laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Juri Galanskov

Juri Timofejevitš Galanskov (vene keeles Юрий Тимофеевич Галансков; 19. juuni 1939 Moskva – 4. november 1972 Baraševo, Mordva ANSV) oli vene luuletaja, ajaloolane, inimõiguslane ja dissident. Ta sündis töölisperekonnas. Kooli ajal oli ta aktiivne kommunistlik noor. 1958. aastal lõpetas ta õhtukeskkooli. Ta hakkas varakult teismelisena endale elatist teenima: laboratooriumi assistendina tehnikumis, valgustajana teatris, kirjandusmuuseumi meistrimehena. 1960. aastal asus ta Moskva Riiklikus Ülikoolis kaugõppes õppima ajalugu, kust visati aasta hiljem poliitilistel põhjustel välja. Aastatel 1965–1967 õppis ta Moskva Ajaloo ja Arhiivinduse Instituudi õhtuses osakonnas. Aastatel 1958–1961 osales ta mitteformaalsetel luulelugemistel Majakovski monumendi juures. Mitmed tema luuletused ilmusid põrandaaluses samizdat'i almanahhis "Sintaksis", mida ta aitas toimetada. Pärast "Sintaksise" toimetaja Aleksandr Ginzburgi arreteerimist sai Galanskovist juhtiv samizdat'i väljaandja NSV Liidus. 1961. aastal avaldas ta kirjandusliku ja ühiskondlik-poliitilise almanahhi "Fööniks", mis sisaldas otsest Nõukogude võimu kriitikat poeesia vormis. Galanskov vahistati oktoobris 1961. Pärast seda saadeti ta mõnekuulisele sundravile psühhiaatriahaiglas ja visati ülikoolist välja. 1962. aastal ilmus see almanahh Lääne-Saksamaal välja antud venekeelses kirjandusajakirjas Grani. 1966. aastal koostas ta veel ühe "Fööniksi" numbri ("Fööniks-66"), milles ilmus Üldise Desarmeerimise Toetajate Maailmaprogrammi Liidu kavand. 5. detsembril 1965 organiseeris ja osales ta Moskvas toimunud nn "glasnosti miitingul" vahistatud kirjanike Andrei Sinjavski ja Juli Danieli kaitseks. Koos Ginzburgiga koostas ja andis ta illegaalselt välja 400-leheküljelise "Valge raamatu", mis käsitles Sinjavski ja Danieli kohtuprotsessi. Raamat levis paljundatuna NSV Liidus laialdaselt ja avaldati ka välismaal. 19. jaanuaril 1967 vahistas KGB ta Moskvas koos teiste samizdat'i aktivistide Aleksandr Ginzburgi, Vera Laškova ja Aleksei Dobrovolskiga. 8. jaanuaril 1968 algas Moskva linnakohtus nende nn "Nelja protsess", mis ametlikult oli avalik, kuid kohtuhoonesse lasti ainult lubadega. 12. jaanuaril 1968 mõistis Moskva linnakohus Galanskovi süüdi "nõukogudevastases agitatsioonis ja propagandas" ning karistas teda seitsmeaastase vabadusekaotusega range režiimiga paranduslike tööde laagris. Tema peasüüks oli almanahhi "Fööniks-66" väljaandmine. Ta saadeti karistust kandma Mordva ANSV-s asunud poliitvangide laagrisse 17-a, kus viibis teisigi nimekaid dissidentidest poliitvange. Laagris olles keeldus ta armuandmistaotlust esitamast, kuna ei pidanud end süüdi. Galanskov suri 4. novembril 1972 laagri haiglas operatsiooni järel saadud veremürgistusse. Ta maeti laagri kalmistule Baraševo külas. Erandkorras lubati tema hauale püstitada puust tahvli asemel puust rist. 1. septembril 1991 toimetati tema põrm Moskvasse ja maeti Moskva Kotljakovo kalmistule. http://old.memo.ru/history/diss/chr/chr1.htm "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. jaanuar 2021. Vaadatud 23. augustil 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Conrad Aramis

Conrad Aramis on Poolas toodetud ja Eestis ning endises idablokis kasutusel olev lihtne vöörikajutiga töökaater. Kutsutakse 'Aramiseks'. Kaaterid toodeti 2 põhiversioonis: Conrad-880 Aramis - väiksema kaldus ahtriseinaga roolimajaga; Conrad-900 Aramis - sirge ahtriseinaga roolimajaga ja võimsama mootoriga. Kaatrid on valmistatud Poolas Gdanskis Josef Konrad-Kozenevski nimelises tehases suurel hulgal alates 1979. aastast. Tallinna 1980. aasta olümpiaregatiks ehitatud Pirita purjespordikeskuse jaoks osteti tugifunktsioonide täitmiseks Poolast 1979–1980 umbes 10 ühetüübilist töökaatrit Conrad-880 Aramis. Neid sai kasutada abilaevadena purjetamistel või muudeks vedudeks. Kõigil olid algselt punaseks värvitud kered valge pealisehitisega. Pärast olümpiamänge osteti juurde uuemad kaatrid Conrad-900 ja vanu jagati hiljem muudele asutustele. Tänaseks on Aramised läinud enamasti erakätesse. 1 on säilitatud Eesti meremuuseumis töökaatrina. Conrad Aramis tüüpi kaatreid on kasutanud vähesel määral ka Nõukogude Liidu merevägi ja Venemaa merevägi, samuti Ukraina merevägi. Kaater on üldiselt väga õnnestunud ja seetõttu on olnud jätkuvalt tootmises vähemalt kuni viimase ajani. Lisaks valmistati ja olid algselt vähemal määral purjespordiürituste toetamiseks kasutusel ka suuremad kaatrid Conrad-1220 (ilma "Aramis"-liiteta). Seda tüüpi kaatrit kasutati ka filmis Lammas all paremas nurgas. Aramis on väga tugev ja merekindel. Kere on valmistatud plastikust. Vööriotsas asub roolimaja koos kajutiga, kus on ühtlasi 1-2 magamiskohta. Esimesed kaatrid olid väiksema ettekallutatud roolimajaga. Pärast olümpiamänge valmistatud kaatritel on roolimaja tagumine sein püstine. Diiselmootor Rekin SW400 (Perkinsi koopia) asub roolimaja taga katte all. Osadel kaatritel on Andoria (Volvo Penta koopia) mootor. Vanematel versioonidel on võimsus 70 kW, uuematel 95 kW. Kaatril on ahtris 1 sõukruvi ja roolilaba. Kütusevaru on 200 liitrit, millega on võimalik sõita kuni 30 h (kütusekulu u 7...9 ltr/h). Miinuseks on üsna aeglane sõidukiirus. Lahtine kesk- ja tagaosa on reisijate (8 kuni 10) või lasti paigutamiseks. Algselt oli kaater mõeldud ka kuni 6 purjejahi pukseerimiseks. Tallinna Olümpiapurjespordikeskus http://russianships.info/eng/support/type_conrad_900_aramis.htm
Koroonapandeemia Boliivias

Koroonapandeemia Boliivias on osa 2019. aasta sügisel Hiinast Wuhanist alanud ja 2020. aasta märtsis pandeemiaks kasvanud kiiresti leviva SARS-CoV-2 koroonaviiruse põhjustatud ülemaailmsest koroonapandeemiast. Esimesed kaks nakatunut tuvastati Boliivias 10. märtsil 2020.
Tour Hekla

Tour Hekla on 220 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mida ehitatakse Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense. Hoone arhitekt on Jean Nouvel. 48-korruselise ehitise, millest saab Prantsusmaa kõrguselt teine hoone, valmimistähtaeg on 2022. aastal. Tour Hekla
Pavel Litvinov

Pavel Mihhailovitš Litvinov (Па́вел Миха́йлович Литви́нов) (sündinud 6. juulil 1940 Moskvas) oli Nõukogude ja on USA füüsik, inimõiguslane ja dissident. Sündis 6. juulil 1940 Moskvas Nõukogude nomenklatuuri perekonnas. Tema vanaisa oli NSV Liidu välisminister aastatel 1930–1939 Maksim Litvinov. 1966 lõpetas Moskva Riikliku Ülikooli füüsika erialal. 1966–1968 töötas Moskva Peenkeemiliste Tehnoloogiate Instituudis füüsika õppejõuna. Instituudis tutvus inimestega, kes jälgisid tähelepanelikult 1965–1966 toimunud poliitilist kohtuprotsessi kirjanike Andrei Sinjavski ja Juli Danieli üle. Koostas põrandaalused samizdat-kogumikud "Õiglus või karistus" (1967) (Sinjavski-Danieli protsessist) ja "Nelja protsess" (1968) (kohtuprotsessist samizdat'i autorite Aleksandr Ginzburgi, Juri Galanskovi, Aleksei Dobrovolski ja Vera Laškova üle). 1968 koostas koos Larissa Bogoraziga "Kaebused maailma üldsusele" – see oli esimene Nõukogude dissidentide avalik pöördumine Läänemaailma avalikkuse poole. Osales 25. augustil 1968 demonstratsioonil Moskva Punasel väljakul, kus koos seitsme kaasdissidendiga protesteeris Varssavi Lepingu Organisatsiooni riikide sissetungi vastu Tšehhoslovakkiasse. Mõne minuti jooksul nad arreteeriti KGB töötajate poolt ja peksti jõhkralt läbi. 12. oktoobril 1968 saatis Moskva linnakohus ta viieks aastaks asumisele Tšita oblastisse, kus töötas Usulgi elektrikuna. Vabanes asumiselt 1972. aastal. 18. märtsil 1974 emigreerus koos oma abikaasa Maiaga NSV Liidust rongiga esmalt Austriasse Viini, sealt Rooma ja edasi USAsse. 1975–1983 andis USAs välja "Jooksvate sündmuste kroonikat", mis dokumenteeris Nõukogude repressiivpoliitikat. 1976–2006 Hackley Schooli füüsika ja matemaatika õpetaja Tarrytownis New Yorgi osariigis. Andrei Sahharovi Fondi direktorite nõukogu liige. Elab New Yorgis. https://www.colta.ru/articles/dissidents/7332-pavel-litvinov-ya-s-gordostyu-nazovu-sebya-liberalom
Lübecki Maarja kirik

Lübecki Maarja kirik (saksa keeles St. Marien zu Lübeck) on Lübecki vanalinnas asuv tellisgootikasse kuuluv kirik, mis püstitati 1277.–1351. aastatel. Kirikut on nimetatud tellisgootika emakirikuks (Mutterkirche der Backsteingotik) mitte kui varaseimat tellisgootika ehitist, vaid kui kirikuhoonet, mis on eeskujuna mõjutanud väga paljudes piirkondades püstitatud tellistest gooti kirikute ehitust. Kirik kuulub koos Lübecki vanalinna teiste hoonetega UNESCO maailmapärandi nimistusse. Maarja kirik on tellistest kolmelööviline tugikaartega varustatud basiilika külgkabelitega, kabelipärjaga ja transeptiharusid meenutavate lõuna- ja põhjaeeskojaga. Kiriku fassaad on kahe võimsa läänetorniga. Tornide kõrgus koos tuulelippudega on 124,95 ja 124,75 meetrit. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. august 2020. Vaadatud 23. augustil 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Die Marienkirche in Lübeck Geschichte der Marienkirche
Apvardai

Apvardai (valgevene keeles Апіварда (Apivarda), vene keeles Опиварда ehk Opivarda) on järv Leedus Ignalina rajoonis ja Valgevenes Brasłaŭ rajoonis. Suurem osa järvest asub Leedus, Valgevene aladele jääb 119,3 ha. Apvardai asub merepinnast 140.7 meetri kõrgusel, selle valgala on 81,6 km². Apvardai asub madalas jääajal tekkinud kulutuslohus. Järve kaldad on madalad, kohati ka soostunud. Läänekaldal asub 250 hektari suurune Agarinise soo. Põhi on tasane ja kaetud savirikka sapropeeliga. Tegemist on eutroofse järvega. Kaldajoone pikkus on 11,09 kilomeetrit. Kaldad on liivased või kruusased, kaldaribas kasvavad pilliroog ja kaislad. Järves on saar pindalaga 0,21 ha. Järve suubuvad Žilma, Apvardas ja veel kaheksa nimetut oja. Välja voolab Drūkšiai järve suubuv Apyvardė jõgi. Küladest asuvad järve kaldal Leedus Čepukai, Girdžiūnai ja Mažviliškė, Valgevenes aga Kardeliški küla. Kaladest elavad järves särg, roosärg, nurg, viidikas, koha, luts, koger, kiisk, säinas, angerjas, ahven, latikas, linask ja haug. Järve nimi tuleneb eesliitest ap- (ümber) ja tüvest vard-, mis seostub keetmisega. Белорусская ССР: Краткая энциклопедия. В 5-ти т. Kd.2 / Ред. колл.: П. У. Бровка и др. — Мн.: Гл. ред. Белорус. Сов. Энциклопедии, 1979. — 768 lk. Justinas Tamošaitis. Apvardai. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. 93 lk. Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. 46 lk., – Vilnius: Mokslas, 1981.
Rūžas

Rūžas on järv Leedus Ignalina rajoonis. Järv asub Rimšėst umbkaudu kolm kilomeetrit kagus ja jääb merepinnast 143 meetri kõrgusele. Üldkujult meenutab järv L-tähte. Kaldad on madalad ja peaaegu täielikult soostunud. Kaldajoone pikkus on 11,13 kilomeetrit. Rūžase kaguosas asub saar pindalaga 0,32 ha. Järvest voolab välja Rūžase oja, mis suubub Žilmase järve, mille veed suubuvad omakorda Apvardai järve. Järve suubub seitse oja, neist üks algab Prūtase järvest. Küladest jäävad Rūžase kaldale Birdekšniai, Vilnokai, Ežeriškė, Kovališkės, Trakniškė, Gakiškė ja Vėlūnai. Osa järvest jääb Rūžase oja ja järve kallastele moodustatud Rūžase botaanilis-zooloogilisele kaitsealale. Kaitseala moodustati 2012. aastal, et kaitsta aldrovandasid, laiujureid, luha-pisitigusid, vasakkeermeseid pisitigusid ja munajaid pisitigusid. Järve nimi tuleneb ruugest värvist. Rūžas. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. 605 psl. Valstybinio Rūžo botaninio-zoologinio draustinio nuostatai Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. 286 lk., – Vilnius: Mokslas, 1981.
Vera Laškova

Vera Jossifovna Laškova (Ве́ра Ио́сифовна Лашко́ва) (sündinud 18. juunil 1944 Moskvas) on endine Nõukogude dissident. 1960. aastate keskel õppis Moskva Riikliku Kultuuri ja Kunsti Instituudis (MGUKI) õhtuses osakonnas režissööriks ja töötas masinakirjutajana. Sõbrustas mitteformaalse kirjandusrühmituse SMOG liikmetega, kes 1965. aastal korraldasid Majakovski väljakul avalikke luuletuste lugemisi. Paljud SMOGi liikmete kogunemised toimusid Laškova kodus. 1966. aastal tegeles ta samizdat kogude "Valge raamat" (materjalid Sinjavski ja Danieli kohtuprotsessist, kogunud Alexander Ginzburg) ja "Fööniks-66" (koostaja Juri Galanskov) ümbertrükkimisega. Sellega seoses ta jaanuaris 1967 arreteeriti ja ta viibis aasta eeluurimisvangistuses. Jaanuaris 1968 mõistis Moskva linnakohus talle poliitilisel "Nelja protsessil" üheaastase vanglakaristuse (misjärel ta varsti vabastati, võttes arvesse juba eelvangistuses viibitud aega). Pärast vabanemist jaanuaris 1968 tegeles põrandaaluse jooksvate sündmuste kroonika paljundamisega kuni 1972. aastani. Seejärel koostas mitmeid samizdati materjale. 1978. aastal koostas illegaalse almanahhi "Kaluga, juuli 1978" Aleksandr Ginzburgi kohtuprotsessi kohta. 1983. aastal saadeti ta Moskvast välja. Alates 1990. aastast elab ta pensionärina taas Moskvas. 2019. aastal oli ta peaosas Andrei Smirnovi filmis "Prantslane", mis käsitles Aleksandr Ginzburgi elu.
Iseseisvuse väljak

Iseseisvuse väljak on Pärnu kesklinnas asuv esindusväljak. Aastani 2018 kandis väljak nime Rüütli plats. Väljak piirneb põhjas SEB pangahoonega, idas Aia tänavaga, lõunas Rüütli tänavaga ja läänes Ringi tänavaga. Iseseisvuse väljakul asub Eesti Vabariigi väljakuulutamise mälestusmärk. 19. sajandi keskel hakati likvideerima Pärnu kindlusevalle ja vallikraav lükati tasapisi mulda täis. Esimene hoone, mis kunagise kindlusvalli asemele ehitati oli Rüütli 40. 1896. aastal jõudis Pärnusse raudtee ja raudteejaam ning vaksalihoone rajati tasandatud vallikraavi asemele. 1911. aastal kerkis raudteejaama idapoolsesse serva Endla teatri hoone. 23. veebruaril 1918 loeti Endla teatri rõdult esimest korda ette Eesti iseseisvusmanifest. 1937. aasta lõpul kuulutati välja Pärnu linnaväljaku kujundamise eelprojektide võistlus. Lahendada tuli olemasoleva raudteejaama üleviimine ning raudteejaama alt vabanevale maa-alale tähtsamate haldusasutuste püstitamine. Esikoha sai arhitekt Harald Arman. Raudteejaama asemele planeeriti Konstantin Pätsi nimelist väljakut, millele plaaniti püstitada Pätsi ausammas. Vastavalt planeeringule hakati 1939. aastal väljaku äärde ehitama Eesti Panga Pärnu osakonna hoonet, mis valmis 1945. aastaks. 1944. aasta pommitamise tagajärjel süttis Endla teatri hoone. Kuigi teatrihoone oleks saanud taastada, siis okupatsioonivõim seda teha ei soovinud. 1961. aastal õhiti teatrimaja varemed ja hoone asemele kerkis Pärnu Hotell. Nõukogude perioodil seisis väljakul Vladimir Lenini kuju. Seetõttu oli ka väljaku ametlik nimi Lenini väljak. 2001. aasta rekonstrueerimise käigus paigaldati väljakule purskkaev. Rekonstrueerimine läks maksma 2,6 miljonit krooni, millest miljoni annetas rohkem kui sada firmat ja eraisikut. 2008. aastal avati väljakul Eesti Vabariigi väljakuulutamise monument, mis kujutab Endla teatri rõdu, kust iseseisvusmanifest esimest korda ette loeti. 2018. aastal toimus väljaku ja sellega piirnenud Rüütli tänava lõigu rekonstrueerimine. Väljak kaeti hallide graniitplaatidega, paigaldati uued pingid ja uuendati tänavavalgustust. Rekonstrueerimise maksumus oli 1,3 miljoni eurot. Samal aastal nimetati väljak Rüütli platsist ümber Iseseisvuse väljakuks. Tõnu Kann (21. mai 2005). "Rüütli platsil toetas käsi pead". Pärnu Postimees. Vaadatud 23.08.2020. Jaak Juske (14. mai 2016). "Jaak Juskega kadunud Eestit avastamas 6: Pärnu bussijaama ümbruse lugu". forte.delfi.ee. Vaadatud 23.08.2020. Teet Roosaar (18. detsember 2001). "2001. aasta parim tegu on Endla teatri juurdeehitus". Pärnu Postimees. Vaadatud 23.08.2020. "Pärnus on valmimisjärgus vabariigi väljakuulutamise ausammas". ERR. 3. veebruar 2008. Vaadatud 23.08.2020. Joosep Laik (6. aprill 2018). "Galerii: Rüütli platsi ehitus kulgeb plaanipäraselt". Pärnu Postimees. Vaadatud 23.08.2020. Jaak Juskega kadunud Eestit avastamas 6: Pärnu bussijaama ümbruse lugu Rüütli platsil toetas käsi pead
Magda Lehtla

Magda Lehtla (aastani 1940 Magda Priks, aastatel 1940–1956 Magda Lehtla, aastast 1956 Magda Rosenthal; 12. august 1921 Mäksa vald – 1. oktoober 2008 Erala) oli eesti näitleja ja laulja. Ta õppis aastast 1938 Paula Virgase ja aastatel 1952–1955 Alma Kurtna juhendamisel. Kuulus aastatel 1941–1942 Tallinna Töölisteatri õpperühma, aastatel 1942–1944 oli ta samas laulja ja näitleja. Aastatel 1941–1951 laulis ta Vanemuise teatri kooris ja esines sõnalavastustes. Hiljem on töötanud Tartu Linna Tööstuskombinaadis, Ambla võitööstuses ja mujal. Ta oli aastatel 1940–1955 abielus Leonid Lehtlaga. Magda Lehtla Eesti Entsüklopeedia veebiversioonis
Läks

Läks on eesti perekonnanimi. Perekonnanime Läks on võetud Vana-Vigala mõisavallas Vigala kihelkonnas Läänemaal. Hiljem on võtnud sellenimelised isikud uueks perekonnanimeks Laetma, Lahe, Lehtlae, Looväli ja Orupõld. Helena Läks (sündinud 1987), eesti luuletaja
Käru vald (Käru kihelkond)

Käru vald oli vald Käru kihelkonnas Järvamaal. Vallamaja asus Jõekülas. 1. jaanuaril 1920 läks senine vald Pärnumaa Vändra kihelkonna koosseisust Järvamaa vastmoodustatud Käru kihelkonna koosseisu. Sel ajal oli vallas 401 talu. See oli üks Eesti väiksemaid valdu. 1939. aasta valdade reformiga moodustati uus, veidi suurema territooriumiga Käru vald, kuhu liideti maid Harjumaa Kaiu ja Ingliste vallast. Maa-ameti kaardirakendused http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700202672&img=era0031_001_0000216_00020_t.jpg&tbn=1&pgn=1&prc=30&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=119e2ba010a635bcc119a853b97b0965
Magnetpoolus

Magnetpoolus on magneetunud keha (magneti) pinna piirkond, kus magneetumuse normaalisihiline komponent on nullist erinev. Magneti põhjapooluseks nimetatakse piirkonda, millest magnetinduktsiooni jõujooned väljuvad, ja lõunapooluseks piirkonda, kuhu need jooned sisenevad. Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus, 1981
Faunistika

Faunistika on zooloogia osa, mis tegeleb fauna ehk mingi ala loomastiku uurimisega. floristika zoogeograafia
Alma Kurtna

Alma Kurtna (aastani 1942 Alma Hablitz; 1. aprill 1906 Peterburi – 12. juuli 1984 Tartu) oli eesti laulja (sopran) ja muusikapedagoog. Ta lõpetas aastal 1925 Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumi ja aastal 1931 cum laude Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna. Aastal 1935 lõpetas ta Budapesti Liszti nimelise Muusikaakadeemia ooperiklassi. Täiendas end aastatel 1935–1936 Budapestis ja Viinis, laulis aastatel 1936–1937 Berliini Riigiooperis. Oli aastatel 1937–1938 Tallinnas laulupedagoog Ficki juures diktsiooniõpetaja ja esines Eestis kontsertlauljana. Peale selle täiendas end (Eesti Vabariigi stipendiaadina) 1939–1941 Itaalias, töötas Academia Nazionale di Santa Cecilia's laulupedagoogina, aastatel 1941–1942 oli Rooma Raadio kammerlaulija. Aastatel 1942–1944 oli ta Roomas vangis, vahetati aastal 1944 Nõukogude Liidus vangis olnud itaallase vastu, elas aastani 1945 Moskvas. Töötas aastatel 1945–1980 Tartu Muusikakoolis laulu- ja itaalia keele õpetajana, oli aastatel 1957–1979 ka Vanemuise teatri hääleseadja ja pedagoog. Ta pälvis tunnustust kui isikupärase musitseerimise kujundaja. Õpilasi: Silvia Urb, Helju Koppa, Leida Jürgens, Illart Orav, Voldemar Kuslap, Mare Jõgeva, Kaie Konrad, Silvia Vestmann, Nadia Kurem. Ta oli abielus Aleksander Kurtnaga, abielust sündis tütar. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide: A–M. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007, lk. 339.
SuperDraco

SuperDraco on vedelkütust kasutav rakettmootor, mida arendab ja toodab SpaceX. SuperDraco on osa SpaceX-i Draco rakettmootorite perest. Mootor on projekteeritud nii, et seda saab korduvalt käivitada ja kasutada ka pärast mitmekuist seismist. Kaheksat SuperDraco mootorit kasutatakse SpaceX-i mehitatud kosmoselaeval Dragon 2. Mootoreid plaaniti kasutada Red Dragoni retrorakettidena. "SpaceX's SuperDraco Engine: Abort Capability all the way to orbit". Spaceflight Insider. Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2020. Vaadatud 24. august 2020.
Helju Koppa

Helju Koppa (23. september 1927 Tartu – 2. veebruar 1966 Tartu) oli eesti laulja (sopran). Ta lõpetas aastal 1951 Tartu Muusikakooli (Alma Kurtna klassis) ja aastal 1957 Leningradi Konservatooriumi. Ta oli aastatel 1957–1966 Vanemuise teatri solist, ta esines ka kontsertlauljana. Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide: A–M. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007, lk. 303.
Kiiruisutamine 1980. aasta taliolümpiamängudel

Kiiruisutamisvõistlused 1980. aasta taliolümpiamängudel Lake Placidis peeti 9.–18. veebruarini James B. Sheffieldi olümpia uisurajal. Võisteldi üheksal kiiruisutamise distantsil, milles viis oli meestele ja neli naistele. Kiiruisutamise silmapaistvam sportlane oli ameeriklane Eric Heiden, kes võitis kõik viis meeste võistlust. Kuupäev: 15. veebruar Osavõtjaid: 37 võistlejat Riike: 18 Maailmarekord: 37,00 Jevgeni Kulikov  NSVL, 29. märts 1975, Alma-Ata Olümpiarekord: 39,17 Jevgeni Kulikov  NSVL, 10. veebruar 1976, Innsbruck Olümpiavõitja 1976: 39,17 Jevgeni Kulikov  NSVL Kuupäev: 19. veebruar Osavõtjaid: 41 võistlejat Riike: 19 Maailmarekord: 1.13,60 Eric Heiden  USA, 13. jaanuar 1980, Davos Olümpiarekord: 1.19,32 Peter Mueller  USA, 12. veebruar 1976, Innsbruck Olümpiavõitja 1976: 1.19,32 Peter Mueller  USA Kuupäev: 21. veebruar Osavõtjaid: 36 võistlejat Riike: 16 Maailmarekord: 1.55,44 Eric Heiden  USA, 19. jaanuar 1980, Davos Olümpiarekord: 1.59,38 Jan Egil Storholt  Norra, 13. veebruar 1976, Innsbruck Olümpiavõitja 1976: 1.59,38 Jan Egil Storholt  Norra Kuupäev: 16. veebruar Osavõtjaid: 29 võistlejat Riike: 15 Maailmarekord: 6.56,9 Kay Arne Stenshjemmet  Norra, 17. märts 1977, Alma-Ata Olümpiarekord: 7.22,4 Fred Anton Maier  Norra, 15. veebruar 1968, Grenoble Olümpiavõitja 1976: 7.24,48 Sten Stensen  Norra Kuupäev: 23. veebruar Osavõtjaid: 24 võistlejat Riike: 13 Maailmarekord: 14.34,33 Viktor Ljoskin  NSVL, 3. aprill 1977, Alma-Ata Olümpiarekord: 14.50,59 Piet Kleine  Holland, 14. veebruar 1976, Innsbruck Olümpiavõitja 1976: 14.50,59 Piet Kleine  Holland Kuupäev: 15. veebruar Osavõtjaid: 31 võistlejat Riike: 15 Maailmarekord: 40,68 Sheila Young  USA, 13. märts 1976, Inzell Olümpiarekord: 42,76 Sheila Young  USA, 6. veebruar 1976, Innsbruck Olümpiavõitja 1976: 42,76 Sheila Young  USA Kuupäev: 17. veebruar Osavõtjaid: 37 võistlejat Riike: 16 Maailmarekord: 1.23,46 Tatjana Averina  NSVL, 29. märts 1975, Alma-Ata Olümpiarekord: 1.28,43 Tatjana Averina  NSVL, 7. veebruar 1976, Innsbruck Olümpiavõitja 1976: 1.28,43 Tatjana Averina  NSVL Kuupäev: 4. veebruar Osavõtjaid: 31 võistlejat Riike: 14 Maailmarekord: 2.07,18 Halida Vorobjova  NSVL, 10. aprill 1978, Alma-Ata Olümpiarekord: 2.16,58 Galina Stepanskaja  NSVL, 5. veebruar 1976, Innsbruck Olümpiavõitja 1976: 2.16,58 Galina Stepanskaja  NSVL Kuupäev: 20. veebruar Osavõtjaid: 29 võistlejat Riike: 14 Maailmarekord: 4.31,00 Galina Stepanskaja  NSVL, 23. märts 1976, Alma-Ata Olümpiarekord: 4.45,19 Tatjana Averina  NSVL, 8. veebruar 1976, Innsbruck Olümpiavõitja 1976: 4.45,19 Tatjana Averina  NSVL   *   Korraldajariik
Leida Jürgens

Leida Jürgens (8. november 1925 Härjanurme – 30. jaanuar 2002 Tartu) oli eesti laulja (sopran). Ta lõpetas aastal 1950 Tartu Muusikakooli (õpetaja Alma Kurtna) ja aastal 1958 Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Tiit Kuusiku klassis). Ta oli aastatel 1958–1960 Vanemuise teatri koorilaulja ja aastani 1976 solist ning aastatel 1970–1991 Heino Elleri Muusikakoolis lauluõpetaja. Õpilasi: Tiina Tikk, Tõnu Kilgas, Sirje Medell, Inge Õunapuu, Endla Murd, Aime Roosileht, Reet Kruup, Triinu Leppik, Endel Kroon. Leida Jürgens Eesti teatri biograafilise leksikoni veebiversioonis