laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Horvaatia Teaduste ja Kunstide Akadeemia

Horvaatia Teaduste ja Kunstide Akadeemia (horvaadi keeles Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti; akronüüm HAZU) on Horvaatia teaduste akadeemia, riigi tähtsaim teadusasutus. Akadeemia on Euroopa akadeemiate ühenduse ALLEA liige. Ta asutati 1866. aastal Zagrebis piiskop Josip Juraj Strossmayeri eestvedamisel esialgse nimega Jugoslaavia Teaduste ja Kunstide Akadeemia. Akadeemia esimene president (1866–1886) oli ajaloolane Franjo Rački. Sõltumatu Horvaadi Riigi ajal (1941–1945) kandis akadeemia nimetust Horvaatia Teaduste ja Kunstide Akadeemia. Jugoslaavia Föderatiivse Rahvavabariigi koosseisus tegutses akadeemia vana nime all edasi. Akadeemia liikmeskonda kuuluvad tegevliikmed (piirarv 160), assotsieerunud liikmed (100) ja välisliikmed (160). Varem valiti akadeemiasse ka auliikmeid. Akadeemia liikmeskond on jagatud teadusvaldkondade alusel 9 osakonda: Sotsiaalteadused Matemaatika, füüsika ja keemia Loodusteadused Arstiteadus Filoloogia Kirjandus Kaunid kunstid Muusika ja musikoloogia Tehnikateadused Dragutin Tadijanović, horvaatia luuletaja Ivo Šlaus, horvaatia füüsik Jean Aubouin, prantsuse geoloog Vjatšeslav Vsevolodovitš Ivanov, vene keeleteadlane ja semiootik Herbert Mang, Austria ehitusteadlane Miroslav Radman horvaadi päritolu Prantsuse rakubioloog, Prantsuse TA liige Svante Pääbo, Rootsi ja Saksa paleogeneetik Ami Boué, Austria geoloog ja geograaf (valiti 1870) Frane Bulić, katoliku preester ja arheoloog (valiti 1897) Jakov Grot, vene filoloog (valiti 1867) Franjo Kuharić, Horvaatia kardinal (valiti 1994) Tomáš Masaryk, Tšehhoslovakkia president (valiti 1930) Mato Celestin Medović, horvaadi maalikunstnik (valiti 1919) Dmitri Mendelejev, vene keemik, nobelist (valiti 1882) Ivan Meštrović, horvaatia skulptor ja arhitekt (valiti 1919) Alfons Mucha, tšehhi maalikunstnik (valiti 1930) Linus Pauling, USA biokeemik, nobelist (valiti 1994) Mihhail Pogodin, vene ajaloolane (valiti 1867) Vladimir Prelog, horvaadi päritolu Šveitsi keemik, nobelist (valiti 1986) Leopold Ružička, horvaadi päritolu Šveitsi keemik, nobelist (valiti 1940) Nikola Tesla, serbia päritolu USA leiutaja ja füüsik (valiti 1896) Josip Broz Tito, horvaadi-sloveeni päritolu Jugoslaavia president (valiti 1947) Osnutak Akademije. info.hazu.hr Akadeemia koduleht. info.hazu.hr Akadeemia liikmed. info.hazu.hr Akadeemia välisliikmed. info.hazu.hr
The Shell Company of Estonia Ltd

The Shell Company of Estonia Ltd oli inglise kapitalil põhinev ettevõte, mis tegutses Tallinnas. Ettevõte asutati 1928. Ettevõte kauples naftasaadustega. Eesti Entsüklopeedia. 8. köide: Tanulane–Yvon. Tartu: Loodus, 1937, lk 141.
Tiina (eesnimi)

Tiina on eestipärane naisenimi. Tiina on eestipärane lühend naisenimest Kristiine. Tiina võib olla lühend nimest Kristina, Albertina, Faustina jt. 1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Tiina 5488 naisel. Tiina on Eestis populaarsuselt 12. naisenimi.[viide?] Kõige populaarsem on eesnimi Tiina vanuserühmas 50–54, kus neid on 10 000 elaniku kohta 105,41 ning Viljandi maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 54,85. Tiina on keskmiselt 51 aasta vanune (mediaanvanus on 51). Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Tīna 664 inimesel. Tiina Alver Tiina Kangro, eesti ajakirjanik, poliitik Tiina Kirss Tiina Kuuler Tiina Mälberg Tiina Nuuter Tiina Park Tiina Tambaum Tiina Tammetalu, eesti kunstnik Tiina Tauraite Tiina on August Kitzbergi tragöödia „Libahunt” peategelane Eesti Entsüklopeedia. 8. köide: Tanulane–Yvon. Tartu: Loodus, 1937, lk 165. Edgar Rajandi. Raamat nimedest, Tammerraamat 2011, lk 163. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. september 2017. Vaadatud 20. novembril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Personvārdu datu bāze
Akadeemiline Kooperatiiv

Akadeemiline Kooperatiiv oli Eesti ettevõte, mis asutati 1929 Tartus. Ettevõtte tähtsaim tegevusala oli eestikeelsete ülikooliõpikute soetamine ja võõrkeelse teaduskirjanduse kirjastamine. Ettevõttel olid järgmised allasutused: raamatu- ja kirjutusmaterjalide kauplus, Akadeemilise Kooperatiivi Ajalehe-väljalõigete Büroo, üliõpilaste korteribüroo ja paljundusbüroo. Ettevõttes tegutsesid akadeemilise taustaga inimesed. Eesti entsüklopeedia: teatmeteos Eesti maast, rahvast ja kultuurist. Kirjastus Estonia, 1957. Lk 239
Toitlusministeerium

Toitlus(tus)ministeerium oli Eesti ministeerium, mis tegutses 1918[viide?]–1921. Ministeeriumi ülesanne oli Eesti elanikkonda varustada toiduainetega. 1918. aasta 19. novembril välja antud põllutöö- ja toitlusministri määrustega asuti toidujagamist ja müümist korraldama: keelati riigi piirest toiduainete väljaviimine, alkoholi valmistamine ning piimast juustu valmistamine. Samas lubati vaba kauplemine piimaga, piimasaadustega, munade ja lihaga, vorsti lubati ka valmistada, kuid ainult hobuselihast. Ülejäänud toiduainetega jätkuvalt kaubelda ei tohtinud ja Saksa okupatsiooniaegsed piirangud jäid kehtima. Vabariigi tasemel toitlusolukorra reguleerimiseks rajati kõrgem toitlusasutus toitlusministeeriumi toitlusosakonna näol; kohapeal vastutasid rahva toitmise eest linnade, valdade ja maakondade omavalitsused, mille juurde asutati toitlusosakonnad. Eesti Ajutise Valitsuse Maanõukogu (Maapäev) 24. novembri 1918. aasta otsusega lahutati Põllutöö- ja Toitlusministeerium Põllutööministeeriumiks ja Toitlusministeeriumiks. Põllutööministriks määrati Otto Strandmann ja toitlusministriks Jaan Raamot. 27. novembril loodud Konstantin Pätsi kolmandas ajutises valitsuse koosseisus oli eraldatud esimest korda toitlusministeerium põllutööministeeriumist. 1918. aasta detsembris olid ministeeriumi osakonnad: Vilja osakond – juhataja Joakim Puhk Piima ja kala osakond – juhataja Voldemar Clement Informatsiooni ja kontrolli osakond – juhataja Hugo Reinman Statistika osakond (jagatud põllutööministeeriumiga) – juhataja Aleksander Oinas.  Pikemalt artiklis Eesti toitlusminister Ministeriumite adressid, Riigi Teataja, nr. 4, 4 detsember 1918 Eesti Entsüklopeedia. 8. köide: Tanulane–Yvon. Tartu: Loodus, 1937, lk 201. Nele Küüts, EESTI TOITLUSOLUD NING TOITLUSMINISTEERIUMI ROLL NENDE KUJUNDAMISEL 1918-1920, TARTU ÜLIKOOL HUMANITAARTEADUSTE JA KUNSTIDE VALDKOND AJALOO JA ARHEOLOOGIA INSTITUUT EESTI AJALOO OSAKOND, Tartu 2017, lk 32
Tollipunkt

Tollipunkt on tolliasutus, kus viiakse läbi tollikontrolli. Tollipunkt asub enamasti piiripunkti juures. Eesti endisi tollipunkte: Ikla tollipunkt. Eesti piiripunktide loend "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 02.05.2017)
Palsmane vald

Palsmane vald (läti keeles Palsmanes pagasts) on vald Lätis Smiltene piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Grundzāle, Launkalne, Variņi, Bilska ja Vireši vallaga. Valla pindala on 100 km². 2016. aasta seisuga elas seal 911 inimest. Valla keskus on Palsmane küla. Vallavanem on Tigna Podniece. Vald moodustati aastal 1920. Aastal 1935 oli valla pindala 169,8 km², elanikke oli seal 2716. 1945. aastal moodustati valda Palsmane ja Sebri külanõukogu, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Palsmane külanõukoguga likvideeritav Sebri külanõukogu. Aastal 1974 liideti külanõukoguga osa Birzuļi külanõukogu maadest, aga aastal 1979 osa Launkalne külanõukogu maadest. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Samal aastal eraldati vallast endise kolhoosi Oktobris alad ja moodustati Variņi vald. 2009. aastast kuulub vald Smiltene piirkonda. Vald asub suuremalt jaolt Tālava madalikul, osalt ka Vidzeme kõrgustikul. Suurim kõrgus on 137,6 meetrit, madalaim koht 96,3 meetrit. Olulisemad jõed on Vecpalsa ja selle lisajõgi Rauza, samuti ka Vizla jõgi ja selle lisajõgi Palsa ning Vidaga jõgi. Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Palsmane luteri kirik ja selle orel. Kohaliku kaitse all on Cauņi linnamägi. Vaatamisväärsusteks on veel Palsmane mõis ja selle juures asuv park, Rauza veski ja Rauza ning Palsmane veskijärved. Looduskaitse all on Jaunieži mänd, Rauza mänd, Kalnamālejase mänd, Āzītise mänd, Lankaskalnsi mänd, Kalnagrīvase mänd, Jaunmačāni tamm, Palsmane park, Mālejase tamm, Mālejase Rootsi mänd, Stabukalnsi saar, Traški mänd, Kadokase mänd, Cepļi pärn, Rootsi remmelgas, Mačāni mänd ja Kadokase tamm. Valda läbib Rauza hoiuala, valla lõunaosa jääb aga osaliselt Šepka hoiualale. Aastal 2011 elas vallas 871 lätlast, 13 venelast, 7 valgevenelast, 4 ukrainlast, 4 poolakas ja 1 leedulane. Valla külad: Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Iedzīvotāju reģistra statistika uz 01.01.2016. Latvijas iedzīvotāju skaits pašvaldībās Smiltenes novads, vaadatud 2.05 2017 Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0. Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9 Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija[alaline kõdulink], vaadatud 06.06 2019 Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija[alaline kõdulink], vaadatud 06.06 2019 Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Ethnic composition of Latvia 2011 Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.  Palsmane vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Talat Xhaferi

Talat Xhaferi (makedoonia keeles Талат Џафери; sündinud 15. aprillil 1962 Forinos) on albaania rahvusest Põhja-Makedoonia poliitik, ta kuulub makedoonia albaanlaste erakonda Demokraatlik Liit Integratsiooni eest (albaania keeles Bashkimi Demokratik për Integrim, makedoonia keeles Демократска унија за интеграција). Ta oli aastatel 2013–2014 Makedoonia kaitseminister. 27. aprillist 2017 on ta Makedoonia parlamendi spiiker. Ta sündis aastal 1962 Forinos Gostivari omavalitsuses. Ta lõpetas Čegranes algkooli, keskhariduse sai ta Belgradis sõjaväelises gümnaasiumis. Seejärel õppis ta Jugoslaavia Rahvaarmee Sõjaväeakadeemias Belgradis ja Sarajevos. Aastatel 1985–1991 oli ta Jugoslaavia Rahvaarmee ohvitser, aastatel 1992–2001 oli ta Makedoonia Vabariigi Armee ohvitser. Aastal 2001 Makedoonia konflikti ajal, kui albaanlastest mässulised võitlejad ründasid Makedoonia Vabariigi Armee julgeolekujõudusid, oli ta vanemohvitser Tetovo kasarmute juures. 28. aprillil 2001 (Vejce veresauna toimumise ajal) oli ta oma kohuseid täitmas kasarmute juures. Mõni päev hiljem deserteerus ta Makedoonia Vabariigi Armeest, minnes üle albaanlastest koosnevasse Rahvusliku Vabastusarmee ridadesse, ta oli komandöriks 116. brigaadis, hüüdnimega Forino komandör. Pärast Ohridi kokkulepet (13. augustil 2001) ta amnesteeriti. Aastatel 2002–2004, 2008–2013 ja 2014–2016 oli ta Makedoonia parlamendi liige. Aastatel 2004–2006 oli ta Makedoonia asekaitseminister; 18. veebruarist 2013 kuni 19. juunini 2014 oli ta Makedoonia kaitseminister Nikola Gruevski kolmandas valitsuses. 27. aprillist 2017 on ta Makedoonia parlamendi spiiker. Usutunnistuse poolest on ta moslem.
Elekterkrampravi

Elekterkrampravi ehk elekteršokiravi ehk elekterimpulssravi või elekter-konvulsioonravi (lühend EKR, inglise keeles Electroconvulsive therapy, lühendatult ECT, kõnekeeles elektrišokk) on psüühikahäirete ravis kasutatav meetod. Elekterkrampravi võeti skisofreenia ravimeetodina laialdaselt kasutusele 1930. aastatel. Krampravi aluseks oli arvamus, et epilepsia ja skisofreenia välistavad teineteist (Ladislas Meduna). Algselt indutseeriti krampe keemiliste ühenditega (korasool) ja hiljem juba elektrivooluga. Elektrivoolu kasutamine võimaldab krampi täpsemalt doseerida. Ravi käigus lastakse patsiendile pea külge kinnitatud elektroodidesse elektrivool. Sõltuvalt metoodikast võib voolutugevus olla 10 mA – 1,6 A ja pinge 70–450 V. Kuigi EKR-i toimepõhimõtted pole täpselt selged, arvatakse, et ülevool käivitab bioloogilised mehhanismid, mis tasakaalustavad neuronaalset aktiivsust. EKR-i kasutatakse juhtudel, kus tavalised ravimeetodid ei toimi või vajatakse kiiret tulemust. Patsiendi raviks sobivuse üle otsustab psühhiaater. Peamised näidustused on skisofreenia, bipolaarne meeleoluhäire, sügav depressioon jms. Depressiooniravis on see tõhus kuni 80% ravitud patsientide puhul. Algselt kasutati elekterkrampravis meetodeid, mis põhjustasid patsientidele olulisi füüsilisi kahjustusi, näiteks luude murdumist ja hammaste purunemist. Krambihooga kaasnesid märkimisväärsed valud ja ebamugavustunne. Hiljem võeti elekteršokiravis kasutusele keemilised vahendid lihaste lõdvestamiseks. Tänapäeval toimub EKR narkoosis, lihasrelaksantidega EEG kontrolli all ja selliseid soovimatuid kõrvalnähte ei esine. Peamised võimalikud kõrvalnähud on järgmised: Kõige sagedamini võib esineda ajutist peavalu, lihaste valulikkust ja iiveldust. Pärast ravi võib esineda segasusseisund, mida patsient ise sageli ei märka ­ja mis kaob tavaliselt mõne tunni jooksul. Pärast protseduuri võib esineda raskusi vahetult enne protseduu­ri toimunu meenutamisel. Mõnikord ei pruugi mälu olla täpne mõni kuu tagasi toimunud sündmuste suhtes, väga harva kuni aastavanuste sündmuste suhtes. Mäluhäired mööduvad enamasti täielikult mõne nädala kuni kuu aja jooksul pärast raviprotseduuride lõppu. Üliharva võivad vähesed mäluhäired püsima jääda pikemaks ajaks. Harva võib esineda allergiline reaktsioon ravimitele, oksendamine narkoosi ajal, süda­me rütmihäired, ohtlik vererõhu tõus, püsiv segasusseisund, protseduuri järel tekkivad iseeneslikud krambihood ning kanüülist tekkiv veenipõletik. Transkraniaalne magnetstimulatsioon Depressioon "Elekter-impulssravi" (PDF). Regionaalhaigla. "Elekter-konvulsioonravi" (PDF). Regionaalhaigla. "Electroconvulsive Therapy Really Works For Depression, And Now We Know Why". IFLScience (inglise). 16. jaanuar 2024. Vaadatud 17. jaanuaril 2024.
Palsmane

Palsmane (vanasti ka Palsmanis) on küla (lielciems) Lätis Smiltene piirkonnas, Palsmane valla halduskeskus. Palsmane asub Palsa jõe ja selle Kļavaisa nime kandva lisajõe ühinemispaigas, piirkonna keskusest Smiltenest 22 ja Riiast 142 kilomeetri kaugusel merepinnast 105 meetri kõrgusel. Lisaks vallavalitsusele on külas veel põhikool, internaatkool, kultuurimaja, raamatukogu ja postkontor. Seal asuvad Darbnīcase, Pagastmāja ja Palsmane bussipeatus. Asula tekkis Palsmane mõisa (Palzmar) hoonetekompleksi juurde. Vaatamisväärsusteks on veel sealsed kaks kirikut, mõisa häärber ja looduskaitse alune park. Ka kaks pargis kasvavat pärna ja saar ümbermõõduga 3,63 m on looduskaitse all. Palsmane luteri kirik ja selle orel on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Palsmanes asub Teises maailmasõjas hukkunud Nõukogude sõdurite vennaskalmistu. Ka asub seal mälestusmärk sõjas hukkunud valla elanikele. 2016. aastal oli külas 568 elanikku, 2019. aastal 548. Palsmane mõisa häärber Luteri kirik Õigeusu kirik Läti Ruumiandmete Agentuur "Smiltenes novads". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. märts 2017. Vaadatud 2. mail 2017. Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. juuni 2019. Vaadatud 23. juunil 2019. Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики Vietvārdu datubāze[alaline kõdulink]
Zoran Zaev

Zoran Zaev (makedoonia keeles Зоран Заев; sündinud 8. oktoobril 1974 Strumicas) on Põhja-Makedoonia poliitik, ta kuulub Makedoonia Sotsiaaldemokraatlikku Liitu. Alates 1. juunist 2017 kuni 3. jaanuarini 2020 ja uuesti alates 30. augustist 2020 kuni 16. jaanuarini 2022 oli ta Põhja-Makedoonia peaminister.
Mamelukkide riik

Mamelukkide riik sai alguse, kui 1250. aastal haarasid mamelukid võimu Aijubiidide kalifaadis, kes olid algselt (türgi, kaukaasia jm päritolu) orjadest sõdurid. Mamelukid valitsesid Egiptuses ja Süürias kahe dünastiana kuni aastani 1517. Mamelukkide riigi aeg on jagatud tinglikult Bahri dünastia ehk turgi mamelukkide valitsusajaks (1250–1382) ja Burji dünastia ehk tšerkessi mamelukkide valitsusajaks (1382–1517). 13. sajandi teisel poolel õnnestus mamelukkidel kaitsta riiki edukalt mongolite sissetungi eest, 1260. aastal Ain Jaluti lahingus ning alistada viimased ristisõdijate valduses olnud linnad Lähis-Idas. 1248–1254 toimunud Seitsmes ristisõda algas Prantsusmaa kuningas Louis IX Pühale edukalt, ta vallutas Damietta linna Niiluse suudmes, kuid hiljem takerdusid ta väed lõuna pool jõe soodesse ning kuningas ise langes vangi. Pärast pikki läbirääkimisi ta vabastati ning Damietta loovutati suure rahasumma hinnaga.
Ueli Steck

Ueli Steck (4. oktoober 1976 – 30. aprill 2017) oli šveitsi alpinist. Stecki tunti tema väga kiire ronimisoskuse ning järskudel tõusudel ronimisel poolest. 2017. aasta aprillis üritas Steck vallutada Nepalis Džomolungmat. 30. aprillil 2017 suri Steck Nepalis läänepoolsel harjal asuvas Nupste baasist tuhat meetrit alla libisemise tõttu. Ta ei kasutanud libisemise hetkel lisahapnikku. 2009 – Kuldne Alpikirka, esmatõus uut marsruuti mööda mäe põhjaküljelt alpistiilis Nepalis asuva Tengkampoche tippu (6500 m) (koos Simon Anthamatteniga) 2014 – Kuldne Alpikirka, soolotõus Annapurna tippu mäe lõunaküljelt Ueli Steck: Everest preparation claims 'Swiss Machine' climber, BBC News Online, 30. aprill
Alex James

Alex James (14. september 1901 – 1. juuni 1953) oli Šotimaa jalgpallur.
Breitovo rajoon

Breitovo rajoon (vene keeles Брейтовский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblastis, asudes oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Breitovo küla. Rajoon piirneb põhjas Vologda oblastiga, idas Rõbinski veehoidlaga, lõunas Nekouzi rajooniga ja läänes Tveri oblastiga. Rajooni pindala on 2160 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 7034. 2002. aastal oli elanikke 9183 ja 1989. aastal 11 019. Rajooni tähtsamad jõed on Sit ja Sebla, mõlemad voolavad Rõbinski veehoidlasse. Breitovo rajoonis on 166 asustatud punkti, mis kuuluvad nelja külaasunduse koosseisu. 26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.
Rõbinski rajoon

Rõbinski rajoon (vene keeles Рыбинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblastis, asudes oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Rõbinski linn (ei kuulu Rõbinski rajooni koosseisu). Rajoon piirneb põhjas Rõbinski veehoidlaga, kirdes Pošehhonje rajooniga, idas Tutajevi rajooniga, lõunas Bolšoje Selo rajooniga ning läänes Mõškini ja Nekouzi rajooniga. Rajooni pindala on 3150 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 28 153. 2002. aastal oli elanikke 31 095 ja 1989. aastal 36 796. Rõbinski rajoonis on 575 asustatud punkti, mis kuuluvad üheteist külaasunduse koosseisu. 26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.
Toots

Toots on vanapärane eesti-liivi mehenimi. Nimi on tuntud ka Lätis. Toots Normann, eesti muusikapedagoog ja koolijuht Joosep Toots, tegelane "Kevadest" Toots Thielemans, belgia džässmuusik Tootsi Eesti Entsüklopeedia. 8. köide: Tanulane–Yvon. Tartu: Loodus, 1937, lk 231.
Vaik

Vaik on orgaanilist päritolu, harilikult läbipaistev viskoosne vedelik või tahke amorfne, enamasti kõrgmolekulaarne aine, millel puudub kindel sulamistemperatuur ning mille üleminek vedelast olekust tahkesse (või vastupidi) toimub mingis kindlas temperatuurivahemikus. Vaike kasutatakse näiteks liimide ja lakkide valmistamiseks. Eristatakse looduslikke ja sünteetilisi ehk tehisvaike. Eesti entsüklopeedia. 10. köide: TÜRI–Y. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1998, lk 145.
Kehakeeles. Töid Tartu Kunstimuuseumi kogudest

"Kehakeeles. Töid Tartu Kunstimuuseumi kogudest" oli näitus Tartu Kunstimuuseumis, mis eksponeeris keha kujutamise viise kunstis. Kunstinäitus oli üleval perioodil 23. märts kuni 29. oktoober 2017. Selle näituse kuraator oli Tiina Abel ja kujundaja Tuuli Aule. Vähemalt ühe teosega oli esindatud üle 70 kunstniku. Nende seas Adamson-Eric, Arnold Akberg, Peeter Allik, Jüri Arrak, Johannes Greenberg, Eerik Haamer, Kristiina Hansen, Oskar Kallis, Alice Kask, Ilmar Kruusamäe, Endel Kõks, Peeter Laurits, Kaarel Liimand, Ernst Friedrich von Liphart, Karin Luts, Friedrich Ludwig von Maydell, Herkki-Erich Merila, Lepo Mikko, Marge Monko, Maarit Murka, Rudolf Julius von zur Mühlen, Erik Obermann, Enn Põldroos, Karl Pärsimägi, Mark Raidpere, Kristjan Raud, Johannes Saal, Ene-Liis Semper, Liina Siib, Ülo Sooster, Anton Starkopf, Olev Subbi, Rein Tammik, Jaan Toomik, Nikolai Triik, Ado Vabbe, Carl Sigismund Walther ja Eduard Wiiralt. Friedrich Ludwig von Maydelli ofort aastast 1842 Achille Devéria, "Lamav akt kannuga", koloreeritud litograafia Nikolai Triik, "Jaht" (1913), joonistus Oskar Kallis, "Päikese suudlus" (1917), pastell Arkadio Laigo, "Maskeraad" (1933), puugravüür Kristjan Raud, "Magav Kalevipoeg" (1933), süsi paberil Nikolai Kummits, "Õhtu" (1937), õlimaal lõuendil Kehakeeles. Töid Tartu Kunstimuuseumi kogudest Tartu Kunstimuuseum Raimu Hanson: "Keha väljendab erootikat ja vägivalda" Tartu Postimees, 25. märts 2017 Näitusest Tartu Kunstimuuseumi kodulehel Meedias Susann Kivi: "Tartu kunstimuuseumis uuritakse keha muutuvaid kujutus- ja vaatamisviise" kultuur.err.ee, 24. märts 2017 Raimu Hanson: "Keha väljendab erootikat ja vägivalda" Tartu Postimees, 25. märts 2017 Krista Piirimäe: "Arvustus. Kehakeelenäitusel on vale pealkiri" kultuur.err.ee, 2. mai 2017 Tiiu Talvistu: "Kehakeel annab tummale kunstile hääle" Sirp, 28. juuli 2017
Teise maailmasõja survel tehtud leiutised

Teine maailmasõda erines kõikidest eelmistest sõdadest suure tehnilise edasimineku poolest. Lisaks inimkoosseisude suurusele sai sõja saatusele määravaks ka tehniline üleolek ning uued leiutised. Kuigi radari tööpõhimõte oli sisuliselt avastatud juba 1904. aastal Christian Hülsmeyeri poolt, hakati seda avastust aktiivselt kasutama alles Suurbritannia poolt Saksamaa pommirünnakute ennetavaks avastamiseks. Radaritega saavutatav ajavõit lubas varakult evakueerida inimesed ning startida hävituslennukitel. On laialt levinud arvamus, et radar just sõja ajal Suurbritannias leiutatigi. Radar on siiski leiutatud varem ning ka töötavad mudelid eksisteerisid varem. Küll aga oli Suurbritannia esimesi praktilisi tarbijaid ja tehnoloogia edasiarendajaid. Saksamaa kasutas Teises maailmasõjas Londoni pommitamisel ära Inglismaa pidevat udu. Pommituslennukid startisid baasidest Mandri-Euroopas, kus oli selge ilm ja pommitasid Londonit. Inglismaal aga ei saanud hävitajad tihti lennuväljalt tõusta, kuna paksus udus oli hilisem maandumine võimatu. Esmakordselt otsustati probleem lahendada lennuraja servade valgustamise teel. Selleks tehti lennuraja servadesse rennid, mis täideti bensiiniga ja süüdati. Hiljem võeti see leiutis laialdaselt kasutusele kogu lennunduses. Kuigi reaktiivmootorid leiutati niikuinii, oleks kindlasti nende reaalne kasutuselevõtt tsiviilotstarbel viibinud. Reaktiivlennuk vajab stardiks suurt algkiirust, ning sõjaeelsed tsiviillennuväljad olid üldjuhul murukattega väljakud või lennati üldse vesilennukitega. Sõja käigus ehitati raskete pommituslennukite tarvis kõikjale betoonkattega radasid, mis sõja lõppedes muudeti tsiviillennuväljadeks
Ruben Loftus-Cheek

Ruben Ira Loftus-Cheek (sündinud 23. jaanuaril 1996 Lewishamis) on Inglismaa jalgpallur. Loftus-Cheek mängib Itaalia kõrgliiga klubis AC Milan poolkaitsjana. Ta alustas klubikarjääri Chelseas, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2004. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2014. aastal. 2017/18 hooaja mängis ta laenul Crystal Palace'is. 2020. aasta oktoobris läks ta laenule Fulhami. Suvel 2023 osteti ta 16 miljoni euro eest AC Milani. Chelsea Premier League: 2016–17 UEFA Euroopa Liiga: 2018–19 UEFA Superkarikas: 2021 EFL Cup: Teine koht 2018–19  Ruben Loftus-Cheek – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis