laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Karula raudteejaam

Karula raudteejaam on raudteejaam Valgamaal Valga vallas Väheru külas. Läbi Väheru kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal seoses Riia-Pihkva-Peterburi raudteega. Pooljaam avati aastal 1893 Väheru küla juurde sama nime all. 1903. aasta kevadel nimetati jaam ümber Karulaks, kuna jäi Karula kihelkonda Karula mõisa maadele. Reisirongid sõitsid läbi Väheru liinil Valga-Veski kuni 2001. aastani. Karula raudteejaamale eelnes sellel liinil Valga poolt tulles Mürgi raudteepeatus ja järgnes Tuulemäe raudteepeatus. Praegu kasutatakse raudteed ja jaama vähesel määral vaid kaubaveoks. Karula raudteejaamas asub kolm jaamateed, silikaattellistest elektritsentralisatsiooni post (jaamahoone), varem olid jaamas ka perroonid. Kuni 2003. aastani asetses raudtee põhjaküljel 1889. aastal ehitatud kroonuhistoritsistlikus stiilis ühekorruseline ristkülikulise põhiplaaniga puidust jaamahoone, mis ehitati tüüpprojekti järgi ja sarnanes nt Antsla, Puka jt jaamade hoonetega. Hooneid iseloomustab lihtne sümmeetriline külgfassaad ning madala kalde ja laia räästaga poolkelpkatus. Algsest vaksaliansamblist on tänaseks säilinud mitu abihoonet. 1980. aastatel rajati jaama silikaadist elektritsentralisatsiooni post. Laiarööpalise soomusrongi nr. 6 meeskond Karula jaamas kuulipildujaid puhastamas (1920) Ooteplatvorm (perroon) Nõukogude ajal rajatud ET post Raudteeülesõit Karula jaam vaatega Petseri (Koidula) poole Arved Duvin. Lugusid raudteedest Eestimaal. Lk 98 Karula jaama tehnokorraldusakt[alaline kõdulink]; AS Eesti Raudtee YouTube: DR1A with track measurement car passing Karula station, Estonia, 13.03.2015 FOTO: Karula jaamahoone aastal 1960; muis.ee Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Mürgi raudteepeatus

Mürgi raudteepeatus oli raudteepeatus Valgamaal Valga vallas Pikkjärve küla lähedal. Enne 2017. aasta haldusreformi jäi peatuse asupaik Karula valda, peatuse rajamise ajal asus see Kaagjärve vallas. Läbi piirkonna kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia-Pihkva raudteest. Mürgi peatuskoht avati 25. oktoobril 1928 raudtee 521,8 kilomeetril. Algselt oli tegemist nõudepeatusega. Reisirongid sõitsid läbi Mürgi liinil Valga-Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks. Mürgi raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon. 1980. aastate keskel oli raudteepeatuse asemel plaanis rajada raudteejaam ning kaheteeline Mürgi ja Karula vaheline raudteelõik. Teise tee ning jaamahoone ehitus jäid pooleli, jaamahoonest jõuti valmis ehitada ainult seinad. Waba Maa, nr. 245, 21 oktoober 1928; DIGAR FOTO: Mürgi peatus ja ootepaviljon aastal 2002; Baltic Trains Picture Gallery Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Ratsimäe raudteepeatus

Ratsimäe raudteepeatus oli raudteepeatus Valgamaal Kaagjärve küla lähedal. Läbi Ratsimäe kulgeb Valga–Petseri raudtee, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. Ratsimäe peatuskoht avati 1928. aasta oktoobris. Ratsimäe peatuskoht asus Valga ja Karula jaamade vahel, kaugus Valgast 8 km, Karulast 9 km. Toona jäi peatus Kaagjärve valda. Hiljem lisandus Ratsimäe ja Karula vahele Mürgi raudteepeatus. Reisirongid sõitsid Valga–Veski liinil läbi Ratsimäe kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks. Ratsimäe raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon. Teedeministeeriumi määrus laiarööpalise raudtee jaamade nimestiku täiendamise kohta. Riigi Teataja. Nr.85. 23. oktoobril 1928 FOTO: Ratsimäe peatus ja ootepaviljon aastal 2002; Baltic Trains Picture Gallery Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Liane Polberg

Liane Polberg (neiuna Liane Kiil 24. jaanuar 1931 – 5. detsember 2012) oli eesti tekstiilikunstnik. Ta lõpetas aastal 1961 ERKI tekstiilikunstnikuna. Aastatel 1961–1965 töötas ta tarbekunsti vaneminstruktori-metoodikuna Eesti NSV Rahvaloomingu Majas, kus juhendas isetegevuslike käsitööringide tööd. Aastal 1965 läks ta tööle tekstiilivabrikusse Punane Koit, kus kavandas trükimustreid rõivastuskangastele; aastatel 1970–1990 töötas ta samas peakunstnikuna. 1960.–1970. aastatel esines Liane Polberg nii trükitud kui ka maalitud kangastega vabariiklikel tarbekunsti aastanäitustel Tallinnas ja Tartus. Aastal 1966 korraldati Tallinna Kunstisalongis tema trükitud tekstiilide näitus. Tema abikaasa oli raamatugraafik Helmut Polberg.
Alberti Niilus

Alberti Niilus (inglise keeles Albert Nile) on Niiluse 210 km pikkuse lõigu nimi Ugandas Alberti järvest Nimule kärestikeni. Lõik on kogu pikkuses laevatatav.
Kärkna raudteejaam

Kärkna raudteejaam on raudteejaam Tartumaal Tartu vallas Kärkna külas. Raudteejaam asub kilomeetril 416,3 km. Jaama lähedal (üle Kärevere–Kärkna maantee) asub rongipeatus, kus peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn–Tartu (ekspressrongid Kärknas ei peatu). Peatuses asub üks lühike perroon, mille tõttu toimub rongist väljumine ainult läbi C-ala. Kärkna raudteejaamas asub lisaks peateele kolm kõrvalteed, 12 pööret ning silikaadist elektritsentralisatsioonipost. Lisaks saab jaamast alguse kaks haruteed, millest üks suundub Tartu Naftabaasi ja teine tööstusterritooriumile. Raudteejaam asub laiarööpmelise Tapa–Tartu raudtee ääres, mis valmis 1876. aastal Balti aadlike initsiatiivil. Jaam rajati peatusena Tartu-Maarja kihelkonda Maramaa mõisa maadele ja kandis algselt nime Falkenau. Vana puidust jaamahoone lammutati 1997. aasta lõpuks. 2001. aastal suleti Kärkna jaam reisirongiliiklusele. Kuni selle aastani eelnes jaamale Sootaga raudteepeatus ja järgnes Vasula raudteepeatus. Varem kulges jaamast ka harutee üle Amme jõe Kärkna kütusebaasi (Sillaotsa), mida kasutati Raadi lennuvälja varustamiseks. 2011. aasta lõpus valmis Kärknas uus lühike perroon, mis asub vana perrooni asukohast 1,1 km kaugusel (Tartu poole) ning ei jää seetõttu enam Kärkna raudteejaama territooriumile. Reisirongid hakkasid Kärkna raudteepeatuses uuesti peatuma 2012. aastal. Uus Kärkna peatuskoht asub kilomeetril 417,3, selle geograafilised koordinaadid on 58° 27′ 28″ N, 26° 39′ 33″ E. Perroon Kärknas Kärkna elektritsentralisatsiooni post Kärkna raudteejaam (diiselrong DR1B) Sillad üle Amme jõe, paremal vana harutee Kärkna kütusebaasi Edelaraudtee reisirong Kärknas Kärkna jaam ja Elroni reisirong http://railwayz.info/photolines/station/6223 Kärkna jaama tehnokorraldusakt[alaline kõdulink]; AS Eesti Raudtee Vallajuhid nõuavad vanade rongipeatuste taastamist (30. august 2001) AS Eesti Raudtee avaldamata andmed Kärknasse saab varsti jälle rongiga (6. oktoober 2011) http://railwayz.info/photolines/station/18395 FOTO: Kärkna raudteejaam; Baltic Trains Picture Gallery Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Mets mühiseb

Mets mühiseb Mets mühiseb ja kägu kukub ra’al, aas haljendab ja lilled õits’vad seal. :,: Mänd kiigutab siin oma võimsat pead, on meeles tal kõik muistsed õnnea’ad. :,: Hirv ojal joob ja muretu ta meel, kas aimab ta, kui pikk ta elu veel? :,: Võib küti kuul ta leida iga tund ja elu läin’d, kui oleks näinud und. :,: Nii möödas pea ka minu noorus, õnn, mis rõõmu veel mul elus oo’ta on? :,: Mets mühama ja kägu kuk’ma jääb, kuid noorus meil kui uni mööda lä’eb. :,: "Mets mühiseb" on Max Oscheiti laul, millele on eestikeelsed sõnad kirjutanud Sergius (Sergi) Lipp (2. VII 1894 Rakke küla, Rannu vald – 17. II 1942 Kirovi oblast). Esimese maailmasõja ajal sai populaarseks Max Oscheiti marsilaul "Im grünen Wald, dort wo die Drossel singt" ("Haljas metsas, kus laulab rästas"), mis hiljem muutus valsiks. Teksti esimene versioon ilmus trükis 1838. aastal pealkirjaga "Das Leben ist ein Traum" ("Elu on unistus"). Bellacord Electro tegi valsist plaadi 1934. aastal ja see sai üheks armastatumaks lauluks Artur Rinne repertuaaris. Enamasti viidatakse sellele laulule siiski kui 1834. aastal trükis ilmunud saksa rahvalaulule "Das Schwarzwaldlied". Veel on väidetud, et laulu üks versioon ilmus 1838. aastal trükis pealkirjaga "Das Leben ist ein Traum". Laulu kohta on mitmeid eri andmeid ja on võimalik, et Max Oscheit jõudis end lihtsalt esimesena autoriks kinnitada. Laulust on tehtud palju paroodiaid: "Mets mühiseb ja pomm, see raksub raal", "Mets mühiseb ja kulak lõikab puid" (vt Mets mühiseb paroodiad – Sõnu Arhailise Meestelaulu Seltsi foorumist). "Mets mühiseb". laulud.ee. Vaadatud 29.01.2021. Bellaccord Electro "Mets mühiseb", plaadi esimene kuulutamine. Sakala (1878-1940), nr. 145, 14 detsember 1934 "Mets mühiseb ja pomm, see raksub raal", Sakala (1878-1940), nr. 75, 6 detsember 1941 "Mets mühiseb ja kulak lõikab puid", Sakala (1878-1940), nr. 67, 22 november 1941 "Mets mühiseb paroodiad", Sõnu Arhailise Meestelaulu Seltsi foorumist Mets mühiseb Artur Rinne esituses 1935. aastal "Mets mühiseb" ansambli Untsakad laulu sõnad
Helmut Polberg

Helmut Polberg (2. märtsil 1935 Rame – 22. november 2016) oli eesti raamatugraafik. Ta õppis aastatel 1943–1950 Hanila 7-klassilises koolis ja aastatel 1950–1954 Lihula Keskkoolis. Aastal 1955 asus ta õppima Eesti Riiklikku Kunstiinstituuti, mille lõpetas aastal 1961 graafika erialal. Ta oli 1954–1955 Lihula kultuurimaja dekoraator ja 1961–1970 Tallinnas ETKVLi Kaubandusliku Reklaami Valitsuses kunstnik. Ta on teinud kaastööd kirjastusele Valgus ja aastast 1970 pidevalt kirjastusele Eesti Raamat, olles seal 1975–1991 mittekoosseisuline kunstnik, hiljem vabakunstnik. Ta on loonud tarbegraafikat, eriti firmamärke. Näiteks kondiitrivabrik Kalev, Eesti Reklaamfilm, tekstiilivabrik Punane Koit, leivavabrik Leibur ning Minski moemaja. Samuti on ta kujundanud raamatuid. Tema abikaasa oli tekstiilikunstnik Liane Polberg. 1970 Erika Rehe, "Vestlusi maitsest" Tallinn: Eesti Raamat. 1978 T. Lehtmets, "Tume laas" 1979 A. Liives, "Lehti ühelt puult" ja "Lehti teiselt puult" 1979 M. Raud, "Kolm romaani" 1981 P. Handke, "Tõelise tundmuse hetk. Vasakukäeline naine" 1982 V. Adams "Õhtune valgus" 1983 V. Lattik "Mihklipäeval. Mihklikuul" 1983 A. Must, "Vastu valgust" 2016 H.Polberg "Kui Virtsu põles..." (Toimetaja Mart Mõniste; eessõna Heinz Valk.) Virtsu: Virtsu Arenguselts. http://www.artun.ee/akadeemia/vilistlased/ba/ EKA vilistlased Helmut Polbergi 70. sünnipäeva näitus Virtsu Harrastusmuuseumis.
Härma mõis

Härma mõis (saksa keeles Hermannshof) oli Käru mõisa kõrvalmõis Simuna kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Käru küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Virumaal. Härma mõisa hoonetest olid 1969. aastal säilinud ait-kuivati ja laut. Park oli võrdlemisi suur, väikese avatud väljaku suunas oli alleesid. Domineerisid vaher, pärn ja kuusk. Park oli mahajäetud ja metsistunud. Nõukogude ajal kasutas hooneid Simuna külanõukogu kolhoos Võit. Härma krjms, www.eki.ee Härma mõis, Eesti NSV mõisate esialgne ülevaade. Rakvere rajoon (kolmes köites). Köide I - nr-d. 1-50. V. Ranniku. Tallinn 1978. A-228 Härma mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Käru mõis (Simuna)

Käru mõis (saksa keeles Kerro) oli rüütlimõis Simuna kihelkonnas Virumaal., tänapäeva Käru küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas. Käru oli algselt Tammiku mõisa küla. Arhiivimaterjalides esineb Käru mõis esimest korda 1500. aastal. Käru mõisa kõrvalmõisaks oli Härma mõis. Käru Imukvere V. Ranniku: Käru mõis, Veljo Ranniku, Eesti NSV mõisate esialgne ülevaade. Rakvere rajoon (kolmes köites). Köide I I- nr-d. 51-100. Tallinn 1978. A-228 Käru ms, www.eki.ee Pandivere pärandkultuur, Käru mõis, Veebiviide, vaadatud 3. jaanuar 2013 Käru mõis (Simuna) Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Käru mõis (Simuna khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Bandai

Bandai (jaapani 磐梯山 Bandai-san) on tegevvulkaan Honshū saarel Inawashiro järve kaldal. Mäe kõrgus on 1819 meetrit. Vulkaan tegutses viimati aastal 1888. Bandai vulkaani ümber on moodustatud Bandai-Asahi rahvuspark. Bandai andmebaasis Global Volcanism Program
Tallinna–Peterburi rongiliin

Tallinna–Peterburi rongiliin oli rahvusvaheline rongiliin Tallinna ja Peterburi vahel, Tallinna–Narva raudteel ja Oktoobriraudteel. Sellel liinil veeti alates 27. maist 2012 reisijaid renoveeritud diiselrongiga DR1A. Iga päev toimus mõlemas suunas üks kuni kaks reisi. Go Rail lõpetas liinil opereerimise 2015. aasta 11. mail. Tänapäeval läbivad seda liini Tallinna–Peterburi–Moskva liini rongid, mida opereerib Venemaa Raudteede tütarettevõte FPK. Rongiliin avati 1870. aastal, kui valmis Balti raudtee Paldiski–Tallinna–Peterburi raudtee. Operaatorid: 1991–1998 Eesti Raudtee; 1998–2004 EVR Ekspress; 2007–2008 ja 2012–2015 Go Rail; alates 2015 Tallinna–Peterburi–Moskva liinil FPK (Federalnaja Passazhirskaja Kompanija). Liin oli suletud: 29.10.2001 – 2.06.2002; 25. september 2004; – 30. märtsini 2007; 1. septembrist 2008. – 26. maini 2012. Tallinn, Balti jaam Tapa raudteejaam Rakvere raudteejaam Jõhvi raudteejaam Narva raudteejaam Ivangorodi raudteejaam Kingissepa raudteejaam Peterburi Vitebski vaksal Rong Tallinna ja Peterburi vahel lõpetas reporter.postimees.ee 11. mai 2015. Alates 10. juulist avatakse taas reisirongiliiklus Venemaaga gorail.ee 6. juuli 2015. Raudteede arengu mõju maanteedele www.postitee.ee Pruuli unistuste äri Eesti Ekspress 5. juuli 2005. GoRail sulgeb Tallinn-Peterburi rongiliini arileht.delfi.ee 14.07.2008. Mai lõpust käivitub Tallinna-Peterburi rongiliin www.aripaev.ee, 14. mai 2012. Kuni kevadeni ei sõida Tallinna ja Peterburi vahel reisirong postimees.ee 9. november 2001. EVR Ekspressi AS käivitab juuni alguses nii Minski kui Peterburi rongiliinid, millele ettevõte loodab kasumlikkust, teatas ETA. arileht.delfi.ee 30.05.2002. EPL: Tallinn–Peterburi rongiliin suletakse septembris www.aripaev.ee 3. september 2004. Täna läks esimene rong Tallinnast Peterburi www.delfi.ee 31.03.2007. Sõiduplaan ja piletiinfo GoRail lehel
Eesti Maja (restoran)

Eesti Maja oli Eesti köögile spetsialiseerunud restoran, mis tegutses Tallinnas aadressil Lauteri tänav 1, Eesti välisministeeriumi kõrval. Restoran avati 1990. aastate keskel. Avamise aegu olid Eesti Maja omanikud Viido Polikarpus, Meelis Lajal ja Helve Remmelgas, restorani peakokk oli Jaan Tuvike. 2010. aastal taotles restorani omanikfirma OÜ Laurellus pankrotti, firma omanikud olid tollal väliseesti ettevõtjad Viido Polikarpus ja Aavo Kõiv. Kaido Einama "Silku, körti ja eestlasi" reisijutud.com (algselt ilmunud Pühapäevalehes 1990. aastate keskel) (vaadatud 3. jaanuaril 2013) "Eesti Maja restorani omanik taotleb pankrotti" Postimees, 09.07.2010 (vaadatud 3. jaanuaril 2013) Kaido Einama "Silku, körti ja eestlasi" reisijutud.com (algselt ilmunud Pühapäevalehes 1990. aastate keskel) "Estonian cuisine" inyourpocket.com (Eesti köögi arvustus) "Eesti Maja restorani omanik taotleb pankrotti" Postimees, 9. juuli 2010
Süüria muusika

Süüria muusika on Süürias või süürlaste loodud muusika. Kristliku luule ja muusika õitseaeg kestis Süürias 3. sajandi algusest kuni 7. sajandini. Alguse sai see idaaramea dialekti kõnelevatelt kristlastelt Põhja-Süürias ja Mesopotaamias ning toetus rikkalikele rahvakeelse paganliku kirjanduse traditsioonidele. Süüria kiriku mõju ulatus läänes suurte kreeka keelt kõnelevate rannikulinnadeni ning idas Pärsia aladeni. Kristlik Süüria oli algselt tugevalt mõjutatud ka läänearamea dialekti kõnelevast Palestiinast ja nagu Jeruusalemmas, tunti ka Antiookias põhiliselt ühe või mitme eeslaulja ja koori vahelduvlaulmist. Süüria poeesia kolm tähtsamat vormi on järgmised: memrâ – poeetiline retsiteeriv jutlus 5-, 7- või 12-silbilistes värssides; madrâshâ – didaktilise sisuga stroofiline laul, milles pikad soolostroofid vahelduvad lühikeste refrääniliste kooristroofidega; sogithâ – dramaatiline luulevorm, mida tõenäoliselt esitati lauldes kahe solisti ja kahe kooriga. Süüria kristliku luule suurim meister on Ephraim Edessast (306–373). Ilmselt just Süüriast võttis lääne kirik üle vahelduvkoorilise laulu. Madrâshâ oli eeskujuks ambroosiuse laulule ning sogithâ võib olla mõjutanud dramatiseeritud evangeeliumiettekandeid ja liturilist draamat. Umbes 6. sajandi alguses kujunes Süürias lihtne ekfoneetiline notatsioon, mis märgib punktidega teksti juurde retsitatsioonivormeleid.
2006. aasta Vormel 1 hooaeg

2006. aasta Vormel 1 hooaeg oli F1-autode MM-sarja 2006. aasta hooaeg, mil võisteldi 18 etapil. Erandina ei alanud hooaeg mitte Austraalias nagu eelnenud aastatel, vaid 12. märtsil Bahreini ringrajal. FIA mootorispordi nõukogu tegi selle otsuse oma koosolekul 26. oktoobril 2005 Roomas. Ferrari Michael Schumacher, Saksamaa Felipe Massa, Brasiilia Honda F1 Rubens Barrichello, Brasiilia Jenson Button, Suurbritannia Midland Christijan Albers, Holland Tiago Monteiro, Portugal McLaren Kimi Räikkönen, Soome Juan Pablo Montoya, Colombia (alates 16. juulist 2006. aasta hooajal ei sõida McLareni meeskonnas, põhjuseks on lepingu rikkumine) Pedro de la Rosa Red Bull David Coulthard, Suurbritannia Christian Klien, Austria Renault F1 Giancarlo Fisichella, Itaalia Fernando Alonso, Hispaania Super Aguri Takuma Satō, Jaapan Yūji Ide, Jaapan (maikuus tema sõidulitsents tühistati liialt ohtliku sõidu eest hooaja alguses) Franck Montagny, Prantsusmaa BMW Sauber Jacques Villeneuve, Kanada Nick Heidfeld, Saksamaa Robert Kubica, Poola (testisõitja, asendas Jacques Villeneuve'i Ungari grand prix'i etapil) Toyota F1 Ralf Schumacher, Saksamaa Jarno Trulli, Itaalia Toro Rosso Vitantonio Liuzzi, Itaalia Scott Speed, USA Williams Mark Webber, Austraalia Nico Rosberg, Saksamaa 1 – Bahrein, 2 – Malaisia, 3 – Austraalia, 4 – San Marino, 5 – Euroopa, 6 – Hispaania, 7 – Monaco, 8 – Suurbritannia, 9 – Kanada, 10 – USA, 11 – Prantsusmaa, 12 – Saksamaa, 13 – Ungari, 14 – Türgi, 15 – Itaalia, 16 – Hiina, 17 – Jaapan, 18 – Brasiilia
Orpheuse Raamatukogu

Orpheuse Raamatukogu on kirjastuse Fantaasia ulmeraamatute sari, mis sai alguse 2011. aastal ja kestab tänaseni. Kõige enam teoseid ilmus sarjas 2021. aastal (kümme) ja kõige vähem 2013. aastal (kolm). Kuni 2023. aastani (kaasa arvatud) on sarjas ilmunud järgmised teosed (NB! nimekiri ei pruugi olla täielik): Orioni vöö on Orpheuse Raamatukogu sarja hulka kuuluv, kuid selle sarja sees eraldiseisev ulmeraamatute alamsari, mis sai alguse 2020. aastal. Orioni vöö alamsarja eesmärgiks on lühiproosa kogumike avaldamine. Orpheuse kuldraamat on mõtteliselt Orpheuse Raamatukogu sarja hulka kuuluv, kuid sellest sarjast eraldi nummerdatud ulmeraamatute alamsari, mis sai alguse 2023. aastal. Orpheuse kuldraamatu alamsarja eesmärgiks on noorteulme avaldamine. Kuni 2023. aastani (kaasa arvatud) on sarjas ilmunud järgmised teosed (NB! nimekiri ei pruugi olla täielik): Sarja koduleht
Tuulepealsed saared

Tuulepealsete saarte nime kannab kolm saarestikku: Tuulepealsed saared on osa Väikestest Antillidest Kesk-Ameerikas; need on jagatud mitme riigi vahel. Tuulepealsed saared (prantsuse keeles) Îles du Vent) on osa Seltsisaartest Vaikses ookeanis; saared kuuluvad Prantsuse Polüneesiasse; Tuulepealsed saared (portugali keeles Ilhas de Barlavento) on osa Roheneemesaartest Aafrika läänerannikul; need kuuluvad Cabo Verdele. Tuulealused saared
Grillimine

Grillimine on toiduainete küpsetamine soojuskiirguse mõjul. Tavaliselt grillitakse vabas õhus restil või vardas hõõguvate süte kohal, kuid on ka ahjusid, mida saab kasutada kinnistes ruumides. Üks grillimise alaliike on broiling, kui kuumus tuleb mitte alt, vaid pealt. Kaupluste suurtes grillahjudes searibi ja broilerite grillimist olekski õigem nimetada broiling'uks. Grillitakse juba ammustest aegadest. Grillimiseks sobivad tükeldatud liha, grillvorstid, köögi- ja puuviljad, kala jne. Tuntuim grilltoit on šašlõkk. Praadimine Barbecue Röstimine Enn Tobreluts, Liharaamat, Ajakirjade Kirjastus, 2004
Praadimine

Praadimine on laialt kasutatav kuumtöötlemisviis, kus toiduaineid küpsetatakse rohkes rasvas või toiduõlis. Liha küpseb ja pruunistub temperatuuril 160–200°. Aurutamine Grillimine Hautamine Barbecue Praad Röstimine Enn Tobreluts, Liharaamat, Ajakirjade Kirjastus, 2004
Leyen Spiegel

"Leyen Spiegel" on kaheköiteline, eesti- ja saksakeelse paralleeltekstiga jutluseraamat, mille kirjutas Heinrich Stahl. Teose esimene osa avaldati 1641. ja teine osa 1649. aastal Tallinnas. See on üks vanemaid täielikult säilinud raamatuid, mis sisaldab eestikeelset teksti. 1. osa EEVAs 2. osa EEVAs I osa tekst Vana kirjakeele korpuses II osa tekst Vana kirjakeele korpuses
Beiträge zur genauern Kenntniß der ehstnischen Sprache

Beiträge zur genauern Kenntniß der ehstnischen Sprache (lühendatult Beiträge; 'lisandusi eesti keele lähemaks tundmaõppimiseks') oli esimene Eesti teadusajakiri, mis ilmus Pärnus aastatel 1813–1832. Ajakirja toimetas Johann Heinrich Rosenplänter. Esimest eestiainelist teaduslikku sariväljaannet "Beiträge ..." ilmus kokku 3500 lk. Peale baltisaksa estofiilide olid "Beiträge" kaastöölisteks ka esimesed eesti haritlased Otto Wilhelm Masing, Kristjan Jaak Peterson, Abram Holter jt. "Beiträge" XI vihikus ilmus Rosenplänteri algeline eesti keele õpik "Uebungsstücke zum Uebersetzen aus dem Ehstnischen insener Deutsche". "Beiträge" pani aluse eesti keele, kirjanduse ja rahvaluule teaduslikule uurimisele. Selle koosseisus ilmus ka esimene eestikeelsete väljaannete bibliograafia "Uebersicht des estnischen Literatur nach dem Inhalte der Schriften und chronologisch geordnet" (Beiträge XX, 1832). Ajakirja täistekstid on avalikult kasutatavad ja kättesaadavad Eesti vanema kirjanduse digitaalsest tekstikogust (EEVA). Eesti teaduse bograafiline leksikon, 3. köide EEVA: Beiträge sisuloend Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Mitmehäälsus

Mitmehäälsus on muusikas ühine nimetaja faktuuridele, milles üheaegselt on vähemalt kaks partiid. Mitmehäälsete faktuuride põhilised tüübid on polüfoonia, homofoonia ja heterofoonia. Mitmehäälsuse vastandiks on ühehäälsus ehk monofoonia. Keskaegset mitmehäälse musitseerimise praktikat kirjeldatakse juba 7. sajandi tekstides. Esimesed teadaolevad mitmehäälse muusika üleskirjutused pärinevad siiski alles 9. sajandist. Mitmehäälsuse arengut mõjutas ka neumanoodikirja kasutuselevõtt 9. sajandi alguses. Millal võeti vaimulikus muusikas kasutusele polüfooniline mitmehäälsus, pole täpselt teada. Vihjeid sellele esineb juba 7. sajandist pärit ürikutes, kuid esimesed teadaolevad noodinäited on säilinud 9. sajandist. On tõenäoline, et Euroopas esitati polüfoonilist muusikat palju varem, kui seda mainivad varaseimad säilinud kirjalikud allikad. Oletatakse, et tõuke mitmehäälsuseks andis nii oreli levik kui ka Briti saarte mitmehäälne rahvamuusika. Kõige lihtsamat polüfoonia vormi, pideva põhitooni ehk burdoonhääle peale lauldud meloodiat, esineb enamikus Euroopa rahvamuusikatraditsioonides ja ka paljudes Aasia kultuurides, mis viitab sellele, et see võib pärineda juba ammustest aegadest. Esimesed kahehäälsed vaimulikud laulud olid organum'id. Organumis oli Gregoriuse koraalile lisatud alumine hääl kvindi või kvardi kaugusel. Lihtsam organum oli paralleelorganum, kus alumine hääl liikus ülemisega paralleelsetes intervallides. Ajuti võisid hääled ka ühtida või liikuda oktavites. Mõlemat häält võidi ka dubleerida oktav madalamalt või kõrgemalt. Esimest korda kirjeldati sellist laulu 9. sajandist pärit teoses "Musica enchiriadis". Seal kirjeldatu ja organum'iks nimetatu ei olnud kompositsioonitehnika, vaid esituse ajal toimuv spontaanne laulu kaunistamise viis. Guido Arezzost kirjeldas oma teoses "Micrologus de disciplina artis musicae" (kirjutatud u 1025) juba keerulisemat polüfooniat, mis võimaldas teisele häälele improviseerimiseks mitmesuguseid valikuvõimalusi. Organumi hääled võidi ka varem valmis kirjutada. Esimesed leitud noodikäsikirjad, mis sisaldavad noodistatud organume, on pärit 11. sajandi algusest. Umbes 12. sajandil vahetasid hääled oma kohad, nii et Gregoriuse koraalist sai alumine hääl (cantus firmus). Nüüd võis häältevaheline intervall ka vahelduda, kuid kasutati siiski ainult "puhtaid intervalle": kvarti, kvinti ja oktavit. Sageli ei liikunud hääled ka enam ühes rütmis: ülemine hääl oli keerukam ning liikuvam. Gregoriuse koraali aga hakati laulma aeglasemalt, iga nooti pikaks venitades. Sellist organumit nimetati vabaks organumiks. Nii oli polüfoonia arenenud lihtsast esituse rikastamisest kompositsioonitehnikaks. Grout, lk 88. Grout, lk 88–93.