laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Krjukivi sild

Krjukivi sild (ukraina keeles Крюківський міст) on kahekorruseline raudtee- ja autosild üle Dnepri jõe Krementšukis; ühendab jõe paremkaldale jäävat Krjukivi linnaosa jõe vasakkaldale jääva linnaosaga. Lõunaraudtee ehitusel tekkis 1870. aastal vajadus ühendada kaks raudteeharu: Harkiv–Krementšuk ja Jelõssavetgrad–Krjukiv. Selleks lasti Kiievis raudteesilla ehitamisega endale nime teinud insenerpolkovnik Amand Struvel projekteerida ja ehitada sild üle Dnepri Krementšukis. Üheteeline raudteesild anti käiku 1872. aastal. 11-avaline metallsild oli sarnane Kiievi sillaga – paralleelvöödega sõrestiksild. Jõesambad rajati kessoonidele. Silla üldpikkus oli 962 m. Rööbastee paigaldati otse sillafermide põikitaladele. Et ka loomtransport saaks silda kasutada, ehitati laudadest põrand. Teises maailmasõjas sai sild rängalt kannatada. Kuni silla taastamiseni toimis raudteevedu üle ajutiste sildade. Silla taastamisel (1945–1949) otsustati ära kasutada olemasolevad sillasambad. Nendele kandma projekteeriti kahekorruseline sild – alumine tasand üheteelise raudtee tarbeks ja ülemine tasand linnatranspordile. Projekt nägi ette, et keskmine ava on ülestõstetav ja sild sai Struve-aegsest lahendusest pikem – koos pealesõitudega 1350 m. Sõidutee laius 7 m. Taastustööd algasid 1946. aastal jõesängi puhastamisega purustatud silla jäänustest (lõigati vanarauaks). Metallfermid valmistas kõrglegeeritud terasest Dnipropetrovski metallkonstruktsioonide tehas. Tõstetava sildeava tõstemehhanismid telliti Tšehhoslovakkiast. Sild sai valmis 21. detsembril 1949, riigijuht Jossif Stalini 70 aasta juubeliks. 1988. aastal tehti sillale kapitaalremont. КРЕМЕНЧУГСКИЕ МОСТЫ. kremenhistory.org
37 (Tallinna bussiliin)

37 on Tallinna bussiliin, mida teenindab Tallinna Linnatranspordi AS liinil Mustamäe – Zoo. Bussiliin rajati 6. juulil 2013. Liin ühendas Mustamäe asumit Rocca al Mare keskuse ja loomaaiaga. Algul oli liin käigus vaid laupäeviti ja pühapäeviti. 2016. aasta veebruarist on liin käigus ka tööpäeviti. Väljumised alates 2022. aastast 20-35 minuti tagant Bussiliin 37 peatub 18 peatuses ning ühe suuna sõitmiseks kulub keskmiselt ligi 29 minutit. Tööpäeviti on busside intervall 17 minutit ja paus kella 11–14 vahel. Nädalavahetusel sõidab buss liini 3 korda tunnis. Marsruut suunal Mustamäe – Zoo hõlmab järgmisi tänavaid: Akadeemia tee, Ehitajate tee, Keskuse tn, Mustamäe tee, E. Vilde tee, Sõpruse pst, A. H. Tammsaare tee, Mustamäe tee, E. Vilde tee, Ehitajate tee, Paldiski mnt. "Avatakse uus bussiliin nr 37". Tallinna Transpordiamet. 27. juuni 2013. Originaali arhiivikoopia seisuga 20.10.2021. Vaadatud 21.07.2020. BNS (24. jaanuar 2016). "Tallinn paneb bussiliini number 37 tööle ka tööpäeviti". Postimees. Vaadatud 21.07.2020. "37 bus Route Schedule and Stops". moovit. Vaadatud 21.07.2020.[alaline kõdulink]
Konstantin Mihhailovski

Konstantin Jakovlevitš Mihhailovski (vene Константин Яковлевич Михайловский; 1834 Tšernigovi kubermang – 22. september (vkj 9. september) 1909 Peterburi) oli Venemaa insener, kõrge riigiametnik ja paljude suurehituste ülem või kuraator. Mihhailovski oli aadli päritolu. Ta lõpetas Esimese Peterburi Kadetikorpuse, seejärel Mihhaili suurtükiväekooli (1853), Mihhaili Suurtükiväeakadeemia (1859) ja Peterburi teedeinseneride korpuse instituudi (1861). Ta osales Krimmis sõjas. 1858. aastal ülendati alamporutšikuks. Aastatel 1899–1905 oli salanõunik Mihhailovski Teedeministeeriumi raudtee-ehituse valitsuse ülem. 1905. aastal määrati ta Vene Keisririigi teedeministri nõukogu liikmeks ja 1907. aastal sai ta tõeliseks salanõunikuks. Tal on teeneid Venemaa infrastruktuuri loomisel. Ta võttis juhtivalt osa Aleksandri silla rajamisest üle Volga jõe Sõzrani juures (valmis 1880), kureeris Novosjanski, Novosvirski ja Novomariiski kanalite ehitamisest Maria veesüsteemis (1882–1886), oli Samara–Ufa (1885), Ufa–Zlatousti (1888), Zlatousti–Tšeljabinski (1891) ja Jekaterinburgi–Tšeljabinski (1894) raudteede ehituste ülem. Teda on autasustatud 10 ordeniga, sealhulgas: Püha Vladimiri ordeni 4. järk Aleksandri silla rajamise eest Püha Stanisławi ordeni 2. järk Maria veesüsteemi kanalite rajamise eest Jaapani Tõusva Päikese ordeni 3. järk Buhhaara emiraadi Ülla Buhhaara orden teemantidega Отцы-основатели: Константин Михайловский. do.ru Михайловский Константин Яковлевич. irkipedia.ru Михайловский Константин Яковлевич. m-nsk.ru
1956. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jahilaskmises

1956. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jahilaskmises toimusid 7.–12. augustini Moskvas osana I spartakiaadist. Võistkonnad: 1. Vene NFSV 52 2. Moskva 49 3. Leningrad 48 4. Ukraina NSV 48 5. Gruusia NSV 42 6. Läti NSV 37 9. Eesti NSV 28 Eraldi peeti naiste võistlused. Kehakultuurlase aastaraamat 1956, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1957. http://www.sport24.ee, 26. juulil 2016 Всё о спорте. Справочник, Moskva: Физкультура и спорт, 1978
1956. aasta Eesti meistrivõistlused jahilaskmises

1956. aasta Eesti meistrivõistlused jahilaskmises toimusid 1.-5. juulini Tallinnas. Kehakultuurlase aastaraamat 1956, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1957. http://www.sport24.ee, 26. juulil 2016
Tallinna Merelennujaam

Tallinna Merelennujaam oli Vene merelennuväebaas Tallinnas aastatel 1915–1918. Merelennujaam kavandati Pirita jõe suudme vasakule kaldale 1913. aastal ja rajati 1915. aastal. Sadamas dislotseerus alates märtsist 1916 1. lennurajoooni üksus, alates detsembrist 1916 Läänemere lennudiviisi 1. brigaadi 3. divisjoni staap ja üks salk. 3. divisjonil oli lennujaam ka Osmussaarel ning hiljem Naissaarel ja Paldiskis. Jaam oli mõeldud ajutisena, sest uut lennusadamat alles ehitati. Uue sadama valmimisel oleks lennujaam Piritalt viidud ära uude lennusadamasse. Pirita lennujaama ülem 1917. aastal oli kapten Sergei Antonovitš Lišin. Pirita lennujaamas oli 15 lennukit, kõik Szczecini lennukitehase mudel 9[küsitav] tüüpi vesilennukid. 21. jaanuaril 1918 jõudsid Tallinna tagasi Krimmis Jevpatorija lennukoolis õppinud Fred Olbrei ja William Tomingas, kes asusid teenima Peeter Suure merekindluse merelennusalka. William Tomingas määrati Pirita lennujaama ülema adjutandiks. Merelennujaam evakueeriti 23. veebruaril 1918. Lennukid lõhuti, mootorid ja väiksemad seadmed võeti kaasa transpordilaevaga Pallada. Ehitised jäid terveks. Palju kasutati olemasolevaid ehitisi, näiteks kasarm ja laatsaret asus "Kalevi" seltsimajas, ohvitserid elasid aga Peterseni võõrastemajas jõe paremal kaldal. Vesilennukite ja nende hoolduse jaoks püstitati peamiselt puitsõrestikuga hooneid, mida katsid puit ja present. Aastatel 1919–1920 võeti kolm angaari koost lahti, üks neist viidi Lasnamäe lennuväljalele ja teised kaks Tartusse Raadi sõjaväelennuväljale ning pandi seal uuesti kokku. Seltsimaja põletati taganevate Nõukogude vägede poolt 1941. aasta suvel maha. Peterseni võõrastemaja põles 1944. aastal ja lammutati aastatel 1948–1951. Sadam ehitati 1960. aastatel oluliselt ümber. 1970. aastate II poolel ehitati kogu endine merelennujaama ala seoses Tallinna Olümpiapurjespordikeskuse rajamisega täiesti ringi ning tänapäeval pole Tallinna Merelennujaamast Pirital midagi alles. Toomas Türk. Lõpetamata, kuid tarvitamiskõlbulik. Lennusadam 1918-1940. // Vesilennukite angaar. Lennukuurist muuseumiks. Eesti Meremuuseum. Tallinn 2014. Lk 36 Robert Treufeldt. "Peeter Suure Sadam, uus sõjasadam Tallinnas". // Muinsuskaitse aastaraamat 2014. Tallinn 2015. Lk 107 Robert Treufeldt. "Pietari Suuren satama, uusi sotasatama Tallinnassa". // Suomenlahti Pietarin suojana. Toim. Ove Enqvist, Johanna Pakola. Docendo. Jyväskylä 2016. Lk 79 Mati Õun. Lennusadam. Tehnikamaailm, 30. jaanuar 2010
Markus Luik

Markus Luik (sündinud 24. märtsil 1981) on eesti näitleja. Ta lõpetas 2006. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (22. lend). Aastatel 2006–2014 töötas ta Vanemuise näitlejana. Alates 2014. aastast on ta Eesti Draamateatri näitleja. 2005 "Malev" – nuntsius 2007 "Kinnunen" – taksojuht 2008 "Taarka" – sõdurpoiss 2011 "Üks mu sõber" – Tõnn 2012 "Seenelkäik" – ajakirjanik 2013 "Free Range. Ballaad maailma heakskiitmisest" – sõber 2014 "Maastik mitme kuuga" – noormees 2021 "Sandra saab tööd" – Viljar 2023 "Apteeker Melchior. Timuka tütar" – kardinal Nider 2024 "Elu ja armastus" – vapside pealik Markus Luige isa oli näitleja Sulev Luik ning ema on Heili Luik. Markus Luigel on ka noorem vend. Päring inforegister.ee andmebaasis "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. märts 2016. Vaadatud 26. juulil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Markus Luik Draamateatri kodulehel Markus Luik Eesti Filmi Andmebaasis Markus Luik andmekogus IMDb (inglise)
Benedetto Cotrugli

Benedikt Kotruljević, laiemalt tuntud itaaliakeelse nimega Benedetto Cotrugli, (ladina Benedictus de Cotrullis; 1416 Ragusa, Ragusa vabariik – 1469 L'Aquila, Napoli kuningriik) oli horvaadi päritolu kaupmees, diplomaat ja majanduskirjutiste autor. Kotruljević sai alghariduse Ragusas. Hiljem õppis Itaalias filosoofiat ja õigusteadust. Pärast isa surma 1436. aastal pöördus kodulinna tagasi. 1439. aastal asutas koos vennaga äriettevõtte. Äriasjus reisis sageli Vahemere maades. Äri laienedes avas itaalia linnades mitu kangakauplust. Eksportis villa Napolist. Aastatel 1448–1453 oli ta Ragusa vabariigi esindaja Napolis. 1453. aastal viis ta oma pere Napolisse. Napoli kuningas ülendas ta rüütliks. Napoli kuningriigis tegutses Cotrugli kohtunikuna, suurkohtunikuna, nõuandjana ja esindajana. Määrati 1458. aastal konsuliks Ragusasse, 1462. aastal Bosniasse, 1466. aastal Ungarisse. Ta oli ka polüglott. 36 aastat enne Luca Paciolilt ilmunud "Kahekordse kirjendamise traktaati" kirjutas Cotrugli 1458. aastal itaaliakeelse käsikirja "Della mercatura et del mercante perfetto" ('kaubandusest ja täiuslikust kaupmehest'). Tuntud ka pealkirjaga "Libro de l'arte dela mercatura" ('raamat kaubanduse kunstist'), milles esitas kahekordse kirjendamise kui kaubandustegevuse vajaliku atribuudi printsiibid ja meetodid. Trükki jõudis see alles 1573. aastal. Cotrugli tööst on säilinud kolm eksemplari, mis leiti 1980. aastatel. Vanim neist on Vallettas Malta rahvusraamatukogus säilitatav 1475. aastast pärit käsikirja eksemplar. Teine eksemplar aastast 1485 ja kolmas 15. sajandi lõpust hoitakse Firenze rahvusraamatukogus. Cotrugli tööle oli pühendatud 1994. aasta augustis Veneetsias toimunud Euroopa Majandusarvestuse Assotsiatsiooni 17. kongress. Kongress kinnitas, et Cotrugli töös "Kaubandusest ja täiuslikust kaupmehest" on kirjeldatud raamatupidamisarvestuse kahekordse kirjendamise süsteem. Zagrebis on äriharidust andev Cotrugli Business School, selle filiaal asub Belgradis. 2007. aastal püstitati Zagrebis Benedikt Kotruljevići mälestussammas. 2008. aastal lasi Horvaatia rahvuspank käibele Benedikt Kotruljevići kujutisega 150-kunase hõbedast meenemündi. Kotruljević – Hrvat bez kojega tvrtke danas ne bi mogle. index.hr KOTRULJEVIĆ, Benedikt. Hrvatski biografskileksikon Benedikt Kotruljević. croatia.org Cotrugli Business School. cotrugli.org
Helgoland

Helgoland (friisi keele Helgolandi murdes Deät Lun 'maa', inglise keeles Heligoland) on kahest saarest koosnev ala Põhjamere Saksa lahes. Saared kuuluvad Saksamaa Schleswig-Holsteini liidumaa Pinnebergi kreisi. Helgolandi pindala on 1,7 km². Helgoland koosneb kahest saarest (1 km² ja 0,7 km²), millest vaid suurem on asustatud. Helgolandil elab 1267 inimest (2008). Suurem osa elanikest on friisid. Helgoland on maksuvaba tsoon. Saare majandus põhineb tubaka, alkoholi ja parfümeeriatoodete müügil turistidele. 1231. aastal kuulutas Taani kuningas Valdemar II saared Taani valduseks. Saared olid korduvalt ka Schleswigi krahvide valduses. 1714. aastal hõivas saared taas Taani. 1807. aastal vallutasid Helgolandi britid. 1890. aastal anti saared Helgolandi-Sansibari lepinguga Saksamaale. Helgolandi koduleht Helgolandi muuseumi koduleht (saksa keeles) Helgolandi ajaloost (saksa keeles)
Michael Fitzgerald

Michael Fitzgerald (sündinud 17. septembril 1988 Tokoroas) on Uus-Meremaa jalgpallur, kaitsja. Ta mängib 2008. aastast Jaapani klubis Albirex Niigata. Michael Fitzgerald veebisaidil National Football Teams (inglise)
Kayne Vincent

Kayne Vincent (sündinud 29. oktoobril 1988 Aucklandis) on Uus-Meremaa jalgpallur, ründaja. Ta mängis viimati Malaisia klubis Perlis FA. Kayne Vincent veebisaidil National Football Teams (inglise)
Bruno Cortez

Bruno Cortês Barbosa (ka lihtsalt Bruno Cortez või Cortez; sündinud 11. märtsil 1987 Rio de Janeiros) on Brasiilia jalgpallur, kaitsja. 2011. aasta hooajal mängis ta Botafogo de Futebol e Regatases ja valiti samal hooajal Brasiilia liigahooaja sümboolsesse koosseisu. 2013. aasta juulis läks ta laenule Portugali klubisse Benfica. Ta mängis klubi kuues kõrgliiga mängus. 2014. aasta hooajal mängis ta laenulepingu alusel Brasiilia kõrgliiga klubis Criciúma. Klubi jäi kõrgliigas viimaseks ja langes esiliigasse. Aastatel 2015–2016 mängis ta laenulepingu alusel Jaapani kõrgliiga J1 League klubis Albirex Niigata. 2017. aasta jaanuarist mängis ta Brasiilia kõrgliiga klubis Grêmio. 2022. aasta veebruaris sõlmis ta üheaastase lepingu äsja Brasiilia kõrgliigasse tõusnud Avaíga. Ainsa korra mängis ta Brasiilia rahvuskoondises 14. septembril 2011 mängus Argentina vastu. São Paulo Copa Sudamericana: 2012 Benfica Primeira Liga: 2013–14 Taça de Portugal: 2013–14 Grêmio Copa Libertadores: 2017 Recopa Sudamericana: 2018 Campeonato Gaúcho: 2018, 2019, 2020, 2021 https://www.transfermarkt.com/bruno-cortez/leistungsdaten/spieler/182216 (vaadatud 11.4.2022) Bruno Cortez veebisaidil National Football Teams (inglise)
Marco Antonio da Silva

Marco Antonio da Silva (tuntud ka lihtsalt nime all Marquinhos; sündinud 9. mail 1966 Belo Horizontes) on Brasiilia endine jalgpallur, poolkaitsja. Marco Antonio da Silva veebisaidil National Football Teams (inglise)
Kenny Cunningham

Kenny Martin Cunningham Brown (sündinud 7. juunil 1985) on Costa Rica jalgpallur, ründaja. Alates hooajast 2018/2019 mängib ta Guatemala kõrgliiga klubis Malacateco. Ta kuulus Costa Rica koondisse 2013. aasta CONCACAF Gold Cupil. Kenny Cunningham veebisaidil National Football Teams (inglise)
Saint-Étienne-du-Rouvray kirikurünnak 26. juulil 2016

Saint-Étienne-du-Rouvray kirikurünnak toimus 26. juulil 2016 Saint-Étienne-du-Rouvrays Seine-Maritime'i departemangus Ülem-Normandia piirkonnas. Umbes kell 10.00 (kohaliku aja järgi) sisenesid Saint-Étienne-du-Rouvray kirikusse missa ajal külguksest kaks nugadega relvastatud meest. Nad võtsid viis inimest: koguduse preestri, kaks nunna ja kaks kirikulist pantvangi. Kolmandal nunnal õnnestus põgeneda ja abi kutsuda. Kirik piirati ümber politsei eriüksuslaste poolt ning pärast 40 minutit kestnud piiramist tehti pantvangistajad kahjutuks (mõlemad ründajad lasti eriüksuslaste poolt maha). Kohaliku aja järgi kell 10.45 kuulutati politseioperatsioon lõppenuks. Politsei andmetel tapsid ründajad 85-aastase preestri Jacques Hameli noaga ning tal oli kõri läbi lõigatud; lisaks sai üks kirikus viibinud naine raskesti haavata. Prantsusmaal võtsid relvastatud mehed kirikulised pantvangi ja tapsid preestri, vastutuse võttis ISIS FOTOD ja VIDEO: Prantsusmaal võtsid relvastatud mehed kirikus pantvange, preester tapeti
Roy Smith

Roy Alexander Smith Lewis (sündinud 19. aprillil 1990 Puerto Limónis) on Costa Rica jalgpallur, kaitsja. Ta mängib 2016. aastast Hondurase klubis C.D. Honduras Progreso. Roy Smith veebisaidil National Football Teams (inglise)
Juan Carlos Villamayor

Juan Carlos Villamayor Medina (sündinud 5. märtsil 1969 Concepciónis) on Paraguay endine jalgpallur, kaitsja. Ta kuulus Paraguay koondisse 1993., 1995. ja 1997. aasta Copa Américal. Juan Carlos Villamayor veebisaidil National Football Teams (inglise)
Usa (Jaapan)

Usa on linn ja kohaliku omavalitsuse üksus Jaapanis Ōita prefektuuris. Aastal 2005 liideti Usaga Ajimu linn ja Innai linn. Linnas asub 725. aastal rajatud Hachimanile pühendatud shinto pühamu. 大分県の人口推計 - 大分県ホームページ, vaadatud 31.03.2021. Usa koduleht
Roberto Torres

Roberto Ismael Torres Baez (sündinud 6. aprillil 1972) on Paraguay jalgpallur, poolkaitsja. Roberto Torres veebisaidil National Football Teams (inglise)
Radivoje Manić

Radivoje Manić (sündinud 16. jaanuaril 1972 Pirotis) on Serbia endine jalgpallur, ründaja. Radivoje Manić veebisaidil National Football Teams (inglise)
Mark Bowen

Mark Rosslyn Bowen (sündinud 7. detsembril 1963 Neathis) on Walesi endine jalgpallur, kaitsja. Aastatel 1987–1996 mängis ta Inglismaa klubi Norwich Citys. Ta oli aastatel 1990–1992 selle kapten ja valiti 1990. aastal Norwich City hooaja parimaks mängijaks. Lisaks mängis ta veel teistes Inglismaa klubides, Tottenham Hotspuris, West Ham Unitedis, Charlton Athleticis ja Wigan Athleticis. Mark Bowen veebisaidil National Football Teams (inglise)
Owusu Benson

Owusu Benson (sündinud 22. märtsil 1977 Accras) on Ghana endine jalgpallur, poolkaitsja. Owusu Benson veebisaidil National Football Teams (inglise)
Azur ja Asmar

"Azur ja Asmar" (prantsuse keeles "Azur et Asmar") on Prantsusmaa, Hispaania, Belgia ja Itaalia koostöös 2006. aastal valminud animafilm. Film esilinastus 21. mail 2006 Cannes'i filmifestivalil. Filmi stsenarist ja režissöör on Michel Ocelot, produtsent Christophe Rossignon, muusika autor Gabriel Yared (ühe laulu autor Afida Tahri). Film on 99 minutit pikk ning peamiselt prantsuse, kohati aga ka klassikalises araabia keeles. Film on saanud inspiratsiooni folkloorist, ent selle muinasjutuline süžee on originaalne. Jénane on hoidnud lapsena kaht poissi: üliku poega, blondi ja sinisilmset Azuri, ning oma last, tumedanahalist ja tumedasilmset Asmari. Ta räägib poistele loo džinn-haldjast, kes ootab, et hea ja õilis prints ta oma kambrist vabaks laseks. Poisid kasvavad vendadena, kuni ühel päeval Azuri isa eraldab nad julmalt, pagendab amme ja Asmari oma kodust ja saadab Azuri linna õpetaja juurde. Aastate pärast kummitab Azuri lugu džinn-haldjast ja ta asub teele Asmari kodumaale, et haldjas leida. Vahepeal on Jénane'ist saanud edukas ärinaine, Asmar aga on kuningliku valvemeeskonna liige. Ka Asmaril on meeles lugu džinn-haldjast. Mõlemad noorukid asuvad haldjat otsima, ent leida võib ta ainult üks. Azur ja Asmar andmekogus IMDb (inglise)
Bungo-ōno

Bungo-ōno linn on kohaliku omavalitsuse üksus Jaapanis Ōita prefektuuris. See moodustati 31. märtsil 2005. aastal, kui liideti kohaliku omavalitsuse üksused Asaji, Chitose, Inukai, Kiyokawa, Mie, Ogata ja Ōno. 大分県の人口推計 - 大分県ホームページ, vaadatud 31.03.2021. Bungo-ōno koduleht
Stellenbosch

Stellenbosch on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Cape Winelandsi ringkonnas, Stellenboschi valla keskus. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Stellenboschi elanikest valgeid 65,56%, värvilisi 16,26%, mustanahalisi aafriklasi 15,57%, India või Aasia päritolu inimesi 0,94% ja teisi 1,66%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 71,02% inimesi, inglise keelt 20,62%, koosa keelt 2,03% ja sotho keelt 1,28%. Linnas asub Stellenboschi Ülikool. https://census2011.adrianfrith.com/place/167018
Claude Dambury

Claude Dambury (sündinud 30. juulil 1971 Cayenne'is) on Prantsuse Guajaana endine jalgpallur, kaitsja. Claude Dambury veebisaidil National Football Teams (inglise)
Satoshi Ōtomo

Satoshi Erasmo Ōtomo (sündinud 1. oktoobril 1981 Sakaes Jaapanis) on Filipiinide-Jaapani jalgpallur, poolkaitsja. Satoshi Ōtomo veebisaidil National Football Teams (inglise)
Émerson Carvalho da Silva

Émerson Carvalho da Silva (tuntud ka lihtsalt nime all Émerson; sündinud 5. jaanuaril 1975 Baurus) on Brasiilia endine jalgpallur, kaitsja. Émerson Carvalho da Silva veebisaidil National Football Teams (inglise)
Budimir Vujačić

Budimir Vujačić (sündinud 4. jaanuaril 1964 Titogradis) on Montenegro endine jalgpallur, kaitsja. National Football Teams
Buļļi mõis

Buļļi mõis (läti keeles Buļļu muiža, saksa keeles Bullenhof) oli mõis Lätis Riia linnas Rītabuļļi asumis. Endisaegse haldusjaotuse järgi jäi see Riia kreisi Daugavgrīva kihelkonda. Mõisa on mainitud esimest korda aastal 1495. Toona oli mõisa omanikuks Johann Bildering või Buldering. On võimalik, et tema järgi on nime saanud nii mõis kui ka sellest mööda voolanud Buļļupe jõgi, kuigi tõenäolisemalt tulenevad mõlemad nimed jõel kasutatud laiadest paatidest (saksa keeles die Bulle). 16. sajandi lõpus kuulus mõis Kuramaa hertsogi sekretärile Paul Spankaule. Mõis oli piirkonna hõivanud Gustav II Adolfi loal tema omanduses ka aastal 1621. Hilisemate omanike seas on Martin Schultz von Ascheraden. Aastani 1697 suubus Lielupe Daugavasse, kuid just sel aastal murdis ta läbi luidete Bolderāja juures mereni läbi, jättes mõisasüdame saarele ja eraldades selle tänapäeva Jūrmala Buļļuciemsi kohal asunud maad. Tol ajal asus mõisa peahoone veel Daugava ääres. Mõisale kuulus teel Riiast Kuramaale üle Lielupe jõe viinud parv. Aastal 1865 kuulus mõisale Daugava-äärne võõrastemaja. Peahoone oli selleks ajaks rajatud Buļļupe äärde. See oli kaheteist toaga kahekorruseline puitelamu. Aastal 1913 möödus sellest Riia ja Jūrmala vaheline laevaliin. Laevad sõitsid sellel kuus korda päevas, üks reis võttis aega poolteist tundi. Mõisa peahoone pole säilinud (hävis Esimese maailmasõja ajal), küll on aga säilinud mõned ümber ehitatud kõrvalhooned. Veidi ümber ehitatud kujul on säilinud teenijatemaja, ka on alles 12 lehma ja kahe hobuse jaoks rajatud laut, kus söödakünad olid valmistatud betoonist. Sissekanne Riia mõisate saidil (inglise keeles) Informatsiooni mõisa kohta (läti keeles)
Dahab

Dahab on küla Egiptuses, Siinai poolsaare kagurannikul. Küla on populaarne turismisihtkoht. 24. aprillil 2006 toimus seal pommirünnak, milles hukkus 23 inimest ja vigastada sai umbes 150. http://www.webcitation.org/69vr2r34o http://www.dahab-info.com/ http://www.dahab.net/ http://www.ilovedahab.com/
Dreiliņi mõis (Daugavgrīva kihelkond)

Dreiliņi mõis (läti keeles Dreiliņu muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Voleri asumis; selle peahoone aadress oli Krēmeri 13. Saksa keeles Dreilingshof. Varem kuulus Riia kreisi Daugavgrīva kihelkonda. Teadaolevalt oli piirkonna esimene omanik Gotthard Kettler. Sealsed maad läksid Rootsi-Poola sõja käigus Rootsi riigile ja hakkasid kuuluma Daugavgrīva kihelkonda. Mõisa esimene teadaolev omanik oli Riia bürgermeister M. von Dreiling, kelle järgi on mõis ka nime saanud. XIX sajandil rajati mõisa juurde kala- ja kaubasadam, ka kuulus mõisale kaks talu. Selle viimaseks omanikuks oli Carlos Matthias Ludwig Konstantin Otto von Buxhoeveden. 1924. aastal arvati mõisa maad Riia linna koosseisu. Mõisakompleks oli alles veel XX sajandi alguses. Tänapäeval asub mõisakompleksi kohal teadmata ajalooga arhailise välimusega maja, mis võib olla üks mõisa ehitistest. Ka kasvavad majani viiva tee ääres põlised alleena paiknevad puud. Carlos Matthias Ludwig Konstantin Otto von Buxhoeveden veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (läti keeles) Infot mõisa kohta (läti keeles)
Amuri sild

Amuri sild, ka Vanasild (ukraina Амурський міст, Старий міст) on kahekorruseline raudtee- ja autosild üle Dnepri jõe Dnipros; vanim sild Dnipros. Jekaterinoslavi lähedal Dnepri vasakkaldal tekkis 1875. aastal metallurgiatehaste juurde Amuri asundus kui töölisasula. Amuri järgi sai ka sild nime. Praegu on Amur üks Dnipro Amur-Nižnjodniprovski rajooni linnaosi. Sild ehitati Katariina raudteele üle Dnepri jõe Jekaterinoslavis 1884. aastal ja valmimisel oli see pikim raudteesild Venemaal. Silla pikkus on 1395 m, koos pealesõitudega 2397 m, laius 15,5 m. Paljuavalise paralleelvöödega metallsõrestiksilla projekteeris insener Nikolai Beleljubski. Sild on kahekorruseline – ülemine tasand oli linnatranspordi tarbeks, alumine üheteelisele raudteele. 1914. aastal silla kandekonstruktsioone tugevdati. 1935. aastal ehitati silla ülemisele korrusele trammitee. Vene kodusõjas kannatada saanud sild taastati 1920. aastal. Teises maailmasõjas sild purustati. 1943. aastal rajati kõrvale ajutine sild puittugedel. 1955. aastal taastati sild kapitaalselt, keskmine ava rekonstrueeriti tõstetavaks. 1977. aastal rajati Vanasilla kõrvale uus 14-avaline sõrestikfermidega raudteesild. Мосты Днепропетровска. gorod.dp.ua Амур. gorod.dp.ua Часть 1-я. АВТОМОБИЛЬНАЯ. drive2.ru Интересные факты о мостах Днепропетровска. dnpr.com.ua Самый старый, самый длинный и самый загадочный. dp.vgorode.ua Подъём Амурского моста в Днепропетровске. Video. youtube.com