laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Peter Kalm

Peter Kalm (ka Pehr Kalm; märts 1716 Angermanland, Rootsi – 16. november 1779 Turu, Soome) oli soome-rootsi päritolu maadeuurija, botaanik, loodus- ja põllumajandusteadlane. Peter Kalm õppis Uppsala ülikoolis kuulsa Rootsi naturalisti ning loomade ja taimede klassifikatsiooni süsteemi looja Carl von Linné (1707–1778) käe all. Tema Soomest Vaasast pärit vanemad olid Rootsi elama asunud Põhjasõja põgenikena. Tema isast Gabriel Kalmist pole palju teada, aga võib oletada, et ta läks või viidi Eestist Soome Rootsi võimude poolt Põhjasõja ajal. Peeter Kalmi ema Katariina oli šoti päritolu. Carl von Linné saatis andeka üliõpilase Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia toetusel uurima taimi Inglise kolooniates Põhja-Ameerikas eesmärgiga tuua sealt kaasa seemneid ja taimi põllumajanduse ja tööstuse tarvis. Peter Kalm viibis Põhja-Ameerikas aastatel 1748–1751, kust ta muu hulgas leidis ja tõi Euroopasse rododendroni. Linné (Linnaeus) pani taimele oma õpilase auks nimeks Kalmia latifolia.
III Riigikogu valimised

III Riigikogu valimised toimusid 15.–17. mail 1926. Valimiste ajal kehtis kogu riigis sõjaseadus. Valimiste eel uuendati valimisseadust: võeti kasutusele tagatisrahade süsteem; parlamenti pääsemiseks nõuti vähemalt kahe koha võitmist. Valimisõiguslikke: 701 769 (armeeta). Osalus: 514 595 (73,3%) (+ 12 306 armees). Kehtetuid hääli: 3421 (armeega); 0,6%. Kehtivaid hääli: 523 480; 99,4% (armeega). III Riigikogu valimised : 15.–17. mail 1926 / Riigi Statistika Keskbüroo = Élections au parlement : de 15.-17. mai 1926 / Bureau Central de Statistique de l'Estonie Tallinn : Riigi Statistika Keskbüroo, 1927 (Tallinn : Riigi trükikoda)
Lavanttal

Lavanti org (saksa keeles Lavanttal, sloveeni keeles Labotska dolina või Laboška dolina; lõunabaieri murdes Lovnthol) asub Lavanttali Alpides Lõuna-Austrias Kärnteni liidumaa idaosas. See hõlmab alla 1000 km². Piirkonnas elab u 60 000 inimest. Lavanti jõgi voolab läbi oru, selle lähe on Steiermargis Zirbitzkogelil ja Lavamündi juures suubub see Dravasse. See jaguneb Ülem-Lavanti oruks (saksa: Oberes Lavanttal), mis asub Twimberger Grabenist põhjas, ja Alam-Lavanti oruks (saksa: Unteres Lavanttal), mis asub lõuna pool. Madalam laiem org asub Koralpe ja Saualpe mägede vahel. Ülem-Lavanti org asub Packalpe ja Seetali Alpide vahel. Lavanti org moodustab suurema osa Wolfsbergi ringkonnast. Org on nime saanud Lavanti jõe järgi, mis voolab läbi selle 64 km põhjast lõunasse. Jõe lähe on Steiermargi ja Kärnteni vahelisel piirialal, Steiermargi Zirbitzkogeli mäel. Lavamündi juures, Lavanti oru lõunapoolseimas osas suubub Lavant Dravasse. Lavanti oru kliima on suhteliselt kuiv, u 800 mm sademeid aastas. Org kannatab talvepoolaastal sageli temperatuuri inversiooni all, mis toob orupõhjas kaasa udu ja suure saastatuse. Seepärast eelistatakse klimaatiliselt maad keskmistel kõrgustel u 800-1000 m; need on päikselisemad ja soojemad kui orupõhja maastik. Maisi kasvatamine ning sigade ja kanade pidamine on orus peamised põllumajandusvormid. Alam-Lavanti orus ja külgnevas Granitzi orus on palju viljapuuaedu, eriti õunu, mida kasutatakse siidri- ja schnappsitoodete valmistamiseks. Teine eriala on harilik aspar. Enamik Kärnteni viinamägesid, vaid u 20 ha, asub Lavanti orus. Suurematel kõrgustel ja ka Ülem-Lavanti orus domineerib põllumajanduses haritud rohumaa. Suure tähtsusega on puidutööstus oma suurte kuusepuistutega Koralpel ja Saualpel.
Wolfsbergi ringkond

Wolfsbergi ringkond on ringkond Austrias Kärnteni liidumaal. Linnad (Städte) on rasvases kirjas; turuvallad (Marktgemeinden) on kaldkirjas.
Triin Ojari

Triin Ojari (sündinud 8. aprillil 1974) on eesti arhitektuuriajaloolane[viide?] ja Eesti Arhitektuurimuuseumi direktor. Ta lõpetas 1996. aastal Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse erialal ning oli aastatel 2007–2011 samas doktorant. Ta töötas aastatel 1995–2000 Eesti Arhitektuurimuuseumis teadurina, 2000–2013 arhitektuuriajakirja MAJA peatoimetajana ja on 2014. aastast Eesti Arhitektuurimuuseumi direktor. Ojari kuulub Rahvusvahelise Arhitektuurimuuseumide Konföderatsiooni (ICAM) juhatusse. Ta on Euroopa Liidu Mies van der Rohe arhitektuuripreemia nõukoja liige. Majaraamat. Eesti 21. sajandi kodu. Tallinn, 2007 Positsioonid. Lugemik uuest Eesti arhitektuurist. Koostaja Triin Ojari. Tallinn, 2012 Suvila. Puhkamine ja arhitektuur Eestis 20. sajandil. Koostajad Triin Ojari, Epp Lankots. Tallinn, 2020. ISBN 9789949726264 1996 – ajalehe Sirp noore kriitiku preemia 2002 – Eesti Kultuurkapitali eripreemia 2005 – Eesti Arhitektide Liidu aastapreemia 2013 – Eesti Kultuurkapitali aastapreemia 2021 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia Eesti Arhitektuurimuuseumi töötajad https://kultuur.err.ee/1608252420/arhitektuuriloolane-triin-ojari-nimetati-miesi-kaasaegse-euroopa-arhitektuuriauhinna-zuriisse
Zell

Zell on mitme koha nimi. Austrias: Zell (Kärnten), vald Kärnteni liidumaal Zell am See, linn Salzburgi liidumaal Zell am Ziller, vald Tirooli liidumaal
Lõuna-Baieri murre

Lõuna-Baieri murre (baieri keeles Siidboarisch, saksa keeles Südbairischer Dialekt) moodustab baieri keele murrete alarühma Austria lõuna- ja läänepoolsematel liidumaadel, Saksamaa Baieri liidumaal (Ida-Alpide põhjaküljel) ja Itaalia põhjaosas (Lõuna-Tiroolis). Kesk-Baieri murre
Gaasiturbiin

Gaasiturbiin on soojusmootor, milles rõhu all oleva kõrgtetemperatuurilise gaasi potentsiaalne energia muundub esmalt kineetiliseks energiaks ja seejärel pöörleva rootori mehaaniliseks energiaks. Gaasiturbiin koos sellega samal võllil oleva õhukompressori ja nende vahel paikneva põlemiskambriga moodustab gaasiturbiinseadme. Gaasiturbiinist kõneldes mõeldakse harilikult niisugust tervikseadet. Turbiini telje ümber paiknevasse põlemiskambrisse pihustatakse kütusepumbaga gaas- või vedelkütus ja antakse kompressorist suruõhk, mida põlev kütus kuumutab. Kambrist pidevalt väljuv põlemisgaas suunatakse turbiini rootori labadele, kus gaas paisudes paneb rootori pöörlema. Turbiinseadme käivitamisel süüdatakse küttesegu süüteküünlaga, edasi jätkub põlemine iseseisvalt. Gaasiturbiin on diiselmootoriga võrreldes ehituselt palju kompaktsem, kuid kasutegur on madalam, sest suur osa arendatavast võimsusest kulub turbiiniga samal võllil töötava kompressori käitamiseks. Kasuteguri tõstmiseks rakendatakse suurtes seadmetes soojuse regeratsiooni (põlemisõhu eelsoojendamist turbiinist väljuva gaasiga), õhu astmelist kokkusurumist koos vahejahutusega, samuti põlemisgaasi mitmeastmelist paisumist koos kütuse järkjärgulise põletamisega. Nii saavutatakse kasutegur üle 40 %. Gaasiturbiine kasutatakse soojuselektrijaamades, laevadel, lennukitel, veduritel jm. Alan Vaht, Rein Kruus. Kombineeritudsoojusjõuseadmed – Gaasiturbiin. Tallinna Tehnikaülikool, 2001 Heino Punab, Jüri Kask. Gaasiturbiin Variable Geometry in Miniature Gas Turbine for Improved Performance and Reduced Environmental Impact Trends of Micro Turbojet Engines within Thrust Range up to 1,000N [1] ENE 3. köide, 1988
Katelseade

Katelseade on katel koos lisaseadmetega atmosfäärrõhust kõrgema rõhuga auru (harilikult veeauru) või kuuma vee tootmiseks. Kütuse põletamisel vabanev soojus kandub põlemisgaasilt veele ja aurule ekraantorudest moodustatud küttepindade kaudu. Katelseadme põhiosad on kolle, küttepinnad, auruülekuumendi, toiteveeökonomaiser ja õhukuumendi; koos võivad need moodustada katelagregaadi. Abiseadmeteks loetakse kütuse jahvatamise ja tuha ärastamise seadmed, toitepumbad, tõmbe- ja õhuventilaatorid, tuhapüüdurid jm seadmed, mis on vajalikud sõltuvalt katelseadme tüübist ja võimsusest, samuti kütuse liigist ja põletamismoodusest. ENE 4. köide, 1989 Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus, 1981
Matúš Móric Beňovský

Matúš Móric Beňovský (20. september 1746 – 23. mai 1786) oli slovaki päritolu maadeuurija ja Madagaskari keiser[küsitav]. Kuna tema soov oli slovaki nime eri keeltes võimalikult slovakipäraselt hääldada, on ta ise kirjutanud oma nime järgmiselt: slovaki keeles: (gróf) Matúš Móric Beňovský, (Beňowský, w kasutati enne v asemel); inglise keeles: Count Maurice Benyowsky, (Matthew Maurice (Morris) Benyowsky või Benovsky); poola keeles: Maurycy August Beniowski; ungari keeles: Benyovszky Móric; prantsuse keeles: baron (hiljem comte) Maurice Auguste de Benyowsky, de Benyowski (tegelikult peaks olema prantsuse transkriptsioon Begnovsky); saksa keeles: Graf Moritz Benjowsky, Benyowsky või Benjowski; ladina keeles: Mauritius Augustus de Benovensis, Benoviensis või Benovenius. Allikas, pilt
Nové Sedlo

Nové Sedlo (saksa keeles Neusattl) on linn Tšehhis Karlovy Vary maakonnas Sokolovi ringkonnas. Nové Sedlo asub Sokolovist umbes 6,5 km idakirdes ja Karlovy Varyst ligikaudu 9,5 km lääneeedelas. Nové Sedlot on esmamainitud 1397. aastal. Alevi staatuse sai Nové Sedlo 1899. aastal ja linnaõigused 1908. aastal. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Historie a současnost Město Nové Sedlo
Bad Sankt Leonhard im Lavanttal

Bad Sankt Leonhard im Lavanttal (sloveeni: Sveti Lenart v Labotu) on kuurortlinn Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas. Omavalitsus asub ülemises Lavanti jõe orus (Lavanttal) Wolfsbergist põhja pool. Omavalitsuse osad on Erzberg, Görlitzen, Kliening, Bad Sankt Leonhard, Schiefling, Schönberg, Theißing ja Twimberg. Bad Sankt Leonhardil on juurdepääs Süd Autobahnile (A2). Lavanti viadukt üle oru avati 1986. aastal; kõrgusega 165 m on see kõrguselt teine sild Austrias. Piirkond oli asustatud juba antiikajal, kui Rooma tee viis läbi Lavanttali üles Obdachi sadula kurule ja Muri orgu tänapäeva Ülem-Steiermargis. 11. sajandil läänistas keiser Heinrich II ümberkaudsed Kärnteni valdused Bambergi piiskoppidele. Esimene Leonhardile pühitsetud kabel pühitseti piiskop Otto (1102–1139) ametiajal. Tema järeltulijad püstitasid nende valduste kaitsmiseks ka Gomarni lossi, peamiselt rivaalitsevate Lavanti piiskoppide eest, kes elasid lähedalasuvas Twimbergi lossis. Asulat kabeli all on esmamainitud 1278. aasta dokumendis, selle kodanikud said linnaõiguse juba 1311. aastaks, ajal, kui püstitati gooti stiilis kihelkonnakirik. 15. sajandil muutus piirkonnas tavaliseks kulla ja hõbeda kaevandamine, mida juhtis Fuggerite kaupmeheperekond Augsburgist. Samuti sai Sankt Leonhard tuntuks oma mineraalveeallikate (Preblauer) poolest; allikaid on 1538. aastal maininud arst Paracelsus. Bambergi piiskopid müüsid valduse 1759. aastal lõpuks Habsburgist keisrinna Maria Theresiale. Sankt Leonhard sai ametliku kuurortlinna staatuse (Bad) 1935. aastal. Ülemaailmse majanduskriisi ajal 1930. aastatel müüdi mitu kihelkonnakiriku keskaegset vitraažakent ja need on nüüd The Cloisters muuseumi väljapanekus New Yorgis. Johann Tobias Bürg (1766–1835), astronoom Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Kose Kunstikool

Kose Kunstikool oli kunstikool on Harju maakonnas Kose alevikus, mis alustas tegevust 2001. aastal ja suleti 2019. aastal, kui kool liideti vastavatud Kose Huvikooliga. Kose Kunstikooli sõpruskooliks on Porvoo laste- ja noorte kunstikool Soomes. Kose Kunstikool avas uksed 2001. aasta septembris aadressil Pikk tänav 15 nimega Kose Kunstikeskus. MTÜ rajasid kaks õde Tiia Rodi ja Margit Mikk ning selle nime all toimub tänaseni täiskasvanute kunstiõpe. 2003. aasta detsembris saadi täiskasvanute koolitusluba. Sügisel 2004 koliti uutesse ruumidesse aadressil Hariduse tänav 2 (endise Kose Teeninduskooli hoone ühes tiivas III korrusel). Järgmise aasta augustis, seoses riikliku loa saamisega, muutus Kose Kunstikeskus ametlikult kunstikooliks ja 2005. aasta kevadel lõpetas esimene lend. Kevadel 2006 lõpetas teine lend. Kolmas lend õpilasi tuli aga alles 2008. aastal, kuna vahepeal muudeti õppekava ja õppeaeg põhiõppes pikenes neljalt aastalt viiele, et paremini riiklikule õppekavale vastata. 2009. aastal sattus kool rahalistesse raskustesse, kuna vald kärpis kolmandiku võrra kunstikooli rahastamist ja seetõttu vähendati oluliselt õpetajate ja õppetundide arvu. Samas õpilaste arv kasvas ja 2010. aastal jõudis see sajani. 2010. aastal tähistati ka kunstikooli 10 tegutsemisaastat näitusega Kullo Lastegaleriis Tallinnas. Järjepidevalt on kasvanud ka täiskasvanute kunstiõppe osa, mis alustas 2001. aastal 3 liikmega ning jõudis 2011. aastaks enam kui 20 harrastuskunstnikuni. Kooskäiv grupp on nimeks võtnud Kose Murdmatud Kunstnikud ning korraldab regulaarselt näitusi. 2015/16 hooajal avati ka robootika õppesuund. Elektriahi savipõletuseks Joonistamisklass Garderoob Õpetajate tuba 10. tegutsemisaasta tähistamine Kullo Lastegaleriis Regina Lilleorg: "Kose Kunstikool palub heade inimeste abi" Harju Elu, 15. mai 2009 Kose Kunstikeskus
Frantschach-Sankt Gertraud

Frantschach-Sankt Gertraud on linn Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas. Omavalitsus asub Wolfsbergist põhja pool Steiermargi liidumaa piiri ääres. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Lavamünd

Lavamünd (sloveeni: Labot) on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas. Lavamündi hüdroelektrienergiajaam Drava jõel ja Koralpe elektrijaam asuvad Lavamündis või selle lähedal. Lavamünd asub Kagu-Kärntenis Sloveenia piiri ääres (Sloveenia Kärnten). See asub Lavanti suubumiskohas Dravasse. Kirdes viib Sobothi kuru üle Koralpe mäestiku Eibiswaldi Steiermargi liidumaal. Kõrgusega 348 m on piirkond Kärnteni madalaim osa. Omavalitsuse osad on Ettendorf, Großlamprechtsberg, Hart (Dobrova), Lamprechtsberg-Hartneidstein, Lavamünd, Lorenzenberg (Šentlovrenc), Magdalensberg, Rabenstein (Rabštajn pri Labotu), Weißenberg ja Wunderstätten (Drumlje pri Labotu). Drava oru piirkond oli asustatud juba Rooma ajal. Lavanti jõe suubumiskoha valdusi on mainitud 1091. aasta kinkedokumendis, mille on äsjaloodud Pauluse kloostri kasuks välja andnud kohalik Sponheimi krahv Engelbert I. Turulinn ise tekkis 13. sajandil; seda on esmamainitud 1334. aastal. Habsburgist keiser Friedrich III andis 1461. aastal kodanikele kõrgema kohtu õigused (Blutgerichtsbarkeit). Tänapäevane omavalitsus loodi 1850. aastal. Pärast 1920. aasta Kärnteni plebistsiiti läks naaberala Dravograd (Unterdrauburg) Jugoslaavia Kuningriigile. 96,9% Lavamündi kodanikest hääletas Austria vabariiki jäämise poolt. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Reichenfels

Reichenfels on linn Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas. Reichenfels asub Lavanti jõe ülemises orus Packalpe ja Seetali Alpide vahel Steiermargi liidumaa piiri ääres. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Preitenegg

Preitenegg (sloveeni: Pratnik) on vald Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas. Preitenegg asub Kärnteni kirdeservas ülemises Lavanti orus. Vald ulatub piki Packalpe ja Koralpe mäestike nõlvu, (Lavanttali Alpid). Idas tähistab Packi sadula mäekuru piiri Steiermargi liidumaaga. Maalilise asukoha tõttu tugineb mägiküla tänapäeval tugevalt turismile, sealhulgas talviti murdmaasuusatamisele. Valla osad on Kleinpreitenegg, Oberauerling, Oberpreitenegg, Preitenegg, Unterauerling ja Unterpreitenegg. Alates 11. sajandist kuulus Lavanti ülemine org Bambergi valdustesse Kärnteni hertsogkonnas, seda valitsesid ministeriaalid Waldensteini lossist Wolfsbergi lähedal. Kohalikku Püha Nikolause kirikut on esmamainitud 1288. aastal, kui foogtkond (Vogtei) läks Lavanti piiskopile. Preiteneggi ennast on esmamainitud 1328. aasta dokumendis. Ridaküla tekkis ajaloolisel maanteel (Packer Straße), algselt vaid muularajal, mis kulges Kärntenist üle Packi sadula Steiermargi pealinna Grazi. 1695. aastal omandas Waldensteini valduse aadliperekond Schönbornid, 1852. aastal läksid need Henckel von Donnersmarcki perekonnale. Tänapäevane omavalitsus loodi 1849. aastal. Aastatel 1930–1936 uuendati Packi sadula maantee liidumaanteeks (Bundesstraße). Hiljem leevendati Preiteneggi tihedat liiklust paralleelse Süd Autobahni kiirtee avamisega 1980. aastatel. Maria Schell (1926–2005), näitleja Maximilian Schell (1930–2014), näitleja Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Sankt Andrä (Kärnten)

Sankt Andrä (sloveeni: Sveti Andrej) on linn Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas. See on saanud nime Püha Andrease järgi. Peamine kirik on endine Püha Andrease toomkirik, 1829. aastani Lavanti piiskopitooli asukoht. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Sankt Andrä

Sankt Ändra on mitme koha nimi. Austrias: Sankt Andrä am Zicksee, vald Burgenlandi liidumaal Sankt Andrä (Kärnten), vald Kärnteni liidumaal Sankt Andrä im Lungau, vald Salzburgi liidumaal
Sankt Georgen im Lavanttal

Sankt Georgen im Lavanttal (sloveeni: Šent Jurij v Labotu) on linn Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas. Omavalitsus asub Lavanti jõe alumises orus 17 km Wolfsbergist lõunas. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Sankt Paul im Lavanttal

Sankt Paul im Lavanttal (sloveeni: Sveti Pavel või Šentpavel) on vald Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas. Sankt Paul asub Lavanti jõe orus. Suur osa vallast asub Granitzi jõe orus ja Saualpe jalamil. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Otto Ernst von Haffstein

Otto Ernst von Haffstein (sündis 26. detsember 1715 Kokneses) oli Liivimaa aadlikust Venemaa keisririigi sõjaväelane (major) ning mõisnik Eesti- ja Liivimaal. Haffsteinide suguvõsast põlvnenud Otto Ernst von Haffstein sündis Võnnu kreisikomissari Johann Haffsteini ja Christina Elisabeth von Bornmanni pojana. Tema ema oli tulevase Austria generalissimuse Gideon Ernst von Laudoni (1717–1790) ema Sophia Eleonora kaksikõde. Teenis Venemaa keisririigi armees, kus ülendati majoriks (hiljemalt 1742). Ta oli Vecbebru (Bewershof; 1745), Kusa (Kussen; 1747...1752), Lubeja (Lubey), Taevere (Taifer) ja Keila mõisa (Kegel) rentnik. Otto Ernst von Haffstein abiellus 15. märtsil 1745 Meņģele mõisast pärit Katharina Luisa von Banckauga (sünd. 26. juunil 1718 Kokneses), kes oli Otto Conrad von Banckau ja Christine Maria von Patkuli tütar. Abielust sündisid: Jakobine Helene von Haffstein (19. juuli 1747 Lubeja – 3. veebruar 1804 Vändra), abiellus Christian Sigismund von Krüdeneriga Anna Martha von Haffstein (1. mai 1748 – 8. mai 1802 Pärnu), abiellus 3. jaanuaril 1766 Keila kirikus Kuru ja Põriki mõisniku Friedrich Adolph von Ditmariga (1724–1788) Dorothea Elisabeth von Haffstein Otto Johann von Haffstein (16. detsember 1750 Lubeja – 4. juuli 1751), suri lapsena, maeti Liezēre kirikusse Eleonora Charlotta von Haffstein (7. märts 1752 Lubeja) Sissekanne Erik Amburgeri andmebaasis Koknese koguduse meetrikaraamat Madliena koguduse sünnimeetrika Liezēre koguduse surmameetrika Harjumaa mõisate valdajad Liezēre koguduse sünnimeetrika Koknese koguduse sünnimeetrika Keila kiriku abielumeetrika Liezēre koguduse sünnimeetrika Liezēre koguduse sünnimeetrika
Robert Kõrvits

Robert Kõrvits (sündinud 19. juulil 1980) on eesti muusik ja Rock FM saatejuht. Ta on ka Dead Furiese bassist ja telesaate "Radar" ajakirjanik. Tema isa on Harry Kõrvits, vend on Henry Kõrvits. Märtsis 2011 abiellus ta Lauraga ja neil on kolm last. Palju õnne! Dead Furiese bassist Robert Kõrvits sai kolmanda rokilapse! Laura ja Robert Kõrvits panid tütrele põneva nime, Õhtuleht, 28. juuni 2018
Hutteriidid

Hutteriidid (saksa keeles Hutterer) on anabaptistide kommunaalne etnoreligioosne rühm, mis sarnaselt amišite ja mennoniitidega loeb oma ajaloo alguseks 16. sajandi alguse radikaalset reformatsiooni. Hutteriitide liikumise algatas Jakob Hutter, kes rajas esimesed kolooniad 1528. aastal Schleitheimi tunnistuse baasil. Hutter suri 1536. aastal ning kuna kommuune iseloomustas ühisvara ja vastupanust hoidumine, on hutteriitidel mitmes riigis aastasadu kestnud diasporaad. Hutteriidid on rännanud korduvalt läbi Ida- ja Kesk-Euroopa. 18. sajandiks olid hutteriidid peaaegu välja surnud, 1770. aastal koliti Venemaa Keisririiki ning sajand hiljem Põhja-Ameerikasse. Järgmise 140 aasta jooksul kasvas hutteriitide arv mõnelt sajalt praeguse mitmekümne tuhandeni. Tänapäeval elavad peaaegu kõik hutteriidid Lääne-Kanadas ja Ameerika Ühendriikide Suurel tasandikul. Anabaptistide muuseum (Austria) Bruderhof Patsifism Rahukirikud Peter Riedemann Tasandikurahvad Lihtne elustiil Amish & Mennonite Heritage Center Linder, Robert Dean (2008). The Reformation Era. Greenwood Publishing Group. Lk 147. ISBN 9780313318436. Hutter was important because he was a fearless, effective leader and because he established the Hutterite colonies on the basis of the Schleitheim Confession, a classic Anabaptist statement of faith. Pennsylvania Folklife, Volumes 40–42. Pennsylvania Dutch Folklore Center. 1990. Lk 138. The essential beliefs and practices of the Hutterites are embodied in the Schleitheim Confession of Faith. Thus, in addition to a set of community rules for Christian living and the principle of worldly separation, the Hutterites, in accordance with the Schleitheim Articles, subscribe to the faith baptism of sin-conscious adults; the universal spiritual church of believers; the complete separation of church and state; pacifism and the refusal to bear arms; and the rejection of oaths of allegiance. McLaren, John; Coward, Harold (1999). Religious Conscience, the State, and the Law: Historical Contexts and Contemporary Significance. SUNY Press. Lk 98. ISBN 9780791440025. The Hutterites are an Anabaptist group founded in 1528 in Moravia. hutterites.org, Hutteri vendade veebileht Hutterian Brethren (Hutterische Brüder) at Global Anabaptist Mennonite Encyclopedia Online A directory of Hutterite colonies Hutterite Brethren at Association of Religious Data Archives
Heino Villemson

Heino Villemson (16. aprill 1936 Tartu – 9. jaanuar 1989 Tartu) oli eesti korvpallur. Heino Villemson õppis Tartu 6. Keskkoolis. Ta oli 184 cm pikk. Tema esimesed treenerid olid Viktor Laats, Georg Rekker ja Harri Russak. Hiljem treenis ta Ilmar Kullami ja Ernst Ehaveeru juhendamisel. Heino Villemson kuulus Eesti NSV noortekoondisse ning 1953. aastal tuli ta NSV Liidu noortemeistriks. Ta mängis 1951–1966 mitmes Tartu korvpallimeeskonnas ning tuli 1956., 1958. ja 1959. aastal Eesti NSV meistriks. Lisaks võitis ta kolm hõbe- ja kolm pronksmedalit ning Eesti karika. NSV Liidu meistrivõistlustel osales ta Kalevi esindusmeeskonnas. NSV Liidu rahvaste spartakiaadil 1963. aastal ja NSV Liidu meistrivõistlustel 1964. ja 1965. aastal sai ta 6. koha. Villemson kuulus aastaid Eesti NSV koondisse. Meistersportlaseks sai ta 1958. aastal, aumeistersportlaseks 1963. aastal. Hiljem töötas Heino Villemson Tartu Ehitusmaterjalide Tehases ning tegutses ka treenerina. Heino Villemson, tulemused Heino Villemson, ESBL Heino Villemson, portree Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum Heino Villemson – Basket.ee
Lavant (jõgi)

Lavant (sloveeni: Labotnica) on jõgi Austria Kärnteni liidumaal, Drava vasakpoolne lisajõgi. Selle järgi on nime saanud nii Lavanttali org kui ka Lavanttali Alpid. Jõgi saab alguse väikesest Lavanti järvest (Lavantsee) Zirbitzkogeli mäe lõunanõlval Steiermargi liidumaal, kõrgusel 2053 m. Sealt voolab see kagusuunas ja jõuab 11,2 km järel Kärnteni piirile. Jõgi voolab alla Lavanttali, möödudes Bad Sankt Leonhardist, Wolfsbergist ja Sankt Andräst, kuni see jõuab 340 m kõrgusel Dravani, veidi enne, kui see ületab Sloveenia piiri. Vee kvaliteeti on mõjutanud ulatuslikud jõgede regulatsioonid 1930. ja 1980. aastate vahel. Enamik Lavanti osi kuulub forellitsooni, madalamaid lõike iseloomustavad aga barbelid. Nimi Lavant pärineb keltide-eelsest ajast, tähendusega "särav jõgi" indoeuroopa keeles.
Johannes Vedru

Johannes Vedru (sündinud 4. detsembril 1990) on eesti spordiajakirjanik ja muusik. 2018. aastal hakkas ta Tartu Ülikoolis koostama doktoritööd teemal "Spordi sovetiseerimine Eesti NSV-s aastatel 1940–1953". [1] Sissekanne ETISes