laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Leole (ajaleht)

Leole on Põhja-Sakala valla leht. Suure-Jaani linn, Suure-Jaani ja Olustvere vald andsid alates 2000. aasta aprillist ühiselt välja ajalehte Leole. 2005. aasta oktoobris ühinesid Suure-Jaani linn ja Suure-Jaani, Olustvere ja Vastemõisa vald üheks omavalitsuseks, mis kannab nime Suure-Jaani vald. Leht kajastab Suure-Jaani volikogu ja valitsuse tegemisi, õnnitletakse sünnipäevalapsi, antakse teada sündidest ja surmadest ning piirkonnas toimuvast. Põhirõhk on kohalike inimeste tegemiste tutvustamisel. Leole ilmub üks kord kuus ja jõuab inimestele koju tasuta. Alates 2001. aasta juulist saab Leolet lugeda ka veebiversioonis (samas on olemas ka lehe trükieelsed pdf-failid). Leole
Aleksander Põder

Aleksander Põder (2. detsember 1888 Halliku vald, Tartumaa – 1973) oli eesti õpetaja. Ta õppis aastail 1915–1917 Tartu Ülikooli ajaloo-keele-, 1920–1929 filosoofia- ja 1931–1932 õigusteaduskonnas, Korporatsioon Sakala liige. Aleksander Põder osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli 1920–1927 jahutööstuse juhataja Pala vallas, 1928–1934 Narva õhtukeskkooli vanade keelte õpetaja, alates 20. juunist 1934 Narva-Jõesuu jaoskonnavalitsuse esimees. pr.pohjarannik.ee http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700257155&img=era0031_002_0000295_00121_t.jpg&tbn=1&pgn=6&prc=30&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=376d3af858057709eb35eeddcedb1e51 Album academicum universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk. 37.
Pulli asula

Pulli asula oli Kunda kultuuri asula, seni teadaolevatel andmetel Eesti vanim inimasula. Asulakoht asub Pärnu jõe paremal kaldal, Sindi linnast 2 km ülesvoolu Pulli küla lähedal. Eesti alale saabusid vanimad asukad taganeva jääserva kannul tõenäoliselt niipea, kui tekkisid tingimused elamiseks (taimestik, loomastik). Algul asuti Eestisse ilmselt vaid hooajati, kuid äärmiselt õhukese kultuurikihiga ajutisi laagriplatse seni leitud ei ole. Seetõttu on vanimaks mesoliitikumi inimasustuse jäljeks siiani jäänud Pulli asula, kus rändavad kütid ja korilased peatusid mitmesaja aasta vältel. Asula kasutusaeg on radiosüsinikdateeringu alusel umbes aastatel 9000–8550 eKr. Juba sellel ajal oli paik pidevas üleujutusohus ja jäeti lõpuks sel põhjusel ka maha. Hiljem jäi asulakoht jõe ja siis järve vee ning setteliiva alla. Erinevalt teistest hilisematest Kunda kultuuri leiukohtadest esineb Pulli asulas mustjas tulekivi, mille kõige lähemad leiukohad asuvad Lõuna-Leedus ja Põhja-Valgevenes. Seetõttu on arvatud, et Pulli asulas elanud inimesed pärinesid sealt. Võis olla nii, et jääaegse jääkilbi taandumisel põhja poole saabusid inimesed piki Daugava jõge ja sealt piki Liivi lahe rannikut Pärnu jõe suudmeni; tol ajal oligi merekallas ja jõesuu umbes Sindi juures, tuhat – paar tuhat aastat hiljem aga juba Reiu kandis – seal ongi teine, Sindi-Lodja asulakoht, mis on umbes 1500 aastat noorem kui Pulli. Esimene juhuleid – suur mustast tulekivist laastude löömisest ülejäänud nukleus – leiti Pullilt juba 1930. aasta paiku. Asulajäänused avastati 1967. aastal jõekalda paljandis liiva kaevandamisel, ligi 3 m paksuse liiva- ja savikihi alt. Asulat on kaevatud aastatel 1968–1973 ja 1975–1976 Lembit Jaanitsa juhatusel. Kaevamistel on umbes 1000 ruutmeetri suuruselt alalt kogutud 1175 leidu, mille hulgas on enim mustast tulekivist väikeesemeid: otsakõõvitsad ja luust torke- ja lõikeriistade tulekivist pistikterad. Tulekivikilde, mis viitaksid kohapealsele tulekivi töötlemisele, on vähe. Võrdlemisi sagedaseks leiuks on ka peenelt retušitud tulekivist nooleotsad. Luuesemetest on enamasti säilinud katked. Samuti on leitud mitmesuguseid luutalvasid ja loomahammastest ripatseid. Pulli asulast leitud koerahammas on vanim tõend kodustatud koera esinemise kohta Eestis. 2022. aastal püstitati asulasse ka koera kuju, mille valmistas skulptor Simson von Seakyl. Sindi-Lodja asulakohad Aivar Kriiska, Andres Tvauri (2002). Eesti muinasaeg. Tallinn: Avita. Lk 23–26 Pulli asula avastamislugu. Eesti Loodus, 2008/7 "KAAMERAGA MAAL: Sajandi arheoloogialeid – kuidas avastati Eesti vanim muinasasula" Maaleht, 4. august 2016 11810 Kiviaja asulakoht. Kultuurimälestiste riiklik register "Pulli küla sai Eesti vanima asulakoha tähistuse" ERR, 22. oktoober 2022 Pärnu muuseumi püsinäituselt Pulli kiviaja asulakoht, archive.org Pulli muinasasula koht sai tähistuse Pärnu Postimees, 3. juuni 2009 Kiviaja asulakoht kultuurimälestiste riiklikus registris Arvi Liiva: Pulli asula avastamislugu Eesti Loodus, 2008/7 "KAAMERAGA MAAL: Sajandi arheoloogialeid – kuidas avastati Eesti vanim muinasasula" Maaleht, 4. august 2016
Vaskpillikvintett

Vaskpillikvintett on instrumentaalansamblikoosseis, mis koosneb viiest vaskpillist. Klassikalise vaskpillikvinteti koosseisu kuuluvad järgmised instrumendid: 2 trompetit metsasarv tromboon tuuba
Rudolf Peets

Rudolf Peets (8. aprill 1893 – 15. august 1991) oli eesti arst ja Eesti aukonsul Marrakechis. Ta õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja 1915. aastal Tartu ülikooli loodusteaduste- ning 1915–1918 ja 1920–1922 (lõpetas) arstiteaduskonnas. Rudolf Peets osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli 1922–1923 Vigala jaoskonnaarst, 1923–1928 Tallinna linna kooliarst, 1924. aastal Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi õpetaja. Tallinna Eesti Erakliiniku asutajaid. Aastail 1928–1929 elas ta Alžiiris, 1929 asus Marokosse. Alates 1929. aastast oli ta arst, 1934–1935 politseiarst Marrakechis, 1932–1940 samas Eesti aukonsul. 1974. aastal asus ta elama Prantsusmaale. Tema abikaasa oli kirjanik Nora Peets, kälimees oli loomaarst ja Tartu Ülikooli veterinaaria õppejõud Karl Taagepera. Album academicum universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk 39. Jutuajamine kauge külalisega. Teataja, 18. september 1954, nr 18, lk 1.
Elise Aron

Elise Johanna Aron (3. juuli 1896 Alliku vald, Järvamaa – 23. detsember 1982 Tallinn) oli Eesti riigiametnik ja õpetaja. Ta oli Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vabakuulaja aastail 1917–1918 ja üliõpilane 1920–1923 (lõpetas), Eesti Naisüliõpilaste Seltsi vilistlane. Elise Aron oli aastail 1916–1917 algkooliõpetaja Lüganusel, 1919–1920 Koerus ja Tallinnas. 1940. aastani oli ta Siseministeeriumi juriidiliste isikute büroo juhataja, hiljem kooliõpetaja. Album Academicum Universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk 43. E. K. Eliise Aron surnud. Teataja, 22. jaanuar 1983, nr 2, lk 6.
Frommhold Weber

Frommhold Gustav Max Weber (10. september 1889 Vana-Kuuste vald, Tartumaa – 1. märts 1936 Tartu) oli Eesti kohtunik. Ta õppis aastail 1909–1918 ja 1920–1923 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Frommhold Weber oli koduõpetaja Peterburis, osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli 1921–1922 notar J. Kallase kontori ametnik Tartus, 1923–1925 Rakvere-Paide, 1925–1926 Viljandi-Pärnu Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1926–1931 Viljandi 2. ja 1931–1936 Tartu 5. jaoskonna kohtunik. Album academicum universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk. 44.
Täpsusorienteerumine

Täpsusorienteerumine on üks neljast Rahvusvahelise Orienteerumisföderatsiooni (IOF) poolt tunnustatud orienteerumisalast. Võistleja peab kaardi ja kompassi abil lahendama orienteerumisülesandeid. Kaardile on ringiga märgitud hulk kontrollpunkte. Kontrollpunktide piirkonnas maastikul on 3–5 orienteerumistähist. Iga kontrollpunkti läheduses on tee või raja ääres tähistatud otsustuskoht. Võistleja peab kaarti ja kompassi kasutades ja maastikku tõlgendades valima, milline tähis vastab kaardile märgitud kontrollpunkti ringi keskpunktile. Iga kontrollpunkti piirkonnas paiknevatele tähistele vastavad kokkuleppeliselt tähed A, B, C, D ja E, vaadatuna vasakult paremale. Iga orienteerumisülesande vastusena tuleb kontrollkaardile märkida õige täht, komposteerides kaasasoleva kontrollkaardi vastavas veerus asuvat lahtrit. Orienteerumisülesande lahendamine sarnaneb valikvastustega testiga, kus tuleb valida, milline erinevatest kontrollpunkti tähistest on õige, st vastab kaardil märgitud kohale. Vastus tuleb märkida otsustuskohast lahkumata. Võimalik on aga ka see, et ükski maastikul asuvatest tähistest ei vasta kaardil näidatud kontrollpunkti ringi keskpunktile. Sel juhul tuleb märkida kontrollkaardi lahtrisse Z (zero ehk tühi vastus). Rajal on alati mõned ajavõtuga kontrollpunktid, kus vastus tuleb anda kiiruse peale. Kontrollaeg ajavõtuga kontrollpunktides on 60 sekundit. Iga õigesti vastatud orienteerumisülesanne annab ühe punkti, ajavõtuga kontrollpunktide puhul annab ühe punkti õige vastus, mis on antud kuni 60 sekundi jooksul. Tulemuste arvestuses järjestatakse võistlejad kogutud punktisumma alusel. Liikuda võib üksnes mööda kaardile märgitud teid ja teeradu, nendelt lahkumine on keelatud. Raja läbimise kiirus ei ole oluline. Seetõttu sobib see orienteerumisala ka puuetega inimestele. Liikumisel võib kasutada abivahendeid, näiteks ratastooli. Võistlejal, kes puude tõttu vajab kõrvalabi, võib olla saatja, kuid võistlemine on individuaalne ja saatja ei tohi abistada orienteerumisülesannete lahendamisel. Täpsusorienteerumises kasutatakse kaarte mõõtkavaga 1:4000 või 1:5000 (1 cm kaardil vastavalt 40 või 50 meetrit looduses), kõrgusjoonte vahega 2 m või 2,5 m. Täpsusorienteerumises peetakse nii maailma kui ka Euroopa meistrivõistlusi. Tiitlivõistlustel on kaks osavõtuklassi: avatud klass, kus võivad osaleda kõik, sõltumata soost, vanusest või muudest teguritest, ning paraolümpia klass invasportlastele. Eesti Orienteerumisliit Trail orienteering Rahvusvahelise Orienteerumisföderatsiooni veebileht Eesti Orienteerumisliit Eesti Invaspordi Liit
Bruno von Weymarn

Bruno Ferdinand Constantin von Weymarn (7. juuni 1899 Muraste mõis, Harku vald, Harjumaa – 26. juuli 1956 Stuttgart-Zuffenhausen) oli Ranna mõisnik. Ta lõpetas 1917. aastal Tallinna Toomkooli, õppis 1917 Tartu Ülikooli arsti-, 1918 ja 1920 õigusteaduskonnas ning 1923–1926 (lõpetas) kaubandusosakonnas, korporatsiooni Estonia vilistlane. Ta oli 1918. aastal küüditatud Krasnojarskisse, osales Balti rügemendi koosseisus Vabadussõjas, asus 1939. aastal Saksamaale, teenis 1945. aastal Saksa sõjaväes. 21. mail 1925 abiellus ta Tallinnas Elisabeth von Krusenstierniga. Album academicum universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk. 53. Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Feliks Tanner

Feliks Tanner VR II/3 (kuni 1939 Felix Johann Tannebaum; 10. november 1893 Sudak, Tauria kubermang – 26. september 1949 Minlagi vangilaager, Komi ANSV, Vene NFSV) oli Eesti Panga direktor. Ta õppis 1914. aastal Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas, 1918. aastal Balti Tehnikaülikooli ja 1920–1924 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas. Akadeemiliselt oli ta korporatsiooni Vironia liige. Ta osales Esimeses maailmasõjas, Eesti rahvusväeosade 1. Eesti jalaväediviisi 2. Eesti jalaväepolgu täienduspataljonis ja Vabadussõjas, 2. Eesti jalaväepolgus. Ta oli 1923–1924 Eesti Panga ametnik Tallinnas, 1924–1929 Pärnus, 1929–1932 Eesti Panga (tema allkiri on 20- ja 50-kroonisel pangatähel) ja 1932–1940 Tartu Panga direktor. 1944. aastal ta arreteeriti NKVD poolt ja suri vangistuses. Vabadusristi II liigi 3. järk, 1920 Eesti Punase Risti mälestusmärgi II järgu I aste, 1936 Tema vend oli vaimulik Eugen Tanner. Album Academicum Universitatis Tartuensis, II köide. Tartu 1994. Lk 57 "Eesti Vabariigi teenetemärgid". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. mai 2021. Vaadatud 16. mail 2021. "Eesti Vabariigi teenetemärgid". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. mai 2021. Vaadatud 16. mail 2021. Biograafia ESBL-is Eesti ohvitserid 1918-1940 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Johannes Okas

Johannes Okas (31. oktoober 1902 Adavere vald, Viljandimaa – 3. juuni 1992 Tallinn) oli Eesti metsaülem. Ta õppis aastail 1920–1925 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsandusosakonnas. Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Oli aastail 1924–1925 Põllutööministeeriumi metsakorraldusosakonna maamõõtja-taksaator, 1929–1933 Aimla metsaülem, 1933–1941 Ahja revident-metsaülem. Oli 1941–1946 Tln metsamajandi metsainsener, 1951 "Metsaprojekti" Eesti NSV Aerofoto-Metsakorralduse kontori Tallinna metsakorralduse salga ülem, kuni 1964. aastani metsakorralduse peainsener. Läks 1964. aastal pensionile. Album academicum universitatis Tartuensis, II köide. Tartu 1994, lk 64 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Delfi

Delfi (vanakreeka keeles Delphoi (Δελφοί) [delph'oi], uuskreeka keeles Delfoí (Δελφοί) [delf'i], ladina keeles Delphi [d'elfi]) oli Vana-Kreeka linn Phokises. Linnas asus Apolloni pühamu, kus tegutses Delfi oraakel. Delfi asub Parnassose mäe lõunanõlvadel. Vana-Kreekas peeti Delfit maailma keskpaigaks. Delfi oraakli kuulsus levis väljapoole kreeka maailma. See andis Delfile rahvusvahelise positsiooni erinevalt Olümpiast, mis oli rahvuslikum pühamu. Apolloni peatemplis oli palju varakambreid ja monumente. Apolloni altari ja templi juurde viis Püha Tee. Delfis olid ka teater, staadion ja buleuteerion. Apolloni pühamust ida pool on Kastaalia allikas ja allikamaja, kus külastajad end puhastasid. Allikast kagu pool on väiksem Athena Pronaia (Marmaria) tempel. Iga nelja aasta tagant peeti püütiamänge, mis olid üks neljast suurest atleetilisest ja draamapidustusest Vana-Kreekas. Püütia, vanemaealine Apolloni preestritar oli antiikmaailma kuulsaim ja austatuim oraakel. Varasemast ajast on teada nimed Pytho ja Python (hiljem olid need kasutusel Delfi sünonüümidena). Nime Pytho kasutati nii linna kohta kui ka piirkonna kohta, kus linn asus. Vana-Kreekas seostati seda nime sõnaga pythō 'mädanen': legendi järgi on nimi tuletatud mao mädanemisest. Nime Python seostatakse maoga (python), võib-olla seoses kalju kujuga. Legend sellest, kuidas Apollon hilisema Delfi kohas tappis lohe Pythoni, on arvatavasti hilisem. Pärast lohe tapmist otsustas Apollon legendi järgi rajada sellesse kohta pühamu. Ta nägi kaugel Kreeta kaubalaeva. Kohe hüppas ta hiigeldelfiini kujul merre ning meelitas laeva Krissa sadamasse. Kui kreetalased olid maale läinud ning ehitasid Apollon Delphiniose altarit, ilmus Apollon neile jumalikult kauni noorukina ning kuulutas neile, et nad ei lähe enam kunagi kodumaale tagasi, vaid nendest saavad tema preestrid. Ekstaasis järgnesid kreetalased Apollonile tema pühamusse ning asutasid Delfi linna. Väljaspool linnamüüri, kõige kõrgemas kohas, oli oraakel koos templirajatistega. Pythoks nimetati peamiselt seda osa linnast. Kastaalia allikas niisutas selle kõrgendiku jalamit, millel Pytho asus. Oraakel ise asus koopas, mida hüüti Pythion. Koopa avastas karjane, kes sattus sealt väljuvast aurust ekstaasi. Teise versiooni järgi avastasid selle kitsed, kes kogesid auru mõju sellest üle hüpates. Kaljulõhe kohale, mis asus templi sees, paigutati püha kolmjalg, millel istus preestritar püütia. Ta pidi uimastavate aurude mõjul ekstaasi sattuma, et tuua kuuldavale oma ennustused. Delfi nime aioolia kuju on Belphoi, mis esineb peamiselt raidkirjadel. Raidkirjadel esinevad ka nimed Derphoi ja Dolphoi. Kohalik kuju on Dalphoi, mis esineb müntidel kuni 4. sajandi keskpaigani eKr. Alates Vana-Kreeka klassikalisest ajajärgust on kõige tavalisem nimi Delphoi. Legendi järgi tuleb nimi kas Apolloni poja Delphose nimest või delfiinist (delphis), kelle kuju Apollon Delfi asutamisel võttis. Omphalos
Johannes Valdmann

Johannes Valdmann (1. veebruar 1898 Tapiku vald, Viljandimaa – ?) oli eesti arst. Ta lõpetas 1920. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis 1920–1925 (lõpetas) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, Üliõpilasselts Ühendus vilistlane. Johannes Valdmann osales Vabadussõjas, oli arst ja hambaarst Tartus. 44 meritsi Gotenhafeni kaudu Saksamaale, seejärel elas Schwarzwaldi Königsfeldis (Baden-Württemberg). Album academicum universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk. 73. FOLDER 26. Lists of Estonians vol. 3 (MF116, Fr.734-893), 1945-1949. Displaced persons from Estonia records, . Immigration History Research Center Archives. https://archives.lib.umn.edu/repositories/6/archival_objects/901102 Accessed March 06, 2019.
Jaan Kivisild

Jaan Kivisild (22. aprill 1882 Olustvere vald, Viljandimaa – 10. detsember 1954 Tallinn) oli Eesti Panga direktor. Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1913. aastal, õppis aastail 1915–1918 Riia Polütehnilise Instituudis ja 1920–1923 (lõpetas 1924) Tartu Ülikooli kaubandusosakonnas. Kivisild oli aastail 1914–1916 Tartu 2. Laenu ja Hoiu Ühisuse, 1919–1920 Riigikassa, 1921–1924 AS Põhja Panga Tartu osakonna, 1925 ETK rahandusosakonna juhataja, 1926–1933 Eesti Panga direktor, 16. jaanuar 1936–1940 Tallinna Börsikomitee vannutatud maakler. 1942–1944 töötas Põllumajanduse Keskvalitsuses, 1946–1950 Üleliidulise Kaubanduspalati Eesti osakonna Kaubaekspertiisi Büroo eksperdina ja 1950. aastal asus tööle Kaubandusministeeriumi Kaubaekspertiisi Büroo juurde mittekoosseisulise eksperdina. Ta arreteeriti 18.03.1953, suri 10.12.1954 ja maeti 17. detsembril 1954 Rahumäe kalmistule. Börsimaakleriks valiti Jaan Kivisild. Uus Eesti, 17. jaanuar 1936, nr. 16, lk. 7. http://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=jaan&filter_maetud_perenimi=kivisild&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=[alaline kõdulink] Album Academicum Universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk 89 POLIITILISED ARRETEERIMISED EESTIS 1940-1988 Välja andnud: Eesti Represseeritute Registri Büroo (ERRB), Eesti Arhiiviamet, Riigiarvutuskeskus, Eesti Õigusvastaselt Represseeritute Liidu MEMENTO teabe- ja ajalootoimkond. Koostanud ja toimetanud Leo Õispuu. Tallinn, 1966, köide 1, lk.166
Vello Simre

Vello Simre (kuni 1935. aastani Johannes Voldemar Simtmann; 18. november 1890 Tännapere, Viisu vald, Järvamaa – 8. juuli 1941 Tartu) oli eesti õpetaja. Ta õppis 1912–1915 Peterburi ülikooli füüsika-matemaatika- ning 1915–1916 ja 1920–1927 (lõpetas) Tartu Ülikooli loodusteaduskonnas. Vello Simre osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, 1919–1920 oli ta Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja alates 1920. aastast Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpetaja. Mõrvati Tartu vanglas (massimõrv Tartu vanglas). Album academicum universitatis Tartuensis. II köide. Tartu 1994, lk. 93.
Gustav Kahu

Gustav Kahu (17. august 1899 Pärsamaa vald, Saaremaa – 5. juuni 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli Eesti kohtunik. Ta õppis aastail 1920–1924 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, EYS Veljesto vilistlane. Gustav Kahu osales Vabadussõjas, oli 1924–1926 Tallinna-Haapsalu Rahukogu kohtuameti kandidaat, alates 1926. aastast Tallinna 10. ja alates 17. veebruarist 1934 1. jaoskonnakohtunik, alates 1938. aastast Maksupeakomitee esimees. Ta arreteeriti NKVD poolt. Surmaotsus. Lasti maha Sosva vangilaagris Siberis. Valgetähe III klassi teenetemärk, 1938 http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700242289&img=era0031_005_0000332_00060_t.jpg&tbn=1&pgn=3&prc=30&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=c737916aa8a73557cb18d86c3c1b94e3 Album academicum universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk. 93.
Põhjadraama

"Põhjadraama" on EÜS Põhjala Tallinna koondise eestvedamisel toimuv akadeemiliste üliõpilasorganisatsioonide teatrifestival. "Põhjadraama" on toimunud alates 2000. aastast iga aasta märtsis. 2018. aasta Põhjadraama oli varasematest veidi erinev - lisaks lavastuste etendamisele oli võimalik osaleda ka lühifilmiga. Põhjadraama toimus stiilipeona - Eesti Vabariigi esimese iseseisvusperioodi stiilis. "Kasvulava" – 18. märtsil 2000 Glehni lossis. "Kloon" – 24. märtsil 2001 Kodulinna majas. "Taevas ja põrgu" – 16. märtsil 2002 Nõmme Kultuurikeskuses. "Kevad südames" – 22. märtsil 2003 Seewaldi klubis. "Väike juubel" – 20. märtsil 2004 Tallinna Ühisgümnaasiumis. "Seitse" – 2005. aastal Glehni lossis. "Anna tuld!" – 11. märtsil 2006 Glenhi lossis. "Rööpad koopas" – 10. märtsil 2007 Glehni lossis. "Kultuuripuur" – 5. märtsil 2008 Glehni lossis. "Maskiball" – 21. märtsil 2009 Glehni lossis. "Metamorfoosid" – 20. märtsil 2010 Glehni lossis. "Täiskuu" – 19. märtsil 2011 Glehni lossis. "Kolmteist Draakonit" – 23. märtsil 2012 Glehni lossis. "Elu pärast lõppu" – 23. märtsil 2013 Kirjanike Liidu majas. "Hõbeajastu" – 22. märtsil 2014 Maarjamäe lossis. "Maagiline muinasjutuöö" – 14. märtsil 2015 TTÜ Tudengimajas. "Tsirkus sinus eneses" – 19. märtsil 2016 TTÜ Tudengimajas. "Nukuteater" – 18. märtsil 2017 Hopneri Majas. "Tummfilm" – 21. aprillil 2018 Põhjala Roosikrantsi seltskorteris (Roosikrantsi 8b). 2018. aasta Põhjadraama erines varasematest selle poolest, et võistlustules olid lavastuste asemel lühifilmid. Mindi tagasi Eesti Vabariigi esimese iseseisvusperioodi ajastusse. Ansambel mängis 1920. ja 1930. aastate muusikat ning pakuti ajastukohast sööki-jooki. Ka publikult oodati, et see oleks ajastukohaselt riietunud. Igal akadeemilisel organisatsioonil oli võimalus osaleda lavastuse või lühifilmiga, soovi korral mõlemaga. Seekordseks teemaks oli "Tummfilm", oodati ka must-valgeid lühitummfilme. Lavastused ja filmid ei pidanud olema Eesti Vabariigiga seotud. Lühifilmide ja etenduste pikkus oli 10–20 minutit. Festivali plakateid 2012 2013 2014 2015 2016 2017
Mardi oja

Mardi oja (ka Püha Martini oja) oli Härjapea jõe lisajõgi Tallinnas mis algas Lasnamäe paekalda allikatest, läbis diagonaalis Torupilli asunduse Lubja tänava piirkonnast praeguse Raadiomaja suunas ja suubus Härjapea jõkke praeguse Pronksi tänava piirkonnas. Kadrioru kõige lõunapoolsem läte asus endisest Mäekalda polikliinikust (Lasnamäe tänav 8) 80 meetrit loode poole. Oja voolas üle praeguse Lubja tänava parkla ja seejärel suundus Jüri Vilmsi tänava 57 ja 59 majade vahelt tänavale, kus tegi järsu 90 kraadise pöörde kirde suunas, voolas üle Konstantin Türnpu tänava pikenduse, Vilmsi 53a ja 53c majade vahelt Kadrioru Saksa Gümnaasiumi poole. Vilmsi 53c ees teisel pool tänavat ühines sellega veel teine oja, mille mõlemad lätted asusid Majaka tänav 2 ligidal klindiesisel. Robert Nerman. Torupilli piirkond sai omale nime sealkandis asunud kõrtsilt[alaline kõdulink]. Postimees, 16. veebruar 2007 Jaak Nõlvak. Tallinn Mustkivi ja Mustakivi vahel. Eesti Loodus, 2012/3 Robert Nerman. Seletuskiri Tallinna omaaegsete vooluveekogude lokaliseerimise töö juurde Jalutaja teejuht: Kadriorg, Robert Nerman, Karen Jagodin, Solnessi Arhitektuurikirjastus, Tallinn 2011. Muistse Tallinna vetevood. Jaak Juske blogi, 4. august 2011 KAART: Maa alla peidetud Härjapea jõgi. Eesti Ekspress, 8. august 2011
Henningi plats

Henningi plats oli väljak Tartus, Emajõe vasakul kaldal, umbes praeguse Narva maantee ja Raatuse tänava ristumiskohal. Platsilt said alguse ja suundusid jõeni Hobuse ja Holmi tänavad, mille asemel tänapäeval on jõeäärne haljasala. Platsi keskel oli hobuste jootmiseks mõeldud kaev. Henningi platsi äärsed hooned hävisid Teises maailmasõjas. Ainsana on säilinud Katariina maja (Tartu Linnamuuseum). Holmi park Koolujõgi Fotosid
Peeter Karma

Peeter Karma (27. detsember 1946 Tallinn – 5. märts 2021 Põlva) oli eesti vaimulik. Peeter Karma õppis Tallinna 34. 8-klassilises koolis, Tallinna 5. Õhtukeskkoolis, Tallinna Merekoolis, Balti Laevastiku Sõjakoolis ja EELK Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 20. detsembril 1980 õpetajaks. Teenis aastatel 1980–1988 Juuru ja Vahastu, 1988–1989 Tallinna Jaani, 1989–1995 Torma, 1989–1993 Kodavere, 1995 Tallinna Peeteli ja 1999–2000 Kambja kogudust. Ta on olnud EELK vaimulike konverentsi juhatuse esimees, aastatel 1989–1995 Tartu praostkonna abipraost, 1994–1997 EELK Konsistooriumi assessor ja 1995–2000 Põlva haigla vaimulik. Aastal 2010 kustutati ta EELK vaimulike nimekirjast. 2015 ennistati Peeter Karma EELK vaimulike nimekirja ning määrati emerituuri. Ajalik ja ajatu. Hommikupalvus: Peeter Karma. 10. märts 1995 Siim Randla. Kirikukohus karistas vaimulikku noomitusega. Õhtuleht, 1. aprill 1998 Liina Raudvassar. Emeriitõpetaja Peeter Karma mõtleb eakaaslastele. Eesti Kirik, 21. detsember 2014
Ratastool

Ratastool on liikumise abivahend liikumispuudega inimesele. Ratastoole on kahte peamist tüüpi: manuaalsed ehk käte jõul edasi lükatavad ja elektrilised ehk aku jõul edasi liikuvad. Manuaalratastoolide tagarattad on suuremad ja esirattad väiksemad. Toodetakse nii kokkupandava kui ka jäiga raamiga manuaalseid ratastoole. Elektrilisi ratastoole on nii esi- kui ka tagarattaveoga. Elektrilise ratastooli liikumiskiirus on 6–15 km/h. Haapsalus avati Eesti esimene mängu- ja tegevuspark liikumispuudega inimestele