laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Agregaat (mineraloogia)

Mineraalne agregaat on looduslikes protsessides tekkinud mineraaliterade kogum. Agregaadid, mis koostiselt võivad olla nii mono- kui ka polümineraalsed, jaotatakse morfoloogiliste tunnuste põhjal mitmesse tüüpi. Levinuimaks agregaatide tüübiks on teralised agregaadid, mis koosnevad üksteisega juhuslikult kokku kasvanud, väga erineva täiuslikkusega väljakujunenud kristallide teradest. Teraliste agregaatidena esinevad paljud tardkivimid ja maavarad. Sageli annab agregaati moodustavate terade kuju sellele veel täiendava ilme. Plaadikujulistest mineraalide teradest koosnevat agregaati nimetatakse lehtjaks või soomuseliseks, piklikest teradest koosnevat agregaati teibaliseks, nõeljaks või kiuliseks jne. K. Ojaste, A. Reier, K. Mens, "Kristallograafia mineraloogia petrograafia", Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1964, 462 lk; lk 193.
Druus

Druusid on mineraalsed agregaadid, mis tekivad, kui tühikute seinad kattuvad hästi väljakujunenud kristallidega, mis on suvaliselt orienteeritud. Kui kristallide kasvutsentrid paiknevad lähestikku ja kristallid saavad kasvada peamiselt ühes, seintega risti olevas suunas, tekivad enam-vähem paralleelselt orienteeritud kammi- või harjataolised agregaadid. K. Ojaste, A. Reier, K. Mens, "Kristallograafia mineraloogia petrograafia", Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1964, 462 lk; lk-l 193
Raudteeamet

Raudteeamet oli aastatel 1999–2004 Eesti Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi haldusalas tegutsenud valitsusasutus. Amet loodi 1999. aasta 1. mail eesmärgiga reguleerida raudteetranspordi turgu ja -järelevalvet. Raudteeamet alustas tööd 20 töötajaga, peadirektori kohusetäitja oli Raivo Agabus. Ameti töö alustamist takistas puudulik raudteeseadus. Hilisem peadirektor oli Oleg Epner. Asutus teostas riiklikku järelevalvet ka raudteetranspordi valdkonnas. Amet lõpetas tegevuse 31. märtsil 2004. Raudteevalitsus EE 12. köide, 2003: 475. "Riik kulutab raha tegevusetu raudteeameti peale" Postimees, 22. november 1999 "Raudteeamet andis Eesti Raudteele vedurite ohutusnõuetes järele"[alaline kõdulink] Äripäev, 10. september 2001 "Raudteeamet keelas Paldiski liinil Ameerika vedurite kasutamise" Eesti Päevaleht, 10. märts 2004 http://www.estlex.ee/tasuta/?id=8&aktid=40220&fd=1&asutus=46&grupp=3&leht=4 (vaadatud 13.02.2013) "Raudteeameti põhimäärus". 11.02.2003. Vaadatud 21.01.2019. Raudteeameti põhimäärus, Vastu võetud 14.02.2001 nr 6, RTL 2001, 25, 325 Raudteeameti põhimäärus (vastu võetud 11.02.2003)
Sekretsioon (geoloogia)

Sekretsioonid tekivad kui enam-vähem ümarate piirjoontega tühik täitub seintest keskkoha suunas kolloidse või kristalse ainega. Paljud tühikud täituvad seejuures kontsentriliste kihtide kaupa, kusjuures mõnikord need kihid erinevad üksteisest värvuse, sageli ka mineraloogilise koostise poolest. Suuremates sekretsioonides on keskkoht tühi ja tühiku seinad on kaetud druuside või nõrgvormidega. K. Ojaste, A. Reier, K. Mens, "Kristallograafia. Mineraloogia. Petrograafia", Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1964, 462 lk; lk 193-194
AS Repo Vabrikud

AS Repo Vabrikud oli Püssis asutatud puitplaatidega tegelev ettevõte, mis tegutses aastatel 1992–2022. See kuulus Šveitsi kontserni Sorbes AG. Ettevõtte eelkäija oli 1974. aastal Püssis asutatud Püssi Puitplaatide Kombinaat. 2022. aasta 29. septembril esitas ettevõte pankrotiavalduse. Energia hinnatõus ja sellega koos kerkinud puidu maksumus olid vähendanud ettevõtte konkurentsivõimet oma müügiturgudel, sest selle toodangu hind oli kerkinud kõrgemaks teistest Euroopa plaaditootjatest. Pankrotiavalduse esitamise ajal oli ettevõttes tööl 148 töötajat ja see oli üks suuremaid tööandjaid Lüganuse vallas. EE 12. köide, 2003: 477. https://web.archive.org/web/20130517164849/http://www.sorbesgroup.com/ (vaadatud 13.02.2013) "Puitplaatide tootja AS Repo Vabrikud esitas pankrotiavalduse" Põhjarannik, 3. oktoober 2022 "Repo pankrotiteade tuli töötajatele ootamatult" ERR, 4. oktoober 2022 "Pankrotihaldur pani 7,5 miljoniga müüki Repo Vabrikud varad" ERR, 19. detsember 2022 "Repo pankrotivara müügiga minnakse uuele katsele" ERR, 1. aprill 2023 Eliisa Matsalu. "Ei tulnud enam kedagi. Väikelinna süda viiakse vanarauaks" Äripäev, 26. jaanuar 2024
Riia Eesti Põhikool

Riia Eesti Kool (läti keeles Rīgas Igauņu pamatskola) on Riias tegutsev eesti- ja lätikeelne kool. Kooli eesmärk on anda Lätis elavatele eesti lastele, aga ka eesti keelest ja kultuurist huvitatud läti peredest lastele võimalus õppida algklassides osa aineid eesti keeles. Kool on Läti Haridus- ja Teadusministeeriumi haldusalas ja tegutseb Läti riikliku õppekava alusel. Suur osa õppetööst toimub läti keeles. Eesti keelt õpetatakse kui võõrkeelt. 1.–6. klassini on kolm eesti keele tundi nädalas, 7.–9. klassi õpilastel on üks keeletund lisaks. Eesti keele õpetamisel püütakse lähtuda iga õpilase tegelikust keeleoskuse tasemest. Koolis tähistatakse nii Eesti kui ka Läti tähtpäevi ning tutvutakse rahvakalendriga seotud kombestikuga. Üritused on kakskeelsed. Koolis õpitakse eesti rahvatantse ja -laule. Õppeaasta lõpeb ekskursiooniga Eestisse, kuhu osa õpilasi suvel ka keelelaagrisse sõidab. 2015/2016. õppeaastal õppis koolis 185 õpilast, neid õpetas 20 õpetajat. 19. sajandi lõpus loodi Riia Peeter-Pauli kiriku koguduse juurde kaheklassiline algkool, kus õppetöö toimus eesti keeles. Riia Eesti Põhikooli ajalugu ulatub 20. sajandi algusse. 1908. aastal asutatud Riia Eesti Hariduse ja Abiandmise Seltsi juurde loodi samal aastal 6-klassiline algkool. Kool tegutses kuni 1915. aastani seltsi ruumides. Selles õppis asutamisaastal 77 õpilast, 1913. aastal aga juba 116 õpilast. Kool avati uuesti pärast Esimest maailmasõda 1922. aastal juba neljaklassilisena. Kool tegutses Eesti Vabariigi saatkonna hoones (Skolas 13) ja seal õppis esialgu 39 õpilast. Õpilaste arv kasvas kiiresti ja vajati rohkem ruumi. 1925. aastal andis Riia linnavalitsus eestlaste kätte ruumid aadressil Citadeles 23, kus Riia linna 1. Eesti algkool tegutses kümme aastat (1925–1935). 1935. aastal kolis kool uude hoonesse aadressil Strēlnieku 4a, kus kuueklassiline kool sai tegutseda kuni 1940. aastani. Teise maailmasõja puhkemisel kool suleti ja avati uuesti 1989. aastal Läti Eesti Seltsi eestvedamisel. Algul oli taasavatud koolis kaks klassi ja kaks õpetajat, kuid kool kasvas järk-järgult põhikooliks. Direktoriks kinnitati Läti Rahvusooperi repetiitor Enn Raja. Esialgu tegutses kool Eesti seltsi majas, kuid 2003/2004. õppeaasta lõpuks kolis koolipere teisele poole jõge, aadressile Atgāzenes 26. Ajavahemikul 2004–2011 tegutses kool keskkoolina. 2011. aasta sügisel enam keskkooliklasse ei avatud ja jätkati taas põhikoolina. Riia linna 1. Eesti algkool 2004–2011 Riia Eesti Keskkool (Rīgas Igauņu vidusskola) Riia Eesti Kool Riia Põhjamaade Gümnaasium EE 12. köide, 2003: 479 Krall, Katri. Eesti keele õpetamisest ja hariduselust Riias. Õpetajate Leht, 29. november 2013. Riia Eesti Põhikool. Eesti Instituut.[alaline kõdulink] Jürgenstein, Triin. Eesti keele õpetamisest Riias (tööversioon). Emakeele Selts, Riia-Tartu keeleretk 08.06–15.06.2019. Kooli koduleht (läti keeles) (vaadatud 13.02.2013) Koolist Eesti Instituudi kodulehel
VOR

VOR võib tähendada: VHF ringsuunaline raadiomajakas Volvo Ocean Race
Riigi Kesklaboratoorium

Riigi Kesklaboratoorium oli aastal 1919 asutatud riigiasutus (labor), mis keskendus rakendusuuringutele. Aastal 1923 liideti labor Riikliku Katsekojaga. Kesklaboratoorium varustas näiteks tööstusettevõtteid kemikaalidega, tegi keemilisi analüüse (nt uuris eri kütuseid), loodusvaradega seotud uuringuid (nt uuris põlevkivi ja fosforiidi keemilist koostist, tervisemuda radioaktiivsust). Riiklik Katsekoda EE 12. köide, 2003: 480. https://web.archive.org/web/20110821141108/http://www.estonica.org/et/Haridus_ja_teadus/Teadus/Teadus_v%C3%A4ljaspool_Tartut/ (vaadatud 14.02.2013) https://web.archive.org/web/20180614095103/http://www.lib.ttu.ee/exhs/fuajee.1998/sept98.html (vaadatud 14.02.2013)
Riiklik Katsekoda

Riiklik Katsekoda oli 1923. aastal Tallinna Tehnikumi juures tegevust alustanud asutus. Riiklik Katsekoda moodustati Riigi Kesklaboratooriumi ja Kaubandus-Tööstusministeeriumi haldusalas olnud katsekoja liitmisel. Katsekoja tegevusala oli lai: tehti keemilisi, füüsikalisi, mehaanilisi jt katseid, samuti normiti ja uuriti mõõteriistu ja masinaid. Katsekojal oli keemia-, mehhanotehniline, elektrotehnika ja soojustehnika osakond. Alates 1925. aastast andis katsekoda välja Riiklise Katsekoja Teateid. Aastatel 1936–1944 (1936 kaotati Tallinna tehnikum) tegutses katsekoda Tallinna tehnikainstituudi (praegune Tallinna Tehnikaülikool) juures. Pärast Nõukogude võimu lõppemist taasavati katsekoda 1993. aastal Tallinna Tehnikaülikooli juures. EE 12. köide, 2003: 482. https://web.archive.org/web/20210618171327/https://www2.kirmus.ee/biblioserver/index2.php?kid=395395&index_from=15 (vaadatud 14.02.2013)
Orthodox Celts

Orthodox Celts (inglise keeles 'õigeusklikud keldid') on serbia ansambel, mis mängib rokimõjulist iiri folkmuusikat. Vaatamata nende kodumaal tavatule žanrivalikule on Orthodox Celts üks Serbia tuntumaid rokkbände ning on mõjutanud ka nooremaid serbia ansambleid, nagu Alfapop (algselt Tir na n'Og) ja Irish Stew of Sindidun. Ansambel sai alguse 1992. aastal Belgradis, esimene plaat tuli välja 1994. Orthodox Celts alustas tegevust traditsioonilise iiri muusikaga, kuid ajapikku hakkas kasutama aina enam omaloomingut. Laulude sõnad on enamasti kirjutanud laulja Aleksandar "Aca Celtic" Petrović, muusika viiulimängija Ana Đokić. Kõik nende laulud on inglise keeles, kuid ansamblil on ka instrumentaalpalu. Tavapäraselt tähistab Orthodox Celts püha Patricku päeva suure kontserdiga Belgradis. Samuti esineb bänd Belgradi õllefestivalil igal aastal selle algusest saati 2003. aastal (ainus erand oli 2004. aastal, mil osa festivaliprogrammist jäi ära tehniliste probleemide tõttu). Tänapäeval mängivad Orthodox Celtsis Aleksandar Petrović, Dejan Lalić, Nikola Stanojević, Vladan Jovković, Dejan Grujić, Dušan Živanović ja Bojan Petrović. Varem on ansamblisse kuulunud ka Ana Đokić, Dejan Jevtović, Milena Simijonović, Ivan Brusić ja Dejan Popin. Bändi plaadid on ilmunud plaadifirmades Take It Or Leave It, ITMM, Metropolis Records ja Automatik. "2004 Belgrade Beer Fest program at the festival's official site". 2004.belgradebeerfest.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 15.03.2012. Vaadatud 28.02.2012. Janjatović Petar "EX YU ROCK enciklopedija 1960–2006", ISBN 978-86-9053 Orthodox Celtsi ametlik koduleht Ametlik leht Myspace'is Orthodox Celts portaalis Discogs Orthodox Celts Youtube'is
Salvador

Salvador on hispaania- ja portugalikeelne sõna, mis tähendab 'päästja'. See on ka mitme koha nimi: Salvador on linn Brasiilias, Bahia osariigi pealinn El Salvadori mööndav nimi San Salvador on selle riigi pealinn. Salvadori järv on järv Louisiana osariigis USA-s "Salvador" on Oliver Stone'i 1986. aastal valminud film börsimaailmast.
Konkretsioon

Konkretsioonid on enam-vähem sfäärilised mugulad, mis tekivad purdsetetesse (liivadesse, savidesse ja muldadesse) diageneesi protsessis. Enamasti tekivad konkretsioonid mingi võõrkeha, näiteks orgaaniliste jäänuste ümber, kasvades vastandina sekretsioonidele keskelt väljapoole. Konkretsioonid on tavaliselt radiaalkiirelise ehitusega. Konkretsioonidena esinevad kõige sagedamini fosforiit, püriit, markasiit jt. K. Ojaste, A. Reier, K. Mens, "Kristallograafia mineraloogia petrograafia", Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1964, lk 194
Rütmikud

Rütmikud oli aastatel 1965–1967 tegutsenud ansambel. Ansambel läks laiali pärast solist Tõnis Mäe sõjaväkke minekut. Ansambel viljeles mitmeid stiile, eriti rock'n'roll'i. Ansamblisse kuulusid: Tõnis Mägi (vokaal) Georg Pomerants (soolokitarr) Neeme Madiste (rütmikitarr) Indrek Avasalu (basskitarr) Peeter Podelski (trummid) Toomas Viik (basskitarr) EE 12. köide, 2003: 493. http://www.dcc.ttu.ee/bands/get.asp?ident=4395 (vaadatud 14.02.2013) Ansamblist Eesti Ansamblite Andmebaasis (vaadatud 14.02.2013)
Ooidid

Ooidid on väikesemõõdulised sfäärilised või läätsjad mineraalsed moodustised, mis on tekkinud vees hõljuvate võõrkehade, näiteks liivaterade, orgaaniliste jäänuste kildude või õhumullide ümber. Ooidid on tavaliselt kontsentrilis-kihilise ehitusega. Eriti sageli esineb ooididena kaltsiumkarbonaat, mille kuhjatised moodustavad ooid- või läätslubjakivid. [K. Ojaste, A. Reier, K. Mens, "Kristallograafia. Mineraloogia. Petrograafia", Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1964, 462 lk; lk-l 194-195]
Rühm T

Rühm T (ka: Rühm-T) oli aastatel 1986–1996 tegutsenud kunstirühmitus. Raoul Kurvitza ja Urmas Muru poolt ellu kutsutud gruppi kuulusid teiste seas ka Peeter Pere, Ene-Liis Semper, Tarvo Hanno Varres, Tiina Tammetalu, Lilian Mosolainen . Nii Pere, Kurvitz kui ka Semper on hiljem esindanud Eestit Veneetsia biennaalil. Näitustel eksponeerisid rühmituse liikmed näiteks ekspressionistlikke, postmodernistlikke, postkontseptualistlikke teoseid; väljendusvahenditena kasutati maali, installatsioone, performanseid, fotot, videot. Rühm T tekkis diskussioonina kunstnike tootmise võimalikkusest. Kõik, kes olid saanud valmis kunstnikeks, pidid astuma rühmast välja. 1980. aastatel kultiveeris Rühm T ekspressionistlikku maali ja maakunstist lähtuvat installatsiooni. Rühm T tõi Eestisse perfomansi-kunsti[viide?]. 1992–1993 valmisid rühmituse kunstnikel video- ja arvutiinstallatsioonid ning hulk tele- ja ajakirjandusprojekte. Rühm T katsetas ka keelemängude ja arvutikeskkonna hüpertekstiga. 1996 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (näitus Eesti Kunstimuuseumis) EE 12. köide, 2003: 493. https://www.raamatukoi.ee/cgi-bin/raamat?29893 (vaadatud 14.02.2013) Eha Komissarov (1996). Rühm T – Näitus Eesti Kunstimuuseumis. 18.10–18.11.1996. Tallinn: Eesti Kunstimuuseum.
Paragenees

Paragenees on ühtsete tekketingimustega mineraalide koosesinemine maakoores. Tähtsamateks mineraalide parageneesi määravateks teguriteks on keskkonna keemiline iseloom, antud maa-ala geoloogiline arenemislugu, mineraalide kujunemist mõjutanud füüsikalis-keemilised ja termodünaamilised tingimused jms. Parageneesi seadusi uurib iseseisev teadusharu - geokeemia. [K. Ojaste, A. Reier, K. Mens, "Kristallograafia. Mineraloogia. Petrograafia", Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1964, 462 lk; lk-l 196]
Rändteater

Rändteater ehk Lavakunsti Ühing "Rändteater" oli aastatel 1926–1928 Tallinnas tegutsenud teatritrupp, mille repertuaaris olid eeskätt sõnalavastused. August Sunne eestvedamisel pidasid mitmed näitlejad Vanemuisest lahkumise ja rändteatri loomise plaane.[viide?] Rändteater koosnes Vanemuisest lahkunud näitlejatest, kes pidasid au sees printsiipe, millele ka Karl Menning oli tuginenud.[viide?] Lavakunsti Ühing "Rändteater" registreeriti 14. detsembril 1926. Teater pühendus maarahvale etenduste andmisele. Rändteatri esimene ringreis algas 19. jaanuaril 1927. Mängiti täissaalidele ning oma üllatuseks avastati, et maal ja väikelinnades oli suur nõudmine just tõsisema repertuaari järele[viide?]. Menule ja innule vaatamata oli noor teater majanduslikes raskustes[viide?]. Pärast August Sunne lahkumist Rändteatrist hakati rääkima teatri ühendamisest Draamastuudio Teatriga[viide?]. 1928. aastal ühineski teater Draamastuudio Teatriga (praegune Eesti Draamateater). EE 12. köide, 2003: 490. Toimik Lavakunsti Ühingu "Rändteater" sulgemise kohta. Siseministeeriumi Politseitalitus. Üldbüroo. Politseitoimkond.
Rõika-Meleski peeglivabrik

Rõika-Meleski peeglivabrik (ka Rõika-Meleski klaasivabrik) oli aastatel 1792–1914 Viljandimaal (Rõikal ja Meleskis) töötanud ettevõte, mis tootis peegleid. Ettevõte kuulus pikka aega (1792–1913) Amelungide perekonnale. Carl Philipp Amelung (1769–1817), von Rautenfeld ja Peterburi ärimehed moodustasid 1792. aastal firma Rautenfeld, Amelung ja Co. Firma rentis Põltsamaa mõisnikust maha jäänud klaasitööstuse ning hakkas 1794. aastal ehitama von Rautenfeldi õemehe Võisiku pärishärra George von Bocki Võisiku mõisa maadele uusi, Meleski ja Rõika vabrikuid. Tootmist juhtis Carl Philipp Amelungi isa, Anton Amelungi, kes oli tollal Euroopas klaasitootmise alal üks osavamaid mehi ja kes toodi koos vajalike oskustöölistega (40 perekonda) Saksamaalt Grünenplani peeglivabrikust. Aastal 1794 avati Rõikal peeglitöökoda ja aastal 1796 Meleskis klaasikoda. 19. sajandi algul töötas ettevõttes (saksa keeles Spiegelfabrik Katharina Lisetta) üle 500 inimese ja tollal oli see Eesti suurim käitis. Vabrikute aastatoodang oli 19. sajandi algul 32 000 peeglit. Toodang eksporditi peamiselt Venemaale, Rootsi ja Lõuna-Ameerikasse. Aastatel 1864–1866 klaasivabrik rekonstrueeriti ja ehitati uus Siemensi klaasiahi ja klaasipuhumine asendati tahvelvaluga. Meleski klaasivabriku 1866. aastal rajatud Meleski klaasivabriku hoone ja Rõika peeglivabriku veskihoone, Rõika peeglivabriku veski tamm, Rõika peeglivabriku ait Meleski külas on säilinud. Vabrik müüdi 1903. aastal Peterburi ärimehele Tubinile. Eesti iseseisvumise järel omandas ettevõtte eesti ärimees Jüri Toss ning 1922. aastal alustas Meleski vabrik pudelite valmistamist. Rõikal peegleid enam ei tehtud, selle vahetas välja jahu-, villa- ja metsatööstus. 1924. aastal rentis klaasivabriku Johannes Lorup, kel olid laialdased, Saksamaalt ja Tšehhist omandatud klaasivalmistamise teadmised. Aastail 1924–1928 tegutses Meleskis klaasitöönduskool. 1940. aastal, arvates 20. oktoobrist liideti Meleski klaasivabrik — Johannes Lorupi klaasivabrikuga, mis oli 1940. aastal natsionaliseeritud. Eesti NSV ajal, 1. jaanuarist 1960 läks Meleski klaasivabrik Tartu Ehitusmaterjalide Tehase alluvusse ja aastatel 1960–1991 tegutses Meleskil Tartu Ehitusmaterjalide Tehase Meleski klaasitsehh ning Sangastes ja Tartus vastavalt Sangaste ja Tartu klaasitsehh. EE 12. köide, 2003: 488. Meleski klaasivabriku hoone, 19. saj kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 07.11.2020) Rõika peeglivabriku veskihoone, 19.saj. kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 07.11.2020) Rõika peeglivabriku veski tamm, 20.saj. I pool kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 07.11.2020) Rõika peeglivabriku ait, 19.saj kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 07.11.2020) 332. Kergetööstuse Rahvakomissari käskkiri nr. 103. 15. oktoobril 1940. ENSV TEATAJA 17. oktoobril Nr. 28 1940 II. Art 332 Rõika-Meleski klaasivabrik Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis Rõika-Meleski peeglivabrik, EE 12, 2003; muudetud 2013
Hans Georg von Mackensen

Hans Georg Viktor von Mackensen (26. jaanuar 1883 Berliin – 28. september 1947 Konstanz) oli Saksamaa diplomaat, riigisekretär (Staatssekretär), suursaadik ja SS-Gruppenführer. Ta kuulus tuntud sõjaväelaste perekonda. Ta isa oli kindralfeldmarssal August von Mackensen ja vend kindral Eberhard von Mackensen. Väiksena viibis ta tihti koos Saksa keisri Wilhelm II poja prints August Wilhelmiga, kellega koos läks 1902 1. jalakaardiväerügemendi ohvitseriks ja õppima. Väljaõpe kestis 1907 aastani. Paralleelselt õppis ta ka ülikoolis õigusteadust. Esimeses maailmasõjas oli ta prints August Wilhelmi adjutant ja ülendati seal hauptmanniks. Pärast sõda töötas ta Preisimaa kohtuministeeriumis ja 1919 maist Saksamaa välisministeeriumis. Septembrist 1923 oli ta II klassi saatkonnanõunik Saksa Rooma saatkonnas ja augustist 1926 kuni aprillini 1929 Brüsselis. 10 augustil 1926 abiellus ta Leinfelderhofis Vahingeni lähedal välisminister Konstantin Freiherr von Neurath'i tütre Winifred Christine Helene Freifrau von Neurath'iga. Juulis 1931 sai temast saatkonnanõunik Madridis. Mais 1933 astus ta NSDAP-sse. Alates 1933. aasta detsembrist töötas I klassi saadikuna Budapestis. Alates detsembrist 1933 kuni 15. aprillini 1937 töötas ta saadikuna Budapestis, 4. veebruaril 1938 sai suursaadikuks Roomas. 30. jaanuaril 1942 sai ta SS-Gruppenführeri auastme. 1939 SS-Ehrenring Ernst Klee: Das Personenlexikon zum Dritten Reich. Wer war was vor und nach 1945? S. Fischer, Frankfurt am Main 2003, ISBN 3-596-16048-0. Maria Keipert (Red.): Biographisches Handbuch des deutschen Auswärtigen Dienstes 1871–1945. Herausgegeben vom Auswärtigen Amt, Historischer Dienst. Band 3: Gerhard Keiper, Martin Kröger: L–R. Schöningh, Paderborn u. a. 2008, ISBN 978-3-506-71842-6.
Carnival Triumph

Carnival Triumph on laevakompaniile Carnival Corporation & plc kuuluv Destiny/Triumphi-klassi ristluslaev, mis ehitati Fincantieri laevatehases Itaalias 1999. aastal ning mida käitab maailma suurim kruiisiettevõte Carnival Cruise Lines. Carnival Triumphi sõsarlaevad on Carnival Destiny ning Carnival Victory. 10. veebruaril 2013 Mehhiko lahel puhkes laeva mootoriruumis tulekahju, mille tõttu see kaotas juhitavuse. Carnival Triumphi sait (inglise keeles) Laeva kutsung, IMO-number, online-asukoht ja pildid saidil marinetraffic.com Vessel Status - 9138850(inglise keeles) Mehhiko lahel oli tulekahju 4000 inimesega ristluslaeval  Carnival Triumph – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Carnival Triumphi sait (inglise keeles)
Juubelidoktor

Juubelidoktor (rootsi keeles jubeldoktor) on Rootsis isik, kellel on olnud doktorikraad 50 aastat või kauem. Lühendatult märgitakse seda Fil. jubeldr või FjubD.
Bayeux' vaip

Bayeux' vaip on romaani tekstiilikunsti kuulsaim näide. 70 meetri pikkusele kangale tikitud stseenid kujutavad Inglismaa vallutamist normannide poolt. Vaip valmis arvatavasti 11. sajandi lõpus või 12. sajandi alguses. Vaip on nime saanud oma asukoha järgi: nimelt hoiti vaipa varem Bayeux' katedraalis Normandias, kus seda rahvale kirikupühade ajal näidati. Nüüd on vaip rahvale igal ajal vaatamiseks välja pandud Bayeux' muuseumis. Vaid poole meetri kõrgune, kuid 70 m pikkune vaip on keeratud ribana ümber muuseumisaali seina. Vaiba 58 stseeni jutustavad Normandia hertsogi Guillaume'i, hilisema Inglise kuninga William I Vallutaja Inglismaale tehtud vallutusretkest. Põhitähelepanu on 1066. aastal toimunud Hastingsi lahingul. Vaibal on kujutatud umbkaudu 1500 inimest, lisaks hobuseid, losse ja laevu. Vaiba servad on kaunistatud fantastliste olendite, loomade ja lindude kujutistega ning stseenidega igapäevaelust. Legendi kohaselt tikkis vaiba William Vallutaja naine Mathilde. Ehkki poliitiline propaganda ja üksikisikute ületähtsustamine on loo ajaloolist tõepära pisut rikkunud, on Bayeux' vaip unikaalne visuaalne dokument keskaegsete relvade, aparellide ja muude esemete kohta. Sellegipoolest on täheldatud, et sõjamehed on kujutatud paljaste kätega, samas kui teiste allikate järgi kanti lahingutes ja jahil üldiselt kindaid. Bayeux' vaiba täielik pildikogu ja ingliskeelne ajalugu
Maja (täpsustus)

Maja võib tähendada mitut asja: maja, hoone Maja on Eesti arhitektuuri ajakiri Maja oli 1920. aastal asutatud tarvitajateühisus Kinnisvaraomanikkude Kinnitusselts Maja Maja jõgi on jõgi Kaug-Idas ja Jakuutias 66 Maja, asteroid Maja on perekond kümnejalalisi Maja on naisenimi, vt ka Maaja ja Maia Maja Sarihodžic
Malle Krunks

Malle Krunks (aastani 1969 Malle Kuller; sündinud 23. mail 1949) on eesti keemik ja materjaliteadlane, endine vehkleja. Ta lõpetas aastal 1967 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1972 Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiateaduskonna elektroonika erimaterjalide tehnoloogia erialal. Aastal 1985 kaitses keemiakandidaadi väitekirja Uurali Polütehniline Instituudis. Ta on Tallinna Tehnikaülikooli nanomaterjalide tehnoloogia professor ning TTÜ materjali- ja keskkonnatehnoloogia instituudi juht. Ta on töötanud külalisteadurina Helsingi Ülikoolis, Helsingi, Budapesti ja Kieli Tehnikaülikoolis ning Hannoveri Päikeseenergeetika Instituudis. õhukesekilelised ja nanostruktuursed materjalid keemilistel meetoditel absorberkihid keemilise pihustuspürolüüsi meetodil nanostruktuursetele päikesepatareidele väikesemahulise teaduse infrastruktuuri kaasajastamine teadusteema SF0140092s08 raames efektiivsed plasmoonilised absorberid päikesepatareidele electrodeposition of metal oxide nanorod layers for nanostructured solar cells uued materjalid päikeseenergeetikale mesosüsteemide teooria ja rakendused e-Pavement 2018 Valgetähe IV klassi teenetemärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Püramiidi tipus", Eesti Televisioon, 14. veebruar 2013 Malle Krunks Eesti Teadusinfosüsteemis Biograafia ESBL-is