kindlustusseltsi EKA maja, kus praegu asub Tallinna linnavalitsus. Ehitusaastad olid 1929–1932. Fassaadi katab tellislaost rombimuster, mis oma tahukalise mahuga lähtus otseselt Hamburgis äsjavalminud Fritz Högeri ja vendade Gersonite Sprinkenhofist. Skulpturaalsed elemendid klinkertellistest fassaadil, modelleeritud laternahoidjad “Eesti taat” ja “Eesti memm”, kujundas Jaan Koort. Teine Natuse klinkermaja on elamu Pärnu maantee ja Roosikrantsi tänava teravnurgal – ehitatud aastail 1935–1936, sarnaneb see otseselt Chilehausiga Hamburgis. Tallinna linnavalitsuse hoone Tallinnas Vabaduse väljakul, vaade Jaani kiriku poolt Detail linnavalitsuse hoonel Elamu Pärnu maantee ja Roosikrantsi teravnurgal Mart Kalm. Eesti 20. sajandi arhitektuur. Tallinn: Prisma Prindi Kirjastus, 2001, lk 123.
Fritz Höger

Johann Friedrich Höger (12. juuni 1877 Bekenreihe, Schleswig-Holstein – 21. juuni 1949 Bad Segeberg) oli saksa arhitekt, Põhja-Saksa tellisekspressionismi esindaja. Ta oli alates 1932. aastast Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei liige. Fritz Högeri tuntumaid arhitektitöid on ekspressionismi klassikasse kuuluv büroohoone Chilehaus Saksamaal Hamburgis Kontorhausi kvartalis, ehitatud aastail 1922–1924. Sealsamas kõrval üle tee asub Högeri projekteeritud (koos vendade Gersonitega) suuremahuline büroohoone Sprinkenhof, mida ehitati kolmes etapis aastatel 1927–1943. Esimene etapp valmis 1920. aastate lõpul ja sai eeskujuks Tallinnas Vabaduse platsi äärde rajatud kindlustusseltsi EKA majale. Hannoveris on Högeri projekti ehitatud Anzeiger-Hochhaus (ehitusaastad 1927–1928), mida tänapäeval loetakse Hannoveri üheks sümboliks. Högeri teisi töid on näiteks Kirche am Hohenzollernplatzi Berliinis, büroohoone Hamburgis Broschek-Haus (1925–1926) ja sigaretivabrik Hamburgis Reemtsma. Sprinkenhofi peafassaad Burchardstraßel Hamburgis Sprinkenhofi kaarjas nurgalahendus Kirche am Hohenzollernplatz Berliinis Anzeiger-Hochhaus Hannoveris Broschek-Haus Hamburgis
Pärnu maantee 36 // Roosikrantsi 23

Pärnu maantee 36 // Roosikrantsi 23 on äridega elamu Tallinnas Pärnu maantee ja Roosikrantsi tänava teravnurgal. Selle arhitekt on Robert Natuse ja see ehitati aastail 1935–1936. Hoone on ehitismälestis alates 1997. aastast. Hoone fassaad on klinkertellistest, mistõttu hoonet nimetatakse ka klinkermajaks. Koos Natuse teise klinkermajaga Vabaduse väljaku ääres (praegu Tallinna linnavalitsuse hoone) on need kaks samale tellijale tehtud arhitektitööd kõige vahetumad ekspressionismi väljendajad Eesti arhitektuuris ja mõlema otseseks eeskujuks on Hamburgi tellisekspressionism. Eelkõige teravnurkne krunt, kuid ka esimese klinkermaja tulemusega väga rahule jäänud tellija materjalivalik olidki põhjusteks, miks võeti arhitektuurilise lahenduse eeskujuks Hamburgis samuti teravnurksel krundil asuv Fritz Högeri Chilehaus. Arhitektuuriajaloolase Mart Kalmu hinnangul on Natuse klinkermaja Tallinnas Chilehausi ekspressionistliku agressiivsuse asemel art déco'likult mahedam. Seda Natuse teist klinkermaja on arhitektuurikirjanduses toodud art déco arhitektuuri silmapaistvamaks näiteks Eestis. Elamu on viiekorruseline ja tema põhiplaan on kolmnurksest krundist tingituna V-kujuline: üks hoone tiib jääb Roosikrantsi tänavale, teine Pärnu maanteele. Mõlema tiibhoone allkorrusel asuvad äriruumid. Alates teisest korrusest paiknevad 2–4-toalised korterid. Majas on kolm trepikoda, need on vastavalt oma ajastu laadile lahendatud keerdtrepikodadena. Elamu eripära seisneb eelkõige tema ekspressiivses välisilmes, mis on saavutatud mustrilise klinkertellistest müüritise ja sümmeetrilise kompositsiooniga. Hoone fassaadi liigendus saavutatakse sarnaselt Chilehausiga ärklitaolise etteastega; neid on kaks – kummalegi fassaaditiivale –, jäädes teineteise suhtes sümmeetriliseks. Põhiliseks aktsendiks on teravatipulise dekoratiivtornikesega nurgalahendus, mis muudab elamu suurepäraseks dominandiks kahe esindustänava kokkupuutekohal. Mahtude astmeline kuhjumine tänavanurgale oli dekoratiivne kujundusvõte, mis oli ekspressionismile omane. Tellisekspressionismis omaseks saanud skulpturaalsed detailid ei puudu ka sellelt klinkermajalt. Elamu nurgal, poeuste vahel, asetseb tagajalgadele tõusnud lõvi klinkrist figuur, mis hoiab vapikilpi ehitusaastaga "1935". "Ekspressionism Tallinna arhitektuuris". Entsüklopeedia Tallinn. Köide 1. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus , 2004, lk 59 Mart Kalm. Eesti 20. sajandi arhitektuur. Tallinn: Prisma Prindi Kirjastus, 2001, lk 123-124 Elamu Pärnu mnt. 36/ Roosikrantsi t. 23 kultuurimälestiste riiklikus registris "Elamu Pärnu mnt 36 /Roosikrantsi t. 23". Eesti Arhitektuur. Köide 1. Tallinn: Kirjastus "Valgus", 1993, lk 179 Pärnu maantee 36 // Roosikrantsi 23 kultuurimälestiste riiklikus registris
FC Viktoria Plzeň

FC Viktoria Plzeň on 1911. aastal Plzeňis asutatud Tšehhi jalgpalliklubi, mis hooajal 2011–2012 mängib riigi kõrgliigas. Hooajal 2010–2011 tuli klubi esimest korda Tšehhi meistriks ja sai seega õiguse osaleda UEFA Meistrite Liiga 2011–12 võistlustel. Meister (6): 2010–11, 2012–13, 2014–15, 2015–16, 2017–18, 2021–22 Karikas (1): 2009–10 Superkarikas (2): 2011, 2015 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. detsember 2019. Vaadatud 2. septembril 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) fcviktoria.cz
Toomas Takjas

Toomas Takjas (Toomas Takkias; 6. märts 1900 Kalvi vald, Virumaa – 22. september 1987 Rakvere) oli eesti põllumees ja agronoom. Ta oli Rahvuskogu liige.
Hendrik Tallo

Hendrik Tallo (11. september 1893 Tali vald, Pärnumaa – 9. mai 1938 Kilingi-Nõmme) oli eesti arst. Ta oli Rahvuskogu liige.
Pippa Norris

Pippa Norris (sündinud 10. juulil 1953) on briti päritolu politoloog. Norris on Harvardi Ülikooli politoloogialektor ning Sydney Ülikooli külalisprofessor. 2006–2007 juhtis ta ÜRO Arenguprogrammi demokraatliku valitsemise töögruppi New Yorgis. Oma teadustöös võrdleb Norris demokraatlikke protsesse ja demokratiseerumist, valimisi, kultuuri ja avalikku arvamust, poliitilist kommunikatsiooni ja soopoliitikaid eri riikides. Ta on avaldanud üle 40 raamatu. 2011. aastal pälvis Norris koos Ronald Inglehartiga Skytte preemia, mis on üks tähtsamaid auhindu politoloogias. Alo Raun "Pippa Norris: korraga saab olla nii eestlane kui kosmopoliit" Postimees, 02.10.2011 (vaadatud 4. oktoobril 2011) Pippa Norrise koduleht Alo Raun "Pippa Norris: korraga saab olla nii eestlane kui kosmopoliit" Postimees, 02.10.2011
Henn Treial

Henn Treial (kuni 1935 Herbert Treial; 15. oktoober 1905 Haaslava vald, Tartumaa – 19. november 1941 Tartu) oli eesti ajakirjanik ja poliitik. Ta oli Rahvuskogu ja I Riigivolikogu liige. 20. aprillil 1940 valiti ta Tartu Tööstuse Panga esimeheks. Ta hukati Saksa okupatsioonivõimude poolt valesüüdistuse alusel. Kotkaristi V klassi teenetemärk (24. veebruar 1938) Tartu Tööstuse Pank sai uued juhid. Rahvaleht nr 94, 22. aprill 1940. Lk 3 Teenetemärkide infosüsteem president.ee lehel; Treial, Herbert[alaline kõdulink]. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 "Surmaotsuseid GPU agentidele Tartus". Meie Maa nr 30, 4. detsember 1941. Lk 1 Henn Treial – 95 Geni
Ralph Steinman

Ralph Marvin Steinman (14. jaanuar 1943 Montréal – 30. september 2011 Manhattan) oli Kanada immunoloog ja rakubioloog, kes koos Jules Hoffmanni ja Bruce Beutleriga sai 2011. aastal Nobeli meditsiiniauhinna dendriitrakkude avastamise ja toimemehhanismi selgitamise eest. 1973. aastal võttis Steinman Rockefelleri Ülikoolis Zanvil A. Cohni laboris järeldoktoriprogrammis töötades kasutusele termini "dendriitrakud". Ralph Steinman suri kõhunäärmevähki, mis diagnoositi neli aastat varem. Ravis kasutati tema enda kavandatud dendriitrakkudel põhinevat immunoteraapiat. 3. oktoobril 2011 teatas Nobeli meditsiiniauhinna komitee, et Steinman pälvis poole Nobeli meditsiiniauhinnast "dendriitrakkude ja nende rolli avastamise eest adaptiivses immuunsuses". Teise poole said Bruce Beutler ja Jules A. Hoffmann "nende avastuste eest kaasasündinud immuunsuse aktiveerimise vallas". Komitee ei teadnud, et Steinman oli 30. septembril surnud. Et Nobeli auhinna reeglid keelavad auhinda postuumselt välja anda, arutas komitee küsimust varasemate pretsedentide valguses. Lõppotsuses nenditi, et valik tehti "heas usus" ning seega seda ei muudeta. 2001 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks 2002 – valiti USA Rahvusliku Meditsiiniakadeemia liikmeks 2005 – valiti Edinburghi Kuningliku Seltsi välisliikmeks Steinman RM, Cohn ZA (1973). "Identification of a novel cell type in peripheral lymphoid organs of mice. I. Morphology, quantitation, tissue distribution". J. Exp. Med. 137 (5): 1142–62. DOI:10.1084/jem.137.5.1142. PMC 2139237. PMID 4573839. "Meditsiini-Nobeli tänane laureaat suri reedel vähki" Postimees, 03.10.2011 (vaadatud 4. oktoobril 2011) "Nobel Prize in Physiology or Medicine 2011". Nobel Foundation. 3. oktoober 2011. "Nobel winner died days before award announced". CNN. 3. oktoober 2011. Vaadatud 3. oktoober 2011. "Montreal-born scientist dies before Nobel honour". CBC News. 3. oktoober 2011. Vaadatud 3. oktoober 2011. "Ralph Steinman Remains Nobel Laureate". The Nobel Foundation. 3. oktoober 2011. Vaadatud 4. oktoober 2011.
Jules Hoffmann

Jules A. Hoffmann (sündinud 2. augustil 1941 Echternachis Luksemburgis) on Luksemburgi päritolu Prantsuse bioloog, kes koos Ralph Steinmani ja Bruce Beutleriga sai 2011. aastal Nobeli meditsiiniauhinna. Hoffmann on Prantsusmaal Strasbourgis paikneva Riikliku Teadusuuringute Keskuse (CNRS) uuringudirektor. Aastatel 2007–2008 oli ta Prantsuse Teaduste Akadeemia president. Koos Bruce Beutleriga pälvis Hoffmann poole 2011. aasta Nobeli meditsiiniauhinnast "nende avastuste eest kaasasündinud immuunsuse aktiveerimise vallas". Hoffmann avastas puuviljakärbse Toll-geeni ülesande kaasasündinud immuunsuses. Selle homoloogid imetajail, Tolli-sarnased retseptorid, avastas Beutler. Tolli-sarnased retseptorid identifitseerivad teiste organismide, näiteks seente ja bakterite koostisosad ning vallandavad immuunsusreaktsiooni. See selgitab näiteks, kuidas bakterijäänused tekitavad septilise šoki. 1987 – valiti Prantsuse Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks 1988 – valiti Leopoldina liikmeks 1992 – valiti Prantsuse Teaduste Akadeemia liikmeks 2003 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia välisliikmeks 2006 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks 2007 – Balzani auhind 2008 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks 2011 – Shaw' auhind eluteadustes ja meditsiinis 2012 – valiti Prantsuse Akadeemia liikmeks "CNRS senior researcher Jules Hoffmann awarded 2011 Nobel Prize in physiology or medicine". French National Centre for Scientific Research. 3. oktoober 2011. Vaadatud 4. oktoober 2011. "Nobel Prize in Physiology or Medicine 2011". Nobel Foundation. 3. oktoober 2011. Callaway E (3. oktoober 2011). "Nobel announcement marred by winner's death". Nature. DOI:10.1038/478013a.  Jules Hoffmann – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Bruce Beutler

Bruce Beutler (sündinud 29. detsembril 1957 Chicagos Illinoisis) on ameerika immunoloog ja geneetik, kes koos Ralph Steinmani ja Jules Hoffmanniga sai 2011. aastal Nobeli meditsiiniauhinna. Beutler on USA Texase osariigis Dallases paikneva Texase Ülikooli Kagu Meditsiinikeskuse geneetikakeskuse direktor. Varem oli ta Scrippsi Uuringuinstituudi geneetikaosakonna juhataja ning professor La Jolla linnas Californias. Tema isa, hematoloog ja meditsiinigeneetik Ernest Beutler oli samuti Scrippsis professor ja osakonnajuhataja. Koos Jules Hoffmanniga pälvis Beutler poole 2011. aasta Nobeli meditsiiniauhinnast "nende avastuste eest kaasasündinud immuunsuse aktiveerimise vallas". Hoffmann avastas puuviljakärbse Toll-geeni ülesande kaasasündinud immuunsuses. Selle homoloogid imetajail, Tolli-sarnased retseptorid, avastas Beutler. Tolli-sarnased retseptorid identifitseerivad teiste organismide, näiteks seente ja bakterite koostisosad ning vallandavad immuunsusreaktsiooni. See selgitab näiteks, kuidas bakterijäänused tekitavad septilise šoki. 2007 – Balzani auhind 2008 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks (immunoloogia sektsioon) 2008 – valiti USA Rahvusliku Meditsiiniakadeemia liikmeks 2011 – Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind 2011 – Shaw' auhind eluteadustes ja meditsiinis 2012 – valiti Leopoldina liikmeks 2013 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks "Nobel Prize in Physiology or Medicine 2011". Nobel Foundation. 3. oktoober 2011. Genealogy of the Beutler family Callaway E (3. oktoober 2011). "Nobel announcement marred by winner's death". Nature. DOI:10.1038/478013a.  Bruce Beutler – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Eesti Vabrikantide Ühisus

Eesti Vabrikantide Ühisus oli 1917. aastal Tallinnas moodustatud suurtöösturite kutseühing. Eestimaa suurtööstureid ühendav liit registreeriti 1917. aasta 22. aprillil Tallinna Tootmisregiooni Töösturite ja Vabrikantide Liidu nimetuse all. Ühisuse maja oli Tallinnas Vana-Viru tänav 12 (tänapäeval Tallinna Linnavolikogu hoone). Eesti Vabrikantide Ühisuse esindajad moodustasid Kaubandus-Tööstuskoja suurtööstuse sektsiooni. Eesti Vabrikantide Ühisuse asutajaliige ja esimees oli kuni 1940. aastani oli Martin Christian Luther. Ühisuse sekretär oli algusest peale kuni ühisuse likvideerimiseni 1940. aastal Konrad Mauritz. Eesti Vabrikantide Ühisusse kuulusid: AS Ilmarine Kreenholmi Puuvilla Manufaktuur osaühisus AS Franz Krull masinaehituse vabriku osaühisus AS A. M. Lutheri mööblivabrik Narva Kalevi Manufaktuur AS Ühendatud Saapa- ja Nahavabrikud AS Silva Sindi Kalevivabriku ühisus AS Tallinna Paberivabrik E.J. Johanson Eesti Vabrikantide Ühisuse poolt asutati Inglise-Eesti Import Kompanii, Eesti Kinnitusaktsiaselts Polaris, Eesti Õhusõidu AS Aeronaut. Eesti Vabrikantide Ühisus likvideeriti 1940. aastal sisekaitseülema Harald Habermani korraldusega 20. augustist. Tänapäeval peab end Eesti Vabrikantide Ühisuse järelkäijaks ja põhimõtete jätkajaks Eesti Tööandjate Keskliit. "Eesti Tööandjate Keskliidu põhikiri". Eesti Tööandjate Keskliit. 20.09.2017. Vaadatud 31.05.2023. Lembit Kiik, “Eesti Vabrikantide Ühisus 1917-1940”, IBSN 2220000005744, 2002, Riigi Teataja Kirjastus. 96 lk. Eesti Vabrikantide Ühisus - Tööandjate Keskliidu eelkäija
Hellsing (seriaal)

"Hellsing" (jaapani keeles ヘルシング Herushingu) on Jaapani anime telesari, mis põhineb Kōta Hirano mangasarjal "Hellsing". Sarja lavastas Umanosuke Iida, stsenaariumi kirjutas Chiaki Konaka ja see on toodetud Gonzo animatsioonistuudios. Muusika komponeeris ja mängis telesarjale Yasushi Ishii. "Hellsingi" näidati eetris Jaapani Fuji Televisioni kanalil alates 10. oktoobrist 2001 kuni 16. jaanuarini 2002, kokku on sarjal 13 osa. Sarja peategelased on vampiir Alucard ja noor naispolitseinik Seras Victoria, kes on muutunud vampiiriks. Mõlemad töötavad Inglismaal vampiirihävitajate organisatsioonis Hellsing Organization. Nad leiavad uut liiki vampiirid, kes on loodud uue tehnoloogia abil. Uue vampiiriliigi taga on tundmatu organisatsioon, mille eesmärgiks on kukutada inimkonnale tuntud kõige võimsam vampiir Alucard. Victoria soovib ikkagi jääda inimeseks ja keeldub joomast verd, see muudab teda nõrgemaks kui vampiirid tavaliselt. Alucard ja Victoria võitlevad koos ja püüavad paljastada uue tehnoloogia allikat. Alucardi nimi on Bram Stokeri romaani "Dracula" nimitegelase anagramm, Dracula ja Alucardi samasusele on sarjas ka vihjatud. Hellsing Organizationi nimi põhineb sama romaani tegelase, vampiirikütt professor Abraham van Helsingi omal.
Wilhelm I (Braunschweig-Grubenhagen)

Wilhelm I (umbes  1298 – 1360) oli Grubenhageni vürst.
Avatud lähtekoodiga tarkvara

Avatud lähtekoodiga tarkvara lähtekood ja dokumentatsioon on kõigile vabalt kättesaadav nii tutvumiseks kui muutmiseks ja levitamiseks. Levinud tarkvaralitsentsid, mille all avatud lähtekoodiga tarkvara väljastatakse, on näiteks Apache litsents, GNU GPL, GNU LGPL, BSD ja MIT. Avatud lähtekood Free Software Foundation Open Source Initiative Libvirt DSpace
Bullet

Bullet on avatud lähtekoodiga füüsikamootor, mis toetab kolmemõõtmelist pehmete ja jäikade kehade dünaamika simuleerimist. Seda kasutatakse peamiselt arvutimängudes ning filmide eriefektide loomisel. Bullet Physics koduleht
Oskar Erits

Oskar Erits (21. august 1903 Kuivajõe – 3. mai 1979 Tartu) oli eesti vaimulik. Ta ristiti 27. septembril 1903 Kose koguduses. Aastatel 1918–1924 õppis ta Põltsamaa Ühisgümnaasiumis, mille ta lõpetas. Seejärel asus ta aastal 1924 Tartu Ülikoolis filosoofiaõpinguid, kuid aastal 1925 vahetas eriala ja lõpetas 1929. aasta maikuus Tartu Ülikooli usuteaduskonna. Prooviaastal oli ta Viljandi Pauluse koguduses. Ordineeriti 13. aprillil 1930 õpetajaks. Pärast ordineerimist oli ta Viljandi praostkonna vikaarõpetaja, seejärel lühikest aega Petseri Peetri koguduse õpetaja. Aastatel 1930–1944 oli ta Kambja koguduse õpetaja. Aastatel 1944–1979 oli ta Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja. Oskar Erits suri 3. mail 1979 Tartu bussijaamas (oli just bussiga Tartusse sõitnud) ja ta maeti Suure-Jaani surnuaeda. Põltsamaa Ühisgümnaasiumi 4. lennu (1924. aasta ) vilistlased Kristjan Luhamets Kambja kihelkonna ajalugu. Kirjastus "Ilmamaa" 2011, Tartu Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
Sitasjaure

Sitasjaure ehk Siiddasjávri (Lule saami Sijdasjávrre) on järv Skandinaavia poolsaare põhjaosas. Valdav osa temast asub Rootsis Norrbotteni läänis Gällivare vallas, kuid loodetipp ulatub üle piiri Norrasse Nordlandi maakonda Ballangeni valda. Järve pindala on 72,6 km², millest alla 1 km² asub Norras, pikkus 33 km, laius keskmiselt 2 km. Veevool on reguleeritud, veetase muutub kõrgusvahemikus 604–614 m. Sitasjaure on Rootsi ja Norra suurte veehoidlate süsteemi sõlmpunkt. Betoonpaisuga kõrgemale tõstetud väljavoolu lähedalt algav 16,3 km pikkune maa-alune tunnel viib vett Ritsemi elektrijaama ning sealt edasi Akkajaure järve. Teine tunnel ühendab Sitasjaure järve Norra piiril asuva Kjårdavatneti järvega ning tema eesmärgiks on ära kasutada Sitasjaurest ülesjõge jääva Langvatneti paisjärve vett. Talvel, kui elektrihind Norras on kõrge, juhitakse Langvatnetist Sitasjauresse saabuv vesi tunneli kaudu Kjårdavatneti järve ja sealt alla Skjomeni fjordi tipus asuvasse hüdroelektrijaama. Suvel aga, kui Norras on vee ülejääk, suunatakse vesi teistpidi Kjårdavatneti järvest Sitasjaure järve, kus teda kasutatakse elektri tootmiseks Ritsemis ja järgmistes Luleälvenile rajatud hüdroelektrijaamades. Järve lõunatipus on saami asula ja mitu vana saami ohvrikohta. Seal on ka matkamaja. Aastal 2008 langes Sitasjaure piirkonda Norra piiri äärde suur meteoriit. Vattenwebb. SMHI, vaadatud 3.04.2015. Sitasjaure trolig nedslagsplats Norrbottens-Kuriren, 10. november 2008
Tunnen elus end

"Tunnen elus end" on laulja Ott Leplandi neljas singel tema teiselt stuudioalbumilt "Laulan ma sind". Nii viisi kui ka sõnad on loonud Lepland ise. Laul oli Raadio 2 Aastahitt 2011. aasta edetabelis kolmandal kohal. Raadio Uuno aastaedetabelis "Uuno Top 100" oli laul esikohal ning esikohta oli see väärt ka raadio Elmar kuulajate arvates. "R2 Aastahitt on Ewert And The Two Dragonsi "Good Man Down"" Elu24.ee. 06.01.2012. "Raadio Uuno aastatabeli tipus on Ott Lepland" Elu24.ee. 28.12.2011. "Raadio Elmari aasta 2011 lugu on «Tunnen elus end»" Elu24.ee. 25.12.2011. Laulu "Tunnen elus end" sõnad Sasslantise kodulehel