laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Toom-Kooli tänav

Toom-Kooli tänav on tänav Tallinna vanalinnas Toompeal. Tänav algab Lossi platsilt ja lõpeb umbes 200 meetrit põhja pool pärast ristumist Kiriku tänavaga. Enne 1987. aastat on tänava nime kirjutatud ka kui Toomkooli tänav. Toom-Kooli tänav 1 – hoonestus mis on ajaloo vältel kuulunud August von Kotzebuele ning Harpe ja Focki suguvõsale Toom-Kooli tänav 4 –  kunagine Tallinna Toomkooli hoone, praegu on seal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikool Toom-Kooli tänav 6 – Tallinna toomkirik Toom-Kooli tänav 7 – elamu Toom-Kooli t 7 hooviansambliga. Kultuurimälestis. Enne Teist maailmasõda asus hoones Töö- ja Hoolekandeministeerium Toom-Kooli tänav 9 – ajalooline Toomgildi hoone Toom-Kooli tänav 11 – ajalooline Tallinna Toomkooli hoone, 1965-2022 Tallinna Balletikool, alates 2022. sügisest taas Tallinna Toomkool Toom-Kooli tänav 13 – Kanada Suursaatkonna esindus ning Piip ja Tuut Mängumaja Toom-Kooli tänav 15 – elumaja Toom-Kooli tänav 17 – Natalie von Uexkülli palee (Eesti Kaubandus-Tööstuskoda) Toom-Kooli tänav 17 ja Toom-Kooli 21 vahelisel alal, Piiskopi aed Toom-Kooli tänav 21 – Piiskopi vaateplatvorm Toom-Kooli tänav 21 – elamu Toom-Kooli 21 hooviansambliga. Kultuurimälestis Toom-Kooli tänav 23 – elamu Toom-Kooli tänav Tallinnas on kandnud ajalooliselt nimetusi - Toomkooli tänav; Kooli tänav; saksa keeles Domschulstraße; Dom-Schulstraße; Schulstraße; Schneiderstraße; Schneidergasse; vene keeles ул. Тоом-Кооли; Вышгородская-Школьная ул.; Вышгородско-Школьная ул. Kinnistu üldandmed: Tallinn Kooli 1, Tallinn Lossi plats 2, Tallinn Toomkooli 1, Eesti Rahvusarhiiv, Kinnistute register 3009 Elamu Toom-Kooli t 7 hooviansambliga, 15.-18. saj, Kultuurimälestiste register 3010 Elamu Toom-Kooli 21 hooviansambliga, 17.-20.saj., Kultuurimälestiste register Toom-Kooli tänav, http://www.eki.ee/, EKI KNAB: Eesti - Eesti Keele Instituut, Eesti kohanimed (vaadatud 26.06.2021)
Chiara Pierobon

Chiara Pierobon (21. jaanuar 1993 Mirano, Veneetsia provints – 1. august 2015 Ingolstadt) oli itaalia (nais)jalgrattur. Ta oli elukutseline jalgrattur võistkonnas Top Girls Fassa Bortolo. 1. augustil 2015 suri Chiara Pierobon äkitselt Saksamaale Bochumisse Sparkassen Giro velotuurile sõites. Tartusse tulema pidanud tippnaisrattur suri võistlusele reisides
Raja Halwani

Raja Fouad Halwani (sündinud 1967) on Liibanoni päritolu Ameerika Ühendriikide filosoof, kes tegeleb seksifilosoofiaga. Ta on 1997. aastast kõrgkooli School of the Art Institute of Chicago vabade kunstide professor. Virtuous Liaisons: Care, Love, Sex and Virtue Ethics, 2003 Care Ethics and Virtue Ethics. – Hypatia, 2003, kd 18, nr 3, lk 161–192. Koos Tomis Kapitaniga. The Israeli-Palestinian Conflict: Philosophical Essays on Self-Determination, Terrorism and the One-State Solution, 2007 (toim). Sex and Ethics: Essays on Sexuality, Virtue and the Good Life, 2007. Philosophy of Love, Sex, and Marriage: An Introduction, 2010 Koos Carol V. A. Quinni ja Andy Wible'iga (toim). Queer Philosophy: Presentations of the Society for Lesbian and Gay Philosophy, 1998-2008, 2012 Koos Nicholas Poweri ja Alan Soble'iga (toim). The Philosophy of Sex: Contemporary Readings, 2012 Sex and Sexuality. – Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia, 2018 Tutvustus instituudi saidil Blogi
Valeriu Streleț

Valeriu Streleț (sündinud 8. märtsil 1970 Țareucas) on Moldova poliitik, kes oli 30. juulist kuni 30. oktoobrini 2015 Moldova peaminister. Ta sündis aastal 1970 Țareucas (praeguse haldusjaotuse järgi Rezina rajoonis). Lõpetas aastal 1993 Moldova Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ning aastal 2005 Moldova Majandusteaduse Akadeemia üldise majandusteaduse ja õiguse teaduskonna. Ta kuulus aastast 1994 Moldova Rahvuslikku Noorte Liigasse. Samal aastal kandideeris Moldova Rahvusliku Noorte Liiga Sotsiaaldemokraatliku bloki koosseisus Moldova parlamenti, kuid blokk ei pääsenud parlamenti. Aastal 2001 kandideeris Liiga bloki Plai Natal ('sünnimaa') koosseisus parlamenti, kuid ka see blokk ei pääsenud parlamenti. Sama aasta novembris astus Moldova Rahvusliku Noorte Liiga Moldova Sotsiaalliberaalsesse Parteisse, Strelețist sai partei aseesimees. Oktoobris 2007 oli ta Moldova Liberaaldemokraatliku Partei asutajaliige, valiti Moldova parlamenti juulis 2009 ja novembris 2010. Maist 2011 kuni 29. detsembrini 2014 oli ta Moldova parlamendi Moldova Liberaaldemokraatliku Partei fraktsiooni esimees. 27. juulil 2015 esitati ta Moldova peaministri kandidaadiks, 30. juulil 2015 valiti ta Moldova peaministriks. 29. oktoobril 2015 avaldas parlament seoses pangandusskandaalide ja kuid kestnud valitsusvastaste meeleavaldustega tema valitsusele umbusaldust. Järgmisel päeval nimetas president Nicolae Timofti peaministri kohusetäitjaks senise asepeaministri Gheorghe Brega.
Kieran Setiya

Kieran Setiya (sündinud 1976) on USA filosoof. Ta on Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi professor. Artiklis "Love and the Value of a Life" ütleb Setiya, nagu ka Iris Murdoch raamatus "The Sovereignty of Good", et tänapäeva moraalifilosoofias ei ole armastus kesksel kohal, mida ta väärib. Armastusest räägitakse eetikas peamiselt seoses erapoolikusega ja lähisuhetega. Tuntakse huvi armastuse kohustuste ja eesõiguste vastu. Moraal peab armastuse kohta midagi ütlema ja on armastusest ohustatud. Armastust ei võeta kohustuste juurena. Selle lähenemise järgi on adekvaatne arusaam moraali loomusest ja alustest võimalik, ilma et armastusest suurt rääkima peaks. Võib-olla pole õige armastust eetika keskmesse paigutada ega omistada armastusele olulist rolli moraalse kohustuse seletamisel. Ent on olemas traditsioon, mille järgi moraal on armastus üksteise vastu (ligimesearmastus, agaape), ja sellele viitab ka Murdoch. Ilmalikus moraalifilosoofias arutatakse seda isegi vähem kui kuldreeglit. Isegi kui rääkida ainult inimestevahelisest armastusest, on filosoofid, kes on püüdnud määratleda armastuse olemust, teinud seda kas väga abstraktselt või nii, et see kehtib täiel määral ainult mõne armastuse liigi kohta. Näiteks Robert Nozick kirjutas artiklis "Love's Bond", et igasugusele armastusele on ühine see, et armastaja heaolu on seotud selle heaoluga, keda või mida ta armastab. See kehtib paljudel juhtudel, kui mitte kõigil, aga edasi räägib ta soovist armastatuga ühineda, mis aga esineb ainult mõne armastuse liigi puhul. Lapsi armastav vanem soovib nendega ühineda ainult juhul, kui see on nende huvides. Võib-olla vanemliku armastuse näidet silmas pidades öeldakse sageli, et kellegi armastamine on temast hoolimine, nii et tema huvid on armastaja jaoks tema huvides tegutsemise põhjendid (Harry Frankfurt, "The Reasons of Love"). Aga armastuseks selleks ei piisa, sest ma võin võõraste huvidest hoolida ka ilma neid armastamata. Ja paistab, et see ei ole ka tarvilik. David Velleman naeruvääristab pilti armastusest kui soovist kasu tuua või soovist ühineda. Reasons without Rationalism, 2007 Knowing Right From Wrong, 2014 Love and the Value of a Life. – Philosophical Review, 2014, kd 123, nr 3, lk 251–280. Veebis Koduleht MIT-i saidil Intervjuu The Midlife Crisis, video
Filosoofia valdkonnad

Filosoofia traditsioonilisteks valdkondadeks peetakse ontoloogiat ehk metafüüsikat, epistemoloogiat ehk gnoseoloogiat ja aksioloogiat. Lisaks sellele osutatakse tihti loogikale kui eraldiseisvale distsipliinile, mida aga kõik nimetatud valdkonnad vajavad. Samas ei kuulu loogika ise otseselt ühegi valdkonna alla. Filosoofia valdkondade alla kuuluvaks on peetud ka teoloogiat. Valdkondasid võib jagada peenemalt, eristades ka sellised aksioloogia harud nagu eetika, esteetika, ontoloogia alt metafüüsika ja füüsika jne, kuid sellise jaotamise tulemusel saadud distsipliine võiks pigem nimetada filosoofia harudeks, sest jaotamise aluseks on faktilised erinevused ja konventsioon, mitte filosoofiline printsiip. Filosoofia jaotas esimesena valdkondadeks antiikfilosoof Aristoteles. Aristoteles jagas teadused teoreetilisteks, praktilisteks ja poeetilisteks, kusjuures filosoofia kui teoreetilise distsipliini alla kuulusid tal esimene filosoofia (ehk teoloogia), füüsika ja matemaatika. Hellenismi ajal oli filosoofia jaotumine eraldi distsipliinideks juba tavapärane. Stoikud panid aluse klassikalisele filosoofia jaotusele, mis jagab filosoofia füüsikaks (sisuliselt: ontoloogia), loogikaks (sisuliselt: epistemoloogia) ja eetikaks, kusjuures viimane valdkondadest saab hellenismi ajal keskseimaks. Saksa filosoof Immanuel Kant jagab filosoofia valdkonnad kolmeks. Esimene valdkond tegeleb küsimusega, mida ma võin teada (epistemoloogia, loogika), teine valdkond küsimusega, mida ma pean tegema (eetika, moraalifilosoofia), kolmas valdkond küsimusega, millele ma võin loota (metafüüsika, ontoloogia, teoloogia). Kolm küsimust võtab Kant kokku küsimusega, mis on inimene. Sellele küsimusele vastamisega tegelevad filosoofiline antropoloogia, kultuurifilosoofia, ajaloofilosoofia ja esteetika. Tänapäevane jaotus valdkondadeks lähtub suuresti uuskantiaanlikust positsioonist, mille raames tegeldi humanitaarteaduste ja reaalteaduste põhjendamisega, kusjuures reaalteaduste jaoks sai määratleda ühtsed lähtealused või printsiibid ja meetodi, mis oli sisuliselt epistemoloogia ülesanne ja ka Kantist lähtuvalt filosoofia põhiülesanne. Humanitaarteadused polnud aga Kanti eeldustelt lähtuvalt teadustena võimalikud, mistõttu tuli olemasolevate humanitaarteaduste printsiibid ja meetod määrata teistsuguselt, läbi väärtuste, mida uuribki aksioloogia. Ontoloogia ehk metafüüsika jääb kolmandana nende kõrvale eelkõige traditsioonilise valdkonnana, mis on olnud filosoofia ajaloo vältel keskne, kuid mille rolli tänapäeval on üle võtnud loodusteadused. Ontoloogia, epistemoloogia ja aksioloogia esitamine filosoofia valdkondadena on eesti kultuuriruumis tavaks osalt ka marksistliku filosoofia pärandina. Filosoofia ajalugu
Jean-Claude Mourlevat

Jean-Claude Mourlevat (sündinud 22. märtsil 1952 Ambertis Auvergne'is Prantsusmaal) on prantsuse kirjanik, näitleja ja lavastaja, keda tuntakse peamiselt noorteromaanide autorina. Eesti keeles on ilmunud tema raamatud "Ookeani kutse" (tõlkija Indrek Koff, kirjastus Draakon & Kuu), mis pälvis 2014. aastal tõlkelastekirjanduse Paabeli Torni auhinna, ja novellikogu "Siluett" (tõlkija Indrek Koff, Draakon & Kuu 2015). 2000, 2008 Prix Sorcières 2000, 2002, 2008 Prix des incorruptibles 2005, 2006 Prix Bernard Versele 2007 Mildred L. Batchelder Award 2021 Astrid Lindgreni mälestusauhind "L'Enfant Océan" (1999) "La Rivière à l'envers" (2 kd, 2000 & 2001) "Le Combat d'hiver" (2006) "Terrienne" (2011)
Sirmiumi teema

Sirmiumi teema (kreeka: Θέμα Σιρμίου) oli Bütsantsi haldusüksus (teema), mis asus tänapäeva Serbias, Horvaatias ning Bosnias ja Hertsegoviinas 11. sajandil. Selle pealinn oli Sirmium (nüüd Sremska Mitrovica). 6. sajandil asus selles kohas teine Bütsantsi provints. See oli tuntud kui Pannoonia ja selle pealinn oli samuti Sirmium, kuid see oli palju väiksema suurusega. 11. sajandi alguses laius ala, millest hiljem sai Sirmiumi teema, Esimese Bulgaaria tsaaririigi piirides tsaar Samuili võimu all ning kohalik hertsog (vojevood) Sermon valitses Sirmiumi ja ümbritseva ala üle. Pikas sõjas vallutas Bütsantsi keiser Basileios II Bulgaaria ning rajas selle territooriumil uued Bütsantsi teemad ja muud kohalikud kubermangud kindralite (strategos) halduses. Samuili riigi keskosast sai Bulgaaria teema, kirdeosast Paristrioni teema ja loodeosast Sirmiumi teema. Sirmiumi teema piirid on ebaselged: mõne allika järgi hõlmas teema Sremi piirkonna (Sava jõe põhjakaldal), samuti osi tänapäeva Serbiast ning Bosniast ja Hertsegoviinast Sava jõe lõunakaldal, samas teiste allikate järgi ulatus see piki Doonau lõunakallast ja piki Sava jõge. Sel ajal kasutati nime "Srem" territooriumi määratlemiseks Sava jõe mõlemal kaldal, samas hiljem juurdusid määrangud "Srem siin pool" (Sava jõest põhjas) ja "Srem teisel pool" (Sava jõest lõunas), kuni lõpuks sai territoorium Sava jõest lõunas nime "Mačva". Pärast Manzikerti lahingut aastal 1071 ja sellele järgnenud segadust Bütsantsis vallutas Sremi Ungari kuningriik, kuid Bütsantsi kontroll ala üle taastati Komnenostest keisrite ajal. 12. sajandi lõpuaastail Bütsantsi võim kahanes ja Teise Bulgaaria tsaaririigi asutamine tekitas uue kandidaadi piirkonna kontrollimiseks. Lõpuks, 13. ja 14. sajandil saavutasid erinevad Serbia riigid kontrolli piirkonnas. Üks neid riike, Sremi kuningriik, paiknes piirkonnas, kus oli olnud Bütsantsi Sirmiumi teema. Konstantinos Diogenes, 1018–1029 Theophilos Erotikos, 1040 Ljutovid, 1039–1042 Sirmium Pannoonia (Bütsants) Sremi kuningriik
Aleksandr Janšin

Aleksandr Janšin (vene keeles Александр Леонидович Яншин; 28. märts (vkj 15. märts) 1911 Smolensk – 9. oktoober 1999 Moskva) oli vene geoloog. Aastal 1937 sai Aleksandr Janšin väitekirja kaitsmata geoloogia-minearaloogiakandidaadi kraadi. 1952. aastal kaitses ta geoloogia-minearaloogiadoktori kraadi väitekirjaga "Põhja-Uuralimaa geoloogia". 1958. aastal valiti ta korrespondentliikme liikmestaatust vahele jättes NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemikuks. 1930. aastatel töötas Janšin NSVL KRMN Väetiste Üleliidulise Teadusliku Uurimisinstituudi mäenduse osakonnas geoloogiarühma ülemana. Alates 1936. aastast töötas ta NSVL TA Geoloogiainstituudis ja 1958. aastast TA Siberi Osakonna Geoloogia- ja Geofüüsikainstituudis. Aastatel 1982–1989 oli Janšin NSVL TA Litosfääri Instituudi direktor. Aleksandr Janšin oli geotektoonika, geomorfoloogia, stratigraafia ja litoloogia eriteadlane. Tal on uurimusi peamiselt Lõuna-Uurali ja Kasahstani tektoonika, stratigraafia, litoloogia ja hüdrogeoloogia alalt. Janšin on Kasahstani ja Lõuna-Siberi fosforiidi-, kaalisoola-, boksiidi- ja gaasimaardlate ning arteesiabasseinide avastajaid, noorte platvormide õpetuse rajaja ning mitme geoloogilise kaardi autor ja koostaja. 1980. aastatel seoses Siberi "jõgede pööramise" (voolusuuna muutmise) projekti aruteluga loodi ekspertkomisjon, mis pidi hindama maaparanduse efektiivsust põllumajanduses. Komisjoni asus juhtima Aleksandr Janšin. Nn "Janšini komisjoni " mitmeaastane töö kandis vilja – 1986. aastal valitsus loobus sellest projektist. Ta oli kauaaegne Moskva Loodusuurijate Seltsi president (1967–1999). Aastatel 1982–1989 oli Janšin NSV Liidu Teaduste Akadeemia asepresident. 1993. aastal valiti ta Venemaa Ökoloogiaakadeemia esimeseks presidendiks. 1958 – NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemikuks valimine geoloogia ja geograafia alal (1991. aastast Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemik) 1969 – NSV Liidu riiklik preemia (osalemise eest "Euraasia tektoonilise kaardi" loomisel) 1973 – NSV Liidu TA A. P. Karpinski nimeline kuldmedal (geoloogiaalaste tööde eest) 1974 – valiti Mongoolia Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1978 – NSV Liidu riiklik preemia (osalemise eest 15-köitelise "Siberi ja Kaug-Ida reljeefi arengu ajaloo" loomisel) 1980 – valiti Saksa DV Teaduste Akadeemia välisliikmeks 1988 – Karl Ernst von Baeri medal 1994 – Venemaa TA A. P. Vinogradovi nimeline preemia (monograafia "Уроки экологических просчётов" eest) Яншин Александр Леонидович. ras.ru ENE 4. köide. Valgus, 1989, Lk 75. Keskkonnakaitsjad vastu Obi jõe pööramisele. epl.delfi.ee
Linnupeleti

Linnupeleti on seade või vahend lindude peletamiseks. Linnupeleteid kasutatakse nii põldude ja aedade kaitseks kui ka lindude peletamiseks parkidest, hoonetelt, lennuväljadelt või mõnda muud liiki avalikult territooriumilt. Linnupeletite hulka kuuluvad akustilised linnupeletid, röövlindude maketid, võrkkatted viljapuudel või peenardel, tuules lehvivad plastist või riidest ribad nööridel, traattakistused aknasimssidel, keemilised jms vahendid, samuti Eestis traditsioonilised hernehirmutised. 2010. aastatel on akustilisi linnupeleteid paigaldanud mitmed Eesti omavalitsused (nt Tartu linn ja Kadrina vald), peamiselt tõrjumaks parkidest või elurajoonidest suuri vareslaste (hakkide ja vareste) või kajakate kolooniaid. Elanike arvamused linnuparvede suhtes ning omavalitsuste vastavad meetmed on pälvinud ohtrat tähelepanu ajakirjanduses. Käristi Kas tõesti peab linnupeletite tõhususe uurimiseks linn välja käima 20 000 eurot? Postimees, 20. oktoober 2014 Kuidas rändlinde põllult efektiivselt eemale hoida ja kuidas valida tõhus linnupeleti Nirgu, 21. mai 2018 Linnupeletaja.ee kuidas peletada erinevaid linde 09.oktoober 2018 Vilja Kohler. Linnalinnud naasevad õhtuti oma ööbimispaika Postimees, 16. september 2014 Linnupeletid vaikivad veel paar kuud Postimees, 15. mai 2014 Linnas lärmavad linnupeletid Postimees, 25. juuli 2014 5 põhilist viga, mida tehakse linnupeletajat ostes Nirgu, 01. juuli 2018 Linnupeletid ajasid ornitoloogid turri Postimees, 27. märts 2014 Tallinna sadam pani püsti linnupeleti Postimees, 8. mail 2012 Kadrina seljatas rahu rikkunud tüütud varesed ja hakid Virumaa Teataja, 27. august 2014 Ardi Kivimets. Jõgeva saab varesevabaks Vooremaa, 1. aprill 2014 Katre Tatrik. Tartus alustatakse vareste loendamist Novaator, 7. november 2014
Sun Yang

Sun Yang (sündinud 1. detsembril 1991 Hangzhous) on Hiina ujuja, kes võistleb vabaltujumise distantsidel. Ta on kolmekordne olümpiavõitja ja üheksakordne maailmameister. Tema nimel on 1500 meetri vabaujumise maailmarekord (14.31,02; püstitatud Londoni olümpiamängudel). 2008. aasta Pekingi suveolümpiamängudel oli Sun 1500 meetri vabaltujumises kaheksas. 2009. aasta Rooma maailmameistrivõistlustel võitis ta samal alal ajaga 14.46,84 pronksmedali. 2010. aasta Aasia mängudel Guangzhous võitis kuldmedali 1500 meetris ajaga 14.35,43 ja 4×200 meetri teateujumises ning hõbeda 200 ja 400 meetris. 2011. aasta Shanghai maailmameistrivõistlustel võitis ta kulla 800 meetris ajaga 7.38,57 ja 1500 meetris maailmarekordiga 14.34,14. 400 meetris võitis ta ajaga 3.43,24 hõbemedali ja 4×200 meetri teateujumises pronksmedali. 2012. aasta Londoni olümpiamängudel võitis ta kuldmedali 1500 meetris, püstitades maailmarekordi 14.31,02, ja 400 meetris olümpiarekordiga 3.40,07, hõbemedali 200 meetris ja pronksmedali 4×200 meetri teateujumises. 2013. aastal Barcelona maailmameistrivõistlustel võitis Sun kuldmedali 400 meetris (3.41,59), 800 meetris (7.41,36) ja 1500 meetris (14.41,15). Lisaks võitis ta 4×200 meetri teateujumises pronksmedali. 2013. aasta novembris tegi Sun juhiloata sõites avarii. 2014. aasta mais osutus Hiina meistrivõistlustel tema dopinguproov positiivseks ja ta sai kolmekuulise võistluskeelu. Septembris osales ta 2014. aasta Aasia mängudel, kus võitis 400 meetris, 1500 meetris ja 4×200 meetri teateujumises kulla ning 200 meetris hõbeda. Sun võitis 2015. aasta Kaasani maailmameistrivõistlustel 400 meetris ajaga 3.42,58 ja 800 meetris ajaga 7.39,96 kulla ning sai 200 meetris ajaga 1.45,20 hõbeda. 1500 meetri finaalist ta loobus, viidates südameprobleemidele. 2016. aasta suveolümpiamänge Rio de Janeiros alustas ta 6. augustil 400 meetris 3.41,68-ga hõbemedalivõiduga. 8. augustil võitis ta 200 meetris 1.44,65-ga esimese Aasia ujujana sellel alal kuldmedali. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis tuli ta 400 meetris kolmandat korda järjest maailmameistriks ja võitis 200 meetri distantsil maailmameistriks Aasia rekordiga 1.44,39 2013. aastal valis ajakiri Swimming World ta aasta parimaks ujujaks. "Sun Yang uuendas enda nimele kuulunud 1500 meetri vabaltujumise maailmarekordit". ERR London 2012. 4. august 2012. Vaadatud 17.08.2015 "Kahekordne olümpiavõitja tegi kodumaal juhiloata sõites avarii". ERR Sport. 4. november 2013. Kasutatud 17.08.2015 "Skandaal: hiinlased varjasid olümpiavõitja dopingukaristust". Postimees Sport. 24. november 2014. Vaadatud 17.08.2015 "Skandaalilembest olümpiavõitjat süüdistatakse naisujuja ründamises". Postimees Sport. 11. august 2015. Vaadatud 17.08.2015 Sun Yang FINA lehel
Heiko Maas

Heiko Josef Maas (sündinud 19. septembril 1966 Saarlouisis) on Saksamaa sotsiaaldemokraatlik poliitik. Ta oli alates 14. märtsist 2018 kuni 8. detsembrini 2021 Saksamaa välisminister. Enne seda oli ta alates 17. detsembrist 2013 Saksamaa justiitsminister. Ta sündis aastal 1966 Saarlouisis Saarimaal. Ta õppis õigusteadust Saarimaa ülikoolis.
Eenok Kornel

Eenok Kornel (12. jaanuar 1940 – 28. aprill 2008) oli Eesti jurist ja riigiametnik. Eenok Kornel lõpetas 1964. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (õigusteaduskonnas) ning asus tööle Tallinna abiprokurörina. 1966. aastast oli ta ELKNÜ KK kooliosakonna juhataja asetäitja, kust ta 1967. aastal vallandati avaliku katse eest kaotada kõrgkoolides komsomoli juhtiv osa. 1967. aastast Eesti Raamatu kirjastuses toimetuse juhataja. Aastatel 1974–1982 töötas ta Eesti Televisiooni kommentaatorina ja kuulus 1979. aastast ka Eesti NSV Ajakirjanike Liitu. 1979. aastast oli Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe abi. 1983. aastal sai temast juriidilise osakonna asejuhataja, aastal 1989 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi analüütilise õiguskeskuse juhataja ning 1991–1992 Ülemnõukogu esimehe nõunik. 1994. aastal oli ta üks Eesti Maarahva Erakonna asutajaliikmeid, kuuludes selle juhatusse. Samal aastal astus Eesti Akadeemilise Õiguskaitse Seltsi liikmeks. 1995. aastal sai Eenok Kornelist Kaitseministeeriumi nõunik. Aastatel 1996–2004 oli ta Riigikogu korruptsioonivastase erikomisjoni nõunik. Aastast 2000 Eesti Rukki Seltsi liige. Eenok Kornel on avaldanud aastatel 1964–1995 kümneid õigusalaseid artikleid, pidanud loenguid põhiseaduse, inimõiguste ja korruptsiooni teemal. Ta on kirjutanud eluloolise raamatu "Kuldset keskteed ei ole" (2011), mis kõneleb Eesti lähiajaloost ning juristide osast taasiseseisvumisel. Ta võttis osales riigi taasiseseisvumise protsessis, kus: osales Eesti NSV Ülemnõukogu 1988. aasta suveräänsusdeklaratsiooni väljatöötamisel; kaitses 1989 õiguseksperdina Eesti keeleseadust Moskvas; töötas ÜN esimehena riigi- ja rahvusvahelise õiguse eksperdikomisjonis, töötas Eesti Vabariigi põhiseaduse rakendamise seaduste eksperdikomisjonis; oli tegev seaduseelnõude väljatöötamises; valmistas ette ÜN presiidiumi istungiteks olulisi otsuseid, mis puudutasid: rahvussümboolikat, riigipiiri, stalinlike aktide õigustühiseks tunnistamist, riigikaitse loomise akte, okupatsioonide uurimise riikliku komisjoni moodustamist, rahvarinde ja parteide registreerimist; koostas oluliste kodanikuliikumiste põhidokumente: 1988 Eestimaa RR harta; 1994 Eesti Maarahva Kongressi statuut, Maaelu harta kaasautor. 1984 Tööveterani medal 2002 Valgetähe V klassi teenetemärk 2006 Riigivapi IV klassi teenetemärk Eenok Kornel. Kuldset keskteed ei ole : mälestusi, äratundmisi, pealtnägemisi. Toimetanud Lembit Koik. Tallinn: Olion 2011. ISBN 9789985666739
Maianpata linnus

Maianpata linnus (ka Maianpathe) on Henriku Liivimaa kroonikas mainitud linnus Läänemaal. Kroonika mainib linnust kaks korda. 1226. aastal, pärast Läänemaa minekut paavsti võimu alla, saatis paavsti legaat Modena Wilhelm Läänemaale ristima preester Petrus Kaikewalde oma kaasvennaga. Nad ristisid Soontaganas, Maianpatas ja Paehalles, viimastes ristiusku pööramata Eestimaa piirkondades. Hiljem samal aastal tekkis Wilhelmi esindajal magister Johannesel konflikt Taaniga. Taanlased tungisid Läänemaale ja rüüstasid maakonda, kuid Johannese vägede rünnakus neist 50 meest tapeti ja ülejäänud varjusid Maianpata linnusesse. Pärast kolmepäevast piiramist lubati taanlastel lahkuda. Linnuse asukoht on ebaselge. Oletatud on selle paiknemist Põhja-Pärnumaa valla Maima külas või Haapsalu linnas Tubri maalinna kohal. Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XXIX 7, lk 263 Henriku Liivimaa kroonika, XXX 2, lk 265–267 Henriku Liivimaa kroonika, XXIX, kommentaar 24, lk 263 Sulev Vahtre. Muinasaja loojang Eestis : vabadusvõitlus 1208–1227. Tallinn : Olion, 1990. Lk 169 Ridala - Eesti Entsüklopeedia 12