laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Knabenau

Knabenau (vene keeles Кнабенау) oli Sileesiast pärit aadlisuguvõsa, mis kustus XIX sajandil. 10. mail (vkj) 1841 võeti suguvõsa tagantjärele Kuramaa rüütelkonna matriklisse. Parun Friedrich von Knabenau (1651−?), Rootsi ooberst, salanõukogu liige Parun Georg Gotthard (Jerzy) von Knabenau (1723–1798), Poola ooberst, kammerhärra Parun Johann Friedrich von Knabenau (1781−1845), polkovnik, pedagoog Kuramaa: Jaunsaliena (Neu-Sallensee) (1839−?), Lielborne (Groẞ-Born) (1729−?) Leedu: Bagdoniškė (XIX sajandil) Liivimaa läti distrikt: Akenstaka (Klingenberg) (XVIII sajandil) Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980), lk 158. Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 158. Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd VI. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1987. Lk 305. Васильевич, Сергей. Титулованные роды Российской Империи. Tом I. СПб.: 1910. Lk 243-244. [1]. Knabenau suguvõsa ajalugu Knabenau suguvõsa genealoogia saidil geni.com Knabenau suguvõsa genealoogia saidil zscheiplitz.com
Linna (Jõhvi)

Linna on küla Ida-Viru maakonnas Jõhvi vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 26.09.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Sikusarv

Sikusarv ehk sokusarv (ka karjasarv, murdes lutusarv, läänemurdes luik) on looma, peamiselt soku sarvest valmistatud sõrmeavadega rahvapill. Loomasarve ülemine ots lõigati huulikuks ning sarvele tehti tavaliselt 4 või 5 ava. Kuid neid võis olla ka rohkem või mitte ühtegi. Sikusarv oli karjaste ja õitsiliste pill, kuid kasutati ka välitööde vaheajal. Sellel mängiti kindla tähendusega signaale, tantsulugusid ja improviseeriti. Sikusarv oli tuntud kõigis Baltimaades. Sikusarve viisides leidub palju figuratsioone: eellööke, trioole, keerutusi; eelmängus on tüüpiline stakaato. karjapasun Eesti murrete sõnaraamat [1] vaadatud 22.04.2020 Eesti keele seletav sõnaraamat [2] vaadatud 22.04.2020 Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 194 Eesti Entsüklopeedia [3] vaadatud 22.04.2020 Sikusarv, Eesti Rahva Muuseum Karjapasunast lõõtspillini, Eesti Sõna 09.02.1943
Narajivka (Haissõni rajoon)

Narajivka (ukraina keeles Нараївка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Haissõni rajoonis. Elanike arv on 1094. Pindala on 2,843 km².
Frontivka

Frontivka (ukraina keeles Фронтівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Orativi rajoonis. Elanike arv on 733. Pindala on 2,168 km².
Velõka Sevastjanivka

Velõka Sevastjanivka (ukraina keeles Велика Севастянівка) on küla Ukrainas Tšerkassõ oblastis Hrõstõnivka rajoonis. Elanike arv on 3006.
Vabakasutuslitsents

Vabakasutuslitsents on litsents, millega autor annab ühiskonna liikmetele kui litsentsisaajatele üldise õiguse teostada isiklikke või varalisi õigusi, mis vaikimisi kuuluvad autorile. Enamasti on sellisteks õigusteks õigus teost kasutada, uurida, paljundada, levitada, muuta ja muudetud kujul levitada ning vabakasutuslitsentsi tüüpiline näide on Creative Commonsi litsentsid. Vaba sisu Vabakultuuri liikumine Avalik omand Avatud teadmus Eesti Rahvusraamatukogu. "Vabakasutuslitsents". Raamatukogusõnastik. Vaadatud 23. aprill 2020.
Paul Liivak (loomaarst)

Paul Erich Liivak (29. oktoober (vkj)/ 11. november 1902 Karula vald, Võrumaa – 11. mai 1969 Võru rajoon) oli eesti loomaarst. Ta lõpetas 1923. aastal Valga Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1923–1929 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ja aastatel 1929–1932 loomaarstiteaduskonnas, mille lõpetas. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Fraternitas Tartuensise liige. Alates 1935. aastast oli ta Võru linna ja tapamaja loomaarst, 1966. aastal oli ta Võru Lihatööstuse loomaarst. Ta oli alates 1935. aastast Loomaarstide Koja liige. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Eesti ohvitserid 1918-1940 Haud Võru linnakalmistu
Tauragnai vald

Tauragnai vald (leedu keeles Tauragnų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Utena rajooni territooriumil. Valla pindala on 186 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1 269 inimest. Valla keskus on Tauragnai alev, kus 2011. aastal oli 473 elanikku. Vallamaja asub aadressil A. Musteikio g. 35. Vallavanem on Alvydas Danauskas. Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid Utenos rajono savivaldybė. vaadatud 23.04.2020. Tauragnų seniūnija. vaadatud 23.04.2020. 2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamentas, vaadatud 22.04.2020.
Utenas

Utenas on järv Leedus Utena rajoonis. Järv asub Tauragnaist 9,5 kilomeetrit idas ja kuulub Nemunase vesikonda. Utenas asub Aukštaitija rahvuspargis. Järv on lääne-ida-kagu sihiline ja lookleva kaldaga. Utenase kaldad on enamasti kõrged ja liivased. Kaldavöönd on lai ja seda katab kõrge veetaimestik. Kaldajoone pikkus on 8,66 kilomeetrit. Järves on kaks saart pindaladega 0,53 ha, ja 0,14 ha. Utenase säng asub jääajal tekkinud kahe tunneloru ühinemispaigas. Sellest ka suhteliselt väljavenitatud kuju, järve keskmine laius on 550 meetrit. Järve põhi on täis lohkusid, seda katavad savi ja karbonaatne põhjamuda. Utenasest voolab läbi Minčia jõgi. Järve valgala on 118 km². Utenase veetase kõigub vastavalt aastaaegadele 40-50 cm. Aastail 2014 ja 2017 läbi viidud ihtüoloogiliste uuringute põhjal elavad järves latikas ja linask. Järve kaldal asuvad Minčiakampise huutor ja Rūgšteliškise küla. Utenase nimi tuleneb sõnast utis, mis tähendab täid. Utenas. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 390 lk.
Alaušas

Alaušas on järv Leedus Utena rajoonis. Kaldajoone pikkus on 23,08 kilomeetrit. Järves on kaks saart; põhjaosas kalda lähistel suurem saar pindalaga 5,98 ha, lõunaosas saar pindalaga 0,13 ha. Loode- ja edelakaldad on kõrged, kagu- ja kirdekaldad madalad. Idakallas on metsane, ülejäänud kallastel asuvad valdavalt niidud ja põllud. Kaldavöönd ja lahesopid on liivase põhjaga. Alaušase sängi moodustavad kaks tunnelorgu. Põhi on ebatasane. Sügavamates lohkudes olev vesi ülejäänud veega ei segune ja selle temperatuur on aasta läbi 2-8 kraadi. Järvest voolab välja Alauša jõgi. Alaušasesse voolavad Alksnaitė, Šiekštelė, Giedrė ja veel seitse nimetut oja. Järve valgala on 52 km². Järve kaldal asuvad küladest Sudeikiai, Alaušai, Šeimyniškiai, Bikuškis, Maneičiai, Salos, lisaks jääb sinna veel Alkai huutor. Alaušase idakaldal asub Maneičiai linnamägi; läänekaldale jääb Bikuškise mõisa hoonetekompleks. Kaladest elavad Alaušases põhiliselt rääbis ja haug, ent ka latikas, linask, särg, koger, viidikas, kiisk, ahven, roosärg ja harilik hink. Järve põhjaosa kuulus varem Užpaliai mõisale. Pärast aastat 1930, mil omandiseaduseid muudeti, anti järve põhjakalda liivastele küngastele mitmele sinna asuda tahtnud talumehele oma maad; sellest asundusest kujunes järve kaldale Alaušai küla. Nimi tuleneb liitest al-, mis tähendab voolamist, tilkumist. Kazimieras Bieliukas. Alaušas. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. 36 lk. Poola Kuningriigi geograafiline leksikon Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. lk. 38., – Vilnius: Mokslas, 1981.
Tšudniv

Tšudniv (ukraina Чуднів, vene Чуднов) on linn Ukrainas Žõtomõri oblastis, Tšudnivi rajooni halduskeskus. Tšudniv asub Teterivi jõe ääres, Žõtomõrist umbes 45 km lääneedelas. Tšudnivi on esmamainitud 1471. aastal. Teise Poola jagamise tagajärjel läks 1793. aastal Venemaa Keisririigi võimu alla. Alevi staatuse sai Tšudniv 1924. aastal, linnaõigused 2012. aastal. Історія району Чуднівська районна державна адміністрація Чуднів став містом 1.zt.ua, 11. september 2012
Põsepill

Põsepill on membranofonide hulka kuuluv eesti rahvapill, mille heli tekib sõrmeotsi mängija pinguldatud põskede vastu nipsutades ning mille helikõrgust muudetakse resonaatoriks oleva suuõõne abil. "Jõhvi kihelkonna Vasavere külas elanud rahvapillimehe Ruuben Kesleri (1878–1965) mängitud põsepill jääb lausa kogu Eesti taustal ainulaadseks nähtuseks, sest muid ülestähendusi sellest pillist mujalt pole. Põsepilli mängu heliplaadistati 1930. aastail Riigi Ringhäälingus. Põsepilli resonaatoriks on mängija enda pinguldatud põskedega suukoobas. Heli tekitamiseks pidi vastu oma põski sõrmeotsi nipsutama, kuid pikapeale jäänud põsed kibedaks. R. Kesler oli põsepillimängu õppinud karjapoisipõlves vanematelt meestelt (vt ka Pulst: 817–819)." (Tõnurist 2017: 97) Tõnurist, Igor 2017. Virumaa rahvapillid
Daugailiai

Daugailiai on alev Leedus Utena rajoonis, Daugailiai valla halduskeskus. Alev asub Utenast 18 kilomeetrit kirdes Indrajai järve ääres. Daugailiais on põhikool, postkontor, kultuurikeskus ja raamatukogu. Vaatamisväärsuste seas on kooli juures asuv koduloomuuseum, endine hobupostijaama hoone ja sealne aastal 1883 ehitatud katoliku kirik. Alevist põhja pool asub Daugailiai I linnamägi, lõunas Daugailiai II linnamägi. Alevile on nime andnud sealse ümbruskonna soised metsad. Nimi tuleneb väljendist daug gailių (tõlkes sookailude juures). Võimalik on ka see, et asulale on nime andnud Daugėlade suguvõsa, kellele sealsed maad kunagi kuulusid. Alevi juures asub kaks linnamäge. Daugailiai II linnamägi on pindalaga 50x35, selle kõrgus on 18 meetrit. Linnamägi võeti kasutusele I aastatuhandel eKr, kasutusel oli see I aastatuhande lõpuni. Kultuurikihti seal ei ole. Daugailiai II linnamägi on soo servas asuv 18 meetri kõrgune küngas pindalaga 40 x 30, selle all asus asulakoht. See linnamägi oli kasutusel I ja II aastatuhandel. Tõenäoliselt on tegu aastal 1254 mainitud Daugailiai linnusega, mille Liivi ordu aastal 1453 kui tähtsa strateegilise objekti maha põletas. Aastal 1685 rajati linnamäele esimene Daugailiai kirik, mis aga aastal 1766 maha põles. Kiriku juures asus ka surnuaed, selasetest haudadest on leitud Kuramaa münte. Aastal 1745 mainiti esimest korda Daugailiaid kui alevit. Daugailiai elanikud osalesid novembriülestõusus ja jaanuariülestõusus. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Давгели. Aastal 1836 avati Peterburi ja Varssavi vaheline postimaantee, alevisse rajati selle hobupostijaam. Aastal 1883 ehitati alevisse vana põlenud kiriku asemele uus. Esimese maailmasõja ajal alev põles. Aastal 1939 moodustati Daugailiai kihelkond, varem oli sealne kirik olnud Dusetose kihelkonna abikirik. Tuli laastas alevit ka Teise maailmasõja ajal. Nõukogude perioodil oli asula kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastal 1939 sündis Daugeliais Algimantas Petras Kavoliukas, kes hukkus Vilniuse veresaunas. Daugailiai I linnamägi Daugailiai Kultuurikeskus Daugailiai kirik Pastoraat 2011 m. surašymas Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 a. kd. 2 lk. 51 (Nr. 140) Gintautas Zabiela. Daugailių piliakalnis. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 516 lk. Давгели. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 2 (Дабанъ — Кяхтинское Градоначальство). СПб, 1865, 1 lk. Daugailių seniūnija[alaline kõdulink] Algimantas Miškinis. Daugailiai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 516 lk. Poola Kuningriigi geograafiline leksikon Alev portaalis vietoves.Lt
PSA lend 182

PSA (Pacific Southwest Airlinesi) lend 182 Sacramentost San Diegosse oli 25. septembril 1978. aastal katastroofiga lõppenud lend. Boeing 727-214 (pardal 135 inimest) põrkas San Diego kohal kokku Cessna 172 lennukiga (pardal 2 inimest). Kokkupõrke tagajärjel kukkusid mõlemad lennukid alla. Hukkusid mõlema õhusõiduki kõik pardal olnud 137 inimest ja veel seitse linnaelanikku. Endise lennufirma Pacific Southwest Airlinesi lend 182 oli transiitlend. PSA Boeing 727-214 alustas hommikul lendu Sacramentost ja tegi vahepeatuse Los Angeleses ning lendas edasi San Diegosse. Lennukis oli koos meeskonnaga 135 inimest. San Diego rahvusvahelisel lennujaamal on kurikuulus maine. Väga tiheda liiklusega lennujaamal (umbes 600 lendu päevas) on vaid üks maandumisrada. Lisaks on lennujaam kesklinna lähedal. Piloodid on ohtudest teadlikud ja püüavad olla San Diego lennujaama läheduses lennates eriti tähelepanelikud. Ilmastikuolud lendamiseks olid sel päeval head. Sisenedes San Diego lennujaama lähedasse õhuruumi märkas lennu 182 lennuliiklusteenindaja, et nende trajektoori ees oli Cessna 172. Ta teavitas sellest lennu 182 meeskonda. Meeskond kinnitas, et nad on teadlikud ja arvestavad lennukiga. Lend 182 seadis kursi San Diego lennujaamale ja hakkas valmistuma maandumiseks. Lennuliiklusteenindaja teatas uuesti ees olevast Cessnast ja andis maandumisloa. Paari minuti kaugusel maandumisest põrkus lend 182 kokku Cessna 172-ga. Lennukid kukkusid alla elamurajoonidesse. Õnnetust uuris NTSB (Ameerika Ühendriikide lennuohutuse eest vastutav amet). Uurimise käigus selgus, et õnnetuse juhtumisele aitasid kaasa paljud tegurid. Lennujuhtimiskeskuse ja lennuki musta kasti lindistuste põhjal leiti, et PSA meeskond ei järginud vastavaid protseduure lennujuhiga suheldes. Lend 182 kaotas Cessna vaateväljalt, kuid ei teavitanud sellest lennujuhti. Teiseks muutis Cessna 172 ootamatult kurssi ega informeerinud sellest lennujuhtimiskeskust. Viimane ohtu suurendav põhjus oli see, et lennu 182 meeskond rääkis omavahel kõrvalistest isiklikest teemadest ja nende tähelepanu ei olnud täielikult lennuki juhtimisel. Kuna lennukirusud olid killustunud, siis oli algselt keeruline öelda, kas lennukit oleks saanud päästa. NTSB lõplik otsus järeldas, et lennuk oli peale kokkupõrget täielikult kontrollimatu ja õnnetus vältimatu. Lennuõnnetus märgiti inimfaktori tagajärjel põhjustatud õnnetusena. Adam Lusher (26. september 2018). "PSA Flight 182 crash: how a routine commuter flight turned into an apocalyptic disaster". The Independent. David Johnson. "Crash Of PSA Flight 182". Hidden San Diego. Alexander D. Bevil (2017). ""MEMORIES THAT WILL NEVER GO AWAY" THE CRASH OF FLIGHT 182 AND ITS AFTERMATH". San Diego History Center.
Aleksandr Altunin

Aleksandr Altunin (14. august 1921 – 15. juuli 1989 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (armeekindral, 1977). 1972–1986 oli ta Nõukogude Liidu tsiviilkaitse ülem.
Vladimir Govorov

Vladimir Govorov (vene keeles Владимир Леонидович Говоров; 18. oktoober 1924 Odessa – 13. august 2006 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (armeekindral, 1977). 1986–1991 oli ta Nõukogude Liidu tsiviilkaitse ülem. Tema isa oli Nõukogude Liidu marssal Leonid Govorov.
Boriss Pjankov

Boriss Pjankov (28. mai 1935 Sverdlovskis – 2. märts 2023 Moskva) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa sõjaväelane (kindralpolkovnik, 1988). 1991. aastal oli ta viimane Nõukogude Liidu tsiviilkaitse ülem.
Heli Pikk

Heli Pikk (neiuna Heli Raadik; sündinud 24. aprillil 1958 Loksal) on Eesti Rahvusringhäälingu arhiivide juhataja. Ta on lõpetanud 1976. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna matemaatika erialal. Ta juhtis aastatel 1993–2007 Eesti Raadio fonoteeki. Osalenud juhi ja koordineerijana alates 1996.a. Eesti Raadio fonoteegi ja heliarhiivi ning Eesti Televisiooni filmiarhiivi, videoarhiivi, uudistearhiivi ja spordiarhiivi analoogsalvestiste digiteerimise ja üldsusele kättesaadavaks tegemise juures. Alates 1994. aastast on ta International Association of Sound and Audiovisual Archives (IASA) liige ning alates 2010. aastast Eesti Veebiarhiveerimise Nõukoja liige. Lisaks arhiivitööle on ta koostanud paljud Eesti Kullafondi ja Eesti rocki lapsepõlv, Eesti folgi noorusaeg I, Nõukogude Eesti POP, Estraadiklassika, Laula mu laulu, Eesti 30ndad, Eesti 50ndad, Eesti 60ndad, Eesti 70ndad, Eesti 80ndad, Eesti 90ndad, 100 armastatud eesti laulu jne kogumikud. Korraldanud koos Heli Teedlaga 19. aprillil 1995 eesti muusikute kokkutuleku „Eesti biitmuusika 30“, millest on tehtud telesaade "Kuniks elu: Eesti beat 30". 2001 – Eesti Raadio aastapreemia suurprojekti "Georg Ots - Anthology" produtseerimise eest 2015 – Felix Moori tänuauhind 2015 – ERRi aastapreemia hea pikaajalise töö eest 2018 – Valgetähe V klassi teenetemärk 2023 - ERRi kolleegipreemia https://www.iasa-web.org/ Kuniks elu: Eesti beat 30 "Ines Aru ja Heli Pikk said raadioauhinnad", Postimees, 10. aprill 2015. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). [1]
Mark Trivas

Mark Adolfovitš Trivas (vene keeles Марк Адольфович Тривас; 20. märts (vkj 7. märts) 1908 Peterburi – 26. veebruar 1977 Moskva) oli Nõukogude Liidu literaat ning estraadi- ja tsirkusekunsti näitekirjanik. Trivas sündis arsti perekonnas. 1930. aastal lõpetas Leningradi Stsenaristide Instituudi juures Kõrgemad Kunstiteadusalased Kursused. Kirjanduslikku tegevust alustas 1920. aastatel. Suures Isamaasõjas sõdis rindel. 1944. aasta suvel autasustati teda pealetungioperatsiooni käigus agitatsiooni- ja propagandatöö eest Punatähe ordeniga. Pärast sõda jätkas Trivas estraadi- ja tsirkusekunsti näitekirjanikuna. Kirjutas ka estraadi- ja tsirkusekunsti teooriaalaseid artikleid. 1966. aastal avaldas Trivas mustkunsti ajaloo ülevaate "Muistsetest maagidest tänapäeva illusionistideni" (koos Aleksandr Vadimoviga). 1971. aastal kirjutas eessõna armeenia mustkunstniku Haruthjun Hakobjani (1918–2005) raamatule "Всё о фокусах". Вадимов А.А., Тривас М.А. "От магов древности до иллюзионистов наших дней". М.: Искусство, 1966 (308 lk); täiendatud trükk 1979 (271 lk) Сатира и юмор на эстраде. Формы произведений и литературные приемы. М.: Искусство, 1973, (136 lk) A. Vadimov, M. Trivas. "Muistsetest maagidest tänapäeva illusionistideni". Eesti Raamat: Tallinn, 1971 (290 lk) Тривас Марк Адольфович. magicpedia.ru
Saadeddine Othmani

Saadeddine Othmani (araabia keeles سعد الدين العثماني‎; sündinud 16. jaanuaril 1956) on Maroko poliitik, alates 17. märtsist 2017 kuni 7. oktoobrini 2021 Maroko peaminister. Ta oli aastatel 2012–2013 Maroko välisminister. Othmani sündis 1956. aastal Susi piirkonnas Agadiri lähedal Inezgane linnas. Ta on Casablanca Hassan II ülikoolist saanud kaks doktorikraadi, 1986. aastal meditsiinis ja 1994. aastal psühhiaatrias. Ta on magistri- ja DEA-kraadi saanud islami uuringutes aastatel 1983, 1987 ja 1999. Ta on kirjutanud raamatuid psühholoogia ja islami õiguse teemadel, olnud mitme ajakirja ja muu väljaande peatoimetaja. 2004. aastal, kui Abdelkrim al-Khatib poliitikast lahkus, sai Othmanist Õigluse ja Arengu Partei (ÕAP) juht. Ta esindab parlamendis oma sünnilinna Inezganet. Saadeddine Othmani oli 2012–2013 Õigluse ja Arengu Partei valitsuses Maroko välisminister. Pärast teda oli välisminister Salaheddine Mezouar, Othmanist sai ÕAP parlamendifraktsiooni juht. 17. märtsil 2017 nimetas kuningas Mohammed VI Othmani peaministriks. 25. märtsil 2017 teatas värske peaminister, et tema valitsusse kuuluvad lisaks ÕAP-le ka Sõltumatute Rahvuskogu, Rahvaliikumine, Konstitutsiooniline Liit, Arengu ja Sotsialismi Partei ning Rahvajõudude Sotsialistlik Liit. Valitsuse koosseis kinnitati 5. aprillil 2017. Saadeddine Othmanit tuntakse frankofiilina. Black, Ian (10. september 2007). "Morocco Islamists say vote unfair". The Guardian. Vaadatud 4. november 2010. "Morocco's King Mohammed VI names new prime minister", Africanews, 17 March 2017. "King of Morocco names Saad Eddine El Othmani as new prime minister – France 24". France 24. 17. märts 2017. Vaadatud 20. detsember 2017. "Saad Eddine Othmani Announces end of Deadlock, Formation of Government", Morocco World News, 25 March 2017. "Maroc : le roi nomme un gouvernement de technocrates qui marginalise les islamistes", Le Monde, 5 April 2017 (prantsuse keeles). "A row over teaching in French has reopened old wounds in Morocco". The Economist. 17. august 2019.
Arutjun Akopjan

Arutjun Amajakovitš Akopjan (vene keeles Арутюн Амаякович Акопян; armeenia keeles Հարություն Հմայակի Հակոբյան Haruthjun Hmajaki Hakobjan; 25. aprill 1918 Iğdır (tänapäeval Türgi) – 13. jaanuar 2005 Moskva) oli armeenia päritolu Venemaa mustkunstnik. Hakobjan sündis Iğdıris Armeenia Esimeses Vabariigis (1920. aastal hõivasid Iğdıri Türgi väed) sepa perekonnas. 1943. aastal lõpetas ta estraadikooli Moskvas. Esines laval käteosavust nõudvate numbritega. Esimese soolokontserdiga esines 1965. aastal, viimasega 1995. aastal. 1950 – Armeenia NSV teeneline kunstnik 1961 – Armeenia NSV rahvakunstnik 1982 – NSV Liidu rahvakunstnik (ainsana Nõukogude Liidu mustkunstnikest)
Kuktiškės

Kuktiškės on alev Leedus Utena rajoonis, Kuktiškėse valla halduskeskus. Alev asub Utenast 12 kilomeetrit kagus Vyžinta jõe ääres. Kuktiškėses on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on kooli juures asuv koduloomuuseum, endine hobupostijaama hoone ja sealne aastal 1890 ehitatud katoliku kirik ja kirikuaias asuv aastal 1913 püstitatud puust rist. Alevist põhja pool asub Kuktiškėse linnamägi. Kuni XX sajandi alguseni kandis asula nime Kukutiškėmis. Rahvasuu kohaselt on alevile on nime andnud vaenukägu (leedu kukutis), ent tõenäolisemalt on tegemist hüdronüümiga ja alev on nime saanud seal voolavalt Kuksa ojalt. Alevi juures asub Kuktiškėse linnamägi pindalaga 83x65 ja kõrgusega 18 meetrit. Linnamägi võeti kasutusele I aastatuhandel eKr, kasutusel oli see I aastatuhande lõpuni. Kultuurikihti seal ei ole. Sellest kilomeeter lõuna pool asuvad Kuktiškėse muinaskalmed. Asulat on kirjalikes allikates esimest korda mainitud aastal 1387, mil Jogaila sealsed maad Vilniuse piiskoppidele annetas. Aastal 1530 mainiti sealset karjamõisa. XVI sajandil moodustati aastani 1841 piiskoppidele kuulunud Kuktiškėse mõis. 1604 rajati asulasse esimene kirik., mis aga aastal 1889 maha põles. Järgmisel aastal ehitati selle asemele praegune kirikuhoone. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad, mõnda aega asus seal nende staap. Nõukogude perioodil oli asula kohaliku kolhoosi keskasulaks. Keskpark Kuktiškės Koolimaja Kuktiškėse kirik Kiriku sisevaade 2011 m. surašymas Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. kd. 2 lk. 89 (Nr. 345) "Kuktiškių seniūnija". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. jaanuar 2021. Vaadatud 23. aprillil 2020. Antanas Tyla. Kuktiškės. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 207 lk. Poola Kuningriigi geograafiline leksikon Alev portaalis vietoves.Lt
Sotsiaalne isolatsioon

Sotsiaalne isolatsioon on üksikisiku ja ühiskonna vahelise kontakti täieliku või peaaegu täieliku puudumise seisund. Isolatsioon erineb üksindusest, mis on ajutine ja soovimatu kontakti puudumine inimeste vahel. Sotsiaalne isolatsioon kui ühiskondlik ja psühholoogiline probleem ei ole seotud kindla vanuserühmaga ning selle sümptomid võivad vanuserühmiti erineda. Ajutise ja pikaajalise sotsiaalse isolatsiooni sümptomite hulka kuulub nii pikaajaline eraldatuses viibimine, suhtluse puudumine pere, tuttavate või sõpradega kui ka sihipärane kontakti vältimine teiste inimestega potentsiaalses suhtlusolukorras. Sotsiaalne isolatsioon võib olla põhjuseks või kaaspõhjuseks psüühilistele häiretele ning sotsiaalse isolatsiooni ja tõrjutuse vältimine on sotsiaaltöö üks tegevusfookusi. Eraklus Hikikomori Anahoreedid Vangistus Agorafoobia Sotsiaalfoobia Sotsiaalse distantsi hoidmine