laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Poltava (laev)

Poltava oli Venemaa lahingulaev, mille ehitamist alustati 16. juunil 1909. aastal Peterburis. Laev sai nime 1709. aasta Poltava lahingu järgi, kus Venemaa alistas Rootsi kuninga Karl XII. Poltava ja selle sõsarlaevad Gangut, Sevastopol ja Petropavlovsk olid Vene laevastikus ennenägematult suured: nende veeväljasurve oli 23 288 t, pikkus 181,2 m, laius 26,9 m ja sügavus 8,5 m. Peakaliibris oli kõigil kaksteist 305 mm kahurit, kuusteist 120 mm kahurit torpeedode tõrjumiseks, kaks 75 mm kahurit ja üks 40 mm kahur. Kuna lahingulaevasid plaaniti kasutada esimese maailmasõja sõjategevuses, lisati laevadele ka kaks 63 mm kahurit ja üks 47 mm õhutõrjekahur. 10. juulil 1911 lasti Poltava vette, kuid lõplikult valmis saanuks kuulutati laev 17. detsembril 1914. Selleks ajaks oli esimene maailmasõda kestnud juba neli ja pool kuud. Sellegipoolest ei teinud laev sõjas sakslaste suunas ühtegi lasku. Laev seisis pikalt Helsingi sadamas, kust see 1918. aastal edasi Kroonlinna viidi. Hiljem samal aastal toimetati Poltava Petrogradi, kus see jäeti Admiraliteeditehase sadamabasseini seisma. Juba 1917. aasta revolutsiooni segaduste tõttu laiali minevast laevameeskonnast oli 1919. aasta sügiseks alles jäänud vaid üksikud. Laeva elektrigeneraatorid ei töötanud, mistõttu liiguti pimedas küünla või petrooleumilambi abil. Sellegipoolest küdes laeva vööripoolses katlaruumis naftaküttel katel, et hoida temperatuur laevas plusskraadides. 24. novembril 1919 olid sealsed kütjad jätnud katlaruumi naftatanki luugi tugevalt kinni keeramata, mistõttu voolas naftat trümmi ja hiljem katlaruumi. Nafta tase tõusis katla tuleni ja seejärel süttis nafta põlema. Õnnetuse ilmnedes selgus, et Poltava tuletõrjesüsteemid ei olnud töökorras. Tulekahju tuli kustutama linna tuletõrje, kaks jäämurdjat ja üks päästelaev. See võttis aega 15 tundi. Juhtunu käigus selgus, kannatada sai lahingulaeva vööriosa. Poltava jäi seisma poolpõlenud vrakina ning õnnetust varjati ülejäänud maailma eest uue sajandi alguseni. Õun, Mati (2015). Laevahukud Läänemerel 20. sajandi sõdades. Grenader, lk 73–74. Vinogradov, Sergei (2000). Battleship Development in Russia from 1905 to 1917. – Warship International. Vol. 37, No. 1 (2000), lk 14-26.
Hetkväärtus

Hetkväärtus on mõõtetehnikas, mehaanikas ja elektrotehnikas ajast sõltuva muutuja väärtus (väljendatuna arvu ja ühikuga) antud hetkel ehk ajamomendil. Mõne ajast sõltuva suuruse hetkväärtust tähistatakse väiketähtedega, näiteks u {\displaystyle u} – ajast sõltuva elektripinge hetkväärtus U {\displaystyle U} – pinge efektiivväärtus Kui on vaja rõhutada, et tegemist on hetkväärtusega, lisatakse sulgudes täht t {\displaystyle t} , näiteks Φ ( t ) {\displaystyle \Phi (t)} – ajast sõltuva magnetvoo hetkeväärtus Hetkväärtuste metroloogiline registreerimine nõuab hetkväärtuste skaneerimist ja andmete salvestamist. See on kõige hõlpsamini teostatav perioodiliste protsesside korral, kasutades ostsilloskoopi.
Ladoga (laev)

Ladoga oli aastatel 1866–1869 Peterburi laevatehases ehitatud Vene miiniveeskja. Laeva ehitamist alustati 8. novembril 1866 Peterburis P. F. Semjannikovi ja V. A. Poletiki laevatehases, võttes eeskujuks Suurbritannia soomuslaeva Captain, millel oli peale aurumasinate ka täielik purjelaeva-varustus. Minini-nimeline laev lasti vette 1869. aasta sügisel. Laev sai oma nime Vene renessansi suurkuju Kuzma Minini järgi. Kuna Captain uppus 1870. aasta sügisel, otsustasid Minini projekteerijad ja ehitajad esialgsest projektist loobuda ja laeva ümber teha, nt jäeti ära soomustornid. Minin sai valmis 1879. aasta veebruaris. Laeva (toonase klassifikatsiooni järgi soomusfregati) veeväljasurve oli 5940 t, pikkus 91,1 m. Relvadest oli laeval neli 203 mm ja kaksteist 152 mm kahurit, kaks 64 mm ja kaks 47 mm tavalist kahurit ning neli 47 mm revolverkahurit. Laeva kiirus oli 12,2 sõlme (22,6 km/h). Laev mahutas 500 inimest. 1892. aasta klassifikatsiooni järgi sai Mininist I järgu ristleja, 1909. aastal seadmestati ta miinitranspordiks ja seejärel miiniveeskmiseks. 3. märtsil 1909 nimetati laev ümber Ladogaks, sest nii tähtsatel laevadel olid Vene laevastikus järvede või jõgede nimed. Ladoga veeväljasurve oli 6100 t ja pikkus 92,1 m. Ladoga mahutas 1080 miini. Laevalt eemaldati suurtükirelvastus (v.a neli 47 mm kahurit). Meeskond koosnes 318 inimesest. Esimeses maailmasõjas osales Ladoga miinitõkete tegemises. 15. augustil 1915, kui rajati miinitõket Tahkuna ja Hanko poolsaare vahel, plahvatas miin Ladoga vasakparda vööriosas ja lõhkus laevakeret. Vesi voolas katlaruumi, mille tagajärjel katlad lõhkesid. Laev vajus kiiresti vee alla. Hukkus viis inimest. Ladoga vrakk asub 45 m sügavusel vees. Pärast esimest maailmasõda tõsteti kaks 47 mm kahurit üles. Helsingi sõjamuuseumi loal võib vraki juurde sukelduda. Õun, Mati (2015). Laevahukud Läänemerel 20. sajandi sõdades. Grenader, lk 31–32. Cruiser Minin (1866). https://naval-encyclopedia.com/ww1/russia/cruiser-minin-1866.php
Tiina Hiob

Tiina Hiob (sündinud 10. augustil 1964) on eesti turundus- ja haridustegelane. Tiina Hiob asus Tallinna Pedagoogikaülikooli tööle 1993. aastal, kus temast sai hiljem reklaami ja meedia, uuema nimetusega reklaami ja suhtekorralduse õppekava juht. Seejärel on ta olnud Tallinna Ülikooli kommunikatsiooniinstituudi õppejuht (2010–2013) ja kommunikatsiooniinstituudi direktor (2013–2015). Tiina Hiob on 2013. aastast Tallinna Ülikooli senati liige ja Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Ameti reklaami nõukoja liige ning 2015. aastast TLÜ Balti filmi, meedia ja kunstide instituudi nõukogu liige. 2017. aastal pälvis ta Turundajate Liidult Elutöö Kuldmuna auhinna. "ETIS. Tiina Hiob". Haridus- ja Teadusministeerium. 9.05.2023. Vaadatud 16.04.2024. "Tiina Hiob". Tallinna Ülikool. 3. juuni 2020. Vaadatud 15. märtsil 2024. "Elutööpreemia Tiina Hiobile". Tallinna Ülikool. 19. märts 2017. Vaadatud 15. märtsil 2024.
Roland (sõjalaev)

Roland oli 1927. aastal Bremenis ehitatud Saksa miiniveeskja. Roland ehitati 1927. aastal lähisõidu-kruiisilaevaks, mille pikkus oli 89 (91) m, maht 2436 brutoregistertonni. Laeval oli kaks auruturbiini koguvõimsusega 4300 hj. 23. augustil 1939 arvati laev sõjalaevastiku koosseisu ning sellele paigaldati kaks 88 mm, üks 37 mm ja kaks 20 mm õhutõrjekahurit. 21. aprillil suundus kaheksast laevast koosnev laevagrupp (sh Roland) Tallinnast Narva lahe poole, et lisada lahte miine juurde. Kell 22.30 plahvatas miin Rolandi vasakpardas. Kapteni käsul peatati auruturbiinid ja lasti päästepaadid vette, kuid meeskonnal ei õnnestunud evakueeruda, sest kokkupuutel teise miiniga vajus laev kreeni ja uppus kell 22.41. Pääses 73, hukkus 130 inimest. Hilisem analüüs näitas, et laev sattus sakslaste endi pandud miinidele. Rolandi hukkumispaik asub Toilast 31 km põhjas Venemaa territoriaalvetes. Veesügavus hukkumispaigas on 35 m. Õun, Mati (2015). Laevahukud Läänemerel 20. sajandi sõdades. Grenader, lk 147–148.
Uppsala vald

Uppsala vald on vald Rootsis Uppsala läänis. Bærum (Norras) Frederiksberg (Taanis) Hafnarfjörður (Islandil) Hämeenlinna (Soomes) Tartu (Eestis) Minneapolis (Ameerika Ühendriikides) Daejeon (Lõuna-Koreas) Swedish Land and Water Area Report 2012–2019 Q129406980 Uppsala valla koduleht Uppsala linnapea saab Tartu medali Tartu Linnavalitsuse pressiteade 4.11.2008
Furö

Furö on Rootsile kuuluv saar Läänemeres Kalmari väinas mandri ja Ölandi saare vahel. Halduslikult kuulub saar Kalmari lääni Oskarshamni valda. Furö paikneb mandrist ligikaudu viie kilomeetri kaugusel. Kogu saare hõlmab Furö looduskaitseala. Saare idaosas asub linnukaitseala. 1874. aastal rajati saarele majakas ja lootsijaam. Majakas automatiseeriti 1911. aastal. 1921. aastal viidi majakas saarelt üle lähedal asuvale Finnreveti karile. 1932. aastal põles lootsijaama ja majaka hoone maha. Lootsijaama hoone ehitati uuesti üles. Lootsijaam tegutses saarel kuni 1965. aastani. Protected Areas (Nature Reserves), vaadatud 20.01.2017. Furön Naturreservat Guidebook Sweden. Vaadatud 15. märtsil 2024 OSKARSHAMN FURÖ 1:1 - husnr 9001, FURÖNS FYR Riksantikvarieämbetet. Vaadatud 15. märtsil 2024 Furön Länsstyrelsen. Kalmar län. Vaadatud 15. märtsil 2024
Harri Drell

Harri Drell (sündinud 19. novembril 1964 Tallinnas) on endine eesti korvpallur. Harri Drell lõpetas 1983. aastal Tallinna Spordiinternaatkooli. 1975. aastal hakkas ta käima ujumistreeningutel, kuid hiljem otsustas onu Aleksander Drelli ja treener Üllar Kerde õhutusel hakata tegelema korvpalliga. 1982. aastal võitis ta Kalevi meeskonna koosseisus NSV Liidu juunioride meistrivõistlustel hõbemedali ja 1983. aastal pronksmedali. Armeeteenistuses olles mängis Drell Riia ASK duubelmeeskonnas ning selle koosseisus tuli 1984. aastal pronksmedalile. Aastatel 1983–1990 kuulus ta Tallinna Kalevi esinduskoosseisu, kes mängis NSV Liidu korvpallimeistrivõistlustel esiliigas ja kõrgliigas. Kalevi mängijana saavutas ta meistrivõistlustel 1989. aastal. 6. koha ja 1990. aastal 5. koha. Eesti korvpallikoondises mängis ta 13 korral. NSV Liidu meistersportlaseks sai Drell 1987. aastal. Eesti korvpallimeistrivõistlustel on Drell võitnud kuldmedali 1990. aastal Standardi meeskonnas ning aastatel 1984, 1986, 1989 Harju KEK–i meeskonnas hõbemedali. Eesti korvpalli karikavõitjaks on tulnud neljal korral (1988, 1989, 1991 ja 1992). Hooajal 1992/1993 mängis ta Soomes. Veteranide maailmamängudel võitis Drell 2017. aastal Eesti koondise koosseisus pronksmedali. Harri Drell on tegutsenud eraettevõtluses. Tema perekond on korvpallitaustaga. Harri Drelli abikaasa Marelle Grünthal-Drell on kuulunud Eesti noorte-, juunioride ja täiskasvanute korvpallikoondisesse. Tema poeg Henri Drell on Eesti korvpallikoondise liige, kes mängib Ameerika Ühendriikides professionaalset korvpalli G–liigas ja NBA-s. Korvpalliklubi Kalev Kuldne Kalev Kalev (film) ESBL, Harri Drell. Vaadatud 15. märts 2024. Marelle Grünthal. ESBL. Harri Drell.. Eesti spordi biograafiline leksikon. Harri Drell: Korvpall on äri – tõsine inimturg. Andres Sõbra intervjuu. ohtuleht.ee, 25. mai 2020.
Akula (allveelaev, 1908)

Akula oli Peterburis Balti laevatehases ehitatud Vene allveelaev. Akula pikkus oli 56,08 m, veeväljasurve 370/475 t. Veepealseks sõiduks kasutas laev kolme 300 hj diiselmootorit, mille korral oli laeva maksimaalne kiirus 16 sõlme (29,6 km/h). Vee all sõitmiseks oli kasutusel 224 kW elektrimootor. Laev oli varustatud kaheksa 457 torpeedoaparaadiga. Hiljem lisandus 45 mm kahur ja seade nelja miini kinnitamiseks ülatekile. Akula meeskonda kuulus 33 liiget, sh komandörina 32-aastane 2. järgu kapten Nikolai Kudim. Esimeses maailmasõjas osales Akula 16 retkel. 17. retkele suundus ta 27. novembril 1915 Tallinnast, et panna miinid Liepāja-Klaipėda laevateele. Meeskond kuulus ka kaks eestlast. Päev hiljem algas tugeva edelatuulega tuisk ja Ristna tuletorni vaatluspost kandis tormi varjus olevast allveelaevast ette. Sellega teated piirdusidki. Arvati, et allveelaev läks miinide raskuse mõjul tormis ümber. Akula vrakk asub umbes 12 miili kaugusel Kõpu poolsaarest põhjasuunas 26–29 m sügavusel. Selle leidis 17. oktoobril 2012 Eesti Veeteede Ameti mõõdistuslaev. 2014. aastal kanti see registrisse kui Nimetu-209. Hiljem saadi harrastussukeldujatelt teada, et laeval on kolm sõukruvi, mis viitasid otseselt Akulale. Allveelaeva vöör on purustatud. Arvatavasti sõitis ta miinile, mis pani plahvatama laeval olnud torpeedo või purustas ise vööriosa. Õun, Mati (2015). Laevahukud Läänemerel 20. sajandi sõdades. Grenader, lk 36–37. 30392 Allveelaeva Akula vrakk. Kultuurimälestiste register, 2014. https://register.muinas.ee/public.php?menuID=monument&action=view&id=30392 Video: Vaata, milline näeb välja Hiiumaa lähedalt leitud allveelaeva Akula vrakk. Maaleht, 26.06.2014. https://maaleht.delfi.ee/artikkel/68953959/video-vaata-milline-naeb-valja-hiiumaa-lahedalt-leitud-allveelaeva-akula-vrakk Ereöt, Pekka (2017). Eesti kaldaid uhtuval Läänemerel on hukkunud rohkelt allveelaevu. Eesti Ekspress. https://ekspress.delfi.ee/artikkel/80375692/eesti-kaldaid-uhtuval-laanemerel-on-hukkunud-rohkelt-allveelaevu
Terry Broadhurst

Terry Broadhurst (sündinud 30. novembril 1988 Orland Parkis, Illinoisis) on USA jäähokimängija, kes mängib Soome kõrgliigaklubis HC TPS ründajana vasakäärel. Aastatel 2007–2009 mängis ta United States Hockey League'i klubis Sioux Falls Stampede ja 2009–2012 Nebraska Omaha Ülikooli jäähokimeeskonnas. Suure osa klubikarjäärist on ta mänginud American Hockey League'is (AHL), kus ta on kuulunud kuue klubi koosseisu: Rockford IceHogs, Chicago Wolves, Cleveland Monsters, Charlotte Checkers, Bridgeport Sound Tigers ja Tucson Roadrunners. Euroopasse siirdus ta esmakordselt mängima 2015. aastal, kui sõlmis üheaastase lepingu Rootsi kõrgliigaklubiga Skellefteå AIK. Hooaja 2015/16 lõpus mängis ta Rootsi kõrgliigaklubis Brynäs IF. Hooajal 2016/17 mängis ta Soome kõrgliigaklubis KooKoo. Hooajal 2022/23 mängis ta Saksamaa kõrgliigaklubis Augsburger Panther. 2024. aasta jaanuaris naasis Broadhurst Soome kõrgliigasse, kui sõlmis lepingu HC TPS-iga. Tema noorem vend Alex Broadhurst on samuti jäähokimängija. "Muistatko hänet? Jenkkikonkari palaa nyt SM-liigaan". iltalehti.fi. 23.1.2024. Vaadatud 15.3.2024 Terry Broadhurst hockeydb.com lehel
Stora Karlsö

Stora Karlsö on Rootsile kuuluv saar Läänemeres. Halduslikult kuulub saar Ojamaa lääni Ojamaa valda. Stora Karlsö asub Ojamaast (Gotlandist) veidi rohkem kui kuus kilomeetrit läänes. Stora Karlsöst natuke rohkem kui neli ja pool kilomeetrit idakirdes asub Lilla Karlsö. Saar on peaagu ristkülikukujuline, umbes 2 km pikk ja 1,5 km lai. Saare kõrgeim punkt ulatub 51,6 meetrit üle merepinna. Saare dominantne maastikuelement on kaarjas lavamaa. Lavamaa on läänes, põhjas ja kirdes piiratud peaaegu vertikaalsete, 10-30 meetri kõrguste kaljudega. Meri on saare kaljudesse uuristanud umbes 30 koobast. Ajavahemikul 1880–1887 ostis Stora Karlsöl asuva maa järk-järgult ära ettevõte Karlsö Jagtoch Djurskyddsförenings AB, mis on saare omanik tänaseni. Saarel keelati linnujaht. 1970. aastal rajati saart hõlmav Stora Karlsö looduskaitseala. Stora Karlsöl on rikas linnustik. Saarel kasvavad mitmed haruldased käpalised. Majakas ehitati saarele 1887. aastal. 1974. aastal majakas automatiseeriti. Protected Areas (Nature Reserves), vaadatud 20.01.2017. Stora Karlsö Länsstyrelsen. Gotlands län. Vaadatud 15. märtsil 2024 Karlsös historia Stora Karlsö. Vaadatud 15. märtsil 2024 Eksta Stora Karlsö Länsstyrelsen. Gotlands län. Vaadatud 15. märtsil 2024 Gotland kn, EKSTA STORA KARLSÖ 1:5 STORA KARLSÖ FYRPLATS Riksantikvarieämbetet. Vaadatud 15. märtsil 2024
Lilla Karlsö

Lilla Karlsö on Rootsile kuuluv saar Läänemeres. Halduslikult kuulub saar Ojamaa lääni Ojamaa valda. Lilla Karlsö asub Ojamaast (Gotlandist) ligi kolm kilomeetrit läänes. Lilla Karlsöst natuke rohkem kui neli ja pool kilomeeetrit lääneedelas asub Stora Karlsö. Lilla Karlsö on peaaegu ümmarguse kujuga saar. Enamuse saare territooriumist moodustab kõrge lavamaa. Saare kõrgeim koht ulatub 66 meetrit üle merepinna. Lambaid on saarel karjatatud tuhandeid aastaid ja see on andnud taimestikule nõmmeliku iseloomu, kus domineerivad ahtalehelised kõrrelised. 1955. aastal asutati Lilla Karlsö looduskaitseala, mis hõlmab 158 hektarit maad ja 778 hektarit merealasid. Protected Areas (Nature Reserves), vaadatud 20.01.2017. Lilla Karlsö Länsstyrelsen. Gotlands län. Vaadatud 15. märtsil 2024 NATURRESERVATET LILLA KARLSÖ Äventyrligare. Vaadatud 15. märtsil 2024
Sankt Egyden am Steinfeld

Sankt Egyden am Steinfeld on vald (Gemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Neunkircheni ringkonnas. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Ternitz

Ternitz on linn (Stadtgemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Neunkircheni ringkonnas. Linn asub Sierningi oja suubumiskohas Schwarza jõkke, Steinfeldi tasandiku lääneservas. Ternitzi esimene mainimine ürikutes oli 1352. aastal ja linn on see aastast 1948. Traditsiooniliselt tuntakse seda tööstuslinnana, kus asub Schoeller-Bleckmanni ettevõte, mis jaotati 1989. aastal 19 eraldi ettevõtteks. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Thomasberg

Thomasberg on vald (Gemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Neunkircheni ringkonnas. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Garibaldi (eesnimi)

Garibaldi on mehenimi. Garibaldi Kivisalu, eesti tantsija Garibaldi Pommer, eesti skulptor
Garibaldi (perekonnanimi)

Garibaldi on perekonnanimi. Nime tuntuim kandja oli Giuseppe Garibaldi, Itaalia vabadusvõitleja ja rahvuskangelane. Giuseppe Garibaldi, itaalia helilooja ja organist Anita Garibaldi, Giuseppe Garibaldi abikaasa ja võitluskaaslane Ricciotti Garibaldi, Itaalia sõjaväelane, Giuseppe ja Anita Garibaldi poeg Joseph Garibaldi, prantsuse maalikunstnik Giuseppe Garibaldi II, Itaalia sõjaväelane, Giuseppe Garibaldi pojapoeg Bob Garibaldi, ameerika pesapallur David Garibaldi, ameerika muusik Rigoberto Garibaldi, Panama poksija David Garibaldi, ameerika performansikunstnik Navarone Garibaldi, ameerika muusik, Priscilla Presley poeg Silvano Raggio Garibaldi, itaalia jalgpallur
Tõruvähklased

Tõruvähklased (Balanidae) on vääneljalaliste alamklassi kuuluv sugukond, sessiilne loomarühm, kes rannikumeresid asustades kinnituvad merepõhjale. Tõruvähi keha ümbritseb umbes 20 cm kõrgune lubiplaatidest koda ja loom on liikumisvõimeline ainult vastsestaadiumis. Jala puudumine ja koja kinnitumine otse substraadile eristab tõruvähke nuivähkidest. Peaaegu kõik tõruvähkide liigid elavad lubiplaatidest kojas, mille ülemised plaadid on liikuvad ja nende abil saab koda avada ja sulgeda. Kojas istuv vähk toitub biofiltreerijana hõljumist. Kõik tõruvähiliigid elavad meres, harva ka jõesuudmete riimvees ja magevees puuduvad nad üldse. Tõruvähke leidub kogu maailmas Arktikast troopiliste laiuskraadideni ja Antarktiseni ja nad asustavad nii kuivale jäävaid mõõna-alasid kui ka süvamerd. 2011. aastal oli teada ligi 450 liiki tõruvähke. Acasta Leach, 1817 Actinobalanus Moroni, 1967 Amphibalanus Pitombo, 2004 Archiacasta Kolbasov, 1993 Armatobalanus Hoek, 1913 Arossia Newman, 1982 Austromegabalanus Newman, 1979 Balanus Costa, 1778 Bathybalanus Hoek, 1913 Bryozobia Ross & Newman, 1996 Chesaconcavus Zullo, 1992 Chirona Gray, 1835 Concavus Newman, 1982 Conopea Say, 1822 Eoatria Van Syoc & Newman, 2010 Euacasta Kolbasov, 1993 Fistulobalanus Zullo, 1984 Fosterella Buckeridge, 1983 Hesperibalanus Pilsbry, 1916 Hexacreusia Zullo, 1961 Megabalanus Hoek, 1913 Membranobalanus Hoek, 1913 Menesiniella Newman, 1982 Microporatria Van Syoc & Newman, 2010 Multatria Van Syoc & Newman, 2010 Neoacasta Kolbasov, 1993 Notobalanus Newman & Ross, 1976 Notomegabalanus Newman, 1979 Paraconcavus Zullo, 1992 Pectinoacasta Kolbasov, 1993 Perforatus Pitombo, 2004 Poratria Van Syoc & Newman, 2010 Pseudoacasta Nilsson-Cantell, 1930 Semibalanus Pilsbry, 1916 Solidobalanus Hoek, 1913 Striatobalanus Hoek, 1913 Tamiosoma Conrad, 1857 Tasmanobalanus Buckeridge, 1983 Tetrabalanus Cornwall, 1941 Wanella Anderson, 1993 Zulloa Ross & Newman, 1996 Zulloana Pitombo & Ross, 2002 Tõruvähid. - Eesti Entsüklopeedia Balanidae Leach, 1817. - WoRMS
Berlin (laev)

Berlin oli Saksa reisilaev, mis seadmestati teise maailmasõja tarbeks laatsaretlaevaks. Berlin lasti vette 1925. aastal Saksamaal. Laev oli 174,3 m pikk ja 17 053 brt mahuga. Laeva kasutati Bremeni ja New Yorgi vahelisteks sõitudeks Põhjamerel ning Põhja-Atlandil. Seejärel sai temast ühe puhkeorganisatsiooni reisilaev. 1939. aastal seadmestati Berlin laatsaretlaevaks, mis ametlikes dokumentides kannab nime Laatsaretlaev "A". Laevaga transporditi haavatuid idarindelt Saksamaale. 31. jaanuaril 1945, mil Berlin oli Läänemere lõunarannikul, tõi triivjää Berlini pardasse esimese miini, teisega põrkas laev ise kokku. Meeskond jõudis laevaga sõita 12,5 m sügavusele madalikule, kus laev jäi püsti. Hukkus üks inimene. Kuna ülemised tekid jäid kuivaks, sai sealt kogu meditsiinivarustuse teisele laevale üle viia. 1948. aastal tõsteti laev madalikult lahti. Pärast remontimist anti talle uus nimi – Admiral Nahhimov –, mis hakkas sõitma Mustal merel. 1986. aasta 31. augusti hilisõhtul sõitis laevale 15 km kaugusel Novorossiiski sadamas sisse puistlastilaev, mille pirnvöö käristas Admiral Nahhimovi parda pikalt lõhki. Admiral Nahhimov uppus 7–8 minutiga. 1234 või 1259 inimesest päästeti 836. Õun, Mati (2015). Laevahukud Läänemerel 20. sajandi sõdades. Grenader, lk 170–172.
Blå Jungfrun

Blå Jungfrun (varem ka Blåkulla) on Rootsile kuuluv saar Läänemeres Kalmari väinas mandri ja Ölandi saare vahel. Halduslikult kuulub saar Kalmari lääni Oskarshamni valda. Saar asub Ölandist umbes 8 km ja mandrist ligikaudu 14 km kaugusel. Blå Jungfrun on 66 hektari suurune kaljusaar. Saare kõrgeim koht ulatub 86 meetrit üle merepinna. Saarel kasvavad hõredad segametsad ja lõunaosas lehtmets. Isoleeritud ja tsivilisatsiooni mõjudest suuresti puutumata Blå Jungfruni saarel pesitseb haruldasi linnuliike ja esineb haruldasi putukaliike. Ainsad imetajad saarel on nahkhiired. Varasem jäneste asurkond suri karmide talvede tõttu välja. Kuigi saar on olnud enamasti asustamata, leiti 2014. aastal arheoloogiliste väljakaevamiste käigus sealt inimtegevuse jälgi, mis pärinevad 9000 aasta tagusest ajast. 1741. aastal külastas Blå Jungfruni loodusteadlane Carl von Linné, kes ütles saare kohta: "Kui mõni koht maailmas tundub õudne, on see kindlasti üks kohutavamaid". 1904. aastal omandas Rootsi graniidifirma õiguse saarelt graniidi kaevandamiseks. Avalikkus hakkas nõudma saare päästmist. Tööstur ja pankur Torsten Kreuger ostis 1925. aastal saare ära ja kinkis selle 1926. aastal riigile. 1926. aastal asutati saarel Blå Jungfruni rahvuspark. Rahvuspargi territooriumi laiendati 1988. aastal. Rootsi folklooris on Blå Jungfruni saarel maagilise ja kurja koha kuulsus. Uskumuse kohaselt kogunesid nõiad suurel neljapäeval saarele, et kuradit teenida. Inimesed püüdsid saare endist nime Blåkulla vältida ja mitte välja öelda. Saarel asub suur Trolleborgi kivilabürint, mille rajamise aeg ei ole teada. Protected Areas (National Parks), vaadatud 20.01.2017. Blå Jungfrun Nationalpark Guidebook Sweden. Vaadatud 15. märtsil 2024 Blå Jungfrun Astonishing Legends. Vaadatud 5. aprillil 2024 The enigmatic isle – Blå jungfrun Oskarshamn.com Vaadatud 15. märts 2024 History Sveriges nationalparker. Vaadatud 15. märtsil 2024 Blå Jungfrun Vildmarksliv. Vaadatud 5. aprillil 2024 Blå Jungfrun Island, Sweden: Where Witches Dwell and Labyrinths Confuse Ancient Origins, 21. märts 2018. Vaadatud 15. märts 2024 Labyrinth Sveriges nationalparker. Vaadatud 15. märtsil 2024
Roždestvenka (Belgorodi oblast)

Roždestvenka (vene keeles Рождественка on küla (село) Venemaal Belgorodi oblastis Graivoroni rajoonis, mõne kilomeetri kaugusel Venemaa-Ukraina piirist. 2010. aastal elas asulas 158 inimest. "Russia Says Ukrainian Drone Attack Killed 2 on Border". The Moscow Times (inglise). 8. märts 2024. Vaadatud 9. märtsil 2024. "Droni ucraini contro regione russa di Belgorod, 2 morti" [Ukraina droonid Venemaa Belgorodi oblasti vastu, kaks hukkunut]. rainews.it (itaalia). Rai News 24. 8. märts 2024. Vaadatud 16. märtsil 2024.
Kiudservaline poroteel

Kiudservaline poroteel (Porotheleum fimbriatum) on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv liikseeni. Liik kasvab murdunud haavapuul. Kiudservaline poroteel andmebaasis eElurikkus.
Sporophagomyces

Sporophagomyces on seente perekond, mis kuulub seltsi helekottseenelaadsed (Hypocreales). Sporophagomyces chrysostomus – vaabiku-üleniidik Sporophagomyces andmebaasis eElurikkus
Võsa-sametkõrges

Võsa-sametkõrges (Flammulina elastica) on šampinjonilaadsete seltsi sametkõrgese perekonda kuuluv seeneliik. Võrreldes limase kübaraga soome sametkõrgesega on selle kübar kuiv. Kasvab oktoobrist veebruarini põõsjalt kändudel ja elavatel puudel, eriti pajudel, ka haabadel. Eestis laialt levinud, paiguti massiliselt. Võsa-sametkõrges on värskelt söödav. Võsa-sametkõrges andmebaasis eElurikkus.