laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jaan Past

Jaan Past (sündinud 2. novembril 1939 Narvas) on eesti tehnikateadlane. Jaan Past on ametniku poeg. Lõpetas 1958 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1963 TPI elektriinseneri erialal, tehnikakandidaat. (1989, Leningradi Tehnoloogiainstituut), väitekiri "Импульсные методы в спектроскопии ЯМР и ИЦР высокого разрешения". Täiendas end 1978 USA-s, 1982 ja 1984 Saksamaal. Oli 1962–1980 Küberneetika Instituudi insener, vaneminsener, nooremteadur ja grupijuht, 1980–1986 Eesti NSV TA Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi grupijuht, 1980– vanemteadur. Osales aastast 1959 tuumamagnetresonants- (TMR-) spektromeetrite väljatöötamises. 1965 Küberneetika Instituudis valminud unikaalne TMR- (topeltresonants-) spektromeeter oli baasiks arvukatele esmauuringutele heterotuumade TMR vallas. Tegelenud TMR-eksperimendi automatiseerimise ja on-line-arvutustehnika rakendamisega, uurinud laiaribalisi mõõtemeetodeid Fourier' ja Hadamardi teisenduste baasil. Osalenud ioontsüklotronresonants-spektromeetria mõõtetehnika täiustamises, mille tulemusena saavutati 1984 rekordtäpsus neutriino massi ülemväärtuse hindamisel. Töötanud luukoe elektronmagnetresonantsi spektritel baseeruva isikudosimeetria metoodika arendamisel. Olnud konsultandiks Tallinna Diagnostikakeskuse magnetresonantstomograafia osakonna rajamisel. Osaleb tahke keha ülikiirel rotatsioonil põhinevate TMR mõõtemeetodite arendamisel ja vastavate andurite konstrueerimisel, mis on kasutusel ka mitmetes juhtivates TMR laborites USA-s, Šveitsis, Saksamaal, Suurbritannias, Hollandis ja Kanadas. Nõukogude Eesti preemia (1972, kollektiivis), Eesti Vabariigi teaduspreemia (2006, kollektiivis). Üle 50 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Исследование строения анионов алифатических нитросоединений методом ЯМР на ядрах C13, N14 и O17 (kaasautor). // Изв. АН СССР. Сер. Хим. 5 (1971) Precise 3H-3He mass difference for neutrino mass determination (kaasautor). // Phys. Rev. Lett. 54 (1985) Paramagnetic resonance in tooth enamel created by ultraviolet light (kaasautor). // Appl. Radiat. Isot. 47 (1996) Ramped-speed cross polarization MAS NMR (kaasautorid A. Samoson ja T. Tuherm). // J. Magn. Reson. 149 (2001) Rotation sweep NMR (kaasautorid A. Samoson ja T. Tuherm). // Chem. Phys. Lett. 365 (2002) New horizons for magic-angle spinning NMR (kaasautor). // Topics in Current Chemistry 246 (2005) Probehead for nmr spectometer (kaasautor). // United States Patent Application 20050162164 (2005) New opportunities for double rotation NMR of half-integer quadrupolar nuclei (kaasautor). // J. Magn. Reson. 178 (2006) Ülikiire proovirotatsiooni tehnika arendamine (kaasautor). // Eesti Vabariigi teaduspreemiad 2006. Tallinn, 2006 Tuumamagnetresonants Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis (kaasautor A. Samoson). // Teadusmõte Eestis. Täppisteadused. Tallinn, 2006. Eesti Vabariigi teaduspreemiad 2006, 26. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Jaan Past Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Urmas Past

Urmas Past (sündinud 26. märtsil 1955 Tartus) on eesti keemik ja ettevõtja. Ta on lõpetanud 1973. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna ning õppinud 1980–1984 kaugõppe aspirantuuris. Oli 1978–1980 TRÜ keemiaosakonna anorgaanilise keemia kateedri stažöör-uurija, 1980–1982 elektrokeemia labori insener, aspirant, 1982–1987 nooremteadur, 1987–1992 teadur, 1988– ettevõtja. Ta õpetas üldise keemia kursust. Uurimisvaldkond: adsorptsioon elektroodidel. – TÜ sihtasutuste usalduskogu liige (aastast 1997). Üle 10 teadustrükise. Urmas Past on tehniku poeg ja Vello Pasti vennapoeg. Tema abikaasa Aune Past on suhtekorraldaja. Анализ изотермы адсорбции органических соединений на электродах неравномерно неоднородной поверхностью (kaasautorid U. Palm, A. Alumaa). // Электрохимия 21 (1985) Adsorption of alcanes on a bismuth electrode from an alcolic medium (kaasautor). J. Electroanalyt. Chem. 246 (1988). Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 126 Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn, 2000, 359. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Jüri-Rivaldo Pastarus

Jüri-Rivaldo Pastarus (26. detsember 1947 Tõrva – 24. september 2015) oli eesti tehnikateadlane. Jüri-Rivaldo Pastarus on teenistujate poeg. Ta lõpetas 1966. aastal Valga 1. Keskkooli ja 1971. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi automaatika ja telemehaanika erialal, aastatel 1974–1977 oli Leningradi Mäeinstituudi aspirant, tehnikakandidaat (1978, Leningradi Mäeinstituut), väitekiri "Прочность неоднородных целиков", tehnikadoktor (1996, TTÜ), väitekiri "Large cavern stability in the Maardu granite deposit". Täiendas end 1985–1986 Leningradi ülikoolis prantsuse keeles ja 1994 Helsingi Tehnikaülikoolis. Oli 1971–1974 TPI mäekateedri vanemlaborant, 1978–1981 vanemteadur, 1981–1985 vanemõpetaja, 1986–1989 Alžeerias Orani Ülikooli geoloogia ja geograafia instituudi professor, 1985–1992 TPI mäekateedri dotsent, aastast 1992 oli ta TTÜ energeetikateaduskonna mäeinstituudi maavarade kaevandamise õppetooli dotsent. Lugenud allmaatööde ja läbindamise kursusi; koostanud õppevahendeid. Uurimisvaldkond: kaevandamise tehnoloogia ja kivimimehaanika probleemid põlevkivi, fosforiidi, graniidi, grafiidi ja ehitusmaterjalide maardlates; all- ja pealmaakonstruktsioonide püsivusanalüüs, prognoos; vigade analüüs ja täpsushinnangud. Avaldanud töid täitmisega kaevandamisviisidest Eesti põlevkivimaardlates, paejärsakute, karjääride külgede ja puistematerjalide konstruktsioonide stabiilsusest. Eesti Teaduse Fondi (ETF) teadusgrandid 1996–98, 1999–2001, 2002–05. Preemia 1976 ja 1977 Noginski grafiidikaevanduses juurutatud kaevandamissüsteemide eest. Eesti Mäeseltsi kivimisektsiooni juhataja, MPES (Mine Planning and Equipment Selection) organiseerimiskomisjoni liige. Üle 70 teadustrükise, 4 õppemetoodilist materjali. О механизме разрушения неоднородных целиков с рассеянными включениями. // Горный ж. (1978) 11 К анализу фактических параметров камерно-столбовой системы разработки методом коэффициента поддержания и условной мощности. // Тр. ТПИ 567 (1984) Toompea vajumise prognoos ja stabiilsus. Tallinn, 1999 Altkaevandatud kvaasistabiilsete alade stabiilsuse prognoosi võimalused (kaasautor O. Nikitin). // Eesti maapõuekasutuse päevaprobleemid. Tallinn, 2001 Kombain-kamberkaevandamise variante (kaasautorid A. Adamson, O. Nikitin). Tallinn, 2003 Püsivanalüüs kombainikaevandamisel Eesti põlevkivikaevandustes. // TTÜ aastaraamat 2002. Tallinn, 2003 Mining block stability monitoring by roof-to-floor convergence. // Proc. 8th Int. Symp. on Envir. Issues and Waste Management in Energy and Mineral Production – SWEMP 2004. Ankara, 2004. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide LP 26. september 2015, lk. 40 (surmakuulutused) Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Jüri-Rivaldo Pastarus Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Johann Pastelberg

Johann Pastelberg (Joannes) Elias, ER (17. sajand Stockholm – 1710 Saaremaa Mustjala kihelkond) oli Eesti teoloog ja orientalist. Õppis 1691–1695 Riia gümnaasiumis (Lyceum). Immatrikuleeriti Academia Gustavo-Carolinas 1695 (oktoobris), õppis teoloogiat, oli stipendiaat (1695–1698). Disputeerus 1697, promoveerus doktoriks 1709. Oli 1699–1710 Saaremaal Mustjala kihelkonna pastor. Suri 1710 katku. Tõlkis koos Academia Gustavo-Carolina teoreetilise filosoofia (1705–1707) ja ajaloo professor (1707–1709) Carolus Schulteniga heebrea keelest ladina keelde juudi teadlase Jehuda Lebhi kirjatöid ja luulet, millest Pastelberg tõlkis ühe osa ka eesti keelde. Tõlge ilmus trükituna 1710 Pärnus. Rabbi Jehuda Lebh versione, notis, paraphrasi, emendatione, textus, interstinctione, dictorumque S. S. in margine notatione illustratus. Quem – eruditorum examini submittunt Carolus Schulten, Hist. Prof. reg. Et ordin. H. tütar. Rector Magnificius et Joannes Elias Pastelberg. Pernau, 1709. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, I, 204-205 Tering, A. Tering, A. Album Academicum der Universität Dorpat (Tartu) 1632–1710. Tallinn, 1984 322, 326, 339, 379, 384 Martin Hallik. Tartu Ülikooli õppejõudude ja kasvandike osas hmanitaarorientalistikas 1902–1940. Trt, 2001, 26 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Aleksandr Paškov

Aleksandr Paškov (9. juuni 1935 Tartu – 7. aprill 2021) oli Eesti arstiteadlane ja endokrinoloog. Tema isa oli arstiteadlane Vladimir Paškov. Lõpetas Tartu 4. Keskkooli, 1958 TÜ arstiteaduskonna, 1961–1964 Üleliidulise Endokrinoloogia ja Hormoonide Keemia Instituudi aspirantuuri, meditsiinikandidaat (1967, samas), väitekiri "Функциональное состояние почек у больных тиреотосикозом". Paškov oli 1958–1961 Pärnu Polikliiniku endokrinoloog, 1964–1997 Vabariikliku Struumatõrje Dispanseri, Eesti Endokrinoloogiakeskuse (1991) ja Tartu Ülikooli Kliinikumi endokrinoloogiahaigla (1994) arst ja funktsionaalse diagnostika osakonna juhataja, labori juhataja, biokeemik. Aastast 1999 Tallinna Polütehnikumi õpetaja. Elas Tartus Karlova linnaosas. Uurinud türeotoksikoosi ja diabeeti. Üle 10 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Uriini eritumisest türeotoksikoosi põdevail haigeil. // NET (1965) 3 Türeotoksikoosi vormide raskusastme ja kestuse mõju neerude partsiaalsetele funktsioonidele. // NET (1965) 6 Kilpnäärme haigused (kaasautor). Tallinn, 1974 Некотoрые особенности определения клиренса креатинина у больных сахарным диабетом. // Вопр. эндокринол. X. Tartu, 1984. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Vladimir Paškov

Vladimir Paškov (ka Vladimir Paschkow; 11. juuni 1904 Ilūkste vald, Kuramaa kubermang – 19. september 1969 Tartu) oli Eesti arstiteadlane, endokrinoloog, rahvuselt venelane. Vladimir Paškov oli proviisori poeg. Ta lõpetas 1920. aastal Tartu Vene Eraühisgümnaasiumi ja 1925. aastal Tartu Ülikooli, kus oli õppinud arstiteadust. Ta oli aastatel 1926–1927 Tartu Ülikooli närvikliiniku assistent, 1927–1933 Tartu Pärmivabriku Vesiravila laborant, 1933–1941 Tartus sise- ja närvihaiguste arst, ka Tartu Ülikooli närvikliiniku mittekoosseisuline assistent, 1941–1945 Risti jaoskonnaarst, 1945–1946 Tartu Vesiravila juhataja, lõi 1946 sellest III Tartu Sisehaiguste Kliiniku, viimasest 1951 omakorda Vabariikliku Struumatõrje Dispanseri, oli aastani 1969 selle peaarst, ühtlasi 1959–1969 Eesti NSV peaendokrinoloog. Pani aluse endokrinoloogiale kui erialale Eestis. Teadlasena uuris ta endokrinoloogiliste haiguste, eriti kilpnäärmehaiguste ravi korraldust. Temalt ilmus üle 20 teaduspublikatsiooni. Ta oli NSV Liidu Ülemnõukogu saadik (1958–1960). 1952 – Eesti NSV teeneline arst Zur Frage des kongenitalen Defekts der Mm. Pectorales maj. et min. der Brustdrüse derselben Seite. // Folia Neuropathol. Est. VI, Tartu (1926) Zur Frage der Abmagerung bei encephalitis epidemica. // Folia Neuropathol. Est. VII, (1927) Über hämorhhagische Encephalitis. // Folia Neuropathol. Est. VII, (1927) Endeemiline struumasse haigestumine Eesti NSV-s kohaliku patoloogia nähtusena Baltimail. // Eesti NSV terap. vab. konv. Tallinn, 1959. Vladimir Paškov oli Aleksandr Paškovi isa. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. Trt, 1994, II, 62 EE 14, 362 Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997, 279 Eesti NSV teeneline arst V. Paškov 60-aastane. // NET (1964) 4, 64 Vladimir Paškov. Nekroloog. // NET (1969) 6, 454–456 Tartu Ülikooli Kliinikum 200, 312, 362 100 aastat Vladimir Paškovi sünnist. // EA (2004) 8, 576. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Illar Pata

Illar Pata (sündinud 4. juulil 1967 Tallinnas) on eesti molekulaarbioloog. Lõpetas 1985 Tallinna 44. Keskkooli, 1991 TÜ bioloogiaosakonna, Ph.D. (molekulaarbioloogia, 1996, TÜ), väitekiri "Cloning and characterization of human and mouse ribosomal protein S6-encoding genes". Täiendas end 1997 European Molecular Biology Organization (EMBO) stipendiaadina Rotterdamis Erasmuse Ülikooli rakubioloogia osakonnas, 1997–99 külalisteadurina (järeldoktor) Helsingi Ülikooli biotehnoloogia instituudis, 2003–04 teadurina Columbia Ülikoolis (New York) Rando Allikmetsa laboris. Oli 1991–99 Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudi (MRI) teadur, 2000–03 TÜ zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi vanemteadur, 2004–05 Eesti TA Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi teadur, 2005– TTÜ geenitehnoloogia instituudi molekulaardiagnostika õppetooli erakorraline vanemteadur. Uurimisvaldkonnad: vähktõve molekulaarsed mehhanismid; kuse-suguelundkonna areng; konditsionaalne ja indutseeritud mutagenees hiires; lentiviirusvektorite arendamine. Uurinud ka ribosoomivalkude ja snoRNA geenide ehitust ning geeniteraapia rakendusi pärilikes silmahaigustes. Ta on avaldanud üle 15 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide The human ribosomal protein-s6 gene – isolation, primary structure and location in chromosome-9 (kaasautor). // Gene 121 (1992) 2 Physical mapping of human RPS6 genomic locus on 9p22 center dot 3-9p23 (kaasautorid R. Illisson, A. Metspalu). // Ann. Human Genetics 61 (1997) A human cDNA encoding the homologue of NADH: ubiquinone oxidoreductase subunit B13 (kaasautorid K. Tensing, A. Metspalu). // Biochim. Biophys. Acta 1350 (1997) 2 The transcription factor GATA3 is a downstream effector of Hoxb1 specification in rhombomere 4 (kaasautor). // Development 126 (1999) 23 Transient disruption of spermatogenesis by deregulated expression of neurturin in testis (kaasautor). // Mol. Cell. Endocrinol. 184 (2001) 1 A potential role of alternative splicing in the regulation of the transcriptional activity of human GLI2 in gonadal tissues (kaasautor). // BMC Mol. Biol. 7 (2006) 13. Eesti teaduse biograafiline leksikon II, 127 EE 14, 362 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Illar Pata Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tiiu Pau

Tiiu Pau (aastani 1962 Tiiu Karbik; sündinud 14. aprillil 1939 Petseris) on eesti spordipedagoog. Lõpetas 1957 Rakvere Pedagoogikakooli ja 1962 TPedI kehakultuuriteaduskonna, pedagoogikakandidaat (1982, Vilniuse Ülikool), väitekiri "Физическое воспитание в общеобразовательных школах Эстонии 1919–1940". Oli 1962–1983 TPedI sporditeooria ja spordialade didaktika osakonna vanemõpetaja, 1984–2006 TPÜ/TLÜ spordialade lektoraadi dotsent. Õpetanud kehalist kasvatust; koostanud õppevahendeid. Uurimisvaldkond: laste ja noorte kehaline kasvatus, kehalise kasvatuse ja spordi ajalugu. Tegelenud edukalt nais- ja iluvõimlemisega, võitnud kuld- ja hõbemedaleid. Üle 10 teadustrükise. Kehalise kasvatuse metoodika lasteaias. Tallinn, 1971, 3. trükk 1976 Laulumängud lasteaias. Tallinn, 1973, 1974 Kehalise kasvatuse ajaloo küsimusi Eesti NSV-s. Tallinn, 1979 Üldarendavaid harjutusi lasteaia kehalise kasvatuse tunniks (kaasautor H. Tiivel). Tallinn, 1980, 4. tr. 1992 Naisvõimlemisest Tallinna Pedagoogikaülikoolis. // Võimlemine läbi sajandi Eesti Spordiseltsis "Kalev". Tartu, 2001. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti spordi biograafiline leksikon, 471 Virkus, R. Tallinna Pedagoogikaülikool läbi aegade. Tallinn, 1998, 115 Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, III, 246 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Spirituaalsus (täpsustus)

"Spirituaalsus" on mitmetähenduslik sõna. Spirituaalsus ehk spiritualiteet ehk vaimsus on inimese orienteeritus väärtustele, mis on seotud vaimuga (spiritus) ning on kõrgemal argikogemuse ringist. Spirituaalsus ehk vaimulikkus on ilmalikkusele vastanduv omadus, mis seisneb kuulumises religiooni raamidesse või põhinemises religioonil. Spirituaalsus on millegi omadus olla vaim (spiritus). Religioossus
Ernests Paukulis

Ernests Paukulis (perenime rööpkujud: Paukuls, Paukul, 13. detsember (ukj) 1872 Jaunsmiltene vald, Läti – 7. veebruar 1941 Riia) oli läti loomaarstiteadlane. Ernests Paukulis oli kaupmehe poeg. Õppis Riia linnagümnaasiumis, lõpetas 1899 Tartu Veterinaariainstituudi (TVI), veterinaariamagister (1901, TVI), väitekiri "Способы оживления при хлороформном обмирании", veterinaarmeditsiinidoktor (1903, Berni Ülikool; juhendaja professor Hugo Kronecker), väitekiri "Die Zuckungsformen von Kaninchenmuskeln verschiedener Farbe und Struktur". 1907 oli taas Bernis, uuris professor Theodor Langhansi juures atrioventrikulaarkimbu funktsioone ning töötas 1909–1910 Freiburgi ja Würzburgi ülikoolide laborites. Oli 1899–1901 TVI kliiniku assistent, 1901–1902 patoloogilise anatoomia prosektori abi, 1902–1916 üldpatoloogia eradotsent, 1917–1918 erakorraline ja korraline professor, 1919–1920 TÜ loomaarstiteaduskonna üldpatoloogia ja teraapia, farmakoloogia, toksikoloogia ning retseptuuri professor, 1920–1939 Läti Ülikooli meditsiiniteaduskonna üldpatoloogia kateedri juhataja ja professor, 1920–1922 ühtlasi ka veterinaarmeditsiiniteaduskonna dekaan. Ernests Paukulis suri 7. veebruaril 1941 Riias, ta maeti Riia metsakalmistule. Uurimisvaldkonnad: veterinaarpatoloogia ja füsioloogia; uuris ühena esimestest loomade kasvajate histogeneesi. Tartu perioodil avaldas 19 teadustrükist. К казуистике и гистогенезу гладкомышечных новообразований желудочно-кишечного канала. // Ж. научн. и практ. вет. мед. Юрьевского Вет. инст-та 1 (1906) Le faisceau atrioventriculaire. // Comptes rendus de séancen de la Societé de Biologie 65 (1909) Die formate Genese der abdominalen Nebenlungen. // Archiw für wissenschaftliche und praktische Tierheilkunde 39 (1913) Железистые образования в гладкомышечной опухоле матки у собак. // Ж. научн. и практ. вет. мед. Юрьевского Вет. инст-та 9 (1916) Infekcija un imunitāte. Rīga, 1935 Vispārīgās patoloģijas pamati. Rīga, 1939 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti Loomaarstlik Ringvaade (1931) 4/5, 131, 162–163 Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Trt, 1981, I, 4 Latviešu konversācijas vārdnīca. XVI. Riga, 1937/1938, 31268–31270 Виксна A. A. Первые латышские ветеринарныє врачи (до 1900 г.). // Из истории медицины. XIII. Рига, 1983, 97 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Vladimir Paul

Vladimir Paul (ka: Voldemar Paul, 11. november 1899 Kuressaare – aprill 1955 Canberra, Austraalia) oli Eesti geoloog ja paleontoloog. Vladimir Paul oli preestri poeg. Lõpetas 1918 Tartus Aleksandri Gümnaasiumi, õppis aastast 1920 TÜ-s (vaheaegadega), lõpetas 1930 geoloogia osakonna, geoloogiamagister (1931, TÜ), väitekiri "Rakvere lademe Bryozoa". Majanduslikust olukorrast tingitud õpinguvaheaegadel töötas kooliõpetajana, kantseleiametnikuna jm. Oli 1931–44 TÜ geoloogia ja mineraloogia kabineti abijõud, assistent ja vanemassistent. Täiendas end 1939 Stockholmis ja Uppsalas (Vilistlaste Kapitali toetusega). Läks 1944 Saksamaale, oli 1946–49 Berliini Ülikooli mineralooogia lektor. Siirdus 1950 Austraaliasse, töötas kuni surmani Canberras Maavarade, Geoloogia ja Geofüüsika Büroos. Uuris Eestis ordoviitsiumi sammalloomi ja devoni kalu. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Uusi andmeid Rakvere lademe sammalloomade kohta. // EL (1943) 2 Keskdevoni Heterostiuse kihtide paljandeist Võrtsjärve idakaldal ja neis leiduvaist kalajäänustest. // EL (1939) 4 / 5 Uusi andmeid Osteolepis'e koljukatuse ja alalõualuu ehitusest. // EL (1940) 3. Eesti Ajalooarhiiv, toimik 2100-2-806 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. Trt, 1994, II, 42 Eesti geoloogia: biograafiline teatmik. Tallinn, 1995, 86 Loodusvaatleja 1 (1932), 31. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Paul Paulsohn

Paul Paulsohn (sündinud 18. sajandil) oli Eesti arstiteadlane. Paul Paulsohn oli möldri poeg. Ta oli sõjaväearsti õpilane, õppis Tartu linnakoolis, lõpetas Halle Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinidoktor (1747, Halle Ülikool), väitekiri "De methodo generalioli morbos chronicos tractandi". Paulsohn oli praktiseeriv arst Tartus ja Tartu ümbruses, kasutas esimesena Liivimaal raviks elektrit. 1755 määrati ta sõjaväearstiks Soome diviisi, oli arstina sõjas Preisimaa vastu, hiljem tegutses arstina Peterburis ja Ukrainas. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Brennsohn, I. Die Aerzte Livlands von den ältesten Zeiten bis zur Gegenwart. Riga, 1905, 313 Русский Біографический Словарь (Павелъ-Петръ). С. Петербургъ, 1902, 405. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Olavi Paulus

Olavi Paulus (sündinud 5. augustil 1940 Haapsalus) on eesti tehnikateadlane. Olavi Paulus on teenistuja poeg ja Tiiu Pauluse abikaasa. Lõpetas 1959 Haapsalu 1. Keskkooli, 1964 TPI ehitusteaduskonna, oli 1967–71 samas aspirantuuris, tehnikakandidaat (1972, TPI), väitekiri "Исследование рабочих режимов микрофильтров при предварительной механической очистке сточных вод". Oli 1966–67 TPI sanitaar-tehnika probleemlabori vaneminsener, 1971–77 vanemteadur, 1978–80 teadussekretär, 1980–92 TPI teadusliku uurimise sektori teadussekretär, 1992–93 teadusosakonna juhataja, 1993–2000 TTÜ tehnika- ja kinnisvaraosakonna juhataja, 2000–01 haldusprorektori nõunik, 2001– tehnika- ja kinnisvaraosakonna spetsialist. Uurimisvaldkond: heitvete mehaaniline puhastamine. 16 teadustrükist Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Применение микрофильтров для первичной очистки хозяйственно-бытовых сточных вод. // TPI Toimetised. A. 309 (1971) Вопросы очистки шламовых вод торфобрикетных предприятий (kaasautor). // TPI Toimetised 348 (1973) Исследование механической очистки сточных вод гидролизного завода на лабораторной установке и опытном микрофильтре. // TPI Toimetised 445 (1978). Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 408 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.