laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Taiwo Awoniyi

Taiwo Micheal Awoniyi (sündinud 12. augustil 1997 Ilorinis) on Nigeeria jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa Premier League'i klubis Nottingham Forest ja Nigeeria jalgpallikoondises. Aastatel 2010–2015 kuulus ta jalgpalliakadeemiasse Imperial Soccer Academy. 2015. aasta augustis sõlmis ta lepingu Inglismaa klubiga Liverpool, kuid oli aastatel 2015–2021 teistes klubides laenul: hooajal 2015–2016 Saksamaa esiliiga klubis FSV Frankfurt, 2016–2017 Hollandi kõrgliiga klubis NEC, 2017–2018 Belgia kõrgliiga klubis Mouscron, 2018–19 Gentis ja taas Mouscronis, 2019–2020 Saksamaa kõrgliiga klubis Mainz 05 ning 2020–2021 1. FC Union Berlinis. 2021. aasta juulis sõlmis ta Union Berliniga püsiva lepingu. Hooajal 2021/22 lõi Awoniyi Saksamaa kõrgliigas 15 väravat. 2022. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu äsja Inglismaa kõrgliigasse tõusnud Nottingham Forestiga. Üleminekusumma oli väidetavalt 17 miljonit naelsterlingit, millega sai Awoniyi Nottingham Foresti ajaloo suurimaks ostuks. 2013. aastal tuli Awoniyi Nigeeria kuni 17-aastaste koondisega noorte maailmameistriks. 2015. aastal tuli ta Nigeeria kuni 20-aastaste koondisega Aafrika omavanuste meistriks. Nigeeria jalgpallikoondises debüteeris ta 7. oktoobril 2021 MM-i valikmängus Kesk-Aafrika Vabariigi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste teises alagrupimängus 15. jaanuaril Sudaani vastu. Club, Nottingham Forest Football. "Reds complete club record Awoniyi signing". Nottingham Forest Football Club. "Nottingham Forest make Awoniyi record signing" – cit. via www.bbc.co.uk. https://www.transfermarkt.com/taiwo-awoniyi/nationalmannschaft/spieler/295313 (vaadatud 23.1.2022)
Leiwakorwikenne

Leiwakorwikenne ehk õpetussed ja juttustamissed marahwa kassuks üllespantud oli aastatel 1847–1849 Pärnus ilmuv ajaleht. Ajalehe eesmärgiks oli teha vastupropagandat levima hakanud vene õigeusule ja võitles talurahva mineku vastu apostlikku õigeusku. Väljaandjateks ja toimetajateks olid Karuse pastor Friedrich Wilhelm Hasselblatt ja Pärnu Elisabeti koguduse pastor Ernst Wilhelm Schultz. Ilmus Saaremaa ja Eestimaa konsistooriumi toetusel. Kaksteist 24-leheküljelist (nr 11 oli 32 lk) vihikut trükiti Pärnus W. Born trükikojas. Kiriklike ja didaktiliste kirjatükkide (nt laste koolitarnisest) kõrval avaldas väljaanne ka mitmesuguseid teateid, eelkõige kummalistest loodusnähtustest ja elust kaugel väljamaal. Väljaannet levitati ka konvoluudina 1849 nr. 1–12. 12. väljaande lõpus on märgitud trükiarvuks 5000, järelikult võis ilmuda keskmise tiraažiga alla 450 eksemplari. Eesti Akadeemiline Raamatukogu (2002). Eestikeelne ajakirjandus 1766-1940 I osa. Tallinn. Lk 357.
Maidla (Märjamaa)

Maidla (1977–1997 Tika) on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Maidla külas asub Eesti suurim kivikalme. Maidla kivikalme on 2130 m² suurune ebaühtlane kivilade, millesse on maetud 5.–6. sajandil ning eriti palju 11.–13. sajandil. Enamasti on tegemist põletusmatustega, kuid on ka üksikuid laibamatuseid. Maidla kivikalme kaevati 1983–85 ja 1987–90 aastal arheoloog Mati Mandeli juhtimisel täielikult läbi. Nikre talu kalmistu Maidla Algkool Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 10.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Hrant Bagratjan

Hrant Bagratjan (armeenia keeles Հրանտ Բագրատյան; sündinud 18. oktoobril 1958 Jerevanis) on Armeenia poliitik ja majandusteadlane. Ta oli aastatel 1993–1996 Armeenia peaminister. Ta lõpetas aastal 1975 Jerevani 49. Keskkooli. Aastal 1979 lõpetas ta Jerevani Rahvamajanduse Instituudi. Aastatel 1983–1986 oli ta aspirantuuris Armeenia TA Majanduse Instituudis. Ta oli 18. veebruarist 1993 kuni 4. novembrini 1996 Armeenia peaminister.
Šartröösroheline

Šartröösroheline ehk šartröösiroheline, ka šartröösikarva on üks rohelistest värvitoonidest, tugevalt kollaka varjundiga roheline värvus, mis vastab samanimelise joogi värvusele. Šartröösroheline on aniisirohelisest rohelisem ja küllastatum, kuid absindirohelisest kollasema tooniga. Kasutatakse eelkõige moevaldkonnas. Roheline šartröös Roheline šartröös pitsis Kollane šartröös Yuriko Koike šartröösrohelises pluusis Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com pakub šartröösrohelise (vert chartreuse) vasteks toonivahemiku soojadest kollakasrohelistest                          . Veebi värvisõnastik Code couleur annab šartröösrohelise tooniks särava kollakasrohelise      . Pantone värvitoon 14-0445 Bright Chartreuse on pehme tooniga kollakasroheline      . ISCC-NBS-i värvide tähistamise süsteemi värvinimede käsiraamat "Color: universal language and dictionary of names" peab šartröösikarva värvust (Chartreuse, Bright Chartreuse, Vivid Chartreuse) murtud, heledaks või keskmiseks rohekaskollaseks              ja erk-, särav-, murtud või keskmiseks kollaroheliseks                 . Šartrööskollast (Bright Chartreuse Yellow, Chartreuse Yellow) määratletakse erk-, särav-, murtud või heledaks rohekaskollaseks                 . Šartröösrohelist (Chartreuse Green) peab ta tumedaks rohekaskollaseks     , erk-kollaroheliseks     , särav-kollaroheliseks      ja murtud kollaroheliseks      . Veebivärv Chartreuse on RGB-ruumis kollase ja rohelise võrdsel segamisel saadav tertsiaalvärvus, toonilt laimirohelisega sarnanev hele terav ereroheline           , Chartreuse Yellow on erk terav rohekaskollane      . Aniisiroheline Pärnaroheline Laimiroheline But what color is chartreuse? - adobe.com "Vert chartreuse. - pourpre.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. juuli 2022. Vaadatud 23. jaanuaril 2022. https://web.archive.org/web/20210802121432/https://pourpre.com/fr/dictionnaire/file/chartreuse Vert chartreuse. - pourpre.com] Couleurs #V. - code-couleur.com "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. jaanuar 2022. Vaadatud 23. jaanuaril 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://archive.org/details/coloruniversalla00kell/page/58/mode/2up?q=chartreuse The 12 RGB COLORS https://www.htmlcsscolor.com/hex/7FFF00 https://www.htmlcsscolor.com/hex/DFFF00
Rohuroheline

Rohuroheline ehk rohukarva on erk küllastatud roheline värvitoon, rohu värvi roheline, inglise muru või golfimuru värvust meenutav värvitoon. Kasutatakse eelkõige moes tekstiilide ja lõngade värvuse kirjeldamiseks, aga ka kunstitarvete värvuse kohta. Heinamaal kasvav rohi Gnorimus nobilis küljeltvaates Roheline pirn Torberniit Värviproov 4 on rohuroheline. E. F. Glockeri "Grundriss der Mineralogie ..." loeb rohurohelise (grasgrün) kollase suunas kalduvate roheliste hulgas õunrohelise järel teiseks, heledaks ja vähe kollast sisaldavaks. Näitemineraaliks toob ta uraani sisaldavad mineraalid (Uranglimmer). 1821. aasta värviõpik "Werner's Nomenclature of Colours" näitab rohurohelist (grass green) küpse keskmise rohelisena, mis on segatud smaragdrohelisest ja vähesest sidrunkollasest. Värvuse näideteks toob ta lisaks muruplatsi värvusele õiepõrnika Gnorimus nobilis värvuse, pirni rohelise koore ja uraani sisaldava mineraali torberniidi värvuse. Loodusteadlastele ja linnuvaatlejatele määratud värviõpik, 1886. aastal ilmunud "A nomenclature of colors for naturalists..." soovitab rohurohelist (Grass green) segada kaadmiumkollasest, kaadmiumoranžist ja Preisi sinisest (Antwep blue), selle värvus on küps keskmine soojatooniline roheline. Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com pakub rohurohelise vasteks erkroheliste toonivahemiku                         . Pantone värvikaardi toon 15-6437 Grass Green on mahe puhas keskmine roheline      , toon 17-6219 Deep Grass Green on jahe väga kergelt hallika tooniga roheline      ja toon 18-5128 Blue Grass on sinakasroheline      . RAL Classic värvikaardi toon 6010 Grasgrün on soojatooniline keskmine roheline      . https://www.eki.ee/dict/ekss/index.cgi?Q=rohukarva&F=M "Vert gazon. - pourpre.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. september 2021. Vaadatud 23. jaanuaril 2022. https://riimetex.ee/pood/product-category/rohuroheline-grass-green-013m-tk/ https://epood.saara.ee/pood/rohuroheline-long-82 http://www.kunstitarbed.ee/e-pood/toode/2876/V%C3%A4rvipliiats+Faber-Castell+Jumbo+GRIP+66+Rohuroheline https://archive.org/details/nomenclatureofco00ridg/page/n173/mode/2up Grundriss der Mineralogie. ... Nebst einem Anhange; ein Verzeichniss der bis jetzt in Schlesien aufgefundenen Fossilien enthaltend, 1821, lk 126 https://www.c82.net/werner/#greens Vert gazon. - pourpre.com "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2022. Vaadatud 2. veebruaril 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2022. Vaadatud 2. veebruaril 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2022. Vaadatud 2. veebruaril 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.ralfarbpalette.de/ral-classic/ral-6010-grasgrun
Papagoiroheline

Papagoiroheline on särav roheline värvitoon, keskmine kuni hele kollaka poole kalduv roheline. Rohurohelisest heledam ja kollakam, absindirohelisest tumedam. Väga sarnane Ostwaldi värvisüsteemi leherohelisega (Laubgrün). Värvinimetust kasutatakse moevaldkonnas. Kaeluspapagoi Karnatakas, Indias Kaeluspapagoide paar Pantone värvitoon 15-0341 TCX Parrot Green on keskmine kollakas roheline      . Vert perroquet. - pourpre.com[alaline kõdulink] "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. jaanuar 2022. Vaadatud 23. jaanuaril 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Nõmmeotsa

Nõmmeotsa on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 11.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
FA Šiauliai

Šiaulių Futbolo Akademija (ka Šiaulių FA) on Leedu jalgpalliklubi, mis tegutseb Šiauliais. Klubi loodi 2007. Pirma lyga Võitja (1): 2021 Leedu karikas Võitja (0): Seisuga 8. august 2024. Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. https://alyga.lt/ http://almis.sritis.lt/ltu17lyga2w.html http://almis.sritis.lt/ltu18lyga2w.html http://www.rsssf.com/tablesl/lito2019.html#1lyga http://www.rsssf.com/tablesl/lito2020.html#1lyga http://www.rsssf.com/tablesl/lito2021.html#1lyga http://www.rsssf.com/tablesl/lito2022.html#alyga http://www.rsssf.com/tablesl/lito2023.html#alyga http://www.rsssf.com/tablesl/lito2024.html#alyga siauliufa.lt alyga.lt lehel
Bernhard II (Baden-Baden)

Bernhard II (1428 või 1429, Hohenbadeni linnus Baden-Badenis – 15. juuli 1458, Moncalieri Torinos) oli Badeni markkrahvi Jakob I ja Catherine de Lorraine'i teine poeg. Ta sündis 1420. aastate lõpul Baden-Badeni Hohenbadeni linnuses. Tema täpne sünniaeg on teadmata. Katoliku kirik kuulutas ta 1769. aastal õndsaks. Badeni Bernhard II kasvas üles sügavalt religioosses perekonnas. Näiteks tema isa asutas Fremersbergi kloostri ja laiendas Baden-Badeni kollegiaalkirikut. Bernhard II sai hoolika hariduse, mis valmistas teda ette hilisemaks suveräänirolliks. Eesmärk oli, et temast saaks Pforzheimi, Ebersteini, Besigheimi ja mitme markkrahvkonna põhjaosa maakonna markkrahv. Bernhard II oli Habsburgide dünastiaga seotud oma vanema venna Karl I kaudu, kes oli abiellunud keiser Friedrich III õe Austria Katharinaga. See suhe andis Bernhardile juurdepääsu keisri õukonnale. Kuid kõigepealt abistas ta oma onu René d'Anjoud relvakonfliktis Põhja-Itaalias. Kaasaegsete allikate sõnul võitles ta vapralt. Pärast isa surma 1453. aastal naasis ta Badenisse, kus leppis vennaga kokku, et loobub nõudest osale markkrahvkonnast. Selle asemel sai temast hoolimata oma noorusest Friedrich III isiklik saadik. Bernhard II nägi mitmeid häbiväärseid olukordi ning püüdis leevendada raskusi ja vaesust kõikjal, kus suutis. Ta kulutas suurema osa oma sissetulekust vaeseid ja abivajajaid abistades. Isegi oma eluajal avaldas ta oma kaasaegsetele muljet oma ebatavalise vagadusega. Surve all alustas keiserlik Habsburgide perekond pärast Konstantinoopoli langemist türklaste kätte 1453. aastal ettevalmistusi ristisõjaks laieneva Osmanite riigi vastu. Bernhard II saadeti Euroopa vürstikodadesse seda projekti edendama. Ta suri 15. juulil 1458 Põhja-Itaalias Moncalieris ühel neist visiididest katku. Bernardot, nagu nad teda kutsuvad, austavad paljud selle piirkonna inimesed tänapäevani. Tema hauast Moncalieri Maarja kirikus sai kiiresti pühendunud kristlaste Palverännakute sihtkoht. Väidetavalt toimus tema haual palju imelisi tervenemisi. 1769. aastal kuulutati ta õndsaks. Bernhardi õndsaks kuulutamise puhul ehitas markkrahv August Georg Simpert Rastatti Bernharduse purskkaevu. Väidetavalt peeti Bernhardi kanoniseerimist liiga kalliks. Pärast tema õndsaks kuulutamist valis Badeni markkrahvkond ta oma kaitsepühakuks ja tähistas seda sündmust 24. juulil 1770; Freiburgi peapiiskopkond austab teda tänapäevalgi oma kaitsepühakuna. Väidetavalt on Freiburgis toimunud vähemalt üks ime. Tema pidupäev on 15 juuli. Sibylle von Baden, kes oli abielus Hanau-Lichtenbergi krahvi Philipp III-ga, rajas Babenhauseni Püha Nikolause kirikusse kõrgaltari, millel Bernhard on kujutatud vasakul tiival. Tema kanoniseerimist jätkatakse endiselt. 16. mail 2011 avaldas Freiburgi peapiiskop Robert Zollitsch oma peapiiskopkonna ametlikus väljaandes avaliku pöördumise. Avalik arutelu algas 17. juunil 2011. 8. novembril 2017 volitas paavst Franciscus Pühakute Asjade Kogudust välja andma dekreedi, millega tunnustatakse Bernhardi kangelaslikku voorust.
Valgu-Vanamõisa

Valgu-Vanamõisa (ka Valgu Vanamõisa) on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kandis küla nime Vanamõisa. Velise jõgi Valgu küla Valgu mõis (Walck) Märjamaa kihelkond Velise vald (1939) Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 15.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Vanamõisa küla: Statistilisi andmeid. Kust on pärit nimi Vanamõisa?, veebiviide, vaadatud 23.12.2012 Märjamaa valla Valgu piirkonna arengukava 2009-2014: Valgu, Kangru, Vanamõisa, Nääri, Paisumaa, Vana-Nurtu külad, Valgu, 2009
Suur misjonikäsk

Suur misjonikäsk on ülestõusnud Jeesus Kristuse poolt antud käsk oma jüngritele levitada evangeeliumi üle kogu maailma. Kristlikus teoloogias on see õpetus, mis rõhutab Jumala teenimist, misjonitööd ja ristimist. Suure misjonikäsu termin ei pärine otseselt piiblist vaid see on hiljem välja mõeldud tõlgendus Matteuse evangeeliumi 28. peatükist kristliku misjonäride misjoni õigustamiseks. Selle termini loojaks peetakse 17. sajandil tegutsenud luterlasest Austria parunit ja misjonäri Justinian von Welzi, kes soovis propageerida evangeelset kristlust üle maailma. Antud termini tegi kaks sajandit hiljem kuulsaks Inglise misjonär Hudson Taylor, kes Suure misjonikäsuga õigustas enda misjonit Hiina aastal 1866. Suure misjonikäsu aluseks on Uue testamendi Matheuse evangeeliumi 28. peatükk, mis räägib Jeesuse ülestõusmisest. Peale ülestõusmist kutsub Jeesus oma jüngrid Galileal asuvale mäele ja käsib neil teha jüngriteks ja ristida kõiki maailma rahvaid Isa, Poja ja Püha Vaimu nimel. Mt 28:16-20 16 Need üksteist jüngrit läksid aga Galileasse sinna mäele, kuhu Jeesus neid oli käskinud minna. 17 Ja kui nad teda nägid, kummardasid nad teda, mõned olid aga kahevahel. 18 Ja Jeesus astus nende juurde ja kõneles neile: „Minule on antud kõik meelevald taevas ja maa peal. 19 Minge siis, tehke jüngriteks kõik rahvad, ristides neid Isa ja Poja ja Püha Vaimu nimesse 20 ja õpetades neid pidama kõike, mida mina olen teil käskinud! Ja vaata, mina olen iga päev teie juures ajastu lõpuni.”   Suurt misjonikäsku võib leida ka Markuse, Luuka ja Johannese evangeeliumis, ent nendes esinev misjonikäsk on teises kontekstis ja teistsuguse tähendusega kui seda Matteuse evangeeliumis. Rienecker, Fritz; Maier, Gerhard (1994). Suur Piiblileksikon. Eesti: Logos. Lk 413.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Robbie F. Castleman (2008). "The Last Word: The Great Commission: Ecclesiology" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. oktoober 2021. Vaadatud 4. novembril 2021. Wolfgang Breul (05.07.2012). "Theological Tenets and Motives of Mission: August Hermann Francke, Nikolaus Ludwig von Zinzendorf". Migration and Religion: Christian Transatlantic Missions, Islamic Migration to Germany (Chloe - Beihefte Zum Daphnis). Mathew Schmalz (08.12.2019). "What is the Great Commission and why is it so controversial?". The Conversation. "Piibel.net". Piibel 1997. Mortimer Arias (01.01.1991). "Church in the World: Rethinking the Great Commission". Theology Today.
Karl I (Baden)

Karl I Badenist (1427 – 24. veebruar 1475 Pforzheim) oli Badeni markkrahv aastatel 1454–1475. Karl oli Jakob I ja Lorraine'i Catherine'i vanem poeg. Mainzi diötseesivaenuse ajal sõlmis ta liidulepingu peapiiskop Adolf II-ga. 1462. aastal osales ta Baieri sõjas (1459–1463) Pfalzi kuurvürsti Friedrich I vastu. See sõda sai Karli jaoks läbi samal aastal lüüasaamise ja vangilangemisega Seckenheimi lahingus. 1. juulil 1447 abiellus Karl ertshertsog Ernst Raudse tütre Austria Katharinaga (1423 – 11. september 1493). Nad said kuus last: Katharina (15. jaanuar 1449 – enne 8. maid 1484) Cimburga (15. mai 1450 – 5. juuli 1501) Margaretha (1452–1495) Christoph (13. november 1453 – 19. aprill 1527) Albrecht (1456–1488) Friedrich (9. juuli 1458 – 24. september 1517)
Võhamõõk

Võhamõõk on sõjaelevandi võha otsa kinnitamiseks tehtud mõõk. Tavaliselt on võhamõõku kasutatud kahekaupa, nii et võhamõõk on elevandi kummagi võha küljes. Sõjaelevante kasutati aastasadu paljudes maades eelkõige India ja Lähis-Ida vahel, tihti tehti sõjaelevantidele ka turviseid. Rauast või terasest võhamõõku on arvatavasti kasutatud üsna varasest ajajärgust alates. Rohkem kui tuhande aasta tagant on teateid terasest terariistadega varustatud elevantidest, kes edukalt lahingutes teenisid: sõjaelevant võis vastase õhku heita ja võhamõõgaga pooleks raiuda. Vahel kaeti võhamõõkade terad mürgiga. Vene kaupmees Afanassi Nikitin on kirjeldanud võhamõõkade kasutamist 15. sajandi Indias. Pärsia päritolu "Shāhnāmé" illustratsioon "Pashani lahing algab", mis kuulus šahh Tahmaspile 1530. aastatel Tabrizis, kujutab võhamõõkadega elevanti lahingus. On võimalik, et ajaloos on valmistatud tuhandeid võhamõõku, kuid praegu on teadaolevalt alles vaid neli paari võhamõõku ja lisaks neile veel üks üksik võhamõõk. John M. Kistler. Animals in the Military: From Hannibal's Elephants to the Dolphins of the U.S. Navy, Santa Barbara: ABC-CLIO (2011), p. 89, ISBN 978-1-59884-346-0. Konstantin Nossov. War Elephants, Osprey Publishing (2008), p. 16, ISBN 978-1-84603-268-4. Metropolitani Kunstimuuseum
Zdeněk Nekula

Zdeněk Nekula (sündinud 9. veebruaril 1970 Znojmos) on Tšehhi poliitik, ta on Kristlik-Demokraatlik Liidu – Tšehhoslovakkia Rahvapartei liige. Aastatel 20222–2023 oli ta Tšehhi põllumajandusminister. Ta sündis aastal 1970 Znojmos. Aastatel 1988–1992 õppis ta Brno Põllumajandusülikooli äri- ja majandusteaduskonnas opereerimist ja majandust. Ta on abielus ja tal on neli last. Ta on katoliiklane.
Anette Wilhelmine Massov

Anette Wilhelmine Massov (Massow) (23.03.1883 – ?) on eesti õde, kes ainsa eestlasena on autasustatud Florence Nightingale’i medaliga. Anette Wilhelmine Massov sündis 23. märtsil 1883. aastal Gatšinas. Tema isa Mats Massov oli pärit Rapla kihelkonnast, ema Anna Jüri kihelkonnast, vanemad abiellusid Peterburis. Peres oli 7 last, kellest Anette Wilhelmine oli vanim. 1899 naasis perekond Eestisse, kus 1899 suri isa Mats ja aasta hiljem ka ema Anna. Temast on üks oletatav foto. Anette Wilhelmine Massovi saatus alates 1939. aastast alates ei ole teada, samuti pole teada tema surma koht ja aeg. 1902-1904 õppis ta halastajaõeks Tallinna Punase Risti õdede koolis, lõpetas kooli cum laude. Pärast kooli lõpetamist siirdus Anette Wilhelmine Massov teenistusse Vene-Jaapani sõtta (1904-1906) suurvürstinna Maria Pavlovna sanitaarrongi, kus tegeles raskelt haavatute raviga. 1906-1914 töötas ta Tallinna priihospidalis, mis asus tänase Ida-Tallinna Keskhaigla territooriumil. Aastatel 1914-1917 osales Massov rindeõena I maailmasõjas, osa teenistusest ka eesliinil. Peale sõjast naasmist 1917 suunati ta tööle Tallinna Mereväe hospidali, märtsist 1918 Tallinna Linna Naha-ja Suguhaiguste hospidali ning alates 1919. aastast töötas Anette Massov Tallinna Keskhaigla vanemõena. Lisaks õe kutsele oli Anette Massovil ka 1. järgu ämmaemanda kutse, hoolekandeõe kutse ning masseerija kutse. Teenistuse eest autasustati Massovit mitmete autasudega: Maria Pavlovna andis ketiga risti rinnal kandmiseks ja hõbemedali, keiser andis kuldmedali, veel sai ta Vene Punase Risti märgi (1929) ja medali Aleksandri lindil kaelas kandmiseks. 1915. aastal autasustati teda Georgi risti 4. järguga (No148 066 ). 31.märtsil 1939 autasustati Anette Wilhelmine Massovit seni ainsa eestlasena Florence Nightingale'i medaliga, tunnustades tema pikaajalist tööd õena ja õenduse arendajana.Alates 1997. aastast asub Anette Massovile antud Florence Nightingale'i medal Eesti Tervishoiumuuseumis. "Rahvusarhiiv". Vaadatud 24.01.2022. Kikas, Timo (2018). "Geni". Vaadatud 24.01.2022. Tulva, T; Talvik, M; Ernits, Ü. (2020). EESTI ÕENDUS AJAS JA MUUTUMISES Teadus- ja õppemetoodiliste artiklite kogumik. Tallinn: Tallinna Tervishoiu Kõrgkool. Lk 65-66.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) "Anette Massov, foto". Rindeleht.ee. 2013. Vaadatud 24.01.2022. "Rahvusvaheline teenetemärk Eesti õele". Uus Eesti, nr. 129. 13. mai 1939. Vaadatud 24.01.2022. Aimla, M. (2005). ""Florence Nightingale'i medal Eesti Tervishoiumuuseumis"" (PDF). Muuseum 18(2) 2005. Vaadatud 24.01.2022. Kruusmaa,E. (2020). "Õenduse reliikviad" (PDF). Eesti õde 2020_3. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24.01.2022. Vaadatud 24.01.2022. "Rindleht.ee". Foorum. 2015. Vaadatud 24.01.2022.
Martin Baxa

Martin Baxa (sündinud 16. septembril 1975 Plzeňis) on Tšehhi pedagoog ja poliitik, ta on Kodanike Demokraatliku Partei liige. Ta on 17. detsembrist 2021 Tšehhi kultuuriminister. Ta sündis aastal 1975 Plzeňis. Ta lõpetas Brnos Masaryki ülikooli magistrikraadiga ajaloo- ja geograafiaõpetaja alal. Ta on töötanud geograafiaõpetajana. 17. detsembrist 2021 on ta Tšehhi kultuuriminister. Ta on abielus Simona Klečkovága.
Purga

Purga on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 13.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Paide Muusikakool

Paide Muusikakool on muusikakool Paides aadressil Tallinna tänav 8. Kool loodi 1958. aastal, õppetööd alustati 3. novembril 50 õpilasega. Kooli esimene direktor oli Magda Laikre. 1963. aastal lõpes kooli esimene lend. Nendeks olid neli akordionisti. Samal aastal valmis ka Paides uus keskkoolihoone, kus muusikakool üüris õhtupoolikuti seitset klassiruumi. 1973. aasta jaanuaris sai kool kasutamiseks Paide polikliiniku endised ruumid, kus iga õpetaja sai omale klassi, kuid maja vajas remonti. See remonditi 1978. aastal. 1983. aasta septembris avati Paide Muusikakooli filiaal Türil ja muusikakooli õpilaste arv ületas 200 piiri. 1990. aasta augustis koliti vana maja hoovile ehitatud juurdeehitisse, mis oli vanast majast mõõtmetelt ligi kolm korda suurem. 2021/2022 õppeaastal õpib Paide Muusikakoolis 129 õpilast. Paide Muusikakoolis töötab 22 õpetajat. Paide Muusikakoolis on tänapäeval võimalik õppida järgmisi erialasid: klaver, tšello, viiul, kitarr, flööt, klarnet, saksofon (alt, sopran, tenor), trompet, altsarv, tromboon, löökpill, akordion, pärimusmuusika (lõõts, kannel), laul. Koolist. Paide Muusikakooli veebisait. Kooli koduleht Paide Muusikakooli veebisait