laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
AS Olerex

AS Olerex on 1994. aastal asutatud Eesti kütusefirma Ettevõtte omanikud on Antti Moppel ja Andres Linnas. Olerex on Eesti rallikrossi meistrivõistluste nimisponsor. Ettevõtte emafirmaks on 1990. aastal asutatud Aqua Marina, mille alla kuuluvad ka AS Olerex Terminal ja Kool Latvija. Lukoili Eesti tanklate omandamise järel 2015. aastal kasvas Olerex Eesti suurimaks tanklaketiks. Hiljem omandati ka väiksem Favora kett. 2016. aastal siseneti ka Leedu turule. 2019. aasta seisuga on ettevõttel Leedus kolm tanklat ja sealhulgas ka nende suurima käibega tankla. Välismaal tangitud kütuse osakakaal kogukäibest oli tõusnud 14 protsendini. Kui Alexela Oil omandas 2018. aastal Euro Oili tanklakett, siis tõusti sellega tanklate arvult Eesti turuliidriks, aga käibelt on Olerex endiselt suurim ning Alexela Oili edestavad käibelt ka Circle K ja Neste. 2018. aasta lõpu seisuga kuulus ettevõttele Eestis 95 tanklat ning seal töötas üle 650 inimese. Ettevõtte sama aasta käive oli 384,1 miljonit eurot ja selle juures teeniti kasumit 2,3 miljonit eurot. 2019. aastal omandab ettevõtte ka Muuga sadamas naftaterminali. 2023. aastal määras Keskkonnaamet Olerexile biokütuste osakaalu nõude korduva täitmata jätmise eest 8 miljoni eurose rahatrahvi. AS Olerexi müügitulu 2023. aastal oli ligi 560 miljonit eurot ja ärikasum oli 5,9 miljonit eurot. Ettevõtte sõsarfirma Lätis on Kool Latvija, mille alla kuulus 2024. aasta keskpaiga seisuga 70 tanklat, millega oldi Läti viie suurima tanklaketi seas. http://www.olerex.ee/eraklient/meist/ajalugu (vaadatud 20.03.2015) "Olerex ostab Lukoili" Äripäev, 3. juuni 2015 rallikross.ee "Eesti kütusefirma kerkis Lätis viie suurima tanklaketi sekka" ERR, 11. juuli 2024 "Olerex ostab Favora tanklad" Äripäev, 7. juuli 2017 "Olerex näeb Leedus suurt kasvupotentsiaali" ERR, 6. august 2019 Hans Lõugas: "Eesti suurimaks tanklaketiks saanud Alexela värvib kõik tanklad üle" auto.geenius.ee, 5. märts 2018 Tõnis Oja: "Vaata, kes on Eesti suurimad kütusefirmad" Postimees, 11. september 2017 "Olerex sai naftaterminali ostuks loa" Äripäev, 1. august 2019 "Keskkonnaamet määras Olerexile kaheksa miljonit eurot trahvi" ERR, 18. detsember 2023 "Mitme Eesti tanklaketi müügitulu mullu vähenes" ERR, 10. juuli 2024 Ettevõtte koduleht
Ersen

Ersen on Eesti kirjastus. Kirjastuse peakontor asub Tallinnas. Kirjastust haldab ettevõte Bestkaup OÜ. Kirjastus on välja andnud nii eesti- kui ka ingliskeelseid raamatuid. Kirjastuse koduleht
Raudwara Publishing House OÜ

Raudwara Publishing House OÜ (lühemalt Raudwara) on aastast 2007 tegutsev Eesti kirjastus. 2011. aastal sai Raudwara Eesti kirjastuste edetabelis teise koha. 2012 "Bioloogia ja geograafia" 2012 "Matemaatika" 2015 Lars Trunin "Valemid" » Walemid : matemaatika, keemia ja füüsika valemid https://web.archive.org/web/20150321131039/http://www.raudwara.ee/kirjastusest/ (vaadatud 20.03.2015) Kirjastuse koduleht
Benno Pludra

Benno Pludra (1. oktoober 1925 Mückenberg (tänapäeval Lauchhammer) – 27. august 2014 Potsdam) oli saksa laste- ja noorsookirjanik. Benno Pludra oli pärit metallivalaja perekonnast. Põhikooli lõpetamise järel 1942. aastal töötas ta kaubalaevastikus. 1945. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse ja lõpetas 1946. aastal õpetajate kursused. Seejärel töötas ta mõnda aega kooliõpetajana ning õppis 1947–1948 Tööliste-Talupoegade Teaduskonnas. Aastatel 1948–1950 õppis Benno Pludra Halle-Wittenbergi Martin Lutheri Ülikoolis ja Berliini Humboldti Ülikoolis germanistikat, ajalugu ja kunstiajalugu. Sel ajal hakkas ta kirjutama lühijutte ja avaldama ajalehtedes reportaaže. 1950. aastal katkes ta ülikooliõpingud ja asus Berliinis tööle ajalehe Der Rundfunk toimetajana. Alates 1952. aastast oli Benno Pludra vabakutseline kirjanik. Ta oli üks Saksa DV tuntumaid laste- ja noorsookirjanikke. "Pisi-Matten ja valge merikarp", tõlkinud Ain Kaalep, Eesti Raamat, Tallinn 1970 "Tambari", tõlkinud H. Silvet, Valgus, Tallinn 1973 Ajakiri Rossipotti
Johannes Feldbach

Johannes-Voldemar Feldbach (3. veebruar (21. jaanuar vkj) 1901 – 3. september 1972 Tartu) oli eesti kirjandusteadlane, kirjandus- ja teatrikriitik. Johannes Feldbach sündis Virumaal Vaivara vallas Perjatsi kooli õpetaja pojana. Keskhariduse omandas ta 1910–1918 Jamburgi (tänapäeval Kingissepp) kommertskoolis. Teenis aastatel 1919–1922 Punaarmees, võttis osa võitlusest Judenitši vägede vastu. Seejärel töötas ta kooliõpetajana Leningradis ja Leningradi oblastis. Kõrgema hariduse sai Johannes Feldbach Leningradis 1933–1938 A. Herzeni nimelises Pedagoogilises Instituudis, lõpetamise järel töötas vene keele ja kirjanduse õpetajana Baškiiri ANSV-s ja Moskva oblastis. Johannes Feldbach tuli 1944. aastal Eestisse. Töötas aastatel 1944–1969 Tartu Riiklikus Ülikoolis vanemõpetajana, algul vene keele, hiljem vene kirjanduse kateedris. Ta oli 1949–1952 veel ka ajalehe Tartu Riiklik Ülikool vastutav toimetaja. NLKP liige oli Feldbach alates 1948. aastast, Eesti NSV Kirjanike Liitu astus ta 1949. aastal. 1960–1962 oli ta kohakaasluse alusel Kirjanike Liidu Tartu osakonna vastutav sekretär. Esimesi ilukirjanduslikke katsetusi avaldas Johannes Feldbach Leningradi ajakirjas Leegid (pseudonüüm Juhan Nurmvee). Sõjajärgsetel aastatel esines ta rohkesti teatrikriitikuna, avaldas kirjutisi vene ja vene nõukogude kirjandusklassika kohta. Eesti NSV teeneline kultuuritegelane (1967) Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn, 1995, lk. 88
Härjassaare mägi

Härjassaare mägi on Sakala kõrgustiku ja Viljandi maakonna kõrgeim koht. 147 meetri kõrgune küngas on 2 meetrit kõrgem Rutu mäest, mida 2015. aastani peeti Sakala kõrgustiku ja Viljandimaa kõrgeimaks tipuks. Küngas asub Sudiste küla kaguosas. Tegemist on kõrgema vahelduva reljeefiga metsase alaga. 1930. ilmunud Pärnumaa koguteoses on see piirkond märgitud Härjassaare mägedena.
Istuv deemon

"Istuv deemon" (ka "Deemon") on Mihhail Vrubeli maal aastast 1890.
Tüümuse makrofaagid

Tüümuse makrofaagid on toimiva tüümusega sündinud loomade makrofaagide liik, mis arvatakse paiknevat tüümuse stroomas, koores, säsis ja tüümuse kortikomedullaarses tsoonis ning on valdavalt residentrakud. Tüümuse makrofaagide areng, anatoomia, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti. Tüümuse makrofaagide päritolu pole selge, arvatakse, et need on migreerunud luuüdist. Tüümuse makrofaagide talitlus pole selge, arvatakse et nende funktsiooniks on teatud, näiteks potentsiaalselt antigeensete, molekulide fagotsütoos, ka seondumine tümotsüütidega ja nende aktiveerumise esile kutsumine. Nende rolliks võib olla ka autoreaktiivsete tümotsüütide eliminatsioon ning antigeenide esitlemine T-rakkude vastavatele populatsioonidele. Nende funktsiooniks võib olla ka DNA degradatsioon. Uuringus uuriti roti tüümust, rottidel kellel indutseeriti diabeet, asendusid tüümuse makrofaagid kudede makrofaagidega. Inimese normaalne tüümus sisaldab lisaks tüümuse makrofaagidele ka makrofaage, mis migreeruvad tüümusse teiste elundite struktuuridest, näiteks luuüdist. In vitro võivad tüümuse makrofaagid haakuda HI-viiruse osakestega. Osade raskekujulist müasteeniat põdevate müasteenikute tüümuses on tuvastatud polioviirusega nakatunud makrofaage. Tüümuse makrofaagid ei suuda vastu seista looduslikest piirnormidest suurematele radioaktiivse kiirguse doosidele ja tõenäoliselt nekrotiseeruvad, doosist ja kestusest sõltuvalt võivad taastuda. Ashton Acton, Hyperglycemia: New Insights for the Healthcare Professional: 2013 Edition, ScholarlyEditions, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 21.03.2015)(inglise keeles) G. Castaldi, G. Zavagli, F. Trotta, ja P. Malacarne, Migration of Macrophages to the Thymus after Cyclophosphamide, Br J Exp Pathol. veebruar 1972; 53(1): 28–30., PMCID: PMC2072383, veebiversioon (vaadatud 20.01.2015) (inglise keeles) Cavalcante P, Barberis M, Cannone M, Baggi F, Antozzi C, Maggi L, Cornelio F, Barbi M, Didò P, Berrih-Aknin S, Mantegazza R, Bernasconi P., Detection of poliovirus-infected macrophages in thymus of patients with myasthenia gravis., Neurology. 6. aprill 2010 ;74(14):1118–26. doi: 10.1212/WNL.0b013e3181d7d884., veebiversioon (vaadatud 5.02.2015)(inglise keeles) Wood GW., Macrophages in the thymus., Surv Immunol Res. 1985;4(3):179-91., PMID 3911325 Eiji Esashi, Takashi Sekiguchi, Hiroaki Ito, Shigeo Koyasu ja Atsushi Miyajima, Cutting Edge: A Possible Role for CD4+ Thymic Macrophages as Professional Scavengers of Apoptotic Thymocytes, The Journal of Immunology, 15. september 2003, 171. väljaanne, nr 6, lk 2773-2777, doi: 10.4049/​jimmunol.171.6.2773 Sulabha Pathak, Urmi Palan, "Immunology: Essential and Fundamental", 2. trükk, Science Publishing, 2005
Vaba riigilinn Aachen

Vaba riigilinn Aachen, prantsuspäraselt Aix-la-Chapelle, oli Saksa-Rooma riigi vaba riigilinn ning spaa Kölnist läänes ja Madalmaadest kagus, Alam-Reini-Vestfaali ringkonnas. Palverännakud, Saksa-Rooma keisri kroonimine, arenenud tööstus ja erinevate keisrite antud privileegid tegid sellest ühe õitsvaima Saksa-Rooma riigi kaubalinna. Aastal 1306 sai Aachen vahetult keisrile alluvaks ja kuulutati Saksa-Rooma riigi vabaks riigilinnaks. Aachenil oli osa liidus, mis säilitas aastatel 1351–1387 Maasi ja Reini vahel rahu. Aastal 1450 viis mäss tsunftide vastuvõtmiseni omavalitsust jagama. 16. sajandil algas Aacheni tähtsuse ja õitsengu allakäik. See oli liiga lähedal Prantsusmaa piirile, et olla kaitstud, ja liiga kaugel Saksa-Rooma riigi tuumikust, et olla mugav pealinn. Aastast 1562 kuni Saksa-Rooma riigi lõpuni leidsid keisri valimine ja Maximilian II kroonimine aset Frankfurdis. Reformatsioon tõi Aachenisse häda. Aastal 1580 võttis protestantism võimust; järgnenud riigivanne kehtestati aastal 1598 Kölni peapiiskop-kuurvürsti Ernsti poolt. Linna usuline retsidiiv viis aastal 1613 uuele, Matthiase riigivandele ja aastal 1614 sundis Ambrosio Spínola Hispaania armee tõrksa linna tagasi katoliku rüppe. Aastal 1656 hävitas suur tulekahju 4000 maja. See õnnetus lõpetas Kolmekümneaastase sõja algatatud hävingu. Aachen võõrustas mitut rahukonverentsi, näiteks neid, mis lõpetasid Devolutsioonisõja ja Austria pärilussõja. Aacheni rahuga 2. maist 1668 sunniti Louis XIV lahkuma Inglismaa, Hollandi ja Rootsi Kolmikliidu poolt Devolutsioonisõjast Lõuna-Madalmaade vastu. Leping sundis kuningat taastama Burgundia krahvkonna, mille ta oli vallutanud, ja omandatud 12 flaami kindlusega rahul olema. Teine Aacheni rahu 18. oktoobrist 1748 lõpetas Austria pärilussõja. Lunéville'i rahu järgi liidendati Aachen Prantsusmaaga kui Roeri departemangu peamine linn. Hiljem andis Viini kongress Aacheni Preisi kuningriigile.
Anhalt-Bernburg-Schaumburg-Hoym

Anhalt-Bernburg-Schaumburg-Hoym (esialgu Anhalt-Zeitz-Hoym) oli Saksa vürstkond ja Saksa-Rooma riigi osariik aastatel 1718-1812. Anhalt-Bernburgi vürsti Viktor I Amadeusi surm aastal 1718 põhjustas tema valduste jagamise, kus juures tema teine poeg Lebrecht päris Anhalt-Zeitz-Hoymi. Vürstkonna nimi muudeti aastal 1727 Anhalt-Zeitz-Hoymist Anhalt-Bernburg-Schaumburg-Hoymiks. Vürst Friedrichi surm 24. detsembril 1812 põhjustas valitseva dünastia hääbumise ja territooriumi pärisid Anhalt-Bernburgi vürstid. Lebrecht 1718–1727 Viktor I Amadeus Adolf 1727 Vürstkonna nimi muudeti Anhalt-Bernburg-Schaumburg-Hoymiks Viktor I Amadeus Adolf 1727–1772 Karl Ludwig 1772–1806 Viktor II Karl Friedrich 1806–1812 Friedrich 1812 Läks Anhalt-Bernburgile
Paan (maal)

"Paan" on Mihhail Vrubeli maal aastast 1899.
Anhalt-Dornburg

Anhalt-Dornburgi vürstkond (Fürstentum Anhalt-Dornburg) asus aastatel 1667–1742 tänapäeva Saksamaa territooriumil. See loodi aastal 1667 pärast vürst Johann VI surma ja Anhalt-Zerbsti jaotamist, kui vürst Johann VI noorematele poegadele loodi Anhalt-Mühlingen ja Anhalt-Dornburg. Vürstkond kestis aastani 1742, kui vürstid Christian August ja Johann Ludwig II pärisid Anhalt-Zerbsti. Johann Ludwig I 1667–1704 Johann Ludwig II 1704–1742 Johann August 1704–1709 (kaasregent) Christian Ludwig 1704–1710 (kaasregent) Johann Friedrich 1704–1742 (kaasregent) Christian August 1704–1742 (kaasregent) Ühendati Anhalt-Zerbstiga aastal 1742.
Anhalt-Harzgerode

Anhalt-Harzgerode (Fürstentum Anhalt-Harzgerode) oli vürstkond ja Saksa-Rooma riigi osariik. See loodi aastal 1635 pärast Anhalt-Bernburgi jaotamist, kusjuures Christian I noorem poeg Friedrich sai valitsevaks vürstiks. Vürst Friedrichi poja Wilhelmi surm aastal 1709 põhjustas valitseva dünastia hääbumise ja Anhalt-Harzgerode taasühendati Anhalt-Bernburgiga. Friedrich 1635–1670 Wilhelm 1670–1709 Läks Anhalt-Bernburgile
Tokushima prefektuur

Tokushima prefektuur on Jaapani prefektuur Shikoku saarel Kii väina kaldal. Tokushima prefektuuri tunnuslind on valge haigur, tunnuspuu on punane porss (Myrica rubra) ja tunnuslill on tsitruselise Citrus sudachi õis. Tokushima prefektuur on jaotatud 24 omavalitsusüksuseks, millest 8 on linnad (市 shi). Tokushimas toimusid 2007. aasta ametlikud Aasia korvpallimeistrivõistlused. Loetletud on spordimeeskonnad Tokushimas. Jalgpall Tokushima Vortis Pesapall Tokushima Indigo socks Anan Awa Komatsushima Mima Miyoshi Naruto Tokushima Yoshinogawa 徳島県の人口（徳島県推計人口）｜徳島県の統計情報 Tokushima prefektuuri koduleht jaapani keeles Tokushima prefektuuri koduleht inglise keeles
Antwerpeni markkrahvkond

Antwerpeni markkrahvkond (või Antwerpeni mark) koosnes alates 11. sajandist Antwerpeni ja Breda linnu ümbritsevast alast. Saksa-Rooma riigi keisri Otto II ajal loodi piki Lääne-Frangi riigi piiri (see piir kattus Schelde jõega) mitu marki. Esialgu oli mark piiratud piiriga Schelde jõel, aastal 994 lisas Utrechti Ansfried margile Texuandri. 11. sajandil oli Antwerpeni mark üks Alam-Lotringi hertsogi vasalle. Keiser Heinrich IV andis aastal 1076 margi Bouilloni Godefroyle. Pärast tema surma Akko piiramisel esimeses ristisõjas nimetati markkrahviks Limburgi Hendrik I. Aastal 1106 ühendati Alam-Lotringi hertsogkond ja Antwerpeni markkrahvkond. Pärast seda, kui keiser Heinrich VI aastal 1190 Schwäbisch Halli riigipäeval hertsogkonna kaotas, jäid alles vaid selle tiitlid ja need anti Brabanti hertsogile. Markkrahvkond koosnes (pärast Breda kaotamist) Antwerpeni, Herentalsi ja Lieri linnadest ning Arkeli, Rijeni, Geeli, Zandhoveni, Turnhouti ja Hoogstrateni kvartalitest. 974–1002 Godefroid I 1005–1044 Gothelon I Suur 1044–1046 Gothelon II Laisk 1046–1065 Frederik 1065–1069 Gottfried III Habemik 1069–1070 Baudouin VI 1070–1076 Gottfried IV Küürakas 1076–1100 Bouilloni Godefroy 1101–1106 Hendrik I 1106–1139 Godfried I 1139–1142 Godfried II 1142–1190 Godfried III
Radikaaldemokraatlik Partei (India)

Radikaaldemokraatlik Partei oli Indias aastatel 1940 kuni 1948 tegutsenud erakond. Partei asutati M. N. Roy ja tema toetajate poolt, kes kuulusid varem India Rahvuskongressi ja olid koondunud seal Radikaalsete Kongresmenide Liigaks. Erinevalt ülejäänud Rahvuskongressist pooldasid nad India osalemist Teises maailmasõjas liitlaste poolel, sest nägid fašismis ohtu demokraatiale kogu maailmas. Roy kandideeris 1940. aastal Rahvuskongressi juhiks, kuid kaotas, lahkudes pärast seda erakonnast ja asutades uue. 1946. aastal kiitis erakond oma kongressil heaks Roy koostatud "Radikaaldemokraatia printsiibid", mille edasisel arutamisel jõuti järeldusele, et parteipoliitika ei sobi kokku RDP poolt toetatud "organiseeritud demokraatia" ideaaliga. Sellest tulenevalt saadeti erakond 1948. aastal laiali ning asutati Radikaalne Humanistlik Liikumine, mis jätkas Roy ideede propageerimist. Roy, kes oli pettunud nii kodanlikus esindusdemokraatias kui ka kommunismis, seadis ülimaks väärtuseks üksikisiku vabaduse ja nägi uue poliitilise süsteemi alusena üleriigilise rahvakomiteede võrgustiku loomist, mis haaraks kogu elanikkonda ja mille kaudu riik oleks pidevalt kogu ühiskonna demokraatliku kontrolli all. "Selleks, et muuta demokraatia efektiivseks, peab võim jääma alati rahva kätte ning peavad olema viisid ja meetodid, et rahvas saaks oma suveräänset võimu kasutada efektiivselt, mitte perioodiliselt, vaid päevast-päeva," kirjutas Roy oma teesides. "Mõistes, et vabadus on kokkusobimatu võimu kontsentreerumisega, taotlevad radikaaldemokraadid võimu laialdasimat hajutamist," rõhutas ta. Manbendra Nath Roy (1887–1954)
Karepa oja

Karepa oja on oja Lääne-Viru maakonnas. Karepa oja saab alguse Selja soost. Oja on umbes 9,4 km pikk, kulgeb Selja, Tidriku ja Karepa küla maadel ning suubub Karepal Soome lahte. Karepa ojja suubub Ristimäe oja. Karepa oja kuulub heledaveeliste ja vähese orgaanilise aine sisaldusega jõgede tüüpi. Karepa ojas on aasta läbi keelatud kalapüük, välja arvatud silmupüük torbikuga ja silmumõrraga ning vähipüük mõrra ja nataga. Karepa oja keskkonnaportaalis Kalapüügieeskiri Karepa oja keskkonnaportaalis
Baltisches historisches Ortslexikon

Baltisches historisches Ortslexicon (saksa keeles 'Baltimaade ajalooline kohaleksikon') on kaheosaline teatmeteos, mis käsitleb Eesti ja Läti ala asustusajalugu perioodil 1184–1918. Selle teose andis välja Balti Ajaloo Komisjon, mis tegutseb Saksamaal. Baltisches historisches Ortlexikon tugineb eranditult kirjalikele allikatele. Teose esimene osa käsitleb Eestit (Eestimaa kubermang ja Liivimaa kubermangu põhjaosa) ning ilmus 1985. Teine köide käsitleb Lätit (Liivimaa kubermangu lõunaosa ja Kuramaa kubermang) ning ilmus 1990. Teos võtab kokku tähtsamad andmed Eesti ja Läti asulate, kihelkondade, mõisade, pastoraatide jms. asutamise, arengu ja nimede kohta. Toodud on ka jõgede, järvede ja saarte nimed. Teose märksõnad lähtuvad saksakeelsetest nimekujudest. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 36.
Bakili Muluzi

Elson Bakili Muluzi (sündinud 17. märtsil 1943 Machingas) on Malawi poliitik. Ta oli 24. maist 1994 kuni 24. maini 2004 Malawi president. Temast sai pärast üheparteisüsteemi kaotamist Malawi esimene mitmeparteilistel valimistel valitud president. Bakili Muluzi oli Ühendatud Demokraatliku Rinde asutaja ja esimees.
Jaan Reinhold

Jaan Reinhold (sündinud 13. jaanuaril 1970 Valgas) on Eesti diplomaat. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloo erialal ja on korporatsiooni Revelia vilistlaskogu liige. Enne 2003. aastal välisteenistusega liitumist tegi Jaan Reinhold ajakirjanikuna kaastööd raadiojaamale Vaba Euroopa. Aastail 2006–2010 oli ta Vilniuse suursaatkonna 2. sekretär Euroopa Liidu ja majandusküsimustes, seejärel välisministeeriumi välismajanduse ja arengukoostöö osakonna äridiplomaatia ja analüüsi büroo direktor. Ajavahemikul 2011–2014 töötas Reinhold peakonsulina Eesti peakonsulaadis Shanghais Hiina Rahvavabariigis ning seejärel kuni 2017. aastani erakorralise ja täievolilise suursaadikuna Kasahstanis, Kõrgõzstanis, Tadžikistanis ja Türkmenistanis. 2019. aasta augustini oli ta välisministeeriumi idapartnerluse erivolitustega diplomaatiline esindaja ja sihtasutuse Eesti Idapartnerluse Keskus direktor. Aastatel 2019–2024 oli Jaan Reinhold Eesti erakorraline ja täievoliline suursaadik Araabia Ühendemiraatides, Kuveidis, Bahreinis, Saudi Araabias ja Kataris resideerimisega Abu Dhabis. 2023–2024 oli ta ühtlasi Eesti alaline esindaja Rahvusvahelise Taastuvenergia Agentuuri (IRENA) juures. President Alar Karise otsusega 26. märtsist 2024 nimetati Jaan Reinhold Eesti Vabariigi erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Austraalias ning 7. augustil 2024 esitas ta oma volikirja kindralkuberner Sam Mostynile. Suursaadik resideerib Canberras. Suursaadik Reinhold omab kaas-akrediteeringut ka Uus-Meremaal , esitades 9. oktoobril 2024 Wellingtonis oma volikirja kindralkuberner Cindy Kirole. 2013 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja III klassi aumärk 2024 Valgetähe IV klassi teenetemärk Eesti suursaadik Araabia Ühendemiraatides andis üle volikirja. Eesti saatkond – Abu Dhabi, 2. september 2019. "Nazarbajev Eesti suursaadikule: olukord Ukrainas tekitab muret" ERR, 13. august 2014 Eesti alaline esindaja IRENA juures Jaan Reinhold andis üle volikirja "J. Reinhold andis üle volikirja AÜE-s". Vabariigi Presidendi otsus (15.10.2019). "J. Reinhold andis üle volikirja Kuveidis". Vabariigi Presidendi otsus (16.06.2020). "J. Reinhold andis üle volikirja Bahreinis". "J. Reinholdi nimetamine–Riigi Teataja". www.riigiteataja.ee. Vaadatud 12. aprillil 2023. "president.ee". president.ee. Vaadatud 6. aprillil 2024. "president.ee". president.ee. Vaadatud 12. aprillil 2023. "president.ee". president.ee. Vaadatud 6. aprillil 2024. "president.ee". president.ee. Vaadatud 31. augustil 2024. "Eesti suursaadik Uus-Meremaal Jaan Reinhold andis üle volikirja | Välisministeerium". www.vm.ee. Vaadatud 10. oktoobril 2024. 362. Riiklike autasude andmine Ainar Ruussaar. Jaan Reinhold: idapartnerlus on EL-i naabruspoliitika suurim edulugu Postimees, 9. veebruar 2019 "Jaan Reinhold: kuus riiki, mis vajavad meie tähelepanu" Postimees, 26. oktoober 2017 https://news.postimees.ee/7429552/ambassador-saudis-interested-in-what-the-estonian-defense-industry-has-to-offer "Kahe vahel" Kuku raadio, 21. juuli 2023
Projekt MKUltra

MKULTRA (ka MK-Ultra) on USA Luure Keskagentuuri (CIA) teadvuse kontrolli projekti koodnimi. Eesmärk oli uurida inimese käitumise mõjutamise ja uimastite seoseid. Eellugu. Teise maailmasõja ajal katsetas USA armee uimastite (eriti LSD) ja hüpnoosi kasutamist ülekuulamistel. MKULTRA nimega projekt algas pärast Korea sõda, kui CIA-s hakati katsetama veel kangemate uimastitega. Eesmärk oli luua salaagendid, kes isegi ei tea, et nad täidavad salajasi käske. Vangi langedes ei ole sellise agendi piinamisest kasu, sest ta ei tea oma mõjutajatest midagi. Teavitamata katsealuseid värvati surmakogemusega sõjaväelaste ja eraldumise soodumusega tsiviilelanike hulgast. Mõjutamise meetoditeks olid šoki esilekutsumine, hallutsinogeenide kasutamine, lobotoomia ja elektroodide ajusse siirdamine (ilmnes, et kahjustab aju). 1995. aastal toimus USA kongressis Luure Keskagentuuri eksperimentide teema kuulamine. CIA väiteil lõpetati mõistusekontrolli programm MKULTRA 1964. aastal. Tunnistanud naised väitsid, et see kestis 1984. aastani. On oletatud, et CIA muutis projekti nime ning paigutas selle mõne teise osakonna alla. MK-Ultra: The CIA's secret pursuit of 'mind control' (video, 7:30). BBC Reel, 29. märts 2022
Danny Boyle

Danny Boyle (õieti Daniel Boyle; sündinud 20. oktoobril 1956 Manchesteris) on inglise filmi- ja teatrilavastaja. Ta tegutseb ka filmistsenaristi ja -produtsendina. Rahvusvaheliselt tuntakse Boyle'i eelkõige tema lavastatud filmide "Trainspotting" (1996), "Rand" (2000), "28 päeva hiljem" (2002) "Päikesepaiste" (2007), "Rentslimiljonär" (2008), "127 tundi" (2010) ja "Transs" (2013) järgi. Filmile "127 tundi" kirjutas ta ise ka stsenaariumi. Tema film "Rentslimiljonär" kandideeris kümnele Oscarile ja võitis neist kaheksa, sealhulgas ka parima filmi ja parima režissööri auhinna. Danny Boyle IMDb (vaadatud 22.03.2015)
Aleksandr Tšakovski

Aleksandr Tšakovski (vene Александр Борисович Чаковский; 26. august (vkj 13. august 1913) Peterburi – 17. veebruar 1994 Moskva) oli juudi rahvusest Vene kirjanik ja ajakirjanik. Aleksandr Tšakovski sündis Peterburis juudi perekonnas, tema isa oli arst. Ta õppis õigusinstituudi õhtuses osakonnas, lõpetas 1938. aastal Moskvas Maksim Gorki nimelise Kirjandusinstituudi. Aspirantuuri lõpetas ta Moskva Filosoofia, Kirjanduse ja Ajaloo Instituudis. Kõrgkoolis õppimise ajal töötas ta ajakirja Oktjabr toimetuses. Teise maailmasõja ajal teenis ta Punaarmees ajalehe Frontovaja Pravda ja teiste ajalehtede korrespondendina. Aastatel 1955–1963 oli ta ajakirja Inostrannaja Literatura peatoimetaja. 1962– 1988 oli ta ajalehe Literaturnaja Gazeta peatoimetaja. 1961–1986 oli ta Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmekandidaat. Nõukogude Liidu Kirjanike Liitu kuulus ta alates 1941. aastast. Aastatel 1962– 1991 oli Aleksandr Tšakovski Nõukogude Liidu Kirjanike Liidu juhatuse sekretär. Meil on juba hommik : romaan. Tallinn, 1952 Kauge tähe valgus : jutustus. Tallinn, 1964 "Vaba maailma" vaim. Tallinn, 1973 Blokaad : romaan. 1–3. Tallinn, 1974–1978 Võit : poliitiline romaan. 1–3. Tallinn, 1981–1984