laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hallasääsk

Hallasääsk (Anopheles) on sääseliste alamseltsi pistesääsklaste sugukonda kuuluv kahetiivaliste perekond. Perekonda liigitatakse umbes 460 liiki. Hallasääsk levitab malaariat ja lümfisoonte filarioosi. Tuntuimaks malaarialevitajaks on Anopheles gambiae. Anopheles algeriensis (Theobald, 1903) – alžeeria hallasääsk Anopheles claviger (Meigen, 1804) – metsa-hallasääsk Anopheles maculipennis Meigen, 1818 – hallasääsk ehk harilik hallasääsk Anopheles messeae (Falleroni, 1926) Anopheles plumbeus (Stephens, 1828) – väike hallasääsk Anopheles arabiensis Patton, 1905 Anopheles atroparvus van Thiel, 1927 Anopheles beklemishevi Stegnii & Kabanova, 1976 Anopheles coustani Laveran, 1900 Anopheles crypticus Coetzee, 1995 Anopheles farauti Laveran, 1902 Anopheles forattinii Wilkerson & Sallum, 1999 Anopheles funestus Giles, 1900 Anopheles gambiae Giles, 1902 Anopheles grabhamii Theobald, 1901 Anopheles hailarensis Xu & Luo, 1998 Anopheles halophylus Silva do Nascimento & Lourenço-de-Oliveira, 2002 Anopheles hyrcanus (Pallas, 1771) Anopheles kosiensis Coetzee, Segerman & Hunt, 1987 Anopheles minimus Theobald, 1901 Anopheles moucheti Evans, 1925 Anopheles nili (Theobald, 1904) Anopheles ovengensis Awono-Ambene, Simard, Antonio-Nkonkjio & Fontenille, 2004 Anopheles pampanae Anopheles peytoni Kulasekera, Harrison & Amerasinghe, 1989 Anopheles quadrimaculatus Say, 1824 Anopheles rennellensis Taylor & Maffi, 1991 Anopheles rivulorum Leeson, 1935 Anopheles stephensi Liston, 1901 Anopheles triannulatus (Neiva & Pinto, 1922) Loomade elu 1:28 This May Be the Deadliest Creature on Earth, National Geographic.
Piibe mõisa kalmistu

Piibe mõisa kalmistu on kalmistu Koeru kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Piibe külas Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas. Kalmistu rajasid Piibe mõisa tollased omanikud Baerid arvatavasti 1776. aastal, kui veebruaris 1776 suri Heinrich Johann von Baer. Kalmistu jääb kunagisest mõisasüdamest umbes ühe kilomeetri kaugusele lääne-edelasse. Kalmistu on praegu jäetud maha ja on rüüstatud, säilinud on hauatähiste üksikuid osi. Kalmistule maetud inimeste arv ei ole teada; võimalik, et sinna ongi maetud ainult üks lahkunu. 1776 - Heinrich Johann von Baer (1723–1776), Karl Ernst von Baeri vanaisa Helmut Joonuks. "Põltsamaa jõgi". Eesti Raamat. Tallinn 1971. Lk 34 Pärandkultuuri objekt: "Toodamägi" (660:HAU:002) Eesti looduse infosüsteemis Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
Beloretski rajoon

Beloretski rajoon on haldusüksus Venemaal Baškortostanis. Asub Ufast kagu pool. Rajooni alalt saab alguse Belaja jõgi. Rajooni idapiiril asub Uraltau ahelik ja selle kõrgeim tipp Jamantau. 82% rajooni territooriumist on kaetud metsaga. Rajoonis on 19 külaasundust ja 1 linna-asundus, kus on kokku 100 asulat. Rajooni rahvaarv oli 2015. aasta alguses 103 708. 2010. aasta seisuga oli 59,8% elanikest venelased, baškiire oli 30,8% ja tatarlasi 6,8%. 64% rajooni elanikest elab Beloretski linnas. Rajoonis ilmub baškiirikeelne ajaleht Ural.  Beloretski rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Beloretski rajooni koduleht
Rassolnik

Rassolnik on liha- või kalasupp, mille leem on maitsestatud hapukurgiveega. Rassolnik sisaldab veel kartulit, juurvilja, hapukurki, subprodukte ja maitseköögivilja. Rassolnik on vene rahvustoit.
Tatrapuder

Tatrapuder on keedetud tatratangust valmistatud puder. Tatrapudru lisandina tarvitatakse võid, Venemaal ka hapukoort. Tatrapuder on levinud Venemaal, Ukrainas, Valgevenes, Poolas ja teistes Ida-Euroopa maades.
Kulebjaaka

Kulebjaaka (vene keeles кулебяка, poola keeles kulebiak) on suur leivapätsikujuline täidisega kinnine pärmitainapirukas. Kulebjaaka on pealt kaunistatud tainaribadega. Kulebjaaka kuulub vene köögi traditsiooniliste toitude hulka, kuid on tuntud ka Poolas.
Hapukoor

Hapukoor on piimatoode, mis saadakse rõõsa koore hapendamisel piimhappebakteritega. Mida suurema rasvasusega on hapukoor, seda tihkem on koore konsistents. Eestis toodetava hapukoore rasvasisaldus on 10–30 protsenti. Hapukoort kasutatakse salatites ning lisatakse suppidele, küpsetistele, vormi-, ahju- ja pajaroogadele. http://www.piimaliit.ee/kasulik-hapukoor/
Nils Gyldenstolpe

Nils Gyldenstolpe (5. november 1642 Åbo – 4. mai 1709) oli Rootsi diplomaat. Tema raamatukogust moodustus suur osa Academia Gustavo-Carolina raamatukogust.
Hippomenes

Hippomenes, keda on nimetatud ka Melanioniks, oli vanakreeka mütoloogias Atalanta mees ja Boiootias asuva Orchomenose linna valitseja Schoineuse väimees. Isa oli Atalanta väiksena hüljanud ja too oli vaesuses üles kasvanud. Atalantast sai kuulus kütt. Kui ta siis lõpuks teada sai, kes tema vanemad tegelikult on, andestas ta isale ja läks tema juurde elama. Atalanta ei tahtnud üldse abielluda. Ent ta oli tähtsa isa tütar ja sellepärast käis tal palju kosilasi. Et neist vabaneda, kuulutas ta, et abiellub ainult sellega, kes võidab teda jooksus. Keegi ei võitnud. Hippomenes palus abi Aphroditelt, sest teadis, et ausal teel võita ei suuda, ja jumalanna andis talle kolm kuldõuna hesperiidide aiast. Ükski surelik ei jäänud õunte ilu vastu ükskõikseks. Atalanta andis kosilastele väikese edu ja kui ta mehele järele jõudis, oli too kaotanud. Ta jõudis ka Hippomenesele järele, kuid too pillas neiu jalge ette õuna. Atalantal kulus ainult mõni hetk selle üleskorjamiseks. Teise õuna poetas noormees raja kõrvale. Neiu korjas ka selle üles. Kui ta kolmandat korda järele jõudis, viskas noormees õuna juba rajast eemale. Atalanta ei suutnud vastu panna ja jooksis õuna järele. Seda vahet ta enam tasa teha ei suutnud ning Hippomenes jõudis esimesena lõputähiseni. Nad abiellusid ja said poja Parthenopaiose, kes osales Seitsme sõjakäigul Teeba vastu. Zeus muutis Atalanta ja Hippomenese lõvideks Kybele templis seksimise pärast. Lõvidena vedasid Atalanta ja Hippomenes Kybele kaarikut. Jakob Jordaens, Nicolas Poussin, Guido Reni ja Peter Paul Rubens on loonud Atalantast ja Meleagrosest maali, Algernon Swinburne tragöödia ja Georg Friedrich Händel ooperi (1736). Rubensi "Atalanta ja Meleagros" Liverpooli Rahvusmuuseumis
Linas Linkevičius

Linas Antanas Linkevičius (sündinud 6. jaanuaril 1961 Vilniuses) on Leedu poliitik. 1983. aastal lõpetas ta Kaunase Polütehnilise Instituudi elektriinsenerina. Ta on Leedu Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Linkevičius oli Leedu kaitseminister 1993–1996 ja 2000–2004. Ta esindas Leedut NATO juures 2005–2011. Detsembrist 2012 on ta Leedu välisminister. 2005 Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk
Stanisław Dygat

Stanisław Ludwik Dygat (5. detsember 1914 Varssavi – 29. jaanuar 1978 Varssavi) oli poola kirjanik. Stanisław Dygat õppis Varssavi Polütehnilises Instituudis arhitektuuri ja Varssavi ülikoolis filosoofiat. Kuna Dygat oli ema poolt Prantsusmaa kodanik, siis interneeriti ta Saksa võimude poolt Teise maailmasõja alguses 1939. aastal ja paigutati interneeritud isikute laagrisse Konstanzis Bodeni järve ääres. 1946. aastal debüteeris Dygat autobiograafilise jutustusega "Jezioro Bodeńskie" ("Bodeni järv"). 1958. aastal ilmunud romaan "Podróż" ("Teekond") on ilmunud 1962. aastal eestikeelses tõlkes. Samal aastal ilmus eesti keeles veel ka Dygati novellikogu "Käsualuse kättemaks". Dygat oli Poola Ühendatud Töölispartei liige, kuid astus sealt 1957. aastal välja protestiks selle vastu, et võimud ei andnud talle luba ajakirja Europa asutamiseks. 1976. aasta jaanuaris oli ta üks, kes kirjutas alla 101 poola intellektuaali protestikirjale konstitutsioonimuudatuste vastu. Stanisław Dygati esimene abikaasa oli näitleja Władysława Nawrocka. Nende tütar Magda Dygat (sünd. 1945) on kirjanik. Stanisław Dygati teine abikaasa oli näitleja Kalina Jędrusik. Stanisław Dygat culture.pl Stanisław Ludwik Dygat Autorzy365
1189

1189. aasta Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand Aastakümned: 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad - 1180. aastad - 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad Aastad: 1184 1185 1186 1187 1188 - 1189 - 1190 1191 1192 1193 1194 ... ... ... 6. juuli – Henry II, Inglise kuningas
Peter Firth

Peter Macintosh Firth (sündinud 27. oktoobril 1953 Bradfordis) on Suurbritannia näitleja. Tema tuntuim roll on Sir Harry Pearce telesarjas "Spioonid". Firth on mänginud filmides ja telesarjades 1970. aastatest.  Peter Firth – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Peter Firth andmekogus IMDb (inglise)
Srinivasa Ramanujan

Srinivasa Ramanujan (tamili keeles ஸ்ரீனிவாஸ ராமானுஜன் ஐயங்கார்; 22. detsember 1887 – 26. aprill 1920) oli India matemaatik. Ramanujan elas Briti Indias. Matemaatikast huvitus ta varases nooruses. Ta ei lõpetanud kolledžit, sest keskendus ainult matemaatikale ja teised eksamid jäid tegemata. Sellele vaatamata sai ta töökoha Madrase Ülikoolis. Ramanujani matemaatikaalased tööd olid niivõrd uudsed, et ta ei leidnud india matemaatikute hulgas mõistmist. 1913. aastal kontakteerus ta kirja teel inglise matemaatiku Godfrey Harold Hardyga Cambridge'i Ülikoolis. Hardy korraldas Ramanujani asumise Cambridge'i. Ramanujan töötas viis aastat (1914–1918) koos Hardy ja John Edensor Littlewoodiga Cambridge'is. Ramanujanil olid terviseprobleemid kogu elu. Inglismaal ta tervis halvenes. 1919. aastal pöördus ta tagasi Indiasse, kus suri järgmisel aastal 32 aasta vanuselt. Kuigi Ramanujanil ei olnud formaalset matemaatikaharidust, on ta oluliselt arendanud matemaatilist analüüsi, arvuteooriat, lõpmatute jadade teooriat, ahelmurdude teooriat. Temast sai üks nooremaid Londoni Kuningliku Seltsi liikmeid ja ainuke hindust Cambridge'i Trinity College'i liige. Ramanujani märkmeid, mis koosnesid ainult valemitest, on uuritud aastakümneid. Springeri kirjastuses välja antud kolmeköiteline "Ramanujan's notebooks" on olemas Tartu Ülikooli raamatukogus. Ranganathan, S. R., Ramanujan: the man and the mathematician. Bangalore: Ess Ess, 2009. Ramanujan's notebooks. Part 1 (1985), Part 2 (1989), Part 3 (1991). Springer.
Neue Slowenische Kunst

Neue Slowenische Kunst (lühend NSK, 'uus sloveenia kunst') on Sloveenias 1984. aastal kolme loomingulise kollektiivi – Laibachi, Irwini ja Scipion Nasice Theatre – loodud kunstirühmitus. Lisaks neile kuulusid NSK-sse grupid nagu Novi kolektivizem ('uus kollektiivsus') ja Oddelek za čisto in praktično filozofijo ('puhta ja rakendusliku filosoofia osakond'). Rühmituse eesmärk oli mõtestada kunsti ja kultuuri seoseid poliitika ja ideoloogiaga. Algse nime all tegutses NSK kuni 1992. aastani, mil inspireerituna Euroopas aset leidnud poliitilistest muutustest organiseeriti rühmitus ümber NSK Riigiks. NSK Riigi rajajate järgi on see "riik ilma territooriumi ja rahvuspiirideta, n-ö spirituaalne riik". NSK Riik on korraldanud nn saatkonnaüritusi mitme riigi linnades, teiste hulgas näiteks Moskvas, Gentis, Berliinis ja Sarajevos, ning korraldatud muidki aktsioone. NSK Riik on rahvusülene ning see ei ole seotud mitte ühegi eksisteeriva riigiga. NSK Riik annab välja oma passi, mille võib saada igaüks, kes tunnistab selle aluspõhimõtteid. "NSK State" (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 3. aprill 2015. "The NSK State" (inglise). NSK Riik – koduleht The NSK Times
Üheaastane puju

Üheaastane puju (Artemisia annua) on korvõieliste sugukonna puju perekonda kuuluv üheaastane rohttaim. Üheaastane puju on 30 kuni 100 cm kõrguseks kasvav üheaastane rohttaim. Üheaastase puju lehed on püstised, punakad. Õisikute läbimõõt on 2 kuni 2,5 cm ja õied on kollase värvusega. Üheaastane puju kasvab Vietnamis, Hiinas, Jaapanis, Põhja-Ameerikas ja Venemaal, tulnukana ka Eestis. Droogiks on üheaastase puju lehed ja ürt (folia et herba Artemisiae annuae). Taimes sisalduv artemisiniin (looduslik) toimib otseselt malaaria plasmoodiumisse. Viimasel ajal[millal?] peetakse tervisele ohtlikuks. Hiina meditsiinis kasutatakse üheaastast puju (Qing Hao) malaariatekitaja vastase vahendina, mis peaks tekitaja suretama. Artemisia annua L., ITIS, veebiversioon (vaadatud 25.04.2015)(inglise keeles) Ain Raal,"Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", lk 100, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2010 annua Üheaastane puju andmebaasis eElurikkus
Komodo

Komodo on saar Indoneesias, üks Väikestest Sunda saartest. Asub Sumbawa ja Florese saare vahel. Pindala 390 km². Saare umbes 1000 elanikku räägivad peamiselt komodo keelt. Komodo on tuntud kui hiidsisaliku komodo varaani põhielupaik. Saarel asub Komodo rahvuspark.
Dharaharā

Dharaharā (nepali keeles धरहरा; tuntud ka kui Bhimseni torn) oli üheksakorruseline, 61,88 meetrit kõrge torn Nepalis Katmandus. Selle lasi 1832. aastal ehitada Nepali peaminister Bhimsen Thāpā ja seda kasutati vahitornina. Tornis oli 213-astmeline keerdtrepp, selle kaheksandal korrusel asus vaateplatvorm. Torn oli külastajaile avatud alates 2005. aastast. 25. aprillil 2015 hävis enamik tornist maavärina tagajärjel. "Piltuudis:Nepali maavärinas hävis pealinna tuntuim maamärk". Postimees Online, 25. aprill 2015.
François' vaas

François' vaas [fra(n)ssu'a] (tuntud ka kui Kleitiase krateer) on 6. sajandist eKr (u 570–560) pärinev Atika mustafiguuriline voluutkrateer. Vaas on 66 cm kõrge, selle leidis 1844. aastal Chiusi lähedalt Fonte Rotella nekropolilt ühest etruski hauast Alessandro François. Vaas asub Itaalias Firenze riiklikus arheoloogiamuuseumis. 1900. aastal purunes vaas muuseumitöötaja süül 638 tükiks, 1902. aastaks see taastati. 1966. aastal sai vaas kahjustada uputuses, uus rekonstrueerimine lõpetati 1973, selle käigus lisati ka seni puudunud tükke. Vaasil olev inskriptsioon ütleb, et selle valmistas pottsepp Ergotimos ning maalis Kleitias. Vaasil on kujutatud rohkem kui 200 figuuri ja mitut müüditeemat, neist tuntuimad on Achilleuse ja Theseuse tsükkel.
Baškortostan Ukõtõusõhõ

Baškortostan Ukõtõusõhõ (baškiiri keeles Башҡортостан уҡытыусыһы, 'Baškortostani õpetaja') on Venemaa Föderatsioonis Baškortostanis Ufas ilmuv baškiiri- ja venekeelne teaduslik-pedagoogiline ja metodoloogiline ajakiri. Ajakiri ilmub üks kord kuus. Ajakiri hakkas ilmuma 1920. aastal Sterlitamakis nimega Megerif Eštere (Мэгэриф эштэре, 'Haridusasjad'). 1924. aasta veebruarist ilmus ajakiri Ufas nimega Belem (Белем, 'Teadmine'). 1931. aasta oktoobris sai ajakiri nimeks Kultura Revoljutsijahõ (Культура революцияхы, 'Kultuurirevolutsioon'). Praeguse nime sai ajakiri 1936. aasta mais. Aastatel 1941–1952 ajakiri ajutiselt ei ilmunud. Ajakirja koduleht
Raudoja hiiekivi

Raudoja hiiekivi on Harju maakonnas Anija vallas Raudoja külas asuv hiiekivi. Kivi asub Kosu ojas. Kivi on kaitse alla võetud arheoloogiamälestisena. Raudoja hiiekivi pühapaikade andmekogus (vaadatud 24.04.2015) Raudoja hiiekivi kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 24.04.2015) Raudoja hiiekivi pühapaikade andmekogus Raudoja hiiekivi kultuurimälestiste riiklikus registris
Kostivere liukivi

Kostivere liukivi on Harju maakonnas Jõelähtme vallas Kostivere alevikus Väikeniidu maaüksusel asuv liukivi. Kivi on arvele võetud arheoloogiamälestisena. Selliseid kive, millele inimene on kulutanud sisse ümmargused lohud, on kaitseala territooriumil 100 ringis. Lohkude tegemise komme oli meil levinud I a.t. e.Kr ning seda on seotud viljakus- ja sigivusmaagia rituaalidega. Kostivere Liukivi on Rebala muinsuskaitseala kõige suurem väikeselohuline kultuskivi (kõrgus kuni 3,5 m). Kivil on ühtekokku 6 väikest nõgusat lohku. Kui üldiselt asetsevad lohud kivi peal, siis sellel kivil on pooled lohud külgedel (need lohud ei ole ohvriandide jaoks, sest üks neist paikneb kivi püstjal küljel). Kivi peal on näha ka liulaskmisrenn. Selliseid niinimetatud liukive on Eestis suhteliselt vähe teada. Kostivere Liukivil usuti olevat viljatust raviv toime. Selleks tuli õnnetul naisel palja tagumikuga kivilt alla sõita. Kostivere liukivi Kostivere liukivi Kostivere liukivi Kostivere liukivi Kostivere liukivi pühapaikade andmekogus (vaadatud 24.04.2015) Kostivere liukivi kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 24.04.2015) "KARSTIALA JA LIUKIVI". Vaadatud 06.04.2020. "Kostivere alevik". 31.08.2014. Vaadatud 06.04.2020. Kostivere liukivi pühapaikade andmekogus Kostivere liukivi kultuurimälestiste riiklikus registris
Maardu hiiemetsa ohvrikivi

Maardu hiiemetsa ohvrikivi on Harju maakonnas Jõelähtme vallas Saha külas asuv ohvrikivi. Kivi on arvele võetud arheoloogiamälestisena. Kivi asub Maardu hiiemetsa raiesmikul. Maardu hiiemetsa ohvrikivi pühapaikade andmekogus (vaadatud 24.04.2015) Maardu hiiemetsa ohvrikivi kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 24.04.2015) Maardu hiiemetsa ohvrikivi pühapaikade andmekogus Maardu hiiemetsa ohvrikivi kultuurimälestiste riiklikus registris
Tarmo Jüristo

Tarmo Jüristo (sündinud 15. augustil 1971) on eesti kodanikuaktivist ja kolumnist. Ta lõpetas 1993. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi alal ning on töötanud panganduses. 2015. aasta seisuga oli ta Tallinna Ülikooli kultuuriuuringute doktorant.[viide?] 2012. aasta novembris oli ta üks avaliku pöördumise "Harta 12" algatajaist. 2016. aasta augustist kuni 2020. aasta detsembrini oli ta mõttekoja Praxis juhatuse esimees. 2020. aasta sügisel asutas ta sihtasutuse Liberaalne Kodanik (SALK) ning astus sellega seoses tagasi Praxise juhi kohalt. Ta nimetas SALK-i eesmärgina "võidelda ja seista liberaalse maailmavaate ning laiemas mõtte avatud ühiskonna eest" ja ütles, et sihtasutus "luuakse vastukaaluks väga hästi organiseeritud ja rahastatud konservatiivsetele kodanikuühendustele". Jüristol on Jaapani võistluskunstis kendos 5. dani järk. "Kirjandusest, mängust ja mängulisest kirjandusest". Vikerkaar 1–2, 2015 "Jüristo: valimiskampaania kujuneb agressiivseks ja närviliseks mitmel rindel". ERR, 22. oktoober 2022 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuli 2015. Vaadatud 25. juulil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Argo Ideon. "Hartakirjutajad". Postimees, 17. november 2012 Jüristo sõnul on uus sihtasutus vastukäik konservatiivide ühendustele. ERR, 19. november 2020 "Jüristo sihtasutus sai nimeks SALK". ERR uudised, 25. november 2020 European Kendo Federation Person Database, vaadatud 7. juuni 2023 Tarmo Jüristo Eesti Teadusinfosüsteemis
Karksi valla lipp

Karksi valla lipp on Viljandi maakonnas asunud Eesti haldusüksuse Karksi valla lipp, aastatel 1995–1999 oli see lipp kasutusel Karksi-Nuia linna lipuna. Lipp kinnitati 7. juulil 1995 Karksi-Nuia linna lipuna. Pärast Karksi-Nuia linna ja Karksi valla ühinemist ühtseks Karksi vallaks 8. juunil 1999 võeti valla lipuna muutmata kujul kasutusele Karksi-Nuia linna lipp. Karksi valla ristkülikukujuline lipp koosneb kolmest horisontaallaiust, kollane, valge, roheline. Laiud moodustavad ülevalt alla 3/7, 1/7 ja 3/7 osa lipu laiusest. Lipu värvid Pantone värvitabeli järgi on kollane – PMS 116 CV ning roheline – PMS 328 CV. Lipu pikkuse ja laiuse suhe on 11:7 ning normaalsuurus 105×165 cm. Karksi valla lipp heisatakse: Karksi vallavolikogu ja vallavalitsuse hoonel. Ajutiselt valla pidupäevadel. Suhtlemisel teiste omavalitsustega. Muudel avalikel üritustel. Lipu heiskamisel koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi või tema omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, linna või valla lipuga, asub Karksi valla lipp lippude poolt vaadatuna vasakul teise riigi või Eesti riigilipust. Karksi valla lipp heisatakse hoone peasissekäigu juurde või mujal selleks sobivasse kohta, kas lipuvardaga vastavasse hoidikusse või lipumasti. Karksi valla lipu heiskamise võib teha kohustuslikuks üksnes vallavolikogu otsuse või vallavalitsuse korraldusega vallale kuuluvatel hoonetel, rajatistel või maa-aladel. Teistele omanikele on niisugused otsused või korraldused üksnes soovitusliku iseloomuga. Karksi valla vapp Karksi valla sümboolika valla kodulehel Karksi valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Levandi

Levandi on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Levandi 23 mehel ja 19 naisel. Allar Levandi, kahevõistleja Anna Levandi, iluuisutaja Annely Levandi, sõudja ja rõivadisainer Anti Levandi, sporditegelane Arlet Levandi, iluuisutaja Armand Levandi, tennisist Pirjo Levandi, ooperilaulja (sopran) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. detsember 2019. Vaadatud 18. detsembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Lill (perekonnanimi)

Lill on perekonnanimi. Nime on pandud ka eestlastele. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lill 684 inimesel: 315 mehel ja 369 naisel. Perekonnanimede levikult on Lill meeste puhul 140. ja naiste puhul 127. kohal. Perekonnanime Lill kandja oli keskmiselt 41 aasta vanune (mediaanvanus oli 41). Nimi on levinuim Põlva maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 14,59. Ado Lill, eesti kunstnik Anne Lill, eesti klassikaline filoloog, tõlkija Ivo Lill, eesti klaasikunstnik Mari Lill, eesti näitleja Märt-Matis Lill, eesti helilooja ... https://web.archive.org/web/20190928134334/https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/LILL (vaadatud 28.09.2019)
Lippmaa

Lippmaa on eesti perekonnanimi. 2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lippmaa 40 mehel ja 32 naisel. Perekonnanimede levikult on Lippmaa meeste puhul 2753. ja naiste puhul 4092. kohal. Perekonnanimi Lippmaa on levinuim Pärnu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 4,85. Elsa Lippmaa, õpetaja ja naiskodukaitsja Endel Lippmaa, füüsik Jaak Lippmaa, füüsik Jaan Lippmaa, insener ja poliitik Teodor Lippmaa, botaanik https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/LIPPMAA[alaline kõdulink]
Lõhmus (perekonnanimi)

Lõhmus on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lõhmus 1402 inimesel: 656 mehel ja 746 naisel. Perekonnanimede levikult on Lõhmus meeste puhul 32. ja naiste puhul 31. kohal. Levinuim on see Saare maakonnas, kus seda on 10 000 elaniku kohta 31,65. Aino Bāliņa (Aino Lõhmus), džässlaulja Aivo Lõhmus, kirjanik Alo Lõhmus, ajakirjanik Ants Lõhmus, sõjaväelane Ants Lõhmus, füüsik Asko Lõhmus, ökoloog Jaak Lõhmus, füüsik Jaak Lõhmus, stsenarist, režissöör ja filmikriitik Kaire Vilgats-Lõhmus, laulja ja näitleja Krista Lõhmus, metsateadlane Leho Lõhmus, ajaloolane ja muinsuskaitsja Lembit Lõhmus, graafik Rain Lõhmus, ettevõtja ja pangandustegelane Riina Lõhmus, turismiametnik ja ajakirjanik Sven Lõhmus, helilooja, produtsent, laulukirjutaja Uno Lõhmus, jurist "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16.08.2019. Vaadatud 22.04.2021.{{cite web}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Lõoke (perekonnanimi)

Lõoke on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Lõoke Eestis 79 mehel ja 91 naisel. Artur Lõoke, sõjaväelane Marika Lõoke, arhitekt Urmas Lõoke, arhitekt Nimede statistika (vaadatud 10. augustil 2019)