laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Talitee

Talitee on talvel kasutatav tee, mis võib kulgeda nt üle soode, veekogude, väljade. Taliteed olid eriti tähtsad vanemal ajal, kui suur osa maismaalisi vedusid tehti just talvel. Enamik vanasid taliteesid kadus pärast raud- ja autoteede rajamist. Tänapäeval on tuntumaid taliteesid jääteed. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 300
Vana-Kariste Hooldekodu

Vana-Kariste Hooldekodu oli hooldekodu Vana-Karistel Kävardi talus 1946–1997. Varasemad nimed olid Abja Invaliidide Kodu (1946–1981), Abja Internaatkodu (1981–1983) ja Vana-Kariste Internaatkodu (1983–1992) Aastal 1997 tagastati talu õigusjärgsetele omanikele ja hooldekodu paigutati ümber. Heiki Pärdi. Halliste kihelkonna taluhäärberid – moodsa taluelu sümbolid. – Viljandimaa Muuseumi Aastaraamat 2007, lk 158. Foto: Abja Invaliidide Kodu hoolealused aias
Puštu keel

Puštu keel ehk afgaani keel on iraani keelte hulka kuuluv keel, mida kõnelevad puštud. Puštu keelt kõneldakse peamiselt Afganistanis, kus see on dari keele kõrval ametlik keel (Sardar Mohammed Hashim Khani ajal aastal 1936 kuulutati puštu keel Afganistani riigikeeleks), ja Pakistanis. Puštu keelt kõneldakse Afganistanis eriti Kandahāri, Jalālābādi, Ghaznī ja Khowsti ümbruses ning Kabuli ja Farāhi provintsis, Pakistanis näiteks Belutšistanis ja Peshawari ümbruses. Kõnelejate koguarv on umbes 33 miljonit. Puštu keel kuulub indoeuroopa keelkonna iraani rühma, täpsemalt idairaani keelte kagurühma. Nagu teistelegi viimasesse kuuluvatele keeltele, on puštu keelele omased retroflekssed konsonandid ja ergatiivtarind. Need jooned eristavad kagurühma keeli kirderühma keeltest, mille hulka kuuluvad sogdi keele tänapäevane kuju jagnoobi keel ning kunagine baktria keel. Et puštu keelt kõnelevad ainult puštud ning ta pole naaberkeeli oluliselt mõjutanud, siis saab keele põhjal teha otseseid järeldusi puštude päritolu ja algkodu kohta. Puštude algkodu pidi asuma Iraani kiltmaa kaguosas, Hindukušist lõuna pool. See seletab ka india keelte tugevat mõju puštu keelele. Paljud puštu keele sõnad ei ole tagasiviidavad piirkonna algsetele iraani keeltele. See osutab (osalt) mitteiraani päritolule. Puštu keelel on palju territoriaalseid ja hõimumurdeid. Need jaotatakse idamurderühmaks ehk Peshawari-Jalālābādi murderühmaks ja läänemurderühmaks ehk Kandahāri murderühmaks. Mõnikord tuuakse eraldi välja lõunamurderühm, kuhu kuuluvad näiteks Afganistani Paktīā provintsi murded. Puštu keelt on sellest ajast, kui Kesk-Aasiasse jõudis islam, kirjutatud modifitseeritud araabia kirjas. Tänapäeval kasutatakse ka latinisatsiooni, põhjuseks suuresti laienev kasutamine Internetis. Puštu tähestikus on 40 tähte. Võrreldes pärsia keelega on puštu keelel keerukam fonoloogia ja morfoloogia. Preteeritumis leidub ergatiivistruktuure. Sõnajärg on SOV. Üsna sagedased on pärsia ja araabia laensõnad. Põhjuseks on suuresti pärsia keele valdav osa pärast Afganistani pealinna üleviimist Kandahārist Kabulisse 18. sajandil. Mõned puštu keele sõnad on veel äratuntavalt indoeuroopa päritolu, näiteks põhiarvsõnad: dua دوه 'kaks', dree دری 'kolm', ate اته'kaheksa', noha نهه 'üheksa', samuti mõned muud sõnad, nagu näiteks: stori ستوری 'täht', nevä نوی 'uus', na نه 'ei'. Puštu kirjandus Osseedi keel Inglise-puštu, puštu-dari ja puštu-prantsuse sõnastik
Baldur von Schirach

Baldur Benedikt von Schirach (9. mai 1907 Berliin – 8. august 1974 Kröv an der Mosel) oli Saksamaa poliitik ja noorsoo-organisatsioonide juht. Baldur von Schirachi isa Karl Baily Norris von Schirach oli sõjaväelane, kes errumineku järel töötas teatridirektorina. Baldur von Schirachi ema Emma Lynah Tillou Bailey Middleton von Schirach oli ameeriklanna. Schirachite perekonnas oli neli last. Balduri vanem vend Karl sooritas 1919. aastal Saksamaa sõjakaotuse ja ränkade tingimustega Versailles' rahu tõttu enesetapu. 17-aastaselt tutvus Schirach 1925. aastal Adolf Hitleriga ja temast sai Hitleri veendunud pooldaja. Saanud täisealiseks, astus ta 25. augustil 1925 Natsionaalsotsialistlikusse Saksa Töölisparteisse (NSDAP). 1928. aastal sai temast Natsionaalsotsialistliku Saksa Üliõpilasliidu (Nationalsozialistischer Deutscher Studentenbund) juht. 30. oktoobril 1931 nimetati ta NSDAP noorsoojuhiks (Reichsjugendführer) ja ta sai SA-Gruppenführeri auastme. 17. juunil 1933 nimetas Hitler ta Saksa Riigi noorsoojuhiks (Jugendführer des Deutschen Reiches). Talle allusid Hitlerjugend ja teised natsionaalsotsialistlikud noorteorganisatsioonid. Teise maailmasõja puhkedes astus Schirach vabatahtlikuna Wehrmachti ja võttis 1940. aasta mais ja juunis osa sõjategevusest Prantsusmaa vastu. Teda autasustati raudristiga Baldur von Schirachil oli mõjukaid vastaseid, kes punusid tema vastu intriige ja levitasid tema kohta laimavaid kuulujutte. Ta vabastati Saksa Riigi noorsoojuhi ametist ning 7. augustil 1940 määrati ta Viini gauleiteriks. Teise maailmasõja lõpus varjas ta ennast Tiroolis Richard Falki nime all, kuid andis end 5. juunil 1945 liitlastele üles. Nürnbergi protsessil mõisteti Schirach 1. oktoobril 1946 20 aastaks vangi. Põhiliselt süüdistati teda selles, et Viini gauleiterina oli ta vastutav 185 000 juudi deporteerimise eest. Schirach vabastati pärast karistuse kandmist 30. septembril 1966. 1967. aastal avaldas ta mälestusteraamatu "Ich glaubte an Hitler" ("Ma uskusin Hitlerisse"). 31. märtsil 1932 abiellus Baldur von Schirach Henriette Hoffmanniga (1913–1992), kes oli Hitleri isikliku fotograafi Heinrich Hoffmanni tütar. Abielust sündis neli last: Angelika Benedikta, Klaus, Robert ja Richard. Abielu lahutati Baldur von Schirachi vangistuses viibimise ajal 20. juulil 1950. Kirjanik ja jurist Ferdinand von Schirach, kirjanik ja filosoof Ariadne von Schirach ning kirjanik Benedict Wells on Baldur von Schirachi lapselapsed. von Schirach Baldur (Benedikt) Familie Tenhumberg Baldur von Schirach 1907-1974 Lebendiges Museum Online Prelude to War 1933-1938 historyplace.com Baldur von Schirach Jewish Virtual Library Baldur von Schirach : Reich Youth Leader holocaustresearchproject.org Patrick Delaforce. Hitler : olulisi fakte. Tallinn, 2010, lk. 56
Kasumiaruanne

Kasumiaruanne on raamatupidamisaruanne, mis kajastab raamatupidamiskohustuslase aruandeperioodi majandustulemust (tulusid, kulusid ja kasumit või kahjumit). Vastavalt Eesti Raamatupidamise Toimkonna juhendile nr 2 on Eestis tegutsevatel raamatupidamiskohustuslastel võimalik valida kahe kasumiaruande skeemi vahel (Skeem 1 ja Skeem 2). Kasumiaruande skeemis 1 on ärikulud liigendatud lähtudes kulude olemusest (näiteks materjalikulud, tööjõukulud, amortisatsioonikulu). Skeemi 1 on üldjuhul lihtsam rakendada, kuna see ei nõua kulude jagamist ettevõtte erinevatele funktsioonidele. Skeemi 1 rakendavad sageli väiksemad ettevõtted, kellel puudub vajadus kulude liigenduseks funktsioonide kaupa, aga ka suuremad ettevõtted majandusharudes, kus on kujunenud rahvusvaheliseks tavaks koostada kasumiaruannet lähtudes kulude olemusest, mitte nende funktsioonist. Kasumiaruande skeemis 2 on ärikulud liigendatud lähtudes kulude funktsioonist ettevõttes (näiteks müüdud toodangu maksumus, turustuskulud, üldhalduskulud). Skeemi 2 on tavaliselt keerulisem rakendada, kuna kõikide ärikulude juures on vaja otsustada, millise ettevõtte funktsiooniga on nad seotud. Teatud kulusid (näiteks tööjõukulud, amortisatsioonikulud) tuleb proportsionaalselt jagada erinevate funktsioonide vahel. Skeem 2 alusel liigendatud kasumiaruanne annab aruande kasutajatele parema ülevaate erinevate funktsioonide kulukusest ettevõttes, samas on kulude jagamine funktsioonidele subjektiivne ning erinevate ettevõtete skeem 2 alusel koostatud kasumiaruanded ei pruugi omavahel olla võrreldavad. http://easb.ee/index.php?id=1255
Tirinui

Tirinui on raudklambri küljes rippuvate raudrõngastega kepp, millega vanasti kutsuti karjast eemaldunud loomi tagasi ja millega metsloomi peletati eemale. Eestis kasutasid tirinuiasid 19. sajandil mõnes kohas õitsilised. käristi Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 307 "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 03.01.2014) Tirinui Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Arvi Aavik

Arvi Aavik (sündinud 31. detsembril 1969 Viljandis) on endine Eesti maadleja. Ta võistles vabamaadluses. Kuuekordne Eesti meister vabamaadluses ( 1988, 1993, 1994, 2004, 2005, 2006) 1994 İstanbul – 11. koht (100 kg) 1995 Atlanta – 10. koht (100 kg) 1992 Kaposvár – 5. koht (100 kg) 1993 İstanbul – 6. koht (100 kg) 1994 Rooma – 6. koht (100 kg) 1995 Fribourg – 4. koht (100 kg) 1996 Budapest – 7. koht (100 kg) Arvi Aavik veebisaidil Olympedia (inglise) ESBL [1]
Sütevakk

Sütevakk on endisaegne hõõguvate süte vedamise nõu. Eesti alalt on sütevaka kohta teateid, kui seal tehti tuld tuluste abil. Sütevaka ehituse kohta andmeid pole. Peale sütevaka võidi tuld tuua ka nt karbiga, linase riidetükiga. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 296
Prefektuur (Jaapan)

Prefektuur (都道府県 todōfuken) on Jaapani 1. järgu haldusüksuseks. Jaapan on jaotatud 47 prefektuuriks, millest 43 on n-ö pärisprefektuurid (県 ken), 1 pealinna-ala (都 to), 1 piirkond (道 dō) ja kaks linnaprefektuurid (府 fu). Põhjast lõunasse (standardi ISO 3166-2 järjestuses) on Jaapani prefektuurid: Hokkaidō prefektuur Aomori prefektuur Iwate prefektuur Miyagi prefektuur Akita prefektuur Yamagata prefektuur Fukushima prefektuur Ibaraki prefektuur Tochigi prefektuur Gumma prefektuur Saitama prefektuur Chiba prefektuur Tōkyō prefektuur Kanagawa prefektuur Niigata prefektuur Toyama prefektuur Ishikawa prefektuur Fukui prefektuur Yamanashi prefektuur Nagano prefektuur Gifu prefektuur Shizuoka prefektuur Aichi prefektuur Mie prefektuur Shiga prefektuur Kyōto prefektuur Ōsaka prefektuur Hyōgo prefektuur Nara prefektuur Wakayama prefektuur Tottori prefektuur Shimane prefektuur Okayama prefektuur Hiroshima prefektuur Yamaguchi prefektuur Tokushima prefektuur Kagawa prefektuur Ehime prefektuur Kochi prefektuur Fukuoka prefektuur Saga prefektuur Nagasaki prefektuur Kumamoto prefektuur Ōita prefektuur Miyazaki prefektuur Kagoshima prefektuur Okinawa prefektuur
Abja külanõukogu

Abja külanõukogu oli haldusüksus Eesti NSV-s ja Eesti Vabariigis (1945. aastast Viljandimaal, 1950. aastast Abja rajoonis, 1962. aastast Viljandi rajoonis, 1990. aastast Viljandi maakonnas). See moodustati 1945 Abja valla koosseisus. Aastal 1956 liideti Abja külanõukoguga Paluoja külanõukogu ja Penuja külanõukogu. Külanõukogus olid 1967. aasta seisuga järgmised asulad: Abjaku, Atika, Jaanushansu, Kariste, Maru, Määraste, Penuja, Põlde, Põlde-Mulgi, Päigiste, Rängle, Saapa, Saate, Sooküla, Tümpsi, Veskimäe ning asula Abja toorlinavabriku juures. Aastal 1967 oli külanõukogu pindala 161 km² ja elanike arv 2199. Külanõukogu keskus oli Abja-Paluoja alev. Külanõukogus tegutsesid Abja sovhoos, Kariste kolhoos, kolhoos Olev ja Abja toorlinavabrik. Aastal 1973 liideti Abja külanõukoguga Rajangu külanõukogu ning osa Saarde külanõukogust 4,5 km² riigimetsa. Osa territooriumist läks Halliste külanõukogule (43,9 km²) ja Saarde külanõukogule (2,7 km² Nõmme sovhoosi maad). 1977. aastal oli külanõukogu pindala 285 km², elanike arv 2205. 1979. aastal oli külanõukogu pindala 281 km², elanike arv 2078. 13. veebruaril 1992 reorganiseeriti Abja külanõukogu Abja vallaks.
San Pietro saar

San Pietro saar ('Peetruse saar'; sardi keeles isula 'e Sàntu Pèdru, Tabarca murdes uiza de San Pé) on Itaaliale kuuluv saar Vahemeres, Sardiinia saare edelaranniku lähistel. Saar asub Sardiinia maakonna Carbonia-Iglesiase provintsis, Sulcis-Iglesiente ajaloolis-geograafilises piirkonnas. Ainsaks asutatud kohaks on umbes 6100 elanikuga Carloforte saare idarannikul. San Pietro on Sulcise saarestikus Sant'Antioco järel suuruselt teine ja Itaalia suuruselt kuues saar. Vulkaanilise tekkega saare pindala on 51 km². Valdavalt kaljuse rannajoone pikkus on 33 km. Sandalo neemel (Capo Sandalo) asuvad tuletorn ja raadiomajakas. Kirderanniku lähedal asuvad saarestiku kaks väiksemat saart, Isola dei Ratti ja pisut suurem Piana saar. Saarel puuduvad jõed ja ojad, leidub vaid tiike ja lodusid. Sisemaa on valdavalt mägine. Kõrgemad punktid on Guardia dei Mori (211 m) ja Tortoriso (208 m). Foiniiklastele oli saare nimeks "Enosim" või "Inosim", kreeklastele "Hieracon Nesos" ja roomlastele "Accipitrum Insula". Pärimuse kohaselt külastas 46. aastal saart apostel Peetrus. Nõndanimetatud Carloforte sambad (Colonne di Carloforte) Saare lõunarand Sandalo neem (Capo Sandalo) Sant'Antioco saar Isola Piana Toro saar Vacca saar Corno saar Isola dei Ratti Isola di San Pietro. Vaadatud 5. jaanuar 2014. Istituto Idrografico della Marina Militare, Elenco dei Fari e Segnali da Nebbia - Volume Unico, Edizioni Il Frangente, 2010. Carlo Garbarino; L. Lirer; L. Maccioni; I. Salvadori, Isola di San Pietro-Carloforte. Cenni di geologia e vulcanologia. Con carta vulcanologica dell'isola, Cagliari, Edizioni della Torre, 1990. Luigi Pellerano; Rivano A., Natura dell'isola di San Pietro. La flora, Cagliari, Edizioni della Torre, 1997. ISBN 978-88-7343-295-1. Luigi Pellerano, L'ambiente marino e costiero dell'isola di San Pietro, Cagliari, Edizioni della Torre, 2001. ISBN 978-88-7343-351-4. Ruggero Ruggeri, Cronache inedite o poco note di alcuni fatti avvenuti in seguito all'invasione tunisina sull'isola di San Pietro (1798-1803), Cagliari, Edizioni della Torre, 2003. ISBN 978-88-7343-370-5. L'isola di San Pietro sul sito Sardegna Turismo Carloforte e l'Isola di San Pietro su Internet Carloforte e l'Isola di San Pietro
Tulused

Tulused (ka: tulenõud, tuleriistad) on ürgsete tule süütamise vahendite komplekt, mille moodustasid tuleraud, tulekivi ja tael. Eesti alalt on vanimad tuleraua leiud 11. sajandist. Tulustega tehti tuld nii, et tulerauaga löödi tulekivi, millest eraldus sädemeid. Sädemed püüti taelale, mis piisavalt hõõgudes pandi kergesti süttiva materjali (nt õlgede, kasetohu) vahele. Tuluseid hoiti tulusekotis. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 315-316
Artur Axmann

Artur Axmann (18. veebruar 1913 Hagen – 24. oktoober 1996 Berliin) oli saksa poliitik ja noorsoo-organisatsioonide juht. 1928. aasta novembris astus Artur Axmann Hitlerjugendisse, varsti seejärel sai temast Berliini Weddingi linnaosa Hitlerjugendi allorganisatsiooni juht. Samuti oli ta kuni gümnaasiumi lõpetamiseni 1931. aastal Natsionaalsotsialistliku Õpilasliidu aktiivne liige. Seejärel asus Axmann Berliini Ülikoolis õppima majandus- ja riigiteadusi. Kuid oma ema töötuksjäämise tõttu oli ta varsti sunnitud ülikooliõpingud katkestama. 1931. aasta septembris astus ta Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse. 1932. aastal kutsuti ta Hitlerjugendi juhtkonda. 1934. aastal sai ta Hitlerjugendi Berliini piirkonnajuhiks. 1. mail 1940 sai ta riigi noorsoojuhi (Reichsjugendführer) Baldur von Schirachi asetäitjaks ja 8. augustil 1940 riigi noorsoojuhiks. 1941. aastal astus Axmann vabatahtlikuna Wehrmachti. Ta sai idarindel võideldes haavata, kaotas parema käe. 1941. aasta oktoobris valiti ta Riigipäeva liikmeks. Pärast Adolf Hitleri enesetappu 30. aprillil 1945 põgenes Axmann füüreri punkrist. Tal õnnestus Berliinist lahkuda. Pärast Teise maailmasõja lõppu kuulutati Artur Axmann ametlikult surnuks. Ta varjas end Erich Siewerti nime all Mecklenburg-Vorpommernis. 1945. aasta detsembris võeti ta Lübeckis vahi alla. 1946. aasta oktoobris lasti ta vangistusest vabaks, kuid 1947. aasta juulis vahistati uuesti. 1949. aasta mais mõisteti ta kolmeks aastaks ja kolmeks kuuks vangi. 1958. aastal karistas Berliini kohus teda sõjakuritegude eest 35 000 marga suuruse trahviga. Seejärel tegutses Axmann ettevõtjana, kuid ilma erilise eduta. 1995. aastal avaldas ta mälestusteraamatu "Das kann doch nicht das Ende sein" ("See ei saa ometi lõpp olla"). Axmann, Arthur World War II Gravestone Artur Axmann biography, 1913-1996 HJ Research Artur Axmann 1913-1996 Lebendiges Museum Online Artur Axmann The History Learning Site Artur Axmann World War II Database Artur Axmann alias "Erich Siewert" Gelsenzentrum
Voleri

Voleri on asum Läti pealinna Riia Kurzeme rajooni osa pindalaga 5,315 km². Asub Daugava kaldal Spilvest ja Bolderājast idas. 309 elanikku (2010). Voleri alad kuulusid vaatamata Riia lähedusele aastail 1561–1795 Kuramaa hertsogiriigile. Asumi alal asus mitu mõisa, neist Voleri mõisa järgi on asum ka nime saanud. Piirkonnas olid kõrtsid ja rohumaad. Piirkond jäi XIX sajandini põllumajanduslikuks alaks. Aastal 1736 ostis Voleri mõisa lätlasest ettevõtja Jānis Šteinhauers või Johann Steinhauer, kes pani seal käima vee jõul töötava saekaatri. Riiaga liideti piirkond aastal 1824. 1930. aastatel hakkasid Daugava jõe kõrgemale tammile kerkima elumajad. Pärast Läti iseseisvumist rajatud tamm ongi piirkonna suurim ehitis. Aastaks 1938 elas Voleris juba 789 inimest. Asumi põhjapoolses osas asuvad endise Krēmeri mõisa aladel endise Krēmeri asula maad. Tänapäeval asub seal tööstuspiirkond ja seda ala loetakse Voleri osaks. Kahe vanema piirkonna vahel asub tänapäeval sadam. Varem asus seal Dreiliņi mõis, selle lähistel aga Kronmanni mõis. Tammitagustel aladel asusid Beckeri mõis ja Hapaki mõis. Kuna piirkonnas on tänapäeval vähem rahvast kui varem ja kuna tammi tagused niisked aasad pakuvad lindudele häid elupaikasid, siis on Voleris palju linde. Tänav Voleris Voleri üleujutatavad aasad Rada Krēmeris Voleri koduleht (läti keeles)
Ariadne Lõng

Ariadne Lõng on Eesti Naisuurimus- ja Teabekeskuse välja antav teaduslik nais- ja meesuurimuse ajakiri. Esimene ja ainus omataoline ajakiri Eestis ilmub aastast 2000. Eesti Naisuurimus- ja Teabekeskuse koduleht Mis on Ariadne Lõng? Tiina Kirss. Estonian World Review, 26. veebruar 2002.
Laiamaa

Laiamaa (ka Laimadal, Laiamadala saar) on saar Saaremaa rannikul Kuressaare lahes. Saar kuulub Kuressaare linna koosseisu ja asub 1 kilomeeter Tori sadamast lõunas. Saar on edela-kirde suunas piklik, selle pindala on 7,28 hektarit ja rannajoone pikkus 1,6 km. Laidu katab roostik ja laiul leidub rohttaimestikku. Laid on merelindude pesitsusalana looduskaitse all ja kuulub Kuressaare lahe hoiualasse. Laiamaa Eesti looduse infosüsteemis
Peabronh

Peabronh (ladina keeles bronchus principalis) on paljudel selgroogsetel paariline bronhide ja hingamisteede osa, mille seinu toestavad kõhrerõngad. Osade autorite arvates algavad madudel bronhid hingetoru juurest ja jagunevad kaheks peabronhiks, mis kulgevad koos kopsuarteritega kopsudesse.Paljudel madudel on aga kas vasak või parem kops atrofeerunud, kuid loetakse et üks peabronh suubub paremasse aktiivsesse kopsu ja teine bronh suubub kas rudimentaarsesse või väiksemasse aktiivsese vasakusse kopsu ja vastupidi. Teised autorid leiavad, et madudel hargneb hingetoru ning iga haru läheb üle kopsudesse. Peabronhid algavad inimestel hingetoru hargnemise kohal (4 ... 5.rinnalüli kõrgusel) ja liigitatakse : paremaks peabronhiks (brónchus principalis dexter) suubub paremasse kopsu; vasakuks peabronhiks (brónchus principalis sinister) suubub vasakusse kopsu. Peabronhid jagunevad kopsudes segmentaalbronhideks (bronchi segmentales) "Meditsiinisõnastik" 102:2004. [1], Veebiversioon (vaadatud 19.11.2013) (inglise keeles) Meeli Roosalu. Inimese anatoomia, Kirjastus Koolibri, lk 123, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9.
Ülemsugukond

Ülemsugukond (ladina keeles superfamilia) on bioloogilises taksonoomias alamseltsiga kattuv ehk sugukonnast vahetult kõrgem üksus. Ladina keeles kasutatakse taimede ja vetikate puhul lõppu -acea, loomade ja seente ülemsugukondadel lõppu -oidea (näiteks Acrochordoidea, Booidea, Colubroidea, Pythonoidea, Typhlopoidea, Uropeltoidea).
Riia bussijaam

Riia bussijaam on bussijaam Läti pealinnas Riias. See teenindab nii rahvusvahelisi kui riigisiseseid bussiliine. Bussijaam asub Riia eeslinnas aadressil Prāgas iela 1. Hoone ehitati 1964, bussijaamas on 33 bussiterminali.
Krēmeri mõis

Krēmeri mõis (läti keeles Krēmeru muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Voleri asumis. Saksa keeles Krämershof. Mõis eksisteeris XVI ja XVII sajandil, andes nime Krēmeri piirkonnale Voleri asumis. Mõisa hoonete täpne asukoht pole tänapäeval teada. Ajalooliselt on aga teda, et kui Karl XII enne Spilve lahingut Daugava ületas, siis maabusid ta väed just selle mõisa juures. Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; pildid (läti keeles)
Kristlik platonism

Kristlik platonism (ka platonislik kristlus) on kristluse maailmavaate alus, mis kujunes välja esimese aastatuhande esimesel poolel. Kristlik platonism alavääristab meeleist maailma ja peab tähtsaks ideede maailma, nn vaimset maailma. Kristlik platonism väljendub patristikas. Kristliku platonismi rajas Origenes. Ta eemaldus arusaamast, et kristlase elu tähendab pöördumist maailma vastu ja kujundas välja kristliku platonismi ühe vormi. Samm-sammult võis kristlane tõusta kõrgemale olemise ahelas, kuni jõuab jumalani. Platonistina oli Origenes veendunud jumala ja hinge suguluses: jumaliku tunnetus on inimkonnale omane. Seda on võimalik taaskogeda ja äratada ellu eriliste harjutuste abil. Et kohandada platonistliku filosoofiat pühakirjaga, arendas Origenes välja piiblilugemise sümbolmetoodika. Selle kohaselt ei tulnud Kristuse neitsisündi Maarjast mõista sõna-sõnalt, vaid jumaliku tarkuse sündimisena inimhinges. Kaemuse varal edeneb hing jumala tundmises, mis muudab teda seni, kuni - nagu Platon ise oli õpetanud - ta muutub jumalikuks. Kristlikust paltonismist kujuneb Athanasiose ajal kristluse peasuund, kuni kiriku lõheni ja aristotelesliku kristluse (skolastika) tekkmiseni. Friedrich Nietzsche arvas, et kristlus on platonism massidele. Kristlik filosoofia K. Amstrong. Jumala ajalugu. Varrak 2007, lk 115.
India kobra

India kobra ehk prillmadu (Naja naja) on maoliik. Kui india kobra tunneb end ohustatuna siis võtab ta sisse kaitsepoosi - tõstab keha eesosa püsti ja sirutab kaelaroiete eesmised paarid külgedele, paljastab seljapoole venitunud nahal prillide kujutise. India kobrad leiavad rakendust maotaltsutajate välietendustel. India kobrad on levinud Pakistanis, Indias, Sri Lankal, Bangladeshis, Nepalis ja Bhutanis. India kobrasid liigitatakse inimeste suhtes mürkmadudeks, kuna nende hammustus võib inimestel raske astmega mürgistusseisundeid (inglise keeles cobraism) esile kutsuda. Loomade elu 5:299. J. Descotes,Human Toxicology, lk 780, 1996, Elsevier Science, ISBN 0 444 81 557 0, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 28.11.2013) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne saidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Cobra indien seisuga 05.01.2014.
Assai

Assai (itaalia keeles 'väga') on sõna, mida noodikirjas kasutatakse tempomärke lisandina. Näiteks Allegro assai tähendab 'väga kiiresti'.
Voleri mõis

Voleri mõis (läti keeles Voleru muiža) on mõis Lätis Riia linnas Voleri asumis; selle peahoone aadress oli Voleru ielā 11. Saksa keeles Wohlershof. Voleri mõis rajati XVI sajandil, mil hertsog Gotthard Kettler andis Daugava-äärsed luhad ja kõrtsid Henning Wohlerile. Aastail 1623–1638 oli Voleri riigimõis. Seejärel kuulus mõis mitmele eri omanikule, ka mõisa valdused olid muutlikud. Aastal 1681 sai mõisa omanikuks Rootsi sõjaväeinsener J. Rodenburg. Järgmine tähtsam omanik oli aastast 1736 lätlasest ettevõtja Jānis Šteinhauers, kes pani mõisas käima vee jõul töötava saeveski. Lisaks rajas ta mõisa juurde kaubasadama. Mõisale kuulus veel kõrts, kus töölised käisid enda teenitud raha õhtuti mõisnikule tagastamas. XIX sajandil said mõisa omanikeks töösturid ja kaupmehed Tālheimid, kelle kätte jäi mõis kuni võõrandamiseni. Mõisa barokne puidust peahoone rajati XVIII sajandi algul, kuigi täpne valmimisaeg pole teada. See on ka ainus hoone, mis on mõisakompleksist säilinud. Sissekanne Riia mõisate veebisaidil; fotod (läti keeles) Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (läti keeles)
Allegro

Allegro (itaalia keeles 'lõbusalt, liikuvalt, kiiresti') on noodikirjas tempomärge, mis märgib kiiret tempot. "Allegro" võib olla ka heliteose või selle osa pealkirjaks. Sonaat-allegro