laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hoomuli mõis

Hoomuli mõis ehk Omuļi mõis (saksa keeles Homeln, läti keeles Omuļu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Valka piirkonnas Härgmäe vallas Omuļi asulas. Kuigi Hoomuli oli juba varastest aegadest iseseisev mõis, oli see siiski allutatud Härgmäe ordulinnusele. Erandiks oli aasta 1523, mil mõis jäeti Johann Plettenbergile ja see arvati toona Helme kihelkonda. Aastal 1625 annetati Hoomuli koos Härgmäega Wilhelm de la Barrele. Pärast mõisate reduktsiooni läksid need valdused Rootsi riigile, ent hiljem taastati Barrede õigused sellele alale ja lään jagati eelmise omaniku Anton de la Barre poegade vahel. Hoomuli mõisa päris Wilhelm Friedrich. Tolle surma järel päris isa valdused tema tütar Wilhelmine Gertrude Ungern-Sternberg. Aastal 1806 ostis Hieronymus Boye mõisa 42 000 taalri eest Hans Conrad Wilhelm Ungern-Sternbergilt ära. Hieronymus Julius Boye pantis mõisa aastal 1830 Carl von Meusenkampffile, saades 12 306 rubla ja 47 ning 1/2 kopikat. Aastal 1832 omandas mõisa 40 000 rubla eest Otto Heinrich Robert Anrep. Too sai aastal 1842 ka mõisa pärisomanikuks. Ta suri aastal 1877 ja mõis läks tema laste ühisomandisse. Järgmisel aastal ostis Oscar von Anrep mõisa 100 000 rubla eest teistelt pärijatelt välja. Von Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 adramaad, sellele allus 147 mees- ja 197 naishinge. Aastal 1734 oli mõisa suurus (koos Härgmäe, Annase ja Pedele mõisaga) 22 ja 7/8 adramaad. Aastal 1758 oli mõisa suurus viis adramaad, aastal 1823 aga 6 ja 1/3 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 6 ja 2/3, aastal 1881 oli neid aga 6 ja 47/80, lisaks allus mõisale 5 ja 49/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses. Agraarreformi ajal, mil mõis tükeldati, kuulus sellele 2145 hektarit maad. Hoomuli mõisal oli kaks karjamõisa: Tallimõisa ehk Staļļmuiža (Stallenhof) ja Vērtmuiža (Wörth). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Volume 1, Heinrich von Hagemeister, lk 288-290 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 354-355. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 272. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 288. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 352. Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001. ISBN 9984-00-412-0. 279 lk.
Puikule mõis

Puikule mõis (saksa keeles Puikeln, läti keeles Puikules muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Aloja kihelkonnas. Praegu asub Lätis Limbaži piirkonnas Brīvzemnieki vallas Puikule asulas. Esimene teadaolev omanik oli Johann Wildenberg. Aastal 1427 läänistas Riia peapiiskop Henning Scharpenberg mõisa Gutzleffide suguvõsale, kelle valdusse see jäi ligi aastasajaks. Viimane Gutzleff − Anna −, oli esimest korda abielus Reinhold von Tiesenhauseniga (suri enne 1586), seejärel aga Fromhold von Ungerniga. Mõisa päris tema vanim poeg, esimesest abielust sündinud Heinrich von Tiesenhausen. Poola ajal valdas seda Wenzeslaw Waskowitz. Aastal 1626 kinnitati mõisa Buddenbrockide suguvõsa valdusena. Aastal 1683 omandasid mõisa Ermesed, aastal 1749 Karl Ewold von Patkul (u 1704−1763). Aastal 1758 ostis mõisa temalt Ernst Johann von Klot (suri 1771). Tema järeltulijate valduses oli mõis kuni võõrandamiseni 1920. aastal. Viimane omanik oli aastatel 1905−1920 Wilhelm Reinhold Gottlieb von Klot (1887−1960). Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 9 ja 1/4 adramaad, sellele allus 146 mees- ja 186 naishinge. Aastal 1757 kuulus mõisale 8 ja 1/3 adramaad maad, aastal 1734 oli adramaid 9 ja 1/4, aastal 1688 aga 7 ja 3/4. Aastal 1641 oli mõisa suurus 2 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli adramaid 8 ja 1/3, aastal 1881 aga 9 ja 19/80, lisaks veel 9 ja 22/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus. Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Skrabbul. Mõisa härrastemaja on uusgooti stiilis ja monumentaalse torniga. Selles tegutseb tänapäeval Puikule Põhikool. Fideikomiss Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 142. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 246. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 138 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 127. Baltisches historisches Ortslexikon. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). − Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990. Lk 488. Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 53. Puikule mõis Līga Landsberga lätikeelses blogis
Kristiina Kindel

Kristiina Kindel (sündinud 13. augustil 1975) on eesti alpinist ja arvutiteadlane Ta on Jaan Künnapi Alpinismiklubi MTÜ juhatuse liige ja klubi I taseme treener. Ta lõpetas 1998. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majanduse õppevaldkonnas majandusliku andmetöötluse erialal. 2001. aastal kaitses ta Tallinna Tehnikaülikooli Arvutitehnika instituudis magistrikraadi magistritööga "Hübriidsete tarkvarasüsteemide kasutamine masinprojekteerimise tarkvara loomisel". Alates 2002. aastast on ta TTÜ Arvutitehnika instituudis doktorant. Väitekirja teema on "Hajutatud infosüsteemide andmebaasid ja nende teenused". Ta töötab 1997. aastast Tallinna Tehnikaülikooli Küberneetika instituudis insenerina. Ta on võitnud erinevaid võistlusi jääronimise individuaalvõistlusel (naiste arvestuses) ja võistkondlikel öistel jääronimise ja päästetööde võistlustel. Ta on tulnud neljal korral Eesti meistriks meeskondlikel Eesti Meistrivõistlustel jalgsi- ja mägimatkatehnikas. Ta on roninud Kaukasuses, Alpides (Monte-Rosa piirkonnas) ja Pamiiris. 2005. aastal üritas ta tõusta Pamiiris Lenini mäetippu (7134 m) klassikalist marsruuti mööda. Kuni 2005. aastani oli Eesti naisalpinistidest seitsmetuhandelise tipus seisnud vaid Helme Suuk. Kristiina Kindel pürgis saada teiseks eesti naiseks, kes tõusnud seitsmetuhandelistele, kuid peatippu ta siiski ei jõudnud: ta tõusis selle mäe eeltipu Razdelnaja (6148 m) tippu, mis jääb klassikalise marsruudi teele ja oli siis sunnitud tagasi pöörduma. Järgmisel aastal üritas ta tõusta Pamiiris Korženevskaja (7105 m) tippu. Kõrgusel 6800 m kohtas ta juba tipust laskuvaid kaasmaalasi ja otsustas oma tipputõusu katkestada ja koos nendega alla laskuda. Kell oli üks peale lõunat ja tema tempo juures oleks tal tipuni läinud veel kolm tundi. Pikk ja ohtlik laskumine oleks jäänud pimeda peale – sellest tuli aga hoiduda. Ta harrastab orienteerumisjooksu. MTÜ Jaan Künnapi Alpinismiklubi. jkalpiklubi.ee Kristiina Kindel[alaline kõdulink]. inforegister.ee TTÜ lõpetajad 1918–2006. digi.lib.ttu.ee Kristiina Kindel. etis.ee Kristiina Kindel. alpinism.ee Kaks mäge – üks lugu. alpinism.ee Kristiina Kindel. orienteerumine.ee Kristiina Kindel Eesti Teadusinfosüsteemis Kristiina Kindel. sportfoto.com
Vilja Kiisler

Vilja Kiisler (sündinud 21. juunil 1970) on eesti ajakirjanik, tõlkija ja kirjanduskriitik. Ta on Nõo Keskkooli vilistlane ja lõpetas 1995. aastal Tartu Ülikooli eesti ja soome-ugri filoloogia erialal. Enne Äripäeva tööleasumist töötas ta Delfi arvamustoimetajana. 2012. aastast töötas ta ajalehes Äripäev arvamustoimetajana, 2013–2018 arvamustoimetuse juhina. 2013. aastal pälvis Kiisler Äripäeva aasta ajakirjaniku aunimetuse.[viide?] 2018. aasta augustis asus ta tööle ajalehe Postimees ajakirjanikuna, juhtides Postimehe vestlussaadet "Otse Postimehest" ja avaldades poliitikat käsitlevaid artikleid. 2019. aasta 22. aprillil teatas ta avalikult, et lahkub Postimehest, lisades intervjuus ERR-ile, et tal olid põhimõttelised erimeelsused aprilli algul peatoimetajaks saanud Peeter Helmega ajakirjandus- ja arvamusvabaduse osas. Hiljem lisas ta, et tema meelest on Postimehes ajakirjandusvabadusega järjest rohkem probleeme. Helme ütles Kiisleri lahkumist kommenteerides ERR-ile, et eriarvamused tekkisid seoses stiiliküsimusega Kiisleri 16. aprillil ilmunud arvamusartiklis "Asi pole retoorikas, sisu on õõvastav", ja et ta ei avaldanud Kiislerile lahkumiseks survet, ega nõudnud ka artikli muutmist. Intervjuus Delfile ütles ta, et Kiisleri artikkel sisaldas väljenduslaadi ja väljendeid, mis olid tema meelest liiga agressiivsed. Helme avaldas arvamust, et ajakirjanik võiks väljenduda rahulikumalt ja vähem polariseerivalt, lisades et tal pole probleemi Postimehe ajakirjanike maailmavaadetega. Ants Orase nimeline kirjanduskriitika auhind. Pälvis auhinna 2022. aasta 15. detsembril. Aasta ajakirjanik 2023. Eesti Meediaettevõtete Liidu auhinna juures toodi välja Kiisleri seinast seina teemasid ja suurepärast intervjueerimisoskust. "Kukul külas 2020-11-22" (mp3). Raadio Kuku (eesti keel). 22. november 2020. Vaadatud 22. november 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)[alaline kõdulink] "Ajakirjanik Vilja Kiisler lahkub Postimehest erimeelsuste tõttu peatoimetajaga". Delfi. 22. aprill 2019. Vaadatud 22. aprill 2019. Vilja Kiisler liitub Postimehega. Postimees, 3. juuli 2018 Aleksander Krjukov (22. aprill 2019). "Vilja Kiisler lahkub Postimehest erimeelsuste tõttu peatoimetajaga". ERR. Vaadatud 22. aprill 2019. Aleksander Krjukov (22. aprill 2019). "Kiisler ajakirjandusvabadusest Postimehes: see on üha keerulisem väljakutse". ERR. Vaadatud 22. aprill 2019. "Orase kriitikapreemia võitis Vilja Kiisler". ERR. 16.12.2022. EML (22. veebruar 2024). "Pressipeol selgusid Eesti ajakirjandusauhindade võitjad". Eesti Meediaettevõtete Liit. Vaadatud 27. veebruaril 2024.
Uksehoidja

Uksehoidja ehk portjee on ametimees, kelle ülesandeks on asutuse või kortermaja välisukse juures külastajaid tervitada ning sisse ja välja juhatada.
Singer Building

Singer Building ehk Singer Tower oli historitsistlikus uusbarokses prantsuse beaux-arts'i stiilis kõrghoone New Yorgis, täpsemalt Lower Manhattani ärikeskuses Liberty ja Broadway tänava ääres. Tegu oli näitega ühest varajasemast ja hinnanguliselt kenamast täiskõrguses pilvelõhkujast, mis lammutati aastal 1968. Hoone projekteeris arhitekt Ernest Flagg. See oli 47-korruseline ja 186,57 meetri kõrgune kontorihoone, mis võeti ehitustegevuse lõppedes 1908. aastal kasutusele Singeri õmblusmasinaid tootva ettevõtte peakontorina. Aastail 1908–1909 oli see kõrgeim hoone maailmas, ületades alates 1894. aastast maailma kõrgeimaks hooneks olnud Philadelphia linnavalitsuse hoonet (167 m), kuid jäi varsti kõrguselt alla 1909. aastal paari kilomeetri kaugusele ehitatud Metropolitan Life Insurance Company Towerile (213 m). 1912. aastal valmis paari kvartali läheduses uue maailma kõrgeima hoonena Woolworthi kaubandusketi uusgooti stiilis peakontor Woolworth Building (241,4 m). Mitmekümne aasta vältel olid nii Singer Building ja Woolworth Building kui ka City Investing Building ühed New Yorgi all-linna silueti silmapaistvamad sõjaeelse vabaturukapitalismi sümbolid ja ikoonilisemad orientiirid. Singer Buildingu torni tipus lehvis mitmekümne meetri pikkune lipp sõnaga “Singer”. 1961. aastal müüs Singer hoone ning kolis oma kontorid uude asukohta Rockefeller Centeris. 1968. aastal lammutas uus omanik United States Steel Corporation selle koos kõrval asunud kõrghoone City Investing Buildinguga (148,4 m), kuna hoone pakkus kitsa tornina vähest kasulikku üldpinda (vaid 390 m² korruse kohta). Hoonet ei oldud jõutud enne mahalammutamist arhitektuurimälestisena kaitse alla võtta, mida peetakse New Yorgi linnaehituse ajaloos üheks suurimaks veaks. Tänapäeval asub endisel Singer Buildingu krundil tunduvalt mahukam One Liberty Plaza modernistlik kõrghoone. Lammutamise ajal oli Singer Building kõige kõrgem lammutatud või hävinud hoone maailmas. Singer Building jäi kõige kõrgemaks lammutatud või hävitatud hooneks kuni 11. septembri terrorirünnakuteni 2001. aastal. Vasakul Woolworth Building, paremal Singer Building Singer Buildingu jalam Singer Buildingu torn Interjöör Vaade aastal 1909 Varajased pilvelõhkujad Lower Manhattan Uusbarokk Singer Building – hoone kirjeldus ja pildid veebilehel www.nyc-architecture.com
Saint Kittsi ja Nevise jalgpallikoondis

Saint Kittsi ja Nevise jalgpallikoondis on Saint Kittsi ja Nevise rahvuskoondis jalgpallis. Saint Kitts ja Nevis on osalenud Caribbean Cupil viiel korral ja parim koht pärineb 1997. aastast, mil saadi teine koht.
Antigua ja Barbuda jalgpallikoondis

Antigua ja Barbuda jalgpallikoondis on Antigua ja Barbuda rahvuskoondis jalgpallis. Antigua ja Barbuda kuulub CONCACAFi ja Kariibi jalgpalliliitu. Antigua ja Barbuda on osalenud Caribbean Cupil kaheksal korral ning parim tulemus pärineb 1998. aastast, mil saadi neljas koht. Rudi Gutendorf (1976) Carl Levington (1984) Philip Fitzroy (1988) William Lewis (1992) Shelley Clarke (1992) William Lewis (1996) Zoran Vraneš (1998–2000) Ivor Luke (2000–2001) Walter Gama (2001–2002) Rolston Williams (2004) Derrick Edwards (2005–2008) Willie Donachie (2008) Rowan Benjamin (2008–2011) Tom Curtis (2011–2012) Rolston Williams (2012–2014) Piotr Nowak (2014–2015) Rolston Williams (2015–2018) Derrick Edwards (2018–2019) Michél Dinzey (2019–)
Jussi Halla-aho

Jussi Kristian Halla-aho (sündinud 27. aprillil 1971 Tamperes) on Soome poliitik, ta kuulub erakonda Põlissoomlased ja oli alates 10. juunist 2017 kuni 14. augustini 2021 erakonna esimees. Ta valiti aastal 2011 Eduskunna liikmeks ning aastal 2014 Euroopa Parlamendi liikmeks. Ta sündis aastal 1971 Tamperes. Ta on lõpetanud Helsingi Ülikooli, aastal 2000 kaitses ta Helsingis filosoofiamagistri kraadi, aastal 2006 filosoofiadoktori kraadi. Ta valiti aastatel 2008 ja 2012 Helsingi linnavolikogu liikmeks. Ta kandideeris 2007. aasta Soome parlamendivalimistel Eduskunna liimeks, kuid teda ei valitud Eduskunda. 2011. aasta Soome parlamendivalimistel kandideeris ta uuesti ja siis osutus ta valituks. Ta oli Eduskunna liige 20. aprillist 2011 kuni 30. juunini 2014. 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel valiti ta Euroopa Parlamendi liikmeks. 2019. aasta Soome parlamendivalimistel kogus ta 30 596 häält, mis oli üleriigiliselt parim tulemus. 2024. aasta Soome presidendivalimiste esimeses voorus kogus ta 19,0% häältest, mis oli kolmas tulemus. Ta on abielus filosoofiadoktori Hilla Halla-ahoga (sündinud 1975, neiuna Salovaara); neil on kaks tütart ja kaks poega. Jussi Halla-aho õpetus: "Ülejooksikud jäävad tavaliselt lõhkise küna ette" Kesknädal, 5. aprill 2019 "Soome presidendivalimiste teise vooru lähevad Alexander Stubb ja Pekka Haavisto". Delfi. 28. jaanuar 2024. Originaali arhiivikoopia seisuga 28. jaanuar 2024. Vaadatud 28. jaanuaril 2024. Jussi Halla-aho Eduskunna kodulehel (soome keeles) Jussi Halla-aho koduleht Jussi Halla-aho õpetus: “Ülejooksikud jäävad tavaliselt lõhkise küna ette”, Kesknädal, 4. mai 2019
Sergei Sazonov

Sergei Sazonov (17. september/30. september 1907 Naro-Fominsk, Moskva kubermang – 26. aprill 1994 Moskva) oli Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei tegelane, Eestimaa Kommunistliku (bolševike) Partei Keskkomitee 2. sekretär aastatel 1944–1948. Sergei Sazonov sündis ja kasvas kehviktalupoja perekonnas. Ta oli rahvuselt venelane, kommunistliku partei liige aastast 1928. 1920. aastal lõpetas ta põllumajanduskooli ja 1935. aastal Moskva rahvamajanduse arvestuse instituudi. Aastatel 1922–1926 oli ta Moskvas trükikoja Junõi rabotšii kommunar laduja-õpilane ja 1926–1928 trükikodade Ogonjok ja Krasnõi petšatnik tööline. Aastatel 1928–1929 oli ta Moskvošvei vabriku nr 5 asjaajamise juhataja asetäitja, 1929–1930 Keskstatistikavalitsuse statistikainstruktor. Aastatel 1930–1931 oli ta Moskva proletaarse auto-laskurdiviisi autokooli kursant ja autokooli rühmakomandöri abi. Aastatel 1931–1934 oli ta NSV Liidu Riigipanga ja Rahvamajanduse Arvestuse Keskvalitsuse ökonomist, 1935–1937 NSV Liidu Riigiplaani Keskstatistikavalitsuse vanemökonomist, 1937–1939 samas masinaehituse ja keemia osakonna ülem. Aastatel 1939–1941 oli ta ÜK(b)P Krasnogvardeiski rajoonikomitee esimene sekretär Moskvas, 1941–1944 ÜK(b)P Moskva linnakomitee sekretär ja sekretäri asetäitja kohaliku tööstuse alal. 2. detsember 1944 – 1948 oli ta EK(b)P Keskkomitee 2. sekretär. Aastatel 1948–1950 oli ta ÜK(b)P KK plaani-kaubanduse-rahanduse osakonna juhataja, 1950–1951 ÜK(b)P KK instruktor. Aastatel 1951–1954 oli ta NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva Keskstatistikavalitsuse osakonnajuhataja, 1954–1955 Keskstatistikavalitsuse ülema asetäitja kaadri alal, 1955–1976 Keskstatistikavalitsuse ülema asetäitja, alates 1976. aastast pensionil. Meelis Saueauk "Propaganda ja terror. Nõukogude julgeolekuorganid ja Eestimaa Kommunistlik Partei Eesti sovetiseerimisel 1944–1953" Kirjastus SE&JS, 2015. LK 406
Taasiseseisvumine

Riigi taasiseseisvumine on riigi iseseisvuse taastumine. Eesti taasiseseisvumine Taasiseseisvumispäev
Motoroller

Motoroller on kahe- või kolmerattaline väike mootorsõiduk. Erinevalt mootorrattast on motorolleri juhi jalgade koht istme ees, mitte kahel pool ratta raami. Vähemalt aastast 1914. Tõukerataste arendamine jätkus maailmasõdade vahel Euroopas ja Ameerika Ühendriikides. Motorollerite ülemaailmne populaarsus pärineb II maailmasõja järgsetest Vespa ja Lambretta mudelite tutvustustest Itaalias. Need tõukerattad olid mõeldud säästlikuks isiklikuks transpordiks (mootorid 50–250 cm3). Algset paigutust kasutatakse selles rakenduses endiselt laialdaselt. Lääne turgudele on välja töötatud suuremate mootoritega 250–850 cm3 mootorrattad. Rollerid on populaarsed isikliku transpordi jaoks osaliselt seetõttu, et need on taskukohasemad, hõlpsamini kasutatavad ning mugavamad parkida ja hoida kui auto. Motorollerite litsentsimisnõuded on enamikus maailma osades lihtsamad ja odavamad kui autodele ning kindlustus on tavaliselt odavam. Mõistet "motoroller" kasutatakse mõnikord segaduse tekitamiseks tõukerattaga, kuid seejärel võib seda segi ajada motoriseeritud tõukeratastega, mis on teist tüüpi motoroller. mopeed
Dufouri mäetipp

Dufour (Dufourspitze) on Monte Rosa mäemassiivi ja ühtlasi ka Šveitsi ja Penniini Alpide kõrgeim tipp. Mäetipp on Alpides ja Euroopas väljaspool Kaukasust kõrguselt teine. Selle kõrgus on 4634 meetrit. Tipp jääb Šveitsi ja Itaalia piirile. Mäetipule anti nimi Šveitsi ohvitseri, sillainseneri ja topograafi Guillaume-Henri Dufouri auks.
Dmitri Sokolov (miilits)

Dmitri Sokolov (1906 Vologda kubermang – 1962) oli Eesti NSV miilitsatöötaja. Aastatel 1951–1953 oli ta Eesti NSV riikliku julgeoleku ministri asetäitja Miilitsa alal ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Miilitsavalitsuse ülem, 1953–1957 Eesti NSV Siseministeeriumi Tallinna Linna Miilitsavalitsuse ülem. Talunike-keskmike poeg. Venelane. Kommunistliku partei liige 1939. Haridus: keskharidus, 1925.a. lõpetas Vologda 3. 9.- klassilise kooli, 1926 poliitharidustöötajate kursuste kuulaja Vologdas, 1927-1928 4. Leningradi ratsaväediviisi juures asuva ratsaväekooli kursant, 1929-1930 Leningradi miilitsakooli kursant, 1938-1939 NSVL NKVD Tsentraalse Kõrgema Miilitsakooli kursant, 1948 NSVL MVD Kõrgem kool, 1949-1951 kaks kursust eksternina Kurski Pedagoogilises Instituudis ajaloo erialal. Töökohad: 1925 tööline-laadija Vologda jõesadamas, 1925-1926 tööl vanemate majapidamises, 1926-1927 Vologda vallaraamatukogu juhataja, 1929 Vologda kubermangu Miilitsavalitsuse vanemmilitsionäär ja ratsareservi komandör, 1930-1931 Põhjakrai Tolšmenski rajooni miilitsajaoskonna rajooniosakonna ülem, 1931-1936 Põhjakrai Miilitsavalitsuse vaneminspektor Arhangelskis, 1936-1938 Arhangelski oblasti Miilitsavalitsuse ettevalmistusosakonna ülem, koonddivisjoni komandör, teenistus- ja ettevalmistusosakonna jaoskonnaülem, 1939-1944 Arhangelski oblasti Miilitsavalitsuse ülema asetäitja, 1944-1947 Arhangelski oblasti SARKi/SM valitsuse ülema asetäitja miilitsa alal ja miilitsavalitsuse ülem, 1947-1951 Kurski SARKi/SM valitsuse ülema asetäitja miilitsa alal ja miilitsavalitsuse ülem. 27.03.1951-06.1953 Eesti NSV riikliku julgeoleku ministri asetäitja miilitsa alal ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Miilitsavalitsuse ülem, 06.-08.1953 NSVL Siseministeeriumi reservis Tallinnas, 1953-1957 Eesti NSV Siseministeeriumi Tallinna linna miilitsavalitsuse ülem, 1957- Tallinna Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee miilitsavalitsuse ülem. Meelis Saueauk "Propaganda ja terror. Nõukogude julgeolekuorganid ja Eestimaa Kommunistlik Partei Eesti sovetiseerimisel 1944-1953". Lk 407
Tõnu Luik (suusataja)

Tõnu Luik (sündinud 9. juulil 1936 Antslas) on Eesti suusataja, sõudja ja spordipedagoog. Luik lõpetas 1954. aastal Antsla Keskkooli ja astus samal aastal Tartu Riiklikku Ülikooli, kus lõpetas 1958. aastal kehakultuuriteaduskonna. Tõnu Luige esimene treener 1951. aastast oli Aksel Kersna, 1954. aastast Osvald Allikas. Eesti meistrivõistlustel teatesuusatamises võitis Luik 1958–65 kokku 5 hõbe- ja 1 pronksmedali. 1963. aastal sai ta Eesti NSV meistersportlaseks (1963). Luik kuulus spordiseltsidesse Kalev ja Jõud, ta oli üks Tartu suusamaratoni algatajaid. Saavutas ka sõudmises 1955–57 kaheksapaadil 2 kulda ja 1 hõbeda. Olnud Kalevi ja Jõu liige. 1956. aastast pensionile jäämiseni töötas Tõnu Luik Eesti Põllumajanduse Akadeemias kehalise kasvatuse ja spordi kateedri õppejõu ning suusatreenerina. Tõnu Luik on olnud suusataja Mai Luige abikaasa, tema õde on spordipedagoog Aino Sillaots. EPA (praeguse Maaülikooli) suusapordi hing Tõnu Luik : "Mõned meenutused ühistest aastatest ..." Biograafia ESBL-is EPA (praeguse Maaülikooli) suusapordi hing Tõnu Luik : "Mõned meenutused ühistest aastatest ..."
Woolworth

Woolworth oli USA jaekaubanduse ettevõte ja edukas odavpoekett. Selle asutaja Frank Winfield Woolworth avas 1878. aastal ebaõnnestunult esimese viiesendipoe Woolworth's Great Five Cent Store New Yorgi osariigis Uticas. Algul kandis ettevõte nime F. W. Woolworth Company. Woolworth sulges oma viimased poed 17. juulil 1997 ning nimetas oma ettevõtte Venatoriks. 1999. aastal kolis Venator oma kontorid New Yorgis asuvast Woolworth Buildingu kõrghoonest välja. 2001. aastal sai ettevõtte nimeks Foot Locker ning see tegeleb spordirõivaste ja -jalatsite müügiga. Woolworth Building, maailma kõrgeim hoone aastail 1912–1930 R. H. Macy & Co.
The Rocky Mountains, Lander's Peak

"Landeri mäetipp Kaljumäestikus" (inglise keeles „The Rocky Mountains, Lander's Peak“) on saksa-ameerika kunstniku Albert Bierstadti õlimaal lõuendil. 1863. aastal valminud maalil on kujutatud Kaljumäestikus asuvat Landeri mäetippu (3187 m) Wyomingi osariigis. Mäetipp sai nime Bierstadti algatusel, Ameerika kodusõjas surnud maadeuurija, brigaadikindrali ja luuletaja Frederick W. Landeri mälestuseks. "The Rocky Mountains, Lander's Peak, 1863" (inglise). metmuseum.org.
František Chvalkovský

František Chvalkovský (30. juuli 1885 Jílové u Prahy – 25. veebruar 1945 Berliin) oli Tšehhoslovakkia diplomaat ja poliitik. František Chvalkovský lõpetas Prahas gümnaasiumi 1903. aastal ja Karli Ülikooli juristina 1908. aastal. 1909–1910 täiendas ta end Londonis. 1911–1913 töötas pangas osakonnajuhatajana. Tšehhoslovakkia iseseisvumuse järel töötas Chvalkovský siseminister Antonín Švehla sekretärina. 1920. aastal asus František Chvalkovský diplomaatilisele tööle. Ta oli Tšehhoslovakkia saadik Jaapanis (1921–1923), Ameerika Ühendriikides (1923–1925), Saksamaal (1927–1932) ja Itaalias (1932–1938). 1925–1927 oli ta Tšehhoslovakkia esindaja Rahvasteliidus. 4. oktoobrist 1938 kuni 15. märtsini 1939 oli František Chvalkovský Tšehhoslovakkia välisminister. 14. märtsil 1939 sõitis František Chvalkovský koos president Emil Háchaga Hitleri kutsel Berliini. Ööl vastu 15. märtsi sundis Hitler neid alla kirjutama dokumentidele, millega loovutati Tšehhoslovakkia suveräänsus ja Tšehhia annekteeriti Saksamaa koosseisu. František Chvalkovskýst sai Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraadi esindaja Saksamaal. Ta hukkus lääneliitlaste õhurünnakus Berliinile. Ministri a ministerstvo v historii. František Chvalkovský Czechoslovakia. Ministries, etc. rulers.org František Chvalkovský – muž, který předal zemi Hitlerovi