laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Priit Põhjala

Priit Põhjala (sündinud 22. septembril 1982 Tallinnas) on eesti semiootik, kirjastaja ja toimetaja. Tema põhilised uurimisvaldkonnad on keele- ja reklaamisemiootika.[viide?] Ta on lõpetanud 2001. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi ja 2005. aastal Tartu Ülikooli semiootika ja kulturoloogia erialal. 2008. aastal kaitses magistritöö keelemärgi arbitraarsuse kohta. Aastatel 2008–2013 õppis Tartu Ülikoolis semiootika ja kulturoloogia doktorantuuris.[viide?] Priit Põhjala töötab kirjastuses Tänapäev. Ta on Õpetajate Lehe keeleteemalise arvamusveeru "Keelekaste" ning uudis- ja unarsõnu tutvustava veeru "Sõnal sabast" autor. Aastatel 2015-2016 üks Vikerraadio keelesaate "Keelesäuts" autoreist. "Militaarsed miniatuurid" (Tammerraamat, 2014) "Mu vanaisa on murdvaras!" (Tänapäev, 2016, illustreerinud Hillar Mets) "Onu Mati, loomaarst" (Tänapäev, 2018, illustreerinud Anni Mäger) "Doktor Tindipleki töötuba" (Kultuurileht, 2024, illustreerinud Ulla Saar) "Keelekaste. Artikleid keelest ja kirjandusest" (Kultuurileht, 2020) "Oma ja võõras loomulik keel", "Hortus Semioticus", 1/2006 "Loomulik keel kui primaarne modelleeriv süsteem. Ühe mõiste elulugu", Acta Semiotica Estica, 5/2008 "Slängikeskne sissevaade sõdurite subkultuuri", Nimetamise strateegiatest eesti kultuuris, 2008 "Arutlus keelemärgi arbitraarsuse üle", Akadeemia, 11/2009 "Kriisi ja selle lahenduste presentatsioon reklaamides", Hortus Semioticus, 5/2010 "Kahest vastandlikust sõnade grupist reklaamileksikas", Acta Semiotica Estica, 7/2010 "Kolm Saussure'i", Keel ja Kirjandus, 2/2011 Mari Klein, "Sõjaväest läbi kogemuse ja huumori", Õpetajate Leht, 17. oktoober 2014 Jaan Martinson, "Milleks põrgu, kui on olemas armee", Postimees, 25. oktoober 2014 Marvel Riik, "Kuulipilduri miniatuurid tabavad märklauda", Sirp, 9. jaanuar 2015 Peeter Helme, "Eesti proosa 2014. Ambitsioonikast andetusest ambitsioonitu andekuseni", Looming, 3/2015 Jaanika Palm, "Kuu raamat", Eesti Lastekirjanduse Keskus, juuni 2016 Rein Veidemann, "Priit Põhjala keelekultuuriline vestmik", Õpetajate Leht, 13. märts 2020 2009 Eesti Semiootika Seltsi aastaauhind "Semiootiline jälg" 2009 Ajakirja Akadeemia aastapreemia 2014 Ajakirja Looming aastapreemia 2015 Õpetajate Lehe laureaat 2018 Nukitsa konkurss, 3. koht kirjanike kategoorias ("Mu vanaisa on murdvaras!") 2014 Betti Alveri kirjandusauhinna nominent 2016 Eesti Kultuurkapitali lastekirjanduse aastapreemia nominent 2018 Eesti Kultuurkapitali lastekirjanduse aastapreemia nominent 2019 Tartu lastekirjanduse auhinna (Lapsepõlve auhinna) nominent Priit Põhjala Eesti Teadusinfosüsteemis Priit Põhjala Eesti Lastekirjanduse Keskuse kodulehel
Nikolai sõjaväekirik-maneež

Nikolai sõjaväekirik-maneež rajati Narva linnuse lääne-eeshoovi 1860. aastatel. Hoonet kasutas kodukirikuna Narva ja Jaanilinna linnuses paiknev 92. Petšora jalaväepolk, mis oli formeeritud 1863. aastal ning paiknes esialgu Jamburgis, seejärel viidi üle Narvasse ning siis rajati ka kirik. Hoone oli puidust ning selle kellatorn paiknes ebaharilikult nelitisest kirdes. Hoonet kasutati peamiselt maneežina, kuid pühapäeviti ja pühiti korrastati ning muudeti ajutise ikonostaasiga kirikuks. Eesti Vabariigi esimesel perioodil kasutas Hermanni linnust sõjavägi. Kirik lõpetas 1920. aastal oma tegevuse ning kirikuvara anti üle Ivironi Jumalaema kloostrile (ehitatud 1913–1934) Jaanilinnas. Hoonet kasutati sõjaväelaste võimlana. Kellatorn lammutati 1931. aastal. Hoone põles teise maailmasõja ajal 1944. aastal.
Makassari väin

Makassari väin on väin, mis ühendab Sulawesi ja Jaava merd ning eraldab Sulawesi ja Kalimantani saart. Makassari väina põhjapiiriks on joon, mis ühendab Kalimantanil olevat Mangkalihati neeme (1°20' N, 118°57' E) Sulawesi saare loodepoolseima neemega (1°20' N, 120°52' E). Väina lõunapiir kulgeb Sulawesi kagutipust (5°37' S, 119°27' E) Tanakeke saarekese lõunatippu, sealt Lauti saare lõunatippu (4°6' S, 116°06' E), edasi mööda Lauti läänerannikut ja mööda Lauti väina lõunaserva Kalimantanile (3°37' S, 115°57' E). Väina pikkus on umbes 730 kilomeetrit, laius 90–370 km. Sügavus on põhjaosas üle 2400 meetri, lõunaosas umbes 600 meetrit. Väina rannad kuuluvad kõikjal Indoneesiale. Umbes väina keskjoont mööda kulgeb Ida-Kalimantani provintsi piir. Sellest ida poole jääv osa jaguneb Kesk-, Lääne- ja Lõuna-Sulawesi provintsi vahel. Suurim saar väinas on Lauti saar. Väiksemaid saari on veelgi, näiteks samuti Ida-Kalimantanis olevad Balabalangani saared. Väina suurimad lahed on Adangi ja Sangkulirangi laht Ida-Kalimantani provintsis ning Mandare laht Lääne- ja Lõuna-Sulawesi piiril. Makassari väina suubuvad Ida-Kalimantani suurim jõgi Mabakam ning Sulawesi suurim jõgi Karama, mis voolab Kesk- ja Lääne-Sulawesi provintsi piiril. Väina rannad on Sulawesil mägised. Lõuna-Sulawesi kõrgeimad tipud, 3445 m kõrgune Rantemario ja 2871 m kõrgune Lompobatang asuvad väina ääres. Lääne-Sulawesi kõrgeim tipp on 3074 m kõrgune Gandadiwata. Kesk-Sulawesi kõrgeimatest tippudest asuvad Makassari väina lähedal 2525 m kõrgune Sojol ja 2480 m kõrgune Lompopana. Kalimantani kaldad on madalamad ja harilikult lauskjad. Pisut sisemaale jäävad Meratuse ahelik, mille kõrgeimad tipud on 1892 m kõrgune Besar ja 1233 m kõrgune Lumut, ning Sambaliungi ahelik, mille kõrgeim tipp on 1390 m kõrgune Nyapa. Väina ääres on palju suuri linnu. Lõuna-Sulawesi keskus Makassar on koguni miljonilinn. Suurtest linnadest asuvad väina ääres veel Parepare ja Sungguminahasa Lõuna-Sulawesi provintsis, Lääne-Sulawesi provintsi keskus Mamuju, Kesk-Sulawesi provintsi keskus Palu ning Bontang ja Balikpapan Ida-Kalimantani provintsis. Ka Ida-Kalimantani suurim linn ja halduskeskus Samarinda ei jää Makassari väinast kaugele. Väina läbib Wallace'i joon, mis eraldab Aasia taimestikku ja loomastikku Austraalia omast. 4. veebruaril 1942 toimus väinas Makassari lahing, milles Jaapani lennuvägi tekitas suurt kahju USA ja Hollandi sõjalaevadele. Makassari väina kasutavad need ookeanilaevad, mis on nii suured, et ei tohi sõita läbi Malaka väina. Suur maailma atlas, lk 92-93.
Konrad von Vietinghoff

Konrad von Vietinghoff (ka Vitinghoff, Vitinghof; surnud 14. veebruaril 1413) oli Liivi ordu maameister aastatel 1401–1413. Vietinghoffi vanemaid pole teada, kuid ta pärines tõenäoliselt Vitinghofi linnusest Esseni lähedalt. Tema suguvõsa kuulus Vestfaali mõjukaimate hulka, pärines see aga ilmselt Kölni peapiiskopi ministeriaalide seast. Mitmed tema sugulased olid nii Saksa kui ka Liivi ordus, lisaks temale oli ka Arnold von Vietinghoff olnud Liivi ordumeistriks. 1387. aastal oli ta komtuuriks Aizkraukles, 1396 aga Viljandis. Pärast Wennemar von Brüggenei surma valiti ta uueks ordumeistriks. 21. oktoobril kinnitas Vietinghoffi meistristaatuse ka kõrgmeister Konrad von Jungingen. Vietinghoff ajas aga kõrgmeistrist suhteliselt sõltumatut poliitikat ega osalenud Ulrich von Jungingeni sõjas Poola ja Leedu vastu. Pärast Grünwaldi lahingut saatis ta Preisimaale siiski abiväe, mis osales otsustaval määral maa poolakatelt tagasivallutamises. Vietinghoff soosis tugevalt vestfaallasi ja nõnda tekkisid maiskondade konflikti alged just tema valitsusajal. Vietinghoff Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 904 (lk 670–671). Bergmann, Gustav (1776). Geschichte von Livland, nach bossuetischer Art entworfen. Leipzig: Im Schwickertschen Verlage. Lk lk. 24.
Konrad von Vietinghoff (Pärnu komtuur)

Konrad von Vietinghoff (ka Vitinghoff, Vitinghof; sündinud 15. sajandi esimesel poolel Keavas, surnud 1507 Pärnus) oli Liivi ordu liige, Pärnu komtuur aastatel 1457–1471 ja 1472. Konradi (Cordi) vanaisa oli Diedrich Vytink (mainitud allikates 1388, 1410, 1426) oli Vietinghoffide suguvõsa Harjumaa liini esisa ja Liivimaa ordu vasall, maanõukogu maanõunik, rüütel Harjumaal, Keava mõisnik, isa oli Arnd von Vietinghoff ja ema perekonnanimi Meckes. Vend Arndt von Vietinghoff (mainitud allikates 1460, 1488) oli Järvakandi mõisa, Järvakandi vasallilinnuse, Kehtna, Ohekatku mõisnik ja vend rüütel Jürgen von Vietinghoff (mainitud allikates 1469, 1514) oli Raikküla, Tagavere, Rapla mõisnik. Ta kuulus ühte Vestfaali mõjukaimasse suguvõsasse, mille liikmed olid varem nii Liivi kui ka Saksa ordus edukalt karjääri teinud. Tema nimekaim oli 15. sajandi alguses olnud koguni Liivi ordu maameister. Pool sajandit hiljem tegutsenud Konrad von Vietinghoff o huvitav aga seetõttu, et ta sündis Keavas, kus ta isa orduvasalliks oli. 1451. aastal oli Vietinghoff tõenäoliselt Dünaburgi komtuuriks, 1453. aastal sai ta samasse ametisse Aizkraukles. 1457. aastal sai ta Pärnu komtuuri ametikohale, kelleks ta oli järgmised 14 aastat. Sellele järgnes umbes aastane ametiaeg Lihula komtuurina, siis nimetati ta veel aastaks Pärnu komtuuriks. 1474. aastal täitis ta taas Lihula komtuuri kohuseid, kuid 1477. aastal saadeti ta tõenäoliselt lõplikult erru, ühtlasi likvideeriti ka Lihula komtuurkond. Võimalik, et Vietinghoffi karjääri katkemine 1471. aastal oli seotud ka võimuvõitlusega Liivi ordus, mille käigus ordumeister Johann Wolthus von Herse vangistati, Vietinghoff võis kuuluda tema toetajate leeri. 1480. ja 1488. aastal mainiti Vietinghoffi endise Lihula ja Pärnu komtuurina, ta elas aga Pärnus, kus ta 1507. aastal ilmselt küllaltki kõrges eas ka suri. Kurt Witinghoffi/Konrad von Vietinghoff mälestuskivi asus 1931. aastal teostatud muinsusuurimistööde ajal Pärnu Nikolai kirikus. Vietinghoff Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, 1931, seite 523 Mida jutustavad hauad? Viimaseid leide Nikolai kirikus, Pärnu Päevaleht : ühiskondlik-poliitiline ajaleht, 27 november 1931, lk 1 Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 905 (lk 671–672).
Dietrich Torck

Dietrich Torck (surnud pärast 17. augustit 1415) oli Liivi ordu maameister aastatel 1413–1415. Dietrichi vanemad olid arvatavasti Ghys Torck ja Grete von Sümmern. Tema suguvõsa pärines Münsteri kandist ja oli üks Vestfaali mõjukamaid. 1408. aastal sai Torckist Viljandi komtuur ja 1410. aastal asendas ta mõnda aega haigestunud ordumeistrit Konrad von Vietinghoffi. Viimase surma järel valiti ta märtsis 1413 ordumeistriks, kõrgmeister kinnitas ta aprillis ning maikuus asus ta ametikohuseid täitma. Seda sai ta teha aga vaid natuke üle kahe aasta, sest juba 1415. aasta hilissuvel ta suri. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 905 (lk 671–672). Bergmann, Gustav (1776). Geschichte von Livland, nach bossuetischer Art entworfen. Leipzig: Im Schwickertschen Verlage. Lk lk. 25.
Teenus

Teenus on immateriaalne kaup, mille abil rahuldatakse inimeste vajadusi. Philip Kotleri definitsioon on, et teenus on tegevus või eelis, mida üks osapool võib teisele osutada. Teenusel pole esemelist vormi ja see ei saa olla kellegi omand. Teenust pole võimalik ladustada ega ette toota, seda saab üle anda vaid teenindaja ja ostja kontakti korral. Teenus ei pruugi oma vormi säilitada ja kui teenus kliendile ei sobi, võib olla tegemist individuaalse sobimatusega teenuse osutamise ajal. Teenused võivad olla suunatud kas isikule (notar, arst, kino) või objektile (parandustöökoda, reklaamiagentuur, valveteenus). Teenust võib osutada nii üksikisikule kui ka kollektiivile. Majanduses on kolm sektorit: primaarne (põllumajandus, metsandus, kalandus), sekundaarne (töötlev tööstus) ja tertsiaarne sektor (teenindusettevõtted). Avalik teenus Sotsiaalteenus Ökosüsteemi teenused Teenusedisain
Põlendikukivi

Põlendikukivi on rabakivist hiidrahn Harju maakonnas Viimsi vallas. Naissaarel olev suurim rändrahn. Kivi pikkus on 10,6 m, laius 7,4 m, kõrgus 7,0 m ja ümbermõõt 28,8 m. Rahn on kallutatud tahuka kujuline ja peaaegu maapinnal lasuv. Edela- ja loodekülg on tugevasti eenduvad kogu rahnu ulatuses, loode- ja kaguküljel aheneb rahn alusel. Rahn 6,5-7 m kõrge. Rahnul mõned kinnislõhed, üks neist kulgeb paralleelselt laega sellest 0,5 m madalamal. Krimmi sõja ajal süüdati saarel mets põlema. Rahn pragunes suurest kuumusest, sellest ajast ongi rahnu nimeks põlendikukivi. Naissaarel oli veel suurem rändrahn, kuid selle hävitasid pärast teist maailmasõda Nõukogude Liidu sõjaväelased, kes rajasid saarele meremiinide laod ja montaažitehase. Rahn on alates 1959. aastast üksikobjektina looduskaitse all ning jääb Naissaare looduspargi territooriumile. Eesti hiidrahnude loend Eesti rändrahnude loend Pirrus, Enn (2009). Eestimaa suured kivid. Tallinn: Teaduste Akadeemia kirjastus. "Naissaare Põlendikukivi". EELIS Infoleht. Vaadatud 28.12.2022. "Põlendiku kivi". Keskkonnaportaal. Vaadatud 28.12.2022. Põlendikukivi ürglooduse objektina Eesti looduse infosüsteemis Põlendikukivi keskkonnaportaalis
Majandustsükkel

Majandustsükliks nimetatakse majandusteaduses tegeliku kogutoodangu ehk tegeliku tasakaalu perioodilist kõikumist ümber potentsiaalse tootmismahu. Ühe majandustsükli jooksul läbib majandusaktiivsus tõusu- ja langusfaasi ja sama mustri kordumine tähistab uue tsükli algust. Ühte majandustsükli faasi võib nimetada ka konjunktuuriks. Majandustsüklite uurimisega tehti algust juba 18. sajandi lõpul ja 19. sajandi esimesel poolel, mil majandusteaduse klassikalise koolkonna esindajad pöörasid põhilist tähelepanu kapitalistliku majandussüsteemi võimele iseeneslikult saavutada nõudluse ja pakkumise tasakaal ning seda säilitada. Sellest perioodist teatakse ka Adam Smithi formuleeritud nähtamatu käe teooriat. Hiljem on majandusteadlased uurinud nii tsüklite kordumist ajas, nende kestust, tsüklite põhjusi, seda, milline peaks olema majanduspoliitika tsükli erinevais faasides jne. Majandustsüklite klassifikatsioonid on aja jooksul muutunud, kuna tsüklite uurimiseks kasutatavad meetodid ja uurimise eesmärgid muutuvad. Teoreetilises kirjanduses eristatakse majandustsükleid kõige sagedamini nende pikkuse ning neid esilekutsuvate algpõhjuste järgi. Lähtutakse näiteks sellest, kas antud riigi või piirkonna potentsiaalne majanduskasv tsükli jooksul muutub. Sellest lähtuvalt eristatakse lühi- ja pikaajalisi majandustsükleid. Pikaajaline majandustsükkel võib kesta kümneid aastaid ja lühiajalised tsüklid on seotud ajutise ja lühiajalise välis- ja/või sisemaise nõudluse muutumisega antud riigi toodangu järele. Lühiajalise majandustsükli läbimisel ei toimu sellist tootmissisendite ümberpaiknemist, lisandumist või vähenemist, mis põhjustaksid antud riigi või piirkonna potentsiaalse kasvutaseme muutumist. Korotayev, Andrey V., & Tsirel, Sergey V.(2010). A Spectral Analysis of World GDP Dynamics: Kondratiev Waves, Kuznets Swings, Juglar and Kitchin Cycles in Global Economic Development, and the 2008–2009 Economic Crisis. Structure and Dynamics. Vol.4. #1. P.3-57.
Malaka väin

Malaka väin on väin, mis ühendab Andamani merd Lõuna-Hiina merega ja eraldab Malaka poolsaart Sumatrast. Väina pikkus on umbes 930 kilomeetrit. Väina loodeosa on kuni 393 km laiune, kaguosa aga vaid umbes 38 km laiune. Sügavus on madalaimas kohas, väina kaguosas vaid 25 meetrit. Seetõttu ei mahu tanklaevad väina, vaid peavad Lomboki väina kaudu ringi minema. Malaka väinas tegutsevad mereröövlid. Piraatlust soodustavad tihe liiklus ning väikese meeskonnaga kaubalaevad. Ajalooliselt on Malaka väina läbinud ka Vürtsisaartelt Euroopasse liikunud kaubalaevad.
Johnson Toribiong

Johnson Toribiong (sündinud 22. juulil 1946) on Belau poliitik. Ta oli 15. jaanuarist 2009 kuni 17. jaanuarini 2013 Belau president. Ta sai Washingtoni ülikooli õigusteaduskonnas 1972 juristiks ja 1973 magistriks. Ta on olnud Belau suursaadik Taiwanil. 4. novembril 2008 toimunud valimistel valiti ta Belau presidendiks. Tema vastaskandidaat oli toonane asepresident Elias Camsek Chin. Hääled jagunesid Toribiongi kasuks 1629:1499. Johnson Toribiong Wins Palau Presidential Race
Kemijärvi (järv)

Kemijärvi on järv Soomes Lapimaa läänis Lapi maakonnas.
Laurent Nkunda

Laurent Nkunda (ka Laurent Nkundabatware või Laurent Nkunda Batware; sündinud 2. veebruaril 1967 Põhja-Kivus) on Kongo Demokraatlikus Vabariigis Põhja-Kivu provintsis tegutsevate tutsi mässuliste endine juht. Ta on endine Kongo DV armee kindral. Laurent Nkunda õppis Kisangani ülikoolis psühholoogiat ning töötas seejärel kooliõpetajana. Talle kuulub ka peamiselt piimakarja kasvatamisega tegelev farm Masisi piirkonnas veidi Gomast põhja pool. 1994. aasta Rwanda genotsiidi ajal toetas ta Rwandas tutside Isamaarinnet valitseva hutude valitsuse vastu. Esimeses Kongo sõjas aastatel 1997–1998 võitles Nkunda koos Laurent-Désiré Kabilaga Mobutu Sese Seko vastu. Teises Kongo sõjas aastatel 2000–2003 võitles ta koos tutsidega. Teda süüdistatakse sõjakuritegudes, sõjavangide väärkohtlemises ja vägivallas tsiviilisikute vastu, sealhulgas 160 inimese tapmises 2002. aastal Kisanganis. Sõja lõpus liitus Nkunda äsjamoodustatud Kongo DV üleminekuvalitsuse armeega ning aastal 2004 ülendati ta kindraliks. Peagi aga lahkus ta koos oma vägedega riigi teenistusest ning varjus Põhja-Kivu metsadesse, kuulutades ennast tutsi vähemuse kaitsjaks hutude rünnakute vastu. Aastal 2006 asutas ta vastupanuliikumise CNDP. Tema vägede kontrolli all on Masisi ja Rutshuru territoorium. Oktoobris 2008 alustasid Nkunda väed rünnakut Põhja-Kivu keskusele Gomale, sundides tuhandeid inimesi kodudest põgenema. Nkunda ähvardas vallutada pealinna Kinshasa, kui valitsus temaga läbirääkimisi ei alusta. 5. detsembril 2008 nõustus Kongo DV valitsus tutsidega läbi rääkima. Kõnelused algasid 8. detsembril Keenia pealinnas Nairobis. 5. jaanuaril 2009 teatasid CNDP ohvitserid, et on Laurent Nkunda rühmituse liidri kohalt kõrvaldanud. Nkunda ise eitas seda. 22. jaanuaril 2009 arreteerisid Rwanda võimud riiki sisenenud Nkunda. Teda peetakse vangistuses Gisenyis. Kaarel Kressa. Kongo karismaatiline sõjapealik – evangelistist mässuline Nkunda EPL, 8. november 2008
Graptoliitargilliit

Graptoliitargilliit (rahvapäraselt ka konnatahvel, vananenud nimetusena ka diktüoneemaargilliit, diktüoneemakilt ehk diktüoneema) on tumepruun orgaanikarikas argilliit ehk kõvastunud ja orgaanilise ainega segunenud savikivim. Sarnaselt kukersiidiga kuulub ka graptoliitargilliit põlevkivide hulka. Seda kivimit on nimetatud ka diktüoneemakildaks, mis on ebasobiv nimetus, sest tegemist ei ole kilda, vaid argilliidiga. Kilt on moondekivim, argilliit aga settekivim. Ka "diktüoneemaargilliit" on vananenud nimetus, sest kivimile nime andnud graptoliit Dictyonema flabelliforme kannab nüüd nime Rhabdinopora flabelliformis. Seda kivimit oleks kõige parem nimetada graptoliitargilliidiks, sest ta koosneb peamiselt Paleosoikumi mereloomade graptoliitide jäänustest. Eestis leidub graptoliitargilliiti Ordoviitsiumi ladestu Pakerordi lademe Türisalu kihistuna, mis ulatub otsapidi Loode-Venemaale. Seda seostatakse Rootsis levinud savikilda vormiga, mis on omakorda osa laiemalt levinud Kambriumi-Ordoviitsiumi savikildast. Graptoliitargilliidi kogus Eesti maapõues on umbes 60 miljardit tonni ning ta paikneb maapinna lähedal, mis teeb tema kättesaamise lihtsaks. Siiski ei ole diktüoneemaargilliidi kasutamine kütusena esialgu mõeldav. Ta on kukersiidist madalama kütteväärtusega ja sisaldab püriiti. Põletamise käigus laguneb püriit vääveldioksiidiks, mis atmosfääri paiskudes põhjustab palju keskkonnaprobleeme. Diktüoneemaargilliidi kütteväärtus on 4,2–6,7 MJ/kg. Et fosforiidikiht asub vahetult graptoliitargilliidi all, tuleks fosforiidi kättesaamiseks kõigepealt graptoliitargilliit eemaldada. See aga põhjustab suuri keskkonnaprobleeme, sest graptoliitargilliidil on omadus hapnikuga kokku puutudes süttida. Näiteks Maardus fosforiidikaevandamise käigus puistangutesse kuhjatud graptoliitargilliit läks põlema (isesüttimine) ja põhjavette sattus rohkelt tervistkahjustavaid keemilisi ühendeid. See oli üks põhjus, mis õhutas fosforiidisõda ja meelestas avalikku arvamust fosforiidikaevandamise vastu. Diktüoneemaargilliidis sisaldub palju haruldasi keemilisi elemente, näiteks uraani, tooriumi, molübdeeni ja vanaadiumi. Kuulujuttude järgi eraldati Nõukogude Liidu esimese tuumapommi valmistamiseks saadud uraan Sillamäe lähedalt kaevandatud graptoliitargilliidist. Sillamäel kaevandati graptoliitargilliiti uraani eraldamise eesmärgil aastatel 1949–1952. Aaloe, A., Bauert, H. & Soesoo, A. (2006). Kukersiit – Eesti põlevkivi. MTÜ GeoGuide Baltoscandia, Tallinn. Lk 3. ISBN 9985976347 Bauert, H. & Kattai, V. (1997). Kukersite oil shale. Kogumikus A. Raukas & A. Teedumäe (Toim.), Geology and mineral resources of Estonia. Estonian Academy Publishers. Lk 330. ISBN 9985501853 Pukkonen, E. & Rammo, M. (1992). Distribution of Molybdenum and Uranium the Tremadoc Graptolitic Argillite (Dictyonema Shale) of North-Western Estonia. Bulletin of Geological Survey of Estonia. 2/1. Lk 3–15. Aaloe, A., Bauert, H. & Soesoo, A. (2006). Kukersiit – Eesti põlevkivi. MTÜ GeoGuide Baltoscandia, Tallinn. Lk 4. ISBN 9985976347
Ewert von Ulrich

Hermann Ewert von Ulrich (surnud 1710) oli Eestimaa mõisnik ja Rootsi sõjaväelane (leitnant). Hermann Ewert von Ulrich oli Ruila, Nurme ja Haiba mõisniku Johann von Ulrichi (suri 1704) ja Gertrud Hedwig von Lode poeg. Talle kuulus Nurme mõis. Hermann Ewert von Ulrich abiellus 9. juulil (vkj 29. juunil) 1684. aastal Tallinnas Brigitta Elisabeth von Vietinghoffiga. Abielust sündis: Hedwig Katharina von Ulrich (1686–1773), Nurme pärijanna, abiellus Berend Johann von Mohrenschildtiga. "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften Teil 2, 1.2: Estland" Görlitz. 1930. Lk. 263–264 Hermann Ewert von Ulrichi kohtuvaidlus kasuema Johanna Dorothea von Adamiga
Berend Johann von Mohrenschildt

Berend Johann von Mohrenschildt (suri 1726) oli Rootsi sõjaväelane (kapten) ja Eestimaa mõisnik. Berend Johann von Mohrenschildt sündis Karkuse mõisniku Hans Heinrich von Mohrenschildti ja Anna Margaretha von Taube pojana. Juulis 1701 teenis ta leitnandina Andreas von Zöge rügemendi Johann von Löwensterni kompaniis. Sama aasta 11. oktoobril teenis samas rügemendis kaptenina. Talle kuulusid Risti, Hatu, Tammiku ja Leebiku mõis. Berend Johann von Mohrenschildt oli üks 1710. aasta Eestimaa kapitulatsiooniaktile allakirjutanutest.[viide?] Berend Johann von Mohrenschildt abiellus 14. märtsil 1705 Tallinna Niguliste kirikus Hedwig Katharina von Ulrichiga (1686–1773), kes oli Nurme mõisniku Hermann Ewert von Ulrichi (surnud 1710) ja Britta Elisabeth von Ulrichi (sünd. von Vietinghoff) tütar. Abielust sündisid: Nils Hermann von Mohrenschildt (1708–1756), Koigi mõisnik Reinhold Johann von Mohrenschildt (1712–1781), Hatu mõisnik Karl Gustav von Mohrenschildt, Vene sõjaväelane (kindralmajor), Perila ja Rätla mõisnik Berend Otto von Mohrenschildt (1718–1789), Eestimaa maanõunik, Valingu, Jõgisoo, Risti ja Kõmmaste mõisnik Wolmar Georg von Mohrenschildt (1721–1785), Vene sõjaväelane (major), Tammiku mõisnik Viited: Mohrenschildt Kinnistute Register. Risti mõis "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften Teil 2, 1.2: Estland" Görlitz. 1930. Lk. 130–131 Andreas von Zöge rügemendi munsterroll Adam Lewenhaupt "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar, lk. 461 "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften Teil 2, 1.2: Estland" Görlitz. 1930. Lk. 283
Toiduvõrgustik (majandus)

Toiduvõrgustik on organisatsioonitüüp, mis seob toidu ja toiduainete tootjaid, töötlejaid ja tarbijaid. Võrgustikus olevad tootjad ja töötlejad müüvad tavaliselt oma kaupa ise otse tarbijale, sellest tuleneb kasutatav lühend OTT või O.T.T (Otse Tootjalt Tarbijale). Erinevus turust on selles, et tarbija tellib tootjalt kauba ette ja tootja toimetab selle perioodiliselt tarbijani.
Biootilised tegurid

Biootilised tegurid on ökosüsteemis esinevad mõjurid (tegurid), mis johtuvad organismide kooseksisteerimisest. Biootilised tegurid saavad organismi elutegevust soodustada või pidurdada. Seejuures mõjutavad nad organismide arengut, pärilikkust, tunnuste väljakujunemist ning evolutsiooni[viide?]. Abiootilised tegurid Antropogeensed tegurid