laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Leppneeme tee

Leppneeme tee (registrinumbriga 11252) on kõrvalmaantee Viimsi vallas. Tee pikkus on 3,1 km. Tee saab alguse Viimsi–Randvere tee viiendal kilomeetril Lubja külas ja lõpeb Leppneeme küla südames. Tee kulgeb läbi nimetatud külade. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 4 truupi. Teele jääb 2 bussipeatust: Leppneeme tee ja Leppneeme. Teega ristub kolmandal kilomeetril Leppneeme sadama tee. Tee on asfaltkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus on kuni teise kilomeetrini 1000–3000 autot ööpäevas, edasi 500–1000 autot ööpäevas. Teel on kiiruspiirangud (50 ja 70 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Leppneeme sadama tee

Leppneeme sadama tee (registrinumber 11253) oli kõrvalmaantee Viimsi vallas Leppneeme külas. Tee pikkus oli 0,4 km. Tee sai alguse Leppneeme tee kolmandal kilomeetril ning lõppes Leppneeme sadamas. Tee ei ületanud ühtegi silda ega truupi. Bussipeatusi teele ei jäänud. Tee oli mustkattega. Tee oli klassita. Liiklussagedus teel oli kuni 200 autot ööpäevas. Endise riigitee ulatuses on tee liikluspind (aadressiobjekt) Leppneeme Sadama tee.
Muuga tee

Muuga tee (teeregistri number 11254) on kõrvalmaantee Viimsi vallas. Tee on 2,6 km pikk. Tee saab alguse Viimsi–Randvere tee kümnendal kilomeetril Randvere külas ning lõpeb Metsakasti ja Muuga küla ning Maardu linna piiril. Tee kulgeb läbi nimetatud külade. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga neli truupi. Teele jääb neli bussipeatust: Hansunõmme, Aiaotsa, Vesiniidu ja Muuga. Tee on asfaltkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on 1000–3000 autot ööpäevas. Tee teisel poolel on kiiruspiirang 50 km/h. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad. Pärast Maardu linna piiri ületamist jätkub teesiht Muuga tee nimelise tänavana ning edasi Tallinnas Muuga tee nimelise tänavana. Maardu ja Tallinna vahelisel 30-meetrisel lõigul läbib tee Viimsi valla Laiaküla.
Ellandvahe tee

Ellandvahe tee (registrinumbriga 11258) on 2,1 km pikkune kõrvalmaantee Jõelähtme vallas Jõelähtme külas. Kohati kulgeb Jõelähtme ja Koila küla piiril. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 1 truubi. Bussipeatusi teele ei jää. Tee on pinnatud kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on 500-1000 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Jõelähtme tee

Jõelähtme tee (registrinumbriga 11259) on 0,1 km pikkune kõrvalmaantee Jõelähtme vallas Jõelähtme külas. Tee saab alguse Tallinna–Narva maantee kahekümne neljandal kilomeetril ja lõpeb Jõelähtme–Kemba tee viiendal kilomeetril. Tee ei ületa ühtegi silda ega truupi. Bussipeatusi teele ei jää. Tee on mustkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus teel on 200–500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Beetham Tower

Beetham Tower (tuntud ka kui Hilton Tower) on uusmodernistlik pilvelõhkuja Suurbritannias Manchesteris. Hoone valmis aastatel 2004–2006 ja see oli 2006–2018 Suurbritannia kõrgeim väljaspool Londonit asuv pilvelõhkuja. Katuse kõrgus on 168,87 m. Hoonel on 48 korrust, millest alumised 23 hõlmab Hilton Hotel, ülemistel korrustel asuvad korterid. Beetham Tower asub Manchesteri peatänava Deansgate'i ääres. Hoone arhitekt oli Ian Simpson. Beetham Toweri ületas kõrguselt 2018. aastal neljast kõrghoonest koosnev Deansgate Square, mis ehitati samuti Manchesteri. skyscrapernews.com vaadatud 14.11.11  Beetham Tower – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (inglise keeles)
Hannaliisa Uusma

Hannaliisa Uusma (sündinud 8. juulil 1986) on Tartust pärit eesti laulja ja sotsioloog. 2007. aastast hakkas Uusma laulma ansamblis HU?, mille nimi tuleneb osalt tema initsiaalidest, osalt on aga sõnamäng inglise küsisõnaga who? ("kes?"). Televaatajatele tutvustas ta ennast saatesarjas "Kaks takti ette". Ta on teinud koostööd Chalice'i ja Jan Uuspõlluga. Ansambli HUNT koosseisus esines ta 2024. aasta 17. augustil Vallikraavi paviljonis asuva ULA baari muusikanädala raames. Lokaali õueala õnnistas Hannaliisa oma ainulaadse ja unustamatu vokaaliga. Ta õppis Ülenurme Laulustuudios Ursel Oja juures. 2008. aastal kaitses ta Tallinna Ülikoolis bakalaureusetöö sotsioloogia erialal ning 2011. aastal lõpetas sealsamas sotsioloogia magistrantuuri kultuurisotsioloogiat ja soouuringuid sünteesiva magistritööga. 2012. aastast on ta popmuusika ja soouuringute lektor ning õpib doktorantuuris Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia muusikateaduste osakonnas. Doktoritöö fookuses on postsotsialistlik mehelikkus. Uusma on Eesti Naisuurimus- ja Teabekeskuses tegelenud soolise võrdõiguslikkuse edendamisega. 2023. aastast on Uusma President Kaljulaidi Fondi lähisuhtevägivallaennetuse suuna juht. Hannaliisa Uusma andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles) Margit Tõnson "Manöövrid naiselikkusega" Eesti Ekspress, 11. detsember 2011 (Hannaliisa Uusma intervjuu) Kuusk, Hendrik. "Ula muusikanädal: HUNT (Hannaliisa Uusma ja Brigitta Davidjants)". Fienta. Vaadatud 18. septembril 2024. kerstikaljulaid.ee https://kerstikaljulaid.ee/m/uudis/president-kaljulaidi-fondi-lahisuhtevagivallaennetuse-valdkonna-juht-on-hannaliisa-uusma/. Vaadatud 16. oktoobril 2023. {{netiviide}}: puuduv või tühi pealkiri: |pealkiri= (juhend)
Jõelähtme–Kemba tee

Jõelähtme–Kemba tee (registrinumbriga 11260) on kõrvalmaantee Jõelähtme ja Kuusalu vallas. Tee pikkus on 41 km. Tee saab alguse Tallinna–Narva maantee 20. kilomeetril Võerdla külas (Jõelähtme vald) ning lõpeb Tallinna–Narva maantee 56. kilomeetril Kemba külas (Kuusalu vald). Tee kulgeb läbi Võerdla, Rebala, Jõelähtme, Koogi, Ruu, Kaberla, Haavakannu, Valkla, Kuusalu, Allika, Kupu, Sõitme, Kahala, Mustametsa, Vahastu, Kalme ja Kemba küla ning Kiiu ja Kolga aleviku. Tee ületab seitse silda (Jõelähtme sild üle Jõelähtme jõe tee viiendal kilomeetril, Koeralooga sild üle Jägala jõe tee kaheksandal kilomeetril, Kaberla sild üle Kaberla oja tee 12. kilomeetril, Valkla sild üle Valkla oja tee 19. kilomeetril, Liiva sild üle Loo jõe tee 28. kilomeetril, Männiku sild üle Kolga jõe tee 34. kilomeetril, Tõldoja sild üle Pudisoo jõe tee 40. kilomeetril) ja 15 truupi. Teele jääb 17 bussipeatust: Jõelähtme, Koogi, Koeralooga, Ruu küla, Upsi, Kääniku, Kaberla, Haavakannu, Lamme, Valkla, Kiiu, Rihumägi, Sõitme, Kalamäe, Kahala kauplus, Mustametsa, Männiku. Teega ristub viiendal kilomeetril Jõelähtme tee, seitsmendal kilomeetril Jägala-Joa tee, kaheksandal kilomeetril Jägala liiklussõlme üks ühendusteedest, üheksandal kilomeetril Ruu–Ihasalu tee, 12. kilomeetril Kaberla–Kaberneeme tee, 13. kilomeetril Kodasoo–Kaberla tee, 16. kilomeetril Valkla–Haapse tee, 21. kilomeetril Kiiu–Kaberneeme tee ja Kiiu–Soodla tee, 23. kilomeetril Kuusalu–Valkla tee, 24. kilomeetril Kuusalu tee, 25. kilomeetril Kuusalu–Leesi tee, 28. kilomeetril Kahala tee ja Kahala–Andineeme tee, 34. kilomeetril Vahastu–Mustametsa tee, 35. kilomeetril Kolga–Pudisoo tee, 36. kilomeetril Liiapeksi–Loksa maantee, 41. kilomeetril Kemba–Kolgaküla tee. Tee on esimestel kilomeetritel pinnatud kruusatee. Alates Jõelähtme külast on tee mustkattega. Alates Kiiu–Kaberneeme teest kuni Kuusalu teeni on tee asfaltkattega, edasi kuni Kuusalu–Leesi teeni on tee mustkattega. Jätkub kruusatee kuni 34. kilomeetrini. Kolga alevikus on põlevkivituhkbetoonkattega tee. Alates Liiapeksi–Loksa maanteest kuni Kemba–Kolgaküla teeni on tee kruusatee. Tee lõpulõik on asfaltkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus on kuni Jõelähtme külani 200–500 autot ööpäevas, edasi kuni Jägala liiklussõlmeni 500–1000 autot ööpäevas, edasi kuni Kuusalu–Leesi teeni 1000–3000 autot ööpäevas, edasi kuni 26. kilomeetrini 500–1000 autot ööpäevas, edasi kuni Liiapeksi–Loksa maanteeni 200–500 autot ööpäevas ja tee lõpuosas kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Jõelähtme silla piirkonnas (70 ja 50 km/h), Koogi küla tiheasustusega ala piirkonnas (70 ja 50 km/h), Kaberla küla tiheasustusega alal (70 ja 50 km/h), Valkla–Haapse teeristi piirkonnas (70 km/h), Valkla silla piirkonnas (70 ja 50 km/h), Kuusalu–Valkla teeristi piirkonnas (50 km/h), Kuusalu külas kurvilisel lõigul (70 km/h) ja Kuusalu küla tiheasustusega alal (70 ja 50 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Siim Kärson

Siim Kärson (sündinud 11. aprill 1981) on eesti jalgpallur. Spordiklubi Aeg-Risto Sarapik. 15aastaselt siirdus FC Flora süsteemi. Profikarjääri lõppedes FC EBS Team ning JK Kalevi taasloomise järel liitus JK Tallinna Kaleviga. Kuulunud Eesti U18 ja U21 koondistesse.
Laiarööpmeline raudtee

Laiarööpmeline raudtee (ingl. k. broad gauge railway) on rongide liiklemiseks ehitatud rööbastee, mille rööbaste vahekaugus (rööpme laius) on suurem kui 1435 mm. Üldiselt käsitletakse laiarööpmelise raudteena teid rööpmelaiusega alates 1435 mm (4 jalga 8½ tolli) kuni 3000 mm, kuid suurim teadaolev laiarööpmelise raudtee rööpme laius on 9000 mm.[viide?] Laiarööpmelised raudteed on Hispaanias, Portugalis, Soomes, Balti riikides, Venemaal ja muudes SRÜ riikides. Ka Eestis on raudtee sirge teeosa rööpmelaiuseks rööpapeade sisemiste servade vahel ette nähtud 1520 mm, olemasolevatel teedel on kuni nende rekonstrueerimiseni lubatud ka rööpmelaius 1524 mm. Normaal- ehk standardrööpmelise raudtee rööbaste vahekaugus on 1435 mm, sellest kitsam raudtee on kitsarööpmeline raudtee. Standardrööpmeline raudtee Kitsarööpmeline raudtee Transport ja transporditehnoloogiad. 2021. ISBN 9789916960035.
Standardrööpmeline raudtee

Standardrööpmeline raudtee (ka standardne rööpmelaius, normaalrööpmeline raudtee, raudtee normaallaius) on rongide liiklemiseks ehitatud rööbastee, mille rööpmelaius on 1435 mm (4 jalga 8½ tolli). Tegemist on maailmas kõige enam kasutatava rööpmevahega rongide liiklemiseks ehitatud rööbasteega, hinnanguliselt umbes 60% raudteedest maailmas on standardse rööpmelaiusega. Sel põhjusel loetakse nimetatud rööpmelaiust omamoodi maailmastandardiks. Standardrööpmelisest raudteest kitsama rööpmelaiusega raudtee (väiksem kui 1435 mm) on kitsarööpmeline raudtee. Standardrööpmelisest raudteest laiema rööpmelaiusega raudtee (suurem kui 1435mm) on laiarööpmeline raudtee. Eestis ei ole praegu standardrööpmelisi raudteid. Kui Saksa väed vallutasid 1941. aastal Eesti, naelutati sama aasta sügisel umbes kolme kuu jooksul kõik laiarööpmelised raudteed ümber standardrööpmeliseks. Kogu Nõukogude vägede taganemisest järgijäänud veerem anti Soomele, kus säilis laiarööpmeline raudtee. Eesti raudteele toodi uus veerem. Uued raudteed ehitati juba standardrööpmelistena (näiteks raudtee Jõhvi jaamast Ahtme küla maadele rajatavale kaevandusele ja õlitehasele). Ka mõni kitsarööpmeline raudtee naelutati ümber standardrööpmeliseks (näiteks 900 mm raudtee Viivikonna kaevandusest Vaivara jaamani. Sealt läks raudtee Türsamäe õlitehaseni, mis asus praeguste Sillamäe tehaste maa-alal). Kui Nõukogude väed vallutasid 1944. aastal Eesti, naelutati põhiosa standardrööpmelistest raudteedest ümber 1524 mm laiarööpmeliseks raudteeks sama aasta sügisel umbes kolme kuu jooksul. Keila–Haapsalu raudtee ja osa Tallinna–Pääsküla raudteest jõuti ümber naelutada aprilliks 1945. Rail Baltic kavandatakse kas täielikult või osaliselt standardrööpmelise raudteena, sealhulgas ka Eestis. Laiarööpmeline raudtee Kitsarööpmeline raudtee Kitsarööpmeline raudtee Eestis Transport ja transporditehnoloogiad. 2021. ISBN 9789916960035.
Park

Park on mitmekesise taimestikuga, sealhulgas puude või põõsastega haljasala. Park võib olla täies ulatuses tehiskooslus (mõned linnapargid) või natuke kohendatud looduslik kooslus (pärandkooslus): parkmets. Park võib olla puhkekoht või asula kujunduselement. Park on ühtlasi maastikuarhitektuuriline objekt. Tänapäeval on enamik parke riiklikus või munitsipaalomandis, mõni eraomanduses. Enamikku parkidesse on pääs kõigile avatud ja tasuta, aga nii riiklikus, munitsipaal- kui ka eraomanduses olevate parkide seas leidub erandeid. Esimesed pargid tekkisid keskajal jahiparkidest, mis olid ette nähtud jahipidamiseks kuningale ja aristokraatiale. Jahipargid olid tavaliselt ümbritsetud tihedate hekkidega, et hoida jahiloomi sees- ja lihtrahvast väljaspool. Tööstusliku pöörde ajal jahiparkide tähtsus vähenes ja pikapeale nad kaotati. Neid asendasid teistsugused pargid, mis olid avalikud külastusobjektid. Inimesed said seal ringi jalutada, ilusat loodust nautida, piknikku pidada, vahel ka kala püüda. Eestis rajati esimesed pargid 17. sajandil mõisasüdamete ümber. 20. sajandi algul oli Eestis ligikaudu 1500 mõisa- ja kirikuparki, 50 linnaparki ja 200 taluparki. 2007. aastal oli Eestis 548 looduskaitsealust parki ja puistut. aed Inglise park jahipark linnapark looduspark lossipark mõisapark paljastu pargiarhitektuur parkmets Prantsuse park puiestee rahvuspark Tallinna parkide loend Tartu parkide loend Eesti maaelu entsüklopeedia (A–K), 2008. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 180 Olev Abner, Silja Konsa, Kersti Lootus, Urve Sinijärv (koost.). "Eesti pargid 1". Tallinn: Varrak, Keskkonnaministeerium 2007. Ethel Brafmann. "Pargid Eestis". Tallinn: Eesti Raamat 1980. Mart Külvik, Juhan Maiste (toim.). "Park on paradiis looduses ja kunstis". Tartu: Eesti Maaülikool 2009. Linda Järve "Kadrioru park võimaldab avastusi". Õpetajate Leht, 2. märts 2001
Pommeri aed

"Pommeri aed" on algselt Loomingus 1972. aastal (nr. 6 ja 7) ja raamatuna 1973. aastal ilmunud Mats Traadi romaan, mis on esimene osa lõdvalt seotud "Õpetajate triloogiale", millesse kuuluvad veel "Inger" ja "Umbsõlm". 2. veebruaril 1985 esietendus Draamateatris romaani põhjal samanimeline näidend. Romaani dramatiseeris autor ja lavastas Mikk Mikiver. Romaani peategelane Jaan Pommer on külakooliõpetaja väikeses Lõuna-Eesti kohakeses 1890. aastate algupoolel. Romaani sündmuskohal on teatavaid paralleele Traadi sünnikoha Paluperaga. Teose põhiprobleemid on seotud valla asjaajamise, venestamise ja rahvuslusega, samuti kuritegevuse, alkoholismi, missioonitunde vajalikkuse, rahvahariduse problemaatikaga ning isiksuse rolliga kõige nimetatu keskel. Romaanis on olulisel kohal sümbolid. ""Pommeri aed" otsekui algaks "Candide'i" lõpusoovist, et haritagu oma aeda. Romaani esimeseks lauseks on "Mis Pommer teeb?" Ja kogu romaan on vastus. Pommer harib oma aeda - - Mis olen ma oma elust saanud? küsib Pommer endalt. Ja vastus on: ei midagi. Aga saanud pole ju keegi, mõtleb Pommer, riik, mis ma oma ja võõrastele lastele jätan, on neis endis, ja kui nad tema ära puistavad, on nad ise süüdi." Oma aja sotsiaalsete ja bürokraatlike suhete süsteemis ei saa Pommer "niisama lihtsalt oma aeda harida: ta peab seda kaitsma. On alternatiiviks, kas kaevata vana suislepa alt välja rahapada, millest suislepp kipub kiduma või püüda suislepp säilitada." Pommeri elu möödub arginääkluses ja argitöös, "aga ta säilitab suislepa ja suislepp läheb õitsele ning kogu aias pole ehteta, ükskõikset puud. Selles on Pommeri pide. Ja pideme esiletoomises romaani väärtus. Näib, et teos ei kujuta olude kiuste püsimist või inimese ja ühiskonna suhete reguleerimatust, vaid et see on filosofeeriva kallakuga probleemromaan tegude mõtestamisest keerukas ja raskes elus, kus sotsiaalsete rollide etendamine iseendast kohe mõtestavaks ei pruugi kujuneda. Peab olema midagi, mis aitab inimesel end nendes rollides tajuda pideva, püsiva ja terviklikuna: kultuur, mis on nende sotsiaalsete rollide, töö, Pommeri rahvavalgustamise sisemine olemus, ütleb romaan." Kalle Kurg. "Proosaline 1972." – Looming 1973, lk. 1016. Uno Roosvalti illustratsioonid "Pommeri aiale"
Jägala-Joa tee

Jägala-Joa tee (registrinumbriga 11261) on 1,1 km pikkune kõrvalmaantee Jõelähtme vallas Koogi külas. Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee seitsmendal kilomeetril ning lõpeb Jägala joa juures. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 3 truupi. Bussipeatusi teele ei jää. Tee on pinnatud kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Pn-siirdega väljatransistor

pn-siirdega väljatransistor (ingl JFET, sõnades junction gate field-effect transistor) on üks kahest väljatransistori põhitüübist. Transistoril on elektron- või aukjuhtivusega kanal, mille otstesse on ühendatud lätte ja neelu elektroodid (S ja D). Kanali küljel (või külgedel) paikneb teistpidise juhtivusega paisu (G) tsoon. Erineva juhtivustüübiga kanali ja paisu vahel moodustub laengukandjaist vaene kiht ‒ pn-siire, mis toimib tõkkekihina. Levinuimad on n-kanaliga väljatransistorid. s.t laengukandjaateks on elektronid; nende liikuvus on mitu korda suurem kui aukudel. Õhukeses p-juhtivusega räniplaadis on doonorlisandite difundeerimise teel tekitatud n-juhtivusega kanal. Selle kanali külgedel on aktseptorlisandiga tugevalt legeeritud p-kiht. Ränidioksiidi kihis olevatelt kontaktpindadelt väljuvad alumiiniumelektroodid n-kanali otstest (läte, neel) ja p-piirkonnast (pais). Aluskristalli p-kiht on harilikult transistori sees ühendatud lättega. Kanali pikkus on mõni mikromeeter ja laius oleneb transistori piirvõimsusest. Transistori normaalrežiimis peab siire olema suletud, s.t suure takistusega. Seepärast rakendatakse paisule lätte suhtes negatiivne pinge. Selle pinge suurendamisel hakkab siirde tõkkekiht laienema peamiselt kanali poole, sest paisus on laengukandjate ‒ aukude ‒ kontsentratsioon palju suurem kui elektronide tihedus kanalis. Kanal aheneb kõige rohkem neelupoolses otsas, sest potentsiaal kanalis tõuseb neelu suunas ja seetõttu kasvab vastavalt ka pn-siirdele rakenduv vastupinge. Mida suurem on vastupinge, seda paksem on pn-siirde tõkkekiht ja mida paksemaks läheb tõkkekiht seda kitsamaks jääb voolu juhtiv kanal. Seega neeluvool hakkab sõltuma paisule rakendatavast vastupingest. Väljatransistor
Mirnõi (Arhangelski oblast)

Mirnõi on kinnine linn Venemaal Arhangelski oblastis. Linn asub rajoonikeskusest Plessetskist umbes 4 km kaugusel. Mirnõis asub Plessetski kosmodroom. Suletud ala pindala koos kosmodroomi ja seda ümbritseva metsamassiiviga on kokku 1762 km2. Mirnõis asuvad sõjaväebaasid, umbes 3 km kaugusele jääb Plessetski sõjaväelennuväli. Plestsõ järve kaldal asub nõukogude ajal kosmonautidele ehitatud hotell.
Ratas

Ratas on kettakujuline, ideaalse ringkontuuriga osa (ese), mis serviti püstasendis pöörleb ümber oma telje. Ratas on paljude töö- ja transpordimasinate, liiklusvahendite osa, ülekannete ja liikumise muundamise seadmete üks põhilisi detaile, koosneb rummust, kodaratest ja pöiast. Töömasinates kasutatakse rattaid pöörlemissageduse muutmiseks rihm-, hammas- või tiguülekandes või pöörlemise suuna muutmiseks või liikumise ülekandmiseks erisihiliste telgedega masinaosade vahel. Ratas on inimkonna üks tähtsamaid leiutisi. Rattad on maapinnal liikuvate masinate kõige tähtsamad käiturid. Teadaolevalt võeti ratas esimesena kasutusele Sumeris 4. aastatuhandel eKr. Vanad kreeklased, etruskid ja roomlased kasutasid samasuguseid rattavorme nagu neist vanemad kultuuridki. Algselt kasutasid nad üksnes ketasratast, hiljem veeti ketasrattalise vankriga peamiselt väga raskeid koormaid. Hiljem hakkasid nad kasutama kõõlkodaratega rattaid ning 4, 6 või 8 radiaalse kodaraga rattaid. Keltide alal oli kodaraid 10–14. Kreeklased ja roomlased täiustasid rattaid keltide eeskujul. Nad võtsid kasutusele rauast rehvi. Leidus ka pronksist rehve, millel oli neetidega kinnitatud puust pöid. Roomlased õppisid arvatavasti samuti keltide eeskujul valama pronksist rummu. Hilise vabariigi ajal leiutasid nad rull-laagril liikuva ratta, mis oli kuullaagritega ratta eelkäija. Vankriratta läbimõõt oli harilikult umbes 80 cm. Idamaade eeskujul kasutati antiikajal ratast tõsteseadmetes ploki osana. Hellenismi ajal leiutati ajamiratas, varase keisririigi ajal veetõste- ja veskiratas. Hammasratas Ring Vankriratas Vesiratas Velg Tehnikaleksikon, lk. 419 Antiigileksikon, 2. kd., lk. 129
Giuseppe Piermarini

Giuseppe Piermarini (18. juuli 1734 Foligno – 18. veebruar 1808 Foligno) oli Itaalia arhitekt. Piermarini tuntuim teos on Milano ooperiteater La Scala (1776–1778). Giuseppe Piermarini õppis Roomas Luigi Vanvitelli käe all ning töötas umbes 1765. aastast alates temaga koos Casertas. 1769. aastast tegutses ta Milanos. Piermarini projekteeris muu hulgas Palazzo Belgiojoso (1772–1781), Palazzo Greppi (1772–1778), Palazzo Moriggia (1770. aastad), Casa Casnedi (umbes 1776) ja Palazzo Ducale Milanos ning Villa Ducale Monzas (1776–1780). Lisaks La Scalale projekteeris ta hulga uusklassitsistlikus stiilis teatreid, sealhulgas Teatro Canobbiana Milanos (1777–1780) ning teatrihooned Novaras (1777), Monzas (1778), Mantuas (1782–1783), Cremas (1783–1785; hävinud) ja Matelicas (1803). Giuseppe Piermarinil oli ka palju jäljendajaid.
Nihat Kahveci

Nihat Kahveci (sündinud 23. novembril 1979 İstanbulis) on endine türgi jalgpallur, ründaja. Türgi jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2000–2010 kokku 69 korda ja lõi 19 väravat. Oma debüüdi rahvusmeeskonnas tegi ta aastal 2000 mängus Rootsi vastu. 2008. aasta Euroopa jalgpallimeistrivõistlustel asendas ta pärast esimest mängu Türgi koondise vigastatud kaptenit Emre Belözoğlut. 15. juunil 2008 Genfis peetud mängus Tšehhi vastu lõi ta 87. ja 89. minutil oma meeskonna teise ja kolmanda värava, viies Türgi tulemusega 3:2 juhtima ja kindlustades Türgi koondisele edasipääsu veerandfinaali. Nihat Kahveci on 175 cm pikkune ja kaalub 71 kg. Beşiktaş J. K. (1998–2002) Real Sociedad (2002–2006) Villarreal CF (2006–2009) Beşiktaş J. K. (2009–2011)
Türklased

Türklased on türgi keelt emakeelena kõnelev turgi rahvas. Tänapäeval on türklasi umbes 85 miljonit inimest. Enamusrahvuse moodustavad nad Türgis, kus neist elab umbes 78,5 miljonit, ja Põhja-Küprosel, kus neid on hinnanguliselt 200 000 inimest. Suuruselt teine türklaste kogukond, umbes kaks miljonit inimest, elab tänapäeval Saksamaal. Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 86 türklast, neist Tallinnas 44. Türklastena võidakse käsitleda ka kõiki Türgi Vabariigi elanikke. Selle aluseks on Türgi Vabariigi rajaja Mustafa Kemal Atatürki ideedel rajanev arusaam, mille kohaselt on türklane "iga inimene Türgi Vabariigis, sõltumata tema usust, kes oskab türgi keelt, kasvab üles türgi kultuuris ja võtab omaks Türgi ideaalid". Meshethi türklased National Statistical Institute of Bulgaria (2011). [/census2011/PDOCS2/Census2011final_en.pdf "2011 Population Census in the Republic of Bulgaria (Final data)"] (PDF). National Statistical Institute of Bulgaria. {{cite web}}: kontrolli parameetri |url= väärtust (juhend) Sosyal 2011, 369 harvnb viga: sihtkoht puudub: CITEREFSosyal2011 (spikker). Bokova 2010, 170 harvnb viga: sihtkoht puudub: CITEREFBokova2010 (spikker). Päring Statistikaameti andmebaasist
Ilomantsi

Ilomantsi on asula Soomes Põhja-Karjala maakonnas, Ilomantsi valla keskus. Ilomantsi tõrjevõit Trisagion (Pärt)
Park (täpsustus)

Park, kindlapiiriline haljastusega maa-ala Park, asutuse või organisatsiooni liiklusvahendite, masinate, mehhanismide kogum või nende asupaik, näiteks autopark, tankipark, tehnopark Park, purjelaeva tüüp Park, naha vastupidavamaks töötlemise viise. Park, endine hotell Tartus Park Hotell, hotell Kuressaares Park Hotell, hotell Tallinnas "Park", Elbert Tuganovi 1966. aasta animafilm Linnapark ehk Városliget, park Budapestis
Sookannike

Sookannike (Viola palustris) on kannikeseliste sugukonda kuuluv taimeliik. Juba sookannikese nimi vihjab sellele, et taim eelistab soostunud alasid nagu soised niidud ja lepikud. Eestis tavaline. Sookannikese lehed on neerjad, paljad. Olemas on abilehed, mille serv on terve või on need narmastunud. Õied on helelillad, kroonlehtede sisepinnal on tumedad vöödid. Õiel saab eristada kannust. Taime varre kõrgus on 5...10(15) cm. Õitseaeg on mais ja juunis. Eesti taimede määraja (toim. M. Leht). 2007. EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu, lk 194 Sookannike andmebaasis eElurikkus
Karvane pajulill

Karvane pajulill (Epilobium hirsutum) on pajulilleliste sugukonda pajulille perekonda kuuluv rohttaimeliik. Kasvukohana eelistab taim (liig)niiskeid alasid, näiteks järvede kaldad. Eestis hajusalt. Taime lehed on põhikujult pikliksüstjad, leheserv on saagjas ja tipp teritunud. Lehtedel puudub leheroots ja need ümbritsevad osaliselt vart. Õied on lillakaspunased ja sageli moodustavad kobaraid. Taime varre kõrgus on 50...150 cm. Õitseaeg on juunist augustini (harva kuni septembrini). Eesti taimede määraja (toim. M. Leht). 2007. EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu, lk 199 Karvane pajulill andmebaasis eElurikkus