laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kurt Gödel

Kurt Friedrich Gödel (28. aprill 1906 Brno – 14. jaanuar 1978 Princeton) oli Austria-Ameerika loogik, matemaatik ja filosoof. Sünnilt oli Gödel sudeedisakslane, tolleaegse Austria-Ungari impeeriumi kodanik, 12-aastaselt sai temast Tšehhoslovakkia kodanik. 18-aastaselt asus Gödel Viini Ülikooli füüsikat õppima, kus ta kolmandal õppeaastal matemaatika erialale üle läks. 1923. aastal võttis Gödel endale Austria kodakondsuse, 1938. aastal, pärast Austria ühinemist Saksamaaga, sai temast Saksamaa kodanik. Vältimaks mobiliseerimist Saksa sõjaväkke, põgenes Gödel 1940. aastal Nõukogude Liidu ja Jaapani kaudu Ameerika Ühendriikidesse. USA-s sai ta töökoha kuulsas Princetoni perspektiivsete uuringute instituudis. 1947. aastal naturaliseerus Ameerika Ühendriikides. 1930. aastatel ilmnesid Gödelil vaimsed kõrvalekalded, mis vahelduva intensiivsusega häirisid teda elu lõpuni. See ei seganud aga tema teaduslikku loovust. Gödel oli loogik ja teadusfilosoof ning tema põhilised tööd puudutasid loogikavaldkonda . Laiemat huvi tekitasid tema 1931. aastal avaldatud mittetäielikkuse teoreemid . Ühes neist väidetakse, et igas formaalses süsteemis leidub alati vähemalt üks niisugune väide, mida ei saa antud süsteemi raames ei tõestada ega ümber lükata. See on oluliselt mõjutanud nii kaasaegse matemaatilise loogika arengut kui ka tekitanud hulga spekulatiivseid üldistusi (näiteks: kas lahkhelid algoritmide ajalise keerukuse vallas on tingitud sellest?). Peale selle on ta töötanud diferentsiaalgeomeetria ja teoreetilise füüsika vallas. Muuhulgas kirjutas ta ka ühe üldrelatiivsusteooria alase töö, mida mõned füüsikud paraku "liiga matemaatiliseks" peavad. 1951 – Albert Einsteini auhind 1961 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks 1968 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks Gödeli mittetäielikkuse teoreemid Gödeli ontoloogiline jumalatõestus John W. Dawson, jr. 1996. Logical Dilemmas: The Life and Work of Kurt Gödel. AK Peters, Ltd., 1996. ISBN 978-1568810256 Kurt Gödel, 1931. Über formal unentscheidbare Sätze der Principa Mathematica und verwandter Systeme. Monatshefte für Mathematik und Physik 38, 173-198. Kurt Gödel. 1949. An example of a new type of cosmological solution of Einstein's field equations of gravitation. Rev. Mod. Phys. 21, lk 447–450 Tarmo Uustalu, "Tarski, Gödel ja kes neist ei järeldu" – Akadeemia 2000, nr 3, lk 607–625 Piret Kuusk, "Reaalne ja ebareaalne aeg" – Akadeemia 2006, nr 4, lk 771–780 "Märkus seose kohta relatiivsusteooria ja idealistliku filosoofia vahel". Tõlkinud Piret Kuusk – Akadeemia 2006, nr 4, lk 763–770  Kurt Gödel – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Princeton

Princeton on linn Ameerika Ühendriikides New Jersey osariigis Merceri maakonnas. Aastal 2010 oli linnas 28 572 elanikku. Aastal 1783 oli Princeton Ameerika Ühendriikide pealinn. Princeton on tuntud kui teadus- ja ülikoolilinn; seal asub Princetoni ülikool. Aprillis 1955 suri Princetonis Albert Einstein.
Kippi aparaat

Kippi aparaat (ka Kipi aparaat) on laboratoorne gaaside saamise seade, milles tahke aine reageerib vedelikuga. Selle leiutas hollandi apteeker Peter Jakob Kipp 1853. Kippi aparaat koosneb neljast osast: reservuaariga reageerimisanum, pika toruga lehter, kraaniga gaasiärajuhtimistoru ja vedeliku, tavaliselt happe aurude püüdmisseadis. Alumine reservuaar on ette nähtud selleks, et gaas katse ajal lehtri kaudu ei eralduks. Tal on väljalasketoru, mis on suletud soveldatud klaaskorgiga ja mille kaudu vedelik pärast katse lõppu välja lastakse. Alumine reservuaar ja reageerimisanum on omavahel eraldatud sõelaga. Selle kaudu läheb alumisse reservuaari lehtri toru. Katse alustamisel tuleb kontrollida kõigi ühenduste õhutihedust ja pragude puudumist. Vedeliku äravoolutoru otsa tuleb asetada kork ja kinnitada see klambri või kummiga. Aparaat tuleb külili keerata ja tahke materjal (tükid) asetada aparaadi keskmisesse ossa sõelale läbi keskmises osas oleva ava, tõsta aparaat jälle püsti ja sulgeda keskmise osa ava korgiga, millest läheb läbi gaasiärajuhtimistoru. Toru kraan peab olema suletud. Vedelik (enamasti hape) tuleb asetada aparaadi ülaossa (lehtrisse), mis on püsttoru abil ühendatud alaosaga. Vedelik täidab kogu alumise osa, selle tase tõuseb tahke aineni ja algab reaktsioon, mille käigus eraldub gaas. Selle tulemusena siserõhk reaktsioonikambris suureneb, gaas surub vedeliku kambrist välja ja protsess lakkab. Kraani avamisel lastakse osa gaasi reaktsioonikambrist välja, rõhk kambris langeb ja reaktsioon algab uuesti. Kõige sagedamini kasutatakse Kippi aparaati: süsinikdioksiidi CO2 saamiseks kaltsiumkarbonaadist CaCO3 (kasutada saab marmori tükikesi) soolhappe toimel vesiniku H2 saamiseks sobivast metallist (näiteks granuleeritud tsink) happe toimel vesiniksulfiidi H2S saamiseks raudsulfiidist FeS väävelhappe toimel. Kippi aparaati saab kasutada vesipiibuna.
Almatõ metroo

Almatõ metroo (kasahhi Алматы метросы) on Almatõs ehitatav metroo. Esimene etapp oli esialgu kavas avada Kasahstani iseseisvumise 20. aastapäevaks 1. detsembriks 2011. Avamine lükkub edasi.[viide?] Ettekanne Almatõ Metroo koduleht Uudised Saidi UrbanRail - metrood maailma Kava Almatõ metroo saidi metroschemes.narod.ru Aleksei Borisov Almatõ metroo
Friedrich Hohbach

Friedrich Hohbach (1809–1877) oli saksa kunstnik. "Johann Kaspar Lavater bei einem ländlichen Kartenspieler" (1839)
Porutšik

Porutšik (vene keeles поручик, poola keeles porucznik) oli nooremohvitseride sõjaväeline auaste, mis vastas leitnandi auastmele, Poola, Tšehhi ja Venemaa Keisririigi sõjaväes. Porutšik ehk käsundusohvitser (venekeelsest sõnast porutšenije – korraldus, volitus, käsu edastamine); algselt olid porutšikud roodu- või (ratsaväe)eskadroni ülema abid. Venemaa sõjaväeteenistuses kasutati nimetust esimest korda 1649, Moskva tsaar Aleksei I Mihhailovitši poolt vene armee ümberkorralduste käigus loodud nn. uute soldatipolkude loomisel 1649. aastal. Sõjaväe edasise arengu käigus muutus porutšiku auaste kapteni (ratsaväes rittmeister) abist rooduülema ametikohaks. Venemaa keisri Peeter I poolt 1726. aastal kinnitatud tsiviil- ja sõjaväelisi teenistujaid klassifitseeriva Teenistusastmete tabeli kohaselt oli aastatel 1722 kuni 1798 porutšik allohvitseri auaste, mille omanik kuulus XI klassi, kui ta teenis jalaväes Х klassi, kui ta teenis erialaseid teadmisi vajavates suurtükivägedes ning insenerivägedes IX klassi, kui teenis kaardiväes Pärast 1798. aastat kuulusid lihtsõjaväelased kõik teenistusastmete X klassi, välja arvatud privilegeeritud kaardivägi, kus teenivad sõjaväelased kuulusid ikkagi IX klassi. Kasakavägedes teeninud allohvitseriauastmele porutšik vastas auaste sotnik, ratsaväes – staabirittmeister, Venemaa Keisririigi sõjamerelaevastikus – auaste mitšman, tsiviilauastmetest vastas porutšikule kolleegiumisekretär. 1798. aastal asendati kaardiväes porutšiku auaste leitnandi auastmega, samuti kasutati ka teistes vägedes koos porutšiku auastmega võrdsetel alustel auastet leitnant.
1A

Tallinna bussiliin 1A sõitis Viru keskuse bussiterminali ja Viimsi keskuse vahel. Liini teenindas Tallinna Linnatranspordi AS (kuni 2012. aastani Tallinna Autobussikoondis) ning liiklus toimus kõigil päevadel. Tallinna bussiliin 1 Tallinna bussiliin 1PR Tallinna ühistranspordiliinid A.Olander "Tramm, buss ja troll Tallinnas", lk. 173
1 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 1 sõidab Viru keskuse bussiterminali ja Viimsi keskuse vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS (kuni 2012. aastani Tallinna Autobussikoondis) ning liiklus toimub kõigil päevadel. Väljumised 13-27 minuti tagant Tallinna bussiliin 1A Tallinna bussiliin 1PR Tallinna ühistranspordiliinid A.Olander "Tramm, buss ja troll Tallinnas", lk. 173 1. bussiliini sõiduplaan (Viimsi keskuse suunal) Tallinna linna veebilehel 1. bussiliini sõiduplaan (Viru keskuse suunal) Tallinna linna veebilehel
2 (Tallinna bussiliin)

2 on Tallinna bussiliin, mis sõidab Mõigu ja Reisisadama A terminali vahel, läbides Tallinna lennujaama ja Tallinna raudteejaama. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning reisijavedu toimub kõigil päevadel. Väljumised 20-25 minuti tagant 16. septembrist 2013 lisandus bussiliinile 2 mõlemal suunal peatus Kanali tee. Kesklinna suunal asub peatus Tartu mnt 119 (Vianori rehvivahetuse) ees. Mõigu suunal asub peatus Kanali teel, umbes 75 meetrit peale pööret Tartu maanteelt Kanali teele. A. Olander "Tramm, buss ja troll Tallinnas" (2008), lk 173-174.
Herilasämblik

Herilasämblik (Argiope bruennichi) on ämblikuliik, mida leidub Kesk- ja Põhja-Euroopas, Põhja-Aafrikas ja paiguti Aasias. Eestis Lääne-Eesti saarestikul ja Lääne-Eestis. Esimest korda leiti 2007. aastal Saaremaal. Herilasämblik andmebaasis eElurikkus Oliver Rand, "Sõrvest leiti üliharuldased herilasämblikud", Meie Maa, 25. august 2009 "Haruldased herilasämblikud tõi Eestisse tuul?", Meie Maa, 27. august 2009 "Haruldane herilasämblik", looduskalender.ee, 23. september 2012 Meriküll, Veronika (29. august 2023). "FOTOD | Võib ka hammustada! Haruldaseks peetud ämblikuliiki kohatakse Eestis üha rohkem". Maaleht. Vaadatud 29. augustil 2023.
Alexander von Berg

Alexander von Berg (vene Александр Федорович Берг; 13/25. jaanuar 1803 Tartu – 2. märts 1884 London) oli baltisaksa päritolu Venemaa Keisririigi riigitegelane ja diplomaat, kindralfeldmarssal Friedrich Wilhelm Rembert von Bergi noorem vend. Ta oli tõeline riiginõunik, kammerhärra, aastast 1829 saatkonna sekretär krahv Aleksei Orlovi juures ja peakonsul Londonis 1862 kuni 1883. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 1: Estland, Görlitz, 1930, lk 662. Vladimir Illjaševitš, Marat Gainullin: Прибалтийцы на российской дипломатической службе. [Владимир Илляшевич, Марат Гайнуллин], Издательство «Тарбеинфо», Таллин, 2005 – 336 с. ISBN 9985951255
Viktor Danilov

Viktor Danilov (1942 november Mordvamaa – 2002 veebruar Tartu) oli ersa folklorist. Ta elas pikka aega Tartus. Ta oli regilauluansambli Hellero asutajaid.
Ene Kallas

Ene Kallas (pseudonüüm Krafinna; neiupõlvenimega Ene Kuus; sündinud 12. juulil 1973) on eesti ajakirjanik ja luuletaja. Kallas on töötanud Saaremaa ajalehtedes Oma Saar[viide?] ja Meie Maa[viide?]. 2011. aastal ilmus Kallasel luulekogu "Teki all ja köögikardinate taga" Sven Kivisildniku kirjastuses Jumalikud Ilmutused. See on ühiste kaante vahel Kaarel Kressa luulekoguga "Vereurmarohumesi", raamatu kujundas Matthias Sildnik. 2013. aastal ilmus luulekogu "Tark loom" kirjastuses Jumalikud Ilmutused. Valik luuletusi ilmus samal aastal kogumikus "Elavate surnute antoloogia". 2014. aastal ilmus tema temaatiline luulekogu "Kohtu tänava vares" kirjastuses Jumalikud Ilmutused. 2014. aasta detsembrist on ta Eesti Kirjanike Liidu liige. "Teki all ja köögikardinate taga" (luulekogu, 2011; ISBN 9789985998991) "Ja valgust ja selgust" Algernon, detsember 2003 (ulmejutt, koos Jüri Kallasega) "Tark loom" (luulekogu, 2013; ISBN 9789949519026) "Kohtu tänava vares" (luulekogu, 2014; ISBN 9789949519323) "Kasse täis linn" (luulekogu, 2019; ISBN 9789949014606) Tema abikaasa on Jüri Kallas. Janne Nurmik, "Meie Maa ajakirjanik debüteerib Loomingus", Meie Maa, 25. august 2009 Raimu Hanson "Loomerahvas trükib ise oma teoseid, nagu tahab", Postimees, 18. märts 2011 "Ilmus "Teki all ja köögikardinate taga"" Meie Maa, 15. märts 2011 Profiil Ulmekirjanduse BAASis Raul Salumäe, "Krafinna luuleõhtupoolik Kuressaare linnuses", Meie Maa, 26. september 2011 http://kuumaastikul.blogspot.com/
Väike Hellero

Väike Hellero on eesti regilaulu viljelev ansambel. Ansambel moodustus 1990. aastate teisel poolel peamiselt rahvalauluansambli "Hellero" liikmete laste baasil. Väike Hellero on välja andnud plaadi "Mis maksab muaobonõ" (2005) ja ühe osalisena albumi "Siug sündü söödüle" (2006). 2015. aastal salvestas Väike Hellero koos Mari Kalkuni ja Timo Kalmuga vadja ja isuri rahvalaulude veebiväljaande. Peamiselt arhiivilindistuste eeskujul seadmata rahvalaule esitavast Väikesest Hellerost kasvas välja rahvamuusikatöötlusi viljelenud ansambel Krää. Janika Oras Maarja Oras Minni Oras Kadi Sarv Kail Sarv Tuul Sarv Pihel Sarv Meel Sarv Maali Kahusk Salme Kahusk Päivi Kahusk Leanne Barbo Katrin Soon Mari Sarv Väikese Hellero tutvustus festivali "Suvõharja ilo" (6.–9. juuli 1999) kodulehelt. (Soome-Ugri Rahvaste Infokeskus. Väikese Hellero tutvustus Viljandi Pärimusmuusika Festivali kodulehel. Väikese Hellero ametlik koduleht http://v2ikehellero.wix.com/runo Vadja ja isuri rahvalaulude veebiväljaanne http://www.folklore.ee/pubte/eraamat/vadjaisuri
Salme kirik

Salme kirik on 2009. aastal valminud kirik Saaremaa vallas Saare maakonnas. Kirik ehitati ümber endise Salme kalatööstuse katlamajast. Kirikut kasutab EELK Anseküla Maarja kogudus. Rita Loel, "Salme pühakoda hakkab varsti valmis saama", Oma Saar, 8. august 2009 Veljo Kuivjõgi, "Salme pühakoja esimene teenistus peeti eile", Meie Maa, 10. august 2009 Rita Loel, "Salmel pühitseti sisse uus kirikumaja", Oma Saar, 25. august 2009
Marat Gainullin

Marat Gainullin (vene Марат Самигуллович Гайнуллин; sündinud 1933) on Eesti ajalugu käsitletavate kirjutiste autor. 2000. aastal sai ta koos Valeria Bobõljovaga kirjutatud raamatu "Estonskaja Puškiniana" eest Igor Severjanini preemia. 2005. aastal ta sai Aleksander Nevski preemia raamatu "Baltlased Venemaa diplomaatilises teenistuses" (kaasautor Vladimir Illjaševitš). Эстонская Пушкиниана. [Марат Гайнуллин, Валерия Бобылева], Таллинн: Ingri, 1999 ISBN 9985915798 (kaasautor) 500 aastat Eesti piirituse tootmist = 500 years spirits production in Estonia / [koostanud Marat Gainullin], Tallinn: Onistar, 2001, ISBN 9985010418 Прибалтийцы на российской дипломатической службе. [Владимир Илляшевич, Марат Гайнуллин], Издательство «Тарбеинфо», Таллин 2005 – 336 с. ISBN 9985951255 (kaasautor) Памяти Веры Ивановны Крыжановской-Рочестер, Molodjož Estonii, 8. veebruar 2000 Русский генералиссимус, Molodjož Estonii, 30. november 2000 Адмирал Екатерины Великой, Molodjož Estonii, 9. jaanuar 2001 Орден Терра Мариана, Molodjož Estonii, 11. oktoober 2001 Последняя почесть, Molodjož Estonii, 31. oktoober 2001 Единственный из моряков, Molodjož Estonii, 14. jaanuar 2002 Право на славу и благодарность, Molodjož Estonii, 18. veebruar 2002 Час ужасной битвы, Molodjož Estonii, 4. märts 2002 Он строил Ревельский военный порт, Molodjož Estonii, 18. märts 2002 Русский адмирал, Molodjož Estonii, 15. aprill 2002 Вместо славы - тяжкие труды, Molodjož Estonii, 10. juuni 2002 Конфликт, Molodjož Estonii, 15. juuli 2002 "Ермак" в Ревеле, Molodjož Estonii, 22. juuli 2002 Крестник императрицы, Molodjož Estonii, 12. august 2002 Крестный отец парового флота, Molodjož Estonii, 26. august 2002 Великий мастер морских сражений, Molodjož Estonii, 7. oktoober 2002 Кругосветное плавание, Molodjož Estonii, 15. august 2003 Вечная память, Molodjož Estonii, 18. september 2003 http://www.genealogia.ee/105/06.htm[alaline kõdulink] "Лауреаты премии имени Игоря Северянина". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. mai 2008. Vaadatud 25. augustil 2009. Nazvanõ novõje laureatõ premii imeni Igorja Severjanina // Molodjož Estonii (9. jaan. 2001) lk. 4; Den za Dnjom (12. jaan.) lk. 6; Krengolmskii Prospekt (23. jaan.) lk. 3. "Лауреаты Всероссийской литературной премии "Александр Невский" 2005-2006". Vaadatud 1. augustil 2023. Здесь все дышит историей, Molodjož Estonii, 16. august 1999 (intervjuu ja foto) Jevgeni Kaljundi: Puškini aastal Eesti ajaloost vene keeles. Marat Gainullin, Valeria Bobõljova. Estonskaja Puškiniana. Kirjastus INRI, Tallinn 1999, 300.lk. Ajalookultuuri ajakiri TUNA, nr.1/2000, lk.149-151
Vladimir Toporov

Vladimir Nikolajevitš Toporov (vene Владимир Николаевич Топоров; 5. juuli 1928 Moskva – 5. detsember 2005 Moskva) oli vene filoloog, Tartu-Moskva semiootikakoolkonna üks liidreid. Tema uurimisvaldkonnad olid ka indoeuropeistika, slavistika, baltistika, religiooniajalugu ja mütoloogia. Ta on rohkem kui 1500 publikatsiooni autor. Toporov tõlkis vene keelde Dhammapada. 1998 – Solženitsõni auhind 2002 – Läti Kolme Tähe orden 2004 – Andrei Belõi auhind Peeter Torop, "Tõusu lootus mõõna märkides" – Postimees 16. detsember 2005, lk 19
Bite It Like A Bulldog

"Bite It Like A Bulldog" on Soome ansambli Lordi heavy metal'i stiilis laul, mis ilmus singlina 2008. aastal. Digitaalselt ilmus see 1. septembril, singlina 3. septembril. Laulu autorid on laulja Tomi Putaansuu ehk Mr Lordi ja bassist Samer el Nahhal (OX). Laul ilmus Lordi albumil "Deadache". Singli andis välja Sony BMG ja produtseeris Nino Laurenne. Laulu kestus helikandjal on 3 minutit 28 sekundit. Laulu muusikavideo esilinastus oli 30. septembril Soome MTV kanalil. Video lavastas Limppu Lindberg. "Bite It Like a Bulldog" (3:28) Singli eriväljaannet jagati tasuta Espoos Sello kaubanduskeskuses toimunud autogrammitunni ajal, et tähistada Espoo linna 550. aastapäeva. Kohal olid Kita, Awa ja OX, kes andsid singlile autogramme. Singel Bite It Like A Bulldog - Lordi army
Konsekventsialism

Konsekventsialism on eetikas seisukoht, mille järgi tegude ja otsuste hindamisel tuleb lähtuda nende (võimalikest) tagajärgedest ning võimalikud teised kaalutlused taanduvad tagajärjede arvestamisele. Konsekventsialismi tuntuim vorm on utilitarism. Konsekventsialismil on palju variante, millest mõned keskenduvad üksiku teo tagajärgedele (teokonsekventsialism), teised üldiste käitumisprintsiipide tagajärgedele (reeglikonsekventsialism). Konsekventsialismi alternatiivideks on seisukohad, mille järgi tegusid ja otsuseid tuleks hinnata teo aluseks oleva (konkreetse teo tagajärgi mitte arvestava) põhimõtte põhjal (deontoloogiline eetika) ning seisukohad, mille järgi tuleks hinnata mitte tegusid, vaid inimese iseloomu arengut, eriti konkreetsete vooruste arengut (vooruseetika). Reeglikonsekventsialism Teokonsekventsialism
Tartu-Moskva semiootikakoolkond

Tartu-Moskva semiootikakoolkond on Juri Lotmani ja peamiselt tema Moskvas töötanud mõttekaaslaste (Vjatšeslav Vsevolodovitš Ivanov, Mihhail Gasparov, Boriss Jegorov, Aleksandr Pjatigorski, Vladimir Toporov, Boriss Uspenski jt) loodud semiootikakoolkond. Koolkond kujunes 1960. aastatel, mil Tartu Ülikooli Kääriku spordibaasis peeti rida suvekoole teiseste modelleerivate süsteemide alal. Koolkonna vaate kohaselt on semiootilised süsteemid ühtlasi modelleerivad süsteemid. Koolkonna üheks manifest-artikliks on 1973. aastal ilmunud "Kultuurisemiootika teesid" Koolkonna väljaandeks on olnud ajakiri "Töid märgisüsteemide alalt" (Труды по знаковым системам, Sign Systems Studies). Järjest sagedamini nimetatakse Lotmani traditsioonil põhinevat semiootikat lihtsalt Tartu koolkonnaks. 1977. aastal valis Briti Akadeemia Tartu koolkonda kuulunud Juri Lotmani ja Vjatšeslav Ivanovi akadeemia välisliikmeks. Kopenhaageni-Tartu semiootikakoolkond Igor Černov Tatjana Civjan Boriss Gasparov Juri Levin Tatjana Nikolajeva Issaak Revzin Dimitri Segal Viktor Živov Aleksandr Žolkovski Tartu Ülikooli semiootika osakond EE 9: 293. Uspenskij, B. A.; Ivanov, V. V.; Toporov, V. N.; Pjatigorskij, A. M.; Lotman, J. M. 1973. Theses on the semiotic study of cultures (as applied to Slavic texts). In: Eng, Jan van der; Grygar, Mojmir (eds.), Structure of Texts and Semiotics of Culture. The Hague, Paris: Mouton, 1–28. Paterson, Janet M. 1993. Tartu School. In: Makaryk, Irena R. (ed.), Encyclopedia of Contemporary Literary Theory: Approaches, Scholars, Terms. Toronto: University of Toronto Press, 208–211.
Kääriku spordibaas

Kääriku spordibaas (ka Kääriku Spordikeskus) on endine Tartu Ülikooli spordikompleks Käärikul, seejärel Tehvandi Spordikeskuse sihtasutuse treeningubaas. Selle rajamisel oli tähtis osa Fred Kudul.[viide?] Spordibaasile pandi nurgakivi 1959. aastal, toitlustus- ja õppehoone valmis 1962. aastal ja spordihoone 1970. aastal. Mõlema arhitektid olid Peeter Tarvas ja Uno Tölpus. Need hooned on võetud muinsuskaitse alla. 2018. aastal rekonstrueeriti staadion, rajatakse uued väliujulad, sisehall ja muud osad. Kääriku spordibaasis on toimunud teadusüritusi (sh suvekoole), eriti 1960. ja 1970. aastail. Kääriku spordibaasis on 4 tenniseväljakut, 1 liivaga kaetud võrkpalliväljak, 1 liivaga kaetud jalgpalliväljak, 2 korvpalliväljakut, 1 tavaline jalgpalliväljak, 1 staadion (400 m). Malle Elvet. 60aastane ülikooli Kääriku spordibaas näitas tulevikuplaane. Lõunaleht, 27.09.2007. Muinsuskaitseameti eksperdihinnang Kääriku spordibaasi spordihoone ning toitlustus- ja õppehoone mälestiseks tunnistamiseks.
Vaba õiguse koolkond

Vaba õiguse koolkond oli õigusteoreetiline suund 19. sajandi Saksamaal. Francois Geny (1861–1959) ja Rudolf von Jheringi (1818–1892) ideedest kantuna väitsid koolkonna esindajad, et Saksa kodifitseeritud õiguse tõlgendamine toob paratamatult esile lüngad õiguses ning et kohus peaks vaidlusi lahendades lähtuma oma teadmisest ühiskonna kohta. Koolkonnaga olid seotud muuhulgas Austria õigussotsioloog Eugen Ehrlich (1862–1922) ja saksa õigusteadlane Hermann Kantorowicz (1877–1940).
Tagavibursed

Opisthokonta (kreeka keeles οπίσθω- (opisthō-) = "taga-" + κοντός (kontos) = "vibur") on suur eukarüootide rühm, kuhu kuuluvad loomariik, seeneriik ja mõningad protistid (kaelusflagellaadid, korallohütriidid, ihtüospoorid ja nukleariidid, kollektiivselt nimetatud Choanozoa). Eesti keeles on kasutatud terminit tagaviburilised. Molekulaargeneetiliste uuringute põhjal moodustavad nad ühe monofüleetilise grupi – klaadi. Nende üks ühistunnus on, et nende ujuvatel rakkudel (näiteks loomade spermid ja hütriidide eosed) paikneb liikumist võimaldav vibur raku tagaosas (posterioorselt). Teiste eukarüootide viburrakkudel on tõmbav(ad) vibur(id) raku eesotsas. Termini opisthokont võttis 1956 kasutusele Copeland, tähistamaks hütriide. 1987 püstitas Thomas Cavalier-Smith loomade ja seente lähedase suguluse hüpoteesi; seda kinnitasid hilisemad uuringud ja opisthokonta tuli kasutusele loomade ja seente klaadi ühisnimetusena. Varem liigitati nad lähedasteks taimede ja teiste rühmadega, millel on lamedate kristadega mitokondrid, kuid see tunnus ei ole ühene. Cavalier-Smithi ja Stechmanni järgi üheviburilised eukarüoodid ehk unikondid (opisthokondid ja Amoebozoa) eraldusid kaheviburilistest eukarüootidest (bikontidest) evolutsiooni varases etapis. Ilmselt on tagaviburilised (arvatavasti ka amööbid (Amoebozoa)) eukarüootide seas ühed kõige primitiivsemad, sest nende rakud paistavad tsütoloogiliselt olevat kõige sarnasemad esimese eukarüoodiga. Näiteks on neil reeglina ainult üks vibur ja puuduvad kloroplastid. Paljudel teistel eukarüootidel on seevastu keeruline rakustruktuur, paljudel on peale mitokondrite veel kloroplastid (mõnedel on need lausa sekundaarsed või tertsiaarsed; vt artiklit eukarüootidest), vähemalt kaks viburit (mõnedel neli ja rohkem). Loomarakkudest on tagaviburiliste ühise eellasega kõige sarnasem sperm. Seente hulgast on tüüpilised tagaviburilised tagaviburseened (Chytridiomycetes), keda vahel siiski protistide hulka arvatakse. Tegemist on kõige liigirikkama eukarüootide rühmaga. Teadaolev liikide arv võib küündida 1,5 miljonini (suurem osa nendest putukad), kuid see on tõenäoliselt 5–20% tegelikust liikide arvust. riik loomad (Animalia) riik seened (Fungi) protistid hõimkond Choanozoa klass kaelusviburlased (Choanoflagellata = Choanomonada) klass korallohütriidid (Corallochytrea) klass ihtüospoorid (Ichthyosporea = Mesomycetozoea) klass nukleariidid (Nuclearidea = Cristidiscoidea)