laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Teehöövel

Teehöövel (ka greider) on pinnase kaevamise, teisaldamise ja tasandamise masin, mis liigitatakse rasketehnika hulka. Enamik kasutuses olevaid teehöövleid on motoriseeritud ehk neid võib kutsuda ka "mootoriga teehöövliteks". Enne teehöövleid tegid töö hobused ja traktorid. Tüüpilistel teehöövlitel on kolm telge: juhttelg, tera ning seejärel kabiin ja mootor tagatelje kohal. Tera laius võib olla 2,50–7,39 m ning peale tera tõstmise ning langetamise, saab seda pöörata nii horisontaalselt kui ka vertikaalselt. Mootori standardvõimsused on 93–373 kW (125–500 hobujõudu). Samuti võivad teehöövlid olla väga erineva lisavarustusega mis sõltub tööoludest, näiteks maa-alused kaevandustööd. Esimene iseliikuv teehöövel valmis 1920. aastal Russell Graderi nimelises ettevõttes. Esimene kummist rehvidega teehöövel valmis 1931. aastal ning sai nimeks Caterpillar Auto Patrol. Eestisse sattusid kaks esimest teehöövlit esmakordselt 1926. aasta juunis, nendeks olid Stockholmis valminud teehöövlid mudelinimega Bitvargen. See sündmus aitas kaasa tugevalt Eesti teedeehituse ja teehoolduse arengule. Esimene Eestis projekteeritud teehöövel V-1 valmis 1948. aastal Paide masinatehases. Seda tüüpi teehöövleid valmistati Nõukogude Liidus 122 tükki. Kiire ja kvaliteetse töö tarbeks sobib iga greider oma piirkonda. Teehöövleid liigitatakse oma olemuse järgi: mehaanilisteks hüdraulilisteks Sisepõlemismootorite järgi liigitatakse neid järgmiselt: kerge (mootori võimsus kuni 75 hj) keskmine (mootori võimsus kuni 100 hj) raske (mootori võimsus kuni 180 hj) üliraske (mootori võimsus üle 400 hj) "John Deere Motor Grader Technology". deere.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 18.07.2021. Vaadatud 16.07.2021. "Teehöövel Bivargen-Eesti teedeajaloo jäämurdja" (PDF). Horisont 2/2017. Vaadatud 16.07.2021. Olev Kenk (14.10.2021). "Maanteemuuseum taastab 1948. aastal Eestis ehitatud teehöövlit". ERR. Vaadatud 27.12.2021. "Mis on greider: klassifikatsioon ja ulatus". et.man_trailer.com. Vaadatud 13.06.2021.[alaline kõdulink]
Michael Gregoritsch

Michael Gregoritsch (sündinud 18. aprillil 1994 Grazis) on Austria jalgpallur, kes mängib ääremängija või ründajana Saksamaa kõrgliigaklubis Freiburg ja Austria jalgpallikoondises. Austria kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2009–10 Kapfenberger SV meeskonnas. 2011. aasta juunis sõlmis ta lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga TSG 1899 Hoffenheim, kuid ta mängis vaid Hoffenheimi reservmeeskonnas või laenul teistes klubides: 2011–2012 oli ta laenul Kapfenbergeris, 2013–2014 Saksamaa esiliigaklubis FC St. Pauli ja 2014–15 Saksamaa esiliigaklubis VfL Bochum. 2015. aastal liitus ta Saksamaa kõrgliigaklubiga Hamburger SV. Esimese värava Saksamaa kõrgliigas lõi Gregoritsch 22. septembril 2015 mängus FC Ingolstadti vastu. Oma esimesel hooajal Saksamaa kõrgliigas lõi ta viis väravat. 2017. aastal siirdus Gregoritsch FC Augsburgi. Hooajal 2017–18 lõi ta Saksamaa kõrgliigas 13 väravat. Hooaja 2019–20 teises pooles oli ta Augsburgist laenul Schalkes. 2022. aasta juulis sõlmis ta lepingu Freiburgiga. Austria jalgpallikoondises debüteeris Gregoritsch 5. septembril 2016 MM-i valikmängus Gruusia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 27. märtsil 2018 sõprusmängus Luksemburgi vastu. 2021. aasta Euroopa meistrivõistluste esimeses alagrupimängus 13. juunil lõi ta värava Põhja-Makedoonia vastu.  Michael Gregoritsch – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Louis Schaub

Louis Schaub (sündinud 29. detsembril 1994 Fuldas) on Saksamaal sündinud Austria jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Saksamaa esiliigaklubis Hannover 96 ja Austria jalgpallikoondises. 2007. aastal ühines ta Austria klubiga Viini Rapid, mille meeskonnas ta debüteeris Austria kõrgliigas 2012/2013. hooajal. Aastatel 2014–2016 saavutas ta Viini Rapidiga Austria kõrgliigas kolmel hooajal järjest teise koha. 2018. aastal ühines jalgpalliklubiga 1. FC Köln, millega tuli 2018/2019. hooajal Saksamaa esiliiga võitjaks. 20. oktoobril 2019 mängus Paderborni vastu lõi Schaub Saksamaa kõrgliigas oma esimese värava. 2019/2020. hooaja teises pooles oli ta laenul Hamburgeris ja 2020/2021. hooajal seejärel Šveitsi kõrgliigaklubis FC Luzern. 2022. aasta juulis asus ta mängima Hannover 96-s. Austria jalgpallikoondises tegi Schaub debüüdi 6. oktoobril 2016 MM-i valikmängus Walesi vastu ja lõi koondisekarjääri esimese värava 5. septembril 2017 mängus Gruusia vastu. Ta kuulus Austria koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Tema isa Fred Schaub mängis mitmes Saksamaa klubis. https://int.soccerway.com/players/louis-schaub/159823/. Vaadatud 17.06.2021 "Wie der Vater, so der Sohn: Schaub spielt für Hannover". kicker (saksa). Vaadatud 1. juulil 2022. https://www.transfermarkt.com/louis-schaub/nationalmannschaft/spieler/147485/verein_id/3383. Vaadatud 17.06.2021  Louis Schaub – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Saša Kalajdžić

Saša Kalajdžić (sündinud 7. juulil 1997 Viinis) on Austria jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa kõrgliigaklubis Wolverhampton Wanderers ja Austria jalgpallikoondises. Aastatel 2017–2019 mängis ta Austria kõrgliigas Mödlingi Admira Wackeri meeskonnas. 2019. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Stuttgartiga, mis mängis toona veel Saksamaa esiliigas. Saksamaa esiliigas debüteeris ta alles 2019–20 hooaja lõpus ning lõi 21. juunil 2020 mängus 1. FC Nürnbergi vastu oma ainsa värava sel hooajal. Samal hooajal kindlus ta Stuttgardiga pääsu Saksamaa kõrgliigasse. Saksamaa kõrgliigas lõi Kalajdžić esimese värava 19. septembril 2020 mängus SC Freiburgi vastu. Hooajal 2020–21 lõi ta Saksamaa kõrgliigas 16 väravat, millega oli ta sel hooajal klubi suurim ja kogu liiga arvestuses paremuselt kuues väravakütt. 2022. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Wolverhampton Wanderersiga. Inglismaa kõrgliigas tegi ta debüüdi 3. septembril 2022 mängus Southamptoni vastu, kuid sai selles mängus vigastada ja sel hooajal kordagi enam väljakule ei pääsenud. Uuesti pääses ta Wolverhamptoni meeskonnas platsile 2023/24. hooaja avamängus 14. augustil Manchester Unitedi vastu. Austria jalgpallikoondises debüteeris Kalajdžić 14. oktoobril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Rumeenia vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 25. märtsil 2021 MM-i valikmängus Šotimaa vastu. 2021. aasta Euroopa meistrivõistluste kaheksandikfinaalis lõi ta värava Austria vastu. "Kalajdzic completes Wolves move". Wolverhampton Wanderers FC. 31. august 2022. Vaadatud 31. augustil 2022. Howarth, Matthew (3. september 2022). "Wolverhampton Wanderers 1–0 Southampton: Daniel Podence earns hosts first league win of season". BBC Sport. Procter, Tom (5. september 2022). "Wolves striker Sasa Kalajdzic to undergo surgery for torn ACL". Molineux News.
SOCIMI 821

SOCIMI 821 on Itaalia püstolkuulipilduja, mida 1980. aastatel tootis Milanos asuv ettevõte Socimi (Società Costruzioni Industriali Milano, SpA). Relv põhineb Iisraeli Uzi disainil. Kinnise kabaga Lahtise kabaga "Archived copy". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. september 2010. Vaadatud 8. november 2014.{{cite web}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Probert Encyclopaedia entry The SOCIMI Weapons System on the 12/2003 issue of Small Arms Review SOCIMI Type 821-SMG video
Delta Burke

Delta Burke (õieti Delta Ramona Leah Burke; sündinud 30. juulil 1956 Orlandois Florida osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.  Delta Burke – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Delta Burke andmekogus IMDb (inglise)
Jaan Lentsius

Jaan Lentsius (11. november 1944 Tartu – 2. jaanuar 1993 Pärnu) oli eesti korvpallur. Jaan Lentsius lõpetas 1963. aastal Tartu 3. Keskkooli (praegune Tartu Raatuse Kool) ja 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Koolipõlves harrastas ta ka ujumist, ratsutamist ja kergejõustikku. Jaan Lentsius oli 191 cm pikk, tema treener oli Ilmar Kullam. Lentsius tuli tolleaegse TRÜ meeskonna koosseisus kaheksal korral Eesti meistriks (1969–1978), võitis mitu hõbe- ja pronksmedalit ning Eesti karika. NSV Liidu rahvaste spartakiaadil 1967. aastal sai Eesti meeskonnaga hõbemedali ja 1971. aastal pronksmedali. NSV Liidu meistrivõistlustel osales Kalevi esindusmeeskonna koosseisus, kellega võitis mitu 4., 5. ja 6. kohta. Lisaks oli ta 1969. aastal NSV Liidu ametiühingute meister ja võitis meeskonnaga mitu korda Baltimaade karika. Jaan Lentsius kuulus 15 aastat (1964–1978) Eesti koondisse ja Kalevi meeskonda, ta oli valitud ka võistkonna kapteniks. Meistersportlase nimetuse sai ta 1967. aastal. Lentsius töötas hiljem Pärnu Kolhooside Ehituskontoris tehnoloogiainsenerina. Pärast autoõnnetust 1981. aastal jäi ta I grupi invaliidiks, kuid jätkas töötamist tööjaotajana ning juhendas asutuse korvpallimeeskonda. Jaan Lentsius, tulemused Jaan Lentsius, ESBL "Eesti korvpall" Portreed. Vello Lään, Märt Ibrus. Eesti Korvpalliliit 2006. Jaan Lentsius, šarž Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum Jaan Lentsius – Basket.ee
Tamara van Ark

Tamara van Ark (sündinud 11. augustil 1974 Haagis) on Hollandi poliitik, ta on erakonna Rahvapartei Vabaduse ja Demokraatia Eest liige. Ta on 9. juulist 2020 Hollandi tervishoiuminister. Ta on lõpetanud Erasmuse Rotterdami Ülikooli avaliku halduse erialal, aastal 1998 omandas ta seal doktorikraadi. Ta oli aastatel 2012–2017 Hollandi parlamendi alamkoja liige. 26. oktoobrist 2017 kuni 9. juulini 2020 Hollandi sotsiaal- ja tööhõive ministeeriumi riigisekretär (eesti mõttes kantsler). 9. juulist 2020 on ta Hollandi tervishoiuminister. Ta on kahe tütre ema ning ta on abielus Elbert Dijkgraafiga
Sean McMeekin

Sean McMeekin (sündinud 10. mail 1974 Idaho osariigis) on ameerika ajaloolane, kes on keskendunud 20. sajandi alguse Euroopa ajaloole, eriti Esimese maailmasõja ajenditele ning Venemaa ja Osmanite impeeriumi rollile. Praegu on ta New Yorgi osariigis Bardi kolledžis Euroopa ajaloo ja kultuuri professor.
Albaania isopolüfoonia

Albaania isopolüfoonia on albaania rahvamuusika traditsiooniline osa ning on sellisena kantud UNESCO vaimse kultuuripärandi nimekirja.
Jiříkov

Jiříkov (saksa keeles Georgswalde) on linn Tšehhis Ústí maakonnas Děčíni ringkonnas. Jiříkov asub Saksamaa piiri ääres, teisel poole piiri on Ebersbach-Neugersdorf. Asulat on esmamainitud 1346. aastal. Jiříkov sai alevi staatuse 1753. aastal ja linnaõigused 1914. aastal. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Z historie města Jiříkov Město Jiříkov
Fibo kergplokk

Fibo kergplokk on ehitusplokk, mida valmistatakse kergkruusa, tsemendi ja vee segust. Valmis segu juhitakse segistist vormidesse, kus vibropressmenetlusel toimub plokkide vormimine. Fibo kergplokke toodetakse kahe survetugevusega, 3 MPa ja 5 MPa. Fibo kergplokke kasutatakse nii kandvates kui ka mittekandvates seintes. Plokk leiab kasutust nii välis- kui siseseintes. Sõltuvalt pinnasest kasutatakse Fibo kergplokke ka vundamentide ladumisel. Plokkide avatud struktuuri tõttu tuleb laotud välissein või seinad krohvida. Fibo taldmiku plokk on välja töötatud lintvundamendi taldmiku tegemiseks. Hariliku 350 mm ploki mõõtu taldmikuploki eripäraks on ploki pealmisel pinnal asetsev 50 mm sügavune monolitiseerimissüvend. Vundamendi taldmiku valmistamiseks tuleb taldmiku plokid paigaldada nii, et süvend nendes jätkuks, sellisel juhul on võimalik süvend armeerida ja betoneerida. Betoneerimisel peavad armatuurvardad olema paigaldatud nii, et need asetseksid betooni sees ilmastiku eest kaitstuna. Fibo õõnesplokid on välja töötatud ventilatsiooni, kommunikatsioonikanalite ehitamiseks, postvundamentide rajamiseks, samuti seest betoneerituna raskesti koormatud seinaosade tugipinna postide ehitamiseks. Tappliitega vaheseina plokk on kitsam tavalisest seinaplokist ning erineb kõrguselt. Paigaldamisel vertikaalvuuki seguga ei täideta. Plokid on mõõtudega laius 100 mm ja 150 mm, kõrgus 250 mm ning pikkus 490 mm. Ruutmeetrisse kulub tavapäraselt 2 plokki vähem ning seina saab laduda 2,1 m ukse jaoks ilma plokke lõikamata. Fibo silluseid toodetakse sama põhimõttega nagu plokke, kuid vormidesse lisatakse ka armatuurkarkass. Silluseid toodetakse vastavalt plokkide mõõtudele ja kuni 2,5 m laiustele avadele. Sõltuvalt silde pikkusest peab sillus toetuma müürile, mille toetuspinna pikkus on vähemalt 250 mm või väiksemate avade korral vähemalt 130 mm. Fibo silluse kasutamisel tuleb vältida suuri koondatud raskusi, näiteks silluse keskele toetuv vahelae tala. Fibo sillused tuleb paigaldada UP kirjaga ülespoole. Teistes asendites töötab silluses asetsev armatuur teistmoodi ning sillus võib puruneda. Silluse armatuuri kaitsmiseks ilmastiku eest ning tulepüsivuse suurendamiseks tuleb sillused krohvida. Müüritise ladumisel tuleb arvestada asjaolu, et sillus peab toetuma täismõõdus lõikamata plokile, siis nii kantakse koormused paremini üle silluselt müüritisele ning väheneb pragude tekkimise oht avade nurkades. Fibo U-plokid on ette nähtud betoonivöö ehitamiseks ning taladelt, vahelagedelt ja katusekonstruktsioonist tuleva koormuse ühtseks jaotamiseks müüritisele. U-ploki kasutatakse ka väiksemate avade monoliitsilluse ehitamiseks. U-ploki mõõdud klapivad tavaplokkide kõrguse ja laiusega. "Fibo plokitooted". "Weber/plokitooted". "Fibo plokitooted".
PP-19 Bizon

PP-19 Bizon (vene keeles Пистолет Пулемет Бизон Pistolet Pulemjot Bizon 'püstolkuulipilduja Piison') on Vene püstolkuulipilduja. Selle arendas 1993. aastal moonale 9×18 mm Makarov välja Ižveski relvatehase töögrupp, mida juhtis Viktor Kalašnikov (Kalašnikovi automaadi leiutaja Mihhail Kalašnikovi poeg). Rühma kuulus muuhulgas ka Aleksei Dragunov (Dragunovi snaiperrelva leiutaja Jevgeni Dragunovi poeg). Bizon konstrueeriti Venemaa siseministeeriumi nõudel ning see on peamiselt mõeldud terrorismivastase võitluse ja korrakaitseüksustele, mis vajavad lähivõitluses kiiret ja täpset relva. Prototüüpe katsetati 1995. aastal Erivarustuse Uuringute Instituudis ning kuna see oli mitme variandi seast parim, võeti Bizon 28. detsembril 1996 teenistusse. Bizonid väljastati justiitsministeeriumi ja FSB reageerimisüksustele. Relva kasutati näiteks operatsioonides Põhja-Kaukaasia (Tšetšeenia ja Dagestani) separatistide vastu. Tänapäevaks on Bizonid suures osas asendatud PP-19 Vitjazidega, mis on Bizoni põhjal konstrueeritud. Põhiliseks murekohaks oli heelikssalve vähene töökindlus.  Venemaa  Vietnam: kohalikes eriüksustes on piiratud hulgal kasutuses Vietnamis toodetud versioon (SN9P), millel on Kagu-Aasia tingimusteks tehtud muudatusi, näiteks on Vietnami variandil Galili-taoline kaba. SN9P kasutab moona 9×19 mm Parabellum. PP-19 Vitjaz PP-90 PP-90M1 Miller, David: Illustrated Directory of 20th Century Guns, page 336. Zenith Imprint, 2003. Kokalis, Peter: Weapons Tests And Evaluations: The Best Of Soldier Of Fortune, page 173. Paladin Press, 2001. Cutshaw, Charlie: The New World of Russian Small Arms & Ammo, page 92. Paladin Press, 1998. Galeotti, Mark. Russian Security and Paramilitary Forces since 1991. Lk 59. "Tốc độ bắn kinh hoàng của tiểu liên Việt Nam sản xuất" (vietnami). Oktoober 2017. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. august 2019. Vaadatud 19. juunil 2021. "[Indo Defense 2018] Vietnamese Small Arms Part One: Lee Enfield's, M79's, and Bizon's -". 29. november 2018. Izhmash—official site The Bizon Kalashnikov Concern's Submachine Gun – Small Arms Defense Journal Jane's Information Group Nazarian's Gun's Recognition Guide Modern Firearms
Fryšták

Fryšták (saksa keeles Freistadtl) on linn Tšehhis Zlíni maakonnas Zlíni ringkonnas. Fryšták asub Zlínist ligi 7 km põhjas. Fryšták asub merepinnast 271 meetri kõrgusel. Fryštáki on esmamainitud 1356. aastal. Fryštáki vanalinn on alates 22. septembrist 1995 ajalooline linnakaitseala. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Fryšták Místopisný průvodce po České Republice Historie města Oficiální stránka města Fryšták Fryšták - památková zóna Národní památkový ústav. Vaadatud 21. juunist 2024
Lakukivi

Lakukivi on mineraale ja soolasid sisaldav söödalisand kodu- ja metsloomadele. Lakukivi ainete sisaldusest sõltub, millisele loomale see sobib (nt hobused, lambad). "Karjatamisaegne söötmine". Baltic Agro.
Ebrāhīm-e Ra'īsī

Sayyid Ebrāhīm-e Ra'īsos-Sādātī (pärsia keeles سید ابراهیم رئیس‌الساداتی‎; 14. detsember 1960 Mashhad – 19. mai 2024), tuntud ka nimega Ebrāhīm-e Ra'īsī (ابراهیم رئیسی), oli Iraani vaimulik (ajatolla) ja poliitik, 3. augustist 2021 kuni surmani Iraani president. Ta hukkus 19. mail 2024 Varzaqani helikopteriõnnetuses. "زندگی‌نامه حجت‌الاسلام و المسلمین سیدابراهیم رئیسی" (pärsia). Official Website of Seyyed Ebrahim Raisi. Originaali arhiivikoopia seisuga 23.03.2017. Vaadatud 5.04.2017. Ebrahim Raisi. Britannica (Vaadatud 19.06.2021)
Radenthein

Radenthein (sloveenui: Radenče) on linn Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas. Linn asub Nocki mägede (Gurktali Alpide osa) Gegendi orus (Gegendtal), ulatudes Millstatti järve idakaldale. Omavalitsuse osad on Döbriach, Kaning, Laufenberg, Radenthein, Sankt Peter ja Tweng. Kauge, tiheda metsaga org asustati alles u. 1000. aasta paiku. Kabelit villam Ratehtim on esmamainitud 1177. aasta dokumendis, toona Millstatti kloostrimõisa osa Kärnteni hertsogkonnas; see tõsteti 1262. aastal kihelkonnaks. Keskajast saati oli Radenthein olnud rauamaagi ja granaadi kaevanduspiirkond ning sepaääsi asukoht, isegi kiirgusahjude kasutamine on dokumenteeritud 18. sajandi lõpust. Kui u. 1908. aastal avastati ulatuslik magnesiidi esinemine, tõi "Austria-Ameerika Magnesiidi" kaevanduskompanii asutamine kaasa elanikkonna arvu suure kasvu. Omavalitsus sai linnaõiguse 1995. aastal. Kaevanduskompanii (nüüd RHI AG Viinis, mis toodab tulekindlaid materjale) on ikka veel peamine tööandja. Peale selle on Döbriachis Millstatti järve ääres märkimisväärne hotelli- ja turismikaubandus. Muuseum (Granatium) dokumenteerib granaadikaevandamise kohalikku ajalugu. Weiler/Rems, Schorndorf, Saksamaa Ampezzo, Itaalia Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
K31

See artikkel räägib vintpüssist. Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge K31 (täpsustus). Karabiner Modell 1931 (K. 31/Kar. 31/Mq. 31) on salvsööturi ja käsilukustusega Šveitsi vintpüss. See oli aastatel 1933–1958 Šveitsi relvajõudude standardrelv, mõni eksemplar jäi kasutusse 1970. aastateni. Relval on kuuelasuline eemaldatav kassettsalv ning see laseb padruneid 7.5×55 mm Swiss Gewehrpatrone 1911 või GP 11, mis sarnaneb padrunitega 7.62×51 mm NATO ja .308 Winchester. Relva saab klambriga laadida ka ülaltpoolt. K31-ga vahetati Šveitsi sõjaväes välja vintpüss Schmidt-Rubin. Alates 1958. aastast hakati K31 välja vahetama automaadiga SIG SG 510. Kuigi K31 põhineb laias laastus enda eelkäijal Schmidt-Rubinil, ei ole selle konstruktor kolonel Rudolf Schmidt, kes oli relva väljalaskeajaks juba surnud. Insener Eduard Rubin disainis Šveitsi vintpüsside moona. K31 konstrueeris Bernis asunud Waffenfabrik Bern, mida juhtis kolonel Adolf Furrer. Esimesed 200 relva K31 valmisid 1931. aasta mais (sealt ka relva nimetus).  Šveits  Vatikan: aastal 1955 paavsti Šveitsi kaardiväes 100 tk. Vanaaegsed tulirelvad M1895 Lee Navy Ross (vintpüss) Mannlicher M1895 Bobinson, Holt (2008). "The model 1911 Schmidt Rubin: the other Switzer". Guns Magazine. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2009. The Gun Digest Book of Firearms Assembly/Disassembly: Centerfire Rifles, Volume 4 by J. B. Wood. Published by Krause Publications, 2003. ISBN 978-0-87349-631-5 "Swiss Karabiner 1931". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. november 2015. Vaadatud 19. juunil 2021. Swiss Rifles The Swiss Rifles Message Board Surplusrifle.com's articles on the K. 31/Kar. 31 Modern Firearms entry on the K. 31/Kar. 31 chuckhawks.com article on the K. 31/Kar. 31 Manufacture Dates of Swiss Schmidt–Rubin Rifles Site and tool to determine manufacture year of Swiss Schmidt–Rubin Rifles Webbased Tool to find the manufacture year based on the manufacturer serial number (German Website) The K. 31/Kar. 31 Swiss Service Rifle Swiss Karabiner 1931
Větřní

Větřní (saksa keeles Wettern) on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Český Krumlovi ringkonnas. Větřní asub Vltava jõe paremal kaldal, Český Krumlovist ligikaudu 4,5 km lõunaedelas. Větřní paikneb merepinnast 592 meetri kõrgusel. Asulat on esmamainitud 1347. aastal. Linnaõigused sai Větřní 19. jaanuaril 2017. Větřnís asub paberivabrik. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Větřní Místopisný průvodce po České Republice Historie města Větřní Městský úřad Větřní Současnost města Větřní Městský úřad Větřní History of paper-making industry in Větřní JIP - Papírny Větřní, a.s.
Tacoma Narrowsi sild

Tacoma Narrowsi sild oli Ameerika Ühendriikides Washingtoni osariigis 1940. aastal ehitatud rippsild üle Tacoma Narrowsi väina Tacoma poolsaare ja Kitsapi poolsaare vahel. Sild avati liikluseks 1. juulil 1940 ning purunes 7. novembril 1940. Silla valmimise ajal oli see pikkuselt kolmas rippsild maailmas. Silla kogupikkus oli 1810,2 m ja pikim sildeava 853,4 m. Silda hakati ehitama 1938. aasta septembris. Sillal oli kaks sõidurada, silla laius oli 12 m. Sillateki fermid olid 2,4 m kõrgused. Sildeava pikkusega võrreldes oli sillatekk kitsas ja õhuke ega olnud kuigi jäik. Juba ehitamise ajal hakkasid sildeava pooled keskmise ja mõõduka tuulega mitme jala ulatuses vastasfaasis 4–5-sekundiliste intervallidega üles-alla võnkuma. Summutusmeetmetest hoolimata esines silla õõtsumist ka pärast silla liikluseks avamist. Silla keskmine osa purunes 1940. aasta 7. septembri hommikul, kui tuule kiirus oli umbes 20 m/s. Sild hakkas torsioonselt võnkuma. Kui pool keskmisest sildest kaldus nii, et vasak serv oli madalamal kui parem serv, kaldus silde teine pool vastassuunas. Sild väändus keermekujuliselt kord ühele, kord teisele poole, nii et silla telgjoon jäi enam-vähem paigale. Väändumise amplituud kasvas, kuni lõpuks sild purunes ja keskmise silde tükid kukkusid väina. Silla tükkidega koos kukkus väina üks sillal olnud sõiduauto ning hukkus autos olnud koer. Autojuht suutis õõtsuval sillal enne selle purunemist ronida tugipostini. Silla purunemist jäädvustasid vähemalt neli inimest, olemas on nii film kui ka fotod. Samale kohale ehitati uus sild, mis avati liiklusele 1950. aastal. Uue silla ehitamisel kasutati ära vana silla tornide alused ja trosside ankurdus. Liikluse kasvades rajati 1950. aasta silla kõrvale aastail 2002–2007 teine sild, nii et üks sõidusuund kulgeb vanal ja teine uuel sillal. 1940. aasta silla purunemisel oli pikaajaline järelmõju inseneriteadustele ja sillaehituspraktikale. Silla purunemist esitati erialaõpikuis kui mehaanilise resonantsi näidet. Silla purunemise uurimisel selgus, et purunemise mehaanika oli märksa keerulisem. Üsnagi mõõduka tuulega tekkis aerodünaamiline võnkumine, mille käigus tekkisid õhuvoolus pöörised. Silla juures tekkivad õhupöörised tekitasid positiivse tagasiside, mis viis võnkumise amplituudi kasvuni. Nii ei olnud silla purunemise põhjuseks silla konstruktsioonielementide resonantsi sattumine, vaid hoopiski süsteemis sillatekk-õhupöörised tekkiv positiivne tagasiside, mis tekitas kasvava amplituudiga aerodünaamilise võnkumise. Ebastabiilsus ja võnkumine on olnud probleemiks ka hilisematel sildadel. Volgogradis 10. oktoobril 2009 avatud 2,5 km pikkune sild üle Volga suleti silla tuule käes võnkumise pärast liiklusele viieks päevaks mais 2010. Lõuna-Hiinas Humenis 1997. aastal valminud sild suleti tuule käes võnkumise pärast liiklusele kümneks päevaks mais 2020. Billah, Y.K., Scanian, R.H., Resonance, Tacoma Bridge failure, and undergraduate physics textbooks. Am. J. Phys. 59(2), 118–124, February 1991. Structurae. Tacoma Narrows Bridge