laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eesti Raamat

Eesti Raamat on Tallinnas tegutsev kirjastus, mis annab välja peamiselt ilukirjandust, sealhulgas lastekirjandust. Kirjastus moodustati riikliku kirjastusena 1964. aastal, kui Eesti Riiklik Kirjastus lahutati kirjastuseks Eesti Raamat ja kirjastuseks Valgus. Eesti Raamat spetsialiseerus ilukirjandusele ning sotsiaal- ja humanitaarteemalisele kirjandusele. Alates 1995. aastast on Eesti Raamat osaühing, mille põhiosanik ja tegevjuht on Tiit Treimuth.[viide?] Aastas ilmub sadakond raamatut, millest üks kolmandik on Eesti autorite teosed ja kaks kolmandikku tõlkeraamatud. Kirjastuse ampluaad iseloomustavad sellised raamatusarjad nagu „Eesti romaanivara”, “Eesti novellivara”, “Nobeli laureaat”, “Põhjamaade romaan”, “Klassikalised lood”, “Nüüdisromaan”, "Tõlkes leitud", "Saareraamat", “Mereromaan”, aga ka juba aastakümneid välja antud kriminaalromaanide sari “Mirabilia”. Eesti Raamat kirjastab nii paber- kui ka e-raamatuid, 2021. aastast ka audioraamatuid. Audioraamatute kirjastamiseks asutati koos kirjastustega Hea Lugu ja Pegasus Eesti esimene audioraamatukirjastus Eesti Audioraamatute Keskus OÜ.[viide?] "Ajast aega" "Eesti novellivara" "Eesti romaanivara" "Klassikalised lood" "Maailm ja mõnda" "Mirabilia" "Nobeli laureaat" "Noorus ja maailm" "Nüüdisromaan" "Põhjamaade romaan" "Saja rahva lood" "Varamu" Kirjastuse koduleht Kirjastuse toimetuse koosseis
Eesti Riiklik Kirjastus

Eesti Riiklik Kirjastus (lühend ERK) oli aastatel 1949–1964 tegutsenud Eesti NSV riiklik universaalkirjastus, mis andis välja lõviosa tolleaegsest raamatutoodangust (kokku umbes 9000 raamatut ja brošüüri). Kirjastus Eesti Riiklik Kirjastus moodustati 1949. aastal kirjastuste Ilukirjandus ja Kunst, Pedagoogiline Kirjandus, Poliitiline Kirjandus ja Teaduslik Kirjandus ning Rakendustrükiste Kirjastuse ühendamisel. 1964. aastal lahutati kirjastus kaheks eraldi kirjastuseks (Eesti Raamat ja Valgus). "XX sajandi raamat" Noorus ja maailm
Pimobendaan

Pimobendaani kasutatakse veterinaarmeditsiinis koerte südamepuudulikkuse raviks. Ravim suurendab südamelihase tundlikkust kaltsiumi suhtes, parandades südamelihase kokkutõmbevõimet (südamelihase kontraktsiooni) liigselt energiavarusid kulutamata. Pimobendaan suurendab südame jõudlust, vähendades sellega eel- ja järelkoormust. Südame jõudlus paraneb ennekõike südamelihas rakkude (müokardi rakkude) efektiivsuse suurenemise tõttu, mis võimaldab südamel töötada väiksemate süstoolsete ja diastoolsete mõõtmete juures. Mitmed uuringud on tähendanud, et pimobendaan parandab oluliselt südamepuudulikkusega koerpatsientide elumust ja elukvaliteeti. Pimobendaan on vasodilaator (aine, mis laiendab ja lõõgastab veresooni), mille efektiivsuse aluseks on ka fosfodiesteraas III (PDE III), mis parandab vaskulaarset toimet. Lõdvestab veenide ja arterite seinu, seetõttu parandab ka südamelihase verevarustust. Lisaks aitab pimobendaan laiendada ka koronaarveresooni, mis parandab südamelihase varustatust toitainete ja hapnikuga. Pimobendaan parandab müokardi võimet kasutada rakkudes olevat kaltsiumi, mis tähendab et üha nõrgeneva südamelihase jõudlus paraneb ilma südame enda energiavarusid liigselt kulutamata. Sealt tulenevalt paraneb hapnikuga varustatuse ja hapnikutarbe vaheline suhe. Nõrgenevas müokardis on häiritud rakusisese kaltsiumi liikumine. Muutunud on valkude tundlikkus kaltsiumi suhtes ja kaltsiumi toime kontraktiilsetele valkudele. Ravimit on võimalik manustada suukaudselt tabletina. Pimobendaani kasutatakse sageli koos mõne teise südamepuudulikkust leevendava ravimiga: Fürosemiid Benazipriil Harvadel juhtudel võib patsiendil esineda oksendamist, kõhulahtisust või isutust. Pimobendaani metabolism toimub maksas, seega ei tohi seda ravimit manustada koertele kellel esineb raske maksapuudulikkus. Prošek, R (2015). "Chapter 42 - Canine Cardiomyopathy". Vaadatud 17.11.2019. Mark, G (2016). "Pimobendan". Vaadatud 17.11.2019. Jenkins, T. K (2018). "Tool Kit Essentials for Canine Congestive Heart Failure". Vaadatud 17.11.2019. Häggström, J., Lord, P. F., Höglund, K., Ljungvall, I., Jöns, O., Kvart, C., Hansson, K (2013). "Short‐Term Hemodynamic and Neuroendocrine Effects of Pimobendan and Benazapril in Dogs with Myxomatous Mitral Valve Disease and Congestive Heart Failure". Vaadatud 17.11.2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Gollakner, R (2019). "Pimobendan". Vaadatud 17.11.2019. Fouad, Yasser M. F., Yehia, R (2014). "Hepato-cardiac disorders". Vaadatud 17.11.2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
Mehaaniline teater

Mehaaniline teater (saksa keeles Mechanisches Theater) on visuaalteatri liik, kuhu võib paigutada ka nukuteatri, objektiteatri, füüsilise teatri jne. Mehaanilise teatri mõiste on muutunud ajas nii vormilt kui ka sisult ning kunstnikud kasutavad seda erinevatel eesmärkidel. Mehaanilise teatri lavapealne koosneb lavamehhanismidest ja butafooriast. Laval on masinad, mis töötavad elektrilise ühenduseta ja osaliselt inimkäe abil. Dramaturgia põhineb masinate ja nende mehaaniliste lahenduste toimimisel. 21. sajandil võib mehaanilise teatri paigutada visuaalteatri alla, kus masin, tehnika, mehhanism saab laval näitleja rolli. Lavastus toimub elava ettekandena ning dramaturgia toetub mehaanilistele seadmetele, nende protsessidele ja rütmidele. Näiteks "Je brasse de l'air" ("Vaadates õhu liikumist"). Mehaanilise teatri mõiste võeti teadaolevalt esimest korda kasutusele Hellbrunni lossis Austrias 18. sajandil, kuhu loodi esimene mehaaniline teater, mida on nimetatud ka automaatseadmeks (Automaton). Sinna loodud kujundus ja figuurid liiguvad mehaaniliselt, vee jõul. Näiteks "The Water-Powered Mechanical Theater" ("Vee jõul töötav mehaaniline teater"). Mehaanilise teatri tegemisi võib näha ka 20. sajandi alguses Bauhausi liikumises. Oskar Schlemmer hakkas laval kasutama ja omavahel kombineerima geomeetrilisi kujundeid, mida liigutasid lavale ehitatud mehhanismid, osaliselt liigutati neid ka nähtamatute abiliste poolt. Näiteks "The Figural Cabinets" ("Figuraalsed kapid"). tehnoloogiline teater nukuteater objektiteater materjaliteater füüsiline teater insenerteater Mehaanilise teatri mõiste pole Eestis kasutusel olnud. Selle asemel kasutatakse tehnoloogilise teatri mõistet, mis võtab põhimõtteliselt kokku tehnoloogia, tehnika, masinad ja mehhanismid laval. Küll aga võib liigitada mehaanilise teatri alla Erik Alalooga tegemised ja lavastused, kus kasutatakse palju mehhanismidel põhinevaid seadmeid ja elemente. Andrus Laansalu ehk Andreas W on kasutanud selle kohta ka mõistet "aurupunk" (inglise keeles steampunk), mis kasutab analoogtehnikat digitaalse asemel. https://stl.ee/lavastus/vaadates-ohu-liikumist/ https://www.sn.at/wiki/Mechanisches_Theater http://www.theater-info.de/mechanisches_theater.html Raudsepp, E. (2013). Tehnoloogiline teater Eestis 1996-2013. Tartu Ülikool (bakalaureusetöö). Tartu Raudsepp, E. (2013). Tehnoloogiline teater Eestis 1996-2013. Tartu Ülikool (bakalaureusetöö). Tartu Ruusna, K. (2016). Täiskasvanutele suunatud nuku-, objekti- ja visuaalteater. Teoreetilisi vaatepunkte praktiliste näidete alusel. Tartu Ülikool (magistritöö). Tartu Mechanisches Theater (saksa keeles) Mechanisches Theater (saksa keeles) Tehnoloogiline teater Eestis. 1.osa, Youtube, 7. mai 2012 Tehnoloogiline teater Eestis. 2. osa, Youtube, 7. mai 2012 Vaadates õhu liikumist
Professionaalsete Maletajate Assotsiatsioon

Professionaalsete Maletajate Assotsiatsioon (inglise keeles Association of Chess Professionals; lühend ACP) on rahvusvaheline mittetulunduslik maleorganisatsioon. Professionaalsete Maletajate Assotsiatsiooni tegevuse peaeesmärk on elukutseliste maletajate õiguste kaitsmine, male propageerimine ja maleturniiride korraldamine. ACP liikmeks võivad saada maletajad, kes on saanud naiste rahvusvahelise meistri, rahvusvahelise meistri, naiste suurmeistri või rahvusvahelise suurmeistri nimetuse, samuti (ACP nõukogu heakskiidul) ka muud maletegelased (maletreenerid, malekohtunikud, maleajakirjanikud, maleorganisaatorid ja maleõppejõud). Aastatel 2012–2018 oli ACP president Emil Sutovsky. Professionaalse Male Assotsiatsioon Assotsiatsiooni koduleht
Elektriala

Elektriala on elektri- ja energeetikaajakiri, mis ilmub alates 1999. aasta algusest. Praegune ilmumissagedus on 8 numbrit aastas, 2019. aasta lõpuks oli ilmunud 150 numbrit. Ajakiri avaldab elektriseadmeid, elektri- ja energiapaigaldisi ning nende käitu hõlmavat aktuaalset teavet, tutvustab uusi normdokumente ja tehnikauudiseid, avaldab reklaami. Ette on nähtud digitaliseerimise, elektripaigaldiste, energeetika, elektrivalgustuse, elektriohutuse, koolituse, uudiste, tähtpäevade, probleemide jm rubriigid. Ajakiri on abiks kõigile neile, kes projekteerivad, ehitavad, haldavad ja kasutavad elektripaigaldisi. Ajakiri annab regulaarset infot Eesti Elektritööde Ettevõtjate Liidu (EETELi) tegevuse ja EETEL-Ekspert OÜ elektrialase koolitustegevuse ja profiõppe kohta ning tutvustab uut erialast kirjandust. 1999–2005 Endel Risthein 2006 – Rein Aro Ajakirja Elektriala eelkäija oli ajakiri Elektrik, mis ilmus 1935–1937. Hiljem, enam kui poolesaja aasta jooksul, üritati mitu korda eestikeelset elektrotehnikaajakirja uuesti käima panna, kuid satuti organiseerimis- ja finantsraskustesse. Alles 1998. aasta lõpus, kui Eesti Elektritööde Ettevõtjate Liit otsustas sellist ajakirja välja andma hakata, sai see teoks. Kirjastamiseks loodi 1999 osaühing EETEL-Ekspert, mis lisaks ajakirjale hakkas välja andma ka teaberaamatuid, seni on ilmunud 14 raamatut. Osaühingu ja sellest moodustatud toimetuse algkoosseisu (1999–2016) kuulusid talituse juhataja Rein Jauk, (1999–2005) peatoimetaja Endel Risthein ja (1999–2005) kunstnik-kujundaja Ott Herodes. Aastast 2006 tegeleb ajakirja väljaandmisega vaid tegevjuht Jüri Mickfeldt ja peatoimetaja-kujundajana Rein Aro. Esimesse toimetuskolleegiumi kuulusid aastast 1999 Heino Harak, Heiki Liiser, Urmas Leitmäe ja Jüri Mickfeldt, esimesed kolm jätkavad siiani, neljas liige on vahetunud, aastast 1916 on see Märt Viileberg. Koduleht
Väike Illimar

"Väike Illimar" on Friedebert Tuglase 1937. aastal ilmunud autobiograafiliste sugemetega lapsepõlve kirjeldav romaan, mis kujutab lapse silme läbi mõisaelu ja -inimesi. "Väikese Illimari" taastrükid ilmusid Nõukogude Eestis aastail 1945 ja 1955. "Väike Illimar" on ilmunud ka tõlgituna soome, vene, saksa, läti, leedu, poola, bulgaaria, slovaki, ungari ja niidumari keelde. Romaani sissejuhatuses kõnetab autor endas kunagi elanud last: "Õieti on su elu, väike Illimar, õnnelikum olnud, kui oled seda vahest ära teeninud. Ei, ära vaidle selle vastu, hoolimata kõigest kibedusest, mida oledki vahel kogenud. Inimesed on sulle üldiselt head olnud ja su elu on paremini läinud, kui sul endal oli selleks eeldusi. Oled seda ikka sügavamas südames tundnud ja tunnistanud. Ja nii oli õnnelik ka su elu ses nüüd juba olematus majas olematu järve kaldal. Pane käed silme ette ja tuleta meelde! Sule kõrvad ja kuulata! On, nagu kohiseks kuldne jõgi kauguses..." "Noorusmälestustes" on Friedebert Tuglas märkinud, et "Väikese Illimari" sugustes raamatutes "seguneb ikka tõde luulega". Elu- ja kirjandusloolises teoses "Rahutu rada" kirjutab Tuglas, et jutustus Illimarist ja tema eluilmast koosneb kahest poolest, tõsielulisest ja mõttekujutluslikust, ja et tema ülesandeks oli need pooled nõnda liita, et õmbluskohti ei märgataks. Ants Oras täheldab järelehüüdes Friedebert Tuglasele 1971: "Sest mida on "Väike Illimar" muud kui lapsepõlve muinasmaad esile manav visioon – kadund maailma uuestiloomine, kõigi selle argipäevaste pisiasjade ülendamise kaudu kaugeks imede riigiks." Soomlasest Tuglase loomingu uurija Hannu Pekka Lappalainen on nimetanud "Väikest Illimari" eleegiaks. Rein Veidemanni hinnangul tuleb "Väikest Illimari" võtta kui Tuglase "teadlikku kunstiteost, mitte mälestusliku ainese registreerimist. Tuglas püsib siingi piltlikult öeldes täiusliku ilu taotlemise teel." Rein Veidemann. 101 eesti kirjandusteost. Varrak, Tallinn 2011, lk 47–49. https://www.ester.ee/search~S1*est/X?searchtype=t&searcharg=V%C3%A4ike%20Illimar&searchscope=1&SORT=DZ&extended=0&SUBMIT=OTSI
ERK

ERK on lühend, mis võib tähendada: Eesti Raamatupidajate Kogu Eesti Rahvuslaste Klubi ERK, klubi ajakiri Eesti Rahvusteater Kanadas Eesti Riiklik Kirjastus (hilisem Eesti Raamat) Eesti Rahvuslased ja Konservatiivid, Eesti erakond
John Sentamu

John Tucker Mugabi Sentamu (sündinud 10. juunil 1949 Kampalas, Ugandas) on anglikaani eruvaimulik, kes alates 5. oktoobrist 2005 kuni 7. juunini 2020 oli Yorki peapiiskop, Yorki metropoliit ja Inglismaa priimas. Sentamu sündis Ugandas Kampala lähedal pere 13 lapsest kuuendana. Ta õppis õigusteadust Makerere ülikoolis ning töötas seejärel advokaadina ja kohtunikuna Uganda ülemkohtus. Ta kritiseeris president Idi Amini ning põgenes pärast lühikest vangistust Inglismaale. Seal pühendus ta anglikaani kirikule. Sentamu õppis Cambridge'i ülikooli Selwyni kolledžis teoloogiat ning kaitses 1984. aastal doktorikraadi. Sentamu pühitseti kirikuõpetajaks 1979. aastal. 1996. aastal sai ta piiskopiks. 2002. aastast oli ta Birminghami piiskop. Sentamu on avalikult kritiseerinud mitmekultuurilisust ja samasooliste abielu. Samas toetab ta kooselu enne abiellumist, väites, et "me elame ajal, mil mõned inimesed ... tahavad maitsta, kas piim on hea, enne kui nad lehma ostavad." Oktoobris 2019 teatas ta, et astub peapiiskopi ametist tagasi 7. juunil 2020. Kuigi ametist lahkudes kaotas ta oma ex officio koha Lordide kojas, anti talle 2020. aasta detsembris eluaegse peeri tiitliga uus koht. Archbishop of York Dr John Sentamu to retire, BBC News, 1. oktoober 2019 "Archbishop backs William and Kate's decision to live together before marriage". The Telegraph. 29. aprill 2011.
Elevandiluumust

Elevandiluumust ehk luumust on tuntuim ja püsivaim must värvipigment, mida valmistatakse õhu juurdepääsuta põletamisel saadud elevandiluu- või muude raskete ja tihedate loomaluude söest. Värvainete indeksis on elevandiluumusta tähised PBk9 (Pigment Black 9) ja 77267. Pigmendi tegemiseks põletatakse elevandiluutöötlusest üle jäänud materjali või muid tihedaid loomaluid söeks õhu juurdevooluta. Luutükid ja -laastud pannakse tiiglisse, ümbritsetakse see hõõguvate sütega ning kaetakse kinni. Luud söestuvad ca 550° C kuumuse toimel. 19. sajandi retsept soovitab jälgida, millal ei tule katte alt enam suitsu, eemaldada siis tiigel ja oodata, kuni see on jahtunud. Tiiglis olev söetaoline mass purustatakse ja pestakse läbi sooja veega, enne kasutamist hõõrutakse väga peeneks. Ajalooliselt on elevandiluumusta tehtud eelistatult elevandiluust ja vähemväärtuslikest loomaluudest tehtud pigmendi kohta käibis sõna luumust. Tänapäeval on nimetused elevandiluumust ja luumust sünonüümsed, sest pigmenti toodetakse valdavalt loomaluudest elevandiluu harulduse tõttu. Tänapäeva pigmenditootjad ja -müüjad nimetavad elevandiluumustaks (ivory black) peenema jahvatusega ja suurema süsinikusisaldusega luumusta. Traditsioon on pärit 19. sajandist, mil müüdi peent luumusta elevandiluumusta nime all ja jämedama jahvatusega luumusta Pariisi musta nime all. Elevandiluumust on värvilt kergelt sinaka varjundiga must, sileda tekstuuriga ja tihkem kui lambitahm. Koosneb 10–20% süsinikust, kuni 84% aluselisest kaltsiumfosfaadist Ca5(OH)(PO4)3 ja 6 % muudest ühenditest, nagu kaltsiumkarbonaadist ja kaltsiumsulfaadist. Kunstis kasutatavatest sütest on see kõige lisanditerikkam. Pigment on valguskindel, sobib kõigi sideainetega, kuid on halva katvusega. Luumusta kasutamine on tuvastatud juba esiaja kunstis, samuti Vana-Egiptuse, Kreeka ja Rooma kunstis. Seda kasutati katkematult Euroopas keskaegses ja renessansskunstis ja hiljem igasugustes tehnikates, nii tempera-, õli- kui ka akvarellvärvides. Elevandiluumusta kasutust võib leida terve rea vanade meistrite teostest, näiteks Rembrandti maalidel on tumedate taustade jaoks piisanud umbratoonidest, kuid portreteeritavate tumedad rõivad sisaldavad alati sügavmusta elevandiluumusta. Kunstileksikon. Tallinn, 2001 http://www.artiscreation.com/black.html#PBk9 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. november 2019. Vaadatud 18. novembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://colourlex.com/project/ivory-black/ https://www.naturalpigments.com/bone-black-pigment.html "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. november 2019. Vaadatud 18. novembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Bone black. - Pigments through the Ages Elfenbeinschwarz echt. - Materialarchiv Luumust (bone black) portaalis colourlex.com Elevandiluumust (ivory black) portaalis colourlex.com Luumust lehel naturalpigments.com Elevandiluumust kunsti- ja konserveerimismaterjalide andmebaasis CAMEO
Jüri Põld

Jüri Põld (sündinud 21. juunil 1956 Kuressaares) on Eesti jurist, endine Riigikohtu kohtunik. Põld õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis õigusteadust, lõpetades kiitusega. Aspirantuuri järel kaitses ta 1987. aastal samas kandidaadiväitekirja. 1979–1993 töötas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas erinevatel ametikohtadel: laborant, aspirant, vanemõpetaja, riigi- ja haldusõiguse kateedri dotsent ning 1992. aasta juunist professor. Ta on osalenud paljude seaduseelnõude väljatöötamises, nende seas on põhiseaduse, töölepingu seaduse ja rahvahääletuse seaduse eelnõu. 1989. aastal osales ta Eesti poole eksperdina Eesti ja Nõukogude Liidu läbirääkimistel Molotovi-Ribbentropi pakti teemal. 11. mail 1993 otsustas VII Riigikogu nimetada Jüri Põllu riigikohtunikuks. Selle otsuse poolt oli salajasel hääletusel 66 Riigikogu liiget, vastu oli 9 ning erapooletuks jäid 3. 31. detsembril 2021 oli tema viimane tööpäev riigikohtunikuna. Ta lahkus ametist omal soovil. "Loenguid Eesti riigiõigusest". Tartu: Iuridicum 2001. ISBN 9985-9326-4-1 2003 Valgetähe III klassi teenetemärk Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (1996), lk 10. Kersti Kerstna-Vaks, Toomas Riismaa, Krista Tamm, Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (2006), lk 14. Krista Tamm, Tiia Kotkas, "Eesti kohtunikud" (2011), lk 14. Riigikogu veebilehekülg (riigikogu.ee). VII Riigikogu stenogramm, II Istungjärk, 11. mai 1993, päevakorrapunkt "Jüri Põllu Riigikohtu liikme ametisse nimetamise seaduse eelnõu esimene lugemine". Elektrooniline Riigi Teataja. VII Riigikogu 11.05.1993 otsus "Jüri Põld'i Riigikohtu liikme ametisse nimetamise seadus". Avaldamismärge: RT I 1993, 26, 439. Riigikohtu dokumendiregister. Riigikohtu esimehe 30.12.2021 käskkiri nr 9-1/21-86. Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 15384 Juridica. Jüri Põllu artiklid
Tadeusz Kościński

Tadeusz Piotr Kościński (sündinud 9. detsembril 1956 Londonis) on Poola pankur ja riigiametnik, riigisekretär (eesti mõistes kantsler) arenguministeeriumis (2015–2018), ettevõtluse ja tehnoloogia ministeeriumis (2018–2019) ja rahandusministeeriumis (2019). Ta oli 15. novembrist 2019 kuni 7. veebruarini 2022 Poola rahandusminister Mateusz Morawiecki teises valitsuses. Kościński on lõpetanud 1977. aastal Londoni Ülikooli juures oleva Goldsmithsi kolledži ning töötanud Londonis mitmes pangas. 1990. aastatel kolis ta püsivalt Poolasse, kus töötas kõigepealt seitse aastat panganduse ja rahanduse konsultandina. Ühtlasi töötas ta mitmes pangas. 27. novembrist 2015 kuni 15. jaanuarini oli ta Poola arenguministeeriumi riigisekretär (eesti mõistes kantsler), vastutades muu hulgas sularahata arvelduste eest. 6. jaanuaril 2018 siirdus ta samale ametikohale ettevõtluse ja tehnoloogia ministeeriumis, kus vastutas muu hulgas digitaalse majanduse ja ekspordipoliitika eest. 1. juulist 2019 töötas ta rahandusministeeriumi kantslerina. 15. novembrist 2019 kuni 7. veebruarini 2022 oli ta Poola rahandusminister Mateusz Morawiecki teises valitsuses.
Zabolotne (Krõžopili rajoon)

Zabolotne (ukraina keeles Заболотне) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Krõžopili rajoonis. Elanike arv on 1397. Pindala on 1,8 km².
Kognitiivsus

Kognitiivsus on mentaalseid protsesse (nt taju, tähelepanu, mõtlemist) kaasav, tunnetusega seotud psühholoogiline mõiste. Kognitsioon
Eleryn Tiit

Eleryn Tiit (sündinud 26. märtsil 1996) on eesti laulja. Ta osales 2019. aasta sügishooajal TV3 paroodiasaates "Su nägu kõlab varsti tuttavalt". Tema taustavokalist Laura Tiit ei ole ta õde. Viljandist pärit lauljanna võitis paroodiasaate avaosa, Sakala, 14. oktoober 2019 Näosaate täht Eleryn Tiit seljatas rängad ärevushäired: olin iseennast uskuma pannud, et mul on ajukasvaja, Kroonika, 1. november 2019 "Su nägu kõlab varsti tuttavalt" neljanda saate võitis taas Eleryn Tiit, välja ei langenud keegi, Kroonika, 3. november 2019 UUS STAAR ON SÜNDIMAS? Eleryn võitis juba neljanda näosaate!, Õhtuleht, 10. november 2019 Miks Eleryn Tiit pidevalt võidab?, Kroonika, 18. november 2019 Merlin Kuld:"Õed" Tiidud: lugude salvestamine on hea ajaviitmine Sakala, 25. august 2015. Vaadatud 31. detsembril 2023
Chambers Street

Chambers Street on Manhattani kahesuunaline sirge tee, mis suundub Manhattan Municipal Buildingu eest loodesse Battery Park Cityini. Tänav on nimetatud John Chambersi järgi, samuti nagu on tema partneri järgi nimetatud Murray Street.
Ivan Zavoloko

Ivan Zavoloko (vene keeles Иван Никифорович Заволоко, läti keeles Ivans Zavoloko; 17. detsember 1897 Režitsa – 7. märts 1984 Riia) oli Läti vanausuliste aktivist, ajaloolane, folklorist ja kodu-uurija, pedagoog ja rahvavalgustaja.
Toliejai

Toliejai on küla Leedus Molėtai rajoonis, Čiulėnai valla halduskeskus. Toliejais on raamatukogu, Čiulėnai postkontor ja Čiulėnai põhikool. Asulat on esmamainitud 1554. aastal, mil see kandis nime Aiginčiai ja kuulus Balninkai mõisale. Selle küla kohale on kujunenud tänapäevane Toliejai. Tänapäevast nime on esimest korda kasutatud aastal 1664 (Talic). XVII–XIX sajandil asus seal riigimõis. Nõukogude perioodil ehitati Toliejai välja kui Čiulėnai kolhoosi keskasula. Toona rajati sinna suur seakasvatuskompleks. Toliejai Asula linnulennult Koolimaja Külaväljak 2011 m. surašymas Asula Poola geograafilises sõnastikus Küla portaalis vietoves.Lt
Inglismaa Kirik

Inglismaa Kirik (inglise keeles Church of England) on Suurbritannia riigikirik ja rahvusvahelise Anglikaani Ühenduse emakirik, mille õpetuseks on anglikanism. Kõrgeim vaimulik on Canterbury peapiiskop, kuid kiriku kõrgeim juht (Supreme Governor of the Church of England) on valitsev monarh. Kiriku esiajalugu ulatub 3. sajandil Rooma keisririigi Britannia provintsis tegutsenud kristliku kiriku ja Canterbury Augustinuse 6. sajandi misjoniretkeni Kenti. Varem Rooma-Katoliku Kiriku alla kuulunud Inglismaa Kirik saavutas täieliku iseseisvuse 1534. aastal inglise usupuhastuse käigus, kui paavst Clemens VII keeldus lahutamast inglise kuninga Henry VIII abielu Aragóni Catherine'ist, mispeale Henry VIII survestas parlamenti võtma vastu supremaadiakti, millega inglise monarh kuulutati paavsti asemel kohaliku kiriku kõrgeimaks juhiks. Yorki peapiiskop Iirimaa Kirik Walesi Kirik Lords Spiritual Ametlik koduleht (inglise keeles)
Leonīds Kalniņš

Leonīds Kalniņš (sündinud 13. veebruaril 1957 Tomski oblastis) on Läti sõjaväelane, kindralleitnant. Ta on aastast 2017 Läti Kaitseväe ülem. Ta sündis aastal 1957 Tomski oblastis Pervomaiskoje rajoonis. Ta lõpetas aastal 1975 Dobeles keskkooli. Seejärel lõpetas ta Vilniuse Kõrgema Õhukaitse Raadiotehnilise Kooli ja aastal 1990 Harkivis Marssal Govorovi nimelise Õhukaitse Raadiotehnilise Inseneride Sõjaväeakadeemia. Aastal 1997 alustas ta teenistust Zemessardze 51. pataljonis. 2003. aastal määrati ta luurekoolituse keskuse ülemaks. Aastatel 2003–2005 töötas ta juhtimisõppe juhtimises. 2011. aastal lõpetas ta Ameerika Ühendriikide peastaabi armeekomando kolledžis peastaabi ohvitseride kursuse. 2013. aastal läbis ta kõrgema juhtimiskursuse Balti Kaitsekolledžis Eestis. 27. jaanuaril 2017 määrati ta Läti Riiklike Relvajõudude ülemaks. 2023 Kotkaristi I klassi teenetemärk
Karaiimi keel

Karaiimi keel (karaiimi къарай тили, karaj tili) on turgi keelte kõptšaki rühma kuuluv keel, mida räägivad karaiimid. Karaiimi keeles on laene heebrea keelest. Karaiimi keel on peaaegu välja surnud, seda oskab alla 100 inimese, kes elavad peamiselt Leedus Trakai ümbruses. Karaiimide nooremad põlvkonnad on läinud üle leedu, poola või vene keelele. https://glottolog.org/resource/languoid/id/kara1464 http://www.endangeredlanguages.com/lang/2366 http://languagesindanger.eu/book-of-knowledge/list-of-languages/karaim/