laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
RM-70

RM-70 (raketomet vzor 1970) on algselt Tšehhoslovakkias valmistatud mitmelasuline raketiheitja. RM-70 Vampire 4D RM-70 M1  Ukraina Як ЗСУ використовують чеську RM-70 Vampire для знищення рашистів на Донеччині (відео) (vaadatud: 18.10.2022) Гірські піхотинці озброїлись РСЗВ RM-70 Vampire (vaadatud: 11.07.2022)
Juliane Koepcke

Juliane Margaret Beate Koepcke (10. oktoober 1954 Lima, Peruu) on saksa terioloog, kes oli 1971. aastal LANSA lennu 508 ainus ellujäänu, elades üle ligi 3-kilomeetrise kukkumise. Koepcke sündis Limas, tema vanemad Hans-Wilhelm ja Maria olid Kieli ülikooli lõpetanud zooloogid, kes olid Limasse kolinud 1950. aastal, et sealset faunat uurida. 1968. aastal, kui Koepcke oli 14-aastane, rajasid ta vanemad Amazonase vihmametsa Panguana uurimisjaama ja nad kolisid sinna, kus ta õppis ka džunglis ellujäämist. Haridusametnike vastuseisu tõttu oli ta sunnitud tagasi tulema Limasse, kus ta õppis Alexander von Humboldti nimelises saksa koolis. Detsembris 1971 oli Koepcke koos ema Mariaga Limas. Ema oli tahtnud Panguanasse tagasi lennata 19. või 20. detsembril, kuid Koepcke tahtis ka osaleda kooli lõputseremoonial 23. detsembril. Ema nõustus ja selle asemel otsustasid nad lennata 24. detsembril, kuid siis olid kõik lennud välja müüdud peale ühe – firma Líneas Aéreas Nacionales S.A. oma. Isa soovitas neil sellega mitte lennata lennufirma halva maine tõttu, kuid sellest hoolimata broneerisid nad kohad. Lennuk väljus Limast 24. detsembril 1971 natuke enne keskpäeva suunaga Iquitosesse vahepeatusega Pucallpas. Lennu ajal sattus lennuk 6,4 km kõrgusel äikesetormi ja turbulentsi kätte, kuid hoolimata ohtlikust ilmast otsustas meeskond lendu jätkata. Lennukile lõi välk sisse ja see purunes õhus. Koepcke, turvavööga kinnitatud, kukkus kolm kilomeetrit Amazonase vihmametsa ja jäi ellu. Järgmised 11 päeva veetis Koepcke džunglis, jälgides isa õpetusi džunglis ellujäämise kohta, jõudes 9 päeva pärast laagriplatsile, kus ta leidsid misjonärid. Nad andsid talle esmaabi ja viisid ta asustatumasse kohta, kus ta viidi helikopteriga haiglasse. Haiglas sai ta uuesti isaga kokku ja aitas pärast paranemist otsijaid lennukirusude ja surnukehade otsingul. Tema ema surnukeha leiti 12. jaanuaril 1972. Selgus, et ta oli õnnetuse üle elanud, kuid suri enne päästjate saabumist. Koepcke, kes varem ei olnud Saksamaal olnud, kolis isa soovil 1972. aastal Frankfurti, kus ta elas tädi ja vanaema juures. Saksamaal elades taastus ta täielikult ja sarnaselt vanematega astus Kieli ülikooli. Ta lõpetas ülikooli 1980. aastal ja kaitses doktorikraadi 1987. aastal Müncheni Ludwig Maximiliani Ülikoolis Peruu vihmametsa nahkhiirekoloonia teemal. 1989. aastal abiellus ta entomoloog Erich Dilleriga. Ülikoolis õppides ja pärast lõpetamist tuli ta Peruusse tagasi teadustööd tegema ja 2000. aastal, pärast isa surma, võttis ta üle Panguana uurimisjaama. 10. märtsil 2011 avaldas kirjastus Piper Verlag Koepcke autobiograafia "Als ich vom Himmel fiel" ('kui ma taevast kukkusin'), mille eest anti talle 2011. aastal Corine kirjandusauhind (Corine – International Book Prize). 1998. aastal tootis filmilavastaja Werner Herzog Koepcke loost filmi "Wings of Hope". Detsembris 1971, kui Herzog oli filmi "Aguirre, Jumala viha" ("Aguirre, der Zorn Gottes") jaoks võttepaika otsimas, oleks ta äärepealt reisinud sama lennuga, millega Koepcke lendas, kuid viimasel minutil ta plaanid muutusid.
Kingnokk

Kingnokk (ka abu markub; Balaeniceps rex) on pelikaniliste seltsi kingnoklaste sugukonda kuuluv linnuliik. Ta on kingnoklaste sugukonna ainus elusolev esindaja. Nimi tuleneb tema suurest nokast, mis kujult meenutab puust kinga. Linnu sulestik on hallikassinine, silmad on suured ja kollast värvi ning peas on sulgedega hari. Iseloomulik tunnus on suur nokk, mis on poegadel hästi näha paarikümmend päeva peale sündi ning on välja kujunenud 43. elupäevaks. Noka otsas on terav kõver konks. Samuti on lindudel pikad peenikesed jalad suurte taldadega, millega on lihtsam soises pinnases kõndida. Täiskasvanud lind kaalub 4–7 kg. Kehapikkus on 110–140 cm pikk, isased linnud on emastest suuremad ning neil on ka suurem nokk. Tiiva siruulatus 230–260 cm. Noorlinnud on täiskasvanutest tumedama sulestikuga. Kingnokk on levinud Ida-Aafrikas Lõuna-Sudaanist kuni Sambiani välja ning tegemist on paikse linnuga. Kingnoka koguarvukus maailmas on hinnanguliselt 3300–5300 ning see on vähenemas. Kingnokk võib vabas looduses elada 35-aastaseks. Kingnokal on oma kindel territoorium, kuhu ta oma pesa ehitab ja seda kaitseb. Linnud on sigimise poolest monogaamnsed. Kingnokk ehitab suuri ja lapikuid pesasid tavaliselt soodes vee peale või ujuvale taimestikule, pesa suurus võib ulatuda kuni 3 meetrini. Pesas on 1–3 muna, millest tavaliselt võib ainult üks poeg välja kooruda umbes kuu hiljem. Noorlinnud saavad lennuvõimeliseks umbes 100 päeva hiljem ja suguküpseks 3-aastaselt. Kingnokad on oma poegade suhtes väga kaitsvad ning tavaliselt ehitavad nad pesasid raskesti ligipääsetavatesse kohtadesse. Kingnokk on loomtoiduline ning ta toitub tavaliselt kaladest, kahepaiksetest ja madudest, kuid toidulauale võivad jõuda ka väiksemad krokodillid. Nende taktikaks toidu saamisel on püsida liikumatult paigal ja oodata saaklooma või liikuda vees väga aeglaselt. Samuti liikudes hapnikuvaestes veekogudes annab võimaluse lihtsamini süüa saada, sest kalad ujuvad veepinna lähedal hapnikku hankimiseks. Kingnokad elavad üksikult. Harva võib neid näha toidu nappuse tõttu ühes piirkonnas liikumas või siis sigimisperioodi ajal. Tavapäraselt kingnokad häält ei tee, kuid pesitsemise ajal või teise linnuga kohtumisel klõbistavad nad oma nokka. Kingnokk on ohustatud liik ning ta on kantud punasesse raamatusse. Kohalikud elanikud püüavad neid toidu ja raha teenimise pärast. Lisaks saadakse raha ka turismi pealt jõeekskursioonide kaudu. BirdLife International (2018). Balaeniceps rex. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2018. Steffen, Angie (2007). "Balaeniceps rex shoebill". Vaadatud 26.05.2022. "Shoebill". National Geographic.com. Vaadatud 12.05.2022.
Irukandji meduus

Irukandji meduus on üks ülimürgiste täringmeduuside liike. Täiskasvanud isend on umbes kuupsentimeetri (1 cm³) suurune. Nad on ühed kõige väiksemad ja mürgiseimad meduusid maailmas. Nad elavad Austraalia põhjapoolsetes merevetes. Nad suudavad oma ohvreid nõelata, põhjustades Irukandji sündroomina tuntud seisundi, mis võib lõppeda surmaga. On teada umbes 16 Irukandji liiki, millest tuntuimad on Carukia barnesi, Malo kingi, Malo maxima, Malo filipina ja Malo bella. Irukandji sündroomile andis 1952. aastal nimetuse Hugo Flecker, kes kirjeldas esimesena nende meduuside põhjustatud mürgistuse sümptomeid. Sündroom sai nimetuse Irukandji rahva järgi, kes asustavad rannikuriba Queenslandi osariigi linnast Cairnsist põhja pool. Nõelata saanud inimesed haigestuvad raskelt, kuid jäävad enamasti ellu. Kohalik toksikoloog Jamie Seymour tegi meduusist dokumentaalfilmi "Killer Jellyfish". 2015. aastal avastasid Põhja-Queenslandi teadlased tõendeid selle kohta, et Irukandji meduusid jahivad aktiivselt oma saaki. https://www.ncbi.nlm.nih.gov/books/NBK562264 https://blogs.scientificamerican.com/running-ponies/the-smallest-and-deadliest-kingslayer-in-the-world https://www.brisbanetimes.com.au/national/queensland/deadly-irukandji-jellyfish-catch-their-food-like-a-human-fisher-20150605-ghhwmc.html https://www.abc.net.au/local/stories/2015/06/03/4248075.htm
Kitsing

Kitsing on eesti perekonnanimi. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kitsing 244 inimesel: 121 mehel ja 123 naisel. Perekonnanimede levikult on Kitsing meeste puhul 629. kohal ja naiste puhul 686. kohal. Kitsing oli levinumaks nimeks vanuserühmas 5–9 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 2,75. Perekonnanimi Kitsing oli kõige sagedasem Viljandi maakonnas, kus seda kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 5,93 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Põltsamaa, Kambja, Peetri, Saarde, Viljandi, Tarvastu ja Kõpu kihelkonna seitsmes mõisavallas perekonnanimeks Kitzing ja Kitsing. 1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati Eestis kahel korral perekonnanimi Kitsing, vastavalt nimede Aasmäe ja Kirsipõld vastu. Ene-Lille Kitsing-Jaanson, eesti korvpallur (1934–2013) Jaak Kitsing, Vabadussõja veteran (1893–1981) Jüri Kitsing, eesti kergejõustiklane (1907–1941) Kristjan Kitsing, eesti korvpallur (1990–) Talis Kitsing, eesti tõiselusarjategelane, kikkpoksitreener ja poliitik (1976–2009) Toomas Kitsing, Eesti kergejõustiklane (1939–1968) Toomas Kitsing, eesti autosportlane (1963–) Statistikaamet. Rahvastikuregister (vaadatud 27.05.2022) Onomastika andmebaas. Nimede panemine: (algne nimekuju): Kitsing. Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Kitsing. Kitsing statistikaameti andmebaasis
Norman Nato

Norman Nato (sündinud 8. juuli 1992 Cannes) on prantsuse võidusõitja. Cannesis sündinud ta alustas kardisportlase karjääri 1998. aastal kuueaastaselt ning üksteist aastat hiljem, 2009. aastal, võitis ta Prantsusmaa KZ2 meistritiitli. Nato debüteeris üheistmelise autoga Vormel 4 Eurocup 1.6 kategoorias 2010. aastal, kus ta saavutas kahe võiduga Stoffel Vandoorne'i järel 2. koha. 2011. aastal osales ta Vormel Renault Eurocup 2.0 võistlusel R-ace GP meeskonna auto roolis koos Côme Ledogari ja Pieter Schothorstiga. Ta saavutas 11. koha, saavutades kaks poodiumit Nürburgringil ja Barcelonas, samuti viis punkti. Ta osales sama meeskonnaga ka mõnel Vormel Renault 2.0 Põhja-Euroopa karikasarja võistlusel, millega saavutas poodiumikoha, taas Nürburgringil. 2012. aastal jäi Nato Eurocupi, kuid vahetas meeskonda, siirdudes Aurélien Panise ja Edolo Ghirelli kõrvale uustulnukasse RC Formula. Ta parandas eelmist aastat, saavutades pärast oma esimest võitu Spas 4. Samal aastal võitles ta Vormel Renault 2.0 Alpides tiitli nimel Daniil Kvjatiga, kuid viimasel võistlusel juhtus sama vene sõitjaga avarii tõttu. 29. jaanuaril 2015 kinnitas Arden International 2015. aasta GP2 hooaja esimese piloodina Nato kaasamise André Negrão kõrval. Ta lõpetas hooaja 20 punktiga 18. kohal. 2016. aastal seisis prantslasel ees oma teine ​​hooaeg selles kategoorias ja ta vahetab meeskonda, siirdudes koos Jordan Kingiga Racing Engineeringusse. Ta saab kaks võitu, hooaja esimesel võistlusel Barcelonas ja sprindisõidus Monzas, saavutades üldarvestuses 5. koha. 2017. aasta hooajal jätkas ta Vormel 2-s, naasis Sean Gelaeli kõrval Ardenisse. Ta saab Bakuu sprindisõidu võidu, saades meistrivõistlustel üheksanda koha. ROKiT Venturi Racingu meeskond valis Nato Vormel E hooajal 2020–2021 Felipe Massa asemel koos Edoardo Mortaraga. Hooaja viimasel võistlusel Berliinis saavutas ta oma esimese kategooria võidu Oliver Rowlandi ja Stoffel Vandoorne ees. Ta lõpetas hooaja 54 punktiga 18. kohal. 2022. aastal valis Team WRT meeskond Nato võistlema Rui Andrade ja Ferdinand Habsburgiga FIA World Endurance Championship LMP2 klassis. Norman Nato, Juhi profiil saidil DriverDB.com (inglise keeles)
Hõbelõvi

Hõbelõvi (itaalia keeles Leone d'argento) on Veneetsia filmifestivali auhind parimale filmilavastajale. Seda on regulaarselt välja antud alates 1998. aastast. Aastatel 1953 kuni 1994 anti auhinda ebaregulaarselt mitmele filmile, mis olid nomineeritud Kuldlõvile, kui teisejärgulist auhinda. Vahetevahel on auhinda antud ka debüütfilmide, lühifilmide ja lavastamise eest. Veneetsia filmifestival Kuldlõvi (Veneetsia filmifestivali auhind parimale filmile) La Biennale di Venezia Veneetsia biennaali koduleht Veneetsia filmifestival IMDb andmebaasis
Ühesendine münt (1929)

Ühesendine münt oli väikseima nimiväärtusega rahamärk, mis 1928. aasta rahareformiga kasutusele võeti. Kuni nende müntide valmimiseni kasutati ühesendistena 1922., 1924. ja 1926. aasta ühemargaseid münte. Vahetusraha lasti liikvele Riigikassa poolt 10. oktoobril 1929 ja see oli kasutusel kuni 25. märtsini 1941. Mündid vermiti Riigi Trükikojas. 1936/37. eelarveaastal vermiti juurde 5 026 300 ühesendist münti. Kuna selle mündi kujundus erines teiste müntide omast, lasti 1940. aastal välja ka teine ühesendise nimiväärtusega münt, mis sobis stiililt teiste nominaalidega. Münt on punakaspruuni värvi ja sileda servaga; mündi kaal on 1,9 grammi, läbimõõt 1,6 sentimeetrit . Mündi kujundas Günther Reindorff, kujundus kinnitati ja vastav teade avaldati Riigi Teatajas 3. oktoobril 1929 (RT 1929, 85, 572). Mündi esiküljel on sõna "EESTI" ja nimiväärtus "1", teksti taustal on tammeoks ja selle all sõna "sent". Mündi tagaküljel on kolme lõvi kujutis ja vermimise aasta "1929". Ühesendine münt (1939)
Ante Pavelić

Ante Pavelić (14. juuli 1889 Bradina – 28. detsember 1959 Madrid) oli Horvaatia fašistlik poliitik ja jurist. Ta oli Ustaša liikumise asutaja ja juht. Aastatel 1941–1945 oli ta Sõltumatu Horvaadi Riigi juht tiitliga poglavnik 'peamees'. Ta sündis aastal 1889 Bradinas Bosnias ja Hertsegoviinas Austria-Ungaris. Ta lõpetas aastal 1910 Zagrebi Ülikooli õigusteaduskonna. Kui kuningas Aleksandar I aastal 1929 diktatuuri välja kuulutas, asus ta Itaaliasse ning hiljem Viini, seejärel uuesti Itaaliasse, kus ta elas valenimede all. 6. aprillil 1941 tungis Saksamaa Jugoslaaviasse. Ta oli 10. aprillist 1941 kuni 8. maini 1945 Sõltumatu Horvaadi Riigi juht (poglavnik).
Töö (ajaleht)

Töö : politikaline, majandusline, teadusline ja ilukirjandusline nädalaleht oli aastatel 1908–1909 Tallinnas välja antud Eestimaa Ametiühingute ajaleht. Ajaleht ilmus 1908. aasta detsembrist kuni 1909. aasta detsembrini, algul kord kuus, seejärel aga nädalalehena, kokku 20 numbrit. Nädalaleht suleti Venemaa keisririigi valitsusasutuste korraldusel 1909. aastal. Ajalehe toimetamises osalesid Eesti sotsiaaldemokraatliku liikumise menševikest (August Rei) ja bolševikest (J. Elbe, J. Saks, Jaan Anvelt, Villem Buk, Juhan Lilienbach, Hans Pöögelmann jt) liikmed.
Kiil (perekonnanimi)

Kiil on eesti perekonnanimi. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kiil 320 inimesel: 146 mehel ja 174 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kiil meeste puhul 480. kohal ja naiste puhul 416. kohal. Kiil oli levinumaks nimeks vanuserühmas 80–84 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 2,98. Nime kandja oli keskmiselt 43 aasta vanune. Perekonnanimi Kiil oli kõige sagedasem Saare maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 22,90 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Kodavere, Võnnu, Karja, Püha, Kihelkonna, Ambla, Hanila, Valjala, Kaarma, Pühalepa, Sangaste ja Nissi kihelkonna 16 mõisavallas perekonnanimeks Kiel ja Kiil. 1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kiil uueks nimeks ühel korral, kui loobuti nimest Treiberg. Allan Kiil, Eesti ärijuht, poliitik, ujuja ja sporditegelane (1963–2021) Arnold Kiil, eesti karikaturist ja ajakirjanik (1925–1995) Kai Kiil, norra muusik (1947–) Urmas Kiil, eesti õpetaja, ajakirjanik ja suhtekorraldaja Virve Kiil, eesti klaasikunstnik (1973–) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 27.05.2022) Onomastika andmebaas. Nimede panemine: (algne nimekuju): Kiil. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine:(uus nimekuju): Kiil. Kiil statistikaameti andmebaasis
Karim Bagheri

Karim Bagheri (pärsia keeles کريم باقری; sündinud 20. veebruaril 1974 Tabrīzis) on endine Iraani jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängis sellistes klubides nagu Persepolis, Bielefeldi Arminia ja Charlton Athletic. Iraani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1993–2010 kokku 87 korda ja lõi 50 väravat. Ta on Ali Daei järel Iraani koondise läbi aegade paremuselt teine väravakütt. Iraani koondisega osales ta 1998. aasta maailmameistrivõistlustel ning 1996. ja 2000. aasta Aasia meistrivõistlustel. Karim Bagheri saidil Teammelli.com "Karim Bagheri - Goals in International Matches". Karim Bagheri saidil national-football-teams.com
Janez Drnovšeki esimene valitsus

Janez Drnovšeki esimene valitsus oli Sloveenia valitsus, mis tuli võimule 1992. aastal kui senine DEMOSe juhitud lai koalitsioon lagunes. Valitsusjuhiks sai LDS liider Janez Drnovšek, koalitsiooni kaasati ka Sloveenia Sotsiaaldemokraatlik Partei SDSS, Ühendatud Nimekiri ZLSD, Sloveenia Rohelised ZS, Demokraatlik Partei DS ja Sloveenia Sotsialistlik Partei SSS. Valitsus astus ametisse 14. mail 1992 ja lahkus valimiste järel 12. jaanuaril 1993. Välislink [[1]]
Ayumu Iwasa

Ayumu Iwasa (jaapani keeles 岩佐 歩夢 Iwasa Ayumu; Osaka, 22. september 2001) on Jaapani võidusõitja, Red Bull Junior Teami liige ja Prantsusmaa Vormel 4 Meistrivõistlustel võitja 2020. aastal. Iwasa alustas kardiga võidusõitu 2005. aastal Jaapanis, kuid konkurentsivõimelisel tasemel alustas alles 2014. aastal. Jaapanis osales ta 2015. aastal Suzukas Yamaha-SS kardisõidu meistrivõistlustel ning tuli hiljem ka x-30 klassi meistriks. Aastatel 2017–2018 osales Iwasa mitmel Vormel 4 meistrivõistlustel, nagu Jaapani Vormel 4 Meistrivõistlustel või Asian Formula Renault Series, koos Shinji Sawada, Chia Wing Hoongi, Ni Weiliangi, Daniel Cao ja Daniel Luga. Tema esimene täishooaeg autorallis. Suzuka Racing School Single Seater Series 2019. aastal, kus ta võidab tiitli. 2020. aastal pääseb Iwasa Prantsusmaa Vormel 4 Meistrivõistlustel, kus ta võidab tiitli, võttes kokku viis pole positsiooni, üheksa võitu ja 15 poodiumit. Ta valiti Honda Junior Driveriks ehk aasta parimaks nooreks Jaapani sõitjaks. 2021. aastal valiti Hitech Grand Prix Iwasa koos Roman Staněki, Reece Ushijima ja Roy Nissanyga Aasia Vormel 3 Meistrivõistlustel võistlema. Iwasa näitab suurepärast tulemuste ühtlust, jõudes punktidesse kolmteist korda ja puudutades kahel korral poodiumit; lõpetab meistrivõistlused üldarvestuses kaheksandana ja võidab algajatele mõeldud arvestuse. Samal aastal kinnitas Hitech Iwasa koos Red Bull Junior Teami kuuluva Jak Crawfordi ja Roman Staněkiga FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel. Hungaroringi esimeses sõidus lõpetab ta Lorenzo Colombo järel teisena, kuid pärast autasustamist karistatakse Itaalia sõitjat ja võit läheb Iwasale. Ta võitis Hollandis oma kategooria teise poodiumi, saavutades Arthur Leclerci ja Logan Sargeanti järel kolmanda koha. Hooaja lõpetab ta üldarvestuses 12. kohal ja sarja uustulnukate seas neljandal kohal. Iwasa osaleb DAMS-i meeskonnaga Yas Marina ringrajal hooajajärgsetel Vormel 2 testidel. Hiljem kinnitab Prantsusmaa meeskond Iwasa 2022. aasta hooajaks koos Roy Nissanyga. Pärast mõningaid häid tulemusi saavutas ta Kataloonia sprindisõidul kategooria esimese poodiumikoha. Ayumu Iwasa, aadressil driverdb.com, DriverDB AB. (inglise keeles)
Asunik (ajakiri, 1910)

Asunik : Eesti wäljarändajate ja asunikkude häälekandja oli 1910. aastal Tallinnas ilmunud ajakiri. Ajakirja väljaandja ja vastutav toimetaja oli Jakob Lukats. Väljaanne oli 36-leheküljeline ja ilmus korra nädalas. Toimetus asus Tallinnas aadressil Uus tänav 11. Ajakirja trükiti Tallinnas V. Ehrenpreisi trükikojas. Digar - Asunik 1910
Saksamaa maavägi

Saksamaa maavägi (saksa keeles Heer) on Bundeswehri struktuuriüksus. Maaväe väejuhatus Maaväe arengu amet Maaväe väljaõppe väejuhatus 1. tankidiviis 10. tankidiviis Kiirreageerimisjõudude diviis Jäägrid Langevarjurid Mägijäägrid Maaväeluure Maaväe sanitaarteenistus Maaväe väljaõppe väejuhatusele alluvad õppeasutused: Jalaväekool Pioneerikool Maaväe Tehniline Kool Maaväe Lahingusimulatsiooni Keskus Maaväe Ohvitserikool Bundeswehri ÜRO väljaõppekeskus Tankivägede Kool Erioperatsioonide Väljaõppekeskus Õhuoperatsioonide harjutus- ja väljaõppekeskus Maaväe lahingutegevuse harjutuskeskus Maaväe Allohvitserikool Der Sanitätsdienst des Heeres 18.01.2017 (vaadatud: 10.08.2023) Ausbildungskommando (vaadatud: 01.07.2022)
Băile Olănești

Băile Olănești on linn Rumeenias Vâlcea maakonnas. Linn asub ajaloolises Olteenia piirkonnas, maakonnakeskusest Râmnicu Vâlceast ligikaudu 15 km loodes. Linna haldusalasse kuulub kaheksa küla: Cheia, Comanca, Gurguiata, Livadia, Mosoroasa, Olănești, Pietrișu ja Tisa. Băile Olănești on kuurortlinn, seal asuvad mineraalveeallikad ja soojaveeallikad. Asulat on ürikutes esmamainitud 1527. aastal. Kohalikke mineraalveeleiukohti on esmamainitud 1760. aastal. 1873. aasta Viini maailmanäitusel sai Băile Olănești allikatest pärit mineraalvesi kuldmedali. 1895. aastal hävitas üleujutus kõik kuurordi hooned. Uuesti avati taas ülesehitatud kuurort alles 1904. aastal. Linnaõigused sai Băile Olănești 1953. aastal. Baile Olanesti (Baths) Smart Health Tourism Scurt istoric Olănești Romania Băile Olănești Pancarpatica
Adele Nõmpere

Adele Nõmpere trükikoda (kuni 1937. aastani Adele Nõmberg) asus Tallinnas, Suur-Ameerika tänav 3-a. Trükiti peamiselt pisitrükiseid nagu teatrikavad, hinnakirjad, jms, kuid ka mõningaid ajakirju ja ajalehti. Peamine trükikoja tegevus toimus 1934–1940. Ettevõte natsionaliseeriti 26. juulil 1940. Peale natsionaliseerimist sai nimeks Natsionaliseeritud Adele Nõmpere trükikoda. Kaubandus-Tööstuskoja Teataja 1937, Nr 3, lk 75
Johan Nurmberg

Johan Nurmberg (17. juuli 1879 Nurmissaare, Vana-Tänassilma, Viljandi kihelkond – 22. september 1937 Viljandi) oli Eesti trükikoja omanik ja seltskonnategelane. Johan Numberg õppis Viljandi Friedrich Kuhlbarsi elementaarkoolis. 1896. aastal asus elama Viljandisse ja omandas trükitöölise kutse Ado Peeti trükikojas. Seejärel võitles Vene-Jaapani sõjas ja I maailmasõjas. 1910. aastal kolis Tallinna, kus abiellus Liisa Moosega. Töötas ladujana mitmes Tallinna trükikojas ja töödejuhatajana Ühiselu trükikojas. Naasnud Viljandisse, ehitas endale aadressil Trepimäe 6 asuva villa-elamu. 1918. aastal ostis ta Viljandis Tartu 9 hoovis asunud Ado Tõllasepa trükikoja, mida pidas mitukümmend aastat. Hiljem ehitas suure äri- ja eluhoone Viljandis Tallinna tänav 11. Oli agar seltsitegelane, võttis osa mitmesuguste seltskonna- ja majandusorganisatsioonide juhtimisest. Saatnud rahvaluulet nii Jakob Hurdale kui ka Matthias Johann Eisenile . Nurmbergil oli Viljandis aadressil Lossi 31 asuv trükikoda ja köitetuba, kus kuni 1940. aastani anti välja ka ajalehte Oma Maa. "27010/317 Trepimägi 6". Kultuurimälestiste register. "Johan Nurmberg". Eesti Kirjandusmuuseum. Johan Nurmberg Genis
Esimene kosmiline kiirus

Esimene kosmiline kiirus on vähim kiirus, mille peab omandama lendav keha, et jõuda jäädavalt ringikujulisele orbiidile ümber planeedi, mille pinnalt ta lennuteekonda alustas. Mõistega "keha" võib silmas pidada näiteks kanderaketti. Esimene kosmiline kiirus sõltub planeedi (vm taevakeha) mõõtmetest ja massist. Merkuur – 3,0 km/s Veenus – 7,3 km/s Maa – 7,9 km/s Kuu – 1,7 km/s Marss – 3,6 km/s Jupiter – 43 km/s Saturn – 25 km/s Uraan – 15 km/s Neptuun – 17 km/s Pluuto – 0,9 km/s
Parima meeskõrvalosatäitja Oscar

Parima meeskõrvalosatäitja Oscar (inglise keeles Academy Award for Best Supporting Actor) on Oscari-filmiauhinna üks kategooriatest. Auhinnaga tunnustab Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia parimat meesnäitlejat, kes mängis kõrvalosa filmis, mis esilinastus eelneval kalendriaastal. Auhinnatseremoonial annab auhinna võitjale üle traditsiooni kohaselt eelneva aasta parima naiskõrvalosatäitja Oscari võitja. Esimest korda anti auhinda välja üheksandal Oscari tseremoonial 1937. aastal, kui võitis näitleja Walter Brennan rolli eest filmis "Come and Get It". Algselt said võidukad näitlejad nii mees- kui ka naiskõrvalosatäitja kategoorias kuju asemel mälestustahvli, 1944. aasta Oscari tseremooniast alates on võitjad saanud täissuuruses kuju. 2022. aasta seisuga on auhinda välja antud 77 näitlejale. Brennan on kolme auhinnaga selle kategooria edukaim näitleja. Kaks korda on auhinna pälvinud näitlejad Mahershala Ali, Michael Caine, Melvyn Douglas, Anthony Quinn, Jason Robards, Peter Ustinov ja Christoph Waltz. Neli korda ehk enim on auhinnale nomineeritud Brennan, Jeff Bridges, Robert Duvall, Arthur Kennedy, Jack Nicholson, Claude Rains ja Al Pacino. Oscar Parima naiskõrvalosatäitja Oscar Kinn, G. & Piazza, J. (2014). The Academy Awards: The Complete Unofficial History (inglise). Kd 5. New York, Ameerika Ühendriigid: Workman Publishing Company. Lk 39. ISBN 978-1-57912-986-6.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Kinn, G. & Piazza, J. (2014). The Academy Awards: The Complete Unofficial History (inglise). Kd 5. New York, Ameerika Ühendriigid: Workman Publishing Company. Lk 67. ISBN 978-1-57912-986-6.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Oscari auhindade koduleht (inglise) Oscari auhindade andmebaas (inglise)