laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ohtu mõis

Ohtu mõis (saksa keeles Ocht) oli rüütlimõis Harjumaal Keila kihelkonnas. Tänapäeval jääb kunagine mõis Harju maakonna Lääne-Harju valla territooriumile, mõisakeskus asus tänapäeva Ohtu küla lähedal. Ohtu mõis rajati 17. sajandi algul. Nime sai see Ohtu vabatalu järgi (Ochter, 1534). Rootsi võimu ajal läänistati mõis Nils Jönsson Krämerile. Rootsi kuningliku kammerhärra Soomes ja Rootsi Eestimaa ning Ingerimaa kammerhärra Nils Jönssoni pärand (Ohtu ja Lehola) jagati tema poegade Johann, Caspar ja Claus Nilssoni vahel. 18. sajandi alguses kuulus mõis Rötgert Johann von Wrangellile, kelle käest läks see 1720. aastatel Otto Wilhelm von Harpe valdusse. 1760. aastatel omandas mõisa Christoph Heinrich von Kursell, kes lasi mõisakompleksi esinduslikult välja ehitada. 1793. aastal läks mõis Meyendorffidele. Viimane võõrandamiseelne Ohtu mõisnik oli Gottlieb von Meyendorff, kes lahkus perega Eestist 1918. aastal ja suri Dresdenis 1923. aastal. Barokkstiilis kahekorruseline härrastemaja valmis 1769. aastal. Hoone fassaadi ilmestavad liseenid ja keskosa kohal paikneb kolmnurkfrontoon. Barokse mulje jätavad hoone kõrge kelpkatus ja väikeste ruutudega aknad. 3. novembril 1920 kolis endise Ohtu mõisa härrastemajja kool, mis enne oli tegutsenud Kuusiku talus. Saksa okupatsiooni ajal asus hoones lühikest aega haigla. Kool töötas endises mõisahoones 1971. aastani (mõningatel andmetel ka 1973. aastani). 1990. aastateks oli härrastemaja üsna lagunenud. Kuigi vahepeal sai mõis uue katuse, oli see vaskplekist, mistõttu langes metallivaraste saagiks. Seega jätkus vihmavee hävitav mõju. 2000. aastate esimesel poolel läks mõisakompleks eraomandisse. Seejärel on peahoone väljast ja osaliselt ka seest restaureeritud. Mõisakompleks on avatud ka külastajatele – seal korraldatakse nii kulinaarseid kui ka muid kultuuriüritusi. 2009. aasta suvel leidis mõis ja mõisapark kasutust omalaadse teatrietenduse toimumiskohana – mängitud tükk "Aiapidu" koosnes kahest osast, kus tegevus toimus korraga nii mõisahoones kui ka aias. Publik sai korraga jälgida vaid poolt tegevusest, sest erinevalt näitlejatest oli publik paikne. Seega oli publikule ette nähtud tulla etendust vaatama kahel õhtul, saades kummalgi korral jälgida poolt etendust. Peahoone Ait Kelder Laut Mõisapark Piirdemüür Tall-tõllakuuri varemed Valitsejamaja Keila kirikuaia Ohtu mõisa kabel Eesti mõisate loend Ohtu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Vanaveski krvms, www.eki.ee Ohtu mõis (Keila khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Ohtu mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Ohtu mõis (Keila khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Ohtu Mõisa koduleht Ohtu mõis portaalis "Eesti mõisad"
Paul Neumann

Paul Neumann (13. juuni 1875 – 9. veebruar 1932) oli Austria ujuja, Austria esimene olümpiavõitja. Klubi: I. Wiener Amateur-Schwimm-Club. Neumann tuli 1893 Austria meistriks läbi Viini ujumises (umbes 5 km), 1894 kaitses tiitlit (distants oli seekord üle 510 m). 11. aprillil 1896 tuli ta Ateenas olümpiavõitjaks 500 m ujumises. Kogu olümpiamängude ujumisprogramm kestis ainult paar tundi. Alfréd Hajós võitis 100 m vabaujumise (1.22,2) ja 1200 m vabaujumise (18.22,2). Vahepeal peetud 500 m vabalt jättis ta vahele. Kui Hajós ujunuks 500 m samas tempos kui 1200 m, olnuks tema aeg 7.40. Neumanni võiduaeg oli 8.12,6. Neumann osales edutult ka 1200 m distantsil. Neumann õppis Viinis ja Ameerika Ühendriikides meditsiini ning tuli 1897/1898 kolm korda USA meistriks 440 jardi, 880 jardi ja 1 miili ujumises. 1898 sai ta ajakirja Sport im Bild korrespondendiks USA-s. Esimese maailmasõja ajal, kui ta oli sõjaväearst, tekkis tal probleeme USA-st saadud diplomi tõttu. Pärast sõda oli ta kooliarst Viinis. Ujumine 1896. aasta suveolümpiamängudel
Z (film 1969)

"Z" on 1969. aasta Prantsusmaa ja Alžeeria ühistööna valminud film. Film põhineb Vassílis Vassilikóse teosel "Z". Filmi stsenaariumi kirjutas Jorge Semprún. Filmi lavastaja on Costa-Gavras, peaosades mängivad Jean-Louis Trintignant, Yves Montand, Iríni Pappá ja Jacques Perrin. Filmi helilooja on Míkis Theodorákis. "Z" võitis 1970. aastal parima võõrkeelse filmi Oscari ja Françoise Bonnot võitis Oscari parima montaaži eest. Samuti võitis film parima võõrkeelse filmi Kuldgloobuse. Jean-Louis Trintignant võitis Cannes'i filmifestivali parima meesnäitleja auhinna.
Louis Cyr

Louis Cyr (sünninimi Cyprien-Noé Cyr; 10. oktoober 1863 St. Cyprien de Napierville (Québec) – 10. november 1912 Montréal) oli Québeci jõumees. Alates ajast, mil ta 12 aastat vanaks sai, töötas ta talviti metsatöölisena ja sai kiiresti tuntuks suure jõu poolest. Suviti töötas ta oma vanemate talus. Tema ema otsustas mitte oma poja juukseid lõigata, vaid lasta neil kasvada nagu Simsonil. Selle asemel lokkis ta oma poja juukseid regulaarselt. 1878 emigreerus pere USA-sse Massachusettsisse. Seal muutis nooruk oma eesnime Louis'ks, sest seda oli ameeriklastel lihtsam hääldada. Louis Cyr kaalus 17-aastaselt 104 kilo (230 naela), hiljem 170 kg. 18 aasta vanuselt võitis ta Bostonis oma elu esimese rammumehe võistluse, tõstes õhku vähemalt kolmveerand tonni kaaluva hobuse. Selleks, et hobust oleks mugavam tõsta, oli see asetatud platvormile, millel oli kinnihaaramiseks kaks raudlatti. 1882 naasis ta Québeci juba oma abikaasaga. 1883–1885 töötas ta Montréalis politseinikuna, seejärel hakkas elukutseliseks rammumeheks. Ta moodustas trupi La Troupe Cyr ja rändas sellega mööda Québeci. Truppi kuulusid maadleja, poksija ja tõstja. Juba järgmisel aastal võitis ta jõukatsumise Kanada senise tugevaima mehe David Michaud' vastu. Ta tõstis ühe käega 218 naela (99 kg) raskuse tõstekangi Michaud' 158 naela (72 kg) vastu ja suutis seljale tõsta 2371 naela (1076 kg) suuruse raskuse Michaud' 2071 naela (940 kg) vastu. Seejärel tunnistati ta Québeci kõige tugevamaks meheks. Kuigi kuulujuttudes on nimetatud Cyri saavutusi suuremana, kui need tegelikult olid, on mitu tema saavutust siiski dokumenteeritud ja need avaldavad muljet. Ta on tõstnud oma seljale platvormi 20 mehega, tõstnud ühe sõrmega 500 naela (227 kg) ja tõmmanud prügiauto kaldteed mööda üles. Ta ületas 2 naelaga Eugen Sandow' rekordi kõige suurema raskuse ühe käega pea kohale tõstmises: Cyr tõstis 273 naela ehk 124 kg. 1895. aastal teatati, et ta tõstis Bostonis oma seljale platvormi 18 mehega, kokku 1967 kg (4337 naela). 12. oktoobril 1891 korraldas ta Montréalis katse, kus neli hobust, kaks kummalgi pool, ei suutnud tema käsi laiali tõmmata. Ta suri 1912. aastal kroonilise nefriidi tagajärjel. Tänapäeval antakse kõigile, kes võidavad Arnold Strongman Classicu, väike Louis Cyri kuju. Montréalis on Louis-Cyri asum. See asub kohas, kus ta politseinikuna omal ajal patrullis. Tema järgi on nimetatud park Parc Louis-Cyr ja väljak Place des Hommes-Forts ('jõumehe väljak'). Tema skulptuurid asuvad Jõumehe väljakul ja Québecis tsivilisatsioonimuuseumis. Tema sünnikohas St. Cyprien de Napierville'is on tema järgi nimetatud kool.
Patomi mägismaa

Patomi mägismaa (vene keeles Патомское нагорье) on mägismaa Venemaa kaguosas Leena platoost lõuna pool ja Põhja-Baikali mägismaast kirde pool Irkutski oblasti territooriumil. Mägismaa pikkus ja laius on umbes 300 km. Mäemassiivid kõrgusega kuni 1924 m koosnevad kiltkivist, lubjakivist ja kvartsiidist. Pinnases on laialt levinud igikelts. Mägismaal voolavad Vitim, Tšara ja Žuja jõed. Kõrguseni 1100 m on mägismaa nõlvad kaetud männi- ja lehisemetsadega, kõrgemal on kivine mägitundra.
Mürakarud

"Mürakarud" on koomiks, mis ilmub ajalehes Postimees ja mida joonistab Urmas Nemvalts. Seda on ilmunud alates 1998.[viide?] aastast, kuid vahemikus oktoober 2008 kuni veebruar 2010 asendas seda koomiks "Linnaloom", kus "Mürakarudest" tuntud Siil toimetas linnakeskkonnas. Koomiksitegelased kutsuvad koomiksit koomuskiks. Siil käitub üldiselt pugejana koomiksi karudele. Ta töötab koos Jänesega paanikaosakonnas. Käis Kassiksesega, sai temaga ka mitu pesakonda okkalisi kutsikaid. Urmas Nemvalts joonistab tihti Siilikesele ka temaga juhtunud õnnetused ja väljendab Siili peal enda alter ego. Aga tallalakkumine, pugemine ja paanika külvamine Nemvaltsi rida ei ole. Jänes töötab koos siiliga paanikaosakonnas. Vööga karu ehk 1. koomiksiribast tuntud Miša on hull jahimeeste järgi. Nad peavad Vööta karuga igat kahejalgset inimest jahimeheks ja söövad nad ära. Kui Vööga karu on Jahimehe ära söönud, on tal alati säärekont peos. Vööta karu sõber Vööga karu on temast natuke aktiivsem. Vööta karu on tasasem ja rahulikum. Jahimehi armastavad mõlemad. Karuvanaema on vanemat sorti kogukas karu, kellele õudselt meeldivad mehed. Tema vanuse ja suure kehakaalu tõttu mehed temaga kirglikku ööd voodis veeta ei taha. Sellistel puhkudel virutab väga tugeva käega Karuvanaema kellelegi vastu nägu, nii et too on terve päeva külili. Kakuke on saiatükk, kelle repliiki kuuluvad vaid sõnad: "Eide käest veeresin, taadi käest veeresin..." Võts on "Vorstihull Lõuna-Ameerika loom", kes kõikvõimalikes olukordades leiab võimaluse juttu teha vorstist. Asendaja ilmub välja igal suvel ning on pisike lipsuga mehike, kes arvab, et suudab kõiki ja kõike asendada. "Mürakarude 5000: kümme parimat koomuskit" Postimees, 28. mai 2015
Karl Magnusson

Karl Magnusson oli Linköpingi piiskop aastatel 1216–1220. Ta oli Magnus Minnesköldi poeg. Osales kuningas Johan Sverkerssoni sõjakäigul Eestisse ning langes Lihula lahingus.
OÜ Kodukäsitöö

Osaühisus Kodukäsitöö oli aastatel 1927–1940 tegutsenud esimene püsivam naiskäsitöökeskus Eestis. Osaühisus Kodukäsitöö asutati käsitöö edendamiseks, organiseerimiseks ja selle kaudu tööpuuduse vastu võitlemiseks riigi- ja omavalitsusasutuste ning ühiskondlike organisatsioonide toetusel. Siseministeeriumis 5. veebruaril 1927 registreeritud põhikirja järgi oli Kodukäsitöö osaühisus, mille liikmeteks olid "riigi- ja omavalitsusasutused, seltskondlised organisatsioonid ja käsitööst huvitatud eraisikud ning ettevõtted". Osaühisuse asutajad olid Eesti Naisorganisatsioonide Liidu juhatuse liige Klaara Holst, R. Reite naiskutsekooli õpetaja M. Sõerd, Kaubandus-tööstusministeeriumi esindaja K. Maranik ja Riigi Kunsttööstuskooli direktor Voldemar Päts. Põhiliselt tegeleti rahvakunsti jäljendava käsitöö ülesostmise ja müügiga. 1937. aastal avati keraamikatöökoda, mille juhatajaks sai Ellinor Piipuu. Keraamikatöökojas kasutati plastilisi lahendusi; toodeti lambijalgu, raamatutugesid, reljeefseid dekoore, pisiplastikat. Töökoda oli edukas. Tartu Naisühingu Käsitöökool Lühike ülevaade o/ü "Kodukäsitöö" asutamise ja esimese kahe aasta tegevuse üle – O/Ü "Kodukäsitöö" 1927–1928 Eesti kodutööstuse edendamisel. [Tallinn : Kodukäsitöö, 1929]. ISBN 9789949360734 (pdf) Eesti kodukäsitöö wõidab wälisturgusid. Päevaleht, 24. mai 1929. Osaühisus "Kodukäsitöö" : kümme aastat : 1927-1937. – [Tallinn : Kodukäsitöö], 1937.
Tony Shalhoub

Tony Shalhoub, kodanikunimega Anthony Marcus Shalhoub (sündinud 9. oktoobril 1953) on Liibanoni päritolu Ameerika Ühendriikide filmi- ja televisiooninäitleja, kes on tuntud eeskätt Adrian Monkina telesarjast "Monk". Emmy auhind 2003 – parim komöödiasarja meesnäitleja ("Monk") 2005 – parim komöödiasarja meesnäitleja ("Monk") 2006 – parim komöödiasarja meesnäitleja ("Monk") Kuldgloobus 2003 – parim muusika- või komöödiasarja meesnäitleja telekategoorias ("Monk") Ekraaninäitlejate Gildi auhind 2004 – parim komöödiasarja meesnäitleja ("Monk") 2005 – parim komöödiasarja meesnäitleja ("Monk")
Magnus Minnesköld

Magnus Minnesköld (ka Minnisköld või Miniskjöld; suri tõenäoliselt 31. jaanuaril 1208 või 17. juulil 1210) oli Rootsi seadusekuulutaja. Magnus oli Bengt Snivili poeg ning Birger jarli ja Karl Kurdi vend. Magnust on mainitud kahes säilinud dokumendis (DS 70 ja 116) jarli (Birger Brosa) vennana. Samuti on teda mainitud kuningas Magnus Aidaluku kirjutatud kirjas (1280), kus ta nimetab Magnus Minnesköldi oma vanaisaks. Teostes "Västgötalagens lagmanslängd" ja "Hakonarsagan" nimetatakse Magnust Eskil Magnussoni isana. Selles viimases allikas viidatakse Magnusele kui Birger jarli isale. Magnus Minnesköld elas suguvõsa valdustes Bjälbos. Tema surma kohta käivad andmed on vastuolulised. Mõnes allikas väidetakse, et Magnus Minnesköld hukkus Lena lahingus 31. jaanuaril 1208. Teiste andmete kohaselt langes ta aga Gestilreni lahingus 17. juulil 1210. Varnhemi kloostrikirikus asuvate oletatavate Birger jarli säilmete uurimisel tehti kindlaks, et Birger jarl oli surres 50–55-aastane, mistõttu pidi jarli isa Magnus Minnesköld olema elus veel 1210. aastal. Magnuse esimese naise nimi pole teada. Esimesest abielust sündisid: tütar, kelle nimi pole teada, abiellus Sigtrygg Bengtssoniga Eskil Magnusson, kohtunik Västergötlandis Karl Magnusson, Linköpingi piiskop, langes 8. augustil 1220 Lihula lahingus Magnuse teine abikaasa oli Ingrid Ylva. Abielust sündisid Bengt Magnusson, Linköpingi piiskop, suri 1237 Birger jarl, Rootsi jarl Magnus Månesköld esineb tegelasena Jan Guillou romaanides Arn Magnussonist, kus ta on väljamõeldud tegelaste Arn Magnussoni ja Cecilia Algotsdotteri poeg ning Birger jarli ja Eskil Magnussoni isa. Birger Brosast tehakse romaanis Arni onu ehk Magnuse vanaonu. Lars O. Lagerqvist ja Nils Åberg "Öknamn och tillnamn på nordiska stormän och kungligheter" ISBN 91-87064-21-9 s. 19
Savi (ettevõte)

AS Savi oli ettevõte, mis tegutses aastatel 1920–1940 ning tootis ahjupotte ja savinõusid, lisategevusena ka peenkeraamikat. Keraamikaosakonda juhatas Meeta Hasenbusch. 1940. aastal ettevõte natsionaliseeriti. Pärast II maailmasõda jätkas ettevõte tegevust nimega Artell Savi.
Aithiopia

Aithiopia (tuleb kreeka sõnast aithiopes – 'päikesepruunid'; ladinapäraselt Aethiopia) oli Homerose järgi müütilise rahva kodumaa, mis paiknes oikumeeni äärel Okeanose kaldal idas või kagus. Pärast samastati seda rahvast indialastega. Hilisemates kosmoloogilistes aruteludes on arvatud, et Aithiopia on hoopis edelas. Herodotos rääkis peale Aasia etiooplaste ka Lõuna-Egiptuse omadest. Sageli neid idealiseeriti nagu põhjapoolseid sküütegi. Hiljem hakati Aithiopiaks nimetama seda Aafrika osa, mis vastandus Liibüale ja kus elasid mustanahalised inimesed. Tänapäeva Loode-Etioopias tekkis 1. sajandil m.a.j Aksumi riik. Pärast selle mandumist kinnistus nimi Etioopia enam-vähem praegusele Etioopia-Sudaani piirkonnale.
Guido Kangur

Guido Kangur (sündinud 9. juunil 1956 Kohtla-Järvel) on eesti näitleja. Ta lõpetas 1980. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri IX lennu. 1980.–1992. aastani töötas ta Noorsooteatris. 1992. aastal asus ta tööle Eesti Draamateatrisse, kus töötab senimaani. 2002 "Nimed marmortahvlil" – Karakull 2013 "Elavad pildid" – Hirsch "Kättemaksukontor" – Mart Mesilane 2018 mängufilm "Õigus õnnele" 2017-2018 "Pilvede all" Valter Kodu keset linna 1982 Noorte lavajõudude ülevaatuse II preemia 1990 Ants Lauteri nimeline auhind 2000 Suur Ants, Eesti Draamateatri kolleegipreemia parimale meespeaosatäitjale 2002 Eesti Teatrikriitikute Ühenduse Hea Teatri Auhind 2008 Karl Adra nimeline auhind 2008 Väike Ants, Eesti Draamateatri kolleegipreemia parimale meeskõrvalosatäitjale 2011 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2011 Eesti Teatriliidu meeskõrvalosatäitja auhind 2018 Eesti Vabariigi kultuuripreemia 2005. aasta juunist on ta abielus Pille Lukin-Kanguriga. Neil on poeg Karl Artur ja tütar Anna. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Kirsti Vainküla "Guido Kangur abiellus oma laste emaga". Õhtuleht, 6. juuli 2005 Guido Kangur Draamateatri kodulehel Stella K. Wadowsky "Guido Kangur saab isaks". Kroonika, 24. august 2001 Jaanus Kulli "Guido Kangur: kätte on jõudnud minu elu ilusaim aeg". Õhtuleht, 30. oktoober 2004 Birgit Püve "Poeetiline kalamees Guido Kangur". Eesti Ekspress, 21. september 2005 Andres Keil "Guido Kangur (52) – hõlmamatu haare". Eesti Päevaleht, 7. juuni 2008
Hal B. Wallis

Hal B. Wallis (kodanikunimega Harold Brent Wallis; 14. september 1898 – 5. oktoober 1986) oli Ameerika Ühendriikide filmiprodutsent. Wallis oli teiste seas filmi "Casablanca" (1942) produtsent, mille eest sai ta Oscari. 1975. aastal anti talle Cecil B. DeMille'i nimeline elutööauhind. Little Caesar (1930) A Midsummer Night’s Dream (1935) Captain Blood (1935) The Adventures of Robin Hood (1938) Dark Victory (1939) The Letter (1940) The Sea Hawk (1940) "Malta pistrik" (The Maltese Falcon, 1941) Sergeant York (1941) "Casablanca" (1942) Yankee Doodle Dandy (1942) Come Back, Little Sheba (1952) The Rose Tattoo (1955) Gunfight at the O.K. Corral (1957) Becket (1964) Anne of the Thousand Days (1969) Mary Queen of Scots (1971) "Loving You" (1957) "King Creole" (1958) "G.I. Blues" (1960) "Sinine Hawaii" (Blue Hawaii, 1960) "Follow That Dream" (1962) "Girls! Girls! Girls!" (1962) "Fun in Acapulco" (1963) "Roustabout" (1964) "Paradise, Hawaiian Style" (1966) "Easy Come, Easy Go" (1967) Hal B. Wallis andmekogus IMDb (inglise) Hal B. Wallis Filmography. Fandango Hal B. Wallis (American film producer). Britannica Online Encyclopedia
Lehte Rannut

Lehte Rannut (kuni 1935 Lehte Tamberg, hiljem eestistatult Lehte Tammeste; 6. juuni 1930 Haapsalu – 9. oktoober 1978 Tallinn) oli eesti keeleteadlane. Kaitses kandidaadiväitekirja 1961. aastal Tartu Riiklikus Ülikoolis. Töötas Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudis 1953–1978 (murdesektoris 1953–1961, süntaksirühmas 1961–1976, terminoloogia- ja õigekeelsussektori grammatikarühmas 1976–1978). Tema isa August Tammeste oli algkoolijuhataja, vend Rein Tammeste oli matemaatik, õde Vaike Kapral oli arst. Tema abikaasa Priit Rannut oli eesti vaimulik (EELK Märjamaa Maarja koguduse õpetaja). Tema poeg Mart Rannut on keeleteadlane. Tema tädipoeg oli Kaul Kadak. Tema õe tütrepoeg on eesti vaimulik Kristjan Luhamets.
John Williams

John Towner Williams (sündinud 8. veebruaril 1932) on Ameerika Ühendriikide helilooja ja dirigent. Ta oli 2019. aastal klassikalise muusika andmebaasi Bachtrack andmetel maailmas enimmängitud elav helilooja. John Williams on ühtekokku võitnud viis Oscarit ja neli Kuldgloobuse auhinda. Ta on olnud 21 korda Kuldgloobuse ja 59 korda Grammy auhinna nominent. 2009 – National Medal of Arts Tambur, Silver. Arvo Pärt was the world’s second most performed living composer in 2019. Estonian World, 7. jaanuar 2020. John Williams andmekogus IMDb (inglise)
Hendersoni saar

Hendersoni saar on asustamata saar Vaikse ookeani lõunaosas koordinaatidega 24° 23′ S, 128° 20′ W. Asub umbes 200 km kaugusel nii Pitcairnist kui Oeno atollist ja 360 km kaugusel Ducie atollist. Kuulub Suurbritannia meretaguste alade hulka kuuluva Pitcairni koosseisu. Saare pindala on 37,3 km ja selle moodustab ookeanist kuni 33 m kõrgusele väljaulatuv koralse päritoluga lubjakivipangas. Saarel puudub alaline magevee varu. Saarel kasvab 9 endeemset taimeliiki ja elab 4 endeemset linnuliiki. Euroopale avastas saare arvatavasti 26. jaanuaril 1606 Portugali meresõitja Pedro Fernandes de Queirós, kes andis selle nime: San João Baptista. Uuesti leiti saar 1819. aastal Briti laevakapteni James Hendersoni poolt, kelle järgi sai saar ka oma tänapäevase nime. 1820. aasta detsembris sattus saarele kašeloti poolt uputatud Ameerika vaalapüügilava Essex meeskond. Nad veetsid saarel umbes nädala, mille järel enamus mehi otsustas paatidel saarelt lahkuda. Saarele jäänud kolm meest päästeti peale seal veedetud 107 päeva 1821. aasta 18. aprillil. Arheoloogilised uurimised on kinnitanud, et saar oli asustatud umbes 800 kuni 1000 aastast meie aja järgi kuni umbes 16. sajandini. Leidude järgi on kindlaks tehtud, et saare elanikel oli pidev kaubavahetus piirkonna teiste saartega nagu näiteks Mangarevaga. 1988. aastal võeti saar UNESCO maailmapärandi nimistusse sealse linnustiku ja puutumatute fosfaadivarude tõttu. Hendersoni saarest Pacific Union College Arne Falk-Rønne Hendersoni saare koduleht
Ellinor Piipuu

Ellinor Piipuu (aastani 1939 Ellinor Sinka 18. oktoober 1913 Riia – 5. aprill 2006 Tallinn) oli eesti keraamik, üks Eesti keraamikakunsti alusepanijaid. Ta lõpetas 1927. aastal Võru Õpetajate Seminari harjutuskooli ja õppis aastatel 1927–1930 Võru Õpetajate Seminaris, kus tema joonistusõpetajad olid Friedrich Hist, Natalie Mei ja Jaan Vahtra. 1930. aastal astus ta Riigi Kunsttööstuskooli, kus õppis G. ja I. Jakó juures keraamikat. Ta lõpetas 1933. aastal keraamika eriala, kuid jätkas Leonhard-Floretin Pruuli juures skulptuuri ja Voldemar Elleri juures keraamikaõpinguid. Lõpetas kooli 1935. aastal. Täiendas end Helsingis "Arabia" portselanivabrikus. Ellinor Piipuu töötas peamiselt vabakunstnikuna. Ta kuulus aastast 1945 Eesti NSV Kunstnike Liitu (alates 1990. aastast Eesti Kunstnike Liitu). Ellinor Piipuu suri 5. aprillil 2006 Tallinnas 92-aastaselt, tema ärasaatmine toimus 12. aprillil 2006 Pärnamäe krematooriumis ning ta maeti 27. mail 2006 Tallinna Metsakalmistule. Ta alustas loometööd 1930. aastatel ning dateeris oma viimase töö aastal 1999. Ta oli esimene, kes tõi meie sõjajärgsesse keraamikakunsti vabama vormikäsitluse. Ta algatas uusi võtteid nagu kuju osaline glasuuriga katmine. Esines näitustel alates 1939. aastast, 1950.–1960. aastatel vääris tema looming mitmetel välisnäitustel äramärkimist. Meelisalaks jäi talle skulptuur; tema looming ulatus pisiplastikast dekoratiivsete aiaskulptuurideni. Ellinor Piipuu looming jõudis vaatajani arvukate tarbekunstinäituste ja isikunäituste vahendusel, samuti Tallinna Kunstitoodete Kombinaadi keraamikaateljee toodangu kaudu. 1959 Oostende rahvusvahelise keraamikaakadeemia näituse audiplom 1962 Praha rahvusvahelise keraamikaakadeemia näituse hõbemedal 1963 Eesti NSV teeneline kunstnik 1965 Genfi rahvusvahelise keraamikaakadeemia näituse audiplom 1979 Kristjan Raua preemia (lasteteemalised keraamilised skulptuurid "Lasteaasta 1979", "Putto roosiga" ja "Lendav putto") 1983 Eesti NSV rahvakunstnik Suri keraamikakunstnik Ellinor Piipuu http://www.kalmistud.ee/haudi?action=hauaplats&filter_hauaplats_hauaplats=84267 Ellinor Piipuu 18. X 1913 – 5. IV 2006. Sirp, 14. aprill 2006. Vilma Reinholm, "Ellinor Piipuu". Kirjastus Kunst, Tallinn 1974, 52 lk (kokkuvõte inglise ja vene keeles)
Kõhuõõs

Kõhuõõs (ladina keeles cavum abdominis, cavitas abdominalis, cavitas abdominis) on selgroogsetel ruum, mida piiravad vahelihas, vaagnapõhi ja kõhuseinad ning mida vooderdab kõhukelme. Kõhuõõne areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti. Kõhulihased, mis paiknevad kõhuõõne eesseinas, kaitsevad kõhuõõnes paiknevaid elundeid ja koos diafragmaga kokku tõmbudes suurendavad nad kõhuõõne rõhku. Kõhuõõnes paiknevad elundid on magu, maks, sapipõis, kõhunääre, põrn, peensool, jämesool, neerud ja neerupealised. Kõhuõõne elundeid katab serooskelme. Naisel ei ole kõhuõõs täiesti kinnine nagu meestel ja bakterid võivad sattuda kõhuõõnde tupe, emaka ja munajuhade kaudu. Kõhuõõnde liikunud ained imenduvad vereringesse. Põletiku, südamepuudulikkuse jt haiguslike seisundite korral võib loomadel (sh inimestel) kõhuõõnde koguneda suures koguses ülemäärast kehavedelikku (kõhuõõnevedelikku), seda seisundit nimetatakse astsiidiks ehk vesikõhuks. Kõhuõõneraseduse korral võib loode areneda ka kõhuõõnes. Kõhuõõs võib olla mitmete kasvajavormide algkoldeks aga võib metastaseerudes ka metastaase anda. Madudel (Colubridae, Lampropeltis getula californiae) võib kõhuõõnes ka lümfosarkoomi esineda. Abdominal Cavity Organs, veebiversioon (vaadatud 19.08.2014) (inglise keeles) "Inimese füsioloogia ja anatoomia", 336:2011. Jacobson ER, Seely JC, Novilla MN., Lymphosarcoma associated with virus-like intranuclear inclusions in a California king snake (Colubridae: Lampropeltis). Lühikokkuvõte, J Natl Cancer Inst. 1980 september ;65(3):577-83., veebiversioon (vaadatud 19.08.2014) (inglise keeles) Sissekanne Terminologia Anatomica-s A01.1.00.051: Cavitas abdominis. Kõhuõõs Sissekanne Encyclopædia Britannica-s Primary Surgery: Volume One: Non-trauma. Chapter 8. The surgery of pregnancy, veebiversioon (vaadatud 19.08.2014) (inglise keeles)
Kõhulihased

Kõhulihased (musculi abdominis) on selgroogsetel kere eesosa lihased, mis asetsevad rindkere ja vaagna vahel.
Tagakeha

Tagakeha ehk abdoomen (abdomen) on lülijalgsete keha tagaosa (pea ja rindmiku taga).
Kataia (perekond)

Kataia (Cathaya) on männiliste sugukonda kuuluv igihaljaste puude perekond. Perekonna ainuke liik on kataia (Cathaya argyrophylla), mis kasvab pärismaisena Hiina lõunaosas.