laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Johann Friedrich Gernet

Johann Friedrich Gernet (12. veebruar 1692 Tallinn – 26. september / 7. oktoober 1771 Tallinn) oli Eestimaa vaimulik. Ta õppis aastani 1709 Tallinna gümnaasiumis. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 3. oktoobril 1710) Jena Ülikoolis. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta koduõpetajana konsistooriumi ilmaliku presidendi von Uexkülli juures. Ordineeriti 20. juunil / 1. juulil 1722 õpetajaks. Ta oli aastatel 1722–1768 Vigala Maarja koguduse õpetaja. Pärast Tallinna toomkoguduse ülemõpetaja Christoph Friedrich Mickwitzi surma aastal 1748 tehti talle ettepanek asuda Tallinna toomkoguduse ülemõpetajaks, kuid hiljem otsustati ümber. Ta lahkus aastal 1751 Vigalast, kuigi jäi pastoriks edasi (tema eest teenis adjunktõpetaja). Vigala Maarja koguduse õpetaja ametist lahkus ta aastal 1768. Lisaks oli ta aastatel 1722–1771 Eestimaa konsistooriumi assessor. Emerituuri jäi ta 14. veebruaril / 25. veebruaril 1771. Gernet oli pietistlike vaadetega vaimulik, ta jättis endast maha tähelepandava käsikirjalise kirjandusliku pärandi. Ta oli aastast 1733 Eesti Raamatute Kirjastuskassa konsistooriumipoolse kolleegiumi liige. Lühikest aega tegutses ta esimese eestikeelse täispiibli korrektorina. Eesti Raamatute Kirjastuskassa aruande järgi luges ta aastal 1743 koos konrektor Christoph Erdmann Bieckiga. Gernet oli kolm korda abielus. Tema esimese naise Catharina Sophia isa oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja Heinrich Gutsleff, kolmanda naise Anna Caharina isa oli Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja Georg Friedrich Schultz, naise vanaisa oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja Georg Schultz, naise teine vanaisa oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja Daniel Vick. Tema väimees Anton Friedrich Bornwasser oli Vigala ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, tema tütrepoeg Peter Friedrich Bornwasser oli Rõuge ja Karula koguduse õpetaja, teine tütrepoeg Heinrich Wilhelm Bornwasser oli Võru Katariina koguduse õpetaja; tema tütretütar Dorothea Elisabeth oli abielus Hargla ja Lääne-Nigula koguduse õpetaja Johann Theophilus Gottlieb Kettleriga, tütretütar Charlotte Henriette Catharina oli abielus Juuru Mihkli koguduse õpetaja Samuel Christian Kettleriga. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Grigori Jantševetski

Grigori Jantševetski (vn. Янчевецкий, Григорий Андреевич; 20. veebruar 1846 – 14. aprill 1903 Peterburi) oli ukraina päritolu vene pedagoog, Eesti koolijuht, ajakirjandus- ja kultuuritegelane. Jantševetski on Volõõnia vaimulike järeltulija. Ta lõpetas aastal 1871 klassikalise filoloogina Kiievi Ülikooli. Ta oli aastatel 1876–1886 Riias vene gümnaasiumi õpetaja ja inspektor. Aastatel 1886–1891 oli ta Tallinna Aleksandri gümnaasiumi ja aastatel 1891–1902 Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi direktor. Ta andis aastatel 1888–1900 Tallinnas välja filoloogia- ja pedagoogikaajakirja "Гимназия" (üle 300 autori kogu Venemaalt) ning aastatel 1893–1896 ja 1899–1900 selle nädalalisa "Педагогический еженедельник", mis käsitlesid Venemaal esimestena gümnaasiumihariduse probleeme, eriti humanitaarainete õpetamist. Ta on avaldanud kirjutisi pedagoogika ning Vana-Kreeka ajaloo ja kirjanduse alalt. Ta on tõlkinud vene keelde antiikkirjandust (Xenophon, Pausanias, Homeros). Koos abikaasaga toimetasid aastatel 1893–1907 Tallinna vene päevalehte Ревельские известия. Tema abikaasa Varvara Jantševetskaja oli esimesi vene naisajakirjanikke. Tema poeg Vassili Jantševetski oli kirjanik (pseudonüümiga Vassili Jan), paljude ajalooliste romaanide autor. EE 14. köide lk. 109
Sarah Silverman

Sarah Kate Silverman (sündinud 1. detsembril 1970) on juudi päritolu Ameerika koomik, näitleja, kirjanik, laulja ja muusik. Sarah Silverman IMDB-s (inglise keeles) Näitleja mitteametlik veebileht (inglise keeles)
Prooton

Prooton on subatomaarne osake, mis koosneb kvarkidest ja gluuonist, mis moodustavad liitosakese, hadroni. Prooton on positiivse elektrilaenguga (1e ehk 1,602 × 10−19 C) barüon (barüonlaenguga 1). Prooton on fermion (kõigi fermionide spinn on 1/2). Prootonid ja neutronid (ühise nimetajaga nukleonid) moodustavad koos aatomituuma. Prootonite arv aatomituumas määrab ära keemilise elemendi. Sama prootonite arvuga, kuid erineva neutronite arvuga aatomid on üksteise isotoobid. Kergeima keemilise elemendi – vesiniku – tuum on üksik prooton (selles tuumas ei ole neutroneid). Neutron või neutronid on aga vesiniku isotoopide tuumades. Deuteeriumi tuumas 1 neutron ja triitiumi tuumas 2 neutronit. Keemias mõistetakse prootonit kui vesiniku positiivset iooni, mida tähistatakse H+. Prootoni seisumass on 938,272309(28) MeV/c2 ehk 1,0073 amü ehk 1,6726 × 10−27 kilogrammi ning läbimõõt umbes 1,5×10−15m (ehk 1,5 fm). Prooton on liitosake, mis koosneb kahest u-kvargist ja ühest d-kvargist, mis igaüks kannavad erinevat värvilaengut. Kvarke hoiab prootonis koos erinevate värvilaengutega osakeste vahel toimiv tugev vastasmõju. Prootoni enda summaarne värvilaeng on 0 (neutraalne). Prooton on stabiilne elementaarosake elueaga üle 1,9 × 1029 aastat. Selle põhjuseks on barüonlaengu jäävuse seadus. Prooton (barüonlaenguga 1) on kõige kergem barüon. Prooton saab muutuda neutroniks elektronhaarde teel, mille puhul raskemaks osakeseks muutumiseks vajalik lisaenergia saadakse elektronilt. p + e − → n + ν e {\displaystyle {\hbox{p}}+{\hbox{e}}^{-}\to {\hbox{n}}+{\nu }_{\mathrm {e} }} Tuuma sees võib prooton muutuda neutroniks ka beetalagunemise teel, mis toimub tänu nõrgale vastastikmõjule. Selline protsess saab toimuda ainult seetõttu, et prooton saab muutumiseks vajaliku lisaenergia tänu tuuma seoseenergia vähenemisele. p → n + e + + ν e {\displaystyle {\hbox{p}}\to {\hbox{n}}+{\hbox{e}}^{+}+{\nu }_{\mathrm {e} }} Beetalagunemine toimub ebastabiilsetes aatomituumades. Kui tuumas on neutroneid vähem kui stabiilses tuumas, siis muutub prooton neutroniks. Kui tuumas on neutroneid rohkem kui stabiilses tuumas, siis muutub neutron prootoniks. n → p + e − + ν ¯ e {\displaystyle {\hbox{n}}\to {\hbox{p}}+{\hbox{e}}^{-}+{\overline {\nu }}_{\mathrm {e} }}
591

◄ | 5. sajand | 6. sajand | 7. sajand | ► ◄ | 560. aastad | 570. aastad | 580. aastad | 590. aastad | 600. aastad | 610. aastad | 620. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 587 | 588 | 589 | 590 | 591 | 592 | 593 | 594 | 595 | ► | ►► 591. aasta Gregorius I kirjutas oma ühe tuntuma teose "Eeskiri vaimulikele", mis oli läbi keskaja vaimulikele hingehoiu käsiraamatuks Su Dingfang, hiina kindral ...
Peter Friedrich Bornwasser

Peter Friedrich Bornwasser (3. oktoober 1710 Gross-Pomeiske, Pommeri – 29. juuni / 10. juuli 1777 Rõuge) oli Eesti vaimulik. Bornwasser sündis Gross-Pomeiskes Bütowi maakonnas Pommeris (praeguse haldusjaotuse ja nimede järgi Pomysk Wielkis Bytówi maakonnas Pomorze vojevoodkonnas), kohaliku pastori perekonnas. Ta õppis Stolpe (praeguse nimega Słupsk) gümnaasiumis. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 1. mail 1730) Halle Ülikoolis. Ta töötas ka aastatel 1731–1732 Halle ladina kooli õpetajana. Seejärel tuli ta Urvastesse, kus oli pastor Quandti võõraslaste koduõpetaja. Ordineeriti 25. juulil / 5. augustil 1739 õpetajaks. Ta oli aastatel 1739–1743 (kutsuti 3. veebruaril / 14. veebruaril 1739) Paide ja Anna koguduse õpetaja. Aastatel 1743–1777 oli ta Rõuge Maarja koguduse õpetaja. Vaadetelt oli ta pietist. Tema poeg Anton Friedrich Bornwasser oli Vigala ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja; tema pojapoeg Peter Friedrich Bornwasser oli Rõuge ja Karula koguduse õpetaja, teine pojapoeg Heinrich Wilhelm Bornwasser oli Võru Katariina koguduse õpetaja; tema pojatütar Dorothea Elisabeth oli abielus Hargla ja Lääne-Nigula koguduse õpetaja Johann Theophilus Gottlieb Kettleriga, pojatütar Charlotte Henriette Catharina oli abielus Juuru Mihkli koguduse õpetaja Samuel Christian Kettleriga. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Kosmiline mikrolaine-taustkiirgus

Kosmiline mikrolaine-taustkiirgus ehk reliktkiirgus on Universumi algusaegadest pärinev kiirgus kosmoses. Kiirguse avastasid 1964. aastal Arno Penzias ja Robert Wilson. Saadud teadmised võimaldasid tõendada teooriat, et Universum oli kunagi väga tihe ja kuum, andes faktilist tuge Suure Paugu kosmoloogiale. Penzias ja Wilson said avastuse eest 1978. aastal Nobeli füüsikaauhinna. Taustkiirgus tekkis hinnanguliselt 380 000 aastat pärast Suurt Pauku, mil Universumis algas temperatuuri langemise tõttu aatomite moodustumine. Varasem mateeria oli aatomite tekkeks liiga kuum, temperatuuriga suurusjärgus 109 K, ning oli enamasti plasmaolekus. Kiirgus oli ainega soojuslikus tasakaalus. Tekkinud "külmad" aatomid, mille temperatuur oli suurusjärgus 3×103 K, ei suutnud enam kiirgust neelata, seetõttu hakkasid kiirguse footonid ilmaruumis laiali levima. Universum muutus senise läbipaistmatu "gaasikera" asemel läbipaistvaks (nähtavaks). Reliktfootonid on Universumis jaotunud praktiliselt homogeenselt, iga cm3 kohta ligi 400. Reliktkiirguse energia vastab absoluutselt musta keha kiirguse energiale temperatuuril 2,7 K. (Võrdluseks: 2,7 kelvinit on väga madal temperatuur. See on sama, mis -270.45 kraadi C.) "Cosmic Microwave Background: Remnant of the Big Bang". Space.com. Vaadatud 26. jaanuar 2019. "Cosmic Anniversary: 'Big Bang Echo' Discovered 50 Years Ago Today". Space.com. Vaadatud 26. jaanuar 2019. "Recombination and the formation of the CMB". Caltech. Vaadatud 26. jaanuar 2019. "Cosmic Microwave Background Radiation". NRAO. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. jaanuar 2019. Vaadatud 26. jaanuar 2019. Planck reveals an almost perfect universe
Edward Titchener

Edward Bradford Titchener (11. jaanuar 1867 Chichester – 3. august 1927) oli inglise strukturalistlik psühholoog. Titchener õppis Oxfordi Ülikoolis aastatel 1885–1890. Oxfordis ulatus tema huvidering filosoofiast psühholoogiani. Ta tõlkis Wilhelm Wundti teose "Principles of Physiologial Psychology" (kolmanda väljaande) inglise keelde. Et Titchener ei leidnud Inglismaal kedagi, kes teda psühholoogia alal õpetaks, läks ta 1890. aastal õppima Leipzigisse, kus sai 1892. aastal doktorikraadi. Pärast lühiajalist töötamist bioloogia lektorina Inglismaal siirdus Titchener Ameerikasse, et õpetada Cornelli ülikoolis, kuhu ta jäi kuni elu lõpuni. Ta muutis Cornelli mentalistlikku psühholoogia kantsiks, kuigi Ameerika psühholoogia fookus oli kõigepealt funktsionalistlik ja pärast 1913. aastat bihevioristlik. Titchener ei liitunud kunagi nende liikumistega, kuigi oli sõber funktsionalisti James Rowland Angelli ja biheiviorismi rajaja John B. Watsoniga. Titcheneri loetakse saksa psühholooga maaletoojaks Ameerikasse. Seega mängis ta olulist rolli ameerika psühholoogia loomises. Titcheneri psühholoogia esimene ülesanne oli põhiliste aistingu-elementide avastamine, millele kõik komplekssed protsessid on taandatavad. Elemendid olid Titcheneri käsitluses kõige lihtsamad kogetavad aistingud. Titchener introspektsiooni meetod oli keeruline retrospektiivne kogemuste analüüs. Titcheneri psühholoogia teine ülesanne oli välja selgitada, kuidas elementaarsed aistingud moodustavad keerukaid tajusid, ideid ja kujundeid. Titchener loobus assotsiatsionismist, huvitudes rohkem lihtsatest tähenduseta aistingutest. Titcheneri psühholoogia kolmas ülesanne oli selgitada, kuidas psüühika töötab. Introspektsioon võib tema sõnul olla vaid psüühika kirjeldus, kuid teaduslik psühholoogia vajab midagi enamat. Vastus peitub tema sõnul füsioloogias, mis võiks seletada, miks sensoorsed elemendid tekivad ja omavahel ühenduvad.
Arno Allan Penzias

Arno Allan Penzias (26. aprill 1933 München – 22. jaanuar 2024) oli juudi päritolu USA füüsik, Nobeli auhinna laureaat. 1964. aastal avastas Penzias koos Robert Wilsoniga reliktkiirguse, 1978. aastal pälvisid nad oma avastuse eest Nobeli füüsikaauhinna. Ta sündis Karl ja Justine Penziase (sündinud Eisenreich) pojana. Isal oli nahaäri. Kui Arno oli kuueaastane, sattus ta nende laste hulka, kes operatsiooni Kindertransport käigus evakueeriti Suurbritanniasse. Hiljem õnnestus ka tema vanematel USA-sse põgeneda ja perekond asus elama New Yorki. 1946 omandas Penzias USA kodakondsuse. Ta lõpetas 1951 Brooklyni Tehnikakõrgkooli ja sai 1954 New Yorgi linnakolledžist bakalaureusekraadi. Seejärel sai ta Columbia ülikoolist 1958 magistrikraadi ja 1962 doktorikraadi. Seejärel töötas ta 37 aastat ettevõttes Bell Labs. 1964. aastas hakkas Arno Penzias koos Robert Woodrow Wilsoniga New Jerseys Bell Labsi raadioantenni abil Linnutee kiiratavate raadiolainete intensiivsust mõõtma. Nad avastasid mikrolainelise müra. Nende esimene hüpotees oli see, et see pärineb New Yorgist, aga nad pidid sellest loobuma, sest müra oli suunast sõltumatu. Antennide uurimine näitas, et need olid täis tuvisõnnikut, mida Penzias nimetas valgeks dielektriliseks materjaliks. Pärast seda, kui antennid olid puhastatud ja tuvid likvideeritud (sealjuures kumbki väitis, et käsu tuvid maha lasta andis teine), jäi müra alles. Kui nad ei osanud müra seletada maapealsete allikate mõjuga, siis avaldasid nad oma avastuse. See müra osutus varasest Universumist pärinevaks reliktkiirguseks. 1975 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks 1975 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks 1978 – Nobeli füüsikaauhind 1990 – valiti USA Rahvusliku Inseneriakadeemia liikmeks Penziasel on poeg David Penzias ja kaks tütart: teadlane Mindy Penzias Dirks ja rabi Shifra (Laurie) Weiss-Penzias. "Cosmic Anniversary: 'Big Bang Echo' Discovered 50 Years Ago Today". Space.com. Vaadatud 26. jaanuar 2019. Arno Penzias Nobeli auhinna lehel
Robert Woodrow Wilson

Robert Woodrow Wilson (sündinud 10. jaanuaril 1936 Houstonis) on USA astronoom, Nobeli auhinna laureaat. 1978. aastal pälvis ta koos Arno Penziasega oma avastuse eest Nobeli füüsikaauhinna. Samal aastal sai sama auhinna ka NSV Liidu füüsik Pjotr Kapitsa hoopis teist laadi töö eest. Wilson õppis Texases Rice'i ülikoolis ja sai doktorikraadi raadioastronoomia alal California Tehnoloogiainstituudis. 1963. aastal läks ta tööle ettevõttesse Bell Labs. 1964. aastal asus Robert Wilson koos Arno Penziasega New Jerseys Bell Labsi raadioantenni abil Linnutee kiiratavate raadiolainete intensiivsust mõõtma. Nad avastasid suunast sõltumatu mikrolainelise müra, mis osutus varasest universumist pärinevaks reliktkiirguseks, kosmiliseks mikrolaine-taustkiirguseks. Selle avastuse abil sai tõestada, et Suure Paugu ajal polnud universum jahe, vaid tulikuum. 1977 – Henry Draperi medal (koos Arno Penziasega USA Rahvusliku Teaduste Akadeemialt) 1978 – Nobeli füüsikaauhind 1978 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks 1979 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks 2009 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks Robert Woodrow Wilson Nobeli auhinna lehel
Ollanta Humala

Ollanta Moisés Humala Tasso (sündinud 26. juunil 1962 Limas) on Peruu poliitik, 2011–2016 Peruu president. Humala isa oli Isaac Humala, kes kuulus erakonda Peruu Kommunistlik Partei – Punane Isamaa ja oli õpetanud kirjanikule Mario Vargas Llosale ülikoolis marksismi-leninismi. Ollanta ema on Elena Tasso, Ollanta vennad on Antauro ja Ulises Humala. Ollanta Humala on endine sõjaväelane. Ta osales muu hulgas 1995. aastal Ecuadori-Peruu piirisõjas ning juhtis aastal 2000 riigipöördekatset Alberto Fujimori vastu. Ta asutas aastal 2005 Peruu Rahvuspartei ning on siiani selle esimees. 2006. aasta Peruu presidendivalimistel oli Humala oma erakonna presidendikandidaat. Teda toetas ka Ühendus Peruu eest, kuigi viimase asutaja, endine ÜRO peasekretär ja Ühenduse Peruu eest kandidaat 1995. aasta Peruu presidendivalimistel Javier Pérez de Cuéllar ei kiitnud tema toetamist heaks. Humala kogus presidendivalimiste avavoorus 9. aprillil 30,62% häältest ja võitis sellega esimese vooru. Teises voorus oli tema vastane Alan García, kes oli Peruu president olnud 1985–1990 ja kogunud valimiste esimeses voorus 24,32% häältest. Kolmandaks tuli 23,81% kogunud Lourdes Flores. Teises voorus 4. juunil valiti presidendiks umbes 53% häältest kogunud García. 2011. aasta Peruu presidendivalimiste eel ei näidanud avaliku arvamuse küsitlused Humalale algul suurt edu. Paljudes küsitlustes oli tema toetus alla 10%, mis andis alles 4. koha. Edaspidi asi paranes ja 10. aprillil toimunud valimiste esimeses voorus kogus ta 31,7% häältest, mis andis võidu Keiko Fujimori (23,6%) ees, kes on endise presidendi Alberto Fujimori tütar. Endine president Alejandro Toledo, kes mitmes arvamusküsitluses parima koha sai, jäi 15,6%-ga 4. kohale. 5. juunil toimus valimiste teine voor, kus Humala kogus 51,5% Fujimori 48,5% vastu ja valiti presidendiks. Ollanta Humala abiellus 1999. aasta septembris Nadine Herediaga. Neil on kolm poega Illariy, Nayra ja Samin. Ta arreteeriti 2017. aastal seoses korruptsioonisüüdistusetega ja ootab kohut.
Jaen Teär

Jaen Teär (ka Jaan Teär; 24. märts 1854 – 16. juuni 1925) oli Saaremaa meremees, suurim laevaomanik ja Vilsandi päästejaama ülem. Jaen Teär sündis Saaremaal Kihelkonna vallas Kõõru külas. Ta oli oma vanemate Jüri ja Marie kolmas poeg. Isa suri, kui Jaen oli väike poiss ja ema kolis uuesti abielludes koos pojaga Vilsandile, kus võõrasisa sai Kihelkonna kirikumõisa maadehoidjaks. Lapseeas oli tema tegevus karjas ja kalal käimine. Kuueteistaastaselt läks ta päästejaama aerumehena tööle. Kui kroonuteenistuse aeg kätte jõudis, määrati ta saare tuletorni teenistusse. 1877. aastal abiellus ta rikka lese Julianaga.
Georg Friedrich Schultz

Georg Friedrich Schultz (1. august 1689 Ridala – 27. november/8. detsember 1764 Haapsalu) oli Eesti vaimulik. Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 21. aprillil 1711, oli kohal veel aastal 1717) Halle Ülikoolis. Ordineeriti 12. märtsil/23. märtsil 1718 õpetajaks. Ta oli aastatel (kutsuti 5. mail/16. mail 1717, introdutseeriti 27. aprillil/8. mail 1718) 1718–1764 Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja. 1. veebruarist/12. veebruarist 1752 oli ta Senior ministerii (Eestimaa pastorkonna vanem). Ta oli pietistide ja vennastekoguduse liikumise poolehoidja. Tema isa Georg Schultz oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja, tema naise Juliana Eleonora isa Daniel Vick oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja. Tema väimees Johann Friedrich Gernet oli Vigala Maarja koguduse õpetaja, tema teine väimees Georg Christoph Fuhrmann oli Ambla Maarja koguduse õpetaja, kolmas väimees David Gottlieb Glanström oli Paide ja Anna koguduse õpetaja; tema tütretütar oli abielus Vigala ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja Anton Friedrich Bornwasseriga. Tema poeg Carl Gustav Schultz oli Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja, pojapoeg Carl Gustav Schultz oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Georg Schultz

Georg Schultz (20. oktoober 1653 Gallien, Mecklenburg – 15. november/26. november 1710 Haapsalu) oli Eesti vaimulik. Schultz sündis Gallini mõisas, Mecklenburgis (praeguse haldusjaotuse ja nimede puhul Gallin-Kuppentinis, Parchimi kreisis, Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal. Usuteadust õppis ta (immatrikuleerit aastal 1678, oli kohal veel aastal 1680) Jena Ülikoolis. Aastatel 1681–1683 oli ta Eestimaal koduõpetajaks. Ordineeriti 4. märtsil 1683 õpetajaks. Oli aastatel 1683–1710 (kutsuti 10. jaanuaril 1683) Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja. Sai 16. detsembril/27. detsembril 1706 Ranna-Lääne praostkonna praostiks. Eestikeelse Uue Testamendi tõlkimisel soovis jääda vana kirjaviisi juurde. Schultz oli kaks korda abielus. Tema esimese naise Dorothea Elisabethi isa Anton Heidrich oli Keila Miikaeli koguduse õpetaja. Tema poeg (teisest abielust Annaga) Georg Friedrich Schultz oli Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja, tema pojapoeg Johann Friedrich Schultz oli Lääne-Nigula ja Tallinna toomkoguduse õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Morris CS9

Morris CS9 (ka Morris CS9/Light Armoured Car või Morris CS9/LAC) oli neljarattaline Briti soomusauto, mida toodeti 1930. aastate lõpus. Briti armee kasutas seda tüüpi soomusautosid Teise maailmasõja ajal. Soomusauto põhines Morris Commerciali C9 4×2 15-cwt veoauto šassiil. Kere koosnes kokku needitud soomusplaatidest ja kere peal paiknes pealt lahtine kahe mehe torn. Relvastus koosnes Boysi tankitõrjepüssist ja Breni kergekuulipildujast (mõlemat sai tornist eemaldada ja jalgsi kasutada) või Vickersi kuulipildujast. Sõidukis oli veel raadiojaam nr. 19. Meeskond oli neljaliikmeline, koosnedes ülemast, juhist, radistist ja pardalaskurist. Radist istus juhi kõrval, ülem ja pardalaskur paiknesid tornis. Morris CS9 oli ainus moodne soomusauto Briti armee teenistuses vahetult enne Teist maailmasõda. Prototüüpi katsetati 1936. Lisaks prototüübile telliti veel 99 masinat, mis anti üle 1938. Prantsusmaa kampaania ajal 1940 oli neist 38 masinat 12. kuningliku ratsaväerügemendi (12th Royal Lancers) käsutuses. See oli ainuke soomusautorügement Briti ekspeditsioonivägedes ja soomusautosid kasutati üldiselt edukalt ekspeditsioonivägede tiibade kaitseks. Kõik Prantsusmaa kampaanias osalenud masinad kas hävisid või jäeti maha pärast Dunkirki lahingut. Veel 30 masinat oli kasutusel 11. husaarirügemendis (11th Hussars) Põhja-Aafrika kampaania ajal. Kuigi Morris CS9-l oli ainult üks vedav sild, said need masinad pärast kõrberehvide paigaldamist ka pehmel liival edukalt hakkama. Sõiduki puudusteks olid nõrk soomus ja relvastus. Nende kasutamine lõpetati keset kampaaniat, 1943. aastal. George Forty. "World War Two Armoured Fighting Vehicles and Self-Propelled Artillery". Osprey Publishing 1996, ISBN 1-85532-582-9, lk. 15–18 B. T. White. "AFV Weapons Profile 21- Armored Cars". Profile Publications Limited 1970, London, lk. 1 Britain's Morris Armored Cars
Robert Wilson

Robert Wilson on mitme tuntud mehe nimi: Robert Woodrow Wilson (sündinud 1936), USA astronoom Robert Wilson (sündinud 1941), USA eksperimentaalteatrilavastaja ja näitekirjanik Robert Arnott Wilson (sündinud 1958), Briti matemaatik Robert Brian Wilson (sündinud 1962), USA näitleja Robert A. Wilson (sündinud 1964), Austraalia päritolu filosoof
Gustav Axel Conrad Oehrn

Gustav Axel Conrad Oehrn (9. juuni / 21. juuni 1855 Võnnu – 24. september 1922 Riia) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik ja Liivimaa kindralsuperintendent. Algõpetuse sai ta aastatel 1862–1866 koduõpetaja käest. Aastatel 1866–1874 õppis ta Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1874–1878. Oli aastatel 1878–1879 prooviaastal Räpina Miikaeli koguduses Friedrich Gustav Heinrich Wilhelm Masingi juures. Ordineeriti 25. märtsil 1879 õpetajaks. Ta oli aastatel 1879–1892 Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Aastatel 1892–1901 oli ta Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1890–1897 Võru praostkonna praost. Aastatel 1901–1906 oli ta Liivimaa kindralsuperintendent ja Liivimaa konsistooriumi asepresident. Aastatel 1907–1918 oli ta Venemaa luterlike koguduste toetusfondi Lõuna-Liivimaa piirkonnakomitee direktor. Tema isa Gustav Oskar Oehrn oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja, poeg Gustav Hermann Axel Oehrn oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja ning hiljem Saksamaal Posenis Stolpi kreisis (praeguse haldusjaotuse järgi Mikorowos Słupski kreisis Pomorze vojevoodkonnas) Mickrow koguduse õpetaja.