laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kagu-Aasia

Kagu-Aasia on piirkond Aasias. Kagu-Aasia hulka kuuluvaks loetakse Indohiina poolsaarel ning Euraasia ja Austraalia vahelistel saartel asuvad riigid ja maad. ÜRO liigituse järgi kuuluvad Kagu-Aasiasse  Myanmar  Brunei  Ida-Timor  Indoneesia  Kambodža  Laos  Malaisia  Filipiinid  Singapur  Tai  Vietnam Kagu-Aasia asub lähisekvatoriaalses ja ekvatoriaalses kliimavöötmes. Aastas on võimalik saada 2-3 saaki, liigniiskus aga pärsib põllumajandust. Maaharimisega tegeldakse peamiselt vulkaanilistel platoodel ja jõgede deltades. Laialdaselt tegeldakse istandustega. Kagu-Aasias on märkimisväärsed metsavarud, samuti leidub naftat (Brunei). Leidub palju metallimaake ja muidki maake, mida sageli veel kasutusele võetud pole. Kesk-Aasia Ida-Aasia Lõuna-Aasia Lääne-Aasia Põhja-Aasia Sise-Aasia
Jalgrattamatk

Jalgrattamatk on pikema teekonna läbimine jalgratastega puhkamiseks, sportimiseks, hobiks. Jalgrattamatku korraldatakse tihti puhkusreiside aga näiteks ka heategevusürituste raames. Jalgrattamatka vahemaad varieeruvad. Sõltuvalt peatuste arvust, kehalisest võimekusest ja kiirusest sõidab inimene tavaliselt 50-150 km päevas. Lühike matk võib kesta paar päeva ning pikem matk riikide vahel või kasvõi ümber maailma võib kesta väga kaua. Tulenevalt omadustest eristatakse mitut tüüpi jalgrattamatku: Kerge matk - rattur kannab vähimat varustust, söök ostetakse kohalikest poodidest, turgudelt või kohvikutest/restoranidest. Ööbitakse hostelites, motellides või hotellides. Keskmine matk - erineb kergest matkast selle poolest, et rattur kannab kaasas ainult hädavajalikku. Täisvarustuses matk - rattur võtab kaasa kogu varustuse - söögi, söögitegemiseks vajalikud tarvikud, magamiseks vajaminevad asjad (telk, magamiskott). Ekspeditsioon - rattur reisib laialdaselt, tihti ületab riigipiire. Ta on varustatud söögi, magamisasjade, tööriistadega. Reisija on suuresti isemajandav. Maastikumatk - kutsutakse ka karmiks matkaks, rattur võib läbida oma teel erinevaid maastikke. Tähelepanu on pööratud vabadusele ja efektiivsusele, et ületada ka raskemad tõusud. Turvatud jalgrattamatk - jalgratturitega sõidab kaasa turvameeskond, kes transpordib varustust. Selliseid matku korraldatakse nii rattagruppidele, kes on spetsialiseerunud rattasõidule, kui lihtsalt puhkajatele, kellele on rattasõit lisaväärtusena. Sellisel matkal on korraldatud majutus, toitlustus ning kindlaks määratud marsruut.
Kodumaa Hääl

Kodumaa Hääl (täispealkirjaga Kodumaa Hääl : Kristliku Rahvaerakonna häälekandja) oli 1925-1926 Tallinnas ilmunud Kristliku Rahvaerakonna häälekandja (ajaleht), mida andis välja Kristliku Rahvaerakonna Keskkomitee. Ajalehe vastutav toimetaja oli O. Lio ja tegevtoimetaja Leopold Raudkepp. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 309
Avinurme tünnilaat

Avinurme tünnilaat (varem Avinurme pütilaat) on igal suvel Avinurmes toimuv laat. Esimene Avinurme pütilaat toimus 23. juunil 2000. Avinurme I pütilaat Avinurme valla kodulehel (vaadatud 05.09.2018) Avinurme tünnilaat Avinurme valla kodulehel Avinurme I pütilaat Avinurme valla kodulehel
Rachel Zoe

Rachel Zoe (õieti Rachel Zoe Rosenzweig; sündinud 1. septembril 1971 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide tippstilist ja moelooja. Ta töötab Hollywoodis peamiselt meelelahutusmaailma kuulsuste stilisti ja disainerina. Zoe sündis New Yorgis, tema vanemad on Leslie ja Ron Rosenzweig. Kui ta alustas stilistitööd, jättis ta perekonnanime Rosenzweig oma kunstnikunimest välja, kuna arvas, et see kõlab liiga juudilikult. Rachel Zoe kasvas üles USAs New Jersey osariigis Millburnis ja lõpetas Millburni keskkooli. Ta õppis psühholoogiat ja sotsioloogiat George Washingtoni Ülikoolis, kus ta tutvus oma tulevase abikaasa Rodger Bermaniga. Pärast ülikooli lõpetamist naasis ta New Yorki, töötas toimetajana ja huvitus moeteemadest. Kuid 2002. aastal otsustas ta hakata moe vallas kindlamalt kanda kinnitada ning kolis 2002. aastal Los Angelesse. Läks vaid kolm aastat, kui Nicole Richie palkas ta 2005. aastal enda stilistiks. Peagi said tema klientideks ka Mischa Barton ja Lindsay Lohan. Läks veel mõni aasta, ja temast oli üllatavalt kiiresti saanud üks moetööstuse mõjukamaid inimesi. Stilistina on ta töötanud ka selliste kuulsustega nagu Brenda Song, Backstreet Boys, Mario Orejel, Nicole Richie ja Keira Knightley. Zoe praeguste klientide nimekirjas on näiteks Cameron Diaz, Jennifer Garner, Kate Hudson, Kate Beckinsale, Debra Messing, Demi Moore, Liv Tyler, Joy Bryant, Molly Sims, Beau Garett, Eva Mendes, Paula Patton, Anne Hathaway, Jennifer Lawrence, Miley Cyrus ja Pauly Shore. Ta on abielus Rodger Bermaniga, kes on ettevõtte Rachel Zoe, Inc. president. Neil on kaks poega.
Iris Apfel

Iris Barrel Apfel (29. august 1921 New York – 1. märts 2024 Palm Beach, Florida) oli Ameerika Ühendriikide ettevõtja, sisekujundaja ja moeikoon. Iris Barrel sündis New Yorgis. Ta õppis New Yorgi ülikoolis kunstiajalugu ja osales Wisconsini ülikooli kunstikoolis. 1948. aastal abiellus ta Carl Apfeliga. Kaks aastat hiljem asutasid nad Old World Weaversi tekstiilifirma ja pidasid seda kuni pensionile minekuni (1992). Ta on osalenud paljudes disainiprojektides, sealhulgas töötanud Valges Majas üheksa presidendi – Trumani, Eisenhoweri, Kennedy, Johnsoni, Nixoni, Fordi, Carteri, Reagani ja Clintoni – valitsemise ajal. Töö tõttu reisis paar palju maailma eri paigus, kust Iris Apfel hakkas ostma mitteläänelikke kangaid. Ta kandis neist õmmeldud rõivaid nii klientidega kohtudes kui ka kõrgseltskonna pidudel ning mõjutas eeskujuga moodi. 2012. aastal, kui Iris Barrel oli 90-aastane, oli ta Texase ülikooli külalisprofessor. Apfel konsulteeris ja pidas moeteemalisi loenguid. 2013. aastal nimetas The Guardian ta üheks viiekümnest "kõige paremini riietunud üle 50-aastasest". Iris Apfel on pälvinud Women Togetheri eriauhinna.
Linda Fargo

Linda Fargo (sündinud 1957) on alates 2006. aastast New Yorgis asuva Bergdorf Goodmani kaubamaja moeosakonna senior asepresident ning naistemoe ja väljapanekute juht. Kasvas üles Milwaukee eeslinnas ja sai kaunite kunstide bakalaureuse kraadi Wisconsini Ülikoolis. 2013. aastal esitleti teda dokumentaalfilmis "Scatter My Ashes at Bergdorf's". Ajakiri Variety nimetas Linda Fargot oma filmiarvustuses Bergdorf Goodmani kaubamaja karismaatiliseks ostujuhiks. "Linda Fargo - Women in Luxury - TIME". content.time.com. "The New York Times" nytimes.com. Ronnie Scheib. "Scatter My Ashes at Bergdorf’s: Review | Variety" variety.com.
Elu (täpsustus)

Elu on ainevahetuslike rakulise ehitusega süsteemide aktiivsus. Elu on üldine elumõiste filosoofias ja teoloogias Inimese elu (elu aspektid, mis puudutavad ainult inimest) Elu on Eesti kirjastus Elu oli ajaleht, mis ilmus Tartus (1905–1917) Elu oli ajaleht, mis ilmus Tartus, (1907–1908) Elu : Pärnu väljaanne (Pärnu, 1908) Elu oli ajakiri, mis ilmus Tallinnas (1924–1925) Elu on ajakiri, mis ilmub Torontos alates 1963 Elu : Võru-Valga-Petserimaa töörahva häälekandja (Võru, 1926–1941) Elu : maakonnaleht (Võru, 1993–1996) Elu : Võrumaa Teataja nädalalõpulisa, oli ajaleht, mis ilmus Võrus (1996–2006) Elu Jutunurk oli ajaleht, mis ilmus Tartus (1905–1906) väljaandjaks ja vastutavaks toimetajaks oli Jaan Tõnisson.
Hommik

Hommik on päeva algusosa. Hommiku vastandmõiste on õhtu. Hommik on üldiselt seotud päikesetõusuga. Hommikusöök Hommiku tänav
Hommik (täpsustus)

Hommik on päeva algusosa. Hommik võib tähendada ka järgmist: Hommik (ajaleht, 1907) Hommik (ajaleht, 1913) Hommik (ajaleht, 1914) Hommikuleht
Vera Wang

Vera Ellen Wang (sündinud 27. juunil 1949 New Yorgis) on Ameerika moedisainer. Tema vanemad tulid Hiinast Ameerika Ühendriikidesse 1940. aastate keskel. Wang lõpetas The Chapini kooli aastal 1967. Wang hakkas iluuisutamisega tegelema 8-aastaselt. Keskkooli ajal treenis ta partner James Stuartiga ja võistles aastal 1968 iluuisutamise meistrivõistlustel. Kui selgus, et tal ei õnnestunud saada USA olümpiameeskonda, alustas ta karjääri moetööstuses. Kohe pärast lõpetamist palgati Vera Wang Vogue'i toimetajaks. Ta oli Vogue'i kõige noorem toimetaja. Vogue'is töötas ta 17 aastat ning lahkus, et teha koostööd Ralph Laureniga, kelle juures ta töötas 2 aastat. 40-aastaselt hakkas ta iseseisvaks pruutkleididisaineriks. Vera Wang on teinud pulmakleite paljudele staaridele, nagu näiteks: Chelsea Clinton, Karenna Gore, Ivanka Trump,Campbell Brown, Alicia Keys, Mariah Carey, Victoria Beckham, Sarah Michelle Gellar, Avril Lavigne, Hilary Duff, Khloe Kardashian, ja Kim Kardashian. Wangi õhtukleiti on kandnud ka Michelle Obama. Ta on disaininud ka kostüüme paljudele iluuisutajatele (Nancy Kerrigan, Michelle Kwan ja Evan Lysacek). Aastal 2006 hakkas ta tootma soodsamaid riideid, selle brändi nimeks sai Simply Vera. 1990 avas ta enda disainipoe, kus on esindatud ka tema pulmakleidid. Pruutkleidisalonge on ta avanud veel New Yorgis, Londonis, Tokyos ja Sydneys. Pruutkleitide hinnad jäävad vahemikku 600–1400 dollarit, mis annab võimaluse pruudile sobivas hinnavahemikus kleit soetada. Ta on oma brändi laiendanud, tehes lõhnaõlisid, ehteid, prille, jalanõusid ja kodutekstiili.  2021 – National Medal of Arts
Szarvas

Szarvas (ungari keeles 'punahirv') on linn Ungaris Békési komitaadis, Szarvasi kreisi keskus. Esimene kirjalik märge Szarvasi kohta pärineb Szarvashalomi nime all Anonymuse kroonikast. 1495. aastal oli see ungarlaste küla, kuid pärast türklaste vallutust jäi asula tühjaks. Alles 1722 asustati see uuesti, seekord slovaki asunikega, kelle parun Johann Georg von Harruckern sinna kutsus. 1786–1788 ehitati linna luteri kirik ja 1808–1812 katoliku kirik. 1834. aastal avati linnas gümnaasium. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Szarvasis 16 954 elanikku. Neist 84,5% olid ungarlased, 10,8% slovakid, 2,9% mustlased ja 0,4% sakslased. Szarvas oli linn aastatel 1848–1872. Aastal 1966 sai uuesti linnaõigused. Szarvasist on pärit ajakirjanik ja poliitik Endre Bajcsy-Zsilinszky. Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. märts 2017. Vaadatud 30. märtsil 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Szarvasi koduleht (ungari keeles)
Stilist

Stilist on inimene, kes tegeleb kellegi või millegi stiili loomise ja kujundamisega. Juuksestilist – lõikab ja stiliseerib soenguid Personaalne stilist – seob üldise stiili isiklikuga Rõivastilist – valib riietuse ja aksessuaarid Toidustilist – teeb toidu välimuse atraktiivseks fotografeerimise jaoks
Göd

Göd on linn Ungaris Pesti komitaadis. Asub Budapestist 25 km põhja pool. Gödi on esmamainitud 1255. aastal. Linnaõigused sai 1999. Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. Linna koduleht
Tom Ford

Thomas Carlyle Ford (sündinud 27. augustil 1961) on Ameerika moelooja ja filmirežissöör. Tom Ford on sündinud Texase osariigis Austinis. Noorena elas Houstoni äärelinnas ja San Marcoses, mis asub Austini lähedal. New Yorgis läks ta ülikooli kunstiajalugu õppima. Aasta pärast sisseastumist kukkus ta välja, kuna keskendus rohkem näitlemisele telereklaamides. Hiljem hakkas õppima sisearhitektuuri. New Yorgis olles külastas ta tihti ööklubi Studio 54. See periood tema elus võis olla tema hilisema loomingu suureks mõjutajaks. Sel ajal ta ka mõistis, et on gei. Ta on filmide "A Single Man" (2006) ja "Nocturnal Animals" (2016) režissöör, need filmid olid nomineeritud Oscarile. Ford alustas moeloojakarjääri Tom Fordi kaubamärgiga meesteriiete, ilutoodete ja aksessuaaride loomisega. Tuntuks sai ta aga Gucci ja Yves Saint Laurenti moemajades loovjuhina töötades. 2006. aastal tuli Ford välja oma kaubamärgiga Tom Ford. Ford kirjeldab oma klienti kui rahvusvahelist, kultuurset, palju reisinud ja ostujõulist isikut. Beyoncé, Jennifer Lopez, Gwyneth Paltrow, Anne Hathaway, Daniel Craig, Tom Hanks, Johnny Depp, Ryan Gosling, Will Smith, Julianne Moore, Hugh Jackman, Jon Hamm on inimesed, keda Ford on riietanud.
Stockholms-Tidningen Eestlastele

Stockholms-Tidningen Eestlastele oli eestikeelne C-väljaanne rootsi ajalehe Stockholms-Tidningen juures aastatel 1944–1959 Rootsis Stockholmis. Aastatel 1944–1947 kandis ajaleht nime Stockholms-Tidningen: lehekülg eestlastele. Esimene number ilmus 22. detsembril 1944. Väljaanne ilmus kuus korda nädalas tavaliselt ühe lehekülje suuruses; kord nädalas kaks, pühade ja tähtpäevade puhul rohkem lehekülgi. Eesti toimetuse ruumid asusid Vattugatanil. Peatoimetaja oli algul Uno Tamm, toimetuse liikmed Juhan Kokla, Voldemar Kures ja Vello Pekomäe. Kui Uno Tamm asus elama Kanadasse, sai peatoimetajaks Juhan Kokla. Ajalehe Stockholms-Tidningen Eestlastele viimane number (4178) ilmus 29. märtsil 1959. Eesti Päevaleht (Stockholm) Stockholms-Tidningen Eestlastele E-kataloogis ESTER (vaadatud 30.03.2017) Bernard Kangro (1976). Eesti Rootsis. Lund.
Tri Repetae

"Tri Repetae" on elektroonilise muusika ansambli Autechre kolmas album. Selle andis 6. novembril 1995 välja ansambli enda produtseerituna Warp Records. Albumi pealkiri imiteerib ladina keelt, jättes mulje, nagu ta tähendaks 'kolm kordust'. Selles nähakse vihjet asjaolule, et on tegemist ansambli kolmanda albumiga. Album on välja antud CD-na, kahekordse LP-na ja kahekordse kassetina. Katalooginumber on WARP CD 038. Albumi kestus on 72 minutit 34 sekundit. Muusika kuulub žanrisse IDM. Tagantjärele on seda albumit peetud IDM-i verstapostiks. Samal ajal albumiga anti välja nelja looga EP "Anvil Vapre", mis sisaldab sama perioodi loomingut. Selle loole "Second Bad Vilbel" tegi Chris Cunningham video. USA-s anti album 1995 välja nime all "Tri Repetae++" komplektis teise plaadiga, millel on EP-de "Garbage" ja "Anvil Vapre" materjal. Jaapani on plaadi materjalile lisatud pala "Medrey". Andmebaasis All Music Guide on USA versioon "Tri Repetae++" hinnatud maksimaalse viie tärniga. Album juhatas sisse uue faasi ansambli loomingus. Sean Boothil ja Rob Brownil õnnestus esmakordselt end traditsioonilistest struktuuridest lahti murda ning näidata uusi suundi elektroonilises muusikas. Enamik palu koosneb üsnagi abstraktsest murtud rütmist (breakbeat). Need rütmid teevad vähehaaval läbi pisimuutusi ning uute kihtidena lisandub uusi rütmielemente, nii et üha enam tekib lühikesi meloodiaid. Tuntav on industriaalmuusika mõju metalse kõlaga mürade näol. Pala "Overand" on täiesti ilma löögita, kuuludes puhtalt ambient- stiili. "Dael" (6.39) "Clipper" (8.33) "Leterel" (7.08) "Rotar" (8.04) "Stud" (9.40) "Eutow" (4.16) "C/pach" (4.39) "Gnit" (5.49) "Overand" (7.33) "Rsdio" (10.08) Ümbrise on kujundanud inglise kujundajate kollektiiv The Designers Republic. Välisümbris on kuldses toonis; ansambli nimi on väikesel kleebisel. Ümbrisel on mitu töödeldud värvifotot masinadetailidest ja tehnilistest seadmetest. CD infotrükisel on peenes kirjas märkus: incomplete without surface noise, vinüüliversioonil aga: Complete with surface noise. Enamik kriitikuid tunnistas selle albumi suunda näitavaks teoseks, mille tähtsus ulatub ansambli arenguloost kaugemale. Ajakirjas Frontpage ilmus järgmine hinnang: "Autechre töötab välja – nii imelikult kui see ka ei kõla – täiesti omamoodi saundi ei millestki ja mitmekesisuses, mis on väga ebatavaline." Albumi kogu tähendus elektroonilise muusika edasise arengu seisukohast ilmnes aga alles tagasivaates. Nii näiteks võttis saksa ajakiri Musikexpress albumi "Tri Repetae" märtsis 2005 1990. aastate parimate albumite nimekirja 49. kohal ühena viiest puhtalt elektroonilise muusika albumist. Praegu nähakse selles albumis ansambli loomingu kõrgpunkti, sest seal õnnestus keerukust ja ligipääsetavust peaaegu täiuslikult ühitada. Varasematel albumitel "Incunabula" ja "Amber" oli struktuur veel suhteliselt lihtne, hiljem aga muutus ansambli stiil veel keerukamaks, nii et paljud fännid ei läinud sellega enam kaasa. Tutvustus plaadifirma kodulehel koos helinäidetega USA versiooni arvustus ja helinäited saidil All Music Guide (inglise keeles) Tutvustus ja kommentaarid saidil Discogs (inglise keeles)
Lõunakaar (ajakiri)

Lõunakaar (täispealkirjaga Lõunakaar : Aafrika eestlaste bülletään) oli 1957–1959 Lõuna-Aafrika Vabariigis Johannesburgis (nr 1) ja seejärel Kaplinnas ilmunud väliseesti ajakiri (bülletään). Ajakirja toimetasid K. Kadak, E. Määr, E. Veskimeister ja E. Villberg. Lõunasäde Eestlased Lõuna-Aafrika Vabariigis Lõunakaar (ajakiri) E-kataloogis ESTER (vaadatud 30.03.2017)
Toronto kogudus

Kanadas Torontos on tegutsenud mitmed väliseesti kogudusi: Toronto Eesti Baptisti kogudus Toronto Jakobi kogudus Toronto Kolmainu kogudus Toronto Vana-Andrese kogudus (ka Toronto Esimene Eesti kogudus)
Vancouveri Eesti Selts

Vancouveri Eesti Selts (lühend VES; inglise keeles Vancouver Estonian Society) on Kanadas Vancouveris tegutsev Kanada eestlaste selts. VESi esimees on Thomas Pajur. VESi allorganisatsioonid: Rahvatantsurühm "Kilplased". Vancouveri Eesti Täienduskool VES Raamatukogu online VES Teatriring VES häälekandja "Läänekaare Postipoiss" https://web.archive.org/web/20170331031935/http://www.esto.bc.ca/ (vaadatud 30.03.2017) Seltsi koduleht (oli maas 30.03.2017) Selts Facebookis
Mariann Kallas

Mariann Kallas (sündinud 17. aprillil 1949) on eesti tekstiilikunstnik. Mariann Kallas õppis aastatel 1965–1969 Tallinna Kergetööstuse Tehnikumis kunstnik-koloristiks ning on seejärel lõpetanud Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi 1982. aastal. 1991 Viljandi näitusesaal 1992 Hämeenlinna Kunstigalerii, Soome 1992 Järvenpää Kunstikeskus, Soome 1996 Raekoja Galerii, Tallinn; 1996 Rahvusooperi Estonia talveaed 1999 Kärdla ja Suuremõisa, Hiiumaa 1999 Saku mõisahoone (Harjumaa) 2000 Endla teater, Pärnu 2001 Haapsalu võõrastemaja 2003 Rahvusooperi Estonia talveaed 2009 Viljandi näitusesaal 60-juubelinäitus 2010 Suure-Jaani külalistemaja 2011 Paide Kultuurikeskus 2012 Valga Kultuuri- ja Huvialakeskus 2012 Rahvusooperi Estonia talveaed 2018 Viljandi Linnagalerii 2018 Suure-Jaani Külalistemaja 2019 Vabadusegalerii (Tallinn) 70-juubelinäitus 2020 Hopneri maja (Kanuti -Tallinn ) 1984 II koht Kultuuriministeeriumi ideekonkursil 1986 III koht Kultuuriministeeriumi ideekonkursil 2002 II koht konkursil "Rakvere – 700" Sigrid Huik, Maasike Maasik, Aet Ollisaar, Tiina Puhkan "Eesti tekstiilikunst 1915–2015“ Eesti Tekstiilikunstnike Liit, 2015. ISBN 9789949385751 Suure-Jaani Kohvik Külalistemaja koduleht vaadatud 30.03.2017 Valga linnavalitsuse koduleht vaadatud 30.03.2017 Sirp 14.05.2012 Mariann Kallase koduleht
Eiffeli torn

Eiffeli torn (prantsuse La tour Eiffel) on Pariisi tuntuim ehitis ja populaarseim turismiatraktsioon. Teraskonstruktsiooniga torn on saanud nime kogu projekti juhtinud ettevõtja Gustave Eiffeli järgi, arhitekt oli Stephen Sauvestre. Ehitamist alustati 1887 ja torn valmis 1889. aasta Pariisi maailmanäituseks, et tähistada Prantsuse revolutsiooni 100. aastapäeva. Torn on tänapäeval 330 meetrit kõrge ja kaalub 7300 tonni. Eiffeli torn oli 300 meetri kõrgusena 41 aastat maailma kõrgeim ehitis (1889–1930). Aastal 2022 paigaldati tornile digitaalside antenn, mis tegi torni kõrguseks senise 324 meetri asemel 330 meetrit. Pärast ehitamist peeti torni väga inetuks ja häbiväärseks. Torni omandiõigused pidid vastavalt lepingule minema 20 aasta möödumisel torni rajamisest (1909) Pariisi linnale, kes lubas selle kohe lammutada. Torni ehitamise tingimuseks oligi, et see peab olema kergelt lammutatav. Vahepeal oli aga leiutatud raadio. Prantsuse armee oli selleks ajaks torni tippu paigaldanud saatja ja vastuvõtja, mis oli spionaaži jaoks ülitähtis. Seetõttu oli sõjaväe juhtkond otsustavalt lammutamise vastu. Pärast Esimest maailmasõda, kus torn end spionaaži kohalt õigustas, pole torni lammutamise ideel enam laiemat kõlapinda olnud. 2004. aastal külastas torni üle 6,2 miljoni inimese. 2002. aastal registreeriti 200 miljones külastaja. Detsembris ja jaanuaris on torni alumisel platvormil avatud 220 ruutmeetri suurune liuväli. Seal kasutatav varustus antakse kohapeal, enda oma kaasa võtta ei tohi. Eiffeli torni on keelatud kaasa võtta loomi, välja arvatud pimeda juhtkoerad. Eiffeli tornist on üle maailma tehtud üle 30 duplikaadi või sellest inspireeritud ehitist. Eiffeli torn (1994) Watkini torn Hiiumaa Eiffel "Eiffeli torn tehti kuus meetrit kõrgemaks" ERR, 15. märts 2022 Eiffeli torn maha? Vaba Maa, 14. jaanuar 1936, nr 10, lk 8.  Eiffeli torn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Eiffeli torni koduleht
Viive Ernesaks

Viive Ernesaks (kuni 1961. aastani Säga; 27. märts 1931 – 19. jaanuar 2023 Tartus) oli Eesti pianist, kontsertmeister, muusikapedagoog ja loometeoste muusikakujunduste autor. Ta oli tuntud klaveril improviseerijana raadiosaates "Virgutusvõimlemine". Viive Ernesaks õppis Tartu Muusikakoolis, Tallinna 7. Keskkoolis ja Tallinna Muusikakoolis. Ta töötas Tallinna Koreograafiakoolis (1957–1959), teatris Estonia (1959–1965), Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris muusikaala juhatajana (1965–1977), Draamateatris (1977–1990), Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis jm. Alates 1990. aastast oli ta vabakutseline. Viive Ernesaks on teinud muusikalise kujunduse üle 150 lavastusele. Viive Ernesaks on kirjutanud elulooraamatu "Viiv: meenutusi eluteest, loomingust ja loojatest" (eessõna: Ago-Endrik Kerge, Varrak, Greif, 2006, ISBN 9789985311998). 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk Viive Ernesaks on töötanud koos paljude legendaarsete lavastajate ja näitlejatega. Viive Ernesaksa abikaasa Ants Ernesaks ja Gustav Ernesaks on vanaisade kaudu sugulased. Kaie Ilves. Viive Ernesaks: mälestustest ja unistustest ma elangi. Lääne Elu, 27. märts 2016 (vaadatud 30.03.2017). "Varrak. Viive Ernesaks. Viiv". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. märts 2017. Vaadatud 30. märtsil 2017. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Verni Leivak. Viive Ernesaks: kogu elu on juhus. Postimees, 20.02.2012 (vaadatud 30.03.2017) MUUSIKA.EE Viive Ernesaks (vaadatud 30.03.2017).
Jutuleht

Jutuleht oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1929–1940 Tallinnas. Ajalehte andis 1929 välja J. Paurmann ja 1929–1940 Jaagup Loosalu. Ajalehe vastutav toimetaja oli 1929–1939 Julius Säkk ja seejärel Jaagup Loosalu ja seejärel J. Oja. 1935 ja 1938–1939 ilmus ajalehe lisa Rändur ja 1938 lisa Kodune Elu. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 259-260