laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sinusoidne projektsioon

Sinusoidne projektsioon on pseudosilindriline õigepindne kaardiprojektsioon, mida tuntakse ka Sansoni-Flamsteedi või Merkaatori õigepindse projektsioonina. Üks esimesi kartograafe, kes kasutas sinusoidset projektsiooni kaardi tegemisel, oli Jean Cossin, kes koostas maailmakaardi 1570. aastal. Teine tähelepanuväärsem isik oli Jodocus Hondius, kes kasutas sinusoidset projektsiooni Aafrika ja Lõuna-Ameerika kaartide jaoks, mida kujutati Merkaatori atlastes aastatel 1606–1609, mis on tõenäoliselt ka põhjuseks, et seda tuntakse ka Merkaatori õigepindse projektsioonina. Prantslane Nicolas Sanson kasutas seda projektsiooni 1650. aastal maailmajagude kaartide jaoks ning inglane John Flamsteed kasutas seda taevakaardi tegemisel. Tavalise sinusoidse projektsiooni põhiomadused on järgmised: , Tegemist on õigepindse projektsiooniga ehk pinnad vastavad reaalsusele. Telgmeridiaan on sirgjoonena ning pikkuselt pool ekvaatorit, ülejäänud meridiaanid on sinusoidsed kõverad, mis lõikuvad pooluse tipus. Paralleelid on võrdsete vahedega sirgjooned, mis ristuvad telgmeridiaaniga. Vahemaad telgmeridiaani ja paralleelide juures on täpsed. Nurgad on moondevabad ainult telgmeridiaani ja ekvaatori juures. Mujal on moonutustega, mis suurenevad kaugenedes ja eriti just polaaraladel. Moonutuste vähendamiseks tegi J. Paul Goode (1862–1932) katkestustega sinusoidse projektsiooni. Telgmeridiaanideks valitakse veel mitu meridiaani, üks läänest ja teine idast ning tekib 3 fragmenti, millel on oma telgmeridiaan . Traditsiooniliselt esinevad katkestused 160° W, 20° W, ja 60° E pikkuskraadidel . Valemid koordinaatide arvutamiseks: x = R ( Λ − λ 0 ) c o s ϕ {\displaystyle x=R(\Lambda -\lambda _{0})cos\phi } y = R ϕ {\displaystyle y=R\phi } h = [ 1 + ( Λ − Λ 0 ) 2 s i n 2 ϕ ] ( 1 2 ) {\displaystyle h=[1+(\Lambda -\Lambda _{0})^{2}sin^{2}\phi ]^{\left({\frac {1}{2}}\right)}} k = 1.0 {\displaystyle k=1.0} θ ′ = arcsin ⁡ ( 1 / h ) {\displaystyle \theta \prime =\arcsin(1/h)} ω = 2 a r c t a n | ( 1 2 ) ( Λ − Λ 0 ) sin ⁡ ϕ | {\displaystyle \omega =2arctan|\left({\frac {1}{2}}\right)(\Lambda -\Lambda _{0})\sin \phi |} Sinusoidset projektsiooni kasutatakse peamiselt kontinentide kujutamiseks, peamiselt just Lõuna-Ameerika ja Aafrika, kuna mõlemad asuvad ekvaatorile lähemal, kus moonutused on väiksemad. Selliseid kaarte võib leida näiteks Rand McNally atlastest . NASA kasutab oma MODIS Land võrgustike loomisel ühe projektsioonina sinusoidset projektsiooni . Snyder, P. J. (1982). Map Projections Used by the U.S. Geological Survey. USGS bulletin 1532 second edition: United States Government Printing Office. Lk 219-222.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: koht sisaldab numbrit (link) ESRI. "Sinusoidal". Vaadatud 30.04.2021. Paul Wessel (1. jaanuar 2006). "Sinusoidal Projection". Vaadatud 30.04.2021. Jaime Nickeson (11.03.2021). "MODIS Land". Vaadatud 30.04.2021.
Jõhv-stepirohi

Jõhv-stepirohi (Stipa tenuissima) on kõrreline, mida kasvatatakse dekoratiivsel eesmärgil. Taim on kiirekasvuline ning moodustab kuni 60 cm kõrguseid puhmaid. Jõhv-stepirohi võib olla nii igihaljas kui heitleheline taim, olenevalt kliimast. Taime lehed on pikad ja lineaarsed, tihti volditud või kaarduvad. Suvel ning sügisel võivad esineda pikad teravad kõrkjad. Tänu oma lehtede sitkusele ja tugevusele võib Jõhv- Stepirohtu kasutada ka kuivatatud lilleseadetes. Värvilt võib taim olla roheline ning valkjasbeež või kollakas, õitsemise ajal ka pruunikaspunane. Eesti lühikese suve jooksul enamasti õitsemiseni ei jõua. Taime juuksetaolised jõhvlehed liiguvad graatsiliselt tuulega kaasa, helkides päikese käes hõbedaselt. Looduslikult kasvab taim nii Põhja- kui Lõuna-Ameerikas, mujal kasutatakse teda dekoratiivtaimena. Jõhv-stepirohi ei vaja kasvamiseks palju ruumi, seega võib teda kasvatada nii üksiku taimena kui suuremas grupis koos. Kasvukoht peaks olema päikesepaisteline, muld kergema lõimisega ning kergesti vett läbilaskev. Muldadeks sobiksid liivased, kruusased või kivised mullad. Taim ei kannata liigniiskust, seega on vett läbilaskev muld kasvamiseks väga oluline. Taime kasvatamist tuleks alustada kevadel külvates seemned potti ning idandades neid jahedas. Samuti saab paljundada ka olemasolevaid taimi eraldades. Taime vähenõudlike kasvutingimuste tõttu saab teda kasvatada nii peenras kui konteineris, olles ideaalne taim ka linnahaljastuses. Taim on külmakartlik, seega sobib kasvatamiseks soojema kliimaga aladel või vahelduvate aastaaegade korral hooajataimena. Eesti kliimas ei talvitu. Kahjureid ning haigusi jõhv-stepirohul tavaliselt ei esine. Siiski tuleks surnud lehti ja varsti aeg-ajalt lõigata. Parim aeg lõikamiseks on varakevad enne taime aktiivset kasvuaega. Taime kasvu ergutamiseks soovitatakse kevadel väetada. https://www.gardenia.net/plant/stipa-tenuissima-mexican-feather-grass "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. aprill 2021. Vaadatud 30. aprillil 2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.rhs.org.uk/plants/58857/stipa-tenuissima/details https://www.hansaplant.ee/johv-stepirohi-pony-tails-c2-100970
Tomi Juric

Tomi Juric (sündinud 22. juulil 1991 Auburnis) on Austraalia jalgpallur, kes mängib ründajana Austraalia kõrgliigaklubis Melbourne Victory. 2009. aastal liitus ta Horvaatia klubiga Sesvete NK Croatia. Hooajal 2010–11 lõi ta klubi meeskonnas Horvaatia esiliigas 12 väravat. Seejärel liitus ta Horvaatia kõrgliigaklubiga NK Lokomotiva. Hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta Zaprešići Interis. 2013. aasta veebruaris liitus ta Adelaide Unitediga. Aastatel 2013–2015 mängis ta Austraalia kõrgliigas Western Sydney Wanderersi ridades. 2014. aastal võitis ta Wanderersiga AFC Meistrite Liiga. Finaalis võideti kahe mängu kokkuvõttes Saudi Araabia klubi Al Hilal tulemusega 1:0 ning Wanderersile tõi võidu just Jurici tabamus finaalseeria esimeses mängus. 2015. aasta augustis naasis Juric Euroopasse, sõlmides üheaastase lepingu Hollandi kõrgliigaklubiga Roda JC. Aastatel 2016–2019 mängis ta Šveitsi kõrgliigaklubis FC Luzern ja 2019–2020 Bulgaaria kõrgliigaklubis Sofia CSKA. 2020. aasta novembris naasis Juric Adelaide Unitedisse. Hooajal 2021/22 mängis ta Austraalia kõrgliigaklubis Macarthur FC. 2022. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Melbourne Victoryga. Austraalia jalgpallikoondises tegi Juric debüüdi 2013. aastal ning lõi esimese koondisevärava sama aasta 25. juulil mängus Jaapani vastu. 2015. aastal tuli ta Austraalia koondisega Aasia meistriks. Lisaks on ta Austraalia koondisse kuulunud veel ka 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril, kus lõi esimeses alagrupimängus värava Saksamaa vastu, ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel. "Tomi Juric returns to Reds". Adelaide United. 26.11.2020. Vaadatud 30.4.2021 "Socceroo Melbourne Victory Signs Tomi Juric". Melbourne Victory. 27. juuni 2022. Vaadatud 27. juunil 2022.  Tomi Juric – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
M1 Garand

M1 Garand, tuntud ka kui M1 vintpüss (inglise keeles M1 Rifle), on .30 kaliibriline (7,62 mm) gaasikolviga ümberlaetav poolautomaatne vintpüss, mis oli Ameerika Ühendriikide sõjaväe relvaks teise maailmasõja ja Korea sõja ajal. Relv sai nime oma konstruktori John C. Garandi järgi ning võeti relvastusse 1936. aastal, asendamaks senist poltlukuga M1903 Springfieldi. Kasutuselevõtul sai Garandist maailma esimene relvajõudude standard-jalaväerelvana kasutatav poolautomaatne vintpüss. Relval oli sõdurite seas hea maine ning Ameerika Ühendriikide maaväe kindral George S. Patton on seda nimetanud "parimaks võitlusvahendiks, mis kunagi leiutatud". 1957. aastal vahetasid Ühendriikide relvajõud Garandi välja M14 vintpüssi vastu. Piiratud määral kasutati Garandi USA relvajõududes siiski kuni 1960. aastateni, hiljem on see olnud kasutusel paraadrelvana.[viide?] Ühendriigid tarnisid Garande ka rohkem kui 30 liitlasriigile. Garandi salve mahub ühele laadimisklambrile kinnitatud kaheksa padrunit, klamber paiskub viimase lasu järel relvast välja. Tühja padruniklambri tekitatavat metalset kolksu (helijäljenduslikult "ping") on peetud üheks Garandi eritunnuseks. Kolksuga on seostatud müüti, et see aitas vaenlastel tabada liitlasvägede sõdureid laadimishetkedell (andes neile märku laadimata relvast), kuid sõjajärgstes intervjuudes väitsid Saksa ja Jaapani sõdurid, et seda polnud lahingumüras kuulda. M1 karbiin Gewehr 43 SVT-40 Thompson, Leroy (2012). The M1 Garand. Bloomsubry Publishing. lk 33. ISBN 9781849086226. "Garand rifle". Encyclopædia Britannica (inglise keeles). Vaadatud 30. aprill 2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Parrish, Thomas D. & Marshall, Samuel Lyman Atwood. (toim; 1978). The Simon and Schuster Encyclopedia of World War II. Simon and Schuster. lk 377. ISBN 9780671242770. Thompson 2012, lk 4. Thompson 2012, lk 69. Pendergast, Sara; Pendergast, Tom (2000). "Firearms". St. James Encyclopedia of Popular Culture. St. James Press. lk 102. ISBN 978-1-55862-405-4. Thompson 2012, lk 70. Sadowski, Robert A. (2015). 50 Guns That Changed the World: Iconic Firearms That Altered the Course of History. Simon and Schuster. lk 172. ISBN 9781634504638. Bishop, Chris (2002). The Encyclopedia of Weapons of World War II. Sterling Publishing. lk 223. ISBN 978-1-58663-762-0. Fowler, Will (2012). Allies at Dieppe: 4 Commando and the US Rangers. Bloomsbury Publishing. lk 248. ISBN 9781780965963.
Bryan Cristante

Bryan Cristante (sündinud 3. märtsil 1995 San Vito al Tagliamentos) on Itaalia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis AS Roma ja Itaalia jalgpallikoondises. Ta alustas klubikarjääri AC Milanis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2009. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 6. detsembril 2011 UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus Plzeňi Viktoria vastu. Itaalia kõrgliigas debüteeris ta 10. novembril 2013 mängus Verona Chievo vastu. Esimese värava lõi ta Itaalia kõrgliigas 6. jaanuaril 2014 mängus Atalanta vastu. 2014. aasta septembris sõlmis ta viieaastase lepingu Portugali kõrgliiga klubiga Lissaboni Benfica. Hooaja 2015–16 teises pooles oli ta laenul Itaalia kõrgliiga klubis Palermo. Hooaja 2016–17 esimeses pooles oli ta laenul Pescaras. Seejärel läks ta laenule Atalantasse, kellega sõlmis 2018. aasta suvel püsiva lepingu, kuid läks seejärel kohe laenule Romasse. 2019. aasta veebruaris sõlmis ta Romaga püsiva lepingu. Itaalia jalgpallikoondises tegi Cristante debüüdi 6. oktoobril 2017 MM-i valikmängus Makedoonia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 7. oktoobril 2020 sõprusmängus Moldova vastu.
Pederseni aparaat

Pederseni aparaat (inglise keeles Pedersen device) on lisaseade vintpüssile M1903 Springfield, mille Ameerika Ühendriigid esimese maailmasõja ajal salaja välja töötasid. Aparaat võimaldas vintpüssist lasta poolautomaatrežiimil kaliibriga .30 (7,62 mm) püstolimoona. Seadeldisega sai jalaväelane muuta enda vintpüssi umbes 15 sekundiga püstolkuulipildujaks või automaadiks. Pederseni aparaatide ja modifitseeritud M1903 vintpüsside tootmine algas 1918. aastal. Enne kui need jõuti Euroopasse saata, sai sõda läbi. Leping tühistati 1. märtsil 1919, selleks ajaks oli toota jõutud 65 000 aparaati, 1,6 miljonit salve, 65 miljonit padrunit ja 101 775 modifisteeritud Springfieldi vintpüssi. Aparaadid, salved, moon ja relvad paigutati ladudesse, kus neid hoiti 1931. aastani, kui need kuulutati üleliigseteks. Armee hävitas peaaegu kõik aparaadid, et need ei satuks valedesse kätesse, vaid paar eksemplari jäeti Ordnance Corpsi alles. Hävitamisest pääses vähem kui 100 Pederseni aparaati. Need on tänapäeval üliharuldased ja kollektsionääridele hinnalised. 7.65×20 mm Longue Remington Model 14 Remington Model 51 Canfield, Bruce N. (2003). "Never in Anger: the Pedersen Device". American Rifleman. National Rifle Association. 151 (June): 58–61&71. Eger, Chris (22. juuni 2013). "The Pedersen Device: The WWI superweapon that (almost) won the war". Guns.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 28. august 2018. Vaadatud 7. detsember 2017. NRA Civilian Marksmanship Program, complete description of Pedersen device and history Remington Society Auction Press Release Video of a Pedersen Device being fired
Climateprediction.net

Climateprediction.net (lühend CPDN) on hajusarvutusprojekt, mille eesmärgiks on suurendada kliimat ennustavate mudelite täpsust. Selleks uuritakse kliima modelleerimisel tehtud lihtsustuste mõju ennustustele, viies läbi tuhandeid veidi muudetud mudeli parameetrite ja algandmetega arvutieksperimente. Projekt kasutab tööks tavaliste personaalarvutite vabu ressursse ning selles saab osaleda iga arvutiomanik. Koduleht
Lukko

Lukko (soome keeles 'lukk') on Soome spordiklubi, mis tegutseb Raumas. See on eelkõige tuntud tänu oma jäähokimeeskonnale, mis mängib Soome kõrgliigas. Klubi asutati 1936. aastal. Soome meistriks tuli Lukko jäähokimeeskond esimest korda 1963. aastal. 2021. aastal võitis Lukko esimest korda praeguse Soome jäähokiliiga, alistades finaalis TPSi mängudega 3:1. Lisaks on Lukko ajaloo jooksul tulnud Soome meistrivõistlustel kolme korral teiseks. Klubi peab oma kodumänge Kivikylän Areenal, mis mahutab 5400 pealtvaatajat. Lukko jäähokinaiskond mängib Soome naiste kõrgliigas Naisten Liiga. Samuti tegeldakse spordiklubis soome pesapalliga. Alates 2023. aastast on Lukko meeskonna peatreener olnud Tomi Lämsä. Seisuga hooaeg 2023/24 Väravavahid: Christopher Gibson, Daniel Lebedeff Kaitsjad: Matthew Abt, Niclas Almari, Josh Brook, Kalle Ervasti, Joonas Järvinen, Samuli Piipponen, Tarmo Reunanen, Jakob Stenqvist Ründajad: Brayden Burke, Gabriel Fontaine, Lenni Hämäläinen, Henri Ikonen, Steven Jandric, Harri Kainulainen, Jami Krannila, Julius Mattila (kapten), Antoine Morand, Kim Nieminen, Linus Nyman, Sebastian Repo, uukka Tieksola, Daniil Traht, Pathrik Westerholm, Ponthus Westerholm, Niklas Ylitalo Glenn Anderson Mikkel Bødker Matti Forss Aaron Gagnon Hal Gill Tuomas Grönman Ilkka Heikkinen Erik Hämäläinen Matti Keinonen Mikko Kousa Jakub Krejčík Kaapo Kähkönen Philip Larsen Jarmo Myllys Frans Nielsen Janne Niskala Petteri Nummelin Esa Pirnes Antti Raanta Teppo Rastio Dwayne Roloson Jānis Sprukts Mikael Tellqvist Shayne Toporowski Jari Torkki Jorma Vehmanen Vaata ka Kategooria:Lukko mängijad. Soome jäähokiliiga: Võitja (1): 2021 Teised kohad (1): 1988 Kolmandad kohad (4): 1994, 1996, 2011, 2014 SM-sarja: Võidud (3): 1963 Teised kohad (2): 1961, 1966 Kolmandad kohad (2): 1965, 1969 Ametlik koduleht
HIFK Hockey

HIFK Hockey on Soome spordiklubi HIFK jäähokiosakond, mis tegutseb Helsingis. Klubi mängib Soome kõrgliigas. HIFK jäähokiosakond tegutseb alates 1928. aastast. HIFK on tulnud Soome meistriks jäähokis kokku seitse korda, praegune liiga on võidetud neljal korral, viimati 2011. aastal. HIFK on üks neljast klubist, mis on mänginud praeguses Soome kõrgliigas püsivalt alates esimesest hooajast 1975–1976. 1968. aastal liitus ta klubiga kanadalane ja endine NHL-i mängija Carl Brewer, kellest sai klubis mängija-peatreener. Brewer juurutas põhjaameerikalikku mängustiili, mis on jäänud HIFK-le omaseks siiani. 1998. aastal Soome meistriks tulnud HIFK meeskonda peetakse üheks parimaks, mis Soome kõrgliigas kunagi mänginud on. Meeskonna moodustasid mitmed endised ja tulevased NHL-i mängijad, teiste seas Tim Thomas, Jan Čaloun, Johan Davidsson, Bob Halkidis, Olli Jokinen, Jere Karalahti, Brian Rafalski, Christian Ruuttu, Jarkko Ruutu, Kimmo Timonen ja Marko Tuomainen. Kodumänge peab HIFK Helsingi Jäähallis, mis mahutab 8200 pealtvaatajat. Alates 2021. aastast on klubi peatreener Ville Peltonen. Seisuga hooaeg 2023/24 Väravavahid: Niko Hovinen, Roope Taponen Kaitsjad: Trent Bourque, Aron Kiviharju, Kasper Kotkansalo, Joona Lehmus, Petteri Lindbohm, Einari Luhanka, Oskari Manninen, Luke Martin, Ilari Melart, Johan Motin, Niko Seppälä, Tony Sund Ründajad: Joni Ikonen, Juha Jääskä, Aleksanteri Kaskimäki, Eetu Koivistoinen, Leo Komarov, Jori Lehterä (kapten), Vincent Marleau, Julius Nättinen, Iiro Pakarinen, Antti Pihlström, Joonas Rask, Jesse Seppälä, Teemu Tallberg, Kristian Vesalainen, Miro Väänänen, Micke-Max Åsten Vaata ka Kategooria:HIFK jäähokimängijad. Soome jäähokiliiga: Võitja (4): 1980, 1983, 1998, 2011 Teised kohad (3): 1986, 1999, 2016 Kolmandad kohad (7): 1982, 1987, 1988, 1992, 2004, 2018, 2021 SM-sarja: Võidud (3): 1969, 1970, 1974 Teised kohad (2): 1973, 1975 Kolmandad kohad (4): 1955, 1959, 1971, 1972 Tampere karikas: Võidud (2): 1994, 2015 Euroopa karikas: Teised kohad (1): 1981 Ametlik koduleht
Pyšely

Pyšely (saksa keeles Pischel) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Benešovi ringkonnas. Pyšely asub Benešovist umbes 10 km põhjas ja Praha kesklinnast ligikaudu 30 km kagus. Pyšelyt on esmamainitud 1295. aastal. Pyšely sai linnaõigused 1703. aastal, kuid kaotas need 1946. aastal. 30. jaanuaril 2007 sai Pyšely linnaõigused tagasi. Pyšelys on sündinud tšehhi bioloog ja teadusajaloolane Emanuel Rádl (1873–1942). Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Pyšely Místopisný průvodce po České Republice Historie Oficiální stránky města Pyšely Emanuel Rádl Masarykova univerzita. Filozofická fakulta
Bulgaaria riigipeade loend

Bulgaaria riigipeade loend sisaldab kahte tabelit, millest esimene loetleb Bulgaaria monarhid ning teine loetleb riigi valitsejad pärast monarhiat.
Krynickillus melanocephalus

Mustpeanälkjas (Krynickillus melanocephalus) on liik nälkjaid. Tema looduslik levila on Türgis, Krimmis ja Kaukaasias. Esmane Eestis registreerimine võõrliigina 2013. aastal. Varem on teda leitud Saksamaalt, Lätist ja Venemaalt. Levib peamiselt inimese vahendusel ilutaimede kaubanduse, mullavedu, pelletite, kasutatud taimesubstraatide ja aiajäätmete kaudu. Eesti limused must seatigu "Võõrnälkjad | Keskkonnaamet". www.keskkonnaamet.ee. Vaadatud 9. oktoobril 2024.
Kare viinamäetigu

Kare viinamäetigu (Cornu aspersum ehk Helix aspersa) on liik vööttigulasi. Tema looduslik levila on Vahemere maades. Seal kasutatakse teda ka toiduks. Eestis on teda leitud võõrliigina. Eesti limused harilik viinamäetigu
Gurk (jõgi)

Gurk (sloveeni: Krka) on jõgi Austria Kärnteni liidumaal, Drava vasakpoolne lisajõgi. See on pikim jõgi, mis voolab täielikult Kärntenis. Jõe valgla hõlmab u. 27% liidumaa territooriumist. Gurk algab Kesk-Ida-Alpide Nocki mägedest (Gurktali Alpides), Austria Steiermargi liidumaa piiri äärest. Selle lätted on kaks väikest tsirkusoru järve, Gurksee ja Torersee Albecki ja Turracher Höhe kuru juures, mis on 1981. aastast kaitseala. Gurksee on kõrgusel 1970 m, pindalaga 4000 m² ja 1,5 m sügav; Torersee asub merepinnast 2010 m kõrgusel, on pindalaga 3500 m² ja 1,2 m sügav. Kuna mõlemad järved külmuvad talviti põhjani, ei ole neis kalu. Jõgi voolab edelasse Ebene Reichenausse ja pöördub siis itta, voolates läbi Gnesau ja Gurktali oru Gurki linna. Straßburgi juures pöördub see taas lõunasse, siseneb Klagenfurdi nõkku ja suubub Völkermarktist läänes Dravasse. Lisajõgede hulka kuuluvad Görtschitz, Metnitz (vasakult) ja Glan (paremalt).
Kozie chrbty

Kozie chrbty on maastikurajoon Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Fatra-Tatra piirkonnast. Selle regiooni kõrgeim tipp on Kozí kameň (1255 m). Mäestikku piirab põhjast Podtatranská nõgu, lõunast Hornádi nõgu; läänes ka Madal-Tatra. Mäestiku läänepoolne osa kannab nime Važeci seljak. Sellest lõunas voolab Valge Váh (Biely Váh), põhjas Must Váh. Seljaku kõrgeim tipp on Turková (1 179 m), madalaim koht (640 m) asub läänes. Idapoolne osa mäestikust kannab nime Dúbrava, sinna jääb ka mäestiku kõrgeim tipp. Madalaim koht (560 m) asub selle piirkonna idaosas. Läänes esineb karsti, seal asub Vazeci koobas. Mäestiku lõunanõlvadel kasvavad tammikud, mujal valdavalt männid, kuused, nulud ja Euroopa lehised. Kozie chrbty alale jääb kaks looduskaitseala. 201 ha suurune Baba looduskaitseala on moodustatud sealsetel lubjakividel ja dolomiitidel kasvavate soojalembeste taimede kaitseks. 67 ha suurune Hranovnice tammik on põhjapoolseim kivitamme kasvukoht Slovakkias. Mäestiku lääneosa jääb Madal-Tatra rahvusparki. Mazúr, E., Lukniš, M. 1986: Geomorfologické členenie SSR a ČSSR. Časť Slovensko. Slovenská kartografia, Bratislava KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. Geomorfologické členenie Slovenska. Bratislava : Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011
Eisenhut

Eisenhut on mägi Kesk-Ida-Alpides Austrias. See on Gurktali Alpide ja Kärnteni-Steiermargi Alpide kõrgeim tipp. See asub Turracher Höhe kurust kirdes. Halduslikult kuulub mägi Austria Steiermargi liidumaale, on kolmikpunkti lähedal Kärnteni ja Salzburgi liidumaadega. Nimi viitab sajandeid kestnud rauamaagi (saksa: Eisen) kaevandamisele sellistes kohtades nagu lähedalasuv Turrach.
Horehronie tasandik

Horehronie tasandik (Slovaki Horehronské podolie) on maastikurajoon Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Fatra-Tatra piirkonnast. Selle regiooni kõrgeim tipp on Kačelák (677 m), madalaim koht asub Hornádi jõe ääres (400 m). Tasandikul asub 26 küla; sinna jääb ka Brezno linn. Tegemist on Hroni jõe ülemjooksuga. Kõrgeim tipp on Skalka (1097,9 m), madalaim koht asub Hroni orus (405 m). Tasandiku idaosa kivimiteks on paragneiss, gneiss ja migmatiseerunud gneiss. Seal leiduv amfiboliit tekkinud paleosoikumi alguses. Tasandiku keskosas esinevad Eotseenis ja Oligotseenis tekkinud liivakivid ja kildad. Väike piirkond läänes on Triiase kiltade, liivakivi ja lubjakivi esinemisalaks. Kohati leidub karsti ja mineraalveeallikaid. Tasandik on oma metsad valdavalt kaotanud, puid esineb väiksemate saludena, kui välja arvata suurem pöögimetsamassiiv Breznost põhja pool. Nõos eristatakse nelja alampiirkonda. Idapoolseim on Heľpa tasandik (madalaim koht 500 m). Seal asub 104 ha suurune Meandre Hrona looduskaitseala. Sellest läände jäävad tasasem Brezno nõgu (madalaim koht 470 m), kus asub Brezno linn, ja rahutuma reljeefiga Bystrianske podhorie (madalaim koht samuti 470 m). Viimases piirkonnas asub Bystrá koobas. Seal asuvad ka looduskaitsealused alad Suchá dolina, Horné lazy ja Brezno kalju. Läänepoolseim osa kannab nime Lopej nõgu (madalaim koht 405 m). Sinna jäävad Mačková ja Predajnianska slatina looduskaitsealad. Horehronie tasandik piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega: Lõunast piirab seda Vepori mäestik Idast piirab seda Spiši-Gemeri karst põhjast piirab seda Madal-Tatra läänest piirab seda Zvoleni nõgu KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. Geomorfologické členenie Slovenska [online]. Bratislava : Štátny geologický ústav Dionýza Štúra, 2011
Cedi Osman

Cedi Osman (sündinud 8. aprillil 1995 Ohridis, Põhja-Makedoonias) on Türgi korvpallur, kes mängib 2017. aastast NBA klubis Cleveland Cavaliers. Enne NBA-sse siirdumist mängis Osman aastatel 2011–2017 Istanbuli Anadolu Efesi duubel- ja esindusmeeskonnas ning võitis viimasega 2015. aastal Türgi karika ja superkarika. Anadolu Efesi meeskonnaga mängis ta aastatel 2013–2017 ka Euroliigas. Osmani mängijaõigused omandas 2015. aasta NBA draft '​i 31. valikuga Minnesota Timberwolves, kes vahetas ta kohe edasi Cleveland Cavaliersi. Debüüthooajal (2017/18) kogus Osman Cavaliersis keskmiselt 3,9 punkti ja 2 lauapalli mängus. Seni parimal, 2018/19. hooajal tõi ta Cavaliersis keskmiselt ligi 32 minutiga 13 punkti, 4,7 lauapalli ja 2,6 resultatiivset söötu mängus. Osman on Türgit esindanud koondvõistkonnas 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Türgi karika võitja (2015) Türgi superkarika võitja (2015) Türgi meistriliiga tähtede meeskond (2015–2017) Cedi Osman – NBA.com Cedi Osman – Basketball-Reference.com
Richard Ashcroft

Richard Paul Ashcroft (sündinud 11. septembril 1971) on Briti laulja ja laulukirjutaja. Oli laulja ja kitarrist alternatiivrokibändis The Verve. Chris Martin Coldplay'st on nimetanud teda "Maailma parimaks lauljaks". Ühes intervjuus 2006. aastal tunnistas, et kannatab kliinilise depressiooni käes ja on võtnud ka ravimit Prozac. "The Verve" perioodi tuntumad lood olid: "Bitter Sweet symphony", "Lucky Man", "The Drugs Don't work". Pärast ansambli lagunemist alustas soolokarjääri.
Tuttsifaka

Tuttsifaka (Propithecus verreauxi) on indrilaste sugukonda sifaka perekonda kuuluv poolahv. Tuttsifaka elab Madagaskari edelaosas ja kuulub ohustatud liikide hulka.
See on me meeltele

"See on me meeltele" on ansambli Blacky 2006. aastal välja antud album. Kõik lood on kirjutanud Lea Dali Lion, välja arvatud, kus on märgitud.