laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1966. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused

1966. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused toimusid Hollandis Utrechtis 20. kuni 27. augustini 1966. Võisteldi ujumises, vettehüppettes ja veepallis (mehed). Maailmarekord: 52,9 (1964) Steve Clark (ujuja),  USA Euroopa meister 1962: 55,0 Alain Gottvallès,  Prantsusmaa Maailmarekord: 4.11,6 (1966) Don Schollander,  USA Euroopa meister 1962: 4.25,6 Johan Bontekoe,  Holland Maailmarekord: 16.41,6 (1966) Michael Burton,  USA Euroopa meister 1962: 17.49,5 József Katona,  Ungari Maailmarekord: 2.10,3 (1964) Jed Graef,  USA Euroopa meister 1962: 2.16,6 Leonid Barbier,  NSVL Maailmarekord: 2.27,8 (1964) Ian O'Brien,  Austraalia Euroopa meister 1962: 2.32,8 Georgi Prokopenko,  NSVL Maailmarekord: 2.06,6 (1964) Kevin Berry,  Austraalia Euroopa meister 1962: 2.14,2 Valentin Kuzmin,  NSVL Maailmarekord: 4.45,4 (1964) Dick Roth,  USA Euroopa meister 1962: 5.01,3 Gennadi Androsov,  NSVL Maailmarekord: 3.33,2 (1964)  USA Steve Clark (52,9 MR), Mike Austin, Gary Ilman, Don Schollander Euroopa meister 1962: 3.43,7  Prantsusmaa Alain Gottvallès, Jean-Pascal Curtillet, Robert Christophe, Gérard Gropaiz Maailmarekord: 7.52,1 (1964)  USA Roy Saari, Gary Ilman, Don Schollander, Steve Clark Euroopa meister 1962: 8.18,4  Rootsi Hans Rosendahl, Per-Ola Lindberg, Mats Svensson, Lars-Erik Bengtsson Maailmarekord: 3.58,4 (1964)  USA Thompson Mann (59,6 MR), Bill Craig (1.09,6), Fred Schmidt (56,8), Steve Clark (52,4) Euroopa meister 1962: 4.09,0  Saksa DV Jürgen Dietze, Egon Henninger, Horst-Günter Gregor, Frank Wiegand Maailmarekord: 58,9 (1964) Dawn Fraser,  Austraalia Euroopa meister 1962: 1.03,3 Heidi Pechstein,  Saksa DV Maailmarekord: 4.38,0 (1965) Martha Randall,  USA Euroopa meister 1962: 4.52,4 Adrie Lasterie,  Holland Maailmarekord: 1.07,4 (1966) Ann Farlie, Lõuna-Aafrika Liit Euroopa meister 1962: 1.10,5 Ria van Velsen,  Holland Maailmarekord: 2.45,3 (1965) Galina Prozumenštšikova,  NSVL Euroopa meister 1962: 2.50,2 Anita Lonsbrough,  Suurbritannia Maailmarekord: 1.04,5 (1965) Ada Kok,  Holland Euroopa meister 1962: 1.09,0 Ada Kok,  Holland Maailmarekord: 5.14,9 (1964) Donna de Varona,  USA Euroopa meister 1962: 5.27,8 Adrie Lasterie,  Holland Maailmarekord: 4.03,8 (1964)  USA Sharon Stouder, Donna de Varona, Pokey Watson, Kathy Ellis Euroopa meister 1962: 4.15,1  Holland Cocky Gastelaars, Adrie Lasterie, Erica Terpstra, Ineke Tigelaar Maailmarekord: 4.33,9 (1964)  USA Cathy Ferguson, Cynthia Goyette, Sharon Stouder, Kathy Ellis Euroopa meister 1962: 4.40,1  Saksa DV Ingrid Schmidt, Barbara Göbel, Ute Noack, Heidi Pechstein Euroopa meister 1962: Kurt Mrkwicka,  Austria Euroopa meister 1962: Brian Phelps,  Suurbritannia Euroopa meister 1962: Ingrid Krämer,  Saksa DV Euroopa meister 1962: Ingrid Krämer,  Saksa DV Euroopa meister 1962:  Ungari Miklós Ambrus, András Bodnár, Ottó Boros, Zoltán Dömötör, László Felkai, Dezső Gyarmati, Tivadar Kanizsa, György Kárpáti, András Katona, János Konrád, Sándor Konrád, Kálmán Markovits, Mihály Mayer, Dénes Pócsik   *   Korraldajariik
Timbira keel

Timbira keel on žee keelkonna põhjarühma timbira keelte hulka kuuluv keel, mida räägitakse Brasiilias Maranhão osariigis Amarante vallas. Timbira keeles on 11 konsonantfoneemi ja 15 vokaalfoneemi (sealhulgas 7 nasaliseeritud vokaali). 2005. aasta andmetel rääkis timbira keelt 680 inimest Amarante külas. https://www.ethnologue.com/language/xri https://phoible.org/inventories/view/1966 https://www.ethnologue.com/language/xri https://glottolog.org/resource/languoid/id/krik1239 https://phoible.org/languages/krik1239
Lehviktiivalised

Lehviktiivalised (Strepsiptera) on putukate hulka kuuluv selts. Tiibu on neil kaks (erinevalt kahetiivalistest on need homoloogiliselt tagatiivad). Enamikul selle seltsi liikidest on tiivulised vaid isased, emased elavad aga endoparasiitidena teiste putukate (kiletiivaliste) kehas. Maailmas on neid 400 liiki, Eestis oli 2011. aastaks leitud neli liiki. Eestis on tõendatud viie liigi esinemine. Elenchus tenuicornis Halictoxenos silwoodensis Halictoxenos spencei Halictoxenos tumulorum Stylops melittae Soon, Villu; Kesküla, Tõnu; Kurina, Olavi 2011. Strepsiptera species in Estonia. Entomologica Fennica 22: 213–218. https://elurikkus.ee/generic-hub/occurrences/search?q=lsid:669268#records https://elurikkus.ee/generic-hub/occurrences/search?q=lsid:63023#records https://elurikkus.ee/generic-hub/occurrences/search?q=lsid:102071&lang=et#records Martin, Mati 2015. Lehviktiivalised – otsekui teiselt planeedilt. Eesti Loodus 6/7: 62–65. Lehviktiivaliste välisehitus Lehviktiivaliste sigimine
Pärispea poolsaar

Pärispea poolsaar on Eestis Soome lahe lõunarannikul Hara ja Eru lahe vahel asuv poolsaar. See lõpeb põhjas Purekkari neemega. Poolsaare pikkus on üle 12 kilomeetri, laius ligi 4 kilomeetrit. Poolsaarest kirdesuunas asub Mohni saar. Läänerannas on Loksa linn ning Suurpea küla, kirderannas Pärispea ja Viinistu küla ning idarannas Turbuneeme ja Kasispea küla. Poolsaare sisemaa-osa on asustamata. Pärispea poolsaar kuulub tervikuna Lahemaa rahvusparki. Poolsaarel on mitmeid rändrahne, sealhulgas Jaani-Tooma suurkivi, Joomakivi, Mardimiku kivi, Odakivi, Painuva kivi, Sorrukivi ja Tiirukivi. Eesti NSV ajal asus Pärispea põhjatipus NSV Liidu piirivalve Rakvere piirivalvesalga 9. piirivalvekordoni vaatlustorn (koordinaadid 59° 39′ 18″ N, 25° 40′ 19″ E) ja Saunalahe ääres Pähknemännikul lasketiir (koordinaadid 59° 39′ 21″ N, 25° 40′ 40″ E), mis asub tänapäeval Pärispea küla territooriumil. Pärispea poolsaare 360° aeropanoraam/aerofoto Viinistust
Väina tee kivi

Väina tee kivi on rändrahn Tallinnas, Pirita linnaosas Merivälja asumis Väina teel. Väina tee kivi võeti kaitse alla 22. mail 1992 geoloogilise mälestisena. Keskkonnaministri 2. aprilli 2003 määrusega on Väina tee kivi kaitse all looduse üksikobjektina. Rändrahn asub Merivälja pargis Väina tee 29a kinnistul. Tallinna linnavalitsus 22.05.1992 määrus nr 102 "Geoloogiliste mälestiste kaitse alla võtmine" EELIS. Väina tee kivi
Kaponiir

Kaponiir (saksa keeles Kaponniere, Caponnière; inglise keeles caponier, bunker; prantsuse keeles caponnière; vene keeles капонир, ДОТ) on ehituslikult terviklik väiksem aktiivkindlustis, mille otstarve on otsene lahing- või õppetegevus relvadega (kuulipildujakaponiir, suurtükikaponiir; üldiselt ka laskekaponiir või lahingukaponiir), ilma relvadeta (vaatluskaponiir, tulejuhtimiskaponiir) või nende tegevuste kombineerimine (ühendkaponiir). Kaponiir on üldjuhul kindlustatud kõikidest külgedest, kuid sellel on oluliselt võimsamalt kindlustatud määratud vastupanusuund ning tagakülg on harilikult oluliselt nõrgem. See on harva pealt katmata (kaitstud ainult maaväe otsetule eest), kuid mitmekorruselisel kaponiiril võib ülemine korrus olla lahtine. Kaponiir on mingi suurem kindlustise (fort, reduut) osa, kus erinevad lahinguehitised toetatavad üksteist tiibtulega ning on osaliselt varjatud vastase otsetule eest (tulistatav vaid teatud suundadest) ja vastupidav ka kaudtulele. Kaponiir pole mõeldud toimima üksi (nagu näiteks on blokhaus), vaid ühendatuna teiste üldiselt sarnaste ehitistega kindlusvööndisse, nii et üksteist toetatakse tiibtulega; kaponiiri kõikidel külgedel on lisaks põhiehitusainesele (erinevad tellised, looduskivi või erinevad betoonid) kasutatud ka pinnast (nii lisavastupanuvõimeks kui ka moondamiseks). Laskesuuna järgi: täiskaponiir (kahte või enamasse suunda), poolkaponiir (ühte suunda) asetuse järgi kindlustises: kaelkaponiir, õlgkaponiir, reeverskaponiir otstarbe järgi: kuulipildujakaponiir, suurtükikaponiir, vaatluskaponiir, tulejuhtimiskaponiir, ühendkaponiir ehitusainese järgi: teraskaponiir, puitkaponiir, (sard)betoonkaponiir, aga ka segaehitisena (nt puitbetoonkaponiir, betoon-teraskaponiir vms) ehitusviisi järgi: tarikaponiir (monteeritav kaponiir), koostekaponiir, valukaponiir (monoliitkaponiir) Õlakkaponiir – õige on "õlgkaponiir" õhusõiduki parkimisala või -õue ümbritseva valli tähenduses – õige on plahvatusvall selle plahvatusvalli poolt suletud ala tähenduses – õige on "õhusõidukiõu" (lennukiõu, kopteriõu, raketiõu) vene keele eeskujul akronüümide doss (vene ДОС), dott (vene ДОТ), dzoss (vene ДЗОС), dzott (vene ДЗОТ) jms kasutamine kaponiiri üldises tähenduses – need on sobivad kasutamiseks kitsamas ajaloolises tähenduses Koffer
Koffer (kindlustis)

Koffer (saksa keeles Koffer ← prantsuse keelest le coffre tähenduses 'kast') on ehituslikult terviklik väiksem aktiivkindlustis. Selle tähendub on üldjuhul sama mis kaponiiril ning seda kasutatakse enamasti väiksema, vanema, lihtsama ja ka pealt lahtise kaponiiri kohta. Tallinna linnamüüri loodeküljele rajati 16. sajandil täiendav väliskaitsevall, mille käänukohtades oli vallikraavi põhjas kaks pealt lahtist kofrit (Sõnnikukast ja Lõvilinnus) tiibtulistamiseks piki vallikraavi. Kaponiir
Võrgukuuride kivi

Võrgukuuride kivi on rändrahn Tallinnas, Haabersti linnaosas Rocca al Mare asumis Eesti Vabaõhumuuseumi alal. Võrgukuuride kivi on punakasroosa keskmise- ja jämedateraline rabakivi graniitrahn. Kivi lõunaküljel on mitmed rööpsed kinnislõhed. Rahnu mõõdud on 4,5x3,3x2,8 meetrit, ümbermõõt 12,8 meetrit. Võrgukuuride kivi võeti kaitse alla 22. mail 1992 geoloogilise mälestisena. Keskkonnaministri 2. aprilli 2003 määrusega on Võrgukuuride kivi kaitse all looduse üksikobjektina. Kivi asub Vabaõhumuuseumi põhjaosas, ca 30 meetrit Kopli lahe rannast, Saaremaalt pärit võrgukuuride naabruses. EELIS. Võrgukuuride kivi (KLO4000178) Tallinna linnavalitsus 22.05.1992 määrus nr 102 "Geoloogiliste mälestiste kaitse alla võtmine"
Kliment Kolesnikov

Ujumise maailmameistrivõistlused Kliments Andrejevitš Kolesnikov (vene kl.: Климент Андреевич Колесников; sündinud 9. juulil 2000, Moskvas) on Venemaa ujuja. Ta tegi oma debüüdi 2017. aasta maailmameistrivõistlustel, kus võistles kolmel seliliujumise distantsil ja püstitas kaks juunioride maailmarekordit. Kolesnikov on Venemaa teeneline meistersportlane. Kolesnikov on 2015. aasta Euroopa noorte olümpiafestivali meister 4 × 100 meetri vabaujumises . 2016. aastal võitis ta juunioride Euroopa meistrivõistlustel 4 medalit - kaks kulda 50 ja 100 meetri seliliujumises ja kaks hõbedat 4 × 100 meetri kombineeritud teateujumises ja 4 × 100 meetri segateateujumuses. 50 ja 100 meetri distantsidel püstitas ta juunioride maailmarekordid. 2017. aastal võitis ta juunioride Euroopa meistrivõistlustel 7 medalit - kaks kulda 50 ja 200 meetri seliliujumises, neli hõbedat 100 meetri seliliujumises, 4 × 100 meetri kombineeritud teateujumises, segavõistkonnaga 4 × 100 meetri vabaujumises ning 4 x 100 meetri kombineeritud ujumises , samuti pronks 4 × 100 meetri vabaujumises. 2017. aastal püstitas ta Vladimir Salnikovi karikavõistlustel lühiraja 100 m seliliujumise maailmarekordi, saades esimeseks 2000-ndatel sündinud ujujaks, kellel on individuaalsel distantsil maailmarekord. Ta võitis 2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel kokku kuus medalit (3 kulda, 2 hõbedat ja 1 pronksi) ja püstitas uue 50 m seliliujumise maailmarekordi. Samuti võitis ta 6 kulda ja 1 hõbeda Buenos Airese 2018. aasta noorte suveolümpiamängudel. 2018. aasta noorte olümpiamängudel valiti Kolesnikov Venemaa lipukandjaks. Vene spordimeedia teatas 2019. aasta mais, et 18-aastane Kolesnikov võib karjääri lõpetada käsivarre veenide tromboosi tõttu. Kliment ise ja tema treener Dmitri Lazarev eitasid seda teavet siiski, öeldes, et ujujal pole terviseprobleeme. Kliment võitis 2019. aasta maailmameistrivõistluste pronksmedali 50 meetri seliliujumises, samuti hõbemedali 4 × 100 m vabaujumises ja pronksmedali 4 × 100 m kombineeritud teateujumises. Kliment Kolesnikov FINA kodulehel
Ujumise lühiraja Euroopa meistrivõistlused

Ujumise lühiraja Euroopa meistrivõistlused (mitteametlikult nimetatakse ka "Euroopa 25 m meistrivõistlusteks") on LEN-i korraldatud ujumisvõistlused. Võistlustel osalevad Euroopa ujujad, kes võistlevad lühiraja (25 meetri) basseinis. Võistlused toimuvad traditsiooniliselt detsembri alguses. Alates 2013. aastast toimuvad võistlused paaritutel aastatel. Meistrivõistlused toimusid esimest korda 1996. aastal ja enne seda aastatel 1991–1994 peeti Euroopa sprindi meistrivõistlusi. Sprindivõistlustel oli 14 ala: ujuti 50 m vabalt, rinnuli, selili ja liblikat, 100 m kompleksi ning 4x50 m vabalt ja kompleksi. 1996. aastal laienesid võistlused 38 alale, lisandusid 100 ja 200 m, vabaujumises 400 ja 800/1500 m ning 200 ja 400 m kompleksi. LEN alustas ka meistrivõistluste nummerdamist uuesti ning nimetus muudeti "lühiraja meistrivõistlusteks". 1997. aastal võistlusi ei toimunud, kuid kuni 2013. aastani peeti neid igal aastal. 2012. aastal laienesid võistlused 40 alale: 19 meestele, 19 naistele ja kaks segateatevõistlust. Nii meeste kui ka naiste programmis on 17 individuaalset ala ja 2 teatevõistlust. 2021. aastal lisati veel kaks ala. Sprindi meistrivõistlused Lühiraja meistrivõistlused
Paju 2

Paju 2 on 16-korruseline büroohoone Tartus, mis asub samanimesel aadressil Emajõe kaldapealsel, Anne kanali vahetsus läheduses asuvate kergliiklusteede sõlmpunktis. 9059,4 m² brutopinnaga büroohoone juurde ehitatakse ka kolmekorruseline 250 kohaga parkimismaja, kuhu pääseb Pikalt tänavalt. 2019. aasta jaanuaris nurgakivi saanud arhitektuuribüroo Allianss Arhitektid projekteeritud ehitise valmimisajana nähti ette 2020. aasta juuni. Tegu on Tigutorni järel linna kõrguselt teise kõrghoonega. https://www.aripaev.ee/uudised/2018/11/06/tartusse-lisandub-16-korrusega-buroohoone "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. september 2019. Vaadatud 25. septembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)  Paju 2 – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ryan Murphy

See artikkel räägib ujujast. stsenaristi kohta vaata artiklit Ryan Murphy (stsenarist). Ryan Fitzgerald Murphy (sündinud 2. juulil 1995 Chicagos Illinoisis) on Ameerika Ühendriikide ujuja, kes on spetsialiseerunud seliliujumisele. Ta on meeste 100 meetri seliliujumises (pikk rada) kolmekordne olümpiavõitja ja maailmarekordimees. Murphy teenis 2011. aastal oma karjääri esimesed rahvusvahelised medalid, mõlemad 200 meetri seliliujumises. 2011. aastal Limas peetud juunioride maailmameistrivõistlustel võitis Murphy 200 meetri seliliujumises pronksmedali ajaga 1.59,63. Hiljem, 2011. aasta Pan-Ameerika mängudel, võitis Murphy veel ühe pronksi ka 200 meetri seliliujumises. Finaalis sai ta ajaks 1.58,50. 2012. aasta Ameerika Ühendriikide olümpiakatsevõistlustel, kus peeti 2012. aasta olümpiamängude kvalifikatsioonivõistlus, jäi Murphy olümpiavõistkonnast välja, saavutades 100 meetri seliliujumises kuuenda koha (53,92) ja 200 meetri seliliujumises neljanda koha (1.57,39). 2012. aasta Istanbulis toimunud lühiraja maailmameistrivõistlustel võitis Murphy kuld- ja pronksmedali. Tema pronks tuli 200 meetri seliliujumises ajaga 1.48,86, kui ta finišeeris Radosław Kawęcki ja Ryan Lochte järel. Murphy kuulus 4x100 meetri kombineeritud teateujumises kuldmedali võitnud USA võistkonda (osales eelujumises ja ujus seliliujumises aja 50,91). 2013. aasta USA meistrivõistlustel pääses Murphy kvalifikatsiooni kaudu 2013. aasta maailmameistrivõistlustele, saavutades 100 ja 200 meetri seliliujumises kolmanda koha (ajad 53,38 ja 1.56,37). 2016. aasta suveolümpiamängudel sai Murphy kulla 100- ja 200 meetri seliliujumises. Murphy võitis kulla ka 4 × 100 meetri kombineeritud teateujumises ning tema avavahetuses ujutud aeg 51,85 ületas Aaron Peirsoli 2009. aastal püstitatud endise maailmarekordi. Pika raja maailmameistrivõistlustest on Murphy'l võitnud kolm kulda, kõik teateujumises, viis hõbedat ja üks pronks. Lühiraja maailmameistrivõistlustel on ta saavutanud neli kulda, kolm hõbedat ja ühe pronksi. 2011. aasta Pan-Ameerika meistrivõistlustel võitis Murphy 200 m seliliujumises pronksmedali. Murphy lõpetas 2013. aastal Floridas Jacksonville'is Bollesi kooli ja astus California Berkeley ülikooli. Ujudes Californias kuldsete karude eest, on ta kaheksakordne NCAA individuaalne USA meister, võites 100 jardi ja 200 jardi seliliujumise aastatel 2014, 2015, 2016 ja 2017.
Mara keel

Mara keel (ka marra keel) on väljasuremisohus keel, mida traditsiooniliselt kõnelesid marad Austraalia Põhjaterritooriumil Arnhemi maal. Mara keel kuulub gunvingu ehk makro-gunvingu keelkonna mara rühma ja selle lähim sugulaskeel oli 1974. aastal välja surnud varndarrangi keel. 2016. aastal loendati 8 mara keele kõnelejat. Kõik kõnelejad on eakad. Nad elavad asulates Ngukurr, Numbulwar, Borroloola ja Minyerri. Valdav osa hõimust on üle läinud krioli keelele. Mara keel kasutab eesliiteid. Selles on kolm nimisõnade klassi (meessugu, naissugu ja kesksugu) ning kolm asrvu (ainsus, kaksus, mitmus). Seda iseloomustab keeruline aspektisüsteem, sugulussuhteid tähistava sõnavara ja näitavate asesõnade süsteem. Erinevalt teistest piirkonna keeltest on mara keeles vähe jälgi vältimiskeelest ning puuduvad olulised erinevused meeste ja naiste keelekasutuses. Mara keeles on 19 konsonantfoneemi ja 4-5 vokaalfoneemi. Põhilised vokaalid on i, u ja a. Vokaal e esineb vaid kahes sõnas: renburr 'teatud herilane' ja reywuy 'teatud libliksääsklane'. Vokaal o esineb vaid hüüdsõnas yo!. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. detsember 2018. Vaadatud 25. septembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://phoible.org/inventories/view/2679 https://phoible.org/inventories/view/937
Agatha Christie (ansambel)

Agatha Christie (vene keeles Агата Кристи) oli vene rokkansambel, mille asutasid 1985. aastal Sverdlovskis Vadim Samoilov, Aleksandr Kozlov ja Peter Mai. Algselt kandis ansambel nime VIA RTF UPI (ВИА «РТФ УПИ»). Nimi Agatha Christie võeti kasutusele 1988. Ansambli teise albumi "Teine rinne" («Второй фронт») lindistamise ajal liitus ansambliga Vadim Samoilovi vend Gleb Samoilov. 2009. aastal teatasid muusikud kollektiivi plaanitavast laialiminekust. 2010. aasta suvel ilmus ansambli viimane album "Epiloog" («Эпилог») ja tegevusele pandi punkt samanimelise tuuriga. Этапы большого пути
Ruugerüdi

Ruugerüdi ehk ruugerisla (Tryngites subruficollis) on linnuliik. Ta on ruugerüdi perekonna (Tryngites) ainus liik. Ruugerüdi on 18–20 cm pikk, soorüdist veidi suurem lühikese noka ja kollaste jalgadega kahlaja, kes välimuselt sarnaneb tutkaga. Ruugerüdi ülapool on kõigis sulestikes mustriline pruun ja alapool põhiliselt heleruuge. Ruugerüdi pesitsusaegne levila hõlmab tundrapiirkonna põhiliselt Kanada Loodealadel. Väljaspool pesitsusperioodi on ta laialt ringihulkuv lind, keda kohatakse preeriates, golfiväljakutel, lennuväljadel ning muudel murustel lagealadel ja rannikul. Ruugerüdi rändab väga pikki vahemaid. Ta pesitseb Põhja-Ameerika tundraaladel ja talvitub peamiselt Lõuna-Ameerikas, eriti Argentinas. Ta rändab põhiliselt läbi Põhja-Ameerika keskosa. Eksikülalisena satub ta regulaarselt Lääne-Euroopasse. Näiteks Iirimaal ja Suurbritannias on ruugerüdi Põhja-Ameerika kahlajatest üks tavalisemaid juhukülalisi, keda kohatakse seal peamiselt sügiseti. Ruugerüdi teeb pesa maapinnale, muneb neli muna. Toitub putukatest ja teistest selgrootutest. Eestis on ruugerüdi kohatud ühel korral: linnuvõistluse Estonian Open käigus vaadeldi 19. augustil 2006 üht isendit Lääne-Virumaal Natturi küla juures mererannas. EPL artikkel Eestis vaadeldud linnu kohta Liigikirjeldus inglise keeles
Kaarsõlg

Kaarsõlg, ka fiibula (ladina keeles fibula 'nõel', 'okas') on haaknõela põhimõttel funktsioneeriv ja pronksiajast keskajani kasutusel olnud sõletüüp, mis koosneb kaaretaolisest sõlekehast ja selle alla kinnitatud nõelast. Kaarsõle dekoratiivseks osaks on sõle kaar, mis võib olla väga erineva kujuga, isegi kettakujuline (ketassõlgedel). Kaarsõled arenesid välja rõivakinnitusnõeltest juba I aastatuhandel eKr. Eesti alal võeti need kasutusele rooma rauaaja algul. Eesti ala kaarsõlgedest moodustavad kõige arvukama rühma ambsõled, mis on peamiselt rahvasterännuajale iseloomulik sõlevorm. Enamasti on Eestist leitud ambsõlgede eeskujud lõunapoolse Baltikumi ja Ida-Preisi alade sõled. Samlandi poolsaart peetaksegi Eesti ambsõletüüpide lähtealaks. Läti ja Eesti ambsõlgede tüpoloogia sõle jala kuju alusel esitas Harri Moora 1938. a oma doktoriväitekirjas ja see käibib praeguseni. Eesti ambsõlgesid on põhjalikumalt uurinud Mari-Liis Rohtla. Eesti 2.–10. sajandi arheoloogilises materjalis leiduvad kaarsõled jagatakse kaare ja jala kuju ning kaunistuste järgi järgmistesse tüüpidesse: silmiksõlg kärbissõlg pahksõlg vähksõlg öökullsõlg ambsõlg peakilpsõlg profileeritud sõlg sõrmiksõlg loomapeakujulise jalaga sõlg seondsõlg sümmeetriline kaarsõlg Kuigi arheoloogilisei leide kujutavatele illustratsioonidele on fiibula tavaliselt paigutatud laiema osaga kõrgemal (nii-öelda ristikujuliselt), võib kaasaegsetel kujutistel näha kandmist nõnda, et laiem osa on ette- ja allapoole suunatud ning pikk sõlejalg suunaga taha ja üles. Väepealik Stilicho kannab ambsõlega kinnitatud mantlit. Detail Monza diptühhonilt Justinianuse kaaskond. Ilmalikud võimukandjad on kaarsõlgedega kinnitatud mantleis. Mosaiik Ravennas Väepealik Belisarius, detail eelmiselt ketassõlg ovaalsõlg hoburaudsõlg http://eki.ee/dict/vsl/index.cgi?Q=fiibula http://wiki.arheo.ut.ee/index.php?title=Kaars%C3%B5lg[alaline kõdulink] A. Tvauri. Rahvasterännuaeg, eelviikingiaeg ja viikingiaeg Eestis. Tartu, 2012. lk 101 http://tutulus.ee/muinasesemed/rooma/513.html http://tutulus.ee/muinasesemed/kraud/615.html
Vesiveski kivi

Vesiveski kivi on rändrahn Tallinnas, Haabersti linnaosas Rocca al Mare asumis Eesti Vabaõhumuuseumi alal. Vesiveski kivi on järskude külgede ja lameda pealsega rabakivist rändrahn, milles on üksikuid kinnislõhesid. Rahnu mõõdud on 3,6x3,4x1,2 meetrit, ümbermõõt 10,4 meetrit. Vesiveski kivi võeti kaitse alla 22. mail 1992 geoloogilise mälestisena. Keskkonnaministri 2. aprilli 2003 määrusega on Vesiveski kivi kaitse all looduse üksikobjektina. Kivi asub Vabaõhumuuseumi keskosas, ca 20 meetrit Kuusalu kihelkonnast pärit Kahala vesiveskist ida pool. Keskkonnaregister. Vesiveski kivi (KLO4000174) Tallinna linnavalitsus 22.05.1992 määrus nr 102 "Geoloogiliste mälestiste kaitse alla võtmine"
Włodzimierz Sokorski

Włodzimierz Sokorski (2. juuli 1908 Oleksandrivsk – 2. mai 1999 Varssavi) oli Poola sõjaväelane ja kommunistlik poliitik. Ta oli Armia Ludowa brigaadikindral, aastatel 1952–1956 oli ta Poola kultuuriminister.
Sakramendinišš

Sakramendinišš (saksa keeles Sakramentsnische) ehk sakramendiorv on enamasti kiriku kooriruumi seina sisse ehitatud orv või kapi kujuline ava, milles hoiti pühitsetud ande, olles sama funktsiooniga mis ehitisest eraldi seisev tabernaakel või tsiboorium. Pärast reformatsiooni tabernaakli olulisus protestantliku teoloogia seisukohast kadus. Sakramendinišš oli ristkülikukujulise või kaarsillusega akna kujuline. Sageli ümbritses sakramendinišši profileeritud raidraamistus ja raiddekoor, kauneimad nišid Eesti keskaegsetes kirikutes on ümbritsetud arhitektuuridetailidega nagu petikute, fiaalide, krabide ja ristlillikuga ehisviil, raamistustelt on leitud jälgi kunagisest polükroomiast. Nišš võis ulatuda läbi müüri hoone välisküljele, nii et läbi aknakese või võre võis pühitsetud hostiat näha (sellised on olnud Oleviste, Haljala, Viru-Nigula, Juuru, Viru-Jaagupi ja Pühalepa kirikul). Sakramendinišš oli võre või uksega suletud, niššide raidraamistusel on sageli näha kohad, kuhu kinnitusid uksehinged. Raidraamistusega sakramendinišš Tallinna Toomkirikus Nišid Kihelkonna kiriku kooriruumi seinas Gooti dekooriga sakramendinišš Helbra Sankt Stephanuse kirikus (Mansfeld-Südharzi kreis, Saksi-Anhalt) Lihtne võrega sakramendinišš Gutleuthofkapelle seinas Heidelbergis Kaunistatud uksega sakramendinišš Wietingi kihelkonnakirikus (Kärnten, Austria) tabernaakel piscina hagioskoop https://register.muinas.ee/public.php?menuID=monument&action=view&id=2145 http://www.eestikirik.ee/marjamaa-kogudusel-on-kasutusel-kaks-tabernaaklit/ http://kjt.ee/2012/01/tabernaakel-ja-sailituskapijumal-ehk-%E2%80%9Etule-taevas-appi/ http://www.eestigiid.ee/?SCat=10&CatID=0&ItemID=14 [https://web.archive.org/web/20190926140113/http://nagi.ee/photos/teeline69/11240577 "Vaade kirikule kaasiku poolt.Esiplaanil kabel. Viru-Jaagupi kirik (pühitsetud apostel Jaakobusele)."]