laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Leopold von Schroeder

Leopold Alexander von Schroeder (24 detsember (vkj 12 detsember) 1851 Tartu – 8. veebruar 1920 Viin) oli baltisaksa indoloog. Tema vanemad olid õpetaja Julius von Schroeder (1808–1888) ja tema naine Marie von Schrenck (1817–1895). Tema onu Alexander von Schrenck (1816–1876) oli baltisaksa päritolu. Eradotsent Tartu Ülikoolis 1877–1882, dotsent 1882–1894. Aastatel 1894–1899 oli ta professor Innsbrucki Ülikoolis ja 1899. aastast professor Viini Ülikoolis. Ta töötas üldkeeleteaduse alal, samuti õpetas sanskriti keelt. Ta tõlkis Bhagavadgita sanskriti keelest saksa keelde. Ta on kirjutanud ka uurimuse eestlaste pulmakommetest (1888), mida ta nimetab võrdlev-etoloogiliseks. Tegutses Õpetatud Eesti Seltsis, oli Austria Teaduste Akadeemia liige (1900). Leopold von Schroeder, "Memuaarid" (Lebenserinnerungen), tõlkinud Krista Räni, toimetanud Märt Läänemets ja Mari-Liis Tammiste, eessõna: Felix von Schroeder, järelsõna: Märt Läänemets. Sari "Ajajõe tagant", Ilmamaa, Tartu 2013, 340 lk; ISBN 9789985774069 Leopold von Schroeder, 1888. Die Hochzeitsbräuche der Esten und einiger anderer finnisch-ugrischer Völkerschaften in Vergleichung mit denen der indogermanischen Völker: Ein Beitrag zur Kenntniss der ältesten Beziehungen der finnisch-ugrischen und der indogermanischen Völkerfamilie. Berlin: Verlag von A. Asher. vt. Leopold von Schroeder (Hrsg.) 1918. Houston Stewart Chamberlain. Ein Abriß seines Lebens auf Grund eigener Mitteilungen. München: Verlag Lehmann. Leopold von Schroeder allikas "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Teoseid Raimu Hanson, "Liivimaalane meenutab kadunud maailma" – Tartu Postimees 24. jaanuar 2013, lk 8 Liina Lukas, "Von Schroeder – Tartu idealist, indoloog ja poeet" – Sirp 5. aprill 2013, lk 6 Andres Herkel, "India puudumisest indoloogi elus" – Akadeemia 2013, nr 5, lk 922–927 Ülo Tedre, "Saksameelse õpetlase mälestused" – Keel ja Kirjandus 2013, nr 6, lk 462–464
Qingdao

Qingdao (lihtsustatud hiina kirjas 青岛, traditsioonilises hiina kirjas 青島; toonimärkidega pinyin'is Qīngdǎo) on linn Hiinas Shandongi provintsis, allprovintsilinna Qingdao Shi keskus. Linna alla arvatakse Qingdao Shi linnarajoonid Shinan, Shibei, Chengyang ja Huangdao. Nende kogupindala on 878 km². Neis elas 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 1 514 444 elanikku kokku. 2004. aasta andmetel oli elanike arv 1,7 miljonit. Qingdaos toimusid 2008. aasta suveolümpiamängude purjetamisvõistlused. Qingdao linnastu
Yap

Yap (kohalike hulgas tuntud kui Wa'ab) on saar Vaikse ookeani lääneosas, üks Karoliinidest ning suurim neljast Yapi saarest. Ta kuulub Mikroneesia Liiduriikidele ning on Yapi osariigi peasaar. Yapi suurim linn on Colonia. Yapi osariigi pindala on 102 km² ja elanikke on umbes 6300. Seal asus ka Loran-C raadiosaatja. Yap oli enne esimest maailmasõda suur Saksa mereväe sidekeskus. Seal elab umbes 60% kogu Mikroneesia elanikkonnast. Yap (saared) Dalipebinaw Fanif Gagil Gilman Kanifay Maap Rumung Rull Tomil Weloy Yapi alluvuses olevad muud saared Eauripik Elato Fais Faraulep Gaferut Ifalik Lamotrek Ngulu Satawal Sorol Ulithi Woleai "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. märts 2010. Vaadatud 17. mail 2010.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Ränikarbiid

Ränikarbiid (SiC) on pooljuhtmaterjal. Sulab temperatuuril 2730 °C. Vees ei lahustu. Looduses leidub ränikarbiidi väga harva moissaniidina. Tavaliselt toodetakse ränikarbiidi kunstlikult ja enamik müüdavast materjalist on sünteetiline. Ränikarbiid on pooljuht. Ränikarbiidi võib vaadelda vääriskivina, ta sarnaneb teemandiga nii välimuse kui ka füüsikaliste omaduste poolest (läbipaistvus, murdumisnäitaja, kõvadus). Aastast 1893 toodetakse ränikarbiidist pulbrit, mida kasutatakse abrasiivina. 1906 patenteeriti ränikarbiidist punktdiood raadiolainete detekteerimiseks. See toimus ainult paar nädalat pärast sarnast patenti, kus punktdiood oli ränist. 1907 avastati elektroluminestsents, kui Henry Joseph Round täheldas kristallide pingestamisel tekkivat kollakat valgust. Viimast avastust peetakse ühtlasi valgusdioodi leiutamiseks. Ränikarbiidi kasutatakse kuulivestide jaoks keraamiliste plaatide loomisel. Mõne sportauto keraamilised pidurid on valmistatud ränikarbiidist. Astronoomias tehakse teleskoopide peeglid ränikarbiidist, sest see on madala soojuspaisumisega, hea soojusjuhtivusega ja suure kõvadusega. Tänapäeval kasutatakse ränikarbiidi kõrgetel temperatuuridel töötavas pooljuhtelektroonikas. Luuakse Schottky dioode, isoleeritud paisuga väljatransistore, türistore. Ränikarbiidist dioode on kasutatud ka elektrivõrgu kaitsmiseks välgulöökide eest. Jed Margolin. Road to the Transistor
Pļaviņas

Pļaviņas (läti) (saksa Stockmannshof) on linn Lätis Aizkraukle piirkonnas. Asub Daugava paremal kaldal Aiviekste jõe suudmes, merepinnast 75 meetri kõrgusel. Seal asus kunagise Valga–Mõniste–Ape–Alūksne–Gulbene raudtee lõppjaam. Linna läbib Riia–Daugavpilsi raudtee. Linna järgi on nime saanud Devoni Pļaviņase lade. Linna lähistel asuvad Jersikale kuulunud Oliņkalnsi linnamägi ja hilisem Lokstiņi vasallilinnus. 19. sajandil tekkis Stukmaņi mõisa maadele kõrtsi ja Stukmaņi raudteejaama juurde tänapäevane Pļaviņase asula. Aastal 1899 valmis Valga–Mõniste–Ape–Alūksne–Gulbene raudtee. Jaama juurde ehitati klaasivabrik, ka hakati seal kaevandama dolomiiti. Aastal 1922 sai asulast alev. Linn aastast 1927. Aastal 1956 liideti Pļaviņasega endine Gostiņi linn. 2009. aastani oli Aizkraukle rajoonis. Aastatel 2009–2021 oli linn Pļaviņase piirkonna keskus. Riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised on Gostiņi luteri kirik, keskaegne kaitserajatis Gostiņi kants, kunstniku A.Štrālsi ja kirjaniku Jānis Jaunsudrabiņši eluase Kalna iela 11. Kohaliku kaitse all on Pļaviņase luteri kirik. Pļaviņase luteri kirik Gostiņi luteri kirik Daugava. Aizmata suue Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 31.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. http://stratigraafia.info/glossary.php?keyword=Plavinase+lade Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts[alaline kõdulink] "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. oktoober 2022. Vaadatud 16. oktoobril 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)  Pļaviņas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Rabaul

Rabaul on asula Paapua Uus-Guineas Ida-Uus-Britannia provintsis. Oli varem Saksa Uus-Guinea (eksisteeris 1884–1914) keskus. 1918. aastani kandis nime Simpsonhafen. Asub vulkaaniliselt aktiivses piirkonnas. On olnud pidevalt vulkaanilise tegevuse mõju all (suuremad vulkaanipursked 1878, 1937 ja 1994). Näiteks pärast 1994. aasta purset vähenes evakuatsiooni järel elanikkond 17 000-lt umbes 4000 inimeseni. Paik on läbi ajaloo olnud sõjaline tugipunkt ja sellest tulenevalt ka lahingute tallermaa, eriti Teises maailmasõjas.
Katre Kõiva

Katre Kõiva (sündinud 15. jaanuaril 1964) on eesti laulja (sopran). Ta on esitanud peamiselt klassikalist muusikat (Bach, Händel, Mozart, Lizt). Ta eelistab oma soolokavades 20. sajandi muusikat. Ooperirolle: Margarete roll Vanemuise "Faustis", Pat Nixon Estonia "Nixon Hiinas". Esinenud soolokontsertidega Eestis, Soomes, ja USA-s. Ta on õppinud Tallinna Muusikakeskkoolis koorijuhtimise eralal ning Tallinna Konservatooriumis koorijuhtimise ja laulu erialal. Aastatel 1991–1996 õppis ta Los Angeleses Lõuna-California Ülikoolis (USC). Katre Kõiva on Eesti Interpreetide Liidu liige. Abielust Rein Rannapiga on Katre Kõival poeg Ikevald-Kaspar Rannap. Katre Kõiva isa Harri Kõiva oli ehitusinsener ja karikaturist, ema Ottilie-Olga Kõiva on folklorist. Õde Meeli Kõiva on klaasi- ja valguskunstnik. Ivi Drikkit "Katre Kõiva unistab ooperist", Postimees Igor Garšnek "Nixon Tallinnas:presidendipaar Katre Kõiva ja James Maddaleena kontserdilaval, Sirp Igor Garšnek "Sopran Katre Kõiva ja organist Kristel Aer esinesid Nigulistes.", Sirp
Emden (laev, 1909)

Emden oli Saksamaa sõjalaev, ristleja (1909–1914). Dresdeni sõsarlaev. Sai nime Emdeni linna järgi. Kiil pandi 1906, laev valmis 1908 ja ta võeti laevastikku 1909. aastal. Kuulus Esimese maailmasõja ajal viitseadmiral Maximilian von Spee juhitud Ida-Aasia eskaadrisse. Esimese maailmasõja puhkedes saatis Maximilian von Spee Emdeni India ookeanile takistama Inglaste laevaliiklust. Laev hukkus Põhja-Keelingi saare juures 9. novembril 1914 Austraalia ristleja Sydney suurtükitule tagajärjel. Pikkus: 118,3 m Laius: 13,5 m Süvis: 5,1 m Veeväljasurve: 3664 t Võimsus: 15 000 hj Kiirus: 24 sõlme Meeskond: 343 inimest Ehitusmaksumus: 6 000 000 kuldmarka 10 suurtükki kaliibriga 105 mm tekil 20–30 mm suurtükitornidel 50 mm komandosillal 100 mm
Põhja-Keeling

Põhja-Keeling ehk Põhja-Kookossaar (inglise keeles North Keeling) on asustamata korallsaar India ookeanis, Austraaliale kuuluva Kookossaarte saarestiku põhjapoolne üksik saar. Saare geograafilised koordinaadid on 11° 50′ S, 96° 49′ E. Saare pindala on 1,2 km2. Saar on oluline merelindude pesitsuspaik ja oli palju aastaid üks jahimeeste lemmikpaik. Intensiivne lindude küttimine viis mitmete merelindude populatsioonid hääbumise piirile. Aastal 1986 sõlmis Austraalia keskkonnaministeerium kohalike malailastega kokkuleppe, millega piirati jahti ja loodusressursside kasutamist saarel. Aastal 1995. asutati saarel Pulu Keelingi rahvuspark. 9. novembril 1914 toimus saare juures Kookose lahing, milles Austraalia ristleja Sydney tules uppus Saksamaa kergeristleja Emden. Lõuna-Keelingi saared
Upolu

Upolu on vulkaaniline saar Vaikses ookeanis Samoas. Saare moodustab ookeani põhjast kerkiv massiivne kilpvulkaan. Saare pindala on 1125 km². Ta on suuruselt teine saar Samoas. Polüneesia mütoloogia järgi on saar saanud nime esimese seal elanud naise nime järgi. Saarel oli ka 1,6 km² maavaldus Vailimas (umbes 4 km Apiast) ja seal elas Šoti kirjanik Robert Louis Stevenson. Ta on maetud naabruses olevale Vaea mäele. On arvatud, et oma kuulsa teose "Aarete saar" saare ja sinna peidetud varanduse idee pärineb Upolu lähedal asuvast Tafahi saarest ja omaaegsest Lima aardest, mis legendi järgi oli maetud Kookose saarele.
Pictoni saar

Pictoni saar kuulub Tšiilile ning on kõige väiksem kolmest Beagle'i saarest Tulemaal Beagle'i väinas. Saare pindala on 105 km2. Üks peatuspaik saare põhjaküljel on Banneri laht. Varasemal ajal oli saar peatuspaigaks söelaevadele, ning mööduvad laevad said seal oma söevarusid täiendada. Saarel elas nüüdseks peaaegu täielikult välja surnud indiaanirahvas jaganid. Saart külastas ka Briti mereväeohvitser ja misjonär Allen Francis Gardiner (1794–1851). 5. detsembril 1850 saabus ta laeval Ocean Queen Pictoni saarele, et õpetada mõnedele kohalikele inglise keelt. Maaleminekuks oli neil kaasas kaks paati varustusega, millest üks sai aga tõsise vigastuse ning teine läks segastel asjaoludel kaduma. Kohalikud olid nende suhtes uudishimulikud, kuid vaenulikud. Nii jäid nad kuueks kuuks, ilma varustuseta, sealhulgas püssirohuta, saarele, kuni lõpuks surid nälga. Viimasena suri Gardiner ise, 6. septembril 1851. 6. jaanuaril 1852 leidis ja mattis John Davidson nende surnukehad ning tõi kaasa Gardineri päeviku. 1977. aasta Tšiili ja Argentina konflikti käigus saar mineeriti osaliselt, millest jäänukmärgina on säilinud mõned miiniväljad. Konflikti põhjuseks olid lahkarvamused 1881. aastal sõlmitud piirileppe osas.
Auce

Auce (läti) (vanasti ka Vecauce) on linn Lätis Dobele piirkonnas. Aucet on esimest koda kirjalikult mainitud aastal 1426 (Owce). Sealset Auce mõisa on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1616. Aastal 1667 ehitati Aucesse luteri kirik. Aastal 1889 valmis Aucet läbiv Jelgava–Mažeikiai raudtee. Esimese maailmasõja ajal, aastail 1915–1917, asus Auce lähistel lennuväli, asulas tegutses aga Saksa vägede lahingulendurite koolituskeskus (Artillerie-Fliegerschule Ost I). Linn aastast 1924. Varem asus Dobele rajoonis. Aastatel 2009–2021 oli linn Auce piirkonna keskus. Looduskaitse all on Raiņa iela 41 valgepöögid, Raiņa iela 41 tamm, Albrekši kalmistu männid ja Lāčkalni kalmistu männid. Raiņa iela Katoliku kirik Esimeses maailmasõjas langenute kalmistu Teises maailmasõjas langenute kalmistu Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 30.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Heinz von zur Mühlen. Baltisches historisches Ortslexikon, 2. osa. 45 lk. Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Auce linna koduleht
Raivo Lott

Raivo Lott (sündinud 27. detsembril 1957) on eesti ajakirjanik ja kommunikatsioonispetsialist. 1976 Tartu 10. Keskkool 1976–1981 Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna žurnalistika osakond 1980 Moskva olümpiamängude pressiteenistuses 1981–1984 ajalehe Tartu Riiklik Ülikool korrespondent 1982 ja 1983 toimetas EÜE lehte 1984–1987 Eesti NSV Metsa- ja Puidutööstuse ministeeriumi pressiesindaja 1987–1990 ajalehe Rahva Hääl korrespondent 1990 algatas EKTK teabelehe, toimetas uudiseid Kuku raadios 1990–1993 majandusajalehe Kaubandus-Tööstuskoja Teataja peatoimetaja 1991 uudisteagentuur ETA korrespondent 1993–1995 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja pressiesindaja ja meediaosakonna 1995–1999 Tallinna Linnavalitsuse pressiosakonna (Raepressi) juhataja asetäitja, toimetas ajalehte Linnaleht 1999–2000 toimetas ajalehte Pealinn 1999–2008 AS Eesti Põlevkivi avalike suhete juht 2000–2007 ja 2010 oli suurürituse Kaevurite päev (peeti Toilas) peakorraldaja 2008 Kalev Meedia spordi- ja majandustoimetuse juht 2009 Kiviõli Keemiatööstuse kommunikatsiooni- ja haldusjuht 2009-1014 Kiviõli Keemikute- ja linna päeva peakorraldaja 2009–2013 Kiviõli linnavalitsuse liige, Kiviõli linnavolikogu majanduskomisjoni liige 2014 Põhja-Tallinna valitsuse avalike suhete nõunik 2016 Tallinna Linnakantselei, Raepressi toimetaja 2020 Viljandi vallavalitsuse avalike suhete spetsialist Toimetanud uudiseid telekanalis Kanal 2 (Tallinna uudised), Kuku raadios ("Raeuudised"), Vikerraadios (regionaalsaated) 2012–2015 Kiviõli jalgpalliklubi Irbis vabatahtlik pressiesindaja 2018 kirjutas raamatu "Põlevkivikuningas Väino Viilup" (kirjastas Tammerraamat). 2018 ja 2019 toimetas trükivalmis Raivo Linnase raamatud "Töökollektiivide Liidu lugu" (2018) ja Quo vadis Estoniae (2019) Tema isa oli Johannes Lott. https://www.reiniku.edu.ee/index.php/iii-lend-1976/ http://majandus.delfi.ee/news/uudised/saastuaeg-jattis-eesti-polevkivi-pr-mehe-toota.d?id=19318595[alaline kõdulink] http://arhiiv.pohjarannik.ee/article.php?sid=4629
Dobele

Dobele (läti) on linn Lätis Zemgales, Bērze jõe kaldal. Dobele on Dobele piirkonna keskus. 2009. aastani oli Dobele rajooni keskus. Linn on rajatud mattunud meteoriidikraatri servale. Linna järgi on nime saanud Raikküla lademe Dobele kihistu. Ajalooürikutes on Dobele nime esmamainitud 1254. aastal Zemgale jagamise aktis (Zemgales dalīšanas aktā). Asula on eri perioodidel kandnud nimesid Dobelene, Doblen ja Добленъ. 1335. aastal rajati sinna Dobele ordulinnus, millest sai aastal 1376 Dobele komtuuride residents. Kiriku hakati ehitama 1495. aastal. 1562. aastal keeldus sealne komtuur Mathias von der Recke oma valdusi vastsele Kuramaa hertsogile Gotthard Kettlerile loovutamast ja valitses neid kuni 1576. aastani, mil Kettleril läks lõpuks korda Mathias Dobelest valuraha eest loobuma sundida. Aastail 1642–1682 tegutsesid Dobeles saekaater ja vesiveski, seal valmistati ka äädikat. 1710. aastal, katkuepideemia ajal, viis hertsog Friedrich Wilhelm Kettler oma residentsi ajutiselt Dobelesse. Sealne ordulinnus jäeti maha 1730. aastal. 1812. aastal hõivasid asula Napoleoni väed. 1870. aastal peeti Dobeles esimene Kurzeme laulupidu. Linn aastast 1917. Läti vabadussõja ajal oli linn nii bolševike, landesveeri kui ka Pavel Bermondt-Avalovi valduses. Läti väed vabastasid linna 23. novembril 1919. Aastal 1927 valmis linna läbiv Jelgava–Liepāja raudtee. August Johann Gottfried Bielenstein - baltisaksa etnograaf ja teoloog Pēteris Upītis - läti selektsionäär Oskars Bārs - läti arhitekt Augusts Deglavs - läti kunstnik Bernhard Max August Bielenstein - baltisaksa arhitekt Veronika Strēlerte - läti laulja Kārlis Auškāps - läti näitleja Andris Grūtups - läti jurist Juris Dalbiņš - läti poliitik Inese Zandere - läti luuletaja ja lastekirjanik Aleksei Kudrin - vene poliitik Viktors Ščerbatihs - läti tõstja Uldis Augulis - läti poliitik Lauris Reiniks - läti laulja Linda Mūrniece - läti poliitik Maija Stuģe - läti muusik Gatis Eglītis - läti poliitik Andrejs Šeļakovs - läti korvpallur Maria-Emma Schul-Martin - nõukogude spioon Dobele katoliku kirik Luteri kirik Veetorn Kesklinn Dobele komtuur Dobele ordulinnus Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 31.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Masaitis, V.L. 1999 Impact structures of northeastern Eurasia: the territories of Russia and adjacent countries, Meteoritics & Planetary Science, Kd. 34, lk. 691-711 Stratigraafia terminoloogia Linna koduleht
Penase laht

Penase laht (hispaania keeles 'ahastuse laht') on Vaikse ookeani laht Tšiili rannikul mandri põhiosa ja Taitao poolsaare vahel ning sellest lõunas, Capitán Prati provintsi ja Aiséni piirkonna territooriumil. Laht on umbes 93 km pikk, 110 km lai ja kuni 150 m sügav. Loodete tugevus on 1,6 m. Penase laht on ise täiesti avatud läänetormidele, aga temast avaneb pääs paljudesse looduslikesse sadamatesse, väiksematesse lahtedesse, mille hulgas on Tres Montese laht, San Estebani laht ja Tarni laht. Sinna suubub palju fjorde, mis sarnanevad Norra fjordidega. Tarni lahest algab kuulus fjord Messieri väin, mille maksimaalne sügavus on 1288 m. Penase lahe kohalt läheb Lõuna-Andide ja Kesk-Andide vaheline piir. Seal on ka mitme tektoonilise laama kokkupuutekoht. Kliima on selles piirkonnas väga niiske. Sajupäevi on aastas umbes 300 ja sademeid 3000–4000 mm aastas. Vee temperatuur on aasta ringi 8–9 °C. Kõik lahe kaldad on mägised. Idakaldal on palju liustikke. Lahest pisut kirdesse jääb 3910 m kõrgune San Valentíni mägi. Penase lahe idarannikul asub Laguna San Rafaeli rahvuspark. Sealne kant on üks kõige vähem uuritud paiku. Mitmel lahte suubuval jõel ei ole isegi nime. Varem elasid neil aladel kavaskarid. Tuntuimad saared Penase lahes on Byroni saar ja Wageri saar, kus 1741 jooksis karile üks George Ansoni ümbermaailmareisi laevadest Wager, millele järgnesid ellujäänute omavahelised konfliktid, nende jagunemine ja gruppide seikluslik püüdlus jõuda tsiviliseeritud maailma. Lahte külastas 1834 ka Charles Darwin oma uurimisreisil laeval Beagle. Oma reisikirjas kirjeldab ta võimsat liustikku, mida ta seal nägi. Suur maailma atlas, lk 142
Lubāna

Lubāna (läti) on linn Lätis Madona piirkonnas. Linn asub Aiviekste jõe kaldal, merepinnast 95 meetri kõrgusel. Linnas on raamatukogu, kultuurimaja, luteri ja katoliku kirikud. Haridust annavad keskkool ja laste kunstikool. 2009. aastani kuulus Madona rajooni. Aastal 1455 mainitakse esimest korda Riia peapiiskoppidele allunud Lubāna piiskopilinnust (Lubahn). Peapiiskopkonna idapiiril asunud linnus hävis Liivi sõja ajal. Hiljem asus Aiviekste paremal kaldal Lubāna mõis. Mõisakompleksist on tänapäevani säilinud ait, tall ja keldrid. Kuigi sealset luteri kogudust on esimest korda mainitud aastal 1643, ehitati esimene kirik sinna siiski alles aastal 1648. Aastal 1788 ehitasid mõisa omanikud Vietinghoff-Scheelid vana hoone asemele uue. Tänapäevane hoone valmis aastail 1869–1872. Aastal 1935 valmis Madonast Lubānasse viiv raudtee ja avati Lubāna raudteejaam. Teise maailmasõja ajal hävitasid Saksa väed mõisa peahoone. Aastal 1961 sai Lubānast alev. Linn aastast 1992. 2009. aastani kuulus Madona rajooni. Aastatel 2007–2021 oli linn Lubāna piirkonna keskus. Muinsusmälestistest on linnas riikliku kaitse all Lubāna luteri kirik, selle orel ja kolm vitraaži. Looduskaitse all on Lubāna sanglepp ja Lubāna haab, osaliselt jääb linna ka Lubāna-Meirāni allee. Luteri kirik Katoliku kirik Sild üle Aiviekste jõe Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 30.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija[alaline kõdulink], vaadatud 1.09 2018 Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS  Lubāna – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Emden (laev, 1925)

Emden oli Saksa Mereväe kergeristleja, mille ehitust alustati 7. jaanuaril 1925, relvastusse võeti 25. oktoobril 1925. Emden (nimi Emdeni linna järgi) oli mereväe relvastuses 26. aprillini 1945. Emden vahetas relvastuses välja 1909. aastal Saksa Keisririigi Mereväe relvastusse võetud samanimelise kergeristleja Emden. Laev võttis Teise maailmasõja ajal osa ka Läänemerel toimunud mereväe operatsioonidest. 9. aprillil 1945 sai laev pommitabamusest Kiel reidil tugevasti kannatada. 3. mail 1945 laskis purustatud laeva lõplikult õhku kaptenleitnant Helmut Kummel. Emden linn Emden kergeristleja 1909
Jaan Jaani

Jaan Jaani (28. mai 1951 – 20. august 2021) oli eesti vaimulik. 1987. aastal lõpetas ta Usuteaduse Instituudi. Aastatel 1982–1989 teenis Viru-Nigula ja Kunda koguduses õpetajana ning hiljem oli 18 aastat (1989–2008) Keila koguduse õpetaja ja Lääne-Harju praostkonna abipraost. Ta oli Eesti Kongressi liige. Jaan Jaani pühitseti 13. jaanuaril 2008 Politseiameti peakaplaniks. Jaan Jaani on kirjutanud luuletusi lastele. Maetud Tallinna Pärnamäe kalmistule. Jaan Jaani abikaasa oli diplomaat Karin Jaani. In memoriam Jaan Jaani Eesti Kirik 25. august 2021 Raskete aegade abimees Postimees 31.mai 2014
John Cage

John Cage (5. september 1912 Los Angeles – 12. august 1992) oli Ameerika Ühendriikide avangardistlik helilooja, pianist, saatejuht ja publitsist. Tema looming on avaldanud mõju paljudele 20. sajandi heliloojatele.[viide?] Arnold Schönbergi juhendamisel algasid tema katsetused atonaalsuse ja dodekafooniaga. Ta tundis suurt huvi löökpillide vastu ja 1938. aastal organiseeris oma esimese löökpilliorkestri, millele kirjutas ka hulga teoseid. Sellest perioodist pärineb ka üks tema menukamaid ja enim järgimist leidnud leiutisi – ettevalmistatud klaver (prepared piano), mis tähendab pilli kõlavõimaluste muutmist klaveri keeltele või keelte vahele asetatud mitmesuguste esemetega, olgu need siis metallpoldid, klaasitükid, kummiribad vms. John Cage'i küpset loomingut on määratletud mõistetega: aleatoorika – juhuslikkuse rakendamine teose kirjutamisel (nootide asukoht noodijoonestikul määratakse juhuslike operatsioonidega) või esitatamisel (noodikirjas on antud esitajale üldised juhised, nende piires on interpreedil vabadus ise kujundada teos); eksperimentaalmuusika – ebatraditsioonilised muusikainstrumendid, näiteks tühjad konservikarbid, elektrikell, raadiovastuvõtja, laste mänguklaver, sõnakunsti ja kehaplastika elementidest koosnevad etendused. Cage kasutas ka graafilist notatsiooni. John Cage tundis sügavat huvi zen-budistliku filosoofia ja sealt edasi vaikuse vastu. Tema teooria oli, et vaikust kui niisugust pole olemas, et vaikus ei ole akustiline nähtus, vaid teadvuse muutus. See ideedering leidis kajastust ka tema loomingus, eeskätt teoses "4'33"", kus interpreet vaikis 4 minutit ja 33 sekundit. "4'33"" – võib esitada ükskõik mis pill või pillikoosseis "Credo in Us" – klaver, konservikarbid, elektrikell, raadiovastuvõtja Süit mänguklaverile (1948) Kontsert ettevalmistatud klaverile "Imaginary Landscapes" – löökpillide kõrval ka plaadimängijad, sireenid jne "Water music" – muusikalis-lavaline etendus (1952) "Music of Changes" – klaveriteos, mille on inspireerinud Hiina "Muutuste raamat" Organ²/ASLSP 1968 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks