Nyquisti-Shannoni teoreem

Nyquisti-Shannoni teoreem on digitaalses signaalitöötluses kasutatav teoreem, mis seob ajaliselt pidevaid ja diskreetseid signaale. Teoreem sätestab, milline peab olema diskreetimissagedus, et digitaalses signaalis oleks olemaks kogu teave piiratud ribalaiusega pideva signaali kohta. Teoreem on nimetatud Harry Nyquist ja Claude Shannoni järgi, ehkki Vladimir Kotelnikov oli selle juba 1933. aastal avastanud. Iseseisvalt on teoreemi avastanud ka E. T. Whittaker ja teised. Teoreemi võib kohata ka Nyquisti-Shannoni-Kotelnikovi, Whittakeri-Shannoni-Kotelnikovi ja Whittakeri-Nyquisti-Kotelnikovi-Shannoni' teoreemi nimega. Diskreetimiseks nimetatakse signaali (näiteks pideva aja või ruumi funktsioon) teisendamist väärtuste jadaks (diskreetse aja või ruumi funktsioon). Shannoni versioon teoreemist väidab: Kui funktsioon x ( t ) {\displaystyle x(t)} ei sisalda kõrgemaid sagedusi kui B hertsi, siis on see täielikult määratav punktidega, mille vahe on 1 / ( 2 B ) {\displaystyle 1/(2B)} . Seega piisavaks signaali rekonstrueerimiseks (pidevsignaaliks tagasi muundamiseks) peab olema diskreetimissagedus suurem kui 2 B {\displaystyle 2B} ehk B < f s / 2 {\displaystyle B<f_{s}/2} , kus f s {\displaystyle f_{s}} on diskreetimissagedus ja B {\displaystyle B} on signaali kõrgeim sagedus. Kui diskreetimissagedus oleks aga väiksem, siis signaali rekonstrueerimisel tekiksid Aliase efekti tõttu diskreetmoonutused. Teoreemi praegusaegne tõlgendus on ettevaatlikum, öeldes, et x ( t ) {\displaystyle x(t)} ei tohi sisaldada sinusoidset komponenti, mis oleks täpselt sagedusega B, või et B peab olema oluliselt väiksem kui ½ diskreetimissagedust.  Pikemalt artiklis diskreetmoonutus Kui x ( t ) {\displaystyle x(t)} on funktsioon Fourier' teisenduses X ( f ) {\displaystyle X(f)}  : X ( f )   ≜   ∫ − ∞ ∞ x ( t )   e − i 2 π f t   d t , {\displaystyle X(f)\ \triangleq \ \int _{-\infty }^{\infty }x(t)\ e^{-i2\pi ft}\ {\rm {d}}t,} siis Poissoni liitmisvalemi kohaselt saame asendada x ( t ) {\displaystyle x(t)} funktsiooniga x ( n T ) {\displaystyle x(nT)} , mis on piisav, et luua X ( f ) {\displaystyle X(f)} perioodiline summa. Seega saame: X s ( f )   ≜ ∑ k = − ∞ ∞ X ( f − k f s ) = ∑ n = − ∞ ∞ T ⋅ x ( n T )   e − i 2 π n T f , {\displaystyle X_{s}(f)\ \triangleq \sum _{k=-\infty }^{\infty }X\left(f-kf_{s}\right)=\sum _{n=-\infty }^{\infty }T\cdot x(nT)\ e^{-i2\pi nTf},} mis on perioodiline funktsioon ja on võrdväärne Fourier' reaga, mille koefitsient on T ⋅ x ( n T ) {\displaystyle T\cdot x(nT)} . Seda funktsiooni tuntakse ka kui diskreetse aja Fourier' teisendust (DTFT). Kõrval oleval joonisel on näha, et funktsiooni X ( f ) {\displaystyle X(f)} on nihutatud f s {\displaystyle f_{s}} võrra ja liidetud. Algse funktsiooni koopiad eristuvad juhul, kui kehtib   ( X ( f ) = 0 , | f | ≥ B {\displaystyle (X(f)=0,|f|\geq {B}}   ja f s {\displaystyle f_{s}} on piisavalt suur. Kui aga Nyquisti kriteerium ei ole täidetud, siis külgnevad koopiad kattuvad ja sellisel juhul pole võimalik ühemõtteliselt eristada X ( f ) {\displaystyle X(f)} . Kõik sageduskomponendid, mis on kõrgemad kui f s / 2 {\displaystyle f_{s}/2} , on eristamatud madalamatest sageduskomponentidest, neid kutsutaksegi diskreetmoonutusteks. Kui diskreetimissagedus on eelnevalt määratletud, siis x ( t ) {\displaystyle x(t)} on tavaliselt juba piiratud kõrgeid sagedusi madalpääsfiltri abil sobivale tasemele.. Näitamaks f s > 2 B {\displaystyle f_{s}>2B} vajalikkust, vaatleme sinusoidide süsteemi, mis on saadud järgneva valemi järgi, kasutades erinevaid θ {\displaystyle \theta } väärtusi: x ( t ) = cos ⁡ ( 2 π B t + θ ) cos ⁡ ( θ )   =   cos ⁡ ( 2 π B t ) − sin ⁡ ( 2 π B t ) tan ⁡ ( θ ) , − π / 2 < θ < π / 2. {\displaystyle x(t)={\frac {\cos(2\pi Bt+\theta )}{\cos(\theta )}}\ =\ \cos(2\pi Bt)-\sin(2\pi Bt)\tan(\theta ),\quad -\pi /2<\theta <\pi /2.} Kasutades lugemivõtmissagedust f s = 2 B {\displaystyle f_{s}=2B} või lugemitevahelist aega T = 1 / 2 B {\displaystyle T=1/2B} , saame tulemuseks x ( n T ) = cos ⁡ ( π n ) − sin ⁡ ( π n ) ⏟ 0 tan ⁡ ( θ ) = ( − 1 ) n {\displaystyle x(nT)=\cos(\pi n)-\underbrace {\sin(\pi n)} _{0}\tan(\theta )=(-1)^{n}} On näha, et lõpptulemus ei sõltu enam θ {\displaystyle \theta } väärtustest. Seepärast on vaja diskreetimisteoreemis ranget ebavõrdsustingimust. Shannon, Claude E. (jaanuar 1949). "Communication in the presence of noise". Proceedings of the Institute of Radio Engineers. 37 (1): 10–21. DOI:10.1109/jrproc.1949.232969. Reprint as classic paper in: Proc. IEEE, Vol. 86, No. 2, (Feb 1998) [Webarchive]