laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Charles de Gaulle'i esimene valitsus

Charles de Gaulle'i esimene valitsus (prantsuse keeles premier gouvernement Charles de Gaulle) oli Prantsuse Vabariigi Ajutine Valitsus 10. septembrist 1944 kuni 21. novembrini 1945. Charles de Gaulle, ajutise valitsuse esimees Jules Jeanneney, riigiminister (Ministre d'État) François de Menthon, justiitsminister (kuni 6. aprillini 1945) Adrien Tixier, siseminister André Diethelm, sõjaminister Louis Jacquinot, sõjalaevastiku minister Charles Tillon, õhuväeminister Georges Bidault, välisminister François Tanguy-Prigent, põllumajandusminister Paul Giacobbi, varustusminister René Mayer, transpordiminister René Capitant, haridusminister René Pleven, asumaade minister (16. novembrist 1944 rahandusminister) Aimé Lepercq, rahandusminister (9. novembrini 1944) Alexandre Parodi, tööminister Augustin Laurent, sideminister (kuni 27. juunini 1945) Pierre-Henri Teitgen, teabeminister Henri Frenay, vangistatute, deporteeritute ja põgenike asjade minister François Billoux, tervishoiuminister Georges Catroux, Põhja-Aafrika minister Robert Lacoste, tööstusminister Pierre Mendès France, majandusminister (kuni 6. aprillini 1945) 21. oktoobril 1945 valiti Prantsusmaal Asutav Kogu (alustas tööd 6. novembril 1945). Charles de Gaulle moodustas 21. novembril 1945 uue ajutise valitsuse, mis tegutses kuni de Gaulle'i tagasiastumiseni 20. jaanuaril 1946. Prantsusmaa Vabariigi Ajutine Valitsus Prantsusmaa Kolmas Vabariik
1945. aasta Prantsuse Asutava Kogu valimised

1945. aasta Prantsuse Asutava Kogu valimised (prantsuse keeles élections constituantes françaises de 1945) olid oktoobris 1945 toimunud valimised Asutavasse Kokku Prantsusmaal. Pärast 1936. aastal toimunud parlamendivalimisi pidid järgmised valimised toimuma 1940. aastal, kuid jäid sõja tõttu ära. Alles 1945. aastal korraldati uued üleriigilised valimised. 21. oktoobril 1945 said Asutava Kogu valimistel kolm parteid üle 20% valijate häältest: Prantsusmaa Kommunistlik Partei (liider Maurice Thorez) 26,2%, Vabariiklik Rahvapartei (liider Maurice Schumann) 23,9% ja Töölisinternatsionaali Prantsuse Sektsioon (liider Léon Blum) 23,5%. Kokku valiti Asutavasse Kokku 586 liiget. Ühtlasi toimus valimiste raames Ajutise valitsuse eestvedamisel referendum, kus küsiti, kas taastada Kolmas Vabariik (ametlikult lõppes 10. juulil 1940, kui Prantsuse parlament andis täielikud volitused marssal Philippe Pétainile) või luua uue konstitutsiooniga Neljas Vabariik. Referendumi tulemused näitasid, et 96% vastanutest soovis Neljandat vabariiki. Seetõttu samal päeval valitud Asutava Kogu peaülesandeks sai välja töötada Neljanda vabariigi põhiseadus. Prantsusmaa Vabariigi Ajutine Valitsus Prantsusmaa Kolmas Vabariik 1945. aasta Prantsuse Asutav Kogu 1946. aasta Prantsuse Asutav Kogu
1945. aasta Prantsuse Asutav Kogu

1945. aasta Prantsuse Asutav Kogu (prantsuse keeles Assemblée constituante de 1945) oli oktoobris 1945 valitud asutav kogu Prantsusmaal, mille ülesandeks oli välja töötada Neljanda Vabariigi põhiseadus, moodustada valitsus ja täita parlamendi funktsioone kuni uue põhiseaduse jõustumiseni. 21. oktoobril 1945 valiti Prantsusmaal 586-liikmeline Asutav Kogu, kus enim saadikukohti said Prantsusmaa Kommunistlik Partei (liider Maurice Thorez) 27,1%, Vabariiklik Rahvapartei (liider Maurice Schumann) 25,6% ja Töölisinternatsionaali Prantsuse Sektsioon (liider Léon Blum) 24,9%. Asutav Kogu alustas oma tööd 6. novembril 1945. Asutava Kogu väljatöötatud Neljanda vabariigi põhiseaduse projekt esitati 5. mail 1946 toimunud referendumile. 52,8% referendumil hääletanutest oli selle projekti vastu. See tähendas, et tuli valida uus Asutav Kogu, mis pakub välja põhiseaduse uue projekti. Asutava Kogu volituste aeg oli piiratud seitsme kuuga. Asutav Kogu lõpetas oma tegevuse 10. juunil 1946. 1946. aasta Prantsuse Asutava Kogu valimised 1946. aasta Prantsuse Asutav Kogu
Nela Hasanbegović

Nela Hasanbegović (sündinud 21. jaanuaril 1984 Sarajevos) on bosnia kunstnik. Nela Hasanbegović loob skulptuure ja installatsioone. Tal on olnud mitmeid isikunäitusi, kuid samuti on ta osalenud arvukatel rühmanäitustel. Nela Hasanbegović õppis aastail 2002–2007 ja 2008–2010 Sarajevo Kaunite Kunstide Akadeemias. Alates 2013. aastast õpib ta Belgradi kunstiülikooli doktorantuuris. Alates 2007. aastast on ta Bosnia ja Hertsegoviina Kunstnike Assotsiatsiooni liige. Töötab assistendina Sarajevo Kaunite Kunstide Akadeemias. "Nela Hasanbegović" (inglise). Vaadatud 27.03.2021. Koduleht
Dāvis Bertāns

Dāvis Bertāns (sündinud 12. novembril 1992 Valmieras) on Läti elukutseline korvpallur, kes mängib 2019. aastast NBA klubis Washington Wizards. Bertāns alustas profikarjääri Riias, kus esindas aastatel 2007–2010 Riia ASK kadettide, BAA, ASK, Keizarmezsi ja Baronsi meeskondi. 2010. aastal siirdus Bertāns Sloveenia klubisse Ljubljana Olimpija, kellega võitis aastatel 2010–2012 kolm kohalikku karikat. Seejärel liitus Bertāns 2013. aastal Belgradi Partizaniga, kellega tuli kolm korda Serbia meistriks (2012–2014) ja korra karikavõitjaks (2012), misjärel siirdus aastateks 2014–2016 Hispaania kõrgliigaklubisse Saski Baskonia. Bertānsi valis 2011. aasta NBA draft'ist 42. valikuna Indiana Pacers, kes vahetas tema mängijaõigused kohe edasi San Antonio Spursile. Bertāns tegi NBA-s debüüdi hooajal 2016/17, mil tõi Spursi eest keskmiselt 12 minutiga 4,5 punkti ja 1,5 lauapalli mängus. Pärast kolme hooaega San Antonios vahetati Bertāns 2019. aasta suvel Washington Wizardsisse, kelle kasuks kogus ta hooajal 2019/20 keskmiselt 15,4 punkti ja 4,5 lauapalli mängus. 3-kordne Serbia meister (2012–2014) Serbia karika võitja (2012) Aadria liiga võitja (2013) 3-kordne Sloveenia karika võitja (2010–2012) Bertāns on Läti koondisse kuulunud 2011. aastast. 2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel kogus ta keskmiselt 14 punkti, 3 lauapalli ja 2 resultatiivset söötu mängus. Läti teekonna lõpetas 97 : 103 kaotusmäng veerandfinaalis tulevasele Euroopa meistrile Sloveeniale. Vanem vend Dairis on samuti korvpallur, kes on peamiselt mänginud Euroopas, aga ka NBA klubis New Orleans Pelicans. Dāvis Bertāns – NBA.com Dāvis Bertāns – Basketball-Reference.com
Varstu valla vapp

Varstu valla vapp on Võru maakonnas asnud endise Eesti haldusüksuse Varstu valla vapp. Vapp kinnitati 5. aprillil 2002. Rohelisel kilbil ratasrist ja lainelõikeline vapitüvi, mõlemad kuldsed. Varstu valla lipp Võru maakond Varstu valla sümboolika valla kodulehel Varstu valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Zenta Ērgle

Zenta Ērgle (neiupõlvenimi Zenta Vīgante; 23. detsember 1920 Riia – 11. juuni 1998 Riia) oli läti lastekirjanik. Zenta Ērgle'i lõpetas 1949. aastal Läti Riikliku Ülikooli arhitektina ning töötas seejärel aastail 1949–1975 Riia Projekteerimisinstituudis. 1951. aastast oli ta Läti Arhitektide Liidu ja 1959. aastast Läti Kirjanike Liidu liige. Lastele hakkas ta kirjutama 1950. aastatel. Tema esimene lasteraamat "Mūsu sētas bērni" ilmus 1956. aastal. Eesti keeles ilmus see pealkirjaga "Meie õue lapsed" 1966. aastal Valli Helde tõlkes kirjastuses Eesti Raamat. Raamatu illustreeris Hugo Mitt. Teose põhjal on valminud ka teatrilavastus. Kokku ilmus tal umbes 30 lasteraamatut kogutiraažiga kaks miljonit eksemplari. Tema teoseid on tõlgitud 15 keelde. Zenta Ērgle'i suri 77-aastaselt 11. juunil 1998. Ta on maetud Matīsa kalmistule. "Mūsu sētas bērni" (1956) "Tā tik bija vasara!" (1959) "Esmu dzimis neveiksminieks" (1962) "Tas sākās Puķu mājā" (1967) "Labi sēņu māmiņai" (1967) "Ko stāsta vecās Rīgas ielas un nami" (1968) "Es pazīstu pulksteni" (1969) "Uno un trīs musketieri" (1970) "Operācija "Kanna"" (1971) "Ieviņa Āfrikā" (1974) "Ato un brīnumpērle" (1975) "No Plutona līdz Neptūnam" (1975) "Starp mums meitenēm runājot" (1976) "Gads ar diviem pavasariem" (1979) "Noslēpumainais atradums" (1980) "Kā mēs dzīvojam" (1980) "Mana Rīga" (1980) "Bez piecām minūtēm pieauguši" (1983) "Lips Tuliāns zaudē maču" (1986) "Tāpat vien" (1986) "Nosargāt mīlestību" (1987) "Pāri gadiem bērnības zemē" (2010)
Vilkaviškise piiskopkond

Vilkaviškise piiskopkond (leedu Vilkaviškio vyskupija, ladina Dioecesis Vilkaviskensis) on katoliku kiriku diötsees, mis allub Kaunase peapiiskopkonnale. Piiskopi residents on Vilkaviškises ja katedraaliks on Vilkaviškise katedraal. Diötsesaanpiiskop on 2002. aastast Rimantas Norvila. Vilkaviškise piiskopkond asetseb Leedus riigi lõunaosas. Ta piirneb idas Kaišiadoryse piiskopkonnaga ja Vilniuse peapiiskopile otseselt alluvate aladega, põhjas Kaunase peapiiskopile otseselt alluvate aladega ning edelas Poola Ełcki piiskopkonnaga. Piiskopkonna pindala on 6 280 km². Seisuga 2014 oli piiskopkonnas 331 154 katoliiklast, kes moodustasid piiskopkonna elanikest 97,6%. Piiskopkonna territooriumil on 104 kogudust. Piiskopkonna aladele jääb ka Marijampolės asuv basilica minoris (Marijampolė Püha Peaingel Miikaeli basiilika). Vilkaviškise piiskopkond asutati 4. mail 1926, mil see eraldati Łomża piiskopkonnast. Aastal 1880 rajati piiskopkonda vaimulik seminar. Teise maailmasõja ajal seminar hävis. Aastail 1949-1989 oli piiskopkond liidetud Kaunase peapiiskopkonnaga. Piiskopkond jaguneb seitsmeks dekanaadiks. Aleksotase dekanaadile alluvad kogudused Zapyškises, Rokais, Tabariškiais, Šlienavas, Pažėrais, Margininkais, Garliavas, Ežerėlises, Braziūkais, Panemunės ja Aleksotases. Alytuse dekanaadile alluvad kogudused Ūdrijas, Santaikas, Simnases, Rumbonysis, Miroslavases, Krokialaukises ja kolm kihelkonnakirikut Alytuses. Lazdijai dekanaadile alluvad kogudused Būdvietises, Gerdašiais, Kapčiamiestises, Krikštonysis, Krosnas, Kučiūnais, Lazdijais, Leipalingises, Liškiavas, Meteliais, Paveisininkais, Rudaminas, Seirijais, Šeštokais, Šlavantais, Šventežerises ja Veisiejais. Marijampolė dekanaadile alluvad kogudused Akmenynais, Ąžuolų Būdas, Bagotojis, Daukšiais, Gudeliais, Igliaukas, Kalvarijas, Kazlų Rūdas, Liubavases, Liudvinavases, Mindaugase kogudus Kamšais, Patašinės, Patilčiais, Plutiškėses, Riečiais, Sangrūdas, Sasnavas, Skardupiais, Šunskais, Višakio Rūdas ja kolm kihelkonnakirikut Marijampolės. Prienai dekanaadile alluvad kogudused Balbieriškises, Išlaužases, Naujoji Ūtas, Pakuonises, Prienais, Skriaudžiais, Šilavotases ja Veiveriais. Šakiai dekanaadile alluvad kogudused Barzdais, Gelgaudiškises, Griškabūdises, Ilguvas, Kaimelises, Keturnaujienas, Kretkampises, Kudirkos Naumiestises, Lekėčiais, Lukšiais, Nemirais, Paežerėliais, Paluobiais, Plokščiais, Sintautais, Slabadais, Slavikais, Sudargases, Sutkais, Šakiais, Valakbūdises, Žemoji Panemunės ja Žvirgždaičiais. Vilkaviškise dekanaadile alluvad katedraal ja kogudused Alksnėnais, Alksninės, Alvitases, Bartninkais, Didvyžiais, Gižais, Gražiškiais, Keturvalakiais, Kybartais, Lankeliškiais, Paežeriais, Pajevonysis, Pilviškiais, Vilkaviškises, Virbalises, Vištytises ja Žaliojis. Antanas Karosas (1926–1947) Vincentas Vizgirda (1947–1949) (administraator piiskopi ülesannetes) Juozas Žemaitis (1989–2002) Rimantas Norvila (2002–) http://www.catholic-hierarchy.org/diocese/dvilk.html http://www.gcatholic.org/dioceses/diocese/vilk0.htm Koduleht
Sultan Muradi mošee

Sultan Muradi mošee (makedoonia keeles Султан-муратовата џамија; albaania keeles Xhamia e Sulltan Muratit; türgi keeles Sultan Murat Camii) on mošee Põhja-Makedoonia pealinnas Skopjes. Mošee asub kesklinnas Vana basaari lähedal. Sultan Muradi mošee on rajatud 1436. aastal. Mošee ehitati Püha Jüri kloostri varemetele, mis oli hävinud 1392. aastal, mil Osmani riigi väed vallutasid Skopje. Mošee ehitamist rahastas sultan Murad II. Sultan Muradi mošee põles esimest korda 1537. aastal, kuid taastati 1539. aastal. Teist korda põles mošee 1689. aastal, kui Austria armee vallutas linna. Mošee taastati 1711. aastal. Viimati restaureeriti Sultan Muradi mošeed 1912. aastal. Sultan Murad Mosque in Skopje - Macedonia Beautiful Mosque Sultan decrees: the Sultan Murad Mosque in Skopje[alaline kõdulink] Retopea  Sultan Muradi mošee – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kersti Lust

Kersti Lust (sündinud 17. augustil 1976 Lemmatsi, Tartu maakond) on eesti ajaloolane. Ta on koolis käinud Tartus ja lõpetanud Tartu Ülikooli ajaloo erialal 1999. aastal. Akadeemiliselt on ta EÜS Põhjala vilistlane. Aastal 2001 kaitses ta magistritööd "Talurahva maakasutus Saaremaa kroonuvaldustes aastatel 1841–1919" ja aastal 2005 doktoritööd "Pärisorjast päriskohaomanikuks: talurahva emantsipatsioon eestikeelse Liivimaa kroonukülas 1819–1915". Kersti Lusti uurimused puudutavad põhiliselt Eesti talurahva sotsiaal- ja majandusajalugu 19. sajandil ning 20. sajandi alguses. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. juuli 2010. Vaadatud 25. detsembril 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) [1] Eesti Teadusinfosüsteem
Rikastamine

Rikastamine on millegi sisalduse suurendamine (näiteks ainesse mõne komponendi lisamine või teiste komponentide vähendamine) või millegi vajaliku, kasuliku, puuduva lisamine. Aliteerimine, terase või malmi pinnakihi rikastamine alumiiniumiga Nitriitimine, terase pinna rikastamine lämmastikuga Tsementiitimine, süsinikuvaeste teraste pinna rikastamine süsinikuga Tsüaneerimine, terase pinnakihi samaaegne rikastamine süsiniku ja lämmastikuga
Kocatepe mošee

Kocatepe mošee (türgi keeles Kocatepe Camii) on mošee Türgi pealinnas Ankaras. Kocatepe mošee ehitati aastatel 1967–1987 ja see on Ankara suurim mošee, mis mahutab 24 000 inimest. Mošee neli minaretti on 88 meetri kõrgused. Kocatepe Mosque Color Kinetics  Kocatepe mošee – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Marcin Gortat

Marcin Janusz Gortat (sündinud 17. veebruaril 1984 Łódźis) on Poola endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 12 hooaega. Enne NBA-sse siirdumist mängis Gortat aastatel 2002–2003 kodulinnaklubis Łódźi ŁKS ja seejärel aastatel 2003–2007 Saksamaa kõrgliigaklubis Kölni RheinStars, kellega tuli riigi meistriks ja karikavõitjaks. Gortati valis 2005. aasta NBA draft'ist 57. valikuna Phoenix Suns, kes vahetas tema mängijaõigused edasi Orlando Magicule. Gortat tegi Magicu eest debüüdi hooajal 2007/08, mil tõi keskmiselt 7 minutiga 3 punkti ja 2,7 lauapalli mängus. 2010. aasta detsembris vahetati Gortat Phoenix Sunsi, kelle eest kogus ta oma karjääri parimal, 2011/12. hooajal keskmiselt 15,4 punkti ja 10 lauapalli mängus. 2015. aasta oktoobris vahetati Gortat Washington Wizardsisse, kus ta mängis viis hooaega, mille jooksul tõi keskmiselt 11,6 punkti ja 9,2 lauapalli mängus. Gortat vahetati 2018. aasta juunis Los Angeles Clippersisse. Karjääri viimaseks jäänud 2018/19. hooajal viskas Gortat keskmiselt 5 punkti ja hankis 5,6 lauapalli mängus. 16. veebruaril 2020 teatas Gortat, et lõpetab profikarjääri. Saksamaa meister (2006) 3-kordne Saksamaa karika võitja (2004, 2005, 2007) Gortat on aastatel 2004–2015 mänginud Poola korvpallikoondises. Isa Janusz Gortat oli poksija ja poksitreener, vend Robert Gortat on poola poksija. Marcin Gortat – NBA.com Marcin Gortat – Basketball-Reference.com
Stari most

Stari most ('vana sild') on Neretva jõge ületav sild Bosnia ja Hertsegoviina suuruselt kuuendas linnas Mostaris. Osmanite riigi aegne sild, mille tellis Suleiman I aastal 1557, püsis pärast valmimist 427 aastat. Sikka projekteeris Mimar Sinani õpilane Mimar Hajrudin. Sild hävitati Horvaatia-Bosnia sõjas 9. novembril 1993. Hoolikalt taastatud sild avati 23. juulil 2004. Iga suve juuli lõpus toimuvad sellelt vette hüppamise võistlused. Selle ümbrus Mostari vanalinnas kuulub UNESCO maailmapärandisse.  Stari most – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kuura (Viru-Nigula)

Kuura on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Arab Ahmeti mošee

Arab Ahmeti mošee (türgi keeles Arabahmet Camii) on mošee Küprosel, Põhja-Küprose Türgi Vabariigile kuuluvas Nikosia põhjaosas. Arab Ahmeti mošee on ehitatud 16. sajandi lõpus. Mošee on saanud nime Osmanite riigi väejuhi järgi, kelle juhtimisel Küpros 1571. aastal vallutati. Mošeed restaureeriti esimest korda 1845. aastal ja teist korda 1990. aastatel. The Arabahmet Mosque : Nicosia, North Cyprus Whats on North Cyprus
Vilkaviškise katedraal

Vilkaviškise Neitsi Maarja Ilmumise katedraal (leedu keeles Vilkaviškio Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo katedra) on katedraal Leedus Vilkaviškise linnas aadressil Vytauto g. 14 . See kuulub katoliiklastele ja on Vilkaviškise piiskopkonna peakirik. Kirik on historitsistlik. Kahe torniga kirikul on kaks eri kõrgusega löövi. Hoones on neli altarit. Taraga piiratud kirikuaias asub pastoraat; seal asub ka skulptuur Budavonė märtrid, kus kujutatakse kolme vaimuliku hukkamist Budavonė metsas. Esimese puidust kiriku ehitas Vilkaviškisesse aastal 1620 Prienai maavanem Stefan Pac. Aastal 1660 oli Alvitase ja Vilkaviškise kirikuõpetajaks Joannes Pukien Starkiewicz. Toona olid kogudused tõenäoliselt nii väikesed, et pidid vaimulikku jagama. Aastast 1770 on teateid kiriku juures tegutsenud kihelkonnakoolist. Aastail 1870–1881 ehitati vana kiriku asemele uus kivikirik. Aastal 1884 õnnistas Józef Hollak kiriku ka sisse. Aastal 1906 liitus sealne kogudus organisatsiooniga Žiburys, ühtlasi avati koguduse raamatukogu. Kiriku juures hakkas ka tegutsema koor Žiburys. Aastal 1926 moodustati Vilkaviškise piiskopkond ja kirikust sai katedraal. Aastal 1930 avati Vilkaviškise ja Gižais piiskopkonna vaimulik seminar, mille tarbeks rajati katedraali juurde kolm uut kivihoonet. Aastal 1937 avati kihelkonna seltsimaja, kus oli tuhat inimest mahutav saal. Aastal 1944 hävis katedraal tules. Nõukogude võimud ei lubanud hoonet taastada. Varemed täideti ja nende kohale rajati hiljem väljak, kiriku telliseid kasutati aga kahe uue kahekorruselise maja ehitamiseks. Aastal 1991 asusid kihelkonna vaimulikud koos professor Vytautas Nasvytisega otsima võimalusi uue katedraali rajamiseks. Uus hoone otsustati rajada vana katedraali koopiana. See ülesanne ei osutunud kergeks, kuna hoone projekt ei olnud säilinud ja taastamiseks tuli kasutada vanu fotosid. Hoone taastamiseks oli aga kihelkonnal võimalik kasutada kogu piiskopkonna abi ja nii valmis uus kirikuhoone aastaks 1998. Selsamal aastal õnnistas piiskop Juozas Žemaitis kiriku taas sisse; protsessi juures viibisid ka kardinal Audrys Juozas Bačkis ja Valdas Adamkus. http://www.catholic-hierarchy.org/diocese/dvilk.html Vilkaviškio Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo katedra
Tour Part-Dieu

Tour Part-Dieu on 165 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Prantsusmaal Lyonis. Hoone valmis 1977. aastal ja sellel on 42 korrust.
Marijampolė Püha Peaingel Miikaeli basiilika

Marijampolė Püha Peaingel Miikaeli basiilika (leedu keeles Marijampolės Šv. arkangelo Mykolo bazilika) on kirik Leedus Panevėžysi rajoonis Marijampolės, aadressil Bažnyčios g. 1. Kirikut kasutab katoliku kiriku Vilkaviškise piiskopkond, see on ametlikult basilica minoris. Kirik on Johannes Paulus II palverännakupaikadest. Praegune kirikuhoone õnnistati sisse aastal 1824, kuigi praeguse üldilme sai see hiljem. Hoone esindab neobarokki. Kirik on ladina risti kujulise põhiplaaniga kolmelööviline ehitis, millel on ka apsiid. Sellel on kaks torni ja kolm löövi. Hoone ümber on müüriga piiratud kirikaed. Prienai maavanem lasi aastal 1717 praeguse Marijampolė kohale Pašesupise külla kabeli rajada. Hiljem rajasid alevi staatuse saanud asulasse kloostri mariaanid. Aastal 1750 ehitasid nad alevisse ka puidust kiriku. Nende järgi hakati alevit kutsuma Marijampolėks. Aastal 1758 eraldati kohalikust mõisast kiriku ja kloostri tarbeks maad. Aastal 1777 on mainitud seal tegutsevat kihelkonnakooli. Kihelkond ise moodustati siiski aastal 1783. Aastal 1803 põles maha kirik, tules hävis ka kloostri katus. Jumalateenistused jätkusid laudadest kokkuklopsitud varjualuses, mis aga aastal 1818 tormis hävis. Aastal 1819 valmisid uue kirikuhoone seinad ja katus. Aastal 1824 valmisid ka uue hoone laed ja põrandad. Sama aasta 5. septembril õnnistati uus kirik sisse. Toonane kirik ei olnud aga veel praeguse ilmega. Aastal 1882 lisati frontoon ja kaks torni, aastal 1914 aga kaks kabelit. Ühtlasi hakkas kirik kandma peaingel Miikaeli nime. Aastail 1906-1940 oli sealne kogudus organisatsiooni Žiburys liige. Aastal 1906 avas kogudus organisatsiooni toel ka linnas kooli. Aastal 1907 avati õhtukool ja raamatukogu, aastal 1909 avas kogudus kooli ka Kvietiškises. Aastal 1918 hakkas kiriku juures tegutsema Neitsi Maarja Patuta Viljastumise ordu emaklooster, mille juures avati ka algkool. Aastal 1923 valmis kiriku juurde ka kloostri kolmekorruseline hoone. Aastal 1938 hakkas selle juures tegutsema tütarlaste kutsekool. Ka mariaanid avasid aastal 1920 kiriku juures oma gümnaasiumi, mille hoone valmis aastal 1923. Aastal 1927 avasid nad seal raamatukogu. Aastal 1987 avati kiriku juures Jurgis Matulaitise kabel (Jurgis Matulaitis kuulutati selsamal aastal õndsaks). Aastal 1992 sai kirikust basilica minoris. http://www.piligrimukelias.lt/ Marians of the Immaculate Concepcion http://www.gcatholic.org/churches/europe/1285.htm
Elena Kountoura

Elena Kountoura (kreeka keeles Έλενα Κουντουρά; sündinud 2. novembril 1962) on Kreeka poliitik. Elena Kountoura lõpetas 1984. aastal bakalaureusekraadiga Ateena ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 1984–1996 tegutses ta rahvusvaheliselt modellina. 1997. aastal pöördus ta Kreekasse tagasi ja oli kuni 2003. aastani mitme ajakirja toimetaja. 2004–2015 oli ta Kreeka parlamendi liige. 2015–2019 oli ta Kreeka turismiminister. Alates 2019. aastast on ta Euroopa Parlamendi liige. Ta kuulub fraktsiooni Euroopa Ühendatud Vasakpoolsed ja Põhjala Vasak-Rohelised. Elena KOUNTOURA European Parliament
Bohumil Říha

Bohumil Říha (22. veebruar 1907 Vyšetice – 15. detsember 1987 Praha) oli tšehhi lastekirjanik. Bohumil Říha sündis Lõuna-Tšehhi maakonnas Tábori ringkonnas Vyšetices sepa peres. Hiljem kolis pere Čáslavi, kus poiss lõpetas algkooli ja 1925. aastal pedagoogilise instituudi. Kolm aastat töötas koolis abiõpetajana, seejärel teenis sõjaväes. Pärast sõjaväeteenistust töötas õpetajana esialgu Habry koolis ja seejärel 1945. aastani Poděbrady linnakoolis. Pärast 1945. aastat asus Bohumil Říha tööle kooliinspektorina Vysoké Mýtos. 1952. aastal valiti ta Kirjanike Liidu esimeheks. Aastail 1956–1967 oli ta direktor Riiklikus lasteraamatute kirjastuses. Sellelt ametikohalt läks ta ka 1967. aastal pensionile. Pärast pensionile jäämist jätkas ta kirjutamist ning lõi kaasa Rahvusvahelise Noorsookirjanduse Nõukogu Tšehhi osakonna (IBBY Tšehhi osakond) töös ja UNESCO juures. Eesti keeles on ilmunud tema lasteraamat "Viis jumalat rändavad üle mere" (Eesti Raamat 1975, tõlkija Leo Metsar, illustraator Silvi Liiva). Bohumil Říha suri 80-aastaselt Prahas 15. detsembril 1987. "O lékaři Pingovi", 1941 "O třech penízcích", 1941 "Honzíkova cesta", 1954 "O letadélku Káněti", 1957 "Pět bohů táhne přes moře" "Jak vodníci udobřili sumce" "Dva kluci v palbě" "Velká obrázková knížka pro malé děti", 1959, koostöös Milena Lukešovága "Divoký koník Ryn" "Jak jel Vítek do Prahy" "Dětská encyklopedie", 1959, 1962, 1966, 1971; illustratsioonid Vladimír Fuka "Země dokořán", 1950 "Dvě jara", 1952 "Venkovan"; 2 osa; 1955 ja 1958 "Doktor Meluzín", 1973 1975 Tšehhoslovakkia rahvakunstnik 1979 Janusz Korczaki kirjanduspreemia 1980 Hans Christian Anderseni lastekirjanduspreemia 1980 Klement Gottwaldi orden Bohumil Říha Anderseni kirjanduspreemia lehel
Markland

Markland (Metsamaa, vanaislandi sõnast mark 'mets') on maa, mille avastas Islandi-Gröönimaa meresõitja Leifr Eiríksson umbes aastal 1000. Islandi saagade andmetel oli see maa tasane ja kaetud suurte metsadega, milles elas rohkesti loomi. Maa kallas oli pikk ja kaetud helevalge liivaga. Leifr nimetas maa seal kasvava metsa järgi Marklandiks. Arvatavasti sõideti keskaja jooksul Gröönimaalt korduvalt Marklandi, et sealt puid tuua. Viimane teade sellest pärineb Islandi annaalides aastast 1347, nimelt olevat torm toonud Islandi rannikule laeva, mis oli teel Gröönimaalt Marklandi. Arvatakse, et Markland oli Labradori poolsaar. Helluland Vínland L'Anse aux Meadows