laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jakob Aunver

Jakob Aunver (kuni 1924 Jakob Albrecht; 22. mai 1891 Vana-Antsla, Urvaste kihelkond, Võrumaa – 18. jaanuar 1978 Uppsala) oli eesti vaimulik. Aunver lõpetas Valga kroonu reaalkooli ja võitles Vabadussõjas. Ta õppis aastatel 1914–1915 ja 1920–1922 Tartu Ülikoolis ajalugu ning 1915–1916 ja 1922–1923 usuteadust. Prooviaastal oli ta Tartu Peetri ja Ülikooli koguduses. Ordineeriti pastoriks 13. aprillil 1924. Aastatel 1924–1944 oli ta EELK Jüri koguduse õpetaja, 1935–1944 Ida-Harju praostkonna praost ja 1935–1939 E.E.L.K. Konsistooriumi assessor. Aastatel 1926–1936 oli ta ka Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi usuõpetaja. 1944. aastal põgenes Saksamaale ja sealt 1947. aastal Rootsi, kus oli aastatel 1947–1978 E.E.L.K. Uppsala koguduse õpetaja ja 1959–1978 E.E.L.K. Konsistooriumi assessor. Ta oli aastatel 1924–1939 ja 1941–1944 ajakirja Eesti Kirik vastutav ja tegevtoimetaja kodumaal ning 1954–1978 Rootsis. Kristus ja Buddha, Tartu 1925 Kindel tee. Vaimulike kõnede kogu. Tallinn 1937 Eesti rahvakiriku ristitee. Stockholm 1953 Aastate kestes: kiriku- ja kultuuriloolisi vaatlusi 1924–1959. Uppsala 1961 (Koostaja). Teenige Issandat. 1. [osa]: Valimik jutlusi ja kõnesid. Uppsala 1963 Johan Kõpp. Stockholm 1969 Tema poeg Avvo (sünd 1915) mobiliseeriti Punaarmeesse ja jäi sõjas kadunuks, teine poeg Ago oli Rootsis arst. Tema vennatütre pojapoeg on endine peaminister Juhan Parts. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Jakob Aunver Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Valter Metti

Valter Metti (5. mai 1902 Võtikvere vald, Tartumaa – 19. aprill 1989 Tartu) oli eesti õpetaja. Õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas 1923–1932 (lõpetas) ja 1940–1942, üliõpilasseltsi Concordia vilistlane. Aastail 1939–1940 oli Torma vallavanem. Aastail 1946–1966 oli Tartu 1. Keskkooli õpetaja. 1962 Eesti NSV teeneline õpetaja TÜ üliõpilased
Joosep Aavik

Joosep Aavik (17. november 1899 Kuressaare – 20. november 1989 Tallinn) oli eesti organist, koori- ja orkestrijuht ning muusikaõpetaja. Joosep Aavik lõpetas 1919. aastal Saaremaa Eesti Segagümnaasiumi. Õppis 1919–1920 Tallinna Kõrgemas Muusikakoolis Peeter Süda oreliklassis, 1920–1923 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas keemiat ja samal ajal Tartu Kõrgemas Muusikakoolis, 1923–1927 Tallinna Konservatooriumis (lõpetas A. Topmani oreliklassi). Aastatel 1923–1925 töötas Tallinnas Hans Kubu eragümnaasiumis muusikaõpetajana, Estonia muusikaosakonnas koori repetiitorina, Muusikalehe korrektorina ja Tallinna Konservatooriumis elementaarteooria- ja solfedžoõpetajana. 1927. aastal kolis Tartusse ja oli 1927–1929 Tartu Ülikooli kiriku organist ja segakoori Cantate Domino koorijuht, 1928 Tartu ühiskommertsgümnaasiumis ja kaubanduskoolis õpetaja. Aastatel 1929–1964 töötas Saaremaa koolides, sh Kuressaare naiskutsekoolis, Kuressaare 6-klassilises algkoolis ja 1. keskkoolis muusikaõpetajana, 1969–1970 Kuressaare lastemuusikakoolis muusikaliteratuuri-, solfedžo- ja klaveriõpetajana. Tegutses Saaremaal ka organistina kirikutes, juhatas 1931–1933 Kuressaare suveorkestrit, 1929–1935 Kuressaare Eesti Seltsi segakoori, 1945–1964 Kingissepa kultuurimaja segakoori ja kommunaaltöötajate ametiühingu naiskoori. Võttis kooridega osa kõigist laulupidudest, oli aastast 1932 Saaremaa laulupäevade üldjuht. Avaldas muusikaarvustusi Saaremaa ajalehtedes, Postimehes ja Muusikalehes. Kirjutas soololaule, segakoorilaule ja "Romansi" sümfooniaorkestrile. Vilistlased. Kuressaare Hariduse Kooli veebisait. Online Encyclopedia ENTS.ee Joosep Aavik 100 Videvik
Kivilõppe Vanapagana kivi

Kivilõppe Vanapagana kivi on rändrahn Viljandi vallas Kivilõppe külas. Eesti rändrahnude loend Kivilõppe Kalevipoja kivi "Äsja avatud loodusrada viib Vanapagana kivi juurde" Sakala, 24. mai 2007 Vanapagana kivi Eesti looduse infosüsteemis Vanapagana kivi keskkonnaportaalis
Anton Anson

Anton Anson (3. jaanuar 1852 (vkj 22. detsember 1851) Seli vald, Pärnumaa – 12. juuni 1918 Tartu) oli eesti ühiskonnategelane ja õpetaja, Eesti Aleksandrikooli juhataja. Anson õppis Seli vallakoolis ning lõpetas 1874. aastal Riias Baltimaade Õpetajate Seminari. Sai 1879. aastal Tartu Ülikoolist gümnaasiumi vene keele õpetaja kutse. Õppis aastail 1886–1887 Peterburi Õpetajate Instituudis, kus omandas linnakooli õpetaja kutse. Töötas aastail 1874–1879 Pärnu Nikolai õigeusu kihelkonnakoolis, 1879–1886 Lätis Bauska kreiskoolis ja 1887–1888 Võru linnakoolis õpetajana. Oli aastail 1888–1905 Põltsamaa lähedal Kaarlimõisas Eesti Aleksandri Linnakooli inspektor (juhataja) ja õpetaja. Aleksandrikooli juhtimisel järgis küll venestusideoloogiat, kuid koondas eestlastest õpetajaid ja soodustas eesti keele õppimist. Eesti keele õpetajatena töötasid koolis kirjanikud Jakob Tamm ja Karl Ernst Särgava. Anson andis Aleksandrikoolis aritmeetika, geomeetria, ajaloo, maateaduse, loodusõpetuse ja vene keele tunde. Kuigi kaasaegsete meenutuste kohaselt polnud tema õpetamise tase kuigi kõrge, pälvis ta õpilaste ja õpetajate silmis suure lugupidamise oma vastutulelikkuse, tasakaalukuse ja erapooletuse eest. 1905–1907 oli Riia Peeter-Pauli linnakooli juhataja, seejärel 1907–1909 Järvamaa rahvakoolide inspektor. Eestimeelse tegevuse ja eesti keele õpetamise propageerimise pärast saadeti Anson 1909. aastal sundpensionile. Aastail 1910–1918 töötas Anson Tartu Kaubanduskooli inspektorina. Pärnus töötamise ajal võttis Anson elavalt osa eesti rahvusliku liikumise üritustest, olles Endla seltsi asutajaliikmeid ja selle esimene president aastail 1878–1880. Anson osales Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsi tegevuses seltsi kirjatoimetajana. 1878–1879 tegutses Anson ka ajakirjanikuna, olles Pärnu Postimehe tegelik toimetaja ning Sakala kaastööline. Pärast Pärnust lahkumist tõmbus ta avalikust ühiskondlikust tegevusest tagasi. Aleksandrikooli juhatajana oli Anson tegev ka Põltsamaa Põllumeeste Seltsis, mis oli ainuke kohalik eesti organisatsioon. Samal ajal lävis ta ka nii venelastest ametnike ja õigeusu preestritega kui ka baltisakslastega. Kruus, H. Eesti Aleksandrikool. Tartu: Noor-Eesti Kirjastus, 1939, lk 258–259. Ernits, E. Eesti Aleksandri-Linnakooli avamine ja tegevus. – Eesti Aleksandrikool ja põllumajanduslik haridus. 100 aastat kooli asutamisest. Koostaja M. Karelson. Tallinn: Valgus, 1988, lk 32. Anton Anson Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Väluste rändrahn

Väluste rändrahn on rändrahn Viljandi vallas, Väluste külas, Mustla-Väluste mnt 7 km, 250 meetrit Võrtsjärvest, Riuma kraavi ääres. Ümbermõõt 16,0; pikkus 5,2; laius 4,7; kõrgus 2,4 meetrit. Eesti rändrahnude loend Väluste rändrahn (kaitsealune üksikobjekt) Eesti looduse infosüsteemis Väluste rändrahn keskkonnaportaalis Väluste rändrahn (kaitsealune üksikobjekt) Eesti looduse infosüsteemis Väluste rahn (ürglooduse objekt) Eesti looduse infosüsteemis
August Arold

August-Erik Arold (12. märts 1882 Roela vald, Palamuse kihelkond, Tartumaa – 3. veebruar 1947 Tartu) oli eesti õpetaja, kultuuri- ja ühiskonnategelane. Ta õppis Maarja-Magdaleena kihelkonnakoolis. Ta töötas aastast 1899 kuni elu lõpuni Roela valla Vassevere-Kallivere kooli juhatajana (aastast 1924 Leedimäe 6-klassiline algkool). Asutas Roela Rahvaraamatukogu Seltsi, oli selle juhataja ja raamatukoguhoidja. Voore Põhikooli ees asub tema mälestuskivi. Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk, 1939 Tema pojapoeg oli Mart Arold. "Vastasseis" Kultuur ja Elu 4/2002 "Õpetaja August Arold'i 50-a. sünnipäev ja 30-a. ametijuubel", Postimees, 11. märts 1932, lk 4 Lepiksoo, Evi: "August-Erik Arold, koolmeistrist rahvavalgustaja", Vooremaa, 10. märts 2007, lk 2 Foto (keskel)
August Maramaa

August Maramaa (kuni 1922 August Marfeldt; 6. aprill 1881 Aakre vald, Tartumaa – 26. detsember 1941 Vjatlagi vangilaager, Kirovi oblast) oli Eesti poliitik, õpetaja ning Viljandi linnapea aastatel 1919–1921 ja 1927–1939. Ta lõpetas 1902. aastal Tartu Õpetajate Seminari, seejärel töötas Viljandimaal ja Viljandis õpetaja ja koolijuhina. Ta on avaldanud matemaatikaõpikuid. August Maramaa oli alates 1. septembrist 1937 Riigi Viljasalve nõukogu liige (Linnade Liidu esindaja). Maramaa abiellus 1909. aastal Anna Roossoniga (Anna Maramaa, küüditati juuni 1941). Peres sündis viis last. Tema väimees Harri Haamer oli Püha Jakobi koguduse, Tartu Pauluse koguduse, Tarvastu Peetri kogudus ja Kõpu Peetri koguduste õpetaja, tütrepoeg Eenok Haamer on Mustvee ja Lohusuu koguduse õpetaja, tütretütar Maarja Haamer-Renter on eesti laulja. Tema vend oli keemik Jaan Maramaa. 1938 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk 2007. aastal avati Viljandi raekoja kõrval August Maramaa skulptuur. Viljandis asub ka August Maramaa puiestee. http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700242335&img=era0031_005_0000339_00487_t.jpg&tbn=1&pgn=25&prc=30&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=3e9887ef505bdd58bef651d2dbf64730 Ragnar Kond: "Viljandis avati endise linnapea August Maramaa skulptuur" ERR, 4. august 2007 Heiki Raudla: "August Maramaa grandioossed plaanid" Sakala, 1. aprill 2006 Heiki Raudla ja August Maramaa August Maramaa Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Kalvi Aluve

Kalvi Aluve (7. mai 1929 Rakvere – 28. september 2009 Tallinn) oli eesti arhitekt ja arhitektuuriajaloolane. Ta lõpetas 1948. aastal Tapa Keskkooli ja 1954. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi arhitektina. Pühendas oma elu ajaloolise arhitektuuri uurimisele ja restaureerimisele. Töötas aastatel 1957–1995 Tallinnas Teadusliku Restaureerimise Töökojas ja selle järglasasutustes. Spetsialiseerus eesti vanema ehituspärandi uurimisele, mille vanuse selgitamisel rakendas dendrokronoloogilist meetodit. Hilisemas perioodis tegeles vanema kiviarhitektuuri uurimisega, peamiselt linnustega. Tegeles ka akvarelli ja õlimaaliga. 1980 – Nõukogude Eesti preemia Kuressaare vanalinna restaureerimise ja tänapäeva vajadustele kohandamise projekti autorkonnas 1984 – Eesti NSV teeneline arhitekt 1958–1962 Tallinna dominiiklaste klooster 1960–1965 Koeru kõrtsihoone 1966–1967 Tartu Ülikooli peahoone aula 1968–1977 Kuldlõvi trahter Audrus 1971–1985 Kuressaare linnuse konvendihoone 1976–1977 Kolu kõrts 1977–1983 Porkuni linnuse väravatorn 1983–1992 Haapsalu Toomkirik. Kaasautor S. Olop 1993 – Paide linnuse peatorn (Vallitorn) "Postijaamast tänapäevani". Tallinn 1965 "Tartu Ülikooli aula". Kaasautor Roman Valdre. Tallinn 1970 "Maakõrtsid ja hobupostijaamad Eestis". Tallinn 1976 "Kuressaare linnus-kindlus". Tallinn 1977 "Kuressaare linnus". Tallinn 1980 "Veste ehitusmälestistest". Tallinn 1983 "Elustunud ehituskunst". Tallinn 1985 "Eesti keskaegsed linnused". Tallinn 1993 "Haapsalu piiskopilinnus". Tallinn 1998 Tomps, Fredi. Lahkunud on arhitekt ja arhitektuuriajaloolane KALVI ALUVE. https://web.archive.org/web/20160508183115/http://www.arhliit.ee/uudised/eal/559/ Jevgeni Kaljundi. "Aluve, Kalvi" // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 25-26
Jakob Kents

Jakob Kents (ka Jakob Kens; 3. veebruar (22. jaanuar vkj) 1883 Aru mõis, Lehtse vald, Ambla kihelkond, Järvamaa – 22. september 1947 Tartu) oli eesti geograaf, pedagoog ja haridusjuht. Ta õppis aastail 1892–1896 Läpi vallakoolis, 1900–1901 Aruküla õigeusu kihelkonnakoolis ja 1901–1902 Liiguste ministeeriumikooli pedagoogikaklassis, kus omandas vallakooliõpetaja kutse. 1924. aastal andis gümnaasiumi küpsuseksamid Hugo Treffneri Gümnaasiumis. 1925–1930 õppis ta Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas, ülikooli lõpetas gümnaasiumi ja kutsekooli loodusloo- ja matemaatikaõpetaja kutsega. 1935. aastast magister. Üliõpilaste Seltsi Raimla liige. Töötas aastail 1902–1906 Ambla valla Raka vallakoolis õpetajana, 1906–1909 Ufa kubermangus Krõmski eesti asunduses köster-kooliõpetajana, 1909–1911 Orenburgi kubermangus Beloretski linnakoolis õpetajana. Oli aastail 1911–1915 Kadrina Hariduse Seltsi kooli ja 1915–1917 Narva-Jõesuu Kooliseltsi kooli juhatajana. 1917–1918 õpetaja Tallinna 13. Algkoolis. Osales 1918–1919 Vabadussõjas, Tallinna 1. kaitsepataljonis. Töötas 1919–1931 Tallinna Õpetajate Seminaris ja Tallinna Pedagoogiumis maateaduse- ja looduslooõpetajana. Lisaks sellele töötas õpetajana Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumis (1920–1921), Jakob Westholmi Gümnaasiumis (1920–1925), Riigi Tehnikagümnaasiumis (1926–1929), Tallinna Tehnikumis (1929–1934), Tallinna Linna Poeglaste Kaubanduskoolis (1930–1934) ning Kõrgema Sõjakooli topograafiaosakonnas (1935–1937). Oli aastail 1920–1935 Tallinna linnanõunik ja 1934–1940 ja 1941–1942 Tallinna linnavalitsuse haridusosakonna juhataja. 1940. aastast oli õpetaja Tallinna 10. Keskkoolis ja Tallinna 12. Keskkoolis. 1944. aastal õpetaja Jäneda Põllundustehnikumis. Oli aastail 1945–1947 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna õppejõud, dotsent ja geograafiakateedri juhataja. Kuulus aastail 1919–1920 ja 1922–1934 Eesti Õpetajate Liidu juhatusse. Oli Eesti Looduseuurijate Seltsi, Eesti Turistide Ühingu ja Eesti Lauljate Liidu liige. Oli tegev koolikirjastuses Töökool. On avaldanud geograafiaõpikuid, artikleid koolist ja kasvatusest ning uurimusi geograafia alalt. 1938 Valgetähe III klassi teenetemärk "Uus Eesti" küsib: Kas Tallinna tänavatele eestipärased nimed? Uus Eesti nr 27, 28. jaanuar 1939. Lk 2 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Jakob Kents Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
August Martin

August Martin (4. veebruar 1893 Jõhvi vald, Virumaa – 31. august 1982 Kohtla-Järve) oli eesti õpetaja ja kodu-uurija. August Martin sündis 4. veebruaril 1893 Jõhvi vennastekoguduse palvemajas külakoolmeistri peres. Pere oli paljulapseline.1909. aastal lõpetas August Martin Jõhvi Ministeeriumikooli juures pedagoogikaklassi. Samaaegselt sooritas ta õpetaja kutseeksami Narva Gümnaasiumi juures ja sai õiguse töötada algkooliõpetajana kogu Venemaal. 1909. aastal alustaski ta koolmeistriametit Kudrukülas olles kuueteistkümne aastane. 1910. aastal võttis vastu pakkumise Narva Joaoru kooli ja 1912. aastal Mäetaguse valla Kiikla kooli. Sinnagi sai ta jääda vaid üheks talveks, siis tuli mitte omal soovil lahkuda. 1912. aastal toimus Peterburis I Ülevenemaaline Rahvahariduse kongress, kus Martin osales muulaste komisjoni töös. Oma kõnes nõudis ta õigust õpetada lapsi emakeeles ja see sai talle saatuslikuks: ta jäeti ilma õigusest töötada õpetajana Baltikumis ja Martin asus Kaukaasiasse, kus pidas ligi kümme aastat koolmeistriametit Ülem-Lindas. Suhhumis osales Martin aktiivselt osa Kaukaasia eestlaste elu organiseerimisel olles 1919 aastal valitud Abhaasia parlamendiliikmeks. Tagasi Eestisse tuli August Martin 1921. aastal koos perekonnaga. Abikaasa Annette Tohveriga tutvus ta Kaukaasias. Eestis jätkas ta tööd õpetajana ning 1931. aastal sai August Martinist Vaivara kihelkonnakooli]juhataja. Pärast sõda töötas õpetajana Kundas, Jõhvis, Laagnal ja Mäetagusel. 1957. aastal siirdus pensionile ja siis sai ta pühenduda koduloo uurimisele. Kirjandusmuuseumi kaastöölisena kogus ta andmeid Jakob Hurda kaastööliste kohta, oli ka aktiivne Virumaa rahvaluulekoguja ja eesti kultuuriloo uurija. August Martin suri 31. augustil 1982. aastal ja on maetud Jõhvi kalmistule. August Martin Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Oskar Paas

Oskar Paas (ka Oskar Wilhelm Paas) (26. oktoober/8. november 1900 Valjala, Saaremaa – 4. september 1990 Toronto) oli eesti õpetaja, koolijuht ja Õpetajate Koja nõukogu liige. Ta sündis Valjala kihelkonna koolijuhataja ja köster Jaan Paasi kümnenda lapsena. Vabadussõjas teenis Tallinna Kooliõpilaste pataljonis. 1920. aasta kevadel lõpetas Tallinna I Peetri Reaalkooli. Aastal 1926 lõpetas Tartu Ülikooli matemaatika alal. Aastast 1923 töötas õpetajana mitmes koolis (näiteks 1927. aasta alguses oli Koeru täienduskooli juhataja ning sama aasta sügisest Tartu tehnikagümnaasiumi matemaatika ja füüsika õpetaja, 1931. aastal valiti Tartu 11. algkooli õpetajaks, 1932 valiti Tallinna poeglaste humanitaargümnaasiumi matemaatikaõpetajaks). Aastal 1936 oli Gustav Adolfi gümnaasiumi matemaatikaõpetaja. Aastal 1937 valiti Tartu Õpetajate Seminari inspektoriks, alates 15. novembrist 1939 koolide inspektor Harjumaal ja 1. jaanuarist 1940 Petserimaal. Oktoobrist 1941 kuni lahkumiseni Saksamaale septembris 1944 oli Tartu Õpetajate Seminari direktor. Siirdus Torontosse 1950. aastate alguses. Valiti esindama Eestit ja Eesti Keskkooliõpetajate Kogu 19. rahvusvahelisel keskkooli- ja gümnaasiumiõpetajate kongressile 2.–5. augustuni 1939 Kopenhaagenis. Oskar Paas oli aastaid Toronto Eesti Seltsi täiendusalgkooli juhataja ja eesti keskkooli esimene juhataja. Valgetähe IV klassi teenetemärk, 1939 "Kalender". Sirp. 29.09.2000. Vaadatud 17.04.2019. "Oskar Wilhelm Paas". Geni.com. 10.08.2017. Vaadatud 17.04.2019. "Eesti Vabadussõja veteran Oskar Paas surnud". Võitleja = The Combatant : ülemaailmne Eesti sõjameeste ja vabadusvõitlejate häälekandja. 1.11.1990. Vaadatud 17.04.2019. "Tallinna 1-se Peetri realkooli". Tallinna Teataja (1910-1922). 16.06.1920. Vaadatud 21.04.2019. "Kiri toimetusele". Järva Teataja (1926-1944). 14.01.1927. Vaadatud 21.04.2019. "Uued õppejõud Tartu keskkoolides". Postimees (1886-1944). 1.09.1927. Lk 6. Vaadatud 21.04.2019. "7-tunniline õpetajate walimine". Postimees (1886-1944). 27.08.1931. Vaadatud 21.04.2019. "Tallinna koolidele waliti õpetajaid". Päewaleht. 16.07.1932. Vaadatud 21.04.2019. "Õpetajate sektsioonid pidasid eelkoosolekuid". Uus Eesti. 8.10.1936. Vaadatud 21.04.2019. "Tartu seminari õppejõudude koosseis selgunud". Postimees (1886-1944). 18.08.1937. Vaadatud 21.04.2019. "Harjumaalt. Oskar Paas uueks kooliinspektoriks". Päewaleht. 18.11.1939. Vaadatud 21.04.2019. "Oskar Paas Harjumaa uueks koolide inspektoriks". Uus Eesti. 18.11.1939. Vaadatud 21.04.2019. "Kooliinspektorite ümberpaigutusi". Päewaleht. 19.12.1939. Vaadatud 21.01.2019. "Eesti õpetajate esindajad rahvusvahelisele kongressile". Uus Eesti. 2.07.1939. Vaadatud 21.04.2019. "Teenetemärkide kavalerid. Oskar Wilhelm Paas". Teenetemärkide kavaleride andmekogu. Vaadatud 17.04.2019. Oskar – Wilhelm Paasi mälestused laatsaretlaeva "Moero" hukkumisest
August Lubi

August Lubi (17. november 1877 Ambla vald (Ambla kihelkond), Järvamaa – 19. aprill 1944 Ambla) oli eesti õpetaja ja poliitik. 14. aprillil 1906 valiti ta ühena neljast eestlasest Venemaa I Riigiduuma liikmeks. August Lubi oli Jäneda valla koolmeister, Ambla vallakooli õpetaja poeg, lõpetanud Tallinna linnakooli juures pedagoogikaklassi.
Riigieelarve

Riigieelarve on valitsussektori mingi perioodi tulude ja kulude finantsplaan. Riigieelarve on tavaliselt kõrgeima otsustusorgani poolt vastu võetud dokument, milles kajastuvad valitsussektori planeeritud kulutused ning on näidatud eelarve tuluallikad. Majandusliku sisu järgi liigendatakse riigieelarve vahendid tuludeks, kuludeks, investeeringuteks ja finantseerimistehinguteks.  Pikemalt artiklis Eesti riigieelarve Eestis kinnitab riigieelarve Riigikogu. Eelarve Eesti riigieelarve Raul Eamets, Anneli Kaasa, Helje Kaldaru, Eve Parts, Viktor Trasberg, Sissejuhatus majandusteooriasse, 2005 Riigieelarve seadus
Siegfried Fleischer

Siegfried Fleischer (19. detsember 1903 Tartu – 5. detsember 1924) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant). Teenis Lennuväerügemendis, langes 1. detsembril 1924 kommunistide kätte vangi. Hukati hiljem sõjakohtu otsusel neile vastupanu mitteosutamise eest. Ohvitseride andmekogu
Hermann Rätsepp

Hermann Rätsepp (8. detsember 1896 Aru vald, Tartumaa – 5. detsember 1924) oli Eesti sõjaväelane (leitnant, 1920). Teenis Lennuväerügemendis, langes 1. detsembril 1924 kommunistlike mässuliste kätte vangi. Hukati hiljem sõjaväljakohtu otsusel neile vastupanu mitteosutamise eest.
Inge Teder

Inge Teder (8. jaanuar 1931 Tallinn – 9. august 2015) oli eesti kunstiajaloolane ja -kriitik, Tallinna Riikliku Kunstimuuseumi direktor (1966–1991). Ta lõpetas 1950. aastal Tallinna 20. Keskkooli ja 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. Töötas 1957. aastast teadustöötaja ja tarbekunstikogu hoidjana Tallinna Riiklikus Kunstimuuseumis. 1966–1991 oli ta Tallinna Riikliku Kunstimuuseumi (praeguse Eesti Kunstimuuseumi) direktor. Inge Tederi juhtimisel kujunes kunstimuuseumist kõige olulisem eesti kunsti näitusepaik. Ta ei peljanud suhelda ka väliseesti kunstnikega, esimesed väliseesti kunstnike Herman Talviku ja Erik Haameri näitused toimusid just Tallinna Riiklikus Kunstimuuseumis. Inge Tederi ajal avati viis kunstimuuseumi filiaali: Tarbekunstimuuseum, Niguliste Vana Kunsti muuseum, Adamson-Ericu ja Kristjan Raua muuseum ning kunstimuuseumi Kohtla-Järve filiaal. Hakkas välja kujunema tänapäevane Eesti Kunstimuuseumi struktuur. Teder oli almanahhi "Kunst" koostaja ja toimetaja. 1973 Eesti Kunstnike Liidu kunstiteadlaste sektsiooni aastapreemia (artiklid kaasaegse Nõukogude Eesti tarbekunsti probleemidest) 1979 Eesti NSV teeneline kunstitegelane 1986 Kristjan Raua preemia (Tarbekunstimuuseumi ekspositsiooni teaduslik läbitöötamine ja ekspositsiooni juht) 1998 Riigivapi V klassi teenetemärk 2005 Kristjan Raua preemia (teos "Naha- ja köitekunsti ajalugu") Tema oli abielus korvpalluri ja tehnikateadlase Peep-Teofil Tederiga, nende poeg on ettevõtja Hillar Teder. http://www.tyhg.edu.ee/index.php?option=com_content&task=view&id=106&Itemid=0 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Isemeelne, imemeelne, ajaleht Videvik, 1. juuli 2013 In memoriam Inge Teder, ERR kultuuriuudised, 10. august 2015 Kunstiteadlane: Inge Teder, 1991. Rež. Liina Kulles. Kadriorg, 1984. Rež. Vallo Kepp.
Geolitoraal

Geolitoraal on mere või suure järve rannavöönd, mis jääb veekogu keskmise ja kõrgeima veetaseme vahele. Rannavööndit, mis jääb veekogu keskmise ja madalaima veetaseme vahele, nimetatakse hüdrolitoraaliks. Hüdrolitoraal Litoraal Pseudolitoraal
Kertu Köösel

Kertu Köösel (sündinud 10. jaanuaril 1979 Tapal) on televisiooni- ja dokumentaalfilmirežissöör. Õppinud Tallinna Pedagoogikaülikoolis telerežiid, tal on bakalaureusekraad audiovisuaalkunstis. Teinud telesaateid Eesti Rahvusringhäälingus, 2013. aastal asutatud oma filmi- ja salvestiste firma Impro Pictures OÜ kaudu ka teistele telekanalitele. Kertu Köösel on osalenud nii dokumentaalfilmide (nt "Hundi süda sees", 2015 ja "Sihtpunkt – olla õnnelik", 2016) kui ka mängufilmide (nt "Luuraja ja luuletaja", 2016; "Võta või jäta", 2018; "Eia jõulud Tondikakul", 2018, ja "Johannes Pääsukese tõeline elu", 2019 – kõigis režissööri assistendina) tegemisel. Kõrvalosades on ta mänginud näitlejana mitmes mängufilmis ja teleseriaalis (Kelgukoerad, Kättemaksukontor, Riigimehed). Kertu Köösel andmekogus IMDb (inglise) Kertu Köösel Eesti filmi andmebaas Piret Ehrenpreis, "Tõeline telehing elab kaadri taga", Eesti Naine, märts 2008 Foto
Jevpatorija laht

Jevpatorija laht on laht Krimmi poolsaare läänekaldal, osa Kalamõti lahest. Laius suudmes 2 km, ulatub maasse 1,3 km ulatuses, sügavus kuni 10 m. Lahe ääres asub Jevpatorija.
Arno atoll

Arno on atoll Mikroneesias, osa Marshalli saartest. 133 saare kogupindala on 13 ruutkilomeetrit. Saared on madalad korallsaared. Kuuluvad Marshalli Saartele. Atoll asub 20 km kaugusel Majuro atollist. 1999. aasta rahvaloenduse andmeil elas atollil 2069 inimest. Suurim küla on Ine.
Malabo

Malabo on Ekvatoriaal-Guinea pealinn ja Põhja-Bioko provintsi halduskeskus. Asub Bioko saare põhjakaldal. Linna asutasid 1827. aastal britid ja selle nimi oli alguses Port Clarence. See oli orjakaubanduse mahasurumiseks mõeldud laevastiku tugipunkt. Linna asus elama palju vabastatud orje. 1843 läks linn Hispaania kontrolli alla ja nimetati Santa Isabeliks. 1969 viidi riigi pealinn üle Batast Santa Isabeli. Praeguse nime sai 1973. aastal osana president Francisco Macías Nguema kampaaniast euroopalike nimede asendamiseks aafrikapärastega. Nguema diktatuuri ajal hävitati ja sunniti kodudest põgenema Bioko põliselanikke bubisid ja linna asustati mandrilt fangi hõimu liikmeid. Linnas valitseb ekvatoriaalne kliima. Aasta keskmine õhutemperatuur on 25 °C. Linnast 9 km lääne pool asub lennujaam, kuhu lendavad Iberia, Swiss, Spanair, Air France, KLM, Astraeus ja Lufthansa lennukid. Malabo on hea looduslik sadam, sest linn asub kustunud vulkaani kraatri serval. Linna lähedal asuvad naftaleiukohad. Linnas on mitmed nafta- ja maagaasitootmisettevõtted, mis asuvad peamiselt Punta Europa tööstuslinnaosas. Malabos on 1916. aastal ehitatud gooti stiilis toomkirik, presidendipalee ja mitmeid hispaania koloniaalehitisi.