laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Soojusjuhtivuse võrrand

Soojusjuhtivuse võrrand on paraboolne osatuletistega diferentsiaalvõrrand, mis kirjeldab mingis piirkonnas soojuse jaotumist ja jaotumise muutumist ajas. Funktsiooni jaoks u ( x , y , z , t ) {\displaystyle u(x,y,z,t)} , mille ruumimuutujad on defineeritud kolmemõõtmelises eukleidilises ruumis ristkoordinaatides x , y , z {\displaystyle x,y,z} ja millel on üks ajamuutuja t {\displaystyle t} avaldub soojusjuhtivuse võrrand kujul ∂ u ∂ t − α ( ∂ 2 u ∂ x 2 + ∂ 2 u ∂ y 2 + ∂ 2 u ∂ z 2 ) = 0 {\displaystyle {\frac {\partial u}{\partial t}}-\alpha \left({\frac {\partial ^{2}u}{\partial x^{2}}}+{\frac {\partial ^{2}u}{\partial y^{2}}}+{\frac {\partial ^{2}u}{\partial z^{2}}}\right)=0} kus α {\displaystyle \alpha } on reaalarvuline koefitsient, mida nimetatakse keskkonna difusiivsuseks. Kompaktsemalt ja koordinaadisüsteemist sõltumatult saab soojusjuhtivuse võrrandi kirja panna kujul u ˙ = α ∇ 2 u {\displaystyle {\dot {u}}=\alpha \nabla ^{2}u} kus tähistab ∇ 2 {\displaystyle \nabla ^{2}} on Laplace'i operaatorit ja u ˙ {\displaystyle {\dot {u}}} esimest tuletist aja järgi. Osatuletistega diferentsiaalvõrrand Difusioon
Mirjam Maasikas

Mirjam Maasikas (10. oktoober 1916 – 28. september 1992) oli eesti klaasikunstnik. Ta lõpetas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi prof. Maks Roosma õpilasena 1955. aastal. Töötas Tarbeklaasis esialgu graveerijana ja hiljem (1960–1983) kunstnikuna. Ajastule omaselt on Maasika loodu enamasti teostatud suitsutooni klaasis. Enim toodetutest on tuntumad vaagnad "Atland" ja kausikomplekt "Salat". Mirjam Maasika üht pikemalt tootmises olnud komplekti "Inna" toodeti aastatel 1972–1984. 1977. aastal toimus Eesti NSV Riiklikus Kunstimuuseumis Mirjam Maasika isikunäitus, kus oli eksponeeritud peamiselt kunstniku vabalooming. "Kohalik ilu. Tarbeklaas" -trükis on koostatud Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis 4.06-25.09.2016 toimunud näituse põhjal
Millennium Bridge

Millennium Bridge on Suurbritannia pealinnas City of Londoni linnaosas Thamesi jõge ületav jalakäijate sild. Seda hakati aastatuhandevahetuseks ehitama 1998. aastal ja sild avati juunis 2000. Thamesi jõgi Tate Modern  Millennium Bridge – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ketli Tiitsar

Ketli Tiitsar (sündinud 15. juulil 1972) on eesti ehtekunstnik. Ketli Tiitsar õppis aastatel 1991–1995 Tallinna Kunstiülikoolis metallikunsti erialal (lõpetas cum laude) ning 1999. aastal sai samal erialal magistrikraadi. Lühikest aega õppis ka Oslos Kunsti ja Disaini Kolledži metalliosakonnas ning ehtedisaini Hollandi Gerrit Rietveldi Akadeemias. 1996. aastal lõid Ketli Tiitsar, Kristi Paap, Kaire Rannik, Berit Teeäär ja Maria Valdma rühmituse F.F.F.F. (Fun For Five Female), mis tegutses kuni 2005. aastani. Rühmitus tegeles installatsioonide ja fotograafiaga ning ka näituste disainimise ja kureerimisega. Sellest ühendusest on tehtud dokumentaalfilm "F.F.F.F. läheb laiali" (2005). Režissöör Marko Raat, Kuukulgur Film. 50’ 1999. aastast on ta Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis kureerinud, korraldanud ja kujundanud näitusi. Alates 2002. aastast töötab ta Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi projektijuhina. 2002. aastal sai temast Eesti Kunstnike Liidu liige ja Tallinna Rakenduskunsti Triennaali ühenduse liige, aastatel 2002–2014 oli ta juhatuse esimees. Peamiselt teeb Ketli Tiitsar oma ehted puidust, mis on tema sõnul tähendusrikas ja kõigile tuttav materjal, aga kasutab ka muid looduslikke materjale. Lisaks peavad ehted tekitama huvi ja looma lugusid. 2009 Ede Kurreli preemia 2017 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Kristi Paabiga, kaasaegse ehtekunsti praktikate järjepideva käsitlemise ja tähenduste avamise ning traditsioonilise ja uudse sidumise eest ehtes nii rahvusvahelisel kui kohalikul kunstimaastikul, mis kulmineerus 2017. aastal tugevaks ja veenvaks tervikuks ühisnäitusel Nature Morte. Cherries and Skeleton Tallinna Linnagaleriis) Eesti Kunstiakadeemia metallikunsti osakond Eesti Kunstimuuseum Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum Svelviki Maakonna Keskus, Norra Mizgiris' Kunstnike Maja, Nida, Leedu [1][alaline kõdulink] http://juvelirum.ru/chto-nado-znat-o-pokupke-i-ispolzovanii-yuvelirnyh-izdelij/what-goes-on-with-contemporary-jewelry-in-estonia-interview-with-ketli-tiitsar/ Film "F.F.F.F. läheb laiali" Eesti Filmi andmebaasis. http://www.kultuur.info/event/ketli-tiitsar-kristi-paap-nature-morte-cherries-and-a-skeleton-chapter-iii/ "Ketli Tiitsar blogi" "What goes on with contemporary jewelry in Estonia: interview with Ketli Tiitsar" Juvelirum, 18.aprill 2016 "Kunstistuudio"
Eneserealisatsioon

Eneserealisatsioon on lääne psühholoogias, filosoofias ja spirituaalsetes käsitlustes, samuti Indiast pärit religioonides kasutatav mõiste. Lääne tähenduse järgi on see isiku eneseteostuse saavutamine oma annete täieliku väljaarendamise läbi. India tähenduse järgi on eneserealisatsioon vabastav teadmine oma tõelisest minast kui muutumatust ja surematust aatmanist või taolise muutumatu mina puudumisest (śūnyatā).
Alfeld

Alfeld on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hildesheimi kreisis. Linna pindala on 72,86 km². 31. detsembril 2017 elas seal 18 814 inimest. Linn paikneb Leine jõe ääres ja on suuruselt teine linn kreisis ning Hannoveri-Braunschweigi-Göttingeni-Wolfsburgi metropolipiirkonna osa. Linn asutati enne 1214. aastat. Nimega Alvelde oli see ürikutes 1214., 1221. ja 1233. aastal. Toponüümne element "-feld" tähendab "avatud ala", "arenematta avatud välja" või "harimatta välja". "Al-" tuleneb tõenäoliselt indoeuroopa tüvest "el-/ol-", mis tähendab "vett", "niiskust" või "voolamist". 1426. aastal astus Alfeld Saksi linnade liitu, saades seega Hansa Liidu kaudseks liikmeks. Linn oli üks väiksemaid Hansa Liidus, kuid sai 14. ja 15. sajandil õlle, humala, lina ja lõngaga kauplemisel jõukaks. Alfeld kuulus algselt Hildesheimi piiskopkonnale, kuid läks pärast Hildesheimi piiskopkonna vaenust (1519-1523) Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkonnale. Tagantjärele oli see Braunschweigi periood Alfeldi kuldajastu, selle majandus ja kultuur õitsesid enne Kolmekümneaastast sõda. Alfeldi vaatamisväärsused on raekoda (1586) koos kaheksanurkse torniga, Püha Nicolai kirik ja keskaegne vahitorn Fillerturm ning 1911. aasta Fagus-Werk vabrik, hea näide Walter Gropiuse varajase modernistliku arhitektuuri kohta. Kuulsamad on Sieben Berge ('seitse mäge') põhjas ja Lippoldshöhle ('Lippoldi koobas'), kus öeldakse olla elanud legendaarne röövel-rüütel. Väide, et populaarne muinasjutt "Lumivalgeke" sündis Alfeldis, on vale. Kuigi kaevurid, kes kaevandasid maaki Seitsmest mäest, uskusid pöialpoiste olemasolusse, on tõenäolisem, et muinasjutu hälli tuleb otsida Prantsusmaalt. Versioon, mida vennad Grimmid läbi Seitsme mäe reisides kuulsid ja kirja panid niinimetatud muinasjututänaval (Märchenstrasse), on vaid üks paljudest. Linna suurim tööandja on SAPPI (Lõuna-Aafrika tselluloosi ja paberitööstus) vabrik oma suure korstnaga, millest on saanud üks Alfeldi maamärke. Isegi kuulsam kui SAPPI on Fagus-Werk, ümber ehitatud aastatel 1910-1915 arhitekt Walter Gropiuse jooniste järgi, mis öeldavasti on saanud moodsa arhitektuuri trendiks. Alfeld on strateegiliselt tähtis linn, kus NATO ja Punaarmee väed võitlevad korduvalt Tom Clancy romaanis "Red Storm Rising" sildade tõttu üle Leine jõe. Wakefield, Suurbritannia Augustin von Alveldt (1480-1535), frantsiskaan ja vastuoluline teoloog Walter Kappe (1905-1944), nats, kes käis 1930. aastatel emigrandina Ameerika Ühendriikides, propaganda ja spionaaž NSDAP tähenduses Albrecht Graf von Goertz (1914-2006), Saksa tööstusdisainer Zbigniew Żedzicki (1945-), Poola maadleja Uwe Schmidt (1954-), Saksa poliitik (SPD) ja alates 2009. aasta juulist Kasseli kreisi juht Hannoveri-Braunschweigi-Göttingeni-Wolfsburgi metropolipiirkond SV Alfeld Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.alfeld.de
Elva jõgi

Elva jõgi (ka Ulila jõgi) on Emajõe parempoolne lisajõgi. Saab alguse Valgjärvest Põlva maakonnas. Jõe pikkus on 82,4 km ja valgla 451,4 km², üldine langus on 144 meetrit. Voolab läbi Elva linnast ja Keeri järvest. Jõe alguses nimetatakse teda Tamme ojaks, Hellenurme kandis Hellenurme ojaks ning Keeri järvest allavoolu nimetatakse teda ka Ulila jõeks. Tõravere lähistel on seda nimetatud Tõravere jõeks. Elva jõele on ehitatud mitmeid paisusid ja nende äärde veskeid: Palu, Hellenurme, Rundsu, Peedu, Voika, Tõravere. Jõe alamjooks oli XX sajandi alguses veetee, mis suurema veega sobis puidu parvetamiseks. Tähtsamad lisajõed on Pulga oja ning Rõhu oja. Elva jõe liivane kallas Mahlamäel Elva jõgi talvel Elva jõgi. Keskkonnaregister, vaadatud 11.03.2022. Eesti sadamad, veeteed, kaubalaevastik ja laevasõit 1923/1924, lk. 17 Elva jõe kesk- ja alamjooksu kaart vaatamisväärsustega
Peeter Rudaš

Peeter Rudaš (sündinud 21. jaanuaril 1942 Tallinnas) on eesti klaasikunstnik. Ta on lõpetanud Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi klaasikunsti erialal 1970. aastal. 1972. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige ning 1977. aastast Eesti Kunstiakadeemia õppejõud. Töötas Tarbeklaasis kahel perioodil: 1959–1962 mustrilihvijana, seejärel 1970–1978, pärast Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi lõpetamist eksperimentaalgraveerija, kunstniku ja klaasipuhujana. Rudaš on tuntud unikaalteoste loojana, kuid ta jõudis kujundada ka mitmeid Tarbeklaasi toodangusse kuulunud esemeid. Üks tema tuntumaid töid Tarbeklaasis oli joogikomplekt "Alfa". Peeter Rudaši loomingus on oluline osa klaasist valatud skulptuuridel. Tehnika ja töövõtete mängulisus ja spontaansus sobivad kunstniku töömeetodite ja eesmärkidega suurepäraselt ning tulemuseks on tema enda sõnul "puäntillistlik skulptuur", kus väikesed erivärvilised klaasplokid liituvad suureks tervikuks ja annavad võimaluse mängida nüansseeritud või kontrastsete üleminekutega. Rudaš on tuntud eesti klaasimeister, osalenud väga paljudel Eesti ja rahvusvahelistel näitustel. Rudaš rajas 1995. aastal oma suvekoju Laugu klaasikoja. Suvekodu õuele rajatud väiksesse hoonesse mahuvad klaasisulatus- ja lõõmutusahi, trummelahi ja paar lihvimispinki, lisaks klaasseintega galerii. Ateljees saab näha, kuidas meister vormib sulaklaasist erinevaid töövahendeid kasutades kauneid klaasobjekte. Kohapeal valminud kunstiteoseid on külastajatel võimalik ka osta. 2016. aastast lööb klaasikojas kaasa klaasikunstnik Mare Saare, kes valmistab töökojas leekpõletil unikaalhelmeid. Tema sulatustehnikas klaasobjekte on galeriis nii vaatamiseks kui ka müügiks. Laugu klaasikoda asub Saaremaal Leisi vallas Laugu külas. Klaasikoda on külastamiseks avatud suviti. Jälgida saab klaasipuhumist, külmtöötlust, klaasivalu. 1972 Tallinna Kunstisalong, Tallinn 1976 Kunsti- ja Koduloomuuseum, Jekabpils, Läti 1976 Teaduste Maja, Riia, Läti 1980 Kiek in de Kök, Tallinn 1982 Tartu Kunstimuuseum, Tartu 1988 Kipsala galerii, Riia, Läti 1994 Viljandi Kultuurikeskus, Viljandi 1998 Runni tervisekeskus, Runni, Soome 2000 Raegalerii, Kuressaare 2000 Linnagalerii, Haapsalu 2018 Raegalerii, Kuressaare 1980 Üleliidulise Rahvamajanduse Saavutuste Näituse diplom, Moskva, Vene NFSV 1985 III Baltimaade Tarbekunstitriennaali diplom Aili Kokk. Mees mängib tule ja klaasiga. Saarte Hääl, 30. jaanuar 2012 Laugu Klaasikoja tutvustus veebiportaalis Puhka Eestis Peeter Rudaši loomingut tutvustav kogumik (2012), koostaja Mare Saare
Mahāvatār Bābājī

Mahāvatār Bābājī (mahāvatār – 'suur avataara', bābājī – (austavalt) 'isa', 'vanem', 'tark') on India pühakule ja joogile antud nimi. Selle nimega hakkasid teda kutsuma mitmed tema õpilased (sealhulgas Lahiri Mahasaya), kes on end öelnud olevat temaga kohtunud aastatel 1861, 1935 ja 1980. Osasid neist kohtumistest on kirjeldanud Paramahansa Yogananda oma raamatus "Joogi autobiograafia". Sealsamas räägib Yogananda ka oma isiklikust kohtumisest Babajiga. Teisest isiklikust kohtumisest Babajiga räägib Sri Yukteswar Giri oma raamatus "The Holy Science". Joogi Sri M-i autobiograafia "Apprenticed to a Himalayan Master (A Yogi's Autobiography)" järgi on Babaji jumal Šiva. Raamatu teises peatükis kirjeldatakse, kuidas Babaji võttis Šiva kuju. Kõiki neid lugusid on koos täiendavate kohtumistega kirjeldatud mitmetes elulugudes. Yogananda autobiograafias on öeldud, et Babaji on elanud mitmesaja või enama aasta jooksul India vähekülastatud piirkondades, kus teda on kohanud vaid käputäis ta õpilasi ja teisi inimesi. Sri Yukteswar Giri, Baba Nasib Singh Ji, Ram Gopal Muzumdar, Swami Kebalananda ja Swami Pranabananda Giri Yogananda, Paramahansa, Autobiography of a Yogi, 2005. ISBN 978-1-56589-212-5. Yukteswar Giri, The Holy Science. Yogoda Satsanga Society, 1949 Mukhopadyay, Jnananedranath, Srimad Swami Pranabananda Giri, Sri Jnananedranath Mukhopadyay Property Trust, 2001. indiatoday.intoday.in "Mahavatar Babaji: The unknown 'immortal yogi'". Originaali arhiivikoopia seisuga 19.08.2017. Vaadatud 30.08.2017.
Takistusmagasin

Takistusmagasin (resistance box) on seade, millesse on paigutatud kindla suurusega takistust omavad elemendid, mida saab lülitite või juhtmete abil ühendada nii, et saadakse soovitud väärtusega kogutakistus. Tavaliselt on elemendid rühmitatud või lülitatavad dekaadide kaupa. Väga tüüpilised on kuuedekaadilised takistusmagasinid, mille esimene dekaad võimaldab moodustada takistusi 0,1...0,9 oomi, viimane aga takistusi 10...90 kilo-oomi. Kõigi kuue dekaadi peale kokku saab moodustada maksimaalse takistuse 99999,9 oomi. Takistusmagasinid on üldjuhul kõrge täpsusklassiga, näiteks 0,1%. Traattakistitest moodustatud takistusmagasinide kasutamisel tuleb tihti arvestada sellega, et nendes kasutatud takistusahelatel võivad olla suure mõjuga parasiitparameetrid. Kuigi traattakistid keritakse kas bifilaarsetena või sektsioneeritutena, jäävad nende puhul parasiitparameetrid (näiteks järjestikinduktiivsus Ls või paralleelmahtuvus Cp) oluliselt halvemaks, kui need on diskreetsete komponentide (takistite, kondensaatorite ja induktiivsuste) puhul. See piirab selliste takistusmagasinide kasutamise sagedusala väga oluliselt. Takistusmagasin võib olla markeeritud elektrijuhtivuse ühikutes. Siis võidakse seda nimetada juhtivusmagasiniks.
Logaritmiline sageduskarakteristik

Logaritmiline sageduskarakteristik on füüsikalise suuruse või parameetri sageduskarakteristik, mis on esitatud logaritmilises skaalas, seda nii sageduse teljel (x-teljel) kui ka esitatava suuruse teljel (y-teljel). Logaritmilises esituses osutuvad nii sageduse suhtes nii võrdelised kui pöördvõrdelised sõltuvused sirgjoonteks. Esimesed neist on tõusvad, teised langevad sageduse kasvu suunas. Võrdse dekaadide pikkuse korral mõlemal teljel on esimest järku sagedussõltuvused telgede vahelist täisnurka poolitavad sirgjooned (45-kraadise nurga all, tan=1). Sageduskarakteristikute asümptoodid või lihtsa astmefunktsiooniga esitatud lähendused on logaritmilises esituses seega sirgjooned. Nimele "logaritmiline" vaatamata antakse telgedel esitatavad parameetrid tavaliselt mitte logaritmide vaid reaalselt mõõdetavate suuruste vastavate väärtustega, näiteks, sagedused hertsides, takistused oomides, pinged voltides, jne. Logaritmilise sageduskarakteristiku taustaks on kindlasti dekaadide piiridele vastavad jooned, kuid lisatud võivad olla ka muude väärtuste jooned, näiteks kümnendarvude reast 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 või oktaavselt 1, 2, 4, 8, 16 jne., või ka muud logaritmiliselt ühtlased jaotused. Dekaadi jagamisel kümneks lõiguks on need väärtused tooduna mõningase ümardamisega järgmised: 1; 1,26; 1,6; 2,0; 2,5; 3,16; 4,0; 5,0; 6,3, 8,0 (ja 10). Logaritmilist jaotust sageduse osas kasutatakse ka filtrite puhul (oktaavfiltrid, kolmandikoktaavsed ehk terts(iaal)filtrid).
Sard

Sard oli püsttoestik vilja, heina, linaseemnete jms kuivatamiseks. Reas maasse löödud kärbiste okstele või pulkadele asetati 3 või 4 rida latte. Sarda pikkus olenes kuivatatava materjali hulgast. Sardad olid kasutusel Lõuna-Eestis, aga ka Venemaal ja Lätis. Rõuk Aun Kärbis Rõuguredel Hakk Naber Saad Eesti rahvakultuuri leksikon. Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2007. lk 267
Rõuguredel

Rõuguredel oli vilja, heina, põhu vm koresööda järelkuivatamiseks tehtud puidust sisetoestikuga kaldkatuse kujuga kuhilas. Kahest või kolmest teibast ja neid ühendavatest rõhtlattidest valmistati raam, mille pikkus oli kuni 3 meetrit. Latid üldjuhul tapiti otsateivastesse. Koresööda kuivatamiseks seati rõuguredelid vastamisi. Eestis hakati rõuguredeleid kasutama 19. sajandi teisest poolest. Rõuk Aun Kärbis Sard Eesti rahvakultuuri leksikon. Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2007. lk 261
VGT

VGT võib tähendada järgmist: AS VGT (Võru Gaasianalüsaatorite Tehas) ...
VGT (ettevõte)

AS VGT (Võru Gaasianalüsaatorite Tehas) oli aparaaditehas Võru maakonnas Võrus. Peale gaasianalüsaatorite tootis hoone ka teisi aparaate. Ettevõtte peakorpus on üks Võru tuntumaid ehitisi. Ettevõte asutati 1959. Ettevõtte peakorpus valmis 1962. Nõukogude ajal kandis ettevõte nime Arnold Veimeri nimeline Võru Gaasianalüsaatorite Tehas. Ettevõte lõpetas tegevuse 2010. http://www.lounaleht.ee/index.php?page=1&id=3735 (vaadatud 11.11.2018) http://www.lounaleht.ee/index.php?page=1&id=3735
Rünnak

Rünnak on kellelegi pealetung, kallaletung, ründamise üksikjuhtum. Rünnak on ka: Rünnak (ajakiri), Eestis aastatel 1926–1933 ilmunud noorsotsialistlik ajakiri. Rünnak (sõjandus), sõjaline operatsioon. Rünnak (ettevõte), Tallinna ettevõte, mis tootis jalanõusid. Rünnak (film), Hollandi film 1987. aastast. Loomarünnak, looma rünnak inimese vastu.
Rünnak (ettevõte)

Jalanõudetööstus Rünnak oli Tallinna ettevõte, mis tootis jalanõusid. Ettevõte tegutses 1933–1947. Ettevõtte Standard-Nool asutasid 1933 a varem iseseisvalt tegutsenud A Kuningas ning G Räämet. Asus alguses aadressil Pikk tänav 30. 1935. aastal avati aadressil Vabriku tänav 59 uus tootmishoone, kus oli kasutusel üle 60 mitmesuguse elektri jõul töötanud masina. 1940 ettevõte natsionaliseeriti. Sellega liideti kaks väiksemat tööstust - saapatööstus Aksi ning J. Katzi pealsetööstus ning 1941. aastal nimetati jalanõudetööstuseks Rünnak. Nimed: 1933–1940 Jalanõudetööstus Standard-Nool 1941 Jalanõudetööstus Rünnak 1942–1944 Natsionaliseeritud saapavabrik Standard 1944–1947 Jalanõudetööstus Rünnak. Sissekanne Rahvusarhiivi infosüsteemis: Rünnak (ettevõte) (vaadatud 14.11.2018) Sissekanne Rahvusarhiivi infosüsteemis: Rünnak (ettevõte)
Ivari Männi

Ivari Männi (sündinud 20. novembril 1963) on eesti tootedisainer ja sisearhitekt. Ivari Männi lõpetas 1982. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1990. aastal Tallinna Kunstiülikooli tööstuskunsti erialal. Vesipiljard SuperNovaKosmilisel vedelikuga täidetud reljeefil paiknevad magnetiseeritud kuulid, mida on hiigelpipettidest purskuva veejoa abil võimalik pesadesse suunata. Toimivad SuurePaugu aegsed seadused. Tööstusdisainilahendus nr 885, prototüübistaadiumis. FlixFlaxi vineermööblisari ja aksessuaarid (tööstusdisainilahenduse tunnistus nr 00752). Moodulelementidest koosnev uudne multifunktsionaalne ja ökoloogiline tootesari – duaalne värviprintsiip (püstakuid ja tasapindu pöörates muutub koloriit), 100% kokkupandav ilma tööriistade või assistendi abita, baaselemente ühendades on võimalikud tuhanded kombinatsioonid. Viimistlusvariandid – kasevineer ja peitslakk, erinevate puiduliikide spoonid või värvilised veekindlad vineerid. Eksponeeritud IMM Kölnis ja Ambientedel Frankfurdis avangard-hallides, müük Pariisis ja Tokyos. Restoran Rusthaveli sisekujundus ja graafiline identiteet AS Ühinenud Ajakirjade büroo sisekujundus ja infosüsteem, mööblilahendus Alumiiniummööblisari Aluminio, projekteeritud ja teostatud lahendusena konkreetsesse interjööri, materjalid – alumiinium ja dacronkangas. Eksponeeritud ka Ruumil ja Vormil 1999. Patenteeritud kaubamärgid: Avita, Majaekspert, Bioparquet, Esport, FlixFlax Tõukesohvad Triip ja Täpp. Mobiilsed tõukesohvad, põhimaterjalid alumiinium ja tekstiil. Eksponeeritud Spacetrendil ja Helsinki DesignForumis 1990 "Peeglid". Tallinna Kunstihoone salong 1991 Installatsioon. Kunstihoone 1992 Installatsioon. Kiel, Saksamaa 1999 "Ruum ja Vorm" 2001 "Spacetrend" 2003 Isikunäitus. Disainigalerii, Tallinn 2003 Eesti Sisearhitektide Liidu aastapreemiate näitus 2006 10D. Disainigalerii 2006 Design Forum. Helsingi 2006 "Disaini aastapreemiad". Disainigalerii 2002 Eesti Sisearhitektide Liidu aastapreemia (FlixFlaxi mööblikomplekt) https://www.artun.ee/toostuskunst/ http://vana.edl.ee/et/designers?action=designer&id=35&sort=3
Spordiklubi 100

MTÜ Spordiklubi 100 (SK100) on Eesti orienteerumisklubi. Klubi asutati 13. novembril 2009. See on Eesti Orienteerumisliidu liikmesklubi. Korraldatakse spordiüritusi ja koolitusi nii klubi liikmetele kui ka laiemale sihtrühmale, kelleks on nii Eesti kui välisriikide orienteerumishuvilised. SK100 on üks aktiivsemaid orienteerumisklubisid Põhja-Eestis, mis koosneb peamiselt noortest orienteerujatest vanuses 20–35. Seisuga 14.11.2018 oli klubi liikmete arv 52. Klubi liikmeid on lisaks eestlastele veel Soomest, Tšehhist, Ungarist, Lätist ja Prantsusmaalt. SK100 korraldab igal aastal rahvusvahelist võistlust "Tallinna orienteerumisnädal", mille eelkäijaks on 100 kontrollpunktiga võistlus "100 KP jooks", mis toimus esimest korda 2005. aastal . 2016. aastal korraldatud veteranide maailmameistrivõistlused on seni Eesti suurim välisvõistlejate arvuga spordivõistlus Eestis . Kokku osales võistlustel 3488 osalejat 44 riigist . Võistluse korraldamist abistas 315 vabatahtlikku 15 riigist . Võistluspaikadeks olid Kadrioru park, Tallinna vanalinn, Põhja-Kõrvemaa ja Pikassaare . Klubi on korraldanud ka muid regulaarseid või üksikvõistlusi, nt linnaorienteerumise jõulujooks, Eesti ja Tallinna meistrivõistlused orienteerumises jm. SK100 korraldab Eestis ainulaadset aasta läbi toimuvat päevakute sarja “Linnaorienteerumine”, mille eelkäijaks on Tallinna Kompassi päevakud. Linnaorienteerumise päevakud toimuvad peamiselt Tallinna linnamaastikel. Esimene orienteerumispäevak toimus 1. juunil 2015 Männiku külas. Klubi teine korraldatav päevakusari on “Metsaorienteerumine”, mille üritusi peetakse Tallinna ja Harjumaa metsamaastikel. Igal päevakul on lisaks tavapäevasele orienteerumisjooksule avatud ka rattaorienteerumise rajad. Esimene orienteerumispäevak toimus 29. mail 2018 Tallinnas Liiva asumi ja Järve metsa piirkonnas. "Spordiregister. MTÜ Spordiklubi 100". "Mis on SK100". "Tallinna Orienteerumisnädal". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. november 2018. Vaadatud 14. novembril 2018. "100KP osalusstatistika".[alaline kõdulink] "Eestlased võitsid kodusel veteranide MM-i sprindidistantsidel neli medalit". "Veteranide orienteerumise maailmameistrivõistlused on avatud". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. november 2018. Vaadatud 14. novembril 2018. "Tallinna Lauluväljakul avati veteranide MM orienteerumises". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. november 2018. Vaadatud 14. novembril 2018. "Veteranide MM orienteerumises tõi Tallinna tuhandeid turiste". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. november 2018. Vaadatud 14. novembril 2018. "Võistlused". "Kalender - linnaorienteerumine". "Kalender - metsaorienteerumine". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. november 2018. Vaadatud 14. novembril 2018. Spordiklubi 100 Linnaorienteerumise päevakusari Metsaorienteerumise päevakusari Tallinna orienteerumisnädal Veteranide MM 2016 SK100 Strava rakenduses
Linamees

Linamees, ka linapoiss, oli alus linakuparde kuivatamiseks. Linamees, mis oli 19. sajandil kasutusel Põhja-Eestis, koosnes maasse löödud neljast teibast ning teivaste vahele õleväätidest punutud 3 kuni 6 riiulist. Pealt kaeti rajatis õlevihkudest "mütsiga". Linamehe vanem variant oli püstine okslik kärbis. Eesti rahvakultuuri leksikon. Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2007. lk 144
193 eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 3. sajand eKr | 2. sajand eKr | 1. sajand eKr | ► ◄ | 210. aastad eKr | 200. aastad eKr | 190. aastad eKr | 180. aastad eKr | 170. aastad eKr | ► ◄◄ | ◄ | 196 eKr | 195 eKr | 194 eKr | 193 eKr | 192 eKr | 191 eKr | 190 eKr | ► | ►► 193. aasta eKr ehk ab urbe condita DLXI (561). Pergamoni kuningas Eumenes II palus Roomalt abi Antiochos III vastu, kes ähvardas vallutada Kreeka. Kleopatra I abiellus Ptolemaios V-ga ... ...