laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Idioot (Gailit)

"Idioot" on August Gailiti 1924. aastal ilmunud novellikogu. Kogu sisaldab novelle "Joe Niiluse teekond" ja "August Gailiti surm". Illustratsioonide autor on Ado Vabbe. Odamehe kirjastus, Tartu 1924
Vastu hommikut

"Vastu hommikut" on August Gailiti novellikogu. Sisu: "Libahunt", "Vastu hommikut", "Barrabas", "Viimne romantik", "Nurjatum roim", "Laatsarus", "Üksindus" ja "Punased hobused". Kaanekujundus: Jaan Vahtra. K/Ü Loodus, Tartu 1926. Novelli "Libahunt" võrguversioon Henrik Visnapuu, "August Gailit: Vastu hommikut. Novellid" (arvustus) – Looming 1927, nr 2, lk 168–171; loetav ka digiteeritud ajakirjanduse aadressil
Aleatooriline muusika

Aleatooriline muusika on 20. sajandil tekkinud muusikaliik, mida iseloomustab helide, motiivide jt heliteose osade juhuslik paigutus ja/või järjekord. Aleatoorika
Ristisõitjad

"Ristisõitjad" on August Gailiti novellikogu. Sisu: "Taevaskoja asunik", "Meri", "Kangelane partneriga", "Kuristik", "Ristisõitjad", "Tema Kuninglik Kõrgus", "Peetrus Kuppelvaar" ja "Põhjaneitsi". trükk: Kaanekujundus: Jaan Vahtra. K/Ü Loodus, Tartu 1927 trükk: Orto, Toronto 1953
Üle rahutu vee

"Üle rahutu vee" on August Gailiti romaan. Kaanepilt: Eerik Haamer. Kirjastus Orto, Göteborg 1951. Karl Ristikivi, "Üks ülesõidulugu" – Välis-Eesti nr 24, 17. juuni 1951, lk 6, loetav ka digiteeritud ajalehtede aadressil Janika Kronberg, "Traagiline põgenemisteekond" – Eesti Päevaleht 18. jaanuar 1999 Rutt Hinrikus, "Eesti Dekameroni etteaste. August Gailiti kaks pagulasromaani jõudsid koju" – Eesti Päevaleht 8. juuni 1999 Jaan Undusk, Eesti lugu: August Gailit "Üle rahutu vee" – Eesti Päevaleht 24. aprill 2009
Härgmäe lahing

Härgmäe lahing ehk Oomuli lahing oli lahing Vene-Liivi sõjas, mis peeti 2. augustil 1560 Õhne jõe keskjooksu alal Liivi ordu ja Moskva tsaaririigi vägede vahel. See oli Liivi ordu viimane välilahing. Lahingu eel avastasid väljale hobuseid söötma läinud sakslased väikese vene väe, kes põgenes. Ordu väerühm, umbes 500 ratsanikku, maamarssal Philipp Schall von Belli juhtimisel, arvates, et venelasi on kõigest kuni 500, tungis keskpäeval, kui vaenlane parajasti puhkas, neile peale. Rünnati vahtkonda, kes põgenes laagrisse. Selgus aga, et see oli Viljandi poole liikvel olnud suurem sõjavägi, umbes 12 000 meest. Hõlpsa vaevaga piirasid venelased otse laagri varitsusse tormanud ründajad ümber ja purustasid nad täielikult. Vähestel läks korda põgeneda. Sakslasi langes või võeti vangi 261. Venelasi sai surma 14 vankritäie jagu. See oli raske löök Liivi ordule, sest siin sai surma ja langes vangi palju kõrgemaid väepealikuid. Härgmäe lahing tegi ordu ja kogu Liivimaa seisundi väga raskeks. Siitpeale ei suutnud orduvägi enam välivõitlusi pidada. Ta kaitses end veel ainult linnustes. Vangi langenud maamarssal Philipp Schall von Bell viidi Moskvasse, kus hukati, teised vangilangenud hukati aga Pihkvas. Russow, Balthasar: Nye Lyfflendische Chronice, Rostock 1578
Virtsu–Kuivastu laevatee

Virtsu–Kuivastu laevatee on 3,7 meremiili pikkune laevatee mandril asuva Virtsu ja Muhu Kuivastu sadama vahel. Tegemist on kõige tihedama liiklusega laevateega Väinameres. Laevatee ühendab omavahel Pärnu maakonna ja Saare maakonna, täpsemalt Lääneranna valla ning Muhu valla. Laevatee ei ole suuremas ulatuses poidega tähistatud; Virtsu sadamas on 4 toodrit. Kaldal moodustavad liitsihi Kuivastu ülemine ja alumine tulepaak ning Virtsu ülemine ja alumine tulepaak. Laevatee on rohkem kui kolm korda lühem, samas laiem ja sügavam kui Rohuküla–Heltermaa laevatee Hiiumaa ja mandri vahel. Laevatee lähedal (põhja pool) mõlemast kaldast umbes sama kaugel asub miiniveeskja Suurop vrakk. Laev uppus 11. augustil 1941, kui sattus Saksa miinile. Umbes poolel teel, Suuropi vrakist läänes ristub peamise Muhu väina laevateega. Laevateed kasutatakse aasta ringi, sellest põhja poole jääv veeala (kuni Rohuküla–Heltermaa laevateeni) suletakse talvel sageli laevaliikluseks, et võimaldada tekkida jääteede jaoks piisavalt paksul merejääl. Tehumardi (laev) Rudolf (laev) Väinamere laevateed. (1996). – Mereleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 490. Andres Sepp (22. september 2009). "Allveespets Mäss: laevatee alused miinid tuleb koristada". Oma Saar. Sisaldab ka kaarti. Suurop. (1996). – Mereleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 405 Andres Sepp. Veeteede amet võttis Väinamere miinid sihikule. Oma Saar, 24. september 2009.
Aino Bach

Aino Bach (alates 1937. aastast Aino Liimand; 14. detsember 1901 Koeru – 6. august 1980 Tallinn) oli eesti graafik. Aino Bach sündis Koerus vallakirjutaja tütrena. Aastatel 1907–1915 elas perekond Narvas ning pärast seda Omskis, kus tulevane kunstnik lõpetas 1921. aastal gümnaasiumi. Seejärel tuli ta tagasi Eestisse, kus asus 1923. aastal õppima Pallases Nikolai Triigi maaliateljees. 1927. aastal katkestas ta õpingud, mis said jätkuda 1930. aastal Ado Vabbe graafikaateljees. Ta lõpetas Pallase 1935. aastal graafikuna. Aastatel 1935–1940 töötas Aino Bach Tartus vabakutselise kunstnikuna. 1937. aastal käis ta koos abikaasa Kaarel Liimandiga Pariisis õpireisil. Aastatel 1940–1941 oli ta Riigi Kõrgema Kunstikooli õppejõud. Aino Bach evakueerus aastal 1941 Nõukogude Liidu tagalasse, tema abikaasa Kaarel Liimand hukkus evakueerumisel. Bach oli üks Jaroslavli kunstnike kollektiivi algatajatest, olles ka ENSV Kunstnike Liidu üks asutajaid ja selle vastutav sekretär. Alates 1946. aastast tegutses ta vabakunstnikuna Tallinnas. Aino Bach viljeles peamiselt sügavtrükitehnikaid, eelkõige akvatintat, kuivnõela ja oforti ning värvilist monotüüpiat. Bachi lemmiktehnikaks kujunes maaliline, suurekorniline akvatinta, mille pindu piirab nõtke kuivnõelajoonis. 1930. aastatel valis Bach tihti loomingu teemaks mõtlikud naised ("Naine kitarriga", 1936, "Ema lapsega", 1937, "Naine peegliga", 1937) ning töölised ("Tööline", 1935) ja haritlased (Kersti Merilaasi portree). Ta on illustreerinud Paul Ariste koostatud "Mustlaste muinasjutud", mida kaunistasid algupärased graafilised lehed ja mida anti välja vaid 45 eksemplari. Seda 1938. aastal välja antud raamatut peetakse ta varasema perioodi parimaks tööks. 1937. aastal koos abikaasaga tehtud reisil Pariisi vaimustus ta Pariisi koolkonna, aga ka originaalis suurt muljet avaldanud renessanss- ja barokkmaalijate ning samuti prantsuse impressionistide teostest. Kahtlemata võib Bachi varases figuraalsuses leida ka Picasso mõju. Tartu kunstikoolkonna prantsuspärane suunitlus sai õppereisil kogetuga tugeva pitseri peale ja vormis Aino Bachi kogu hilisemat loomingut. Aastatel 1940–1941 ilmus Bachi illustratsioonidega kaks köidet August Gailiti "Kogutud novelle", ka kolmandas, 1943. aastal ilmunud köites kasutati tema illustratsioone, ent teda nimetamata. Ta osales näitustel Riias ja Kaunases (1937) ning Roomas, Budapestis ja Antwerpenis (1939). 1951 Eesti NSV teeneline kunstitegelane Anne Lõugas, Unustatud või unustamatud? Aino Bach ja Agaate Veeber 100 – Sirp, 15.02.2002 Mai Levin. Pallase sügavtrükimeistrid. Näituse "Eesti graafika ajalugu 1860-1944" saatetekst, Eesti Kunstimuuseum, 2015 EKABL, Eesti Entsüklopeediakirjastus 1996 Aino Bach Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Anne Lõugas,Aino Bach – legend ja reaalsus, Õpetajate Leht – 2. mai 2003
Arthur Crudup

Arthur "Big Boy" Crudup (tuntud ka kui "Pop" Crudup; 24. august 1905 – 28. märts 1974) oli delta blues'i laulja ja kitarrist. Ta on muu hulgas Elvis Presley poolt tuntuks lauldud lugude "That's All Right (Mama)" (1946), "My Baby Left Me" ja "So Glad You're Mine" autor.
ALT Linux

ALT Linux on Venemaalt pärit Linuxi distributsioon. Distributsioonist on arendatud mitu erinevat versiooni. Üks (ALT Linux Master) on universaalne ja mõeldud nii tööjaamaks kui ka serveriteks. ALT Linux Junior on mõeldud puhtalt kodukasutajatele ja ALT Linux Server Edition on spetsiaalne serveritele mõeldud distributsioon.
Raivo Ird

Raivo Ird (sündinud 10. oktoobril 1977) on eesti kunstnik ja disainer. Ta pärineb kunstnike perekonnast, ema oli moedisainer ja kunstiõpetaja Maie Ird, vanaonu lavastaja ja teatrijuht Kaarel Ird. Lõpetas 1999 Tartu Kunstikooli dekoraatori erialal, täiendas end Berliini ja Amsterdami aerograafistuudiotes ning õppis metallikunsti Pärnus Gunnar Varese sepikojas. Kunstikoolile järgnenud perioodil tuntud peamiselt maalikunstniku, aerografisti ja fotograafina, tegelenud ka metalli- ja nahakunstnikuna. Töötanud disainerina kujundusstuudiotes, trükikodades ja vabakutselisena. Kirjutanud luuletusi, esseid ja novelle. Alates 2004. aastast tegeleb elava ajaloo festivalide korraldamise ja ajaloolise mõõgavõitlusega. Eesti Ajaloolise Mõõgavõitluse Liidu ja Keskaegse Võitluse Raudliiga asutaja. Korraldanud Eesti rahvusmeeskonna kokkupanemist, ettevalmistamist ja osalemist rahvusvahelistel keskaegse võitluse võistlustel Rahvaste Lahing (Battle of the Nations 2014, 2015) ning IMCF (International Medieval Combat Federation) World Championship (alates 2015). Osalenud nendel võistlustel kohtunikuna ja võistlejana. 2012 maalide näitusmüük ja oksjon “Maalid”, stuudiogalerii Backbone Tattoo, Tartu 2010 fotod "Tegelikkus e. art e. faktid", klubi Rock & Roll Heaven, Tartu 2010 aerograafimaalid "Kosmos ja loomad", Estiko Plastar, Tartu 2009 fotod "TEGELIKKUS e. ART e. FAKTID", Y Galerii, Tartu 2005 aerograafimaalid "Kosmos", kaubanduskeskus Port Artur, Pärnu 2004 ülevaatenäitus "Maalid", Tartu Kunstimaja 2002 aerograafimaalid "Kosmos ja meri", sanatoorium Tervis, Pärnu 2001 aerograafimaalid "Portreed loomadest", kaubanduskeskus Port Artur, Pärnu 2000 maalinäitus "Maalid", klubi Loungin, Pärnu 1998 graafikanäitus "Ornamentilised graafikad", Sebra Galerii, Tartu Tartu Kunstimuuseum, maalid "Retro I" (2002) ja "Retro II" (2002) "Vanatühi ja Neitsikoopas kuduja" (2023, Odamus) "Sepp ja Raua needmine" (2023, Odamus) "Sepp ja Kuldnaine" (2022, Odamus) „Kaali Pühajärv Saaremaal“, foto Kaali järvest ja katkend 2013. aasta reisipäevikust Ahto Kaasiku raamatus "Põlised pühapaigad" (2016, Pegasus) „Kas muistsed eestlased võitlesid oma vabaduse eest?“ (Õpetajate Leht 23/2013) „Tegelikkus e. art e. faktid“, valitud fotod ja tekstid (Cheese 35/2009) „Liiv“, ulmenovell, ajakiri (Mardus 1/1996) „Kas muistsed eestlased võitlesid oma vabaduse eest?“, artikkel, Õpetajate Leht, juuni 2013 „Hüvasti, kellavärgiga universum!“, essee, ulmeajakiri Reaktor, juuni 2013 „Gootika läbi aegade“, katkendeid, ulmeajakiri Reaktor, märts 2012 Blogi "Lugusid Eesti muinasajast" Blogi "Päevapojad"
Mandriva Linux

Mandriva Linux on prantsuse ettevõtte Mandriva arendatav Linuxi distributsioon. Distributsiooni lõi 1998. aastal Gaël Duval Red Hat Linuxi baasil, töötades enda asutatud ettevõttes, mis tollal kandis nime MandrakeSoft. Vastavalt oli Mandriva esialgne nimi Mandrake. Mandriva esimene versioon Mandrake 5.1 tuli välja 1998. aasta juulis ja selle koostamisel oli Duval rõhku pannud lihtsale kasutamisele. Sellest alates on igal aastal tulnud välja kaks versiooni (1 aastal üks versioon ja 3 aastal kolm versiooni). Tänapäevaks on Mandriva Linux Red Hat Linuxist tugevasti lahknenud. Esimesed versioonid kuni versiooninumbrini 8.0 kandsid nime Linux Mandrake. Hilisemad versioonid 8.1 kuni 9.2 kandsid nime Mandrake Linux. Aastal 2004 kaotas MandrakeSoft kohtuvaidluse Hearst Corporationi vastu, kellele kuulub King Features Syndicate. Hearst väitis, et MandrakeSoft rikub tema ainuõigust koomiksitegelase Võlur Mandrake kaubamärgile. Seetõttu muutis MandrakeSoft oma nime ühesõnaliseks Mandrakesoftiks ja oma toote Mandrake Linuxi nime Mandrakelinuxiks. Vastavalt muudeti ettevõtte logo. Hearsti arvates oli sellest vähe, mistõttu alates aprillist 2005, pärast Brasiilia tarkvaraettevõtte Conectiva ülevõtmist, muutis ta oma nime Mandrivaks. Alates versioonist 2006.0, mis tuli välja 2005. aastal, kannab praegust nime Mandriva Linux. Tegu on paljude arvates [viide?] ühe lihtsaima Linuxi distributsiooniga tavakasutajatele. Kasutada saab nii tasuta versiooni kui ka versiooni Mandriva PowerPack, millega on plaadil kaasas ka kommertstarkvara. Mandriva kuulub suurimate Linuxi arendaja sekka. Linuxi distributsioonide populaarsuse jälgimise saidi DistroWatch edetabelis oli Mandriva pidevalt esikümnes. Viimase aasta jooksul 38. Alates 2010 aasta lõpust kui Mandriva distributsioon muutus tasuliseks on avatud lähtekoodi kasutatud ka mitmete teiste LINUX distributsioonide põhjana.
Läti lugu

"Läti lugu" on ansambli Krää 2007. aastal ilmunud album. "Liinamäng" 4:32 "Tütar vette" 4:44 "Läti lugu" 4:09 "Kuningamäng" 3:46 "Hanemäng" 3:29 "Hellero" 3:00 "Maarojani" 3:42 "Lambamäng" 4:23 "Laevalugu" 7:39 "Maaselitsa" 2:25 "Ah, ah, ah, ah" 3:20 Leanne Barbo, trumm (1-4, 6-8, 10-12), torupill (1, 2), 10-keelne kannel (5, 9), jutt (8), laul Kärt Blum, eestlaul (12), kitarr (12), laul Maali Kahusk, laul Minni Oras, eestlaul (7, 9), laul Hedvig Ioanna Priimägi, eestlaul (5), karmoška (3), pandeireta (4), trumm (9), laul Kati Soon, eestlaul (5, 8), 9- ja 10-keelne kannel (1, 3, 5, 9), torupill (1), Hiiu kannel (2, 7), jutt (8), laul Meel Valk, eestlaul (1, 2, 6, 10), karmoška (2, 3, 6, 8, 10, 11), basskitarr (9), laul Toomas Valk, eestlaul (9), karmoška (1, 8, 9, 12), basskitarr (2, 3, 5-8, 10-12), eesti lõõts (4) Marju Varblane, viiul (2, 3, 6, 9-11), Hiiu kannel (3, 5, 7, 8), kitarr (2), torupill (9), laul
Lüganuse

Lüganuse on alevik Ida-Viru maakonnas, Lüganuse valla ja kihelkonna keskus. Asub Püssi linnast vahetult põhjas. Elanike arv oli 2000. aastal 470, 31. detsembril 2005 506 elanikku. Lüganust on esimest korda mainitud 13. sajandil "Taani hindamisraamatus" (Lygenus). Tegemist oli Virumaa ühe suurema külaga. Lüganusel asuvad muistsed Lüganuse kivikalmed. Lüganuse Keskkool Lüganuse rahvamaja Lüganuse kalmistu Uhaku karstiala Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Eesti Keele Instituut. "Lüganuse". Eesti kohanime raamat. Pastor zu Luggenhusen, Carl Ferdinand Voigt 1804-1882., ra.ee FOTIS Kirchspiel Luggenhusen in Wierland
Cambrai lahing

Cambrai lahing toimus Esimeses maailmasõjas 1917. aastal Briti ja Saksa vägede vahel Cambrai linna lähistel Prantsusmaal. Lahing käigus viidi läbi esimene laiaulatuslik tankirünnak. Lahing toimus 20. november 1917 – 7. detsember 1917. History.com (21. august 2018). "Battle of Cambrai". History.com. Vaadatud 20.11.2020.
Meduus

Meduus ehk millimallikas on teatud ainuõõssete suguline arengujärk ehk põlvkond. Vastavat sugutut arengujärku nimetatakse polüübiks. Enamasti on meduus vagiilne (vabalt liikuv/hõljuv) ja polüüp sessiilne (kinnitunud). Meduusid tekivad harilikult polüüpide pungumise teel. Meduus esineb ainuõõssete hõimkonna hüdra- ja karikloomadel. Meduuside keha on läbipaistev ja see koosneb kausjast või kellukjast kummikust ning kõlgust. Kummiku servaosadest lähtuvad kõrverakkudega varustatud kombitsad. Üksnes väheste meduuside, näiteks portugali sõjalaevukese kõrverakud on inimesele ohtlikud. Meduusid suudavad natuke liikuda, lastes oma kummikusse vett sisse ja surudes kummikut kokku: vesi voolab kummikust tahapoole välja ja tõukab meduusi ettepoole. See töötab vaikses vees, aga pinnahoovuste ja tormide vastu meduus ei saa. Sageli, ka Eestis, heidab torm tuhandete kaupa meduuse kaldale. Läänemeres võib kohata meriristi meduusi arengujärku. Meduusi nimetus pärineb antiikmütoloogiast, kus Medusa oli koletis, kelle juusteks olid maod. Kõik, kes Medusat nägid, muutusid kiviks. Meduusi kummiku küljest langevad kombitsad hõljuvad vees umbes samamoodi kui juuste asemel olevad maod võiksid õhus liikuda. Polüüp
Vesimardikas

Vesimardikas (Hydrophilus piceus) on vesimardiklaste sugukonda kuuluv vee-eluline putukas. Vesimardikas sarnaneb mõneti ujurlaste esindajatega. Tema pikkus on 4–5 cm. Keha on läikivmust ja roheka tooniga, rindmiku keskel on terav oga . *Greenhalgh, M. & Ovenden, D. (2007). Euroopa magevee-elustik. [eestikeelse tõlke toim. Timm, H.]. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 144. Vesimardikas andmebaasis eElurikkus
Jean-François Dandrieu

Jean-François Dandrieu (umbes 1682 Pariis – 17. jaanuar 1738 Pariis) oli prantsuse organist, klavessinist ja helilooja. Jean-François Dandrieu sündis näitlejate ja muusikute peres. Juba viieaastaselt esines Dandrieu klavessiinil Prantsusmaa kuningale Louis XIV-le (1638–1715). Pärast oma esimest esinemist kuninga ees algas Jean-François Dandrieu edukas muusikukarjäär. 1705. aastal sai Jean-François Dandrieu organistiks Pariisi Saint-Marry kirikus, hiljem oli ta Sainte-Madeleine en la Citè kiriku organist. Alates 1721. aastast töötas Jean-François organistina Pariisis Kuninglikus Kapellis (Chapel Royale). Seal ta oli üks neljast organistist. Jean-François Dandrieu suri 17. jaanuaril 1738 Pariisis. Kogu tema elu ja töö möödus Pariisis. Jean-François Dandrieu kirjutas teoseid klavessiinile ja orelile. Tema oreliteoste kogumik ilmus postuumselt ehk pärast tema surma 1739. aastal. "Livre de Sonates en Trio" (1705) – trio-sonaadid. "Livres de Sonates à Violon seul" (1710 ja 1720) – sonaadid sooloviiulile. "Trois livre de clavesin "de jeunesse"" (1705) – kolm väikest klavessiinikogumikku. "Trois livre de clavesin" (1724, 1728, 1734) – tema kõige tuntumad klavessiinikogumikud. "Les Caractèries de la Guerre" (1718) – kontsert. "Principies de l'accompagnement" (1718) – akadeemiline pedagoogiline teos. "Premier livre de pieces d`orgue" (1739) – esimene oreliteoste kogumik, mis ilmus postuumselt ja on pühendatud Jean-François onule Pierre Dandrieu'le, kes oli preester ja samuti organist. "Noëls, O Filii, Chansons de saint Jacques, Stabat Mater et Carillons pour orgue et le clavessin" (1759) – teine kogumik orelile ja klavessiinile; ilmus samuti postuumselt. / Jean François Dandrieu MIDI-failid / Werner Music Archive Selle artikli kirjutamisel on kasutatud inglise keelse vikipeedia materjali en:Jean-François Dandrieu
Vesinäkk

Vesinäkk (Acentria ephemerella; varem Acentria nivea) on sugukonda Crambidae (varasemas süstemaatikas leediklaste) sugukonda kuuluv liblikas. "Loomade elu" annab vesinäki ladinakeelseks nimeks Acentropus niveus ja arvab ta leediklaste sugukonda . Vesinäkil esineb kaht sorti emaseid: tiivulisi ja peaaegu tiivutuid . Viimaseid on märksa rohkem. Neil on säilinud üksnes tiibade tillukesed algmed . Isaste tiivad on valged, siruulatusega kuni 12 mm. Lühitiivulised emased ei lahku veest ja munevad vee all. Sugutamine toimub veepinnal, kui emane küünitab oma tagaosa veest välja. Kõik valmikud, kaasa arvatud isased ja lennuvõimelised emased, suudavad vee all ujuda. Ohu korral ujuvad lennuvõimelised isendid veepinnale ja põgenevad lennates. Vesinäki oliivroheline röövik elab aeglasevoolulises või siseveekogus veetaimede, näiteks penikeelte ja teiste taimede lehtede ülapinnal ning valmistab endale lahtinäritud lehetükist väikese katte . Nukkumiseks valmistab see liik taimevarre või -lehe alapoolel kookoni , mis asub vee all ja on täidetud õhuga. Valmiku keha on samuti roheline ja kuni 8 mm pikkune . Röövik koorub vee all. Seejärel ronib ta mööda selle taime vart, millele ta muneti, veest välja. Ta toitub taimekoorest ja koorib taimevarre rõngakujuliselt ära, nii et taimesooned näritakse läbi ja taim saab tugevalt kahjustada, sageli isegi sureb, näiteks võib vars murduda. Vesinäkki kasutatakse võitluseks mürgise veetaime tähk-vesikuusega, aga ettevaatlikult, sest ta võib ka teistel taimedel elada ja neidki kahjustada. Vesinäkk on pärit Euroopast, kuid 1920. aastatel avastati seda ka Kanadast. Tõenäoliselt viidi ta sinna kogemata. Ta on tänapäeval levinud ka Uus-Inglismaal, kus ta eelistab tähk-vesikuuske teistele taimedele ja on selle taime levikut vähendanud. "Loomade elu", 3. kd., lk. 287 Greenhalgh, M. & Ovenden, D. (2007). "Euroopa magevee-elustik". Eestikeelse tõlke toimetaja Timm, H. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk. 206. Vesinäkk andmebaasis eElurikkus
Tuuli Roosma

Tuuli Roosma (sündinud 26. mail 1975) on eesti teleajakirjanik. 1990 lõpetas Tallinna Rahumäe Põhikooli 1993 lõpetas Kopli Kunstikeskkooli. 1997 lõpetas Tallinna Tehnikaülikooli Kõrgema Majanduskooli 1998 Tartu Ülikooli Avatud Ülikool, ajakirjanduse loengud 2006 lõpetas Media Business Schooli programmi "Master in European Audiovisual Management" Hispaanias. Tuuli Roosma on toimetanud ja juhtinud telesaateid aastast 1995. Ta on juhtinud saateid "Vaaderpass", "... ja jumal lõi naise", "Mamma mia", "Öö valitutega", "Nõrgim lüli" ja "Saladused". Ta on toimetanud ja produtseerinud saateid "Kuldvillak", "Paras Paar", "Tere õhtust!", "Kahevõitlus", "Magnet", "Õige valik", "Pereelu", "Koosolek" ja "Eesti muusika karikas". Aastatel 1998–2000 töötas ta TV3 turundusosakonnas spetsialisti ja turundusjuhina. 2007. aastal asutas produktsioonifirma Reede, millega tootnud saateid ja sarju: "Meie aasta Aafrikas" (2019, Kanal 2), ajalooline draamasari "Litsid" (2018, TV3), "Meie suvi Iraanlastega" (2018, Kanal 2), "Meie aasta Iraanis" (2018, Kanal 2), "Meie aasta Austraalias" (2016-2017, Kanal 2), "Meie aasta Hiinas" (2015, Kanal 2), "Meie aasta Siberis" (2012, Kanal 2), "Suletud uste taga"(2012-... TV3), "Saladused" (2008-..., Kanal 2), "Viimne voor" (2014, TV3), "Tondipüüdjad" (2013, TV3), "Ühikarotid" (2010-2011, Kanal 2), "Ühikarotid-õed" (2011, Kanal 2), "Kinotehas" (2011, TV3) "Üks teist" (2008-2009, Kanal 11), "Pereelu" (2009, ETV), "Tere õhtust!" (2007, Kanal 2). Mamma mia. Stuudios on ainult naised Varrak, Tallinn 2003. Meie aasta Siberis, Reede, Tallinn 2013 ISBN 978-9949-33-340-0 Tuuli Roosma on valitud korduvalt parimaks televisiooni naissaatejuhiks. (Ajakiri Nädal küsitlus)[viide?] (Eesti Meelalahutusauhinnad.) Tuuli Roosma ja dokumentalisti Arbo Tammiksaare peres kasvavad kaksikud pojad Andres ja Kristjan, kes on sündinud 23. jaanuaril 2009. "TTKM lõpetajad 1997". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. november 2009. Vaadatud 23. septembril 2009. "MEGA Students 2005-2006". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. aprill 2007. Vaadatud 23. septembril 2009. "Kes? Mis? Kus?" 2010, lk. 473 Liis Auväärt, "Tuulivaikne aeg", Eesti Naine, september 2009 Verni Leivak, "Anonüümsed saladused” Postimees, 18. september 2008 Jaanus Hämarsoo, “Tsiklid, urkad ja glamuur” Kroonika 2. september 2008 Rainer Kerge, “Tuuli Roosma: ma tean tohutult saladusi!” Õhtuleht, 12. aprill 2008 Andri Maimets, “Tuuli Roosma astub briti õelaima telenäo jälgedes” Postimees Arter 18. august 2004 Tiiu Suvi, “Vastust teab vaid Tuuli” Eesti Naine, detsember 2002 Barbi Pilvre, “Antenn” Eesti Ekspress, 13. märts 2003 Krister Kivi, “Mamma mia” Eesti Ekspress, 31. oktoober 2002 Valdo Jahilo, “…ja jumal lõi naise Tuuli Roosma” Õhtuleht, 1. märts 2001 Andra Siibak, The role of advertisers in women`s genres: the analysis based on the Estonian talk-show Mamma Mia
Bõtantai

Bõtantai (vene Бытантай) on jõgi Venemaa Aasia-osas Sahhas. Algab Verhojanski mägedest. Voolab valdavalt kirdesse ja põhja. Suubub vasakult Janasse. Pikkus 586 km.
Saamueli raamatud

Saamueli raamatud ehk Esimene Saamueli raamat ja Teine Saamueli raamat kuuluvad Vana Testamendi nn Ajalooraamatute hulka. Raamatud hõlmavad aega, mil Iisrael muutus laialipillutud hõimude asualadest kindlapiirliseks monarhiaks. Olulisemateks isikuteks on Saamuel ise ning kaks Iisraeli kuningat - Saul ja Taavet. Saamueli varasem elu (1 Sa 1:1-7:17) Saamuel ja Saul (1 Sa 8:1-15:35) Saul ja Taavet (1 Sa 16:1-31:13) Taavetist saab Iisraeli kuningas (2 Sa 1:1-8:18) Taaveti perekonna raskused (2 Sa 9:1-20:26) Epiloog (2 Sa 21:1-24:25) Väike Saamuel templis (1 Sa 31:-4:1) Taaveti kuningaks võidmine Saamueli poolt (1 Sa 16:1-13) Taavet ja Koljat (1 Sa 17:1-58) Jumala leping Taavetiga (2 Sa 11:1-12:25) Taamari vägistamine (2 Sa 13:1-22) Absalomi mäss (2 Sa 15:1-37)
Taimõri laht

Taimõri laht on Kara mere laht Taimõri poolsaare loodekaldal. Lahe laius on umbes 80 km ning see ulatub maasse umbes 40 km. Lahte suubub Alam-Taimõra jõgi. Taimõri lahes asub ka baltisaksa teadlase ja embrüoloogi Karl Ernst von Baeri auks nimetatud Baeri saar.
D'Entrecasteaux' rahud

D'Entrecasteaux' rahud on rahud ja laiud Melaneesias. Rahud asuvad Uus-Kaledooniast loodes. Nende pindala on 64 ha. Laiud on madalad. D'Entrecasteaux' rahud kuuluvad Prantsusmaale.