laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Komid

Komid on soome-ugri rahvas, kelle põline asuala jääb Euroopas Uurali mägedest läände Võtšegda, Petšora ja Kama jõe valglasse. Komid jaotuvad sürja- ja permikomideks. Komide praegusest asualast jääb enamik Venemaa Föderatsiooni Komi vabariiki ning Permi kraisse, kuid komide asuala ulatub ka Handi-Mansimaale, Jamali poolsaarele ja Koola poolsaarele. Varem on komisid nimetatud ka sürjaniteks ja permjakkideks. Alates Nõukogude Liidu lagunemist on komide hulk kiiresti vähenenud. Kui 1989. aasta rahvaloenduse andmete põhjal oli komisid ligikaudu 500 000, siis 2010. aastal oli neid ligikaudu 320 000. Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 95 komi ja 19 permikomi. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 89 komi (30 meest ja 59 naist). Neist 27 emakeel oli komi keel ja 27 olid Eesti kodanikud. Enamik komisid kõneleb komi keelt, mis kuulub koos udmurdi keelega soome-ugri keelte Permi keelte rühma. Viimastel aastakümnetel on kasvanud emakeelena vene keelt kõnelevate komide hulk ja osatähtsus komide seas. Ižmakomid Ežvakomid Päring Statistikaameti andmebaasist Statistika andmebaas.RL21442: RAHVASTIK, 31. DETSEMBER 2021 | Aasta, Elukoht, Sugu, Vanuserühm, Rahvus, Kodakondsus ning Emakeel "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. detsember 2018. Vaadatud 30. juunil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Indrek Jääts. Etnilised protsessid Vene impeeriumi siseperifeerias 1801–1904. Komi rahvuse sünd, Dissertationes Ethnologiae Universitatis Tartuensis. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2005. Indrek Jääts. Rännakud ööpoolsetesse maadesse : üheksa reisikirjeldust Vene Põhjala endistelt ja praegustelt soome-ugri aladelt. Tallinn : Pegasus, 2011. ISBN 9789949472390 Piret Koosa. Õigeusk kaasaegses komi külas. Tartu : Tartu Ülikooli Kirjastus, 2010. ISBN 9789949194735 Fenno-Ugria Asutuse koduleht Eesti Rahvaluule Arhiivi koduleht Eesti Rahva muuseumi koduleht "Kuidas mets komide maailmapilti kujundas?" Novaator, 5. detsember 2014
Francesco Casanova

Francesco Giuseppe Casanova (1727–1803) oli Itaalia maalikunstnik. Ta oli Giacomo Casanova noorem vend. Francesco Casanova sündis Londonis, õppis Veneetsias Francesco Guardi käe all ning oli seejärel Francesco Simonini õpilane. Kõrvuti lahingustseenidega maalis Casanova ka maastikke loomade ja inimestega ning pastoraalse ainestikuga teoseid. 1751. aastal läks ta Pariisi ning järgmisel aastal Dresdenisse, kuhu jäi kuni 1757. aastani, veetes aega parimate lahingustseenide kopeerimisega kuulsas kuurvürstide galeriis. Pariisi naasnult õppis ta mõnda aega Charles Parrocel juures. 1783. aastal suundus ta Pariisist Viini, kuhu jäi elu lõpuni. Sel ajal oli tema õpilaseks Philip James de Loutherbourg. Carl Clauß: Casanova, Francesco. In: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 4, Duncker & Humblot, Leipzig 1876, S. 40. Giacomo Casanova: Geschichte meines Lebens, Band 1, Gustav Kiepenheuer Verlag, Leipzig und Weimar 1983, Erläuterungen von Günter und Barbara Albrecht. Ernest Dumonthier, Les Tapisseries d'Ameublement de la Manufacture Royale de Beauvais d'après François Casanova, París, ed. Albert Morancé, 1921.
Silkeborg

Silkeborg on linn Taanis Kesk-Jüütimaal, Silkeborgi valla halduskeskus. Linnas elab 42 807 inimest (1. jaanuar 2012). Silkeborgi muuseumis asub Tollundi mees. Silkeborg IF
2003. aasta Soome parlamendivalimised

2003. aasta Soome parlamendivalimised olid Eduskunna valimised, mis peeti 16. märtsil 2003. Valimiste võitjaks tõusis Soome Keskerakond, kes kogus kõige rohkem hääli ja möödus sotsiaaldemokraatidest. Osavõtt valimistest oli 66,6%. * Sealhulgas Ahvenamaa esindaja ja parteid, mis said vähem kui 0,5% häältest. Pärast valimisi moodustasid Keskerakond, SDP ja liberaalne Rootsi Rahvapartei koalitsiooni. Peaministri koht kuulub Keskerakonnale.
Sülfoon

Sülfoon on õhukeseseinaline lõõtsakujuliselt pikenev või lühenev metallsilinder (toru). Sülfoonid võivad olla tehtud kas roostevabast terasest, messingist, fosfor- või berülliumpronksist. Sülfoone kasutatakse nt masinaehituses. Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [1] 1981. Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus. 656 lk
Joy Division

Joy Division oli inglise post-punk'i bänd, mis tegutses 1970. aastate lõpul. Algul kandis ansambel nime Warsaw, hiljem muudeti seda, vältimaks konflikti Londoni punkbändiga Warsaw Pakt. Uueks nimeks sai Joy Division, mis on tsitaat Karol Cetinsky Teise maailmasõja romaanist "The House Of Dolls", kus seda nime kandis prostituutide ühendus, kes pakkus lõbu natsisõduritele. Bändi debüütalbum "Unknown Pleasures" ilmus 1979. aastal. Joy Divisioni muusikat iseloomustab süngus ja ängistus, mis kajastub nii vokaalis kui ka sõnades. 18. mail 1980 poos kõigest 23-aastane Ian Curtis end süvenevate epilepsiahoogude ja laguneva abielu tõttu üles. Varem olid salvestatud uue albumi lood ning 1980. aasta juulis ilmus Joy Divisioni teine ja viimane album "Closer", mis viitab samas ka Curtise lõplikule sulgumisele. Pärast Curtise surma jätkasid allesjäänud bändiliikmed siiski tegutsemist, võttes uueks nimeks New Order.
Kink-vägihein

Kink-vägihein (Verbascum × collinum Schrad., Verbascum nigrum × Verbascum thapsus) on üheksavägise ja musta vägiheina värd. Ta kuulub vägiheina perekonda. eElurikkuse id puudub lisa see Vikiandmete lehele
Gustav Ernst von Stackelberg

Krahv Gustav Ernst von Stackelberg (5/17. juuni 1766 Tallinn – 18. aprill 1850 Pariis) oli Eestimaa päritolu Venemaa diplomaat. Gustav Ernst von Stackelberg sündis diplomaat Otto Magnus von Stackelbergi ja Sophia Gerdruta von Fölckersahmi pojana. 1788–1789 võttis Gustav Ernst von Stackelberg osa sõjast Rootsi vastu. Kuid lahkus peatselt armeest, sai keisrinna kammerjunkru tiitli ning alustas diplomaadikarjääri. Gustav Ernst von Stackelbergist sai 1794. aastal saadik Torinos (1794–1799) Sardiinias, 1799 Genfis Šveitsis, 1802 Bataavias Haagis (1802–1806), 1807 Preisimaal Berliinis (1806–1808), 1810 Austrias Viinis (1811, 1816–1818) ning 1818 Mõlema Sitsiilia kuningriigis, Napolis (1819–1835). 1815. aastal võttis ta Venemaa esindajana osa Viini kongressist. 1835. aastal läks Stackelberg erru ja elas kuni surmani Pariisis. Gustav Ernst von Stackelbergi autasustati muuhulgas Venemaa kõrgeima, Andreas Esmakutsutu ordeniga. Krahv Otto Magnus von Stackelbergi testamendi järgi pärisid 1801. aastal Hirmuse, Voorepere, Kohtla, Ereda, Atsalama, Väike-Pungerja, Väike-Soldina, Pagari, Puhatu (Pühs), Purtse (Purtz) tema pojad - tõeline salanõunik Gustav Ernst von Stackelberg ja ooberstleitnant Otto Johann von Stackelberg 233 150 hõberubla eest. Lesk krahvinna Sophia Gertruda von Stackelberg (sünd Völckersahm) sai Pada mõisa eluaegse valdusõiguse. 1808. aasta pärandavara jagamise lepinguga Atsalama, Väike-Pungerja, Väike Soldina, Pagari, Ereda, Puhatu, Purtse, Hirmuse, Voorepere ja Kohtla mõisate valdamise üle, krahv Otto Johann Stackelberg loobus oma osast venna Gustav Ernst von Stackelbergi kasuks 116 550 hõberubla eest. Talle kuulusid Purtse, Pagari, Hagemäe, Pungerja, Soldina, Pada ja Muuga mõis, kokku 32 000 ha. Gustav Ernst von Stackelberg abiellus 1805. aastal krahvinna Karoline Wilhelmine von Ludolfiga, kes oli Sitsiilia saadiku Londonis Constantin von Ludolfi tütar. Abielust sündisid: Sophie von Stackelberg (1806–1891), abiellus vabahärra Georg Conrad Wolter von Meyendorffiga Otto Magnus von Stackelberg (1808–1885), kammerjunkur, Purtse, Pagari, Hagemäe, Pungerja ja Soldina mõisnik Karoline Johanna von Stackelberg (1809–1863), abiellus Julius von Sassiga Gustav von Stackelberg (1810–1847), Venemaa keisririigi diplomaat, kammerjunkur Ernst Johann von Stackelberg (1813–1870), Venemaa keisririigi sõjaväelane - suurtükiväekindral, kindraladjutant, diplomaat Alexander von Stackelberg (1814–1856), Venemaa keisririigi sõjaväelane - mereväeleitnant, kammerjunkur, diplomaat Elisabeth von Stackelberg (1807–1840), abiellus markii Frédéric de la Roverega Marie von Stackelberg (1818–1840) Helene von Stackelberg (1820–1843), abiellus krahv Joseph von Ugartega Reinhold von Stackelberg (1823–1837) Eleonore von Stackelberg (1827–1909), abiellus parun Theodor Decazes'ga Pagari mõis (Jõhvi khk), Kinnistute register Gustav Ernst von Stackelberg veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Дипломаты Российской империи: Густав Оттонович (Густав-Эрнест) Штакельберг
Lorenzo di Credi

Lorenzo di Credi (umbes 1459 Firenze – 12. jaanuar 1537 Firenze) oli Itaalia renessansi maalikunstnik ja skulptor. Esmalt avaldas tema mõju Leonardo da Vincile, aga seejärel oli ise suuresti Leonardo da Vincist mõjutatud. Hiljuti sai aktuaalseks üks Credi teos, sest teadlased juhtisid tähelepanu nägude sarnasusele Leonardo da Vinci maalitud "Mona Lisal" ja Credi maalitud "Caterina Sforza portreel". Caterina Sforza oli Forlì ja Imola käskijanna Romagnas, hiljem mõnda aega Cesare Borgia vang. Portree, mida tuntakse ka pealkirjaga "Daam jasmiiniga", asub tänapäeval Forlì pinakoteegis. "Caterina Sforza portree", õlimaal lõuendil, 1481–1483 "Perugino portree", õli puidul, umbes 1504, 51 x 37 cm, Uffizi, Firenze "Naise portree", õli paneelil, umbes 1490–1500, Metropolitani Kunstimuuseum, New York "Poiss sarlakpunase mütsiga", õli paneelil, 1488 Hobbes, James R. (1849). Picture collector's manual; Dictionary of Painters (volume II). T. & W. Boone, 29 Bond Street, London; Digitized by Googlebooks (2006) from Oxford library. p. 153. Lorenzo di Credi tööd veebigaleriis – lühibiograafia ja 11 teost, vaadatud 2012-04-20
Tallinna Tehnikaülikooli Küberneetika Instituut

Tallinna Tehnikaülikooli Küberneetika Instituut on Tallinna Tehnikaülikooli teadus- ja arendusasutus, kus uuritakse mehaanikat, juhtimissüsteeme, arvutiteadust. TTÜ Küberneetika Instituut loodi akadeemik Nikolai Alumäe initsiatiivil ja see alustas tegevust Eesti Teaduste Akadeemia (toonase Eesti NSV Teaduste Akadeemia) instituudina 1. septembril 1960. 1997. aastal korraldati KübI ühinemise kaudu ümber autonoomseks teadusasutuseks. Küberneetika Instituut on tegev teadus- ja arendustöös, samuti doktoriõppes. Instituudis uuritavate väga erinevate teadusalade (mehaanika ja rakendusmatemaatika, juhtimissüsteemid, arvutiteadus) ühiseks tunnuseks on matemaatiliste meetodite rakendamine. Rakendusmatemaatika: Lähendusmeetodid, pöördülesanded. Mehaanika: Mittelineaarne dünaamika, mikrostruktuuriga materjalide käitumine dünaamilistel koormustel, solitonid ja üksiklained, akustodiagnostika, fraktaalsus, ökonofüüsika, klaveri akustika, integraalne fotoelastsus ja fotoelastsustomograafia, biomehaanika, rakuenergeetika, komplekssed ja mittelineaarsed nähtused lainete dünaamikas ja rannikutehnikas ning matemaatiliste meetodite rakendamine laineuuringutes. Juhtimissüsteemid: Mittelineaarsed ja robustsed juhtimissüsteemid, juhtimissüsteemide modelleerimine, õppimine ja planeerimine robotsüsteemides, sard- ja hajussüsteemide testimise ja verifitseerimise formaalmeetodid. Arvutiteadus: automaatide teooria, funktsionaalne ja sõltuvate tüüpidega programmeerimine, programmeerimiskeelte semantika, programmianalüüsid ja -loogikad, ontoloogiatehnika infosüsteemides, tarkvaraprotsessi parendamine, tarkvara komponeerimine ja visuaalne spetsifitseerimine, modelleerimise ja simuleerimise vahendid, küberkaitse. Foneetika ja kõnetehnoloogia: Eesti keele foneetika, loomuliku keele mudelid, kõne süntees ja analüüs, kõne ja kõneleja tuvastamine (rakendused: Kõnesalvestuste brauser, Veebipõhine kõnetuvastus). Küberneetika Instituudi veeb Margus Maidla: "Tiigrihüppe taassünni arhitektid" Sirp, 18. mai 2018
Lavinia Fontana

Lavinia Fontana (24. august 1552 Bologna – 11. august 1614 Rooma) oli Itaalia maalikunstnik. Lavinia Fontana sündis Bolognas. Ta oli oma aja väljapaistva Bologna koolkonna maalija Prospero Fontana tütar. Isa oli tütrele ühtaegu ka õpetajaks, perekonna äritegevuse jätkamine oli sel ajal tüüpiline. Lavinia varasem teadaolev teos oli "Üleannetu laps", mis valmis 1575. aastal, kui neiu oli 23-aastane. Ehkki see teos on praeguseks kaotsi läinud, on tema teine teos, 1576. aastal maalitud "Kristus koos kannatusriistadega", tänapäeval hoiul El Paso Kunstimuuseumis. Fontana abiellus Paolo Zappiga (kirjutatakse ka kujul Paolo Fappi) 1577. aastal. Tal oli küll 11 last, kuid vaid kolm neist elas temast kauem. Pärast naitumist jätkas Fontana perekonna ülalpidamiseks maalimist. Zappi kandis hoolt majapidamise eest ja abistas naist maalimisel. Lavinia Fontana teosed veebigaleriis
Ujuklaev

Ujuklaev on veealustel piklikel kandvatel ujukitel (ka ühel ujukil) püsiva kerega laev. Ujuklaeval on kere kuju tõttu võimalikult väike märguv pind. Selle laeva kere erineb tavalise laeva kerest ega ole ka katamaraan ehk kakskerelaev. Ujuklaeva (inglise keeles Small Waterplane Area Hull) põhikonstruktsioon on platvormikujuline ja seda kannavad veealused ujukid. Konstruktsiooni eeliseks on võimalikult väike veeliini pindala, mistõttu ei sõltu laev oluliselt lainetusest, eelised on ka ökonoomsus ja kiirusevõit. Ujuklaevaga pea samasuguste meresõiduomadustega katamaraan on vähemalt 2,5 ja ühekereline laev vähemalt 4 korda pikem. Ujuklaeva ekspluatatsioon on tänu sellele ka tublisti odavam. monoujuklaev – Small Waterplane Area Single Hull (SWASH) kaksujuklaev – Small Waterplane Area Twin Hull (SWATH) kolmujuklaev – Small Waterplane Area Tri-Hull (SWATH) mitmikujuklaev –Small Waterplane Area Multi-Hull (SWAMH) ristandujuklaev – Small Waterplane Area Hybrid-Hull (SWAHH) Ujuklaeva leiutajaks loetakse Frederick George Creedi (1871–1957). Kanadalane esitles oma mõttetööd 1938. aastal ja 1946. aastal anti leiutisele Briti patent. Esmajärjekorras ehitati seda tüüpi laevu 1960–70. aastatel, peamiselt okeanograafia uurimislaevadeks ja allveelaevade päästelaevadeks. Aluseks võeti katamaraanide ehitus, aga sellest arenes välja täiesti uus laevatüüp. Eestis on Veeteede Ametil ujuklaev Jakob Prei. "SWATH Ships". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. mai 2016. Vaadatud 22. aprillil 2012. Jaan Lutt, Kolonel Jakob Prei (1873–1954), LK 13 Foto: mõõdistuslaev Jakob Prei käigukatsetuste ajal 18. aprill 2012, Veeteede ameti tellimusel valmis 14 miljonit eurot maksnud mõõdistuslaev, postimees.ee Ujuklaeva logiraamat, Mõõdistuslaeva Jakob Prei tulemine DiFooII:JAKOB PREI.mpg, Swath-Boot "JAKOB PREI" auf der Weser von Lemwerder nach Tallinn, youtube.com Lõbusõiduujuklaeva Silver Cloud ehitamine 21. november 2006 kuni 2. juuli 2008
Molinoloogia

Molinoloogia (ladina sõnast molīna 'veski' ja kreeka λόγος 'teadus') on teadus veskitest või muudest mehaanilistest seadeldistest, mis kasutavad voolava vee või tuule kineetilist energiat masinates, mis jahvatavad, pumpavad, saevad, purustavad, taovad või vanutavad. Sellesse valdkonda kuuluvad ka inimeste või loomade jõul töötavad masinad. Samuti püüab molinoloogia säilitada teadmisi traditsioonilistest masinatest, mis on tänapäeval tehnika ja majanduse arengu tõttu aegunud. Termini leiutas 1965. aastal Portugali tööstusloolane João Miguel dos Santos Simões. Molinoloogia kui kultuurilist ja teaduslikku huvi pakkuva valdkonnaga tegeleb Rahvusvaheline Molinoloogia Selts (The International Molinological Society, TIMS) – enam kui 600 liikmega mittetulundusorganisatsioon, mis tegutseb peamiselt Euroopas ja USA-s. See rajati 1973. aastal, pärast 1965. ja 1969. aastal toimunud rahvusvahelisi sümpoosione. Eestis on molinoloogiaga tegelenud näiteks Mihkel Koppel. Mihkel Koppel: "Saaremaa tuulikute saatus"[alaline kõdulink] Sirp, 20. aprill 2012 Watts, M (2002). The Archaeology of Mills and Milling. Tempus Publishing Ltd. ISBN 0-7524-1966-8. Ogden, D; G.Bost (2010). The Quest for American Milling Secrets (BM20 ed.). Congleton, England: TIMS Publication. ISBN 9789291349255. {{cite book}}: kontrolli parameetri |isbn= väärtust: checksum (juhend) Rahvusvaheline Molinoloogia Selts The Society for the Preservation of Old Mills (SPOOM) Molinologie
Aldur Vunk

Aldur Vunk (sündinud 2. septembril 1959) on eesti ajaloolane ja arheoloog. Ta oli aastatel 1998–2015 Pärnu Muuseumi direktor ning 2015–2020 SA Pärnu Muuseum juhataja. Vunk õppis 1966–1977 Pärnu 1. Keskkoolis, 1986–1991 Tartu Ülikoolis (mittestatsionaarselt) ajaloo erialal. Ta kaitses 2001. aastal eksternina magistritöö "Eesti keskaegsed ahjupotid ja -kahlid: dateerimise, tehnoloogia ja tõlgendamise aspekte peamiselt Pärnu leidude põhjal" ning 2003. aastal doktoritöö "Ristisõjad ja palverännakud Eestis 12.–16. sajandil: uurimus nende iseloomust ja alatüüpidest". Ta oli 1978–1987 tööline PTK Viisnurk suusatsehhis Pärnus, 1987–1991 ajalooõpetaja Pärnu 4. Keskkoolis, 1989–1993 ajalooõpetaja Pärnu 6. Keskkoolis ja Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumis[lisa viide]. Aastail 1991–1998 oli ta Pärnu linnaarheoloog, alates aastast 1998–2015 oli ta Pärnu Muuseumi direktor. 1988–1992 oli ta Sütevaka Seltsi esimees, 1999–2000 ja 2001–2002 Pärnu Linnavolikogu liige. Vunk on Isamaa ja Res Publica Liidu liige. "Ristisõjad ja palverännakud Eestis 12.–16. sajandil: uurimus nende iseloomust ja alatüüpidest". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2003, ISBN 9985567528 "Jeesus läks maal kõndimaie: ristisõjad ja palverännakud Eesti keskajal". Tallinn: Argo, 2005, ISBN 9949415284 "Rahvusriigi sünd Pärnumaal (1917–1919)". Koos Ago Pajuriga. Pärnu: Pärnu Muuseum, 2008. ISBN 9789949156580 ""Kuningamäng" ärkamisaja koidikul". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2012. ISBN 9789949199624 "Puust laevad ja rauast mehed : Pärnu ja Liivi ranna purjelaevad". Tallinn 2018. ISBN 9789949607570 2009 – Pärnumaa vapimärk (Pärnu Muuseumi direktor) 2013 – Pärnu teenetemärk (Pärnu ajaloo uurimise, populariseerimise, Pärnu Muuseumile uue, kaasaegse sisu andmise eest) 2014 – Valgetähe IV klassi teenetemärk 2014 – Pärnu vapimärk (pikaajalise Pärnu ajalooteemalise teadustöö ja muuseumikultuuri edendamise eest) Ajaleht Tartu Riiklik Ülikool, 21. juuni 1991 Aldur Vunk IRLi kodulehel[kõdulink] "Presidendilt saab tänavu teenetemärgi 99 inimest". ERR, 5. veebruar 2014 Aldur Vunk Eesti Teadusinfosüsteemis Eesti lugu. Palverändurid. Vikerraadio, 22. oktoober 2005 Aldur Vunk: Pärnu päev – mis ja milleks?. Pärnu Postimees, 19. märts 2011
Lubuntu

Lubuntu on kerge (vähe ressursse nõudev) Linuxi operatsioonisüsteem, mis põhineb Ubuntul, aga kasutab Ubuntu töölauasüsteemi GNOME asemel LXDE töölauasüsteemi. LXDE-d peetakse kergemaks, vähem arvutiressurssi nõudvaks ja energiat kulutavaks süsteemiks. Lubuntu saavutas ametliku tunnustuse ja võeti Ubuntu tooteperre vastu 11. mail 2011. Esimene ametlik versioon Lubuntu 11.10 anti välja 13. oktoobril 2011. Sarnaselt Xubuntuga on ka Lubuntu eesmärk hoida operatsioonisüsteem arvuti riistvara ja kasutatava muutmälu (RAM) mahu osas vähenõudlikuna. Seetõttu on Lubuntu eriti hästi sobilik näiteks madala arvutusvõimsusega Netbookidele, mobiilsetele seadmetele ja vanadele personaalarvutitele. Lubuntu on edukalt kasutatav ka tänapäevastes seadmetes, kus see pakub suurt jõudlust koos lihtsa ja klassikalise kasutajaliidesega. Testid näitavad, et Lubuntu kasutab Xubuntuga võrreldes kuni poole vähem mälu, mis teeb selle arvestatavaks valikuks operatsioonisüsteemi paigaldamisel taaskasutus- ja heategevusarvutitesse. Nimi Lubuntu on saadud lühendi LXDE ja nime Ubuntu ühendamisest. LXDE on lühend sõnadest Lightweight X11 Desktop Environment, Ubuntu on suulu ja koosa keele sõna, mis tähendab inimlikkust teiste suhtes. Smart, Chris (mai 2009). "Another day, another Ubuntu derivative". Vaadatud 21.05.2009. LXDE (veebruar 2009). "Lubuntu? LXDE Meet up with Mark Shuttleworth in Berlin". Vaadatud 21.05.2009. Canonical Ltd (mai 2009). "Lubuntu". Vaadatud 24.05.2009. Lubuntu Project. "About Lubuntu". Vaadatud 14. detsembril 2010. DistroWatch (oktoober 2010). "Lubuntu". Vaadatud 30. detsembril 2010. Sneddon, Joey (mai 2011). "Lubuntu made 'official Ubuntu derivative'". OMG Ubuntu. Vaadatud 11. mail 2011. Kissling, Kristian and Rikki Kite (mai 2011). "Ubuntu Makes Lubuntu Official Derivative". Ubuntu User. Vaadatud 15. mail 2011. Behling, Mario (mai 2011). "lubuntu on track to official status as Ubuntu flavour". Vaadatud 28. mail 2011. Linux Magazine (september 2009). "Lubuntu". Originaali arhiivikoopia seisuga 27.06.2010. Vaadatud 12.10.2009. Fosdick, Howard (veebruar 2011). "Lubuntu: Finally, a Lightweight Ubuntu!". OS News. Vaadatud 1. märtsil 2011. LXDE Team. "LXDE". Vaadatud 26.10.2008. "About the Name". Official Ubuntu Documentation. Canonical Ltd. Vaadatud 22.09.2013. Lubuntu ametlik veebileht Lubuntu – Ubuntu viki
Sissetung

Sõjalise sissetungi kohta vaata artiklit Invasioon ning vaata ka lehekülge Invasioon (täpsustus). "Sissetung ("Trespass") on 2011. aasta film, režissöör Joel Schumacher, peaosades Nicolas Cage ja Nicole Kidman.
Paul Walden

Paul Walden (läti: Pauls Valdens; 14. juuli/26. juuli 1863 Rozula – 22. jaanuar 1957 Gammertingen) oli Läti-Saksa keemik ja Läti Ülikooli esimene rektor. Ta sündis Rozulas (asub praeguse haldusjaotuse järgi Pārgauja piirkonnas). Ta lõpetas aastal 1876 Cēsise kreiskooli ja aastal 1882 Riia Polütehnikumi keemia erialal. 1910 – valiti Peterburi Teaduste Akadeemia akadeemikuks 1927 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia välisliikmeks
Koonga

Koonga on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Koonga valla halduskeskuseks. Aruvälja teederistil on Koonga-Ellamaa endine kõrtsihoone, 19. sajandi algusest pärinev kiviehitis, mille fassaadil on kuus ümarsammast. Koonga oli aastaid Soontaga kolhoosi keskus. 1920. aastatel moodustati Koonga mõisa maadest Koonga asundus. 1977 muudeti asundus Koonga külaks. Koonga mõis Koonga tammik Koonga vald Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 31.07.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Koonga" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.
Recherche Assistance Intervention Dissuasion

Recherche Assistance Intervention Dissuasion (lühend RAID; tõlkes 'uurimine, abiandmine, sekkumine, heidutus') on Prantsusmaa riigipolitsei terrorismivastane eriüksus. Selle asutasid 1985. aastal Robert Broussard ja Ange Mancini. Üksus on tegevusaja jooksul kaotanud hukkunutena kolm liiget. Benelli M3 Beretta M3P4 Colt M4A1 FN SCAR FN Herstal Minimi FN Herstal P90 Franchi SPAS-15 Glock 17 / 17L / 18 / 19 / 26 / 34 Heckler & Koch G36 Heckler & Koch HK53 Heckler & Koch HK69A1 Heckler & Koch MP5K Heckler & Koch PSG1 Manurhin MR 73 PGM Precision Hecate II PGM Precision Ultima Ratio Remington 870 Rheinmetall MG3 Sig Sauer SG553 GIGN