Automaatne väline defibrillaator

Automaatne väline defibrillaator (ingliskeelne lühend AED) on kaasaskantav elektrooniline meditsiiniseade, mis diagnoosib automaatselt eluohtlikud südame rütmihäired, nagu ventrikulaarne fibrillatsioon (VF) ja pulsatsioonita ventrikulaarne tahhükardia, ning suudab neid ravida defibrillatsiooni abil, st elektriga, mis peatab rütmihäire, võimaldades südamel taastada efektiivne rütm. AED-aparaadid on mõeldud kasutamiseks lihtsate heli- ja visuaalsete käskude abil, et neid oleks lihtne kasutada ka tavainimestel. AED-aparaatide kasutamist õpetatakse paljudel esmaabi-, sertifitseeritud esmaabi ja elustamisoskuste baastaseme (BLS) kardiopulmonaalse elustamise (CPR) kursustel. Defibrillaatori kaasaskantava versiooni leiutas 1960ndate keskel kardioloog Frank Pantridge Põhja-Iirimaal Belfastis ja esimese automaatse, avalikus kasutuses oleva defibrillaatori tootis 1970ndate lõpus Cardiac Resussitation Company. Seade toodi turule Heart-Aid'i nime all. Automatiseeritud välist defibrillaatorit kasutatakse eluohtlike südame rütmihäirete korral, mis viivad ootamatu südame seiskumiseni, mis ei ole sama mis südameinfarkt. Rütmihäired, mida seade ravib, on tavaliselt piiratud: pulsatsioonita ventrikulaarne tahhükardia (lühendatult VT või V-Tach) vatsakeste fibrillatsioon (lühendatult VF või V-Fib) Nende kahest šokeeritava südame rütmihäire tüübist kummagi puhul on süda elektriliselt aktiivne, kuid tal on düsfunktsioon, mis ei võimalda tal verd pumbata ja vereringet juhtida. Vatsakeste tahhükardia korral lööb süda liiga kiiresti, et verd tõhusalt pumbata. Lõpuks viib ventrikulaarne tahhükardia ventrikulaarse fibrillatsiooni tekkeni. Vatsakeste fibrillatsiooni korral muutub südame elektriline aktiivsus kaootiliseks, mis takistab ventriklit tõhusalt verd pumpamast. Südame fibrillatsioon väheneb aja jooksul ja jõuab lõpuks asüstooliani. AED-d, nagu kõik defibrillaatorid, ei ole mõeldud asüstoolia ("lamejoon") šokeerimiseks, kuna see ei anna positiivset kliinilist tulemust. Asüstoolilisel patsiendil on ellujäämisvõimalus ainult siis, kui elustamiskõlbliku rütmi saavutamine on võimalik elustamiskõlbliku rütmi ja südamestimulantide kombinatsiooni abil, mistõttu on hädavajalik, et enne defibrillaatori saabumist teostatakse elustamiskõlblikuks muutuv elustamiskõlblik. Kui neid südamekahjustusi (ventrikulaarne tahhükardia, ventrikulaarne fibrillatsioon, asüstoolia) ei korrigeerita, põhjustavad need südame seiskumise korral kiiresti pöördumatuid ajukahjustusi ja surma. Umbes kolme kuni viie minuti pärast südame seiskumise korral võib hakata tekkima pöördumatu aju/kudede kahjustus. Iga minutiga, mille jooksul südame seiskunud inimene jääb ilma eduka ravita (defibrillatsiooniga), väheneb ellujäämisvõimalus 7 % minutiga esimese 3 minuti jooksul ja 10 % minutiga, kui aeg läheb üle 3 minuti. AED on mõeldud kasutamiseks tavainimestele, kes peaksid ideaalis olema saanud AED-koolituse. Siiski on teatatud, et kuueklassilised õpilased alustavad defibrillatsiooni 90 sekundi jooksul, samas kui koolitatud operaator alustab 67 sekundi jooksul. See on vastuolus tervishoiutöötajate poolt kasutatavate keerukamate manuaalsete ja poolautomaatsete defibrillaatoritega, mis võivad toimida südamestimulaatorina, kui südame löögisagedus on liiga aeglane (bradükardia), ja täita muid funktsioone, mis nõuavad kvalifitseeritud operaatorit, kes oskab lugeda elektrokardiogramme. Enne AED-i kasutamist kellegi peal tuleb eemaldada metallist aluspesadega rinnahoidjad ja torso läbistused, et vältida häireid. Ameerika telesaade MythBusters leidis tõendeid, et defibrillaatori kasutamine rinnahoidjat kandva naise puhul võib põhjustada kaareleid või tulekahju, kuid ainult ebatavalistel ja ebatõenäolistel asjaoludel. Uuringus, milles analüüsiti Chicago Heart Start programmi ajal kahe aasta jooksul AEDide vahetu kohaloleku mõju, oli 22 inimesest 18-l südame rütmihäire, mida AEDidega saab ravida. Neist 18-st jäi ellu 11. Nendest 11 patsiendist 6 patsienti ravisid kõrvalseisjad, kellel puudus igasugune eelnev koolitus AED kasutamise kohta. Automaatseid väliseid defibrillaatoreid hoitakse tavaliselt seal, kus tervishoiutöötajad ja esmaabi andjad saavad neid kasutada (tervishoiuasutused ja kiirabiautod), samuti avalikus kasutuses olevad seadmed, mida võib leida avalikes kohtades, sealhulgas ettevõtete ja valitsuste kontorites, kaubanduskeskustes, restoranides, ühistranspordis ja muudes kohtades, kus inimesed võivad koguneda. Selleks, et need oleksid hästi nähtavad, on avalikkusele kättesaadavad AED-aparaadid sageli erksavärvilised ja paigaldatud hoone sissepääsu lähedale kaitsekastidesse. Kui need kaitsekarbid avatakse või defibrillaator eemaldatakse, annavad mõned neist helisignaali, et hoiatada lähedal asuvaid töötajaid nende eemaldamisest, kuigi see ei pruugi tingimata kutsuda päästeteenistust; koolitatud AED-operaatorid peaksid teadma, et AED-i saatmisel või kasutamisel tuleb helistada kiirabi. aasta septembris andis rahvusvaheline elustamisalase koostöökomitee välja universaalse AED-märgi, mis tuleb kasutusele võtta kogu maailmas, et näidata AED-i olemasolu, ja see on näidatud paremal. Arenev trend on AED-de ostmine koduseks kasutamiseks, eriti neile, kellel on teadaolevad südamehaigused. Seadmete arv kogukonnas on kasvanud, kuna hinnad on langenud taskukohase tasemeni. Meditsiinitöötajad on olnud mures selle pärast, et kodukasutajatel ei pruugi olla asjakohast väljaõpet, ning paljud pooldavad kogukonnakasutajate laialdasemat kasutamist, keda on võimalik asjakohaselt koolitada ja juhtida. Tavaliselt sisaldab AED-komplekt näokilpi, mis tagab päästetööde ajal barjääri patsiendi ja esmaabiandja vahel; paari nitriilkindaid; paari traumakäärid, millega lõigata läbi patsiendi riided, et paljastada rindkere; väikese rätiku, millega pühkida ära rindkere niiskus, ja habemeajamisvahendi väga karvase rindkerega patsientide habemeajamiseks. Enamik tootjaid soovitab AED-i kontrollida enne iga tööperioodi või statsionaarsete seadmete puhul regulaarselt. Mõned seadmed tuleb enesekontrolli teostamiseks sisse lülitada; teistel mudelitel on sisseehitatud enesekontrollisüsteem koos nähtava indikaatoriga. Kõik tootjad märgivad oma elektroodipadjadele aegumiskuupäeva ja on oluline tagada, et padjad oleksid ajakohased. AED-padjakeste tüüpiline eluiga on 18-30 kuud. See on tavaliselt märgitud padide välisküljele. Mõne mudeli puhul on see kuupäev nähtav "akna" kaudu, kuid teistel mudelitel tuleb kuupäeva templi leidmiseks avada korpus. Samuti on oluline tagada, et AED-seadme patareid ei oleks aegunud. AED-i tootja määrab, kui tihti tuleb patareid välja vahetada. Igal AED-aparaadil on kasutusjuhendis kirjeldatud erinev soovitatav hooldustähtaeg. Iga kontrollnimekirja ühised kontrollpunktid hõlmavad siiski ka igakuist patareide toite kontrollimist, kontrollides rohelist märgutuld sisselülitamisel, kõigi kaablite ja seadme seisukorda ja puhtust ning piisavate varude kontrollimist. AED on "automaatne", sest seade suudab iseseisvalt analüüsida patsiendi seisundit. Selle abistamiseks on enamikul seadmetel suulised juhised ja mõnel seadmel võib olla ka visuaalne ekraan, mis juhendab kasutajat. "Väline" viitab sellele, et operaator asetab elektroodipadjad kannatanu palja rinnale (erinevalt sisemistest defibrillaatoritest, mille elektroodid on kirurgiliselt paigaldatud patsiendi kehasse). Kui AED on sisse lülitatud või avatud, annab see kasutajale korralduse ühendada elektroodid (padjad) patsiendi külge. Kui padjad on kinnitatud, peaks igaüks vältima patsiendi puudutamist, et vältida seadme valelugemisi. Padide abil saab AED uurida südame elektrilist väljundit ja teha kindlaks, kas patsiendi rütm on šokitav (kas ventrikulaarne fibrillatsioon või ventrikulaarne tahhükardia). Kui seade leiab, et šokk on õigustatud, kasutab ta akut, et laadida oma sisemist kondensaatorit, et valmistada ette šoki andmine. Seadme süsteem ei ole mitte ainult ohutum - laadimine toimub ainult siis, kui see on vajalik, vaid võimaldab ka elektrivoolu kiiremat andmist. Kui seade on laetud, juhendab see kasutajat tagama, et keegi ei puutu patsienti ja seejärel vajutama nuppu, et anda šokk; tavaliselt on inimese sekkumine vajalik, et anda patsiendile šokk, et vältida teise inimese juhusliku vigastuse võimalust (mis võib tekkida, kui reageerija või kõrvalseisja puudutab patsienti šoki andmise ajal). Sõltuvalt tootjast ja konkreetsest mudelist analüüsib enamik seadmeid pärast šoki andmist patsienti ja annab kas korralduse elustama hakata või valmistab ette teise šoki andmist. Paljudel AED-seadmetel on nn sündmuste mälu, mis salvestab patsiendi EKG koos üksikasjadega seadme aktiveerimise aja ning antud löökide arvu ja tugevuse kohta. Mõnedel seadmetel on ka häälte salvestamise võimalus, et jälgida personali poolt tehtud toiminguid, et teha kindlaks, kas need mõjutasid ellujäämise tulemust. Kõik need salvestatud andmed saab kas arvutisse alla laadida või välja printida, nii et andev organisatsioon või vastutav asutus saaks näha nii elustamiskõlblikkuse kui ka defibrillatsiooni tõhusust. Mõned AED-seadmed annavad isegi tagasisidet päästja tehtud survetoimingute kvaliteedi kohta. Esimesed kaubanduslikult saadaolevad AED-d olid kõik monopfaasilised, mis andsid suure energiaga šoki, sõltuvalt mudelist kuni 360-400 džauli. See põhjustas suuremaid südamekahjustusi ja mõnel juhul teise ja kolmanda astme põletusi löögipadjakohtade ümber. Uuemates AED-des (mis on toodetud pärast 2003. aasta lõppu) kasutatakse tavaliselt kahefaasilisi algoritme, mis annavad kaks järjestikust madalama energiaga lööki 120-200 džauli, kusjuures iga löök liigub padjakeste vahel vastupidise polaarsusega. Teised võivad anda astmelise lähenemise energia manustamisele, tavaliselt 200J, teine 200J, seejärel 300J ja lõpuks 360J löök, kusjuures kõik edasised löögid on samuti 360 Joule'i. Selline madalama energiaga lainekuju on kliinilistes katsetes osutunud tõhusamaks, samuti pakub see väiksemat tüsistuste määra ja lühemat taastumisaega. Standardne logo on selgelt reklaamitud. Asukoht on OpenStreetMapis märgitud hädaabi=defibrillaator sildiga. Erinevalt tavalisest defibrillaatorist nõuab automaatne väline defibrillaator minimaalset väljaõpet. See diagnoosib automaatselt südame rütmi ja määrab kindlaks, kas on vaja šokki anda. Automaatsed mudelid annavad šoki ilma kasutaja käsuta. Poolautomaatsed mudelid ütlevad kasutajale, et šokk on vajalik, kuid kasutaja peab seda masinale ütlema, tavaliselt nupule vajutades. Enamikul juhtudel ei saa kasutaja AED-i poolt antud nõuannet "šokki ei tohi anda" tühistada. Mõnda AED-i võib kasutada laste puhul - alla 25 kg kaaluvate või alla 8-aastaste laste puhul. Kui konkreetne AED-mudel on heaks kiidetud lastel kasutamiseks, on vaja ainult kasutada sobivamaid padjakesi. Kõik Ameerika Ühendriikides kasutamiseks heaks kiidetud AED-d kasutavad elektroonilist häält, mis juhatab kasutajaid iga sammu läbi. Kuna AED-i kasutaja võib olla kuulmispuudega, on paljudel AED-del nüüd ka visuaalsed juhised. Enamik seadmeid on mõeldud kasutamiseks mittemeditsiiniliste operaatorite poolt. Nende lihtsa kasutamise tõttu on tekkinud mõiste "üldkasutatav defibrillatsioon" (public access defibrillation, PAD). Vaatlusuuringud on näidanud, et haiglavälise südame seiskumise korral on üldkasutatavate defibrillaatorite kasutamine seotud 40% keskmise ellujäämisega. Kui neid kasutavad mittedispetsionaarsed esmareageerijad, on nende ellujäämise tõenäosus kõige suurem, kui neid kasutavad mittedispetsionaarsed esmareageerijad. Automaatsete väliste defibrillaatorite kasutamine on nüüdseks piisavalt lihtne, et enamik Ameerika Ühendriikide osariike hõlmab AEDi "heas usus" kasutamist iga isiku poolt heade samariitlaste seaduste alusel. "Heauskse samariitlase seaduse kohane kaitse tähendab, et vabatahtlikku abivajajat (kes ei tegutse oma kutsealal) ei saa pidada tsiviilvastutuseks ohvri vigastamise või surma eest, kui ta osutab ebaõiget või ebapiisavat abi, tingimusel et vigastamine või surm ei olnud tahtlik ja abivajaja tegutses oma koolituse piires ja heauskselt. Ameerika Ühendriikides pakuvad hea samariitlase seadused teatavat kaitset AED-de kasutamise eest koolitatud ja väljaõppeta päästeteenistujate poolt. Õige kasutamise korral tekitab AED väike vastutus; NREMT-B ja paljud riiklikud kiirabitehniku (EMT) koolitused ning paljud elustamiskursused sisaldavad või pakuvad AED-õpet oma programmi osana. Lisaks hea samariitlase seadustele on Kanadas Ontarios olemas ka 2007. aasta juunis vastu võetud "Chase McEacherni seadus (südame defibrillaatori tsiviilvastutus), 2007 (seaduseelnõu 171 - N alajagu)", mis kaitseb üksikisikuid vastutuse eest kahju eest, mis võib tekkida, kui nad kasutavad AEDi, et päästa kellegi elu vahetult hädaolukorras, välja arvatud juhul, kui kahju on põhjustatud raske hooletuse tõttu. Austraalia seadusandlus on osariikide lõikes erinev, kusjuures AED-seadmete pakkumise ja kasutamisega seotud vastutuse küsimused on eraldi. Kõik osariigid ja territooriumid on kehtestanud "hea samariitlase" seadused, mis pakuvad õiguskaitset isikule, kes annab abi meditsiinilises hädaolukorras - eeldatav hoolsuskohustus vastab tema väljaõppele (või väljaõppe puudumisele). New South Walesis nõuab töötervishoiu ja tööohutuse määrus (2011), et tööandja kasutaks riskianalüüsi, et tagada esmaabi osutamise piisavus; kui risk on piisav, siis õigustab see defibrillaatori olemasolu. 2012. aastal oli AED (automaatsed välised defibrillaatorid) USA Toidu- ja Ravimiamet (FDA) kontrolli all, kes kaalus AED-de ümberklassifitseerimist III klassi müügieelseks seadmeks. Tehnilised rikkeid põhjustasid tõenäoliselt rohkem kui 750 surmajuhtumit viie aasta jooksul ajavahemikus 2004-2009, enamikul juhtudel komponentide rikete või konstruktsioonivigade tõttu. Samal ajavahemikul võeti tagasi kuni 70 tüüpi AEDi, sealhulgas kõigi maailma AEDi tootjate tagasivõtmised. 2015. aasta jaanuaris ja veebruaris andis FDA välja järgmise pressiteate: "FDA andis välja lõpliku korralduse, millega nõutakse AED-valmistajatelt turustamiseelse heakskiidu taotluste (PMA) esitamist, mis läbivad rangema läbivaatamise kui see, mida varem nõuti nende seadmete turustamiseks. Ameti tugevdatud läbivaatamine keskendub kriitilistele nõuetele, mis on vajalikud AED-de ja nende vajalike lisaseadmete, sealhulgas patareide, pad elektroodide, adapterite ja riistvara võtmete ohutuse ja usaldusväärsuse tagamiseks pediaatriliseks kasutamiseks." Ühendkuningriigis tuntakse muret, et puudulik hooldus võib muuta avalikud defibrillaatorid ebausaldusväärseks. Henley Standard teatas 21. juulil 2017, et enam kui pooled Henley-on-Thamesi ja selle ümbruskonna defibrillaatoritest olid ohus, et need võivad minna katki, kas akude vähese võimsuse või kleepuvate padjakeste lagunemise tõttu. Esimest korda kasutas välist defibrillaatorit inimesel 1947. aastal Claude Beck. Välise defibrillaatori kaasaskantava versiooni leiutas 1960. aastate keskel Põhja-Iirimaal Belfastis Frank Pantridge, kes oli esmaabi pioneer. Pantridge'i defibrillaator nõudis šokiprotseduuri läbiviimiseks koolitatud operaatorit ja pani aluse paljudele uutele uuendustele välise defibrillatsiooni valdkonnas. 1970ndate lõpus töötati välja Heart-Aid, mis oli esimene tõeliselt automatiseeritud väline defibrillaator, mis oli mõeldud avalikkusele. ABC hindamise põhimõtted ja inimhääl, mis edastab juhiseid, aitasid kõrvalseisjatel reageerida äkilisele südamejuhtumile, oodates, kuni esmareageerijad jõuavad sündmuskohale. Paljud Heart-Aid-mudeli varajased uuendused on endiselt osa praeguse põlvkonna AEDidest, kuigi mõned uuendused, nagu hingamisteede elektrood, on kasutusest välja langenud. 2017. aastal avaldatud uuringus valisid Poola teadlased välja hoonete peasissekäigud, kus olid AED-d, kuigi teadlased ise ei teadnud seadmete täpseid asukohti. Teeseldud südameinfarkti harjutustes oli keskmine aeg AED-i patsiendi juurde toomiseks 96 sekundit, kusjuures aeg varieerus 52 kuni 144 sekundini. See vastas kolme minuti eesmärgile. Mõnel juhul nõudis AED kasutamine hoone personali pidevat kohalolekut. Tulevikus tuleks parandada ka selgemaid tähiseid ja avalikkusele kättesaadavaid AED-aparaate, mis ei nõua hoone töötajat seadme kättesaamiseks ega kasutamiseks. Sudden Cardiac Arrest Foundation American Heart Association: Learn & Live American Red Cross: Learn About Automated External Defibrillators FDA Heart Health Online: Automated External Defibrillator (AED) Resuscitation Council (UK) Sudden Cardiac Arrest Foundation (AU) The National EMS Museum