laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Laeva jõuseadmed

Laeva jõuseadmed on laevadel käitamise abivahendid, nt sisepõlemismootorid pea- või abimasinana, aurumasinad, elektrimootorid jne. Laeva jõuseade on mehhanism, mille eesmärk on muuta laeva asukohta või suunda vees. Peamasin on kõige olulisem jõuseade laevas, mille eesmärk enamjaolt on laeva liikuma panemine ja peatamine tagurpidikäiguga, aga kui laeva sõukruvi on pööratavate labadega, siis sama peamasina jõul laev ka muudab liikumise suunda. Mootoreid kategoriseeritakse järgnevalt: kujupõhiselt (A-kujuline-, lamav-, ridamootor), pöörete arvu põhiselt (aeglane (kuni 300p/min), keskmine (301-900 p/min) ja kiire mootor (üle 900 p/min)), taktide põhiselt (nelja- ja kahetaktiline) ja energiaallika põhiselt (diisel (ka masuut), gaas, kivisüsi, tuumaenergia ja elekter). Kui laeva peamootor töötab elektriga, siis energia toodetakse laevas kohapeal diiselgeneraatoritega. Elektrimootorite plusside hulka kuuluvad võimalus ehitada väga hea manööverdamisvõimalusega laevu, millel sõukruvid pöörlevad 360° ümber oma telje ja mille labasid on võimalik veel omakorda seadistada vastavalt vajadusele. Energiat on võimalik vastavalt vajadusele mujale suunata. Tuumaenergiat kasutavad laevad, mille varustamine muu energiaallikaga on probleemne nagu allveelaevad, lennukikandjad ja jäälõhkujad, mis töötavad suurematest sadamatest kaugel (Antarktika). Kõige suuremad ja võimsamad mootorid on aeglaste pööretega, A-kujulised, kahetaktilised diiselmootorid. Nende mootorite keskmine kiirus on 120 pööret minutis ja sõuvõll ühendatakse otse ilma käigukastita mootori külge. Vööripõtkur on laeva vööris asuv keskteljega risti olev veealune sõukruvi(d), mis parandab laeva manööverdamisvõimet vööri ühele või teisele poole lükates. Kuna tegu on väga kalli lisavarustusega laevade juures, siis varustatakse neid ainult laevadega, mis silduvad väga tihti. Näiteks Tallinki reisiparvlaevad. Kaubalaevade puhul ostetakse sadamas opereerivalt ettevõttelt sisse puksiiriteenust, mis vajadusel laeva kai äärde lükkab. Laeva jõuseadmed
Kemijoki

Kemijoki (saami Giemajohka, rootsi Kemi älv) on jõgi Euroopas Soomes. Algab Maanselkä kõrgustikult. Ülemjooksul voolab lõunasse. Läbinud Kemijärvi, suundub läände. Alamjooksul voolab edelasse, suubub Perämerre Põhjalahes. Jõgi on 550 km pikk ja on seega Soome pikim jõgi. Voolab läbi Kemijärvi, Rovaniemi, Tervola ja Kemi. Kemi jõgi (Karjalas)
Stromboli

Stromboli on vulkaan, mis moodustab samanimelise saare Türreeni meres. Stromboli on olnud aktiivne juba tuhandeid aastaid. Püsiva aktiivsuse tõttu on teda nimetatud Vahemere majakaks. Stromboli vulkaanile iseloomulikud pursked on andnud termini "Stromboli tüüpi purse". Vulkaani kõrgus on 926 meetrit. Kuulub Itaaliale. Stromboli veebikaamerad Infot Stromboli vulkaani kohta Stromboli pursk 16.novembril 2020
Heli jälgedes

"Heli jälgedes" on ansambli Kõrsikud 2013. aasta album. "Mängi kord veel" Tony Hatch / Jackie Trent "Mälestus" Bobby Russell "Muretu aeg" John Taylor / David Heneker "Mööda teed" Tom Baxton "Õnnelik päev" Allie Wrubel / Ray Gilbert "Vastust teab vaid tuul" Bob Dylan "Esimesed sammud" Stanislav Pošlakov / Aleksei Olgin "Kuu jõgi" Henry Mancini / Johnny Mercer "Mööda koduvälju" Uno Naissoo / Rein Mändsoo "Ema, kingi mul hobu" Oskar Schima / Franz Xaver Kappus "Rongid" Paul James / Fred Williams "Kuhu küll kõik lilled jäid?" Pete Seeger Kõrsikud tänavad: Peep Vakmann Mälestuse tekst (Rabindranath Tagore "Aednik": Evelin Võigemast Salvestus, kokkumäng, master: Lauri Liivak Kujundus: Asko Künnap Foto: Andres Keil Grafiti: Bach Babach Inspiratsioon ja hääl lapsepõlve raadiost: Heli Lääts Heli, ilma nende lauludeta poleks me nüüd needsamad meie.
Frozen

"Frozen" on Madonna laul, mis anti välja singlina 23. veebruaril 1998 ning ilmus tema 1998. aasta albumil "Ray of Light".
Lissova Lõssijivka

Lissova Lõssijivka (ukraina keeles Лісова Лисіївка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Kalõnivka rajoonis. Elanike arv on 1416.
Arthur Malmgren

Arthur Leopold Malmgren (18/30. oktoober 1860 Tallinn – 3. veebruar 1947 Leipzig) oli Nõukogude Liidus tegutsenud Eestimaa päritolu luteri vaimulik. 1882 ja 1883–1889 (cand. theol.) õppis ta Tartu ülikooli usuteaduskonnas. 1927. aastal sai ta Leipzigi ülikooli usuteaduse audoktoriks. 16/28. oktoobril 1889 ordineeriti ta Riias, oli Viljandi linnakoguduse adjunkt, 1890–1891 Tallinna Toomkoguduse diakon, 1891–1916 Peterburi Püha Anna kiriku koguduse õpetaja, Smolna Maarja kiriku jutlustaja. 1891–1905 oli ta usuõpetaja Anna koolis ja 1891–1893 Smolna instituudis 1914–1916 oli ta Peterburi konsistooriumi assessor, alates 16/29. septembrist 1916 kindralsuperintendent ja vaimulik asepresident. 1920. aastal sai ta ülemkirikunõukogu juhatajaks, 1923 piiskopikonverentsi juhataja kohusetäitjaks, 1924 piiskopiks. 1925–1929 oli ta Leningradi vaimuliku seminari juhataja. Pärast Theophil Meyeri surma 28. aprillil 1934 oli Arthur Malmgren ainus Nõukogude Liidus tegutsev luteri piiskop. 1936. aastal lubati tal lahkuda Saksamaale. Viimased 9 Nõukogude Liidus tegutsenud luteri vaimulikku arreteeriti järgmisel aastal. Tema vanemad olid kaupmees Reinhold Malmgren ja viimase abikaasa Mathilde von Hansen. 20. detsembril 1889/1. jaanuaril 1890 abiellus ta Peterburis Adele Katharina Jürgensonniga (23. detsember 1863/4. jaanuar 1864 Peterburi – 23. detsember 1923 samas).
Tuulealused saared (Aafrika)

Tuulealused saared (portugali Ilhas de Sotavento) on saarestik Atlandi ookeanis, osa Roheneemesaartest. Saarestikku kuuluvad Brava, Fogo, Maio ja Santiago saar.
Liivimaa Üldkasulik Ühing

Liivimaa Üldkasulik Ühing (saksa keeles Livländischer Gemeinnütziger Verband, Vidzemes Visparderīga Savienība) oli Lätis aastail 1920–1939 tegutsenud Liivimaa rüütelkonna järglasorganisatsioon. Ühing asutati 10. märtsil 1920 ja registreeriti 20. märtsil samal aastal. Ühingu presidendid olid : 1920–1936 parun Hans Rosen (1870–1945) 1936–1939 Friedrich von Samson-Himmelstjerna (1872–1958) Liivimaast uue Eesti-Läti piiriga äralõigatud Põhja-Liivimaa aadlike koosolekud Tartus, Pärnus ja Viljandis liitusid 1924. aastal üksmeelselt ühinguga. 1925. aastal loodi Tartus ühingu komitee ja aunõukogu (Ausschuss und Ehrenrat). Põhja-Liivimaa aadlikele oli avatud ka Tallinnas tegutsenud Eestimaa Üldkasulik Ühing. Eestis tegutsesid Liivimaa Üldkasuliku Ühingu Põhja-Liivimaa usaldusmehed (Vertrauensleute für Nord-Livland), kes nimetati 1934. aastal ümber nõukogu liikmeteks (Ratsglieder für Nord-Livland; kümnest nõukogu liikmest pooled tuli valida Põhja-Liivimaalt): parun Walter Stackelberg (kuni 1939) Rolf von Anrep Viktor von zur Mühlen Richard von Oettingen (1932–1939) Heinrich von Zeddelmann (kuni 1939) parun Adolf Pilar von Pilchau (kuni 1932)
Armeenia kiri

Armeenia kiri on häälikkiri, mille lõi aastatel 405–406 Mesrop Maštotsh. Algsele 36 tähele on hiljem lisatud Օ, Ֆ, Ու ja և. Kirjutatakse vasakult paremale. Kasutusel on suurtähed ja väiketähed. Armeenia kirja on kasutatud vanaarmeenia keele, keskarmeenia keele ja uusarmeenia keele (armeenia keele (idaarmeenia kirjakeel ja läänearmeenia kirjakeel) ülesmärkimiseks. Aastatel 1921–1928 kasutati kurdi keele ülesmärkimiseks Nõukogude aladel kurdi armeenia tähestikku. Unicode'i koodid armeenia tähtede ülesmärkimiseks on U+0530 – U+058F ja U+FB13 – U+FB17. Armeenia kirja tähis ISO 15924 järgi on Armn. Armeenia kirja tähed on tähestiku järjekorras järgmised: Hääldus: Idaarmeenia tähestik Läänearmeenia tähestik Ülakirjas h ([ʰ]) tähistab aspiratsiooni; ülakoma [’] tähistab ejektiivset (abruptiivset) hääldust. Sõna alguses ye [jɛ], teistel juhtudel e [ɛ]. Asi on selles, et y [j] langeb liitsõnade sees välja, näiteks եղբայր (ełbayr, [jɛʀˈbajɹ], jeghbajr 'vend', kuid մորեղբայր (morełbayr, [moɹɛʀˈbajɹ], morerbajr 'emapoolne onu'). Pärast 1922. aasta armeenia kirjaviisireformi hääldatakse tähe <լ> nimetust [lyun]. Ainult traditsioonilises kirjaviisis sõna või morfeemi alguses. Sõna alguses vo [vo], teistel juhtudel o [o]. Häälik [v] langeb liitsõnades välja, näiteks որդի (ordi, [voɹˈtʰi], vordi 'poeg'), kuid քեռորդի (k‘eṙordi, [kʰeroɹˈtʰi], kherordi 'emapoolne onupoeg'. Reformitud tähestikus hääldatakse tähe տ nimetust [tʼyun]. Ainult Iraani armeenlased hääldavad [ɹ]; Armeenia idaarmeenlaste keeles muutus vanaarmeenia [ɹ] (ր) häälikuks [ɾ]. Reformitud kirjaviisis asendati see täht täheühendiga ու, mida loetakse [u]. Tavaliselt loetakse [v], kuid on erandeid. Vanarmeenia keeles loetakse ühendit աւ, millele järgneb konsonant, [au], näiteks աւր (awr, [auɹ], avr 'päev'). (Keskajal hakati seda sõna hääldama [oɹ] ja alates 13. sajandist kirjutatakse աւր (ōr, or). Ühendit ու, mida algul hääldati [ov] või [ou], hakati hääldama [u]; ühendit իւ (iw) hääldatakse [ju] (reformitud kirjaviisis asendati իւ յու-ga). Reformitud tähestikus hääldatakse tähe փ nimetust [pʰjuɾ]. Tähe ja selle nimetuse juures on kursiivis antud armeenia-eesti transkriptsioon.
Veokast

Veokast on veoauto osa, mis on mõeldud asjade (kaupade, materjalide vms) transpordiks. Veokast võib olla auto šassii külge jäigalt fikseeritud või kallutatav; kallutatava kastiga veoautot nimetatakse kalluriks ehk isekallutajaks. Enamasti valmistatakse veokastid tänapäeval metallist või puidust. madel
Väljak

Väljak ehk plats on suhteliselt suur lage hoonestamata ala asulas. Väljakud võivad olla kavandatud kindlaks otstarbeks (nt turuplats, mänguväljak, õppesõiduväljak, spordiväljak, lauluväljak, näituseväljak, lipuväljak) või mõeldud eelkõige liikluseks (kas kõigile transpordiliikidele või ainult mõnele neist, sagedamini aga hoopis jalakäijatele). Muruga kaetud väljakut nimetatakse muruväljakuks. Sageli asuvad väljakud asulate keskpunktis (keskväljak, lossiväljak) või suurte teede ristumispunktides; ajalooliselt on keskväljakud sageli olnud ühtlasi turuväljakud, kus korraldati turge ja laatu. Väljakutel korraldatakse tihti pidulikke üritusi, näiteks paraade ja kontserte, aga ka meeleavaldusi.
Kaa

Kaa või kaa tähendab mitut asja: Kaa on Kaarma kihelkonna nime lühend. kaa on karakalpaki keele kood ISO 639-2 ja ISO 639-3 standardi järgi. Kaa on tegelane (tiigerpüüton, Python molurus) Rudyard Kiplingu jutustuste kogus "Džungliraamat" ehk "Mowgli". Kaa saar on saar Duffi saarestikus
Hadaikum

Hadaikum on mitteametlik kronostratigraafiline üksus, mis vastab ajavahemikule Maa tekkest kuni 3800 Ma. Ametliku geokronoloogilise skaala järgi on tegemist arhaikumi vanimasse aegkonda eoarhaikumisse kuuluva ajavahemikuga Maa ajaloos. Termini "hadaikum" mõtles välja USA geoloog Preston Cloud 1972. aastal. Nimetus tuleneb kreeka allmaailma jumala Hadese nimest. Algselt oli hadaikum mõeldud vanimate leitud kivimite eelse perioodina Maa ajaloos, kuid tänapäevaks on õnnestunud leida ka hadaikumis moodustunud kivimeid.
Mater Matuta

Mater Matuta ehk Matuta oli vanarooma mütoloogias jumalanna. Ta oli algupärane jumalanna, keda hiljem samastati koidujumalannade Aurora ja Eosega. Georges Dumézili arvates olid temale pühendatud rituaalid Indoeuroopa koidujumalanna rituaalide järelkaja. Arvatavasti oli ta naiste jumalanna ning vastsündinute jumalanna, kevade, sünni ja kasvu jumalanna. Teda seostati ka mere ja meresadamatega, kus olid tema templid. Tema kultus on teada mitmes kohas Latiumis. Kõige kuulsam tema tempel oli Satricumis. Roomas oli tal tempel Forum Boariumi põhjaserval. Selle ehitamine omistatakse Servius Tulliusele. Aastal 506 eKr tempel lõhuti; aastal 396 eKr see taastati. Praegu on sel kohal Sant'Omobono kirik. Tema kui heasüdamliku jumalanna auks peeti 11. juunil matraaliaid (Matralia). Tema templis Forum Boariumil palvetasid vallalised ja esimeses abielus naised oma õdede laste vahel. Sellesse templisse ei tohtinud orjatarid muidu siseneda, aga tol päeval viidi templisse orjatar ning aeti ta peksuga sealt välja Mater Matutat samastati Ino Leukotheaga ning seda rituaali seletati meenutusena sellest, et Ino kasvatas oma õe Semele poega ning kannatas oma abikaasa liignaiseks olnud orjatari tõttu. Ino poega Melikertest samastati Mater Matuta poja, sadamate jumala Portunesega. Mater Matuta kultust on seostatud ka Juno Sororia kultusega, mille rajas üks vendadest Horatiustest pärast õe surma. Need kultused võisid olla järelkaja unustatud suguluskultusest (orjatari väljaajamine võis tähendada abielu kaitsmist liignaiste vastu, kui Mater Matuta oli abielu kaitsja nagu Juno). Titus Livius. Ab urbe condita libri V, 14. Ovidius.Fasti, VI, 475jj. I. Gage. Matron-ilia, Bruxelles 1963. Georges Dumézil. La religion romaine archaïque, Paris: 1966, lk 334 Sissekanne teatmeteoses "Мифы народов мира"
Matraaliad

Matraaliad (Matralia) oli religioosne pidustus Rooma riigis. Matraaliaid peeti 11. juunil jumalanna Mater Matuta auks. Need rajas legendaarne Servius Tullius. Seal palvetasid kõigepealt tädid oma õdede laste eest, hoides neid kätel, ja siis oma laste eest. Päev pühendati jumalanna Mater Matutale ('hommikune jumalanna'), keda austati Mater Matuta templis Roomas Forum Boariumi ääres (Aedes Matris Matutae), sest teda samastati kevade, sünni ja kasvu jumalanna Fortuna Reduxiga. Kultuses said osaleda ainult roomlannadest naised, orjataridele oli see keelatud. Pidustuse ajal viidi templisse orjatar. Teda peksti ja ta aeti ära. Ovidiuse järgi on vaenulikkus orjataride vastu seotud muistendiga Teeba printsessist Inost. Tema abikaasa, Boiootia kuningas magas ühe oma orjatariga ning sai nõnda teada, et tema naine kavatseb tappa oma lapsed esimesest abielust. Kui see avalikuks tuli, viskus Ino merre, aga nereiidid päästsid ta ja viisid Tevere jõe suudmesse. Tema enda lapsed tapeti, seega hoolitses ta nüüd oma õe Semele poja Bakchose/Dionysose eest. Sellepärast keskendutigi sellel pidustusel tädidele. Ohverdati jahust, meest ja õlist tehtud kooke, mida küpsetati savinõudes. Üks matroonidest, kes ei olnud oma abikaasat veel kaotanud, ehtis Mater Matuta kuju pärjaga. Traditional festivals, kd 2, M-Z, lk 264. Sissekanne teoses Smith's Dictionary (1875) Sissekanne teoses Dictionnaire des Antiquités Grecques et Romaines Ovidius. Fasti VI Plutarchos. Camillus Aedes Matris Matutae
Piksekivi

Piksekivi (ka: piksenool, kõuekivi) on paljude rahvaste pärimuses kivi, mille äike on välguga maa peale visanud. Eesti rahvapärimuses oli see kujutelm levinud kuni 20. sajandi alguseni. Looduses võib maapinda tabanud välgulöök tekitada fulguriiti.[viide?] Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 214
Pootshaak

Pootshaak (saksa keeles Bootshaken - paadihaak) on peamiselt merenduses (tavaliselt veesõidukitel) kasutatav pika varre ja konks-otsaga tööriist tõmbamiseks ja tõukamiseks. Pootshaagi sarnast, kuid üldjuhul lühema varrega tööriista kasutatakse ka päästeteenistuses. Pootshaake kasutatakse abivahendina peamiselt veesõidukite sildumise, haalamise ja muude manöövrite juures, samuti vees ujuvate esemete haaramiseks. Pootshaakidega on hõlbus hoida käsitsi kinni paati või muud väiksemat veesõidukit kai või teise veesõiduki kõrval lühiajaliselt (ilma kinnitusiotseta) seistes. Pootshaak kuulub enamuse registreerimisele kuuluvate veesõidukite kohustuslikku pardavarustusse. Tänapäeval valmistatakse kergemaid teleskoopvarrega pootshaake ja väiksematel kaatritel-paatidel kasutamiseks ka kombineeritud mõla-pootshaake. Etnoloogiliselt on defineeritud pootshaak, kui pika puuvarre otsas olev kahe haruga raudkonks, mille sirget haru kasutatakse tõukamiseks ja kõverat haru tõmbamiseks. Pootshaaki kasutati kala- ja hülgepüügil ning parvetamisel. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 218 Pootshaak Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Rändkivi

Rändkivi (inglise erratic) on liustiku poolt transporditud ning liustiku sulades maha jäänud kivi. Rändkivid esinevad tihti sellises piirkonnas, mille geoloogiline ehitus ei saa nende lähteallikaks olla. Näiteks Eestis on kristalsed rändkivid laialt levinud, kuid aluspõhja ülemine osa, mis avaneb maapinnal, sisaldab vaid settekivimeid. Kristalsed kivimid avanevad maapinnal meist põhja pool ehk Fennoskandia kilbil. Et rändkivide seas võib leiduda ka väga suuri rändrahne, pidi neid transportima nähtus, millel on väga suur jõud. Ainsaks reaalseks lahenduseks ongi aeglaselt edasiliikuvad liustikud. Sellele ideele jõuti juba 19. sajandi keskpaigaks ning tänapäeval on see geoloogide seas üldtunnustatud idee. Suuruse järgi jagatakse rändkivid näiteks kruusaks, veeristeks, rändrahnudeks jne. Väiksed kivikesed kuuluvad sorteerimata liustikusette ehk moreeni koostisse. Kristalseid rändkive nimetatakse ka raudkivideks või maakivideks. Nad on enamasti punakat või tumedat värvi.
Postivahe

Postivahe oli mõisa alal olnud maatükk, mida tähistati postide või vaiadega. Sellise maatüki suurus ei olnud fikseeritud, näiteks Põhja-Eestis oli selle suurus neljast Tallinna vakamaast ühe tiinuni ehk 0,36–1,09 ha. Kuna 19. sajandil hakati teotööd ja moonakate tööd mõisas arvestama tükitöö järgi, oli postivahe viljalõikusel, kartulivõtul jm töödel arvestuse aluseks. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 218
Potisinine

Potisinine on indigost saadav sinine värv, mida alates 18. sajandi lõpust ka Eesti rahvakultuuris näiteks villa ja lõnga värvimiseks, ja värvinimetus seda värvi esemete kirjeldamiseks.. Värvinimena tähistab sõna "potisinine" ehk indigosinine tumedat sügavat värvust, safiirsinisest mõnevõrra soojemat ja rohekamat, Preisi sinisest heledamat tooni. Potisinise triibuga Tartu-Maarja kihelkonna seelikukangas Eesti Rahva Muuseumis Teksasinine Indigo Sinerõigas Sinikivi R. Piiri. Eesti kihelkondade värvid. Tallinn 2018 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 218
Põletusora

Põletusora (ka: tuliork) on endisaegne tööriist (raudora), millega puust asjadesse tehti põletades väikesi auke. Nt 19. sajandil kasutati Eestis põletusora laialdaselt nt ämbrikõrvadesse sangaaukude tegemisel. kirjaraud Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 228
Riiv (sulgemisvahend)

Riiv on lükatav puust või metallist liist, mille abil saab sulgeda näiteks uksi, väravaid, aknaid. Riive on teada juba Vana-Egiptusest. Eestis oli kuni 19. sajandini kasutusel peamiselt puust riiv. Aidauste sulgemiseks kasutati ka riivlukku. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 255
Settetransport

Settetransport on setteosakeste ümberpaigutamine tuule, voolava vee vms loodusliku teguri mõjul. Setteid transpordivad peamiselt jõed, tuuled ning liustikud. Transpordi lõppedes setteosakesed settivad ning muutuvad setteks, mis edasise mattumise ning diageneesi käigus võib viia settekivimite moodustumiseni. Settetransport on osa kivimite ringest ning sedimentatsioonist. Settetransport viib reljeefi tasandumise ning madaldumise suunas. Transport on intensiivsem geoloogiliselt noorematel aladel (näiteks mäestikud), kus intensiivsete endogeensete protsesside tulemusena on väga liigestatud reljeef. Jõgedest on maailma võimsaim setete transportija Brahmaputra, mille setteosakesed pärinevad peamiselt murenenud Himaalaja kivimitest.
Viktor Veskimäe

Viktor Veskimäe (kuni 1935. aastani Viktor Mühlberg; 17. november (vkj)/ 30. november 1902 Vana-Kuuste vald, Kambja kihelkond, Tartumaa – 29. juuni 1967 Toronto) oli eesti prosaist ja tõlkija. Ta õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas 1930–1936 ja 1940–1942, stuudium jäi lõpetamata. Ta töötas ametnikuna Tartu linnavalitsuses. Aastal 1944 põgenes ta Rootsi, kus oli Göteborgis kirjastuse Orto ametnik. Aastal 1951 siirdus ta Kanadasse, kus ta tegeles kinnisvara müügiga. Ta suri Torontos kopsuvähki. Tema isa oli Tartu Immaanueli koguduse (baptisti kogudus) jutlustaja Karl Mühlberg. Ta oli aastast 1936 abielus hilisema kirjastuse Orto korrektori Helene Veskimäega (neiuna Saabel; 1911–1966). Leinateated. Vaba Eestlane = Free Estonian nr 50, 1. juuli 1967. Lk 4 Vaba Eestlane. 12. juuli 1967, lk. 5 Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat Tallinn 2000 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Atractus spinalis

Atractus spinalis on maoliik. Need suhteliselt väiksed maod (238 mm SVL ja 38 mm CL) on levinud Minas Geraisi osariigis Brasiilias. Passos, Teixeira jr., Recoder, de Sena, Dal Vechio, de Arruda Pinto, Mendonça, Cassimiro & Rodrigues, 2013, A new species of Atractus (Serpentes: Dipsadidae) from Serra do Cipó, Espinhaço Range, Southeastern Brazil, with proposition of a new species group to the genus., Papéis Avulsos de Zoologia (São Paulo), vol.53, n° 6, lk 75‐85. 2013, Veebiversioon (vaadatud 11.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne ReptileDB-s Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Atractus spinalis seisuga 11.12.2013.
Jean-François Malherbe

Jean-François Malherbe (1950 Brüssel – 13. detsember 2015 Neuchâtel) oli Belgia filosoof, kirjanik ja pedagoog. Louvaini Katoliikliku Ülikooli filosoofiadoktor ning Pariisi Ülikooli teoloogiadoktor Malherbe on avaldanud arvukalt käsitlusi eetika ja filosoofia alalt. La philosophie de Karl Popper et le positivisme logique, PUF, 1977, 1979. Édition de poche: Liber, Montréal, 2011 Épistémologies anglo-saxonnes, PUF, 1983 Le Langage théologique à l'âge de la science, lecture de Jean Ladrière, Cerf, 1985 Pour une éthique de la médecine, Larousse, 1987 Autonomie et prévention. Alcool, tabac, sida dans une société médicalisée, Fides, 1994 Souffrir Dieu. La prédication de Maître Eckhart, Cerf, 1992 Homicide et compassion. L'euthanasie en éthique clinique, Mediaspaul, 1996 Le Nomade polyglotte. L'excellence éthique en postmodernité, Bellarmin, 2000 Déjouer l’interdit de penser, Liber, 2001 Les ruses de la violence dans les arts du soin, Liber, 2003 La démocratie au risque de l'usure. L'éthique face à la violence du crédit abusif, liber, 2004 Les crises de l’incertitude, Liber, 2006 Mandalas, Fides, 2007; en collaboration avec l'artiste peintre Blanche Paquette Sujet de vie ou objet de soin? Introduction à la pratique de l'éthique clinique, Fides, 2007 Transmuter la violence en milieu scolaire (en collaboration avec Maria Grazia Vilona-Verniory), Editions "Loisirs et pédagogie", Le Mont-sur-Lausanne, 2010. La Chouette ironique. Introduction insolite à la philosophie (en collaboration avec Réal Tétreault), Éditions GGC, Sherbrooke, 2011.Cet ouvrage a reçu en 2012 le Prix Alphonse Desjardins. Tendre l'oreille à l'inouï (L'éthique des hérétiques), Cerf, Paris, 2013
Insuberid

Insuberid olid Põhja-Itaalias (Gallia transpadana) elanud keldi hõim. Insuberite keskuseks oli Mediolanum (nüüdne Milano). Insuberid saabusid Po madalikule 388 eKr. Roomlased alistasid insuberid 222 eKr. Kuna insuberid toetasid Hannibali, siis alistasid roomlased nad 194 eKr uuesti. 89 eKr said nad latiini ja 49 eKr Rooma kodanikuõigused.
Leopold von Plessen

Leopold von Plessen on mitme inimese nimi Leopold von Plessen (minister) (1769–1837), saksa diplomaat ja kammerhärra Leopold von Plessen (diplomaat) (1894–1971), saksa diplomaat