laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Meghan Trainor

Meghan Elizabeth Trainor (sündinud 22. detsembril 1993 Nantucketis Massachusettsis) on USA laulja, helilooja ja produtsent. Ta hakkas laulmist õppima 6-aastaselt ja laule kirjutama 11-aastaselt. Keskkooli ajal laulis ta džässansamblis ja ansamblis Island Fusion. Ta on lõpetanud Berklee Muusikakolledži. 2014. aastal avaldas ta debüütsingli "All About That Bass", mis püsis kaheksa nädalat singlite edetabelis Billboard Hot 100 esikohal. 2015. aastal ilmus debüütalbum "Title". Laul "All About That Bass" pälvis 57. Grammyde jagamisel aasta salvestise ja laulu auhinna. 2016. aastal võitis ta uue artisti Grammy auhinna. Tema teine stuudioalbum "Thank You" ilmus 2016. aasta märtsis. Trainori muusika on segu bubblegum pop '​ist, blue-eyed soul '​ist ja doo-wop '​ist. "Title" (2015) "Thank You" (2016) "Treat Myself" (2020) "A Very Trainor Christmas" (2020) "Takin' It Back" (2022) "All About That Bass" (2014) "Lips Are Movin" (2014) "Dear Future Husband" (2015) "Like I'm Gonna Lose You" (koos John Legendiga; 2015) "No" (2016) "Me Too" (2016) Ta on teinud kaasa ka näiteks Fifth Harmony laulus "Brave Honest Beautiful" (albumilt "Reflection"; 2015), Jason Derulo laulus "Painkiller" (albumilt "Everything Is 4"; 2015) ja Charlie Puthi laulus "Marvin Gaye" (EP-lt "Some Type of Love"; 2015) Ametlik koduleht
Meelte ja tunnete taimed

"Meelte ja tunnete taimed" (“Mielen ja rakkauden kasvit”) on Soomes 2006. aastal Werner Söderström Osakeyhtiö avaldatud taimeraamat, millesse autorid Sinikka Piippo ja Ulla Salo on kogunud valiku taimedest (ja üksikutest seentest). Raamat on eesti keeles ilmunud 2007. aastal Mari Vihuri tõlkes. Kirjeldatud on maailma eri paigus kasvavaid taimi, nagu beetlipähkel, guaraana, kakaopuu, kohvipuu, katapõõsas, kokapõõsas, teepõõsas, harilik humal, teekummel, tseiloni kaneelipuu, harilik ingver, paprikad, sojauba, harilik vanill, harilik viinapuu, amasoonase kaapiväät, peioote-uimakaktus, must belladonna, harilik kanep, meskaliini-keepuu, inglitrompetid, kookospalm, kreeka pähklipuu, liht-naistepuna, harilik rosmariin, hõlmikpuu jpt. Taimede kirjeldustele on lisatud teavet botaanika, biokeemia, füsioloogia, farmaatsia, taimede ajaloo, kulinaaria, kosmeetika ja veel mitme valdkonna kohta ning illustratsioonid. MIELEN JA RAKKAUDEN KASVIT, veebiversioon (vaadatud 27.03.2015)(soome keeles) Urmas Kokassaar, Taimedes peitub maailma jõud, veebiversioon (vaadatud 27.03.2015) Maija Haavisto, Kirja-arvostelu: Mielen ja rakkauden kasvit, 23. aprill 2012
Stockholmi Eesti Segakoor

Stockholmi Eesti Segakoor on Stockholmis tegutsev umbes 30-liikmeline segakoor, mis asutati aastal 2002. Koori repertuaaris on olulisel kohal eesti koorimuusika. Koor esineb traditsiooniliselt talve- ja kevadkontserdiga Stockholmis. Lisaks sellele osaleb koor Stockholmi eestlaskonna jaoks olulistel üritustel, nagu vabariigi aastapäeva tähistamine, esimese advendi jumalateenistus ning jõululaupäeva jumalateenistus. Stockholmi Eesti Segakoori dirigendid on 2015. aasta alguse seisuga Epp Jaansoo, Toomas Tuulse ja Henry Turu. Varem on koori dirigeerinud ka Kaspar Kõrvits, Jaan Seim. Koori proovid toimuvad Stockholmi Eesti Majas. 2012. aastal esines Stockholmi Eesti Segakoor Tallinnas ning Pärnus kavaga "Varjud ja valgus". Koor on esinenud Eestis ka 2004., 2005. ja 2007. aastal. Samuti on segakoor osalenud Eesti üldlaulupidudel. Koor teeb koostööd Göteborgi Eesti Segakooriga, tantsurühmaga Virvel, ansambliga Sweedest Song, kammerkooriga Amabile ning teiste kultuurirühmade ja organisatsioonidega. Koor kuulub Rootsi Eestlaste Liitu. 2004 – laulupidu Tallinnas ja ESTO Riias 2005 – kaks kevadkontserti – Eduard Tubin 100 ja ühiskontsert Olav Ehalaga 2005 – talvekontsert – jõulumuusika, sh Anders Grönwalli "Gaudete" 2007 – kevadkontsert – Kosjasõit 2008 – talvekontsert – talvekontsert (jõululaulud Eestist ja mujalt maailmast) 2009 – kevadkontsert – kevadkonsert (laulupeo repertuaar) 2009 – talvekontsert – Cyrillus Kreegi muusika 2010 – kevadkontsert – Reis imede aega ja tagasi 2010 – talvekontsert – Veni Creator Musica 2011 – kevadkontsert – 80 taktiga ümber maailma 2011 – talvekontsert – Valge 2012 – kevadkontsert – Varjud ja valgus 2012 – talvekontsert – Soovikontsert 2013 – kevadkontsert – Laulu vägi (Veljo Tormise muusika) 2013 – talvekontsert – Jõuluootus 2014 – kevadkontsert – Eesti laulab ka Rootsis 2014 – talvekontsert – Vivaldi Gloria 2015 – kevadkontsert – Laululiigutus (uuemat ja vanemat rahvamuusikat Eestist ja Rootsist) 2015 – talvekontsert – Jõulurahu 2016 – kevadkontsert – Toomas Tuulse 60 aastat muusikas 2016 – talvekontsert – Maailm seda valgust vajab 2017 – kevadkontsert – Elu nagu filmis 2017 – talvekontsert – Sügav rahu 2018 – kevadkontsert – Tähti täis õhtu 2018 – talvekontsert – Laulupeoga jõuludesse 2019 – kevadkontsert – Ära mind lahti lase 2019 – talvekontsert – Jõuluks koju Stockholmi Eesti Segakoori koduleht
Benacuse järve lahing

Benacuse järve lahingus võideldi Itaalia põhjaosas Garda järve, mida roomlased tundsid nimega Lacus Benacus, kallastel. Lahing peeti kas aastal 268 või 269. aasta alguses keiser Claudius II juhatuse all võidelnud Rooma armee ja germaani hõimude alemannide ja juthingide vahel. Aastal 268 olid alemannid, kes olid teinud Rooma aladele rüüsteretki Marcus Aureliuse valitsemisajast alates, murdnud Doonau juures Rooma piirist läbi ja ületanud Brenneri kuru kaudu Alpid. Rooma väejuhi ja usurpaatori Aureoluse mässust, keiser Gallienuse mõrvamisest ja sellest tulenenud vastuseisust Aureoluse ja surivoodil Gallienuse poolt uueks keisriks nimetatud Claudius II vahel tekkinud võimuvõitlused Mediolanumis (tänapäeva Milano) sundisid roomlased vähendama vägede hulka piirialadel. Alemannid kasutasid ära sedagi, et Rooma väed võitlesid gootide juhitud barbarite sissetungiga ka Balkani ja Anatoolia provintsides ning samal ajal kui roomlased olid Naissuse lahingus gootidega hõivatud, suutsid alemannid vallutada osa Põhja-Itaaliast. On võimalik, et Claudius püüdis germaanlastega nende tagasi tõmbumise osas läbi rääkida, kuid pärast nende keeldumist otsustas ta neile lahingus vastu astuda. Pärast seda, kui Claudius oli Aureoluse Mediolanumi piiramisel alistanud ja tapnud, juhtis ta oma väe koos Aureoluse väe riismetega põhja poole, et astuda vastu germaanlastele. Väed põrkasid kokku tänapäevase Garda järve lähedal ja kuna alemannid olid tulnud Itaaliasse rohkem kui 100 000 mehega, oli nende ülekaal keisri 35 000 mehe üle märgatav. Lahingu üksikasju ei ole teada, kuid kindlasti oli seal oma roll täita tulevasel keisril Aurelianusel. Suur osa (arvatavasti ligikaudu pool) germaanlaste armeest tapeti sõjaväljal ja ülejäänud taganesid keisririigi piiride taha. Pärast seda kirjelduste järgi täielikku võitu võttis Claudius endale tiitli Germanicus Maximus ja naasis Rooma, et tegeleda riigiasjadega. Võidud Naissuse ja Benacuse järve lahingutes tähistasid seda, et keisririik hakkas väljuma riiki 3. sajandil raputanud kriisist ja kaotatud alasid tagasi võitma. Kui alemannid oli oma aladele tagasi jõudnud, hakkas konföderatsioon kohe uusi rünnakuid kavandama ja nende hulka kuulunud juthingide hõim naasis Itaalia põhjaossa juba 270. aastal. Itaaliasse naasnud alemannid võitsid aastal 271 Placentia lahingus keiser Aurelianuse vägesid, kuid hiljem alistati nad uuesti Fano ja Pavia lahingutes. Watson, Alaric. "Aurelian and the Third Century", Routledge, 1999, ISBN 0-415-30187-4. p. 43. Jacques, Tony (2007). Dictionary of Battles and Sieges: F-O. Greenwood. Lk 562. A'Beckett, William (1836). A Universal Biography. Isaac, Tuckey, and Company. Lk 825. Bathurst, C. (1780). An Universal History: From the Earliest Accounts to the Present Time, Part 1, Volume 14. Lk 20.
Inimkeha

Inimkeha (corpus humanum) on inimese keha. See koosneb peast, kaelast, kerest, kätest (õlavartest, küünarvartest ja labakätest) ja jalgadest (reitest, säärtest ja labajalgadest). Kõik kehaosad koosnevad rakkudest. Peas asub inimese kõige tähtsam elund aju, aga ka suu, silmad, kõrvad ja nina. Tavaliselt katavad pead juuksed. Kael on pead ja ülejäänud keha ühendav osa. Kere on keha keskne osa, kuhu kinnituvad jäsemed ja pea. Käed on inimese ülajäsemed. Nende osad on labakäsi, küünarvars, õlavars. Labakäed hargnevad sõrmedeks. Jalad on inimese alajäsemed. Nende osad on reied, sääred ja jalalabad. Jalalabad hargnevad varvasteks. Laip
Sondrio

Sondrio on linn Itaalias Lombardia maakonnas, Sondrio provintsi halduskeskus. Sondrio oli algselt liguuride asula, alates 5. sajandist elasid seal keldid. Sondrio linna asutasid langobardid (Sundrium). Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it Sondrio linna koduleht (itaalia keeles)
Nikolai Tann

Nikolai Tann (4. mai 1890 Kooraste-Kaagvere vald[küsitav], Võrumaa – 27. oktoober 1963) oli eesti õpetaja. Nikolai Tann sündis talupidaja ja ehitusmeistri Augusti pojana. Õppinud Kooraste-Kaagvere vallakoolis, Otepää-Tammemäe ja Kanepi kihelkonnakoolis, Võru linnakoolis, mille lõpetas kiituskirjaga 1908. aastal. Õppinud Peterburis Õpetajate Instituudis ja 1929. aastal lõpetas Tartu ülikooli juures korraldatud kaheaastased keskkooliõpetajate ettevalmistuskursused. Töötas õpetajana Urvaste-Koigu vallakoolis, Ahja-Valgesoo ja Nasina algkoolis, Võnnu kihelkonnakoolis ja eesti keele õpetajana Tartu Vene gümnaasiumis, Põltsamaa reaalgümnaasiumis (3 aastat), Väike-Maarja reaalgümnaasiumis (1 aasta) ja Läänemaa ühisgümnaasiumis (7 aastat), kust gümnaasiumi koondamise tagajärjel siirdus õpetajaks Kärdla alg- ja täienduskooli. 1935. aastast juhatas Raja vene õppekeelega algkooli. Seltskonnategelasena oli Nikolai Tann Ahja-Valgesoo Rahva Raamatukogu Seltsi asutaja ja töötas selle juhatuses, 1918–1919 oli tegev Tartu kirjastuse Ühistöö agitatsiooniosakonna juhatajana. Osales juhatusliikmena Haapsalu Kaunistamise Seltsis, Läänemaa Muuseumi ühingus, Läänemaa Rahvaülikooli seltsis, Hõimuühingus jne. Oli Haapsalu linnavolinik ja Kärdla alevivolinik, töötas Haapsalu ja Kärdla kirikunõukogus. Nikolai Tann oli tegev Eesti Kirjanduse Seltsi ja Karskusliidu usaldusmehena. Tegi kaastööd vene ajakirjale Vestnik Znanija ja ajalehtedele Škola i Žizn, Postimees, Päevaleht, Maa Hääl. Avaldas artikleid ajakirjades Agu ja Eesti Kirjandus ja vaimulikke luuletusi Noorte Elus, Eesti Kirikus ja mujal. Tõlkis vene ja soome keelest. Nikolai Tann kujundas ja kirjastas "Uurali Soome-Ugri Samojeedi rahvaste hargnemis- ja keele puu", mille redigeeris prof Lauri Kettunen, koolides kasutusel olnud seinatabelid "Käänded, mis käivad ainsuse omastava järele" ja "Eesti deklinatsioonide liigitelu ülevaade". Nikolai Tann on oli abielus soomlannaga, kellega sündis neil seitse last. Nikolai Tanni 50 aasta sünnipäeva ja 30 aasta ametijuubel – Maa Hääl, 3.05.1940
Tallinna–Haapsalu postimaantee

Tallinna–Haapsalu postimaantee oli postimaantee Tallinna ja Haapsalu vahel. Postiühendus Tallinna ja Haapsalu vahel loodi 1739. aastal Venemaa keisririigi peapostmeistri krahv Heinrich Johann Friedrich Ostermanni korraldusel. Postitrakt ei toiminud kaua, 1743. aastal Eestimaa rüütelkonna survel, kelle õlul olid postijaamade ülalpidamisega seotud kulud, see suleti. Rüütelkond põhjendas oma palvet seigaga, et sel teel ei veetud posti isegi Rootsi võimu ajal. Parun Maydell (Keilast) tõstatas Haapsalu posti küsimuse juba 1740. aastal, nimetades seda tarbetuks ettevõtmiseks. 1783. aastal taasavati Tallinna ja Haapsalu vahelise tee postijaamad, sealhulgas Keilas. 1798. aastal saabus Eestimaa rüütelkonda Eestimaa kindralkuberneri reskript ettekirjutusega avada Haapsalu teel postijaamad ka reisijate veoks. 1798. a. avaldatud Valitseva Senati ukaasiga nõuti kreisilinnade ühendamist kubermangulinnadega postimaanteede abil. Eestimaa rüütelkond püüdis vastu puigelda. Reisijaid hakati vedama 1799. aastal pärast seda, kui rüütelkonnale teatati, et reisijateveost Tallinna–Haapsalu maanteel on huvitatud Venemaa keiser Paul I isiklikult. Postijaamade vahemaa tolleaegsel teetrassil oli näiteks Keilast Tallinna 22 versta. Uue keisri ajal esitas rüütelkond uuesti palvekirja reisijateveo lõpetamiseks. Tallinna–Haapsalu postimaanteel olid järgmised postijaamad (esitatud koos teelõikude pikkusega): Tallinnast → Keilasse 22 versta, Keilast → Padisele 20 versta, Padiselt → Seljakülasse 29 versta, Seljakülast → Haapsalusse 26 versta. 1804. aastal keiser Aleksander I käsul postimaantee suleti ning Tallinna ja Haapsalu vahel korraldasid postivedu ümbruskonna mõisnikud kuni Krimmi sõjani. Pärast seda avati uuesti Eestimaa rüütelkonna ülalpidamisel olev postitee. Kui 1860. aastail kerkis Eestis päevakorda raudteede ehitamine, hakkas Eestimaa rüütelkond kaaluma postijaamavõrgu ümberkorraldamist. Näiteks võeti 1865. aastal vastu otsus, et suurte kulutuste pärast tuleb jätta Keilasse spetsiaalsed postijaamahooned ehitamata. 24. oktoobril 1870 algas posti- ja reisijatevedu Paldiski–Tallinna–Peterburi raudteel. 1905. aastal avati liikluseks ja postiveoks Keila–Haapsalu raudtee. Postimaantee kaotas senisel kujul tähtsuse. Tallinna–Riia postimaantee Eerik Selli. "Postijaamad riigi ja reisija teenistuses". Valgus. Tallinn, 1976. Lk 30–32. Eerik Selli. Postijaamade võrgu kujunemine ja areng Eestis XVIII JA XIX sajandil. Eesti NSV ajaloo küsimusi VIII. Tartu Riikliku Ülikooli toimetised. Tartu 1974, lk 76. Eerik Selli. "Postijaamad riigi ja reisija teenistuses". Valgus. Tallinn, 1976. Lk 38–44. "125 aastat raudteed Eestis". Kronoloogia koostanud Jüri Loog. Tallinn, 1997. Lk 22.
Genfi lennujaam

Genfi lennujaam (prantsuse Genève Aéroport; IATA: GVA, ICAO: LSGG) on rahvusvaheline lennujaam Šveitsis. See asub 4 kilomeetrit Genfi linnasüdamest loodes Le Grand-Saconnex' ja Meyrini valla territooriumil. Lennujaama territoorium piirneb Šveitsi ja Prantsusmaa piiriga ning lennujaama pääseb mõlemast riigist. 2014. aastal läbis lennujaama üle 15 miljoni reisija.
Vihmutus

Vihmutus on niisutusviis, mille korral surve all olev vesi paisatakse vihmutitega surve all õhku. Seal vesi pihustub ja sajab vihmana maapinnale, niisutades nii mulda, taimi kui ka õhku. Vihmapiisad on udupiiskadest palju suuremad (läbimõõt 0,5...3 millimeetrit). Vihmutuse peaeesmärk on mulla veevarude suurendamine. Vihmutus on üks paremaid niisutusviise, kuna seda saab hästi mehhaniseerida ja automatiseerida. Vihmutada võib igasuguseid muldi, kastetav ala ei pea olema tasane ja koos kastmisveega saab mulda viia ka väetisi. Vihmutusega võib teha ka öökülmatõrjet ja taimekaitset. Vihmutuse osatähtsus suureneb kogu maailmas, eriti ebastabiilse ja parasniiske kliimaga aladel, kus niisutus on vajalik periooditi. Ariidses kliimas pole vihmutamine sageli otstarbekas, sest suurte kastmisnormide tõttu on seadmete jõudlus väike ja liiga palju vett (30...40% kastmisveest) aurub mulda jõudmata. Eestis on vihmutus igati sobilik niisutusviis rohumaade ja köögiviljade kastmisel. • Suhteliselt hea niisutusühtlus, ilma pindmise äravoolu tekketa • Võimalik kasutada nõlvuse korral • Tööjõud võib olla suhteliselt vähe koolitatud • Automatiseerimise võimalus • Suur soetuskulu • Käitluskulud suuremad kui mittesurvelisel süsteemil • Nõudlik veekvaliteedi suhtes (soola, võõrised) • Veetaseme kõigutamine veehaardes • Mittestandardseid põlde raske kasta • Tuulised kohad põhjustavad suurt veekadu • Madala infiltratsioonivõimega muldasid ei saa vihmutada
Uduniisutus

Uduniisutus rakendatakse taimede kaitseks atmosfääripõua eest. Uduniisutusega saab oluliselt suurendada õhuniiskust ja alandada õhutemperatuuri 5–10 °C võrra. Selleks tuleb põua ajal kord tunnis udustada umbes üks kuupmeeter vett hektari kohta. Udu (piiskade läbimõõt 10–100 mikronit) tekitatakse udugeneraatoriga, mis koos veepaagiga haagitakse traktori järele, millega üle põllu sõitmisel levib udu allatuult laiali 1–1,5 kilomeetri ulatuses. Nii kastetakse põldu tavaliselt kümme korda ööpäevas. Uduniisutus on eriti levinud teeistandustes, kus kuumadel päevadel pritsitakse teepõõsaid. Selle mõjul suureneb teelehtede saak ja paraneb kvaliteet. Eestis esineb atmosfääripõuda väga harva, seepärast see niisutusviis ei leia rakendust. Kasutades udu tekitamiseks taimekaitsepritse, võib uduniisutust rakendada puuviljaaedades. Selle tulemusel paraneb õunte kvaliteet ja välimus.
Rūķis

Rūķis oli 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses Peterburis tegutsenud kunstiring, kuhu kuulusid Peterburi Kunstide Akadeemias, Stieglitzi kunstikoolis ja Peterburi konservatooriumis õppivad lätlastest üliõpilased. Samuti võtsid kunstiringi tegevusest osa Peterburis elavad läti kunstnikud. Kunstiringi tegevuses lõid kaasa Jūlijs Jaunkalniņš, Ādams Alksnis, Vilhelms Purvītis, Janis Rozentāls, Jānis Valters, Artūrs Baumanis, Kārlis Brencēns, Artūrs Baumanis, Rūdolfs Pērle jpt.
Push the Button (Sugababes)

"Push the Button" on inglise tüdrukute ansambli Sugababesi 2005. aastal esitatud laul, mis anti välja singli ja muusikavideona. "Push the Button" YouTube'i muusikavideo Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Push the Button (Sugababes song) seisuga 27.03.2015.
Pagryžuvys

Pagryžuvys on küla Leedus Kelmė rajoonis Tytuvėnai vallas. Küla asub Gryžuva jõe kaldal. Külas asub linnamägi, mis oli kasutusel I aastatuhandel ja II aastatuhande alguses. Kirjalikult mainiti seda paika esimest korda XVI sajandil, mil seal asus Pagryžuvyse mõis. Esimest korda mainiti XV sajandil. Tänapäeval asuvad seal algkool ja raamatukogu, mõisakompleksis on tuberkuloosihaigete sanatoorium ning vaimse puudega invaliidide hooldekodu. Gyventojai gyvenamosiose vietovėseatsisiųsti  Pagryžuvys – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Küla portaalis vietoves.Lt
Tšiili riigipeade loend

Tšiili riigipeade loend loetleb Tšiili riigipead (sealhulgas ajutised valitsejad). Alates 9. juulist 1826 on Tšiili valitsejate ametlik ametinimetus president, enne seda kasutati erinevaid tiitleid.
Eesti jääpallikoondis

Eesti jääpallikoondis on Eesti esinduskoondis jääpallis. Koondis kuulub Eesti Jääpalliliitu. Eesti jääpallikoondis tegi esimesed mängud 1920. aastatel. Soome vastu mängis Eesti kuus maakohtumist, kaotades neist kõik. Pärast taasiseseisvumist osales Eesti esimest korda jääpalli maailmameistrivõistlustel 2003. aastal, kus saadi seni parim, 8. koht.
Eesti saalihokikoondis

Eesti saalihokikoondis on Eesti esinduskoondis saalihokis. Koondis kuulub Eesti Saalihoki Liitu. Koondise peatreener on Risto Lall. Koondis osales esimest korda saalihoki maailmameistrivõistlustel 1996. aastal ja sai 11. koha. Kokku on osaletud 7 korda. Laever, Henrik, toim (29. jaanuar 2024). "Eesti saalihokikoondis alustab sel nädalal MM-valikturniiri". ERR. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. jaanuar 2024. Vaadatud 29. jaanuaril 2024. Koondisest Eesti Saalihoki Liidu kodulehel
Eesti naiste saalihokikoondis

Eesti naiste saalihokikoondis on Eesti naiste esinduskoondis saalihokis. Koondis kuulub Eesti Saalihoki Liitu. Koondis pidas esimese maavõistluse 10. veebruaril 2007, kui mängis Slovakkiaga; Eesti kaotas 4–8. Esimest korda osales koondis maailmameistrivõistlustel 2017. aastal, seal saavutati 11. koht. Saalihokikoondis võitis Läti Õhtuleht, 12. veebruar 2007 Tournament statistics floorball.org
Eesti naiste käsipallikoondis

Eesti naiste käsipallikoondis on Eestit käsipallis esindav rahvuskoondis. Koondis kuulub Eesti Käsipalliliitu. Aastal 2008 osales koondis võistlusel Women's Challenge Trophy ja sai 6. koha. Koondisest Eesti Käsipalliliidu lehel
Põlva Serviti

Põlva Serviti on Põlva Käsipalliklubi esindusmeeskond, mis alustas tegevust 1984. aastal. 2004. aastast on klubi peatreener Kalmer Musting. Meeskonna kodusaal on Põlva Mesikäpa Hall. Klubi on korduvalt tulnud Eesti meistriks ning saavutanud silmapaistvaid tulemusi Balti liigas ja eurosarjas. Põlva Serviti tuli Eesti meistriks aastatel 1998, 2000, 2001, 2002, 2007, 2008, 2010, 2011, 2013, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021, 2022 ja 2023. Põlva Serviti võitis Eesti karikavõistlused aastatel 1990, 1992, 1994, 1997, 2000, 2002, 2006, 2009, 2010, 2012, 2016, 2017, 2019 ja 2021. Klubi pälvis Balti liiga meistritiitli aastatel 2008 ja 2010. Võistkonnast on välja kasvanud mitmed silmapaistvad sportlased, kes on suundunud mängima välismaa kõrgetesse liigadesse: Rein Suvi, Mait Patrail, Mario Karuse, Marius Lepp, Ardo Puna, Alfred Timmo. "Serviti. Põlva Käsipalliklubi". Vaadatud 28. detsembril 2023. "Eesti Meister 2023 meeste käsipallis on Põlva Serviti". Eesti Käsipalliliit. Originaali arhiivikoopia seisuga 28. detsember 2023. Vaadatud 28. detsembril 2023.
Karli Kukk

Karli Kukk (22. september 1921 Neeruti, Päidla vald – 20. märts 2015) oli eesti kaitseliitlane, Omakaitselane ja Saksa sõjaväelane ning Kaitseliidu taasasutajaid ja Kotkaristi teenetemärgi kavaler. Ta sündis aastal 1921 Neerutis talupidaja perekonnas. Ta õppis Neeruti algkoolis ja Otepää Gümnaasiumis, kus tal õpingud alanud sõja tõttu katkesid. Ta kuulus aastast 1934 Noorte Kotkaste ridadesse ja astus aastal 1939 Kaitseliitu Päidla kompanii liikmena. Aastal 1941 varjas ta ennast mobilisatsiooni eest Punaarmeesse metsas ja astus juuli lõpul Pikasilla rühma koosseisus Omakaitsesse. Sama aasta keskel läks ta vabatahtlikult Saksa sõjaväkke ja tegi major Aleksander Sobolevi 39. Kaitsepataljoni koosseisus aastatel 1942–1943 kaasa lahingud Neveli ja Novosokolniki ruumis. 1944. aasta jaanuari mobilisatsiooniga suunati ta Narva alla major Johan Pooli pataljoni; sealt saadeti ta märtsis juhtidekooli; sama aasta juulis sai tast allohvitser ja instruktor kodupataljonis. Võru langemise järel sattus ta jaoülemana Karula-Antsla-Valga tõrjelahinguisse; ta võitles Võrtsjärve-Väike-Emajõe-Koiva lõigus kapten Nolckeni pataljoni koosseisus. 14. septembril 1944 sai ta haavata ja evakueeriti rindelt. Taganevate sakslastega ta Eestist kaasa ei läinud. Ta arreteeriti NKVD poolt 9. aprillil[küsitav] 1945 ja 31. jaanuaril 1946 mõistis tribunal talle §58-1a §58-11 alusel karistuseks 10+5; ta viibis Komi ANSV-s ja Karaganda oblastis Steplagis. Ta vabanes laagrist 28. augustil 1954. Pärast vabanemist lõpetas ta kaugõppes keskkooli. Ta töötas Kursi Võitööstuses, Puurmani Keskkoolis, Kursi Masina-Traktorijaamas, Puurmani Elektromehaanika Tehases ja aastatel 1970–1990 mitmetel ametikohtadel "Rahva Hääle" kolhoosis. Ta astus taasasutatavasse Kaitseliitu 7. oktoobril 1991, valiti kohe Kursi malevkonna pealikuks ning ta juhtis üksust 1999. aastani. Teda on austatud mitmete aumärkidega. 2007 Kotkaristi V klassi teenetemärk Mälestame Karli Kukk 22.09.1921 - 20.03.2015. Vooremaa 26. märts 2015. Karli Kukk, "Minu sõja- ja vangilaagrimälestused". Tallinn: Grenader, 2013
Pagryžuvyse mõis

Pagryžuvyse mõis (leedu Pagryžuvio dvaras) on endine mõis Leedus Kelmė rajoonis Tytuvėnai vallas Pagryžuvyses. Mõisa mainiti esimest korda XVI sajandil. XVIII sajandi alguses kuulus see Szemetitele, hiljem aga Pšeciševskistele. Aastal 1863 küüditati viimane Pšeciševskisest mõisa omanik Tomski kubermangu, mõis läks aga Römerite valdusse. Romantistlik peahoone valmis aastal 1858, selle lasi ehitada Jeronimas Pšeciševskis. Hoone projekteeris leedu arhitekt Fulgencijus Rimgaila. Esimese maailmasõja ajal asus mõis rindel, mõisakompleks sai sel ajal märkimisväärselt kannatada. Pärast sõda mõis võõrandati ja anti jesuiitidele, kes rajasid sinna kloostri. Aastal 1951 rajati peahoonesse tuberkuloosisanatoorium, selle juurde kuulus ka mõisa park. Aastast 2006 on see Aukštelkė pansionaadi filiaal. Lisaks peahoonele on säilinud veel kaks maja, kus elasid mõisniku perekonnaliikmed, ait, pesumaja-köök, kaks halvas seisukorras lauta. Ka on säilinud mõisa juures asuv park. See rajati aastail 1840–1863 ja asub kahel tasandil: peahoone juures ja Gryžuva jõe kaldal. Pargi territooriumil asub ka Pagryžuvyse linnamägi. Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (leedu keeles) Mõis YouTube'is Artikkel mõisa kohta (leedu keeles)
Fairytale Gone Bad

"Fairytale Gone Bad" on Soome rokkansambli Sunrise Avenue laul, mis anti välja singli ja muusikavideona. "Fairytale Gone Bad (radio edit)" – 3:33 "Fairytale Gone Bad (album version)" – 3:25 "Fairytale Gone Bad (acoustic version)" – 3:44 "Fairytale Gone Bad (instrumental version)" – 3:32 "Into The Blue" – 5:28 "Fairytale Gone Bad" laulu sõnad "Fairytale Gone Bad" YouTube'i muusikavideo Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Fairytale_Gone_Bad seisuga 27.03.2015.