laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Juuli Lill

Juuli Lill (aastast 2002 Juuli Köster; sündinud 21. septembril 1978 Tallinnas) on eesti ooperi- ja kammerlaulja (metsosopran). Juuli Lill on õppinud laulmist Peterburi Konservatooriumi ettevalmistusosakonnas (1999–2001, professor Iraida Levanda klassis) ja Eesti Muusikaakadeemias (2001–2005, professor Mati Palmi klassis), aastail 2004–2006 ühtlasi Viini Muusika- ja Esituskunstide Ülikoolis (juhendaja Leopold Spitzer) ning aastail 2005–2009 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia magistriõppes (professor Mati Palmi juhendamisel). Laulis 2002–2003 Eesti Filharmoonia Kammerkooris, olnud alates 2006. aastast Rahvusooperi Estonia solist. On andnud hääle Kaspar Jancise animafilmidele "Krokodill" (2009), Villa Antropoff (2012) ja "Piano" (2015) Suuremad filmirollid on Martha osatäitmine Nele Kirsipuu tudengifilmis "Võlutari leivapätsid" (2012) ning Riina roll Jaak Kilmi mängufimis "Tagurpidi torn" (2022). On osalenud ka telesarjas "Pilvede all" Tuuli rollis. 2018 Eesti Teatriliidu muusikaauhind Juuli Lill on professor Irene Lille ja klaasikunstnik Ivo Lille tütar. Juuli Lill on abielus ooperilaulja Andres Köstriga. Neil on poeg Julius ja tütar Judith. Monika Helme, Paar: Juuli Lill ja Andres Köster[alaline kõdulink], Eesti Naine, juuni 2011 Mart Niineste (13. november 2015). "Tegelikult armastab Majasokk lapsi väga". Eesti Päevaleht. https://www.efis.ee/et/filmiliigid/film/id/16256/ Otsing Juuli Lill, Rahvusooper Estonia, vaadatud 21. juuli 2013 Kaire-Külli Kuldbek: JÄRELTULIJA: Võimas Lille-laps, Kroonika, 2. juuni 2004 Raili Sule: "Muinasjutt õnnelikust rahvast ilusas esituses", Sirp, 28.november 2014 Vaike Kiik-Salupere: "Armastuse lugu sordiini all", Sirp, 17.juuni 2011 Tiiu Levald: "Noor veri ja värske tuuleõhk", Sirp, 17.juuni 2005
Arvo Leibur

Arvo Leibur (sündinud 17. oktoobril 1964) on eesti viiuldaja. Ta on õppinud Tartu lastemuusikakoolis, Tallinna Muusikakeskkoolis ja Moskva Konservatooriumis, ning töötanud Kuopio Konservatooriumis ja kammerorkestris New Sinfonietta Amsterdam. Aastast 1995 on ta orkestri Holland Symfonia ning aastast 2001 ERSO kontsertmeister. Alates 2011. aastast on ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõud. 2005 Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia (panuse eest ERSO kõlapildi kujundamisse ja silmapaistva solistitegevuse eest) 2008 Hollandi Kuningriigi Oranje-Nassau orden 2015 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (laiahaardeline tegevus muusikaelus ja kaalukas panus Eesti keelpillikultuuri arendamisse) 2023 Valgetähe IV klassi teenetemärk Toomas Velmet: "Mul on õpetajatega vedanud. Intervjuu Arvo Leiburiga" Muusika 6/2006
Tiiu Levald

Tiiu Levald (sündinud 15. märtsil 1940 Tallinnas) on eesti laulja (sopran), laulupedagoog ja muusikakriitik. Lõpetas 1959 Tallinna 21. Keskkooli, 1965 Tallinna Muusikakooli (õpetaja Ludmilla Issakova) ja 1970 Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Linda Sauli klass). Täiendanud end Kiievis, Riias, Peterburis, Moskvas, Jerevanis, Thbilisis, samuti 1984 Soomes (Erna Spohrenbergi meistrikursusel), 1992 Kanadas (Toronto Konservatooriumi lauluosakonnas) ning 1997 Haagis ja Hannoveris (Hannoveri Muusikakõrgkooli ja Haagi Konservatooriumi lauluosakonnas). Laulis 1964–1973 Estonia ooperikooris ja töötas 1970–1973 ühtlasi Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Linda Sauli assistendina, olnud 1973–2013 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõud (aastast 1992 dotsent). Ta on esinenud kammeransamblitega Camerata Tallinn ja Consortium. Tema isa oli tšellist ja helilooja Martin Levald ja ema näitleja Leida Levald. Ta oli 1964–1969 abielus Vardo Rumesseniga.
Ketser

Ketseriks ehk hereetikuks nimetatakse kristluses hereesia pooldajat – isikut, kes kaldub kõrvale kiriku õpetusest (ortodoksiast). Sõna pärineb katoliku kiriku poolt hävitatud katarite liikumise nimest. Seda sõna kasutatakse eesti keeles nii katoliku kiriku, õigeusu kiriku kui ka protestantlike kirikute seisukohast. Katoliku kirik on ketserite suhtes rakendanud inkvisitsiooni, mille eesmärk on neid veenda ja vajaduse korral karistada. Ülekantud tähenduses nimetatakse ketseriks mis tahes valitsevast ideoloogiast, usust või üldkehtivast arvamusest kõrvalekaldujat (ketserluse pooldajat). nõid
Ralf Taal

Ralf Taal (sündinud 27. märtsil 1974 Tallinnas) on eesti pianist ja muusikapedagoog. Ta lõpetas klaveri erialal 1992. aastal Tallinna Muusikakeskkooli (õpetajad Maigi Pakri, Bruno Lukk) ja 1997. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia (Lauri Väinmaa, Peep Lassmann). Ta on osalenud Kalle Randalu, Arbo Valdma, Petras Geniušase, Boris Bermani ja paljude teiste meistrikursustel. 1989. aastal võitis Taal Rahvusvahelise noorte pianistide konkursi Ústí nad Labemis Tšehhis. 1993. aastal saavutas ta esikoha EMTA ja Norra Saatkonna korraldatud Edvard Griegi 150. sünniaastapäevale pühendatud noorte interpreetide konkursil. 1994. aastal võitis Taal vabariikliku pianistide konkursi ja noorte interpreetide konkursi "Con Brio" ning oli hooajal 1994/95 Eesti Kontserdi stipendiaat. 1995. aastal saavutas ta Franz Schuberti nimelisel rahvusvahelisel pianistide konkursil Dortmundis noorima finalisti eripreemia. 1992. aastal andis ta oma esimese soolokontserdi. Ta on esinenud nii solisti kui ka kammermuusikuna Eestis, Soomes, Rootsis, Norras, Saksamaal ja Lätis. Ralf Taal töötas aastatel 1993-2021 kontsertmeistrina Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, aastatel 1998-2014 korrepetiitorina Rahvusooperis Estonia. 1998. aastast töötab ta õpetajana Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ja aastatel 2003-2015 töötas ka õppejõuna Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias. Ralf Taal on Eesti Interpreetide Liidu liige. On abielus Kai Taaliga. 2011 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (järjekindel loominguline tegevus nii solisti kui ansamblipartnerina)
Steriilne särk, revolverkülmad prillid

"Steriilne särk, revolverkülmad prillid" on Eesti alternatiivrokibändi John Stuart Mill EP, mille andis välja plaadifirma Shitsounds Co. Pealkiri on valitud samanimelise laulu järgi, mille teksti on kirjutanud Arvi Siig. Kogu materjal salvestati septembris 2007, EP ilmus ametlikult sama aasta 20. detsembril. Päev (Kareva/Roogmaa/Marginal) Steriilne särk, revolverkülmad prillid (Siig/Marginal) Koos meiega lahkudes öös (Roogmaa/Marginal) Enne lahkumist (mamir remix, feat Leen Toome Under Marié) (originaal: Sepping/Marginal/le Coq) Matt Samuel Berlioz – laul Albert Marginal – kitarrid, taustalaul Mary McBarkley – bass Erich Schmidt – trummid
Oma ja võõras

Oma ja võõras on kultuurisemiootika baasopositsioone. See on analoogne teiste binaarsete vastandustega nagu sees-väljas, semiootiline-mittesemiootiline, kord (süsteem) – kaos jne. Ühevõrra oluline "oma" ja "võõraga" on kultuurisemiootika seisukohalt piir nende vahel ja nende omavaheline dialoogisuhe. Oma ja võõra opositsioon funktsioneerib analüüsimudelina kultuuritekstide uurimiseks. Oma ja võõra semiootika – ajakirja Hortus Semioticus erinumber
Oma

Oma või OMA võib tähendada mitut asja: Oma on semiootika mõiste. Oma oli kindlustuusselts. Oma on küla Venemaal Neenetsi autonoomses ringkonnas. Oma on jõgi Venemaal Neenetsi autonoomses ringkonnas. OMA on Omaani ROK-i maakood. OMA ehk Office for Metropolitan Architecture on Hollandi arhitektuuribüroo. OMA ehk Open Mobile Alliance on mobiiltelefonide standardite organisatsioon. OMA on Eppley lennuvälja (asub Omahas) IATA lennujaamakood. OMA on Oman Airi ICAO lennufirmakood. Oma Hobu Oma Keel Oma Maitse Oma Mua Oma Saar Oma Maa
Mihhail Bahtin

Mihhail Bahtin (29. november (vana kalendri järgi 17. november) 1895 Orjol – 7. märts 1975 Moskva) oli vene filosoof, kirjandusteadlane ja semiootik. Ta on tuntud tänu uudsetele Dostojevski tõlgendustele, tuues kirjandusteadusesse selliseid mõisted nagu kronotoop, polüfoonia, heterofoonia ja karneval. Bahtini käsitlust karnevalikultuurist ("Rabelais ja tema maailm" 1941), on selle paindlikkuse tõttu on edukalt rakendatud ka mitmesuguste keskaja ja renessansikultuurist märksa hilisemate nähtuste analüüsil. Bahtin rõhutas, et kunsti eesmärk on kommunikatsioon. "Kunsti vorm on erakordselt tähtis väärtuste süsteemi kandja, mille funktsioon tuleneb kommunikatsiooni olemusest endast - see on tähenduslike teadete vahendamine." Tähtsad on Bahtini ideed semioosi rollist kunstivälises sfääris. Vastandudes teooriatele, mis pidasid elu inertseks kaoseks, väidab ta, et inimkäitumine on väärtustega laetud ning kommunikatsioonile orienteeritud süsteem. Kunst transformeerib elu organisatsiooni uueks süsteemiks ja markeerib seega ka uusi väärtusi. Mitmeid Valentin Vološinovi töid, samuti Ivan Kanajevi artiklit, on omistatud Bahtinile. Vaidlused nende autorsuse osas on kestnud aastakümneid. "Valitud töid". Koostanud ja järelsõna: Peeter Torop, eessõna: Juri Lotman; tõlkinud Mall Jõgi, Astrid Kabur (= Astrid Reinla), Pärt Lias, Linnart Mäll, Malle Salupere. Eesti Raamat, Tallinn 1987, 310 lk "Romaani ajaloolisest tüpoloogiast" (avapeatükk uurimusest Роман воспитания и его значение в историй реализма). Tõlkinud Kajar Pruul – Vikerkaar 2003, nr 7/8, lk 91–98 "François Rabelais' looming ja keskaja ning renessansi rahvakultuur". Tõlkinud Kajar Pruul – Vikerkaar 2006, nr 1/2, lk 151–168 "François Rabelais' looming ja keskaja ning renessansi rahvakultuur". Tõlkinud Mall Jõgi. Tartu: Ilmamaa 2017, 686 lk. Igor Tšernov, "Bahtin ja tema romaaniuuringud" (kirjandusteadlase 75. sünnipäevaks) – Looming 1970, nr 12, lk 1913–14 Jaan Undusk, "Traktaat ja manifest. Bahtin avangardismi rõngas" – Keel ja Kirjandus 1988, nr 12, lk 705–715 Anneli Mihkelev, "Allusioon ja poeesia: vihjamise mehhanismidest" – Keel ja Kirjandus 2002, nr 2, lk 103–115 Natan Tamartšenko, "Romaan" (Mihhail Bahtini romaanikäsitlusest). Tõlkinud Kajar Pruul – Vikerkaar 2003, nr 7/8, lk 99–103 Peeter Torop, "Bahtin sotsioloogilise ja ajaloolise poeetika vahel" – samas, lk 104–111
Mats Estonius

Mats Estonius (sündinud 3. juunil 1960 Rootsis) on eesti arstiteadlane. 1994. aastal kaitses ta Karolinska Instituudis doktoritöö meditsiinilises biokeemias ja biofüüsikas. Aastatel 2006–2011 oli ta Tallinna Ülikoolis algul teadus- ja arendusprorektor, hiljem teadusprorektor. Eesti Teadusinfosüsteem. Mats Estonius Eda Post. Mats Estonius – üks kaheksast Estoniusest, Eesti Päevaleht, 3. juuni 2006
Hortus Semioticus

Hortus Semioticus on Tartu Ülikooli semiootika osakonna poolt välja antav rahvusvaheline võrguajakiri. Ajakiri avaldab peamiselt üliõpilaste semiootikaalaseid artikleid ja kirjutisi. Ajakirja esimene number ilmus 2007. aastal. Ajakirja Hortus Semioticus koduleht.
Kolju

Kolju (ladina keeles cranium) ehk pealuu ehk kolp ehk surnupealuu on selgroogsetel pea skelett, mis kaitseb ja toestab peaaju, meeleelundeid ning seede- ja hingamiselundite alguosa. Kolju koosneb ajukoljust ja näokoljust. Selgroogsete kolju jagatakse silmakoopa taguste avade järgi (oimuauk) järgmiselt: anapsiid – avaused puuduvad sünapsiid – üks avaus silmakoopa taga diapsiid – kaks avaust silmakoopa taga. Kolju luud on õmbluste ja kõhrliiduste varal üksteisega liikumatus ühenduses ning liikuvas ühenduses on ainult alalõualuu (liigestub oimuluudega), keeleluu ja kuulmeluukesed. Koljuluudele kinnituvad näolihased.  Pikemalt artiklis Inimese kolju Inimese kolju koosneb aju- ja näokoljust, milles on üldiselt 22 luud, kuid koos kuulmeluukeste ning keeleluuga kokku 29 luud. Väikelapsel on otsmikuluid paarisarv, hiljem kasvavad need kokku üheks luuks. Eesti keeles - ladina keeles - inglise keeles - vene keeles Otsmikuluu - Os frontale - Frontal bone - Лобная кость, Sõelluu - Os ethmoidale - Ethmoid bone - Решетчатая кость Kiilluu ehk põhiluu - Os sphenoidale - Sphenoid bone - Клиновидная кость Sahkluu - Vomer - Vomer - Сошник Kuklaluu - Os occipitale - Occipital bone - Затылочная кость Alalõualuu - Mandibula - Mandible - Нижняя челюсть Eesti keeles - ladina keeles - inglise keeles - vene keeles Ülalõualuu - Maxilla - Maxilla - Верхняя челюсть Suulaeluu - Os palatinum - Palatine bone - Небная кость Alumine ninakarbik - Concha nasalis inferior - Inferior nasal concha - Нижняя носовая раковина Ninaluu - Os nasale - Nasal bone - Носовая кость Pisaraluu - Os lacrimale - Lacrimal bone - Слезная кость Sarnaluu - Os zygomaticum - Zygomatic bone - Скуловая кость Oimuluu - Os temporale - Temporal bone - Височная кость Kiiruluu - Os parietale - Parietal bone - Теменная кость Eesti keeles - ladina keeles - inglise keeles - vene keeles Vasar - Malleus - Hammer - Наковальня Alasi - Incus - Anvil - Молоточек Jalus - Stapes - Stirrup - Стремечко Eesti keeles - ladina keeles - inglise keeles - vene keeles Keeleluu - Os hyoideum - Hyoid bone - Подъязычная кость "Meditsiinisõnastik" 356:2004. Gray Anatomy of the Human Body (illustratsioonid ning selgitav tekst)
Vissarion

Vissarion (kodanikunimega Sergei Torop; sündinud 14. jaanuaril 1961 Krasnodaris) on Vene müstik, Viimase Testamendi Kiriku juht. Pärast sõjaväeteenistust asus ta elama Minussinskisse. Töötas liikluspolitseinikuna, kuni 1989 kaotas töö. Aastal 1991 "sündis uuesti" Vissarionina, tagasitulnud Jeesuse Kristusena. Tema usundis on Vene Õigeusu Kiriku elemendid ühendatud budismi, apokalüptilisuse, kollektivismi ja ökoloogiliste väärtustega. Vissarioni järgijad elavad Lõuna-Siberis Krasnojarski krai Kuragino rajoonis. Umbes 5000 järgijat elavad 30 külas Vissarioni residentsi Päikeselinna lähedal. Vissarioni jüngrid järgivad rangeid reegleid. Nad on taimetoitlased. Suitsetamine ja alkoholi tarvitamine on keelatud. Raha on põlu all. Viimase Testamendi Kiriku eesmärk on ühendada kõik usundid. 22. septembril 2020 Vissarion vahistati ja teda kahtlustatakse psühholoogilises vägivallas. Ta isa nimi oli Anatoli, ema Nadežda. Ta kasvas ema ja võõrasisa Nikolaiga Siberis. Vene võimud vahistasid usujuht Vissarioni, ERR, 22. september 2020 [1] Kas on elu pärast kapitalismi?, ETV, 29. november 2008
Kelmiküla (Kuressaare)

Kelmiküla on Kuressaare linnajagu, mis tekkis kunagisse linnaserva Kelmiküla küla piirkonda. Tänapäeval moodustavad selle linnajao Piiri, Eha, Ida, Raudtee ja Uus-Karja tänava alad ja nende ümbrus.
Albatroslased

Albatroslased (Diomedeidae) on sugukond suuri merelinde, kes on fülogeneetiliselt tihedalt seotud torminiglaslaste (Pelecanoididae) ja tormipääsulastega (Hydrobatidae). Siia kuulub 4 perekonda 13–24 liigiga. Albatroslased on laialt levinud Lõuna-Jäämeres ja Vaikse ookeani põhjaosas, neid ei ela aga Atlandi ookeani põhjaosas. Selle sugukonna Diomedea perekonda kuuluvatel liikidel on elusolevatest lindudest kõige suurem tiibade siruulatus. Diomedea (albatross) Thalassarche Phoebastria Phoebetria
Pesakast

Pesakast (ka linnumaja) on inimese tehtud kast, mis on mõeldud lindudele pesitsemiseks. Tavaliselt kasutavad pesakaste mets- või kodustatud linnud, kuid neis võivad elada ka imetajad, näiteks oravad ja nahkhiired. Pesakastis on linnupojad paremini kaitstud. Pesakasti ühes seinas asub tüüpiliselt ümar avaus, kust linnud saavad väljuda ja hiljem kasti tagasi lennata. Ava ja kasti suurus, samuti kasti kuju ja ava paigustus määravad selle, kes pesakasti elama asub. Väiksematesse pesakastidesse tulevad käblikud, pöialpoisid ja teised väiksemad linnud, kuid pesakaste on olemas ka luikede ja öökullide jaoks (viimaseid saab näha näiteks Tallinna loomaaias). Nahkhiirte pesakastid erinevad lindude pesakastidest väiksema ava poolest, mis sageli asub pesa alaküljel. Nahkhiirte pesakastid on keskkonnasõbralik moodus kontrollida sääskede ja teiste putukate arvukust. Pesakaste tuleb kord aastas hooldada. Vana pesamaterjal tuleb välja visata, sest sellesse võivad olla kogunenud parasiidid. Hooldamise hõlbustamiseks on paljudel pesakastidel hingega avanev kaas või külg. Lahtikäivat külge, katust või põhja saab kasutada ka lindude rõngastamiseks või nende munade ärakorjamiseks. Linnupesades võivad olla pesakaamerad, millega jälgitakse pesas toimuvat tegevust. Kui pesakast on valmistatud ja sobivasse kohta (ida-lõuna suunaline, vastavalt liigile ka sobival kõrgusel ja taimestikus) üles seatud, siis tavaliselt esimesel aastal sellesse veel elama ei tulda: kastil on veel inimese lõhn küljes. Järgmisel aastal, kui pesakast on aasta aega päikese, tuule ja vihma käes seisnud, võivad linnud-loomad selle juba asustada. Halvasti kinnitatud pesakastid võivad puu otsast alla kukkuda, pesapuu võib hävida, samuti võivad probleeme põhjustada kahjurid, näiteks sipelgad, rotid ja ämblikud. tuvimaja "Pesakastid lindudele". Eesti Ornitoloogiaühing. Vaadatud 23.03.2021.
Jidiši keel

Jidiši keel ehk jidiš (ka juudi keel) on Aškenazi juutide keel, mis kuulub germaani keelte hulka. Keel kujunes 10.–12. sajandil kesk-ülemsaksa murrete baasil ning sisaldas lisaks mõjusid heebrea, romaani ja slaavi keeltest. Alates 15. sajandist oli see oma idapoolses levialas slaavi keelte tugeva mõju all. Jidiš jaguneb kahe suurema dialekti vahel: läänedialekt – oli levinud Saksamaal, Šveitsis, Belgias, Hollandis; praktiliselt kadus käibelt 19. sajandil, säilinud on vaid üksikud keelesaared Elsassis idadialekt – levinud Poolas, Leedus, Valgevenes, Ukrainas; on ametlik keel Venemaa Juudi autonoomses oblastis. Jidiš on kirjakeel 18. sajandi algusest (algselt läänedialekti põhjal). Jidiši keele kirjutamiseks kasutatakse heebrea kirja. Enne Teist maailmasõda oli jidiš levinud Ida-Euroopas ja Põhja-Ameerikas. Praegu kõnelejate arv väheneb. Venemaal on jidiši keel kadumas, 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas seda keelt seal ainult 1683 inimest. jidiši kirjandus heebrea keel ladiino keel "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. jaanuar 2021. Vaadatud 5. jaanuaril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Jidišikeelne Vikipeedia Di Velt fun Yidish: Audio Stories Zuckermann, Ghil'ad (2014). Jewish Language Contact (Special Issue of the International Journal of the Sociology of Language 226). Berlin - Boston: De Gruyter Mouton.
Flamingo (perekond)

Flamingo (Phoenicopterus) on flamingoliste seltsi flamingolaste sugukonna ainuperekond, kuhu arvatakse 6 liiki. Flamingod asustavad nii lääne- kui ka idapoolkera, olles arvukamad küll esimeses. Ameerikas elab 4 ja Vanas Maailmas 2 flamingoliiki. Phoenicopterus andinus ehk Phoenicoparrus andinus (koldjalg-flamingo) Phoenicopterus chilensis ehk Phoenicopterus ruber chilensis (lõunaflamingo) Phoenicopterus jamesi ehk Phoenicoparrus jamesi (lühinokk-flamingo) Phoenicopterus minor ehk Phoeniconaias minor (väikeflamingo) Phoenicopterus ruber (flamingo) Phoenicopterus ruber ruber (punaflamingo) Phoenicopterus roseus ehk Phoenicopterus ruber roseus (heleflamingo) Flamingodel pole lähisugulasi, seetõttu kuuluvad nad eraldi seltsi. Suhteliselt palju sarnasusi on pütiliste ja flamingoliste vahel. Flamingod seisavad sageli ühel jalal, teine jalg on samal aja tõmmatud keha alla. Võimalik, et seistes ühel jalal võib lind säästa rohkem kehasoojust, kuna nad veedavad palju aega külmas vees. Noortel flamingodel on hall sulestik, kuid täiskasvanutel ulatub värvistik heleroosast kuni helepunaseni. Täiskasvanud saavad oma värvi vees sisalduvatelt bakteritelt ning see näitab kui hästi nad on toitunud. Flamingod filtreerivad soolveest krevette ja sinivetikaid. Nende nokad on kohandatud muda filtreerimiseks. Flamingod, kelle ainus toit on sinivetikad on tumedama värvusega võrreldes nendega, kes seda söövad vähem. Flamingod on väga kokkuhoidvad linnud, kes elavad kolooniates, kuhu võib kuuluda tuhandeid linde. Flamingode gruppides on isas- ja emaslindude arv enam-vähem võrdne. Nende vaheline side on nõrgem gruppides, kus on rohkem flamingosid. Flamingod otsivad pesakoha, mille valivad tavaliselt emased. Osad flamingod üritavad teha pesa, varastades teiselt paarilt pesapaiga. Flamingod kaitsevad väga tigedalt oma pesapaika, kui keegi üritab seda varastada. Pärast poegade koorumist annavad täiskasvanud flamingod poegadele „piima“. See sarnaneb imetajate piimaga, kuid on pooltahke ja sarnaneb pisut kodujuustuga. See on väga palju suurema valgu- ja rasvasisaldusega kui imetajate piim. Samuti sisaldab see palju antioksüdante ja immuunsust suurendavaid tegureid. Nii isas- kui ka emasloomad toodavad piima ja saavad sellega oma järglasi toita. Elu esimese kuue päeva jooksul jäävad pojad pesapaika. Umbes 7–12 päeva pärast hakkavad pojad pesast välja liikuma, et uurida ümbrust. Kaks nädalat pärast koorumist liituvad pojad ühisesse gruppi, kus võib olla tuhandeid flamingopoegi. Paljud pojad hukkuvad röövloomade tõttu. Vanad roomlased pidasid flamingo keelt delikatessiks. Andide kaevurid tapsid palju flamingosid, saamaks neilt rasva, millega arvati ravitavat tuberkuloosi. Vanad egiptlased uskusid, et flamingod on jumal Ra maapealsed esindajad. Sageli kujutatakse flamingosid kunstis. Roosast plastist flamingod on väga populaarsed aiakaunistused Ameerika Ühendriikides. Flamingo on Bahama rahvuslind. Flamingosid leidub põhiliselt Lõuna-Aafrika lõunaosas ja suurel määral Aafrika kaguosas, kuid ka mujal.
Flamingo

Flamingo (Phoenicopterus ruber) on suur lind flamingolaste sugukonnast. Ta on suguluses heleflamingo (Phoenicopterus roseus) ja punaflamingoga (Phoenicopterus chilensis), kes mõnikord arvatakse ka flamingo (Phoenicopterus ruber'i) alamliigiks. BirdLife international (2012). Phoenicopterus ruber. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2012.2. Flamingo andmebaasis eElurikkus
Oredeži jõgi

Oredež (vene keeles Оредеж) on jõgi Venemaal Leningradi oblastis. Jõe pikkus on 192 km, valgla pindala 3220 km², vooluhulk suudmes 20 m³/s, keskmine jõesängi laius on 25–30 m ja keskmine sügavus 1,5–2,0 m. Jõe voolukiirus on keskmiselt 0,1 m/s. Vee maksimaalne kuu keskmine temperatuur ei ületa Võritsas tehtud pikaajaliste vaatluste tulemusena +19,1 °C. Jõe läbipaistvus on ülemjooksul üle 3,5 meetri ehk kõige sügavamateski kohtades põhjani. Oredež algab Isuri kõrgustiku kagunõlvalt. Ülemjooksul voolab Oredež itta ja läbib Siverski. Seejärel pöördub jõgi Võritsas lõunasse ja Jam-Tjossovos läände, voolab läbi Torkovitši ja Oredeži ning suubub Luuga ja Tolmatšovo vahel paremalt Lauga jõkke. Oredeži suurimad lisajõed on Suida, Kremenka ja Tessova. Daimištšes ja sealt allavoolu paljanduvad Oredeži kaldail punased devoni liivakivid, mis on Oredeži nii-öelda visiitkaardiks ja on näha jõe ääres paljudes kohtades. Seal lookleb jõgi sügavas orus. Faarvaater läheb kord ühe, siis teise kalda lähedale. Tavaliselt on üks kallastest järsk ja teine lauge. Liivakividest on leitud rüükalade ja teiste elukate kivistisi. Liivakivide kaitseks on loodud 1540 km² suurune Ülem-Oredeži kaitseala (loodus- ja ajaloopargi nime all). Keskjooksul on üldiselt jõe mõlemad kaldad madalad. Alamjooksul voolab Oredež ürgorus, kuhu on moodustunud rida järvetaolisi laiendusi. Jõe veetaset ülemjooksul reguleerivad karst ja endiste hüdroelektrijaamade paisud. Alamjooksul on jõgi laevatatav. Nagu ülejäänudki selle kandi jõed, jäätub Oredež ajavahemikul novembri lõpust jaanuari alguseni ja vabaneb jääkattest aprillis. Oredeži mainiti esimest korda 1240 Novgorodi ja Liivi ordu konflikti ajal. Sel ajal elasid jõe kaldail kõikjal soomeugrilased. Jõe nime päritolu on selgusetu. Keskajal lülitus Oredež veeteede süsteemi. Alates 18. sajandist kuni 20. sajandi esimese pooleni parvetati mööda jõge metsa. 1948 rajati jõe ülemjooksule hulk väikesi hüdroelektrijaamu: esialgu 4, hiljem veel 2. Hüdroelektrijaamade kaskaadi peajaam asus Siverskis. 1973 kõik 6 jaama demonteeriti. Ülemjooksul on jõe vesi ebatavaliselt külm ja kare. Tšikino järvest allpool muutub vesi soojemaks ja pehmemaks. Jõevesi on kergelt radioaktiivne, kuid raviomadustega. Keemiliselt koostiselt kuulub see hüdrokarbonaatsesse klassi kaltsiumi rühma. Vesi on nõrgalt aluseline, sisaldab mineraale 180–280 mg/l. Sellepärast asub Oredeži kaldal hulgaliselt laste sanatooriume ja puhkekeskusi.
Kanaari hoovus

Kanaari hoovus on külmaveeline hoovus Atlandi ookeanis. Hoovab mööda Aafrika loodekallast edelasse, möödub Kanaari saartest. Hoovus on kalarikas.