laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Bischofshofen

Bischofshofen on linn Austria Salzburgi liidumaa Sankt Johann im Pongau ringkonnas. See on oluline liiklussõlm nii Salzburgi–Tirooli raudteeliinil kui ka Tauern Autobahnil, mis on üle Alpide peaaheliku kulgev suur maantee. Linn asub 547 meetrit üle merepinna. Bischofshofen asub Põhja-Lubjakivialpides Salzachi jõe orus u 50 km Salzburgist lõunas. Seda ümbritsevad Hochkönig massiiv (läänes), osa Berchtesgadeni Alpidest (Tenneni mäed) (kirdes) ja Salzburgi Kiltkivialpid (kagus). Linnaosad on Alpfahrt, Bischofshofen, Buchberg, Gainfeld, Haidberg, Kreuzberg, Laideregg, Mitterberghütten, Winkl, Asten. Neoliitikumis kaevandasid kohalikud keldi hõimud lähedalasuvates mägedes vaske ja soola. Hiljem vallutati või assimileeriti keldid laienevasse Rooma riiki, kui ala liidendati Noricumi provintsi. 3./4. sajandil viis Rooma tee Salzachi orust Radstadti Ennsi jõel. 8. sajandil asusid piirkonda Baieri hõimud, mida soodustasid Agilolfingi hertsogid ja piiskop Rupert von Salzburg. Pongau (pongowe) ala on esmamainitud 711. aasta dokumendis, kui Salzburgi peapiiskoppide ja Oberalmi aadliperekonna armust asutati klooster (Cella Maximiliana). Slaavi hõimud purustasid selle kloostri hiljem. Hoveni küla ise ilmus esmakordselt 1151. aastal. 12. sajandil kinkis Salzburgi peapiiskop tänapäevasele Püha Maxmilliani kirikule kulla ja kalliskividega kaetud reliikvia Püha Ruberti krutsifiksi. Salzburgi Werfeni orust lõuna pool asuvale Bischofshofenile anti 14. sajandil turuõiguse ning sellest sai halduskeskus ja Chiemsee piiskoppide residents. See langes läbi rahutu 16. sajandi koos oma loodusõnnetuste, majanduslanguse ja ususõjaga, mis kulmineerus Saksa talurahvasõjaga (1525–1526). Rohkem kui 2/3 kohalikust rahvastikust saadeti vürstliku peapiiskopi Leopold Anton von Firmiani algatatud vastureformatsiooni meetmete käigus alates 1731. aastast välja. Paljud Salzburgi protestandid leidsid uue kodu Ida-Preisimaal. Lõpuks tõusis Bischofshofen 19. sajandi lõpul Salzburgi–Tirooli raudteeliini ehitamisega raudteesõlmeks. See ülendati 1900. aastal turulinna staatusesse ja sai 24. septembril 2000 linnaõiguse. Traditsioonilise suusahüpete Nelja hüppemäe turnee lõppvõistlus peetakse igal aastal 6. jaanuari paiku Bischofshofenis Paul-Ausserleitner-Schanzes. 1999. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistluste suusahüpete suure mäe võistlus toimus Bischofshofenis. Unterhaching, Baieri, Saksamaa, 1979. aastast Adeje, Santa Cruz de Tenerife, Kanaari saared, Hispaania Hannes Schroll (1909–1985), Austria mäesuusataja Paul Außerleitner (1925–1952), suusahüppaja Heinz Oberhummer (1941–2015), füüsik Elisabeth Pall (* 1951), mäesuusataja Patrick Reiter (* 1972), judoka Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019. Bischofshofeni koduleht
Ikarus 415T

Ikarus 415T on Ungari trollibussimudel, mida firma Ikarus valmistas aastatel 1992 (prototüüp) ja 1997–2002 kokku umbes 200 eksemplari. Pikkus: 11,44 m Laius: 2,5 m Kõrgus: 3,34 m Tühimass: 10,6 t Kohti kokku: 103 Istekohti: 26 Seisukohti: 77 Suurim kiirus: 60 km/h Tallinnas oli alates 1999. aastast nr 309 all kasutusel just 1992. aastal valmistatud prototüüp, mis kanti sagedaste rikete tõttu maha 2006. aastal. 1997–2002 valmistatud umbes 200 trolli sõidavad Rumeenias. Neil on firma Astra elektrisüsteem, Tallinna prototüüptrollil oli see aga firmalt Ansaldo. Olander, Aare. Tramm, buss ja troll Tallinnas, lk. 145 Ikarus 415T Tallinna Trammi- ja Trollibussikoondise kodulehel Fotod Ikarus 415T-st Tallinnas Foto Ikarus 415T-st Tallinnas 2000. aastal
Alban Berg

Alban Berg (9. veebruar 1885 Viin – 24. detsember 1935 Viin) oli Austria helilooja, Teise Viini koolkonna liige koos Arnold Schönbergi ja Anton Weberniga. Tema loomingus ühineb mahlerlik hilisromantism Arnold Schönbergi vaba atonaalsusega. Hilisemas loomingus kasutab ta dodekafooniat. Klaverisonaat, Op.1 Kammerkontsert klaverile, viiulile ja 13 puhkpillile Viiulikontsert Kolm orkestripala, Op. 6 "Wozzeck", Op. 7 "Lulu" "Seitse varast laulu" "Neli laulu", Op. 2 "Der Wein" "Schliesse mir die Augen beide"
Putorana mägismaa

Putorana mägismaa ehk Putorana mäed ehk Putorana platoo ehk Putoraana kiltmaa (vene keeles плато Путорана) on rangelt liigestatud mäemassiiv Venemaa põhjaosas Krasnojarski krais Kesk-Siberi kiltmaa loodeosas. Põhjas ja läänes moodustab astangu kõrgusega üle 800 meetrit, lõuna- ja idanõlvad on lamedad. Putorana mägismaa kõrgeim tipp on Kamen (1678 m), teised kõrged mäed on Holokit (1542 m), Kotuiskja mägi (1510 m). Mägismaast põhja pool paikneb Taimõri poolsaar. Suur maailma atlas, lk. 84
Pauline Bonaparte

Pauline Bonaparte (20. oktoober 1780 Ajaccio – 9. juuni 1825 Firenze), neiupõlvenimega Maria Paola Buonaparte (hiljem Marie-Pauline Bonaparte; abielus Leclerc ja Borghese), Guastalla hertsoginna, oli Napoleon I õde. Pauline oli perekonna 6. laps. Isa suri 1785. Pauline ei saanud formaalset haridust ja pärast isa surma elas perekond vaesuses. Alles Napoleoni tõus Prantsusmaa juhtkonda aitas perekonna vaesusest välja. Pauline abiellus 14. juunil 1797 Charles Leclerciga. Sellest abielust sündis 20. aprillil 1798 poeg. Leclerc oli kindral, kelle Napoleon saatis maha suruma Haitil toimunud ülestõusu Prantsusmaa võimu vastu. Ülestõusu oli põhjustanud Napoleoni otsus taastada Haitil orjus. Selleks nimetas Napoleon Leclerci Haiti kindralkuberneriks. Prantsuse laevastik sõitis ülestõusu maha suruma ja Pauline sõitis koos pojaga kaasa. Leclerci laevastikus oli 74 laeva ja kindralkuberneri perekond hõivas kogu lipulaeva "l'Océan". Laevastik asus Brestist teele 14. detsembril 1801 ja jõudis Haitile 54 päeva pärast. Leclerci sõjakäik ebaõnnestus mitte sõjaliste lüüasaamiste tõttu, sest relvastuselt olid Prantsuse väed ülestõusnutest tugevalt üle, vaid kollapalaviku tõttu, millesse suri Prantsuse sõdureid tuhandete kaupa. 1. novembril 1802 suri kollatõppe ka Charles Leclerc ja järelejäänud väed sõitsid tagasi koos Pauline'i ja tema pojaga, kes olid samuti raskelt haiged. Nad jõudsid Prantsusmaale 1. jaanuaril 1803. 28. augustil 1803 abiellus Pauline Camillo Borghesega, kelle Napoleon nimetas Guastalla vürstiks ja hertsogiks. Napoleon lootis, et see abielu vähendab itaallaste vaenulikkust Prantsusmaa vastu. Varsti müüsid Borghesed hertsogitiitli 6 miljoni frangi eest Parmale, säilitades üksnes vürstitiitli. Nad elasid Roomas. Pauline Bonaparte tekitas skandaali sellega, et poseeris Antonio Canovale marmorskulptuuri jaoks poolaktina. Mõneks ajaks langes Pauline Napoleoni juures ebasoosingusse, sest ei saanud läbi tema abikaasa, Austria keisri Franz II tütre Marie Luisega, aga kui Napoleoni õnn pöördus, näitas Pauline end talle truumana kõigist teistest õdedest-vendadest. Pärast Napoleoni kukutamist müüs Pauline kõik oma väärtpaberid, kolis Elbale ja kasutas oma raha Napoleoni olukorra parandamiseks. Ta oli Napoleoni õdedest-vendadest ainus, kes teda Elbal külastas. Pärast Waterloo lahingut kolis Pauline Rooma paavsti Pius VII kaitse alla, kes oli ükskord tema venna vang olnud. Seda tegid ka tema ema Letizia ja teisedki pereliikmed. Kuid Camillo Borghese kolis Firenzesse, püüdis end igati Bonaparte'idest eraldada ja elas järgmised 10 aastat oma armukesega. Ometi ei kaotanud Pauline lootust teda tagasi saada ja veel mõned kuud enne oma surma palus ta paavstil Borgheset mõjutada enda juurde tagasi tulema. Pauline Bonaparte suri 1825 44-aastaselt tuberkuloosi. Tema esimesest abielust sündis poeg Dermide Leclerc (1798–1806). Teisest abielust lapsi ei sündinud ja seetõttu kadus Guastalla hertsogi tiitel pärast hertsogi surma 1832. Pauline Bonaparte on maetud Santa Maria Maggiore basiilikasse.
Torre del Lago Puccini

Torre del Lago Puccini on 14 000 (2005) elanikuga küla Itaalias Toscanas Lucca provintsis Liguuria mere ääres. Torre del Lago Puccini moodustab koos Viareggioga Viareggio valla. Seal elas ja sinna on maetud ooperihelilooja Giacomo Puccini ja tema abikaasa. Nende endises kodus on Puccini majamuuseum. Alates 1930. aastast korraldatakse iga aasta juulis ja augustis Massaciuccoli järve kaldal 3200 istekohaga vabaõhulaval Puccini festivali. Puccini Festivali koduleht
Sõnavorm

Sõnavormideks nimetatakse ühe ja sama sõna eri kujusid, mis erinevad üksteisest ainult selle poolest, kuidas neid lauses kasutada saab. Sõnavormid erinevad üksteisest oma grammatilise tähenduse poolest. Sõnavormidest pannakse omakorda kokku kõrgema astme üksused – lause moodustajad ja laused.
Abdülmecit

Abdülmecit ehk Abdülmecit I (25. aprill 1823 – 25. juuni 1861) oli 31. Türgi sultan. Ta valitses 1. juulist 1839 kuni surmani 1861. Ta oli sultan Mahmut II ning tema esimese abikaasa Bezmiâlemi poeg. Ta sai hariduse Prantsusmaal ning oli esimene Türgi sultan, kes valdas mõnd lääne keelt. Ta huvitus kirjandusest ja klassikalisest muusikast. Abdülmeciti troonileasumise ajal oli Osmanite riik sõjalis-poliitilise kriisi haripunktis. Osmanite riigi sõjavägi oli Nizipis Egiptuse sõjaväelt Egiptuse asehalduri Muḩammad ‘Alī juhtimisel ning Osmanite riigi sõjalaevastik oli mässulise ülema Ahmet Fevzi-paša juhtimisel teel Aleksandriasse, kus see pidi Egiptusele üle antama. Ainukeseks viisiks kriis ületada ning riik päästa olid läbirääkimised, mis viisid Nelikliidu sõlmimiseni Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi, Venemaa keisririigi, Austria keisririigi ja Preisimaa kuningriigi vahel Oriendikriisi ületamiseks ning Osmanite riigi võimu säilitamiseks Aasias Londoni lepinguga 15. juulil 1840. Oma isa Mahmut II näpunäidete alusel asus sultan Abdülmecit tema kavandatud reforme ellu viima. Novembris 1839 kuulutati välja edikt, mis pani aluse tansimati reformidele. Pärast Krimmi sõja lõppu täiendati seda veebruaris 1856 veel ühe statuudiga. Need pidid tagama sultani alamate kõigi gruppide elu ja vara puutumatuse, maksude õigluse, kohtupidamise erapooletuse ning täieliku usuvabaduse ja võrdsed kodanikuõigused kõigile. Kavale seisid ägedalt vastu muslimite ülemklassid ja eesõigustatud vaimulikkond ‘ulamā', ning see jäi täies mahus ellu viimata, eriti riigi perifeerias. Mitme vandenõuga püüti sultanit tappa. Teistest Abdülmeciti reformidest olid tähtsamad sõjaväe ümberkorraldamine 1843–1844, haridusministeeriumi asutamine, vihatud ja ebaõiglase peamaksu kaotamine, orjakaubanduse kaotamine ning meetmed avaliku halduse tõhustamiseks ja kaubanduse edendamiseks. Mitmel pool riigis oli rahutusi ja mässe. Aastatel 1853–1856 leidis aset Krimmi sõda, mida Suurbritannia, Prantsuse teine keisririik ja Sardiinia kuningriik pidasid Osmanite riigi huvides Venemaa keisririigi vastu. Kui Lajos Kossuth koos oma võitluskaaslastega pärast Ungari ülestõusu ebaõnnestumist 1849 otsis varjupaika Osmanite riigist, nõudsid Austria keisririik ja Venemaa keisririik nende väljaandmist, kuid sultan keeldus sellest enesekindlalt ja resoluutselt. Ta astus välja ka selle eest, et teda mõrvata kavatsenud vandenõulasi ei hukataks. Ta oli sõbralik ja ausameelne, kuid nõrk ja kergesti mõjutatav. Samas oli ta pillav, eriti elu lõpupoole.
Ebalehis

Ebalehis (Pseudolarix amabilis) on männiliste sugukonda ebalehise perekonda kuuluv heitlehine puu. Ta on perekonna ainuke liik. Ebalehis kasvab pärismaisena Hiina idaosas; kasvab mägedes 100–1500 meetri kõrgusel merepinnast. Puu kasvab 30–40 meetri kõrguseks. Võra on laikooniline. Okkad on 3–6 cm pikkused and 2–3 mm laiused. Käbid on 4–7 cm pikkused ja 4–6 cm läbimõõduga ning lagunevad pärast küpsemist. Seemned on tiibadega. Conifer Specialist Group (2000). Pseudolarix amabilis. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2010.
Toktobolot Abdumomunov

Toktobolot Abdumomunov (Токтоболот Абдумомунов; 15. august 1922 – 1989) oli kirgiisi näitekirjanik. 1986 Kirgiisi NSV rahvakirjanik Sissekanne veebisaidil words-info.com Sissekanne "Suures nõukogude entsüklopeedias" Sissekanne veebisaidil centrasia.ru Sissekanne veebisaidil glossword.info
Kirgiisi kirjandus

Kirgiisi kirjandus on kirgiisi keeles kirjutatud ilukirjandus. Toktobolot Abdumomunov Tšõngõz Ajtmatov Togolok Moldo
Zheng Wanjun

Zheng Wanjun (1904–1983) oli hiina botaanik. Ta oli tunnustatud paljasseemnetaimede taksonoomia asjatundja. Ta töötas Nanjingi ülikoolis. Zheng Wanjun oli esimene, kes kirjeldas 1944. aastal Hiinast leitud varem väljasurnuks peetud metasekvoiat. Tema järgi sai nime kadakas Juniperus chengii. Zheng Wanjuni kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend W.C.Cheng.
Plagioklassi number

Plagioklassi number on plagioklassi kaltsiumisisaldust näitav suhtarv. Plagioklass on päevakivide hulka kuuluv mineraalide rühm, millesse kuuluvad mineraalid on albiit, oligoklass, andesiin, labrador, bütauniit ja anortiit. Plagioklassi kristallvõres võivad kaltsium ja naatrium üksteist igas vahekorras asendada. Plagioklassi number näitab seda, kui mitu protsenti naatriumi aatomitest on asendunud kaltsiumi aatomitega. Plagioklassi erimeid nimetatakse vastavalt nende naatriumi kaltsiumiga asendumise määrale järgnevalt: albiit 0...10% naatriumist asendunud kaltsiumiga oligoklass 10...30% andesiin 30...50% labrador 50...70% bütauniit 70...90% anortiit 90...100% Pl40 tähendab, et 40% naatriumist on asendunud kaltsiumiga ja vastav plagioklassi erim kannab nime andesiin. Vahel kirjutatakse ka Al40, mis tähendab seda, et plagioklass koosneb 40 protsendiliselt albiitsest komponendist. An40 tähistab 40 protsendilist anortiitse komponendi osakaalu ja seda plagioklassi erimit tuntakse labradoriidina. Plagioklassi numbrit saab määrata näiteks polarisatsioonimikroskoobiga Becke-Bekkeri või Michel-Lévy meetodit kasutades.
Rahvusvaheline Tööorganisatsioon

Rahvusvaheline Tööorganisatsioon (inglise keeles International Labour Organization, lühend ILO; prantsuse keeles Organisation internationale du travail) on rahvusvaheline ÜRO alluvuses tegutsev organisatsioon, milles tegeletakse eelkõige rahvusvaheliste tööstandardite koostamise ja töötingimuste järelevalvega liikmesriikides. Organisatsiooni asutasid 28. juunil 1919 Genfis 24 riiki.[viide?] Alates 1946. aastast on see ÜRO-le alluv spetsialiseeritud asutus. Tööorganisatsioon sai esimeseks ÜRO spetsialiseeritud asutuseks. Rahvusvahelisse Tööorganisatsiooni kuulub 2012. aasta seisuga 185 riiki. ÜRO liikmetest ei kuulu sinna Andorra, Bhutan, Cooki saared, Liechtenstein, Mikroneesia, Monaco, Nauru, Niue, Põhja-Korea, Tonga ja Vatikan. Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni peakorter asub Genfis. Kõrgeim otsustav kogu on kord aastas kogunev Töökonverents, kus osaleb igast liikmesriigist kaks valitsuse esindajat ning üks tööandjate ja üks töövõtjate esindaja. Täidesaatev organ on haldusnõukogu, mille sekretariaat on Rahvusvaheline Tööbüroo peadirektori juhtimisel. Sellesse kuulub 28 valitsuste, 14 tööandjate ja 14 töövõtjate esindajat. 10 riigil on alaline valitsuse esindaja haldusnõukogus. Need riigid on Brasiilia, Hiina, India, Itaalia, Jaapan, Prantsusmaa, Saksamaa, Suurbritannia, USA ja Venemaa. Alates 1999. aastast on peadirektor Tšiili diplomaat Juan Somavía. 2012. aasta oktoobris valiti tema asemele Suurbritannia ametiühingutegelane Guy Ryder. Uusi liikmeid tohib vastu võtta igal töökonverentsil, kusjuures liikmekandidaadi poolt peab hääletama 2/3 kõigist saadikutest, sealhulgas 2/3 valitsuste esindajatest. Enne seda peab kandidaat tööorganisatsiooni peadirektorile lubama, et täidab kõiki tööorganisatsiooni liikme kohustusi. Aastal 1969 sai Rahvusvaheline Tööorganisatsioon Nobeli rahuauhinna. Koduleht
Nordisk familjebok

"Nordisk familjebok" on Rootsi entsüklopeedia, mille 20-köiteline esimene trükk ilmus aastatel 1876–1899 ja 38-köiteline, pealkirjaga "Uggleupplagan" (Öökulliväljaanne) tuntud kordustrükk aastatel 1904–1926. Hiljem on ilmunud veel kaks trükki. "Nordisk familjebok" sisaldab umbes 182 000 märksõna ning seda peetakse Rootsi kõige põhjalikumaks trükis ilmunud entsüklopeediaks. Entsüklopeedia on täies mahus digiteeritud ja veebis vabalt kättesaadav. Esimese trüki logo, mis kujutab Idunni Teise trüki logo öökulliga Nordisk familjebok
Andreas D. Fröhlich

Andreas D. Fröhlich (sündinud 30. novembril 1946 Mannheimis) on saksa eripedagoog. Üldise eripedagoogika professor. Oma töödes on keskendunud vaimupuudele ning pedagoogika ja hoolduse integratsioonile. Õppis noorena pedagoogikat, filosoofiat ja eripedagoogikat ning töötas palju aastaid raske ja liitpuudega lastega rehabilitatsioonikeskuses Landstuhl. Tema intensiivne uurimistöö raskete puuete, teadvusekaotamise ja hoolduse vallas viisid ta basaalstimulatsiooni kontseptsiooni väljatöötamiseni, millega ta ka tuntuse saavutas. Töötas 1986 aastast Kölni Ülikoolis eripsühholoogia alal. Hiljem oli professor Mainzi Ülikoolis. Aastast 1989 oli professor Heidelbergi Ülikoolis vaimupuudepedagoogika alal. Ajavahemikus 1994–2008 Koblenzi-Landau Ülikooli Eripedagoogika Instituudis. Basaalstimulatsioon Basale Stimulation in der Schule Basale Stimulation in der Pflege und Pädagogik Basale Stimulation Basale Stimulation in der Pflege Internationaler Förderverein Basale Stimulation e.V. Basale Stimulation
Fuad Əbdürəhmanov

Fuad Həsən oğlu Əbdürəhmanov (venepäraselt Fuad Abdurahmanov (Фуад Гасан оглы Абдурахманов); 11. mai 1915 Nuxa (praegu Şəki) – 15. juuni 1971 Bakuu) oli aserbaidžaani skulptor, aserbaidžaani monumentaalskulptuuri rajaja. Əbdürəhmanovi isa Hassan oli riigiametnik. 1929 kolis pere Yevlaxi ja pisut hiljem Bakuusse, kus üüris kahetoalise korteri. 1929 astus Fuad Bakuu maalikunstikooli. Hiljem õppis ta 1935–1940 Leningradi Kunstiakadeemias Matvei Manizeri juures. 1934 osales ta 19-aastaselt poeedi Abu'l Kasim Firdausi 1000. sünniaastapäevale pühendatud näitusel väikese kompositsiooniga "Laskur", mis läks Rustam Mustafajevi nimelise kunstimuuseumi püsiekspositsiooni. 1938 hakkas Əbdürəhmanov töötama Məhəmməd Füzuli skulptuuri kallal. See oli esimene tema aseri poeetide ja kirjanike skulptuuride seeriast, mis hiljem paigaldati Bakuusse Nizami Gəncəvi muuseumi. Selle skulptuuriga võitis ta konkursi, mis korraldati Nizami 800. sünniaastapäeva tähistamiseks. Sünniaastapäev oli 1941. aastal, aga sõja tõttu ei saanud skulptuur valmis enne 1947. aastat. Skulptuur paigaldati tollasesse Kirovabadi (praegu Gəncə) ja Əbdürəhmanov sai selle eest Stalini preemia teise järgu. 1949 valmis Nez̧āmī monument Bakuus. See skulptuur avaldas suurt mõju nõukogude monumentaalkunstile, näiteks skulptuuri enese ja selle postamendi mõõtmete suhte osas. Isikute hulka, kellest ta skulptuuri lõi, kuuluvad NSV Liidu kangelased Husseinbal Alijev[küsitav] ja Hõdõr Mustafajev, luuletaja Səməd Vurğun, heliloojad Üzeyir Hacıbəyov ja Asafa Zeinalla[küsitav], 7. sajandi vürst Cavanşir ning 9. sajandi rahvaülestõusu juht Babək[küsitav]. Mongooliasse Ulaanbaatarisse paigaldati tema 1954 valminud rinnakujud Sühbaatarist[küsitav] ja Hörloogiin Tšoigalsanist[küsitav]. 1955 valmis tal marmorbüst Leninist. 1960 püstitati Bakuusse tema skulptuur "Vabastamine". Əbdürəhmanov pälvis 1949 ja 1951 ordeni "Austuse märk" ja 1951 Stalini preemia kolmanda järgu. 1966 anti talle ka NSV Liidu Kunstiakadeemia kuldmedal. Ta oli esimene aser, kes sai NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks. Əbdürəhmanovi järgi on nimetatud tänav Bakuus ja Şəkis. Majadele, kus ta elas, on paigaldatud mälestustahvlid. Tema nime kannab laste maalikunstikool Şəkis. 1949 – valiti NSV Liidu Kunstide Akadeemia korrespondentliikmeks
Johannes XVII

Johannes XVII, ladinapäraselt Ioannes XVII (Giovanni Sicco, Sicco või Siccone) oli paavst maist novembrini 1003. Ta oli 140. paavst. Giovanni Sicco oli sündinud Roomas Biberatica linnaosas Giovanni pojana. Kirikuloolase J. N. D. Kelly arvates võis ta olla suguluses tollal Roomas valitsenud Crescenzi suguvõsaga. Tema kolm venda asusid samuti kiriku teenistusse: Giovanni sai Palestrina piiskopiks, Pietro diakoniks ja Andrea kuuria ametnikuks (secundicerius), kes meenutasid teda 1040 valminud epitaafil. Catholic Encyclopedia andmetel oli Sicco enne vaimulikuks saamist abielus ja tal oli kolm poega, kes asusid kiriku teenistusse. Sicco sai Gregorius V ajal umbes aastal 996 kardinalpreestriks. Johannes XVII määrati paavstiks Rooma valitseja Giovanni II Crescenzi poolt ja ta pühitseti ametisse 16. mail 1003, Catholic Encyclopedia andmetel 13. juunil. Kuna Johannes XVI-t peeti tollal paavstiks, siis oli ta seitsmeteistkümnes Johannese-nimeline paavst. Kirikuloolane Kelly eeldab, et Johannes XVII püüdis Saksa kuningaga Heinrich II-ga arendada suhteid, kuid Crescenzi takistas seda. Johannes XVII tunnustas Poola misjonäri Benedictuse (Benedykt) ja tema kaaslaste tegevust slaavlaste hulgas. Johannes XVII määras kardinaliks Ostia piiskopi Pietro. Johannes XVII suri 6. novembril 1003 Roomas ja maeti kas Lateraani basiilikasse, San Paolo fuori le Mura kirikusse või Santa Saba in Cella Nova kloostrisse. J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Johannes XVII kohta. (inglise keeles) Artikkel Johannes XVII kohta. (inglise keeles) Johannes XVII määratud kardinal. Artikkel Crescenzi suguvõsast. (inglise keeles)
Weygandi liin

Weygandi liin oli Teise maailmasõja ajal Maxime Weygandi järgi nimetatud ajutine kaitsepositsioon, mis kulges La Manche'i rannikult mööda Somme'i ja Aisne'i jõe joont kuni Maginot' liinini Montmédy juures. John Keegan, Teine maailmasõda (Tallinn: Varrak, 2004), lk 90
Carl-Olof Jacobson

Carl-Olof Jacobson (24. aprill 1929 – 4. juuni 2018) oli rootsi zooloog, Eesti Teaduste Akadeemia välisliige. Carl-Olof Jacobson on sündinud Öri linnas Edela-Rootsis. Ta lõpetas 1948. aastal Vänersborgis keskkooli ning asus õppima Uppsala Ülikoolis, kus omandas 1952. aastal magistrikraadi zooloogia alal. Ka järgmised teaduskraadid (1958 – litsentsiaat, 1964 – doktor) sai Carl-Olof Jacobson Uppsala Ülikoolist. Doktorikraadi omandamise järel jätkus Carl-Olof Jacobsoni teadlasetee Uppsala Ülikoolis, kus ta on enam kui nelikümmend aastat töötanud õppejõuna (sh 1970–1994 zooloogilise morfoloogia professorina), olles aastatel 1977–1989 tehnika- ja loodusteaduste teaduskonna dekaan ning ülikooli juhatuse liige. 1994. aastast jätkus Carl-Olof Jacobsoni akadeemiline tegevus emeriitprofessorina arengu ja geneetika osakonnas. Aastatel 1989–1997 oli Carl-Olof Jacobson Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia peasekretär, kuuludes samal ajal ka Nobeli Fondi direktorite kogusse. Ta on töötanud külalisteadlasena Wistari Bioloogiainstituudis Philadelphias ja külalisprofessorina Texase Ülikoolis Austinis. Tema põhilised teadustööd on rakendusliku neurobioloogia ja puhta vee ökoloogia vallast. Vähemalt samavõrra tulemuslik kui erialases uurimistöös oli Carl-Olof Jacobsoni tegevus teaduskorralduse, teaduse tutvustamise ja teaduskoostöö edendamise valdkonnas. Ta oli ka kõrgelt hinnatud lektor Rootsi Rahvaülikoolis. Carl-Olof Jacobson oli Rootsi Linné ühingu esimees. Ta kuulus Ameerika Teaduse Edendamise Assotsiatsiooni ning oli tegev mitmes erialaühingus, nagu Rahvusvaheline Rakendusbioloogide Selts jt. 1979 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia liikmeks 1992 – valiti Rootsi Kuningliku Inseneriteaduste Akadeemia liikmeks 1995 – valiti Lundi Kuningliku Füsiograafia Seltsi liikmeks 1995 – valiti Eesti Teaduste Akadeemia välisliikmeks 2001 – Baltimaade akadeemiate medal, pikaajalise töö eest Balti- ja Põhjamaade akadeemiate vahelise koostöö edendamisel Jacobson oli valitud ka Kuningliku Teaduste Selts Uppsalas ja Euroopa Teaduste, Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks. Tutvustus Eesti Teaduste Akadeemia lehel
Kõne (täpsustus)

"Kõne" võib tähendada mitut asja: Kõne ehk rääkimine, kõnelemine Kõne ehk keel, kasutatuna inimestevahelises suhtlemisprotsessis Kõne on eesmärgistatud suuline esinemine, sõnavõtt. Kõne ehk kõneliik on tegusõna kategooria, mille liikmed on eesti keeles ja paljudes teistes keeltes jaatav kõne ja eitav kõne. Kõne ehk telefonikõne on ühendus helistaja ja vastaja vahel telefonivõrgu vahendusel.