laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Aleuriit

Aleuriit on purdsete, mille terasuurus on 2–62,5 μm (Wentworthi lõimiseskaala). Eestis on varem kasutatud ka purdsetete klassifikatsiooni, mille järgi nimetatakse aleuriidiks purdsetet terasuurusega 0,01–0,1 mm. Aleuriit on terasuuruselt savi ja liiva vahepealne sete. Omadustelt ja tekkelt sarnaneb aleuriit pigem liiva kui saviga. Sarnaselt liivaga koosneb ka aleuriit valdavalt kvartsiteradest. Mõnikord nimetatakse aleuriiti tolmuks või mölliks. Aleuriidist koosneb suurem osa lössist. Veest üleküllastunud aleuriidi ja savi segu on muda. Aleuriidist moodustunud liivakivi sarnane kivim on aleuroliit. terasuurus Sinisalu, Rein & Kleesment, Anne (2002). Purdsetete granulomeetrilisest klassifikatsioonist. Eesti Geoloogiakeskuse Toimetised. 10/1. Lk 20–26. Raukas, A. (1964). Purdkivimite terasuuruse klassifikatsioon. Raukas, A. (1981). Purdkivimite ja purdsetete klassifikatsioon terasuuruse järgi.
Saatse saabas

Saatse saabas (vene keeles Саатсеский сапог) on osa Venemaa Petseri rajooni territooriumist, mis on sopistusena ümbritsetud Eesti territooriumist. Umbes 1 km pikkune saapakujuline ala pindalaga 115 ha asub Saatse küla lähedal, seda läbib Värska–Ulitina tee (ehk Saatse–Värska tee). Saatse saabas tekitab kohalikele elanikele probleeme, kuna osa olulisest ühendusteest läbib naaberriigi territooriumi, millele tohib siseneda vaid viisaga. 2014. aasta alguse seisuga on Saatse saabast lubatud läbida ainult sõidukiga (bussis, autos või jalgrattaga) ja peatumata, mitte jalgsi. Sesniki külast pääseb kohalikku keskusse Värskasse kas läbi Venemaa territooriumi või 20 km pikkuse ringiga; Lutepää külast viib aga tee nii Värska (nn Lutepää kolmnurk) kui ka Saatse poole (Saatse saabas) üksnes läbi Venemaa. Saatse saapa probleemi lahendamist loodetakse Eesti-Venemaa piirilepingult. 18. veebruaril 2014 allkirjastasid Eesti välisminister Urmas Paet ja Venemaa välisminister Sergei Lavrov Moskvas järjekordse Eesti-Venemaa piirilepingu. Uus piirileping ei ole jõustunud, oodates mõlema riigi parlamendis ratifitseerimist. Piirijoone kulgemises leppisid Eesti ja Venemaa kokku juba 2005. aastal allkirjastatud piirilepingutes. Üldjoontes fikseeriti selles Eesti idapiiriks Eesti NSV kunagine administratiivpiir. Piiri õgvendati mõnes kohas. Muuhulgas likvideeriti Põlvamaal (praegu Võrumaal) asunud nn Saatse saabas – Venemaa territooriumi sopistus Eestisse, mis takistab Saatse ja Lutepää küla elanike vaba liikumist kohalike keskuste vahel. Arvo Uustalu, "Saatse saapa taga elav vanamemm: piirileppe järel pääseb vähemalt normaalselt arsti manu!" Õhtuleht, 13. veebruar 2014, lk 6–7 Arvo Uustalu "Saatse saapa taga elav vanamemm: piirileppe järel pääseb vähemalt normaalselt arsti manu!" Õhtuleht, 13. veebruar 2014, lk 6–7 Saapakaotus võtab setolt turismimagneti ja rullnokalt kiirendusraja Postimees, 7. august 2013 "Saatse saabas" Youtube, 3. juuli 2012 Saatse saapa piirivalvurite mureks on ülemeelikud turistid Reporter, 18.07.2011 Ivvo Palomiis Ööpäev arestis ehk kuidas ma "Saatse saapasse" astusin Õhtuleht, 24. november 1997 "Eesti rajab piiritara ja teed ka ümber Saatse saapa" 21. mai 2024
Eesti-Venemaa piir

Eesti-Venemaa piir (ka Eesti-Vene piir) on Eesti Vabariigi ja Venemaa Föderatsiooni vaheline ajutine kontrolljoon. 1920. aastal Tartu rahu tulemusel sõlmitud Rahulepingus Eesti ja Venemaa vahel määratleti piir Eesti ja Venemaa vahel: Narva lahest üks verst lõuna pool Kalameeste majast Ropša küla peale, edasi Mertvitskaja jõekest ning Rossoni jõge mööda Ilkino külani, Ilkino külast ühe versta kauguselt lääne pool Keikino küla, poole versta kauguselt lääne pool Isvosi küla Kobõljaki küla peale, Schtschutschka jõesuu, Krivaja Luka küla, Peltšurki karjamõis, Vtroja jõe kolme algharu kokkujooksu-koht, Kuritšeki küla lõunapoolne serv ühes selle maadega, sirge joon Peipsi järve keskkohta, kesk Peipsi järve ühe versta kauguselt ida pool Piirisaart (Porka), edasi järve kitsuste keskkohta mööda kuni Salu saareni; kitsuse keskkohalt Salu saare juurest edasi Talabski saarte ja Kamenka saare vahelise kitsuse keskkohta, lääne poolt Poddubje küla (Pihkva järve lõunakaldal), raudtee vahihoone Grjadištše küla juures, lääne poolt Šahintsõi küla, ida poolt Novaja küla, Poganovo järv, Babina ja Võmorski küla vahelt pooleteise versta kauguselt lõuna pool metsavahi maja (mis Glõbotšinast põhja pool), Spreštitši küla ja Kudepi karjamõis. Viimase mõõtmise kohaselt[viide?] on riigipiir Venemaaga 333,7 km, sealjuures 207,5 km maismaal ja jõgedel ning 126,2 km Pihkva, Lämmi- ja Peipsi järvel. Piiri määratleb 21 piirilõiku, alates Eesti Vabariigi ja Venemaa Föderatsiooni riigipiiri lõikumispunktist Pedetsi jõe keskel kuni Narva jões asuva maismaapiiri lõpp-punktini, mis on Eesti Vabariigi ja Venemaa Föderatsiooni vaheliste merealade piirijoone algpunkt. Eesti iseseisvuse taastamise järel olid Eesti-Venemaa piiril piiripunktid: Narva-Ivangorodi piiripunkt, Tallinna-Narva maanteel EV Narva - VF Ivangorodi piiripunkt (vene keeles МАПП Ивангород) Narva-2 piiripunkt, Narva, Kose tänav 6 Narva raudtee piiripunkt, Narva raudteejaamas Kose 6, Narva Koidula piiripunkt, Karisilla–Petseri maanteel EV Koidula - VF Kunitšina Gora piiripunkt (vene keeles МАПП Куничина Гора) Koidula raudtee piiripunkt, Koidula raudteejaamas Koidula küla Setomaa vald, Võru maakond Luhamaa piiripunkt, Riia–Pihkva maanteel EV Luhamaa - VF Šumilkino piiripunkt (vene keeles МАПП Шумилкино) Saatse piiripunkt, Saatse–Petseri tee Perdaku küla Setomaa vald Võru maakond Eesti Vabariigi ja Venemaa Föderatsiooni vahelist maismaa riigipiiri piirilõike käsitletakse järgmiselt: Saatse saabas Mart Nutt, Eesti ja Venemaa vaheline riigipiir. Tekkimine, muutmine, taastamine, Tuna, 4/2010 Eesti Vabariigi ja Vene Föderatsiooni vaheline Eesti-Vene riigipiiri leping Eesti Vabariigi ja Venemaa Föderatsiooni vahelise ajutise kontrolljoone koordinaadid "Kagupiiri ehitamine algab suvel" ERR, 22. märts 2020 "Kagupiiri ehitus püsib graafikus, esimene etapp valmib kahe aasta pärast" ERR, 13. juuli 2021 "Jaani: idapiir valmib tõenäoliselt planeeritust varem" ERR, 11. november 2021 "Ka Narva jõepiiri ajakohastamine nõuab vähemalt 20 miljonit eurot" ERR, 26. november 2021
Tālava

Tālava (latgali: Tuolova, läti: Tālava, ajaloolistes allikates: Tholowa, Tolowa, Tolewe) oli 13. sajandi muinasmaakond latgalite asualal tänapäeva Põhja-Lätis. Info maakonna kohta pärineb Henriku Liivimaa kroonikast ja mõnest muust 13. sajandi dokumendist. Maakond eksisteeris 10. sajandist 1224. aastani.[viide?] Tālava asus latgalite asuala loodeosas Koiva kesk- ja ülemjooksul Asti järvest idas. Tālava piirnes põhjas muinaseestlaste Sakala ja Ugandi maakonna, läänes Idumea ja liivlaste Metsepole, lõunas Jersika vürstiriigi ja idas latgalite Adsele maakonnaga. Piirkonna sisejaotus on paremini teada lääneosa kohta, kus asusid Trikāta ja Sotecle linnusepiirkond, Ümera ja võndlastega asustatud Võnnu. Kaht viimast on vahel peetud ka Tālavast eraldiseisvaks alaks. 13. sajandi alguses oli enamus Tālavast Pihkva vürstiriigi poliitilise ja religioosse mõju all. Pihkvale maksti makse, mida kinnitavad mitmed ajalooallikad, ja sealt oli vastu võetud õigeusk, millele lisaks Henriku Liivimaa kroonikale viitab ka õigeuskliku sümboolikaga esemete sage esinemine arheoloogilises materjalis. Edaspidi nihkus Tālava järk-järgult Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu mõjusfääri. 1208. aastal sõlmisid maakonna juhid nendega sõjalise liidu ugalaste ja hiljem teiste eestlaste vastu. Samal aastal andsid end Riia piiskop Alberti religioosse võimu alla Ümera latgalid, 1214. aastal tegid seda veel mõned ülikud, Trikāta piirkonna valitseja Talibaldi pojad. 1224. aastal sõlmisid Riia piiskop ja orduvennad lepingu Tālava oma võimualadeks jaotamise kohta nii, et piiskop sai 2/3 ja ordu 1/3 territooriumist, kuid ka Pihkva õigus sealt maksu koguda jäi esialgu püsima. Viimast korda on Tālavat mainitud 1255. aastal, mil seda nimetatakse Riia peapiiskopkonnale kuuluvate alade hulgas. Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. XI, kommentaar 39, XII, 12, 23 Valsts izglītības satura centrs, kaart 14 Indriķa hronika, XII, kommentaar 39, 41 Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XI 7, lk 81 HLK, XII 6, lk 89–91 HLK, XI 7, lk 81, XVIII 3, lk 149 HLK, XXVIII 9, lk 255 Selart, Anti, Ivar Leimus, Linda Kaljundi, Heiki Valk. Ristiretked ja vallutussõjad 13. sajandi Liivimaal, teoses "Eesti ajalugu II. Eesti keskaeg." Toimetaja Anti Selart. Tartu 2012. Lk 53 Tālava (latgaļu novads Gaujas vidustecē), historia.lv
Cosenza

Cosenza on linn Itaalias Kalaabria maakonnas. Linn asub Busento jõe suubumiskohal Crati jõkke. Cosenza linnas suri 410. aastal läänegootide kuningas Alarich I, kes maeti Busento jõkke, tõenäoliselt linna ümbrusesse . Cosenza provints http://www.dipionline.it/dizionario/ricerca?lemma=Cosenza Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it Kristina Killgrove (14.03.2016). "Warlord Who Caused The Fall Of Rome Was Killed By Malaria, New Research Shows". Forbes (ingliskeelne). Vaadatud 07.04.2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Kaande meteoriit

Kaande meteoriit oli 1855. aastal Saaremaal Merise külas Kaande talu maale kukkunud meteoriit. See on esimene meteoriit Eestis, mille langemisest on meieni jõudnud ka pealtnägijate kirjeldused 11. mail 1855 toimus meteoriidisadu, mille järel leiti meteoriitseid kilde Merise külas Kaande talu maadel. Kaande meteoriit kuulub harilike kivimeteoriitide hulka ja sisaldab iseloomulikke kuni 0,25 mm läbimõõduga oliviin-hüpersteenseid kondreid. See on esimene meteoriit Eestis, mille langemisest on meieni jõudnud ka pealtnägijate kirjeldused. Kaande meteoriidisadu Kaali meteoriit Lember, Ain (17.05.2018). "Kaanda järv võib peita endas meteoriidikraatrit". Saarte Hääl. Originaali arhiivikoopia seisuga 22.06.2021. Vaadatud 24.03.2021. Adolph, Göbel (1856). "Untersuchung eines am 29 Apr./11 Mai 1855 auf Oesel niedergefallenen Meteorsteins". Vaadatud 07.09.2021.
Migreen (ansambel)

Migreen oli Eesti punkansambel, mis tegutses Tallinnas aastatel 2000–2003. Ansambel Migreen moodustati Kaarel Kressa ja Mart Niineste eestvedamisel 2000. aasta jaanuaris kahe varem tegutsenud bändi Ak ja Panic Street Creatures baasil. Kolme tegevusaasta jooksul anti üle 40 kontserdi, vahetati koosseise ning salvestati mõned demod ja "hauaplaat". Stiililiselt kuulus Migreen Vennaskonna koolkonda. Tarvo Truus – vokaal (juuli 2000 – detsember 2003) Kaarel Kressa – bass, vokaal (jaanuar 2000 – detsember 2003) Mart Niineste – kitarr (jaanuar 2000 – detsember 2001) Marten Vill – kitarr (jaanuar – september 2002; veebruar – detsember 2003) Joel Pailk – kitarr (november 2002 – jaanuar 2003) Kristjan Agu – kitarr (oktoober – detsember 2002) Andre Kaur – kitarr, vokaal (veebruar – aprill 2000) Veljo Sepp – kitarr (august 2002) Tõnis Veelmaa – klahvpillid (märts 2002 – september 2003) Lembit Jürgenson – trummid (juuni 2000 – detsember 2003) Martin Eomois – trummid (jaanuar – mai 2000) Kerti Alev – trummid (mai 2000) "Ilus elu" (demo, CD-R, august 2001) "Lucy / Ulmad" (demo, CD-R, september 2001) "Tüüp / Loomade elu" (demo, CD-R, oktoober 2001) "Promo" (promo, CD-R, 2002) "Watching Movies Doesn't Mean You Have To Smoke" (singel, CD-R; jaanuar 2003) "LP" (ametlikult avaldamata, CD-R, 2004) "Tüüp" kogumikul "Punk on surn'd 4" (Fucking Cunt Records 2001; MC;CD) "Ilus elu" kogumikul "Mätta fondi 25 kuldset lööklaulu vol 5" (Mätta Fond 2001; MC)
Pilistvere meteoriidid

Pilistvere meteoriidid olid 8. augustil 1863 Põltsamaa lähedal Pilistveres maapinnale kukkunud meteoriidid. Nähti langemas kaheksat meteoriiti, kuid seni on leitud vaid neli. Pilistvere meteoriidid kuuluvad enstatiitkondriitide rühma.
Mustpeade vennaskond

Mustpeade vennaskond (ka Mustpeade gild, mustpead; saksa keeles Bruderschaft der Schwarzhäupter) oli Riias, Tallinnas ja Tartus tegutsenud vallalisi kaupmehi ja laevaomanikke ühendav organisatsioon (gild). Abiellunud liikmed astusid Suurgildi liikmeks, kuid hiljem vallalisuse nõue kaotati. Tallinna mustpeadele kuulus Mustpeade maja. Mustpeade vennaskonna kaitsepühak oli Püha Mauritius, kes oli neeger ja suri kristlasena märtrisurma. Tallinna Mustpeade vennaskond eraldus Suurest Gildist 1399. aastal ja tegutses 1940. aastani (1920. aastal seda erinevalt teistest gildidest ei kaotatud) ja seejärel tegutseb eksiilis.[viide?] 1895 organiseeriti vennaskond Mustpeade Klubiks. Tallinna Mustpeade vennaskonda kuulusid keskajal noored saksa päritolu vallalised kaupmehed või kaupmehesellid. Vennaskonnad andis oma liikmeile kaitset ja algul kuulusid sinna meretagustest Saksa linnadest pärit noored kaupmehed, kes tihti Tallinna külastasid, kuid ei kuulunud Tallinna kodanikkonda. Hiljem said Tallinna Mustpeade seltskonna tuumikuks kohalike kaupmeeste pojad, kes siis abielludes mustpeade vennaskonnast lahkusid ja suurde ehk kaupmeeste Tallinna Suurgildi vastu võeti. Vennaskonna tegevus oli tollal ja hiljemgi eelkõige seltskondliku, kultuurilise ja kirikliku iseloomuga. Mustpeade tegevuse kõrgajaks Tallinnas on peetud 16. sajandit ja 16. sajandi keskpaiku võisid Tallinna Mustpead välja panna mitmesajamehelise hästi relvastatud ratsaüksuse, mis Liivi sõja ajal Tallinna kaitsmisel 11. septembril 1560. aastal pidas Tallinna lähistel nn. Jeruusalemma mäel Jeruusalemma lahingu venelaste väesalga vastu. Rootsi ajal koosnes Mustpeade kompanii umbes 150 musketitega relvastatud ratsanikust ja kompaniil oli hilisematel aegadel esindusfunktsioonid jui tuli saata kõrgeid võimukandjaid nende külaskäikude puhul Tallinna, korraldada paraade ja vastuvõtte. Kuni 1887. aastani oli Tallinna mustpeadel oma mõõkade ja püstolitega relvastatud sõjaväeosa, Mustpeade vennaskonna korpus, kuhu kuulus 2 rittmeistrit, 2 leitnanti, 2 kornetit, 15 allohvitseri ja vahtmeistrit. 1782. aastast tegutses vennaskonna raames seltskondlik klubi ehk nn. Õhtuselts. 23. maist 1788. aastast tegutses kuni 1937. aastani vanim Tallinna vabatahtliku tuletõrje üksus – Mustpeade Vennaskonna tuletõrjekomando, algselt et kaitsta eelkõige klubi maja tuleohu eest. Mustpeade tuletõrjekomando osales alati linna suuremate tulekahjude, sealhulgas 1820. aasta juunis aset leidnud Oleviste kiriku tulekahju kustutamisel. 1866. aastal liitus komando Tallinna Vabatahtliku Tuletõrje Seltsiga. 1. oktoobril 1820 asutati laiemaid seltskonnakihte haarav Mustpeade klubi. Jüri Kivimäe, MUSTPEAD TALLINNAS, Kodumaa : nädalaleht, nr. 37, 18 september 1991, lk 7 http://www.filharmoonia.ee/mustpeademaja/meist/ajalugu (vaadatud 20.06.2018) Eesti ajalugu IV. Tartu 2003, lk. 131 Tuletõrjuja uue "katuse" all. Rahvaleht, 17. märts 1937, nr. 33, lk. 4.
Möll

Möll ehk aleuriit on purdsete Möll on murdekeeles sama mis käämer "Möll" ("Hurlyburly") on 1998. aasta komöödiafilm, mille peaosades mängivad Sean Penn, Kevin Spacey ja Robin Wright Penn Möll on jõgi Austrias Möllirand on tüüp mererandu
Toscana mark

Toscana või Tuscia mark (või markkrahvkond või markiikond) oli piirimark Kesk-Itaalias, mis piirnes Kirikuriigiga lõunas ja idas, Liguuria merega läänes ning Itaalia kuningriigi riismetega põhjas. See oli Karolingide loodud, langobardide Tuscia hertsogkonna järglane. Mark ise koosnes arvukatest krahvkondadest, peamiselt Arno jõe orus, kesksel kohal oli Lucca krahvkond, mida mõnikord kutsuti hertsogkonnaks. Esimene Toscana markkrahv oli Adalbert I, kes sai selle tiitli aastal 846. Enne teda hoidsid tema isa ja vanaisa, Bonifatius I ja Bonifatius II, enda kontrolli all enamikku piirkonna krahvkondadest ning kandsid ka kõrgemaid tiitleid, nagu Korsika prefekt või Lucca hertsog. Bonifatsiidid hoidsid marki aastani 931. 9. sajandi lõpul ja 10. sajandi algul oli Toscana markkrahvide toetus kasulik igale kandidaadile, kes kavatses saada Itaalia kuningaks. Aastal 931 tagandas Hugo Arles'ist, kes oli endast Itaalia kuninga teinud, bonifatsiidid püüdega koondada kõik tähtsad läänid Itaalias oma sugulaste kätte. Ta andis Toscana oma vennale Bosole. See jäi Bosoniidide perekonna liikmete kätesse vähem kui aastani 1001. See säilitas ka oma mõju kuninga valimistel. Alles aastal 1027 tõugati Rainier Konrad II poolt margi valitseja kohalt vastuseisu tõttu viimase kuningaks saamisele. Aastal 1027 anti hertsogkond Canossa krahvidele. Bonifatius III kasutas tiitlit dux et marchio: hertsog ja markkrahv. Ta oli Saksa-Rooma keisrite liitlane, kuid tema võim oli nii suur, et see ohustas keisrite võimu Itaalias. Ta ühendas Canossa pärandi, mis asus suuresti Emilias, Toscanaga ja andis selle oma tütrele Matildele. Tema hiigelsuure Emilia alloodi kõrval oli Toscana, kui feodaalametiga kaasnev, tema suurim valdus ja ta kasutas seda Investituuritülis paavsti kasuks ära. Matilde surmaga aastal 1115 möödus Põhja-Itaalias feodaalvürstide ajastu, asendudes linnriikide, merevabariikide ja kommuunide domineerimisega. Toscana valitsejate loend Firenze vabariik Itaalia linnriigid
Pronssisoturi: Viron patsaskiistan tausta ja sisältö

"Pronssisoturi: Viron patsaskiistan tausta ja sisältö" (eesti keeles 'Pronkssõdur: Eesti monumendisõja taust ja sisu') on soomlase Johan Bäckmani skandaalne raamat, milles ta kritiseerib Eesti võimuorganite tegevust pronkssõduri teisaldamisel aastal 2007. Johan Bäckman. "Pronssisoturi: Viron patsaskiistan tausta ja sisältö" Tallinn: Tarbeinfo, 2008. ISBN 978-9985-9721-7-5 Veebiversioon (vaadatud 13.10.2013) (soome keeles)
Grand Theft Auto V

"Grand Theft Auto V" (GTA 5 / GTA V) on seiklus-märulimäng, mille töötas välja Rockstar North ja avaldas Rockstar Games. See väljastati 17. septembril 2013 PlayStation 3-le ja Xbox 360-le ning 18. novembril 2014 PlayStation 4-le ja Xbox One'ile. Microsoft Windowsi versioon anti välja 14. aprillil 2015. GTA V on "Grand Theft Auto" põhiseerias järg 2008. aastal ilmunud "Grand Theft Auto IV-le". Mängu tegevuspaik on väljamõeldud osariik San Andreas, mis põhineb Lõuna-Californial. Üksikmängu lugu räägib kolmest kurjategijast ja nende jõupingutustest varguste toimepanemisel, olles riigiasutuste surve all. Avatud maailm võimaldab mängijatel San Andreases vabalt ringi liikuda, sealhulgas vabas looduses ning Los Angelesel põhinevas Los Santose linnas. Mängu mängitakse esimese või kolmanda isiku perspektiivist ja liikumine toimub jalgsi või sõidukitega. Mängija kontrollib kolme peategelast (Michael, Trevor ja Franklin), ühe mängija režiimi vahetada teise tegelase vastu saab peaaegu igal ajal, nii ka missioonide ajal. Lugu raamib varguste järjestusi ja paljud missioonid on tulistamise ja sõitmise gameplay. Mängija karakter on kurjategija ning see võib õhutada mängus olevaid õiguskaitseasutusi, mille tagajärjel "arreteeritakse" mängija politseinike ja vajadusel kõrgemate isikute poolt. "Grand Theft Auto Online" on mitmikmäng - seal saab otse mängida teiste mängijatega koos. Mitmikmängu režiim võimaldab kuni 16 mängijal uurida avatud maailma ja tegeleda ühiste või konkurentsi võimaluste asjadega. Väljatöötamine algas aastal 2009, varsti pärast "Grand Theft Auto IV" väljatulekut. Arendusmeeskond nägi "Grand Theft Auto IV" vaimse järglasena selliseid varasemaid projekte nagu "Red Dead Redemption" ja "Max Payne 3". Idee kasutada mängus kolme juhitavat peategelast, on murdmaks seeria traditsiooni-disaini valikut, arendajate uuendused tuumstruktuuriga on selle eelkäijad. Osana oma teadustöös avatud maailmas, arendajad viisid läbi välitööd ümber California kogu arengu ja pildistasid kaadrid projekteerimise meeskonnaga. Arengu tollimaksud jagavad paljut Rockstar stuudiole kogu maailmast. Pärast väljakuulutamist oktoobris 2011 oli "Grand Theft Auto V" laialt oodatud. Vabastamisel oli pälvinud paljude arvustajate kiitused, mis oli suunatud eelkõige mitme peategelase disainile ja avatud gameplay'le. Kriitikud olid polariseeritud stseeni kujutav piinamise ja mäng naiste kohtlemist. Mõned märgistasid mängu olemuselt vägivaldseks ja häbistavaks. "Grand Theft Auto V" murdis tootmisharu müügi arvestust ja sai kõige kiiremini müüvaks meelelahutustooteks ajaloos, teenides esimese müügipäevaga 800 miljonit USA dollarit ja kolme päevaga 1 miljard dollarit. Ta võitis aasta lõpu märke, sealhulgas nimetati mitmes mänguteemalises väljaandes aasta mänguks.
Tirza

Tirza on küla (vidējciems ) Lätis Gulbene piirkonnas, Tirza valla halduskeskus. Esimest korda mainitud aastal 1461 (Tirsen). Liivi sõja ajal peeti seal Tirza lahing. Asula asub Tirza jõe kaldal. Tirzas on kirik ja Tirza mõisa süda. Seal on raamatukogu. Asulas on Kultūras namsi, Muiža, Tirza ja Tirzas skola bussipeatus. Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Tirza kirik ja Tirza vasallilinnus. Kohaliku kaitse all on Tirza kiriku orel, orelirõdu, uksed, kantsel ja altar, Tirza mõisaansambel (sealhulgas tall-elumaja), Ceumernide suguvõsa vapireljeef Tirza kalmistu kabelis, Ceumernide pere kabel, Tirza Orukõrts ja Tirza-Velēna põllumajandusühistu maja. Looduskaitse all on elupuu kõrgusega 18 ja ümbermõõduga 1,9 meetrit. 2015. aastal oli külas 273 elanikku, 2017. aastal 261 ja 2022. aastal 231. https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. august 2022. Vaadatud 20. augustil 2022. "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. august 2022. Vaadatud 20. augustil 2022. Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Vietvārdu datubāze Tirza vasallilinnus
Tusciano

Tusciano on jõgi Lõuna-Itaalias Campania maakonnas Salerno provintsis. Tusciano läte asub Polveracchio mäe nõlval. Jõe kallastel asuvad järgmised omavalitsusüksused: Acerno, Campagna, Olevano sul Tusciano ja Battipaglia. Jõgi suubub Türreeni mere Salerno lahte Battipaglias Spinetas.