laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Katk Põhjasõja ajal

Põhjasõja ajal kannatas enamik Baltimaade ja Kesk-Euroopa idaosa linnade ja alade elanikke katkupuhangu all. Katku kõrghetk oli 1708–1712. See epideemia oli arvatavasti osa Kesk-Aasiast Vahemere piirkonda levinud pandeemiast. Üsna suure tõenäosusega levis katk Konstantinoopolist Poola lõunaosas asuvasse linna Pińczów, kus katk tuvastati esmakordselt Rootsi sõjaväehaiglas 1702. aastal. Katk hakkas sellest ajast alates levima mööda kaubandus-, reisi- ja sõjaväeteid kuni jõudis 1709. aastal Preisimaa Balti rannikuni. 1711. aastaks oli kogu Läänemere ümbruse elanikud katku haigestunud. Hamburgi jõudis katk 1712. aastal.  Katk sai alguse 1703. aastal Ungarist, 1705. aastaks oli katk levinud Poolasse, 1706. aastal Preisimaale, aastail 1708–1710 Leedusse. Eesti- ja Liivimaal puhkes katk esmalt 1708. aastal Saaremaal ning 1709. aastal Riias, mida samal ajal piirasid venelased. Katku levitajataks olid eelkõige rotid ja sõjamehed. Katku tagajärjed olid seda karmimad, et 1708. aastal tekkis Põhja-Eestis ikaldus ja 1709. aastal laienes see kogu Eestile. Näljahädas hukkus 40 000 inimest. Halva toitumuse tõttu oli ka Eesti elanike üldine tervislik seisukord halvem ja vastupanuvõime haigustele nõrgem, samuti oli ka majanduslik olukord kehv. Katkuaastad langesid kokku ka Põhjasõja lahingutegevusega Eestis (1710-14). Katku viimased nähud olid 1713. aastal ja see nõudis rohkem elusid kui sõjategevus. 1712. aasta Eestis tehtud revisjon näitas, et katku suri Läänemaal 82,8%, Harjumaal 80,3%, Järvamaal 70,5%, Virumaal 70,4%, Hiiumaal 53,2% ja Vormsil 24,6% elanikkonnast. Kokku põhjustas katk kuni 200 000 inimese surma. Eesti rahvastik vähenes selle järel umbes 150 000 inimesele (umbes sama palju kui 1200. aasta paiku). See oli rahvastikukatastroof, kuigi puudutas eelkõige Lääne- ja Põhja-Eestit, kus oli lausa inimtühje piirkondi. Aastad 1710–1712 jäid siiski viimaseks suuremaks katkuepideemia levikuperioodiks[viide?]. Põhjasõda Eesti alal
Olaf Esna

Olaf Esna (sündinud 5. veebruaril 1934) on Eesti teatrijuht, bibliofiil. Ta lõpetas 1953 Pärnu 1. Keskkooli ja 1966 raamatukoguhoidja-bibliograafina Tartu Riikliku Ülikooli. Esna on töötanud Eesti NSV Raamatuühingu Pärnu linnaorganisatsiooni osakonna vastutava sekretärina. Aastatel 1981–1995 oli ta Endla teatri direktor. Esna on tuntud ka bibliofiilina, ekslibristina, bukinistina ja numismaatikuna ning ta on uurinud Pärnu ajalugu. Tema eluloo põhjal linastus 2014. aastal Mati Põldre dokumentaalfilm "Koguja". 2004 Pärnu vapimärk (pikaajalise ja silmapaistva kultuuritegevuse eest Pärnu linnas) 2011 Valgetähe V klassi teenetemärk 2014 Pärnumaa vapimärk (bibliofiil, ekslibrist, anktikvaar) 2024 Pärnu aukodanik (kauaaegse Pärnu linna kultuurielus tegutsemise ja pühendunult ajaloo kogumise ja talletamise eest). "Postipapa Jannsenile järgnenud ametipärijad", Pärnu Postimees, 10. aprill 2007 [ajalehe toimetajatest] "Veel kord Audru lahingust ajaloolise selguse mõttes", Pärnu Postimees, 16. aprill 2009 Pärnu kaheksas aukodanik Olaf Esna: Ega ma pole aurahade pärast oma elus midagi teinud, Pärnu Postimees, 18. jaanuar 2024 president.ee, 2. veebruar 2011
Eestlased Austraalias

Austraalia eestlased on Austraaliasse väljarännanud eestlased ja nende järeltulijad. 2011. aasta rahvaloenduse järgi elas Austraalias 8551 eestlaste järeltulijat ja 1928 Eestis sündinud isikut. 2006. aasta rahvaloendusega võrreldes on eestlaste osakaal Austraalias langenud 0,4%. Suurim, 731 inimesest koosnev Eestis sündinute kogukond asub Uus-Lõuna-Walesis. Australian Government - Department of Immigration and Border Protection.
Sangiovese

"Sangiovese" [sandžov'ese] on üks kahest Itaalia väärikast punasest viinamarjasordist (teine on "Nebbiolo"). "Sangioveset" kasvatatakse peamiselt Toscana maakonnas, eriti Chiantis, kuigi viimasel ajal[millal?] on see laialt levinud ka Austraalias.[viide?] 1997. aastal kasvatati seda Itaalias 88 000 hektaril.[viide?] Pikki aastaid olid Sangiovese veinid üpris ebamäärase kvaliteediga, mistõttu hakati Toscanas vahelduseks tootma teistel marjadel, näiteks "Merlot'l" ja "Cabernet Sauvignonil" põhinevaid super-Toscana veine (super Tuscany). Alates 1980ndatest on Sangiovese veinid teinud siiski suure kvalitatiivse hüppe ja on nüüdseks laialt hinnatud. Veinid on üldiselt parkainerikkad ja täidlased, kuid see sõltub suuresti tootjast. Sangiovese nimi tuleb hilisladina keelest ja tähendab Jupiteri verd (ladina sanguis Iovis).
Leonhard Virkhaus

Leonhard (Leo) Virkhaus (november 1910 Väägvere, Tartumaa – 2. veebruar 1984 Bryan, Texas) oli eesti helilooja, koorijuht ja organist USAs. Lapsena muusikahuvi ilmutanud Leonhard Virkhaus lõpetas pärast alghariduse saamist 1931. aastal Tartu Õpetajate Seminari. Ta õppis nii Tartu kui ka Tallinna muusikakoolis ning sai 1939. aastal diplomeeritud helikunstnikuks kolmel erialal: muusikateooria, kompositsiooni ja oreli alal. Lisaks sai ta laulu- ja muusikaõpetaja kutsetunnistuse. Leonhard Virkhaus alustas tööd organistina mitmes Tartu kirikus, oli dirigent teatris Vanemuine, õpetaja Tartu koolides, Tartu Omakaitse orkestri juht ning komponeeris ligi 20 instrumentaalpala ja laule. 1944. aastal põgenes Leo Virkhaus koos perekonnaga Saksamaale, kus nad sõja lõpul viibisid Hiddeseni pagulaslaagris. Seal asutas ta sügisel 1945 segakoori, orkestri Estonian Boys ja lasteorkestri ning oli mõnd aega Hiddeseni laagri muusikaline juht. 1949. aastal rändas perekond Virkhaus välja Bostonisse Ameerika Ühendriikides. Leo Virkhaus töötas aastail 1950–1969 orelifirmas Aeolian Skinner ning kuni 1976. aastani organisti ja koorijuhina Cambridge'is. Selle kõrval juhtis ta eesti segakoore Bostonis ja Connecticutis ning jätkas heliloominguga. Ta oli ka Põhja-Ameerika IV Eesti Päevadel 1968. aastal üks üldjuhte. Leo Virkhaus suri 2. veebruaril 1984 Bryanis (asub Brazose maakonnas) Texases ja ta on maetud Kensico kalmistule. 1945 kantaat "Palve" kantaat "Vägev on Looja" kantaat "Kolgata" kantaat "Minu kodu" kantaat "Psalm 108" kantaat "Laulud Jumalale" 1971 Eesti Helikunsti Keskuse laureaat-helilooja Leo Virkhaus oli David Otto Wirkhausi pojapoeg. Tema abikaasa oli Ida ning neil oli poeg Rein ja tütar Tiiu (nüüd Virkhaus-Laane). Raul Pettai. Mälestused ühest teenelisest inimesest. Leonhard Virkhaus 1910–1984. Eesti Päevaleht (Rootsi), 13. jaanuar 2016 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=1939
Anneli Ammas

Anneli Ammas (neiupõlvenimi Anneli Külaots; 29. märts 1962 – 27. august 2019) oli eesti ajakirjanik. Ta lõpetas 1980. aastal Johannes Käisi nimelise Põlva Keskkooli ja 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal. Töötas Haapsalu rajooni ajalehes Töörahva Lipp (1988. aastast Läänlane). 1989. aastal asutas koos abikaasa Andres Ammase ja Arne Veskega ajalehe Lääne Elu. Ta on olnud Eesti Päevalehe ajakirjanik ja ajalehe Postimees uuriva toimetuse reporter. Mait Agu: AQ / [Anneli Ammas, toimetaja Marii Karell, kujundaja Siim Saidla]. Tallinn: Fookus Meedia 2010 Kalle Klandorf: jälitaja ja jälitatav / [Anneli Ammas, Kalle Klandorf; toimetaja Marii Karell; kujundaja Siim Saidla; esikaane foto: Terje Ugandi]. Tallinn: Fookus Meedia 2010 Kaie Kõrb: unistuste nimel / kirja pannud Anneli Ammas [toimetaja Marii Karell, kujundaja Siim Saidla, esikaane foto: Terje Ugandi]. Tallinn: Fookus Meedia 2011 2001 – Bonnieri preemia 2006 – Haapsalu Püha Johannese koguduse teenetemärk 2017 – Valgetähe V klassi teenetemärk 2020. aastal asutati Anneli Ammase nimeline hea ajakirjanduse preemia. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. august 2019. Vaadatud 27. augustil 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Tartu Ülikooli lõpetajate tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuli 2016. Vaadatud 17. veebruaril 2016. Postimees. Töötajad Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Anneli Ammas Eesti artiklite andmebaasis ISE
Jüri Selirand

Jüri Selirand (kuni 1938 Jüri Seiler; 21. juulil 1928 – 11. september 2017) oli eesti arheoloog, ajaloolane ja tõlkija, õppejõud ning ajaloo- ja arheoloogiakirjanduse populariseerija. Ta oli üks Eesti Arheoloogiakeskuse rajajaid. Teda peetakse allveearheoloogia teadussuuna rajajaks . Jüri Selirand on kirjutanud ligi 200 teadusartiklit ning ta on ligi 40 raamatu autor. Ta on tõlkinud umbes 35 raamatut saksa ja vene keelest ja toimetanud vähemalt 40 tööd. Tema olulisemad uurimissuunad olid 1958. aastast Koorküla Valgjärve vaiasula uurimine, lisaks damaskitud relvade väljaselgitamine ja muistsed linnused. 1965. aastal kaitses ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis väitekirjaga "Eesti mandri kalmed 11.-13. sajandil" (juhendaja akadeemik Harri Moora) ja sai ajalookandidaadi kraadi. Aastatel 1967–1971 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ühiskonnateaduste osakonna teadussekretär. Aastatel 1971–1991 oli ta Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi fondide sektori juhataja. Ta töötas ajalooõpetajana Viljandi Pedagoogilises Koolis. Kuni 2001. aastani pidas ta ajaloo- ja arheoloogialoenguid mittekoosseisulise dotsendina Tallinna Pedagoogikaülikoolis. Kuulus mitmesse seltsi, näiteks 1976. aastal sai temast Soome Muinasuurijate Seltsi välisliige. Koorküla Valgjärv. Tallinn: Eesti Raamat, 1965 Esivanemate kalmeküngastel. Tallinn: Eesti Raamat, 1967 Läbi aastatuhandete. Tallinn: Valgus, 1974 (kaasautor Evald Tõnissson) Eestlaste matmiskombed varafeodaalsete suhete tärkamise perioodil. Tallinn: Eesti Raamat, 1974 Arheoloogia arengujooni Nõukogude Eestis. Tallinn: Valgus, 1977 Urniväljadest ümarkääbasteni: äärjooni slaavi arheoloogiale. Tallinn: Valgus, 1983 Muinasaeg, muinasteadus, muinasteadlased. Tallinn: Valgus, 1989 Arheoloogia Eestimaa Teedel. Tallinn, 1989 (kaasautor Vello Lõugas) Muinas- ja vanaaeg: ajalugu VI klassile. Tallinn: Koolibri, 1995 Killustatud Eestimaa ja Liivi orduriik. Eesti maast ja rahvast. Muinasajast maailmasõjani. Tallinn, 1996 1976 Copernicuse mälestusmedal (Poola) 1978 Kristjan Raua preemia (teos "Eesti kunsti ajalugu I" (I ja II), autorite kollektiiv: Mart-Ivo Eller, Voldemar Erm, Leo Gens, Virve Hinnov, Rudolf Kangert, Juta Keevallik, Kaalu Kirme, Tuui Koort, Ene Lamp, Rein Loodus, Mai Lumiste, Tiina Nurk, Evi Pihlak, Villem Raam, Jüri Selirand, Irina Solomõkova (kollektiivi juht), Karl Tihase, Vaike Tiik, Voldemar Vaga, Hannes Valter, Viivi Viilmann, Lehti Viiroja ja Helmi Üprus) 1987 Oscar Monteliuse medal (Rootsi) 1994 Artur Puksovi auhind 2005 Valgetähe IV klassi teenetemärk Selirand, J (1999 nr 3/4). "Viljandi Pedagoogiline Kool 50 – elame veel!" (PDF). Kooliuuenduslane. Lk 51. Vaadatud 18.08.2018. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |aeg= (juhend) Maili Roio. Veealuse kultuuripärandi uurimisest Eestis Oli ja on. Sirp ja Vasar, 15. oktoober 1971 Andres Tvauri. Eesti arheoloogiliste kollektsioonide kujunemine ja hetkeolukord Oli ja on. Sirp ja Vasar, 9. juuli 1976 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). ERR arhiiv. Eesti lugu: Jüri Selirand Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi arheoloog Jüri Selirand
Liivi Šein

Liivi Šein (18. november 1949 – 5. juuli 2013) oli Eesti toimetaja ja ajakirjanik. Ta töötas ajalehes Eesti Päevaleht, ajakirjas Nädal ja ajalehes Televisioonileht. "Rootsi eestlaste Eesti Päevalehte ootab sulgemine EPLO". EWR Online, 19. september 2006 Heiki Suurkask, Liivi Šein. "Ve­ne­maa mä­le­tab unustamatut Ur­mas Ot­ti suur­rii­gi murd­ja­na". Eesti Päevaleht, 20. oktoober 2008 "Sünoptikud: ilmateade ei ole meediasündmus". Eesti Päevaleht, 16. jaanuar 2010 Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
Primitivo

"Primitivo" on Lõuna-Itaalias levinud punane viinamarjasort. "Primitivot" peetakse pigem teisejärguliseks ja odavapoolseks marjaks. DNA-uuringud on tõestanud, et Ameerika Ühendriikides Californias levinud viinamari "Zinfandel" on tegelikult seesama Itaaliast pärit "Primitivo". Samuti on geneetiliselt samad Horvaatia sordid "Crljenak Kaštelanski" ja "Tribidrag".
Sander Linnus

Sander Linnus (sündinud 1. veebruaril 1991) on eesti triatleet ja orienteeruja. Ta lõpetas 2010. aastal Värska Gümnaasiumi. 2018. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli kehalise kasvatuse ja spordi eriala bakalaureuseõppe. Aastatel 2012–2016 (viiel aastal järjest) ja 2018 tuli ta Eesti meistriks talitriatlonis. Talitriatloni Euroopa meistrivõistlustel sai ta 2013. aastal 4. koha ja 2016. aastal 8. koha. Ta on Värska Orienteerumisklubi Peko liige. Orienteerumises on ta võitnud Eesti meistrivõistlustel suusaorienteerumise märketeates OK Peko meeskonnas kulla (2010) ja hõbeda (2012). Aastatel 2008, 2010 ja 2011 osales suusaorienteerumise juunioride maailmameistrivõistlustel, parimad tulemused 18. koht tavarajal ja 6. koht teatesõidus 2011. aastal. Rogaini Euroopa meistrivõistlustel on ta võitnud koos Timmo Tammemäega viis kuldmedalit: 2018 Ukrainas Karpaatide mäestikus, 2020 Lätis Tukumsi lähedal, 2021 Eestis Otepääl, 2023 Soomes Pöytyäl ja 2024 Eestis Missos. Rogaini maailmameistrivõistlustel on ta võitnud koos Timmo Tammemäega 2022. aastal Tšehhis Paprsekis hõbeda ja 2023. aastal USAs Sierra Nevada mäestikus kulla. 2023 – Kaitseväe parim sportlane "Värska Gümnaasium. Vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. november 2015. Vaadatud 30. jaanuaril 2016. Sander Linnus. Terviseriskid ultravastupidavusaladega tegelejatel. Bakalaureusetöö. Tartu Ülikooli sporditeaduste ja füsioteraapia instituut, 2018 Eesti Triatloni Liit. Eesti meistrid Malle Elvet. Euroopa parimad triatleedid selgusid Tehvandil. Lõunaleht, 28.01.2016 OK Peko liikmed Tammemäe ja Linnus tõestasid kodusel EM-il taaskord klassi. ERR Sport, 18.08.2024 Kaitseväe parimaks sportlaseks valiti Setomaa mees. Lõuna-Eesti Postimees, 13. jaanuar 2024 IOF Eventor. Sander Linnus
Viešvėnai vald

Viešvėnai vald (leedu keeles Viešvėnų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Telšiai rajooni territooriumil. Valla pindala on 117 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2611 inimest. Valla keskuseks on Viešvėnai küla, vallamaja aadress on Getautės g. 1. Vallavanem on Petras Varnelis.. Vallamaja Rainiai kabel Stulpinai kabel Viešvėnai kirik Lisaks küladele asub vallas veel Brūnupise huutor (2011. aastal seal elanikke ei olnud) [1]. Telšių rajono savivaldybė, vaadatud 30.01.2016. [2]. Telšių r. sav. , vaadatud 30.01.2016.
Žarėnai vald

Žarėnai vald (leedu keeles Žarėnų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Telšiai rajooni territooriumil. Valla pindala on 100 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1013 inimest. Valla keskuseks on Žarėnai alev (2011. aastal oli seal 499 elanikku). Vallamaja aadress on Varnių g. 1. Vallavanem on Pranas Lukošius.. Vallamaja Kegai Žarėnai [1]. Telšių rajono savivaldybė, vaadatud 30.01.2016. [2]. Telšių r. sav. , vaadatud 30.01.2016.
Eestlased Kanadas

Kanada eestlased on Kanada kodakondsusega Eestis sündinud eestlased või nende Kanadas elavad järeltulijad. Kanadas elab umbes 24 000 eestlaste järeltulijat, mõne allika järgi isegi 50 000 inimest. Kanadas asub suurim ja püsivaim eestlaste kogukond väljaspool Eestit. 1940. aastate lõpus ja 1950. aastate alguses siirdus Kanadasse umbes 17 000 eestlast. Eriti aktiivne on eestlaste elu Torontos, kus asuvad Toronto Eesti Maja, Tartu College, Toronto Eesti Ühispank, antakse välja ajalehte Eesti Elu jm. Toronto Ülikoolis on Kanada eestlaste loodud Eesti professuur. Tuntumate Kanada eestlaste seas on psühholoog Endel Tulving, ajakirjanik ja roheline poliitik Kalle Lasn, keemik Olev Träss, arhitektid Arthur Jürvetson ja Elmar Tampõld, kirikuõpetajad Edgar Heinsoo ja Andres Taul, kirjanikud Ilmar Külvet ja Arved Viirlaid, keemik ja muusik Olaf Kopvillem, sotsioloog Tõnu Parming, poliitik ja publitsist Edgar V. Saks, jalgpallur Andreas Vaikla, veiniasjatundja ja -koolitaja Eik Järvi, laulja ja näitleja Leida Järvi jpt. Pikka aega elasid Kanadas vaimulik Vello Salo ning tehnikateadlane ja poliitik Arvo Niitenberg. Seedrioru mälestusmärk "Government of Canada: Canada-Estonia Relations". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. november 2013. Vaadatud 30. jaanuaril 2016. "Estonian Embassy in Ottawa: Canada - Relations". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuli 2015. Vaadatud 30. jaanuaril 2016. "The Estonian Presence in Toronto". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. märts 2012. Vaadatud 30. jaanuaril 2016.
Varniai vald

Varniai vald (leedu keeles Varnių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Telšiai rajooni territooriumil. Valla pindala on 274 km². 2011. aasta seisuga elas seal 3739 inimest. Valla keskuseks on Varniai linn (2011. aastal oli seal 1140 elanikku). Vallamaja aadress on Vytauto g. 2. Vallavanem on Rolandas Bružas.. Lisaks linnale asuvad vallas veel Janapolė (2011. aastal oli seal 341 elanikku) ja Pavandenė (2011. aastal 317 elanikku) alevid. Varniai kultuurikeskus ja vallamaja Moteraitise linnamägi Pupiniai muinaskalme Pabiržulise hiiemägi Lūkstas Janapolė kirik Lisaks küladele on selles vallas veel arvukalt huutoreid. [1]. Telšių rajono savivaldybė, vaadatud 30.01.2016. [2]. Telšių r. sav. , vaadatud 30.01.2016.
Pinotage

"Pinotage" [pinot'aaž] on Lõuna-Aafrikast pärit punane viinamarjasort, mis on saadud viinamarjasortide "Pinot Noir" ja "Cinsault" ristamisest. "Pinotage'i" aretas 1925. aastal professor Abraham Izak Perold, kelle eesmärgiks oli saada mari, mis oleks "Pinot Noiri" kvaliteediga, kuid mitte nii kapriisne ega vastuvõtlik ilmastikuoludele. "Pinotage'i" maitse erineb oluliselt teiste viinamarjasortide omast, mistõttu pole see üldiselt rahva lemmik. Siiani on "Pinotage" tuntud kõige rohkem Lõuna-Aafrikas, kuid seda kasvatatakse laialt ka Uus-Meremaal ja vähemal määral mujalgi.
Pimešaht

Pimešaht on kaeveõõs, mis ühendab erinevatel kõrgustel olevaid kaevanduse tasemeid. Pimešaht ei avane maapinnale. Pimešaht on kasutusel sügavates kaevandustes. Kaevurid nimetavad pimešahti "pimedaks" kuna ei avane maapinnale ning sinna ei satu päevavalgust. Pimešahti kasutatakse kaevise ja inimeste transpordiks erinevate tasemete vahel. Pimešahti kasutatakse ka tuulutuseks. Hans Grothe (Hrsg.): Rororo Techniklexikon Bergbau, Rowohlt Taschenbuch-Verlag, Reinbek 1972, ISBN 3 499 19044 3
Tallinna turg

Tallinna peamine turg on tegutsenud mitmes asukohas: Vana turg ehk Suur turg tegutses Tallinna Raekoja platsil 1896. aastani Uus turg tegutses 1896–1948 Viru värava eesväravast ja Virumäest lõuna suunas, Jaani tänava ja Vene turu promenaadi vahel 1948. aastal avati Keldrimäe asumis Tallinna Keskturg Tallinna turgude loend
John Profumo

John Dennis Profumo (30. jaanuar 1915 London – 9. märts 2006 London) oli Briti poliitik, Suurbritannia sõjaminister 27. juulist 1960 kuni 5. juunini 1963. 1940. aastal valiti ta konservatiivide esindajana Suurbritannia parlamenti. 8. juulil 1961 sai Profumo ühel peol tuttavaks modell Christine Keeleriga (sünd. 1942), kellega neil vähehaaval arenes välja armusuhe. Selle kõrvalt oli Christine Keeleril seksuaalsuhe ka Nõukogude Liidu sõjaväeatašeega Suurbritannias Jevgeni Ivanoviga. 14. detsembril 1962 toimus vahejuhtum osteopaat Stephen Wardi (kes oli Profumot ja Keelerit teineteisele tutvustanud) korteris, kus viibisid külas Christine Keeler ja tema sõbranna Mandy Rice-Davies. Christine Keeleri armukade mustanahaline endine poiss-sõber John Edgecombe tulistas tema pihta lasu püstolist, kuid ei tabanud. Edgecombe arreteeriti kolm kuud hiljem ja mõisteti seitsmeks aastaks vangi. Christine Keeler kutsuti peamise tunnistajana kohtusse, kuid ta ei ilmunud kohale. Kuulujutud aga hakkasid levima ja 21. märtsil 1963 tehti parlamendis sel teemal järelepärimine. Järgmisel päeval tegi John Profumo avalduse milles teatas, et ta ei tunne Christine Keelerit ja neil ei ole kunagi mingit suhet olnud. Mais 1963 algas kohtuprotsess doktor Stephen Wardi üle, keda süüdistati prostitutsiooni vahendamises. Protsessil esines tunnistajana ka Christine Keeler, kes vande all tunnistas, et tal oli olnud suhe John Profumoga. Tekkinud nn Profumo afääri tagajärjel tunnistas John Profumo 5. juunil 1963, et ta oli parlamendile valetanud, ja astus Suurbritannia sõjaministri ametikohalt tagasi. 1954. aastast oli John Profumo abielus näitleja Valerie Hobsoniga (1917–1998). Nende poeg David Profumo (sünd. 1955) on kirjanik. http://www.britannica.com/biography/John-Profumo http://spartacus-educational.com/PRprofumo.htm http://spartacus-educational.com/JFKnovotny.htm http://www.history.com/this-day-in-history/profumo-resigns-in-sex-scandal https://www.themonthly.com.au/issue/2013/may/1366950578/frank-bongiorno/profumo-affair-50-years http://www.powell-pressburger.org/Obits/Hobson/Telegraph2.html http://dbpedia.org/page/David_Profumo
Riigi Statistika Keskbüroo

Riigi Statistika Keskbüroo oli statistikaasutus (büroo), mis tegutses Eestis aastatel 1921–1940 . Büroo ülesannete seas oli üleriigilise statistika korraldamine, üldloenduse (nt põllumajandusloenduste) korraldamine. Büroo asutati 1. märtsil 1921 Riigikantselei juures, asus Toom-Kooli tänav 13. Büroo andis välja väljaannet Eesti Statistika, väliskaubanduse ja põllumajanduse aastaraamatuid, "Eesti arvudes". Eesti Entsüklopeedia. 7. köide: Rakk–Tanukad. Tartu: Loodus, 1936, lk 214. Riigi Statistika Keskbüroo hoone lagi warises sisse, Postimees (1886-1944), nr. 135, 20 mai 1939
Gesenk

Gesenk on vertikaalne kaeveõõs, mis ei avane maapinnale. Rajatakse aherkivimisse. Erinevalt pimešahtist kasutatakse gesenki kaevise ülalt alla laskmiseks. Gesenk võib olla ka kaldu. Varem oli gesengi ristlõige ristkülikukujuline, nüüd on enamasti ringikujuline. Gesenki kasutatakse lisaks kaevise ja materjali transportimisele tuulutuseks ja inimeste liiklemiseks. Gesengid võivad olla pikaealised kapitaalgesengid või lühiealised. Vastavalt sellele on toestus kas kapitaalne (betoon) või kui kivimid on püsivad ja gesenki kasutatakse ainult kaevise allalaskmiseks ja tuulutuseks, võib toestus puududa. Gesenke kasutatakse mitme lähestikku asuva kihi kaevandamiseks. Saksakeelne kirjandus Walter Bischoff, Heinz Bramann, Westfälische Berggewerkschaftskasse Bochum: Das kleine Bergbaulexikon. 7. Auflage, Verlag Glückauf GmbH, Essen 1988, ISBN 3-7739-0501-7 Ernst-Ulrich Reuther: Einführung in den Bergbau. 1. Auflage, Verlag Glückauf GmbH, Essen 1982, ISBN 3-7739-0390-1 Heise-Herbst: Leitfaden der Bergbaukunde, 3. verbesserte Auflage, Springer-Verlag, Berlin 1932, S. 60 Heise-Herbst / Fritzsche: Lehrbuch der Bergbaukunde, 8. und 9. völlig neubearbeitete Auflage, Springer-Verlag, Berlin/Göttingen/Heidelberg 1958, S. 102 ff.