laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kirjastaja

Kirjastaja on isik, ettevõte või asutus, kes tegeleb kirjastamisega, valmistades trükiks ette mitmesuguseid trükiseid (raamatuid, ajalehti, ajakirju vms). Kirjastamisega tegelevat ettevõtet nimetatakse kirjastuseks. Esimesed kirjastajad pärast trükikunsti leiutamist olid trükkalid või trükikodade omanikud. Trükikunsti levides, trükitavate teoste arvu ja tiraažide kasvades kirjastamisprotsess spetsialiseerus: tekkisid eraldi toimetajad, raamatukaupmehed jpt elukutsed. Kirjastajatest said inimesed, kes küll enamasti ise raamatuid ei kirjutanud, tõlkinud, toimetanud, kujundanud ega trükkinud, kuid juhtisid kogu protsessi, tihti otsustades ka trükitavate raamatute valiku. Tänapäeval on valik suuremates kirjastustes läinud siiski enamjaolt toimetajate või projektijuhtide kätte, välja arvatud eriti oluliste või kulukate trükiste korral. Kirjastaja võib, aga ei pruugi olla ühtlasi ka mõne enda kirjastatava trükise väljaandja. Kui kirjastus ise ei ole väljaandja, võib trükise väljaandja tellida kirjastuselt kas täieliku või osalise protsessiga kirjastamisteenust. Nii näiteks on tavaline praktika, et kõrget trükise kvaliteeti taotlev suurettevõte tellib oma regulaarselt ilmuvate kliendiajakirjade ja/või teenusekataloogide väljaandmisel kirjastuselt täieliku kirjastuspaketi, kuid jääb ise nende trükiste väljaandjaks.
Promootor (keemia)

Promootorid on ained, mille lisamisel katalüsaatorile selle aktiivsus ja selektiivsus suureneb. Katalüsaatori mõjutamiseks piisab üliväikestest kogustest. Kuigi vahetevahel nimetatakse neid aineid "katalüsaatorite katalüsaatoriteks", pole tegemist siiski katalüsaatoritega. Promootorite vastandiks võib lugeda katalüsaatorimürke. Katalüüs Keemiline reaktsioon
Tartu Ülikooli füüsikahoone

Tartu Ülikooli füüsikahoone on Tartu Ülikooli õppehoone Tartus Tähe tänava alguses (Tähe 4), kus tegutseb ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskond (enne reaalteaduskondade liitmist asus seal füüsikateaduskond). 1977. aastal valmis hoone I, 1982. aastal II järk. 2012. aastal asuti ülikoolile ehitama uut füüsikahoonet Maarjamõisa linnakusse.
Katalüsaatorimürk

Katalüsaatorimürk on aine, mis lisamisel katalüsaatorile vähendab selle aktiivsust. Aktiivsust vähendavad katalüsaatormürgid katalüsaatori pinnale adsorbeerumise tõttu. Katalüsaatori mõjutamiseks piisab tavaliselt üliväikesest kogusest. Levinumateks "katalüsaatorite inhibiitoriteks" on väävli-, arseeni- ja seleeniühendid (nt (olenevalt katalüsaatorist) As2O3, H2S, kuid ka HCN, CO, Sb-ühendid jne). Et katalüsaatorimürkide negatiivset toimet vältida, peavad lähteained olema võimalikult puhtad (ilma ohtlike lisanditeta). Katalüsaatorimürkide vastandiks võib lugeda promootoreid. Katalüüs Keemiline reaktsioon
Eduard Vilde nimeline Tartu Rahvateater

Eduard Vilde nimeline (Tartu) Rahvateater oli Tartus aastatel 1959–1991 tegutsenud harrastusteater. Teater sai nime kirjanik Eduard Vilde järgi. Teatri eelkäijaks oli 1949. aastal ametiühingute nõukogu kultuurihoones loodud näitering, mis nimetati 1959. aasta sügisel ümber Eduard Vilde nimeliseks rahvateatriks. Rahvateatri järjepidevuse jätkajaks peab end MTÜ Vilde Teater. Rahvateatri kunstilised juhid olid aastatel 1959–1968 Aksel Kallas ja 1969–1987 Venda Päi. Rahvateatril oli mitu eesti- ja venekeelset truppi. EE 12. köide, 2003:665 Raimu Hanson "Teater erineb vaid veidi hullumajast" Postimees, 02.11.2009 (vaadatud 28. veebruaril 2013) "Teatrist" Vilde teatri kodulehel (vaadatud 28. veebruaril 2013) Venda Päi "Enne ma une unustan: E. Vilde nimelisest Tartu Rahvateatrist" Tallinn: Eesti Raamat, 1966
Tartu ülikooli pedagoogilis-filoloogiline seminar

Tartu ülikooli pedagoogilis-filoloogiline seminar (kuni 1820. aastani üldine õpetajate ehk pedagoogiline instituut) oli Tartu ülikooli juures aastatel 1803–1856 töötanud õppeasutus, mis koolitas õpetajaid kolme Balti kubermangu tarvis, eeskätt kreiskoolidele ja gümnaasiumidele. Üldine õpetajate ehk pedagoogiline instituut asutati Tartu ülikooli 1803. aasta põhikirja alusel (eesmärgiga varustada õpetajatega kolme Balti kubermangu koole) ametlikult 5. detsembril 1803, õppetöö agas 1804. aasta esimesel semestril. Selle asutuse loomise algataja ja esimene juhataja oli Karl Morgenstern. Instituudi õpilasteks (arvult 10, keda nimetati seminaristideks) võeti hoolsuse ja andekuse poolest silmapaistvaid noormehi niihästi üliõpilaste hulgast kui ka väljastpoolt. Seminariõpe vältas 2-3 aastat ja lõppes eksamiga. Tavaliselt läbiti esimesel aastal teoreetilised õpingud ning teisel aastal toimusid praktilised harjutused koolis. Seminaristid said stipendiumi, mille eest nad kohustusid õpetajatena töötama vähemalt 6 aastat. Ülikooli uue põhikirja kohaselt sai institituut 1821. aastal uue põhimääruse ja nimetati nüüd pedagoogilis-filoloogiliseks seminariks. Uue seminari peamine õppesuund oli filoloogia, alles paarkümmend aastat hiljem hakati õpetama ka matemaatikat. Pedagoogikakursusi lugesid filosoofia- või kirjandusloo professorid, väljapaistvamaks pedagoogikaõppejõuks oli nimetatud perioodil Ludvig Strümpell (1812–1899). Tartu ülikooli pedagoogilis-filoloogilise seminari on teiste seas lõpetanud keeleteadlane Ferdinand Johann Wiedemann ja läti rahvusliku liikumise tegelane Kaspars Biezbārdis. Seminar likvideeriti 1856. aastal, sest õpilasi polnud. Aastatel 1861–1867 olid Tartu ülikoolis pedagoogikakursused ja 1911–1915 keskkooliõpetajate ettevalmistamise kursused. Tartu Ülikooli Õpetajate Seminar EE 12. köide, 2003: 592 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2020. Vaadatud 27. juunil 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Tartu Õpetajate Seminar 1828–1928. Tartu Õpetajate Seminari vilistlaskogu väljaanne. Tartu 1929.
Tartu Töölisteater

Tartu Töölisteater oli Tartus aastatel 1926–1932 ja 1937–1939 tegutsenud teater. Tartu Töölisteatri esimesel perioodil (1926–1932) toimusid etendused Tartu saksa teatris (praegu Vanemuise teatri väike maja), teisel perioodil aga Tartu Eesti Käsitööliste Abiandmise Seltsi ruumides. Aastal 1937 oli trupi juhiks August Torop, 1938 Viktor Hion ja 1939 Kaarel Ird. Kaarel Ird, 1966. Tartu Töölisteater 1937–1939. Tallinn, Tartu. EE 12. köide, 2003: 589.
Laiarööpmeline soomusrong nr. 3

"3. soomusrong" ja "Soomusrong nr. 3" sunnavad siia. Kitsarööpmelise soomusrongi kohta vaata artiklit Kitsarööpmeline soomusrong nr. 3. Laiarööpmeline soomusrong nr. 3 oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe relvastuses olnud soomusrong. Laiarööpmeline soomusrong nr. 3 asutati Tallinnas 18. detsembril 1918 ning suundus Viru rindele 23. detsembril 1918, kolmanda soomusrongi komandöriks oli esialgselt alam-leitnant Leithammel, tema esimene abi staabikapteni Laamani, teiseks abiks leitnant Pensa, rongi dessantsalga ülemaks alamleitnant Georg Eduard Roosmann (1896–1919), esimeseks abiks alam-leitnant Theodor Wassermann, teiseks abiks Richard Kirschbaum, esimese kuulipildujavaguni ülem leitnant August Voldemar Siimann. Laiarööpmelise soomusrongi nr 3 ülemaks Vabadussõjas oli kapten Oskar Luiga. . 23. detsember – 25. detsember 1918, alamleitnant Ernst Leithammel, LRSR nr. 3 ülem, 25. detsember – 7. jaanuar 1919, alamkapten Paul Laamann, LRSR nr. 3 ülem, 7. jaanuar 1919 – 27. jaanuar 1920, alamkapten/kapten Oskar Luiga, LRSR nr. 3 ülem, veebruar 1920 – 1925, major/kapten Peeter Asmus, LRSR nr. 3 ülem, november 1925 – aprill 1927, Hugo Kulbok, LRSR nr. 3 ülem, 1. oktoobrist 1928 – Johannes Poopuu, LRSR nr. 3 ülema kt., 1929. aasta aprill – august, Paul Villemi, LRSR nr. 3 ülema kt., 1929–1934, Hugo Kulbok. suurtükivagunid Suurtükiplatvorm "Tont", millel kaks 76 mm välikahurit, Suurtükiplatvorm "Onu Tom", millel 76 mm välikahur ja 75 mm õhutõrjekahur. kuulipilgujavagunid dessantvagun Soomusrong nr. 3 suurtükipatarei ülemana teenis leitnant Walter Thalheim (VR II/2), dessantrühma/pataljoni ülemana nooremleitnant Johann-Adelbert Oldekop VR II/2. Iga soomusronglase eest kümne punase elu, Virulane, Nr. 129. Laupäeval, 11. nowembril 1933. a., lk 5 Johan Pitka, Minu mälestused suure ilmasõja algusest Eesti vabadussõja lõpuni. Kirjastaja:Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus, Ilmumisaeg: 1921, lk 68 Mati Õun, Tiit Noormets, Jaak Pihlak. Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941. Kirjastus Sentinel, Tallinn 2003, lk 18 Johan Pitka, Minu mälestused suure ilmasõja algusest Eesti vabadussõja lõpuni, Kirjastus: Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus, Tallinn, 1921, lk 70 Wabaduse Risti saajate nimekiri., Tallinna Teataja (1910-1922), nr. 191, 27 august 1920 Viiskümmend seitse teeneterikkamat ja vahvamat eestlast, Päevaleht, 23. veebruar 1936, lk6 Ohvitseride andmekogu. Johannes (Hans) Adelbert Oldekop "Eesti Vabadussõda 1918-1920", Vabadussõja Ajaloo Komitee, Tallinn 1937 Mati Õun, Tiit Noormets, Jaak Pihlak, "Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918-1941", 2003, Kirjastus Sentinel, 138 lk, ISBN 9789985945544; ISBN 9985945549
Göta jõgi

Göta (rootsi Göta älv) on jõgi Euroopas Rootsis. Algab Vänernist. Voolab lõunasse, moodustab kärestikke ja Trollhättani kose. Suubub Göteborgis Kattegatti.
Laiarööpmeline soomusrong nr. 4

"4. soomusrong" suunab siia. Kitsarööpmelise soomusrongi kohta vaata artiklit Kitsarööpmeline soomusrong nr. 4. "Soomusrong nr. 4" suunab siia. Kitsarööpmelise soomusrongi kohta vaata artiklit Kitsarööpmeline soomusrong nr. 4. Laiarööpmeline soomusrong nr. 4 oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe relvastuses olnud soomusrong. Laiarööpmeline soomusrong nr. 4 asutati Tallinnas 8. jaanuaril 1919 ning suundus rindele 21. jaanuaril 1919. 8. jaanuar 1919 – 4. august 1919, alamleitnant/leitnant Hans Jaakson, 4. august 1919 – Vabadussõja lõpuni leitnant Edgar Teslon. Suurtükiplatvormid Suurtükiplatvorm "Pikker", millel 122 mm haubits ja 75 mm õhutõrjekahur, Suurtükiplatvorm "Tõll", millel 105 mm Jaapanis valmistatud Kruppi välikahur, Suurtükiplatvorm "Kõu", millel kaks 76 mm välikahurit. Mati Õun, Tiit Noormets, Jaak Pihlak. Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941. Kirjastus Sentinel, Tallinn 2003, lk 18 "Eesti Vabadussõda 1918 - 1920", Vabadussõja Ajaloo Komitee, Tallinn 1937 Mati Õun, Tiit Noormets, Jaak Pihlak, "Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941", 2003, Kirjastus Sentinel, 138 lk, ISBN 9789985945544; ISBN 9985945549
Tartu Lasteteater

Tartu Lasteteater oli Tartus aastatel 1989–2000 tegutsenud Tartu linnale kuuluv kutseline teater. Aastal 2000 reorganiseeriti see Tartu Teatrilaboriks. Tartu Lasteteater kasvas väljas Jaan Toominga stuudiost, mis aastatel 1985–1989 tegutses Tartu Vanemuise teatri juures. Lasteteatri algusaegadel said tuntuks selle folkloorilavastused. Näiteks tehti lavastusi selliste väikerahvaste nagu lapi, udmurdi, juudi, tšuktši, iiri, indiaani ja paljude teiste folkloorist. Nendes lavastustes kasutati ka sageli nende rahvaste muusikat. EE 12. köide, 2003: 582. http://www.folklore.ee/teater/tule.htm (vaadatud 04.01.2013) Tartu Lasteteatri koduleht https://epl.delfi.ee/artikkel/50847584 Aivar Kull, "Aivar Kulli ajalootund. Tartu Lasteteatri lühilugu" – ERR Kultuuriportaal 5. juuli 2020
Tartu Lasteaednikkude Seminar

Tartu Lasteaednikkude Seminar (täpsemalt: Tartu Õpetajate Seminari Tartu Lasteaednikkude Seminar) oli aastatel 1920–1927 tegutsenud õppeasutus, mis koolitas kutselisi lasteaednikke. Seminari õppekava koostas Carl Heinrich Niggol, keda peetakse Eesti lasteaiapedagoogika rajajaks. Seminari õppekavas olid järgmised õppeained: pedagoogika ja selle ajalugu, pedoloogia, psühholoogia, lasteaia teooria ja praktika, tervishoid, esmaabi, looduslugu, lastekirjandus, kodulugu, eesti keel ja selle õpetamise metoodika, voolimine, joonistamine, käsitöö, võimlemine, lastemängud, laulmine ja muusika. Seminari 7 õppeaasta jooksul sai lasteaedniku kutse 85 lõpetajat. Eesti Lasteaednike Selts EE 12. köide, 2003: 582. M. Kiirats, P. Põld, J. Tork. Tartu Õpetajate Seminar. 1828–1928. Tartu, 1929 M. Torm. Esimesed kutselised lasteaednikud Eestis. – Haridus 6, 1997
Bromo

Bromo on tegevvulkaan Jaava saarel Indoneesias. Bromo on moodustunud Tenggeri kaldeerasse.
Tartu Lasteaia Selts

Tartu Lasteaia Selts (lühend TLS; täpsemalt Tartu Eesti Lasteaia Selts) oli aastatel 1905-1940 tegutsenud selts. TLS avas 1905. aastal esimese eestimeelse ja -keelse lasteaia. Aastal 1905 kinnitati ka seltsi põhikiri, mille põhi võeti Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi põhikirjast. Seltsi esimees oli Veera Jõgever. EE 12. köide, 2003: 582. Tartu Lasteaia Selts. 1903–1935. Tartu, 1935 M. Torm. Tartu – rahvusliku lasteaia häll. – Haridus 3, 1995
Laiarööpmeline soomusrong nr. 5

Laiarööpmeline soomusrong nr. 5 oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe relvastuses olnud soomusrong. Laiarööpmeline soomusrong nr. 5 asutati 16. märtsil 1919 ja saadeti rindele 18. märtsil 1919. 20. märts 1919 – 8. august[viide?] 1919 alamleitnant Ivar Reinvald, LRSR nr 5 ülema kt – 8. oktoober 1919 alamkapten Osvald Mullas, LRSR nr 5 ülem 1919. aasta oktoobrist kuni Vabadussõja lõpuni – leitnant Ernst Grasmandorf, LRSR nr 5 ülem Suurtükiplatvormid Suurtükiplatvorm "Tasuja", millel 84 mm inglise välikahur ja 76 mm välikahur, Suurtükiplatvorm "Wõitleja", millel 119 mm ja 75 mm inglise välikahur. Mati Õun, Tiit Noormets, Jaak Pihlak. Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941. Kirjastus Sentinel, Tallinn 2003, lk 18 "Eesti Vabadussõda 1918 - 1920", Vabadussõja Ajaloo Komitee, Tallinn 1937 Mati Õun, Tiit Noormets, Jaak Pihlak, "Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918 - 1941", 2003, Kirjastus Sentinel, 138 lk, ISBN 9789985945544; ISBN 9985945549
Tartu Helikunsti Selts

Tartu Helikunsti Selts (lühend THS) oli aastatel 1919–1940 Tartus tegutsenud muusikaselts. Aastatel 1919–1926 kandis THS nime Eesti Helikunsti Selts, 1926–1930 Muusikalise Hariduse ja Kultuuri Edendamise Selts. THS andis välja ajakirja Eesti Muusika Kuukiri, mida ilmus neli numbrit. Seltsi juhatuse esimees, ühtlasi ka seltsi aktiivseim liige oli Miina Härma. EE 12. köide, 2003: 581.
Tartu Hollmanni Seminar

Tartu Hollmanni Seminar (lühemalt: Eesti seminar; ka: (Tartu) Eesti Vallakooliõpetajate Seminar) oli aastatel 1873–1887 tegutsenud eestikeelne õppeasutus, mis koolitas külakoolmeistreid. Seminari asutas ja seda juhtis kogu tegevusaja jooksul endine Rõuge Maarja koguduse õpetaja Friedrich Hollmann. Seminaris õpetasid teiste seas veel Juhan Kurrik, Mihkel Veske ja Ado Grenzstein. Õppetöö kestis seminaris kaks aastat. Selle aja jooksul õpiti järgmisi õppeaineid: usuõpetus, laulmine, muusika (viiulimäng), eesti, saksa ja vene keel, loodusõpetus, geograafia, ajalugu, joonistamine, võimlemine, metoodika ja pedagoogika. Tartu Elementaarkooliõpetajate Seminar Tartu II Õpetajate Seminar Cimze seminar EE 12. köide, 2003: 581. J. Kivisaar. Tartu eesti vallakooliõpetajate (Hollmanni) seminar. 1873–1887. Tartu, 1932
Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi joonistuskool

Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi joonistuskool oli 1881. aastal Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi asutatud ja tõenäoliselt I maailmasõjani tegutsenud õppeasutus. Aastani 1908 oli joonistuskooli tähtsaim õppejõud Rudolph von zur Mühlen. Joonistuskooli tuntumate õpilaste seas on: Tõnis Grenzstein, Osvald Jungberg, Jaan Koort, Konrad Mägi, Mart Pukits ja Aleksander Tassa. EE 12. köide, 2003: 589.
Tartu Teatrilabor

Tartu Teatrilabor oli Tartus 2000-2003 tegutsenud teater. Algselt moodustati Teatrilabor Tartu Lasteteatrist ning tegutses selle asukohas Jaama tänaval. 2003. aastal kolis Teatrilabor Lutsu teatrimajja Lutsu tänaval. Teater kuulus Tartu linnale. "Tartu Lasteteatrist saab Tartu Teatrilabor" EPL, 27. oktoober 2000 Rando Tooming "Tartu Teatrilabor sai enda kasutusse Lutsu teatrimaja" EPL, 28. november 2003 Raimu Hanson "Tartu Teatrilabor esitab oma luigelauluks naiste monolooge" Postimees, 28. november 2003
Colima vulkaan

Colima on tegevvulkaan Põhja-Ameerikas Mehhikos. Vulkaani kõrgus on 3850 meetrit. "Colima". Global Volcanism Program (inglise). Smithsonian Institution. Originaali arhiivikoopia seisuga 21. veebruar 2009. Vaadatud 14. veebruaril 2009.  Colima vulkaan – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Somaalimaa lipp

Somaalimaa lipp on end ühepoolselt Somaaliast iseseisvaks kuulutanud Somaalimaa lipp. Somaalimaa vapp Somaalia lipp
Tüürel

Tüürel[viide?] ehk tüürahel (inglise k. driver – juht, antud kontekstis juhtlülitus, saksa k. Treiber) on elektroonikalülitus mingi seadme elektriahela tüürimiseks. Tavaliselt vajavad juhtimissignaalid järeltöötlust ja võimendamist enne kui saadakse jõu-elektriahela tüürimiseks sobiv elektrisignaal. Tüüreli elektrilisest võimsusest sõltub lülitusprotsessi (juhtimisprotsessi) kiirus. Juhtimisprotsesside optimeerimiseks ja kaitseks sisaldavad tänapäeva jõuelektroonikas kasutatavad tüürlülitused sageli keerukaid rakendusspetsiifilisi integraallülitusi (ASIC). Liimimisloogika Seadmedraiver
Bonnie Bassler

Bonnie Lynn Bassler (sündinud 1962) on ameerika mikrobioloog. Ta töötab Princetoni Ülikoolis. Ta on uurinud kommunikatsiooniprotsesse bakteritel, ning kollektiivse bioluminestsentsi nähtusi. 2002. aastal sai ta MacArthuri fondilt MacArthuri stipendiumi. 2011. aastal valiti ta Ameerika Mikrobioloogia Akadeemia presidendiks. 2006 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks 2007 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks 2012 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks 2012 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks 2016 – valiti USA Meditsiiniakadeemia liikmeks B. Bassleri loeng
Vadja viiendik

Vadja viiendik (vene keeles Во́дская пяти́на, soome keeles Vatjan viidennes) oli Vadjamaa territoorium Novgorodi vabariigi ja hiljem Moskva suurvürstiriigi ja Moskva tsaaririigis. Piirkond sai nimetuse sellel alal elanud vadjalastest elanike järgi. Vadja viiendiku idapiiriks Volhovi jõgi ja läänepiiriks Lauga jõgi. Piirkond kattus Novgorogi vabariigi põhjapoolse ala, osa Ingerist ja osa Karjalalast. 16. sajandil jagunes piirkond Karjala ja Lauga pooleks. Rootsi kuningriigi ja Moskva tsaaririigi vahel sõlmitud Stolbovo rahulepingu alusel 1617. aastal, loovutas Moskva tsaaririik Koporje, Orehhovo ja Käkisalmi maakonnad Rootsi kuningriigile, mis kuulusid Ingerimaa kubermangu ja Käkisalmi läänina Rootsi Ingeri koosseisu. 1700–1721 toimunud Põhjasõja tulemusel vallutas Venemaa Peeter I juhtimisel piirkonna uuesti ning liitis lõplikult Venemaaga, piirkond liideti moodustatud Venemaa Ingerimaa kubermangu koosseisu. Vadja viiendikku kuulusid: Novgorodi kirikukihelkond Koporje kihelkond Djatlino (soome keeles Paastonkylä), Grigorjevski (soome Iljussa), Grjazno (soome Possata), Jastrebino, Kargali, Kipen (Kuippina), Orina (Orinansavotta), Osertsa, Ratsina, Ruuta, Saamosti, Suur-Saaritsa, (vene keeles Большое Заречье) Saaritsan kants, (vene keeles Заречье) Suija, Tillitsa, Tääkeli pogostid ehk vallad; Jaama kihelkond Opolje "Tšuudis", Toldoga "Tšuudis", osa Ratsina pogostist; Laatokankaupunki kihelkond osa Lopen vallast; Pähkinälinna kihelkond; Ingeri, Järvisaari, Kaupungi ehk Spasski vald, Keltto, Korpiselkä, Kuivaisi, Loppi, Tuutari pogostid ehk vallad; Karjala ehk Käkisalmi kihelkond (vene Корельский уезд) Ilomantsi vald (vene Иломанский погост), Kaupungin vald ehk Räisälä (Городенский погост), Kurkijoki vald (Кирьяжский погост), Rautu (Ровдужский погост) Sakkola (Саккульский погост), Salmi vald (Соломянский погост) Sortavala (Сердовольский погост) pogostid ehk vallad. Pogostite venekeelsed nimetused tulenesid vene õigeusu kihelkonnakirikute nimetustest. Pogostite ehk kogukondade piirid olid välja kujunenud juba enne riiklike haldusjaotusüksuste, maakondade moodustamist looduslike piiride järgi, seetõttu olid ka pogostid jagatud erinevate maakondande vahel looduslike piiride alusel. Ingeri ja Vadjamaa Rootsi kuningriigi Idamereprovintsidena Ingeri ja Vadjamaa Peterburi kubermangus 1727. aastal
Puntlandi lipp

Puntlandi lipp on end ühepoolselt Somaaliast iseseisvaks kuulutanud Puntlandi lipp. Lipp võeti kasutusele 22. detsembril 2009.
Sport (üliõpilasselts)

Sport oli aastatel 1908–1918 Tartus tegutsenud üliõpilaste spordiselts. 1907. aastal asusid 12 Tartu Ülikooli üliõpilast korraldama spordiringi. Ülikooli juhtkonna luba asutamiseks saadi siiski alles aasta pärast. Asutamiskoosolekul osales 34 üliõpilast. Seltsi juhtkond koosnes peamiselt venelastest, töökeeleks oli vene keel. Ringi majanduslik alus saadi botaanikaaia liuvälja sissetulekust ja vähesel määral ka liikmemaksudest. Liuväljal mängis kaks korda nädalas sõjaväeorkester, seal korraldati maskeraade ja ilutulestikke, võistlusi kiiruisutamises ja kujundsõidus. Ülikool võimaldas kasutada võimlemiseks maneeži, väljakul mängiti tennist, kurni ja kriketit. Jalgpalliplatsi üüriti saksa võimlemisseltsilt. 1909. aastal oli liikmeid juba 70 ringis. Asuti harrastama maadlust, vehklemist ja poksi. 1910. aastaks tunti seltsi juba väljaspool Eestit, näiteks saadi Peterburist kutse astuda Ülevenemaalisse Uisutajate Ühingusse ning Dresdenist kutse Akadeemilise Spordiliidu kongressile 1910. aasta suvel. Samal aastal asuti looma sektsioone. Ring nimetati ümber seltsiks. 1911. aastaks oli seltsi jäänud vaid 44 liiget, osalt ülikooli juhtkonna soositud konkurendi, Igakülgse Kehalise Arengu Seltsi (IKAS) loomise tõttu 1910. aastal. Tegevus siiski jätkus. 1912. aastal korraldatud uisuvõistlusel oli ligi 900 pealtvaatajat, seltsi jalgpallimeeskond oli võidukas nii Tartus kui ka Tallinnas. Hakati tegelema suusatamise ja kergejõustikuga. 1913. aasta oli Spordi jalgpalli parim aasta: võideti Riia Polütehnikumi meeskonda ja Tartu spordiseltsi Aberg. Edu üks tegureid oli üliõpilaste juurdevool Venemaalt, kelle seas oli ka Vene liidumeeskonna mängijaid. 1912.–1913. aastal astusid seltsi ka esimesed eestlased (IKAS-i kuulus neid juba alguspäevil). 1914. aasta 1. veebruarist liitusid Sport ja IKAS, kokku oli neil 128 liiget. Selts astus Balti Olümpiakomiteesse. Juhatusse valiti esimene eestlasest liige Karl Zolk. Esimese maailmasõja tõttu vähenes seltsi liikmeskond märgatavalt. Tegevus siiski pigem elavnes. 1914.–1915. aasta talvel oli liuväljal 23 000 külastajat, korraldati lahtised suusavõistlused, maneežis toimus võistlus kergejõustikus. 1917. aastaks oli selts majanduslikes raskustes, tõenäoliselt läks suurem osa tuludest sõjaväe toetuseks. Üldkoosolek tõstis liikmemaksu. 1918. aastal, kui rinne lähenes Eestile, otsustas seltsi juhatus evakueerida seltsi koos ülikooliga. 31. mail 1918 keeldus üldkoosolek aga "üleviimisest, evakueerimisest [ja] likvideerimisest". Viimane koosolek toimus 12. juunil 1918. Valdav osa liikmeid lahkus Tartust. Pärast sõda seltsi enam ei taastatud.[küsitav] Küll aga moodustati 1920. aasta sügisel Eesti Akadeemiline Spordiklubi, mille esimeheks valiti Karl Zolk. Seltsi arhiiv on säilinud Eesti Riigiarhiivis. O. Langsepp "Tartu üliõpilaste selts "Sport" (1908–1918) "Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi" IV, Tartu, 1977, lk 103–113