Marinus I

Marinus I (ka Martinus II) oli paavst 882–884. Ta oli 108. paavst. Marinus oli sündinud Galleses ja oli preester Palumbo (Palumbus) poeg. Marinus asus 12-aastaselt kiriku teenistusse ja sai hariduse Lateraani palees. Leo IV ordineeris ta alamdiakoniks ja Nicolaus I 862 diakoniks. Ta osales 860 Rooma saabunud Bütsantsi delegatsiooni vastuvõtul. Nicolaus I saatis Marinuse 866 legaadina Konstantinoopolisse ja Hadrianus II 869 Konstantinoopoli IV kirikukogule. Ta sai 880 aasta paiku ülemdiakoniks (kardinaldiakon). Johannes VIII määras Marinuse Caere piiskopiks ja varahoidjaks (arcarius) ning saatis 880 Itaalia kuninga Karl Paksu juurde, kellele paavst pakkus Frangi keisri krooni. Seejärel saatis paavst ta legaadina Konstantinoopolisse, kus Konstantinoopoli patriarh Photios I lasi ta 30 päevaks vangi panna. 882 saatis paavst Marinuse vastavate korraldustega Napoli piiskopi Athanasius II juurde, kes oli kuulutanud end hertsogiks. Marinuse nimekuju kirjutati 13. sajandil Martinusena, mistõttu tollal peeti teda teiseks samanimeliseks paavstiks, kuid tegelikult pole Martinus II nimelist paavsti ajaloos kunagi olnud. Marinus I valiti paavstiks 16. detsembril 882 samal päeval, mil suri paavst Johannes VIII. Marinus I oli esimene mitteroomlasest paavst pärast Stephanus III. Ta oli esimene piiskop, kes sai paavstiks, kuna senise kanoonilise õiguse ja Nikaia I kirikukogu otsuste alusel ei tohtinud piiskoppi määrata teise piiskopkonda ametisse.  Pikemalt artiklis Karolingid Marinus I ei teatanud keiser Karl Paksule enda paavstiks saamisest, kuid kui keiser saabus juunis 883 Itaaliasse, tunnustas ta Marinust paavstina. Paavst ja keiser kohtusid 20. juunil 883 Nonantolas. Marinus taunis legaadina 869 Konstantinoopoli IV kirikukogul Photios I määramist Konstantinoopoli patriarhiks. Kui Bütsantsi keiser Basileios I määras Photiose 877 uuesti patriarhiks, tunnustas hiljem paavstiks saanud Marinus I teda sel ametikohal. Marinus I teatas Photiosele enda paavstiks saamisest. Ta määras patriarhi sõbra Anagni Zachariase bibliothecariuse ametisse. Marinus I vabastas kirikuvandest Johannes VIII vastu suunatud vandenõu kavandamises kahtlustatud ja seetõttu eksiili siirdunud endised kõrged kirikuametnikud ning Porto endise piiskopi Formosuse, kes ennistati tagasi ametisse. Marinus I vahendas Reimsi ja Sensi peapiiskopi vaidlust ühe kloostri pärast. Ta saatis Reimsi peapiiskopile Foulques'le palliumi. Marinus I andis 883 privileege Piacenza piiskopkonnale. Marinus I kinnitas 22. juunil 883 Savignone kloostri privileegid. Ta kinnitas 883 Nonantola San Silvestro kloostri ja Fulda kloostri privileegid. Marinus I pühitses 5 uut kardinali. Tema ajal said kardinaliks hilisemad paavstid Hadrianus III ja Stephanus V. Marinus I tühistas Eugenius II ajal avaldatud konstitutsiooni paavsti valimiste kohta ja sätestas, et keisrid ei tohi paavsti valimistel sekkuda ega saata valimistele saadikuid, paavstiks valitud isik ei pea enda valituks osutumisest keisrile teatama ning paavsti tohivad valida vaid Rooma vaimulikud ja kodanikud. Basilius (Basilio) Benedictus (Benedetto) Hadrianus (Adriano) Stephanus (Stefano) Valentinus (Valentino) Marinus I vabastas maksudest Roomas asunud õppeasutuse Schola Anglorumi. Ta avaldas 12. juunil 883 bulla "Convenit enim", mille alusel lubas ta Solignacis asunud kloostril rajada kindlustusi uskmatute rünnakute vastu. Marinus I suri 15. mail 884 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse. J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Liber Pontificalis. Artikkel Marinus I kohta. (inglise keeles) Artikkel Marinus I kohta. (inglise keeles) Marinus I dokumendid. 9. sajandi kardinalid. Artikkel Konstantinoopoli oikumeenilisest kirikukogust. (inglise keeles)