laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nehatu vald

Nehatu vald (saksa keeles Nehhat; 1866–1891 Nehatu-Väo vald) oli vald Jõelähtme kihelkonnas Harjumaal ja Harju maakonnas. Vallamaja asus tänapäeva Maardu linna aladel. Nehatu vald oli üks Eesti valdu, kus kehtis pidevalt sõjaseadus/kaitseseisukord. 1918. aasta veebruaris ostis Nehatu vallavalitsus taanduvatelt Vene sõjaväelastelt 20 suurtükki, kuulipildujaid, püsse, telefoniaparaate, padruneid, sineleid, sõduripluuse ja muud varustust. 25. veebruaril 1918 Saksa sõjavägi konfiskeeris varustuse ja viis rongiga minema. 26. jaanuaril 1920 nõudis vallavolinik H. Tamm konfiskeeritud varanduse hüvitamist 2 539 400 margaga. Harju maakonna nõukogu otsuse järele 11. maist 1919. aastal on eraldati Viimsi kogukond ja Maardu kogukonna Lepneeme ja Tammneeme külad Nehatu vallast ja nendest asutati iseseisev Viimsi vald. Uus vallavalitsus avas oma tegevuse 1. novembrist 1919. aastal. 30. jaanuaril 1934 tühistas Raasiku rahukohtunik Nehatu vallavolikogu valimised. Aastal 1939 liideti Viimsi vallaga ja moodustus Iru vald. 1879. aastal oli Nehatu vallavanem Priidik Potisepp. 1924. aastal oli vallavanem Hans Sommerling, kommunistliku mässaja Arnold Sommerlingi isa. 1928. aastal oli vallavanem Konstantin Jüssi. 1938. aastal oli Nehatu vallavanem Johannes Mõisama. Tarasoo Nehatu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.03.2016) Maa-ameti kaardirakendused "Nehatu vabariik". Vaba Maa, 24. veebruar 1938, nr. 46, lk. 7. Teadaanne., Riigi Teataja, nr. 102, 9 detsember 1919 Nehatu valib uuesti. Rahvaleht, 1. veebruar 1934, nr. 13, lk. 4. Tallinn, Narva mnt. 154. Arhitektuuriajalooline ülevaade. ENSV Ministrite Nõukogu Riiklik Ehituskomitee. Kultuurimälestiste Riiklik Projekteerimise Instituut. Tallinn, 1987 "A. Sommerlingi isa raske seisukord". Vaba Maa, 6. detsember 1924, nr. 283, lk. 6. "A. Sommerlingi isa raske seisukord". Vaba Maa, 6. detsember 1924, nr. 283, lk. 6. Nehatu vallaisade mure. Vaba Maa, 14. juuli 1929, nr. 160, lk. 8. "Nehatu vabariik". Vaba Maa, 24. veebruar 1938, nr. 46, lk. 7. Riigivanem K. Päts kodukaunistustööl (alates 02:57)
Ehitismälestis

Ehitismälestis ehk arhitektuurimälestis (ka ehitusmälestis) kultuuripärandisse kuuluv ajaloolise, teadusliku, kunstilise, arhitektuurse, usundiloolise või muu kultuurilise väärtusega ehitis või ehitiste grupp, mis on seaduses sätestatud korra kohaselt mälestiseks tunnistatud[viide?]; üks kultuurimälestiste liike. Eestis on ehitismälestiseks tunnistamise aluseks Eesti Vabariigi muinsuskaitseseadus. Linnade ja asulate ajaloolised tuumikud Profaanarhitektuuri üksikobjektid Sakraalarhitektuuri üksikobjektid Maastikuarhitektuuri üksikobjektid Ehituskunsti üksikobjektid Veneetsia harta Ehitismälestiseks tunnistamine Muinsuskaitseameti koduleht
AMX-56 Leclerc

Leclerc (ametlikult Leclerc) on Prantsusmaal toodetud põhitank. Leclerc on teenistuses Prantsusmaa armees ja Araabia Ühendemiraatides. Tanki toodeti alates 1991. aastast ja teenistuses on ta alates 1992. aastast. Leclerc vahetas välja tanki AMX 30. Leclerci tootmine on nüüdseks lõppenud. Prantsusmaa armeel on kokku 406 ja Araabia Ühendemiraatidel 388 Leclerci tanki. Leclerci hind ulatus 2011. aasta seisuga 9,3 miljoni euroni tanki kohta. Leopard 2 FV4034 Challenger 2 M1 Abrams "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. detsember 2017. Vaadatud 23. augustil 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. august 2018. Vaadatud 23. augustil 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Prantsusmaa toob Eestisse tankid ja jalaväe lahingumasinad ERR, 19. november 2016
Haavapuravik

Haavapuravik (Leccinum aurantiacum) on puravikuliste sugukonda puraviku perekonda kuuluv seen. Esimesena kirjeldasid haavapuravikku teaduslikult Jean Baptiste Franois Pierre Bulliard ja Samuel Frederick Gray (1821). Haavapuravikku peetakse heaks söögiseeneks ning teda võib leida Euraasia leht- ja segametsades. Põhja suunas suudab ta kasvada isegi tundras koos kääbuskaskedega. Haavapuravikke on kirjeldatud ka Põhja-Ameerikast, aga tõenäoliselt on tegu eksitusega ja need kuuluvad mingitesse lähedastesse liikidesse. Seen moodustab mükoriisa, aga ei ole sealjuures valiv, sest ta võib kasvada koos haabade, tammede, kaskede ja pöökidega, harvem paplite ja pajudega. Kuid haavikutes esineb teda eriti suurtes kogustes. Seenekübara nahk on hästi eristatava oranžika kuni punakaspruunika värvusega, kübara läbimõõt on kuni 30 cm. Jalg on valge, noorelt valgete, vanemalt kahvatu-punakaspruunikate soomustega. Seeneliha on valge. Viljakeha värvub muljutud ja sisselõigatud kohtades aeglaselt hallikaslillaks kuni mustjaspruuniks. Kübara värvus sõltub kasvutingimustest. Paplimetsades on see hallikas, haavikus tumepunane, segametsas oranž. Noore seene kübar on poolkerakujuline ja selle alumine serv on tihedalt varre vastu surutud. Hiljem on kübar kumer, padjataoline ja eraldub jalast kergesti. Kübara nahk on kübara küljes ja kui on soov seent süüa, siis kübaranahka ei koorita. Kübara all on väga väikesed valkjad hümenofoorid, mis kriimustades muutuvad oliivpruuniks. Nende kiht on 1–3 cm paks, vahel oliivja või kollaka tooniga. See ei ole ülejäänud kübaraga väga tugevalt seotud ja eemaldub kergesti. Jalg on 10–18 cm kõrge ja 2–3 cm paks. Sageli jämeneb jalg oma alumises otsas tunduvalt. Jalg on halikasvalge, kaetud piklike kiuliste soomustega ning muutub kriimustamise koha pealt sinakasroheliseks. Seene eosed on oliivpruunid, siledad ja ellipsoidsed, 13–17 μm pikad ja 4–5 μm laiad. Nagu enamik puravikke, läheb ka haavapuravik kergesti ussitama. Välimuselt haavapuraviku moodi liigid on pargi-, pomerants- ja palupuravik. Haavapuravikku peetakse heaks söögiseeneks ja seda valmistatakse toiduks samamoodi kui teisigi puravikke. Neid süüakse värskelt pärast keetmist või praadimist, kuivatatakse, marineeritakse ja soolatakse. Töötlemise jäigus muutub seeneliha tavaliselt väga tumedaks, välja arvatud marinaadis, kus säilib loomulik välimus. Et seene tumenemist vältida või vähendada, tuleb seent enne töötlemist loputada 5‰ sidrunhappe lahuses. Kuid siiski tuleb olla ettevaatlik, sest on juhtunud, et haavapuravikku on teiste seentega segi aetud ja neist teistest võib mõni mürgine olla. Viljakehad ilmuvad ühekaupa või hõredate rühmadena juunist oktoobrini. Erinevalt enamikust seentest valmivad viljakehad mitte ühe, vaid mitme lainena. Nende arvukus metsas kord suureneb, siis jälle väheneb. Vihmastel suvedel on lained halvemini märgatavad. Haavapuravik andmebaasis eElurikkus ""Leccinum: Uncertain Taxa"". www.mushroomexpert.com (inglise). Vaadatud 23.08.2011. ""Meie puravikke 4"". www.loodusajakiri.ee. Vaadatud 23.08.2011. ""Осиновик красный"". mycoweb.narod.ru. Vaadatud 29.08.2011. Haavapuravik andmebaasis eElurikkus
Hiina Vabariigi ja Püha Tooli suhted

Hiina Vabariik ja Püha Tool sõlmisid 1942. aastal diplomaatilised suhted ja need on jätkunud tänapäevani. Püha Tool on praegu ainus Euroopas asuv rahvusvahelise õiguse subjekt, mis tunnustab Hiina Vabariiki. 8. aprillil 2005 osales Hiina Vabariigi president Chen Shui-bian paavst Johannes Paulus II matustel.
Hiina Vabariigi ja Gambia suhted

Gambia oli aastail 1968–1974 ja 1995–2013 üks väheseid maailma riike, mis tunnustas Hiina Vabariiki. Selle eest annetas Hiina Vabariik Gambiale 2010. aasta detsembris järjekordsed 300 000 dollarit. 14. novembril 2013 teatas Gambia president Yahya Jammeh diplomaatiliste suhete lõpetamisest Hiina Vabariigiga.
M1 Abrams

M1 Abrams on USA-s toodetav kolmanda põlvkonna põhitank. Nimi Abrams pandi tankile kindral Creighton Abramsi järgi, kes oli USA armee staabiülem ja USA vägede juht Vietnamis vahemikus 1968–1972. M1 tank on hästi relvastatud, soomustatud ja väga mobiilne. Tanki mootoriks on võimas gaasiturbiin, mis kasutab JP8 lennuki kütust. Kaaluga 61,3 tonni on M1 Abrams üks raskemaid põhitanke, mis tänaseni teenistuses. M1 Abrams võeti USA armee teenistusse 1980. aastal, M60 Pattoni asemel . Peaaegu terve kümnendi tegutses M1 Abrams koos täiustatud M60A3-ga, mis võeti teenistusse 1978 aastal. M1 tanke koos erinevate versioonidega on toodetud üle 9000, ning neid kasutatakse lisaks USA armeele veel Egiptuse, Kuveidi, Saudi Araabia, Austraalia ja 2010. aastast alates ka Iraagi armees. M1 Abramsist on tehtud kolm põhiversiooni: M1, M1A1 ja M1A2. Uuemates versioonides on parandatud nii relvastust, kaitset ja kui ka elektroonikat. Lisaks arendatakse praegu neljandat Abramsi versiooni – M1A3. Ukraina on kasutanud M1A1-e Vene-Ukraina sõjas.  Ameerika Ühendriigid  Austraalia  Egiptus  Iraak  Kuveit  Poola  Saudi Araabia  Maroko  Taiwan  Ukraina  Bahrein Leopard 2 FV4034 Challenger 2 K2 Black Panther Leclerc (AMX-56) http://www.army-technology.com/projects/abrams/ http://www.army.mil/factfiles/equipment/tracked/abrams.html 47-ма бригада показала бойове застосування своїх M1A1 SA Abrams. Militarnõi (vaadatud: 27.04.2024) Tara Copp (26. aprill 2024). "Ukraine pulls US-provided Abrams tanks from the front lines over Russian drone threats". apnews.com (inglise). AP News. Vaadatud 28. aprillil 2024. Five of the 31 tanks have already been lost to Russian attacks. BAHRAIN – M1A2 ABRAMS MAIN BATTLE TANKS (vaadatud: 27.04.2024)
Challenger 2

FV4034 Challenger 2 on Briti relvajõudude maavägede põhitank. Challenger 2 on tanki Challenger 1 edasiarendus. 2011. aasta jaanuari seisuga on lahingus viga saanud ainult kaks Challenger 2-te, ning üks kaotati omade tule läbi. Challenger 2 võeti teenistusse 1998. aastal ja praeguseks on neid toodetud umbes 446 masinat. 2023. aasta veebruari alguses avalikustas Suurbritannia kaitseministeerium fotod sellest, kuidas toimub Ukraina sõjaväelaste Challenger 2-e väljaõpe.  Omaan  Suurbritannia  Ukraina Challenger 3 Leopard 2 M1 Abrams Leclerc (AMX-56) http://www.army-technology.com/projects/challenger2/ Британське Міноборони показало, як танкісти ЗСУ освоювали Challenger 2 (vaadatud: 04.02.2023) ДШВ отримали нову бронетехніку (vaadatud: 27.03.2023) Челленджер 2 - основной боевой танк Великобритании. Military Wolf. Tutvustus YouTube'is, 2021 (video 11:58) Laura Gozzi. Ukraine war: UK defends sending depleted uranium shells after Putin warning. BBC News, 21. märts 2023
Boriss Eichenbaum

Boriss Mihhailovitš Eichenbaum (Борис Михайлович Эйхенбаум; 4. oktoober (vkj. 22. september) 1886 Voronež – 24. november 1959 Leningrad) oli vene kirjandusteadlane. Ta oli vene formalismi esindaja. "Kuidas on tehtud Gogoli "Sinel"" – Vikerkaar 2008, nr 6, lk 70–84 Juri Lotman, "Kaksikportreed: Tomaševski ja Gukovski. Azadovski ja Propp: kaks lähenemist. Eichenbaum" – raamatus: "Jalutuskäigud Lotmaniga", Tallinn 2010 (Bibliotheca Lotmaniana), ISBN 9789985587072, lk 119–150
406

◄ | 4. sajand | 5. sajand | 6. sajand | ► ◄ | 370. aastad | 380. aastad | 390. aastad | 400. aastad | 410. aastad | 420. aastad | 430. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 402 | 403 | 404 | 405 | 406 | 407 | 408 | 409 | 410 | ► | ►► 406. aasta Vana-Rooma konsuliteks olid Flavius Arcadius ja Anicius Petronius Probus 31. detsember – vandaalid, alaanid ja sueebid tungisid üle Reini Galliasse. Mesrop Maštotsh lõi armeenia kirja. Liu Songi keiser Shao ...
491

◄ | 4. sajand | 5. sajand | 6. sajand | ► ◄ | 460. aastad | 470. aastad | 480. aastad | 490. aastad | 500. aastad | 510. aastad | 520. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 487 | 488 | 489 | 490 | 491 | 492 | 493 | 494 | 495 | ► | ►► 491. aasta Ida-Rooma keisriks sai Zeno järel Anastasius I Vana-Rooma konsuliks oli Flavius Olybrius ... Zeno, Ida-Rooma keiser
407

◄ | 4. sajand | 5. sajand | 6. sajand | ► ◄ | 370. aastad | 380. aastad | 390. aastad | 400. aastad | 410. aastad | 420. aastad | 430. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 403 | 404 | 405 | 406 | 407 | 408 | 409 | 410 | 411 | ► | ►► 407. aasta Lääne-Rooma keisriks saab Constantinus III Vana-Rooma konsuliteks on Flavius Honorius ja Flavius Theodosius II Liu Songi keiser Wen 13. september – Johannes Chrysostomos, kirikuõpetaja Konstantinoopolis
Challenger 1

Challenger 1 oli Briti peamine tank 1983. aastast kuni 1990. aastate keskpaigani, kui selle koha võttis üle Challenger 2. Tanki kasutab tänapäeval ainult Jordaania, kes on seda oluliselt täiustanud. http://www.inetres.com/gp/military/cv/tank/Challenger1.html
Ateena akropol

Ateena akropol on Ateena linnriigi ehk polise keskele kaljukünkale ehitatud kindlus, tuntuim Vana-Kreeka akropol. Ateena akropoli küngas ulatub 150 meetri kõrgusele merepinnast, akropoli pindala on ligikaudu kolm hektarit. Püha Athena küngast kaitsti kogu Rooma ülemvõimu perioodil kuni heruulide rüüsteretkeni 267. aastal. Hoolimata pikkadest suhteliselt rahulikest aegadest on monumente ja kogu seda paika palju kordi rüüstatud. Ajalooliste seoste ning mitme kuulsa ehitise – eelkõige Parthenoni ja Erechtheioni – tõttu tuntakse Ateena akropoli ka lihtsalt Akropolina. Ateena akropol kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. Ateena akropoli mäekülje sees asuvad Paani koopad. Akropoli keskel asuv Parthenon on jumalanna Athenale pühitsetud ristkülikukujulise põhiplaaniga dooria stiilis marmorist tempel. Parthenon valmis 447–438 eKr Periklese algatusel, ehitustöid juhtis Pheidias. Parthenon rajati vanema Athena templi varemete kohale, mis hävis pärslaste sissetungi ajal 480 eKr. 447 kuni 406 eKr loodi Athena Nike tempel. Erechtheuse järgi nime saanud tempel Erechtheion rajati Ateena akropoli põhjaossa praegusel kujul aastail 421–406 eKr. Ateena akropoli jalamil on osaliselt kaljusse õõnestatud rooma stiilis teater Odeion, mille 2. sajandil pKr elanud rooma päritolu filantroop Herodes Atticus lasi rajada mälestusmärgiks oma naisele. Akropolist loodes asub Areopaag (vanakreeka keeles Areios Pagos, Ἄρειος Πάγος) ehk Arese kalju, kus peeti klassikalisel ajastul kohtuistungeid kriminaal- ja tsiviilasjades, mis olid alama astme kohtutest edasi kaevatud. Varem, enne 5. sajandit eKr, kohtus Areopaagil endistest arhontidest koosnev kogu, mis valvas seaduste täitmise järele (ka seda kogu nimetati Areopaagiks). Itaalia ajalehe Corriere della Sera väitel nõudsid euroala valitsusjuhtide ja riigipeade erakorralisel tippkohtumisel 2011. aasta juulis Soome esindajad Kreeka riigile päästepaketiga seoses antavate laenude võimalikeks tagatisteks muu hulgas Ateena Akropoli ja seal seisvat Parthenoni templit ning mõnesid Kreeka saari. Selle artikli kirjutamisel on kasutatud ingliskeelseid artikleid en:Acropolis of Athens ja en:Areopagus seisuga 23.08.2011. Bütsantslased muutsid templid kirikuteks ning viisid sealsed kunstiaarded Konstantinoopolisse. Pärast Bütsantsi impeeriumi langust 1204. aastal sattus Ateena frangi ülikute meelevalda, kes ei hoolinud sealsetest varemetest. Kui türklased linna 1456. aastal vallutasid, tehti templist mošee ja Erechtheion oli Türgi kuberneri ajutine haarem. 1687. aastal piirasid akropoli Venezia väed, kusjuures türklaste püssirohulaona kasutatud Parthenon lendas õhku. Ja lõpuks röövis Briti suursaadik lord Elgin 19. sajandil marmordetaile, mis alates 1815. aastast asuvad Briti Muuseumis. Frangi torn MAAILMAPÄRAND. ERAKORDSETE PAIKADE KÕIGE MENUKAM TEEJUHT. Lk 282. Itaalia ajaleht: Soome tahtis Kreeka laenu tagatiseks Ateena Akropoli[alaline kõdulink]. Delfi, 22. juuli 2011.  Ateena akropol – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Leicestershire

Leicestershire on tseremoniaalkrahvkond Inglismaal East Midlandsi piirkonnas. Ajalooline keskus on Leicester. Leicestershire jaguneb kaheksaks omavalitsusüksuseks: https://www.citypopulation.de/en/uk/admin/ Krahvkonna koduleht
Midlands

Midlands ehk English Midlands on regioon Inglismaa keskosas. Midlandsi koosseisu loetakse Derbyshire, Gloucestershire, Herefordshire, Leicestershire, Northamptonshire, Nottinghamshire, Oxfordshire, Rutland, Shropshire, Staffordshire, Warwickshire, West Midlands ja Worcestershire. Mõnikord arvatakse Midlandsi hulka ka Lincolnshire.
Komsomolets (allveelaev)

Komsomolets (K-278) oli ainuke Projekt 685 klassi (NATO nimega Mike-klass) kuulunud Nõukogude Liidu ründeallveelaev. Allveelaev ehitati, et testida Nõukogude neljanda generatsiooni tuumaallveelaevade tehnoloogiat. Allveelaev võeti teenistusse 31. detsembril 1984. Allveelaev uppus 1989. aasta 7. aprillil ning lebab praegu ühe miili sügavusel Barentsi meres, tuumareaktorid ja kaks tuumalõhkepead endiselt laeva pardal. Allveelaev uppus kontrolli alt väljunud tulekahju tõttu mootorisektsioonis. Komandöril õnnestus laev kohe pinnale tuua ja enamikul meeskonnaliikmetest õnnestus sellest ka väljuda. Laev uppus umbes viis tundi pärast õnnetust ja vajus 1680 meetri sügavusele. Hukkus 42 meeskonnaliiget, neist neli tules ja ülejäänud 38 surid jääkülmas meres alajahtumisse . Komsomolets on seni ainus sõjaline allveelaev, mis on sukeldumisel ületanud 1000 meetri piiri. Laeva ohutu sukeldumissügavus oli 1000 meetrit, maksimaalne 1250 meetrit ja purunemispiiriks oli arvestatud 1500 meetrit. Komsomoletsi tegi vastupidavaks spetsiaalne kahekordne titaanist kere, mis võimaldas sukelduda kordades sügavamale kui ükskõik milline Ameerika mereväe allveelaev või torpeedo[küsitav], olles ise sealjuures võimeline tulistama. Laeva kere koosnes seitsmest veekindlast sektsioonist. Hädaolukordade tarbeks oli allveelaeva komandotorni keskel ka põgenemiskapsel, mis võimaldas laeva meeskonnal veealuse probleemi korral laev maha jätta. Allveelaeva erakordne disain sisaldas ka palju automatiseeritud süsteeme, mis lubas toime tulla tunduvalt väiksema meeskonnaga, kui nii mõnelgi teisel tema suurusel laeval. Hoolimata sellest, et allveelaev ehitati arendusprojektina, oli ta lahinguvõimeline. http://www.fas.org/man/dod-101/sys/ship/row/rus/si-montgomery.htm http://www.enotes.com/topic/Soviet_submarine_K-278_Komsomolets "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. oktoober 2011. Vaadatud 24. augustil 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Pier Luigi Nervi

Pier Luigi Nervi (21. juuni 1891 Sondrio, Itaalia – 9. jaanuar 1979 Rooma) oli Itaalia ehitusinsener ja arhitekt. Nervi sai tuntuks tänu uuenduslikule raudbetooni kasutamisele tarindites. Nervi lõpetas 1913. aastal Bologna ülikooli ehitusinsenerina. Pärast inseneridiplomi saamist töötas Nervi kaks aastat projekteerijana. Esimeses maailmasõjas teenis Nervi pioneeriväes. Pärast sõda jätkas tööd projekteerijana. 1928. aastal asutas Nervi Roomas oma inseneribüroo. Objekt, mis tegi Nervi arhitektide ja inseneride ringkonnas tuntuks, oli Stadio Comunale Giovanni Berta Firenzes (ehitatud 1930–1932, tänapäeval tuntud kui Stadio Artemio Franchi) 35 000 pealtvaatajale. Selle tribüüni varikatus oli 110 meetrit pikk ja lahendatud konsoolplaadina 22,5-meetrise väljaulatusega (Foto). See oli Nervi esimene šedööver. 1930. aastate teisel poolel projekteeris Nervi Itaalia mereväeministeeriumi tellimusel Itaalia eri paikades lennukiangaare, mis aga kõik hävisid Teises maailmasõjas. Esimesed angaarid ehitas Nervi monoliitsetena, hilisemates aga läks üle monteeritavale raudbetoonile. Aastail 1946–1961 töötas Nervi ehituskonstruktsioonide professorina Rooma ülikooli arhitektuuriteaduskonnas. 1940. aastatel hakkas Nervi oma projektides kasutama sardtsementkonstruktsioone, sealhulgas aastail 1948–1949 Torinos ehitatud näitusehalli projekteerimisel. Suureavalisest (peasaali sille 93,4 meetrit) hoonest sai üks Nervi meistriteoseid, ehituskunsti seisukohast aga etappteoseid Aastail 1956–1958 ehitati Roomas olümpiaehitusena Palazzetto dello Sport ('spordipalee'). See oli Nervi kuulsaim inseneritöö. Spordipalee läbimõõt on 122 meetrit, kupli sille 100 meetrit. Õhuline kuppel on tehtud monteeritavatest sardtsementelementidest, mille seinapaksus on vaid 25 millimeetrit. Tribüünid mahutavad kuni 16 000 vaatajat. Nervi kogemused avaldasid suurt mõju raudbetoonehituse arengule kogu sõjajärgses maailmas. Nervi peamine anne seisnes oskuses katta suuri avasid monteeritavatest elementidest, seejuures pakkudes lõpplahendusena laitmatut monumentaalset elegantsi. 1957 – valiti Ameerika Arhitektide Instituudi auliikmeks 1957 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia välisliikmeks 1957 – Wilhelm Exneri medal 1960 – Ameerika Arhitektide Instituudi kuldmedal 1964 – AIA kuldmedal 1967 – IStructE kuldmedal Encyclopedia of 20th Century Architecture. London: Thames and Hudson Ltd, 1986, lk 237–239 Hubert Matve. Ehitus läbi aegade. Tallinn: Valgus, 1976, lk 188 Tiit Masso. Sada ehitist. Tallinn: Valgus, 1983, lk 66
Sardtsementkonstruktsioon

Sardtsementkonstruktsioon (ka armotsementkonstruktsioon) on tiheda peenikesest traadist võrguga armeeritud peenbetoonist õhukeseseinaline ehituskonstruktsioon. Sellised konstruktsioonid erinevad harilikest raudbetoonkonstruktsioonidest väiksema paksuse (15–20 mm), suurema veetiheduse ja märksa suurema praokindluse poolest. Sardtsementkonstruktsioon leiutati 19. sajandi II poolel, selle tuntud kasutajad on olnud prantsuse arhitekt Anatole de Baudot 1900. aastatel ja itaalia insener Pier Luigi Nervi 1940. aastatel. Tehnikaleksikon. Tallinn: Valgus, 1981, lk 447
Dmitri Donskoi (allveelaev)

Dmitri Donskoi on Venemaa mereväe strateegiline tuumaallveelaev Projekt 941 Akula-klassist (NATO nimetusega Typhoon). 1990. aastal saabus allveelaev kuivdokki, et teha uuendusi ja modifikatsioone. Nõukogude Liidu kokkuvarisedes tööd aga peatusid kuna värskel Venemaal nappis raha ja tehnoloogiat. 2000. aastal tööd aga jätkusid, ning juunis 2002 väljus laev kuivdokist. Pärast 12 aastat remonti ja moderniseerimist oli allveelaev saanud ka uue nime omaaegse Moskva suurvürsti Dmitri Donskoi (1359–1389) järgi. Allveelaeva 20 R-39 raketisüsteemi vahetati välja uute RSM-56 Bulavade vastu. Hoolimata sellest, et TK-208 ehitati 3 generatsiooni allveelaevana on ta nüüdseks, tänu modifikatsioonidele ja Bulavale, pigem 4 generatsiooni allveelaev . Typhoon klassi allveelaevad plaanitakse välja vahetada uute Borei klassi tuumaallveelaevade vastu. http://rusnavy.com/nowadays/strength/donskoy.htm "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. august 2021. Vaadatud 24. augustil 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.postimees.ee/323492/vene-tuumarakett-tabas-sihtmarki/