laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Miombopuu

Miombopuu (Brachystegia) on liblikõieliste sugukonda kuuluv puude perekond. Miombopuud on pärismaised Aafrikas. Nad on väga levinud Kesk- ja Lõuna-Aafrika miombopuistutes. Brachystegia allenii Brachystegia angustistipulata Brachystegia bakeriana Brachystegia bequaertii Brachystegia boehmii Brachystegia bussei Brachystegia cynometroides Brachystegia eurycoma Brachystegia floribunda Brachystegia glaberrima Brachystegia glaucescens Brachystegia gossweileri Brachystegia kalongensis Brachystegia kennedyi Brachystegia laurentii Brachystegia leonensis Brachystegia longifolia Brachystegia luishiensis Brachystegia lujae Brachystegia manga Brachystegia microphylla Brachystegia mildbraedii Brachystegia nigerica Brachystegia puberula Brachystegia russelliae Brachystegia spiciformis Brachystegia stipulata Brachystegia subfalcato Brachystegia tamarindoides Brachystegia taxifolia Brachystegia torrei Brachystegia utilis Brachystegia wangermeeana Brachystegia zenkeri
Brachystegia glaucescens

Brachystegia glaucescens on liblikõieliste sugukonda miombopuu perekonda kuuluv puuliik. Zimbabwes ja Mosambiigis (šona keeles) nimetatakse puud mu'unze'ks. Brachystegia glaucescens kasvab kõikjal Aafrika troopilises lõunaosas ja ekvatoriaalse Aafrika vähem niisketes piirkondades. Puu on levinud muu hulgas Malawis, Mosambiigis, Sambias, Zimbabwes ja Tansaanias. Levila lõunapiir on umbes 21° S juures Zimbabwe Runde jõe oru piirkonnas. Puu kasvab sisemaal 800–2000 meetri kõrgusel merepinnast. Levila põhjaosa on soojem ja seal kasvab ta puistutes kuivematel aladel, lõuna pool aga nii kuivemas kui ka niiskemas keskkonnas. Ta eelistab vett läbilaskvat pinnast ning talub hästi ka õhukest mullakihti ja kivist pinnast. Seetõttu kasvab ta pigem mägede nõlvadel ja tippudes (mitte küll mäestikes) kui lopsakas orupõhjas. Brachystegia glaucescens ei ole kuskil väga levinud, kuid esineb oma levila piires peaaegu kõikjal. Ta sirgub suureks ka seal, kus pinnas on teiste puude jaoks liiga väheviljakas. Ta kasvab lagedal ja hõredates puistutes; piirkondades, kus on selgelt eristatavad vihma- ja kuivaperioodid. Seal, kus kuivaperiood on pikk, on puu pikemalt raagus. Kui puu on pärast pikemat kuivaperioodi oma lehed langetanud, vajab ta taastärkamiseks pikemat jahedat ja niisket perioodi. Seejärel (tavaliselt augustis-septembris) hakkavad moodustuma uued lehed. Brachystegia glaucescens on keskmist kasvu puu. Ta kasvab 3–35 meetri kõrguseks, keskmiselt 14–16 meetri kõrguseks. Puu võra meenutab enamasti tagurpidi keeratud vihmavarju ja on tänu sellele kaugelt ära tuntav. Võra ülaosa on sirge lõikega. Puul on sile hall koor. Lehed on sulgjad liitlehed, 70–90 mm pikkused, leherootsud 2–5(7) mm pikkused. Pearootsule kinnitub 15–72 paari lehekesi; kahe naaberlehekese vahe on 2–5 mm. Kõige suuremad on keskmised ja proksimaalsetele lähemad lehekesed. Noored lehed on punased ja muutuvad roheliseks umbes nädala jooksul. Üldiselt on lehed sinakasrohelist tooni. Õied on väikesed ja kreemikasvalged. Putukad saavad õitelt rohkelt õietolmu ja nektarit. Seemned paiknevad punakasvioletses kaunas. Seemned valmivad tavaliselt aprillis-mais. Puidu tihedus on 830 kg/m³. Brachystegia tamarindoides subsp. microphylla (Welw. ex Benth.) Chikuni Brachystegia microphylla Harms (1900) Brachystegia fischeri Taub. (1895) Brachystegia pectinata Sim (1909) Brachystegia robynsii De Wild. (1929) Brachystegia reticulata Hutch. & Burtt Davy (1923) Kanne Kew' botaanikaaia andmebaasis Brachystegia glaucescens African Plant Database Kanne Kew' botaanikaaia andmebaasis
Kaitseklass

Kaitseklass määrab madalpingelise elektritarviti (näiteks majapidamisseadme, tööriista) elektriohutuse taseme ehk selle, kuidas tagatakse inimese ohutus (kaitse elektrilöögi eest) seadme kasutamisel ja selle rikke korral. Vastavalt on tarvititel põhikaitse (kaitse normaalolukorras pingestatud osade puutumise eest) ja rikkekaitse (kaitse nende seadmeosadega kokkupuute eest, mis võivad pinge alla sattuda seadme rikke korral). Põhi- ja rikkekaitse teostamise viiside järgi jagatakse elektritarvitid kolme klassi. I klass ‒ põhikaitseks on tarviti põhiisolatsioon ja rikkekaitseks pistiku ja pesa kaitsekontaktide kaudu ühendatud maandatud kaitsejuht. Pistiku pessa asetamisel ühendub kõigepealt kaitsekontakt. Kui isolatsioonirikke tõttu tekib kereühendus (faasijuht satub ühendusse näiteks seadme metallkestaga), läbib faasijuhti ja maaga ühendatud kaitsejuhti maaühendusvool (lühisvool) ning kaitselüliti (või sulavkaitse) lülitab riknenud juhistikuosa kiiresti välja. II klass ‒ nii põhikaitse kui ka rikkekaitse on tagatud topeltisolatsiooniga või tugevdatud isolatsiooniga. Liikuvate seadmete (näiteks tolmuimeja, muruniiduki) pistikul (sarnane Shuko-pistikuga) puudub kaitsekontakt; sellise pistiku saab ühendada kaitsekontaktidega pistikupessa. Väikse voolutarbega seadmetel on lapik nn europistik (voolule kuni 2,5 A). III klass ‒ põhi- ja rikkekaitse tagab kaitseväikepinge kasutamine (vahelduvpinge kuni 50 V või alalispinge kuni 120 V) ja võrgutoitega seadmetel lisaks tugevdatud või topeltisolatsioon. Võrgutoide peab toimuma eraldustrafo kaudu. Standardiväliselt on kasutusel ka 0-klassi elektritarviteid, millel on üksnes põhiisolatsioon. Niisuguse seadme pistik on maanduskontaktideta. Isolatsiooni rikke korral võib elektriseadme metallkere või -kest sattuda ja jääda pinge alla. Niisuguste seadmete puhul on eeldatud, et seadet kasutatakse kuivades siseruumides mittejuhtivas ümbruses, seega eemal maaga ühendatud tarinditest (valamu, radiaator jm). EVS-EN 61140:2006 Kaitse elektrilöögi eest. Ühisnõuded paigaldistele ja seadmetele. Kehtiv alates 04.01.2007 Elektripaigaldiste ohutusklassid
Mükoos

Mükoos ehk seentõbi ehk seenhaigus ehk seeninfektsioon (ladina keeles mycosis) on üldnimetus seente tekitatavate haiguste kohta loomadel (sh inimestel). Seenhaigusi esineb ka taimedel. Mükoosid on inimestel erinevate kudede ja elundite otsesed seenkahjustused. Mükooside hulka loetakse ka mükoallergoosid ja mükotoksikoosid (v.a mittesöödavate seente söömisel tekkinud mürgistus). Naha seenhaigused ehk dermatomükoosid (marrasknaha, pärisnaha, alusnaha) vistseraalsed ehk siseelundite mükoosid oportunistlikud mükoosid Neid põhjustavad algselt mittepatogeensed seeneliigid. Oportunistlikesse mükoosidesse haigestuvad peamiselt nõrgenenud või kahjustunud lümfoid(-immuun)süsteemiga inimesed. Oprotunistlikke mükoose esineb sagedasti suhkurtõve põdejatel, AIDSihaigetel, laia toimega antibiootikume tarvitavatel, kemoteraapiat saavatel ning kortikosteroid- ja immunosupressiivsel ravil olevatel inimestel. "Meditsiinisõnastik" 493:2004. Raivo Masso, Anu Saag, Marika Masso, "Inimese parasitoloogia. Ainuraksed ja hulkraksed parasiidid", Õppevahend arstiteaduskonna üliõpilastele, Tartu Ülikool Üld- ja molekulaarpatoloogia instituut, Tartu, lk 100, 2008 Sissekanne Encyclopaedia Britannicas Thomas J. Walsh and Dennis M. Dixon, http://www.ncbi.nlm.nih.gov/books/NBK7902/ Chapter 75 Spectrum of Mycoses, Medical Microbiology. 4th edition, Galveston (TX): University of Texas Medical Branch at Galveston; 1996, veebiversioon (vaadatud 02.04.2014) (inglise keeles)
Võikvere mõis

Võikvere mõis (saksa keeles Woitfer) oli rüütlimõis Tartumaal Laiuse kihelkonnas, hiljem Kuremaa kõrvalmõis Palamuse kihelkonnas. Tänapäeval asub kunagine mõis halduslikult Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas. Võikvere küla kuulus varem Saksa ordule. 1454. aastal läänistas ordumeister Johann von Mengede selle Diedrich Vierausile (Virkes, Fircks). Külana on seda mainitud veel 1480. aastal. Seejärel sai sellest Pilistvere kihelkonnas asunud Loopre mõisa osa. 1638. aastal kuulus Võikvere üheksaadramaalise valdusena Loopre mõisnikule Engelbrecht von Kawerile (suri 1658). XVII sajandi lõpul jäi see reduktsioonist puutumata ja 1688. aastal seisis valdus Engelbrecht von Kaweri pärijate nimel. Peamõis Loopre esines samuti 1699. aastal aadlimõisate nimekirjas. Looprega jäi Võtikvere seotuks XVIII sajandi keskpaigani. Loopre mõisnik Berend Gustav von Kawer (u 1706–1770) müüs Võikvere 1766. aastal assessor Otto Reinhold von Yhrmannile (1720−1780) ja nii sai sellest iseseisev rüütlimõis. Kuna tema pojad surid noorelt, langes mõis tema kahele tütrele: Auguste Johanna von Yhrmannile (1761−1800) ja Dorothea Helena von Yhrmannile (1764−?). 1786. aastal jagasid õed isa pärandi ära ja mõisa omandas õdedest vanem. Laiuse pastori Heinrich Johann von Jannauga naitunud Auguste Johanna müüs mõisa 1794. aastal Johanna Gerdruta von Zeddelmannile (sündinud von Maydell) (1758−1816). Tema pärijad müüsid valduse 1824. aastal Raadi majoraathärrale ja Kuremaa mõisnikule Reinhold Wilhelm von Liphartile (1750−1829); edaspidi oli Võikvere Kuremaa kõrvalmõis. Bfl. I, 218. Bfl. I, 337. Rev. 1638. Nr 108. LVVA, f. 7348, n. 1, s. 55. Liivimaa mõisad 1688, L 18. EAA, f. 278, n. 2, s. 252, L 1p. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877, lk 84. Heinrich von Hagemeister. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Zweiter Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1837. Lk 134 [1] Leonhard von Stryk. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 84 [2] Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 251 [3] Rahvusarhiiv: Võikvere mõisa vakuraamatud 1805. aastast
E-hepatiidi viirus

E-hepatiidi viirus (lüh HEV) on viiruse liik. E-hepatiidi viirus on ühespiraalse positiivse ahelaga, ilma väliskestata, RNA-viirus. Virioonide läbimõõt on 27 kuni 34 nm. Inimestel esineb 4 E-hepatiidi viiruse genotüüpi: HEV-1, HEV-2, HEV-3 ja HEV-4. Lindude HEV ei ole käesoleval ajal perekonda Hepevirus liigitatud kuid kannab nimetust Avian hepatitis E virus. E-hepatiidi viiruse reservuaarideks on, olenevalt genotüübist, enamasti imetajad: kodusead, metssead ja inimesed. Kuid peremeesteks ja kandjateks on ka ahvid, hirved, kassid, koerad, lehmad, lambad, rotid, hiired ja inimesed.  Pikemalt artiklis E-hepatiidi viirusinfektsioon E-hepatiidi viirus levib veega, nakatunud loomade liigvähe töödeldud liha süües, oraalse kontaktina või kokkupuutel viiruse osakesi sisaldava roojaga. Viirus võib osadel loomadel ja inimestel E-hepatiidi viirusinfektsiooni põhjustada. Tiina Prükk,E-hepatiidi viirusinfektsioon, Eesti Arst 2011; 90(11):510–514, Veebiversioon (vaadatud 02.04.2014) Aive Mõttus, Inimesele nakkav E-hepatiit on Eestis sigade seas laialt levinud, 02. aprill 2014, Maaleht, Veebiversioon (vaadatud 02.04.2014) Ivanova, A., Tefanova, V., Reshetnjak, I., Kuznetsova, T., Geller, J., Lundkvist, Å., Janson, M., Neare, K., Velström, K., Jokelainen, P., Lassen, B., Hütt, P., Saar, T., Viltrop, A. & Golovljova, I. Hepatitis E Virus in Domestic Pigs, Wild Boars, Pig Farm Workers, and Hunters in Estonia. Food Environ Virol. [https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/28933680 Lassen B, Janson M, Neare K, Tallo T, Reshetnjak I, Kuznetsova T, Viltrop A, Golovljova I, Jokelainen P. Prevalence of Antibodies Against Hepatitis E Virus in Veterinarians in Estonia. Vector Borne Zoonotic Dis.] Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Hepatitis E virus seisuga 02.04.2014.
Nižnekamsk

Nižnekamsk on linn Venemaa Tatarstanis. Asub Kama jõe ääres. Nižnekamsk on tekkinud naftakombinaadi juurde 1960. aastate alguses. Linnaõigused sai 1966. aastal. Linna elanikest oli 2003. aastal tatarlasi 46,5%, venelasi 46,1% ja tšuvašše 3,0%. Q126684906  Nižnekamsk – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Nižnekamski koduleht (vene keeles) Mitteametlik portaal (vene keeles)
Sotsiaalne dilemma

Sotsiaalne dilemma on olukord, kus: kollektiivse pingutusega saavutatakse või säilitatakse mõnd avalikku hüvist; avaliku hüve saavutamisele või säilitamisele kaasaaitamine nõuab indiviidilt ressursse või mõne võimaluse kaotamist, kuid ei ole nii kulukas kui avaliku hüve saavutamise või säilitamise ebaõnnestumine; üksiku indiviidi käitumine ei ole piisav avaliku hüve saavutamiseks või säilitamiseks ega selle nurjamiseks. Sellises olukorral on indiviidil valik, kas anda oma panus või mitte. Osutub, et sõltumata teiste indiviidide käitumisest on tema ratsionaalne omahuvi mitte anda panust avaliku hüve heaks. Sotsiaalse dilemma näidete seas on Mancur Olsoni kollektiivse tegevuse probleem ja Garrett Hardini ühisomanditragöödia. Sellise dilemmaga on seotud paljud ühiskonna probleemid, näiteks valijate passiivsus, ülerahvastatus, keskkonna saastamine ja taastumatute ressursside ammendamine. n vangi dilemma
Kollektiivse tegevuse probleem

Kollektiivse tegevuse probleem on kollektiivse tegevuse käigus tekkiv sotsiaalne dilemma. Igal grupi liikmel on valik, kas osaleda kollektiivses tegevuses grupi ühise hüve saavutamiseks. Tal on kasulikum hoiduda kollektiivsest tegevusest, kuigi tegevuse eesmärk on grupile kasulik. Asi on selles, et kui teised teevad koostööd, siis kollektiivse tegevusega saadud hüvedest saavad osa kõik, sõltumata individuaalsest pingutusest ja kulust. Kui aga teised ei tee koostööd, siis avalikku hüve ei saavutata ning individuaalsed tegevused selle saavutamiseks ebaõnnestuvad. Seda probleemi kirjeldas Mancur Olson raamatus "The Logic of Collective Action".
Klahvinuhk

Klahvinuhk või klahviloger (inglise keeles keylogger) on tarkvara või seade, mis salvestab arvuti kasutaja klahvi- ja nupuvajutusi või muid sisestustoiminguid. Tavaliselt kasutatakse klahvinuhki kasutaja eest varjatult. Klahvinuhki võidakse kasutada nii seaduslikel kui ka ebaseaduslikel eesmärkidel. Seaduslike eesmärkide alla kuulub näiteks klahvinuhi kasutamine IT-ettevõtetes arvutitega seotud tehniliste probleemide lahendamiseks ja kasutamine ettevõtte- või koduarvutis töötajate või pereliikmete võrguliikluse seaduslikuks jälgimiseks. Kurjategijad kasutavad klahvinuhki salajase info – paroolid, krediitkaardinumbrid jms – teadasaamiseks. EN Use of legal software products for computer monitoring, keylogger.org
Guadeloupe'i departemangu haldusüksuste loend

Guadeloupe'i departemangu haldusüksuste loend toob ära kõik departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Vallad Les Abymes, Basse-Terre, Capesterre-Belle-Eau, Le Gosier, Morne-à-l'Eau, Petit-Bourg, Pointe-à-Pitre, Sainte-Anne ja Sainte-Rose on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Baie-Mahault' kanton Baie-Mahault Basse-Terre 1. kanton Basse-Terre Basse-Terre 2. kanton Basse-Terre Bouillante'i kanton Bouillante Capesterre-Belle-Eau 1. kanton Capesterre-Belle-Eau Capesterre-Belle-Eau 2. kanton Capesterre-Belle-Eau Gourbeyre'i kanton Gourbeyre Goyave'i kanton Goyave Petit-Bourg Lamentini kanton Lamentin Petit-Bourgi kanton Petit-Bourg Pointe-Noire'i kanton Pointe-Noire Saint-Claude'i kanton Saint-Claude Sainte-Rose 1. kanton Sainte-Rose Sainte-Rose 2. kanton Deshaies Sainte-Rose Les Saintes'i kanton (keskus Terre-de-Bas) Terre-de-Bas Terre-de-Haut Trois-Rivières'i kanton Trois-Rivières Vieux-Fort Vieux-Habitants'i kanton Baillif Vieux-Habitants Les Abymes 1. kanton Les Abymes Les Abymes 2. kanton Les Abymes Les Abymes 3. kanton Les Abymes Les Abymes 4. kanton Les Abymes Les Abymes 5. kanton Les Abymes Anse-Bertrand'i kanton Anse-Bertrand Port-Louis Capesterre-de-Marie-Galante'i kanton Capesterre-de-Marie-Galante La Désirade'i kanton La Désirade Le Gosier 1. kanton Le Gosier Le Gosier 2. kanton Le Gosier Grand-Bourgi kanton Grand-Bourg Morne-à-l'Eau 1. kanton Morne-à-l'Eau Morne-à-l'Eau 2. kanton Morne-à-l'Eau Le Moule 1. kanton Le Moule Le Moule 2. kanton Le Moule Petit-Canali kanton Petit-Canal Pointe-à-Pitre 1. kanton Pointe-à-Pitre Pointe-à-Pitre 2. kanton Pointe-à-Pitre Pointe-à-Pitre 3. kanton Pointe-à-Pitre Saint-François' kanton Saint-François Saint-Louis' kanton Saint-Louis Sainte-Anne 1. kanton Sainte-Anne Sainte-Anne 2. kanton Sainte-Anne
Taabri mõis

Taabri mõis oli riigimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Tõenäoliselt sai mõis oma saksakeelse nime Anrepshof Anrepi suguvõsa järgi. Ent puuduvad teated selle kohta, et mõis oleks olnud nende valduses Poola valitsuse ajal. 1637. aastal oli Taabri mõis major Nils Dubleri omanduses. Ta oli selle kuningalt autasuks saanud. 1646. aastal kinnitas Rootsi kuninganna Kristiina Heinrich Heini nõudluse mõisale. Hein oli Tartu õuekohtu assessor ja Tartu ülikooli professor; tal oli õigusteaduse doktori kraad. Tema teist korda naitunud tütar Elisabeth Hein (lesena von Eeck) oli abielus Tallinna kaupmehe Andreas Stempeliga, 1674 kinnitati tema omandiõigust mõisale ja mõis kuulus talle veel 1682. Mõisate reduktsiooni käigus mõis võõrandati ja see läks Rootsi riigi omandusse. Hagemeister, Heinrich von; F. von Buxhovden (1836). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands T. 1–2. Riga: E. Frantzen. Lk 12–13. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 57 [1]. Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 443 [2]. Uustalu, Märt. Taabri mõisa ajaloost. − Tartu Valla Kuukiri. Nr 214. Veebruar 2016, lk 14-15.[3] Uustalu, Märt. Taabri mõisa ajaloost II. − Tartu Valla Kuukiri. Nr 216. Aprill 2016, lk 18-19.[4] Uustalu, Märt. Taabri mõisa ajaloost III. − Tartu Valla Kuukiri. Nr 221. Oktoober 2016, lk 14-15.[5]
Neuropeptiidid

Neuropeptiidid (inglise keeles neuropeptides) on enamiku selgroogsete organismide rakkude, peamiselt närvirakkude, eritatavad peptiidid. Neuropeptiid võib olla ka hormoon, näiteks oksütotsiin, muu vahendusaine või signaalmolekul. Neuropeptiidid osalevad selgroogsetel aju funktsioonides ja neid komplekteeritakse ensümaatiliselt, proteolüütiliste ensüümide poolt, neuronite rakukehas (sooma) sünteesitud valkude ja eel-hormoonide lõhkumise teel. Neuropeptiide võivad eritada ka teist tüüpi rakud, nii näiteks komplekteerviad immuunsüsteemi rakud beetaendorfiine. Kesknärvisüsteemi rakud jagavad immuunsüsteemiga retseptoreid neuropeptiidide, neurotransmitterite ja tsütokiinide ringluses. Tänapäeval tuntakse rohkem kui mitusada neuropeptiidi, näiteks enkefaliinid, endorfiinid, galaniin ja neuropeptiid Y. Neuropeptiide eritavad ka taimed, bakterid, viirused ja selgrootute organismid. "Meditsiinisõnastik" 514:2004. Silver Kuusik, Selgus, miks inimesed tunnevad sügelust, 24.05.2013, Veebiversioon (vaadatud 02.04.2014)
Uue-Kastre piiskopilinnus

Uue-Kastre piiskopilinnus (saksa keeles Warbecke, Bischofsburg Warbeck) oli arvatavasti 14. sajandil ehitatud Tartu piiskopkonna linnus. See paiknes Emajõe vasakkaldal 12 km enne Emajõe suubumist Peipsi järve. Uue-Kastre linnus oli teetõkke linnus ja tollipunkt Emajõel, mis rajati tõenäoliselt pärast 1342. aastat. Vanimaks linnuseosaks peetakse 4-tahulist tornlinnust, mis hiljem jäi flankeerivana linnuse lõuna-idapoolsesse ossa, kaitstes idaküljel paiknenud väravat. Linnust on esmamainitud 1392. aastal. Linnus oli ulatuslikumalt välja ehitatud 15. sajandi II veerandiks. 16. sajandi I poolel rajati linnuse väikese hoovi nurka ümar suurtükitorn laskekambritega allkorrusel. Pealinnusest läänepoolsesse kohta jäi vallikraaviga piiratud pihttaraga eeslinnus. Uue-Kastre piiskopilinnus sai purustusi 16.–17. sajandil nii Liivimaa sõjas kui ka Poola-Rootsi sõdades, hävis lõplikult aga Põhjasõjas. Nüüdisajal asub linnuse asukohas Emajõe-Suursoo looduskeskus. Kastre mõis Vana-Kastre piiskopilinnus (Eesti Arhitektuur, K. Alttoa) Uue-Kastre piiskopilinnus kultuurimälestiste riiklikus registris Anti Selart, Andres Tvauri, Alar Läänelaid (2017). Die Burg Warbeck (Kastre). Baltic Journal of Art History, 13 (13), 39−74. DOI: 10.12697/BJAH.2017.13.03.
Prosopagnoosia

Prosopagnoosia (kreeka keeles prósōpon 'nägu' + agnōsía 'mitteteadmine') on võimetus ära tunda nägusid. See on kognitiivne häire, mille puhul ei tajuta nägusid. Teised visuaalse informatsiooni töötluse aspektid ja üldine vaimne võimekus ei ole mõjutatud. Psühholoogia Kognitiivne psühholoogia
Itaalia tsiviillennundusamet

Itaalia tsiviillennundusamet (itaalia keeles Ente Nazionale per l'Aviazione Civile), tuntud peamiselt akronüümi ENAC järgi, on tsiviillennundust korraldav ametkond Itaalias. ENAC moodustati 1997. aasta 25. juuli dekreediga nr 250. Infrastruktuuri ja transpordi ministeeriumile (Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti) alluva asutuse ülesandeks on tsiviillennundusalane tehniline reguleerimine, sertifitseerimine ja järelevalve teostamine. "Info in English." Italian Civil Aviation Authority. Vaadatud 11. veebruaril 2014. ENACi koduleht (itaalia keeles) Üldine teave (inglise keeles)
Atlanterhavsparken

Atlanterhavsparken ('Atlandi ookeani park') ehk Ålesund Akvarium on akvaariumikeskus Norras Tuenesetis, umbes 3,5 km Ålesundist lääne pool. See asetseb Atlandi ookeani rannikul. Tegemist on ühe suurema keskusega omataoliste seas Euroopas. Seal on ligi 4000 m² ekspositsioonipinda ja vaatajatele mõeldud pinda ning 6000 m² välipinda jalutamiseks ja suplemiseks. Atlanterhavsparken on ainulaadne selle poolest, et on ehitatud rannikule ja järgib tänapäevaseid eksponeerimispõhimõtteid. Suured maastikuakvaariumid kihavad ookeanielust. Rõhuasetus on läänepiirkondadel. Atlanterhavsparkeni koduleht (norra ja inglise keeles)
Dekanool

Dekanool on värvitu, viskoosne, tugeva lõhnaga vees lahustumatu alkohol. Dekanooli (molekulvalem C10H21OH) molekuliks on 10 süsinikuaatomist koosnev hargnemata ahel. Dekanooli kasutatakse plastifikaatorite, surfaktantide, määrete ja lahustite valmistamisel. Dekanool on nahale ja silmadele tugevalt ärritav. Silma sattumisel võib tekitada jäädavaid kahjustusi. Dekanool võib toimida ka narkootiliselt. Keskkonnale on see aine ohtlik.
Androgeenid

Androgeenid ehk meessuguhormoonid (inglise keeles androgen) looduslikud rasvlahustuvad steroidhormoonid. Androgeene leidub nii emaste kui ka isaste selgroogsete loomade rakkude tuumades (androgeeni retseptorid). Isastel (sh meestel) sünteesitakse androgeene munandites (Leydigi rakkudes) ja neerupealisekoores kolesteroolist. Emastel (sh naistel) on veres üsna rohkelt androgeene ja mingil määral on androgeene ka munasarjades. Androgeenid on testosteroon, dihüdrotestosteroon, androsteendioon, androsteroon, dihüdroepiandrosteroon, etiokoolanoloon jpt. Androgeenide eritumine allub hüpotalamuse-hüpofüüsi-sugunäärmete-telje kontrollile. Androgeenideks nimetatakse ka sünteetilisi hormoonpreparaate, mis jäljendavad looduslikke androgeenide funktsioone. Sünteetilisi androgeene manustatakse mitmesuguste haiguslike seisundite korral. Androgeenid on isastel olulised spermatogeneesis, eesnäärme talitluses, suguelundite arengus ja sekundaarsete sugutunnuste kujunemisel (hääletämber, karvakasv jt), sugutungiga seotult aga ka geenide regulatsioonis. Eesnäärmevähki loetakse ainsaks hormoonsõltuvaks pahaloomuliseks kasvajaks meestel, mille kasvu soodustavad androgeenid. androgeenresistentsussündroom Peeter Padrik, Hele Everaus, Onkoloogia õpik Arstiteaduskonna 4. kursusele, lk 75, 2013, Tartu Ülikooli Kirjastus OÜ, ISBN 9789949323067. Sissekanne Encyclopædia Britannicass Borlak J, Schulte I, Thum T., Androgen metabolism in thymus of fetal and adult rats. Lühikokkuvõte., Drug Metab Dispos., juuni 2004;32(6):675-9., veebiversioon (vaadatud 04.10.2014) (inglise keeles)