Bari hertsogkond

Bari krahvkond, aastast 1354 Bari hertsogkond, oli Saksa-Rooma riigi vürstkond, mis hõlmas pays de Barrois' ja ümbritses Bar-le-Duci linna. Osa krahvkonnast, niinimetatud Barrois mouvant, sai aastal 1301 Prantsusmaa kuningriigi lääniks. Barrois non-mouvant jäi keisririigi osaks. Aastal 1480 ühendati see keiserliku Lotringi hertsogkonnaga. Mõlemad loovutati Prantsusmaale aastal 1738. Viimase hertsogi Stanisław Leszczyński surmaga aastal 1766 läks hertsogkond Prantsuse kroonile. Bari krahvkond pärines Bari (ladina barra, tõke) piirikindlusest, mille Ülem-Lotringi hertsog Friedrich I 960. aasta paiku Ornaini jõe kaldale ehitas. Kindlus oli esialgu suunatud Champagne'i krahvide vastu, kes hõivasid Friedrichi alloode. Friedrich võõrandas ka maid naabruses asunud Saint-Mihieli kloostrilt ja paigutas sinna oma rüütleid. Algne Barrois oli seega segu hertsogi alloodidest ja võõrandatud kirikumaadest, mis läänistati rüütlitele. Hertsog Friedrich III surmaga aastal 1033 läksid need maad tema õele Sophiale (suri aastal 1093), kes oli esimene inimene, keda seostati Bari krahvitiitliga, kui "Bari krahvinna". Sophia järglased Montbéliardi suguvõsast laiendasid Bari "usurpeerimise, vallutuste, ostmise ja abieluga" de facto autonoomseks riigiks Prantsusmaa ja Saksamaa vahel. Selle rahvas oli frankofoon ja kultuuriliselt prantsuse, ning krahvid olid haaratud Prantsuse poliitikasse. Krahv Rainald II (suri aastal 1170) abiellus Prantsusmaa kuninganna Adèle'i õe Agnesega. Tema poeg Heinrich I suri aastal 1190 Kolmandas ristisõjas. Aastatel 1214 kuni 1291 valitsesid Bari Heinrich II ja Theobald II, kes kaitsesid läänepiiri Champagne'iga, eraldades lääni Prantsuse aadlile ja ostes nende truudustunnistusi. Aastal 1297 tungis Prantsusmaa kuningas Philippe IV Barrois'sse, kuna krahv Heinrich III andis abi oma äiale, Inglismaa kuningas Edward I-le, kui viimane sekkus Prantsusmaa vastu Prantsuse-Flaami sõjas. Brugge rahuga aastal 1301 pidi Heinrich kogu oma krahvkonna Maasi jõest läänes Prantsusmaa lääniks tunnistama. Siit sai alguse Barrois mouvant: territooriumi kohta, mis oli lääniks muudetud, öeldi "liikunud" ja oma süserääni mouvance saanud. See oli Pariisi parlamendi alam. Brugge rahu ei kujutanud endast mingit Prantsuse territooriumi laienemist. Territoorium Maasist läänes oli Prantsuse juba Verduni lepinguga aastast 843, kuid aastal 1301 sai sellest krooni otsene lään, sealhulgas alloodid. Aastal 1354 võttis Bari krahv hertsogitiitli ja oli seejärel Prantsusmaa peer. Pierre de Guibours (suri aastal 1694) uskus, et krahv Robert tehti hertsogiks kuningas Jean II poolt, et valmistada ette krahvi abielu Jeani tütre Marie'ga. Bari valitsejaid ei tehtud hertsogiteks keisri poolt. Ainus tiitel, mille krahv Robert aastal 1354 keisrilt sai, oli Pont-à-Moussoni markkrahv. Seda markkrahvkonda annetasid Bari hertsogid sageli oma ilmsetele pärijatele. Sel samal aastal ülendas keiser Luksemburgi krahvkonna hertsogkonnaks ja Bar jäi kahe hertsogkonna, Luksemburgi ja Ülem-Lotringi vahele. Kuid keisrid nõustusid lõpuks hertsogitiitliga ja 1532. aasta Riigimatriklis on sissekanne "Maasi hertsogkonnast" (Herzogtum von der Maß) Riigipäeva hääleõigusliku liikmena. Aastal 1430 suri viimane valitseva dünastia meesliinis hertsog Ludwig. Bar läks tema kaugele sugulasele René I-le, kes oli abielus Lotringi hertsoginna Isabellaga. Aastal 1431 päris paar Lotringi. René surmaga aastal 1480 läks Bar tema tütrele Jolandele ja selle pojale René II-le, kes oli ka Lotringi hertsog. Aastal 1482 vallutas ta Virtoni prévôté, Luksemburgi hertsogkonna osa, ja annekteeris selle Bari. Aastal 1484 andis Prantsusmaa kuninga Charles VIII regent, hertsog Pierre II de Bourbon talle Bari hertsogkonna ametlikult. Oma viimases testamendis aastast 1506 määras René, et Bari ja Lotringi hertsogkondi ei tohi kunagi eraldada. Kaks hertsogkonda jäid jäädavalt personaaluniooni. 2. oktoobril 1735 andis esialgne Viini leping Bari vahetult kukutatud Poola kuningas Stanisław Leszczyńskile. Ta pidi ootama suurhertsog Gian Gastone de' Medici surma 9. juulil 1737, et Lotring kätte saada. Aastal 1738, pärast lõplikku Viini lepingut loovutas ta sissetuleku Barist ja Lotringist Prantsuse kroonile ja sai vastutasuks helde pensioni, mida ta kasutas ehitusprojektide rahastamiseks hertsogkondades. Pärast tema surma 23. veebruaril 1766 läksid hertsogkonnad Prantsuse kuninglikule domeenile. Kõik daatumid märgivad valitsemisaega. Kõik valitsejad enne Sophiat valitsesid Bari, kuid ei kasutanud tiitlit "Bari krahv". Ardenni-Verduni dünastia Friedrich I (959–978), Ülem-Lotringi hertsog Dietrich I (978–1027), Ülem-Lotringi hertsog Friedrich II (1019–1026), Ülem-Lotringi hertsog Friedrich III (1027–1033), Ülem-Lotringi hertsog Sophia (1033–1093) koos krahv Louis de Montbéliardiga (1038–1071) Montbéliard'i suguvõsa Dietrich II (1093–1105) Rainald I (1105–1150) Rainald II (1150–1170) Heinrich I (1170–1189) Theobald I (1189–1214) Heinrich II (1214–1239) Theobald II (1239–1291) Heinrich III (1291–1302) Eduard I (1302–1337) Heinrich IV (1337–1344) Eduard II (1344–1352) Montbéliardi suguvõsa Robert (1352–1411) Eduard III (1411–1415) Ludwig (1415–1431) Valois-Anjou dünastia René I (1431–1480) Jolande (1480–1483) René II (1483–1508) Robert (1354–1411), Bari hertsog Eduard III (1411–1415), Bari hertsog Ludwig (I) (1415–1419), Bari hertsog René I (1419–1441, 1443–1444), Bari hertsog Ludwig (II) (1441–1443) Johann (1444–1470), Lotringi hertsog Nikolaus (1470–1473), Lotringi hertsog vaba (1473–1480) René II (1480–1508), Lotringi ja Bari hertsog Alates René II surmast on loend sama mis Lotringil.