laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Iisaku soon

Iisaku soon (ka Soone oja) on vooluveekogu Tallinnas Nõmme, Mustamäe ja Haabersti linnaosas. Soon on 4,6 km pikk, valgala pindala 4,7 km². Iisaku soon algab Mustamäe jalamil kasvavast Rõõmuallika metsast ja suubub kagust Harku järve. Lahtise sängina esineb soon ülemjooksul kuni Mäepealse tänavani, keskjooksul Kadaka tee ja Iva tänava lõpuosa vahel, mujal on kanaliseeritud. Iisaku soon oli piiriks Haabersti ja Harku mõisa vahel. Iisaku soone nimes esinev liigisõna soon märgib väikest oja. Varasem ametlik Soone oja oli nimetatud alamjooksul asunud Soone talu järgi. Iisaku soone järgi on nime saanud Soone talu alamjooksul ja Soone tänav (22.04.1960) ülemjooksul. Rõõmuallika lähedal suubub Iisaku soonde Allikakraav. Järveotsa oja Allikakraav. Keskkonnaregister, vaadatud 2.03.2022. Iisaku soon keskkonnaportaalis Robert Nerman: Seletuskiri Tallinna omaaegsete vooluveekogude lokaliseerimise töö juurde
Hingetoru

Hingetoru ehk trahhea (ladina keeles trachea) on kõri ja bronhe ühendav hingamisteede osa. Hingetoru on täiskasvanul 9–15 cm pikkune ja 1,5–2,7 cm läbimõõduga torujas elund. Algab kõrist 6.–7. kaelalüli kõrguselt ja haruneb rinnaõõnes 4.–5. rinnalüli kõrgusel kaheks peabronhiks. Seda jagunemise kohta nimetatakse trahhea bifurkatsiooniks. Vastavalt asukohale eristatakse hingetorul kaela- ja rinnaosa. Hingetoru ette jäävad keelealused lihased, kilpnäärmekitsus, rinnakupide jt. moodustised. Hingetoru taga asub söögitoru, külgmiselt paiknevad veresooned ja närvid. Hingetoru koosneb 16–20 kõhrelisest poolrõngast, mis on ühendatud võrusidemetega. Hingetoru tagumine sein on kileline ja liitunud söögitoruga. Seestpoolt on vooderdatud limaskestaga, mis sisaldab hulgaliselt limanäärmeid ja lümfoidkoe elemente. Selgrootute hingetoru
Europass

Europass on Euroopa Liidu veebipõhine keskkond, mis lihtsustab kodanikel oma oskuste ja kvalifikatsiooni kirjelduse koostamist eesmärgiga hõlbustada kodanike mobiilsust Euroopa majandusruumis. Abiks on ka CV, keelepassi ja õpirände tunnistuse materjalid. Europass (vaadatud 31.05.2016)
Konstantinoopoli piiramine

Konstantinoopoli piiramine leidis ajaloos aset mitmel korral, ainult kaks neist (1204. ja 1453. aastal) olid edukad. Teadaolevad Konstantinoopoli piiramised: Konstantinoopoli piiramine (559) kutriguuride poolt. Konstantinoopoli piiramine (626) avaaride, slaavlaste ja Sassaniidide Pärsia poolt. Konstantinoopoli piiramine (674–678) araablaste poolt. Konstantinoopoli piiramine (717–718) araablaste poolt. Konstantinoopoli piiramine (813) bulgaarlaste poolt. Konstantinoopoli piiramine (821–822) Thomas Slaavlase juhitud mässajate poolt. Konstantinoopoli piiramine (860) russide kaganaadi poolt. Konstantinoopoli piiramine (907) Kiievi-Vene riigi poolt. Konstantinoopoli piiramine (941) Kiievi-Vene riigi poolt. Konstantinoopoli piiramine (1047) Leon Tornikiose juhitud mässajate poolt. Konstantinoopoli piiramine (1050–51) petšeneegide poolt. Konstantinoopoli piiramine (1203) ristisõdijate poolt; selle tagajärjel sai Bütsantsi troonile Alexios IV. Konstantinoopoli piiramine (1204) ristisõdijate poolt; linn vallutati ja välja kuulutati Ladina keisririik. Konstantinoopoli piiramine (1235) bulgaarlaste ja Nikaia impeeriumi poolt. Konstantinoopoli piiramine (1260) Nikaia impeeriumi poolt, mis oli edutu. Järgmisel aastal toimunud üllatusrünnak väikese Nikaia väe poolt osutus edukaks, kuid tegemist ei olnud piiramisega. Konstantinoopoli piiramine (1376) Andronikos IV Palaiologose poolt, keda toetasid Osmanid. 1390–1402 blokeerisid Osmanid Konstantinoopolit, kuid ei asunud seda otseselt piirama. Konstantinoopoli piiramine (1411), lühike piiramine Osmanite poolt. Konstantinoopoli piiramine (1422), esimene tõsine linna piiramine Osmanite poolt. Konstantinoopoli piiramine (1453) Osmanite poolt, lõppes linna vallutamise ja Bütsantsi riigi hukuga.
Mäžit Gafuri

Mäžit Gafuri (baškiiri keeles Мәжит Ғафури; 8. juuli / 20. juuli 1880 Zilim-Karanovo Ufa kubermang – 28. oktoober 1934 Ufa) oli baškiiri ja tatari kirjanik. Ta on baškiiri ja tatari kirjanduse ja poeesia klassik, folklorist ja dramaturg. Ta sündis aastal 1880 Zilim-Karanovo külas Sterlitamaki maakonnas Ufa kubermangus (praeguse haldusjaotuse järgi Gafuriiski rajoonis Baškortostanis) kooliõpetaja perekonnas viienda lapsena. Algõpetuse sai ta oma isa käest. Aastal 1893 saatis isa ta õppima naaberkülla Utjaševosse koraanikooli. Sama aasta detsembris isa suri, pool aastat hiljem suri ka ema; kuid seoses vanemate surmaga ei kadunud tal õpihimu. Aastal 1896 üritas ta õppima asuda Ufasse Gusmania medresesse, kuid see jäi katki vaid majanduslikel põhjustel. Aastatel 1898–1904 õppis ta Troitskis Rasulia medreses Zaynulla Rasulevi õpilasena. Aastatel 1904–1906 õppis ta Kaasanis Muhammadia medreses, aastatel 1906–1908 õppis ta Ufas Galia medreses. Tema esimene luuletus "Ишан шәкертләренә"; kirjutatud aastal 1902 Tema esimene raamat "Себер тимер юлы йәки әхүәле милләт"; ilmus aastal 1904 Orenburgis Ta oli abielus ja tal on kaks poega. Tema pojapoeg Raif Gafuri on astrofüüsik. 1923 – Baškiiri ANSV rahvakirjanik Mäžit Gafuri elulugu Краткая литературная энциклопедия's (vene keeles)
Fadil Ferati

Fadil Ferati (10. mai 1960 Istog – 30. jaanuar 2010 Istog) oli Kosovo poliitik, ta on olnud Kosovo Demokraatliku Liidu aseesimees. Lisaks oli ta aastatel 1999–2010 Istogi linnapea. Ta sündis aastal 1960 Istogis. Istogis lõpetas ta ka keskkooli. Seejärel lõpetas ta aastal 1985 Priština ülikooli majandusteaduskonna. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta aastatel 1988–1990 Istogi eraettevõtetes raamatupidajana. Aastast 1989 oli ta ka Kosovo Demokraatliku Liidu liige.
Tiszaújváros

Tiszaújváros (1970. aastani Tiszaszederkény, 1970–1991 Leninváros) on linn Ungaris Borsod-Abaúj-Zempléni komitaadis, Tiszaújvárosi kreisi keskus. Asub Tisza jõe ääres Miskolcist 35 km kagu pool. 22. aprillil 1970 nimetati linn Lenini 100. sünniaastapäeva puhul Leninvárosiks (Lenini linnaks). Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. Ametlik koduleht
Albaania linnad

Albaania suuremad linnad (albaania keeles qytet) on Tirana (243 000 elanikku), Durrës (79 000), Shkodër (76 000), Vlorë (68 000) ja Elbasan (65 000). Nendes elab kokku umbes 16% Albaania elanikest. Linnad asuvad peamiselt rannikuäärsetel tasandikel. Linnade arhitektuur on enamasti türgipärane. Linnarahvastiku osakaal on 42% (1995). Tirana on ülekaalukalt Albaania suurim linn ja majanduskeskus. Suuruselt teine Durrës on tähtis sadamalinn. 2009. aastal moderniseeriti Euroopa Liidu rahalisel toel oluliselt linnade aadressisüsteemi, mis hakkas põhinema digitaalse kaardi järgi koostatud andmebaasil. Uus süsteem mängib olulist rolli avalike teenuste kättesaadavuse parandamises. Uuendus hõlmas ka tänavasiltide paigaldamist. Albaania linnade loend "Albania launches address system database, starts installing street signs with EU, OSCE Presence assistance" osce.org, 10. detsember 2009
Šaľa

Šaľa (ungari Vágsellye, saksa Schelle) on linn Slovakkias Nitra maakonnas, Šaľa ringkonna halduskeskus. 18% linna elanikest on ungarlased. Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku http://www.sala.sk/
Kobilje vald

Kobilje vald (ungari Kebeleszentmárton) on vald Sloveenia idaosas, Ungari piiri ääres. Vald hõlmab vaid ühe küla, Kobilje. Koibljet on kirjalikult esmamainitud 1208. aastal kujul Kebele, 1627. aastal hävitasid küla türklased. 1910. aastal oli küla 1109 elanikust 95% ungarlasi. 2002. aastal elas külas vaid 11 ungarlast.  Kobilje vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis http://www.kobilje.si/
Spitak

Spitak on linn Armeenia põhjaosas Lori maakonnas. Linn sai tugevasti kannatada 1988. aasta maavärinas. Dictionary of settlements of Armenia  Spitak – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Aspindza

Aspindza (gruusia ასპინძა) on alev Gruusias Samtshe-Džavahhethi piirkonnas, Aspindza rajooni keskus. Asub Kura jõe ääres. 2014. aastal oli Aspindza elanike arv 2793. "მოსახლეობის საყოველთაო აღწერა 2014". საქართველოს სტატისტიკის ეროვნული სამსახური. November 2014. Vaadatud 26. juuli 2016.
Qara Qarayev

Qara Əbülfəz oğlu Qarayev (5. veebruar 1918 Bakuu – 11. veebruar 1982 Bakuu) oli aserbaidžaani helilooja. Qarayev kirjutas üle 100 muusikateose, nende seas ballette, oopereid, sümfooniaid ja kammerteoseid. http://www.imdb.com/name/nm0439034/
Arbanasi

Arbanasi on küla Bulgaarias Veliko Tǎrnovo piirkonnas. Asub 4 km kaugusel Veliko Tarnovo linnast. Küla on tuntud rikka ajaloo ja paljude ajaloomälestiste poolest. https://www.grao.bg/tna/t41nm-15-03-2024_2.txt
Smólikas

Smólikas (uuskreeka Σμόλικας) on mägi Kreekas, Píndose kõrgeim tipp. Selle kõrgus on 2637 meetrit ja on seega Olümposes asuva Mýtikase järel Kreeka kõrguselt teine mägi.  Smólikas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Perućica

Perućica (serbia Перућица) on üks viimaseid ürgmetsi Euroopas. See asub Bosnias ja Hertsegoviinas Montenegro piiri lähedal. See on osa Sutjeska rahvuspargist. Seal asub kõrgeim mõõdetud harilik kuusk kõrgusega 63 meetrit.
2006. aasta San Marino grand prix

2006. aasta Vormel 1 etapp San Marino Grand Prix toimus 23. aprillil Imolas. Põhivõistlusel alustas esikohalt seitsmekordne maailmameister Michael Schumacher, kellele see oli karjääri 66. kvalifikatsioonivõistluse võit. Kvalifikatsioonivõistluse teise aja sõitis välja Jenson Button ja kolmanda Rubens Barrichello. Maailma karikasarja liider Fernando Alonso startis viiendalt positsioonilt. Sõidu katkestasid: Christian Klien, Red Bull Yūji Ide, Super Aguri Jarno Trulli, Toyota Christijan Albers, Midland David Coulthard, Red Bull Takuma Sato, Super Aguri
Hradec nad Moravicí

Hradec nad Moravicí (saksa keeles Grätz) on linn Tšehhis Morava-Sileesia maakonnas Opava ringkonnas. 1910. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hradec nad Moravicís 329 elanikku, kellest 169 (53,8%) oli saksa emakeelega ja 144 (45,9%) tšehhi emakeelega. Hradec nad Moravicí vanalinn koos lossikompleksiga on alates 1. septembrist 2003 ajalooline linnakaitseala. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Hradec nad Moravicí Národní památkový ústav. Vaadatud 22. juuni 2024
Emil Jellinek

Emil Jellinek (6. aprill 1853 – 21. jaanuar 1918) oli Austria ettevõtja ja diplomaat, kes lõi 1902. aastal Mercedese kaubamärgi oma tütre nime järgi. Ta oli ka esimese kaasaegse auto Mercedes 35 hp tellija. 2. aprillil 1900 tellis Jellinek Daimler Motoren Gesellschaftilt endale 550 000 kuldmarga eest 36 võidusõiduautot, mille ta nimetas Mercedeseks oma tütre järgi. 1901. aastal saatis ta kuus autot Pau Grand Prixle, kus autod aga ebaõnnestusid. Kuid märtsis toimunud Nice-La Turbie mäkketõususõidul olid autod vägagi edukad - juhtisid kogu võistluse aja, saavutasid keskmise kiiruse 51.4 km/h, mis oli 20 km/h kiireim senisest rekordist, ja tippkiiruse 86 km/h. Autod olid nii edukad, et Prantsuse autoklubi president Paul Meyan märkis: "Me oleme jõudnud Mercedese-ajastusse." Autod hakkasid Mercedese nime kandma 23. juunil 1902, ametlikult registreeriti Mercedes kaubamärgina 26. septembril 1902.
Belasitsa

Belasitsa (makedoonia ja bulgaaria keeles Беласица; kreeka keeles Μπέλλες) on mäeahelik Kreekas, Põhja-Makedoonias ja Bulgaarias. Mäeahelik on umbes 60 km pikk ja 7 kuni 9 km lai ning asub Dojrani järvest kirdes. Belasitsa kõrgeim mäetipp on Radomir (Kalabak) kõrgusega 2029 m. Mujal on ahelik 300 kuni 1900 m kõrgusel merepinnast. Kolme riigi piirid kohtuvad Tumba mäetipul. Piirkonna kliimale avaldab tugevat mõju Vahemeri.  Belasitsa – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Marhanets

Marhanets (ukraina keeles Марганець) on linn Ukrainas Dnipropetrovski oblastis. Asub Kahhovka veehoidla paremal kaldal. Linn loodi 1938. aastal mitme töölisasula liitmise teel.
Saiga

Saiga (Saiga tatarica) on kriitilises seisundis antiloobiliik, mille algne levila hõlmas Euraasia stepialasid Karpaatidest ja Kaukasusest Mongooliani. Tänapäeval on säilinud vaid üks alamliik (S. t. tatarica) Venemaal Kalmõkkias ja Kasahstanis kolmes piirkonnas. Kuigi aastatuhande alguseks oli saigade populatsioon vähenenud 20 000 isendile, siis pärast 2009. aastal kehtestatud küttimiskeeldu hakkas see saigade arvukus Kasahstanis väga jõudsalt suurenema. Aastaks 2015 oli saigasid seal hinnanguliselt kuni pool miljonit isendit, kellest ligikaudu 200 000 hukkus nasaalbakteriepideemia tõttu, mille põhjustas erakordselt soe ja niiske aasta. Järele jäänud 200–300 tuhandest isendist sai vaid seitsme aastaga 2022. aasta loenduse hinnangul 1,3 miljoni isendi suurune asurkond. Aastal 2023 räägivad Kasahstani keskkonnaspetsialistid, et tõenäoliselt on loomi juba mitu miljonit ning nad põhjustavad suurt kahju põllumajandussektorile ja loomapidajatele. Nende antiloopide arvukuse piiramise moratoorium kehtib kuni 2024. aastani, kuid Kasahstani ökoloogiaministri Zulfia Suleimanova sõnul on probleem mastaapne, ning juba 2023. aastal algab põhjalik teaduslik uurimistöö, kuidas nende loomade arvukust oleks kõige otstarbekam piirata. IUCN SSC Antelope Specialist Group (2018). Saiga tatarica. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2018. "Rare saiga antelope population now over a million in Kazakhstan". phys.org (inglise). Vaadatud 13. juunil 2023. "В Казахстане растет численность сайгаков - el.kz". el.kz (vene). 11. jaanuar 2023. Vaadatud 13. juunil 2023.
Kaş

Kaş on linn Türgis Antalya provintsis. Linn asus Lüükias ja selle lüükiakeelne nimi oli Habesos.  Kaş – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht
Dečani klooster

Dečani klooster (albaania keeles Manastiri i Deçanit; serbia keeles Манастир Високи Дечани) on suur õigeusu klooster Kosovos, 12 km Peći linnast lõuna pool. Selle peakirik on Balkani suurim keskaegne kirik. Ehitis on Serbia Bütsantsi arhitektuuri väljapaistev näide, ehitatud Raška koolkonna stiilis; kirikus on hästi säilinud Bütsantsi freskod. Aastast 2004 on klooster UNESCO maailmapärandi objekti Kosova keskaegsed mälestusmärgid koosseisus UNESCO maailmapärandi nimistus. UNESCO maailmapärand Serbias. UNESCO maailmapärandi koduleht. Inglise keeles (vaadatud 14. mail 2019)
Pančevo

Pančevo on linn Serbias Vojvodinas Lõuna-Banati ringkonnas, samanimelise valla keskus. Asub Temesi Doonausse suubumiskoha läheduses. Pančevo koduleht
Ğäziz Älmöxämmädev

Ğäziz Älmöxämmädev (baškiiri: Ғәзиз Сәлих улы Әлмөхәмәтов, tatari Газиз Салих улы Әлмөхәммәдев; vene: Гази́з Сали́хович Альмухаме́дов; 1895–1938) oli baškiiri rahvusest laulja ja helilooja, kes tegutses peamiselt Kaasanis ja Ufas. 1929. aastal pälvis ta esimese lauljana Baškiiri ANSV rahvakunstniku nimetuse. Ta vangistati 1937 ja suri 1938. Älmöxämmädev rehabiliteeriti 1957. aastal.
Covasna

Covasna (ungari Kovászna) on linn Rumeenias Transilvaanias Covasna maakonnas. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Covasna elanikest ungarlasi 62,82%, rumeenlasi 31,17% ja mustlasi 3,16%. Rahvus oli teadmata 2,65%-l elanikest. Linn on tuntud kui 1000 allika linn seal asuvate mineraalveeallikate tõttu. Pápa, Ungari Nagykanizsa, Ungari Gyula, Ungari Balatonfüred, Ungari Csenger, Ungari Călărași, Moldova http://www.primariacovasna.ro/
Fundamento de Esperanto

"Fundamento de Esperanto" ("Esperanto alused") on L. L. Zamenhofi kevadel 1905 ilmunud raamat, millest tehti 9. augustil 1905 esperanto keele ametlik allikas Boulogne'i deklaratsiooni neljandas artiklis esimesel Esperanto maailmakongressil Boulogne-sur-Meris Prantsusmaal. Raamatut peetakse esperanto ülimaks autoriteediks ja seda pole hiljem muudetud. Sellele on hiljem tehtud ametlikke lisandusi, mida on kokku üheksa (neist viimane märtsis 2007). Raamat koosneb neljast osast. Grammatika ja sõnaraamatu osa on kirjutatud prantsuse, inglise, saksa, vene ja poola keeles.
Dolgaanid

Dolgaanid on turgi rahvas, mis asustab Krasnojarski krai põhjaosa. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Venemaal dolgaane 7885. Neist 5517 elas Taimõri autonoomses ringkonnas. Dolgaanid räägivad dolgaani keelt, mida peetakse sageli jakuudi keele murdeks.
Marmaatia

Marmaatia (ungari Máramaros, rumeenia Maramureș, ukraina Мармарощина, russiini Мараморош, saksa Maramuresch või Marmatien, ladina Marmatia, türgi Marmaroş) on ajalooline piirkond Euroopas Ukraina edela- ja Rumeenia loodeosas. Marmaatia ala on kuulunud Ungari kuningriigi alla. Pärast Mohácsi lahingut 1526. aastal langes ala Osmanite riigi erinevate osade ja Transilvaania vürstkonna alla. Pärast Osmanite riigi tagasilöömist Viini all on Marmaatia ala 17. sajandi lõpust alates olnud Habsburgide valitsemise all oleva Ungari osa. 1867. aastal sai see Ungari kuningriigi osaks. 1918. aastal okupeeris Rumeenia kuningriik Marmaatia lõunaosa ning Trianoni rahuga 1920. aastal sai see Rumeenia osaks. Põhjaosa määrati Tšehhoslovakkiale ning see moodustas idaosa (tšehhi ja slovaki Podkarpatská Rus). 1938. aastal sai see ala Tšehhoslovakkia koosseisus autonoomia (ukraina Карпатська Україна). Kui 14. märtsil 1939 tekkis iseseisev Slovakkia, kuulutati ka Karpaatia-Ukraina iseseisvaks. Järgnevate päevade sõjas okupeeris Ungari kogu Karpaatia-Ukraina, sealhulgas siis ka Marmaatia põhjaosa ning annekteeris selle. Teise maailmasõja aegsete Balkani riikide piiride ümberkorraldamisega anti ka Marmaatia lõunaosa Teise Viini arbitraažiga 1940. aastal Ungarile ning seega oli terve Marmaatia uuesti Ungari all. 1944. aastal vallutasid Nõukogude Liidu väed Marmaatia. Esialgu anti põhjaosa Tšehhoslovakkiale tagasi, kuid juba 1944. aasta lõpul annekteeris Nõukogude Liit selle. Nõukogude-poolse surve avaldamisega Tšehhoslovakkiale vormistati 29. juunil 1945 ala üleminek Nõukogude Liidule. Lõunaosa anti Pariisi konverentsi otsustega ametlikult 1947. aastal uuesti Rumeeniale. Ajalooliselt on Marmaatia keskus olnud Sighetu Marmației (ungari Máramarossziget) linn. Marmaatia on küll olnud Transilvaania valitsemise all, kuid see pole kunagi kuulunud Transilvaaniasse, ehkki mõnikord ekslikult liigitatakse Marmaatia sinna. Marmaatia lõunaala moodustab tänapäeval Rumeenias umbes idapoolse osa Maramureși maakonnast. Suurim linn on Sighetu Marmației. Tänapäeva Rumeenias loetakse Marmaatia mõnikord Transilvaania regiooni alla. Marmaatia põhjaala moodustab tänapäeval Ukrainas umbes Taga-Karpaatia oblasti idapoolse osa. Suurim linn on Hust (ungari Huszt).
Bardača

Bardača (serbia Језеро Бардача) on järv ja soostik Bosnias ja Hertsegoviinas Serblaste Vabariigis. Asub riigi põhjapiiril Banja Lukast 30 km kaugusel. Järve pikkus on 5,5 km, laius 1,7 km ja maksimaalne sügavus 2,5 m. Järv ja soostik kuuluvad loodusparki. Bardača on Ramsari märgala.
Kaidi Kivioja

Kaidi Kivioja (sündinud 23. veebruaril 1993 Rakveres) on eesti triatleet. Ta esindas Eestit 2016. aasta suveolümpiamängudel ning saavutas triatlonis 44. koha. Elulugu ESBL-is
Koúklia

Koúklia (kreeka keeles Κούκλια, türgi keeles Kukla) on küla Küprosel Küprose saare edelaosas Paphose ringkonnas. Enne 1974. aastat oli Koúklia segaküla, kus elasid nii kreeklased kui ka türklased. 1974. aastal põgenesid türklased saare põhjaossa. ΤΑΞΙΝΟΜΗΣΗ ΓΙΑ ΤΟΝ ΒΑΘΜΟ ΑΣΤΙΚΟΠΟΙΗΣΗΣ ΣΤΗΝ ΚΥΠΡΟ, vaadatud 13.01.2018. CLASSIFICATION FOR THE DEGREE OF URBANISATION IN CYPRUS, vaadatud 13.01.2018.
Mala Rijeka viadukt

Mala Rijeka viadukt on 498,8 meetri pikkune sild Belgradi–Bari raudteel Montenegros. Viadukt asub 198 meetri kõrgusel oru põhjast mõõdetuna ning toetub 137,5 meetri kõrgustele sammastele. See on Euroopa kõrgeim raudteesild.
Slavamir Adamovitš

Slavamir Genrõhhavitš Adamovitš (valgevene keeles Славамір Генрыхавіч Адамовіч; sündinud 8. märtsil 1962 Unežma külas Arhangelski oblastis) on valgevene luuletaja ja ühiskonnategelane. Ta sündis Unežma külas Onega rajoonis Arhangelski oblastis. Kui ta oli väike, asusid ta vanemad ümber Budslavisse Mjadzeli rajooni Minski oblastisse. Budsłaŭs lõpetas ta aastal 1977 põhikooli ja aastal 1979 Sviris 17. kutsekooli. Seejärel töötas ta Kasahhi NSV-s ja Budsłaŭs. Aastatel 1980–1982 viibis ta ajateenistuses Nõukogude armees. Pärast ajateenistust töötas ta raudteel ja Kirovi-nimelises tööpingitehases Minskis. Aastal 1992 lõpetas ta Valgevene Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna. Aastatel 1991–1995 töötas ta ajalehes Настаўніцкая газета ('õpetajate leht'). Ta on aastast 1999 Valgevene Kirjanike Liidu liige. Ta oli aastal 1993 partei BNF asutajaliige, aastal 1994 lõi ta paremradikaalse grupi "Parempoolne revanš". Samuti kuulus ta Õllesõprade Parteisse. 4. aprillist 1996 kuni 7. veebruarini 1997 oli ta vahi all, kuna novembris 1995 kirjutas ta luuletuse "Убей президента" ('tapa president'). Teda süüdistati üleskutsetes riigikukutamisele, poliitilise süsteemi muutmisele, ebaseaduslikule piiriületamisele ja külmrelva ebaseaduslikuks kandmiseks. Aastal 1997 opositsiooni tänavamiitingute ajal õmbles ta endal suu avalikult kinni. Aastal 2000 emigreerus ta USA-sse ja töötas seal ehitajana. Aastal 2003 emigreerus ta Norrasse, kus palus poliitilist varjupaika (ta elas Bodøs). Mais 2009 andis ta dokumendid Rootsi Valgevene saatkonda, et saada dokumente tagasipöördumiseks Valgevenesse. Juulis 2009 oli ta tagasi Valgevenes. «Кальварыйскія клёны» (Минск, 1990) «Зямля Ханаан» (Полоцк, 1993) «Зваротныя правакацыі» (Полоцк, 1994) «Каханне пад акупацыяй» (Минск, 1996) «Спіраль Бруна» (Минск, 1997) «Плавільшчыкі расы» (Вильнюс, 1999) «Турэмны дзёньнік» (Минск, 2001) Intervjuu ajakirjale Наша Ніва (valgevene keeles) 21. juuli 2009
Eugène Aisberg

Eugène Aisberg (10. september 1905 Odessa – 4. oktoober 1980 Pariis) oli ukraina päritolu prantsuse esperantist. Lisaks oli ta aimekirjanik. Eesti keeles on temalt ilmunud elektroonikaalane sari "...see on imelihtne". Ta sündis 1905. aastal Odessas. Aastal 1919 õppis ta selgeks esperanto. Aastal 1925 asutas ta koos Pierre Corret'ga esperantokeelse raadiotehnikaajakirja Internacia Radio-Revuo, kus ta avaldas oma populaarsed raadiotehnikaartiklid. Need raamatud (mis eesti keeles ilmusid pealkirjaga "...see on imelihtne") on avaldatud 20 keeles. Ta oli üks rahvusvahelise elektrooniline perioodika kirjastajate organisatsiooni UIPRE (Union International de la Presse Electronique) asutajaid. Ülemaailmse Esperanto Assotsiatsiooni auliige Nüüd ma tean!: mida algaja raadiost peab teadma. Tallinnas: Ringraadio, 1932. Raadio?...See on imelihtne!: [algajaile ja raadiotehnikutele]. Tallinn: Valgus, 1969. Televisioon?...See on imelihtne! Tallinn: Valgus, 1970. Transistor?...See on imelihtne!: [algajatele tehnikahuvilistele: tõlge prantsuse keelest]. Tallinn: Valgus, 1971. Värvustelevisioon?...See on peaaegu lihtne! (koos J.-P. Douryga): [prantsuse keelest tõlkinud H. Pedusaar; kaane kujundanud E. Tali]. Tallinn: Valgus, 1972.
Roosikrantsi 3

Maja Tallinnas Roosikrantsi 3 on elamu Tallinna Kesklinna linnaosas Roosikrantsi tänaval. Maja kuulub korp! Sakalale ja seal tegutseb korp! Sakala Tallinna osakond. Hoone on ehitatud 1878. aastal, arhidekt Rudolf von Knüpffer ja on tunnistatud kultuurimälestiseks. Kultuurimälestiste riiklik register (vaadatud 1. juunil 2016) Roosikrantsi 3 kultuurimälestiste riiklikus registris
Tallinna Pelgulinna Rahvamaja

Tallinna Pelgulinna Rahvamaja oli kuni 2020. aastani Tallinna Kultuuriameti hallatav asutus Põhja-Tallinna linnaosas Tallinnas aadressil Telliskivi 56. Rahvamaja asutati aastal 1948, see asus aadressil Niine 11 ja kandis Kalinini Rajooni Kultuurimaja nime. 1957. aastal kolis see Telliskivi tänava asukohta. 1990. aastal nimetati kultuurimaja ümber Pelgulinna Rahvamajaks. 2020. aastast tegutseb rahvamaja hoones Tallinna Rahvaülikooli Pelgulinna maja. 1931. aastal omandas Seitsmenda Päeva Adventistide Koguduste Eesti Liit aadressil Telliskivi 56 maa suurusega 1009,35 m² ja ehitas sinna palvela. 1940. aasta lõpus palvela natsionaliseeriti. Tallinna Linna TSN otsusega nr 72 14.02.1950 anti endise palvela hoone Tallinna Keskraamatukogule. 1957. aastal kolis Kalinini Rajooni Kultuurimaja Telliskivi 56 asuvasse hoonesse ja jätkas seal tegevust. Rahvamaja nimetati 1990. aastal ümber. Vabariigi Valitsus otsustas oma korraldusega nr 497k 19. maist 1995 Tallinnas aadressil Telliskivi 56 asuvat õigusvastaselt võõrandatud vara õigusjärgsele omanikule mitte tagastada. 1996. aastal otsustas ka Riigikohus lugeda Telliskivi 56 hoone tagastamisele mittekuuluvaks. "Pelgulinna Rahvamaja: Rahvamajast". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. aprill 2016. Vaadatud 1. juunil 2016. Tallinna Pelgulinna Rahvamaja põhimäärus Riigi Teataja IV, 25.06.2013, 10 Pelgulinna Rahvamaja koduleht