laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rääma mõis

Rääma mõis (saksa keeles Rawasaar) oli linnamõis Pärnu kihelkonnas Pärnumaal. Mõisast on teateid alates 1560. aastast. Mõisa omanik oli Pärnu linn. 1920. aastal liideti mõisa alad Pärnu linnaga. Pärnu Rääma linnaosas asuvat mõisa on 16. sajandil nimetatud Bremen (hof tho Bremen). Renneri kroonika väitel põletati mõis Liivi sõja käigus 1560. aastal maha. 1684. aastast on teada mõisa ilmselt eesti keelest pärit nimetus Rawasaar (ka Rawassar). Nimetus hof tho Bremen on andnud eestikeelse nime tervele Rääma piirkonnale: 1731. aastal on esimest korda mainitud Rehma küla. Samuti on selle järgi arvatavasti saanud nime ka Räämaga külgnev Ülejõe linnaosa, mille saksakeelne vaste oli Bremerseite: 1662. aastal on mainitud seal asuvat kaluriküla Breymerseitt. Rääma vald tekkis 19.-20. sajandi vahetusel ning 1920. aastal liideti see Pärnuga. Rääma idaosas oli varem Rääma mõisa kõrvalmõis Niidu (saksa keeles Oskarshof, 1839. aastast alates Nitau). http://www.mois.ee/pikknimr.shtml (vaadatud 01.03.2016) Rääma mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 01.03.2016) "90aastane eeslinn Rääma elab kolmes sajandis". Pärnu Postimees, 5. november 2010 Rääma. – Eesti kohanimeraamat Rääma mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Sauga mõis

Sauga mõis (saksa keeles Sauck) oli linnamõis Pärnu kihelkonnas Pärnumaal Sauga jõe alamjooksul. Mõisat on esimest korda mainitud 1560. aastal. Mõisa omanik oli Pärnu linn. Mõisa peahoone, mis oli ühekorruseline ja hilisklassitsistlik, ehitati 1849. aastal. 21. sajandi algul on peahoone varemetes. Sauga mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 01.03.2016) Sauga mõis Eesti mõisaportaalis
Aleksandr Blok

Aleksandr Aleksandrovitš Blok (Александр Александрович Блок; 28. november (vkj. 16. november) 1880 Peterburi – 7. august 1921 Petrograd) oli vene luuletaja. Bloki emapoolne vanaisa oli Peterburi ülikooli rektor Andrei Beketov. Isa, õigusteaduse professor Varssavis, hülgas pere varsti pärast poja sündi. Poiss kasvas oma ema suguvõsas boheemlaste seas. Esimesed luuletused kirjutas ta 5-aastaselt. Suved veetis ta vanaisa mõisas, millest 8 km kaugusel asus Dmitri Mendelejevi kodu. 1903 abiellus Blok Mendelejevi tütre Ljubov Mendelejevaga ja pühendas talle oma elu jooksul kaheksasada luuletust. Aastal 1906 lõpetas ta Peterburi ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna. Juba oma esimese luulekoguga tõusis ta vene sümbolismi silmapaistvaimaks esindajaks. Erinevalt paljudest filosoofidest ja kirjanikest saabus tunnustus väga kiiresti. Juba eluajal võrreldi teda Aleksandr Puškiniga ja 20. sajandi algust vene luules nimetati Bloki ajaks. Tema loomingust kumab läbi suurte muutuste möödapääsmatus Venemaal, ent milles see seisnes, seda ta täpselt ei teadnud. Ta polnud kommunist, ent aktsepteeris Oktoobrirevolutsiooni ja keeldus emigreerumast. Luulekogud: "Värsid kaunist daamist" (1904) "Maa lumes" (1908) "Öised tunnid" (1911) Näidendid: "Palagan" (1906) "Tundmatu" (1906) Poeemid: "Kättemaks" (1910–1921) "Sküüdid" (1918) "Kaksteist" (1918) Aastal 1972 ilmus eesti keeles luulevalimik "Ööbikuaed" ja 1989. aastal "Keisrivõimu viimased päevad". Hendrik Sepp, "Aleksander Bloki poeem "Kättemaks"" – Tallinna Teataja 8. oktoober 1921, nr 233, lk 5; ilmunud ka H. Sepa raamatus "Läänemere ajalootuuled", sari Eesti mõttelugu, nr 111, Ilmamaa, Tartu 2013, lk 122–125 Valmar Adams, "Aleksander Blok ja Eesti" – Looming 1963, nr 12, lk 1896–1910; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis; ilmunud ka Adamsi raamatus "Vene kirjandus, mu arm", Eesti Raamat, Tallinn 1977, lk 234–252 Nigol Andresen, Bloki raamatu "Ööbikuaed" tõlkekriitiline arvustus – Sirp ja Vasar 6. aprill 1973 Zara Mints ja Ann Malts, "Teel "eesti" Bloki poole" (Bloki raamatu "Ööbikuaed" tõlkekriitiline arvustus) – Keel ja Kirjandus 1973, nr 12, lk 761–766 Henn-Kaarel Hellat, "Geniaalse muutumisest keskpäraseks" (Bloki raamatu "Ööbikuaed" tõlkekriitiline arvustus) – Looming 1974, nr 6, lk 1041–46; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis Anatoli Lunatšarski, "Vene ja nõukogude kirjandusest". Eesti Raamat, Tallinn 1976, lk 125–158 Valmar Adams, "Tuglas ja Semper Aleksander Blokist Eestis" – Keel ja Kirjandus 1980, nr 11, lk 684–685 Zara Mints, "Ja loetakse kord mitte meie päevil..." (Bloki 100. sünniaastapäevaks) – Looming 1980, nr 12, lk 1752–60; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis Kalle Käsper, "Aleksandr Blok – vene luule paheline geenius" – Postimees 14. august 1999, lk 13 Jelena Skulskaja, "Väsinud vene proosa viimane romantik" – J. Skulskaja raamatus "Vene rulett", Eesti-Kambodža Sõprusühing & J.-K. Raid, Tallinn 2002, lk 45–48 Vladislav Hodassevitš, peatükk "Gumiljov ja Blok" mälestusteraamatus "Nekropol", Loomingu Raamatukogu 2002, nr 39/40, lk 58–73
Tammiste mõis

Tammiste mõis (saksa keeles Tammist) oli rüütlimõis Pärnu kihelkonnas Pärnumaal. Mõis asutati 1560. aastatel. 18. sajandil olid mõisa omanikud Stackelbergid. Pärast 1809. aastat kuulus mõis Seebergidele. Enne 1919. aasta mõisate võõrandamist kuulus mõis Wulffidele; viimane omanik Josef Wulff. Tammiste mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 01.03.2016) Tammiste mõis Eesti mõisaportaalis Tammiste mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Ester Vilgats, Tammiste mõisa maa-alad
Vaskrääma mõis

Vaskrääma mõis (saksa keeles Waldhof) oli rüütlimõis Pärnu kihelkonnas Pärnumaal. Mõis rajati 19. sajandil Surju mõisast eraldatud alast. http://www.mois.ee/pikknimv.shtml (vaadatud 01.03.2016) Vaskrääma mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 01.03.2016) Vaskrääma mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Pilgujälgimine

Pilgujälgimine ehk silmajälgimine on pilgu suuna ja fookuse ning silmaliigutuste mõõtmine ja selle tulemuste kuvamine. Seadmeid, mida selleks kasutatakse, nimetatakse pilgujälgijateks. Emotsioonilugeja
Tali mõis

Tali mõis (saksa keeles Freyhof) oli rüütlimõis Saarde kihelkonnas Pärnumaal. Mõis rajati 1861 Jäärja mõisast eraldatud alast. http://www.mois.ee/pikknimt.shtml (vaadatud 01.03.2016) Tali mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 01.03.2016) Tali mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Tuuliku mõis

Tuuliku mõis (saksa keeles Thule) oli Tali mõisa kõrvalmõis Saarde kihelkonnas Pärnumaal. http://www.mois.ee/pikknimt.shtml (vaadatud 01.03.2016) Tuuliku mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Kaskede puiestee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kaskede puiestee on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Laagri asumis. Tänav algab Tammede puiesteelt ja lõppeb Pajude puiesteega ristudes. Kaskede puiesteega peaaegu paralleelselt kulgeb 100 m põhja pool Paplite puiestee. Tänav sai nime 4. septembril 1970. Tallinna tänavad linnaosade kaupa. KNAB, vaadatud 01.03.2016. Tallinna tänavanimed. KNAB. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn: Valgus, 1972. Lk. 49
Kangelaste prospekt

Kangelaste prospekt (vene keeles проспект Героев) on tänav Narvas Kerese ja Pähklimäe linnaosas ning Kalevi ja Pähklimäe linnaosa piiril. Tänava pikkus on umbes 1,45 km. Tänav algab Tallinna maanteelt, ristub Hariduse, Rakvere, Kivilinna, Pähklimäe tänavaga ja Kangelaste põiguga ning lõpeb Rahu tänavaga ristudes. Oletatavasti sai tänav nime Suures Isamaasõjas langenud Nõukogude Liidu kangelaste mälestuseks. 1927. aasta linnaplaanil on samas kohas 2. Roheline tänav. Praegu on tänaval korrusmajad ja kauplused. Aadressil Kangelaste prospekt 32 asub Narva Keeltelütseum. Svetlana Andrejeva. Narva tänavad 17.-21. sajandi linnakaartidel. – Narva Muuseumi Toimetised, nr 7, 2007, lk 108-127
Kesk-Luha tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kesk-Luha tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Uue Maailma asumis. Tänav jääb Virmalise tänava ja Uue-Maailma tänava vahele. Tänav sai nime 1882. aastal, saksa keeles nimetati seda kui Mittlere Wiesenstraße ja vene keeles kui Средняя Луговая ул. Tänava nimi ennistati Tallinna tänavate nimistusse 1996. aastal. http://www.eki.ee/knab/tallinn3.htm (vaadatud 01.03.2016) Tallinna tänavanimed Kohanimeandmebaas (vaadatud 01.03.2016) Tänava- ja muude kohanimede andmine ning muutmine kesklinnas, Tallinna Linnavalitsus, RT IV, 19.09.2013, 16
Kirde tänav (Tallinn)

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kirde tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas. Tänav algab Pärnu maanteelt ja lõppeb Vabaduse puiesteega ristudes. Tänav sai nime 27. septembril 1929. Tallinna tänavad linnaosade kaupa. KNAB, vaadatud 01.03.2016. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn: Valgus, 1972. Lk. 51
Riia piiramine

Riia piiramine võib viidata ühele järgnevatest sündmustest: Riia piiramine (1601), Rootsi-Poola sõjas (1600–1611) Riia piiramine (1656), Teises Põhjasõjas Riia piiramine (1700), Põhjasõjas Riia piiramine (1710) Põhjasõjas, mis kulmineerus Eesti- ja Liivimaa kapituleerumisega (Harku kapitulatsioon) Riia piiramine (1812), 1812. aasta Prantsuse-Vene sõjas
Konstantin Türnpu tänav

Konstantin Türnpu tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Torupilli asumis. Tänav jääb Tartu maantee ja Laagna tee vahele. Tänav sai nime 26. oktoobril 1932 ja see nimetati eesti helilooja ja koorijuhi Konstantin Türnpu (1865–1926) auks. Tallinna tänavad linnaosade kaupa. KNAB, vaadatud 01.03.2016. Tallinna tänavanimed. KNAB. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn: Valgus, 1972. Lk. 129
Riia piiramine (1656)

Riia piiramine tsaar Aleksei I Mihhailovitši juhitud Venemaa sõjaväe poolt oli aastatel 1656 kuni 1658 peetud Vene-Rootsi sõja olulisim sündmus. Riia varasemad kindlustused koosnesid kraaviga müürist ja vanalinna ümber asunud viiest bastionist. Aastal 1652 olid rootslased alustanud uue müüri ja 12 eeslinnade ümber asuva bastioni ehitamist, kuid aastaks 1656 ei olnud tööd veel lõpetatud. Vladimir v. Vizini ratsanikest, Daniel Kraferti jalaväest ja Junkmanni tragunitest koosnenud Vene eelvägi lähenes Riiale 20. augustil ja sundis Pärnu krahvi Heinrich von Thurni juhtimise all olnud rootslased linna taganema. Von Thurn lahingutegevuse ajal kas tapeti või vangistati. Rootslased evakueerisid eeslinnad ja tõmbusid vanalinna. Mõni päev hiljem saabus mööda Daugava jõge tsaari juhitud põhiarmee, mis asus Riia linna piirama. Venelaste sõjavägi hõivas kolm laagrit: neist kaks hõivati Daugava idakaldal Riia eeslinnades ja ühe hõivas Ordõn-Našokini juhtimise all olev korpus Daugava läänekaldal, Kobruni kaevikute vastas. Kuna Venemaal ei olnud täieulatuslikku sõjalaevastikku, et peatada rootslaste garnisonile üle Läänemere saabuvaid täiendusi, suutis Riia pidada vastu oktoobrini, mil väikest Vene flotill käsutanud välismaa ohvitserid jooksid rootslaste poole üle ja venelased pidid piiramise lõpetama. Selle ebaedu tulemusena vallutasid rootslased tagasi suurema osa Ingerimaast ja Petseri kloostri ning alistasid aastal 1657 toimunud Valga lahingus kindlalt ka Vene kindrali Matvei Šeremetjevi väe. Piiramise sündmused on talletatud Adam Perelli gravüüris, mis anti esmakordselt välja aastal 1697 Samuel Puffendorf'i töös "Konung Carl X Gustafs Bragder". Claes-Göran Isacson. "Karl X Gustavs Krig" (2002). Lund, Historiska Media. Lk 79. ISBN 91-89442-57-1. Claes-Göran Isacson. "Karl X Gustavs Krig" (2002). Lund, Historiska Media. Lk 81. ISBN 91-89442-57-1.
Natrix astreptophora

Natrix astreptophora on maoliik nastiku perekonnas. Varem peeti seda hariliku nastiku alamliigiks Natrix natrix astreptophora. Ta elab Põhja-Aafrikas Magribis, Pürenee poolsaarel ja Lõuna-Prantsusmaal. Tema levila kattub hariliku nastiku levilaga ainult Lõuna-Prantsusmaal Püreneede jalamil. Hübridiseerumist ei toimu. Natrix astreptophora sõltub veest väga vähe ja eelistab seega teistsugust elukeskkonda kui harilik nastik. Felix Pokrant, Carolin Kindler, Martin Ivanov jt, Integrative taxonomy provides evidence for the species status of the Ibero-Maghrebian grass snake Natrix astreptophora, 22.02.2016, veebiversioon (vaadatud 11.06.2016) (inglise keeles) Europe Has Gained Another Snake - New species of grass snake discovered, AlphaGalileo (vaadatud 2.3.2016). Sissekanne roomajate andmebaasis
Endla Tuutma

Endla Tuutma (5. detsember 1948 Liivi – 9. august 2020 Nõmme küla) oli eesti metalli- ja maalikunstnik ning raamatukujundaja. Endla Tuutma lõpetas Tartu Kunstikooli dekoratsiooni osakonna ja Eesti Riikliku Kunstiinstituudi metalli erialal. Töötas Tartu Arsis metallikunstnikuna ning aastatel 1989–1995 Saare maakonna peakunstnikuna. 1980. aastate lõpus hakkas ta peakunstniku ameti kõrvalt merd maalima, kasutades peamiselt pastelltehnikat. Ta korraldas näitusi Haapsalus, Kuressaares, Tallinnas, Bornholmi saarel Taanis ja Soomes. Tema mahedas koloriidis teosed erinevad traditsioonilisest pastelltehnikast: kortsutatud taustapaberil ja vaikelulistel detailidel on võrdne roll emotsionaalse terviku loomisel. Ta kujundas ja illustreeris raamatuid ning koostas raamatu "35 aastat Saaremaa kunstiklubi". Endla Tuutma hukkus 9. augustil 2020 kella 22 paiku Saaremaal Laadjala–Karja tee 26. kilomeetril juhtunud liiklusõnnetuses . Ta sündis Läänemaal Liivi külas. Tema poeg on kunstnik Taave Tuutma. Meremaalid Meremuuseumis – Sirp, 06.06.1997. Kunstnik Endla Tuutma hukkus kodumaja ees auto all, Saarte Hääl, 11.08.2020.
Gustav III kohvieksperiment

Gustav III kohvieksperiment oli Rootsi kuninga Gustav III käsul läbi viidud uuring, mille eesmärgiks oli uurida kohvi mõju tervisele. Kuigi selle sündmuse ehtsuses on kaheldud, ei suutnud 18. sajandi teises pooles läbi viidud eksperiment kohvi kui joogi ohtlikkust tõestada. Kohv jõudis esimest korda Rootsi küll 1674. aasta paiku, kuid kuni sajandivahetuseni tarbiti seda vähe. Alles seejärel läks jook jõukate seas moodi. Aastal 1746 anti välja kohvi ja tee tarbimise vastu suunatud kuninglik edikt, mis tulenes "ülemäärasest tee ja kohvi joomisest ja selle väärtarvitamisest". Nende jookide tarbimine maksustati suurte maksudega ja ettenähtud maksu mittetasumise tulemuseks olid trahvid ja tasside ning nõude konfiskeerimine. Kuigi hiljem keelustati kohv täielikult, selle tarbimine jätkus. Gustav III, kes nägi kohvi tarbimises ohtu rahvatervisele ja kes oli täis otsustavust tõestada selle negatiivset mõju tervisele, andis käsu teadusliku katse läbiviimiseks. Kuningas andis käsu eksperimendi läbi viimiseks kahel identsel kaksikul. Mõlemad neist olid sooritatud kuritegude eest süüdi mõistetud ja neile oli määratud surmanuhtlus. Eksperimendis osalemise tingimusel muudeti nende karistused eluaegseteks vangistusteks: seda juhul kui üks kaksikutest nõustus iga päev kuni elu lõpuni jooma kolm kannu kohvi ja teine sama koguse teed. Eksperimendi jälgimiseks ja kuninga selle tulemustest teavitamiseks määrati ametisse kaks arsti. Paraku surid mõlemad arstid enne eksperimendi lõppemist (oletatavalt loomulikku surma). Enne lõpptulemuste nägemist suri 1792. aastal ka kuningas Gustav III ise. Eksperimendis osalenud kaksikutest suri esimesena 83-aastaselt see, kes jõi teed. Temast kauem elanud kohvi joonud katseisiku surmaaeg ei ole teada. Aastal 1794 otsustas Rootsi valitsus taas kohvi ära keelata, kuid keeld, mida uuendati korduvalt kuni 1820. aastateni, ei olnud kohvi tarbimise vastu võitlemisel kunagi edukas. Kui keeld lõpuks tühistati, sai kohvist Rootsis kõige populaarsem jook ja sellest alates on Rootsi olnud üks suurima kohvi tarbimisega riike maailmas (elaniku kohta). Eksperimenti on naljatlevalt kutsutud ka "Rootsi esimeseks kliiniliseks uuringuks". Kofeiiniuuringud Tee tervislikud omadused Coffee – rat poison or miracle medicine?. Uppsala Ülikool. Weinberg, Bennett Alan; Bealer, Bonnie K. "The world of caffeine: the science and culture of the world's most popular drug". Psychology Press, 2001. ISBN 978-0-415-92722-2. Lk 92–3. Sempler, Kaianders. Gustav IIIs odödliga kaffeexperiment. Ny Teknik, 15.03.2006. Vaadatud 06.02.2012. Crozier, Alan; Ashihara, Hiroshi; Tomás-Barbéran, Francisco. "Teas, Cocoa and Coffee: Plant Secondary Metabolites and Health". John Wiley & Sons, 26.09.2011. ISBN 978-1-4443-4706-7. Lk 21. Halevy, Alon Y. "The Infinite Emotions of Coffee". Macchiatone Communications, 2012. ISBN 978-0-9847715-1-6. Lk 77. Herrmann, Sebastian. Die Wunderbohne. Spiegel Online, 11.03.2006.
Aasta ajakirjanik

Aasta ajakirjanik on auhind silmapaistvale Eesti ajakirjanikule. Auhinda annab välja Eesti Meediaettevõtete Liit. Ajalehtede Liidu välja antav auhind sisaldab rahalist preemiat 5000 eurot (algselt 70 000 krooni) ja hinnalist meenet (2015. aastal). 2007 Alo Lõhmus 2008 Sulev Vedler 2009 Jaanus Piirsalu 2010 Koit Brinkmann 2011 Kadri Jakobson 2012 Rein Sikk 2013 Katariina Krjutškova 2014 Nils Niitra 2015 Tuuli Jõesaar 2016 Koit Brinkmann 2017 Madis Jürgen 2018 Tarmo Vahter 2019 Erik Gamzejev 2020 Holger Roonemaa 2021 Holger Roonemaa 2022 Jaanus Piirsalu (Postimees), Roman Starapopov (Delfi), Anton Aleksejev ja Kristjan Svirgsden (mõlemad ERR) ehk Ukraina sõja kajastajad. 2023 Vilja Kiisler EALL https://web.archive.org/web/20160302142016/http://eall.ee/uudised/2015/06_03_2015.html (vaadatud 02.03.2016) EALL EALL 2010 ajakirjanduspreemiad 2012 ajakirjanduspreemiad 2013 ajakirjanduspreemiad Selgusid ajakirjanduspreemiate võitjad Eesti Ajalehtede Liit, 6.03.2015 (vaadatud 2.03.2016) 2015 ajakirjanduspreemiad 2016 ajakirjanduspreemiad 2017 ajakirjanduspreemiad EML (5. märts 2021). "Meedialiit avalikustas 2020. aasta ajakirjanduspreemiate võitjad". Eesti Meediaettevõtete Liit. Vaadatud 27. veebruaril 2024. ERR (17. veebruar 2022). "Selgusid Eesti ajakirjandusauhindade võitjad". ERR. Vaadatud 27. veebruaril 2024. Nael, Merili, toim (17. veebruar 2023). "Selgusid ajakirjandusauhindade võitjad". ERR. Vaadatud 2. märtsil 2024. EML (22. veebruar 2024). "Pressipeol selgusid Eesti ajakirjandusauhindade võitjad". Eesti Meediaettevõtete Liit. Vaadatud 27. veebruaril 2024.
Vana-Narva maantee

Vana-Narva maantee (tee number 11608) on kõrvalmaantee Harjumaal Tallinnas, Viimsi vallas ja Maardu linnas. Vana-Narva maantee algab Tallinnas Narva maantee ja Pronksi tänava ristmikult, mida läbivad Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa tee ja Tallinna–Narva tee. Maantee ristub Tallinna–Viimsi–Randvere tee ja Saha-Loo teega. Maardus läbib maantee Kärmu linnaosa, ületab seejärel mööda Kroodi viadukte Muuga ja Miiduranna sadamasse suunduvad raudteeharud ning Muuga sadama tee. Vana-Narva maantee lõpeb Muuga sadama tee teisel kilomeetril. Maantee pikkus on 15,4 km. 2021. aasta seisuga arvati maantee koosseisu vaid Viimsi vallas ja Maardus asuv teelõik (6,6 km). Maantee alguseks loeti Narva maantee ja Pärnamäe tee ristmik Tallinna idapiiril. Enne Kroodi viaduktide valmimist aastal 2015 ületas Vana-Narva maantee raudtee ühetasandiliselt ja lõppes Tallinna–Narva maantee 14. kilomeetril. Maardus ühtib Vana-Narva maantee samanimelise liikluspinnaga (aadressiobjekt). Maantee ühtib osaliselt Tallinna–Narva maantee vana trassiga. Teeregistri andmed seisuga 17.05.2024. Teeregistri andmed seisuga 18.02.2021. "Kroodi viadukt avatakse liikluseks sel pühapäeval". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. august 2016. Vaadatud 27. mail 2016.  Vana-Narva maantee tööstuspiirkond – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Võhmuta vald (Järva-Jaani kihelkond)

Võhmuta vald (saksa keeles Wechmuth; aastast 1916 Ivanovi vald ehk Jaani vald) oli vald Järvamaal Järva-Jaani kihelkonnas. Valla pindala oli 92 km² ja elanikke oli 2762 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939. Vallas oli 594 talundit ja elamut ning need kasutasid 8387 ha maad (1929. aasta seisuga). Vallamaja asus Türje külas. Vallas asus muu hulgas Türi–Paide–Tamsalu kitsarööpmelisel raudtee Võhmuta raudteepeatus. 1939. aasta vallareformiga moodustati senise Võhmuta valla maa-alast, välja arvatud Järsi ja Metsamõisa külade, Võhmuta asunduse, Liivaku, Salu, Kuristiku, Kalda, Lombi, Kivimäe, Kopli, Lipumäe, Pusuotsa, Tammiku, Vilja, Tammrääga ja Mullamaa talude, talude nr. A-2–A-9 juurdelõigete ja Varangu metskonna Karinu metsandiku kvartaalide nr. 64–73 ja 196–209 maa-alad; senise Kuksema valla maa-alast, välja arvatud Kihme ja Kiigemõisa külade ja Purdi mõisa järgi olevate sootükkide nr. A-78, A-76 ja A-57 maa-alad; senise Väinjärve valla Ramma küla maa-alast Võhmuta vald. Võhmuta vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 02.03.2016) Eesti Entsüklopeedia. 8. köide: Tanulane–Yvon. Tartu: Loodus, 1937, lk 1189. Maa-ameti kaardirakendused Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88., Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938 Võhmuta vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Catherine Cookson

Catherine Ann Cookson (20. juuni 1906 – 11. juuni 1998) on üks tuntumaid 20. sajandi Inglise naiskirjanikke. Tema loomingu populaarseim osa on 19. sajandil Inglismaal aset leidvad perekonnasaagad. Cookson sündis Kirde-Inglismaa tööstuslinnas South Shieldsis vaese vallasema lapsena. 20. sajandi alguse Inglismaal oli selline päritolu ühiskonna silmis suureks puuduseks. Palju aastaid uskus Cookson, et ta on väikelapsena hüljatud ning pidas ema oma vanemaks õeks. Ta sai hädapärase hariduse ning asus noores eas teenijana tööle rikaste perekondade juures. Need varajased kogemused lõhest rikka kõrgklassi ning vaese töölisklassi vahel said tema romaanide inspiratsiooni allikaks. Cookson kolis Lõuna-Inglismaale ning abiellus 34 aasta vanuses kohaliku kooliõpetajaga. Abikaasa pealekäimisel ning rohkem vaba aega omades hakkas Cookson kirjutama elust Kirde-Inglismaal. 1950. aastal avaldati tema romaan "Kate Hannigan", noorest neiust, kellel tema omaga sarnane elukäik. Peatselt omandasid Cooksoni teosed tööstusliku Inglismaa sotsiaalajaloo kroonikate maine. 1968.aastal võitis tema romaan "Ümartorn" parima kohalikust elust pajatava teose auhinna. Kuigi Cooksoni raamatutes jutustatakse ühe kindla paiga lugusid, omandasid tema raamatud rahvausvahelise tuntuse. Tänaseks on neid tõlgitud paljudesse keeltesse ning need on tõusnud paljude raamatuedetabelite tippu. 1950 "Kate Hannigan" 1964 "The Wingles Bird" ("Tiibadeta lind", e k 2011) 1968 "The Round Tower" ("Ümartorn") 1969 "The Glass Virgin" ("Klaasneitsi", e k 2011) 1973 "The Mallen Streak" ("Mallenite needus", e k 2008) 1974 "The Mallen Girl" ("Malleni tüdruk", e k 2009) 1974 "The Mallen Litter" ("Mallenite järeltulijad", e k 2009) 1980 "Tilly Trotter" (e k 1997) 1981 "Tilly Wed" ("Tilly Trotter abielus", e k 1998) 1982 "Tilly Alone" ("Tilly Trotter lesepõlves", e k 1999) 1983 "Hamilton" (e k 2010) 1984 "Goodbye Hamilton" ("Hüvasti, Hamilton", e k 2010) 1985 "Harold (e k 2011) 1997 "The lady on my left" ("Daam minu vasakul käel", e k 2000) "Maailmakirjanduse leksikon: 1000 kirjanikku, 10 000 teost", Tallinn: TEA Kirjastus, 2012, lk 141
Fugass

Fugass on maa- või veepinna alla või mõnesse objekti paigaldatud improviseeritud lõhkelaeng, mis lõhatakse vastase edasiliikumise takistamiseks. Fugass on olnud kasutusel paljudes sõdades keskajast alates; algselt kasutati lõhkeainena püssirohtu. "Fougasse, Madliena Tower area, Pembroke", Malta Environment and Planning Authority (MEPA), 2009 Vaadatud 02.03.2016 "Võõrsõnade leksikon: fugass". www.eki.ee. Tallinn: Eesti Keele Instituut. Vaadatud 02.03.2016. "Eesti keele seletav sõnaraamat: fugass". www.eki.ee. Tallinn: EKI. Vaadatud 02.03.2016. Hayward, James. The Bodies On The Beach — Sealion, Shingle Street and the Burning Sea Myth of 1940. CD41 Publishing, 2001 ISBN 0-9540549-0-3. FM 20-33. Combat Flame Operations. Headquarters Department of the Army, Washington, June 1967. German 'Fougasse flame thrower' Reference to November 1942 Intelligence Bulletin US War Dept. The Fougasses of Malta and Gozo Dr. Stephen C. Spiteri Ph.D, Military Architecture
Kaagvere staadion

Kaagvere (jalgpalli)staadion on Tartu maakonnas Kastre vallas Kaagvere külas asuv täismõõtmetele (95 x 70 m) vastav jalgpallistaadion. Väljaku omanik oli enne 2017. aasta haldusreformi Mäksa Vallavalitsus. Staadionil opereerib jalgpalliklubi Tartu FC Santos. Staadionil on muu hulgas peetud jalgpallivõistlusi Kaagvere Cup ja Peipsi Cup, samuti muid spordivõistlusi (nt Vooremäe mängud), aga ka rahvaüritusi, nt Jaanituli. https://web.archive.org/web/20160303084206/http://www.maksavald.ee/kaagvere-staadion (vaadatud 03.03.2016) Kaagvere staadion Eesti spordiregistris (vaadatud 03.03.2016) Staadionist Mäksa valla kodulehel Kaagvere staadion Eesti spordiregistris
Keila staadion

Keila staadion on Harju maakonnas Keilas aadressil Ehitajate tee 13 asuv jalgpallistaadion. Väljaku omanik on Keila Linnavalitsus. Staadion on jalgpalliklubi Keila JK koduväljak. Staadioni kõrval on ka kunstmuruväljak. Keila staadion Eesti spordiregistris (vaadatud 03.03.2016) Keila staadion Eesti spordiregistris