laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Päikeseloojangu bulvar

"Päikeseloojangu bulvar" (inglise keeles Sunset Blvd., ka Sunset Boulevard) on 1950. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide film noir, mille lavastas Billy Wilder. 1989. aastal tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ning võeti Ameerika Ühendriikide Kongressi raamatukogu National Film Registrysse. William Holden – Joseph C. "Joe" Gillis Gloria Swanson – Norma Desmond Erich von Stroheim – Maximillian "Max" von Mayerling Nancy Olson – Betty Schaefer Fred Clark – Sheldrake Lloyd Gough – Marino Jack Webb – Arthur "Artie" Green Cecil B. DeMille – kehastab iseennast Hedda Hopper – kehastab iseennast Buster Keaton – kehastab iseennast Anna Q. Nilsson – kehastab iseennast H. B. Warner – kehastab iseennast 1951. aastal kandideeris "Päikeseloojangu bulvar" 11. Oscarile ja võitis kolm auhinda: Parima algupärase käsikirja Oscar (Best Writing, Story and Screenplay) – Billy Wilder, Charles Brackett, D. M. Marshman, Jr. Parima kunstnikutöö Oscar (Best Art Direction-Set Decoration (Black-and-White)) – Hans Dreier, John Meehan, Samuel M. Comer, Ray Moyer Parima muusika Oscar (Best Music (Score of a Dramatic or Comedy Picture)) – Franz Waxman Samal aastal kandideeris film seitsmele Kuldgloobusele ja võitis neli auhinda: Parim draamafilm (Best Motion Picture - Drama) Parim draamafilmi naisnäitleja (Best Motion Picture Actress - Drama) – Gloria Swanson Parim lavastaja (Best Motion Picture Director) – Billy Wilder Parim muusika (Best Motion Picture Score) – Franz Waxman Gloria Swanson pälvis Norma Desmondi rolli eest Soome filmiauhinna Jussi (Foreign Actress; Diploma of Merit, 1951) . 1001 filmi mida elu jooksul peab nägema. Varrak 2004, lk. 260–261 Titles.[alaline kõdulink] U.S. National Film Registry Films Selected to The National Film Registry, Library of Congress 1989-2008. National Film Preservation Board. Library of Congress The 23rd Academy Awards (1951) Nominees and Winners. Oscar Legacy. Academy of Motion Picture Arts and Sciences Sunset Blvd. (1950) - Awards. IMDb "Sunset Boulevard". Wilder screenplay. (University of California Press, 1999) Sunset Boulevard. Amazon. Sam Staggs. "Close-up on Sunset Boulevard". (St. Martin's Griffin, 2003) Closeup on Sunset Boulevard. Amazon, Close-up on Sunset Boulevard: Billy Wilder, Norma Desmond, and the Dark Hollywood Drea. Google Books. Päikeseloojangu bulvar andmebaasis TCM Movie Database (inglise keeles) "Päikeseloojangu bulvar" andmebaasis Box Office Mojo (inglise) Sunset Boulevard (1950). AllRovi Sunset Boulevard. Filmistsenaariumite. The Daily Script Otto Penzler Sunset Boulevard. Raamatust "The 101 Greatest Films of Mystery and Suspense", 2000 Derek P. Rucas. An Analysis of the Reception of Sunset Boulevard in Postwar America. Film Articles and Critiques. 10. Veebruar 2003 Sunset Blvd. (1950). Blogi Film Noir of the Week, 21. detsember 2007 Päikeseloojangu bulvar. Blogi Onu Kalveri lühijutud liikuvate piltide ainetel, 27. oktoober 2009 Jeffrey M. Anderson. Shadows of Film Noir: Sunset Boulevard. The Moviefone Blog, 28. juuli 2010
Hermann Wahrhusen

Hermann Adolf Ferdinand Wahrhusen (11. aprill 1830 Volmar – 13. oktoober 1908 Viljandi) oli Viljandi kaupmees ja raehärra. Hermann Adolf Ferdinand Wahrhusen oli pärit Lätist Volmarist. Asus elama Viljandisse, kus sai 3. gildi kaupmeheks. 22. jaanuaril 1854 sai temast Viljandi kodanik. 1851. aastal abiellus ta Viljandist pärit Elvine Dorothea Strohmiga (1832–1899), kes oli linna Suure Gildi oldermanni Alexander Benedict Strohmi tütar. Abielust sündisid neli tütart. 1859–1862 oli ta Viljandi raehärra. Wahrhusen lasi tellida Viljandi Jaani kiriku jaoks 48 tulega kroonlühtri, mis on tänaseni osaliselt säilinud ja muinsuskaitse all. Georg von Freymann. Das Felliner Bürgerbuch (1728–1889). – Jahresbericht der Felliner litterarischen Gesellschaft für die Jahre 1900 und 1901. Fellin: Druck von F. Feldt, 1902, lk 31 EAA, f. 3419, n. 1, s. 103, l. 223. EELK Viljandi Jaani koguduse personaalraamat Georg von Freymann. Das Felliner Bürgerbuch (1728–1889). – Jahresbericht der Felliner litterarischen Gesellschaft für die Jahre 1900 und 1901. Fellin: Druck von F. Feldt, 1902, lk 58 Georg von Freymann. Das Felliner Bürgerbuch (1728–1889). – Jahresbericht der Felliner litterarischen Gesellschaft für die Jahre 1900 und 1901. Fellin: Druck von F. Feldt, 1902, lk 93 Kroonlühter neljakümne kaheksa tulega kultuurimälestiste riiklikus registris
Leonel Power

Leonel Power (1370 ja 1385 vahel – 5. juuni 1445) oli inglise hiliskeskaja ja vararenessansi helilooja. Koos John Dunstable'iga oli ta tähtis figuur 15. sajandi alguse inglise muusikas. Poweri elust on väga vähe teada. 1440ndate alguse dokumenditide andmetel pärines ta Kentist. Varaseim dateeritud viide temale näitab, et oli kooripoiste õpetaja Clarence'i hertsog Thomas of Lancasteri õukonnas, kes suri 1421. aastal. Järgmine viide on aastast 1423: 14. mail liitus ta Canterbury katedraali vennaskonnaga. Üsna kindlalt oli ta katedraali koormeister. Ta suri Canterburys ja maeti järgmisel päeval pärast surma. Kuigi Poweri pärand on suuruselt väiksem kui Dunstable'i oma (säilinud on ainult 40 teost), oli nende kahe helilooja mõju üsna võrdne. Power oli üks esimesi heliloojaid, kes kirjutas missa ordinaariumiosi, mis olid temaatiliselt seotud ja mõeldud järjest esitamiseks. Kyrie, Gloria, Credo, Sanctus, Agnus, kolmehäälne (võimalik, et autor hoopis Dunstable) Kyrie, Gloria, Credo, Sanctus, Agnus, kolmehäälne (võimalik, et autor Dunstable või Benet) Gloria, Credo, Sanctus, Agnus, kolmehäälne (on Alma redemptoris mater) Gloria, Credo, nelja-viiehäälne Gloria, Credo, kolmehäälne Sanctus, Agnus, kolmehäälne Sanctus, Agnus, neljahäälne 2 Kyriet, 6 Gloriat, 3 Credot, 5 Sanctust, 3 Agnus Deid Alma redemptoris mater, kaks versiooni kolmele häälele (võimalik , et autor Dunstable) Anima mea liquefacta est (Christus resurgens), kahe/kolmehäälne Anima mea liquefacta est, 3h Ave regina celorum, ave, 3h Ave regina celorum, ave, 4h Beata progenies, 3h Beata viscera, 3h Gloriose virginis, 4h Ibo michi ad montem, 3h Mater ora filium, 3h Quam pulchra es, 3h Regina celi, 3h Salve mater Salvatoris, 3h (võimalik, et autor Dunstable) Salve regina, 3h Salve regina, 3h Salve sancta parens (Virgo prudentissima), 3h Stolba, Marie "The development of western music: a history" W.C. Brown 1990, lk 140 [1] (vaadatud august 2009) Emmerson, Richard Kenneth; Clayton-Emmerson, Sandra, "Key figures in medieval Europe: an encyclopedia" Routledge 2006, lk 544 [2] Margaret Bent: "Leonel Power", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed October 25, 2006), (subscription access) Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4
Akiva Jaglom

Akiva Moissejevitš Jaglom (vene Акива Моисеевич Яглом; 6. märts 1921 Harkiv – 13. detsember 2007 Boston) oli juudi päritolu Nõukogude Liidu ja USA füüsik, matemaatik, statistik ja meteoroloog. Alates 1992. aastast elas ta Ameerika Ühendriikides ja töötas Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis. http://news.mit.edu/2007/obit-yaglom-1218
Troofiline kaskaad

Troofiline kaskaad (inglise trophic cascade) on kõrgemal troofilisel tasemel oleva populatsiooni suuruse muutumise (st nende söömissurve) mõju neist allpool olevatele troofilistele tasemetele. Toiduvõrgustik Toitumisahel Troofilised tasemed Väljasuremiskaskaad
Toiduvõrgustik

Toiduvõrk (ka toiduvõrgustik) on toitumissuhete võrk, kogum biotsönoosis või bioomis põimuvaid toiduahelaid. Toiduvõrgu skeemidel kujutatakse enamasti üksnes arvukamaid ja/või ökosüsteemi seisukohast kõige olulisemaid liike. Toiduahel Toitumissuhted Troofiline kaskaad Ökoloogiline püramiid Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus
Adam Christian Gaspari

Adam Christian Gaspari (18. november 1752 Schleusingen – 27. mai 1830 Königsberg) oli saksa geograaf, Tartu Ülikooli õppejõud ja rektor. Gaspari sai filosoofiadoktoriks 1790, misjärel asus krahv Moltke juurde tööle koduõpetajana. 1795 asus ta Jena ülikooli erakorralise filosoofiaprofessorina. 1797 asus ta Oldenburgi vanas gümnaasiumis tööle erakorralise geograafiaprofessorina, aga töötas seal kõigest ühe aasta ja alates 1798 andis eratunde Wandsbekis, mis tänapäeval on Hamburgi põhjapoolseim linnaosa, aga tol ajal veel Hamburgi alla ei kuulunud. Sela ajal omandas ta kuulsust oma teadustöödega statistika ja geograafia vallas ning 28. veebruaril 1803 kutsuti ta Tartu ülikooli ajaloo- ja statistikakateedri korraliseks professoriks. Tööd alustas Gaspari 20. märtsil 1803. 1. augustil 1804 valiti ta 1 aastaks Tartu ülikooli rektoriks ja 1. augustil 1806 samuti 1 aastaks filosoofiateaduskonna dekaaniks. Tartu ülikoolis luges Gaspari järgmisi kursusi: Venemaa statistika, peamiste Euroopa riikide statistika, väljaspool Euroopat asuvate maailmajagude geograafia, geograafia ajalugu, heraldika, peamiste Euroopa riikide (välja arvatud Venemaa ja Saksamaa) ajalugu, Läänemereprovintside ajalugu. Kolmel viimasel aastal lisandus neile Venemaa ajalugu. Peale selle andis ta õpetajate instituudis Venemaa ajalugu ja kuulus õppekomisjoni koosseisu. Aastast 1810 oli ta Königsbergi ülikooli geograafia ja statistika korraline professor. Gaspari oli vabamüürlane ja 1814–21 kuulus ta Königsbergi looži Zum Phoenix.
Königsbergi ülikool

Königsbergi ülikool (ka Albertina, saksa keeles Albertus-Universität Königsberg) oli aastail 1544–1945 Königsbergis tegutsenud ülikool. Ülikooli asutas esimene Preisimaa hertsog Albrecht. Praegune Kaliningradis tegutsev Immanuel Kanti nimeline Balti Föderaalne Ülikool peab end Königsbergi ülikooli järglaseks.
Y (Somme)

Y [ii] on küla ja vald Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas Somme'i departemangus. Elanike arv on 81 (2009). Sihtnumber on 80190. INSEE-kood on 80829. Selle asula nimi on lühim kohanimi Prantsusmaal. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Reintroduktsioon

Reintroduktsioon ehk taasasustamine (inglise reintroduction, reestablishment) on mingi liigi taasasustamine tema kunagisele asualale ja seal endisega sarnase populatsiooni taasloomine. introduktsioon liigikaitseline introduktsioon taastamisökoloogia tugiasustamine veeloomade asustamine Primack, R. P., Kuresoo, R. & M. Sammul, 2008. Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse. Tartu: Eesti Loodusfoto, lk 372
Šotha Rusthaveli

Šotha Rusthaveli (შოთა რუსთაველი; sündinud vahemikus 1160–1166, surnud 1216) oli Gruusia luuletaja, kes kirjutas Gruusia rahvuseepose "Kangelane tiigrinahas" (ვეფხისტყაოსანი). Rusthaveli ei ole mitte tema perekonnanimi, vaid epiteet, mis osutab luuletaja pärinemisele paigast, mille nimi oli Rusthavi. Rusthaveli eluloost on teada väga vähe. Ta õppis Kreekas ja oli hiljem kuninganna Thamari (თამარი) varahoidja. "Kangelane tiigrinahas". Tõlkinud Juta Bedia. Järelsõna: Uno Ussisoo. Eesti Raamat, Tallinn 1991, 320 lk; ISBN 5450018312 Alekhsandre Baramidze, "Šotha Rusthaveli". Tõlkinud Uno Ussisoo – Keel ja Kirjandus 1966, nr 9, lk 560–563 Sergo Genadze, "Mõistatused Šota Rustaveli ümber. Suure gruusia poeedi 800. sünnipäevaks" – Looming 1966, nr 9, lk 1436–44 Uno Ussisoo, "Šotha Rusthaveli tõlkimisest" – Looming 1974, nr 12, lk 2078–85 Haljand Udam, "Kas viimane eeposetõlge?" (raamatu "Kangelane tiigrinahas" arvustus) – Eesti Ekspress, 30. august 1991 ja H. Udami raamatus "Loetud ja kirjutatud: esseed raamatutest ja elust", Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 1998, lk 55–58 Brigitta Davidjants, "Rusthavelist gruusia kirjandusloo taustal" – Eesti Päevaleht/Arkaadia 20. september 2008, lk 12
Tugiasustamine

Tugiasustamine (inglise augmentation, reinforcement, supplementation) on olemasolevasse populatsiooni täiendavate isendite lahtilaskmine populatsiooni arvukuse ja geneetilise mitmekesisuse suurendamiseks. Introduktsioon liigikaitseline introduktsioon reintroduktsioon Primack, R. P., Kuresoo, R. & M. Sammul, 2008. Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse. Tartu: Eesti Loodusfoto, lk 372
Juri Boiko

Juri Boiko (sündinud 9. oktoobril 1958 Gorlivkas) on Ukraina majandustegelane ja poliitik. Aastatel 2002–2005 oli ta Naftogaz Ukrajinõ juhatuse esimees. Ta oli kütuse- ja energeetikaminister 2006–2007 ja 2010. Aastatel 2010–2012 oli ta kütuse- ja kivisöetööstuse minister. Kandideeris 2019. aasta Ukraina presidendivalimistel ning kogus esimeses voorus 11,67% häältest. ЦИК обработала 100% протоколов: Зеленский опережает Порошенко в два раза - УНИАН, 04.04.2019
Alur Reinans

Sven Alur Reinans (1. jaanuar 1932 Tallinn – 12. november 2010 Tallinn) oli eesti ühiskonnategelane, ajakirjanik, sotsioloog ja kunstikoguja. Põgenenud koos vanematega 1944. aastal Rootsi, naasis ta Eestisse pärast Eesti iseseisvuse taastamist. Aktiivse kultuuritegelase suureks kireks oli kunstiteoste kogumine. Eriti paelusid teda Eesti alal valminud kunstipärased hõbetööd, mida ta aastakümnete jooksul ostis kokku peamiselt Rootsis oksjonitelt ja antiigiäridest. Nii tekkis kunstikogu, milles on esindatud mitte ainult suuremate keskuste, nagu Tallinna ja Tartu, vaid ka paljude teiste linnade, nagu Narva, Pärnu, Rakvere ja Haapsalu meistrite looming. 2012. aastal kinkis Alur Reinansi perekond kunstikogu Eesti Kunstimuuseumile. Kogu koosneb paarisajast Eestis 17.–20. sajandil valminud hõbetööst. Kuna Reinans kogus suurte luksusesemete kõrval ka lihtsamaid hõbedast lauanõusid ja tarbeesemeid, annab tema terviklik kogu ülevaate eri tüüpi esemetest, mida on aegade jooksul Eestimaal hõbedast valmistatud. Oluline täiendus Eesti Kunstimuuseumi Eduard Wiiralti tööde kogule oli valik eesti graafiku sõjajärgsest loomingust, mis illustreerivad kunstniku loomingulisi otsinguid tema viimasel eluperioodil. Kingituse hulgas jõudsid muuseumi kogudesse ka paarkümmend lehte 18.–19. sajandi baltisaksa Estica-teemalisest graafikast, kus on peamiselt kujutatud eestlasi rahvariietes. Ta valiti 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse. Alur Reinans oli Eesti Kunstimuuseumi Kunstisõprade Seltsi asutajaliige. 2004 Valgetähe V klassi teenetemärk Eesti Elu, 27. detsember 2010 Näitus "Kollektsionääri kirg. Hõbe ja graafika Reinansi kogust" 8.12.2012–5.05.2013 Mikkeli muuseumis
Haavatud ingel

"Haavatud ingel" (soome keeles Haavoittunut enkeli) on Hugo Simbergi maal. Maal on maalitud aastal 1903 lõuendile. Maali mõõtmed on 127×154 cm. See asub Ateneumi kunstimuuseumis. Kui Hugo Simberg sai ülesande maalida freskod Tampere toomkirikusse, maalis ta aastatel 1905–1906 sinna ka Haavatud ingli, oma lemmikteose.
Bulgarija

Bulgarija (vene keeles Булгария, endine Ukraina) oli kahe tekiga seitsmeteistkümnes Rossija-klassi (projekt 785/OL800, 1. seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1955. aastal. Bulgarija hukkus 10. juulil 2011 Volga jõel asuvas Kuibõševi veehoidlas. Laeval olnud 201 inimesest päästeti 79. Laeva hukkumise põhjus oli kehv tehniline seisukord ning nõuete mittetäitmine sõidul jõest veehoidlale, iseäranis tuulise ilmaga. Esimene 785. projekti laev nimega Ukraina ehitati veel 1952. aastal tava järgi: esimesena sai valmis Rossija, teisena Ukraina ning kolmanda alusena loomulikult Belorussija, kuid selle seeria Ukraina põles maha Doni jõel 1953. aastal. Telliti uus sama klassi (projekt 785/OL800 slovaki keeles osobna lod 800, s. t. reisilaev 800 hj), laev Ukraina nime all, kuid juba 2. seerias. Laev valmis 1955. aastal ja seda kasutati Venemaa jõgedel NSVLi lipu all kuni 1993. aastani ja 1993. aastast kuni katastroofini Venemaa lipu all. Alates 2010. aastast sõitis laev Bulgarija (Volgabulgarija) nime all. Jõereisilaevade loend Ремонтники сдали теплоход «Булгария» в металлолом (vene keeles) Teatmik, projekt 785 (vene keeles) Булгария (Украина → 04.2010), registri andmed (vene keeles) Volga jõel uppus mootorlaev Bulgaria 122 uppunuga Vene laeva hukus süüdi halb meeskond Bulgarija-reisijate viimased elutunnid piltidel (vene keeles)
Dmitri Jazov

Dmitri Jazov (vene keeles Дмитрий Тимофеевич Язов; 8. november 1923 – 25. veebruar 2020 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane, Nõukogude Liidu marssal (1990), Nõukogude Liidu kaitseminister (1987–1991). Sõdis Teises maailmasõjas Volhovi ja Leningradi rindel laskurrühma komandörina. Osales Leningradi kaitsmises blokaadi ajal, ründelahinguis Baltimaades ja "Kura koti" piiramises. Sai lahingus haavata. 1967 lõpetas ta Kindralstaabi sõjaväeakadeemia. Sama aasta oktoobris sai ta motoriseeritud laskurdiviisi ülemaks. 22. veebruaril 1968 ülendati ta kindralmajoriks. 1971. aasta märtsis määrati ta armeekorpuse ülemaks. 15. detsembril 1972 ülendati ta kindralleitnandiks. 1973. aasta jaanuaris määrati ta armeejuhatajaks. Alates 1974. aasta maist oli ta Nõukogude Liidu kaitseministeeriumi kaadrite peavalitsuse juhataja. Alates 1976. aasta oktoobrist oli ta Kaug-Ida sõjaväeringkonna ülema esimene asetäitja. 28. oktoobril 1977 ülendati ta kindralpolkovnikuks. 1979. aasta jaanuaris määrati ta Tsentraalse väegrupi ülemaks – Tsentraalseks väegrupiks nimetati Tšehhoslovakkias asuvaid NSV Liidu vägesid. 1980. aasta novembris määrati ta Kesk-Aasia sõjaväeringkonna ülemaks. 6. veebruaril 1984 ülendati ta armeekindraliks. 1984. aasta juunis määrati ta Kaug-Ida sõjaväeringkonna ülemaks. Kaug-Idas sõbrunes Jazov Kim Il-sŏngiga. 1987. aasta jaanuaris nimetati Jazov NSV Liidu kaitseministri asetäitjaks kaadrite alal ja ühtlasi kaitseministeeriumi kaadrite peavalitsuse juhatajaks. 28. mail 1987 lendas Mathias Rust väikelennukiga Cessna Soomest Moskvasse, maandudes Moskva kesklinnas. Selle tulemusena vabastas NSV Liidu Ülemnõukogu ametist senise kaitseministri Sergei Sokolovi ja nimetas tema asemele Jazovi. Jazov sai kaitseministriks enda sõnul ootamatult. Ühtlasi oli Jazov esimene NSV Liidu kaitseminister pärast 1935. aastat, kes kandis armeekindrali auastet. Alles 28. aprillil 1990 ülendas NSV Liidu president Mihhail Gorbatšov Jazovi Nõukogude Liidu marssaliks. Jazov oli viimane, kes sai Nõukogude Liidu marssaliks, ja ainus Siberis sündinud Nõukogude Liidu marssal. Jazov oli NLKP liige alates 1944. 1981. aasta veebruaris sai ta NLKP Keskkomitee liikmekandidaadiks ja 1987. aasta juunis liikmeks. 1987. aasta juunist kuni 1990. aasta juulini oli ta NLKP Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat. 1990. aasta märtsist detsembrini oli ta NSV Liidu Presidendinõukogu liige, 1990. aasta detsembrist 1991. aasta septembrini NSV Liidu Julgeolekunõukogu liige. Ta oli NSV Liidu Ülemnõukogu X ja XI koosseisu liige (1979–1990), pärast seda (1990–1991) NSV Liidu rahvasaadik. Jazov oli konservatiiv ja perestroika poolehoidjate seas ei olnud ta populaarne. Jazov võttis Riikliku Erakorralise Seisukorra Komitee liikmena osa 1991. aasta augustiputšist. Tema korraldusel viidi Moskva tänavatele tankid. Pärast putši kandis Jazov aasta ja kuus kuud vanglakaristust ja vabanes 1994. aastal amnestiaga. 2 Lenini ordenit (1971, 1981) Oktoobrirevolutsiooni orden (1991) Tööpunalipu orden (1963) Dmitri Jazovi ametist vabastamine
Neeva laht

Neeva laht (vene keeles Невская губа) on Läänemeres asuva Soome lahe kõige idapoolsema osa laht. See paikneb lahte suubuva Neeva jõe suudmesaare Vassili ja meres asuva Kotlini saare vahel. Lahe pindala on umbes 329 km² ja keskmine sügavus 3 m. Laevaliikluse jaoks on lahte kohati süvendatud. Ülejäänud Soome lahest eraldab seda Peterburi pais. Neeva lahte ümbritseb täielikult Läänemere suurim linn Peterburi. Lahe ääres asuvad veel miljonilinna ajalooline sõjasadam Kroonlinn ning mitmed tsaaripaleed ja suveresidentsid.  Neeva laht – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kaili Närep

Kaili Närep (sündinud 16. augustil 1970) on eesti näitleja ja juuksur. Kaili Närep on lõpetanud 1985. aastal viiuli erialal Pärnu Lastemuusikakooli, 1988. aastal Pärnu 4. Keskkooli ja 1992. aastal Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri (15. lennus, juhendaja Kalju Komissarov). Hiljem on ta õppinud Pärnumaa Kutsehariduskeskuses ning saanud juuksuri (2006) ja hooldustöötaja kvalifikatsiooni (2013). Alates 1991. aastast töötas ta Ugala teatris. Aastatel 2003–2009 töötas ta Endla teatris näitleja ja grimeerijana. Seejärel on ta olnud vabakutseline näitleja ning töötanud selle kõrvalt kaks aastat hooldajana Pärnu kodutute varjupaigas ja hiljem Pärnus juuksurina. Ta on mänginud telesarjades "Kälimehed", "Papad mammad", "Pilvede all", "Kättemaksukontor", "Doktor Silva" , "Homme põgeneme" (2022) ja "Krista lood". Kairi Närep on mänginud mängufilmides "Perekonnapildid" (1989), "Vanad ja kobedad saavad jalad alla" (2003), "Detsembrikuumus" (2008) ja "Vehkleja" (2015). Nakatava naeratusega näitleja, Eesti Päevaleht, 16.08.2000. "Kaili Närep Endla teatri kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. märts 2010. Vaadatud 16. augustil 2011. Näitleja Kaili Närep õppis sotsiaaltöötajaks, ERR uudised, 20. juuni 2013 Kaili Närep oleks kaalukaotuse tõttu Beriti rollist ilma jäänud, Õhtuleht, 13. aprill 2012 "Papad mammad" Kaili Närep: "Mul oli raske lapsepõlv. Eks ma olin murelaps.", Naisteleht, 21. september 2016 "Olen ka mõelnud, kas on üldse vaja näitlemisega tegelda", Õhtuleht, 25. oktoober 2016
Serhi Tihipko

Sergi Tigipko (Сергій Тiгiпко; sündinud 13. veebruaril 1960) on Ukraina poliitik. Ta oli Ukraina sotsiaalpoliitika minister ning asepeaminister aastatel 2010–2012. 2010. aasta presidendivalimistel sai Tigipko 13% häältest ja saavutas kolmanda tulemuse. 2000. aastal tegutses Tigipko majandusministrina. Aastatel 2000–2005 oli Tigipko partei Töötav Ukraina (Трудова Україна) juht, aastast 2009 sama partei järglase Tugev Ukraina (Сильна Україна) juht. 2011. aasta augustis teatati soovist ühendada partei Regioonide Parteiga.
Jorge Carlos Fonseca

Jorge Carlos de Almeida Fonseca (sündinud 20. oktoobril 1950) on Roheneemesaarte õigusteadlane, jurist ja poliitik, kes oli 9. septembrist 2011 kuni 9. novembrini 2021 Roheneemesaarte president. Ta kuulub parteisse Liikumine Demokraatia eest. Aastatel 1991–1993 oli ta Roheneemesaarte välisminister. Jorge Carlos Fonseca on õpetanud õigusteadust näiteks Lissaboni ja Macau ülikoolis. Temalt on ilmunud kaks luuleraamatut. 2011. aasta presidendivalimiste esimeses voorus 7. augustil 2011 sai ta enim hääli (37,4%). 21. augustil peetud teises voorus võitis ta Manuel Inocêncio Sousa ja valiti presidendiks. 2. oktoobril 2016 valiti ta 74,08% valijate toetusega teiseks ametiajaks Roheneemesaarte presidendiks. Koduleht
Kun

Kun (õieti Sergio Agüero) on Argentina jalgpallur. Kun on hiidkala hiina mütoloogias. Kun on perekonnanimi, mille kandjate seas on olnud: Béla Kun, Ungari poliitik Rueben Kun, Nauru riigipea Kun on eesnimi, mille kandjate seas on olnud: Cao Kun, Hiina riigipea Goh Kun, Korea poliitik
Aterno-Pescara jõgi

Aterno-Pescara (ladinakeelne nimi Aternus) on jõgi Itaalias Abruzzo maakonnas. Aterno-Pescara on Abruzzo pikim jõgi. Jõgi saab alguse Laga mägedest (L'Aquila provintsis Montereales) Aterno nime all. Alates ühinemisest Sagittario jõega kuni liitumiseni Pescara jõega kutsutakse jõge Aterno-Sagittario jõeks. Popoli juures (Pescara provints) ühineb Aterno Pescaraga ning hakkab kandma Aterno-Pescara nime või siis kutsutakse seda lihtsalt Pescara jõeks. Jõgi suubub Aadria merre Pescaras. Jõe kallastel asuvad Montereale, Cagnano Amiterno, Barete, Pizzoli, L'Aquila, San Demetrio ne' Vestini, Raiano, Popoli, Brecciarola, Bussi sul Tirino, Castiglione a Casauria, Chieti ja Pescara. Pescara Aterno Aterno Pescara allikas Pescara allikas Aterno-Pescara suue Aterno San Venanzio mäekurus. Risorgimento sild Popolis  Aterno-Pescara jõgi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis