laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Gendy

Gendy oli Eesti mittetulundusühing, mis ühendab Eesti transsoolisi ja alternatiivse sooidentiteediga in​imesi ja tegeleb selle temaatikaga. Ühing asutati 1993 Kristel Regina Sitzi eestvedamisel. Ühing on osalenud Eesti Inimõiguste ümarlaudadel. http://gendyestonia.wixsite.com/gendy/about1-c4nz (vaadatud 25.01.2019) Koduleht
Leida Kikka

Leida Kikka (sündinud 28. oktoobril 1959) on eesti ettevõtja, Tartus tegutseva jalatsivabriku Samelin juht ja omanik. Leida Kikka on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Ta on töötanud Tartu linna Rahvakohtus kohtusekretärina ning alates 1987. aastast Tartu Naha- ja Jalatsikombinaadis eri ametikohtadel: olnud kaadriinspektor, kaadri- ja koolitusosakonna juhataja, peadirektori asetäitja. Aastatel 1992–1994 oli ta RASi Elkar peadirektor. 1994. aastal asus ta juhtima nende kahe asutuse järeltulijat Samelin ASi. Alates 2017. aastast valmistatakse Samelinis militaarjalatseid NATO armeeüksustele. 2014. aastast on Leida Kikka ASi Samelin ainuomanik. 2001 aasta naine 2015 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2019 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler Aasta naine ei pea ennast maksuvõlglaseks ETA/Delfi, 13.11.2001 Katri Soe Leida Kikka: Mind huvitab areng! Äripäev, 6. detsember 2006 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Volikogu nimetas Tartu aukodanikud Tartu linna koduleht, 25.01.2019 Sverre Lasn. Leida Kikka, Samelini hing Kaitse Kodu!, nr. 5, mai 2017 Mark Šandali. Samelini juhataja: orden kohustab veelgi enamaks ERR, 4. veebruar 2015 Martin Pau. Samelin loodab edu militaarmessidel Postimees, 23. jaanuar 2014 Katri Soe. Leida Kikka: Mind huvitab areng! Äripäev, 6. detsember 2006
Valjala-Nurme

Valjala-Nurme on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Valjala valda ja kandis nime Nurme. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. http://metaweb.stat.ee/get_classificator_file.htm?id=4412334&siteLanguage=et, vaadatud 4.11.2017.
Ago Kõrgvee

Ago Kõrgvee (sündinud 13. mail 1954) on eesti arst, anestesioloog-intensiivravi arst ja kardioloog. Ta lõpetas 1979. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, oli seejärel anestesioloogia ja intensiivravi eriala internatuuris ning kliinilise ja eksperimentaalse kardioloogia alal aspirantuuris. 1980. aastal asus Ago Kõrgvee tööle Tartu Kliinilise Haigla reanimatsiooni osakonnas reanimatoloogina. 1984–1999 oli ta Tartu Maarjamõisa Haigla erakorralise kardioloogia osakonna kardioloog-intensiivraviarst, 1990–1994 Tartu Ülikooli kirurgiakliiniku maksatransplantatsiooni programmi juhtiv anestesioloog-intensiivraviarst. 1994–2001 oli ta Tartu Kiirabi peaarsti asetäitja, 2001–2020 SA Tartu Kiirabi juhatuse liige, sh 2006–2020 juhatuse esimees. Aastatel 2021–2024 oli ta Narva Haigla juhatuse esimees 2017 Tartumaa Kuldne Tammeoks 2019 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler Ago Kõrgvee poeg on anestesioloog ja intensiivraviarst Lauri Kõrgvee. Tartu kiirabi juht pani kriisi ajal ootamatult ameti maha, Tartu Postimees, 6. aprill 2020 [1] Alates 2000. aastast on ta olnud ka SA Tartu Ülikooli Kliinikum Anestesioloogia ja Intensiivravi Kliiniku direktor. Ago Kõrgvee on kaasaegse Eesti kiirabisüsteemi rajaja ja eestvedaja, tema eestvedamisel loodi 2000. aastal Tartusse Eesti esimene erakorralise meditsiini osakond. Ta on Eesti Kiirabiliidu juht. Ta on koostanud raamatu "Ägeda müokardiinfarkti haiglaeelne käsitlus" (Atlex, 1999). 2002 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk<ref>Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Volikogu nimetas Tartu aukodanikud Tartu linna koduleht, 25.01.2019 Ago Kõrgvee: inimesed on häirekeskusele ka valetanud, et kindlasti abi saada, Pealinn, 28. märts 2017 Doktor Ago Kõrgvee Eesti tervishoiust: mina ei taha olla halva sõnumi tooja, aga järgmine streik oleks asjade loomulik jätk, Seitsmesed Uudised/TV3, 2. detsember 2016 Ago Kõrgvee: kiirabiteenus ei ole mugavusteenus, ERR, 10. november 2013 Ago Kõrgvee: kiirabi näeb probleeme sageli esimesena, Med24, 11. juuli 2013 "Kukul külas: Ago Kõrgvee", Kuku Raadio, 4. oktoober 2009, saatejuht Liis Raidma Dr Ago Kõrgvee nimetati Tartu aukodanikuks, Kliinikumi Leht, 4. märts 2019
Slaavi kirja ja kultuuri päevad

Slaavi kirja ja kultuuri päevad on Tallinnas igal aastal toimuv ürituste sari, mis on keskendunud slaavi kirjale ja kultuurile. Suur osa päevade üritusi toimub Vene Kultuurikeskuses. Päevade raames toimub laulufestival Slaavi pärg. Esimesed päevad toimusid 1990. aastate algul Nikolai Solovei eestvedamisel. https://web.archive.org/web/20190129010157/https://baltnews.ee/est/20150325/1013692151.html (vaadatud 25.01.2019)
Slaavi pärg

Slaavi pärg on Eestis toimuv rahvusvaheline slaavi laulu- ja tantsufestival. Festivali korraldavad Vene Haridus- ja Heategevusühingute Liit Eestis ja Vene Kultuurikeskus. Festival toimub kord kahe aasta jooksul slaavi kirja ja kultuuri päevade raames. Esimene festival toimus 1991. aastal.[viide?] https://web.archive.org/web/20190129010408/http://www.pealinn.ee/kultuur/eduard-toman-tanavune-slaavi-parg-on-puhendatud-tsaikovskile-n144828 (vaadatud 25.01.2019)
Oessaare

Oessaare on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Valjala valda. Oessaare laht Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Nikolaus Blankenfeld

Nikolaus Blankenfeld (surnud arvatavasti 1522 Roomas) oli Saksa päritolu vaimulik, Tallinna toomdekaan aastatel 1519–1522. Nikolaus Blankenfeld sündis arvatavasti Berliinis, ta oli sealse mõjuka raeperekonna liige. Tema vanaisa Thomas oli bürgermeister, isa Paul aga suurkaupmees. Tema onu Johann Blankenfeld oli vaimulik ja diplomaat, kes oli nii Tallinna ja Tartu piiskop kui ka Riia peapiiskop. Sarnaselt onuga tegi Nikolaus karjääri vaimulikuna ning enne 1512. aastat oli ta asunud Rooma. Sel aastal saabus Rooma ka tema onu Johann, kes asus tegutsema Saksa ordu generaalprokuraatori (olulisima ja alalise esindaja) ning Brandenburgi kuurvürsti saadikuna paavsti juures. Arvatavasti just onu toel sai ka Nikolaus tööd ordu juures, aidates kuni 1522. aastani ajada selle majandus- ja rahandusasju. Ka Tallinna toomdekaaniks (kapiitli juhiks, kuna seal puudus toompraost, kes tavapäraselt oli kõrgeim aukandja kapiitlis) sai Nikolaus väga tõenäoliselt oma onu soosingul ning arvatavasti ta Liivimaale ise ei jõudnudki; vähemalt mitte ajal, kui ta oli toomdekaan. Võimalik, et dekaaniks saamine oli seotud asjaoluga, et 1518. aastal võis Roomas viibiv Nikolaus aidata ajada menetlusi, mis tõstsid Johann Blankenfeldi Tartu piiskopi ametikohale. Nikolaus Blankenfeld suri arvatavasti 1522. aasta lõpus, sest 1523. aasta 18. veebruaril andis Johann Blankenfeld teada, et tema vennapoeg on Roomas surnud ning uueks toomdekaaniks sai Arnold Annebat. Leonid Arbusow vanem, "Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert", aastaraamatus Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik, 1900 [1. osa], lk 50; 1911/1912/1913 [4. osa], lk 23. Christiane Schuchard, Johann Blankenfeld (+ 1527) - eine Karriere zwischen Berlin, Rom und Livland. In: Berlin in Geschichte und Gegenwart. 2002, lk-d 27–56, siin, lk 28, 42–43.
Schwanewede vald

Schwanewede on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Osterholzi kreisis. Valla pindala on 132,2 km². 31. detsembril 2017 elas seal 20 142 inimest. Vald asub umbes 14 km Osterholz-Scharmbeckist läänes ja 22 km Bremenist loodes. Schwanewede kuulus vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1823. aastal hertsogkond kaotati ja selle territoorium sai Stade regiooni osaks. Schwanewede vallas on 12 küla: Beckedorf, Löhnhorst, Meyenburg, Aschwarden, Neuenkirchen, Brundorf, Eggestedt, Harriersand, Hinnebeck, Leuchtenburg ja Rade. Farge koonduslaager paiknes Schwanewede-Neuenkirchenis. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.schwanewede.de
Sõime täheparv

Sõime täheparv (tuntud ka kui Preseepe, M44, NGC 2632 ja Cr 189) on hajusparv, mis asub Vähi tähtkujus. See on Maale lähimaid hajusparvi ning sisaldab rohkem tähti kui teised Maa läheduses asuvad heledad täheparved. Palja silmaga vaadeldes paistab Sõime täheparv väikese udulaadse laiguna ning see oli tuntud juba vanaaja astronoomidele. Parve on kirjeldanud Ptolemaios ja see oli esimesi objekte, mida Galileo Galilei uuris teleskoobiga. Sõime täheparv on umbes 600 miljonit aastat vana ja asub Maast umbes 520–610 valgusaasta kaugusel. Parve tuuma laius on umbes 23 valgusaastat. Sõime täheparv on palja silmaga lihtsasti vaadeldav ning parim vaatlusperiood on veebruarist-maini. "Astronoomiapilt #40: Marss Sõimes". Astronoomia.ee. Vaadatud 28. jaanuar 2019. "Praesepe (M44): The Beehive Cluster". Constellation Guide. Vaadatud 28. jaanuar 2019. "Messier 44 – The Beehive Cluster (Praesepe)". Universe Today. Vaadatud 28. jaanuar 2019. "The Beehive: 1,000 stars in Cancer". EarthSky. Vaadatud 28. jaanuar 2019.
Külvikalender

Külvikalender oli talurahva põllutööde kalendri osa, mis määras külviajad. Olulised tähised külvitööde läbiviimisel olid künnipäev (14. aprill), jüripäev (23. aprill), külvinädalad, volbripäev (1. mai), kevadine nigulapäev (9. mai), lauritsapäev (10. august), rukkimaarjapäev (15. august), pärtlipäev (24. august). Üldiselt juhinduti looduse arengust - "kui toomingas õitseb, tee lina", "kui kanarbik õitseb, on varane rukkikülv" jne. Külviaega määrati ka kuukalendri järgi. Kuu faase arvestati rohkem kartuli ja herne külvil, vähem aga teraviljade (oder ja rukis) külvil. Külvi algust täpsustati, arvestades noorkuu vanust päevades või siis seotust nädalapäevadega ("noorkuu reedel" jms). Lisaks peeti oluliseks ilmastikunähtusi - pilvede kuju, tuule suunda jne. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 90
Kiilu udukogu

Kiilu udukogu ehk NGC 3372 on suur hele lõunataeva udukogu, mis asub Kiilu tähtkujus. Udukogu asub Maast hinnanguliselt 6500 – 10 000 valgusaasta kaugusel ning seal asuvad mitmed hajusparved. Kiilu udukogu on üle 300 valgusaasta lai, mistõttu on see väga hästi vaadeldav ka palja silmaga. Udukogu avastas 1752. aastal Prantsuse astronoom Nicolas-Louis de Lacaille. "Seeing the invisible in the Carina Nebula". Astronomy.com. Vaadatud 28. jaanuar 2019. "NGC 3372". SEDS. Vaadatud 28. jaanuar 2019.
Külvinädalad

Külvinädalad olid talurahva elus kevadsuvine periood, mille järgi määrati sobiv külviaeg. Praegu seostatakse perioodi muistse agraarkalendriga. 19. sajandil aitasid Eestis teadmisi külviajast levitada ja säilitada väljaantavad kalendrid, milles avaldati ka külvinädalad. Külvinädalaid arvestati kas 10, algusega künnipäeval (14. aprill) või 9, algusega jüripäeval (23. aprill). Neid loeti jaanipäevani (24. juuni). Külvinädalaid arvestati tagurpidi, s.t et künnipäeval oli kümnes külvinädal ning jaanipäeval lõppes esimene külvinädal. Kagu-Eestis ja Lätis oli külvinädalaid 14 või 13, kusjuures neid loeti tagasi jaagupipäevast (25. juuli). Külvinädalate erinev arv tulenes eri piirkondade kliimatingimustest. Külvinädalate üheks osaks olid rohu- või heinanädalad, mil ei olnud soovitatav külvata. Rohunädalad olid enamasti 9. ja 6. külvinädal. Kaera külvati näiteks 9.–7. nädalal, 7. nädalal võis külvata otra ja maha panna kartulit, lina külvati 5. nädalal jne. Üldiselt loeti parimaks külvinädalaks seitsmendat. Pärast neljandat nädalat üldjuhul enam ei külvatud, järelejäänud nädalatel veeti sõnnikut või hariti kesa. Kevadised külvinädalad olid tuntud ka Põhja-Euroopas ja mujalgi. Eesti rahvakultuuri leksikon (2. trükk). 2000. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 117. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 90
Rampade Org

MTÜ Rampade Org oli Eesti muusikaagentuur, plaadifirma. Agentuur kanti Äriregistrisse 2004 ja kustutati sealt 2017. Agentuur on tootnud järgmised heliplaadid: 2006 "Biitpiraadid" 2007 "Biitpiraadid 2".
LVG

LVG võib tähendada järgmist: Luftverkehrsgesellschaft, Saksamaa lennuettevõte
Rahu küla

Rahu on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Valjala valda. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Kulpader

Kulpader (ka vene ader) oli künnitööriist, mille eripäraks oli tugevasti kõverdatud künnipuu ja sellele kinnitatud noataolised saharauad. Kulpader oli Eestis 19. sajandil kasutusel Iisaku kihelkonna aladel ning Peipsi looderannikul paiknenud vene külades. 20. sajandi oli see kasutusel ka Jõhvi ja Lüganuse kandis. ader Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 77 Kulpader, ERM [1]
Tšakobo keel

Tšakobo keel on pano keelkonda kuuluv keel, mida traditsiooniliselt räägivad tänapäeva Boliivia põhjaosas El Beni departemangus elavad tšakobod. 2011. aastal hinnati keele kõnelejate arvuks 380. Tšakobo keeles on 4 vokaalfoneemi (a, i, o, ɯ) ja 16 konsonantfoneemi. http://www.ethnologue.com/language/cao https://www.ethnologue.com/language/bor https://phoible.org/languages/cao https://wals.info/languoid/lect/wals_code_cbo https://phoible.org/languages/cao http://www.endangeredlanguages.com/lang/4156 http://www.unesco.org/languages-atlas/en/atlasmap/language-id-1952.html
Lõikader

Lõikader oli künnitööriist, mida kasutati uudismaa või söödi rohukamara viiludeks lõikamiseks enne künni alustamist. See ader oli levinud 18. ja 19. sajandil kogu Põhja-Euroopas ning ka Baltikumis. Eesti aladel kasutati lõikatra põhiliselt lõuna- ja idapiirkonnas, kus see ehitati ümber kohalikust adrast, paigaldades adra kündva osa asemele noataolise künniraua. ader Eesti rahvakultuuri leksikon (2. trükk). 2000. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 150.
Folktroonika

Folktroonika (inglise keeles folktronica) on muusikažanr, mis ühendab pärimusmuusikat ja elektroonilist muusikat. Loend ei ole täielik Eestis Etnosfäär Maarja Nuut OOPUS Pastacas Puuluup Sander Mölder Tintura Maris Pihlap Meisterjaan Avoid Dave Trad.Attack! RÜÜT Välismaal Bat for Lashes Beth Orton Björk David Gray Four Tet Juana Molina múm The Blue Nile The Books Tunng Wintergatan Go-A Onuka Balaklava Blues Heilung "Folktronica". Oxfordi sõnaraamat (inglise keeles). Originaali arhiivikoopia seisuga 29. jaanuar 2019. Vaadatud 28. jaanuar 2019. {{netiviide}}: eiran teksti "Definition of folktronica in English" (juhend)CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Etnosfäär - A mis tuu om?" (inglise keeles). Viljandi pärimusmuusika ait. 9. veebruar 2018. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. jaanuar 2019. Vaadatud 28. jaanuar 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Album review: Maarja Nuut – 'Hinged': percussive and playful, free as bird future folktronica from Estonian genius". Backseat Mafia (inglise keeles). 15. august 2021. Vaadatud 18. august 2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "OOPUS". Rada7. 5. veebruar 2018. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. jaanuar 2019. Vaadatud 28. jaanuar 2019. Tõnu Karjatse (7. mai 2018). "Arvustus. Puuluubi ugri tuum ja terve maailm". ERR. Vaadatud 29. jaanuar 2019. Vootele Ruusmaa (13. juuni 2018). "Puuluup – Süüta mu lumi (Õunaviks, 2018)". Müürileht. Vaadatud 11. september 2021. Johanna Maria Mängel (10. aprill 2019). "Arvustus: Sander Mölder x NOËP "Muhu Girl" on maailmatasemel sume suvehitt". SkyPlus. Vaadatud 23. mai 2019. "Tintura & Arno Tamm". Eesti Pärimusmuusika Keskus. Vaadatud 21. mai 2019.[alaline kõdulink] Kristiina Kanep (10. oktoober 2023). "Sander Mölder & RÜÜT. "Lendas meie kopelisse"". Muusika. Vaadatud 8. november 2023. Beaven, O'Dair & Osborne 2018, lk 222. "Beth Orton". BBC (inglise keeles). Vaadatud 29. jaanuar 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Scott 2016, lk 130. Robin Denselow (4. mai 2017). "Juana Molina: Halo review – unsettling folktronica from arch experimenter". The Guardian (inglise keeles). Vaadatud 29. jaanuar 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Wintergatan Marble Machine: Making music with marbles". Design Indaba (inglise keeles). Vaadatud 29. jaanuar 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Beaven, Zuleika; O'Dair, Marcus; Osborne, Richard (2018). Mute Records: Artists, Business, History. Bloomsubry Publishing. ISBN 9781501340611 Scott, Derek B. (2016). The Ashgate Research Companion to Popular Musicology. Routledge. ISBN 9781317041979
Konfigureeritav kultuur

Konfigureeritav kultuur (ingl k. configurable culture) on mõiste, millega tähistatakse tehnoloogia ja digitaalmaailma plahvatusliku arenguga tekkinud olukorda, kus iga inimene saab teise autori teost kasutada ja muuta ning luua uue ja iseseisva teose. Konfigureeritava kultuuri mõiste võttis kasutusele Aram Sinnreich. Sinnreich kasutas seda mõistet, et välja vahetada varem peamiselt Lawrence Lessigi kasutatud remixi kultuuri (ingl k. remix culture) mõiste. Sinnreich on uurinud konfigureeritavat kultuuri peamiselt muusikamaailma perspektiivist ja tema fookuses on nn mashup kultuur, kus mitme erineva teose kokkusobitamisel tekib uus ja eraldiseisev taies. Uue teose loomine toimub läbi miksimise, efektide kasutamise, pluginate rakendamise jne. Ta uurib, kuidas DJ-de populaarsus, heli ja video remikside levik ning selleks kasutatava tehnoloogia kättesaadavus on muutnud kaasaegse inimese arusaama autorsusest, tarvitamisest ja loomisest ning milline on selle mõju ühiskonnale ja kultuurile. Sinnreich, A. 2010. Mashed up: Music, technology, and the rise of configurable culture. Amherst: University of Massachusetts Press.
AR-GOD

AR-GOD on Eestis tegutsev udmurdi rahvalaulu esitav ansambel. Koosseis: Maria Korepanova - laul, parmupill, trumm Nikolai Anisimov - laul, vihmapill Toivo Sõmer – kandled, mandoola, etnilised trummid. https://web.archive.org/web/20190129181430/http://www.folk.ee/en/8-artiklid/1180-uued-tuuled-kuteton (vaadatud 25.01.2019)
Laevaranna

Laevaranna on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Valjala valda ja kandis nime Rannaküla. Külas asub Võhksa Nõiakivi.. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. http://metaweb.stat.ee/get_classificator_file.htm?id=4412334&siteLanguage=et, vaadatud 4.11.2017. Nõiakivi kultuurimälestiste registris
Jumšan Gur

Jumšan Gur on Tartus tegutsev udmurdi rahvalaulu ja -tantsu esitav ansambel. Ansamblisse kuuluvad peamiselt üliõpilased. Tuntud liikmeid: Nikolai Anissimov. AR-GOD https://web.archive.org/web/20190129181330/https://fennougria.ee/events/event/hoimupaevad-2016-udmurdi-ohtu-tartus/ (vaadatud 25.01.2019)
Männiku

Männiku on mitme koha nimi Eestis: Männiku, asum Tallinnas Nõmme linnaosas Männiku, Haapsalu linnajagu Männiku küla Saare maakonnas Saaremaa vallas Männiku küla Harju maakonnas Saku vallas Männiku küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Männiku küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas Männiku küla Harju maakonnas Järvakandi vallas Männiku nime on pakutud Martsina külale Männiku, Aa küla osa Männiku järv Männiku mõis Männiku mägi Männiku oja Männiku põik Männiku raba Männiku soo Männiku tee Männiku tänav ...
Sorokini armastusemudel

Sorokini armastusemudel (ka armastuse kontseptuaalne mudel) on komi-vene-ameerika sotsioloogi Pitirim Sorokini armastuse kontseptsioon koos allikate, vormide ja armastuseenergiaga, mida tänapäeval vaadeldakse armastuse kontseptuaalse mudelina. Pitirim Sorokin oli Harvardi Ülikooli sotsioloogia osakonna asutaja. Sorokini armastuse kirjeldused võib liigitada kas religioosseteks või ka sotsiaalfilosoofilisteks. Oma teoses "The Ways and Power of Love: Types, Factors, and Techniques of Moral Transformation" (1954) uurib ta seitset armastuse vormi/domeeni (religioosne, eetiline, ontoloogiline, füüsiline, bioloogiline, psühholoogiline ja sotsiaalne) ning viit armastuse dimensiooni. Kujundlikult võrdleb Sorokin armastuse vorme jäämäega, millel merepäälne ja nähtav üksnes väike osa (psühholoogiline armastus ja sotsiaalne armastus) ning seegi suuresti tundmata. Veel vähem on tema arvates võimalik paljudel inimestel mõista jäämäe veealust, nähtamatut osa, st armastuse transempiirilist osa, selle religioosseid ja ontoloogilisi vorme. Sorokini meelest on Jeesuse, Mahatma Gandhi jmt armastus inimkonna poole vastamata, kuid armastuseenergia allikas (inflow) on Jumal. Inimestevaheliseks armastuseks peab ta tähenduslikke interaktsioone või ka suhteid kahe või enama inimese vahel. Sorokin on uurinud ka armastuse 'ülekande' võimalikkust, nt abielulahutuseaegne ja -järgne armastusekogemus võivad küll erineda, samas võivad osapooled püüda selle poole, et muutunud armastus jääks. Ta möönab ka, et esineb üleminekuid, kus sellest kogemusest sünnib viha. Sorokini armastuse kontseptuaalset mudelit on vähe uuritud. Mõned kriitikud väidavad, et tema seitsmendat armastuse vormi pole võimalik mõõta. Sorokin ise kirjeldas igasuguseid katseid armastust empiiriliselt mõõta (vt ka armastuse skaalad) terminitega quantophrenia ja "illusioon". Vaatamata sellele on Levin (jt) tema teoste põhjal koostanud armastuse skaala SMILE. Lühidalt kirjutavad autorid oma armastuse skaala tutvustuses, et kogu inimkonna ajaloo jooksul on suured poeedid, filosoofid, müstikud ja pühakud, kultuurilisest ja religioossest taustast hoolimata, pidanud antud ja vastu võetud armastust olemuslikuks heale elule. Jeffries, Vincent. "Sorokin, Pitirim". Encyclopedia of Social Theory. California: Sage Publications. Levin ja Kaplan 2010:383. "Love: Its aspects, production, transformation and accumulation//Explorations in altruistic love and behavior: A symposium. Boston (MA): Beacon Press, 1950, lk 3-73.; "The Ways and Power of Love: Types, Factors, and Techniques of Moral Transformation.", 1954 Levin ja Kaplan 2010 Jeff Levin, Berton H. Kaplan, The sorokin multidimensional inventory of love experience (SMILE): development, validation, and religious determinants, Review of Religious Research, nr 51, nr 4 , lk 380–401, 2010. Pitirim Sorokin, The Ways and Power of Love: Types, Factors, and Techniques of Moral Transformation., Philadelphia: Templeton Foundation Press (1954). 2002. ISBN 978-1-890151-86-7
Kersten Kievel

Kersten Kievel (ka Kivell, Kyvel, Kyvell) oli Liivimaa aadlimees 16. sajandil. Kersten Kievelit mainitakse esimest korda allikates 1517. aasta 18. veebruaril, kui ta ostis Hans Rademannilt Suur- ja Väike-Aakaru küla (Grote und Kleene Ayakaer, ka Oldckaer või Adekaer), mis asusid vastavalt Kambja ja Nõo kihelkonnas. Ühtekokku oli neil küladel 15 adramaad, millest 9 paiknes Suur- ja 6 Väike-Aakarus; kahes külas oli kokku 8 talumajapidamist. Lisaks sai Kersten ka õiguse nõuda ühte Hinrich Langenile kuuluvat talumajapidamist, ehkki müüja ei soovinud selle eest vastutada. Müügitehingu hind oli 1300 vana Riia marka ning tehingu kinnitas Tartu piiskop Christian Bomhower. Aastatel 1542–1545 on Kersten Kievelit mitmel korral nimetatud Tartu mees- ehk vasallikohtu kaasistujana. Livländische Güterurkunden (aus den Jahren 1501 bis 1545), Band II. Väljaandja Hermann von Bruiningk, Riia, 1923, Nr. 232. Livländische Güterurkunden, II, Nr. 909, 956, 1010, 1102.