laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Carlos Mesa

Carlos Diego Mesa Gisbert [karlos di'eego meesa hisb'ert] (sündinud 12. augustil 1953) on Boliivia poliitik. Alates 17. oktoobrist 2003 kuni tagasiastumiseni 6. juunil 2005 oli ta Boliivia president. Mesa, kes oli Boliivia eelmise presidendi Gonzalo Sánchez de Lozada ajal asepresident, sai presidendiks pärast seda, kui Sánchez de Lozada oli sunnitud tagasi astuma ja riigist põgenema massiliste protestimeeleavalduste ja -streikide tõttu Boliivia gaasisõja käigus. Mesa oli asepresident alates 6. augustist 2002. Ametikoha järgi oli ta ühtlasi Boliivia kongressi spiiker. Enne poliitikasse tulekut oli ta ajaloolane ning raadio-, tele- ja kirjutav ajakirjanik. Ta on Boliivia Ajalooakadeemia liige. Hoolimata Mesa kogenematusest poliitikas tõusis tema täht Sánchez de Lozada valitsuses kiiresti. Septembris 2003 hoiatas ta ÜRO Peaassambleel: "Demokraatia Boliivias on hädaohus vaeste õigustatud surve tõttu. Me ei saa luua majandusliku kasvu ja heaolu vähestele ja siis loota, et suur enamus, kes jäetakse välja, vaatab seda vaikides ja kannatlikult pealt. Meie, vaesed riigid, nõuame, et meie tooted lastaks rikaste riikide turgudele adekvaatsetel tingimustel." Kui gaasikonflikt teravnes, ei olnud Mesa rahul meeleavalduste kohmaka mahasurumisega, mille käigus hukkus arvatavalt 70 inimest. Mõni päev enne Sánchez de Lozada tagasiastumist loobus ta presidendi toetamisest, öeldes: "Ma ei saa toetada seda olukorda, mida me praegu läbi elame." Järgmised korralised presidendivalimised Boliivias peaksid toimuma 2007. aastal, kuid Mesa on algusest peale öelnud, et tema valitsus on üleminekuvalitsus ja ta ei kavatse jääda ametisse Sánchez de Lozadale ettenähtud ametiaja lõpuni. 4. jaanuaril 2004 kuulutas ta teleesinemises 28. märtsiks välja siduva referendumi Boliivia suurte maagaasivarude kasutamise küsimuses. Märtsis 2004 teatas Mesa, et Boliivia valitsus korraldab üle riigi ja Boliivia välissaatkondades miitinguid, kus nõutakse, et Tšiili tagastaks Boliiviale rannikuriba, mille Boliivia sõjas kaotas. Tšiili on keeldunud sel teemal läbirääkimisi pidamast, kuid Mesa on teinud sellest oma valitsuse poliitika ühe põhipunkti. Analüütikud leiavad, et kui Mesal ei õnnestu väljapääsu merele tagasi saada, siis ta kukutatakse. Cine boliviano del realizador al crítico (Boliivia film tegijalt kriitikule; kaasautor) El cine boliviano según Luis Espinal (Boliivia film Luis Espinali järgi) Un debate entre gitanos (Vaidlus mustlaste vahel) Historia de Bolivia (Boliivia ajalugu; 1997; kaasautor) La espada en la palabra (Mõõk sõnas; 2000)
Aguli rajoon

Aguli rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Tpig. Rajoonis on 10 kohalikku omavalitsusüksust ja 19 asulat. Этносостав населения Дагестана  Aguli rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Aguli rajooni koduleht
Artemivsk

Artemivsk on kahe Ukraina linna endine nimi: Bahmut Kõputše
Bad Kissingen

Bad Kissingen on linn Saksamaal Baieri liidumaal Alam-Frangimaal, Bad Kissingeni kreisi keskus. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023.
Nogai rajoon (Dagestan)

Nogai rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Terekli-Mekteb. Rajoonis on 10 kohalikku omavalitsusüksust ja 17 asulat. Q126741298  Nogai rajoon (Dagestan) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Nogai rajooni koduleht
Jack Steinberger

Hans Jakob Steinberger (25. mai 1921, Bad Kissingen – 12. detsember 2020, Genf)) oli Saksamaa päritolu Ameerika Ühendriikide ja Šveitsi füüsik. Tema vanemad olid juudid Berta ja Ludwig Steinberger, kes natsionaalsotsialistliku partei võimu suurenemise ja avaliku antisemitismi tõttu saatsid poisi välismaale. 13-aastaselt läks ta koos vennaga Ameerika Ühendriikidesse. 1968. aastal läks ta tööle CERNi. 1988. aastal anti talle, Leon Ledermanile ja Melvin Schwartzile Nobeli füüsikaauhind müüon-neutriino avastamise eest.
Bud Grace

Bud Grace ehk Bo Grace (hüüdnimi Buddy Valentine; sündinud 1944) on USA koomiksiautor, kes on loonud koomiksisarja "Ernie", hilisema nimega "Piraaja Klubi". Grace võitis "Ernie" koomiksiga 1993. aastal ka hinnatud National Cartoonists Society auhinna. Bud Grace omandas 1971. aastal Florida osariigi ülikoolis füüsika alal doktorikraadi. Ta alustas joonistamist 1979. aastal ning koomiksidebüüdi tegi 1987. aastal. Grace elab Virginias koos oma abikaasa Lorraine'iga. Neil on poeg Allen.
Nikolsk

Nikolsk on mitme asula nimi: Nikolsk on linn Penza oblastis. Nikolsk on linn Vologda oblastis. ... Nikolsk on ka Ussuriiski endine nimi.
Krasnõi Lõman

Krasnõi Lõman on mitme asustatud punkti nimi. Krasnõi Lõman, Ukrainas Luhanski oblastis asuva Lõmani linna endine nimi Krasnõi Lõman, küla Ukrainas Luhanski oblastis
Hea

Hea (ka headus) on see, mida usutakse olevat moraalselt hinnatav, väärtuslik. Ta kuulub ühe poolena paari, mille moodustavad hea ja kuri. Tavaliselt peetakse inimese omaduste seas kõige soovitumaks headust või armastust ja kõige soovimatumaks kurjust.[viide?]
Kaija Koo

Kaija Koo (kodanikunimega Kaija Irmeli Kokkola; sündinud 10. september 1962 Helsingi) on soome poplaulja.
Nailon

Nailon (DuPont Nylon) on tehis- ehk kunstkiud (sünteetiline kiud). Kiud leiutati 1935. aastal, nailoniks hakati seda nimetama 27. oktoobril 1938. Nailon on üldine nimetaja kõigi sünteetilisi kiude moodustavate amiidide jaoks, millel oli valke meenutav keemiline struktuur ja mida iseloomustab ebaharilik sitkus ja tugevus. Esmalt kasutati materjali peamiselt hambaharjade harjaste valmistamiseks. Peagi kogus see aga populaarsust ka näiteks tamiilina, kangamaterjalina ja sukkade materjali koostisosana. http://novaator.err.ee/v/teaduslugu/b4cf707d-7f9a-4271-9573-065b57525f3c/27-oktoobril-1938-sai-oma-nime-nailon
Mari Urbsoo

Mari Urbsoo (aastani 1966 Mari Õunap; 31. detsember 1941 Viljandi – 24. jaanuar 1994 Tallinn) oli eesti näitleja. Lõpetas 1960. aastal C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1962. aastal Ugala teatristuudio ja 1968. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (3.lend). Ta oli 1962. aastal Ugala ja 1962–1964 Rakvere Teatri näitleja. Oli 1968–1982 Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi teadur ning aastast 1982 Andres Särevi kortermuuseumi juhataja. Aastast 1968 oli Tallinna Riikliku Konservatooriumi laulukateedri näitlejameisterlikkuse õppejõud. Oli abielus Ain Urbsooga. Lapsed Kadri Urbsoo ja Reet Urbsoo.
Leo Štarkov

Leo Štarkov (ka Leo Starkov; 16. märts 1942 Tallinn – 25. mai 2003) oli eesti jalgpallur, poliitik ja karikaturist. 1960. aastal lõpetas Tallinna 20. Keskkooli, peale seda õppis Tallinna Majandustehnikumi kaugõppes, mille lõpetas 1974. aastal. Hiljem õppis täiendavalt veel TPI kaugõppes. Alates 1965 aastast töötas Tallinnas rahvaettevõttes Norma, algul kontrollmeistina, siis varustusosakonna juhataja asetäitjana ja hiljem juba arendusdirektorina. Ta on osalenud Eesti Vabariigi ettevõtluse raamseaduse töörühmas, ning Eesti Töökollektiivide Liidu ja Vabariiklaste Koonderakonna programmide koostamisel. Oli Eesti Töökollektiivide Liidu juhatuse aseesimees ja Eesti Kongressi liige. 1959. aastal kuulus ta jalgpalliklubi Tallinna Kalev Eesti NSV noortekoondisse väravavahina. Ta tuli kaks korda Tallinna Norma koosseisus Eesti NSV meistriks (1967, 1970) ning sai neli hõbemedalit (1966, 1968, 1969 ja 1972). Eesti Noorte Rahvusliku Jalgpalliliiga "Päkapikuliiga" president. Kuulus Eesti Jalgpalli Liidu volikokku. Leo Štarkov oli aastatel 1990–1992 Vabariiklaste Koonderakonna esimees. 13. veebruaril 1992 valiti Leo Štarkov Eesti Komitee majanduskogusse, kuhu kuulus 15 tuntud majandusteadlastest ja majanduspraktikutest eksperti. 1982 ergutuspreemia Õhtulehe karikatuurivõistlusel "Tõkestame neile tee" Vabal ajal joonistas karikatuure, tema karikatuure on avaldatud ka ajakirjas Pikker ja mitmetes endistes Kesk-Euroopa sotsialismimaade ajakirjanduses. Leo Štarkov suri 25. mail 2003 ja ta maeti 29. mail 2003 Pärnamäe kalmistule. "Kultuur ja Elu" 1991 nr 12 - "Õndsaks selguseta..." Leo Štarkovi sporditulemused "Erakonnad info – Vabariiklaste Koonderakond". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. aprill 2016. Vaadatud 5. veebruaril 2016. Sirp ja Vasar, nr. 48, 3 detsember 1982 Haudi Leo Štarkovi sporditulemused
Eduard Prööm

Eduard Prööm (26. august (vkj)/ 8. september 1909 Jõelähtme vald, Jõelähtme kihelkond, Harjumaa – 9. märts 1944 Tallinn) oli Eesti kergejõustiklane. Ta lõpetas 1931. aastal Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi, 1932. aastal Sõjakooli aspirantide kursuse (lipnik, 1933) ja 1934. aastal Politseikooli kõrgema klassi. 1934–1938 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Talle kuulub tänini ainulaadne saavutus: aastatel 1932–1942 tuli ta järjepanu 10 korda (1941. aastal meistrivõistlusi ei toimunud) Eesti meistriks 5000 m jooksus. Neist parim tulemus 15.25,2 pärineb 1934. aastast. 8 korda tuli ta Eesti meistriks ka teatejooksudes (4 x 400, 4 x 800 ja 4 x 1500 m). Võistlustel esindas ta Tallinna Kalevit ja Politsei Spordiringi. Eesti rekordid püstitas ta aga 1500 ja 3000 m jooksus. Tipptulemuseks jäid 4.00,4 ja 8.42,8. 1. Euroopa meistrivõistlustel (Torino, 1934) tuli ta oma lemmikdistantsil kaheksandaks. Ta oli ka kergejõustikukohtunik. Ta töötas konstaablina Tallinna-Harju prefektuuris. Ta hukkus 9. märtsil 1944 Tallinna märtsipommitamisel ametikohustuste täitmisel. Biograafia ESBL-is (vaadatud 05.02.2016) Biograafia ESBL-is Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Haud Tallinna Aleksander Nevski kalmistul
Jaan Jürine

Jaan Jürine (19. aprill 1946 Pärnu – 27. mai 2019) oli eesti spordiajakirjanik ja -tegelane. Ta lõpetas 1964. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1970. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti keele ja kirjanduse alal. Alustas 1957. aastal Pärnu spordikoolis Jaan Kuuda juhendamisel tennisetreeningud. Sai Eesti NSV noortemeistrivõistlustel 1962 ja 1964 meespaarismängus pronksi, tuli 1964 ja 1965 Pärnu meistriks. Ta töötas aastatel 1971–1982 Noorte Hääle, 1982–1992 Kehakultuuri ja Spordiilma, 1992–1994 Rahva Hääle, 1994–1995 Eesti Sõnumite, 1995–2000 Sõnumilehe ja 2000–2009 Eesti Päevalehe toimetuses ajakirjanikuna. Ta on mitme spordiraamatu kaasautor: 1982 "XXII olümpiamängud: Moskva '80" 2013 "Eesti Tennis 100" Eesti Spordiselts Kalev Eesti Ajakirjanike Liit Eesti Spordiajakirjanike Liit Rahvusvaheline Spordiajakirjanike Liit Eesti Tennise Liit, olnud juhatuse liige "Lahkus spordiajakirjanik Jaan Jürine". Delfi Sport, 27. mai 2019 Biograafia ESBL-is (vaadatud 27. mai 2019) Biograafia ESBL-is
Milvi Jürgenson

Milvi-Maila Jürgenson (aastani 1966 Milvi-Maila Jõe; sündinud 12. augustil 1942 Pikasilla küla, Aakre vald) on endine eesti näitleja. Ta lõpetas 1960. aastal Tõrva Keskkooli ja 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri II lennu. Aastatel 1965–1980 töötas ta Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris ja 1983–1993 Eesti Draamateatris. Aastast 1993 elab ta Soomes. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. märts 2016. Vaadatud 5. veebruaril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Ilse Rahnel

Ilse Rahnel (aastani 1952 Ilse Uus; 8. mai 1916 Suursaar, Soome Suurvürstiriik – 6. märts 1995 Abja-Paluoja) oli Eesti kergejõustiklane. 1934 lõpetas ta Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi. 1933–1944 tuli ta individuaalselt 9 korda Eesti meistriks: 5 korda 100 m jooksus, 2 korda 400 m jooksus, 1 kord 200 m jooksus ja 80 m tõkkejooksus. Peale selle oli 7 korda Eesti meistrivõistlustel teine ja 7 korda kolmas. Ta tuli 10 korda Eesti meistriks 4 x 100 m teatejooksus. Ta osales 1940 Balti matšil ja 1936–1937 SELLi mängudel. 1934–1940 oli ta Kergejõustikuliidu naisosakonna esinaise asetäitja ja Naiste Kehakultuuri Liidu varahoidja. 1944 ta arreteeriti ja seejärel oli 5 aastat Nahhodka vangilaagris. Hiljem töötas ta Tallinna Draamateatris ja 22 aastat Abja-Paluoja raamatupoes. Biograafia ESBL-is (vaadatud 05.02.2016) Biograafia ESBL-is Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 Tunglakandja Mulgimaalt, Sakala, 13. mai 2006
Babajurti rajoon

Babajurti rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Babajurt. Rajoonis on 15 kohalikku omavalitsusüksust ja 22 asulat. Q126741298  Babajurti rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Antoni Macierewicz

Antoni Macierewicz (sündinud 3. augustil 1948 Varssavis) on Poola poliitik. Ta oli 16. novembrist 2015 kuni 9. jaanuarini 2018 Poola kaitseminister. Antoni Macierewicz on õppinud Varssavi ülikoolis ajalugu (lõpetas 1971. aastal) ja omandanud magistrikraadi. Antoni Macierewicz on töötanud Varssavi ülikooli Ibeeria uuringute teaduskonnas ja on õpetanud Poola ajalugu Krakówi ülikoolis. Ta oli 23. aprillist 2003 kuni 19. juulini 2004 Euroopa Parlamendi liige. Alates 16. novembrist 2015 kuni 9. jaanuarini 2018 oli ta Poola kaitseminister. 23. detsembrist 1991 kuni 20. juunini 1992 oli ta Poola siseminister. http://www.polskieradio.pl/5/3/Artykul/1542415,Antoni-Macierewicz-minister-obrony-narodowej http://www.sejm.gov.pl/poslowie/posel6/220.htm https://www.premier.gov.pl/en/people/antoni-macierewicz.html http://www.rulers.org/polgov.html
Aleksander Rängel

Aleksander Rängel (23. mai 1891 Hummuli vald – 2. mai 1985 Tartu) oli eesti loomaarstiteadlane. Aleksander Rängel oli renditalupidaja poeg. Lõpetas 1910 Riia Vaimuliku Seminari ja 1915 Tartu Veterinaariainstituudi. Oli 1914–1918 samas kliinikuassistendi kohusetäitja ja kliinikuassistent ning Tartu hobuste sõjaväereservi osakonna veterinaararst. Töötas veterinaararstina Viljandimaal Kõo vallas ja Helme jaoskonnas. 1920–1935 Tartu Ülikooli hobusekasvatuse ja kabjahaiguste dotsent ning õppesepikoja juhataja. Aidanud kaasa Seerumiinstituudi loomisel. Uurimisvaldkonnad: hobusekasvatus ja loomatervishoid. Üle 50 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide http://www.bahps.org/etbl
John Bingham

Richard John Bingham (18. detsember 1934 – ...), tuntud kui Lord Lucan (aprill 1949 kuni jaanuar 1964), oli Briti peer, Lucani VII peer ja kahtlusalune mõrvas. Väidetavalt kaaluti teda James Bondi osatäitjaks. Lord jäi teadmata kadunuks 1974. aastal ning tunnistati surnuks 1999. aastal. Tema ametlik surmatunnistus väljastati 2016. aasta 3. veebruaril, misjärel tema ainus poeg George Charles sai ametlikult Lucani VIII peeriks. Moore, Sally (1987), Lucan: Not Guilty, Sidgwick & Jackson Limited, ISBN 028399536X Green, Jennifer; Green, Michael (2006), Dealing with Death: A Handbook of Practices, Procedures and Law, Jessica Kingsley Publishers, ISBN 1843103818 Pearson, John (2007), The Gamblers, Arrow Books, ISBN 9780099461180 Ranson, Roy; Strange, Robert (1994), Looking for Lucan, Smith Gryphon Limited, ISBN 1856850692 Scott, Jeremy (2002), Fast and Louche, Profile Books, ISBN 1861974280 Thompson, Laura (2014), A Different Class of Murder, Head of Zeus, ISBN 9781781855362 Crosby, Ian (2011), Lord Lucan: Africa a new beginning, AngloBooks.co.uk, ISBN 0956533736 Gerring, David (1995), Lucan Lives, Robert Hale ltd, ISBN 0709055595 Lucas, Norman (1976), The Lucan Mystery, W.H. Allen/Virgin Books, ISBN 0491018959 MacLaughlin, Duncan; Hall, William (2003), Dead Lucky, Blake Publishing, ISBN 1844540103 Marnham, Patrick (1987), Trail of Havoc: In the Steps of Lord Lucan, Viking, ISBN 0670813915 Ruddick, James (1995), Lord Lucan: What Really Happened, Headline Book Publishing, ISBN 0747246777 Wilmott, Richard (2002), The Troops of Midian, Braiswick, ISBN 1898030626 Coles, William (2009), Lord Lucan: My Story, Legend Press, ISBN 1906558116 Holmes, Nancy (1990), Nobody's Fault, Bantam Dell Pub Group, ISBN 0553057324 Prior, Allan (1996), Peter Haining, ed., "The Day Lucky's Luck Ran Out", London After Midnight (Barnes Noble Books), ISBN 0760703450 Rose, Heather (2005), The Butterfly Man, University of Queensland, ISBN 0702235350 Scott, Jeremy (1980), Hunted, Wyndham Books, ISBN 0671421875 Spark, Muriel (2002), Aiding and Abetting, Anchor, ISBN 0385720904 Whitfield, Dickon (1995), Get Lucky!: The Diary of Lord Lucan, Boxtree ltd, ISBN 0752207458 Murder, lõik artiklist ingliskeelses Wikipeedias. "Lord Lucan death certificate granted" (inglise). BBC News Online. 3. veebruar 2016. Official Website of the Countess of Lucan - "Setting the record straight" BBC Motion Gallery - contemporary footage of the case may be found here
Maarja Värv

Maarja Värv (sündinud 2. juulil 1985 Tartus) on Eesti spordiajakirjanik. Ta lõpetas Miina Härma Gümnaasiumi ning on õppinud Tartu ülikoolis ajakirjandust . 2005. aastal oli ta Eesti Päevalehe suvereporter, 2006 ajakirja Sport+ reporter, 2006–2013 Postimehe spordireporter. 2013. aasta maist on ta Eesti Rahvusringhäälingu spordiportaali vastutav toimetaja. Ta on mitme spordiraamatu (nt "Torino 2006. XX taliolümpiamängud" (ilmus 2006), "Sotši 2014. XXII taliolümpiamängud" (ilmus 2014)) kaasautor. Biograafia ESBL-is (vaadatud 04.02.2016) https://web.archive.org/web/20160316120331/http://sport.err.ee/v/varia/4f56d4ea-b468-4980-9893-06af6d5942cf (vaadatud 05.02.2016) Biograafia ESBL-is Maarja Värv Eesti artiklite andmebaasis ISE
Tiit Nuudi

Tiit Nuudi (sündinud 22. oktoobril 1949 Tallinnas) on Eesti tennisist, sporditegelane ja poliitik. Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1973. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusinsenerina. 1969. aastal sai ta Eesti meistrivõistlustel tennise meespaarismängus pronksmedali. Aastatel 1967–1971 kuulus ta kuus korda Eesti tennisekoondisse. 1978–1989 oli ta olümpiaehitiste direktsiooni peainsener ja direktor. 1982–1988 oli ta Tallinna Linna RSN Täitevkomitee aseesimees. 1988–1889 oli ta Eesti NSV Riikliku Looduskaitse ja Metsamajanduse Komitee esimees ning 1990 Eesti keskkonnaminister. 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu esimehe nõunik. Aastatel 1993–2012 oli ta AS Paulig Balticu juhatuse esimees. Aastatel 1992–1997 oli ta Eesti Olümpiakomitee asepresident, 1997–2001 selle president ja 2001. aastast selle esindajate kogu liige. 2014. aastast on ta MTÜ Spordijuhtide Selts juhatuse liige. 2003 – Valgetähe III klassi teenetemärk 2008 – Eesti Olümpiakomitee teenetemärk 2023 – Riiklik spordi elutööpreemia Tema tütar on maailma naiste tennise edetabelisse kuuluv tennisist Maileen Nuudi (sündinud 24. mail 2000). Biograafia ESBL-is (vaadatud 05.02.2016) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Selgusid riigi kultuuri- ja spordipreemiate laureaadid, Kultuuriministeeriumi pressiteade, 9. veebruar 2023 Biograafia ESBL-is Andres Vaher. Nuudide „perefirma” pürib läbi mõistuse hääle tähtede poole Delfi Sport, 22.04.2017 (sisaldab Tiit ja Maileen Nuudi fotot)
Ilmar Vaino

Ilmar Vaino (20. detsember 1927 – 24. veebruar 1997) oli eesti pedagoog, ajakirjanik ja karikaturist. Tema karikatuure on avaldatud ajakirjas Pikker ja ajalehes Õpetajate Leht. Ilmar Vaino suri 24. veebruaril 1997 ja ta maeti 1. märtsil 1997 Liiva kalmistule. 1974 – ajalehe Edasi karikatuurivõistluse III koht 1975 – ajalehe Edasi karikatuurivõistluse II koht 1976 – karikatuurivõistlus "Meist ja meie linnast", Tallinna Linna TSN Täitevkomitee Puhkeparkide Direktsiooni eripreemia 1977 – karikatuurivõistluse "Meri ja mehed" Eesti NSV Vetelpääste Ühingu Harju Komitee ergutusauhind teemal "Uppuja päästmine ei ole enam uppuja isiklik asi" 1977 – Eesti NSV Siseministeeriumi, Tuletõrje Valitsuse ja Õhtulehe – Vetšerni Tallinna korraldatud tuletõrjekarikatuuride võistluse II ja III koht 1978 – Eesti NSV Ajakirjanike Liidu Tartu satiirisektsiooni karikatuurivõistluse III koht 1982 – Õhtulehe karikatuurivõistluse "Tõkestame neile tee" erqutuspreemia 1983 – Tallinna Tuletõrjeühingu ja ajalehe Õhtuleht – Vetšerni Tallinn toimetuse korraldatud tuletõrjealasele satiirivõistluse III koht 1976 – karikatuurinäitus "Meist ja meie linnast" 1977 – karikatuurinäitus "Meri ja mehed" 2007 – Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum teatriteemaliste karikatuuride videoinstallatsioon. Muuseumi kogust pärinevad karikatuurid olid esitatud 1969., 1970., 1973. ja 1974. aastal Teatriliidu ja Õhtulehe korraldatud teatriteemalisele karikatuuride võistlusele "Teater ja meie". Karikatuuride autorid olid Jüri Aljak, Peeter Ernits, Olimar Kallas, Teet Kallas, Feliks Kark, Ants Kasesalu, Mati Kütt, Peeter Malla, Illar Mõttus, Tõnu Puustusmaa, Janno Põldma, Elmar Rõigas, Tõnis Teemaa, Elle Tikerpäe, Eduard Tüür, Mart Ummelas, Kuulo Vahter, Ilmar Vaino, Aarne Vasar, Kurti Vool. "У нас в гостях эстонский журнал сатиры и юмора «Пиккер». U nas v gostjah estonskii žurnal satirõ i jumora «Pikker» (48 lk, 1974)- Ilmar Vaino, Heinz Valk, Edgar Valter, Olimar Kallas, Jüri Kerem, Lembit Kivirand, Kalju Kurepõld, Stanislav Malahhov, Roman Ohlau, Avo Paistik, Evald Piho, Elle Tikerpäe ja Hugo Hiibuse karikatuurid. "И смех и грех" (1976) – karikatuurikogumik – http://www.kalmistud.ee/haudi?action=hauaplats&filter_hauaplats_hauaplats=183705 Sirp ja Vasar nr. 20 (1588), 17. mai 1974, 15. lk. Sirp ja Vasar nr. 18 (1638), 1. mai 1975. Sirp ja Vasar nr. 19 (1742), 13. mai 1977. Sirp ja Vasar nr. 23 (1798) 9. juuni 1978. Sirp ja Vasar nr. 22 (2026), 3. juuni 1983, 15. lk. Sirp ja Vasar, nr. 1, 4 jaanuar 1970 (lk 5) – foto Ilmar Vainost
Tarumovka rajoon

Tarumovka rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Tarumovka. Rajoonis on 13 kohalikku omavalitsusüksust ja 23 asulat. Q126683534  Tarumovka rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Tarumovka rajooni koduleht
Torukübar

Torukübar ehk silinderkübar (ka silinder) on lameda põhjaga kõrge silindrikujulise rummu ja suhteliselt laia äärega kõvast materjalist kübar. Torukübar oli populaarne peamiselt meeste peakattena 18. sajandi lõpust 20. sajandi keskpaigani. Teatud puhkudel kantakse torukübaraid Suurbritannias veel ka 21. sajandil. Torukübarat seostati enamasti kõrgklassiga ja see oli karikaturistide töödes levinud sümbol kapitalismi või ärimaailma kujutamisel. Torukübaral on oluline roll traditsioonilises mustkunstis sooritatavates kübaratrikkides.
Kõvakübar

Kõvakübar ehk oktoober on kumera ilma lohuta põhjaga jäigast vildist kübar. Kõvakübar võeti kasutusele 1849. aastal. Viktoriaanlikul ajastul oli see populaarne töölisklassi seas ja hiljem kesk- ja kõrgklassi meeste peakattena Suurbritannias ja Ameerika Ühendriikides.
Energia tänav (Narva)

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Energia tänav on tänav Narvas Kerese linnaosas. Tänava pikkus on umbes 360 m. Tänav algab Tallinna maanteelt ja lõpeb Paul Kerese tänavaga ristudes. 1905. aasta linnaplaanil oli oletatavasti samas kohas Средняя Форштадская улица, 1912. aasta plaanil Kesk Alewi tänav ja 1927. aasta plaanil Kesk Aguli tänav. Energia põik Energia tänav Svetlana Andrejeva. Narva tänavad 17.-21. sajandi linnakaartidel.–Narva Muuseumi Toimetised, nr. 7, 2007, lk. 108-127.