laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vecvāle mõis

Vecvāle mõis (saksa keeles Alt-Sackenhof, läti keeles Vecvāles muiža) oli riigimõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Trikāta vallas. Mõis kuulus Poola ajal Walter von Sackenile, kes aga Poola ja Rootsi vahelistes sõdades hukkus. Seejärel said mõisa omanikuks jesuiidid, ent aastal 1621 tagastas Gustav Adolf mõisa selle pärijale Otto von Sackenile. Too müüs mõisa 2000 taalri eest aastal 1633 Axel Oxenstiernale. Mõisate reduktsiooni käigus sai sellest riigimõis, ent Katariina II annetas sellest osa Jaunvāle mõisa nime all parun Loewenile. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 5 ja 7/8 adramaad, sellele allus 94 mees- ja 126 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Jaunvāle mõisaga) kümme adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 5 ja 7/8 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 3 ja 4/10, aastal 1881 allus mõisale 3 ja 60/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 284 Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Von H. von Bienenstamm. Riga, bei Deubner, 1826. Riga, gedrukkt in der Müllerschen Buchdrukkerei. Riga : Deubner, 1826 lk. 273 Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 282. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 420.
Vījciemsi mõis

Vījciemsi mõis (saksa keeles Wiezemhof, läti keeles Vījciema muiža) oli rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Valka piirkonnas Vijciemsi vallas Vijciemsis. Mõisa kohta võivad esimesed teated pärineda aastast 1571, mil vürst Mikołaj Radziwill kirjutas Wiezemi vakusest. Sama nimega vakusena kuulusid mõisa maad aastal 1686 Trikāta mõisa alla. Aastal 1803 lisas Paul I mõisa kihelkonnas Liivimaa rüütelkonna halduses olnud mõisade hulka. Maareformi ajal tükeldati mõisa maad uusmaasaajatele, mõisa keskusesse rajati aga põhikool. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 18 ja 3/8 adramaad, sellele allus 606 mees- ja 663 naishinge. Ühtlasi allus sellele Stampe karjamõis. Aastal 1688 oli mõisa suurus 15 ja 1/2 adramaad, sama oli mõisa suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 18 ja 3/8 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 17 ja 3/4. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 17 ja 3/4, aastal 1881 oli neid aga 5 ja 35/80, lisaks allus mõisale 20 ja 63/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 282-283 Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2002. ISBN 9984-00-412-0. 618 lk. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Von H. von Bienenstamm. Riga, bei Deubner, 1826. Riga, gedrukkt in der Müllerschen Buchdrukkerei. Riga : Deubner, 1826 lk. 273 Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 282. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 420. Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 84.
Anatoli Solovjanenko

Anatoli Solovjanenko (ukraina keeles Анатолій Борисович Солов'яненко; 25. september 1932 Donetsk – 29. juuli 1999 Kozõn, Obuhhivi rajoon, Kiievi oblast, Ukraina) oli ukraina ooperilaulja, tenor.
Artur Bagdassarov

Artur Bagdassarov (vene keeles Артур Михайлович Багдасаров; sündinud 17. septembril 1978 Gorkis) on vene tsirkuseartist (dresseerija), Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik. Tsirkusekunstiga puutus ta kokku väga varakult. 12-aastaselt hakkas ta dresseerijana esinema tsirkuseareenil numbriga "Naljakad eeslid" ("Забавные ослики"). 1995. aastal sai temast noorim tiigrite dresseerija Venemaal. 2003 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik Ka tema isa Mihhail Bagdassarov ja õde Karina Bagdassarova on dresseerijad. Karina ja Artur Bagdassarovi koduleht. bagdasarov.ru Известный дрессировщик стал добычей тигра-убийцы. ntv.ru, 12. august 2012
Balti Karjakasvatajate Ühing

Balti Karjakasvatajate Ühing (saksa keeles Verband Baltischer Rindviehzüchter, vene keeles Балтийское общество для разведения рогaтого скота) oli 1885−1902 tegutsenud karjakasvatajaid ühendav selts. Ühing koostas Balti veiste tõuraamatu ja määras ametisse instruktoreid. 1902. aastal jagunes selts Balti Anglerikarja Kasvatajate Ühinguks ja Liivimaa Hollandi-Friisikarja Kasvatajate Ühinguks. Balti Karjakasvatajate Ühing Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis. Balti Karjakasvatajate Ühing Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Anne Dorbek

Anne Dorbek (sündinud 30. juulil 1942) on eesti koorijuht. 1969. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise eriala Kuno Arengu klassi. Ta on töötanud RAT Estonia ooperikoori koormeistrina. Ta on olnud naiskoori Ilo (1965–1967), Tallinna Tehnikaülikooli Akadeemilise Meeskoori (1968–1978), Tallinna Tehnikaülikooli vilistlasnaiskoori (2002. aastast) ja naiskoori Gaudete (kuni 2016. aastani) dirigent. Tema ema oli laulja Hilda Koni. Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lõpetajad "Tehnikaülikooli Akadeemilise Meeskoori dirigendid". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. september 2012. Vaadatud 15. septembril 2012. MusicBrainz. Anne Dorbek Anne Dorbek laulu- ja tantsupeo tänumedalite kätteandmisel Mustpeade Majas 6. oktoobril 2004
Liivimaa Põllumajanduse ja Töönduse Edendamise Selts

Liivimaa Põllumajanduse ja Töönduse Edendamise Selts (saksa keeles Livländischer Verein zur Förderung der Landwirtschaft und des Gewerbefleisses, vene keeles Лифляндское общество поощрения сельского хозяйства и промышленности), 1931−1940 Liivimaa Põllutöö ja Tööstuse Edendamise Selts oli aastatel 1844−1940 Liivimaal ja Eestis tegutsenud selts. LPTESi asutamist taotlesid LÜÖS president, Liivimaa maanõunik parun Karl Christer Bruiningk, maanõunikud krahv Reinhold von Stackelberg (1797–1869) ja Alexander von Oettingen, kreisisaadik Dr. August von Sivers (1796–1868) ja dr Friedrich Robert Faehlmann, asutamise kinnitas Venemaa keiser 8. augustil 1844. aastal. Seltsi taotluseks oli uurida põllumajanduse ja tööstuse arengut ning statistikat, samuti publitseerida põllumajandusalaseid väljaandeid, levitada leiutisi ja uuendusi, korraldada erialaseid näitusi ning koolitada spetsialiste. Eesmärgiks seati veel mitmesuguste toodete soodushinnaga müük, preemiate väljaandmine ja meteoroloogiliste andmete kogumine. Seltsi tegevust juhtis juhatus, kuhu kuulusid president, viitsepresident, sekretär, varahoidja ja neli tegevliiget.. LPTESi esimene president oli Liivimaa maanõunik parun Karl Christer Bruiningk (1781–1848). Erinevalt Liivimaa sotsieteedi liikmetest ei pidanud seltsi liikmed kuuluma rüütelkonda. Liikmeskonna moodustasid tegev-, au- ja korrespondentliikmed. Selts kogus statistikat põllumajandussaaduste hindade ja kaubanduse kohta Liivimaal ning andis sellest aru Vene põllumajanduse- ja riigivarade ministeeriumile (a-st 1905 maakorralduse ja põllumajanduse peavalitsusele). Liivimaa Põllumajanduse ja Töönduse Edendamise Selts ning Liivimaa Üldkasulik ja Ökonoomiline Sotsieteet andsid algul välja nädalalehte Baltische Wochenschrift. Liivimaa Põllumajanduse ja Töönduse Edendamise Seltsil oli ka näituseväljak (e. saksa näituseväljak) Peterburi tee ääres, Peetri kiriku vastas. Eesti Vabariigi perioodil oli seltsi tegevus tagasihoidlikum ja see piirdus baltisaksa põllumeeste toetamisega. Samas tehti tihedat koostööd Liivimaa sotsieteediga. Tegevusest anti aru siseministeeriumile. 1931. aastast oli seltsi nimeks Liivimaa Põllutöö ja Tööstuse Edendamise Selts. Pärast nõukogude võimu kehtestamist selts suleti 1940. aastal. Tiit Rosenberg, Baltisaksa põllumeesteseltside võrgustiku kujunemisest, Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2013, lk 45 Liivimaa Põllumajanduse ja Töönduse Edendamise Selts Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis. LPTES-i näituseväljaku plaan, E-Varamu Liivimaa Põllumajanduse ja Töönduse Edendamise Selts Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Luukas

Luukas (surnud umbes 70) oli üks neljast Uue Testamendi evangelistist. Ta oli arvatavasti Antiookiast pärit pagan, ametilt arst, kes saatis Paulust misjonireisidel. Suri kõrges vanuses Kreekas. Teda peetakse Luuka evangeeliumi ja Apostlite tegude raamatu autoriks. Hilisantiigis sugenes legend, et ta on esimesena maalinud Jeesuslapsega Maarjat, talle omistatakse näiteks Vladimiri Jumalaema ikooni ja Częstochowa Jumalaema ikooni autorsust. Luukas muutus hiljem arstide ja kunstnike kaitsepühakuks. Kunstis on tema sümbol sõnn. Luuka atribuudid on evangeelium ja tiivuline härg. Luukas on arstide, klaasipuhujate, klaasijate, lihunike, maalikunstnike, skulptorite ja raamatuköitjate kaitsepühak. http://entsyklopeedia.ee/artikkel/luukas1 Wendy Beckett (2001). Õde Wendy pühakuteraamat. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus (Slovakkia). Lk 24. Kristi Tarand (1995). Pühakuteraamat : nende elulood, teod ja ikonograafilised embleemid. Tallinn: Perioodika (Tallinna Raamatutrükikoda). Lk 126.
Oleg Sidorov

Oleg Gavriljevitš Sidorov, kirjanduslik pseudonüüm Oleg Amgin, (jakuudi keeles Олег Гаврильевич Сидоров; pseudonüüm jakuudi keeles Олег Амгин; sündinud 23. detsembril 1962 Amgas Amga rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi ajakirjanik, publitsist ja ülikooli õppejõud, Sahha (Jakuutia) Vabariigi Vaimsuse Akadeemia liige. Ta on Ammossovi-nimelise Kirde Föderaalülikooli filoloogiateaduskonna ajakirjanduse kateedri juhataja. Ühtlasi on ta ajaloolis-geograafilise ja kulturoloogilise ajakirja Ilin ("Илин",'Ida') peatoimetaja (ajakirja antakse välja kahes keeles: jakuudi ja vene keeles). Sidorovi peamised uurimisteemad on jakuudi ajakirjanduse ajalugu ning esimeste jakuudi publitsistide ja toimetajate looming 20. sajandi alguses (Vassili Nikiforov, Semjon Novgorodov ja teised) Sidorov lõpetas 1985. aastal Jakutski Riikliku Ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonna ajakirjanduse erialal. 1991. aastal asutas ta ajakirja Ilin ja on tänini selle peatoimetaja. Ta on töötanud Sahha (Jakuutia) Vabariigi asepresidendi nõunikuna ja tegutsenud telesaatejuhina. Ta on Venemaa Ajakirjanike Liidu liige. Aastatel 1992–2001 oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Ajakirjanike Liidu juhatuse esimees. 2015. aastal valiti ta Jakuudi Kirjanike Assotsiatsiooni juhatuse esimeheks. 2000 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi teeneline kultuuritöötaja Oleg Sidorovi abikaasa Lena Sidorova on kulturoloogia kandidaat ja töötab Kirde föderaalülikooli kulturoloogia kateedris dotsendina. 1999 – "Россия-Якутия: Вчерашнее завтра" 2009 – "От Алексея Кулаковского до Николая Лугинова. Штрихи к портрету якутской культуры" 2010 – "Дерево Тыгына", (jutustuste kogumik) 2012 – "Михаил Николаев. Восхождение. Ступени мужества" 2012 – "20 лет спустя. Штрихи к портрету эпохи" 2015 – "Платон Ойунский" Олег Гаврильевич Сидоров. s-vfu.ru Koduleht. olegsidorov.org
Jaunjērcēni mõis

Jaunjērcēni mõis (saksa keeles Wohlfahrtslinde, läti keeles Jaunjērcēnu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Ēvele kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Lätis Valmiera piirkonnas Jērcēni vallas Jērcēni asulas. Viis Jaunjērcēni mõisa pargis kasvavat pärna, üks tamm, üks lehis ja üks remmelgas on looduskaitse all. Jērcēni mõisa kohale rajati aastal 1560 Ēvele mõisa karjamõis. 1562. aasta 10. juunil läänistas Poola kuningas Zygmunt II August Volmari linnusepealikuks tõusnud Bernhard von Hoewelnile tänutäheks truuduse eest ulatuslikud maavaldused Volmarist Valga poole jäävas Ēvele kihelkonnas. Nende seas olid ka Jērcēni maad, mis toona kandsid nime Gercenhof. Hoewelnid asusid elama Jērcēni ja kasvatasid seal lambaid, seega andis rahvasuu tema elamisele nime Jeru māja (Jääramaja). Rootsi ajal läks mõis krahv Oxenstiernade valdusse. Vahepeal Palmstrauchide valduses olnud mõis oli 19. sajandi alguses Jarmerstedtide valdusse, kes jagasid selle pooleks, rajades sinna Vecjērcēni ja Jaunjērcēni mõisa. Jaunjērcēni mõis läks abielu teel Meckidele, seejärel Torklustele, Engelhardtidele, Loudonidele ja Bergidele. Aastal 1859 ostsid mõisa Krüdenerid, kelle valdusse see jäi kuni võõrandamiseni. Bienenstammi andmetel oli Jaunjērcēni ja Vecjērcēni mõisa kogupindala 1816. aastal 13 ja 3/8 adramaad, Jaunjērcēni mõisale allus 186 mees- ja 215 naishinge. Aastal 1734 oli mõisate suurus 9 ja 7/8 adramaad. Aastal 1757 kuulus mõisale 7 ja 3/5 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 17/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid 4 ja 63/80, lisaks allus mõisale 6 ja 31/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. Mõisal oli üks karjamõis, mis paiknes Mezzkalnis. Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Volume 1, Heinrich von Hagemeister, lk 286 "Strenču novada pašvaldība". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. märts 2017. Vaadatud 19. juunil 2018. http://www.atputasbazes.lv/lv/apskates_objekti/5390_jercenmuiza/ Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 272. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 285. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 426. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885.
Ķeiži mõis

Ķeiži mõis (saksa keeles Keysen, läti keeles Ķeižu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Ēvele kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Lätis Valmiera piirkonnas Jērcēni vallas Ķeiži külas. Mõis moodustas algselt ühise kompleksi Ēvele mõisa, Jaunjērcēni mõisa ja Vecjērcēni mõisaga. Aastal 1660 läksid mõisad (Ķeiži, Jērcēni ja Ēvele mõis) Margaretha von Höwelni valdusse. Kuna nii tema poeg kui ka vanem tütar pärijateta surid, läks valdus teise tütre Maria Polirena Palmstrauchi omandisse. Edasi päris mõisa tema tütar Maria Charlotte von Meck, kes aga mõisa oma õemehele, Jērcēni pärinud Magdalena Eleonora abikaasale Georg Friedrich von Jarmerstedtile müüs. Aastal 1800 pantisid Catharina Charlotte von Jarmerstedti pärijad selle 62 000 taalri eest Carl August von Transehele. Aastal 1817 ostis Annette von Torklus selle 42 800 hõberubla eest välja. Aastal 1831 ostis mõisa 30 760 hõberubla eest Nicolaus von Transehe, kes selle aastal 1835 pantis 44 000 hõberubla eest Mathilde Kriegsmannile. See loovutas aastal 1841 pandiõigused sama raha eest Balthasar von Bergile, kes sai hiljem ka mõisa pärisomanikuks. Aastal 1854 müüs ta mõisa 53 000 hõberubla eest Philibert Loudonile, kes selle siis Friedrich von Sängerile pantis. Aastal 1868 ostsid Philiberdi lesk Emma ja tema lapsed mõisa aga välja. Hiljem, aastal 1878, ostis Victor Loudon mõisa 78 568 hõberubla eest teistelt pärijatelt välja. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 12 ja 7/8 adramaad, sellele allus 189 mees- ja 252 naishinge. Aastal 1734 oli mõisa suurus 9 ja 7/8 adramaad, aastal 1757 aga 12 ja 5/8 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 8 ja 7/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 39/80, lisaks allus mõisale 9 ja 11/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses. Mõisa koosseisu kuulus kolm karjamõisa: Daņķieris (Dankes), Jēnis (Jehne) ja Liepsalis (Leepsal). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 286-287 Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 287 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 429-439 Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 273. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 285. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 426.
Ķempēni mõis

Ķempēni mõis (saksa keeles Kempen, läti keeles Ķempēnu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Ēvele kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Ēvele vallas Ķempēni külas. Paul I doneeris aastal 1798 selle mõisa õuenõunik Georg von Huenele. Aastal 1801 omandas selle pandivaldusena 12 000 taalri eest Carl Ludwig Wasmundt. Ta läks aga pankrotti ja mõisa omandas 12100 taalri eest titulaarnõunikuproua Annette Catharina Christina von Torklus (sündinud von Jarmerstedt), kes aastal 1810 ka mõisa pärisomanikuks sai. Aastal 1822 pantis too mõisa 17 300 hõberubla eest kapten Friedrich Magnus von Engelhardtile. Aastal 1832 sai Friedrich Magnus mõisa pärisomanikuks. Juba samal aastal pantis ta mõisa 17 300 rubla eest Wilhelmine Amalie Ramannile (sündinud Berens), kes pandiõiguse aastal 1837 loovutas 18 100 rubla eest kindralmajoriproua Eleonore Wilhemine Maksimovale (sündinud Jahadina). Too sai samal aastal ka mõisa pärisomanikuks. Aastal 1841 müüs ta mõisa 21 000 rubla eest Otto Orgies von Rutenbergile, kes mõisa aastal 1855 pantis 28 000 rubla eest Vincent von Schablowskyle, aga aastal 1859 müüs ta mõisa viimasele 45 000 rubla eest maha. Aastal 1869 sai mõisa omanikuks Antoni Józef Kobyliński (1823–1880). Tema poeg Carl Oskar Alexander Kobyliński (1856−1926) oli mõisa viimane omanik aastatel 1882−1920. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 2 ja 1/8 adramaad, sellele allus 69 mees- ja 76 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 1 ja 1/4 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid sama palju, aastal 1757 aga 2 ja 7/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 2 ja 8/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 18/19, aastal 1881 aga 1 ja 18/80, lisaks allus mõisale 1 ja 21/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses. Mõisa koosseisu kuulus Žagataskrogsi (Schaggat) karjamõis. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 288 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 430-431. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 273. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 285. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 426.
Vecjērcēni mõis

Vecjērcēni mõis (saksa keeles Neu-Wohlfahrt, läti keeles Vecjērcēnu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Ēvele kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Lätis Valmiera piirkonnas Jērcēni vallas. Jērcēni mõisa (Wolfahrtslinde) kohale rajati 1560. aastal Ēvele mõisa karjamõis. 1562. aasta 10. juunil läänistas Poola kuningas Zygmunt II August Volmari linnuse ülemaks tõusnud Bernhard von Hoewelnile tänutäheks truuduse eest ulatuslikud maavaldused Volmarist Valga poole jäävas Évele (Wohlfahrt) kihelkonnas. Nende seas olid ka Jērcēni maad, mis toona kandsid nime Gercenhof. Hoewelnid asusid elama Jērcēni ja kasvatasid seal lambaid, seega andis rahvasuu tema elamisele nime Jeru māja (Jääramaja). Rootsi ajal läks mõis Oxenstiernade valdusse. Hiljem taastati Höwelnite õigused mõisatele. 1660. aastal läksid mõisad (Ēvele, Jērcēni ja Ķeiži mõis) Margaretha von Höwelni valdusse. Kuna nii tema poeg kui ka vanem tütar surid pärijateta, läks valdus tema tütardele. Vahepeal Palmstrauchide valduses olnud mõis oli 19. sajandi alguses Jarmerstedtide valduses, kes jagasid selle pooleks, rajades sinna Vecjērcēni ja Jaunjērcēni mõisa. Esimese neist ostsid Torklused. 1834. aastal ostis mõisa 35 000 hõberubla eest Alexandra Dorothea Zachrisson, seejärel läks see Brömsenite valdusse ja 1852. aastal ostis selle arst Hermann Adolph Horvic. Seejärel pärisid mõisa tema lapsed Theodor Adolph ja Julie Marie, esimene ostis mõisa 1868. aastal oma õelt 55 000 hõberubla eest välja. Bienenstammi andmetel oli Vecjērcēni ja Jaunjērcēni mõisa kogupindala 1816. aastal 13 ja 3/8 adramaad, Vecjērcēni mõisale allus 119 mees- ja 136 naishinge. Aastal 1734 oli mõisate suurus 9 ja 7/8 adramaad. Aastal 1757 kuulus mõisale kuus adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 2/5 adramaad. Ka aastal 1832 oli adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 12/80, lisaks allus mõisale 6 ja 3/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. Mõisa koosseisu kuulus kaks karjamõisa: Neuhof ja Pluķis (Plukke). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Volume 1, Heinrich von Hagemeister, lk 286 "Strenču novada pašvaldība". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. märts 2017. Vaadatud 19. juunil 2018. http://www.atputasbazes.lv/lv/apskates_objekti/5390_jercenmuiza/ Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 428. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 272. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 285. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 426.
Kuressaare kuursaal

Kuressaare kuursaal on hoone (kuursaal) Kuressaare lossipargis aadressil Lossipark 1. Hoone ehitati 1889 Carl Lorenzeni projekti järgi. Osa hoonest hävis 1984. aasta tulekahjus, taastati 1988.