laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Adolph Eduard Grube

Adolph Eduard Grube (18. mai 1812 Königsberg – 23. juuni 1880 Breslau) oli saksa zooloog. Ta uuris mitmeid loomarühmi, ent eriti huvitasid teda hulkharjasussid. Aastatel 1843–1856 oli ta Tartu ülikooli zooloogiaprofessor ja seejärel töötas Breslau ülikoolis. Grube tegutses ka Tartu zooloogiakabinetis (hilisem Tartu Ülikooli Zooloogiamuuseum), mille juurde rajas raamatukogu.
Edgar Loening

Edgar Loening (ka Edgar Friedrich Lüning, 14. juuni 1843, Pariis – 19. veebruar 1919, Halle) oli saksa õigusteadlane. Raamatukaupmehe poeg. Õppis Bonni, Heidelbergi ja Leipzigi ülikoolides. Ta töötas Strasbourgis, aastatel 1877–1883 korralise professorina Tartu ülikoolis, 1883–1919 Rostocki ülikoolis. 1919. aastal kolis ta Hallesse. "Tartu Ülikooli üliõpilased ja õppejõud kuni 1918". Tartu Ülikool. Vaadatud 20. septembril 2008.
Nathanael Bonwetsch

Gottlieb Nathanael Bonwetsch (17. veebruar 1848 Saraatovi kubermang – 18. juuli 1925 Göttingen) oli saksa teoloog. Aastast 1882 oli ta Tartu ülikooli professor. Seejärel 1891-1920 kirikuajaloo professor Göttingeni ülikoolis.
Heinrich Bruns

Ernst Heinrich Bruns (4. september 1848 Berliin – 23. september 1919 Leipzig) oli saksa matemaatik ja astronoom. Aastail 1873–1876 tegutses ta Tartu observatooriumis. Aastast 1882 oli ta Leipzigi observatooriumi direktor.
Johan Transchiöld

Johan Transchiöld (enne aadeldamist 1690 Johan Trana; 1656 Nyköping – 7. september 1699) oli rootsi matemaatik ja riigiametnik. Aastast 1677 oli ta Tartu ülikooli matemaatikaprofessor. 1690 sai ta aadlikuks ja introdutseeriti Rootsi rüütelkonda 1697.
Jonas Johannis Scarinius

Johans Johannis Scarinius (1616 – 1687 Växjö) oli rootsi teoloog ja vaimulik. 1640. aastatel lõpetas ta Tartu ülikooli. Aastatel 1675–1687 oli ta Växjö piiskop.
Laurentius Molin

Laurentius Molin (ka Lars Molin;; 26. november 1657 Västmanland – 20. september 1723 Uppsala) oli rootsi vaimulik, teoloogiaprofessor, Tartu ülikooli rektor, Uppsala Ülikooli rektor ja riigiametnik. Laurentius Mölin õppis Upsalas, oli 6 aastat Erik Benzelius vanema (hilisema 1700–1709 Uppsala peapiiskopi) poegade kodukooliõpetajaks, 1689. aastal krahv Magnus Gabriel de la Gardie biblioteekar. Aastatel 1690–1694 oli õppereisil Taanis, Saksamaal, Itaalias, Inglis- ja Hollandimaal. 1690 nimetati konsistooriumi assessoriks, 1694. aastal õuekonsistooriumi assessoriks. 1694. aastast oli ta Tartu ülikooli (tollal Academia Gustavo-Carolina) Tartu ülikooli usuteaduskonna teoloogiaprofessor ja Nõo Püha Laurentsiuse koguduse pastor.1697/98 ja 1701/02 oli ta Tartu ülikooli rektor. 1703. aastast oli Rootsi kuninganna (Rootsi regent aastail 1660–1672, 1697 ja 1700–1713 oma poja Karl XI ja pojapoja Karl XII alaealisuse ning Karl XII eemalviibimise ajal) Hedvig Eleonora (1636–1715) õuejutlustajaks, Stockholmi toompraostiks ja prof. primarius theol. Uppsalas, 1705. aastast Uppsala ülikooli rektor. Järglased aadeldati Meldercreutzi nime all ja kanti Rootsi rüütelkonda 1720. aastal nr 1607 all Eduard Tennmann, Tartu-Pärnu rootsiaegse ülikooli usuteaduskonna õppejõud, nende elukäik ja tegevus 14. Laurentius Mölin, Usuteadusline Ajakiri nr 1932 LISAVIHK NR 3, lk 71-72 Laurentius Jonæ Molin, född 1657-11-22 Död natten till 1723-09-20, www.adelsvapen.com
Thomas Clausen

Thomas Clausen (16. jaanuar 1801 – 24. mai 1885 Tartu) oli taani astronoom ja matemaatik. Aastast 1842 tegutses ta Tartu observatooriumis ja 1866–1872 oli observatooriumi direktor. Tõnu Viik: THOMAS CLAUSEN – KARJAPOISIST PROFESSORIKS Thomas Clausen Tartu Tähetorn Thomas Clausen Tartu Observatoorium
Aigars Kalvītise esimene valitsus

Aigars Kalvītise esimene valitsus oli 2. detsembril 2004 Läti Vabariigi Seimi kinnitatud Aigars Kalvītise juhitud nelja erakonna koalitsioonivalitsus. Valitsuse volitused lõppesid 7. novembril 2006, kui tööd alustas Aigars Kalvītise teine valitsus. Koalitsiooni koosseis: Läti peaminister Läti riigipeade loend "Läti valitsuse koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. november 2011. Vaadatud 16. juunil 2015.
Rudolf Boehm

Rudolf Albert Martin Boehm (19. mai 1844 Nördlingen – 19. august 1926) oli saksa farmakoloog ja apteeker. Ta on õppinud Müncheni ja Würzburgi Ülikooli arstiteaduskondades. Alates 1872. aastast oli ta Tartus apteeker. 1881. aastast oli ta Marburgis apteeker. 1884 sai ta Leipzigi ülikooli farmakoloogia, toksikoloogia ja farmakognoosia professoriks.
ERK (ajakiri)

ERK oli Eesti Rahvuslaste Klubi välja antud üld-, majandus- ja kultuurpoliitiline ajakiri. Ajakiri ilmus aastatel 1933–1940 sagedusega 12 numbrit aastas. Ajakirja vastutavad toimetajad olid Eduard Roos (1933), Järvo Tandre (Rudolf Stokeby-Tandre) (1936–1937) ja Karl Särgava (1938–1940). Ajakirja tegevtoimetaja 1933–1934 ja 1936–1937 oli Edgar Kant. Ajakirja numbrid on kättesaadavad ka digitaalselt Rahvusraamatukogu digiarhiivis DIGAR. "Eesti rahvusbibliograafia. ERK: üld-, majandus- ja kultuurpoliitiline ajakiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. august 2021. Vaadatud 16. juunil 2015.
Olof Hermelin

Olof Nilsson Hermelin (enne aadeldamist 1702 Olof Nilsson Skragge, eestikeelses kirjanduses ka Olaus Skragge; 1658 Filipstad – ? ) oli rootsi õigusteadlane, historiograaf, riigisekretär, diplomaat. Aastast 1689 töötas ta Tartu ülikoolis rooma kõnekunsti ja poeesia professorina (rootsi professor i romersk retorik och poesi). 1692–1693 oli ta Tartu ülikooli (tollal Aacademia Gustavo-Carolina) rektor. 1702 ta aadeldati ja 1704 introdutseeriti Rootsi rüütelkonda Olaus Hermelin, kes teenis kuningas Karl XII riigisekretärina langes Poltaava all 1709. aasta Poltaava lahingus vene sõjavangi, kus ka suri. Hermelin nr 1391, www.adelsvapen.com Peeter Järvelaid, Poltaava — kui ühe maailma lõpp, www.eesti.ca, 02 Feb 2007 Peter Englund. Poltaava. Ühe armee häving. Rootsi keelest tõlkinud Ivar Rüütli. Tallinn: Argo, 2006, 325 lk.
Sidgunda

Sidgunda (vananenud läti kirjanduses ka Rikteres muiža (Riktere mõis) või Riktere, saksapäraselt Siggund) on küla (vidējciems) Lätis Sigulda piirkonna Mālpilsi vallas. Küla asub Lielā Jugla jõe kaldal merepinnast 80 meetri kõrgusel. Sidgunda jääb valla keskusest Mālpilsist 7 ja Riiast 60 kilomeetri kaugusele. Sidgundas asuvad põhikool ja raamatukogu, seal on Ausekļi, Sidgunda ja Pagriezienz uz Sidgundas staciju bussipeatus. Küla asub ajaloolise Liivimaa territooriumil, Lielā Jugla kaldal asub vana liivlaste linnamägi. Sidgunda linnamägi on muinsusmälestisena riikliku kaitse all. Kuni 1905. aastani asus külas ajaloolise Sidgunda mõisa (Siggund) süda. 1949. aastani oli küla Sidgunda valla halduskeskuseks, 1963. aastani aga Sidgunda külanõukogu halduskeskuseks. Sidgundas kasvavad tammed (ümbermõõduga 4,54 m, 4,31 m, 4,55 m ja 5,59 m) ja künnapuu on looduskaitse all. 2008. aastal oli külas 466 elanikku, 2015. aastal 405 ja 2020. aastal 379. https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Sidgundas pilskalns". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. jaanuar 2022. Vaadatud 12. detsembril 2020. Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Vietvārdu datubāze
Šarašova Kõigepühama Kolmainu kirik

Šarašova Kõigepühama Kolmainu kirik (Valgevene keeles Касцёл Найсвяцейшай Тройцы) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Šarašova alevis aadressil вул. Перамогі, 3"А" . Kirikut kasutavad katoliiklased, see on muinsuskaitse all. Šarašova kirik kuulub Pinski piiskopkonda. Šarašova kirik on klassitsistlik kahe torniga hoone, mille fassaadi kaunistavad kaks apostleid kujutavat puidust skulptuuri. Tornide ülaosas on kaaraknad. Hoone on kolme lööviga, lööve eraldavad kuus sammast. Lae moodustab silindervõlv. Altarit piiravad Korintose stiilis sambad. Altari kõrval asub kaks käärkambrit. Šarašova kirik valmis aastal 1848. Sel perioodil toetati riiklikult ainult õigeusu kirikute ehitamist, seega finantseeriti ehitust usklike annetustest. Nii on Šarašova Kõigepühama Kolmainu kirik ainus Pružany rajooni kirik, mis sel ajal ehitati. 1850. ja 1860. aastatel valmisid kirikus asuvad muusikariistadega ingleid kujutavad freskod. Teise maailmasõja järel muudeti kirik laohooneks, kirikuvarad riisuti. Kirik tagastati kogudusele 20. sajandi lõpus. Puitskulptuur kiriku fassaadil Kiriku altar Kiriku interjöör Surnuaed kiriku juures http://globus.tut.by/shereshevo/index.htm#kostel Пракаповіч Н.С. Летапіс духоўнасці: культавая архітэктура Всё о Ружанах Праверана 27 лістапада 2012 г. http://sources.ruzhany.info/030a.html Koguduse koduleht Fotod kiriku kohta
Saja rahva lood

"Saja rahva lood" on kirjastuse Eesti Raamat aastail 1973–1991 ilmunud raamatusari maailma rahvaste muinasjuttudest. Kirjastus Tiritamm jätkas sarja aastail 1992, 2006–2007.
Šarašova Jumalaema Sündimise kirik

Šarašova Jumalaema Sündimise kirik (Valgevene keeles Царква Раства Багародзіцы) on endine kirik Valgevenes Bresti oblasti Pružany rajoonis Šarašovas. Kirik oli iseloomulik näide Valgevene puitarhitektuurist. Hoone on kuulunud kreekakatoliku kirikule ja õigeusu kirikule. Kirikut on esmamainitud 1517. aastal, mil Jan Abramowicz sellele raha andis. Aastal 1760 ehitati kirik põhjalikult ümber. Aastal 1803 põles maha vana pastoraadi hoone, selle asemele ehitati uus, mis on ka tänapäevani säilinud. Aastal 1818 allus kirikule kolm kabelit. Aastal 1833 avastati kirikust XV sajandi lõpul ja XVI sajandi alguses loodud käsitsi kirjutatud Šarašova evangeeliumid (vanim käsikiri arvatakse pärinevat aastast 1495, tänapäeval on need hoiul Valgevene Rahvuslikus Kunstimuuseumis. Aastal 1839 anti kirikuhoone õigeusklike käsutusse, ühtlasi sai see tänapäevase nime. Poola võimu ajal hoone hüljati. Kirik seisis tühjana kuni 20. sajandi keskpaigani, kuni 1960. aastatel lammutati; sealt saadud lauad viidi Pružanysse majade ehitamiseks. Kirikuhoone kirjeldusest aastast 1725 on teada, et hoonet kattis sindelkatus. Hoonet ümbritses ristikäik, katusel asus kuppel. Aastast 1809 on teada, et kirikus oli kuus sammast. Hoonesse pääses läbi ühe kahest käärkambrist. Peale kiriku lammutamist viidi kiriku ikonostaas hoiule Valgevene Rahvuslikku Kunstimuuseumisse. Kiriku kellatorn valmis aastal 1799. Eraldi seisev klassitsistlik hoone valmistati ilma ühtegi naela kasutamata. Hoone on kahekorruseline, ruudukujulise põhiplaaniga (5,3×5,6 meetrit). Kellatorni kõrgus on 18 meetrit. Kellatorn on konserveeritud ja arhitektuurimälestisena kaitse alla võetud. http://catholic.by/port/news/belarus/2-4/2008-02-09d6.htm Dr. Michał Marczak. Przewodnik po Polesiu. — Brześć nad Bugiem: Polskie Towarzystwo Krajoznawcze, 1935. — С. 45. Юры Жыгамонт. (22 ліпеня 2011) Деревня Шерешево (Беловежская пуща): После восстания Кастуся Калиновского здесь вешали арестованных повстанцев(рас.) Новыя падарожжы дылетанта. СТБ. Праверана 27 студзеня 2012 г. Kirik; vanad fotod
Menedemos Eretriast

Menedemos Eretriast (kreeka Μενέδημος ὁ Ἐρετριεύς, u 345– u 260 eKr) oli vanakreeka filosoof, Elise-Eretria koolkonna esindaja, kes oli pärit Eretria linnast Euboia saarel. Menedemos oli sündinud lugupeetavasse suguvõssa, kuid oli ise ehitaja või siis dekoraator ning vaene. Ta saadeti sõjaretkele Megarasse, kuid otsustas külastada ka Platoni Akadeemiat ning otsustas seejärel sõjateenistusest loobuda ja asuda filosoofiat õppima. Platoni Akadeemiast suundus ta koos Phleiusi Asklepiadesega Megarasse Stilponi õpilasteks ja sealt omakorda edasi Elisesse, kus nendest said Phaidoni kooli õpilased. Hiljem suundusid nad Asklepiadesega Menedemose kodulinna Eretriasse ning sellest ajast nimetati Elise kooli Eretria kooliks. Sageli on kasutusel ka Elise-Eretria koolkonna nimetus. Tema elu kohta on Diogenes Laertios oma teose "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamatus Menedemost puudutavas peatükis üles kirjutanud mitmeid anekdoote. Üks nendest väidab, et Eretria koolis puudus kord ning korrapärane pinkide asetus ja igaüks võis kuulata millist vestlust tahes, ringi liikudes või istudes. Menedemose filosoofiliste seisukohtade ja õpetuste kohta pole palju teada. Diogenes Laertios väidab, et ta ei sallinud Platoni Akadeemia õpetajaid, muuhulgas Xenokratest ega ka kürenaiku Paraibatest, eelistades nendele enda Megara õpetajat Stilponit. Menedemos olnud osav vaidlustes, eriti vastuväidete ülesehitamisel ning Diogenes Laertios osundab üht tema väidetavatest meelisargumentidest: „"Kas mitte üks kahest ei ole teisest teistsugune?" "Jah." "Ja kas hea tegemine pole midagi teistsugust kui hea?" "Jah." "Siis järelikult ei ole hea tegemine hea." (vanakreeka "τὸ ἕτερον τοῦ ἑτέρου ἕτερόν ἐστι;" "ναί." "ἕτερον δέ ἐστι τὸ ὠφελεῖν τοῦ ἀγαθοῦ;" "ναί." "οὐκ ἄρα τὸ ὠφελεῖν ἀγαθόν ἐστιν.")“ – Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 134 Lisaks olevat Menedemos arvanud, et tõde ei saa väljendada eitavate (vanakreeka ἀποφατικὰ) ega ka liidetud (vanakreeka συνημμένα) ning põimitud (vanakreeka συμπεπλεγμένα) väidetega, nõudes selle asemel kinnitavate (vanakreeka ἀποφατικὰ) ja ühetimõistetavate (vanakreeka τὰ οὐχ ἁπλᾶ) väidete kasutamist. Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 125 Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 126 Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 105 Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 130 Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 134 Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 135
Eskişehiri provints

Eskişehiri provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Lääne-Türgis. Provintsi keskus on Eskişehir. Alpu ringkond Beylikova ringkond Çifteleri ringkond Günyüzü ringkond Hani ringkond İnönü ringkond Mahmudiye ringkond Mihalgazi ringkond Mihalıççıki ringkond Odunpazarı ringkond Sarıcakaya ringkond Seyitgazi ringkond Sivrihisari ringkond Tepebaşı ringkond Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. Eskişehiri provintsi koduleht (türgi keeles)
Kocaeli provints

Kocaeli provints on provints Loode-Türgis Marmara piirkonnas Musta mere ääres. Provintsist läänes asub İstanbul, põhjas Must meri, provintsist edelas asub Marmara mere İzmiti laht. Provintsi keskus on İzmit. Başiskele ringkond Çayırova ringkond Darıca ringkond Derince ringkond Dilovası ringkond Gebze ringkond Gölcüki ringkond İzmiti ringkond Kandıra ringkond Karamürseli ringkond Kartepe ringkond Körfezi ringkond Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. Kocaeli provintsi koduleht (türgi keeles)
Juozas Bernatonis

Juozas Bernatonis (sündinud 8. septembril 1953 Kaunases) on Leedu poliitik ja diplomaat. Ta lõpetas aastal 1971 Kaunase 7. Keskkooli ja aastal 1976 Kaunase Polütehnilise Instituudi keemiateaduskonna. Aastatel 1990–2017 kuulus ta Leedu Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 2001–2003 oli ta Leedu siseminister. Aastatel 2006–2012 oli ta Leedu suursaadik Eestis. 13. detsembrist 2012 kuni 13. detsembrini 2016 oli ta Leedu justiitsminister. 2013 – Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Martin Hanz

Martin Hanz (sündinud 30. aprillil 1955 Montabauris) on Saksamaa diplomaat. 2009–2011 oli ta Saksamaa suursaadik Eestis.
Wendelin Ettmayer

Wendelin Ettmayer (sündinud 1. augustil 1943) on Austria poliitik, diplomaat ja kirjanik. Aastal 1994 sai ta Austria suursaadikuks Soomes ja ühtlasi ka 1994–1997 suursaadikuks Eestis. 1999 anti talle Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd 1994–1997 Austria suursaadikuna Eestis. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 16.06.2015)
Päivo Kasekamp

Päivo Kasekamp (25. jaanuar 1924 Tallinn – 21. juuni 2013 Tartu) oli soomepoiss ja eesti metodisti vaimulik. Ta lõpetas aastal 1942 Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1942–1943 oli ta riigitööteenistuses Saksamaal, seejärel õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. 9. novembrist 1943 oli ta Soome armees, ta viibis väljaõppel Taavettis ja oli rindel Rajajoel JR 47 koosseisus, lõpetas ohvitserikursuse. Tagasi Eestisse saabus ta 19. augustil 1944, ta viibis Klooga õppelaagris. Ta taandus Saksamaale, oli väljaõppel Neuhammeris ja Beneschaus, võitles Sileesia rindel, langes 19. märtsil 1945 Oppelni lahingus vangi. Ta oli vangilaagris Komi ANSV-s ja tööpataljonis Narvas, ta vabastati aastal 1946 tervislikel põhjustel. Arreteeriti uuesti 18. jaanuaril 1948, talle mõisteti 10+5 aastat. Ta vabanes Inta vangilaagrist Komi ANSV-s 24. oktoobril 1955, ta jäi samasse tööle kaevurina. Eestisse tagasi saabus ta aastal 1958, ta oli organist ja metodisti pastor EMK Haapsalu koguduses. Aastatel 1969–1972 oli ta pastor EMK Rakvere koguduses, aastatel 1972–1987 EMK Tartu Püha Luuka koguduses, seejärel jäi ta pensionile. Aastal 1994 läks ta perega USA-sse, kus viibis aastani 2005, mil ta tuli tagasi Eestisse. Elu lõpuaastatel elas ta Tartus. Tema isa oli eesti sõjaväelane, kindral August Kasekamp, vennapoeg Andres Kasekamp on Tartu Ülikooli Rahvusvaheliste suhete õppetooli Balti poliitika professor. Soomepoiste elulood. Soome sõjaväes II maailmasõja aastatel teeninud eestlased ja Eesti vabatahtlikud. Koostanud Peep Pillak ja Heini Vilbiks, konsultant Vello Salo. Eessõnad: Toomas Hendrik Ilves, Sauli Niinistö. Tallinn, Grenader 2015. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Kalju Reesalu

Kalju Reesalu (20. veebruar 1924 Loksa – 22. mai 2015 Partille) oli soomepoiss, ettevõtja ja eesti aktivist Rootsis. Ta õppis Tallinnas Riiklikus Inglise Kolledžis. Kool jäi sõja tõttu pooleli viimases klassis, kui ta põgenes Soome ja astus Soome armeesse. 24. aprillist 1943 oli Soome armees ja võitles rindel Rajajoel JR 47 koosseisus. 5. novembril 1943 lahkus ta omavoliliselt väeosast (arvatakse ka, et lahkus eriülesandega), naasis Eestisse ja tegeles põgenike üleveoga Soome. Ta vahistati Saksa okupatsioonivõimude poolt jaanuaris 1944 ja teda hoiti 9 kuud Patarei vanglas. Pärast vanglast põgenemist septembris 1944 põgenes ta Soome kaudu Rootsi. Rootsis suunati ta metsatööle, sealt pääses vabrikutööle Göteborgi kandis. Õppis õhtukoolis ehitust ja sai ehitusinseneri kutse kätte kahe aastaga (nelja asemel). Ta moodustas ehitusfirma Byggnadsfirma Estnia. Göteborgi eeslinnas Partilles tegutseb siiani tema firma Partille Industriservice AB. Tema ehitusalased teadmised tulid kasuks 1960. aastatel Göteborgi Eesti Maja muretsemisel, mil ta vastutas ostetud majas vajalike ümberehitustööde korraldamise eest. Temast sai Eesti Maja suurim aktsiate omanik ja juhatuse esimees. 21. sajandi alguses oli tema teadmistest abi, kui Eesti Maja müüs kinnisvara südalinnas ja muretses uued (nüüdsed) Eesti Kodu ruumid, mis samuti vajasid ümberehitamist. Pärast seda, kui Eestis oli taastatud iseseisvus, laiendas ta oma ehitustehnilise äritegevuse Eestisse. Tema loodud ettevõte AS Reldor ehitas ning omab Eesti esimest tööstusküla ja ehitab nüüdisaegseid eramuid. Mõnda aega oli ta ka Pärnu sadama kaasomanik. Lisaks kuulusid talle restoran ja ööklubi Hispaanias ning mitu võidusõiduhobust, lühikest aega oli tema kui reederi valduses ka mõni kaubalaev Läänemerel. Kalju Reesalu suri 22. mail 2015 Göteborgi eeslinnas Partilles. Tema poeg on vaimulik Jaak Peeter Reesalu. Soomepoiste elulood. Soome sõjaväes II maailmasõja aastatel teeninud eestlased ja Eesti vabatahtlikud. Koostanud Peep Pillak ja Heini Vilbiks, konsultant Vello Salo. Eessõnad: Toomas Hendrik Ilves, Sauli Niinistö. Tallinn, Grenader 2015. Mart Mägi. Kalju Reesalu in memoriam Stockholmi Eesti Päevaleht 10. juuni 2015, lk.19 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=930
Voldemar Herkel

Voldemar Herkel (4. jaanuar 1929 Kulna Keila vald – 31. jaanuar 2019 Tallinn) oli eesti arhitekt. Ta lõpetas 1947. aastal eksternina Tallinna 2. Keskkooli ning õppis seejärel Tallinna Polütehnilise Instituudi arhitektuuriosakonnas, mille lõpetas 1953. aastal arhitektina. 1961–1988 oli ta Eesti Riikliku Kunstiinstituudi õppejõud, 1970. aastast professor. 1979–1988 oli ta Eesti NSV Arhitektide Liidu esimees. Restoran Kaunas (1969 Tartus; praegune klubi Atlantis) Tallinna Lasnamäe linnaosa üldplaneering Tallinna sadama reisiterminal (1963, lammutatud) Elumaja Tallinnas, Toompuiestee 67a (1967) Kohvik Merepiiga Rannamõisas (1967, 1992 põles, lammutatud) Eesti Tööstusprojekti hoone Tallinnas, Rävala puiestee 6 (1963, koos Ülo Ilvesega) Planeeringud Sakus, Kurtnas ja Vinnis (1971) 1985 Eesti NSV riiklik preemia 1971 NSV Liidu riiklik preemia 1967 Eesti NSV teeneline arhitekt "Eesti elulood". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2000 (= Eesti entsüklopeedia 14) ISBN 9985-70-064-3. Lk 87 Piret Lindpere. "Herkel, Voldemar, arhitekt". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 106–107 Karin Hallas-Murula. "Voldemar Herkel. Arhitekt ja tema aeg". Tallinn 2009 (ISBN 9789985982846) Arhitekt ja tema aeg – Voldemar Herkel, Karin Hallas-Murula, Sirp, 12. jaanuar 2009
Elsa Silber

Elsa Silber (ka Ella Silber) oli eesti tummfilminäitleja. Ta tegi filmidebüüdi 1924. aastal filmis "Mineviku varjud". Tema viimane näitlejatöö oli 1929. aastal filmis "Jüri Rumm". Elsa Silber Eesti filmi andmebaasis
Kristo Matson

Kristo Matson (sündinud 25. novembril 1980 Pärnus) on eesti helilooja ja muusik. Ta õppis aastatel 1986–1988 Tihemetsa Põhikoolis, aastatel 1989–1996 Torma Põhikoolis ja aastatel 1996–1999 Põltsamaa Ühisgümnaasiumis. Ta õppis aastatel 1999–2003 Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis trombooni, muusikateooriat ja kompositsiooni ning Tartu ülikoolis teoloogiat, kuid ei lõpetanud neid erialasid. Seejärel õppis ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias aastatel 2003–2007 Tõnu Kõrvitsa juhendamisel bakalaureuseõppes ja aastatel 2007–2009 Helena Tulve juhendamisel magistriõppes. 2005 "Cantus in memoriam Malera Kasuku" (teos sümfooniaorkestrile) 2007 Eesti Heliloojate Liit Jaanika Kressa. "Kristo Matson kirjutas torupillile muusikat esimest korda". Vooremaa, 8. august 2009 Biograafia, teosed ja meediakajastused Eesti Muusika Infokeskuses