laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Timo Soini

Timo Juhani Soini (sündinud 30. mail 1962 Raumas) on Soome poliitik. Ta oli alates 29. maist 2015 kuni 6. juunini 2019 Juha Sipilä valitsuse välisminister. Timo Soini oli Põlissoomlaste partei esimees 1997–2017. Ta on olnud Euroopa Parlamendi liige ja Espoo linnavolikogu liige. Soini on Soomes tuntud populistliku poliitikuna. Ta oli (2008. aastal) ka Soome Euroopa Liidu liikmesuse vastu. Soini oli põlissoomlaste presidendikandidaat 2012. aasta presidendivalimistel. Ta tuli 1. voorus 4. kohale, kogudes 9,4% häältest. Soini on katoliku kiriku liige aastast 1988. Ta on samasooliste abielu, nendevaheliste suhete registreerimise, abordi ja surmanuhtluse vastu. Ta hindab paavsti antikommunismi ja ateismi eiramist. 2019 Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk Soini ja tema perekond elavad Espoos. Soini on alates 1996. aastast abielus arst Tiina Maarit Soiniga. Neil on poeg Toivo (sündinud 1997) ja tütar Silja (sündinud 1999). Timo Soini. City, 1/2008. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Timo Soini koduleht Tutvustus Eduskunna lehel YLE Elävä arkisto: Timo Soini Arto Nybergi jutusaates sügisel 2008 (soome keeles) Timo Juhani Soini, Soome Vabariigi välisminister, Eesti-Soome suhete edendaja, Vabariigi Presidendi otsusega antud Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk.
UEFA Euroopa Liiga 2010–2011

UEFA Euroopa Liiga 2010–11 hooaeg on Euroopa Liiga teine hooaeg. Varem võistlus oli tuntud UEFA karika nime all. Hispaania klubi Atletico Madrid oli tiitlit kaitsev meister. FC Porto – Moskva Spartak (5:1), (5:2) SL Benfica – PSV Eindhoven (4:1), (2:2) Villarreal CF – FC Twente (5:1), (3:1) Kiievi Dinamo – SC Braga (1:1), (0:0) FC Porto – Villarreal CF (5:1) (2:3) SL Benfica – SC Braga (2:1) (0:1) UEFA Euroopa Liiga finaalmäng toimub 18. mail Dublinis. FC Porto - SC Braga (1:0)
Harilik kartul

Harilik kartul (Solanum tuberosum) on maavitsaliste sugukonna maavitsa perekonda kuuluv üheaastane rohttaim. Hariliku kartuli söögiks tarvitatavat mugulat nimetatakse samuti kartuliks. Kartul kui kultuurtaim on pärit Lõuna-Ameerika läänerannikult. Suuremad kartulitootjad maailmas on Hiina, India, Venemaa, Ukraina ja Ameerika Ühendriigid, kogutoodang 330 mln tonni (2009). Maavitsa perekonda kuulub ligikaudu 200 kartuliliiki. Nende hulgas vähemalt 26 kultuurliiki. Kultuurliikidest kõige tuntum on harilik kartul. Mõningaid teisi kartuliliike kasutatakse aretatavate kartulisortide saagikuse, tärklisesisalduse, külmakindluse ning haigustele ja kahjuritele vastupidavuse tõstmiseks. Harilik kartul on püstiste, kolme- või neljatahuliste, lühikarvaste vartega 30–100 cm kõrgune rohttaim. Mullas arenevad varre muudenditena arvukad mugulad. Lehed on katkestunult paaritusulgjad liitlehed. Viietised õied moodustavad harunenud keerisõisiku ning nad võivad olla valged, sinised, punakas- või sinakasvioletsed. Viljaks on mari, milles on palju seemneid. Mugul moodustub stooloni ehk maa-aluse võsundi tipust, kuhu kogunevad erinevad varuained. Viljad ja roheliseks muutunud mugulad on mürgised. Anti (kartulisort) Ants (kartulisort) Endla (kartulisort) Jõgeva kollane Maret (kartulisort) Piret (kartulisort) Reet (kartulisort) Teele (kartulisort) Tiina (kartulisort) Väike verev Kartuli leht Kartuli vili Kartuli õis kartulitärklis kartulipulp Eesti Entsüklopeedia, 4. köide, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1989. Kartul andmebaasis eElurikkus "Kartuli genoomijärjestus on kirjeldatud" Novaator, 11. juuli 2011 Charles C. Mann: How the Potato Changed the World smithsonianmag.com, november 2011
Mongolid

Mongolid (endanimetus Монгол) on tänapäeva Mongoolias, Hiinas ja Venemaal elav rahvas. Mongoli päritolu inimesi on neis riikides kokku ligikaudu 11 miljonit. Mongoolia elanikest 92,6% on mongolid, keda on kokku umbes 2,8 miljonit. Keskajast kuni uusaja alguseni kuulusid halhimongolid, urjanhaid ja burjaadid idamongolite ning peamiselt Altai piirkonnas elutsevad oiraadid läänemongolite hulka. Mongoli keel on Altai keelte rühma kuuluv mongoli keelerühma idarühma kuuluv keel. Altai keelte rühma arvatakse turgi, mongoli ja tunguusi-mandžu keeled. 2000. aastal loendati Hiina Rahvavabariigis 5,8 miljonit mongolit. Samas loendati 1992. aastal Hiinas vaid 3,6 miljonit mongolit. Enamik neist elab Sise-Mongoolia autonoomses piirkonnas või Liaoningi provintsis, vähemal määral ka lähedastes provintsides. Venemaal kuuluvad idamongolite hulka burjaadid. Läänemongolide seas on Vene Altais elavad oiraadid ning Kaspia põhjakaldal asetsevad kalmõkid, kes moodustavad 53,3% Kalmõkkia autonoomse piirkonna asukaist. Ka tõva ja altai rahvad on mongolitele kultuuriliselt lähedased, ent kõnelevad turgi keeli. Kokku on neid umbkaudu 1 miljon inimest. Väiksemad mongolite kogukonnad on ka USA-s, Tšehhi Vabariigis ja Suurbritannias. Termin mongolid ilmus kroonikaisse esimest korda 8. sajandil, Hiina Tangi dünastia ajal, tähistades üht Shiwei hõimu. Uuesti kerkis see esile 11. sajandi lõpul Khitani valitsusajal. Pärast Liao dünastia langust 1125. aastal sai mongoleist stepi juhtiv hõim, kel oli võim ka Põhja-Hiina üle. Sõjad Jini dünastia ja tatarlastega nõrgestasid neid siiski suuresti. 13. sajandil sai sõnast mongolid üldnimetus suure rühma mongoli ja pooleldi turgi hõimude kohta, kes olid ühendatud Tšingis-khaani võimu alla. Mongolid jätkasid vallutusi ning lõid Mongoli impeeriumi, maailma suurima riigi. Mongolite lähedased sugulasrahvad on kalmõkid, oiraadid, burjaadid, tõvalased ja teised altai keeli kõnelevad rahvad. Usuliselt kuulub enamik mongoleist Tiibeti budismi ja šamanismi formaalselt tengrismi. On ka väiksemaid kristlikke ja islami rühmi. Ajaloost tuntud mongolid on eelkõige kunagise Mongoli impeeriumi, suurkhaan Tšingis-khaan ja impeeriumi järglasriikide valitsejad: Hubilai, Subotai jt.
Plaan Delta

"Plaan Delta" on ansambli Dagö kuues stuudioalbum, mis ilmus 2011. aasta märtsis. "Plaan Delta" – 5:08 "Migreen" – 4:33 "Kultuuripealinn" – 3:58 "Taastusravi" – 3:46 "Minu Eesti" – 3:52 "Korfu" – 3:46 "Klaipeda" – 3:48 "Peldikus veedetud aastad" (muusika ja sõnade autor Peeter Rebane) – 3:59 "Ei lase olla" (muusika autor Peeter Rebane, sõnade autor Lauri Saatpalu) – 3:12 "Festival" – 4:48 "Hakkaja" (muusika autor Peeter Rebane, sõnade autor Lauri Saatpalu) – 6:01 "Veneetsia" – 4.07 Muusika ja sõnade autor on Lauri Saatpalu, v.a neil lauludel, millel on teisiti märgitud. Peeter Rebane – kitarrid ja vokaal Henno Kelp – bass, kontrabass ja vokaal Kristjan Priks – löökpillid ja vokaal Tarvi Kull – klahvpillid ja vokaal Lauri Saatpalu – vokaal Dagmar Oja – vokaal, laulude nr 4 ja 8 seade Ingrid Lukas – vokaal, laulu nr 7 seade Otto-Karl Vendt – trompet laulus nr 6 Album lindistati ja miksiti Pärnus, Muusik Stuudios, v.a Ingrid Lukase vokaal, mis salvestati Šveitsis, ning Dagmar Oja vokaal ja Otto-Karl Vendti trompetimäng, mis salvestati mõlemad Lumus Stuudios. Plaadiümbrise kujundas Asko Künnap. Plaan Delta andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles)
Noisebleed

Noisebleed on Tallinnas tegutsev rokkbänd. Noisebleedi (endise nimega B.A.G) lõid 6. septembril 2006 kitarrist Grigori Rõzuki ja laulja Artjom Savitski. Kuu hiljem liitus bändiga trummar Brain Norralt. Noisebleed andis oma esimese avaliku kontserdi 20. oktoobril 2006. 21. oktoobril 2006 kutsuti bändi bassist Hannes Agur Vellend, kes kutse vastu võttis. Paar kuud hiljem liitus bändiga Hannese klassivend Kristjan Sootalu, kes hakkas Noisebleedis mängima teist kitarri. Noisebleed saavutas 2008. aasta üritusel "Vägivallata Noorus" Koolibändi võistlusel 1. koha. 2011. aasta jaanuaris avaldas Noisebleed oma esimese minialbumi "Here To Stay", millel on viis lugu Artjom Savitski (1992) – vokaal Silver Siiak (1991) – kitarr Kristjan Sootalu (1992) – rütmikitarr Brain Norralt (1992) – trummid Hannes Agur Vellend (1993) – basskitarr [1] Noisebleed MySpace'is Noisebleed avaldas Eesti Laulu võistlusloo
Mõisavald

Mõisavald oli 17. sajandil Eestis ja Lätis haldusüksuseks muutunud mõisa ümbritsev talupoegadega asustatud mõisa territoorium ning mõistet mõisavald kasutati eraldamaks talupoegade elamispiirkondi mõisaomanike kasutatud mõisasüdamest, kus asusid häärber ja mõisa abihooned. Mõisavalda nimetati eesti keeles lühidalt vallaks. Vald tänapäevases mõistes kui haldusüksus loodi Eestimaal juriidiliselt 1816. a talurahvaseadusega, Liivimaal 1819. aastal kehtima hakanud talurahvaseadusega, Kuramaa kubermangus aastal 1817. Valla kui talurahva omavalitsusüksuse tekkimine algas koos vallakohtu moodustamisega, kuid vald (seaduse sõnastuses möisakoggodus) jäi endiselt mõisniku kontrolli alla. Mõisniku meelevallas oli valla üldkoosoleku kokkukutsumine ja mõisnik kinnitas ka vallakoosoleku otsused. Valla tähtsaim ametimees oli vallatalitaja, kes teostas ka kõik arve- ja kirjavahetuse ning vallaelanike registreerimise ja liikumistearvestuse. Mõisa haldusvõim valla üle kadus alles 1866. aasta vallaseadusega ja asendati Venemaa keisririigi asutuste järelevalvega. Vallaseaduse alusel 1866. aastal moodustatud valdade piirid ei kattunud paljudel juhtudel endiste mõisapiiridega, sest mitmed väiksed mõisapiirkonnad liideti järgnevalt üheks vallaks. mõis kihelkond maakond kreis kubermang
Valgustustihedus

Valgustustihedus (ingl k illuminance) ehk valgustatus ehk valgustustugevus on valgussuurus, mis väljendab valgustatava pinna ühikule langevat valgusvoogu. Valgustustiheduse ühik on luks, kusjuures 1 lx = 1 lm/m2. Seega kui 1 ruutmeetri suurusele pinnale langeb valgusvoog 1 luumen, siis on selle pinna valgustustihedus 1 luks. valgustustihedus E (pinna punktis) on antud punkti sisaldavale pinnaelemendile langeva valgusvoo dΦ ja selle elemendi pindala dA jagatis: E = d Φ d A . {\displaystyle E\,=\,{\frac {\mathrm {d} \Phi }{\mathrm {d} A}}.} Juhul kui valgustustihedus on pindala A ulatuses konstantne, pole vaja diferentsiaalsuurusi kasutada ja valgustustiheduse saab arvutada valemiga E = Φ A . {\displaystyle E\,=\,{\frac {\Phi }{A}}.} Seesama lihtne valem on kasutatav samuti siis, kui valgusvoog pinna eri punktides pole küll ühesuurune, kuid Φ väljendab valgusvoo keskmist väärtust. Valgustustihedust saab avaldada ka pinda valgustava allika valgustugevuse I kaudu: E = I r 2 ⋅ cos ϑ , {\displaystyle E\,=\,{\frac {I}{r^{2}}}\cdot \cos \,\vartheta ,} kus r on valgustatava pinna kaugus valgusallikast, ϑ on nurk pinna normaali (ristsirge) ja valgusallika suuna vahel. Nagu valemist näha, väheneb valgustustihedus koos kauguse r ruuduga. Valem kehtib punktvalgusallika korral (selliseks allikaks võib lugeda nt läbipaistva kolviga lambi hõõgniidi). Laevalgusti jaotab valgusvoo 500 luumenit ühtlaselt alumisse poolruumi (ruuminurka Ω = 2π steradiaani), siis valgustugevus selles poolruumis I = Φ Ω = 500   l u u m e n i t 2 π   s t e r a d i a a n i = 80   k a n d e l a t {\displaystyle I\,=\,{\frac {\Phi }{\Omega }}\,=\,{\frac {500\ \mathrm {luumenit} }{2\,\mathrm {\pi } \ \mathrm {steradiaani} }}\,=\,80\ \mathrm {kandelat} } ja valgustustihedus valgusti all nt 1.8 m kaugusel asuva laua pinnal normaali suunas (ϑ = 0) E = 80 1 , 8 2 ⋅ cos 0 ∘ = 25   l x . {\displaystyle E\,=\,{\frac {80}{1,8^{2}}}\cdot \,\cos \,0^{\circ }\,=\,25\ \mathrm {lx} .} Kui sama valgusvooga (500 lm) valgusallikas on laualambis, mis jaotab valgusvoo 90-kraadise nurga all (vastavalt ruuminurgas Φ =1,842 sr), siis valgustugevus I = 500/1,842 = 272 cd ning valgustustihedus pinna punktis, mis on valgusallikast 0,75 m kaugusel ja kiirtekimp langeb sellesse punkti nurga all ϑ = 45° (cos 45° = 0,707), E = 272 0 , 75 2 ⋅ 0 , 707 = 342 l x . {\displaystyle E\,=\,{\frac {272}{0,75^{2}}}\cdot 0,707\,=\,342\,\mathrm {lx} .} Valgustustihedus maapinnal selge taeva korral suvel – 20 000 lx; filmivõtetel stuudios – 10 000 lx; lugemiseks ja kirjutamiseks, arvutitööks – 300 kuni 500 lx, peentöödeks kuni 1500 lx; üldvalgustuseks elutoas või köögis – 200 lx, trepikojas – 150 lx, esikus – 100 lx; tänavalgustuseks – 5–10 lx; küünalal 1 m kaugusel – 1 lx. Valgustustihedust mõõdetakse luksmeetriga. Fotomeetria Eesti standard EVS-EN 12665:202. Valgus ja valgustus: Põhioskussõnad ja valgustusnõuete valiku alused
27 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 27 sõidab Harkujärve küla ja Laagri aleviku vahel läbides Väike-Õismäed, Mustamäed ja Nõmmet. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub kõigil päevadel. Liin 27 on töös iga päev, tööpäevadel valdavalt iga pooltund, tipptunni ajal kolm korda tunnis. Nädalavahetusel teenindab Tallinna Linnatranspordi AS liini sagedusega 1 või 2 korda tunnis.Väljumised 30-70 minuti tagant Liini on pikendatud mõlemalt poolt viimase 15 aasta jooksul, seega kuigi bussiliin on märgitud kui Harkujärve–Laagri alevik, siis tegelikult sõidab buss nendest peatustest pikemalt. Bussiliini pikendati 2007. aasta 12. veebruaril esialgsest Harkujärve peatusest edasi Oja tee peatuseni, lisades 5 uut peatust Harku vallas. Samuti lisati mõlema suuna peale kokku 5 uut peatust Laagri suunal: 1. detsembril aastal 2012 pikendati teenindust Veskimöldre elamurajooni Laaniku peatuseni. Hilisem muudatus on seoses Pärnu maantee ja Veskitammi tänava ristmiku rekonstrueerimisega, kui 1. oktoobrist 2019. aastal alates ei teeninda bussiliin Harkujärve suunal enam Laagri peatust. Bussiliin 27 marsruudi pikkus suunal Harkujärve–Laagri alevik on 17,3 km 28 peatusega ning vastupidisel suunal 19,7 km, peatudes 32-s bussipeatuses. Suunal Harkujärve–Laagri alevik on marsruut järgmine: Sütemetsa tee, Kiriku tee, Järvekalda tee, Paldiski maantee, Õismäe tee, A.H.Tammsaare tee, Ehitajate tee, Pärnu maantee, Veskitammi tänav ja Möldre tee. Tallinna ühistranspordiliinid "Sõiduplaanid". Tallinna Transpordiamet. Vaadatud 18.06.2020. "Tallinnas muutub bussi number 27 marsruut ja bussi number 50 sõidugraafik". Postimees Tarbija. 8. veebruar 2007. Vaadatud 18.06.2020. "Alates detsembrist muutub ühissõidukite liinikorraldus". Tallinna Transpordiamet. 27. november 2012. Vaadatud 18.06.2020.[alaline kõdulink] "Bus route 27 on the map of Tallinn". Wikiroutes. 14. november 2016. Vaadatud 18.06.2020. 27. bussiliini sõiduplaan Tallinna linna veebilehel
Evald Tordik

Evald Tordik (26. september 1923 Saru vald, Võrumaa – 5. jaanuar 1989 Tartu) oli eesti ooperilaulja (bass). Ta lõpetas 1949. aastal Eesti Riikliku Teatriinstituudi ja 1958. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Aleksander Arderi lauluklassi. Aastatel 1950–1953 oli represseerituna Nõukogude Liidu vangilaagris. 1957. aastast kuni surmani 1989 töötas Vanemuise ooperisolistina ning 1953–1957 Eesti Raadio Segakoori solistina; töötas solistina ka TPI naiskooris (nüüdne TTÜ Akadeemiline Naiskoor) ja meeskooris Gaudeamus. Andis tihti soolokontserte koos pianist Viiva Väinmaaga. Evald Tordik on maetud Tartu Vana-Jaani kalmistule. Kolme aastakümne vältel laulis ta 70 muusikalavastuses, sh poolesajas ooperis. Ta oli laia haardega laulja, kellel õnnestusid hästi nii koomilised kui ka süvapsühholoogilised, tõsised, põhjalikku analüüsi nõudvad rollid. Oli hinnatud solist suurvormide ettekandel, sh Mozarti "Reekviemi" esiettekanne NSV Liidus (1956; dirigent Roman Matsov), Šostakovitši XIV sümfoonia, Beethoveni "Missa solemnis" (1962, 1970) ja Bachi Missa h-moll (1968). Mehis (Eugen Kapp "Tasuleegid") 1956 Estonias Eremiit (Carl Maria von Weber "Nõidkütt") 1957 Vaho (Evald Aav "Vikerlased") 1958 Voorimees Pukk (Boris Kõrver "Laanelill") 1959 Don Alfonso (Mozart "Cosi fan tutte") 1959 Mölder (Aleksandr Dargomõžski "Näkineid") 1960 Vaarao (Verdi "Aida") 1961 Mendoza (Prokofjev "Kihlus kloostris") 1962 Vanapagan (Riho Päts "Kaval-Ants ja Vanapagan) 1962 Tommaso (Eugen d'Albert "Madalik") 1963 Kontšak (Borodin "Vürst Igor") 1963 Mefisto (Gounod "Faust") 1965 Falstaff (Nicolai "Windsori lõbusad naised") 1965 Sparafucile (Verdi "Rigoletto") 1966 Vana sunnitööline (Šostakovitš "Katerina Izmailova") 1966 Ülempreester (Ojakäär "Kuningal on külm") 1967 Kapten (Tamberg "Raudne kodu") 1967 Kõrtsmik (Ernesaks "Tormide rand") 1967 Vestmann (Kõrver "Mees pisuhännaga") 1968 Zuniga (Bizet "Carmen") 1969 Kindral (Prokofjev "Õnnemängija") 1970 Friesner (Tubin "Barbara von Tisenhusen") 1971 Kreon (Cherubini "Medeia") 1971 Gremin (Tšaikovski "Jevgeni Onegin") 1973 Rocco (Beethoven "Fidelio") 1974 Dulcamara (Donizetti "Armujook") 1974 Geronimo (Cimarosa "Salajane abielu") 1976 Tšerevik (Mussorgski "Sorotšintsõ aastalaat") 1976 Tristan (Flotow "Martha") 1976 Basilia (Rossini "Sevilla habemeajaja") 1983 Bartolo (Mozart "Figaro pulm") 1983 Loots (Kangro "Ohver") 1983 Norton (Rossini "Abieluveksel") 1984 1969 kirikumõisa rentnik (Kevade) Evald Tordik, bass (Eesti Raadio 2003; CD) 1967 – II preemia, Eesti NSV lauljate võistlus Tema abikaasa oli Vanemuise teatri kauaaegne ooperisolist, muusikateadlane ja õppejõud Vivian Tordik (1933). Nende lapsed on laulja Liina Tordik (1966) ning kunstnik ja restauraator Jaanus Tordik (1961). Evald Tordiku haud
Vallo Toomet

Vallo Toomet (sündinud 24. veebruaril 1960 Otepääl) on eesti ajakirjanik ja suhtekorraldaja. Ta lõpetas 1977. aastal Nõo Keskkooli ja 1982. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi. Aastatel 1991–1992 töötas ta Eesti Televisioonis reporteri ja saatejuhina, seejärel kuni 1995. aastani Reklaamitelevisioonis toimetajana. Aastatel 1995–1997 oli ta ETV uudistetoimetuse juhataja. Ta on olnud muu hulgas TV1 ja Tallinna Sadama nõukogu liige. 2004. aastal mõisteti ta süüdi ümbrikupalkade maksmises TV1 töötajatele. Alates 2001. aastast töötas Vallo Toomet Eesti Päevalehes; esialgu oli ta majandustoimetuse juht ja alates 2007. aastast uudistejuht. Alates aprillist 2011 märtsini 2012 oli ta Eesti Päevalehe peatoimetaja. 2012. aastal oli ta kaks kuud majandusajakirja Forbes eestikeelse väljaande peatoimetaja.. 2012. aasta lõpus sai ta Eesti Kaitseväe teavitusosakonna ülema asetäitjaks ja 2014. aastal kaitseväe peastaabi strateegilise kommunikatsiooni osakonna juhatajaks. Tiina Toomet on Vallo Toometi abikaasa. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. jaanuar 2005. Vaadatud 8. aprillil 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Toomet lahkus Forbesi peatoimetaja kohalt liigse pinge tõttu, Postimees, 3. august 2012. Eesti Kaitseväe koduleht
Atifete Jahjaga

Atifete Jahjaga (sündinud 20. aprillil 1975 Gjakovës) on Kosovo politseiametnik ja poliitik. Ta oli 7. aprillist 2011 kuni 7. aprillini 2016 Kosovo president. Ta ei kuulu ühtegi parteisse. Enne presidendiks saamist oli ta Kosovo politseiameti asejuht. Presidendi kantselei koduleht
Mahamadou Issoufou

Mahamadou Issoufou (sündinud 1952) on Nigeri poliitik, kes oli 7. aprillist 2011 kuni 2. aprillini 2021 Nigeri president. Ta on hariduselt insener ja on töötanud mäetööstuses. Mahamadou Issoufou on erakonna Nigeri Partei Demokraatia ja Sotsialismi eest esimees. 17. aprillist 1993 kuni 28. septembrini 1994 oli ta Nigeri peaminister. Aastatel 1995–1996 oli ta parlamendi esimees. Alates 1999. aastast kuni presidendiks valimiseni oli ta opositsiooniliider. Mahamadou Issoufou on kandideerinud alates 1993. aastast kõikidel presidendivalimistel. Märtsis 2011 peetud presidendivalimiste teises voorus sai ta umbes 58 protsenti häältest ja valiti presidendiks. Märtsis 2016 valiti ta presidendiametisse tagasi. Tema teine ametiaeg algas 2. aprillil 2016.
Birgit Nilsson

Märta Birgit Nilsson (17. mai 1918 – 25. detsember 2005) oli rootsi ooperilaulja, sopran. Ta asutas fondi, mille varadest antakse alates 2009. aastast välja miljoni USA dollari suurust Birgit Nilssoni auhinda. Birgit Nilssoni on kujutatud 2016. aastal käibele lastud Rootsi 500-kroonisel pangatähel. 1966. aastal pälvis ta Léonie Sonningi muusikaauhinna.
Põhjamaade Energiauuringute Keskus

Põhjamaade Energiauuringute Keskus (inglise keeles Nordic Energy Research, rootsi keeles Nordisk Energiforskning) on Põhjamaade Ministrite Nõukogu alluvuses töötav organisatsioon, mis toetab Põhjamaade energiaalast koostööd ja rahastab selles vallas tehtavaid uuringuid. Toetatakse ühisprojekte, mis edendavad uuendusmeelseid, keskkonnasäästlikke ja jätkusuutlikke lahendusi, sealhulgas taastuvenergia, energia tootmise ja kasutamise tõhustamise, vesinikuenergia kasutuselevõtu, energiaturgude integreerimise ja kliimamuutuste uurimise vallas. Põhjamaade Energiauuringute Keskus tegeleb lisaks rahastamisele ka projektide kooskõlastamise ja nõustamisega. Põhjamaade energiauuringute programmi alustati 1985. aastal; 1999. aastal loodi selle põhjal Põhjamaade Energiauuringute Keskus. Keskuse peakorter asub Oslos. Keskuse tegevjuht on Klaus Skytte. Varem on seda juhtinud näiteks Anne Cathrine Gjærde. Põhjamaade Energiauuringute Keskus toimib koos NordForski ja Põhjamaade Innovatsioonikeskusega Põhjamaade Tippteaduse Algatuse sekretariaadina. "Nordisk Energiforskning". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. oktoober 2009. Vaadatud 8. aprillil 2011. Top-level Research Initiative Koduleht Põhjamaade Energiauuringute Keskuse põhikiri
Anne Cathrine Gjærde

Anne Cathrine Gjærde on norra tehnikateadlane. Ta on lõpetanud 1987. aastal Norra maaülikooli magistrikraadiga füüsika alal ning kaitsnud samas 1994. aastal doktoriväitekirja elektrotehnika alal. 2009–2014 töötas ta Põhjamaade Energiauuringute Keskuse direktorina ja alates 2018. aastast töötab ta Norra maaülikoolis. LinkedIn Intervjuu Anne Cathrine Gjærdega lehel Research-europe.com (inglise keeles)
Ingvar Kamprad

Feodor Ingvar Kamprad (30. märts 1926 – 27. jaanuar 2018) oli rootsi ettevõtja, IKEA asutaja. Aastal 2010 paigutas Forbes Kampradi maailma rikkaimate inimeste edetabelis 11. kohale. http://www.forbes.com/lists/2010/10/billionaires-2010_The-Worlds-Billionaires_Rank.html
Raudjas

Raudjas võib tähendada: Raudjas, perekonnanimi Raudjas, hobuste värvus
Oscar Temaru

Oscar Manutahi Temaru (sündinud 1. novembril 1944 Faa'as Tahitil) on Prantsuse Polüneesia poliitik, viiekordne Prantsuse Polüneesia president (2004, 2005–2006, 2007–2008, 2009 ja 2011–2013). 1960. aastatel osales ta Prantsuse mereväes Alžeeria sõjas. 1970. aastatel vastustas ta häälekalt Prantsusmaa tuumakatsetusi Polüneesias. 1977. aastal asutas ta iseseisvusmeelse Polüneesia Vabastusrinde, millest 1983. aastal sai Tavini Huiraatira.
Rauno Remme

Rauno Remme (26. jaanuar 1969 Tallinn – 15. märts 2002 Tallinn) oli üks esimesi Eesti multimeediakunstnikke.[viide?] Ta on helilooja, kelle loomingus muusikaga võrdsel kohal seisavad visuaalsed ja multimediaalsed kontseptsioonid. Ta on loonud muusikat kammeransamblitele ja sümfooniaorkestrile, elektroonilisi, elektroakustilisi ning video- ja multimeediateoseid, heli- ja videoinstallatsioone ning filmi- ja näidendimuusikat. Rauno Remme oli alates 1993. aastast tegutseva Eesti Muusikaakadeemia elektronmuusika stuudio rajaja. Rauno Remme õppis Tallinna Muusikakeskkoolis klaverit (aastatel 1975–1983, õpetaja Ülle Sisa), oboed (1980–1983, õpetaja Tulike Loorits), muusikateooriat ja heliloomingut (1980–1986, õpetajad Heino Lemmik ja Alo Põldmäe). Aastal 1991 lõpetas ta Jaan Räätsa juhendamisel cum laude Tallinna Konservatooriumi kompositsiooni erialal. Aastatel 1996–1997 õppis ta lisaks Tallinna Pedagoogilises Ülikoolis filmi- ja videokunsti ning läbis Eesti Kunstiakadeemias multimeediakursuse. Muusikaõpinguid jätkas Rauno Remme Eesti Muusikaakadeemia magistrantuuris Erkki-Sven Tüüri ja Lepo Sumera juhendamisel, kuid ei lõpetanud. Ta käis end korduvalt täiendamas Helsingi Ülikoolis ja Sibeliuse Akadeemias, aastal 1992 võttis ta osa uue muusika suvekursustest Darmstadtis. Aastal 1994 tutvus ta New Yorgi Ülikooli stuudioga ning samal aastal osales multimeediaekspositsiooniga Ohio Northern Universitys. Aastal 1996 sai tema videoteos „Piilutorn” Kaasaegse Kunsti Eesti Keskuse näitusel „Eesti kui märk” ühe peapreemiatest. Aastatel 1989–1992 tegutses Remme Tallinna Konservatooriumi helikabineti juhatajana, kuni aastani 1999 oli ta EMA elektronmuusika stuudio juhataja ning kuni 2001. aastani samas õppejõud. Samuti tegutses ta helirežissöörina (Klesment Audio Productions/ARM Music, 2000–2001). Tema abikaasa oli muusikakriitik Anneli Remme. IN MEMORIAM: Rauno Remme 26.01.1969 – 15.03.2002 Eesti Päevaleht, 19. märts 2002 http://lizard.artun.ee/~rauno/Rauno.html Politsei lõpetab helilooja Rauno Remme surma uurimise Helilooja Rauno Remmet meenutades http://www.emic.ee/helilooja/raunoremme http://naistemaailm.ee/index.php?module=article&id=8172 http://www.koolielu.edu.ee/eesti_muusika/composers/remme/elu.htm