laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Augustipreemia

Augustipreemia (rootsi keeles Augustpriset) on rootsi kirjandusauhind, mida antakse välja igal aastal. Auhinna asutas Rootsi Kirjastajate Assotsiatsioon 1989. aastal eesmärgiga suurendada avalikkuse huvi kaasaegse rootsi kirjanduse vastu. Augustipreemia on nime saanud kuulsa Rootsi kirjaniku August Strindbergi järgi, ning see auhind on üks Rootsi tunnustatumaid kirjandusauhindu. 1989–1991 oli auhinnal vaid üks kategooria. Alates 1992. aastast antakse Augustipreemiat igal aastal välja kolmes kategoorias: ilukirjandus, aimekirjandus ja lastekirjandus. Kandidaate võivad esitada kõik Rootsi kirjastused. Žürii moodustab igas kategoorias kuuest teosest koosneva lühinimekirja. Neid kuut teost loeb 63 hääletajat (21 hääletajat iga kategooria kohta), kelle hulgas on nii raamatumüüjaid, raamatukogutöötajaid kui ka kirjanduskriitikuid. Auhinna võidab kõige rohkem hääli saanud teos, nii igas kategoorias. Auhinnad antakse üle Berwaldhallenis Stockholmis. Võitjad saavad kunstnik Michael Fare loodud pronkskujukese ja 100 000 Rootsi krooni. 2008 Per Olov Enquist, "Ett annat liv" 2009 Steve Sem-Sandberg, "De fattiga i Łódź" 2010 Sigrid Combüchen, "Spill. En damroman" 2011 Tomas Bannerhed, "Korparna" (eesti keeles "Kaarnad", 2013, tõlkinud Tiina Mullamaa) 2012 Göran Rosenberg, "Ett kort uppehåll på vägen från Auschwitz" 2013 Lena Andersson, "Egenmäktigt förfarande--en roman om kärlek" (eesti keeles "Omavoli", 2015, tõlkinud Tiina Mullamaa) 2014 Kristina Sandberg, "Liv till varje pris" 2015 Jonas Hassen Khemiri, "Allt jag inte minns" (eesti keeles "Kõik, mida ma ei mäleta", 2017, tõlkinud Aet Varik) 2016 Lina Wolff, "De polyglotta älskarna" (eesti keeles "Polüglottidest armastajad", 2017, tõlkinud Kadi-Riin Haasma) 2017 Johannes Anyuru, "De kommer att drunkna i sina mödrars tarar" (eesti keeles "Nad upuvad oma emade pisaratesse", 2018, tõlkinud Mari Jesmin) 2018 Linnea Axelsson, "Ædnan" 2019 Marit Kapla, "Osebol" 2020 Lydia Sandgren, "Samlade verk" 2021 Elin Cullhed, "Eufori. En roman om Sylvia Plath" (eesti keeles "Eufooria", 2022, tõlkinud Maarja Aaloe) 2022 Ia Genberg, "Detaljerna" 2023 Andrev Walden, "Jävla karlar" Lisaks põhiauhinnale antakse välja ka Väikest Augustipreemiat (Lilla Augustpriset), mille väärtus on 15 000 Rootsi krooni. Seda saavad taotleda 16–20-aastased noored kirjanikud. Augustipreemia koduleht
Uråsa

Uråsa on kirikuküla Växjö vallas Kronobergi läänis Rootsis. Asub ajaloolise Smålandi maakonna piirides. Külas asub Uråsa kirik ja 3-klassiline algkool. 1,5 km külast kagus asub Uråsa lennuväebaas.
Hubert Burda kirjandusauhind

Hubert Burda kirjandusauhind (Hubert Burda Preis für junge osteuropäische Lyrik) on Saksamaa kirjandusauhind-stipendium. Auhinda sponsoreerib Hubert Burda Fond (Hubert Burda Stiftung) ja selle eesmärk on tunnustada ja toetada noori luuletajaid Ida-Euroopast. Auhinda antakse välja igal aastal, alates 1999. aastast. Aastani 2010 oli auhinna nimetus Hubert Burda Preis für junge Lyrik. 1999–2010 anti see üle samal ajal Hermann Lenzi auhinnaga (Hermann-Lenz-Preis), alates 2010. aastast Petrarca auhinnaga (Petrarca-Preis). Lisaks stipendiumisummale korraldatakse auhinnasaajate tekstide tõlkimine ja avaldamine. 1999 Zoran Bognar, Maja Vidmar ja Uroš Zupan 2000 Olga Martynova, Lewan Beridse ja Natalja Beltšenko 2001 Krzysztof Koehler, Mariusz Grzebalski, Marzanna Kielar ja Jakub Ekier 2002 Petr Borkovec ja Mirela Ivanova 2003 Constantin Virgil Bănescu, Kateřina Rudčenková ja István Vörös 2004 Lubina Hajduk-Veljkovićowa, Maja Haderlap ja Leo Tuor 2005 Julia Fiedorczuk, Ana Ristović ja Igor Bulatovsky 2006 Serhij Schadan ja Maria Stepanowa 2007 Nikola Madzirov, Halina Petrosanjak ja Eugeniusz Tkaczyszyn-Dycki 2008 Valzhyna Mort, Delimir Rešicki ja Tadeusz Dąbrowski 2009 Lidija Dimkovska, Iulian Tănase ja Ostap Slyvynsky 2010 Lucija Stupica http://www.hubert-burda-stiftung.de/ http://www.petrarca-preis.de/?page_id=218 Auhinna koduleht
Centauri

Centauri (sündinud 1972) on Ungari kirjanik ja fotograaf. Elab Lääne-Ungaris. Varjunime all esinev autor säilitab oma inkognitot ega avalda endast fotot. "Pátosz a káoszban" („Paatos kaoses”), 2007 "Kék angyal" („Sinine ingel”), novellikogumik, 2008 "Jégvágó" ("Jäänuga"), romaan, 2013 "Jákob botja" ("Jaakobi sau"), romaan, 2015 Esimese teksti[viide?] avaldas Centauri 2006. aastal. Sellest alates on tema kirjutised ilmunud pidevalt kirjandusajakirjades. 2007. aastal ilmus Centauri jutustus "Flaubert ja mood" Ungari novelliparemikku koondavas kogumikus "Körkép" ("Panoraam"). 2008. aastal ilmunud "Sinine ingel" tegi kirjaniku lühikese ajaga tuntuks. Centauri avaldab aeg-ajalt ka fotosid ning on esinenud näitustega. "Sinise ingli" novellid on ilmunud inglise ja poola keeles. Jutustusest "Kaev päikese all" on tehtud lühifilm. 2015. aastal esines Centauri Tartus kirjandusfestivalil Prima Vista, kus esitleti vastilmunud tõlkekogumikku "Maailma nukraim orkester. Valimik ungari novelle". Kogumikus on 21 lugu, sealhulgas Centauri jutustus "Kaev päikese all" (tõlkija Reet Klettenberg). Samal ajal avati Centauri fotonäitus "Homo Labilis" Tartu Loodusmajas. http://www.sirp.ee/s1-artiklid/c7-kirjandus/kulla-tuleb-ungarlane/ https://www.kultuurikava.ee/fb/event/ungari-kirjanik-centauri-prima-vistal Centauri koduleht Tõlkeid eesti keelde Centauri kodulehel
Kirchdorf in Tirol

Kirchdorf in Tirol on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Kitzbüheli ringkonnas. Vald asub 641 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 113,8 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 3889 inimest. Vald paikneb 12,2 km Kitzbühelist põhjas, samuti 3 km Sankt Johann in Tirolist põhjas Kitzbühler Ache ääres. Küla on saanud nime vanalt kirikult, mis ehitati 8. sajandil. Peamised sissetulekuallikad on põllumajandus ja turism. Kirchdorf asub Leukentalis St. Johann in Tiroli kõrval. Vald koosneb mitmest asundusest ja hajaasustusest. Valla piiridesse mahub ka suur osa Wilder Kaiseri mäestikust. Kirchdorf on suuruselt teine vald Kitzbüheli ringkonnas. Bicheln, Einwall, Erpfendorf (küla oma kiriku ja kooliga), Erpfendorf-Dorf, Erpfendorf-Wald, Fabrik, Furth, Gasteig (samuti oma kooliga), Griesenau, Habach, Haberberg, Hinterberg, Huberhöhe, Jageregg, Kaiserbachtal, Kirchdorf-Dorf, Moosen, Litzlfelden, Oberrain, Taxerau, Unteranger, Vorderhaberberg, Weng, Wohlmuting Kirchdorf on saanud nime kirikult, mis on vanim ringkonnas. 2. sajandi lõpul / 3. sajandi algul seisis praeguse kiriku kohas Rooma villa; see hävines hiljem rahutul rahvasterändamise perioodil (Völkerwanderung). 8. sajandil ehitati vana villa vundamendile esimene Kirchdorfi kirik. 1805. aastani vastutas Kirchdorfi kihelkond ka Reit im Winkli eest, mis viis tihedate sidemeteni kahe valla vahel. Side siiski katkes, kui nood rajasid oma kirikukihelkonna. Balatonföldvár, Ungari Isolatsioonifirma Steinbacher AG asub Ache kallastel Erpfendorfi külas. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019. www.kirchdorf.tirol.gv.at
Leszek Kosedowski

Leszek Marian Kosedowski (sündinud 25. mail 1954; Środa Śląskas Środa Śląska maakonnas Alam-Sileesia vojevoodkonnas) on Poola endine poksija. Ta pidas kokku 220 kohtumist ning võitis neist 179, kaotas 33 ja viigistas 8 kohtumist. Ta oli kokku neljakordne Poola meister – sulgkaalus (kuni 57 kg) 1974. aastal ning kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1977, 1978 ja 1980. Ta sai 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel) sulgkaalus (kuni 57 kg) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Richard Nowakowskile (Ida-Saksamaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales 2. maailmameistrivõistlustel (Belgrad, 1978) kergekaalus (kuni 60 kg), kuid kaotas 2. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Lutz Käsebierile (Ida-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Tema nooremad vennad Krzysztof ja Dariusz Kosedowski on samuti tuntud Poola endised poksijad. Poola täiskasvanute meistrivõistlused poksis. Inglise keeles 21. suveolümpiamängude poksivõistlus. Montréal 1976. Tulemused inglise keeles 2. maailmameistrivõistlused poksis. Belgrad 1978. Tulemused inglise keeles Leszek Kosedowski veebisaidil Olympedia (inglise)
Kivivill

Kivivill on materjal, mida toodetakse basaltkivimist, sulatades seda umbes 1500 °C temperatuuril. Sulatusahjust valgub sulam välja ketruskambri kiirelt pöörlevatele ratastele. Tsentrifugaaljõud muudab sulami kiududeks. Protsessi ajal lisatakse vaiku ja väike kogus õli. Kiud seovad villas väga efektiivselt õhku ning selline kiudude vahele suletud õhk on väga hea isolaator. Muud kivivilla eelised on kõrge tulepüsivus ja head mehaanilised omadused. Kivivilla põhilisteks komponentideks on vulkaaniline diabaaskivim (basalt), koks ja räbu. Pruunikas Soojusjuhtivus (λ) 0,035 W/mK Helisummutus(dB) 65 dB Survetugevus (kPa) 100 kPa
Vineerisaag

Vineerisaag on tööriist, mida kasutatakse vineeri saagimisel. Omadused Sael on peenikeste hammastega tera, mis vähendab võimalust vineeri välimiste kihtide purunemist. Sae tipus on lisa paar hambaid, et saaks ilma vineeri auku puurimata saagida. Tavalise vineersae pikkus on 28 cm ja selle on 14 saehammast vastavuses ühele tollile Kasutusalad Ehituses Puidutööstuses
Friedrich Hartmann Barisien

Friedrich Hartmann Barisien (24. veebruar 1724 Coburg, Saksamaa – 30. august 1796 Jelgava, Läti) oli prantsuse päritolu baltisaksa maalikunstnik ja teatridekoraator. Friedrich Hartmann sündis 1724. aastal Coburgi linnas Sachsen-Saalfeldi hertsogkonnas (praegusel Baieri liidumaal Saksamaal). Tema vanaisa oli Louis XIV õukonna arhitekt, kuid oli Pariisist Dresdenisse põgenenud ja võttis Sachsenis endale perekonnanime Parisien, mis mugandati hiljem nimeks Barisien. Friedrich Hartmanni isa oli kunstsepp. Isalt õppis ta käsitööd ning lõpetas seejärel Dresdenis joonistus- ja maalikooli. 1750. aastal asus ta Venemaale, töötas Astrahanis, Holsteinis ja Oranienbaumis. 1756. aastal elas Friedrich Hartmann Barisien Peterburis ja Moskvas, sh Vene tsaar Peeter III juures Peterhofi lossis. 1767. aastal kolis ta Riiga. 1770-1778 töötas ta Jelgavas (Miitavis) Kuramaa hertsogi Peter von Bironi õuemaalija ja tema kunstigalerii inspektorina. Bironi juures hakkas ta tegelema ka teatridekoratsioonide maalijana, kujundas Miitavi ja Rundale lossi ruume. 1772. aastal oli ta ka Põltsamaa lossi omaniku Johann Woldemar von Lauw' teenistuses. 1787. aastal andis Peterburi Kunstide Akadeemia talle 102-aastase Christina Linki portree eest (1768, Läti Kunstimuuseumis Riias) akadeemiku nimetuse. Alates 1795. aastast oli ta Riia maalijate tsunfti liige. Suri 1796. aastal Miitavis. Viljeles portree-, maastiku- ja monumentaalmaali ning tegi teatridekoratsioone. Mitu Barisieni portreed on korratud graafikas. Varasem looming on rokokoolik, 1780. aastate lõpus sai valdavaks asjalik ja kaine klassitsistlik kujutusviis. Tähtsamad teosed: Jelgava lossi maalid, Tsarskoje Selo vaated (Suur loss, Tsarskoje Selo), ooperi "Kyros ja Kassandra" dekoratsioonid (Jelgava õukonnateater, 1783), Kuramaa hertsogi P. Bironi portree (1781, Rundale lossimuuseum), Autoportree pojaga (1786, Vene Muuseum Peterburis), Reinhold Gustav Ungern-Sternbergi portree (Eesti Kunstimuuseumis). Mehe portree EKM M 6234 Põltsamaa loss talvel EKM M 3699 Peter von Bironi portree Põltsamaa lossi vaade EKM M 3700 Dorothea von Medem tütardega Anna Charlotte Dorothea von Bironi portree Printsess Caroline Louise of Waldeck and Pyrmont portree Jakob Šubski portree Kuramaa hertsoginna Benigna Gottliebe von Trotta portree Wilhelm Neumann. Von baltischer Malerei. - Kunstbeilage des Rigaer Tageblatts, 1911, nr 6. Wilhelm Neumann. Aus alter Zeit. Riga, 1913 Woldemar Waga. Das Schloss Põltsamaa, ein Denkmal der Kunst des 18. Jahrhunderts in Estland. Tartu, 1931. Juta Keevallik. Märkmeid portreemaalist Eestis 18. sajandil. - Töid kunstiteaduse ja kriitika alalt. Nr 3. Tallinn, 1980
Saksa Emigratsiooni Keskus

Saksa Emigratsiooni Keskus (saksa keeles Deutsches Auswandererhaus) on muuseum Saksamaal Bremerhavenis. Muuseumi näitused on seotud Saksamaalt eri aegadel USAsse emigreerunud inimestega. Muuseum asutati 2005. 2007. aastal tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Salzburgi muuseum

Salzburgi muuseum (saksa keeles Salzburg Museum) on muuseum Austrias Salzburgis. Muuseum asutati 1834. Näiteks 2007 külastas muuseumi 680 000 inimest. 2009 tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Gallia-rooma muuseum

Gallia-rooma muuseum (hollandi keeles Gallo-Romeins Museum) on arheoloogiamuuseum ja uurimiskeskus Belgias Tongerenis. Muuseum asutati 1954. 2011 tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Keskkonnafestival

Mitte segi ajada Roheviku-nimelise keskkonnafestivaliga Keskkonnafestival oli kolm korda (2002-2004) toimunud keskkonnateemaline festival. Festivali korraldasid Eestimaa Looduse Fond eesotsas Ylle Rajasaarega ja Tele2. Esimese festivali pealkiri oli "Tule maa peale", teise festivali oma "Meil on elu keset metsa". http://www.eestiloodus.ee/artikkel3722_3697.html (vaadatud 18.05.2018) https://www.postimees.ee/2023875/kommentaar-keskkonnafestival-keskendub-metsale (vaadatud 18.05.2018)
Kuri Proge

Kuri Proge oli 2000. aastatel Hiiu maakonnas Kuri küla lähedal (küla järgi ka ürituse nimi) toimunud progressiivse roki üritus. Üritust korraldas Artur Siim. https://kultuur.postimees.ee/1957835/proge-ei-haugu-ei-hammusta-pole-kuri (vaadatud 18.05.2018) https://www.postimees.ee/1689419/proge-kuri-kadakate-vahel
Dovlatovi päevad

Dovlatovi päevad on vene kirjaniku Sergei Dovlatovi elule ja loomingule pühendatud rahvusvaheline kirjandusfestival Tallinnas. Esimesed Dovlatovi päevad toimusid 2011. aastal Tallinna kui Euroopa kultuuripealinna ürituste raames. II Dovlatovi päevad toimusid 24.–25. augustil 2012, III Dovlatovi päevad augusti lõpus 2019. Dovlatov elas ja töötas Tallinnas aastatel 1972–1976. 2011. aastal täitus tema sünnist 70 aastat. Dovlatovi päevi korraldab SA Hortus Litterarum, tehes selleks koostööd mitme Eesti ja välismaa asutusega. http://ekspress.delfi.ee/areen/dovlatovi-paevad?id=49527869 (vaadatud 18.05.2018)
Studija F.O.R.M.A.

Studija F.O.R.M.A. (inglise keeles Studio F.O.R.M.A.) on Läti filmitootja. Stuudio asub Riias aadressil Smerla iela 3. Stuudio on koostööd teinud ka Eesti filmistuudiotega. Näiteks on ühiselt tehtud filmid "Head käed" (2011), "Veepomm paksule kõutsile" (2004). Filmistuudio koduleht
Q Film

OÜ Q Film on Eesti filmitootja. OÜ asutati 1996. OÜ on tootnud vähemalt ühe filmi: "Georgica" (1998). Q Film Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 18.05.2018) Q Film Eesti filmi andmebaasis
Universaalne unikaalne identifikaator

Universaalne unikaalne identifikaator (inglise universally unique identifier, lühend UUID) on juhuslikult genereeritud 128-bitine number, mida kasutatakse informatsiooni märkimiseks.
Farman HF-30

Mitte segi ajada samuti Prantsusmaal ehitatud lennukiga Farman F-30 Farman HF-30 (kirjutatud ka Farman HF.30) oli 1916. aastal Prantsusmaal ehitatud kaheistmeline biplaan-luurelennuk. Lennuki jõuallikaks oli kabiinikondli tagaosas asuv nii-öelda tõukava propelleriga Salmson mootor võimsusega oli 155 hj. Lennuki pikkus: 8,65 m tiivaulatus: 15,8 m kiirus: 140 km/h. Lennukit on kasutanud Eesti inseneripataljon ja lennusalk. Lennukit nr 2 kasutati 19. jaanuarist kuni 6. juulini 1919, see oli esimene Eesti Vabariigi lendav lennuk. Frederik Gerdessen, Toivo Kitvel, Johannes Tilk. Aeg. Mehed. Lennukid. Eesti lennunduse arengulugu kuni 1940. aastani. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2001. Lk 398
Nikola Madžirov

Nikola Madžirov (Никола Маџиров; sündinud 27. mail 1973) on makedoonia luuletaja, esseist ja luuletõlkija. Madžirovi luulet on tõlgitud enam kui kolmekümnesse keelde. Madžirov on sündinud Strumicas Makedoonias pagulasperekonnas, kes oli sinna liikunud XX sajandi alguses Balkani sõdade eest. Ta alustas kirjutamist 1999. aastal ja võitis esimese luulekoguga debüüdipreemia "Studentski zbor". Ka hilisemad luuleraamatud on võitnud auhindu, sh Miladinov-Brothers Prize ja Hubert Burda fondi kirjanduspreemia. Ta on osalenud kirjanike residentuuri programmides: International Writing Program Iowa Ülikoolis, LiteraturRaum Berliinis, KulturKontakt Viinis, Literatur Haus NÖ Kremsis, Villa Waldberta Münchenis. Töötab luuletoimetajana Makedoonia e-ajakirjas Blesok ja on rahvusvahelise luuleveebi lyrikline.org Makedoonia-poolne korraldaja. Elab Makedoonias. "Zaklučeni vo gradot" ("Lukustatud linnas"), luulekogu, 1999 "Nekade nikade" ("Kuskil eikusagil"), luulekogu, 1999 "Vo gradot, nekade" ("Linnas, kusagil"), valikkogu, 2004 "Premesten kamen" ("Paigalt tõstetud kivi"), luulekogu, 2007 Eesti keeles on ilmunud Madžirovi valikkogu "Valgus ja tolm" (2017, kirjastus Kaksikhammas, tõlkija Carolina Pihelgas), mis annab edasi sõjapagulusejärgset õhustikku "mahedalt, musikaalselt ja täpselt". Autor ja tõlkija esitlesid raamatut Prima Vista kirjandusfestivalil 2017. aasta mais. https://www.poetryfoundation.org/poets/nikola-madzirov "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. mai 2018. Vaadatud 18. mail 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.sirp.ee/s1-artiklid/c7-kirjandus/pagulus-on-oiteta-vaas/ Nikola Madzirov poetryfoundation.org
PON-2

PON-2 (varasema nimega ÕGL-2, kirjutatud ka Õ.G.L. 2[viide?]) oli Eestis 1934. aastal projekteeritud biplaani tüüpi õppelennuk; ühtlasi esimene Eestis konstrueeritud õppelennuk. Lennuk kandis algul nime ÕGL-2 (Õhu- ja Gaasikaitse Liit nr 2). Lennukid pardatähistega ES-ENN, ES-EPP ja ES-AIN kuulusid Eesti Aeroklubile. Lennuki kiirus oli kuni 170 km/h. PON-1 Frederik Gerdessen, Toivo Kitvel, Johannes Tilk. Aeg. Mehed. Lennukid. Eesti lennunduse arengulugu kuni 1940. aastani. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2001. Lk 183
Poitou-Charentes

Poitou-Charentes [puat'uu šar'aant] oli piirkond (1. järgu haldusüksus) Prantsusmaa lääneosas. Piirkond jagunes neljaks departemanguks: Charente, Charente-Maritime, Deux-Sèvres ja Vienne. 2016. aastal liideti Poitou-Charentes, Akvitaania ja Limousini piirkond Nouvelle-Aquitaine'i piirkonnaks. https://www.insee.fr/fr/statistiques/2119431?sommaire=2119504
Personalijuhtimine

Personalijuhtimine on juhtimisvaldkond, mis käsitleb inimestega (personaliga) seotud tegevusi ja nende tegevuste tulemuslikkust, lähtuvalt organisatsiooni või ettevõtte eesmärkidest ning strateegiast. Personalijuhi kohustused jagunevad kolmeks põhivaldkonnaks: personal, töötajate hüvitised ja kasud ning töö kavandamine. Peamiselt on personali haldamise eesmärk suurendada organisatsiooni tootlikkust optimeerides töötajate efektiivsust. 20. sajandi algul seisnes personalijuhtimine teatud soodustuste ja teenuste osutamises töötajatele. 1920. ja 1930. aastatel lisandus personali administreerimine, värbamise ja baasõppe dokumentatsiooni haldamine. 1940. ja 1950. aastatel kujunes välja personalijuhtimine kui iseseisev valdkond, algas sõjajärgne hoogne värbamine, testimine ja õpetamine. 1960. ja 1970. aastatel sai alguse süstemaatiline personalijuhtimine, mida mõjutas konkurentsi kasv ja tööseadusandluse areng ning personalitöötaja muutus vahendajaks tööandja ja töötaja vahelistes suhetes. 1980. aastatel muutus personalijuhtimine osaks äristrateegiast. 20. sajandi lõpul käsitleti töötajaid kriitilise ressursina ja konkurentsieelisena ning personalitöö osaks sai töötajate ja juhtide nõustamine. Kui varasem personalijuhtimine sisaldas töötajate valikut, koolitust, personaliarvestuse pidamist ja kollektiivsete vaidluste lahendamist, siis hiljem on lisandunud organisatsioonisiseste muutustele korraldamise roll. “Personalijuhtimise põhiülesanded jäävad alati olema talendi omandamine, arendamine ja säilitamine, tööjõu vastavusse viimine äritegevusega ning suurepärase panuse andmine ettevõtlusele. Need kolm väljakutset ei muutu kunagi,” on öelnud Edward L. Gubman. Personalijuhtimise ülesanded saab jagada kolme valdkonda: individuaalne, organisatsiooniline ja karjäär. Individuaalne juhtimine eeldab, et töötajad saavad kindlaks teha enda tugevad ja nõrgad küljed; parandada oma puuduseid; anda oma ettevõttele parima panuse. Neid ülesandeid täidetakse mitmesuguste tegevuste kaudu, nagu näiteks tulemuste ülevaated, koolitused ja testimised. Organisatsiooniline juhtimine keskendub eduka süsteemi loomisele, mis maksimeerib inimeste (ja muude) ressursside osa suuremate äristrateegiate osadena. Jane Mägi. "Personalijuhtimine" (PDF). "Human Resource Management". "Human resource management". Heve Kirikal. "Personalijuhtimise olemus ja areng". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. veebruar 2019.
Punalutikas

Punalutikas (Pyrrhocoris apterus) on lutikaliste hulka kuuluv liik putukaid. Eestis laiemalt levinud alates 21. sajandi algusest. Talvitub valmikutena suurtes kogumikes. Nende peamiseks toidutaimeks on pärn, eriti pärna viljad. Punalutikas andmebaasis eElurikkus Kes on need õudutekitavad punased putukad?, Novaator, 24.08.2018
Kaja Kunnas

Kaja Kunnas (neiupõlvenimega Grünthal; sündinud 1968) on Soome ajakirjanik, kes elab ja töötab Tallinnas. Ta on Soome (ja Põhjamaade) suurima ajalehe Helsingin Sanomat Tallinna korrespondent. Kaja Kunnas on sündinud Soomes ja õppinud sotsioloogiat. Eestis hakkas ta sugulastel külas käima 1970. aastate algusest. 1990. aastal tuli Tartusse vahetusüliõpilaseks. 2002. aastal Eestisse korrespondendiks asudes ei uskunud ta, et võiks jääda Eestisse kauemaks kui aastaks, kuid lõi Eestis pere ja jäigi Tallinna elama. Kaja Kunnas on koos Marjo Näkkiga kirjutanud 2016. aastal raamatu "Suomenlahden suhdekirja. Uudet vaaran vuodet" (eesti keeles "Ülelahe suhteraamat. Uue ohu aastad", tõlkija Tiina Maripuu), mis räägib Eesti, Soome ja Venemaa praegusest suhtekolmnurgast. Kaja Kunnas võitis 2016. aastal Soome väikese ajakirjanduspreemia. Kaja Kunnase vanaisa oli eesti keeleteadlane Villem Grünthal-Ridala, kes oli 1920. aastatel Soome asunud. Tema abikaasa on Leo Kunnas, peres on kolm last. Pere on kakskeelne: ema räägib lastega soome, isa eesti keeles. 100 eestlast Eesti sillal: Kaja Kunnas Estofilia 100. "Kaja Kunnas". Estofilia. Tallinn: Soome suursaatkond. 2018. Vaadatud 19.06.2018. 100 eestlast Eesti sillal: Kaja Kunnas Estofilia 100 ETV "Plekktrumm. Kaja Kunnas" Saatejuht Joonas Hellerma. ETV2 2. aprill 2018
János Széles

János Széles (1909 Budapest – 8. juuli 1981 Buenos Aires, Argentina) oli Ungari poksija. Ta oli kokku kolmekordne Ungari meister – kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) aastatel 1928 ja 1930 ning sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1929. aastal. Ta osales kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale John Daley'le (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta võitis kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) 3. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1930) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks. Ungari täiskasvanute meistrivõistlused poksis. Tulemused inglise keeles 9. suveolümpiamängude poksivõistlus. Amsterdam 1928. Tulemused inglise keeles 3. Euroopa meistrivõistlused poksis. Budapest 1930. Tulemused inglise keeles János Széles veebisaidil Olympedia (inglise)