laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Olympia (Manet)

"Olympia" on Édouard Manet' õlimaal. Sellel on kujutatud lamavat alasti naist, kellele teenijanna lillekimbu ulatab. Maal valmis 1863. aastal. Selle mõõdud on 130,5×190 cm. Kuigi juba Manet' "Eine murul", mis valmis 1863, tekitas kõneainet ja vaenulikku kriitikat, võttis avalikkus "Olympia" vastu veelgi suurema sallimatusega. Konservatiivid pidasid seda maali amoraalseks ja vulgaarseks. Maal pandi välja Pariisi Salongi, kus esitleti Prantsusmaa kunsti suurimaid saavutusi. Ajakirjanik ja poliitik Antonin Proust kirjutas hiljem: "Kui "Olympia" lõuendit ei hävitatud, siis üksnes ettevaatusabinõuete tõttu, mida näituse administratsioon oli rakendanud." Kuid maalil oli ka kaitsjaid. Émile Zola nimetas seda kiiresti Manet' meistriteoseks ja lisas: "Kui teised kunstnikud parandavad Venust maalides loodust, siis nad valetavad. Manet küsis eneselt, miks ta peaks valetama. Miks mitte tõtt rääkida?" Lamavaid akte oli maalikunstis varemgi esinenud. Nendest võib "Olympia" eeskujudeks pidada eeskätt Tiziani "Urbino Venust", Giorgione "Magavat Venust" ja Francisco Goya "Alasti maja". Seda on kõrvutatud ka 19. sajandi alguses moodi tulnud maalidega odaliskidest, keda on korduvalt maalinud Jean Auguste Dominique Ingres, samuti Charles Jalabert. Niisugustel maalidel kujutati üldjuhul kas müütilisi tegelasi, eeskätt armastusjumalannat Venust, või odaliske. See, mis kaasaegseid kunstivaatlejaid šokeeris, ei olnud modelli alastus ega isegi täies riides mustanahalisest teenijatüdruku juuresolek, vaid tema ülbe pilk ja hulk detaile, mis näitavad, et ta on kurtisaan: orhidee juustes, käevõru, pärlkõrvarõngad ja idamaine sall, millel ta lamab. Must pael tema kaela ümber, mis on kontrastis kahvatu ihuga, ja ühes jalas olev tuhvel rõhutavad meelelisust. Ühtlasi asendas Manet' Tiziani maalil oleva koera, mis on truuduse sümbol, musta kassiga, mis sümboliseerib prostitutsiooni. Vastumeelsust tekitas isegi maali pealkiri. Olympia oli ilmselt maalil kujutatud isiku nimi. Kui Manet oleks väitnud, et maalil on Venus või mõni teine müütiline tegelane, oleks see olnud vastuvõetavam. Olümpia on Vanast Kreekast tuntud kohanimi, kuid Olympia-nimelist tegelast vanakreeka mütoloogias ei ole. Tõenäoliselt on tegu varjunimega, mille maalil kujutatud kurtisaan endale võtnud on. Maal kaldub kõrvale akademismi normidest ja stiilist. "Olympia" on maalitud laiade kiirete pintslitõmmetega. Kasutatud on kunstlikku valgustust, mis kõrvaldab valguse ja varju vahepealsed toonid, ning suuri ühevärvilisi pindu. Maalil kujutatud modell on Victorine Meurent, kes hiljem sai ise kunstnikuks ja tema töid on isegi Pariisi Salongis korduvalt näidatud. Maali valmimise ajal oli Meurent elukutseline modell, kes poseeris peamiselt Manet'le, kuid teistelegi kunstnikele. Teenijannana poseeris elukutseline kunstimodell Laure. "Olympia" asub Pariisis Orsay muuseumis.
Natura 2000

Natura 2000 on Euroopa kaitstavate alade võrgustik, mis on koostatud Euroopa Liidu looduskaitsedirektiivide alusel. Selle eesmärk on kaitsta haruldaste või ohustatud loomade, lindude ja taimede elupaiku ja kasvukohti. Võrgustiku nimetuses olev number 2000 tähendab, et loodusdirektiivi jõustumisel loodeti Natura võrgustik valmis saada aastaks 2000. Esialgseid Natura 2000 alasid on laiendatud ja 2009. aasta kevadel esitati võrgustikku juurde uusi alasid. 2010. aastal koosneb Eesti Natura 2000 võrgustik 66 linnualast kogupindalaga 12 590 km² ja 531 loodusalast kogupindalaga 11 320 km². 1992. aasta mais võttis Euroopa Liidu Parlament vastu seadustiku, kus sätestati kõige ohustatumate elupaikade ja liikide kaitse Euroopas. Selles seadustikus oli kaks osa: loodusdirektiiv (the Habitats Directive) ja linnudirektiiv (Birds Directive), mis võeti vastu 1979. aastal. Need kaks direktiivi on ka Natura 2000 võrgustiku baasdirektiivid. Eesti Natura-alade loend Natura hindamine Natura 2000 Eesti Keskkonnaministeeriumi kodulehel
Viburämblikulised

Viburämblikulised (Amblypygi) on ämblikulaadsete klassi kuuluv selts lülijalgseid. Nad peamiselt elavad troopikas ja subtroopikas. Nad on 5–40 millimeetrit pikad, keha on lai ja lame. Nende esijalad töötavad ka kompimisoelundina ja on tavaliselt kehast pikemad. Viburämblikulised liiguvad tihti kuuel kõnnijalal kõndides üks külg ees. Viburämblikuliste paaritumine toimub sarnaselt nende ämblikuliikidega, kelle viljastatud emased munevad 10–60 muna, mida nad kannavad tagakeha all kotikeses. Kandmise ajal ema tagakeha lamendub nii, et katab munakotikese. Koorunud noorloomad on valkjad, läbipaistvate katetega ja väheliikuvad. Pärast koorumist jäävad nad mõneks päevaks ema tagakeha alla, kus nad kestuvad. Pärast kestumist on nad võimelised alustama iseseisvat elu. Suguküpseks saavad viburämblikud alles kolmandal eluaastal.
Walesi lipp

Walesi lipp on Suurbritannia ajaloolise piirkonna - Walesi lipp. Lipukangas on jagatud horisontaalselt kaheks võrdseks väljaks, ülemine on valge ja alumine roheline. Kanga keskel on punane lohe, mida on Walesi lahingulippudel kasutatud juba 7. sajandist. Ametlikult võeti see lipp kasutusele 1959. aastal. Walesi vapp Walesi lipp andmebaasis FOTW
Antoniuse õu

Antoniuse õu on Tartu kesklinnas (Lutsu tänav 3, Lutsu tänav 5, Jaani tänav 6) tegutsev kultuuri-, kunsti- ja käsitöökeskus, mida haldab MTÜ Antoniuse Gild. Antoniuse õu koosneb kolmest majast ning nende vahele jäävast hoovialast tantsu- ja turuplatsi, lava, näitustegalerii ja terrassiga. Antoniuse õu renoveerimistööd algasid 2005. aasta jaanuaris. Taastamistöid rahastas PHARE ja Tartu Linnavalitsus, tasuta värvidega toetas AS Sadolin. Käsitööliste maja ja õu avati 27. juunil 2005. Antoniuse õue töökodades ja ateljeedes on esindatud 21 käsitöö- ja kunstiharu. Seal korraldatakse kursusi-õpikodasid ja ekskursioone. Suvel on seal avatud välikohvik ning toimuvad kontserdid. Antoniuse õu juulis 2007 Sepp Küünlameister Seebimeister Massimõrv Tartu vanglas Inga Talvis (3/2005). "Kas atraktiivsus ja avatus tagavad edu?". Kultuur ja Elu. Vaadatud 18.09.2007. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |Aeg= (juhend) "Antoniuse Õu avab uksed nädala pärast". Koolielu. 20. juunil 2005. Originaali arhiivikoopia seisuga 16.07.2007. Vaadatud 18.09.2007. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |Aeg= (juhend) Antoniuse Gildi koduleht
Suurtükipatarei

Suurtükipatarei on suurtükiväe allüksus, mis vastab teiste väe- või relvaliikide kompaniile. Nimetatakse ka tulepatareiks. Suurtükipatarei kuulub tavaliselt suurtükiväepataljoni koosseisu. Suurtükipatarei koosneb: patarei juhtkonnast, 2–3 suurtükirühmast (tulerühmad), juhtimis- ning teenindusallüksustest. Sõltuvalt relvajõudude kaudtuletoetuse süsteemist ehk kontseptsioonist võib suurtükipatarei koosseisu kuuluda ka oma tulejuhtimisallüksus. Suurtükipatarei suurus on sõltuvalt kasutatavast suurtükiväe relvasüsteemist tavaliselt 60...120 inimest. Tavaliselt on patarei koosseisus 4...9 suurtükki Suurtükipatareid juhib patareiülem, kelleks on tavaliselt staažikam nooremohvitser – kapten.
Tankitõrjekompanii

Tankitõrjekompanii on tankitõrjerelvadega relvastatud kompanii, mille ülesandeks on teiste allüksuste toetamine või iseseisev lahingutegevus võitluses vastase soomustehnikaga ehk tankitõrje. Tankitõrjekompanii on relvastatud tavaliselt tankitõrjekahurite või tankitõrjeraketikompleksidega. Tankitõrjekompanii tegutseb lahingus üldjuhul rühmade kaupa jalaväe- või soomusvägede üksuste juurde rühmitatuna ja nende lahingurivistuses. Eesti sõjaväkke kuulus 4 tankitõrjekompaniid, vastavalt Narvas, Võrus, Tartus (alates 6. märtsist 1940 Tallinnas) ja Valgas. 21. maist 1939 kehtestatud rahuaegse koosseisu järgi kuulus tankitõrjekompaniide koosseisu juhatus, juhtimisrühm ja 3 (2. kompaniis 2) kahurirühma. Igal rühmal oli 3 tankitõrjekahurit. 1., 2. ja 4. kompaniis oli 106 meest, 3. kompaniis 76 meest. 2. septembrist 1939 kehtestatud sõjaaegse koosseisu järgi pidi tankitõrjekompaniisse kuuluma juhatus, üldrühm, juhtimiserühm ja 3 rühma, kokku 134 meest.
Kukruse linnaosa

Kukruse linnaosa on Kohtla-Järve lahuslinnaosa. Asub Järve linnaosast 3 km kagu pool. Kukrusel asub Tallinna Tervishoiu Kõrgkooli Kohtla-Järve osakond. Aastatel 2007–2016 tegutses kohalikus klubihoones Kohtla-Järve Põlevkivimuuseum. Vanas allmaakaevanduse asulas Kukrusel, Narva maantee ääres moodustavad omaette rühma enne II maailmasõda ehitatud kahekorruselised töölismajad. Asula regulaarse tänavavõrguga hoonestus on valdavalt sõjajärgne ja 1–2-korruseline. Asula keskel väljakul asuvad klubi ja koolihoone. Kauplused ja teenindustöökojad on koondunud Narva maanteele viiva põiktänava äärde. Ehitus Kukruse asulas lõpetati pärast Kohtla-Järve liitlinna moodustamist 1960. aastal, Kukruse kaevandus suleti 1968. aastal. 1987. aastal elas Kukrusel 1200 inimest.[viide?] 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kukruse elanike arv vähenenud 572-ni. Eestlasi oli neist 135 (23,6%). Tallinna Tervishoiu Kõrgkooli Kohtla-Järve osakond Kukrusel Vaade Kukruse linnaosale Kukruse mäe tipust 2007. augustis Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 11.12.2018. Statistikaamet, vaadatud 21.08.2023. Kohtla-Järve, www.eestigiid.ee Statistikaameti andmebaas
Peter Simon Pallas

Peter Simon Pallas (22. september 1741 Berliin – 8. september 1811 Berliin) oli saksa zooloog, botaanik ja geograaf. Peter Simon Pallase isa oli kirurgiaprofessor Berliinis. Peter Simon õppis koduõpetajate käe all ning seejärel Halle ja Göttingeni Ülikoolis ja 1760. aastal Leideni Ülikoolis, mille ta lõpetas 19-aastaselt, kaitstes parasitoloogiaalase doktoritöö "De Infestis viventibus intra viventia". Seejärel läks ta Haagi, kus tema loomade klassifitseerimise teooria tähelepanu äratas. 23-aastaselt valiti ta Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks. Ta oli andekas keelte peale, lisaks saksa keelele õppis ta ära ladina, kreeka, inglise, prantsuse, hiljem ka vene ja tatari keele. 1766. aastal ilmus tema töö "Elenchus zoophytorum", kus ta maailmas esimesena tõestas, et käsnad ja korallid on loomad. 1767. aastal kutsus Katariina II ta Peterburi professoriks. Ta juhtis kahte uurimisretke Siberisse ja Lõuna-Venemaale, kus ta uuris taimede ja loomade levikut ja kogus loodusloolist materjali. Esimesel uurimisretkel 1768–1774 käis ta Kesk-Venemaal, Volga ääres, läks üle Uuralite Lääne-Siberisse ning jõudis Altaisse, Amuuri ülemjooksule ja Baikali järveni. Teine uurimisretk viis ta 1793–1794 Krimmi ja Musta mere äärde. Ta avaldas reisipäevikud pealkirja all "Reise durch verschiedene Provinzen des Russischen Reichs". Tema järgi nimetati mitmed teadusele seni tundmata loomaliigid. Ta koostas koguteose "Flora Rossica" (1784–1815). Reiside põhjal koostas ta mahukat teost "Zoographica Rosso-Asiatica", mis ilmus postuumselt. Katariina II kinkis talle mõisa Simferopolis, kus ta elas 1810. aastani, mil suri ta teine abikaasa ning ta sai loa pöörduda tagasi Berliini, kus ta vähem kui aasta pärast suri. Elenchus zoophytorum. 1766 Digitaalselt Reise durch die verschiedene Provinzen des Russischen Reichs., St. Petersburg 1771–1776. 3 Bde 1. osa Samlungen historischer Nachrichten über die mongolischen Völkerschaften., St. Petersburg 1776 1.osa Frankfurt und Leipzig 1779 1.osa Miscellanea zoologica quibus novae imprimis atque obscurae animalium specie., Lugduni Batavorum 1778 Digitaalselt Zoographia rosso-asiatica, sistens omnium animalium in extenso Imperio Rossico et adjacentibus maribus observatorum., Petropoli 1811 2.osa 1831 2.osa Travels through the southern provinces of the Russian empire, in the years 1793 and 1794., London 1812, (Reisikirja ingliskeelne 2. trükk) Digitaalselt: 1.osa Teoseid digitaalselt Prantsusmaa Rahvusraamatukogus
Kahur

Kahur on pika raua, suure laskekiiruse ja lameda laskejoonega suurtükiväe tulirelv. Kahur on ette nähtud peamiselt lahtiste püstmärkide hävitamiseks. Kahuri raua pikkus on tavaliselt 30 raua kaliibrit või rohkem . Laskekaugus on 18–40 km . Kahuriks loetakse tulirelva raua kaliibriga vähemalt 20 mm ja üle selle. Kahuri mürsu algkiirus on 700 m/s või üle selle. Otstarbelt ja kasutusalalt eristatakse järgmisi kahuriliike: kindlusekahur, välikahur, laevakahur, lennukikahur, tankikahur tankitõrjekahur, õhutõrjekahur rannakaitsekahur. Mobiilsuse järgi jagunevad kahurid järelveetavateks ehk välikahuriteks ehk lafett-tüüpi kahuriteks iseliikuvateks ja paikseteks ehk statsionaarseteks ehk kindlusekahuriteks. Kaliibri järgi jaotatakse kahurid kergeteks (kuni 75 mm), keskmisteks (76–155 mm) ja rasketeks (üle 155 mm). Kahurit käsitseb tavaliselt jaoga võrdsustatud allüksus: relvameeskond (ka suurtükimeeskond, kahurimeeskond). Ajaloolisi suurtükke, millega tulistati ümaraid kuule, nimetatakse tavaliselt samuti kahuriteks, need võeti laialt kasutusele 13.–14. sajandil. Vanima teadaoleva kahuri ehitas 3. sajandil eKr Ktesibios Aleksandriast. Sellest tulistamisel ei kasutatud püssirohtu, mis oli veel leiutamata, vaid suruõhku. Sellest algelisest leiutisest on vähe teada, sest enamik Ktesibiose töid on läinud kaotsi. Tema kahuri olemasolust teame tema kaasaegse, Kreeka inseneri, mehaaniku ja kirjaniku Philoni Byzantiumist vahendusel. Hiinas leiutati püssirohuga laetavaid niinimetatud tulepiike, mis sisuliselt olid õlal kantavad leegiheitjad. Vanim tulepiigi kujutis on 10. sajandi joonistusel. Tulepiike ei valmistatud siis veel metallist, vaid õõnsatest bambustüvedest. Edaspidi asendati tulepiigi bambusmaterjal metalliga. 28. jaanuaril 1132 kasutas Songi dünastia kindral Shizhong Hani armee õlal kantavat kahurit ühe linna vallutamisel Fujiani provintsis. Maailma vanim säilinud kahur on leitud Mandžuuriast, mis sel ajal kuulus mongolitele, ja on dateeritud aastasse 1282. Euroopas kasutasid kahurit esimestena maurid Sevilla piiramisel 1248 ja Niebla piiramisel 1262. Saja-aastase sõja ajal kasutasid kahureid juba nii inglased kui prantslased, ehkki lahingut otsustavat tähtsust kahureil siis veel polnud. Esimene lahing Euroopas, milles suurtükiväel oli otsustav osa, oli Konstantinoopoli piiramine 1453, mille käigus osmanid Konstantinoopoli müüri 55-päevase piiramise jooksul oma 68 Ungaris valmistatud kahuritega järk-järgult purustasid. Nii tähendas Konstantinoopoli langemine pööret maailma ajaloos mitmel viisil. 19. sajandil asendati sileraudse rauaõõnega kahurid vintraudsega, kuid tänapäeval on uuesti kasutusele võetud ka sileraudse õõnega kahurid. Eesti keeles on 'kahur' tehissõna, mille leiutas ajakirjanik Juhan Weidenstrauch 1919. aastal. Ta oli teeninud Esimeses maailmasõjas Venemaa sõjaväes suurtükiväelasena ja omas ise põhjalikku kokkupuudet suurtükkidega. Veekahur Õhutõrje Suurtükivägi Soomusvägi Tehnikaleksikon, lk 178 Udo Uibo. "Kahur". Horisont nr 1, jaanuar 2019. Lk 9
Gerlachovský štít

Gerlachovský štít ehk Gerlachovka (slovaki kõnekeeles Gerlach) on mägi Kõrg-Tatras, Slovakkia ja ühtlasi Karpaatide kõrgeim tipp (2655 m). Sellest 4 km loodesse riigipiirile jääb Poola kõrgeim tipp Rysy. Mäe nimi on korduvalt vahetunud sõltuvalt valitsusest. Algne nimi oli Vrch Kotol ('katlamägi'). 1896 nimetati mägi Austria-Ungari keisri Franz Joseph I järgi. Pärast Austria-Ungari lagunemist nimetati mägi Gerlachovský štítiks lähedalasuva Gerlachi küla järgi. Tšehhoslovakkia valitsus andis mäele nime Štít legionárov ja Poola, kes seda ala endale nõudis, andis mäele nimeks Szczyt Polski. 1939 nimetas Slovakkia valitsus mäe Slovenský štítiks, kuid pärast kommunistide võimuhaaramist sai mägi 1951 nimeks Stalinov štít. Praeguse nime sai mägi tagasi pärast Stalini surma.  Gerlachovský štít – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
A. Le Coqi Õllemuuseum

A. Le Coqi Õllemuuseum asub Tartus A. Le Coqi õlletehase territooriumil aadressil Laulupeo pst 15. Muuseum avati 1. juulil 2003 õlletehase 1898. aastal valminud linnasetornis, mille arhitekt on Reinhold Guleke. 2020.–2022. aastal läbis õllemuuseum põhjaliku uuenduskuuri ja aprillis 2022 avati muuseumis interaktiivne püsiekspositsioon "Õllemaailm". Ekspositsioon räägib maailma ja Eesti õlletegemisest alates Muinas-Egiptuse õllekultuurist kuni tänapäevani. Lisaks saab muuseumis näha, maitsta ja tunda õlle koostisosi ning tutvuda üksikasjalikult kõigi õlle valmistamise protsessi etappidega. Eraldi alal on muuseumis käsitletud Eesti vanima joogitootja A. Le Coqi üle 200-aastast kujunemisteed. Muuseumis on tallel ka üks maailma vanim säilinud õlu – enam kui 150 aastat tagasi toodetud, merehuku üle elanud ja praeguseni säilinud pudel A. Le Coq Imperial Extra Double Stouti. Külastuse lõpus saab maitsta õlut või limonaadi muuseumi baaris. Muuseumi kingipoest võib leida A. Le Coqi sümboolikaga õlleklaase, riide- ja tarbeesemeid. Õllemuuseumi juhataja on 2023. aasta seisuga Mart Haldma, kes on õlletehases töötanud alates 1976. aastast. Õllemuuseumi koduleht
Taišet

Taišet on linn Venemaal Irkutski oblastis, Taišeti rajooni keskus. Asub Birjussa ja Taišeti jõe ääres. Taišet on asutatud 1897. aastal seoses Siberi raudtee rajamisega. Taišet on tähtis raudteesõlm, seal hargneb Siberi raudteest põhja poole Baikali-Amuuri raudtee. 2007. aastal hakati linna rajama suurt alumiiniumitehast. Linna haldusalasse kuulub ka Birjussinski linn ja Jurtõ alev. Народная энциклопедия «Мой город». Тайшет Taišeti koduleht
Politoloogide loend

Siin on loetletud politolooge. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Hans Aage Bernt Aardal Frank Aarebrot Toomas Alatalu Jevgenija Albats Hannah Arendt Arthur Bentley Eiki Berg Zbigniew Brzezinski Ralph Bunche Edvin Kanka Ćudić Ahmet Davutoğlu Gøsta Esping-Andersen Norman Finkelstein Francis Fukuyama André Glucksmann Daniel Goldhagen Aleksei Gromõko Anatoli Gromõko Johan Haabma Shigeki Hakamada Thomas Hobbes Samuel Huntington Themur Iakobašvili Đorge Ivanov Kaido Jaanson Igor Janev Ilvi Jõe-Cannon Leif Kalev Andres Kasekamp Peet Kask George F. Kennan Rudolf Kjellén Marianne Kneuer Jevgeni Kožokin Jaroslav Krejčí Külliki Kübarsepp Christian Lous Lange Harold Lasswell Juan Linz Bjørn Lomborg Oudekki Loone Merle Maigre Rein Marandi Sergei Markov Raul Markus Iivi Anna Masso David Miller Daniel Mitov Erik Moora Andrew Moravcsik Viacheslav Morozov Holger Mölder Martin Mölder Pippa Norris Apolo Nsibambi Elmar Gustaf Nyman Arved Oksaar Dmitri Oreškin Elinor Ostrom Emanuele Ottolenghi Artis Pabriks Urmas Paet Andrus Park Jaan Pennar Risto E. J. Penttilä Vello Andres Pettai Andrei Piontkovski Robert Putnam Mart Raudsaar Jüri Ruus Tõnis Saarts Andreas Sandhagen Carl Schmitt Radosław Sikorski Mihkel Solvak Veiko Spolitis Rein Taagepera Strobe Talbott Rein Toomla Anu Toots Dmitri Trenin Herbert Vainu Tatu Vanhanen Peeter Vares Toomas Varrak Viljar Veebel Eric Voegelin Immanuel Wallerstein
Haubits

Haubits (tšehhi keeles houfnice, saksa keeles Haubitze) on ajalooliselt suurema kaliibriga ja lühikese rauaga suurtükk, mille raua pikkus on alla 30 kaliibri ning mürsul on suhteliselt järsk lennujoon ja väike algkiirus; tänapäeval kaudse sihtimisega laskmiseks valmistatud suurtükk, millega on võimalik tulistada nii kinniselt kui ka avatud tulepositsioonilt. Mitmes riigis, sealhulgas Venemaal ja Soomes, loetakse ka tänapäeval haubitsaks vaid suurtükke, mille raua pikkus on alla 30 kaliibri. Haubitsa tüüpi relvad (kivipüssid) võeti kasutusele juba 15. sajandil. Esimesed andmed pärinevad 1410. aastast Grünwaldi lahingust, kus neid kasutas Saksa ordu. Haubitsaid kasutati hussiitide sõdade ajal, eriti aktiivselt tegid seda hussiidid, kes kindlustasid nende abil oma vankerkantse. Sel ajal said nad endale ka praeguse nimetuse (houfnice). On arvatud, et hiliskeskajal oli haubits lisaks lihtsalt laskerelvaks olemisele ka oluline kõrvalmõju: tugev pauk hirmutas hobuseid ja ajas võitlejaid segadusse. Kuni 19. sajandini kasutati haubitsa puhul tavaliselt tšehhipärast nimekuju, alles siis mindi üle saksapärasele (Haubitze), millega hakati tähistama lühikese rauaga suurtükke. Haubitsateks nimetatakse vastavalt NATO terminoloogiale kaudtuleotstarbelisi suurtükke sõltumata raua pikkusest või kaliibrist. Haubitsatega on võimalik vajadusel siiski tulistada ka otsesihtimisega – peamiselt enesekaitseks. Haubits on suurtükiväe relvasüsteem ning seda käsitseb reeglina jaoga võrdsustatud allüksus – relvameeskond (ka suurtükimeeskond, haubitsameeskond). Haubitsa mürsul on tulenevalt kasutuseesmärgist märgatavalt järsk lennujoon ja reeglina erineva või muudetava tugevusega (laske-) laengud erinevatele laskekaugustele laskmiseks. Uuematel haubitsatel on olemas võimalus laskmiseks nii tavapärases alumises, kui ka ülemises tõstenurgagrupis (üle 45 kraadi). Ülemise tõstenurga võimaldab nii ehitus, kui laskeandmete arvutussüsteemi iseärasus. Ülemise tõstenurga kasutamine võimaldab asetada haubitsa tulepositsioonile otse kõrgema varje taha, lastes samas väiksema laenguga ja väga järsu mürsu lennujoonega ka lähematele laskekaugustele. Kaudtulelaskmisel sihtimiseks kasutatakse optilist panoraamsihikut, mis võib olla kombineeritud elektroonikaploki ja güroskoobiga. Paljudel haubitsatel on lisaks panoraamsihikule ka eraldi teleskoopsihik otselaskmiseks. Haubitsad jagunevad mobiilsuselt: liikurhaubitsateks; välihaubitsateks ehk järelveetavateks haubitsateks, Põhilised NATO standardile vastavate 155 mm (kasutatavaim kaliiber) haubitsate rauapikkused kaliibrimõõdus on 39, 45 ja 52 kaliibrit. Kahur Mortiir Suurtükk Suurtükivägi Eesti nõukogude entsüklopeedia, 3. köide, lk 331.
Refleksoloogia

Refleksoloogia ehk tsooniteraapia on akupunktuuriga sarnanev alternatiivmeditsiini praktika, kus jalatalla, peopesa või kõrvalesta teatud punkte survega mõjutades püütakse parandada patsiendi tervist ja enesetunnet. Toimemehhanismi ühtne seletus puudub. Üldiselt väidavad refleksoloogid, et jalatallal on närvilõpmed, mis on mingil viisil vastavuses ja seoses keha erinevate elundite, elundisüsteemide ja tsoonidega. Seose iseloomu kohta puudub seletus. Mitmed refleksoloogid väidavad, et nad "tasakaalustavad keha energiaid või avavad energiakanaleid, et käivituksid selle iseparanemismehhanismid" vms. Refleksoloogia toimet on väga vähe teaduslikult uuritud. Seda on nimetatud ka pseudoteaduseks.
Akupunktuur

Akupunktuur (ladina keelest acus 'nõel' ja pungere 'pistma, torkama') ehk nõelravi on traditsioonilise Hiina meditsiini teraapia, milles tervisehäirete ja haiguste ravimisel kasutatakse organismi või mõne elundi talitluse mõjutamiseks spetsiaalseid väärismetallist nõelu, mis torgatakse teatud punktidesse kehal (mõjutamiseks kasutatakse ka mokšat, punktmassaaži või akukleebiseid). Nõelravi eesmärk on korrigeerida organismi füsioloogilist tasakaalu. Nõelravil on üldiselt vähe kõrvalnähte. Seetõttu saab seda kasutada, ilma et patsient oma tervisega riskima peaks. Tervisehäired, mille puhul akupunktuuriteraapiat kasutatakse: peavalud väsimus unehäired (uinumisraskused, häirivad unenäod, unetus) keskendumishäired seedehäired käte ja jalgade külmetamine või suremine liighigistamine suukuivus silmade kipitamine “rahutud jalad” meeleolu häired (liigne nutmine, naermine või lobisemine) ärevus depressioon ebamäärased kehavalud tulitavad peopesad ja jalatallad Nõelravi toime teaduslik tõestus Imeline teadus, märts 2011. Nõelravi toime teaduslik tõestus Akupunktuuri artiklid Akupunktuuri punktid koos piltide ja kirjeldustega Acupuncture doesn't work
Volkswagen

Volkswagen on Volkswagen AG kaubamärk, sageli kasutatakse ka lühendit VW. Volkswagen asutati 1937. aastal ning esimeseks ja üheks kõige tuntumaks mudeliks sai Beetle (Põrnikas). Volkswagen tähendab saksa keelest otse tõlkides "rahvaauto". Volkswagen Golf Volkswagen Jetta Volkswagen Passat Volkswagen Phaeton Volkswagen Polo Volkswagen Scirocco Volkswagen T-Cross Volkswagen T-Roc Volkswagen Tiguan Volkswagen Touareg Volkswagen Touran