laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Bundesliga hooaeg 2018–2019

Bundesliga hooaeg 2018–2019 oli Saksamaa jalgpalli kõrgliiga Bundesliga 56. hooaeg. Hooaeg algas 24. augustil 2018 ja lõppes 18. mail 2019. Müncheni Bayern tuli Saksamaa meistriks 29. korda ja seitsmendat hooaega järjest. Kui eelmisel hooajal edestas Müncheni Bayern teise koha meeskonda 21 punktiga, siis sel hooajal edestati teiseks tulnud Dortmundi Borussiat vaid kahe punktiga. Liiga hooajal osales 18 meeskonda: 16 klubi eelmisest hooajast ja kolm klubi eelmise aasta Saksamaa jalgpalli esiliigast 2. Bundesliga. Esiliiga võitja Fortuna Düsseldorf mängis kõrgliigas viimati hooajal 2012–2013, mil jäädi 17. kohale ja langeti kõrgliigast välja. Esiliiga teine klubi 1. FC Nürnberg mängis kõrgliigas viimati hooajal 2013–2014, mil saadi 17. koht ning langeti esiliigasse. Bundesliga eelmise hooaja 16. koht meeskond Wolfsburg alistas üleminekumängudel esiliiga kolmanda klubi Holstein Kieli ning säilitas sellega koha kõrgliigas. Fortuna Düsseldorf ja Nürnberg asendasid Bundesligast välja langenud Hamburger SV-d ja 1. FC Kölni. See oli esimene hooaeg Bundesliga ajaloos, mil Hamburger SV ei mängi kõrgliigas. Hamburger SV oli Saksamaa kõrgliigase kuulunud alates Esimese maailmasõja lõpust. 1. FC Nürnberg langes hooajal 2018–19 kõrgliigast välja, samuti langesid välja Hannover 96 (Bundesligas alates hooajast 2017–18) ja VfB Stuttgart (Bundesligas alates hooajast 2017–18), kes kaotas üleminekumängudel Saksamaa esiliiga kolmanda koha meeskonnale Union Berlin. Bundesligas mängisid hooajal 2018–19 järgmised 18 klubi: Peatreenerid hooaja alguse seisuga 5 Mängija lõi viis väravat Müncheni Bayerni meeskond hooajal 2018–19: Väravavahid: Manuel Neuer (C) (26/0); Sven Ulreich (9/0) Kaitsjad: Joshua Kimmich (34/2); David Alaba (31/3); Niklas Süle (31/2); Mats Hummels (21/1); Jérôme Boateng (20/0); Rafinha (16/1) Poolkaitsjad: Thomas Müller (32/6); Leon Goretzka (30/8); Thiago (30/2); Franck Ribéry (25/6); Kingsley Coman (21/6); Javi Martínez (21/3); James Rodríguez (20/7); Renato Sanches (17/1); Arjen Robben (12/4); Corentin Tolisso (2/1); Woo-Yeong Jeong (1/0); Meritan Shabani (1/0) Ründajad: Robert Lewandowski (33/22); Serge Gnabry (30/10); Alphonso Davies (6/1) Peatreenerid: Niko Kovač * Sandro Wagner (7/0) lahkus klubist hooaja jooksul. Ametlik koduleht Bundesliga tulemused ja statistika Soccerway lehel
Francisco Franco (skulptor)

Francisco Franco de Sousa (9. oktoober 1885 Funchal – 15. veebruar 1955 Lissabon) oli portugali skulptor.
Joniškis

See artikkel räägib Leedu linnast. alevi kohta vaata artiklit Joniškis (Molėtai). Joniškis (leedu) on linn Põhja-Leedus, Joniškise rajooni ja Joniškise valla halduskeskus. Joniškis asub Audruve ja Sidabre jõe ääres, merepinnast 60 meetri kõrgusel. Joniškise vana saksakeelne nimi on Jonischken. See on Võru sõpruslinn, teised sõpruslinnad on Kapyl, Konin, Vimmerby ja Sulingen. Linna läbib Šiauliai ja Riia vaheline raudtee. Linnas on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on korvpallimuuseum, ajaloomuuseum, 1901. aastal ehitatud katoliku kirik, 1823. aastal ehitatud Valge sünagoog ja 1865. aastal valminud Punane sünagoog. 11 500 (2005) 10 700 (2009) 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Joniškise elanikest leedulasi 97,56%, venelasi 1,16%, lätlasi 0,22%, poolakaid 0,19%, valgevenelasi 0,15%, ukrainlasi 0,11% ja teiste rahvaste esindajaid 0,57%. Joniškise piirkonda on kirjalikult esmamainitud XIII sajandil, toona elasid seal semgalid. Linna lähistel asub vana semgalite Sidabrene linnus. Linna ennast on kirjalikult esimest korda mainitud 23. veebruaril 1536. Toona kuulis Vilniuse piiskop Jonas, et sealsete piiriäärsete alade elanikud on ikka veel paganad ja otsustad need ristida. Ta lasi Joniškisesse ehitada kiriku, millest sai kohaliku kihelkonna keskus. Tema järgi on linn ka nime saanud. Zygmunt III Waza loal sai 4. juulil 1616 Joniškisest linn. Seda läbis tähtis Riia ja Tilsiti vaheline kaubatee. Joniškis allus Leedu suurvürstidele ja seda hallati Šiauliaist. XVII sajandil mainitakse esimest korda sealset luteri kirikut (selle uus hoone valmis aastal 1863. Aastal 1759 hoidsid ülestõusnud talupojad kaks kuud linna enda käes. Juudid asusid linna elama 1737. aastal. Nende arv kasvas jõudsalt, 1897. aastal oli linna 4774 elanikust 2272 juuti. XIX sajandil oli linn tähtis laatade pidamise paik, seal käisid kaubitsejad nii Venemaalt kui ka Saksamaalt. 1921. aastal avati linnas lätikeelne kool. Enne Teist maailmasõda elas linnas ligi 900 juuti, seal asus kolm sünagoogi. 29. augustil 1941 viidi sealsed juudid linnalähedasse metsa, kus nad maha lasti. Nõukogude ajal rajati linna suur teraviljakombinaat. Joniškis Joniškise kirik Joniškise sünagoogid Maksimas Katchė – Leedu sõjaväelane Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė – Leedu proosakirjanik ja luuletaja Moses Kottler – Lõuna-Aafrika Vabariigi skulptor Jonas Avyžius – Leedu kirjanik Laimonas Noreika – Leedu näitleja Laurence Harvey – Briti näitleja Juozas Macevičius – Leedu kirjanik Charles Segal – Lõuna-Aafrika Vabariigi džässmuusik Imantas Lazdinis – Leedu poliitik Harvey Milk – USA poliitik Juozas Kisielius – Leedu näitleja Gintaras Ramonas – Leedu poliitik Andrius Šležas – Leedu korvpallur Platon Zubov – Venemaa riigitegelane Adomas Varnas – Leedu kunstnik Resident population by city / town at the beginning of the year, vaadatud 12.02.2023. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 6. mail 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.zydai.lt/lt/content/viewitem/694/ Joniškis Poola geograafilises sõnastikus Linn portaalis vietoves.Lt Joniškise infoportaal Korvpallimuuseumi koduleht
Bilateraalsus

Bilateraalsus on doktriin, mis tähendab läbirääkimiste kahekülgsust või kahepoolsust. Diplomaatias tähendab see täpselt kahe suveräänse riigi poliitiliste, majanduslike ja kultuuriliste suhete korraldamist. multilateraalsus sümmeetria unilateraalsus
Unilateraalsus

Unilateraalsus on mis tahes doktriin või agenda, mis toetab vaid ühekülgset või ühepoolset tegevust. Unilateraalsed meetmed võivad teiste osapoolte suhtes olla eiravad, või väljendada pühendumusi ja kohustusi, mida teised osapooled võivad pidada ebasoosivaks. Sõna unilateraalne on uudiskeelend, mis loodi sõnade bilateraalne ja multilateraalne antonüümiks, leides diplomaatias rahvusvahelist kasutust. Multilateraalsus Bilateraalsus
Multilateraalsus

Multilateraalsus on doktriin, mis kinnitab võimalikult paljude osapoolte osalemise eeliseid. Rahvusvahelistes suhetes, eeskätt diplomaatias, viitab mitmepoolsus paljude ühist eesmärki saavutada püüdvate riikide alliansile. Bilateraalsus Unilateraalsus Casus fœderis
Kaassõdivus

Kaassõdivus[viide?] on sõja läbiviimine ühise vaenuliku vaenlase vastu, ilma ametliku sõjalise alliansi lepinguta. Kaassõja ühendatud jõud võivad üksteist oluliselt toetada ja vahetada luureandmeid, seda isegi piiratud operatiivkoostöö puhul. Eesmärgid sõjas, milles kaassõdijad osalevad, võivad oluliselt erineda. Ühisvastutusega võitlus võib tähendada suhtepoolte, kultuuride, uskude, ideoloogiate või muu seesuguse kaugust vahekordades teineteisega. Allianss kui ametlik liitkond tähistab vastukaaluks samas jällegi vastavat üksteise lähedust. Näiteks Teise maailmasõja ajal oli Soome Vabariik de jure Natsi-Saksamaa kaassõdija Jätkusõjas, olles de facto viimase liitlane. Siiski tekkis Nõukogude Liidu survel nende vahel relvakonflikt Wehrmachti tagandamisel, mis päädis Lapi sõjaga. Esimene kuulutas teisele ametliku sõja 4. märtsil 1945, mil Kolmanda Riigi tingimusteta kapitulatsioon oli juba ette aimatav. Itaalia Kaasasõdiv armee – heitles Antanti poolel I maailmasõjas Itaalia Kaasasõdiv õhujõud – heitles Antanti poolel I maailmasõjas Itaalia Kaasasõdiv merevägi – heitles Antanti poolel I maailmasõjas Bulgaaria Esimene armee – heitles Nõukogude Liiduga koos Viini lahingus II maailmasõjas Rumeenia Esimene jalaväediviis ("Dacica") – heitles Nõukogude Liidu ja Rumeenia Neljanda territoriaalse armee korpusega koos Praha lahingus II maailmasõjas
Allianss

Allianss ehk liitkond tähendab harilikult riikide liitu, harvem ka inimeste või rühmituste ühendust, mis taotlevad omavahel vastastikuse kasu saavutamist või ühise eesmärgi täitmist. Tulusus ei olene sellest, kas nende vahel on otsustatud selgesõnalist kokkulepet. Liitkonna liikmed on liitlased (inglise keeles allies). Liidustamist moodustatakse mitmetes tingimustes, näiteks: poliitilised liidud, sõjalised liidud, äriliidud, arsti-patsiendi liidud. Kui seda terminit kasutatakse sõja või relvastatud võitluse kontekstis, võidakse selliseid assotsiatsioone nimetada ka liitlasvägedeks, eriti kui arutatakse nii Esimese maailmasõja, Teise maailmasõja kui ka Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsiooni üle. Siiski ei ole formaalne sõjaline allianss vajalik mõne riigi liitlaseks pidamiseks – arvestatakse võimalusega, et kaassõdivusest võib sõjalise rünnaku korral lepingu asemel piisata.  Pikemalt artiklites Antant ja Esimese maailmasõja liitlasväed Keskriikide vastu sõdinud liitlased olid algselt Ühendkuningriik, Prantsuse kolmas vabariik, Venemaa keisririik, Serbia kuningriik, Montenegro kuningriik, Belgia kuningriik ja Jaapani keisririik. Hiljem liitusid Itaalia kuningriik, Portugali esimene vabariik, Rumeenia kuningriik, Ameerika Ühendriigid, Kreeka kuningriik ja Brasiilia esimene vabariik. Mõned, näiteks Vene keisririik, loobusid sõjast enne vaherahu seoses revolutsiooni või lüüasaamisega.  Pikemalt artiklites Ühinenud Rahvad ja Teise maailmasõja liitlasväed Teljeriikide agressiooni vastu sõdivad liitlased määratleti Ühinenud Rahvaste deklaratsiooniga 1. jaanuaril 1941, tõotades kinni pidada Atlandi harta põhimõtetest. Nende hulka kuulus kuni 1991. aastani Balti vabariike (ainsad, kelle iseseisvust maailmasõja järel ei taastatud) okupeerinud Nõukogude Liit, kelle õigusjärglaseks peab end tänane Venemaa Föderatsioon. Nõukogude Liit Ameerika Ühendriigid Ühendkuningriik Hiina Vabariik Vaba Prantsusmaa Poola Vabariigi eksiilvalitsus Jugoslaavia Kuningriigi eksiilvalitsus Kreeka eksiilvalitsus Madalmaade eksiilvalitsus Belgia eksiilvalitsus Luksemburgi eksiilvalitsus Norra eksiilvalitsus Tšehhoslovakkia ajutine valitsus Austraalia Costa Rica Dominikaani Vabariik El Salvador Guatemala Haiti Honduras India Kanada Kuuba Lõuna-Aafrika Nicaragua Panama Uus-Meremaa  Pikemalt artiklis Külma sõja liitlasväed  Pikemalt artiklis Uus maailmakord Liitlaste mõistet on Ameerika Ühendriikide Armee kasutanud ka nende riikide kohta, kes toetasid Lõuna-Vietnami, kui käimas oli Vietnami sõda. Hiljem kasutati mõistet liitlasväed ka Lahesõja koalitsiooni kirjeldamiseks, mida tavaliselt nimetatakse koalitsioonivägedeks (George W. Bushi administratsioonis kui "Coalition of the Willing"). Need vastandusid Mitmerahvusjõule-Iraagile. Liitlassuhete sõlmimine iseloomustas algselt angloameerika ja lääneeuroopa diplomaatiat ning vene kaasatust, kaitstes ennast saksa ekspansiooni ja 19. sajandi lõpuks kogunenud (keisri)riikide vaheliste probleemide eest. Hiljem kujunes selle roll ümber atlandi-ülesteks suheteks. Aluse saanud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni eesmärk on tänagi maailmarahu hoidmine ja kaasnevate probleemide lahendamine. Neutraalne riik Mittekallaletungileping
Mihhail Alpatov

Mihhail Alpatov (10. detsember 1902 Moskva – 9. mai 1986 Moskva) oli nõukogude kunstiajaloolane. M. Alpatov. Kunstiajalugu, I kd. Vana- ja keskaja kunst. Tallinn: Kunst, 1973. Originaali tiitel: Michael W. Alpatow, "Geschichte der Kunst", Bänd I, Dresden, 1960. M. Alpatov. Kunstiajalugu, II kd. Renessansi ja uusaja kunst. Tallinn: Kunst, 1982. Autori soovil oli eestikeelse tõlke aluseks väljaanne: Michael W. Alpatow, "Geschichte der Kunst", Bänd II, Dresden 1964. Очерки по истории портрета. М.- Л., 1937. Итальянское искусство эпохи Данте и Джотто. М.- Л., 1939. Этюды по истории западноевропейского искусства. М.- Л., 1939; 1963. Всеобщая история искусств. Т. 1-3. М.-Л., 1948-55. The Russian Impact on Art. N.Y., 1950 (на русском языке эта книга не публиковалась) Александр Андреевич Иванов. Т. 1-2. М., 1956. Андрей Рублев. М., 1959. Этюды по истории русского искусства. Т. 1-2. М., 1967. Матисс. М., 1969. Андрей Рублев. М., 1972 Художественные проблемы итальянского Возрождения. М., 1976. Этюды по всеобщей истории искусств. М., (серия "Библиотека искусствознания") 1979. Феофан Грек. М., 1979, 1984, 1990. Камиль Коро. М., 1984. Художественные проблемы искусства Древней Греции. М., 1987. Воспоминания. М., 1994. Die italienische Kunst der Epoche Dantes und Giottos (1939) Studien zur Geschichte der westeuropäischen Kunst (1939, 2. Aufl. 1963, dt. Teilausgaben Köln 1974 und Dresden 1982), ISBN 3-7701-0640-7 Geschichte der Kunst (2 Bände, Dresden 1960–1964) Die Dresdner Galerie. Alte Meister (Dresden 1995), ISBN 3-364-00015-8 Altrussische Ikonenmalerei (Dresden 1962) The Russian Impact on Art (New York 1950, 1970) Saksa keeleruumis perekonnanimi kujul Alpatow.
Isamaa ja Res Publica Liidu Ajaleht

Isamaa ja Res Publica Liidu Ajaleht oli erakonna Isamaa ja Res Publica Liit häälekandja. Ajaleht ilmus 2006-2007. Ajakirja toimetaja oli Rain Veetõusme. Ajalehte ilmus kokku 8 numbrit. Isamaa ja Res Publica Liidu Ajaleht E-kataloogis ESTER (vaadatud 25.08.2018) Isamaa ja Res Publica Liidu Ajaleht E-kataloogis ESTER
Scott Morrison

Scott John Morrison (sündinud 13. mail 1968 Waverleys Uus-Lõuna-Walesis) on Austraalia poliitik. Alates 24. augustist 2018 kuni 23. maini 2022 oli ta 30. Austraalia peaminister ning Liberaalse Partei juht. 2022. aasta föderaalvalimistel võitis Tööpartei Liberaalset Parteid ning Morrison kaotas peaministri koha. "Five things you need to know about Scott Morrison". 9News (inglise keeles). 24. august 2018. Vaadatud 26. august 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Pikaaegne Austraalia peaminister Morrison tunnistas lüüasaamist valimistel". ERR Uudised. Vaadatud 22. mail 2022. Ametlik koduleht ScottMorrison Twitteris Profiil Austraalia parlamendi kodulehel (inglise keeles)
Maaliit (ajaleht)

Maaliit oli erakonna Eesti Maarahva Liit häälekandja. Ajaleht ilmus 1918-1919. Ajalehte andis välja kirjastusühisus Maaliit. Ajalehe vastutav toimetaja oli Georg Vestel (algusest numbrini 179) ja Artur Tupits (alates numbrist 180). Eesti Maarahva Liidu häälekandja Maaliit, mille toimetus viidi okupatsiooniaja lõpul (1918) Tartust Tallinna, arvustas üsna kibedasti valitsuse majanduspoliitikat, mille tõttu siseminister sotsialist Hellat sulges lehe. Maaliit (ajaleht) E-kataloogis ESTER (vaadatud 25.08.2018). Eesti põllumeeste poliitika. Lund, 1956, lk. 45. Maaliit (ajaleht) E-kataloogis ESTER
Meie Tallinna Ajaleht

Meie Tallinna Ajaleht oli 1914-1915 Tallinnas ilmunud päevaleht. Ajalehe väljaandja ja vastutav toimetaja oli algul Juhan Weidenstraucher, hiljem Karl Pinkowsky. Ajalehe esimene number ilmus 24. mail 1914. 15. novembril 1914 ilmus ajalehe 146. number. Seejärel ilmus novembrist Meie Tallinna Ajalehe teine väljaanne, mille numeratsioon algas uuesti ühest.[viide?] Meie Tallinna Ajaleht E-kataloogis ESTER (vaadatud 26.08.2018)
Krimmi eestlased (ajaleht)

Krimmi eestlased (täispealkirjaga Krimmi eestlased: kultuuriuudised Eestist, Ukrainast ja Krimmist, vene keeles Информационная, литературо-художественная газета Крымского эстонского общества культуры) on Krimmi eestlaste ajaleht, mis ilmub aastast 2004 Ukrainas Simferopolis. Ajalehte annab välja Krimmi Eesti Kultuuriselts. Ajaleht ilmub kaks korda aastas. Ajalehe toimetusse kuuluvad Meeri Nikolskaja, Mare Litnevska, Tiina Toomet[küsitav]. Krimmi eestlased (ajaleht) E-kataloogis ESTER (vaadatud 26.08.2018)
Hooliv Eesti

Hooliv Eesti (varasema nimega Teataja: Eestimaa Rahvaliidu ajaleht) oli erakonna Eestimaa Rahvaliit häälekandja. Ajaleht ilmus 2000-2010 Tallinnas.[viide?] Ajalehe esimene number ilmus veebruaris 2000. Kuni juunini 2008 kandis ajaleht nime Teataja: Eestimaa Rahvaliidu ajaleht. Seejärel ilmus ajaleht aastani 2010 nime all Hooliv Eesti.[viide?] Hooliv Eesti E-kataloogis ESTER (vaadatud 26.08.2018)
Julgetele ja teotahtelistele inimestele

Skulptuur "Julgetele ja teotahtelistele inimestele" on Charles Leroux'le pühendatud mälestusmärk Tallinnas Pirita teel. Mati Karmini loodud metallskulptuur avati 12. septembril 1989. 2015. aasta detsembris tunnistati mälestusmärk peremehetuks ning 2016. aastal määrati selle omanikuks Pirita Linnaosa Valitsus. Tallinn tunnistas tuntud skulptuuri peremehetuks, ERR, 16. detsember 2015
Frunzienski rajoon

Frunzienski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski linna koosseisus Valgevenes. Rajooni pindala on 43 km². 2015. aasta seisuga elas seal 462 842 inimest. Elanikest on 79,95 % valgevenelased, 8,97 % venelased, 1,34 % ukrainlased, 0,8 % poolakad ja 0,2 % juudid. Koduse keelena kasutab 50,75 % rajooni elanikest vene keelt, 36,27 % elanikke aga valgevene keelt. Rajoon loodi aastal 1951. Täitevkomitee hoone asub aadressil Кальварыйская 39, rajooni juhib Arciom Curan. Rajooni territooriumile jääb üks Valgevene vanemaid tegutsevaid kalmistuid - Kalvaryja kalmistu. Tegemist on põhiliselt elurajooniga, kus on vähe tööstust. Rajooni piiridesse jäävad siiski Minski ümberringteest väljapoole ehitatud Minski soojuselektrijaam nr. 4 ja mitmed teised ettevõtted, mis annavad tööd kokku 19 000 inimesele. Haljasalasid on rajoonis 231 hektarit. Frunzienski rajoon ületab rahvaarvult kõiki Valgevene linnasid peale Minski ja Homieli, olles rahvarikkaim rajoon Valgevenemaal. Nõnda on seal mitmed asutused dubleeritud - rajoonis on näiteks kaks perekonnaseisuametit ja kaks esmaabipunkti. Rajooni territooriumile jäävad sellised linnaosad nagu Sucharava, Kamiennaja Horka, Krasny Bor, Miadzviežyna, Dambroŭka, Kuncaŭščyna, Zachad ja Masiukoŭščyna. http://fr.gov.by/about/index.php [1] Vaadatud 28. august 2018. Rajooni koduleht (vene keeles)
Kaili Viilma

Kaili Viilma (sündinud 6. augustil 1972) on eesti looduskaitsespetsialist ja Keskkonnaameti looduskasutuse osakonna juhataja. Jõgiste, Kalev; Kuuba, Rainer; Viilma, Kaili; Korjus, Henn; Kiviste, Andres; Kalda, Aino; Parmasto, Erast; Jüriado, Inga; Lõhmus, Piret; Õunap, Heino. 2008. Metsade looduslikkuse taastamine. (Korjus, Henn; Kangur, Ahto; Aavik, Aiki, toim.) Tallinn: Halo Kirjastus, 1−128. Viilma, Kaili; Öövel, Jürgen; Tamm, Urmas jt. 2001. Eesti metsakaitsealade võrgustik. Tartu: Triip Grupp. Mari Kartau (17. november 2022). "Suure Munamäe mets jääb üraskite süüa". Maaleht. Vaadatud 17.11.2022.
Pirnvööt

Pirnvööt (saksa keeles Birnstab) on pirnitaolise ristlõikega roide- või turbaprofiil hilisemas gooti ehituskunstis. Pirnvöödi eelkäijad ja rööpvormid on juba varagootikas esinev teravmõigasroie, kumerate külgedega ja teravdatud harjaga mõigasroideprofiil ning sellega sarnane turbaprofiil. Pirnvööt erineb neist rihva märksa tugevama osakaalu poolest profiilis. Eesti arhitektuuris esineb tüüpiline pirnvööt, äratuntava S-kujulise joonega profiilis, Valjala kiriku polügoonaalse koorilõpmiku roietel, Kuressaare linnuse ristikäigu võlviroietel ning ristikäigu portaali palestikus. Pirnvöödiprofiiliga roidetelliseid on leitud Tartu Jaani kirikust, samuti on pirnvööt sealse pseudotrifooriumi niššide raamistuses. Pirnvöötroidega sarnaneb teine tüüp, pirnvöötroidest tuletatud rihvkülgedega roie, mille profiil on sarnaselt piklik, aga ta kõik pinnad on nõgusad. Viimane esineb näiteks Kuressaare linnuse pidurefektooriumi roietel. Pirnvöötroided Püha Vituse katedraali lõunaeeskojas Prahas Taastatud Tartu Jaani kiriku piilarid pirnvöödiga nurkadel (säilinud piilaritel maha taotud) Ümarvööt Ehisliist Mõigasroie https://fr.wikisource.org/wiki/Dictionnaire_raisonn%C3%A9_de_l%E2%80%99architecture_fran%C3%A7aise_du_XIe_au_XVIe_si%C3%A8cle/Boudin http://www.rdklabor.de/wiki/Birnstab Eesti arhitektuur: Oskussõnastik, lk 22. 1993 https://register.muinas.ee/public.php?menuID=archivalmaterial&action=view&id=6061 https://register.muinas.ee/public.php?menuID=archivalmaterial&action=view&id=4104
Grušavka

Hrušaŭka (vene keeles Gruševka, transkribeerituna Grušavka) on Minski linnaosa, mis asub linna keskosas Maskoŭski rajooni territooriumil. Hrušaŭka on ligi kolm kilomeetrit pikk ja kilomeeter lai. Linnaosas asub park, mis kannab aastast 2009 Hrušaŭski väljaku nime. Seal asub Minski metroo esimese liini samanimeline metroojaam. Hrušaŭka on üks piirkondadest, kus on säilinud Teise maailmasõja eelne puitarhitektuur ja vanad tööliselamud, kuigi osa sealse piirkonna individuaalelamutest on ka hilisemat päritolu. Kohati on säilinud ka tänavate vana munakivisillutis. Tänapäeval on sinna ehitatud ka uusi korterelamuid; need on valdavalt luksuskorteritega. Rajooni täitevkomitee on välja töötanud kava sealsed vanad majad lammutada ja nende asemele rajada uuselamud. Hrušaŭka kujunes Minski äärelinnana välja XX sajandi alguses. See oli piirkond, kuhu asusid elama raudteelased ja vaguniremonditehase töölised. piirkondadest, kus on säilinud Teise maailmasõja eelne puitarhitektuur ja vanad tööliselamud, kuigi osa sealse piirkonna hoonetest on valminud ka Teise maailmasõja järel. Juulis 2013 rajati sinna Valgevene esimene kolmetasandiline ristmik. http://minchanin.esmasoft.com/walks/grushevka/grush1.html http://minchanin.esmasoft.com/walks/grushevka/grush2.html http://minchanin.esmasoft.com/walks/grushevka/
Mihhalova

Michałova (vene keeles Mihhalovo, transkribeerituna Mihhalova) on Minski linnaosa, mis asub linna keskosas Maskoŭski rajooni territooriumil. Seal asub Minski metroo esimese liini samanimeline metroojaam, seda läbivad ka trollid ja bussid. Aastast 2010 on linnaosal oma kool. Michałova koosneb kahest mikrorajoonist. Michałova rajati uuselamupiirkonnaga endise samanimelise küla asemele.
Pavdnjovõ Zahhad

Paŭdniovy Zachad (vene keeles Jugo-Zapad, transkribeerituna Pavdnjovõ Zahhad) on Minski linnaosa, mis asub linna edelaosas Maskoŭski rajooni territooriumil. Linnaosa läbivad bussid ja trollid. Paŭdniovy Zachad koosneb neljast mikrorajoonist; lisaks on veel neli mikrorajooni, mida osad loevad kuuluvat selle linnaosa koosseisu, aga teised jällegi peavad neid Malinaŭka osaks. Seal asub üks kino, sinna on rajatud ka Johannes Rau nime kandev rahvusvaheline hariduskeskus. Piirkonna varasemast asustusest annavad tunnistust XI sajandist pärit kurgaan ja kaks muinasasulat, mis avastati aastal 1986. Esimene neist oli kasutusel X-XII sajandil, teine X-XIII sajandil. Piirkond liideti Minskiga aastal 1976, järgmisel aastal algasid ka ehitustööd, mis kestsid XX sajandi kaheksakümnendate aastate teise pooleni. http://ibb-minsk.by/educational-center http://ato.by/rajony/yugo-zapad