laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lavanti viadukt

Lavanti viadukt (saksa: Talübergang Lavant) on kiirteesild üle Lavanti jõe A2 kiirteel Austria Kärnteni liidumaal. Pikkusega 1097 m ja kõrgusega 165 m on see ühtlasi kõrguselt teine sild Austria. Esimene (vasakpoolne) sild avati 26. juulil 1986. Kulude kokkuhoiu põhjustel jäi teine (parempoolne) sild ehitamata ja lõik Bad Sankt Leonhard im Lavanttalist Wolfsbergi avati vaid vasakul poolel. Parempoolse silla ehitamine algas 2004. aastal ja lõpetati 2007. aastal.
Obdachi sadul

Obdachi sadul (saksa: Obdacher Sattel) (955 m) on kõrge mäekuru Austria Alpides Kärnteni ja Steiermargi liidumaade vahel.
Sobothi kuru

Sobothi kuru (1347 m) on kõrge mäekuru Alpides, paiknedes Austria ja Sloveenia vahelisest piirist põhja pool Kärnteni ja Steiermargi liidumaades, ühendades Sobothi ja Lavamündi.
Von Dorpat

Von Dorpat on Eesti ansambel, mis loodi 2010. aasta septembris Tartus. Ansambel viljeleb eestikeelset R&B'd ja valge mehe souli. Bänd teeb proove kas Tartus või Viljandis. Repertuaari aluseks on Johannes Vedru ja Henri Lohki autorilooming, mida ansambel ühiselt töödelnud ja täiustanud. Loomingulises tervikus on muusikal ja sõnadel kanda võrdselt tähtis roll. Ajakirjanik, ajalooõpetaja, insener ja muusik teevad valgete meeste souli, Pärnu Postimees, 6. detsember 2018 Von Dorpat andis välja singli ja video loole "Igast päevast ime", ERR, 18. mai 2021 Haapsalus kuuleb valge mehe soulmuusikat, Lääne Elu, 19. september 2018 Von Dorpat avaldas singli, mis läheb sügisel ilmuvale albumile, Tartu Postimees, 15. märts 2021 "Augustibluus". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. august 2021. Vaadatud 3. augustil 2021.
Sarvkannike

Sarvkannike (Viola cornuta) on katteseemnetaim, mis kuulub kannikeseliste (Violaceae) sugukonda. Taim on Pürenee mäestiku pärismaine liik, laialdaselt levinud Hispaanias ja Prantsusmaal. Nimetus tuleneb nektarikannust, mis on pika õhukese toruja kujuga ja ülespoole suunatud. Õitseaeg on aprillist juunini. Taime kõrgus on 8–20 cm. Sarvkannikese lehed on ovaalsed ümarate sakkidega ning õied on mitmevärvilised, tavaliselt sinist, lillat, kollast, punast või valget tooni. Taim on hermafrodiit ning teda tolmeldavad putukad. Kannikest saab eristada võõrasemadest kroonlehtede poolest – võõrasemal on neli kroonlehte ülespoole ja üks allapoole, sarvkannikesel on kaks kroonlehte ülespoole ja kolm allapoole. Sarvkannike vajab neutraalset või happelist mulda (pH < 6–8). Sobiv mullalõimis on savi, liivsavi või saviliiv. Sarvkannike eelistab päikeselist või poolvarjulist kasvukohta ning ei talu kuumust – puhkeb õide pigem jahedas temperatuuris. Kuumade suveilmadega kui õitsemine väheneb, on kasulik taim tagasi lõigata, et sügisel võimalikku õitsemist soodustada. Sarvkannikestele meeldib tummine asjalik aiamuld, mis ülemäära läbi ei kuiva. Kuival ajal tuleb kasta. Sõnnikut nad ei talu. Istutustihedus on 25–35 tk/m2. Probleeme võivad tekitavad teod ja nälkjad. Sarvkannikeste lehed on tundlikud seenhaiguste suhtes. Mitmeaastaseid sorte kasutatakse aedades, üheaastaseid taimi kasutatakse ilutaimedena akna- või rõdukastides ning allapanuks. Sarvkannikeste noored lehed ja õienupud on söödavad nii kuumtöödelduna kui ka toorelt. Lehti kasutatakse ka tee valmistamiseks. NC State Extension Gardening Portal. Viola Cornuta. Calmia Istikuäri. Sarvkannike. [veebileht] https://web.archive.org/web/20210803172334/https://www.calmia.ee/Taimed/Pysilill/sarvkannike.htm Kanepi Aiand. Sarvkannike (Viola Cornuta). [veebileht] https://web.archive.org/web/20210803172334/https://www.kanepiaiand.ee/tooted/suvelilled/sarvkannike-viola-cornuta-1 Missouri Botanical Garden. Viola Cornuta.
Jankiškės

Jankiškės (poola keeles Jankowszczyzna) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Vilkpėdė valla territooriumil. Jankiškės piirneb kagus Žemieji Paneriaiga, loodes Jočionysiga, põhjas aga üle Nerise jõe asuva Bukčiaiga. Linnaosa on valdavalt tööstuspiirkond, samanimelisel tänaval asuvad ka eramajad. Praeguse linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Aastal 1905 oli seal 83 elanikku. Aastal 1931 oli Jankiškėses 143 elanikku. Гошкевич И.И. Виленская губернія: Полный списокъ населенныхъ мѣстъ со статистическими данными о каждомъ поселеніи, составленный по оффиціальнымъ свѣдѣниямъ. Вильна, 1905. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938.
Vikerkapitalism

Vikerkapitalism (inglise keeles rainbow capitalism) on LGBT-liikumise agenda hõivamine ärihuvide edendamise eesmärgil, iseäranis kui toodete või teenuste sihtrühmaks on lääneriikide, valgenahaliste ja jõukama keskklassi subkultuurid või kogukonnad. Mõistega kritiseeritakse turundustaktikaid, mis kultiveerivad ettevõtete lihtsustatud arusaamasid LGBT-sättumustest ja soorollidest, surudes sellega inimesi etteantud raamidesse ning pärssides niimoodi LGBT-kogukondade seksuaalsete identiteetide ja rollide mitmekesisust. LGBT-õiguste tegelikult olukorralt tähelepanu kõrvale juhtimist LGBT-positiivse turunduse ja kampaaniatega nimetatakse vikerpesuks. Gentrifikatsioon Rohepesu Vikerpesu Gea Kangilaski (20. juuni 2021). "Vikerpesu või solidaarsus?".
Monroe (Michigan)

Monroe on linn Ameerika Ühendriikides Michigani osariigis, Monroe maakonna halduskeskus ja suurim linn. Monroe asub Erie järve läänekaldal umbes 23 km Toledost põhja pool ja 40 km Detroitist lõuna pool. Monroe elanike arv oli 2020. aasta rahvaloendusel 20 462. Aastal 2010 oli elanikke 20 733. Algselt kandis asula nime Frenchtown. 1812. aasta sõja ajal 1813. aasta jaanuaris toimus asula lähedal Frenchtowni lahing. Asula nimetati ümber president James Monroe järgi. 1817. aastal sai Monroe äsjaloodud Monroe maakonna halduskesksuseks. Linnaõigused sai Monroe 1837. aastal. Monroes asus sõjaväelase George Armstrong Custeri lapsepõlvekodu. 1910. aastal püstitati Custeri auks Monroes kuju (George Armstrong Custer Equestrian Monument). Monroes asub mööblivalmistaja La-Z-Boy peakorter. Alates 1993. aastast on Monroe sõpruslinn olnud Hōfu Jaapanis. 2016 U.S. Gazetteer Files 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.  Monroe (Michigan) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis http://monroemi.gov/
Michigan Central Station

Michigan Central Station (MCS) on Detroiti endine keskraudteejaam. Selle omanik oli Michigan Central Railroad. Hiljem kasutas seda Amtrak. Hoone avati 1913. aastal. Hoone projekteerisid arhitektuuribürood Warren and Wetmore ja Reed and Stem. Hoone on beaux-arts '​i arhitektuuristiilis. 16. aprillil 1975 kanti hoone USA ajalooliste paikade riiklikku registrisse National Register of Historic Places. Ligi paarkümmend aastat tühjana seisnud hoone otsustas Detroit linnavalitsus 2009. aastal lammutada, kuid otsus said tugevalt kriitikat, kuna hoone on muinsuskaitse all, ning lammutusplaanidest loobuti renoveerimise kasuks. 2018. aastal ostis hoone Ford Motor Company. Hoone renoveerimistööd algasid 2010. aastate lõpus.  Michigan Central Station – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Peter Põder

Peter Põder (sündinud 11. märtsil 1991) on eesti muusik. Ta on koostööd teinud Uku Suviste, Birgit Sarrapi, Margus Vaheri, Luisa Rõivase ja paljude teiste Eesti lauljatega. Kitarri on ta õppinud Kohilas Tohisoo koolituskeskuses Erik Laanmetsa käe all, seejärel Rapla Kitarrikoolis Vahur Vessarti juures, Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis Ain Vartsi, Paul Danieli ja Mart Soo juures. Peter Põder osales enda kirjutatud lauluga "Korra veel" 2024. aasta Eesti Laulul. "Peter Põder / Eliot Ness". Allstarz.ee | Muusikute Vikipeedia. Vaadatud 15. veebruaril 2024. Kitarrist Peter Põder andis välja soolosingli, Muusikaplaneet, 16. märts 2021 "Peter - Kitarrikool Drive It Up!". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. august 2021. Vaadatud 4. augustil 2021.
Janeli Kuusk

Janeli Kuusk (sündinud 11. aprillil 1990) on eesti muusik, lauluõpetaja ja jumestuskunstnik. Ta on õppinud Tartu I lastemuusikakoolis, hiljem Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis ning jätkas õpinguid pealinnas Otsa-koolis pop-jazz laulu erialal. Ta on lõpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia muusikapedagoogika eriala. Ta kuulub EKNK Tallinna Toompea kogudusse ja lisaks sellele on ta töötanud telekanalis TV 7, kus on juhtinud muusikasaadet "Muusikapaus". Ta õpetab WAF laulukoolis. [1] [2]
Krõstsina Tsimanovskaja

Krõstsina Tsimanovskaja (sündinud 19. novembril 1996 Klimavičys) on valgevene kergejõustiklane, sprinter. 2017. aastal võitis ta Euroopa kuni 23-aastaste meistrivõistlustel Bydgoszczis 100 meetri jooksus 11,54-ga hõbemedali. 2019. aasta suveuniversiaadil Napolis võitis ta 200 meetri jooksus esikoha tulemusega 23,00. Tsimanovskaja kvalifitseerus osalema 2021. aastal toimunud 2020. aasta suveolümpiamängudel 100 ja 200 m jooksus, osales 100 m eeljooksus, keeldus osalemast 4 × 400 m teatejooksus, toimetati Valgevene olümpiadelegatsiooni liikmete poolt sportlase tahte vastaselt 1. augustil 2021 Haneda lennujaama, keeldus naasmast Valgevenesse, sportlase varjupaigataotluse rahuldas Poola, kuhu sportlane jõudis lennureisiga Austriast 4. augusti õhtul. "Belarus sprinter Krystina Timanovskaya flies out of Japan" (inglise). BBC News. 4.08.2021. Vaadatud 4.08.2021. Krõstsina Tsimanovskaja Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel Poola andis kodumaale naasmisest keeldunud valgevenelannale humanitaarviisa, ERR, 2. august 2021
Denõss Monastõrskõi

Denõss Monastõrskõi (ukraina keeles Денис Анатолійович Монастирський; 12. juuni 1980 Hmelnõtskõi – 18. jaanuar 2023 Brovarõ, Kiievi oblast) oli Ukraina jurist ja poliitik. Alates 16. juulist 2021 kuni surmani oli Monastõrskõi nii Ukraina siseminister kui ka Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu liige. Ta lõpetas Hmelnõtskõi juhtimis- ja õigusülikooli õigusteaduskonna ja oli õppinud Ukraina Rahvusliku Teaduste Akadeemia Riigi- ja Õigusinstituudi aspirantuuris. Tal oli doktorikraad õigusteaduses. Monastõrskõi oli töötanud õppejõuna Hmelnõtskõi juhtimis- ja õigusülikoolis ja seejärel paaris firmas juristina. Ta valiti 2019. aasta Ukraina parlamendivalimistel rahvasaadikuks erakonna Rahva Teener (Слуга народа) nimekirjas. Monastõrskõi oli Ukraina Ülemraada IX koosseisu liige (29. august 2019 – 16. juuli 2021) ning Ülemraada korrakaitsekomisjoni esimees. Esitati 15. juulil 2021 siseministri kandidaadiks pärast senise ministri Arsen Avakovi tagasiastumist. Ülemraada nimetas ta siseministriks 16. juulil 2021, ametisse nimetamise poolt hääletas 271 saadikut. Denõss Monastõrskõi hukkus 42-aastaselt helikopteriõnnetuses Brovarõ linnas. ordeni “Teenete eest” 3. järk (23. august 2022). Науковці України. vaadatud 19.01.2023. Кто проходит в Раду от «Слуги народа»: список. Зеркало недели (21 июля 2019). Рада утвердила руководство и состав комитетов (список членов) 30 серпня 2019. vaadatud 19.01.2023. Рада назначила Дениса Монастырского новым главой МВД Украины. strana.ua, 16 июля 2021. Указ Президента України № 593/2022 від 23 серпня 2022 року «Про відзначення державними нагородами України з нагоди Дня Незалежності України»
Hüperalgeesia

Hüperalgeesia (kreeka keelest ὑπέρ 'hüper', ἄλγος 'valu') ehk liigvalutundlikkus on valutundlikkuse häire, mis põhjustab ülitundlikkust valule. Seda võib põhjustada notsitseptorite või piirdenärvisüsteemi kahjustus. Samuti võib hüperalgeesia tekkida pikaajalise opioididide tarvitamise tagajärjel. Häiret esineb kaht liiki: esmane ja teisane hüperalgeesia. Esmase puhul suureneb valutundlikkus vaid vigastatud piirkonnas, teisase puhul on mõjutatud ka teised kehaosad. Analgeesia Allodüünia Chu LF, Angst MS, Clark D (2008). "Opioid-induced hyperalgesia in humans: molecular mechanisms and clinical considerations". Clin J Pain. 24 (6): 479–96. DOI:10.1097/AJP.0b013e31816b2f43. PMID 18574358. S2CID 8489213. Dan Brennan, MD (16. juuni 21). "What is Hyperalgesia?". WebMD (inglise keeles). Vaadatud 4. august 2021. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |Aeg= (juhend)CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Tambet Leetsi

Tambet Leetsi (sündinud 22. novembril 1971) on eesti endine poksija. Ta poksis Tartu klubide esindajana. Ta oli 1998. aastal raskekaalus (kuni 91 kg) Eesti meister. Ta sai Eesti meistrivõistlustel raskekaalus (kuni 91 kg) aastatel 1996 ja 2002 hõbemedali ning 2003. aastal pronksmedali. Üliraskekaalus (üle 91 kg) sai ta aastatel 1997 ja 2001 hõbemedali ning 1999. aastal pronksmedali. Ta osales kaks korda Eesti–Soome maavõistlustel ning võitis mõlemad oma kohtumised punktidega, neist 2000. aastal raskekaalus (kuni 91 kg) ja 2002. aastal üliraskekaalus (üle 91 kg). Tambet Leetsi sporditulemused
Saint-Jacquesi torn

Saint-Jacquesi torn (prantsuse keeles Tour Saint-Jacques) on torn, mis asub Prantsusmaa pealinnas Pariisis. Monumentaalselt kõrgub ehitis Rue de Rivoli ja Rue Nicolas Flameli tänava ristumiskohas IV ringkonnas. 52-meetrine ehitis on kunagine kirikutorn, 16. sajandi jäänuk laiendatud keskaegsest Saint-Jacques-de-la-Boucherie kirikust. Ülejäänud sakraalhoone lammutati taaskasutusse läinud ehituskivideks revolutsioonis aastal 1797. Leekestiilis torn säilis vastavalt lammutuslepingule. See on Prantsusmaa Jaakobiteede ühe punktina osa objektidest UNESCO maailmapärandi nimistus. Jakobus vanemale pühitsetud Saint-Jacques-de-la-Boucherie kirikule ('Lihunike püha Jakobus') pandi pärimuse kohaselt alus juba Karl Suure ajal, kes ehitas kabeli Jakobus Vanema reliikviale. Kirik oli üheks palverännukohaks ja lähtepunktiks teekonnale Toursi (Jaakobitee Via Toronensis) kaudu Santiago de Compostelasse. Kirik ehitati Pariisi suure lihaturu (Grande Boucherie) naabrusesse 12. sajandil ja hakati lihunike järgi nimetama 1259. aastal. Nimetuse tekkimise peamine põhjus oli vajadus eristada kirikut teisest Püha Jakobuse kirikust Seine'i vasakkaldal, Saint-Jacques-du-Haut-Pas' kirikust. 1406. aastal andis kuningas Charles VI lihunike gildile loa pühitseda nende kabelis Jeesuse sündimist. 14. sajandil kirikut laiendati. Veel enam tehti seda 16. sajandil, mil püstitati ka hilisgooti vormides kellatorn, mis on säilinud tänaseni. Kiriku rikkalik ja kaunis dekoor kõneleb ehitamist rahastanud donaatorite rikkusest Torn ehitati kuningas François I valitsusajal. 1509–1523 aastal ehitatud torni arhitektid olid Jean de Felin, Julien Ménart ja Jean de Revier. Torni kaunistab peen leekestiilis dekoor ja selle tipus on evangelistide sümbolid: Markuse lõvi, Luuka härg, Johannese kotkas ja Matteuse ingel. Torni kaunistab silmapaistev püha Jakobuse skulptuur. Prantsuse revolutsiooni ajal kirik teotati ja müüdi võõrandatud varana maha. Alates 1797. aastast lammutati seda järk-järgult ja müüdi ehituskivideks, kuid kellatorn päästeti lammutamisest. 1824. ostis üks tööstur torni, et teha sellesse laskemoonatehas, kuid 1836. aastal ostis Pariisi linn torni tagasi. 1852. aastal võeti Rue de Rivoli tänava avamisega vastu otsus torn vundmendist tipuni taastada. Dekoori lisati enam kui 20 skulptuuri ja veesülitit. Hävinud Jakobuse kuju asemele lõi skulptor Paul Chenillon selle koopia. Tour Saint-Jacques-de-la-Boucherie: A Paris Landmark. - French moments  Saint-Jacquesi torn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tom Daley

Thomas Robert Daley (sündinud 21. mail 1994 Plymouthis Inglismaal) on Suurbritannia vettehüppaja. 2008., 2012. ja 2016. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlustel tuli ta 10 meetri tornist hüpates Euroopa meistriks, 2020. aasta suveolümpiamängudel olümpiavõitjaks. Talle meeldib kududa ja heegeldada. 2017. aastast on ta abielus endast 20 aastat vanema stsenaristi, režissööri ja produtsendi Dustin Lance Blackiga. Värske olümpiavõitja jäi tribüünil ootamatu tegevusega silma, Delfi, 1. august 2021
Kauro Tafitšuk

Kauro Tafitšuk (sündinud 12. aprillil 1996 Tallinnas) on eesti muusik, helirežissöör ja näitleja. Ta lõpetas 2021. aastal Tartu Ülikooli bakalaureusekraadiga ajakirjanduse ja kommunikatsiooni alal. Alates 2018. aastast tegutseb Eesti Noorte Muusikaliteatri direktorina. Alates 2016. aastast on ta laulja bändis Loora & Kauro Duo. Helirežissöörina töötab ta helistuudios Studio89.
MOL Campus

MOL Campus on uusmodernistlik pilvelõhkuja, mida praegu ehitatakse Ungari pealinnas Budapestis. MOL Groupi tulevase peakorteri projekteeris Foster + Partners, riigi kõrgeim hoone (150 m) peaks valmima 2022. aastal.  MOL Campus – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Eesti Noorte Malev

Eesti Noorte Malev oli 1956. aastal Tartus tegutsenud salajane koolinoorte vastupanuorganisatsioon, mille asutasid 1956. aasta 12. märtsil Toomemäel Tartu 3. Keskkooli poisid.. „Me sõprus on pyha ja kindel sest ühine on meie tee. Me võitleme vabadusrindel ja alati võidame me. Ela, kasva, võimsaks saa, me Eesti Noorte Maleva! Julgust, usku ja võidukat lootust meie eesmärgiks saagu see. Aastaid me kandnud ärevat ootust, viimaks ometi täitub see! Ela, kasva... Eestimaa tyhjaks on röövitud varast, me isade veri katnud on maad Puhtaks sind, Eestimaa, peseme verest, puhtaks vene värdjatest saad! Ela, kasva... Selleks, vennad, julgust ja usku meie raskel võitluse teel, norgu iial päid ärgem laskem senikaua, kui eestlased pysimas veel! Ela, kasva...“ Ööl vastu 4. novembrit 1956 levitasid Eesti Noorte Maleva liikmed Tartus sadu lendlehti, millega toetati Ungari ülestõusu ja nõuti Eestile vabadust. Kümnetel lendlehtedel oli nurgas käsitsi joonistatud sinimustvalge lipuke või kilp. Osalejad arreteeriti 1956. aasta 25. detsembril. Eesti NSV Ülemkohus mõistis 13. märtsil 1957 8 poissi süüdi Vene NFSV KrK § 58-10 ja § 58-11 alusel. Jaan Isotammele mõisteti 7 aastat, Enn Tartole 5 aastat vangistust. Teised süüdimõistetud olid Voldemar Kohv, Jüri Rebane, Lembit Soosaar, Jüri Lõhmus, Tõnis Raudsepp ja Enn Kaupo Laanearu. Pärast taasiseseisvumist tunnustas Ungari Vabariik Enn Tartot Teenistusordeni Ohvitseriristiga. Tartu linna päeva eel, 28. juunil 2023 avati Toomemäel Enn Tarto lese Piret Tarto algatusel ja Tartu linnavalitsuse toel Eesti Noorte Maleva mälestuspink. Koolinoorte vastupanuorganisatsioonid "Jõulud okupatsiooniaastatel" Läänekaare Postipoiss nr 207 (2006), lk 10–11 Eesti Noorte Maleva hümn. Enn Tarto, Tartu Linnamuuseumi kogud
Koralpe

Koralpe (sloveeni: Golica või Gola planina), mida nimetatakse ka Koralmiks, on mäestik Lõuna-Austrias, mis eraldab Kärnteni liidumaa idaosa Steiermargi liidumaa lõunaosast. Mäestiku lõunaosad ulatuvad Sloveeniasse. Põhjast lõunasse kulgedes kuiveneb see Lavanti jõkke läänes ja Sulmi jõkke idas. Selle kõrgeim tipp (2140 m) on Große Speikkogel, populaarne matkasihtkoht ja ka sõjaväelise radari õhuruumi jälgimise sõlm. Lõunas, Sloveenia territooriumil, külgneb see Poßrucki mäestikuga. Koralpe koosneb enamasti moondekivimitest, millest mõned osad pakuvad geoloogidele ja poolvääriskivide kogujatele märkimisväärset huvi. Weinebenes ja selle ümbruses (samuti populaarne puhke- ja matkapiirkond) leidub pegmatiite, mis sisaldavad märkimisväärses koguses spodumeeni, muutes selle piirkonna Euroopa suurimaks teadaolevaks liitiumimaardlaks. Kvarts ja päevakivi koos tihedate metsadega andsid varasematel aegadel aluse klaasi- ja portselanitööstusele. Praegu ehitatav Koralmi raudtee ühendab 2022. aastaks Koralmi tunneli kaudu läbi Koralpe liidumaapealinnad Klagenfurdi ja Grazi.
Packi sadul

Packi sadul (saksa: Packsattel, 1169 m) on kõrge mäekuru Austria Alpides Kärnteni liidumaa Lavanti oru ja Steiermargi liidumaa vahel. See ühendab Packi ja Preiteneggi.
Eesti Rahvuslaste Liit

Eesti Rahvuslaste Liit oli Mordva poliitvangilaagris moodustatud noorte salajane vastupanuorganisatsioon, mille liikmed pidid vabadusse pääsedes jätkama võitlust Eesti iseseisvuse eest. 1962. aasta suvel organisatsiooni liikmed arreteeriti. 1. detsembril 1962 mõistis Eesti NSV Ülemkohus H. Uusküla eesistumisel nad süüdi Eesti NSV KrK § 68 lg 2, § 70 ja § 207 järgi ja karistas vangistusega range režiimiga parandusliku töö koloonias. Süüdimõistetud olid Erik Udam, Enn Tarto, Taivo Uibo, Jarmo Kiik, Valdo Reinart ja Priit Silla. Lisandusi mõtete ja uudiste vabale levikule Eestis. 3. kd., lk. 561.
Lõuna-Lubjakivialpid

Lõuna-Lubjakivialpid (itaalia: Alpi Sud-orientali) on Ida-Alpide mäestikud Kesk-Ida-Alpidest lõuna pool, peamiselt Põhja-Itaalias ning külgnevates Austria ja Sloveenia maades. Erinevus Kesk-Alpidest, kus asuvad kõrgemad tipud, põhineb erinevustel geoloogilises koostises. Lõuna-Lubjakivialpid ulatuvad Sobretta-Gavia mäestikust Lombardias (läänes) Pohorjeni Sloveenias (idas). Lõuna-Lubjakivialpide mäestikud Alpiklubi klassifikatsiooni järgi (idast läände): Pohorje (1) Kamniki-Savinja Alpid (2) Karawankid (3) Julia Alpid (4) Gailtali Alpid (5) Karni Alpid (6) Karni Eelalpid (7) Dolomiidid (8) Fiemme mäed (9) Vicentini Alpid (10) Nonsbergi rühm (11) Brenta rühm (12) Garda mäed (13) Ortleri Alpid (14) Adamello-Presanella Alpid (15) Sobretta-Gavia rühm (16) Lõuna-Alpid on eraldiseisev füsiograafiline lõik suuremast Alpide ääremaast, mis omakorda on osa suuremast alpisüsteemi füsiograafilisest jaotusest. Alpide geograafia Lubjakivialpid Põhja-Lubjakivialpid Mäerühmade loend Ida-Alpide Alpiklubi klassifikatsioonis
Smena 8M

Smena 8M on aastail 1970–1995 Leningradis toodetud lihtne fotoaparaat. Heino Pedusaar. Pildistamine?... See on imelihtne! Tallinn, Valgus, 1984. [1]
Madis Mikko

Madis Mikko (sündinud 18. novembril 1963) on eesti endine ajakirjanik ja praegune ametnik. Ta on õppinud Tartu Riiklikus Ülikoolis õigusteadust ja filosoofiat. Madis Mikko on töötanud ajakirjanikuna, sealhulgas tollase Eesti Raadio korrespondendipunkti asutaja[viide?] ja reporterina Brüsselis ELi ja NATO juures (1994–1999)[viide?]. Pärast seda töötas Mikko kaitseministeeriumi avalike suhete osakonna juhataja ametikohal kuni 2007. aastani. Sel perioodil tegi Eesti ettevalmistusi liitumiseks Euroopa Liidu ja NATO-ga. Mikko eestvedamisel[viide?] asutati ja pandi tööle näiteks ajakiri Diplomaatia, Eesti NATO Ühing, RKK ja 1999. aasta sügisest kõrgemad riigikaitsekursused[viide?]. Mikko on töötanud nõunikuna nii kaitseministeeriumis (välisabi küsimustes Ukrainas, Gruusias, Makedoonias, Bosnias ja Hertsegoviinas jm) kui ka Eesti Sõjamuuseumis.[viide?] Jaanuarist 2013 töötab Mikko Rahvusvahelises Kaitseuuringute Keskuses,[viide?] ta on üks RKK asutajatest[viide?] ja oli esimese nõukogu liige.[viide?] 2005 Valgetähe V klassi teenetemärk Tema vanemad olid Ene Hion ja Klaus Mikko. Tema abikaasa aastatel 1984–2008 oli Marianne Mikko. [1] Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Leedi Hion: 10 minuti pärast 1000aastane, Virumaa Teataja, 17. august 2007. "Marianne Mikko: miks peab mehele jääma õigus ka siis, kui ta tegelikult eksib?". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2021. Vaadatud 5. augustil 2021.
Jevhen Martšuk

Jevgen Martšuk (ukraina keeles Євген Кирилович Марчук; 28. jaanuar 1941 – 5. august 2021 Kiiev) oli NSV Liidu julgeolekutöötaja (KGB kindral), Ukraina poliitik ja riigiametnik. Martšuk oli aastatel 1991–1994 esimene Ukraina julgeolekuteenistuse juht. Ta oli ka Ukraina kaitseminister (2003–2004) ja peaminister (1995–1996). Martšuk lõpetas 1963. aastal Kirovogradi Riikliku Pedagoogilise Instituudi. Juba üliõpilasena värvati ta KGB-sse ja pärast instituudi lõpetamist sai temast KGB Kirovogradi oblastivalitsuse operatiivtöötaja. Hiljem on ta olnud Ukraina NSV KGB 5. osakonna ülem ja Poltaava oblastivalitsuse ülem (1988–1990). 1990. aastal määrati Martšuk Ukraina NSV KGB ülema 1. asetäitjaks. 5. juunist kuni 6. novembrini 1991 oli ta Ukraina NSV kaitse, julgeoleku ja eriolukordade minister. 6. novembril 1991 määrati Martšuk UNSV KGB õigusjärglase Ukraina Julgeolekuteenistuse esimeseks ülemaks. 1. juulil 1994 määras äsja presidendiks valitud Leonid Kutšma Jevgeni Martšuki uue valitsuse asepeaministriks ja 31. oktoobril 1994 esimeseks asepeaministriks. 6. märtsil 1995 määrati ta peaministri kohusetäitjaks ja 8. juunil sai temast Ukraina peaminister. 2021 Vabaduse orden (Ukraina) (postuumselt) 2001 Vürst Jaroslav Targa ordeni 5. järk Tööpunalipu orden (NSV Liit) 1991 – kindralleitnant 1992 – kindralpolkovnik 1994 – armeekindral УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ. Про присвоєння Є. Марчуку військового звання. Tekst: Присвоїти військове звання генерала армії України генерал-полковнику МАРЧУКУ Євгену Кириловичу - Голові Служби безпеки України. 23 березня 1994 року, N 111/94