laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ekvalaiser

Ekvalaiser ehk tasandi (ingl equalizer, equaliser) on sagedusfiltrite süsteem, mis võimaldab suurendada või vähendada võimendust helisagedusala kitsastes ribades ja on mõeldud heliallika, võimendi ja kõlarisüsteemi sageduskäigu korrigeerimiseks lineaarmoonutuse vähendamise eesmärgil; helipildi kohandamiseks ruumi akustiliste omadustega; helile soovitud tämbri andmiseks. Stereotrakti ekvalaiseril on kaks kanalit, kusjuures võimendus võib olla kummaski kanalis eraldi reguleeritav. Reguleerimisulatus on enamasti ±10 või ±12 dB. Mõned tootjad nimetavad ekvalaiseriks ka kuni kuue fikseeritud sageduskarakteristikuga tämbriregulaatorit, nii et tämbrit saab nupuvajutusega valida vastavalt signaali liigile (HEAVY, VOCAL, ...) või kuulamistingimustele (SOFT, CAR, ...). Graafilisele ekvalaiserile on iseloomulik, et tema sagedusribade püstsihis nihutatavad liugurinupud markeerivad sageduskarakteristikut. Parameetrilistel ekvalaiseritel on võimalik digitaalse signaaliprotsessori abil muuta igas ribas mitmeid parameetreid: võimendust, kesksagedust ja ka ribalaiust. Sagedusala võib olla jaotatud 10 ribaks, mispuhul ribade kesksagedused järgnevad üksteisele ühe oktavi suuruste vahedega (kesksagedused 32, 63, 125, 250, 500, 1000, 2000, 4000, 8000 ja 16 000 Hz. Rohkem kasutatakse 1/2-, 2/3- ja eriti 1/3-koktavi tagant järgnevate kesksagedustega seadmeid, ribade arv kuni 31. Ekvalaiser ühendatakse näiteks signaaliallika ja helisagedusvõimendi liinisisendi vahele või siis eel- ja võimsusvõimendi vahele. Tasakaalustatud helipildi väljareguleerimine nõuab head kõrva ja eriaparatuuri, seepärast kasutatakse paljuribalisi ekvalaisereid valdavalt ainult professionaalses, nt PA- (Public Address) helindussüsteemis. Korralikus koduses heliseadmestikus pole ekvalaiseri järele enamasti vajadust – see võiks lineaarmoonutusi üksnes lisada. Ekvalaiseri varustusse võib kuuluda spektrianalüsaator, mis teeb kindlaks helirõhutaseme eri sagedustel (need võivad ühtida ribade kesksagedustega). Analüsaatori generaator tekitab kogu sagedusala hõlmava signaali (nt roosa mürana), mida mõõdab ruumis eeldatavasse kuulamiskohta paigutatud lineaarse karakteristikuga mikrofon. Ekvalaiseri mõõturi näitude järgi saab siis seada ribavõimendusi. Sagedusfilter Helivõimendi
MHL-liides

MHL-liides (lühend ingl k nimetusest Mobile High-definition Link) on mobiilseadme (nutitelefoni, tahvelarvuti) liides audio- ja videoinfo edastamiseks kaabli kaudu pildiseadmele (nt teleri ekraanile, videoprojektorisse). Erinevus samaotstarbelisest HDMI-liidesest seisneb selles, et mobiilseade saab läbi kaabli toitevoolu kuni 900 mA pingel 5 V (liidese standard MHL 2.0). Signaalid kantakse üle tihendamata kujul: audiosignaal 7.1-ruumihelisüsteemis (Dolby Digital kaheksal kanalil) ja videosignaal 1080p-süsteemis (standard MHL 2.0) või 4K Ultra HD (MHL 3.0). Pistmiku tüüp on enamasti mikro-USB. Selle kontaktipaigutus vastab MHL-spetsifikatsioonile (mis on tavalisest USB-st erinev). Samsung on võtnud nutitelefonis Galaxy S III kasutusele spetsiaalse, 11 kontaktiga pistmiku, mis pakub täiendavaid ühendusvõimalusi. HL-liidese väljatöötajaks on konsortsium , kuhu kuuluvad Nokia, Samsung, Toshiba, Sony ja Silicon Image. Spetsifikatsioon MHL 1.0 kinnitati 2010. aastal. MHL
WirelessHD

WirelessHD ehk WiHD on HD- (High Definition: kõrglahutusega) videosignaali kaablita ülekandmise tehnika, mis töötati välja paljude elektroonikafirmade koostöös (spetsifikatsiooni esimene versioon 2008. a). Signaali raadioedastus toimub tihendamata kujul 60 GHz sagedusribas kiirusega vähemalt 4 Gbit/s 10 m raadiuses (suuremal kaugusel on vajalik otsenähtavus). Arendustöö tulemusena on kasvanud nii andmekiirus kui ka ühenduskaugus. Raadiosagedust moduleeritakse UWB- (Ultra WideBand) meetodil 500 MHz laiuses sagedusribas. WirelessHD-liides võimaldab nt edastada audio-videosignaali DVD- või BD-mängijast juhtmevabalt videoprojektorisse või telerisse. WirelessHD WirelessHD Spezification
Surat Thani

Surat Thani on linn Tais, Surat Thani provintsi keskus. Asub Tai lahe kaldal, Tapi jõe suudmes. 1915. aastani oli linna nimi Bandon. 20 km kaugusel linnast asub Surat Thani lennujaam. http://info.dla.go.th/public/surveyInfo.do?cmd=surveyForm&orgInfoId=6985 http://stat.dopa.go.th/stat/statnew/statTDD/views/showZoneData.php?rcode=8499&statType=1&year=60 Surat Thani koduleht (tai keeles)
Dolby Digital

Dolby Digital (lühend DD), algupärase nimega Dolby Stereo Digital, on ettevõtte Dolby heliandmete kadudega pakkimise tehnoloogia. Seda kasutatakse kino- ja televisioonitehnikas ning laserketastel (DVD-Video, DVD-Audio, HD DVD, Blu-Ray Disk). Esimeses versioonis oli heliandmete edastamise kanaleid üks kuni kuus, hiljem kuni kuusteist kanalit. Kuuekanalise süsteemi korral on tähis 5.1, mis tähendab, et helisüsteemi kuulub 5 lairibakanalit (võimalik sagedusala 20–20 000 Hz) ja 1 bassikanal (20–120 Hz). Lairibakanalid on vasak (L) ja parem (R) esikanal, keskkanal C ning vasak ja parem tagakanal. Bassikanal LFE (Low Frequency Effects) teeb võimalikuks helisüsteemi, milles madalaid sagedusi esitab üksainus kõlar. Nii vabanevad lairibakanalite võimendid ja nende väljundisse ühendatavad kõlarid suurt elektrivõimsust vajavate bassihelide ülekandmisest. Lairibakõlarid saab siis konstrueerida kompaktseina, nii et neid on hõlbus ära paigutada. Dolby Digital asendab varasemaid ruumiheli analoogsüsteeme, nagu nt Dolby Surround ProLogic (2 esikanalit, keskkanal ja 1 tagakanal). Kõigis Dolby Digital kanalites edastatakse audiosignaalid oma loomulikus dünaamikaulatuses ja digiteeritakse kvantimissagedusega 48 kHz ning koodisõna pikkusega 16–24 bitti. Nii moodustuva andmehulga salvestamiseks kahetunnise filmi jaoks läheks vaja umbes 4 GB salvestusmahtu, mis vastab peaaegu DVD-plaadi ühe kihi mahutavusele. Seepärast on vaja andmeid tihendada (pakkida). Selleks rakendatakse säästkodeerimise menetlust AC-3 (Audio Codec 3), mille puhul eemaldatakse niisugused signaaliosad, mille puudumist kõrv ei taju (samamoodi kasutatakse kuulmistaju iseärasusi teiste kadudega tihendusvormingute, nagu nt MP-3 ja AAC puhul). AC-3 võimaldab andmekiirusi vahemikus 32–640 kbit/s. DVD korral kasutatakse harilikult kiirust 384 või 448 kbit/s, nii et salvestusmaht väheneb kuni kümnekordselt. DTS
DTS

DTS (lühend sõnadest Dedicated To Sound) on USA firma DTS, Inc. (asutatud 1990) kinohelisüsteem, mida kasutati esmakordselt 1993. aastal Steven Spielbergi filmi "Jurassic Park" helindamisel. DTS-ruumihelisüsteeme kasutatakse ka DVD-, HD-DVD- ja Blu-ray-plaatidel. DTS on vähemalt kuuekanaliline (5.1) ruumihelisüsteem, nagu seda on ka Dolby Digital. Mõlemas rakendatakse kadudega kodeerimist, kuid DTS tihendab andmeid vähemal määral (koodek Coherent Acoustics). Helisüsteemi kuulub viis lairibakanalit (20–22 000 Hz) ja üks bassikanal (LFE, sagedusala kuni 80 Hz). Lairibakanalid on 5.1-süsteemis vasak ja parem esikanal, keskkanal ning vasak ja parem tagakanal. Täiustatud süsteeme: DTS 6.1 – süsteemile 5.1 on lisatud tagumine keskkanal, mille signaal edastatakse tagakanalite signaalide koosseisus. DTS-ES Discrete – erinevalt eelmisest edastatakse tagumise keskkanali signaal eraldi lairibakanalis. DTS-HD – helikanaleid kuni 7.1, kvantimissagedus kuni 96 kHz. Dolby Digital Ametlik veebisait (inglise keeles) Übersicht über die Formate (saksa keeles)
Newton

Newton võib tähendada järgmist: Newton, linn USA-s Alabama osariigis Newton, linn USA-s Georgia osariigis Newton, linn USA-s Illinoisi osariigis Newton, linn USA-s Iowa osariigis Newton, linn USA-s Kansase osariigis Newton, linn USA-s Massachusettsi osariigis Newton, linn USA-s Mississippi osariigis Newton, linn USA-s New Hampshire'i osariigis Newton, linn USA-s New Jersey osariigis Newton, linn USA-s Põhja-Carolina osariigis Newton, linn USA-s Texase osariigis Newton, linn USA-s Utah' osariigis Newton, mitme asula nimi USA-s Wisconsini osariigis Newton, linn Sierra Leones Newton, perekonnanimi Alfred Newton, inglise zooloog Helmut Newton, Saksa-Austraalia fotograaf Isaac Newton, inglise füüsik Robert Newton, inglise näitleja Newtoni maakond Newtoni vald
Cluj-Napoca

Cluj-Napoca (ungari Kolozsvár, saksa Klausenburg) on linn Rumeenias Transilvaanias, Cluji maakonna keskus. Asub Someșul Mici jõe kaldal. Cluj-Napoca on Rumeenias elanike arvult teine linn Bukaresti järel. Linnas sündis 1443. aastal Ungari kuningas Mátyás I. Oli Ungari kuningriigis suuruselt teine linn Budapesti järel. Pärast Esimest maailmasõda läks koos Transilvaaniaga Rumeeniale. 1974. aastani kandis nime Cluj. Aastatel 2004–2008 oli Cluj-Napoca linnapea Emil Boc, kes oli Rumeenia peaminister 2008–2012. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanikest 81,5% rumeenlasi ja 16,4% ungarlasi. Linnas asuvad Babeș-Bolyai Ülikool, Cluj-Napoca Tehnikaülikool, Cluj-Napoca Põllumajandusteaduse ja Veterinaariaülikool ning Iuliu Hațieganu Meditsiini- ja Farmakoloogiaülikool. 8 Most Beautiful Cities in Romania Trawel Away Cluj-Napoca koduleht rumeenia keeles Cluj-Napoca koduleht ungari keeles
Urvaste vana kalmistu

Urvaste vana kalmistu on kalmistu Urvaste kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kirikuküla külas Antsla vallas Võru maakonnas. Kalmistu jääb Urvaste kirikust linnulennult 400 m kaugusele põhjakirdesse. Urvaste vana kalmistu rajati tõenäoliselt pärast 1773. aastat, kui lõpetati matmine Urvaste kirikuaeda. Vanale kalmistule lõpetati matmine üldiselt 1799. aastal, kui rajati uus kalmistu, kuhu edaspidi maeti enamik kihelkonna surnuid. Kalmistu on praegu jäetud maha ning on metsistunud. Metsatukaga küngast, kus asub vana kalmistu, tuntakse nimega Vanakapõl'. Vanast kalmistust linnulennult 300 m kaugusele põhjaloodesse jääb teine küngas, mida tuntakse nimega Kapõlimägi. 1927. aastal on väidetud, et vana kalmistu asub Härjakurgu mäel 400 m kaugusel kirikust. Seega sobiks just Kapõlimägi vana kalmistu asukohana, sest mäe kõrvale jääb Härjakurgu talu. Sel juhul aga ei sobi pakutud kaugus kirikust, mis oleks siis juba umbes 700 m. Arvatavasti on 1927. aastal lihtsalt aetud kaks mäge segi. Võimalik ka, et mingil põhjusel või ajal oligi kaks kalmistut või kabelit, muidu jääks seletuseta teise mäe nimetus Kapõlimägi. Urvaste kalmistu "Urvaste". - Võrumaa. Maateaduslik, tulunduslik ja ajalooline kirjeldus. Eesti II. Tartu 1926. Lk 391 Ajalooline traditsioon Urvaste kihelkonnast. Kogunud Agaate Laurson suvel 1927. Tartu 2007 "Urvaste". // Võrumaa. Maateaduslik, tulunduslik ja ajalooline kirjeldus. Eesti II. Tartu 1926. Lk 391 Pärandkultuuri objekt: "Kirikumõisa vana kalmistu" (843:HAU:001) Eesti looduse infosüsteemis Ajalooline traditsioon Urvaste kihelkonnast. Kogunud Agaate Laurson suvel 1927. Tartu 2007
Kada

Kada ehk ragulka on käsitsi vinnastatav laskerelv, mille kolmeharulise raami ülemise kahe otsa vahele on pandud kumm. Teadaolevalt esimest korda Eestis kasutati kada nimetust ja kirjeldust kaudselt ajakirjas Laste Rõõm. Sõna võidi tuletada röövkalade püügiks kasutatud elussöödaga kadaõngest, mille puust raam sarnanes väga laskeriista kujuga. Kada sünonüümiks on kujunenud ka ragulka, mis võib olla maakeele jaoks mugandatud venekeelsest sõnast rogatka. Enne teist maailmasõda sündinud inimeste jutu järgi kasutati sõna ragulka asemel sõna kada. Udo Uibo seletuse kohaselt on sõna kada ja selle tänapäeval vähe tuntud eelkäija kadapulk sõna katapult (’antiik- ja keskaegne kiviheitemasin’) rahvaetümoloogiline ümberkujundus poisikeste keelekasutuses, kusjuures tähenduse ülekanne muistselt viskerelvalt poiste mänguasjale ei toimunud eesti, vaid saksa keeles. Esimesed teated kada kasutamisest noorte vandaalide poolt tulid Ameerikast 1850. aastatel. Esimene tööstuslikult toodetud kada tehti 1918. aastal. Kadasid kasutati sõjaliseks otstarbeks viimati Iraagi sõja ajal (võimsamate kadadega on võimalik enda asukohta suhteliselt paljastamata lasta tulemuslikult startivaid droone, häirida lennumasinaid, inimest lähidistantsilt raskelt vigastada või isegi tappa). See relv oli eelmise sajandi keskpaigast kindlalt arsenalis vägivaldseks muutunud meeleavaldustel Palestiinas, Põhja-Iirimaal, Ukrainas jm). Kada kasutamine magneesiumpommide, aga ka tõsisemate omatehtud või tööstuslike lõhkekehade laskmiseks muudab viimased märksa ohtlikumaks. Kadaga on võimalik lasta ka nooli, pannes ristpuu raami ülemiste harude vahele. Fännide toel toodetakse kadasid siiani, friikide kallimad variandid maksavad mitu tuhat dollarit ja on inkrusteeritud väärismetallidega. Udo Uibo. Etümoloogilisi märkmeid (XV) Keel ja Kirjandus 12/2014 Valmista endale ragulka ja vildikuulike! Eesti Rahva Muuseumi ajaveeb
Ilmo Au

Ilmo Au (sündinud 20. oktoobril 1963 Kuressaares) on Eesti riigiametnik ja pedagoog. 1982 Kingissepa 2. Keskkool 1987 Tallinna Pedagoogiline Instituut, eesti keele ja kirjanduse õpetaja 2006 EELK Usuteaduse Instituut, kristliku kultuuriloo magister 1984–1992[viide?] Tallinna 1. Keskkool (eesti keele ja kirjanduse õpetaja) 1990–1993 Eesti Hariduse Arenduskeskus (eesti kirjanduse peametoodik) 1993–1998 Siseministeerium (usuasjade talituse peainspektor; peaspetsialist; usuasjade büroo direktor; usuasjade osakonna juhataja kt) 1998– Siseministeeriumi usuasjade osakonna juhataja EKN tunnustas 2014. aasta tublimaid Siseministeeriumi usuasjade osakonna juhataja sai EKNi aastapreemia Kirikute nõukogu aastapreemia said Ilmo Au ja Olev Pärnamets
Hapukirss

Hapukirss on hapu kirsipuu ehk hariliku kirsipuu (Prunus cerasus) vili. Hapu kirsipuu on arvatavalt magusa kirsipuu (Prunus avium) ja stepi-kirsipuu (Prunus fruticosa) hübriid. Erinevalt suurematest maguskirssidest on stepi-kirsipuu on andnud hapukirssidele väiksema ja hapuma vilja. Kahe liigi ristumine toimus Taga-Kaukaasias või Ida-Euroopa lõunaosas, kus hapu kirsipuu kasvab looduslikult. Nüüdisajal eristatakse hapu kirsipuud eraldi liigina. Tänapäeval kasvatatakse kümneid hapukirsikultivare, mille eri aegadel valmivad viljad on erineva happesusega. Mõned neist sobivad rohkem toidu valmistamiseks, teised kuivatamiseks või hoidistesse panemiseks. Tuntuimate hapukirsside hulka kuulub tumedaviljaline murel ehk morello. Eesti kaubandusvõrgus müüakse murelitena sageli hoopis maguskirsse, mis on magusa kirsipuu viljad. Teine oluline grupp hapukirsse on helepunased amarellid ehk amarellkirsid, mille mahl on õrnalt punakas või isegi peaaegu värvitu. Hapukirsse ei korjata suurtes istandikes enam käsitsi, vaid mehhaniseeritult. Puu raputamisel langevad kirsid presendile, kust nad liiguvad elevaatorile. Sealt juhitakse nad veega täidetud anumatesse, kus toimub nende loputamine enne pakkimist. Hapukirsse kasutatakse laialdaselt kirsikookide, sorbettide, jäätiste, kastmete ja glasuuride valmistamisel. Kuigi hapukirsid on küllalt suure happesusega, süüakse neid nii Euroopas kui ka Lähis-Idas sageli värskelt. Lisandina kasutatakse hapukirsse mitmesuguste toitude valmistamisel. Nad sobivad hästi mandlite, peekoni, kanaliha, pardiliha, vanilli, muskaatpähkli, safrani, kreemide, või, basiiliku, tumeda šokolaadi, aniisi ja kaneeliga. Kuivatatud hapukirsid on sageli magusama maitsega ning neid kasutatakse tavaliselt salatites ja jäätistes. Hapukirsse võib säilitada sügavkülmutatult või teha neist mitmesuguseid hoidiseid, mille hulka kuuluvad näiteks moosid, siirupid, tee lisandid, kirsiliköörid ja kirsiõlu. 2012. aastal toodeti maailmas 1,1 miljonit tonni hapukirsse. ""Eestikeelsete taimenimede andmebaas"". www.ut.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.01.2015. Vaadatud 19.01.2015. ""Sour Cherries"". www.specialtyproduce.com. Vaadatud 19.01.2015. Stocks, Christopher (2009). "Britain's forgotten fruits". Flora. 1: pages 1–200. {{cite journal}}: parameetris |pages= on üleliigne tekst (juhend) ""Eestikeelsete taimenimede andmebaas"". www.ut.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.01.2015. Vaadatud 19.01.2015. ""Amarelle Cherries"". www.cooksinfo.com (Inglise keeles). Vaadatud 19.01.2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) ""Food and Agriculture Organization of the United Nations"". faostat3.fao.org (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 19.10.2016. Vaadatud 19.01.2015. ""USDA National Nutrient Database"". ndb.nal.usda.gov (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 19.01.2015. Vaadatud 19.01.2015.
1944 (film)

"1944" on 2015. aastal esilinastunud Eesti sõjafilm, mille on lavastanud Elmo Nüganen. Filmi keskmes on Teise maailmasõja sündmused Eestis 1944. aastal, ulatudes ajaliselt Sinimägede lahingust juulis kuni Sõrve sääre vallutamiseni Punaarmee poolt novembris. Filmis käsitletakse sõjasündmusi nii Saksa armees kui ka Punaarmees sõdinud eestlaste silme läbi. Stsenaariumi autor Leo Kunnas on öelnud, et tegelased on väljamõeldud, kuid ta toetus neid luues 12 inimese mälestustele. Filmivõtted toimusid 2013. aasta teisel poolel ja 2014. aastal Tapa polügoonil ning Valga lähedal (Sinimägede näidislahing, kus osales üle 10 riigi sõjaajaloo klubi), aga ka Toompeal. "1944" jõudis kinodesse 20. veebruaril 2015 ja kogus avanädalavahetusel 19 030 vaatajat. Kaspar Velberg – Karl Tammik Kristjan Üksküla – Jüri Jõgi Maiken Schmidt – Aino Tammik Gert Raudsep – Ants Saareste Hendrik Toompere juunior juunior – Kristjan Põder Karl-Andreas Kalmet – Vladimir Kamenski Henrik Kalmet – Voldemar Piir Pääru Oja – Sanitar Elmar Säinas Priit Strandberg – Lembit Raadik Priit Pius – Vend Käär Märt Pius – Vend Käär Kristo Viiding – Leonhard Talu Jaak Prints – Autojuht Richard Pastak Magnus Mariuson – Taanlane Carl Mait Malmsten – Omavalitsuse tegelane Tõnu Oja – Omakaitse leitnant Sepo Seeman – Taluperemees Anne Reemann – Omakaitse naisvõitleja Anne Margiste – Talunaine Peeter Jürgens – Talumees Eliise Makrjakov – Väike tüdruk Ain Mäeots – Kapten Evald Viires Peeter Tammearu – Kreml Rain Simmul – Prohhor Sedõhh Martin Mill – Alfred Tuul Ivo Uukkivi – Rudolf Kask Kristjan Sarv – Abram Joffe Andero Ermel – Oskar Lepik Marko Leht – Valter Hein Priit Loog – Paul Mets 2015. aastal kogus film Eesti kinodes 115 599 vaatajat. "Galerii: esilinastus Elmo Nüganeni ajalooline sõjafilm "1944"" ERR Kultuur, 15. veebruar 2015 Maarius Suviste. "Elmo Nüganen oma uuest filmist: "1944" on õrn teema" Õhtuleht, 19.08.2013 (kasutatud 19.01.2015) Mari Peegel. "Sõjafilm "Nimed marmortahvlil" saab mõttelise järje" Eesti Päevaleht, 10.11.2012 (kasutatud 19.01.2015) "Tapa polügoonil algavad filmi "1944" lahingustseenide võtted" Postimees, 22.07.2014 (kasutatud 19.01.2015) Jaanus Kulli. "Sinimägede lahingud taaselustuvad Nüganeni filmis" Õhtuleht, 7.08.2013 (kasutatud 19.01.2015) Kadri Masing. "Valga lähedal võeti üles filmi "1944" proovivõtted" – uudised.err.ee, 18.08.2013 (kasutatud 19.01.2015) "1944: lahing esiisa mundri ja lusikaga" Postimees, 24.08.2013 (kasutatud 19.01.2015) Heikki Aasaru. "Tallinnas Toompeal toimuvad Nüganeni filmi "1944" võtted" – menu.err.ee, 3.10.2013 (kasutatud 19.01.2015) "Elmo Nüganeni "1944" alustas vaatajarekordiga" ERR Kultuur, 23. veebruar 2015 http://filmi.ee/wordpress/wp-content/uploads/2016/02/Kinolevi_distribution-2015.pdf Kaarel Kressa. "Eesti uus sõjafilm "1944" otsib raha ja näitlejaid" Eesti Päevaleht, 30. mai 2013 Tuuli Jõesaar. "Elmo Nüganeni uus film on osa psühholoogilisest riigikaitsest" Eesti Päevaleht, 16. august 2013 Jaanus Kulli. "Eesti suurim sõjafilm sünnib entusiasmi, kolme tanki ja kahe lennuki toel" Õhtuleht, 4. august 2014 "Päevad täis püssirohtu ja kahuriliha" Postimees, 16. august 2014
Panevėžysi–Vilniuse maantee

Panevėžysi–Vilniuse maantee on maantee, mis ühendab Leedu pealinna Vilniust Leedu suuruselt viienda linna Panevėžysiga läbi Ukmergė. Maantee pikkus on 136 km, tehes sellest Leedu pikkuselt kolmanda maantee Vilniuse–Klaipeda maantee ja Riia–Šiauliai–Taurage–Kaliningradi maantee järel. Maantee on kogu ulatuses neljarealine kiirtee. Leedu standardite järgi on maantee tähis A2. Maantee kuulub Euroopa teede E272 koosseisu. Maantee esimene lõik, Vilnius-Ukmergė avati 1985. aastal, 1998 valmis Ukmergė-Panevėžysi lõik. Nõukogude ajal kuulus maantee NSV Liidu magistraali M12 Tallinn-Riia-Vilnius-Minsk koosseisu.
Natalja Bondartšuk

Natalja Sergejevna Bondartšuk (vene Наталья Сергеевна Бондарчук; sündinud 10. mail 1950 Moskvas) on vene filmilavastaja, -näitleja ja stsenarist. Ta lõpetas aastal 1971 Ülevenemaalise Riikliku Kinematograafia Instituudi näitlejateaduskonna (Sergei Gerassimovi ja Tamara Makarova juhendamisel) ning aastal 1975 režiiteaduskonna samade isikute juhendamisel. Natalja Bondartšuki isa Sergei Bondartšuk oli vene filmilavastaja, -näitleja ja stsenarist, ema Inna Makarova on filminäitleja. Ta oli abielus näitleja ja filmilavastaja Nikolai Burljajeviga, abielust sündisid poeg Ivan Burljajev, kes on muusik ja näitleja ning tütar Maria Burljajeva, kes on Moskva Majakovski nimelise teatri näitleja. 2009 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstitegelane "Bambi lapsepõlv" (1985) "Bambi noorus" (1986) "Solaris" (Harey; 1972) "Veel õnnetäht kord tõuseb hele" (Marija Volkonskaja; 1975) "Bambi lapsepõlv" (Bambi ema; 1985) "Bambi noorus" (Bambi ema; 1986) Natalja Bondartšuki ametlik veebileht (vene keeles)
Est- und livländische Brieflade

"Est- und livländische Brieflade" (tuntud ka kui "Brieflade") on neljaosaline Eestimaa ja Liivimaa (IV osas puudutatakse ka Kuramaad) ajalooallikate väljaanne. Osad: I ja II osa; need sisaldavad mitmekeelsete maaomandussuhete ja genealoogia ürikute saksakeelseid tõlkeid; I osa (Theil) I köide, 1856, Taani- ja orduaeg I osa II köide, 1856, I köite register II osa (? Abtheilung) I köide, 1861, Rootsi ja Poola aeg (1561–1650) II osa II köide, 1864, Rootsi aeg (1650–1697) III osa, 1879, (alapealkirjaga "Chronologie der Ordensmeister über Livland, der Erzbischöfe von Riga und der Bischöfe von Leal, Ösel-Wiek, Reval und Dorpat"); sisaldab ordumeistrite ja piiskoppide kronoloogiat; IV osa, 1879, (alapealkirjaga "Siegel und Münzen der weltlichen und geistlichen Gebietiger über Liv-, Est- und Curland bis zum Jahre 1561 nebst Siegeln einheimischer Geschlechter"); sisaldab infot endisaegsete (aastani 1561) pitsatite ja müntide kohta.
Hapu kirsipuu

Hapu kirsipuu (Prunus cerasus) on roosõieliste sugukonda kirsipuu alamperekonda kuuluv viljapuu. Hapu kirsipuu viljad ehk hapukirsid on ümarad, enamasti punased, pika rao otsas paiknevad luuviljad. Hapu kirsipuu on arvatavalt magusa kirsipuu (Prunus avium) ja stepi-kirsipuu (Prunus fruticosa) hübriid. Kahe liigi ristumine toimus Taga-Kaukaasias või Ida-Euroopa lõunaosas, kus hapukirsipuud kasvavad looduslikult. Tänapäeval kasvatatakse kümneid erinevaid hapukirsi kultivare, mille eri aegadel valmivad viljad on erineva happesusega. Mõned neist sobivad rohkem toidu valmistamiseks, teised kuivatamiseks või hoidistesse panemiseks. Tuntumate hapukirsside hulka kuulub tumedaviljaline murel ehk morello. (Eesti kaubandusvõrgus müüakse murelite nime all sageli hoopis maguskirsse, mis on magusa kirsipuu viljad.) Teine oluline grupp hapukirsse on helepunased amarellkirsid, mille mahl on õrnalt punakas või peaaegu värvitu. Hapu kirsipuud kultivaride saamiseks poogitakse teisendid tugevale kasvavale pookealusele. Viimased valitakse välja vastavalt kliimale, kasvupiirkonnale ja -pinnasele ning puu suurusele. Populaarsete pookealuste hulka kuuluvad sordid 'Gisela' ja 'Mazzard', mida kasutatakse laialdaselt Euroopas ja Põhja-Ameerikas. Enamik hapu kirsipuu sorte vajavad kolm aastat aega, enne kui hakkavad vilja kandma. Murelipuu Stocks, Christopher (2009). "Britain's forgotten fruits". Flora. 1: pages 1–200. {{cite journal}}: parameetris |pages= on üleliigne tekst (juhend) ""Sour Cherries"". www.specialtyproduce.com. Vaadatud 19.01.2015. ""Eestikeelsete taimenimede andmebaas"". www.ut.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 19.01.2015. Vaadatud 19.01.2015. ""Amarelle Cherries"". www.cooksinfo.com (Inglise keeles). Vaadatud 19.01.2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Tallinna turberaamatud

Tallinna turberaamatud on Tallinnas kesk- ja varauusajal välja antud nimestikud, mis sisaldavad infot Tallinna rae poolt turvatud inimeste kohta. Nimestikkudes on muu hulgas palju eestikeelseid koha- ja isikunimesid (nt Jaldenpoyke 'Jaldepoeg'). Tallinna turberaamatud Eesti entsüklopeedia veebiversioonis (vaadatud 19.01.2015) Katkendid Tallinna esimestest turberaamatutest. 1365–1458. Toimetanud P. Johansen. Tallinn, 1929 Tallinna turberaamat. 1515–1626. Toimetanud N. Essen ja P. Johansen. Tallinn, 1939