laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Aleksei Arbatov

Aleksei Georgijevitš Arbatov (vene keeles Алексей Георгиевич Арбатов; sündinud 17. jaanuaril 1951 Moskvas Nõukogude Liidus) on Venemaa poliitik ja politoloog. Ta on endine Riigiduuma liige, Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemik. Arbatov töötab 1994. aastast Venemaa Teaduste Akadeemia Maailmamajanduse ja Rahvusvaheliste Suhete Instituudi rahvusvahelise julgeoleku keskuse juhina. Tema peamised uurimisalad on rahvusvahelised suhted, välis- ja sõjaline poliitika, rahvusvaheline julgeolek, relvastuskontroll ja desarmeerimine ning Venemaa riiklik julgeolek. Arbatov oli aastatel 1993–2003 Riigiduuma Jabloko fraktsiooni liige. Ta on poliitilise partei Jabloko liige 1993. aastast ja kuulub partei föderaalse poliitkomitee koosseisu. Arbatov lõpetas 1973. aastal NSV Liidu Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi (MGIMO) rahvusvaheliste suhete teaduskonna ja 1976. aastal NSV Liidu Teaduste Akadeemia Maailmamajanduse ja Rahvusvaheliste Suhete Instituudi aspirantuuri. Ta sai 1976. aastal kandidaadikraadi väitekirjaga "Американская концепция "национальной безопасности" и политика в области ракетно-ядерного оружия в 1960-е гг." ning 1982. aastal sai ajalooteaduste doktori kraadi väitekirjaga "Стратегическое равновесие и военно-политический курс в 1970-е гг.". 2003 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks (filosoofia, sotsioloogia, psühholoogia ja õiguse sektsioon) 2011 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemikuks (globaalprobleemide sektsioon) 2016 – Venemaa Föderatsiooni valitsuse preemia massimeedia valdkonnas välispoliitika küsimuste populariseerimise eest ajakirjas Rossija v Globalnoi Politike Tema isa akadeemik Georgi Arbatov (1923–2010) oli kauaaegne Venemaa Teaduste Akadeemia USA ja Kanada Instituudi direktor. Tema abikaasa Nadežda Arbatova (sündinud 1950) on poliitikateaduste doktor ja töötab Primakovi-nimelises Venemaa TA Maailmamajanduse ja Rahvusvaheliste Suhete Instituudi Euroopa poliitika uuringute osakonna juhatajana. Историческая справка. ras.ru Направления деятельности. ras.ru Арбатова Надежда Константиновна. imemo.ru
Vinni vald (1990)

Vinni vald oli vald Lääne-Virumaal. 23. oktoobril 1990 kinnitati selle omavalitsuslik staatus ning alates 1. novembrist 1990 astus Vinni vald omavalitsusliku haldusüksuse õigustesse. Viimane vallavanem oli Rauno Võrno, volikogu esimees Meelis Maine. 2017. aastal toimunud haldusreformi käigus liitusid senise Vinni vallaga Laekvere ja Rägavere vald. Vallas oli 5 alevikku ja 37 küla. Pajusti (elanike arv 1.1.2017 rahvastikuregistri seisuga 655), Roela (479), Tudu (300), Vinni (875), Viru-Jaagupi (371). Alavere (31), Allika (29), Anguse (25), Aravuse (11), Aruküla (84), Aruvälja (22), Inju (96), Kadila (92), Kakumäe (69), Kannastiku (26), Karkuse (29), Kaukvere (1), Kehala (45), Koeravere (58), Kulina (42), Küti (104), Lepiku (40), Lähtse (31), Mõdriku (94), Mäetaguse (48), Nurmetu (31), Obja (49), Palasi (21), Piira (290), Puka (28), Rasivere (19), Ristiküla (48), Rünga (23), Saara (35), Soonuka (9), Suigu (7), Tammiku (28), Vana-Vinni (96), Veadla (68), Vetiku (141), Voore (57), Võhu (49).
Väike-Maarja vald (1991)

Väike-Maarja vald oli omavalitsusüksus Lääne-Virumaal. Viimane vallavanem oli Indrek Kesküla. Väike-Maarja – Kiltsi – Simuna Aavere – Aburi – Avanduse – Avispea – Ebavere – Eipri – Hirla – Imukvere – Koonu – Kurtna – Kännuküla – Kärsa – Käru – Liivaküla – Määri – Müüriku – Nadalama – Nõmme – Orguse – Pandivere – Pikevere – Pudivere – Raeküla – Raigu – Rastla – Sandimetsa – Triigi – Uuemõisa – Vao – Varangu – Vorsti – Võivere – Äntu – Ärina Väike-Maarja vald loodi 1991. aasta 12. detsembril. 2017. aasta haldusreformi käigus liideti senise Väike-Maarja vallaga Rakke vald. Eesti 2000. aasta rahvaloendus, vaadatud 22.11.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 22.11.2023. Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014 Lääne-Viru maakonna Vihula, Viru-Nigula ja Väike-Maarja valla ning Kunda linna, Pärnu maakonna Pärnu-Jaagupi alevi ning Koonga ja Surju valla, Põlva maakonna Mooste valla ja Võru maakonna Vastseliina valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta (vastu võetud 12.12.1991)
Margarita Robles

María Margarita Robles Fernández (sündinud 10. novembril 1956 Leónis) on Hispaania jurist ja poliitik. Ta on 6. juunist 2018 Hispaania kaitseminister. Ta sündis aastal 1956 Leónis advokaadi tütrena. 12-aastaseks saades elas ta perekonnaga Barcelonas. Ta on lõpetanud Barcelona ülikooli õigusteaduskonna. 6. juunist 2018 on ta Hispaania kaitseminister.
María Jesús Montero

María Jesús Montero Cuadrado (sündinud 4. veebruaril 1966 Sevillas) on Hispaania poliitik, ta kuulub Hispaania Sotsialistliku Tööpartei ridadesse. Ta on 6. juunist 2018 Hispaania rahandusminister. Ta sündis aastal 1966 Sevillas. 6. juunist 2018 on ta Hispaania rahandusminister.
Ivan Udaltsov (ajaloolane ja diplomaat)

Ivan Ivanovitš Udaltsov (vene keeles Иван Иванович Удальцов; 12. märts 1918 Moskva, Venemaa Nõukogude Vabariik – 20. märts 1995 Moskva, Venemaa Föderatsioon) oli Nõukogude Liidu ajaloolane ja diplomaat. Ta lõpetas 1940. aastal Moskva Riikliku Ülikooli. Aastatel 1940–1945 teenis ta Punaarmees ja 1943. aastal astus Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei liikmeks. Aastatel 1947–1950 oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Slavistika Instituudis teadur, 1950–1959 NLKP Keskkomitee aparaadi töötaja, 1959–1962 NSV Liidu Teaduste Akadeemia Slavistika Instituudi direktor, 1962–1965 NLKP Keskkomitee ideoloogiaosakonna asejuhataja, 1965–1970 Nõukogude Liidu Tšehhoslovakkia saatkonna nõunik, 1970–1976 uudisteagentuuri APN Novosti juhatuse esimees. Aastatel 1976–1979 oli Ivan Udaltsov Nõukogude Liidu suursaadik Kreekas. 1985 – Isamaasõja 2. järgu orden Ivan Udaltsovi isa Ivan Udaltsov oli lühikest aega Moskva ülikooli rektor ja lell Aleksandr Udaltsov NSV Liidu Teaduste Akadeemia liige. Tütrepoeg Sergei Udaltsov sai 2010. aastatel tuntuks opositsioonipoliitikuna. Ivan Udaltsov on maetud Novodevitšje kalmistule Udaltsovide matmispaigas. Hauasambale on raiutud tema, tema ema Margarita Udaltsova (1887–1964) ja majandusteadlasest isa Ivan Udaltsovi (1885–1958) nimi. Удальцов Иван Иванович. pamyat-naroda.ru
Ningxia

Ningxia Huei autonoomne piirkond on Hiina Rahvavabariigi koosseisu kuuluv 1. järgu haldusüksus. Asub Hiina keskosas, piirneb põhjas Sise-Mongooliaga, läänes Shaanxi provintsiga ja mujal Gansu provintsiga. Ningxia on islamiusuliste hiinlaste, hueide autonoomne piirkond. Piirkonnast voolab läbi Huang He. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli piirkonna elanikest 35% islamiusulised hueid. Aastatel 1038–1227 asus piirkonnas Tanguutide riik. Piirkond jaguneb viieks ringkonna õigustega linnaks: Yinchuan (银川) Shizuishan (石嘴山) Zhongwei (中卫) Wuzhong (吴忠) Guyuan (固原)
Tarvo Mölder

Tarvo Mölder (sündinud 19. septembril 1981) on eesti režissöör. Ta lõpetas 1997. aastal Are Põhikooli. On solist bändis HND, mis loodi aastal 2006. Samuti on mees kaasa teinud teleseriaalis "Kättemaksukontor", kus ta mängis rokkstaar Tõnu Orri. 2016 – "Myanmar - tarkuse tuulajad" – dokumentaalfilm (režissöör, operaator, monteerija)
Naomichi Ueda

Naomichi Ueda (jaapani keeles 植田 直通 Ueda Naomichi; sündinud 24. oktoobril 1994 Utos) on Jaapani jalgpallur, kes mängib kaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Nîmes ja Jaapani jalgpallikoondises. 2014. aastal debüteeris Ueda Jaapani kõrgliigas Kashima Antlersi ridades. 2018. aastal liitus ta Belgia kõrgliiga klubiga Cercle Brügge. Jaapani jalgpallikoondises debüteeris Ueda 2017. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 13. oktoobril 2020 sõprusmängus Elevandiluuranniku vastu. Ta on kuulunud Jaapani koondisse 2015. aasta Aasia meistrivõistlustel, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Aasia meistrivõistlustel. Lisaks kuulus ta 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril Jaapani olümpiameeskonda. Naomichi Ueda Kashima Antlersi kodulehel Naomichi Ueda FIFA kodulehel
Sileraudsete püsside loend

Benelli Nova Benelli Supernova Baikal MR-153 Benelli M1 Benelli M2 Benelli M3 Benelli M4 Benelli Raffaello Benelli Raffaello CrioComfort Benelli Vinci Beretta 1200 FP Beretta 1201FP Beretta 1301 Beretta A303 Beretta AL390 Beretta AL391 Beretta Tx4 Storm Beretta Xtrema 2 Bekas-M Benelli M3 Benelli Nova Benelli Supernova UTAS UTS-15 Franchi SPAS-12 Franchi SPAS-15 Rexio SpecOps
Aleksandr Udaltsov

Aleksandr Dmitrijevitš Udaltsov (vene keeles Александр Дмитриевич Удальцов; 14. mai (vkj 2. mai) 1883 Moskva, Venemaa Keisririik – 25. september 1958 Moskva, Nõukogude Liit) oli Nõukogude Liidu ajaloolane (medievist), professor, NSV Liidu Teaduste Akadeemia liige. Ta oli 1921. aastast Moskva Riikliku Ülikooli professor. Aastatel 1947–1955 oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Materiaalse Kultuuri Ajaloo Instituudi direktor. Tema peamine uurimisala oli feodalismi periood Lääne-Euroopas. Udaltsov oli aadliperekonnast pärit. Tema isa Dmitri Ivanovitš Udaltsov oli Moskva linnahaigla arst. Aleksandr Udaltsov lõpetas 1908. aastal Moskva ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna ja 1913. aastal ajaloo-filoloogiateaduskonna. Pärast Oktoobrirevolutsiooni töötas ta Moskva ülikoolis: aastatel 1921–1925 sotsioloogia ja etnoloogia kateedri, 1923–1930 ajaloolise materialismi kateedri ja 1935–1941 keskaja ajaloo kateedri professorina. 1928. aastal astus Udaltsov Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei liikmeks. 1936. aastal sai ta ajalooteaduste doktori kraadi. Aastatel 1938–1946 oli Udaltsov NSV Liidu Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi keskaja ajaloo sektori juhataja, 1939. aastast ühtlasi instituudi asedirektor. Aastatel 1947–1955 oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Materiaalse Kultuuri Ajaloo Instituudi direktor, 1949–1950 ajakirja Voprossõ Istorii peatoimetaja. 1939 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks 1944 – Tööpunalipu orden 1945 – Punatähe orden 1954 – Lenini orden Aleksandr Udaltsovi noorem vend Ivan Udaltsov oli lühikest aega Moskva ülikooli rektor. Vennapoeg Ivan Udaltsov oli ajaloolane ja diplomaat. Aleksandr Udaltsovi esimene abikaasa (1908–1919) oli kunstnik Nadežda Udaltsova. Aleksandr Udaltsov maeti 1958. aastal Novodevitšje kalmistule. Aasta pärast maeti tema kõrvale abikaasa Lidija Udaltsova (1890–1959). Удальцов Александр Дмитриевич. letopis.msu.ru
Revolvrite loend

Astra 680 Astra Model 44 Bodeo M1889 Beretta Laramie Mateba Autorevolver Chiappa Rhino Ordonnanzrevolver 1872 IOF .22 IOF .32 Landstad Schmidt M1882 Tüüp 26
1082

1082. aasta Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand Aastakümned: 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad - 1080. aastad - 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad Aastad: 1077 1078 1079 1080 1081 - 1082 - 1083 1084 1085 1086 1087 ... Huizong, Hiina keiser ...
Kostroma juust

Kostroma juust (vene keeles: костромской сыр) on Venemaal ja peaaegu kõikjal endise NSV Liidu aladel lehmapiimast toodetav tugevamaitselise juustu sort, mis sarnaneb omadustelt Gouda juustuga. Kostroma juustu on Venemaal toodetud juba üle 130 aasta. Juust on nime saanud Kostroma piirkonna järgi, kus seda esialgu peamiselt toodeti. Kostroma juust on hollandi tüüpi kõva naturaalne laabijuust, mille rasvasisaldus kuivaines on 45%. Hollandi tüüpi juustuna on sel õrnalt hapukas, kuid piisavalt terav valminud juustu maitse ja aroom. Sellele juustusordile on iseloomulikud ringikujulised või ovaalsed augud. Kuni 12 kg kaaluvad madala silindri kujulised juustukerad valmivad parafiiniga kaetult 2–3 kuud. Kostroma juustu toodetakse Eestis ka tänapäeval nii Kostroma juustu (Saaremaa Liha- ja Piimatööstus) kui ka Lahe juustu (AS Rakvere Piim) nime all. Kostroma juustu peetakse sobivaks taimetoitude ja makaroniroogade lisandiks, aga ka lihtsalt hommikusöögiks musta leiva kõrvale. Linda Petti. "Juust". Valgus. Tallinn 1978 2., parandatud ja täiendatud trükk. Lk 36 Кипринский молочный завод: Сыр Костромской (vene keeles) Кулинарная книга: Твердые сыры (vene keeles) Pilte kostroma juustu etikettidest. I osa Pilte kostroma juustu etikettidest. II osa
H & R Daniel

H & R Daniel on vähetuntud portselani- ja savinõudetootja. Keraamikatehas asus Stoke on Trentis Staffordshire´is Inglismaal. Ettevõte asutati 1822. aastal ja lõpetas tegevuse 1846. aastal.
E403

E403 on e-tee. E403 ühendab Zeebrugge ja Tournai linnu Belgias. E403 läbib järgnevaid linnu: Zeebrugge-Bruges-Torhout-Roeselare-Kortrijik-Tournai. E403 langeb kokku ka Belgia teede N31 ja A17.
National September 11 Memorial & Museum

National September 11 Memorial & Museum (tuntud ka kui 9/11 Memorial & Museum) on mälestusmärk ja muuseum New Yorgis, millega mälestatakse 2001. aasta 11. septembri terrorirünnakute ohvreid (2977 hukkunut ja rohkem kui 6000 vigastada saanut) ja 1993. aasta Maailma Kaubanduskeskuse terrorirünnaku ohvreid (6 hukkunut ja 1042 vigastada saanut). Mälestusmärk asub Maailma Kaubanduskeskuse krundil, endise kaksiktorni asukohas, mis hävitati 11. septembri terrorirünnakutes. Mälestusmärki ja muuseumi haldab mittetulundusühing, mille eesmärk on koguda finantsvahendeid, et hallata mälestusmärki ja muuseumi ning korraldada muuseumi tööd. Mälestusmärki hakati planeerima kohe pärast rünnakuid, et mälestada 2001. aasta 11. septembri terrorirünnakute ohvreid ja neid, kes olid seotud pääste- ja taastamistoimingutega. Mälestusmärgi disaini võistluse võitis Iisraeli arhitekt Michael Arad, kes töötas tol ajal Handel Architectsis, mis on New Yorgis ja San Franciscos asuv firma. 2006. aasta augustis hakati ehitama mälestusmärki ja muuseumi. Ehituse teostasid World Trade Center Memorial Foundation ja Port Authority of New York and New Jersey. Rünnakute kümnenda aastapäeva mälestustseremoonia toimus 11. septembril 2011 mälestusmärgi juures, mis avati järgmisel päeval avalikkusele. Muuseum avati 21. mail 2014.
Štš-323

Štš-323 (Щ-323) oli Nõukogude Liidu Štšuka-klassi allveelaev. Lasti vette 10. aprillil 1935. Kuulus Balti laevastiku koosseisu kodusadamaga Kroonlinnas, pärast baaside lepingu sõlmimist Eesti ja Nõukogude Liidu vahel baseerus allveelaev Tallinnas. 10. detsembril 1939 pani allveelaeva meeskond toime sõjakuriteo, uputades reisi-kaubalaeva Kassari. 1. mail 1943, kohe pärast südaööd sõitis laev meremiini otsa ja uppus. 11 meremeest suutsid laevast välja tulla, kuid otsida ei saanud neid enne koidikut ja selleks ajaks oli neist elus ainult 3. 1983 püstitati laevale Peterburis Dekabristide saarel mälestusmärk.
Aleksandr Udaltsov (diplomaat)

Aleksandr Ivanovitš Udaltsov (vene keeles Александр Иванович Удальцов; sündinud 5. juulil 1951) on Venemaa diplomaat, suursaadik, Välismaal Elavate Venemaa Kaasmaalaste Õiguskaitse- ja Toetusfondi tegevdirektor. Ta lõpetas 1973. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ja 1985. aastal NSV Liidu Välisministeeriumi Diplomaatia Akadeemia. Ta töötab diplomaatilisel tööl 1973. aastast. Aastatel 1996–2001 oli ta Venemaa Föderatsiooni suursaadik Lätis, 2001–2005 Venemaa Föderatsiooni välisministeeriumi 2. Euroopa osakonna direktor, 2005–2009 Venemaa Föderatsiooni suursaadik Slovakkias. 2013-2020 Venemaa suursaadik Leedus. Alates 20. oktoobrist 2020 Välismaal Elavate Venemaa Kaasmaalaste Õiguskaitse- ja Toetusfondi tegevdirektor. Diplomaadina on ta välja teeninud 2004. aastal erakorralise ja täievolilise saadiku diplomaatilise teenistusastme. Aleksandr Udaltsovi vanaisa Ivan Udaltsov oli lühikest aega Moskva ülikooli rektor ja MGIMO esimene rektor. Isa Ivan Udaltsov oli Nõukogude Liidu suursaadik Kreekas. Aleksandr Udaltsovi vanaonu Aleksandr Udaltsov valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia liikmeks. Aleksandr Udaltsovi õepoeg Sergei Udaltsov on vasakpoolsete vaadetega opositsioonipoliitik. Aleksandr Udaltsov valdab võõrkeeltest inglise, tšehhi ja slovaki keelt. Удальцов Александр Иванович. lithuania.mid.ru
1081

1081. aasta Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand Aastakümned: 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad - 1080. aastad - 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad Aastad: 1076 1077 1078 1079 1080 - 1081 - 1082 1083 1084 1085 1086 ... 1. detsember – Louis VI, Prantsusmaa kuningas ...
Vladimir Rõžkov

Vladimir Aleksandrovitš Rõžkov (vene keeles Владимир Александрович Рыжков; sündinud 3. septembril 1966 Rubtsovskis Altai krais Vene NFSV-s) on Venemaa poliitik, riigitegelane, politoloog, ajaloolane, raadiosaatejuht ja õppejõud, professor. Ta oli aastatel 1993–2007 Riigiduuma liige ja 1997–1999 Riigiduuma esimehe esimene asetäitja. 1998. aasta septembris kirjutas president Boriss Jeltsin peaminister Jevgeni Primakovi esildisel alla seadlusele Rõžkovi määramise kohta Venemaa Föderatsiooni asepeaministriks sotsiaalküsimuste alal. Kuid mõne päeva teatas Rõžkov, et keeldub sellest ametikohast, sest hindas selle ametikoha vastuvõtmist sotsiaalse olukorra ülirasketes tingimustes omamata varasemat töökogemust selles valdkonnas avantüürihõnguliseks. Rõžkov lõpetas 1990. aastal Barnaulis Altai Riikliku Ülikooli ajaloo erialal ja kaitses 2001. aastal Peterburis Riigiteenistuse Loodeakadeemias ajalookandidaadi kraadi väitekirjaga "Venemaa poliitilise süsteemi kujunemise ajalugu 1990. aastatel" ("История становления политической системы России в 1990-е годы"). Ta töötab 2008. aastast õppejõuna Kõrgemas Majanduskoolis. Rõžkov on maailmamajanduse ja maailmapoliitika teaduskonna rahvusvaheliste suhete osakonna professor. Rõžkov valiti 2005. aastal Venemaa Vabariikliku Partei poliitnõukogu liikmeks ja 2006. aastal partei kaasesimeheks. Aastatel 2010–2012 oli ta demokraatlike jõudude koalitsiooni "Venemaa Eest Ilma Omavolita ja Korruptsioonita" üks neljast liidrist. 2012. aasta juunis toimunud Venemaa Vabariiklik Partei – Rahvavabaduse Partei kongressil valiti ta partei kaasesimeheks, kuid 2014. aasta veebruaris lahkus ta parteist lahkhelide tõttu Boriss Nemtsovi ja Mihhail Kasjanoviga. Riigiduuma valimistel 2016. aasta septembris kandideeris Rõžkov Jabloko poolt esitatuna ühemandaadilises valimisringkonnas Barnaulis, kuid kogus vaid 12% valijate häältest ja mandaati ei saanud. 2018. aasta Venemaa presidendivalimistel oli ta presidendikandidaadi Jabloko liidri Grigori Javlinski usaldusisik. Ta valdab võõrkeeltest inglise keelt. Рыжков Владимир Александрович. hse.ru Владимир Рыжков и Татьяна Котляр вошли в число доверенных лиц Явлинского. ria.ru, 19. jaanuar 2018 Koduleht
Christian Eriksen

Christian Dannemann Eriksen (sündinud 14. veebruaril 1992 Middelfartis) on Taani jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa kõrgliiga klubis Manchester United FC ja Taani jalgpallikoondises. Eriksen alustas klubikarjääri Hollandi kõrgliiga klubis Amsterdami Ajax. Ta valiti aastatel 2010 ja 2011 Ajaxi aasta noorjalgpalluriks ning hooajal 2010–2011 kogu Hollandi parimaks noorjalgpalluriks. Ajaxiga tuli ta neljal korral Hollandi meistriks. 2013. aasta augustis siirdus ta umbes 11,5 miljoni naela eest Tottenham Hotspuri. Aastatel 2014 ja 2017 valiti ta Tottenhami aasta mängijaks. 2020. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Itaalia kõrgliiga klubiga Milano Internazionale. Hooajal 2020–21 tuli ta klubiga Itaalia meistriks. 12. juunil 2021 kaotas Eriksen Euroopa meistrivõistlustel Soome vastu Kopenhaagenis mängides 43. mänguminutil teadvuse ja kukkus väljakul kokku. Mäng peatati ja Erikseni hakati väljakul elustama. Veerand tundi hiljem toimetati Eriksen kanderaamil staadionilt ära ning viidi kiirabiga haiglasse. Mõne aja pärast teatati, et Eriksen on teadvusel ja et tema seisund on stabiilne. 2022. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Brentfordiga. 26. veebruaril 2022 osales ta esimeses ametlikus võistlusmängus pärast 2021. aasta juunit. 15. juulil 2022 teatas Manchester United, et on sõlminud Erikseniga kolmeaastase lepingu. Tema esimene mäng Unitedi eest Inglismaa kõrgliigas oli 2-1 kaotus Brighton & Hove Albioni vastu 7. augustil 2022. Eriksen on viiel korral (aastatel 2013, 2014, 2015, 2017 ja 2018) valitud Taani aasta jalgpalluriks. Debüüdi Taani rahvuskoondises tegi Eriksen 18-aastaselt 2010. aasta märtsis sõprusmängus Austria vastu. Tema esimeseks suurturniirniks olid 2010. aasta maailmameistrivõistlusted, kus ta pääses platsile kahes alagrupimängus. Ta oli 2010. aasta maailmameistrivõistlustel kõige noorem mängija. Esimese värava rahvuskoondise särgis lõi ta 4. juunil 2011 EM-i valikmängus Islandi vastu. 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel kuulus ta algkoosseisu kõigis kolmes alagrupimängus. 2018. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus lõi ta värava Austraalia vastu. Ajax Eredivisie: 2010–11, 2011–12, 2012–13, 2013–14 KNVB beker: 2009–10 Johan Cruijff Schaal: 2013 Milano Inter Serie A: 2020–21 UEFA Euroopa Liiga: Teine koht 2019–20 "Tottenham confirm the signing of midfielder Christian Eriksen from Ajax". skysports.com. 31.8.2013. Vaadatud 27.6.2018 "CHRISTIAN ERIKSEN IS A NEW INTER PLAYER". Inter Milan. 28.1.2020. Vaadatud 16.7.2020 Taani ja Soome mäng peatati terviserikke tõttu, mängija seisund on stabiilne, ERR, 12. juuni 2021 "Brentford confirm signing of Christian Eriksen". Brentford F.C. 31.1.2022. Vaadatud 25.4.2022 "Christian Eriksen naasis Inglismaa kõrgliigas väljakule". sport.err.ee. 26.2.2022. Vaadatud 25.4.2022 "Avapoolajal väravad löönud Taani ja Austraalia leppisid viiki". 21.6.2018. Vaadatud 27.6.2018  Christian Eriksen – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Profiil Taani jalgpalliliidu kodulehel
Bo Nilsson

Bo Birger Sandor Nilsson (1. mai 1937 Skellefteå – 26. juuni 2018) oli rootsi helilooja ja trompetist. Ta oli Göteborgi Ülikooli professor.
1080

◄ | 10. sajand | 11. sajand | 12. sajand | ► ◄ | 1050. aastad | 1060. aastad | 1070. aastad | 1080. aastad | 1090. aastad | 1100. aastad | 1110. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1076 | 1077 | 1078 | 1079 | 1080 | 1081 | 1082 | 1083 | 1084 | ► | ►► 1080. aasta ... Traditsioonilise arvamuse järgi asutas Taani kuningas Knud IV paganliku kuningriigi asemele kristliku Eestimaa hertsogiriigi. ... Harald III, Taani kuningas 5. juuli – Ísleifr Gizurarson, Islandi esimene piiskop 15. oktoober – Rudolf von Rheinfelden
Fjodor Voitolovski

Fjodor Genrihhovitš Voitolovski (vene keeles Фёдор Генрихович Войтоловский; sündinud 13. aprillil 1979 Moskvas Nõukogude Liidus) on vene politoloog, Venemaa Teaduste Akadeemia liige, professor. Ta töötab 2017. aastast Primakovi-nimelise Venemaa Teaduste Akadeemia Maailmamajanduse ja Rahvusvaheliste Suhete Instituudi direktorina. Ühtlasi on ta Venemaa Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi rahvusvaheliste probleemide rakendusanalüüsi kateedri professor. Tema peamised uurimisalad on globaalne juhtimine, rahvusvaheline julgeolek ja Ameerika Ühendriikide välispoliitika. Tal on uurimusi ka USA julgeolekupoliitika, NATO, transatlantiliste suhete ja rahvusvaheliste suhete ideoloogia alal. Voitolovski lõpetas 2001. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ning 2004. aastal Venemaa TA Maailmamajanduse ja Rahvusvaheliste Suhete Instituudi aspirantuuri. Ta sai 2004. aastal poliitikateaduste teaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga globaalse juhtimise valdkonnast ja 2013. aastal poliitikateaduste doktori kraadi väitekirjaga "Идеология и практика атлантизма во внешней политике США". 2015 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia professoriks 2016 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks (rahvusvaheliste suhete sektsioon) Tema isa Genrihh Konstantinovitš Voitolovski (1930–2011) oli geograaf. Fjodor Voitolovski valdab võõrkeelena inglise ja hispaania keelt. Профессор. Кафедра прикладного анализа международных проблем. mgimo.ru Направления деятельности. ras.ru Историческая справка. ras.ru
Lucinda järv

Lucinda järv on järv, mis asub Washingtoni osariigis Ameerika Ühendriikides. Lucinda järv on saanud nime lähedal asuva elamukompleksi järgi.
Henryk Kłoczkowski

Henryk Kłoczkowski (22. oktoober 1902 Peterburi – 1. oktoober 1962) oli Poola mereväelane, allveelaevnik. Ta oli allveelaeva Orzeł komandör. Tema isa Wacław Kłoczkowski oli kontradmiral.
Rumanová

Rumanová on omavalitsusüksus (vald) Slovakkia lääneosas Nitra maakonnas. Rumanová pindala on 11,656 km². Asulat mainiti esimest korda kirjalikult 1156. aastal. Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku