laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kalnamuiža

Kalnamuiža on küla (vidējciems) Lätis Smiltene piirkonnas, Smiltene valla halduskeskus. Kalnamuiža asub Abulsi jõe kaldal piirkonna keskusest Smiltenest 1,6 kilomeetrit põhja pool ja Riiast 133 kilomeetri kaugusel. Asula on merepinnast 115 meetri kõrgusel. Lisaks vallavalitsusele on külas veel Smiltene tehnikum. Küla idapiiril Teperise järve kaldal asub spordikompleks, kuhu kuuluvad staadion ja kardirada. Küla kohale rajati aastal 1370 Smiltene piiskopilinnus. Aastal 1530 kinkis peapiiskop Schöning linnuse oma koadjuutorile, Brandenburgi markkrahv Wilhelmile Hohenzollernite suguvõsast. Linnus hävis Põhjasõjas, seejärel rajati sinna Smiltene mõis. XIX sajandil ehitati linnuse kaitsemüüri sisse mõisale kuuluvad elu- ja majandushooned. Aastal 1893 sai mõisa omanikuks Paul von Lieven, kes lasi mõisa ja Smiltene linna tarvis ehitada haigla, rajas mõisa juurde Baltimaade esimese hüdroelektrijaama, Ainaži-Valmiera-Smiltene kitsarööpmelise raudtee ja saekaatri. Aastal 1922 rajati Smiltene mõisa juurde piimanduskool, millest hiljem kasvas välja sovhoostehnikum ja Kalnamuižast kujunes selle keskasula. Külas kasvab looduskaitsealune Kalnamuiža mänd. Aastal 2016 oli külas 231 elanikku, aastal 2019 aga 224 elanikku. Läti Ruumiandmete Agentuur "Smiltenes novads". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. august 2011. Vaadatud 7. mail 2017. Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0. Vietvārdu datubāze, vaadatud 4.06 2019
Zelmeņi

Zelmeņi (vanasti ka Bites muiža) on küla (vidējciems) Lätis Dobele piirkonnas, Tērvete valla ja endise Tērvete piirkonna keskus. Küla asub merepinnast 49 meetri kõrgusel Tērvete jõe ääres. Zelmeņis asuvad raamatukogu ja Tērvete kultuurimaja. Lisaks asus seal Tērvete piirkonna administratsioon. Aastal 2015 oli külas 338 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 304.
Ausmas

Ausmas on mitte ühtegi külla kuuluv talu Lätis Cēsise piirkonnas Drabeši vallas. Talu rajati 1873. aastal, toona asus seal Drabeši valla valitsus. Ajalooline paik võeti taas kasutusele Amata piirkonna loomisega, kui sinna asus piirkonna administratsioon. Sealt hakati haldama ka Drabeši valda, ja seda funktsiooni täidab Ausmas ka pärast Amata piirkonna kaotamist. Peahoones töötas 15-liikmeline piirkonna volikogu. "Amatas novads". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. veebruar 2018. Vaadatud 29. jaanuaril 2018.
Babīte

Babīte on küla (lielciems) Lätis, Mārupe piirkonnas ja Babīte vallas. Küla asub merepinnast 7 meetri kõrgusel. Babīte tekkis Pūpe kõrtsi juurde. Ka Kreemikoogikõrtsiks (Schmantkuchenkrug) kutsutud kõrtsi juurde rajati aastal 1877 Riia-Tukumsi raudtee, mille juurde tekkis Pūpe peatus. Peatuse juurde tekkis Babīte suvilapiirkond. Raudteejaama hoone on aastast 1926, seda renoveeriti aastal 1950. Tänapäeval kannab ka jaam Babīte nime. Aastatel 2009–2021 jäi asula Babīte piirkonda. Babītes asub lisaks raudteejaamale ka algkool. Babīte jaamahoone
Piņķi

Piņķi on küla (lielciems) Lätis, Mārupe piirkonnas ja Babīte vallas; Piņķis asub ka valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 8 meetri kõrgusel. Piņķit mainitakse esimest korda aastal 1255, aastast 1266 kuulus Riia linnasarasesse. Bermondtiaadi ajal toimus küla juures lahing. Aastatel 2009–2021 jäi asula Babīte piirkonda, olles selle halduskeskuseks. Külas on keskkool, muusikakool, seal asub luteri kirik. Aastal 2006 oli seal 3033 elanikku. Vietvārdu datubāze
Jonathan Hill

Jonathan Hopkin Hill (Hill of Oarefordi parun) (sündinud 24. juulil 1960 Londonis) on Briti Konservatiivide poliitik. Aastatel 2010–2014 oli ta minister David Cameroni valitsuses, aastatel 2014–2016 oli ta Euroopa Komisjoni volinik Junckeri komisjonis. Ta oli viimane Ühendkuningriigist valitud komisjoni volinik enne Ühendkuningriigi lahkumist Euroopa Liidust. Briti impeeriumi ordu komandör (1995). Parun (2010) www.parliament.uk "www.reuters.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. oktoober 2014. Vaadatud 6. oktoobril 2014. www.elections2014.eu Debrett's People of Today www.bbc.co.uk Pressiteates parun Hill
Juudakristlus

Juudakristlus (ka juudikristlus) oli Jeruusalemmas 30. aastatel m.a.j tekkinud algkristluse rühmitus. Juudakristlased olid juuda suguharu inimesed, kes hakkasid arvama, et oodatud messias on juba saabunud. Juudakristlased oli Jeruusalemma algkogudusest alguse saanud ristiusu suund, kes pidasid kinni pärimuslikest tavadest (söögieeskirjad ja puhtusnõuded). Jeruusalemmas tegutsesid nad kuni linna hävinguni aastal 70 m.a.j. Juudakristlus levis seejärel Jordani-tagusel alal, Galilea maakonda, Süüriasse ja mujale (nad olid juba Roomas 60. aastatel). Püsis seal 7. sajandini. Üheks selliseks piirkonnaks, kus tekkis juudakristlik kogukond, oli Adiabene ja eriti selle pealinn Arbela. Adiabene oli pooliseseisev, Iraaniga tihedalt seotud kuningriik. Riigis oli üsna suur ja mõjukas juudi kogukond. Ajaarvamise 40. aasta paiku pöördus riigi kuningakoda judaismi. Oletatavasti jõudis juudakristlus siia juba esimese aastasaja lõpul. Juudakristluse erakonnad: Natsareenid Ebionid (u 66/67 või 70. aastad; Ida-Jordan; Süüria) Elkesaid (u 100 m.a.j; Süüria) Mandad (pärast 100 m.a.j; Süüria, Iraak) Juudakristlus jäi alla nii Pauluse-Markioni kreekakeelsele kristlusele (= hellenistlikule kristusele) kui ka sünagoogi judaismile. Areng kahes eri suunas on algkristluse esimene usulahknemine. Juudakristlased eitasid areneva ristiusu ja hellenismi ühendust (sünteesi), mis iseloomustas hellenistliku kristlust. Juudakristlased, eelkõige natsareenid, pidasid Jeesust Maarja ja Joosepi loomulikuks pojaks, kes sai ristimisega Jordanis prohvetiks ning tulevaseks messiaks. Juudakristlaste esindajatena mainitakse "Apostlite raamatus" Peetrust (Siimon) ja Jaakobit. Nad järgisid Moosese seadusi. Vt ka Jaakobuse kiri.
Surnud 9. septembril

Siin loetletakse 9. septembril surnud tuntud isikuid. 1809 – August Ludwig von Schlözer, saksa ajaloolane ja publitsist 1866 – Gottfried Wilhelm Osann, saksa keemik 1869 – Otto Jahn, saksa klassikaline filoloog, arheoloog, epigraafik ja muusikaajaloolane 1891 – Jules Grévy, prantsuse poliitik, Prantsusmaa president 1879–1887 1898 – Stéphane Mallarmé, prantsuse luuletaja 1901 – Henri de Toulouse-Lautrec, prantsuse kunstnik 1921 – Virginia Rappe, USA filminäitleja 1926 – Anton Jörgen Andersen, norra helilooja 1940 – Raymond Bööcke, eesti tšellist ja pedagoog 1940 – Aleksander Kapp, eesti vaimulik 1942 – Martin Prikask, eesti usutegelane, Eesti Metodisti Kiriku üks loojaid 1946 – Evald Karotoom, Eesti sõjaväelane 1947 – Oskar Tolmoff, Eesti politseinik ja advokaat 1956 – August Mätlik, eesti aiandus- ja mesindustegelane 1956 – Aadu Adari, eesti ajakirjanik 1960 – Jussi Björling, rootsi laulja 1960 – Helmuth Freymuth, eesti füüsik 1962 – Paavo Aaltonen, soome sportlane 1964 – Sakari Tuomioja, Soome poliitik 1972 – Martti Merenmaa, soome kirjanik 1973 – Nikolai King, eesti piimandusteadlane 1975 – Johannes Brenner, eesti jalgpallur 1975 – Karl Eerme, eesti ajakirjanik ja luuletaja 1976 – Mao Zedong, Hiina Kommunistliku Partei juht 1978 – Peeter Malvet, eesti õigusteadlane 1981 – Jacques Lacan, prantsuse psühhoanalüütik, psühhiaater ja arst 1984 – Yılmaz Güney, kurdi rahvusest Türgi filmirežissöör, stsenarist, kirjanik ja näitleja 1990 – Nicola Abbagnano, itaalia eksistentsialistlik filosoof 1990 – Aleksandr Men, Vene Õigeusu Kiriku vaimulik ja teoloog 1995 – Sauli Lehtonen, soome laulja 1996 – Bill Monroe, USA bluegrass'i laulja, laulukirjutaja ja muusik 1997 – Burgess Meredith, ameerika näitleja 1998 – Viktor Mutt, eesti biokeemik 1998 – Eik Järvi, eesti veiniasjatundja ja -koolitaja 2003 – Edward Teller, USA füüsik, Ameerika vesinikupommi isa 2005 – Harald Leppikson, eesti fotograaf 2005 – Prokop Murra, Albaania kommunistlik riigitegelane 2006 – Lucjan Kydryński, poola ajakirjanik ja telesaatejuht 2006 – Richard Dyer, Uus-Meremaa laulja ja näitleja 2006 – Gérard Brach, prantsuse stsenarist ja filmirežissöör 2008 – Maria Edenhofer, rootsi ooperilaulja 2008 – Nouhak Phoumsavanh, Laose poliitik 2008 – Ruth Paimre, eesti neuroloog ja neurokirurg 2008 – Warith Deen Mohammed, USA moslemite usujuht 2009 – Aage Bohr, taani füüsik 2010 – Bent Larsen, taani maletaja 2010 – Rauno Mäkinen, soome Kreeka-Rooma maadleja 2012 – Siiri Lauk, eesti raamatukogutöötaja ja terminoloog 2013 – Arūnas Žebriūnas, leedu filmilavastaja ja -stsenarist 2013 – Alberto Bevilacqua, itaalia kirjanik ja filmilavastaja 2013 – Susan FitzGerald, iiri filminäitleja 2014 – Montserrat Abelló i Soler, katalaani luuletaja ja tõlkija 2014 – Tõnu Karma, eesti keele- ja raamatuteadlane 2014 – Ingrid Polding, eesti tekstiilikunstnik 2016 – Marion Piisang, eesti spordipedagoog ja kergejõustiklane 2016 – Roman Rugin, handi kirjanik 2017 – Frank Aarebrot, norra politoloog 2018 – Frank Andersson, rootsi maadleja 2018 – Vello Linnamägi, eesti looduskaitsja ja riigiametnik 2024 – Caterina Valente, itaalia-prantsuse laulja, kitarrist, tantsija ja näitleja
Burtnieki

Burtnieki on küla (vidējciems) Lätis Valmiera piirkonnas, Burtnieki valla halduskeskus. Asub Burtnieki järve lõunakaldal, merepinnast 47 meetri kõrgusel. Burtniekis on keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Seal on Burtnieki bussipeatus. Külas kasvavad Burtnieki paberikask (ümbermõõt 2,96 ja kõrgus 20,7 meetrit), Burtnieki paju (ümbermõõt 4,1 ning kõrgus 24,6 meetrit), pähklipuu ümbermõõduga 2,9 meetrit, pensilvaania saar ümbermõõduga 2,08 meetrit, mänd ümbermõõduga 3,89 meetrit, Dārznieka maja tamm ümbermõõduga 4,2 meetrit, Pikk vaher kõrgusega 29 meetrit ja Burtnieki vaher (ümbermõõt 3,69 ning kõrgus 21,1 meetrit) on looduskaitse all. Burtnieki piirkond oli XIII sajandil osa Tālavast, mida valitses Rameke. Aastal 1284 ehitas Mõõgavendade ordu sinna kivilinnuse, millest kasvas hiljem välja Astijärve mõis. Asulas oli Astijärve mõisa (Burtneek) süda. Aastail 2009-2021 kuulus küla Burtnieki piirkonda, olles selle halduskeskuseks. Asti ordulinnuse varemed ja Astijärve mõisa hoonetekompleks (sealjuures park, piirdemüür, väravad, tall, aidad ja sild) on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Aastal 2015 oli külas 451 elanikku. Aastal 2021 oli elanikke 418. Asula silt Koolimaja Lauluväljak Park Tuulik Asti ordulinnuse müürid Mõisa abihoone Vietvārdu datubāze https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Autotransporta direcija Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. mai 2021. Vaadatud 7. mail 2021.
Daniel Dumonstier

Daniel Dumonstier (14. mai 1574 Pariis – 22. juuni 1646 Pariis) oli prantsuse kunstnik. Ta joonistas paljude 17. sajandi Prantsusmaa oluliste inimeste portreed. 2006. aastal toimus Chantillys tema säilinud teoste näitus. Neist enamikku hoitakse Chantillys Musée Condé‎s. Daniel Lecœur, Daniel Dumonstier (1574–1646), Arthena, 2006
Nõukogude Eesti preemia

Nõukogude Eesti preemia oli Eesti NSV autasu, mis asutati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 6. novembri 1946 seadlusega. Nõukogude Eesti preemiaid anti välja aastatel 1947–1950, 1959, 1965, 1967, 1970, 1972, 1975, 1977 ja 1980. Kokku on preemia saanud 279 kollektiivi ja üle 1300 üksikisiku. 1982. aastal loodi Nõukogude Eesti preemiate asemele Eesti NSV riiklik preemia. Eesti NSV riiklik preemia
Jerome K. Jerome

Jerome Klapka Jerome (2. mai 1859 Walsall, Staffordshire'i krahvkond – 14. juuni 1927 Northampton, Northamptonshire'i krahvkond) oli inglise kirjanik, humorist ja näitekirjanik. Tänapäeval tuntakse teda eelkõige raamatu "Kolm meest paadis" (1889) autorina. Ta sündis Caldmore'is Walsalli lähedal, toonase haldusjaotuse järgi Staffordshire'i krahvkonnas (praegu asub piirkond West Midlandsi linnkrahvkonnas) Jerome Clapp Jerome'i ja Marguerite Jonesi peres neljanda lapsena. Ta unistas saada poliitikuks või kirjanikuks, kuid vanemate surma tõttu (isa suri, kui ta oli 13-aastane, ja ema, kui ta oli 15-aastane) pidi ta tööle asuma. Ta asus tööle Londoni ja Loode Raudteekompaniisse (inglise keeles London and North Western Railway), kus ta töötas neli aastat, korjates raudteele kukkunud söetükikesi.
Rahvusvaheline Lenini rahupreemia

Rahvusvaheline Lenini rahupreemia (ametliku nimetusega rahvusvaheline Lenini preemia "Rahu kindlustamise eest rahvaste vahel") oli NSV Liidu autasu, mida anti statuudi järgi ühiskonna- ja riigitegelastele väljapaistvate teenete eest rahuvõitluses ja rahvastevahelise sõpruse tugevdamises. Aastatel 1949–1955 kandis autasu nimetust Rahvusvaheline Stalini rahupreemia. Autasu loodi 1956. aastal Rahvusvahelise Stalini rahupreemia ümbernimetemise teel. Seda anti välja kuni 1990. aastani. Lenini preemia
Stalini rahupreemia

Rahvusvaheline Stalini rahupreemia (vene keeles Международная Сталинская премия «За укрепление мира между народами») oli aastail 1949–1956 eksisteerinud Nõukogude Liidu autasu (100.000 rubla ja medal). 1956 nimetati ümber rahvusvaheliseks Lenini rahupreemiaks. Komitee esimees oli Dmitri Skobeltsõn. Preemia anti järgmistele isikutele: 1951: Frédéric Joliot-Curie, Soong Ching-ling, Hewlett Johnson, Eugénie Cotton, Arthur Moulton, Pak Chong-ae, Heriberto Jara Corona (1950. aasta eest); Guo Moruo, Ann Seghers, Jorge Amado, Ikuo Oyama, Monica Felton, Pietro Nenni (1951. aasta eest) 1952: Saifuddin Kitchlew, Paul Robeson, Yves Farge, James Endicott, Ilja Ehrenburg, Johannes R. Becher, Elisa Branco 1953: Leon Kruczkowski, Pablo Neruda, Andrea Gaggero, Nina Popova, Pierre Cot, Howard Fast, Isabelle Blume, John Desmond Bernal, Andrea Andreen, Sahib Singh Sokhey 1954: Bertolt Brecht, Nicolás Guillén, Thakin Kodaw Hmaing, Alain Le Léap, Baldomero Sanín Cano, Prijono, André Bonnard, Felix Iversen, Denis Pritt 1955: Lázaro Cárdenas, Mohamed al-Achmar, Joseph Wirth, Tôn Đức Thắng, Akiko Seki, Ragnar Forbech
Rahu kindlustamise eest rahvaste vahel

"Rahu kindlustamise eest rahvaste vahel" oli: rahvusvaheline Stalini rahupreemia rahvusvaheline Lenini rahupreemia
Lenini preemia

Lenini preemia (1925–1956 V. I. Lenini nimeline preemia) oli NSV Liidu riiklik autasu, mida anti üksikisikutele silmapaistvate saavutuste eest teaduse, tehnika, arhitektuuri, kirjanduse või kunsti vallas. Autasu asutati NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu otsusega 23. aprillil 1925. Aastatel 1935–1956 autasu väljaandmine katkes, 1941–1954 asendas seda Stalini preemia. 15. augustil 1956 Lenini preemia väljaandmine taastati. Seda anti välja kuni 1990. aastani. Eestlastest on Lenini preemia pälvinud Juhan Smuul (1961), Paul Veigel (1961), Johannes Hint (1962), Viktor Rüütel (1962) ja Gustav Ernesaks (1970). Samuti kosmosetehnika konstruktor Arvid Pallo (1966). Stalini preemia NSV Liidu riiklik preemia Rahvusvaheline Lenini rahupreemia Lenini orden
Krasnoarmiiske

Krasnoarmiiske on mitme küla nimi: Krasnoarmiiske, Ukrainas Donetski oblastis Slovjanski rajoonis asuva Novoselivka küla endine nimi Krasnoarmiiske, Ukrainas Donetski oblastis Novoazovski rajoonis asuva Hreštšatõtske küla endine nimi
Tallinna värav

Tallinna värav oli Pärnu muldkindlustusvööndis ehitatud vallivärav, aadressil Vana-Tallinna tn 1, Pärnus. Värava juurest viis sild üle vallikraavi Tallinna poole suunduvale Riia–Pärnu-Tallinna postimaanteele. Kuni 1710. aastani nimetati väravat Kuninga ehk Carl Gustafi väravaks. 1670. aastal hakkasid Rootsi võimud Pärnu ümber rajama kindlustusvööndit, milles oli kolm linnaväravat: Riia värav, Tallinna värav ja Pärnu jõe äärde viivnud Vee värav. Värav valmis 1669. aastal. Värava jooniste autor oli Rootsi fortifikatsiooniohvitser ja insener Paul von Essen, Rootsi sõjaväe kindralkortermeistri ja hilisema Liivimaa kindralkuberneri Erik Dahlbergi kaastööline. Väravahoone on ehitatud maakividest ja tellistest, fassaadide välisvooder poorsest Riia dolomiidist. Sirget väravatunnelit katab keskelt 4,95 m lai ja 6,85 m kõrge silindervõlv. Väravatunnel on mõlemast otsast suletav tugevate tiibustega. Väravahoone keskel oli algselt langevõre. Tallinna väravaga sarnased Kuningavärav ja mitu bastioni rajati Rootsi ajal ka Narva ja Riiga. Tallinna värav asus Mercuriuse ja Luna (eesti keelde tõlgituna Merkuuri ja Kuu) bastioni vahelises kurtiinis. Tallinna värava ees oli Õhtutähe raveliin (Abendstern), Riia värava ees Hommikutähe raveliin (Morgenstern). 17. sajandi keskel kavandasid Rootsi võimud moderniseerida kogu Pärnu linna kindlustused bastionaalsüsteemis, millega linn laienes lõuna suunas lausa kolmekordselt. Uueks linnakeskuseks sai ruudukujuline Uus Turg (praegune Lastepark), uuteks ida-läänesuunalisteks peatänavateks Rüütli ja Kuninga tänavad. Viimane ühendas nn Kuningaväravad uues bastionaalsüsteemis, millest lähtusid magistraalid Riiga ja Tallinna. Ümber linna planeeritud bastionid kandsid taevakehade nimesid: Venus, Saturnus, Mars, Luna, Jupiter, Mercurius ja Sol. Muldkindlustusi ümbritses lai ja sügav vallikraav. 19. sajandi 60. aastatel Pärnu kindluse lammutamise käigus purustati Pärnu vallikraav ja Pärnu linna ümbritsenud bastionid. Säilitati vaadeldavana vaid Tallinna värav ning vallid ja vallikraav selle juurest kuni Venuse bastionini jõe ääres – praegune vallikraav. Tallinna muldkindlustusvöönd Tartu muldkindlustusvöönd Pärnu muldkindlustusvöönd Hans Lepp, Rootsi mälestised Eestis Tallinna värav kultuurimälestiste riiklikus registris Jaak Juskega kadunud Eestit avastamast: Eesti ainsa säilinud barokse vallivärava lugu, forte.delfi.ee, 13.08.2016 Tallinna väravad, Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis DIGAR Tallinna värav, Google kaart
Hreštšatõtske

Hreštšatõtske (1937-2016 - Krasnoarmiiske) on küla Ukrainas Donetski oblastis Novoazovski rajoonis, 20,7 km kaugusel Novoazovski keskusest loodes, 108 km kaugusel Donetskist lõunas. 1815. aastal asutatud Krasnoarmiiske kandis 1937. aastani nime Hreštšatõtske (`Хрещатицьке´). 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 1235 inimest. Krasnoarmiiske kõrgus merepinnast on 74 meetrit. Asulat läbib Mariupoli-Boikivske maantee. Donbassi sõja ajal, 2014. aasta septembris, läks asula valitsusvastaste jõudude kontrolli alla. "Часть территории Донбасса перешла под контроль противника: карта". Liga Novosti. 11. september 2014. Vaadatud 12. september 2014.
Hollandi krahv

Hollandi krahvid valitsesid 10. ja 16. sajandini Hollandi krahvkonda Madalmaades. Esimene Hollandi krahv Dirk I oli Friisimaa krahvi Gerolfi poeg või kasupoeg. Ta sai aastal 922 Karl Paksult maad Egmondi ümbruses Bladellas (tänapäeva Bladel Eindhoveni lähedal Hollandis). Seda nähakse Hollandi krahvkonna algusena. Kuid kuni umbes aastani 1100 olid krahvkonna tavalisteks nimedeks Lääne-Friisimaa, Friisimaa või Kennemerland; vaatamata sellele nimetatakse krahve alates Hollandi krahv Dirk I-st. NB! Mõne esimese krahvi kronoloogia pole selge. Gerolf (880–896) Dirk I (896–931) Dirk II (939–988) Arnulf (988–993) Dirk III (993–1039) Dirk IV (1039–1049) Floris I (1049–1061) Gertrud Saksimaalt (regent) Robrecht (regent) Godfried (regent) Dirk V (1061–1091) Floris II (1091–1121) Dirk VI (1121–1157) Floris III (1157–1190) Dirk VII (1190–1203) Ada (1203–1207) Lodewijk I (1203–1207) Willem I (1203–1222) Floris IV (1222–1234) Willem II (1234–1256) Floris de Voogd (1256–1258, regent) Floris V (1256–1296) Jan III van Renesse (1296, regent) Wolfert I van Borselen (1296–1299, regent) Jan II van Avesnes (1299 as regent) Jan I (1296–1299) Kui Jan I lastetuna suri, päris krahvkonna Jan II van Avesnes, Hainaut' krahv. Jan II (1299–1304) Willem III (1304–1337) Willem IV (1337–1345) Margaretha I (1345–1354) Margaretha valitsemise ajal omas tema poeg Willem V tegelikku võimu krahvkonnas. Ta sai ise valitsejaks Konksude ja tursa sõdade tulemusena. Ta oli ka Baieri-Straubingi hertsog Wilhelm I. Lodewijk (1345–1347) Willem V (1354–1388) Albrecht I (1388–1404) Willem VI (1404–1417) Jacoba (1417–1432) Jan III (1417–1425) Jan IV (1418–1427) Humfred (1422–1425) Frank van Borssele (1432) Jan III ja Jacoba vahel oli pärilussõda. Selle sõja võitis aastal 1432 Burgundia Philippe, kes oli vahepeal pärinud Jani nõuded krahvkonnale. Philippe oli Willem VI vennapoeg, kes oli abiellunud Burgundia Philippe Südi tütrega. Aastal 1432 sundis ta Jacoba loobuma enda kasuks Hainaut'st ja Hollandist. Philippe Hea (1432–1467) Charles Südi (1467–1477) Marie Rikas (1477–1482) Maximilian (1482–1494, regent) Philipp Ilus (1494–1506) Charles II (1515–1555) Filips III (1555–1581, 1581–1598 titulaarne) Burgundia ja Habsburgide 'võõrvõimu ajal' valitses krahvkonda asehaldur krahvi nimel. Aastal 1581 kuulutasid Ühendatud Provintside Generaalstaadid end Hispaania Felipe II võimust sõltumatuks. Kuni Münsteri rahuni aastal 1648 kasutasid Hispaania kuningad Hollandi krahvi tiitlit, kuid nad olid kaotanud tegeliku võimu krahvkonna üle Hollandi Staatidele. Filips IV (1598–1621, titulaarne) Filips V (1621–1648, titulaarne, tiitel kaotati aastal 1648) Krahvkond jäi Hollandi Vabariigi koostisosana alles aastani 1795. Krahve siiski enam ei olnud, kuna Hollandi ja Lääne-Friisimaa Staadid olid krahvkonna suveräänid (kuigi krahviametit pakuti aastal 1584 Oranje Willemile veidi enne tema surma). Asehaldurid, kes olid Staatide teenistuses, olid sel ajal de facto täidesaatev võim.
Boikivske

Boikivske on alev Ukrainas Donetski oblastis, 66,2 km kaugusel Donetskist lõunakagus. Telmanove kõrgus merepinnast on 103 meetrit. Telmanove asutati 1897. aastal, kandis kuni 1935 aastani nime Ostheim ja seejärel kuni 2016. aastani saksa kommunisti Ernst Thälmanni järgi nime Telmanove. Linn on rajoonikeskus alates 1971. aastast. 2013. aasta 1. jaanuaril elas asulas 4819 inimest. Kuni II maailmasõjani koosnes asula elanikkond peamiselt sakslastest. Donbassi sõja ajal, 2014. aasta septembri alul, võtsid tundmatud automaatidega relvastatud isikud asula haldushoone ja miilitsahoone oma kontrolli alla. Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu poolt 11. septembril avaldatud teate kohaselt kaotasid valitsusväed kontrolli mitmete alade üle, sealhulgas ka Komsomolske ja Telmanove asula üle ning kogu Donetski oblasti ja Venemaa vahelise piirilõigu üle. http://www.ukrstat.gov.ua/druk/publicat/kat_u/2015/zb/06/zb_nas_14.zip Бойовики захопили будівлі РДА та райвідділку міліції в Тельмановому "Україна втратила контроль над східною ділянкою державного кордону". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. september 2014. Vaadatud 13. septembril 2014. 14. oktoober 2014. Ukrajinska Pravda. "Днепр-1" ликвиировал "Чечена" и российского генерала (vene keeles) 14. oktoober 2014. Liga Novosti. Военные РФ ищут свою диверсионную группу в районе Тельманово (vene keeles)