laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vanasild

Vanasild on mitme silla eestikeelne rööpnimi: Amuri sild Dnipros Starovolžski sild Tveris Kesklinna sild Pärnus
Geotermiline aste

Geotermiline aste on sügavusvahemik, mille jooksul maakoore kivimite temperatuur tõuseb 1 kraadi võrra (Celsiuse skaalal). Keskmine geotermiline aste on 30–40 m, suurim 120–200 m (vanadel kilpidel). Geotermiline gradient
Jacques Hamel

Jacques Hamel (30. november 1930 Darnétal Seine-Inférieure'i departemang – 26. juuli 2016 Saint-Étienne-du-Rouvray) oli Prantsusmaa katoliku preester, kes mõrvati kahe ISIS-e võitleja poolt. Ta sündis aastal 1930 Darnétalis Seine-Inférieure'i departemangus (praeguse haldusjaotuse järgi Seine-Maritime'i departemangus). Ta pühitseti preestriks 30. juunil 1958. Pärast pühitsemist teenis ta vikaarpreestrina Püha Antoniuse kirikus Le Petit-Quevilly'is Seine-Maritime'i departemangus. Aastast 1967 teenis ta vikaarpreestrina Lourdesi Jumalaema kirikus Sotteville-lès-Rouenis (Seine-Maritime'i departemangus). Aastast 1975 teenis ta preestrina Saint-Pierre-lès-Elbeufis (Seine-Maritime'i departemangus). Aastast 1988 teenis ta preestrina Cléonis (Seine-Maritime'i departemangus). Aastast 2000 teenis ta preestrina Saint-Étienne-du-Rouvrays, aastast 2005 samas koguduses teise preestrina. 26. juulil 2016 pidas ta kirikus missat, kui kaks nugadega relvastatud ISIS-e võitlejat tungisid kõrvaluksest kirikusse, võtsid viis inimest pantvangi ja mõrvasid preestri, lõigates tal noaga kõri läbi. Jacques Hamel, 85, a Beloved French Priest, Killed in His Church
Amélie Rorty

Amélie Oksenberg Rorty (20. mai 1932 Belgia – 18. september 2020) oli Poola juudi päritolu USA filosoof. Ta on kirjutanud vaimufilosoofiast (eriti emotsioonidest), filosoofia ajaloost (eriti Aristotelesest, René Descartesist ja Benedict de Spinozast) ja moraalifilosoofiast (sealhulgas armastusest). Ta emigreerus oma vanemate Israel ja Klara Oksenbergiga USAsse ja kasvas üles farmis Virginia osariigis. Ta sai bakalaureusekraadi 1951 Chicago Ülikoolist ning magistri- ja doktorikraadi 1954 ja 1961 Yale'i Ülikoolist. Mind in Action, Beacon Press 1988. The Historicity of Psychological Attitudes: Love is Not Love Which Alters Not When It Alteration Finds. – Neera Badhwar (toim). Friendship: A Philosophical Reader, Ithaca, NY: Cornell University Press 1993, lk 73–88. The Burdens of Love. – Journal of Ethics, 2016, lk 1–14. Ta tutvus Chicagos Richard Rortyga. Nad läksid koos õppima Yale'i ülikooli ja abiellusid 1954 hoolimata Amélie vanemate vastuseisust. Aastal 1961 sündis neil poeg James (Jay). Aastal 1972 abielu lahutati. Koduleht CV Bostoni ülikooli lehel Sissekanne Tuftsi ülikooli kehel
Jan Vapaavuori

Jan Pellervo Vapaavuori (sündinud 3. aprillil 1965 Helsingis) on koonderakondlik Soome poliitik, alates 7. juunist 2017 Helsingi linnapea. Ta oli aastatel 2003–2015 Eduskunna liige. Aastatel 2012–2015 oli ta Soome majandusminister (nii Jyrki Kataineni kui ka Alexander Stubbi valitsuses. Aastatel 2007–2010 oli ta Soome eluasememinister Matti Vanhaneni teises valitsuses. Septembrist 2015 kuni 2017 töötas ta Euroopa Investeerimispangas asedirektorina. Ta lõpetas aastal 1984 Põhja-Helsingi lütseumi. Aastal 1989 lõpetas ta Helsingi Ülikooli.
Katre Õim

Katre Õim (25. august 1970 – 20. juuli 2016) oli eesti keeleteadlane. Ta lõpetas 1994 Tartu Ülikooli, 1997 sai samast magistrikraadi tööga eesti võrdluste kohta ja 2004 doktorikraadi tööga "Võrdluste struktuurist ja kujundisemantikast". Ta töötas 1994. aastast Tartus Eesti Keele Instituudi rahvaluule osakonnas, 2000–2004 Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonnas teadurina ning 2004. aastast Tallinna Ülikoolis eesti keele dotsendina. Ta uuris eesti fraseologismide ehitust ja tähendust ning metafoorseid tähendusülekandeid. Ta oli eesti kõnekäändude ja fraseologismide andmebaasi ja elektroonilise alussõnastiku üks loojaid ning muutuva keele päeva korraldaja. Ta oli Asta Õimu tütar. In memoriam Katre Õim, TLÜ, 25. juuli 2016
Sagamihara massimõrv 26. juulil 2016

Sagamihara massimõrv (jaapani keeles 相模原障害者施設殺傷事件) toimus 26. juulil 2016 erivajadustega inimeste hooldekodus Tsukui Yamayuri En Sagamiharas Kanagawa prefektuuris Jaapanis. Öösel umbes 2:10 (kohaliku aja järgi) tungis 26-aastane noaga relvastatud mees Satoshi Uematsu (jaapani keeles 植松 聖 Uematsu Satoshi) haamriga akent purustades hooldekodusse, võttis tubade võtmed, kõndis seejärel ruumist ruumi ja lõikas magavatel patsientidel kõrisid läbi. Ta tappis 19 inimest ja haavas 26 inimest (neist 13 raskelt). Umbes kell 2:30 (kohaliku aja järgi) sai politsei teate, et hooldekodusse on sisenenud noaga relvastatud isik. Kahtlusalune andis end politseile üle umbes 3:00. Ülekuulamisel politseile ütles ta: "Kõik puudega inimesed peavad kaduma." Satoshi Uematsu oli töötanud ligi kolm aastat, kuni veebruarini 2016 samas hooldekodus. Veebruaris 2016 saatis ta Jaapani parlamendi alamkoja spiikrile Tadamori Oshimale kirja, milles ta kutsus üles puudega inimeste suhtes eutanaasiat rakendama ja lubas nende tapmise enda peale võtta. Uematsu mainis ka hooldekodu nime ja märkis, et plaanib rünnata öösel, kui tööl on vähem hooldajaid. Spiiker teavitas kirjast politseid ja see omakorda hooldekodu, mille juht palus Uematsul töölt lahkuda. 19. veebruaril 2016 võeti mees ravile psühhiaatrihaiglasse, kus tal diagnoositi kanepipsühhoos ja luululine häire; 2. märtsil 2016 (pärast sümptomite taandumist) võis ta haiglast lahkuda. Jaapanis hukkus noarünnakus hooldekeskusele vähemalt 19 inimest Tokyo massimõrvar on vaimuhaige, kes tahtis vabastada maailma puudega inimestest
Odense

Odense on Taani suuruselt kolmas linn Kopenhaageni ja Århusi järel. Asub Lõuna-Taani piirkonnas ja on Odense valla keskus. Linn paikneb Fyni saarel Odense jõe kaldal. Odenses asub 1966. aastal asutatud Odense Ülikool, mis oma 18 000 üliõpilasega moodustab suurema osa 1998. aastal asutatud Lõuna-Taani Ülikoolist (Syddansk Universitet). Linn on tuntud kirjanik Hans Christian Anderseni sünnikohana. Odense oli Fyni maakonna keskus. Odense nimi on tulnud sõnadest Odins Vi ('Odini pühamu'), mis on seotud seal viikingiajal asunud paganliku Odini kultusepaigaga. 980. aastatel ehitas kuningas Harald Sinihammas Odensesse geomeetrilise ringvall-linnuse (Nonnebakken). Viikingiaja lõpus kujunes Odense linnaks, seega on ta üks Taani vanimaid linnu. Odenset on esmamainitud 988. aastal, kui Odensest sai piiskopkonna keskus. Aastal 1086 mõrvati Odenses Taani kuningas Knud IV, kes kuulutati aastal 1101 pühakuks. Tema säilmed asuvad Püha Knudi kirikus, mis on Odense toomkirik. Keskajal sai linnast seetõttu populaarne palverändurite sihtkoht. Linnaõigused sai Odense arvatavasti 13. sajandi alguses. 1240. aastal laastati linn kodusõjas. Aastal 1355 sai Odense hansalinnaks. Aastal 1482 trükkis saksa trükkal Johann Snell Odenses Taani esimese, saksakeelse raamatu. Linna arengut soodustas see, et 1500. aasta paiku viis kuningas Hansu abikaasa Christine oma õukonna Odensesse. 16. sajandil toimusid linnas korduvalt parlamendi istungid. 1600. aastal oli Odenses üle 5000 elaniku. 1654–1658 oli Odense koguni Taani pealinn. 1672 rüüstasid Odenset Rootsi väed ja linna elanike arv langes 3800-ni. 1769. aastaks oli Odenses jälle 5200 elanikku, millega ta oli Taani suuruselt teine linn. 18. ja 19. sajandi vahetusel kaevati mereni viiv kanal, ehitati välja linna sadam ja algas industrialiseerimine. 2. aprillil 1805 sündis Odenses kirjanik Hans Christian Andersen. Alates 1956 antakse iga aasta 2. aprillil Odenses välja Hans Christian Anderseni auhinda. 1851. aastal lammutati linnamüür, sest see takistas linna edasist kasvamist. Odense oli esimene linn Taanis, kuhu paigaldati vee- ja gaasivarustus. 1865. aastal avati raudtee. 1935 ehitati Odenses 177 meetri kõrgune Odinstårnet ('Odini torn'), mis oli tollal Euroopas Eiffeli torni järel kõrguselt järgmine ehitis. Teises maailmasõjas lasid Saksamaa väed torni 1944 õhku ja seda ei taastatud. Tänapäeval on torni asukohal Odini park (Odinsparken), kus seisab torni miniatuurne mudel. Taani Raudteemuuseum Hans Christian Anderseni muuseum Hans Christian Anderseni lapsepõlvekodu Helilooja Carl Nielseni muuseum Vabaõhumuuseum Den Fynske Landsby Loomaaed Püha Knudi kirik, keskaegne palverändurite sihtkoht Vollsmose http://www.statistikbanken.dk/BY1 Odense koduleht Odense ajalugu (taani keeles) Odense linna muuseumide koduleht (inglise keeles)
Lasnaja

Lasnaja on agrolinnake Valgevenes Mahiloŭ oblastis Słaŭharadi rajoonis Łapacičy külanõukogus. Lasnaja asub merepinnast 156 m kõrgusel. Asulas on lasteaed-algkool, kultuurimaja ja muuseum-raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on Põhjasõja Lesnaja lahingu memoriaalkompleks. 1708. aastal toimus küla all Põhjasõja Lesnaja lahing. Langenud maeti küla kalmistule, ellujäänud sõdurid ehitasid sinna nende mälestuseks aga kiriku. 1783. aastal läks küla Tihnovetskite valdusse, hakates kuuluma Mogiljovi kubermangu Bõhhovi maakonda. Kuna küla maad olid liivased ja väheviljakad, siis asusid paljud sealsetest elanikest Stolõpini reformide ajal ümber Siberisse. 1908. aastal otsustas valitsus Lesnaja all saadud võidu tähistamiseks rajada külla mälestusmärgi. See kujutas endast kivirahnu, mille tippu seati skulptuur, mis kujutas oma küünte vahel Rootsi madu hoidvat pronkskotkast. Skulptuuri autor oli Artemi Ober. Külakalmistule püstitati hukkunute mälestuseks graniidist mälestuskivi ja külla ehitati kivist pühakoda. Kirik tegutses 1930. aastani, seejärel anti see kohaliku kolhoosi käsutusse ja muudeti laoks. Teise maailmasõja ajal hävis küla täielikult, pärast sõda ehitati vanade majade asemele uued. Lahingutes küla pärast hukkus 780 Nõukogude sõdurit. 1958. aastal, Lesnaja lahingu 250. aastapäeval, muudeti kirik muuseumiks. Muuseum suleti 1990. aastatel ja hoonest sai taas kirik. 2008. aastal, lahingu 300. aastapäeval, võeti ette kirikuhoonete ja mälestusmärkide rekonstrueerimine. Langenud sõdurite hauasammas küla kalmistul Lesnaja lahingu mälestusmärk Lasnaja kirik "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. august 2018. Vaadatud 28. juulil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. jaanuar 2015. Vaadatud 28. juulil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Памяць: Гісторыка-дакументальная хроніка Слаўгарадскага раёна, Mінск, БелTa, 1999, lk.573 Борисенко Н. С. Могилёвщина — мой любимый Приднепровский край (сборник экскурсий). Части 1-11. — Могилёв: Могилёв. обл. укруп. тип., 2007. — 832 lk. — ISBN 978-985-6848-05-9. Fotod Lasnajast
Kitsevöödik

Kitsevöödik (Cortinarius caperatus), varem kitsemampel, on vöödikuliste sugukonda kuuluv seen, mis kasvab Euroopa ja Põhja-Ameerika põhjapiirkondades. See kuulus varem mampli perekonda. Kitsevöödikut tunti varem ladinakeelse nimega Rozites caperatus ning liigitati perekonda Rozites, kuid geenianalüüsi tulemusena liigitati vöödiku (Cortinarius) perekonda. Kitsevöödik kasvab augustis-septembris liivastes männikutes ja rabastuvates metsades, tihti massiliselt. Kübar on ookerkollastes toonides, 10–15 cm laiune, radiaalselt vaoline, keskel kühmuga. Noortel kübaratel on tipus helkiv kirme. Jalg on kübaraga sama värvi, rõngaga. Rõngast kõrgemal on jalg valgete kiududega. Rõngas on õrn ja habras. Seeneliha on pehme ja valge, jalas kiuline. Kitsevöödik on väga hea mahedamaitseline söögiseen, mida pole vaja kupatada. Kasutatakse suppides, kastmetes, küpsetistes jm. Säilitatakse sügavkülmutatuna, marineerituna ja hapendatuna. Kuivatamisel maitse halveneb ja võib muutuda kibedaks. Kitsevöödik andmebaasis eElurikkus
Mekong

Mekong (tiibeti keeles རྫ་ཆུ་ Dza-chu; hiina keeles 澜沧江/瀾滄江 Láncāng Jiāng ('mäslev jõgi') või 湄公河 Méigōng Hé; tai ja lao keeles แม่น้ำโขง Mae Nam Khong (Mae Nam tähendab 'vete ema'), ka Maekong; khmeeri keeles Mékôngk või Tonle Thom ('suur vesi'), vietnami keeles Sông Lớn ('suur jõgi'), Sông Cửu Long ('üheksa draakoni jõgi') või Sông Mê Kông) on jõgi Kagu-Aasias. Mekong algab Tiibetist Guozongmucha mäe jalamilt 5224 meetri kõrguselt, voolab põhiliselt kagusse läbi Hiina Yunnani provintsi, Birma (ainult piirijõena), Laose, Tai (ainult piirijõena), Kambodža ja Vietnami Lõuna-Hiina merre. Jõe pikkus on 4909 km, valgla pindala 795 tuhat km² ning vooluhulk suudmes keskmiselt 16 tuhat ja maksimaalselt 38 tuhat m³/s. Yunnanis voolab Mekong läbi Kolme Paralleelse Jõe kaitseala. Selles piirkonnas voolavad Jangtse (idas), Mekong (keskel) ja Salween (läänes) pikalt üksteise läheduses paralleelselt. Nende kolme jõe suudmed on üksteisest väga kaugel: Jangtse suubub Ida-Hiina merre ja Salween India ookeani Andamani merre. Ülem- ja keskjooksul on Mekong väga halvasti laevatatav. See tähendab, et läbi aegade on Mekong pigem eraldanud kui ühendanud oma kallastel asuvaid rahvaid. Sellega on seotud ka jõe suur nimede hulk. Vanim avastatud asulakoht Mekongi kallastel on Tais asuv Ban Chiang, mis pärineb umbes aastast 2100 eKr, aga Mekongi valglas elasid inimesed juba ammu enne seda. Esimene riik Mekongi ääres oli khmeeride poolt 1. sajandil rajatud Funan, mis asus Mekongi deltas. Sellele järgnesid 5. sajandil khmeeride rajatud Chenla riik ja 9. sajandil Khmeeri impeerium, mis püsis 15. sajandini. Esimene eurooplane, kes jõudis Mekongi jõele, nimelt jõe deltasse, oli portugallane Antonio de Faria aastal 1540. 1563 Euroopas välja antud kaardil on Mekong juba olemas, ehkki deltast ülesvoolu polnud veel jõest midagi teada. Eurooplaste huvi polnud järjekindel. Hispaania ja Prantsusmaa saatsid misjonäre ja kaubandusekspeditsioone ja Hollandi maadeuurija Gerrit van Wuysthoff juhtis 1641–1642 ekspeditsiooni ülesvoolu kuni Vientiane'ini. 19. sajandil hakkas Prantsusmaa sellele piirkonnale suurt tähelepanu pöörama. Prantsusmaa hõivas 1861 Saigoni, kehtestas 1863 Kambodža üle protektoraadi ja laiendas 1893 oma kontrolli ka Laosele, luues Prantsuse Indohiina. Võõrväed viibisid Mekongi alamjooksul kuni Indohiina sõja ja Vietnami sõjani, mis lõpetasid vastavalt Prantsusmaa ja USA sõjalise kohaloleku. Kuid ka hiljem jätkusid pinged USA toetatava Tai ning NSV Liidu toetatava Vietnami ja Laose vahel, mis takistas piiriülest koostööd. Jõe süsteemne uurimine algas Prantsuse Mekongi-ekspeditsiooniga, mida juhtisid Ernest Doudard de Lagrée ja François Garnier. Aastail 1866–1868 tõusid nad Mekongi suudmest kuni Yunnanini. Nende peamine avastus oli see, et Mekongil on liiga palju koski ja kärestikke selleks, et olla laevatatav. 1900 avastas Pjotr Kozlov Mekongi lähte. Mekongi jõe kaugseirejaamade kaart
Amatino Manucci

Amatino Manucci oli itaalia kaupmees, kelle tänini säilinud märkmetest võib välja lugeda raamatupidamisarvestuse kahekordse kirjendamise põhimõtte rakendamist 13/14. sajandi vahetusel Itaalias. Manucci oli Firenzes tegutsenud kaubandusettevõtte Giovanni Farolfi & Company kaasomanik. Selle firma Salon-de-Provence'is asuva filiaali aastatest 1299–1300 säilinud finantsandmed räägivad ettevõttes peetud kahekordse kirjendamisega raamatupidamisest. G. A. Lee (1977), "The Coming of Age of Double Entry: The Giovanni Farolfi Ledger of 1299–1300", Accounting Historians Journal, 4(2): 79-95 The influence of Amatino Manucci and Luca Pacioli. tandfonline.com The Influence of Amatino Manucci and Luca Pacioli by Dr Fenny Smith (inglise keeles)
Słaŭharadi rajoon

Słaŭharadi rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Mahiloŭ oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1318 km². 2016. aasta seisuga elas seal 13 238 inimest. Rajoon moodustati 1924. aastal. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Hiženka, Kabina Hara, Łapacičy, Svienski ja Vaśkavičy külanõukogu. Halduskeskus on Słaŭharadi linn. Hajšyn Sinine allikas Soži jõgi Rajooni suurimad jõed on Sož ja selle lisajõed Pronja ning Kasalanka. Rajooni territoorium asub Orša-Mogiljovi orundis, keskmiselt 140-170 meetri kõrgusel. Kõrgeim koht asub Kulšyčy külas (189 m). Maavaradest leidub seal turvast, dolomiiti, kriiti, savi, liiva, kruusa. 2009. aasta seisuga olid elanikest 93,63% valgevenelased, 3,86% venelased ja 1,51% oli teistest rahvustest. 60,24% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 37,61% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 23,52% elanikke, vene keelt aga 66,37%. Tšornobõli katastroofi tagajärjel saastus osa rajooni territooriumist ning sealsed elanikud asustati ümber. "Численность населения на 1 января 2016 г. и среднегодовая численность населения за 2015 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов, городов и поселков городского тип". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuli 2017. Vaadatud 28. juulil 2016. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuli 2022. Vaadatud 28. juulil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) ПОД ЧЕРНОБЫЛЬСКИМ ПЕПЛОМ  Słaŭharadi rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Infot rajooni kohta (valgevene keeles) Rajooni kaart
Slobodskoi

Slobodskoi on linn Venemaal Kirovi oblastis, Slobodskoi rajooni ja Slobodskoi linnaringkonna keskus. Asub Vjatka jõe paremkaldal 35 km Kirovist kirdes. Linna asutamise aastaks peetakse aastat 1505, mil asulat mainiti Ivan III ürikus. Aastal 1599 sai Slobodskoi linna õigused. Slobodskois sündis kirjanik Aleksandr Grin. Läti luuletaja Jānis Rainis oli 1899–1903 seal asumisel. Q126960438 "Üldandmed linna kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuli 2016. Vaadatud 29. juulil 2016. http://www.mojgorod.ru/kirovsk_obl/slobodskoj/index.html http://www.liveinternet.ru/community/rss_360/post357844658/ Ametlik koduleht Mitteametlik koduleht
Valgevene tuumaelektrijaam

Valgevene tuumajaam ehk Astravieci tuumajaam on ehitatav tuumaelektrijaam Valgevenes. Tuumajaam rajatakse Astravieci linna lähedale, mis asub Leedu piiri ligidal. Jaama ehitamise plaan pärineb 1980. aastate algusest, kuid seoses Tšornobõli katastroofiga see külmutati. Otsust jaama ehitamise kohta uuendati 2011. aastal. Esimene etapp peaks valmima aastal 2020, teine aastal 2021. Jaama paigaldatakse Venemaa päritolu varem katsetamata tuumareaktorid VVER 1200. 2016. aasta juulis toimus tuumajaama ehitusel ohtlik õnnetus seoses reaktori paigaldustöödega. Alates jaama käivitamisest 2020. aasta novembris on temas järjest toimunud avariisid, mistõttu jaam on tulnud seisata või võrgust lahti ühendada. Leedu on tuumajaama ehitamisele väga vastu selle suure ohtlikkuse tõttu ning püüab ehitust peatada. Jaam paikneb 45 km kaugusel Vilniusest. Jaama jahutusvesi hakkab voolama Vilniust läbivasse Nerise jõkke. Vastu on võetud seadus, mis keelab selle elektrit osta, juhul kui tuumajaam peaks valmima. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. august 2019. Vaadatud 10. veebruaril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.err.ee/1076810/valgevene-plaanib-sugisel-avada-astravetsi-tuumaelekrijaama Vaidas Saldžiūnas (25. aprill 2016 22:08). "Valgevene tuumajaam ajab leedulased hirmule". Postimees. AS Eesti Meedia. Originaali arhiivikoopia seisuga 27. aprill 2016. Leedu noot Astravetsi tuumajaama ehituse juhtumi kohta. Valgevene lahutas Astravetsi tuumajaama rikke tõttu elektrivõrgust. Nuka, Berit 2018. Leedu erisaadik: Astravetsi tuumajaama pärast peaks muretsema ka eestlased. Postimees, 4. mai. Arni Alandi artikkel. Valgevene tuumajaama koduleht "President: Leedu ei saa Valgevenega Astravetsi asjus koostööd teha" ERR, 7. mai 2019
Saatürid

Saatürid on vanakreeka mütoloogias olendid, kellele enamasti omistatakse mehe ülakeha ja soku jalad ning sarved. Nad olid metsikud ja himurad olendid ning kuulusid Dionysose saatjaskonda. Tuntuim saatür oli Paan. "Antiigileksikon 2.köide", Tallinn, "Valgus", 1983 lk 154. olendid
Panoteriai

Panoteriai on alev Leedus Jonava rajoonis Šilai vallas. Alevis on põhikool. Vaatamisväärsuseks on sealse kiriku XIX sajandil ehitatud kellatorn. Küla on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1441. Toona asus see Siesikai kihelkonnas ja kuulus Siesikai mõisale. Siesikai mõisnik andis toona pastoraadile veidi maad, et sellele kabel ehitataks. XVI sajandil mainiti esimest korda Panoteriai mõisa. Sama sajandi teisel poolel muudeti kabel kalvinistide kirikuks, mis aastal 1700 maha põles. Aastal 1744 ehitati selle asemele uus kabel, mille järgi selle juures olev asula XVIII sajandil ja XIX sajandil kandis nime Koplyčiomis. XIX sajandil sai asulast alev. XIX sajandil kuulus Panoteriai mõisale 210 hektarit maad. Selle juurde tekkinud külas oli aastal 1859 kuus maja. mõis kuulus Domejkode perele. Seoses maareformiga ühendati mõis ja selle juures asunud küla kabeli juures asuva aleviga. Aastaks 1936 oli Panoteriai saanud omaette kihelkonna keskuseks. Teise maailmasõja ajal põles sealne kabel maha. Nõukogude ajal oli Panoteriai kohaliku kolhoosi keskasulaks. Maha põlenud kabeli asemele valmis uus kirik alles aastal 1994. [1] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. III (Haag — Kępy). Warszawa, 1882, 824 lk. ] Elenchus omnium ecclesiatum et universi cleri provinciae ecclesiasticae Lituanae pro Anno Domini 1937. - Kaunas, 1936. - Lk. 53 Alev portaalis vietoves.Lt
Žeimiai

Žeimiai on alev Leedus Jonava rajoonis, Žeimiai valla halduskeskus. Alev asub Lankesa jõe kallastel. Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on sealne aastal 1906 valminud kirik ja Žeimiai mõisa hoonetekompleks. Küla on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1319 Maciej Stryjkowski kroonikas (Zeymen). Aastal 1522 ehitati asulasse esimene kirik, mis aastail 1565 - 1631 oli kalvinistide valduses. Uus kirik ehitati asulasse aastal 1720. Aastal 1777 avati selle juures kihelkonnakool. Žeimiai oli üks Novembriülestõusu keskuseid. Tsaariajal kasutati vene keeles alevi kohta nimekujusid Жейме ja Жеймы. Neitsi Maarja kuju Põhjapoolne kabel Lõunapoolne kabel Žeimiai kirik [1] Жеймы. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 2 (Дабанъ — Кяхтинское Градоначальство). СПб, 1865, 222 lk. Alev Poola geograafilises sõnastikus Alev portaalis vietoves.Lt
Rukla

Rukla on alev Leedus Jonava rajoonis, Rukla valla halduskeskus. Alev asub Nerise jõe vasakul kaldal. Alevis on keskkool. Ruklas asub XIV sajandil kasutusel olnud linnamägi. XVII sajandil ehitati seal asunud surnuaiale kabel. Aastal 1970 oli Ruklas vaid 133 elanikku. Alev tekkis XX sajandi teisel poolel sõjaväelinnakuna, mille Leedu kaitsejõudude väeosad Venemaa väeüksustelt üle võtsid ja kus paiknevad mitmed Leedu sõjaväeüksused. Aastal 1996 püstitati sinna kirik ja sellest sai kohaliku kihelkonna keskasula. Alevis asub ka Leedu pagulaskeskus. Rukla linnamägi Vana kalmistu jäljed Rukla polügoonil Pagulaskeskuse hoone Sõjaväeõppused Rukla polügoonil [1] Rukla. Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija, Kd. 3 (R–Ž). Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1971, 116 lk. Böblingen Wirtschaft und Kulturpflege Schwarzwälder-Bote, 25. september 2015 Alev portaalis vietoves.Lt
Gavin McInnes

Gavin Miles McInnes (sündinud 17. juulil 1970 Hitchinis) on Kanada kirjanik, näitleja ja paremäärmuslik poliitiline kommentaator. Ta on Vice Media ja ajakirja Vice kaasasutaja. 2016. aastal asutas ta paremäärmusliku meesteorganisatsiooni Proud Boys. https://www.theglobeandmail.com/arts/television/gavin-mcinnes-path-to-the-far-rightfrontier/article36024918/ https://web.archive.org/web/20161010093200/http://gawker.com/348019/co-founder-gavin-mcinnes-finally-leaves-vice Gavin McInnes andmekogus IMDb (inglise)