laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eesti fotoharidus

Fotograafiat õpiti vanimatel aegadel Eestis nagu mujalgi maailmas meistrite juures ateljeedes. Peeter Parikas omandas fotoalaseid teadmisi Berliini ja Leipzigi kutsehariduskoolides ja August Tamm New Yorgi Fotograafia Instituudis 1928. aastal sealse 2-aastase filmi ja fotodokumentalistika programmi alusel. Pärast II Maailmasõda ja eriti pärast N.Liidu lagunemist on üksikuid välisriikide kõrgkoolides fotograafia õppijaid olnud päris mitmeid ja nende arv on aja jooksul suurenenud. Diana Tamane (M.A HISK, Belgia), Ekke Vasli (M.A Inglismaa), Silver Mikiver (B.A Inglismaa), Kaido Teesalu (B.A Göteborg, Rootsi), Triin Kerge (B.A Inglismaa) jpt. Idee fotograafia alasest kõrgharidusest Eestis pärineb 1920.-1930.aastatest, mil Sorbonne'i Ülikooli doktorikraadiga keemik Jaan Kalviste (kuni 1935 Kranig, 1898-1936) kirjutas artikli "Vajame fotograafia õppeasutist". Reklaamivaldkonna rajaja, fotoõpetaja ja toimetaja Harry Malm (1897-1967) alustas Kõrgemas Kunstikoolis Tallinnas 1940.aastal juba reaalse vabaainena fotograafia õpetamist, Geislingeni DP laagris õpetasid Eesti Tehnikumis fotograafia kursusi Agu Kask (1906-1977) ja Harry Malm. ENSV-s saadeti DDR-i spetsiaalselt fotograafiat Leipzigi Graafika ja Raamatukujunduse Instituuti õppima Enn Kärmas (sündinud 1943), Alar Ilo (sündinud 1952), Ülo Emmus (1947-2015) ning graafikat Illimar Paul (sündinud 1945) jmt. Neist Enn Kärmas töötas Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis fotografia õpetajana 1972-1994. Kuigi Saksamaal saadud hariduse algne siht oli fotoosakonna/ -eriala avamine Kunstiinstituudis, jäi see siiski vaid lubaduseks ning fotokeskus oli kõigest ülekooliline fotot õpetav üksus. Alates 1994.a. asus ERKI fotokeskust juhtima dotsent Peeter Linnap (sündinud 1960), kes võttis suuna eriala rajamisele ning kelle ümber koondus kõikide erialade silmapaistvatest üliõpilastest rühmitus "Faculty of Taste"/ "Mobil-galerii" (1994-1998). Sellest pisut varem, 1997.a. oli kesk-erihariduse tasemel fotohariduse käivitanud Vallo Kalamees Tartu Kunstikoolis (õpetas TKK-s fotograafiat 1992.aastast alates). 1998.a. lagunes Faculty of Taste/ Mobil galerii ja selle keskmeks olnud Peeter Linnap siirdus 2001.aastal Pallasesse (toona just Tartu Kõrgemaks Kunstikooliks saanud kool), kus tema juhtimisel töötati välja ka Eesti esimene fotograafia kõrghariduslik õppekava. 1995.a. muutus ERKI Tallinna Kunstiülikooliks ja seejärel EKA-ks, selle fotoõpet jäi pärast Linnapit al 1998 juhtima Eve Kiiler (end Linnap), kes samuti pani kokku kõrgharidusiku fotograafia õppekava. Viimane käivitus algselt avatud akadeemia formaadis ning muutus hiljem läbi suurte raskuste 2003.a. regulaarseks erialaks. Nii ühe kui teise eriala tekkes on oma oluline roll Linnapite rahvusvahelistest õppejõududest koosneval tutvusringkonnal (David Date ja Robin Dance Brightoni ja Westminsteri Ülikoolidest, Jan Kaila Helsinki TAIK'ist/ Aalto Ülikoolist jt). Samuti andsid mõlemale õppekavale algse hoo ja struktuuri Linnapite kureeritud Saaremaa Biennaalid oma kaasaegse vaimsusega.[1]
Karl Knüpffer (1868−1922)

Karl Paul Otto Knüppfer (19. juuni 1868 Väike-Maarja – 3. aprill 1922 Kleinau, Saksamaa) oli baltisaksa keemik ja keemiatehase juhataja. Knüpfferi isa oli kirikuõpetaja. Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1889. aastal, õppis aastatel 1889–1893 Riia Polütehnikumis ja 1893–1898 Leipzigis, kus ta omandas Wilhelm Ostwaldi ja Georg Bredigi juhendamisel doktorikraadi, doktoritöö pealkiri oli "Chemisches Gleichgewicht und elektromotorische Kraft" ("Keemiline tasakaal ja elektromotoorjõud"). Aastatel 1898–1899 oli ta Leipzigis Fröhlich & Co. eksperimentaalse labori juhataja, 1899-1903 Neubabelsbergis teadusuuringute assistent, 1903–1911 Schlüsselburgi püssirohutehase ballistikaosakonna juhatuse liige ja 1911–1918 Odessas Holodovski-nimelise labori ballistika juht. 1919. aastal suundus ta Saksamaale, kus töötas aastatel 1919–1921 Berliinis ja 1921. aastast alates Dessaus keemiatehase juhatajana. Ta oli abielus Elisabeth Amalie Wilhelmine Hoffmanniga 1909. aastal, neil oli laps Liselotte. Beckmann, Ernst. "Historische Stätten der Chemie" (PDF). "BBLD: Knüpffer, Carl* Paul Otto (1868-1922)". bbld.de. Vaadatud 29. juulil 2023. "Karl Paul Otto Knüpffer". geni_family_tree. 19. juuni 1868. Vaadatud 29. juulil 2023.
Otto Friedrich Benedict von Krusenstiern

Otto Friedrich Benedict von Krusenstiern (13. juuni 1870 Hagudi – 23. juuli 1923 Tallinn) oli baltisaksa keemik ja tööstur. Ta õppis Tallinna Toomkoolis ja lõpetas Tallinna Reaalkooli 1890. aastal ja õppis aastatel 1890–1896 Riia Polütehnikumis keemiat. Ta töötas Peterburis Prantsuse-Belgia vasktorude tehases, olles aastatel 1896–1897 laboris keemik ja 1897–1899 elektrolüütiliste torude tehase juhataja, saades hiljem kogu torude tehase juhatajaks ning 1905. aastast ka valtsimistehase juhatajaks. Aastatel 1912–1913 ehitas ta uue tehase hoone vase elektrolüütiliseks puhastamiseks ja 1914–1918 oli kogu tehase juhatuse esimees. Aastatel 1907–1917 oli ta Peterburi tööstusettevõtete tööliste kindlustusseltsi haldusjuht ja 1906. aastast Peterburi Püha Anna kiriku nõukogu liige. Ta oli mitmete tööstusettevõtete ja pankade juhatuse liige. 1918. aastal oli ta Ajutise Põhja–Balti Komitee liige Rootsi saatkonnas. Aastatel 1912–1919 omas ta Järlepa ja Umbru mõisasid ja 1921–1922 oli ta diplomaatilisel missioonil Belgias ja Prantsusmaal kaubanduslepingute sõlmimiseks. Ta abiellus 1899. aastal Marie Amalie von Rammiga, neil oli neli last. "BBLD: Krusenstjern, Otto* Friedrich Benedikt v. (1870-1923)". bbld.de. Vaadatud 29. juulil 2023. "Otto Friedrich Benedikt (Otto) von Krusenstiern, a. Jerlep (Estl.)". geni_family_tree. 13. juuni 1870. Vaadatud 29. juulil 2023. https://www.industrie.lu/vonKrusenstjernOtto.html https://amburger.ios-regensburg.de/index.php?id=70991
Harilik nelgipuu

Harilik nelgipuu (Syzygium aromaticum) on taim mürdiliste sugukonnast. Harilik nelgipuu kasvab troopilistel aladel, ta pärineb Indoneesiast Maluku saartelt. Nelgipuu kuivatatud õiepungi kasutatakse toiduvalmistamisel vürtsina, mida kutsutakse nelgiks. Harilik nelgipuu kasvab 20 m kõrguseks. Ta kasvab niisketel troopilistel aladel, kus temperatuur on aasta ringi enam-vähem ühtlane. Kasvab hästi kerges ja õhurikkas pinnases, eelistab kasvada poolvarjus, eriti noores eas. Vajab kaitset tuule eest. Nelgipuu on ühekojaline taim, õied on kahesoolised ja isetolmlevad. Taim hakkab õitsema umbes 8–10 aastat pärast istutamist. Üldiselt läheb 20–30 aastat kuni nelgipuu korralikult viljuma hakkab. Harilikud nelgipuud elavad üle 100 aastaseks, vanim teadaolev puu oli üks 375-aastane Indoneesia harilik nelgipuu. "Syzygium aromaticum - Useful Tropical Plants". tropical.theferns.info. Vaadatud 29. juulil 2023. Huxley., A. (1992). The New RHS Dictionary of Gardening. 1992. MacMillan Press. ISBN 0-333-47494-5. "World Agroforesty". World Agroforestry | Transforming Lives and Landscapes with Trees (inglise). Vaadatud 29. juulil 2023.
Roman Ludwig Gross

Roman Ludvig Fjodorovitch von Gross (19. jaanuar 1875 Tallinn – 18. detsember 1957 Soome) oli vene sõjaväelane. Gross oli kaupmehe poeg ja luteri usku. Lõpetas 1892. aastal Tallinna Reaalkooli, asus seejärel vabatahtlikult teenistusse, lõpetas Vladimiri sõjakooli Peterburis ja sai 1895. aastal alamlipniku auastme. 1896. aastal ülendati ta alamleitnandiks, 1900. aastal leitnandiks, 1904. aastal alamkapteniks ja aasta lõpus alamrittmeistriks. Ta osales Vene-Jaapani sõjas ja sai vigastada. 1908. aastal ülendati ta rittmeistriks, 1916. aastal alampolkovnikuks. 24.12.1918 vabastati ta Sõjaministeeriumi Varustusvalitsuse vanem käsutäitja ohvitseri teenistusest. 1919. aastal eemaldati ta loodearmee nimekirjast ja ta astus ohvitseride reservi, samal aastal sai temast Rahumäe vangilaagri ülem, kuid ta tagandati 18.03.1920 ametikohalt alkoholi tarvitamise, ebaviisaka käitumise ja ohvitseride solvamise tõttu. Ta lahkus Soome. "Eesti Sõjamuuseum - kindral Laidoneri Muuseum. Eesti ohvitserid 1918-1940". prosopos.esm.ee. Vaadatud 29. juulil 2023. "Гросс Роман Федорович — Russian Estonia". russianestonia.eu. Vaadatud 29. juulil 2023.
Telefe

Telefe on Argentina telejaam, mille omanik on Paramount Global. Selle asutasid 1990. aastal Avelino Porto ja teised kaastöötajad. Selle peakorter asub Buenos Aireses.
Cyanoboletus

Cyanoboletus on puravikulaadsete seltsi puravikuliste sugukonda kuuluv perekond seeni. Cyanoboletus pulverulentus Cyanoboletus andmebaasis eElurikkus.
Lubrikant

Lubrikant on libesti, mida kasutatakse meditsiinis limaskestade niisutamiseks.
Līlā

Lila (sanskritis लीला, līlā) on sanskriti sõna ja india filosoofia kontseptsioon, mille võib vabalt tõlkida kui "taevalik näitemäng". Lila mõiste on kasutusel erinevates India filosoofiakoolkondades, kuid sellel võib eri õpetustes olla märkimisväärselt erinev tähendus. Mõnes koolkonnas on lila viis kirjeldada kõike olemasolevat, sealhulgas kosmost kui jumaliku täiuse (Braahmani) loova mängu tulemust. Mõnes višnuismikoolkonnas tähendab lila jumala ja tema loodu vastastikust "mängu". Jumal Krišna austajate seas on lila laiemas mõistes jumal Višnu maale tulnud avataara (ehk kehastuse), Krišna, mänguline tegevus, nii-nimetatud "sportimine" tema ja noorte piimatüdrukute, gopi'de vahel, kitsamas tähenduses aga jumala muretu armumäng tema armastatu, Rāda'ga. Rāma (üks teine Višnu kehastus) austajate seas on tähtsal kohal kogukondlikud festivalid nimega Rāmlīlā - Rāma mängud. Nende käigus kantakse mitu päeva vältavate näitemängude jooksul ette lugu jumal Rāma elust ehk Rāmājana. Rāmājana on Vana-India eepos, mille autoriks peetakse iidset luuletajat Vālmikī't ja millel on väga oluline koht hindu kultuuris. Šaktistide seas usutakse, et Līlā on üks teatud kindel jumalanna, jumalanna Līlā, leebe ja mänguline olevus, kelle olemuslik loomus on sama, mis Šaktil – emajumalanna, positiivne energia, ürgne loov jõud, mis hoiab maailma kaose eest. Teda seostatakse jumalannade Lalita ja Lakšmīga. "Krishna | Story, Meaning, Description, & Legends | Britannica". www.britannica.com (inglise). 26. juuni 2023. Vaadatud 30. juulil 2023. "Lila | Karma, Dharma & Moksha | Britannica". www.britannica.com (inglise). Vaadatud 30. juulil 2023. "Rama, Ramā, Rāmā, Rāma: 56 definitions". www.wisdomlib.org (inglise). 4. aprill 2009. Vaadatud 30. juulil 2023. "Ramlila / Ram Lila". Eastern Spirituality (Briti inglise). Vaadatud 30. juulil 2023. "Ram Lila | Hinduism | Britannica". www.britannica.com (inglise). Vaadatud 30. juulil 2023.
Jean-Jacques Honorat

Jean-Jacques Honorat (1. aprill 1931 Port-au-Prince – 26. juuli 2023) oli Haiti poliitik. Ta oli 11. oktoobrist 1991 kuni 19. juuni 1992 Haiti peaminister.
Kasli

Kasli (vene keeles Касли) on linn Venemaal Tšeljabinski oblastis, Kasli rajooni halduskeskus. Kasli asub Irtjaši, Bolšije Kasli, Malõje Kasli ja Kiretõ järvede vahel, Tšeljabinskist ligikaudu 89 km põhjaloodes. Kasli asutati 1747. aastal seoses malmisulatus- ja rauatootmitehase ehitamisega. Kasli sai aleviks 1932. aastal ja linnaks 1944. aastal. Kaslis asub masinaehitustehas. Linnas on traditsiooniliselt valmistatud malmist kujukesi. Касли "Мой Город" : Народная энциклопедия городов и регионов России. Vaadatud 30. juuli 2023 Каслинский машиностроительный завод Портал Челябинской области. Vaadatud 30. juulil 2023 Каслинское литье, коллекционное значение, история Antikzone. Vaadatud 30. juulil 2023
Canalipalpata

Canalipalpata on hulkharjasusside infraklass alamklassist Sedentaria. Canalipalpata liikidel puuduvad hambad ja lõuad. Suurem osa neist on biofiltraatorid. Infraklassi kuulub 31 sugukonda, neist 27 jaotuvad kolme seltsi vahel: Sabellida, Spionida ja Terebellida (vahel määratletakse Canalipalpata seltsiks. Sellisel juhul Sabellida’t, Spionida’t ja Terebellida’t käsitletakse alamseltsidena). Ülejäänud neli sugukonda infraklassis on määratlusega incertae sedis, sest nende taksonoomiline asend süsteemis pole selge: Sugukond Polygordiidae Sugukond Protodrilidae Sugukond Protodriloides Sugukond Saccocirridae Canalipalpata. marinespecies.org
Cristian Pavón

Cristian David Pavón (sündinud 21. jaanuaril 1996 Córdobas) on Argentina jalgpallur, kes mängib äärepoolikuna Brasiilia kõrgliigaklubis Grêmio. Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Talleres de Córdoba. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Argentina esiliigas hooajal 2013/14. 2014. aasta juulis sõlmis ta lepingu Argentina kõrgliigaklubiga Boca Juniors. Enne Boca Juniorsi meeskonnas debüteerimist oli ta 2014. aasta teisel poolel laenul Argentina esiliigaklubis Colón. Boca Juniorsiga tuli ta kolm korda Argentina meistriks. Pavóni edukaim hooaeg Boca Juniorsis oli 2016/17, mil ta lõi Argentina kõrgliigas üheksa väravat ja andis üheksa väravasöötu. Hooajal 2017/18 oli ta Argentina kõrgliigas enim väravasööte andnud mängija (11). Aastatel 2019–2020 oli ta Boca Juniorist laenul Major League Socceri (MLS) klubis LA Galaxy. 2022. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Atlético Mineiro. 2024. aasta veebruaris sõlmis ta kuni 2026. aasta detsembrini kehtiva lepingu Grêmioga. 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Argentina olümpiavõistkonda. Argentina jalgpallikoondises debüteeris ta 11. novembril 2017 sõprusmängus Venemaa vastu. Argentina koondisse kuulus ta 2018. aasta maailmameistrivõistlustel. Boca Juniors Argentina Primera División: 2015, 2016–17, 2017–18 Copa Argentina: 2014–15, 2019–20 Supercopa Argentina: 2018 Atlético Mineiro Campeonato Mineiro: 2023 Grêmio Campeonato Gaúcho: 2024 "Mais um: Atlético-MG anuncia a contratação de Pavón, quarto reforço para janela de julho". ge (portugali). 3. juuli 2022. Vaadatud 3. juulil 2022. "Grêmio fecha acordo com atacante argentino Cristian Pavón" (portugali). Grêmio FBPA. 16. veebruar 2024. Vaadatud 16. veebruaril 2024. https://www.transfermarkt.com/cristian-pavon/nationalmannschaft/spieler/373170 (vaadatud 30.7.2023)
Infraklass

Infraklass (ladina keeles infraclassis) on bioloogilises taksonoomias vahel kasutusel olev klassisisene takson.
Bober

Bober (ukraina keeles бобер, kobras) on Ukrainas toodetav varitsev õhuründemoon. Selle tegevusraadiuseks on väidetavalt 600–1000 kilomeetrit. Droone kasutati 30. mai 2023 õhurünnakus Moskvale. "Moscow Attack: new details revealed on UAVs used in incident". mil.in.ua (Ameerika inglise). Militarnõi. 31. mai 2023. Vaadatud 30. juulil 2023. Triebert, Christiaan; Willis, Haley; Kovtun, Yelyzaveta; Cardia, Alexander (31. juuli 2023). "Ukraine's Other Counteroffensive: Drone Attacks on Russian Soil". The New York Times (Ameerika inglise). ISSN 0362-4331. Vaadatud 1. augustil 2023. Олег Черныш. «Бобер», который долетел до Москвы. Какие дроны использует Украина против России и как она строит свою империю беспилотников. Украинская служба Би-би-си, 23. september 2023
Assino

Assino (vene keeles Асино) on linn Venemaal Tomski oblastis, Assino rajooni halduskeskus. Assino asub Tšulõmi jõe vasakul kaldal, Tomskist ligikaudu 92 km kirdes. Tekkis 1896. aastal ümberasujate asulana. 1898. aastal on asulat esmamainitud Ksenievski nime all. 1933. aastal sai asula ehitatava raudteejaama järgi nimeks Assino. Raudteejaam avati 1939. aastal. Assino sai aleviks 1945. aastal ja linnaks 1952. aastal. Асино "Мой Город" : Народная энциклопедия городов и регионов России. Vaadatud 30. juulil 2023
Sofia (Vennad Lõvisüdamed)

Sofia on üks keskseid tegelasi Rootsi lastekirjaniku Astrid Lindgreni romaanis "Vennad Lõvisüdamed" (raamat avaldati 1973. aasta sügisel). Sofia on Nangijaala elanik. Ta elab Kibuvitsaorus Tulbi talus, mis asub päris küla serva peal: kohe tema maja tagant algavad pilvede poole kõrguvad mäed. Sofia elab Tulbi talus üksi koos oma hobuse, kitsede, mesilaste ja valgete kirjatuvidega. Tal on aias nii palju lilli, et seal mahub vaevalt liikuma. Karl Lõvisüda ütleb oma esmamulje põhjal Sofia kohta, et ta pole noor ega vana ja et ta on selline tõmmu, nagu ikka inimesed, kes palju päikese käes on. Külarahvas suhtub Sofiasse aupaklikult, kuna ta juhib Kirsiorust Nangijaala rahva ühist võitlust Kibuvitsaorgu rõhuva türanni Tengili vastu (Kibuvitsaorus teeb sama Orvar). Kui Kibuvitsaorg valmistub võitluseks, käib ka Sofia maa-aluse salakäigu kaudu seal ja peab Mattiase köögis istudes sõjaplaane. Samuti aitab ta Kibuvitsaorgu toitu toimetada. Sofia võtab ka ise lahingust osa. Kui sõda läbi saab, kutsub lahkuma valmistuv Sofia Karli endaga kaasa, Karl aga keeldub. Sofia läheb tagasi Kirsiorgu ja see on viimane kord, kui teda selles raamatus mainitakse. Aastal 1974 Rootsi ajalehes Expressen avaldatud kirjutises, milles Astrid Lindgren kirjeldab vendade Lõvisüdamete edasist saatust, elab Sofia koos Karli ja Joonatani ema Sigridiga nende naabermajas. "Tuvid ümbritsesid Sofiat valge väreleva pilvena ning Sofia seisis liikumatult keset nende tiivasabinat. Mõtlesin, et just nõnda nägi ta tõesti välja nagu tuvikuninganna." ("Vennad Lõvisüdamed", peatükk V) Sofiat hüütakse Nangijaalas Tuvikuningannaks, sest ta peab valgeid kirjatuvisid. Need linnud on Nangijaalas ainsad olendid, kes pääsevad kerge vaevaga üle orgusid lahutavate mägede ja võivad nende vahel sõnumeid kanda. Sofia tuvid on võimelised lendama ka kosmoses, nad saavad lennata tähtedevahelisel alal kuitahes kaugele. Üks Sofia tuvidest laenab Joonatanile oma kesta, kui ta käib Maa peal oma venda Karli külastamas. Raamatus on nimepidi mainitud kolme tuvi. Esimene neist, Violanta, on juba siis surnud, kui Sofia temast kõneleb. Teine, Bianca, hukkub raamatu keskel, kui ta parajasti Kibuvitsaorust Kirsiorgu sõnumit kannab. Ainus, kes kogu sündmustiku lõpuni elus püsib ja jätkuvalt orgude vahel sõnumeid kannab, on Paloma. Lindgren, Astrid (2021). Vennad Lõvisüdamed. Sinisukk. ISBN 9789949142750. "What happened to the Brothers Lionheart?". www.astridlindgren.com (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuli 2023. Vaadatud 30. juulil 2023.
Magnetiline polarisatsioon

Magnetiline polarisatsioon (tähis J {\displaystyle J} , ühik tesla) on füüsikaline suurus makroskoopiliste keskkondade elektrodünaamika valdkonnast. Seda tuleb eristada dielektrilisest polarisatsioonist. Magnetiline polarisatsioon iseloomustab magnetvoo tihedust magnetmaterjalis, tähis B m {\displaystyle B_{m}} , millest on lahutatud magnetvälja osa vaakumis B 0 {\displaystyle B_{0}} : J = B m − B 0 = B m − μ 0 ⋅ H , {\displaystyle {\begin{aligned}J&=B_{m}-B_{0}\\&=B_{m}-\mu _{0}\cdot H,\end{aligned}}} kus μ 0 {\displaystyle \mu _{0}} on magnetiline konstant ja H {\displaystyle H} on magnetvälja tugevus. Magnetiline polarisatsioon J {\displaystyle J} on seotud magnetvoo tihedusega vaakumis B 0 {\displaystyle B_{0}} magnetilise vastuvõtlikkuse χ m {\displaystyle \chi _{m}} kaudu: J = χ m ⋅ B 0 {\displaystyle J=\chi _{m}\cdot B_{0}} ja materjali magneetumusega M {\displaystyle M} magnetiise konstandi μ 0 {\displaystyle \mu _{0}} kaudu: J = μ 0 ⋅ M . {\displaystyle J=\mu _{0}\cdot M.}
Judokate loend

Siin on loetletud judokaid A Lamusi, mongoli päritolu Hiina judoka, Hiina koondislane Aleksei Budõlin, Eesti judoka, Euroopa meister Dmitri Budõlin, Eesti judoka, Eesti koondislane Elco van der Geest, Hollandi päritolu Belgia judoka, mitmekordne olümpiavõitja Satoshi Ishii, Jaapani judoka, olümpiavõitja Martin Järveoja, Eesti judoka, mitmekordne Eesti meister Kaimu Keerak, Eesti judoka, mitmekordne Eesti meister Majlinda Kelmendi, Kosovo judoka, olümpiavõitja, mitmekordne maailmameister, mitmekordne Euroopa meister Masahiko Kimura, mitmekordne Jaapani meister Jekaterina Klinkova, Eesti judoka, mitmekordne Eesti meister Jaan Lutsar, Eesti judoka, mitmekordne Eesti meister Juhan Mettis, Eesti judoka, mitmekordne Eesti meister, Eesti koondislane Grigori Minaškin, Eesti judoka, Eesti koondislane Martin Padar, Eesti judoka, Euroopa meister Indrek Pertelson, Eesti judoka, Euroopa meister Vladimir Putin Aavo Põhjala, Eesti judoka, mitmekordne Eesti meister Riho Rannikmaa, Eesti judoka, Eesti meister, Eesti koondislane Künter Rothberg, Eesti judoka, mitmekordne Eesti meister, Eesti koondislane Ronda Rousey, USA koondislane İlham Zəkiyev, Aserbaidžaani pime judoka, mitmekordne paraolümpiamängude võitja Abdulla Tangriyev, Usbekistani judoka, maailmameister, mitmekordne Aasia meister, mitmekordne universiaadi võitja Ants Hindrek Tiido, Eesti judoka, mitmekordne Eesti meister, Läti meister Iraklı Uznadze, Türgi judoka, Euroopa meister
Silavas

Silavas on küla (mazciems) Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas. Küla asub valla keskosas. Silavas jääb valla keskusest Ogresgalsist 18, piirkonna keskusest Ogrest 8 ja Riiast 44 kilomeetri kaugusele. Külla jääb Silavase bussipeatus. Aastal 2008 oli külas 30 elanikku. Autotransporta direcija Vietvārdu datubāze
Urdziņa

Urdziņa (ka Urdziņas) on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas. Küla asub valla lääneosas Ogre linna ja Ciemupe küla vahelisel alal. Urdziņa jääb valla keskusest Ogresgalsist 15, piirkonna keskusest Ogrest 5 ja Riiast 41 kilomeetri kaugusele. Aastal 2008 oli külas 60 elanikku. Vietvārdu datubāze
Ciemupe

Ciemupe on küla (lielciems) Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas. Küla asub valla edelaosas. Ciemupe jääb piirkonna keskusest Ogrest 4 kilomeetri kaugusele. Külas on piimatööstus ja autoremonditöökoda. Seal on ka rahvamaja. Külas on Ciemupe raudteepeatus. Asulat läbib maantee A6. Seal asuvad Zvejnieku iela, Pionieru iela, Ozolu gatve, Ķiļupe, Daugavas iela, Čabase, Āpši ja Ciemupe bussipeatused ning üks nimetu bussipeatus. Augstzālīši asulakoht, Daugavieši keskaegne kalmistu ja Čabase asulakoht ning muinaskalmed on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all. 10.–13. sajandini asus Ciemupes liivlaste muinasasula. See omakorda asendas varasema, kiviajast pärineva asulakoha. Sealsed vanimad esemed pärinevad kammkeraamika kultuurist. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks. Vietvārdu datubāze Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts Antonija Vilcāne. Arheologu pētījumi Latvijā 2006. un 2007.gadā. Rīga : Latvijas vēstures institūta apgāds Zinātne, 2008. 50.–57.. lk. ISBN 9789984808499. Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 с
Sinetuv kobarheinik

Sinetuv kobarheinik (Lyophyllum caerulescens) on kobarheiniku perekonda kuuluv seeneliik. Eestis kasvab sinetuv kobarheinik haljasaladel, enamasti seotuna tammega. Seene viljakeha on mustuv katsudes, lõigates ja vananedes. Eospulbritrükk on valge, kuivades kollakas. Liik sai eestikeelse nime aprillis 2024 komisjoni kaudu, kuhu kuulusid Eesti juhtivad mükoloogid, sh Irja Saar. Seene nime pakkus välja Sven Pruul. Sinetuv kobarheinik andmebaasis eElurikkus.
Druviņas

Druviņas on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas. Küla asub valla lõunaosas. Druviņas jääb valla keskusest Ogresgalsist 21, piirkonna keskusest Ogrest 12 ja Riiast 48 kilomeetri kaugusele. Aastal 2008 oli külas 60 elanikku. Vietvārdu datubāze
Mežmalas

Mežmalas on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas. Küla asub valla lääneosas Ogre linna piiril. Mežmalas jääb valla keskusest Ogresgalsist 6, piirkonna keskusest Ogrest 4,5 ja Riiast 41 kilomeetri kaugusele. Vietvārdu datubāze
Kooperators

Kooperators on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas. Küla asub valla põhjaosas. Kooperators jääb valla keskusest Ogresgalsist 4, piirkonna keskusest Ogrest 14 ja Riiast 50 kilomeetri kaugusele. Vietvārdu datubāze