Dalmaatsia kuningriik

Dalmaatsia kuningriik (serbia-horvaadi Kraljevina Dalmacija, saksa Königreich Dalmatien, itaalia Regno di Dalmazia) oli kuningriik Austria keisririigis (1815–1918). See hõlmas kogu Dalmaatsia piirkonna. Dalmaatsia kuningriik moodustati Illüüria provintside territooriumidest, mille Habsburgide monarhia vallutas Prantsuse keisririigilt 1815. aastal ja mis jäid Austri keisririigi osaks ka pärast 1867. aasta riigireformi. See jäi Habsburgide monarhia eraldi osaks 1918. aastani, kui selle territoorium – välja arvatud Zadar, mille annekteeris koos Lastovo saarega Itaalia – sai Sloveenide, Horvaatide ja Serblaste riigi ning Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide kuningriigi (hiljem Jugoslaavia kuningriigi) osaks. Vidovdani põhiseaduse (1921) tulemusena jagati suurem osa kuningriigist Spliti oblastiks ja Dubrovniki oblastiks, Kotori laht liideti halduslikult Montenegro Zeta oblastiga. 1880. aasta Austria rahvaloendusega loendati kuningriigis järgmised rahvusgrupid: 371 565 horvaati 78 714 serblast 27 305 itaallast 1900. aasta Austria rahvaloenduse andmeil jaotus rahvastik religiooni alusel järgmiselt: 496 966 katoliiklast 96 279 õigeusklikku 539 muud Keele järgi: horvaadi – 565 276 (95,2%) itaalia – 15 279 (2,6%) saksa – 2306 (0,4%) kokku: 593 784 inimest Vastavalt Austria 1910. aasta ametlikule rahvaloendusele oli rahvastiku struktuur religiooni ja emakeele järgi: 539 057 katoliiklast 105 332 õigeusklikku 1257 muud 610 649 horvaati 18 028 itaallast 3081 sakslast 3077 muud Suured linnad olid (1900): Zadar pealinn, 13 016 asukat Split (18 547) Šibenik (10 072) Dubrovnik (8437) Dalmaatsia koosnes 13 ringkonnast, mille keskused olid: Benkovac Dubrovnik Hvar Imotski Knin Korčula Kotor Makarska Metković Sinj Split Šibenik Zadar Roomakatoliku peapiiskop resideeris Zadaris, samas piiskopkonnad olid Kotoris, Hvaris, Dubrovnikis, Šibenikis ja Splitis. Õigeusklike kogukonna pea oli Zadari piiskop. Glagoolitsas kirjutatud horvaadi-slaavi liturgiate kasutamine, väga iidne rooma-katoliiklaste eesõigus Dalmaatsias ja Horvaatias, põhjustas 20. sajandi algusaastatel palju vaidlusi. Oli märkimisväärne oht, et ladina liturgiad asendatakse täielikult glagoolitsaga, eriti põhjasaartel ja maapiirkondades, kus slaavi element oli kõikvõimas. 1904. aastal keelas Vatikan glagoolitsa kasutamise Kyrillosele ja Metodiosele pühendatud pidustustel, justkui katoliikluse ühtsuse lõhestamise ohu pärast. Franjo Tomašić (1815–1831) Wenzeslau Lilienberg Water (1831–1841) Ivan August Turszky (1841–1847) Matija Rukavina (1847) Josip Jelačić (1848–1859) Lazar Mamula (1859–1865) Josip Filipović (1865–1868) Johann Wagner (1868–1869) Gottfried Auersperg (1869) Julius Fluk von Leidenkron (1869–1870) Gabrijel Rodić (1870–1881) Stjepan Jovanović (1882–1885) Ludovik Comaro (1885–1886) Dragutin Blažeković (1886–1890) Emil David (1890–1902) Erasmus Handel (1902–1905) Nicola Nardelli (1905–1911) Mario Attems (1911–1918) Dalmaatsia kuningriik korraldas valimisi Dalmaatsia parlamenti aastatel 1861, 1864, 1867, 1870, 1876, 1883, 1889, 1895, 1901, 1908. 1907. aasta valimistel valis Dalmaatsia Reichsrat'i järgmised esindajad: Rahvapartei Ante Dulibić Vicko Ivčević Frane Ivanišević Ante Tresić Pavičić Ante Vuković Juraj Biankini Õiguspartei Ivo Prodan Josip Virgil Perić Serbia Rahvapartei Dušan Baljak Miho Bjeladinović Sõltumatu Frane Bulić 1911. aasta valimistel valis Dalmaatsia järgmised esindajad: Rahvapartei Vicko Ivčević Pero Čingrija Ante Tresić Pavičić Juraj Biankini Õiguspartei Ivo Prodan Ante Dulibić Ante Sesardić Josip Virgil Perić Serbia Rahvapartei Dušan Baljak Gjuro Vukotić Horvaadi Rahvuslik Progressipartei Josip Smodlaka Dalmaatsia Horvaatia ajalugu Dalmaatsia ajalugu Horvaatia kuningriik (Habsburgide) Ungari kuningriik (Habsburgide) Horvaatia-Slavoonia kuningriik Dalmaatsia Maapäev