laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rein Kotov

Rein Kotov (sündinud 17. veebruaril 1965 Raasikul) on eesti filmioperaator ja filmimonteerija. Ta on lõpetanud 1983. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1991. aastal Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi operaatori erialal. "Õnnelik lapsepõlv" (1988, lühimängufilm) "Mardipäev" (1989, lühimängufilm) "Teenijanna" (1990, lühimängufilm) "Igaühele oma" (1990, lühimängufilm) "See kadunud tee" (1990) "Armastuse lahinguväljad" (1992) "Daam autos" (1992) "Võlausaldajad" (1992) "Tallinn pimeduses" ("Darkness in Tallinn", 1993) "Jüri Rumm" (1994) "Aaria" (1997, lühimängufilm) "Georgica" (1998) "Kõrbekuu" (1999, lühimängufilm) "Karu süda" (2001) "Ferdinand" (2002, lühimängufilm) "Somnambuul" (2003) "Fender Bender" (2003) lühimängufilm) "Kõrini!" (2005, esilinastus 3. veebruaril 2006) "Ruudi" (2006) "Georg" (2007) "Vasha" (2009) "Kirjad Inglile" (2011) "Seenelkäik" (2012)) "Mandariinid" (2013) "1944" (2015) "Luuraja ja luuletaja" (2016) "Seltsimees laps" (2018) "Tõde ja õigus", mängufilm” (2019) "Sea aasta", dokumentaalfilm (2021) "Kalev" (2022) "Taevatrepp" (2023) 1998 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (koos Evald Aaviku ja Sulev Keedusega; mängufilmi "Georgica" eest) 1999 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia (koos Sulev Keeduse, Madis Kõivu, Evald Aaviku ja Roland Kolmaniga; mängufilmi "Georgica" eest) 1999 – Suure Vankri auhind 2003 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (koos Sulev Keeduse ja Katariina Lauguga; mängufilmi "Somnambuul" eest) 2013 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (koos Zaza Urušadze ja Ivo Feltiga; mängufilmi "Mandariinid" eest) 2014 – Valgetähe IV klassi teenetemärk 2018 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (koos Riina Sildose ja Moonika Siimetsaga; aasta film 2018 – mängufilm "Seltsimees laps") 2018 – Minski rahvusvahelise filmifestivali Listapad diplom parima operaatoritöö eest ("Seltsimees laps") 2022 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (filmide "Kalev" ja "2 tundi õnneni" operaatoritöö ning filmi "Kalev" monteerimise eest) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Selgusid kultuurkapitali aastapreemiate laureaadid". ERR. 8. veebruar 2023. IMDb: Rein Kotov
Reigi kihelkond

Reigi kihelkond (lühend Rei; saksa keeles Kirchspiel Roicks) oli kihelkond Läänemaa koosseisu kuulunud Hiiumaal ja Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis. Reigi kihelkond moodustati 1627. aastal, kui see eraldati Käina kihelkonnast. Praegune kirikuhoone rajati aastatel 1799–1802. Kihelkonnas paiknes viis mõisat: üks kirikumõis, üks rüütlimõisast peamõis koos kõrvalmõisaga, üks poolmõis ja üks mõisa staatuse minetanud mõis. Lisaks sellele oli seal ka kaks karjamõisat. Reigi kirikumõis (Pastorat Roicks) Kõpu mõis (Reigi) (Köppo), Kõrgessaare karjamõis, endine rüütlimõis Kõrgessaare (Hohenholm) rüütlimõis Lauka (Lauk), Kõrgessaare kõrvalmõis Viskoosa (Hohenholm-Viscosa) Kunstsiidivabriku kompleks poolmõisa staatuses Kõrgesaare vald (Hohenholm) (1866–1950) Kalana kalmistu Kõpu luteri kalmistu Kõpu II maailmasõja matmispaik Kõpu õigeusu kalmistu Malvaste kalmistu Puski kalmistu Reigi kirikuaed Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 116–117. Reigi kihelkond, Eesti Ajalooarhiiv Hupel, August Wilhelm (1782). Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk 578–580. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 116–117. Reigi kihelkonnast Eesti mõisaportaalis
Vormsi kihelkond

Vormsi kihelkond (lühend Vor; rootsi keeles Ormsö, saksa keeles Kirchspiel Worms) oli kihelkond Läänemaal ja Eestimaa kubermangu Haapsalu kreisis, Vormsi saarel. Eraldiseisev kihelkond tekkis Vormsile arvatavasti 15. sajandil. Varem kuulus saar Lääne-Nigula ja Ridala kihelkonna servaalade hulka. Kihelkonnas paiknes kolm mõisat: üks kirikumõis ja üks riigimõis koos ühe kõrvalmõisaga. Vormsi kirikumõis (Pastorat Worms) Suuremõisa (Magnushof) riigimõis Söderbi ehk Lõuna (Söderby), Suuremõisa kõrvalmõis Suuremõisa vald (1868–1893) Vormsi vald Eesti Rahva Muuseumi vanavarakogujad jõudsid Vormile 1923. aastal. Esimene Vormsi kihelkonnast pärit ese jõudis muuseumi küll juba 1912. aastal. Vormsi kihelkond Eesti mõisaportaal (vaadatud 17. mai 2012) Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 112–113. Vormsi kihelkond, Eesti Ajalooarhiiv Vormsi kihelkond Eesti Rahva Muuseum Vormsi kihelkonnast Eesti mõisaportaalis Hupel, August Wilhelm (1782). Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk 567–571. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 112–113.
Mört

Mört saadakse sideaine (tsemendi või lubi) segamisel peene täitematerjali (liiv) ja veega. Mört on töödeldav pasta, mis kõveneb ehitusplokkide sidumiseks, nende vaheliste ebakorrapäraste vahede täitmiseks ja tihendamiseks, nende massi ühtlaseks jaotamiseks ning mõnikord müüritiseintele dekoratiivsete värvide või mustrite lisamiseks. Laiemas tähenduses hõlmab mört pigi, asfalti ja pehmet muda või savi, nagu seda kasutatakse mudatelliste vahel. Mört koosneb põhiliselt liivast ja tsemendist. Kui sellele liiva-tsemendi segule lisatakse vett, aktiveerub tsement, nii et see kõveneb. Nagu betoon, pole ka mört väga tugev ehitusmaterjal, et seda saaks kasutada ainsa ehitusmaterjalina. Selle asemel toimib see nagu liim, mis hoiab telliseid, betoonplokke, kivi ja muid müüritise materjale koos tugeva sidemega. Ehitusmörti läheb vaja peamiselt müüritöödeks ja krohvimiseks. Kuid see täidab mitmeid olulisi funktsioone: Seob kokku tellised või kivid. Annab struktuurile tugevuse. See on oluline vahend jõudude ühtlaseks jaotamiseks läbi konstruktsiooni. Annab täiendava vastupidavuse ja võimsuse vihma hajumise ja muude ilmastikumõjude vastu. See täidab tühjad vuugid tellis- või kivimüüritises. Tavaliselt kasutatakse sellistel eesmärkidel õhukest vedelat mörti, mida nimetatakse Groutiks. Tsemendimört, seda tüüpi mördis kasutatakse sideainena tsementi ja lisandina liiva. Lisaks määratakse kindlaks määratud vastupidavuse ja töötingimuste alusel liiva ja tsemendi osakaal. Tsemendimört annab kõrge vastupidavuse ja tugevuse vee suhtes. Tsemendi ja liiva kogus võib varieeruda vahemikus 1:2 kuni 1:6. Lubimört, selles kasutatakse peamise sidumismaterjalina lupja. Tavaliselt on kahte tüüpi lubja, hüdrauliline lubi ja rasvlubi. Hüdrauliline lubi ja liiv vahekorras 1:2 annavad suurepäraseid tulemusi niisketes oludes ja sobivad hästi veekogudesse. Rasvlubi nõuab 2–3 korda liiva ja seda kasutatakse peamiselt kuivtöödel. Seda tüüpi mört on kõrge plastilisusega; seega saab seda hõlpsasti paigutada. Kipsmört, see mört koosneb sidematerjalina krohvi ja pehme liiva segust ning peenest täitematerjalist. kipsmörti kasutatakse tavaliselt Egiptuse iidsetes ehitistes, näiteks püramiidides. Kipsmört on niiskes keskkonnas madala vastupidavusega. Mudamört on omamoodi mört, kus sideainena kasutatakse muda ja peene täitematerjalina riisi kesta, lehmasõnnikut või saepuru. Selline mört on väga kasulik seal, kus tsementi või lubja pole saadaval. Möödetud mört, on mört, kus sideainena kasutatakse nii tsementi kui lupja ning peene täitematerjalina liiva. Põhimõtteliselt on see lubimört, kuhu lisatakse suurema tugevuse saavutamiseks tsementi. Protsessi nimetatakse mõõtmiseks. Tsemendi ja lubja suhe varieerub vahemikus 1:6 kuni 1:9. Mõõtmört on ökonoomne kui tsementbetoon ja ka tugevam kui lubimört. krohv "Everything About Mortar In Construction". gosmartbricks.com. 2018. Originaali arhiivikoopia seisuga 30.06.2022. Vaadatud 30.06.2022. "Types of Mortar". civiltoday.com. Vaadatud 30.06.2022.
Krohv

Krohv on ehitusmaterjal, mida kasutatakse seinte ja lagede katmiseks. kipskrohv lubikrohv savikrohv tadelakt paberkrohv kaseiinkrohv terrasiitkrohv mört
Mait Mäekivi

Mait Mäekivi (sündinud 8. jaanuaril 1959) on eesti filmioperaator. "Ringhoov" (1987, lühimängufilm) "Ma pole turist, ma elan siin" (1988) "Äratus" (1989) "Noorelt õpitud" (1991) "Kass kukub käppadele" (1999) "Ränk ja Kilk" (2001, lühimängufilm) "Heinaloom" (2001, lühimängufilm) "Majakas" (2001, lühimängufilm) "Vanad ja kobedad saavad jalad alla" (2003, mängufilm) "Kingapuu" (2003, lühimängufilm) "Kurat tuleb sauna" (2004, lühimängufilm) "Hirm" (2004, lühimängufilm) "Vanameeste paradiis" (2005, lühimängufilm) "Stiilipidu" (2005, mängufilm) "Meeletu" (2006, mängufilm) "Kuhu põgenevad hinged" (2007, mängufilm) "Mina olin siin. Esimene arest" (2008, mängufilm) "Soovide puu" (2008, mängufilm) "Punane elavhõbe" (2010, mängufilm) "Oleg" (2010, mängufilm) "Ma elasin Eesti Vabariigis" (2010, dokumentaalfilm) "Pärand" (2011, dokumentaalfilm) "Monumentum kikilipsuga" (2011, dokumentaalfilm) "Kormoranid ehk Nahkpükse ei pesta" (2011, mängufilm) "Saarte värvid" (2012, dokumentaalfilm) "Deemonid" (2012, mängufilm) "Tashi Delek!" (2015, dokumentaalfilm) 2007 Valgetähe V klassi teenetemärk 2022 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (filmioperaatorite järelkasvu kujundamise eest) Mait Mäekivi andmekogus IMDb (inglise) Mait Mäekivi Eesti Filmi Andmebaasis
Ust-Aldanski uluss

Ust-Aldanski uluss on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaa Sahha Vabariigis. Keskmine õhutemperatuur on jaanuaris −42 °C ja juulis +17...+18 °C. Halduslikult jaguneb uluss 21 naslegiks. 2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli ulussi elanikest 98% jakuudid ja 1% venelased. Оценка численности населения на 1 января 2023 года по муниципальным районам
Ashley Olsen

Ashley Fuller Olsen (sündinud 13. juunil 1986) on USA näitleja, produtsent ja moedisainer. Tema karjäär sai alguse 1987. aastal sarjast "Lastega kodus", kus ta jagas oma kaksikõe Mary-Kate Olseniga Michelle Tanneri rolli. "Lastega kodus" sai Ameerikas suure edu osaliseks ning Olsenid kogusid tuntust. Mõlema karjäär on kujunenud edukaks. Nad on näidelnud mitmetes filmides ja teleseriaalides. Ashley on David ja Jarnette Olseni teine laps. Ashley'l on vanem vend Trent ning noorem kaksikõde Mary-Kate. Ashley on Mary-Kate'ist 2 minutit vanem. Kuna Ashley ja Mary-Kate olid väikestena äravahetamiseni sarnased, on peetud neid ühemunarakukaksikuteks. Tegelikult nad seda ei ole. Nüüd, kui nad on vanemad, on neil kergem vahet teha.
Lastega kodus

"Lastega kodus" ("Full House") oli USA teleseriaal, mis oli kanalil ABC eetris 22. septembrist 1987 kuni 23. maini 1995. Kaheksa hooaja jooksul toodeti kokku 192 osa. Sarja Eesti esilinastus oli 10. veebruaril 1997 telekanalis TV1, mida näidati Novembrini 1997. Sarja on näidanud ka Kanal 2. Tänu sellele seriaalile said tuntuks Mary-Kate Olsen ja Ashley Olsen, kes jagasid sarjas pesamuna Michelle Tanneri rolli. 26. veebruaril 2016 näidati Netflixi striiminguportaalis sarja spin-off "Fuller House". Sarja järjes teevad kaasa kõik originaalsarja peategelased, välja arvatud Olseni kaksikud, kelle kulul tehakse sarjas palju nalja. Eriti silmas pidades nende ametit moetööstuses. Esimene hooaeg sisaldas 13 osa ning mõned päevad hiljem, pärast sarja esimest eetrisse andmist, uuendati see teise hooajani, mis linastub 9. detsembril 2016. Lastega kodus andmekogus IMDb (inglise)
Thomas Adolph von Dehn

Thomas Adolph von Dehn (21. detsember 1796/1. jaanuar 1797 Tallinn – 2./14. detsember 1825 Viljandi) oli Eesti vaimulik. Thomas Adolph von Dehn põlvnes Tallinna Dehnide kaupmehesuguvõsast. Ta sündis 1789. aastal aadliseisusse tõstetud rittmeistri Eberhard von Dehni (1753–1828) ja tema abikaasa Katharina Elisabethi (sünd. Sprint) vanima lapsena. Dehn õppis Tallinnas kreiskoolis ja Tallinna kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1814–1817 õppis ta Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Oli seejärel koduõpetajaks Heimtali mõisas Sieversite ja Vändra mõisas Ditmarite juures. Ordineeriti 11. septembril/23. septembril 1821 kirikuõpetajaks. Oli aastatel 1821–1823 Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja (introdutseeriti 2. oktoobril/13. oktoobril 1821). Astus aastal 1823 ametist tagasi tervislikel põhjustel. Oli aastast 1824 Pärnu ringkonnakohtu sekretäriks Viljandis. Thomas Adolph von Dehn abiellus 8. juunil 1822 Tallinnas Emilie Baraniusega (1799–1862), kes oli Tallinna gümnaasiumi professori Christian Gottlob Baraniuse (suri 1823) ja Anna Margaretha Lütkensi tütar. Abielust sündis poeg: August von Dehn (1823–1889), Pornuse mõisa kaasomanik, kreisikohtunik, Halliste Püha Anna koguduse õpetaja Erwin von Dehni isa Lesestunud Emilie abiellus 1827. aastal Pornuse mõisniku Kaspar von zur Mühleniga (suri 1836). Viited: "Genealogisches Handbuch der livländischen Ritterschaft, Teil 1, 1: Livland, Bd.: 1" Görlitz, 1929, lk. 356–358 Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Täistoonhelirida

Tervetoonhelirida ehk täistoonhelirida on muusikas võrdtempereeritud helisüsteemis helirida, mille eranditult kõigi järjestikuste helide intervall on suur sekund ehk tervetoon. Võrdtempereeritud helisüsteem sisaldab kahte komplementaarset tervetoonhelirida.
Arko Okk

Arko Okk (sündinud 25. detsembril 1967 Tallinnas) on eesti filmilavastaja ja filmioperaator. Ta lõpetas 1986. aastal Tallinna 44. Keskkooli. Aastatel 1987–1989 oli ta Taškendis ajateenistuses Nõukogude armees. Ta lõpetas 1994. aastal Ülevenemaalise Riikliku Kinematograafia Instituudi Moskvas (VGIK). Ta kuulub aastast 2018 Erakonda Eesti 200. Novembris 2023 teatas ta, et kandideerib Margus Tsahkna vastu erakonna esimeheks. "Tulivesi" (1994) režissöör Hardi Volmer "Protokoll" (1995) (lühidokumentaal) režissöör Valentin Kuik "Hääled" (1996) (dokumentaalfilm) režissöör Valentin Kuik "Pavasaris" (1997) (lühidokumentaal) režissöör Valdas Navasaitis "Minu Leninid" (1997) režissöör Hardi Volmer "Perekondlik sündmus" (1998) (lühimängufilm) režissöör Rene Vilbre "Lurjus" (1999) režissöör Valentin Kuik "Raul Rajangu fenomen" (2001) (dokumentaalfilm) režissöör Liina Kulles "Agent Sinikael" (2002) režissöör Marko Raat "Kaksikelu" (2003) (lühimängufilm) režissöör Raimo Jõerand "Intiimne linn" (2003) (dokumentaalfilm) režissöör Kristiina Davidjants "Sigade revolutsioon" (2004) režissöör Jaak Kilmi, Rene Reinumägi "Buss" (2004) (dokumentaalfilm) režissöör Laila Pakalnina "Mees animatsoonist" (2005) (dokumentaalfilm) režissöör Hardi Volmer "Kilnieks" (2006) režissöör Laila Pakalnina "Seal kus lõpeb luule" (2009) (dokumentaalfilm) "Četrdesmit divi" (2013) (dokumentaalfilm) režissöör Laila Pakalnina "Allan" (2014) (dokumentaalfilm) "Hei, Rasma!" (2015) (dokumentaalfilm) režissöör Laila Pakalnina "Jäätee veerel" (2023) (dokumentaalfilm) "Ristumine peateega" (1999) "Seal kus lõpeb luule" (2009) (dokumentaalfilm) "Monoloogid" (2011), dokumentaalfilm Lennart Merist "Lootus 3D" (2011) (lühimängufilm) "Jäätee veerel" (2023) (dokumentaalfilm) 2002 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (koos Marko Raadi ja Mait Malmsteniga; "Agent Sinikael") 2005 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (koos Hardi Volmeri ja Toomas Kalliga; aasta film "Pärnograafia") Arko Okk andmekogus IMDb (inglise)
Minnesota Timberwolves

Minnesota Timberwolves on USA korvpalliklubi, mis mängib korvpalliliigas NBA. Meeskond kuulub läänekonverentsi loodedivisjoni ja peab oma kodumänge Minneapolises Target Centeris, mida jagatakse WNBA klubiga Minnesota Lynx. 1989. aastal asutatud Timberwolvesi parimad aastad olid 1997–2004, kui toonase liidri Kevin Garnetti vedamisel pääseti kaheksal hooajal järjest NBA väljalangemismängudele. Meeskonna parim hooaeg NBA-s oli 2003/04, kui loodedivisjoni meistritena jõuti läänekonverentsi finaali, kus kaotati 2 : 4 Shaquille O'Neali ja Kobe Bryanti juhitud Los Angeles Lakersile. Malik Beasley Jarrett Culver Ed Davis Anthony Edwards Juan Hernangómez Jake Layman Jaden McDaniels Jaylen Nowell Josh Okogie Naz Reid Ricky Rubio D'Angelo Russell Karl-Anthony Towns Jarred Vanderbilt Kevin Garnett Kevin Love Andrew Wiggins Karl-Anthony Towns Jimmy Butler Minnesota Timberwolves
Maraton (täpsustus)

Maratoniks nimetatakse üldisemas tähendus mis tahes pikemat ning vastupidavust nõudvat (eriti spordi-)üritust jooksumaraton rattamaraton suusamaraton tantsumaraton Maratoni sõnn Tartu maraton Rakvere rattamaraton poolmaraton
Kaheksa hullu kuninga laulu

"Kaheksa hullu kuninga laulu" (inglise keeles Eight Songs for a Mad King) on Sir Peter Maxwell Daviesi monodraama, mille kuningas George III tekstidel põhineva libreto autor on Randolph Stow. Monodraama on kirjutatud Lõuna-Aafrika Vabariigi päritolu näitlejale Roy Hartile ja helilooja enda ansamblile Pierrot Players (hiljem Fires of London). Teose esiettekanne toimus 22. aprillil 1969. Pooletunnine teos on kirjutatud baritonile, kes kasutab suurt hulka uusvokalismi tehnikaid üle viieoktavilises ulatuses ning kuuele instrumendile: flööt (ka pikoloflööt) klarnet löökpillid (1 mängija): railway whistle/Snare drum/ 2 susp.cymbals /foot cyms/ 2 wood blocks / Bass drum/chains/ratchet/tom-toms/tamtam/tambourine/rototoms/toy bird-calls/2tpl.bl/ wind chimes/crotales/sleigh bells/glockenspiel/steel bars/crow/didgeridoo klaver (ka klavessiin ja dultsimer) viiul tšello Teose kirjastaja on Boosey & Hawkes. Partituur on avaldatud autori faksiimilena ja partiid on olemas trükitud kujul. Kõik kaheksa laulu põhinevad George III omandis olnud mehaanilisse orelisse salvestatud lugudel, mille saatel kuningas olevat ise proovinud ja lasknud oma leevikestel laulda. Etenduse tegevus toimubki kuninga monoloogina, kusjuures mängijad istuvad laval suurtes linnupuurides, mis lõpeb viiuldajalt tolle viiuli käestkrabamise ja purustamisega. Seda teost on esitanud veel ameerika baritonid William Pearson, Michael Rippon, Thomas Meglioranza ja Julius Eastman. Bariton Richard Suart on esitanud seda lugu Gelsenkirchenis‚ Milanos‚ Helsingis‚ Strasbourgis‚ Stavangeris ja Pariisis. Rootsi bariton Olle Persson esitas teost Stockholmis 1990. aastatel. The Sentry (King Prussia's Minuet) The Country Walk (La Promenade) The Lady-In-Waiting (Miss Musgrave's Fancy) To Be Sung On The Water (The Waterman) The Phantom Queen (He's Ay A-Kissing Me) The Counterfeit (Le Conterfaite) Country Dance (Scotch Bonnett) The Review (A Spanish March) Roy Harti koduleht
A. H. Tammsaare muuseum (Tallinn)

A. H. Tammsaare muuseum on Eesti kirjandusklassiku A. H. Tammsaare korter-muuseum Kadriorus, aadressil Koidula 12A. Muuseum avati kirjaniku sajandal sünniaastapäeval 30. jaanuaril 1978. Samas hoones asub tänapäeval ka Kadrioru raamatukogu. Selles hoones elas kirjanik aastatel 1932–1940 ning kirjutas oma 1930. aastate kõrgperioodi loomingu ("Tõde ja õigus V", "Elu ja armastus", "Ma armastasin sakslast", "Kuningal on külm", "Põrgupõhja uus Vanapagan"). Maja teisel korrusel asub kirjaniku viietoaline korter, mis on sisustatud algupärasel kujul. Hoone teises tiivas on kirjanduslooline väljapanek Tammsaare elust ja loomepärandist. 2006. aastal avatud uus püsinäitus "Tõde on inimeses" püüab vaadata maailma Tammsaare silmade läbi ning läheneb kirjanikule selliste märksõnade nagu "maastikud", "linnad", "inimesed" ja "ühiskond" kaudu. Aastast 1971 oli A. H. Tammsaare muuseum halduslikult ühendatud Eduard Vilde muuseumiga ning muuseumi nimi oli E. Vilde ja A. H. Tammsaare Memoriaalmuuseum. 2005–2016 kuulus Tammsaare muuseum Tallinna Linnamuuseumi koosseisu. 2017. aastal moodustati Tammsaare ja Vilde muuseumide haldamiseks Tallinna Kirjanduskeskus. Muuseumi kogudes on ligikaudu 10 000 säilikut. A. H. Tammsaare muuseum (Tallinn) Eesti entsüklopeedia veebiversioonis (vaadatud 09.10.2015) A. H. Tammsaare Muuseum
Harry Rehe

Harry Rehe (26. detsember 1930 Pärnu – 3. veebruar 2013) oli eesti filmioperaator. "Ühe küla mehed" (1961) "Roosa kübar" (1963) (lühimängufilm) "Supernoova" (1965) "Tütarlaps mustas" (1966) "Viini postmark" (1967) "Kevade" (1969) "Metskapten" (1971) "Teatriöö" (1971) (muusikafilm) "Noor pensionär" (1972) (telemängufilm) IMDb: Harry Rehe Suri "Kevade" operaator Harry Rehe
Suvekvintett

Suvekvintett (Quintetto dell'estate) on soome helilooja Magnus Lindbergi 1979. aastal flöödile, klarnetile, viiulile, tšellole ja klaverile (n-ö Pierrot'-koosseisule) loodud heliteos kestusega umbes 10 minutit. Teose on kirjastanud Chester Music. Teose esiettekanne toimus 24. mail 1980 Helsingis Ung Nordisk Musik Ensemble'i esituses. Teos on kirjutatud 1979. aasta suvel Sienas Franco Donatoni meistrikursuste raames. Teose algne materjal pärineb ühest lõpetamata projektist naishäälele, millele Lindberg oli kirjutanud meloodia. Lindberg on rääkinud teose seostest nii Jean Sibeliuse VII sümfoonia kui ka prantsuse helilooja Tristan Murail' loominguga. Kui Sibelius räägib oma loomingu puhul doominoideest, siis Lindberg mainib pigem pusleprintsiipi – erinevate muusikaliste kujundite ja põhistruktuuride kombineerimist tervikvormiks. Lindbergile on lähedane ka Sibeliuse impulsside ja konstellatsioonide jätkuva varieerimise idee. "Quintetto dell'estate" on nooruslikult energiline ja leidlikult virtuoosne muusika, mis koosneb viiest väiksest erinevaid muusikalisi parameetreid esile tõstvast muusikalisest ideest, mida otsekui pusletükke on omavahel eri moel kombineeritud ja suhestatud. Lindbergi heliloojakäekirjale omaselt on igal instrumendil teoses oma kadents, mis liigendab üldvormi lühikese passaažina, kulminatsioon, milles iga instrument kordab sama heli erinevas rütmis ning kulminatsioonile järgnev hajumine, mis ei kujuta enesest mitte struktuuri lihtsustumist vaid elementide kadumist. "Quintetto dell'estate" kadentsilõik on üles ehitatud avatud vormi põhimõttel: valida on nelja kombinatsiooni vahel, kuidas esitada soolokadentse ja kogu ansambli vahemänge. "Quintetto dell’estate" esindab postserialistlikku mõtlemist, milles muusikat loodi erinevatest muusikaliste parameetritega määratletud muusikalistele sündmustele ja olukordadele tuginevatest põhimudelitest. Põhimudeleid on kasutatud kahel viisil: kas sidudes neid omavahel nagu nad on või järk-järgult nende omadusi muutes. Nende kahe printsiibi üheaegne kasutamine omakorda annab võimaluse luua dramaatiliselt intensiivseid olukordi. See, et Magnus Lindberg on tähistanud "Quintetto dell’estate" oopusenumbriga 1, on märgiline, sest just selles loos saab kõige selgemini alguse helilooja hilisematelegi teostele omane mõtlemine muusikaliste žestidena, mis on stilistilise aspektina talle oluline kuni tänapäevani. Magnus Lindbergi Quintetto dell'estate 1979 Soome Muusika Infokeskuse lehel