laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Transvaali koloonia

Transvaali koloonia (inglise keeles Transvaal Colony; afrikaani keeles Transvaalkolonie) oli aastatel 1902–1910 eksisteerinud Briti impeeriumi kroonikoloonia Lõuna-Aafrikas. 31. mail 1902 sõlmitud Vereenigingi rahulepinguga sai varem iseseisvast Transvaalist Briti koloonia. 1904. aastal elas koloonias kokku 1 268 716 inimest, kelle seas oli 702 735 meest ja 565 981 naist. 299 327 inimest rahvastikust olid eurooplased või valge nahavärviga, 945 498 aborigeenidest kohalikud ning 23 891 muu nahavärviga isikud. 1906. aastal sai koloonia omavalitsuslikud õigused. 1910. aastal läks koloonia territoorium samal aastal asutatud Lõuna-Aafrika Liidu Transvaali provintsi koosseisu. https://archive.org/details/cu31924030396067/page/n243/mode/2up?view=theater
Jumalaema Uinumise koobaskirik

Jumalaema Uinumise koobaskirik (vene keeles Успенский пещерный храм) on Petseri kloostri vanim kirik ja peamine pühamu, mis on osaliselt uuristatud liivakivisse ja 1473. aasta 15. (28.[küsitav]) augustil pühitsetud Jumalaema uinumisele. Kiriku peale on 18. sajandil ehitatud Jumalaema Kaitsmise kirik. Kirikul on ainult esifassaad, selle tagakülg on mäe sees. 1523. aastal kloostriülem Dorotheuse ajal kirikut uuendati ja laiendati ning ehitati külgkabel Kiievi koobaskloostri pühadele Antoniusele ja Theodosiusele. Aastail 1758—1759 ehitati kiriku peale Jumalaema Kaitsmise kirik, millel on koobaskirikuga ühine esifassaad. Sissepääs kirikusse on läbi loodusliku koopa. 19. sajandil püstitati kiriku katusele värvilised ukraina barokkstiilis kiivritega tornid, mis kujult meenutavad Kiievi koobaskloostri Jumalaema Uinumise kiriku kiivreid. Kirikus asuvad 1521. aastal valminud imettegev Jumalaema Uinumise ikoon koos Maarja elulooga 16. sajandil maalitud imettegev Jumalaema "Heldimuse" ikoon eelmise koopia 19. sajandist sarkofaag-relikviaar vagamärter Korneliuse säilmetega 16. sajandist pärit Nikolai Imetegija ikoon Jumalaema Uinumise ja Jumalaema Kaitsmise kirik vaadatuna kloostriõue poolt Petseri kloostri imettegev Jumalaema "Heldimuse" ikoon, mida hoitakse Jumalaema Uinumise koobaskirikus Успенский пещерный храм. - Свято‑Успенский Псково‑Печерский монастырь
Tsiibetlased

Tsiibetlased (Viverridae) on kiskjaliste seltsi kuuluv sugukond kassilaadseid loomi. Väliste tunnuste poolest eristavad neid kaslastest muuhulgas pikem koon ja lühemad jäsemed. Tsiibetlate hulka kuulub 33 liiki 14 perekonnast, kes elutsevad laialdaselt Aafrikas, Lõuna-Euroopas ning Lõuna- ja Kagu-Aasias.
Oleg Gazmanov

Oleg Gazmanov (vene keeles Оле́г Миха́йлович Газма́нов; sündinud 22. juulil 1951 Gussevis) on nõukogude ja vene laulja, helilooja ja luuletaja. Ta on spetsialiseerunud patriootlikele ja natsionalistlikele lauludele, aga ka lauludele, mis hõlmavad tavapärasemaid popteemasid. Gazmanov on popansambli Eskadron (Эскадрон) juht. Tema laule on esitanud ka teised vene šansooni stiilis, näiteks Mihhail Šufutinski. Ta on ka NSV Liidu spordimeistrikandidaat iluvõimlemise alal ja on tuntud oma akrobaatika poolest, mida esitas otsesaadete ajal, eriti muusikukarjääri alguses 1990. aastate hakul. 2014. aasta juulis keelati Gazmanovil Lätti siseneda, väidetavalt "sõnade ja tegude tõttu, mis aitasid kaasa Ukraina suveräänsuse ja territoriaalse terviklikkuse õõnestamisele". 2015. aastal lisas Ukraina ta nende rahvuslikule julgeolekule ohtu kujutavate tegelaste nimekirja. 2016. aasta augustis keelas Leedu valitsus tal Vilniuse lennujaamas Leedusse sisenemise. 18. märtsil 2022 laulis Gazmanov president Vladimir Putini korraldatud Moskva miitingul, millega tähistati Krimmi annekteerimist Venemaa Föderatsiooni poolt Ukrainast ja kus ta õigustas Venemaa 2022. aasta sissetungi Ukrainasse . 2022. aasta aprillis ja mais osales Gazmanov sissetungi toetamiseks korraldatud kontsertide sarjas. Oleg Gazmanov on 2015. aastal esinenud Tallinnas Nordea Kontserdimajas . NSV Liidu spordimeistri kandidaat Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik ("Заслуженный артист России") (1995) Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik ("Народный артист России") (2002) Teeneteristi orden ordeni "Teenete eest Isamaa ees" IV järk (2012) Sõpruse orden (2018) Austuse orden (2006) "Aasta laul" ("Песня года") festivali 15-kordne võitja 7-kordne riikliku preemia "Ovatsioon" ("Овация") võitja "Russian Pop Stars Banned from Entering Latvia over Ukraine crisis". The Moscow Times. 21. juuli 2014. Vaadatud 23. juulil 2014. "Į Lietuvą neįleistas Sovietų Sąjungą šlovinantis ir šalyje nepageidaujamas Olegas Gazmanovas". "По приколу пошли, не всерьез". Meduza (vene). 18. märts 2022. "Гастроли патриотов. Как кремлевские эксперты и шоу-бизнес зарабатывают на концертах "Za Россию"". BBC (vene). 11. mai 2022. "Oleg Gazmanov / Олег Газманов". Postimees. 31. märts 2015. Koduleht (vene keeles) IMDb profiil Oleg Gazmanov otseülekandes World Music Awardsil 1992 Oleg Gazmanov Forbesis
Rafael Orozco Maestre

Rafael José Orozco Maestre (sünninimega; 24. märts 1954 Becerril, Colombia – 11. juuni 1992 Barranquilla, Colombia) oli Colombia laulja ja laulukirjutaja. Kuulutatud üheks Colombia muusika parimaks esindajaks. Adelante (1975) Con Emoción (1975) Binomio de oro (1977) Por lo alto (1977) Enamorado como siempre (1978) Los Elegidos (1978) Súper vallenato (1979) Clase aparte (1980) De caché (1980) 5 años de oro (1981) Festival vallenato (1982) Fuera de serie (1982) Mucha calidad (1983) Somos vallenato (1984) Superior (1985) Binomio de oro 1986 (1986) En concierto (1987) Internacional (1988) De Exportación (1989) De fiesta con binomio de oro (1990) De américa (1991) Por siempre (1991) Rafael Orozco Discogs
Canterbury katedraal

Canterbury katedraal (inglise keeles täisnimega Cathedral and Metropolitical Church of Christ at Canterbury) on toomkirik Inglismaal Kenti krahvkonnas Canterburys. See on üks vanemaid ja olulisemaid kristlikke ehitisi Inglismaal. Katedraali kasutab anglikaanliku Inglismaa Kiriku kõrgeim vaimulik ja Anglikaani Ühenduse sümboolne pea Canterbury peapiiskop, kes alates 2013. aastast on Justin Welby. See on ühtlasi Canterbury piiskopkonna peakirik. Kiriku rajas 597. aastal Canterbury Augustinus. Algne hoone sai 1067. aastal tulekahjus tugevalt kannatada ja ehitati 1070–1077 täielikult ümber. 12. sajandil laiendati kiriku idaosa, kusjuures 1174. aastal hoonet räsinud tulekahju järel tehti kirikus üldisemaid gooti stiilis ümberehitusi. Enne inglise usupuhastust 16. sajandil kasutasid seda benediktlased. 1170. aasta detsembris tapsid kuningas Henry II rüütlid katedraalis peapiiskop Thomas Becketi. Ta maeti kirikusse ning tema haud on tuntud palverändurite sihtpaigana. Katedraali on maetud ka 1376. aastal surnud Must Prints Edward. See on arvatud UNESCO maailmapärandi nimistusse.  Canterbury katedraal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Kiriku koduleht (inglise keeles)
1985. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

Eesti meeste 30. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes olid võistlused rahvusvahelises kabes, mis peeti Tallinnas Paul Kerese nimelises Vabariiklikus Malemajas 14.–29. aprillil 1985. Võistluste peakohtunikuks oli Peeter Rääk. Raivo Rist võitis oma üheksanda meistritiitli. (1)Läti mängija osales võistlustel väljaspool arvestust
Allee galerii

Allee galerii (kuni 2020. aastani Allee kunstisalong) on klassikalist Eesti kunsti tutvustav kunstigalerii ja oksjonimaja Tallinna vanalinnas. Eesti kapitalil põhineva galerii põhitegevuseks on näituste ja oksjonite korraldamine, vestlusõhtud kunstnikega. Pikki aastaid Pikal tänaval asunud galerii asub alates 2020. aastast aadressil Vana-Viru 11a, 2022. aastal avati teinegi näitusepind aadressil Uus 7, Tallinn. 2023. aasta aprillis sündis Allee galeriis eesti kunsti oksjonirekord – Konrad Mägi maal "Capri motiiv" müüdi hinnaga 473 000 eurot, mis on kõige kallimalt müüdud eesti autori maal läbi ajaloo. September 2020 – "Richard Uutmaa 115 – pärle erakogudest". Kuraator Mai Levin. September-oktoober 2021 – "August Jansen ja Roman Nyman 140". Kuraatorid Mai Levin ja Katre Palm. Detsember 2021 – märts 2022 – Mauri Gross "S U G U V Õ S A 4". September 2022 – "Erich Pehap 110 – teoseid erakogudest". Kuraator Katre Palm. 17. nov 2022 – 8. jaan 2023 – Vello Vinn "Multiplitseeritud". Kuraator Harry Liivrand. 24.01-02.03 2023 - Peeter Must "Rand". Kuraator Harry Liivrand. Mai-juuni 2023 - Andro Kööp "Õnn jalutab siin iga päev". Kuraator Harry Liivrand September 2023 - August Albo esimene isikunäitus Eestis. Kuraatorid Harry Liivrand ja Katre Palm 17.01-17.02.2024 - Jaan Elken "Camino". Kuraator Harry Liivrand 2020 Näitusekataloog "Richard Uutmaa 110" 2021 Mai Levin "Roman Nyman – lühimonograafia ja näituse kataloog" 2021 Mai Levin "August Jansen – lühimonograafia ja näituse kataloog" galerii, Allee (8. aprill 2023). "Allee kunstioksjonil sündis eesti kalleima maali rekord – Konrad Mägi "Capri motiiv" 473 000 Eur". Allee galerii. Vaadatud 23. juulil 2023. "Kõige kallimalt müüdud Eesti maalid", Vikipeedia, 8. mai 2023, vaadatud 23. juulil 2023 Jõgeva, Sandra (27. detsember 2022) [27.12.2022]. "ARVUSTUS | Vello Vinna graafilised omamaailmad uue galerii esimesel näitusel". Eesti Päevaleht. Delfi Meedia AS. Originaali arhiivikoopia seisuga 27.12.2022. Vaadatud 27. detsembril 2022. ERR, Kaisa Potisepp | (9. mai 2023). "Pildid: Allee galeriis avati Andro Kööbi maalinäitus". ERR. Vaadatud 23. juulil 2023. ERR, Reet Weidebaum | (6. september 2023). "Galerii: Tallinnas näeb valikut New Yorgis elanud Eesti kunstniku August Albo loomingust". ERR. Vaadatud 12. jaanuaril 2024. Galerii koduleht Loora Elisabet Lomp. "Rekord - Allee galerii oksjonil müüdi eesti ajaloo kalleim maal" Postimees, 7. aprill 2023 Gertu Borodkina. "Eesti kunstioksjonite tulemused 2021 tõi rekordarv rekordeid" ERR kultuur, 24. detsember 2021 Siim Raie. "Kevadoksjonitel müüdi 2,64 miljoni eest kunsti" ERR kultuur, 31. mai 2022
Prählamäe

Prählamäe on küla Hiiumaa vallas, Kärdlast lõunas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda. Prählamäe piirneb põhjas Kärdla ja Pilpaküla, läänes Kanapeeksi, lõunas Tubala, idas Paluküla ning kirdes Linnumäe külaga. Carl Friedrich Wilhelm Russwurm pakkus kohanime vasteks rootsikeelset sõna bräsh'la 'suurem heinamaa'. Paul Ariste arvates lähtub kohanimi eestirootsi sõnast braλ 'tihnik, rägastik. Prählamäe lääneosa lõikub Pihla-Kaibaldi looduskaitsealaga. Küla idaosa läbib Nuutri jõgi, kuhu suubub Ala kraav. Prählamäe külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 9 inimest. Kõik elanikud olid eestlased. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 12 püsielanikku. Prählamäe moodustati külana 1997. aastal. Varem asus külas Prähla talu, mis kuulus 1977. aastani Kärdla asunduse ja 1977–1997 Tubala küla koosseisu. Talu peremees Lars Andersson võttis 1835 perekonnanimeks Prähla (Prächla). Prählamäed läbib Kärdla–Käina maantee, kus asub bussipeatus. Eesti külade loend Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 12.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Prählamäe" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Statistikaameti andmebaas 2021. aasta rahvaloendus RL21003: RAHVASTIK, 31. DETSEMBER 2021 | Aasta, Sugu, Elukoht ning Vanus. Statistikaamet. Vaadatud 17. juuni 2022 kl 17 Pühalepa kihelkonna perekonnanimede panemise raamat. Rahvusarhiiv RA,EAA.1864.2.VIII-198 1835
Olav Anton

Olav Anton (28. juuli 1954 – 26. august 2022) oli Eesti põllumajanduse elektriinsener ja poliitik. Ta oli aastatel 1992–1999 Riigikogu liige. Ta oli Keskerakonna asutajaliige. Ta lõpetas aastal 1972 Tartu 2. Keskkooli ja aastal 1977 Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse elektrifitseerimise erialal. Ta oli Riigikogu liige VII ja VIII koosseisus (aastatel 1992–1999). https://miinaharma.ee/vilistlased/
Dionysios Areopagites

Dionysios Areopagita ehk Dionysios Areopagites (kreeka keeles Διονύσιος ὁ Ἀρεοπαγίτης; sündinud ja surnud 1. sajandil) oli Areopaagi liige, kelle poole pöördus Paulus Ateenas ja kellest sai hiljem Ateena piiskop. Dionysiose pöördumisest on juttu Apostlite tegude raamatus (Ap 17:34). Tema piiskopiametist kirjutab Eusebios Kaisareast (Historia Ecclesiae 3,4). Pseudo-Dionysios Areopagita nime all on tuntud üks umbes 500. aasta paiku tegutsenud filosoof ja teoloog, kes kasutas oma kirjutistes Dionysios Areopagita nime ja identiteeti. Keskajal alates 9. sajandist samastati Ateena piiskopi Dionysiosega ka 3. sajandil elanud Pariisi märterpiiskoppi Dionysiost. Apostlite teod. - piibel.net Dionysius The Areopagite. - britannica.com
Diakonikon

Diakonikon (kreeka keeles διακονικόν diakonikon, kirikuslaavi keeles диаконник või малая ризница) on õigeusu ja kreekakatoliku kirikus pühakoja altariruumi keskapsiidist lõuna poole jääv apsiid või kamber, kus hoitakse jumalateenistusteks tarvilikke liturgilisi raamatuid, kirikutekstiile ja vaimulike rüüsid (armulaua valmistamiseks vajalikud nõud on põhjapoolses ruumis prothesis'es). Diakonikonis on tavaliselt kätepesuorv thalassidion (nagu on piscina katoliku kirikus), kus vaimulikud pesevad käsi enne liturgiat, ja kapp või riiulid, milles on raamatud ja rõivad. Siin võidakse hoida ka viirukinõu sütt, käterätte ja muud vajalikku ning see võib olla kohaks, kus kuumutatakse vett, mis valatakse armulauakarikasse enne armulauda. John Anthony McGuckin. The Encyclopedia of Eastern Orthodox Christianity. Bema Käärkamber
Kiikla

Kiikla on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäetaguse valda. Kiikla küla oli "Taani hindamisraamatu" kogu piirkonna üks väiksemaid, mis 1241. aastal oli viie adramaa suurune. Taani preestrid kandsid küla oma andmetesse Kikalae nime all ilmselt kohaliku häälduse järgi. Need on ühtlasi vanimad kirjalikud andmed Kiikla kohta. Kiikla kui mõis ilmus ajalooürikutesse alles 1601. aastal seega enam kui 350 aastat hiljem. Nii Kiikla, kui ka teiste piirkonna mõisate tekke ja arengu üheks tõkkeks võis olla vähene haritud põllumaa, peamiseks põhjuseks aga Virumaa idaosas valitsev sõjaseisukord. Narva jõe ja Peipsi tagant lähtuvad venelaste rüüsteretked tabasid alati esimesena Ida-Virumaad. 1780. aastal rajas Kiikla mõisa omanik Friedrich Gustav von Rosen (1740–1817) oma mõisasse väikese koduteatri. Kiiklas oli sel ajal sagedane külaline noor näitekirjanik August Kotzebue, kes tutvus seal oma tulevase naisega Kauksi mõisast. Kiiklas sündis ka nende poeg Moritz von Kotzebue (1789–1861), tulevane kindralleitnant, A. J. v. Krusensterni juhitavast Vene esimesest maailmasõidust osavõtja. Kiiklas kirjutas A. v. Kotzebue kaks näidendit, sealses koduteatris esietendus ka tema näidend "Eremiit". Pärast Leipzigi Ülikooli lõpetamist ja viieaastast õpetajatööd Kalvis asus Kiikla mõisas koduõpetaja ametisse Friedrich Gustav Arvelius. Seal kirjutas ta oma tähtsamad eestikeelsed teosed "Üks Kaunis Jutto- ja Õppetuse-Ramat" ja "Ramma Josepi Hädda - ja Abbi-Ramat". Viimane anti välja Tallinnas asjaarmastajate teatri kulul. Tolle aja kohta väga suur tiraaž (10 000 eksemplari) jaotati talurahva hulgas lihtsalt tasuta laiali. 29. juunil 1991 avati Friedrich Gustav Arveliusele mälestustahvel mõisa hoonel. Eesti NSV ajal olid mõisas rahvamaja, postkontor ja kolhoosi Juuni Võit kontor. Nüüdisajal pole mõisamaja kasutusel. Kiikla mõisakompleksi omanik on MTÜ Avatud Värav, kelle eesmärgiks on rajada lastekodu Maria kahe peremajaga (mõisakompleksi hooned peavad tulevikus pärast restaureerimist toetama lastekoduga seotud tegevusi (õpi- ja käsitöötoad jne)) ning ka turismi hosteli näol. Kiiklas asuv rahvamaja hoone on renoveeritud Eesti NSV ajal aastaid seisnud pooleldi ehitatud hoonest. Viimati lõpetati 2004. aastal fassaadi remont ja teostus heakorraprojekt rahvamaja lähemas ümbruses, mis tõstis tunduvalt Kiikla küla esteetilist väljanägemist. Rahvamajas töötavad rahvamaja juhataja ja kaheksa ringijuhti. Töötab avalik Internetipunkt, külasaun, jõusaal, universaalne spordisaal ja raamatukogu mille juurde kuulub ka ajaviitetuba, kus külastajatel on võimalik lugeda ajalehti, ajakirju, mängida lauamänge. 2003. aastal valmis asfalteeritud korvpalliplats. Kiikla mõisa tuuleveski Kiikla mõisa abihoone Kiikla mõisa ait Juuni Võit Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 22.02.2018. Kiikla küla koduleht
Haselsdorf-Tobelbad

Haselsdorf-Tobelbad on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Graz-Umgebungi ringkonnas. Seal on sündinud Erik von Kuehnelt-Leddihn. Haselsdorf-Tobelbad asub Grazist u. 10 km edelas. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Hausmannstätten

Hausmannstätten on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Graz-Umgebungi ringkonnas. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Kõrvukhülglased

Kõrvukhülglased (Otariidae) on kiskjaliste seltsi kuuluv sugukond. Koos hülglaste ja morsklastega moodustavad nad loivaliste alamseltsi. Kõrvukhülglaste nimetus tuleneb nende nähtavatest kõrvalestadest, mida hülglastel ei ole. Kõrvukhülglaste hulka kuulub 15 liiki 7 perekonnast, kes elutsevad Vaikses ookeanis ja Lõuna-Jäämeres ning India ja Atlandi ookeani lõunaosas. Nad puuduvad täielikult Atlandi ookeani põhjaosast.
Vahur Glaase

Vahur Glaase (sündinud 21. septembril 1960 Tallinnas) on Eesti jurist ja poliitik. Ta oli VIII ja IX Riigikogu liige. Ta lõpetas aastal 1989 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Ta on töötanud õigusalastel ametikohtadel alates 1985. aastast, sealhulgas prokuratuuri süsteemis uurijana ja prokurörina Tallinna, Järvamaa ja vabariiklikus prokuratuuris 1985–1991, Riigikantselei Teabeteenistuses 1991, justiitsministri asetäitjana 1992, president Lennart Meri õigusnõunikuna 1993–1994. Aastatel 1997–1998 oli ta Siseministeeriumi kantsler. Aastatel 1995–1997 oli ta Riigikogus õiguskomisjoni ja põhiseaduskomisjoni liige, ajutise komisjoni Riigi Kaitsepolitseiameti tegevuse ja jälitustegevuse seaduslikkuse kontrollimiseks esimees. Aastal 1999 oli ta väliskomisjoni liige ja aastatel 2001–2003 keskkonnakomisjoni liige. VIII Riigikogus kuulus ta Valimisliitu "Koonderakond ja Maarahva Ühendus", IX Riigikogusse kandideeris ta Eesti Maarahva Erakonna nimekirjas, riigikogusse sai ta asendusliikmena, selles koosseisus oli ta keskkonnakomisjoni liige.
Teolan Tomson

Teolan Ÿrgo Tomson (sündinud 2. oktoobril 1932 Tallinnas) on eesti elektrotehnika- ja energeetikateadlane ning tehnikateaduste doktor (1990, Ukraina TA Elektrodünaamika Instituut). Ta lõpetas 1955. aastal elektriinsenerina cum laude Tallinna Polütehnilise Instituudi. Sealt suunati ta tööle aastatel 1955–1959 Püssi elektrijaama. 1959. aastal tuli ta Tallinna tagasi ja töötas kuni 1979. aastani Elektritööstuse ja Juhtimissüsteemide Teadusliku Uurimise Instituudis. Alates 1980. aastast jätkas ta karjääri labori- ja osakonnajuhatajana Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudis, mis hiljem nimetati ümber Eesti Energeetika Instituudiks. Aastatel 2004–2015 töötas ta Tallinna Tehnikaülikooli vanemteadurina. Ta on teinud uurimusi ja arendustöid metroloogias, jõuelektroonikas, päikesekiirguse omaduste ja kasutusvõimaluste alal. Aastal 1995 töötas ta jõuelektroonika konsultandina Brasiilia Campinase ülikoolis. Tal on 30 Nõukogude Liidu autoritunnistust ja ta on avaldanud umbes paarsada teadusartiklit. Ta on ise avaldanud jutustava ülevaate oma teadussaavutustest Eesti Raadioamatööride Ühingu infoväljaandes ES-QTC 2021. aasta numbris. Ülevaate viimaste kümnendite töödest ja projektidest annavad tema Google Scholar profiil ja ETIS-e profiil. Ta on abielus emakeele õpetaja ja harrastuskunstniku Asta Tomsoniga. Tal on kolm tütart: Mare Raidma (1957, teatri- ja kinokostüümikunstnik), Pille Tomson (1960, PhD, looduskaitsja, poliitik ning Eesti Maaülikooli vanemlektor), Ene Vainik (1964, PhD, Eesti Keele Instituudi vanemteadur, eesti keele uurija). Ta on tegelenud alates 1948. aastast aktiivselt raadioamatörismiga. Т.И.Томсон, Э.Я.Шульц. Аналого-дискретный преобразователь временных параметров импульсного сигнала. Передовой научно-технический и производственный опыт. ГОСИНТИБ № 18-67-27/2, Москва, 1967., 21 Т.Томсон. (1969). Квазилинейный развертывающий аналого-цифровой преобразователь. “Автометрия”, Новосибирск, 1969, 4, 110-115. Т.Томсон. Управляемые выпрямители для групповой нагрузки. М. Энергоатомиздат, 1989, 95. T. Tomson, A. Marotta, H. Hoppe de Souza. Thyristor Power Supplies for Plasma Technology. Proc. of EPE’97 Conference, Trondheim, 1997, 4.222-4.226. Teolan Tomson, Gunnar Tamm ( 2006). Short-term variability of solar radiation., Solar Energy , 80, 600–606. T. Tomson (2016). Distribution of solar irradiance on inclined surfaces caused by moving clouds. Theoretical and Applied Climatology , 124, issue 3, 1023–1031. T. Tomson. Helioenergeetika. Päikeseenergia tehniline kasutamine. Tallinn, O/Ü Humare, 2000, 136. T. Tomson, (2008) Discrete two-positional tracking of solar collectors. Renewable Energy, 33 (3), 400–405. T. Tomson. Transistorid raadiosideseadmeis. Tallinn, Valgus, 1973, 163. Teolan Tomson, Arvo Pihl. Morsevõtmest hiireklikini (ajarännakul Eesti raadioamatööridega) , ERAÜ, Tallinn, 2020, 461.
Petrõkivka maal

Petrõkivka maal (ukraina keeles Петриківський розпис) on rahvapärane Ukraina dekoratiivmaalistiil, mis pärineb Dnipropetrovski oblasti Petrõkivka külast, kus selles stiilis ehiti valgeks lubjatud talude majaseinu ning tarbeesemeid. Stiilile on omane lillemuster, teatud pintslitõmbed ja valge taust, kuigi kaasaja kunstnikud kasutavad sageli ka musta, rohelist, punast ja sinist tausta. Motiividena on kasutusel ka pühaks peetavad sümbolid ja kaitsemustrid. Varaseimad stiilinäited pärinevad 18. sajandist ja seda viljeletakse tänini, sellest on saanud Ukraina popkultuuri osa. Algselt kasutati ornamente ahjude, majaesise seina ning akna- ja ukseraamide ehtimiseks. Materjalidena olid kasutusel taimsed värvid, kriit, kohalik savi ja tahm, sidusaineks munakollane, piim või kirsipuuvaik. Nõudluse kasvades hakkasid kohalikud kunstnikud maale looma, mida müüdi piirkonna taluturgudel. 1936. aastal loodi Petrõkivka külla ka sellele keskendunud kunstikool. Petrõkivka maalistiil kuulub alates 2013. aastat UNESCO vaimse kultuuripärandi nimistusse. Siniste lilledega karp Musta taustaga ornament Petrõkivka maali tähistav Ukraina münt Petrõkivka maali tähistav Ukraina mark Petrõkivka asulasilt kohalikus stiilis maalinguga Ukraina kultuur Ukraina kunst "Petrikovi maal - Ukraina dekoratiivkunsti kursus". Kõrgem Kunstikool Pallas. 14. september 2022. Originaali arhiivikoopia seisuga 14. september 2022. Vaadatud 14. septembril 2022. "Jõhvi Mihkli kirikus on avatud ukraina ornamentide näitus „Petrõkivka ime"". johvimuuseum.ee. Vaadatud 14. septembril 2022. "Petrykivka painting". Home, Encyclopedia of Ukraine. Vaadatud 14. septembril 2022.
Kursīši

Kursīši on küla (vidējciems) Lätis Salduse piirkonnas, Kursīši valla halduskeskus. Küla asub valla keskosas Ezere jõe kaldal. Aastal 2018 oli külas 393 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 369. Vietvārdu datubāze