laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lepna tammik

Lepna tammik on tammik Saaremaal Saaremaa vallas. Tammik on endine tamme-puisniit, mis võeti kaitse alla 1959. aastal (Lepna tammiku kaitseala). Kaitseala pindala on 16 ha. Puistut läbib kanaliseeritud Maadevahe jõgi. Reljeef on nõrgalt lainjas. Eriti idaosas on kohati palju rändkive. Suurem osa puistust on piiratud kiviaiaga. Levib sinilille metsakasvukohatüüp üleminekutega angervaksa ja kastikuloo tüüpide suunas. Kastikuloo tüüp on ülekaalus kirdeosas, kus laiguti leidub ka lubikaloo tüüpi. Tammede vanus on 50–180 aastat. Kohati esineb puistus rikkalikult 5–25-aastast haaba ja kaske. Alusmetsa moodustab keskmise tihedusega sarapuu. Kohtades, kus see on hõre, on puistul puisniidu ilme. Lepna tammikus asub Lepna katkuauk. Kirje keskkonnaregistris Valjala loodus, Valjala valla tutvustus. Kirje keskkonnaregistris
Lennuamet

Lennuamet (inglise keeles Estonian Civil Aviation Administration) oli Eesti Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi valitsemisalasse kuuluv riigiamet, mis teostas tsiviillennunduse riiklikku järelevalvet. Lennuamet, Maanteeamet ja Veeteede Amet ühendati 2021. aastal Transpordiametiks. Lennuametil oli Eestis kõrgeim lennuohutuse korraldamise ja järelevalve pädevus, see oli rahvusvaheliselt tunnustatud asutus. Amet tegeles tsiviillennundusohutuse reguleerimisega, väljastas lennunduslubasid, pidas õhusõidukite registrit, väljastas hooldusorganisatsioonide sertifikaate, õhusõidukite lennukõlblikkus- ja lennundusimulaatorseadmete kvalifikatsiooni sertifikaate, korraldas raadioside (lennunduse raadiokõneluste) kvalifikatsioonieksameid, liinipiloodi, ametpiloodi ja instrumentaallennupädevuse teooriaeksameid jne. Lennuamet haldas riiklikku lennundusohutusprogrammi (SSP), tsiviillennunduse julgestuskäsiraamatut ning avaldas lennundusteateid. Lennuametit juhtis peadirektor ning ametis oli 31 teenistuskohta. Lennuamet asus Tallinnas Lõõtsa 5. Tõsiste intsidentide ja lennuõnnetuste uurimisega tegeleb Eestis alates 1. jaanuarist 2012 Ohutusjuurdluse Keskus (OJK). Lennuameti kodulehel oli leitav link nimekirjale lennuettevõtjatest, kelle suhtes kohaldatakse ühenduse piires tegevuskeeldu (Komisjoni määrus (EÜ) nr 474/2006 – 06.12.2012), ehk "must nimekiri". Amet moodustati 16. jaanuaril 1990 Eesti NSV Valitsuse määrusega "Eesti NSV riiklike ametite moodustamise kohta" nr 10. 28. jaanuar 1992 Lennuametiga liideti riigiettevõtte Estonian Air lennuliiklusteenistus. 1. aprillil 1996 eraldati Lennuametist lennuliiklusteenistus ning loodi Lennuliiklusteeninduse Keskus (praegune Lennuliiklusteeninduse AS) 1990–1992 Rein Järv 1992–1995 Mati Sõrmus 1995 – Mati Iila 1995–1996 Jaan Tamm 1996–1998 Eduard Tüür 1998–2003 Toomas Peterson 2003–2013 Koit Kaskel 2013–2018 Kristjan Telve 2019–2020 Rait Kalda "Lennuamet 1990-2009". "Lennuameti koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. detsember 2011. Vaadatud 17. jaanuaril 2012. "Tööd alustab transpordiamet". ERR. 1. jaanuar 2021. Vaadatud 25.01.2021. "Lennuamet  » Avalikud teenused". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. detsember 2011. Vaadatud 17. jaanuaril 2012. "Lennuamet  » Lennundusohutusprogramm". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2013. Vaadatud 24. aprillil 2013. "Lennuamet  » Lennundusteated ja Lennuameti väljaanded". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. detsember 2011. Vaadatud 17. jaanuaril 2012. "Lennuamet  » Lennuameti struktuur". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 24. aprillil 2013. Asukoht, kaart Lennuameti kodulehel Ohutusjuurdluse Keskus "Lennuamet  » Lennuohutus". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2013. Vaadatud 24. aprillil 2013. Eesti NSV riiklike ametite moodustamise kohta, Vabariigi Valitsuse määrus 16.01.1990 Lennuliiklusteeninduse AS "Lennuamet  » Kontaktid". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2013. Vaadatud 24. aprillil 2013.
Kontrollaeg

Kontrollaeg on spordivõistlusel etteantud ajalimiit, mille jooksul tuleb sooritada mingi ülesanne või läbida rada. See on maksimaalne ajaperiood, mis on soorituseks lubatud. Kontrollaja ületamist võidakse trahvida (nt punktide vähendamisega vms), võistleja lugeda katkestanuks ja võistluselt eemaldada (DNF) või diskvalifitseerida (DSQ).
Marco Wanderwitz

Marco Wanderwitz (sündinud 10. oktoobril 1975 Karl-Marx-Stadtis Saksa DV-s) on Saksamaa poliitik (CDU). Alates 2014. aasta jaanuarist on ta olnud CDU / CSU parlamendirühma kultuuri- ja meediapoliitika pressiesindaja ning märtsist 2018 kuni veebruarini 2020 oli ta föderaalse siseministri, ehitus- ja siseasjade ministri riigisekretär. Ta on föderaalvalitsuse idavolinik ja samal ajal parlamendi riigisekretär föderaalse majandus- ja energiaministri juures. 2017. aasta föderaalsetel valimistel valiti ta otse oma eelmises valimisringkonnas tagasi 35,1% -l esimestest häältest. Märtsist 2018 kuni veebruarini 2020 oli Marco Wanderwitz parlamendi riigisekretär föderaalses siseministris ning vastutas ehituse, elamumajanduse ja linnaarenduse valdkondade eest. Alates 2020. aasta veebruarist on ta olnud föderaalvalitsuse Ida-Euroopa volinik ja samal ajal parlamendi riigisekretär föderaalse majandus- ja energiaministri juures. Föderaalvalitsuse idavolinikuna tegutsedes on tema üks ülesandeid tagada, et Ida-Saksamaa elanike konkreetseid huve võetakse föderaalvalitsuse kõigis otsustes ja meetmetes piisavalt arvesse. Föderaalse majandus- ja energiaministri parlamentaarse riigisekretärina esindab Marco Wanderwitz ministrit poliitilises valdkonnas ja vastutab väliskaubandussuhete eest. Marco Wanderwitz koduleht
Kambja kalmistu

Kambja kalmistu on kalmistu Kambja kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kambja alevikus Kambja vallas. Surnuaed pühitseti 7. novembril 1773. Hiljem on surnuaeda korduvalt laiendatud, viimati 15. augustil 1920. Surnuaiapüha peetakse iga aasta 23. juunil kell 11.00. Erika Haggi Carl Eduard Hasselblatt Märt Mitt Michael Morgner (hauakoht teadmata) Arved Ruusa Gustav Emmanuel Stockenberg Johann Thal (hauakoht teadmata) Kalmistu väravaehitis Kambja kogudus Kristjan Luhamets. Kambja kihelkonna ajalugu. Ilmamaa. Tartu 2011 Kambja kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Kambja kalmistu Kambja valla kodulehel
Eduard Toman

Eduard Toman (sündinud 25. mail 1960 Harkivis) on Eesti näitleja, lavastaja ja laulja. Toman lõpetas 1978. aastal Harkivis keskkooli ning astus 1979. aastal Moskva B. V. Štšukini nimelisse Kõrgemasse Teatrikooli, mille lõpetas 1983. aastal. Alates 1983. aastast on ta töötanud näitlejana ja lavastajana Tallinna Vene Teatris. 1993–2005 oli ta teatri kunstiline juht. Praegu on ta Tallinna Vene Kultuurikeskuse direktor. Ta on kirjutanud muusikat mitmele teatrilavastusele, osalenud muusikaprogrammides ja kirjandussaadete salvestustel raadios. Ta on mänginud mitmes eesti filmis, näiteks "Need vanad armastuskirjad" ja "Tulivesi". Ta on teinud kaasa televisiooni draamasarjades "Salmonid" (1993–1995), "Kelgukoerad" (2006–2007), "Tuulepealne maa" (2008), “Eestlane ja venelane” (2008-2011) "Kättemakskontor" (2013), "Viimane võmm" (2015) ja muusikalis "Oliver!" (2003). Lauljana on ta üles astunud nii kontsertidel kui ka telesaadetes. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 201 häält ning ei osutunud valituks. 2009. aastast on ta Keskerakonna ja Tallinna linnavolikogu liige. 1992 – "Need vanad armastuskirjad" 1993 – "Kapsapea" (hääl) 1994 – "Tulivesi" 1994 – "Ameerika mäed" 1997 – "Minu Leninid" (Stalin) 2004 – "Frank & Wendy" (hääl) 2006 – "Hundi agoonia" (Vene diplomaat) 2009 – "Disko ja tuumasõda" (hääl) 2010 – "Punane elavhõbe" (meeslaulja) 2016 – "Mausoleum" (Stalini hääl) 2017 – "Rohelised kassid" (Meelis) 2009 "A nam vsjo ravno: Vene filmimuusika klassika" ("А нам всё равно: классика русской киномузыки") – esitaja 2010 "Gena ja teised: laulud vene multifilmidest" ("Гена и другие: песни из русских мультфильмов") – esitaja 2002 Valgetähe V klassi teenetemärk Eduard Toman oli üle 30 aasta abielus teatrikunstnik Marianne Kuurmega. 2016. aastal sündis Eduard Tomanil uue elukaaslasega tütar. Palju õnne! Eduard Toman naudib taas isarõõme: vastab tõele, mul on väike tütar. Kroonika/Delfi, 19.05.2017. Jüri Pino, Eestlane Eduard Toman, ameti poolest venelane Õhtuleht, 20. jaanuar 2001 Riina Luik, Eduard Toman armastusest ja pühakojast Postimees, 29. oktoober 2005 Kaire Kenk, Eduard Toman: "Ah, see temperamentide erinevus on täielik jama!" Õhtuleht, 15. mai 2008 Eduard Toman jõudis esimese juubelini, Tallinna Postimees, 25. mai 2010 Järelvaadatavaid telesaateid "Siin ja praegu. Eduard Toman". Portreesaade Eesti Televisiooni saatesarjast "Siin ja praegu", esmaeeter: 16. september 1997 "Ennäe inimest: Eduard Toman". Saade ETV saatesarjast "Ennäe inimest", esmaeeter: 29. detsember 1997 "Tähelaev: Eduard Toman". Portreesaade ETV saatesarjast "Tähelaev", esmaeeter: 16. märts 2008 "Minu ETV: Eduard Toman". Saade ETV saatesarjast "Minu ETV", esmaeeter: 11. juuli 2010 "Batareja intervjuu: Eduard Toman". Saade ETV saatesarjast "Batareja", esmaeeter: august 2010 "Reisikaaslane: Eduard Toman". Saade ETV saatesarjast "Reisikaaslane", esmaeeter: 23. oktoober 2016
Johann von Stackelberg

Johann von Stackelberg on olnud mitme Stackelbergide suguvõsa liikme nimi: Johann von Stackelberg vanem, Kambja mõisnik, Tartu rüütelkonna peamees, hertsog Magnuse nõunik Johann von Stackelberg noorem, Tartu toompraost, Vana-Kastre linnusepealik Johann von Stackelberg, Jööri mõisnik, Saaremaa maanõunik Johann von Stackelberg, Kaagri, Kasti ja Mõdriku mõisnik, Eestimaa maanõunik Johann von Stackelberg (suri 1645), Rootsi lipnik Johann von Stackelberg (1623–1701), Triigi mõisnik, Rootsi kaptenleitnant Johann von Stackelberg (1793–1863), Jõksi ja Mügra mõisnik Liivimaal, Kašina, Maslova ja Kaserova mõisnik Pihkva kubermangus, staabikapten ning kreisimarssal
Unistuste bänd

Unistuste bänd on Raadio 2 kuulajate küsitluse tulemusel moodustatav ansambel. Ansambel esitab avalikult vaid ühe loo ja teeb seda galal Raadio 2 Aastahitt. Iga muusik saab kuuluda bändi vaid ühel korral. Bändi valiti Lenna Kuurmaa (vokaal), Elmar Liitmaa (kitarr), Raul Vaigla (bass), Tomi Rahula (klahvpillid), Kallervo Karu (trummid) ja DJ Critikal. Esitati tolleaastase Aastahiti küsitluse välismaiste lugude võidulaul, nimelt Justin Timberlake'i "SexyBack". Koosseis: Joosep Järvesaar (vokaal), Mihkel Mõttus (kitarr), Siim Usin (basskitarr), Eimel Kaljulaid (trummid), Koit Toome (klahvpillid) ja Lauri Õunapuu (torupill). Esitati oma versioon Rootsi indie-rock ansambli Peter Bjorn and John loost "Young Folks". Koosseis: Kristjan Kasearu (vokaal), Raivo Tafenau (saksofon), Robert Vaigla (kitarr), Danel Pandre (basskitarr), Katrin Siska (klahvpillid) ja Marko Atso (löökriistad). Esitati HU? "Depressiivsed Eesti väikelinnad". Koosseis: Jaagup Kreem (vokaal), Laur Joamets (kitarr), Henno Kelp (basskitarr), Erik Sakkov (klahvpillid), Boris Hrebtukov (trummid) ja Tiit Kikas (erinevad instrumendid). Galal tuli esitusele Jaan Tätte lugu "Tuulevaiksel ööl", Koosseis: Tanel Padar (vokaal), Mihkel Raud (kitarr), Viljar Norman (basskitarr), Rein Rannap (klaver), Kristo Rajasaare (trummid) ja DJ Paul Oja. Esitati Toivo Kurmeti ja Virmaliste "Suvehääl". Kuuenda "Unistuste bändi" koosseisu valiti Ott Lepland (vokaal), Stig Rästa (kitarr), Mihkel Mattisen (klahvpillid), Reigo Ahven (trummid), Ivo Etti (basskitarr) ja Sandra Sillamaa (torupill). Aastahiti galal esitas bänd loo "Sülita vaid allatuult", mille autorid on Ivo Linna ja Ott Arder.
PROTECT IP Act

PROTECT IP Act ehk PIPA (täisnimega Preventing Real Online Threats to Economic Creativity and Theft of Intellectual Property Act of 2011) oli USA Kongressi seaduseelnõu, mis oleks andnud rakendumisel USA valitsusorganisatsioonidele ning suurtele autoriõiguste valdajatele laialdased õigused võitluseks internetipiraatlusega. Seaduseelnõu esitas 12. mail 2011 demokraadist senaator Patrick Leahy. PIPA on pälvinud laialdast kriitikat ning seda on nimetatud isegi Interneti surmanuhtluseks. Stop Online Piracy Act "S. 968: Preventing Real Online Threats to Economic Creativity and Theft of Intellectual Property Act of 2011". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. september 2012. Vaadatud 17. jaanuaril 2012. "Senate bill amounts to death penalty for Web sites" cnet.com, 12. mai 2011 Move over SOPA & PIPA: Here comes CISPA — Internet censorship — The Cyber Intelligence Sharing and Protection Act (or CISPA for short) which is currently being discussed by Congress; vaadatud 2012-04-06 (inglise keeles)
2012. aasta Kuldgloobuse auhinnad

2012. aasta Kuldgloobuse auhinnad on 69. Kuldgloobuse auhinnad. Need jagati välja 15. jaanuaril 2012. Cecil B. DeMille'i nimelise elutööauhinna sai Morgan Freeman. Parim draamafilm: "Järeltulijad" (The Descendants) Parim draamafilmi naisnäitleja: Meryl Streep – "Raudne leedi" (Iron Lady) Parim draamafilmi meesnäitleja: George Clooney – "Järeltulijad" Parim muusika- või komöödiafilm: "Artist" (The Artist) Parim muusika- või komöödiafilmi naisnäitleja: Michelle Williams – "Minu nädal Marilyniga" (My Week With Marilyn) Parim muusika- või komöödiafilmi meesnäitleja: Jean Dujardin – "Artist" Parim naiskõrvalosatäitja: Octavia Spencer – "Koduabiline" (The Help) Parim meeskõrvalosatäitja: Christopher Plummer – "Algajad" (Beginners) Parim joonisfilm: "Tintini seiklused: Ükssarve saladus" (The Adventures Of Tintin) Parim võõrkeelne film: "Naderi ja Simini lahutus" (Jodaeiye Nader az Simin), Iraan Parim lavastaja: Martin Scorsese – "Hugo Cabret' leiutis" (Hugo) Parim stsenaarium: Woody Allen – "Südaöö Pariisis" (Midnight in Paris) Parim muusika: Ludovic Bource – "Artist" Parim laul: "Masterpiece" filmist "W.E." Parim draamasari "Homeland" Parim draamasarja naisnäitleja: Claire Danesl – "Homeland" Parim draamasarja meesnäitleja: Kelsey Grammer – "Boss" Parim muusika- või komöödiasari: "Moodne perekond" (Modern Family) Parim muusika- või komöödiasarja naisnäitleja: Laura Dern – "Enlightened" Parim muusika- või komöödiasarja meesnäitleja: Matt LeBlanc – "Episodes" Parim lühisari või telefilm: "Downton Abbey (Masterpiece)" Parim lühisarja või telefilmi naisnäitleja: Kate Winslet – "Mildred Pierce" Parim lühisarja või telefilmi meesnäitleja: Idris Elba – "Luther" Parim telefilmi, tele- või lühisarja naiskõrvalosatäitja: Jessica Lange – "American Horror Story" Parim telefilmi, tele- või lühisarja meeskõrvalosatäitja: Peter Dinklage – "Troonide mäng" (Game of Thrones)
Elavad pildid

"Elavad pildid" on 2013. aastal Eesti ja Austria koostöös valminud ajalooline film, mille lavastas Hardi Volmer. Filmis mängib ligi 80 Eesti näitlejat, nende seas Ita Ever, Aarne Üksküla, Anu Lamp, Tõnu Oja, Sandra Üksküla-Uusberg, Priit Võigemast, Hendrik Toompere juunior juunior, Ain Mäeots, Marika Vaarik, Piret Kalda jt. Filmiga tähistati Eesti filmi 100 aasta juubelit. Filmi võtted algasid 5. jaanuaril 2012. Film esilinastus 21. veebruaril 2013. 2013. aastal käis Eesti kinodes filmi vaatamas 25 232 inimest. "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 23. märts 2014. Vaadatud 21. märtsil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Inga-Gretel Linkgreim "Algavad Hardi Volmeri uue mängufilmi "Elavad pildid" võtted" – err.ee, 5. jaanuar 2012
Idaekspress

Idaekspress (inglise keeles Orient Express, prantsuse ja saksa keeles Orient-Express, türgi keeles Şark Ekspresi) oli Mandri-Euroopat läbiv raudteeliin, mille algus- ja lõpp-punkti aja jooksul muudeti, kuid mis kõige sagedamini arvatakse olevat kulgenud Pariisist Istanbuli. Idaekspressi asutas 1883. aastal Belgia ettevõte Compagnie Internationale des Wagons-Lits. 5. juunil 1883 väljus esimene Idaekspress Pariisist ja selle lõpp-punkt oli Viin. 4. oktoobril 1883 pikendati liini Istanbulini, ehkki Bulgaariast Istanbuli tuli sõita laevaga. 1. juunil 1889 väljus Pariisist esimene otserong Istanbuli. Kummagi maailmasõja ajal (1914–1919 ja 1939–1945) Idaekspress ei sõitnud. Läbi aastate muutus marsruut palju kordi ja sealjuures kasutati vahel mitut marsruuti ühel ajal. Neist kõige lõunapoolsem marsruut sisaldas sõna Simplon ja see oli märgiks, et liin läbib Šveitsi ja Itaaliat ühendavat Simploni tunnelit. Itaaliast lahkus see liin Jugoslaaviasse Trieste kaudu. Keskmine marsruut sisaldas nime Arlsberg. See marsruut läbis Šveitsi ja Austrias asuvat Arlsbergi tunnelit, kuid mitte Saksamaad ega Itaaliat. Viimast korda väljus rong Pariisist Istanbuli 19. mail 1977, kuid Idaekspressi nime all jätkus reisirongiliiklus 1991. aastani Bukarestini, 2001. aastani Budapestini ja pärast seda Viinini. 10. juunil 2007 viidi Idaekspressi algus Pariisist Strasbourgi. Viimane Idaekspress väljus Viinist Strasbourgi 10. detsembril 2009. Peamine põhjus, miks Idaekspress suleti, oli raske konkurents kiirrongide ja odavlennuliinidega. Orient Express (tegutses aastatel 1883–1914, 1919–1939, 1945–1962): Pariis–Strasbourg–München–Viin–Budapest–Bukarest–Varna–İstanbul Simplon Orient Express (1919–1939, 1945–1962) ja kuni 1977. aastani Direct Orient Express: Pariis–Lausanne–Milano–Veneetsia–Belgrad–Sofia–İstanbul Arlberg Orient Express (1930–1939, 1945–1962): London–Calais–Pariis–Zürich–Innsbruck–Viin–Budapest–Bukarest ja hiljem Budapest–Belgrad–Ateena Venice-Simplon Orient Express (1982–2005): Calais–Pariis–Lausanne–Milano–Veneetsia ÖBB EN 262/263 (1977–2007): Pariis–Strasbourg–München–Viin Idaekspress oli oma aja üks luksuslikemaid rongiliine. See läbis paljusid riike, mistõttu on Idaekspressi kasutatud paljude kirjandusteoste ja filmide toimumispaigana, kus liigub palju rikkaid inimesi ja diplomaate, aga ka spioone. Esimesena kujutas Idaekspressi kirjanduses Bram Stoker romaanis "Dracula" (1897). Romaanis sõidab krahv Dracula Inglismaalt Varnasse mööda merd, aga talle kättemaksu vandunud inimesed sõidavad Pariisi, istuvad Idaekspressi ja jõuavad Varnasse enne Draculat. 1932. aastal ilmus Graham Greene'i romaan "Idaekspress". idaekspressis toimub tema teisegi romaani, 1969. aastal ilmunud "Reisid minu tädiga" tegevus. 1834. aastal ilmus Agatha Christie romaan "Mõrv Idaekspressis". See on üks ajaloo populaarsemaid kriminaalromaane. 1957. aastal ilmus Ian Flemingu romaan "Südamlik tervitus Venemaalt", mille põhjal tehti 1963. aastal mängufilm "Armastusega Venemaalt". Kummaski on Idaekspress tähtsal kohal. Sirkeci raudteejaam Idaraudtee Venice Simplon-Orient-Express Luxury Train Brief youtube video about the VSOE
András Sárközy

András Sárközy (sündinud 16. jaanuaril 1941 Budapestis) on ungari matemaatik. Ta on uurinud peamiselt analüütilist ja kombinatoorset arvuteooriat. Tema Erdősi arv on 1. Ta on koos Paul Erdősiga avaldanud 62 teadusartiklit, mis on rohkem kui keegi teine. 2004. aastast on ta Ungari Teaduste Akadeemia täisliige. Pál Erdősi auhind (1980) Akadeemia auhind (1995) Tibor Szele mälestusmedal (2005) Széchenyi auhind (2010) http://mta.hu/oldmta/?pid=421&TID=660
Fluorokinoloonid

Fluorokinoloonid on sünteetilised laiatoimelised antibiootikumid. Need on tugeva kemoterapeutilise toimega antibakteriaalsed ained, mis moodustavad kinoloonide alamrühma. Tuntuimad fluorokinoloonid on levofloksatsiin, moksifloksatsiin, norfloksatsiin, ofloksatsiin ja tsiprofloksatsiin. Fluorokinoloone kasutatakse laialdaselt nii humaan- kui ka veterinaarmeditsiinis. Neid iseloomustab tavapäraste antimikroobsete ainete toimemehhanismist erinev, ainult kinoloonidele omane toimemehhanism. Nende bakteritevastane toime seisneb mikroorganismide DNA replikatsiooni kahjustamises. Kõige sagedamini kasutatakse neid kuseteede, suguelundite ja hingamiselundkonna nakkuste raviks. Eestis on fluorokinoloonid esimeseks valikuks prostatiidi, epididümiidi ja orhiidi ravis, samuti kuuluvad nad gonorröa peamiste ravimite hulka. Fluorokinoloonid on laialt levinud haiglates saadud nakkuste ravimisel; samuti on nad efektiivsed bakterite vastu, millel on välja kujunenud antibiootikumiresistentsus mitme vanema põlvkonna ja/või looduslikku päritolu antibiootikumide suhtes. Samas on fluorokinoloonide laialdane kasutamine suurendanud oluliselt ka antibiootikumiresistentsust nende enda suhtes – on täheldatud, et bakterite resistentsus fluorokinoloonide suhtes võib välja kujuneda ka ravikuuri kestel. Kuigi üldiselt talutakse fluorokinoloone hästi, tuleb nende kasutamisel olla ettevaatlik, sest sellel antibiootikumide rühmal on kõrvaltoimeid, mida teiste antibiootikumide puhul tavaliselt ei esine ja mis võivad olla pikaajalised või pöördumatud. Eelkõige väljendub see fluorokinoloonide toimes kesknärvisüsteemile, skeletile ja lihaskonnale. Samuti on nende tarvitamisel teiste antibiootikumidega võrreldes suurem oht eluohtlike bakterite nagu Clostridium difficile ja metitsilliini suhtes resistentse Staphylococcus aureuse vohamise väljakujunemiseks.
Hollandi soojavereline hobune

Hollandi soojavereline hobune, lühendina KWPN (hollandi keeles Koninglijk Warmbloed Paard Nederland – 'kuninglik Hollandi soojavereline hobune'), on ratsaspordi hobuste tõug ja tõuraamat Hollandis. KWPN-i tõuraamat on jaotatud nelja ossa: takistussõiduhobused; koolisõiduhobused; rakendussõiduhobused; Gelderlandi hobused. 1887. aastal hakati Hollandis soojaverelisi hobuseid registreerima. Sellest ajast peale märgiti kõik sündinud varsad raamatutesse. Alguses oli küll palju tõuraamatuid, mis mõnel määral rivaalitsesid. Kuna ühine koostöö hobuste aretamisel on lihtsam, hakkasid eri tõuraamatud siiski ühinema. Nii jäigi neid kõigest kaks: NWP ja VLN. Aastal 1970 ühinesid needki kaks ja ühiseks nimeks sai WPN. Kui 1988. aastal oli Hollandis soojavereliste hobuste registreeritud aretamise 100. juubel, lisas kuninganna Beatrix WPNi ette tiitli "kuninglik". Sellest alates on tõuraamatu ametlik nimi KWPN. Aretamise suunda on aastate jooksul pidevalt vahetatud tulenevalt hobuste kasutamise vajadustest. Alguses oli vaja hobuseid talutöödeks. Olenevalt piirkonnast võisid hobused erineda kehaehituse poolest. Pärast Teist maailmasôda hakkas ratsasport populaarsemaks muutuma ja selleks oli vaja teist sorti hobuseid kui talupoja vankri ette. Siis hakati Hollandi soojaverelist tõugu Inglise täisvereliste, Prantsuse ja Saksa soojavereliste täkkudega modernsemaks muutma. Välimus, liikumine ja ka päritavate vigade puudumine on selles tõuraamatus aretushobuste valimisel alati väga tähtsal kohal olnud. KWPN. "KWPN Historie" (hollandi keeles). Vaadatud 17. jaanuaril 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)[alaline kõdulink] Ants Põldoja "Hobuse tõugu silmaga ei erista" Õhtuleht, 15. juuli 2006
Laiatoimelised antibiootikumid

Laiatoimelised ehk laia toimespektriga antibiootikumid on antibiootikumid, mis toimivad suure hulga eritüübiliste bakterite vastu. Laiatoimelised antibiootikumid on efektiivsed nii gramnegatiivsete kui ka grampositiivsete bakterite puhul. See on nende peamine erinevus võrreldes kitsatoimeliste antibiootikumidega, mis mõjutavad kas gramnegatiivseid või grampositiivseid baktereid, kuid mitte mõlemaid. Laiatoimeliste antibiootikumide tavapärased näidustused on järgmised: vajadus määrata ravi juhtudel, kus haigustekitajat ei ole suudetud või ei ole jõutud tuvastada, ent kus raviga viivitamine võib kujutada endast ohtu patsiendi tervisele; bakteriaalsed nakkused, mille tekitajatel on välja kujunenud resistentsus kitsatoimeliste antibiootikumide suhtes; superinfektsioonid, mille puhul on tegemist samal ajal mitut liiki haigustekitajatega. Laiatoimeliste antibiootikumide kasutamise puhul on peamiseks ohuks nende laiaulatuslik rünnak nii paha- kui ka healoomuliste bakterite vastu eri elundkondades, mis võib võrreldes kitsatoimeliste antibiootikumidega kaasa tuua organismi mikrofloora üldise tasakaalutuse ning viia antibiootikumide suhtes resistentsete organismide vohamiseni. Laiatoimeliste antibiootikumide hulka liigitatakse: aminoglükosiidid (näiteks streptomütsiin) mõned beetalaktaamid (näiteks erinevad karbapeneemid) fluorokinoloonid (näiteks levofloksatsiin, norfloksatsiin, ofloksatsiin) klooramfenikool mõned makroliidid (näiteks asitromütsiin) tetratsükliinid (näiteks tetratsükliin ja doksütsükliin)