laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Suure-Kambja

Suure-Kambja on küla Tartu maakonnas Kambja vallas. Küla territooriumil asub Suure-Kambja järv, millest voolab läbi Peeda jõgi. Varem kinnikasvanud järv paisutati üles 1995. aastal. Paisjärve ääres paikneb Suure-Kambja metsapark. Külas asus Suure-Kambja mõisa keskus. Selle ühekorruselises puust peahoones tegutses aastatel 1919–1965 Kambja kool. Hoone hävis 1998. aastal tulekahjus. Suure-Kambja mõisapargis kasvab vana mõisahoone ees kaks võimsat umbes 250-aastast lehist (Kambja lehised). Neid peetakse vanimateks selle liigi esindajateks Eestis. Pargis kasvavad veel Murray mänd, hall pähklipuu, püramiidne hiina pappel, pensilvaania saar jt. Suure-Kambjas asub ka II maailmasõjas hukkunute ühishaud. Suure-Kambja järv II maailmasõjas hukkunute ühishaud Lehis Suure-Kambja pargis Mõisa pargi piirdemüürid Mõisa peahoone varemed Suure-Kambja mõisa vesiveski Suure-Kambja vald Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Suure-Kambja mõis ja park Kambja vald
Anna Altleis

Anna Altleis (1. jaanuar 1886 Viljandi vald – 8. oktoober 1957 Pariis) oli eesti näitleja. Hariduse sai ta Viljandi linnakoolis. Lavategevust alustas 1903. aastal Viljandis teatriseltsis "Vabadus", juhendajaks Märt Mõrd. Aastal 1906 kutsus Karl Menning ta Vanemuise kutseliseks näitlejaks. Ta esines Vanemuises aastani 1925 ja 1927–1928 Endlas. Hiljem õppis ta Kultuurkapitali stipendiaadina Pariisis lavastamist ja jäi sinna elama. August Kitzberg "Libahunt" (Tiina) August Kitzberg "Tuulte pöörises" (Leena) Hermann Heijermans "Lootus õnnistuse peale" (Jo) Anton Tšehhov "Kolm õde" (Maša) Samuti on ta osalenud mitmetes August Strindbergi ja Henrik Ibseni lavateostes. Endla teatri biograafiline leksikon. Tallinn, 2008, lk. 12 "Anna Altleis-Heisleri 25. a. lavategevuse juubel". Päevaleht nr 122, 6. mai 1928. Lk 6 Aario A. Marist. "Veel Anna Altleisist". Stockholms-Tidningen Eestlastele, 19. märts 1958. Lk 1 "Anna Altleisi kiri Pariisist". Kultuurileht nr 5, 3. veebruar 1995. Lk 11 Foto ja lühibiograafia Heili Reinart. "Aplombiga saabunud Vanemuise primadonna Anna Altleis suri Pariisis hüljatu ja kibestununa". Postimees, 17. oktoober 2017
Hayden White

Hayden V. White (12. juuli 1928 – 5. märts 2018) oli USA kirjandusteadlane ja ajaloolane. White on peamiselt tuntud teose "Metahistory" (1973) järgi, milles ta leidis 19. sajandi ajaloolaste tekste keeleteaduslike meetoditega analüüsides, et need ei erine põhimõtteliselt ilukirjandusest. Sellega tõi ta ajalooteadusse postmodernismi ja keelelise pöörde (linguistic turn). 1990. aastatel on mitmed tuntud ajaloolased, näiteks Roger Chartier, tema seisukohti kritiseerinud ning ajalooteaduse erinevust ilukirjandusest tõestada püüdnud. Ka White ise on tunnistanud, et ajalooteadus tegeleb objektiivsete, reaalselt eksisteerivate faktidega, erinedes seega ainult luuludel põhineda võivatest väljamõeldud tekstidest. Tema argumendid käivad rohkem ajaloolaste keelelise väljenduse kui faktide ebatõelisuse kohta, sest keele relatiivsuse ja sisemiste struktuuride tõttu ei saavat ükski narratiiv ainuõige tõe lähedane olla. Hayden V. White valiti 2000. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks. Vikerkaar 2000, nr. 8-9, lk. 76–87 Roger Chartier: "Neli küsimust Hayden White'ile" Samas, lk. 88–97 Hayden White: "Vastused professor Chartier' neljale küsimusele" Kirjandusteooria ja ajalookirjutus. Tuna 2003/1, lk-d 111–127.
1900. aastad

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. aastatuhat | ► ◄ | 19. sajand | 20. sajand | 21. sajand   ◄ | 1870. aastad | 1880. aastad | 1890. aastad | 1900. aastad | 1910. aastad | 1920. aastad | 1930. aastad | ► 1900 | 1901 | 1902 | 1903 | 1904 | 1905 | 1906 | 1907 | 1908 | 1909 1900. aastad on ajavahemik 1900. aasta algusest kuni 1909. aasta lõpuni. ... 1905.–1907. aasta revolutsioon ... ...
Eesti Ringhäälingute Liit

Eesti Ringhäälingute Liit (ERL) on valitsusväline mittetulundusühing, mis edendab rahvuslikku ringhäälingukultuuri ning esindab raadio- ja televisiooniorganisatsioonide huve. Liidul on 11 liiget (2 televisiooniorganisatsiooni, 8 raadioorganisatsiooni ja 1 videotootja), kes maksavad liikmemaksu. Liit annab välja eetriajakirjanike auhinda Kuldmikrofon. Eesti Ringhäälingute Liidu eelkäija Eesti Kohalike Raadiote Liit (KORAL) asutati 10. aprillil 1992 Tartus. 29. juunil 1994 otsustati liit reorganiseerida Eesti Ringhäälingute Liiduks ning lisandusid televisioonid. Eesti Ringhäälingute Liidu koduleht
Kuldkroon

Kuldkroon oli abstraktne kulla alusel seisev väärtusühik Eestis 11. juulist 1924 kuni Eesti krooni kehtestamiseni 1. jaanuaril 1928. Tema väärtuseks oli 0,403226 grammi puhast kulda, nagu ka järgnenud Eesti kroonil. Tegelikult kuldrahasid ei vermitud. Riigikogu poolt 20. juunil 1924 a. vastuvõetud RT 1924, 83/84, 55. § 1. Eesti Vabariigi kuldraha üksuseks määratakse käesoleva seadusega kroon, milles sisaldub 0,403226 grammi puhast kulda. Kuldraha löömise ja käimapanemise kohta antakse eriseadus. § 2. Kuni kuldraha käimapanemiseni on pooltel õigus vabal kokkuleppel sisemaal täitmisele tulevaid lepinguid sõlmida ja kohustusi välja anda kroonides. § 3. Kõik maksud, ka kohtu poolt välja mõistetud summad, mis kroonides sõlmitud lepingutest ja kohustustest tekivad, samuti nende lepingute ja kohustuste pealt võetavad tempelmaksud ja lõivud, õiendatakse Eesti markades (Eesti Vabariigi kassatähtedes ja Eesti pangatähtedes) krooni kursi järgi, maksmise päeval. Kroon koteeritakse Tallinna börsil, kullahinna järgi ilmaturul. Kui makmise päeval koteerimist ei toimunud, siis sünnib maksmine viimase koteerimise põhjal. § 4. Hüpoteegid, mis on ingrosseeritud kinnistusraamatutes Eesti markades, loetakse maksvaks kroonides ilma järgnevate hüpotekaarsete võlauskujate nõusolekuta, poolte sellekohase teadaande põhjal kinnistusametile, kusjuures kroonides määratav summa ei või olla mitte suurem kui üks sajandik ingrosseeritud summast Eesti markades. Käesoleva paragrahvi määrus ei puutu hüpoteekidesse, mis on ingrosseeritud Vene rublades, Ida rublades ja Saksa markades, välisvaluutas või võrrendis välisvaluutaga. § 5. Vabariigi Valitsusele antakse õigus käesoleva seaduse elluviimiseks ja maksmapanemiseks juhtnööre ja määrusi välja anda. Algkirjale alla kirjutanud Riigikogu esimees J. Tõnisson. Abisekretär J. Vain.
1890. aastad

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. aastatuhat | ► ◄ | 18. sajand | 19. sajand | 20. sajand | ► ◄ | 1860. aastad | 1870. aastad | 1880. aastad | 1890. aastad | 1900. aastad | 1910. aastad | 1920. aastad | ► 1890 | 1891 | 1892 | 1893 | 1894 | 1895 | 1896 | 1897 | 1898 | 1899 1890. aastad on ajavahemik 1890. aasta algusest kuni 1899. aasta lõpuni. ... ... Thomas Alva Edison Nikola Tesla
Ülo Vinter

Ülo Vinter (3. jaanuar 1924 Tallinn – 2. juuli 2000 Käsmu) oli eesti helilooja. Ta lõpetas 1951. aastal Tallinna Muusikakooli muusikateooria erialal ja 1956. aastal Tallinna Konservatooriumi kompositsiooni erialal Villem Kapi õpilasena. Aastatel 1956–1969 oli ta Eesti Raadio muusikatoimetaja ja 1969–1986 Eesti Telefilmi muusikatoimetaja. Vinter oli eelkõige muusikalavateoste helilooja. Väga tuntud on tema "Laul Põhjamaast" muusikalist "Pipi Pikksukk". Muusikal sündis koostöös helilooja Ülo Raudmäega. Vinteri teise tuntud muusikali "Suvitajad" põhjal valmis telefilm "Siin me oleme!", mis tegi kuulsaks laulu "Kui on meri hülgehall". Vinter on kirjutanud ka filmimuusikat: Sulev Nõmmiku lavastatud filmidele "Mehed ei nuta", "Noor pensionär" ja "Siin me oleme!". Kõige enam on Vinter loonud muusikat Oskar Lutsu "Kevadele": balleti "Kevade" (1967), muusikali "Kevade" (1991) ja muusika filmile "Kevad südames" (1985). 1954 "Kolm pala viiulile ja klaverile" 1954 "Klaverisonaat" 1955 kantaat "Kevadele" segakoorile ja sümfooniaorkestrile (Juhan Sütiste) 1956 "Sümfoniett" 1959 "Suvepoeem" sümfooniaorkestrile 1961 sümfooniline süit "Paunvere" Orkestripartiid Eesti Muusikafondis 1979 "5 laulu häälele ja klaverile" (K. Kangur) 1983 "Kevade", lavaline kantaat (Heino Kaljuste) lastekoorile vahelugemistega (26') "Esimene lumi" sõnad Sergei Jessenin, eestikeelne tekst August Sang "Kellad" sõnad Ülo Vinter, Heino Kaljuste "Laul Põhjamaast" sõnad Enn Vetemaa 1967 ballett "Kevade" (Ida Urbeli libreto Oskar Lutsu järgi) 1965 "Terekest kah!", estraadietendus (tekst Juhan Saar ja Hardi Tiidus) 1967 "Oi-oi-oi-oi oinalugu", muusikaline rahvatükk (Ardi Liivese libreto) 1969 muusikali "Oli kevad, suvi, sügis" (Juhan Saare libreto August Gailiti "Toomas Nipernaadi" järgi) 1969 muusikal "Pipi Pikksukk" (koos Ülo Raudmäega, Sulev Nõmmiku ja Enn Vetemaa libreto Astrid Lindgreni järgi) 1972 muusikal "Neli musketäri" (koos Ülo Raudmäega) (Sulev Nõmmiku ja Enn Vetemaa libreto Alexandre Dumas' järgi) 1977 muusikal "Suvitajad" (Sulev Nõmmiku ja Enn Vetemaa libreto Juhan Smuuli järgi) 1991 muusikal "Kevade" (Sulev Nõmmiku libreto Oskar Lutsu järgi) "Mehed ei nuta" (tuntuim laul "Ei meelest läe mul iial") "Noor pensionär" "Siin me oleme!" (tuntuim laul "Majake mere ääres") "Kevad südames" "Kessu", autor Robert Vaidlo, muusika "Väike nõid", autor Ottfried Preussler, muusika "Lastelaule", 40-leheküljeline suures formaadis ja pehmes köites laulik ISBN 9985-78-301-8 "Kellad" naiskoorile, sõnad Ülo Vinter, Heino Kaljuste (Muusika, 1997) "Kellad" segakoorile klaverisaatega, sõnad Ülo Vinter, Heino Kaljuste (Muusika, 1997) "Noorte meremeeste laulud" seadnud Peeter Perens, tekst Enn Vetemaa (Muusika, 2000) "Helisev päev", laulud kodust ja kodumaast naiskoorile (Muusika, 1997) "Jõuluaeg", laule naiskoorile (Muusika, 2000) "Laule lastekoorile klaverisaatega", koostajad Aarne Saluveer ja Ly Bremraud (Muusika, 2000) Tema tütar on Ylle Rajasaar.[viide?] Ülo Vinter oli abielus Saima Vinteriga, nende kasutütar on Merike Oja.[viide?] Postmark Ülo Vinter 100 Tänapäeva Pipi "rebib kildu" ja ratsutab pärishobusega / Maili Kangur 14.12.2006 Eesti Päevaleht
1880. aastad

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. aastatuhat | ► ◄ | 18. sajand | 19. sajand | 20. sajand | ► ◄ | 1850. aastad | 1860. aastad | 1870. aastad | 1880. aastad | 1890. aastad | 1900. aastad | 1910. aastad | ► 1880 | 1881 | 1882 | 1883 | 1884 | 1885 | 1886 | 1887 | 1888 | 1889 1880. aastad on ajavahemik 1880. aasta algusest kuni 1889. aasta lõpuni. ... ... Jakob Hurt
Šahh

Šahh on Pärsia (Iraani) aristokraat, valitseja, kuningas (monarh).
1870. aastad

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. aastatuhat | ► ◄ | 18. sajand | 19. sajand | 20. sajand | ► ◄ | 1840. aastad | 1850. aastad | 1860. aastad | 1870. aastad | 1880. aastad | 1890. aastad | 1900. aastad | ► 1870 | 1871 | 1872 | 1873 | 1874 | 1875 | 1876 | 1877 | 1878 | 1879 1870. aastad on ajavahemik 1870. aasta algusest kuni 1879. aasta lõpuni. ... Talupoegade riietuses võeti meeste pikk-kuubede ja vattide asemel kasutusele saterkuued. ...
Helgi Erilaid

Helgi Erilaid (aastani 1966 Helgi Pliess, 1966–1973 Helgi Põldroos; 28. juuni 1942 – 24. märts 2023) oli eesti raadioajakirjanik. Ta lõpetas 1966. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse alal. 1988 Eesti NSV Ajakirjanike Liidu aastapreemia 1998 Eesti Ajakirjanike Liidu aastapreemia 2003 Kuldmikrofon töö eest raadio muutmisel intiimseks meediumiks (eeskätt "Keskööprogrammides") 2007 Valgetähe V klassi teenetemärk Helgi Erilaiu esimene abikaasa oli Enn Põldroos ja teine abikaasa Tõnis Erilaid. Tal on poeg Ekke-Kristian Erilaid.[viide?] Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 59. Jüri Pino. "Õudne on otsesaates naerma hakata". Postimees Extra. 17. mai 1997 Erika Klaats. Helgi Erilaid paneb end kuulama. Maaleht, 15. jaanuar 2004 Tanel Veenre. Elu ühes päevas: Helgi Erilaid. Eesti Ekspress, 21. juuli 2005
Jean-Christophe Napoléon

Jean-Christophe Louis Ferdinand Albéric Napoléon (sündinud 11. juulil 1986) on Napoléoni keiserliku perekonna (vaidlustatud) pea alates 3. maist 1997 oma vanaisa, prints Louis Napoléoni testamendi alusel.
1860. aastad

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. aastatuhat | ► ◄ | 18. sajand | 19. sajand | 20. sajand | ► ◄ | 1830. aastad | 1840. aastad | 1850. aastad | 1860. aastad | 1870. aastad | 1880. aastad | 1890. aastad | ► 1860 | 1861 | 1862 | 1863 | 1864 | 1865 | 1866 | 1867 | 1868 | 1869 1860. aastad on ajavahemik 1860. aasta algusest kuni 1869. aasta lõpuni. toimus Itaalia ühendamine kuningas Victor Emmanuel II juhtimisel Itaalia kuningriigiks. Dmitri Mendelejev töötas välja kaasaegse keemiliste elementide perioodilisussüsteemi. 1860–1861 – toimus esimene Taranaki sõda Uus-Meremaa Põhjasaarel Briti kolonistide ja maooride vahel. 1861 – pärisorjus kaotati Venemaal tsaar Aleksander II poolt. 1861–1867 – toimus teine Prantsuse-Mehhiko sõda. 1861–1865 – toimus Ameerika Ühendriikide kodusõda. 10. jaanuar 1863 – avati Londoni metroo. 1863–1864 – toimus Venemaa Keisririigi alla kuuluvas Poolas jaanuariülestõus. 1864 – lõppes Vene–Tšerkessi sõda, toimus tšerkesside genotsiid. 1864–1870 – toimus Paraguay sõda, kui Argentinast, Brasiiliast ja Uruguayst koosnev kolmikliit tungis Paraguaysse. 14. aprill 1865 – John Wilkes Booth mõrvas Ameerika Ühendriikide presidendi Abraham Lincolni. 1866 – rajati Atlandi-ülene telegraafikaabel, võimaldades sidet Ameerika ja Euroopa vahel. 1867 – sai alguse Austria-Ungari monarhia Austria-Ungari kompromissi tulemusel. 1868 – algas Meiji periood Jaapani ajaloos. 17. november 1869 – avati Suessi kanal. Eestis algas suurem talude päriseks ostmine talupoegade poolt, seda võimaldas kehtima hakanud talurahvaseadus. ...
Linda Karin Ruus

Linda Karin Ruus (kuni 1934 Aruküll; 18. veebruar 1913 Narva – 28. juuni 1976 Tartu) oli eesti näitleja. Aastal 1933 lõpetas ta Tartu Õpetajate Seminari ning aastal 1940 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Akadeemiliselt oli ta EYS Veljesto liige. Teise maailmasõja ajal oli ta aastatel 1941–1944 Nõukogude Liidu tagalas. Ta lõpetas 1948. aastal Moskva Lunatšarski-nimelise Riikliku Teatriinstituudi (GITIS) näitlejana. Ta töötas Endla teatris nii näitleja kui ka näitejuhina. Aastatel 1956–1972 töötas ta Eesti Televisioonis. Tema oli üks Eesti Televisiooni kultuuritoimetusele ja Eesti teleteatrile alusepanijaid. Tema eestvedamisel hakati tegema saatesarja "Eesti teatrikunsti minevikuradadelt". Ta oli abielus Neeme Ruusiga. Nende tütar on Ingrid Rüütel. Hiljem oli abielus Ilmar Tammuriga. Nende tütar on Merike Lillenberg (neiupõlvenimega Ruus). 1966 – Eesti NSV teeneline kultuuritegelane Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Ruus, Karin – Eesti NSV teeneline kultuuritegelane (1976)
Ismail Omar Guelleh

Ismail Omar Guelleh (somaali Ismaaciil Cumar Geelle, araabia اسماعيل عُمر جليه; sündinud 27. novembril 1947 Dire Dawas) on Djibouti president.
Leonel Fernández Reyna

Leonel Antonio Fernández Reyna (sündinud 26. detsembril 1953) on Dominikaani Vabariigi poliitik, aastatel 2004–2012 Dominikaani Vabariigi president.
Frittkeraamika

Frittkeraamika on fritti sisaldav valgekspõlev madalkuumuskeraamika, kus fritti lisatakse põlemistemperatuuri alandamiseks. Frittkeraamikat valmistati eriti 12.–13. sajandil Pärsias Kāshānis ja Ravys. Frittkeraamika on frittportselani eelkäija. Savisse kvartsliiva ja fritipulbri sissesegamisel saadud tihe valgeks põlev keraamiline mass oli küll madalamal temperatuuril põletatud kui Hiina portselan, kuid tänu klaasipuru sisaldusele küllaltki tihe ja portselani jäljendav. Läbikumavus saavutati nõudesse tehtavate aukudega, mis hiljem läbipaistva glasuuriga kattusid. Islami keraamika Frittglasuur Frittportselan
Idaotsa

Idaotsa on küla Harju maakonnas Viimsi vallas. Asub Prangli saare idaosas. Administratiivselt kuulub selle alla ka Aksi saar. Külas asuvad Prangli Põhikool, rahvamaja ja kohalik pood. Idaotsa külas asub laeval Eestirand pommitamise läbi hukkunute matmispaik (Eestiranna mälestuspaik). Külas paikneb Prangli kagu tulepaak. Küla kaguosa koos Aksi saarega jäävad Prangli maastikukaitseala territooriumile. Prangli Põhikool Prangli pood Punane kivi Eestirand mälestusmärk Prangli kagu tulepaak Aksi vaade Kiviaed Aksi saarel Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 22.12.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Lääneotsa

Lääneotsa on küla Harju maakonnas Viimsi vallas. Asub Prangli saare lääneosas. Külas asuvad Prangli kirik, kirikuaed ja muuseum. Küla lääneosa jääb Prangli hoiuala territooriumile. Muuseum Kirik Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 22.12.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
1850. aastad

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. aastatuhat | ► ◄ | 18. sajand | 19. sajand | 20. sajand | ► ◄ | 1820. aastad | 1830. aastad | 1840. aastad | 1850. aastad | 1860. aastad | 1870. aastad | 1880. aastad | ► 1850 | 1851 | 1852 | 1853 | 1854 | 1855 | 1856 | 1857 | 1858 | 1859 1850. aastad on ajavahemik 1850. aasta algusest kuni 1859. aasta lõpuni. Toimus kümnes Vene-Türgi sõda ehk Krimmi sõda, mis kestis oktoobrist 1853 kuni märtsini 1856. Krimmi sõda puudutas ka Eestit. 1854. ja 1855. aastal lasus elanikkonnal sõjakoormistena vooriskäimiskohustus, sildade ehitus, teede korrashoid jm. Nekrutinorm oli sel ajal mitu korda suurem. 1854. ja 1855. aastal võeti Eestis nekrutiks 12 300 meest. Kümnendi teises pooles võeti Johann Voldemar Jannseni eestvedamisel senise „maarahva” asemel omanimetusena kasutusele mõiste „eestlased”. Eesti alal elas umbes 660 000 eestlast. Kasutama hakati meeste nokkmütse, mis sajandi lõpuks olid valdavad. Aastatel 1850–1854 oli Fjodor Dostojevski sunnitööl ning seejärel 1854–1859 väeteenistuses lihtsõdurina. Giuseppe Verdi loominguliselt küpseim periood, mil ta kirjutas kuus ooperit, sealhulgas kolm kuulsaimat: "Rigoletto" 1851. aastal, "Trubaduuri" 1853. aastal ja "Traviata" 1853. aastal. Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 132 Eestlased maailmas
Naissaare

Naissaare oli küla Harju maakonnas Viimsi vallas, mis hõlmas kogu Naissaare saare territooriumi. Naissaare küla jagati 15. juulil 2011 kolmeks uueks külaks: Lõunaküla (Storbyn), Tagaküla (Bakbyn) ja Väikeheinamaa (Lillängin). Eesti 2011. aasta rahvaloendus, vaadatud 14.07.2014. http://www.eki.ee/knn/asmuu.htm
Anne Erm

Anne Erm (sündinud 4. septembril 1943 Rakveres) on eesti helilooja, muusikateadlane ja -ajakirjanik. Õppis 1959. aastast Tallinna Muusikakoolis. Tallinna Muusikakooli lõpetas muusikateooria erialal ja jäi sinna viieks aastaks kaugõpperühma õpetajana tööle. 1963–1970 õppis Tallinna Konservatooriumis kompositsiooni erialal. Tema õppejõudude seas olid Villem Kapp ja Eugen Kapp. Anne Erm on olnud Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli õppejõud. 1966–1972 laulis ansamblis Collage (ka ansambli nimi on tema idee). 1970. aastast töötab muusikatoimetajana Eesti Raadios, kus on ellu kutsunud hulga saatesarju: "Kerge muusika ABC", "Kerged variatsioonid", "Saagem tuttavaks", "Uusi heliplaate" jt. 1990 pani Anne Erm aluse Tallinna rahvusvahelisele festivalile "Jazzkaar" ning on tänini festivali peakorraldaja. Festivali peetakse tänapäeva Eesti muusikaelu visiitkaardiks. 1997. aastast alates korraldavad Erm ja tema meeskond ka festivali "Jõulujazz". Anne Erm on olnud Eesti Jazzliidu juht. Ermi enda sõnul koosneb tema looming paarist teatrimuusikast ja paarist naljaviluks kirjutatud estraadilaulust. Helilooja Ermi teostest on salvestatud vaid üks: "Sümfoniett". Ta on kirjutanud arvukalt artikleid džässi ja levimuusika teemadel, samuti kahes trükis ja neljas keeles ilmunud raamatu "Polkast rokini: tänapäeva eesti levimuusika panoraam" (1984), mis räägib Eesti levimuusikast ja -muusikutest. 1997 Kuldmikrofon muusikasaadete kultuuri edendamise eest 1999 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (festival Jazzkaar) 2001 Tallinna teenetemärk 2002 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2003 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (džässielu edendamine) 2006 Prantsuse Kunstide ja Kirjanduse ordeni kavaler, ordeniga kaasneb rüütliseisus. Selle eest, et pühendas ühe oma esimestest raadiosaadetest Edith Piafile ja Ermi eestvõttel sai teoks prantsuse muusika, eelkõige laulude lindistused eesti lauljate ning Eesti Raadio raadioorkestri esituses. 2010 Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia (jazzi pika kaare eest) 2018 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali elutööpreemia (Eesti džässielu ülesehitaja ja arendaja) 2023 Riiklik kultuuri elutööpreemia Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 59. Tõnu Virve. "Nädala juubilar ANNE ERM 75". Kesknädal. Immo Mihkelson (30.08.2018). "Muusikailmas on ainult üks Anne Erm". Maaleht. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Lukk, Liisa Johanna (9. veebruar 2023). "Selgusid riigi kultuuri- ja spordipreemiate laureaadid". Kultuuriministeerium. Vaadatud 9. veebruaril 2023. Joosep Sang. Vastab Anne Erm. Teater. Muusika. Kino, 2005
Lüsterkeraamika

Lüsterkeraamika on keraamika, mille puhul savi või portselani pinda katab osaliselt või täielikult lüster. Lüstri metalliläikega pind võib paista kuldne, vaskne või hõbedane ning seda võib esineda nõu või eseme servades, motiividel või üle kogu pinna. Lüsterpinnad võivad ka meenutada pärlmutrit, olla värvilised või läikida erinevates metallikvärvides. Tehnoloogiliselt liigitatakse lüstrid oksüdatsioon- ja reduktsioonlüstriteks; reduktsioonlüstrites eristatakse ajalooliselt vanemat savipastameetodit ja glasuurisisest lüstrit. Araabia lüster ehk savipastalüster (reduktsioonlüster) Glasuurisisene lüster (reduktsioonlüster) Glasuuripealne lüster (oksüdatsioonlüster) Eelnevalt glasuuritud ja põletatud eseme pinnale kantakse õhuke kiht savipastat, mille hulka on segatud vase- ja/või hõbeda- ja/või vismutiühendeid. Ese põletatakse ning põletuse lõpus tehakse reduktsioon (tekitatakse hapnikuvaene keskkond), mille käigus hõbeda-, vase- ja vismutiosakesed ühinevad all oleva glasuuri osakestega. Pärast ahju ja eseme jahtumist hõõrutakse savipasta kiht esemelt maha ning selle alt jääb esemele lüsterpind. Tehnikat kasutati palju islamimaade keraamikas ja see võimaldab graafilisi, teravate kontuuridega pindu. Vanimad reduktsioonlüsterkeraamika näited on pärit 9. sajandist Bagdadist. Väga palju kasutati lüstrit keskajal Pärsias, Egiptuses, Hispaanias ja Itaalias. Savipastalüstri tehnikat kasutas palju 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses Suurbritannias, Arts and Craftsi liikumise oluline meister oli William De Morgan. Glasuurisiseselt teostatud lüstrid on pehmete värvide ja hele-tumeduste üleminekutega ning maaliliste pindadega. Lüstreid tekitavad komponendid (samad mis savipastalüstri puhul) segatakse kohe glasuuride hulka ning sulatatakse ühekordse põletuse käigus glasuuride sisse. Põletuse lõppfaasis tekitatakse ahjus tugevalt hapnikuvaene keskkond. Samuti võib lüstreid tekitavaid metalliühendeid lisada glasuuritud, kuid veel põletamata eseme pinnale. Glasuurisisene lüster muutus eriti populaarseks 19. sajandi teisel poolel, juugendstiili ajal. Palju lüsterglasuuridega keraamikat valmistati Ungaris Zsolnay Portselanimanufaktuuris. Lüster kantakse glasuuritud ja põletatud eseme peale ja põletatakse umbes 800 °C hapnikurikkas keskkonnas, tänapäeval enamasti elektriahjus. Lüstrina kasutatakse ka nn vedelat kulda (12% kuld annab parema tulemuse kui lahjem). Vanimad säilinud näited pärinevad Pärsiast, kuid levinuks muutus tehnika 18. sajandil. Enamasti kasutati kuldamistehnikat näiteks Sèvres' ja Meisseni portselani puhul.  Hispaania-mauri keraamika Islami keraamika Lüster Margery Clinton (1991). The Complete Potter. Lustres. London. Kersti Laanmaa. Lüsterglasuurid. - Tehnoloogia keraamikas II Leo Rohlin (2003). Keraamika käsiraamat. Tallinn. Helen Betts. "'Golden Age of Zsolnay': The Gyugyi Collection". Kersti Laanmaa. Lüsterglasuurid. - Tehnoloogia keraamikas II
Lüster

Lüster on glasuuri osaliselt või täielikult kattev õhuke kile, mis annab glasuurile metalse vikerkaarevärviliselt särava pärlmutterhelgiga pealispinna. Lüstri koostises kasutatakse metallisooli (peamiselt kulla, hõbeda ja vase). Lüster on kasutusel lüsterkeraamikas. Lüstrid jaotatakse: Oksüdatsioonilüstriteks Reduktsioonlüstriteks Islami keraamika Lüsterkeraamika Lüsterglasuur