laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rupprecht von Vegesack

Rupprecht von Vegesack (28. mai 1917 Tartu – 1976 Maasholm) oli baltisaksa päritolu maalikunstnik. Rupprecht von Vegesack sündis 1917. aastal Tartus rae- ja aadlisuguvõsas. Hiljem elas Saksamaal Elbe jõe ääres Pirna linnas. Õppis Berliini Kunstiakadeemias Willi Maillardi käe all. 1935. aastal asus õppima Šveitsi. Sellele järgnesid graafikaõpingud Greifswaldi ülikoolis, Rostockis ja Berliinis. Alates 1940. aastast osales näitustel Stralsundi muuseumis ja mujal koos Elizabeth Bichseli, Franz Höhne ja Theodore Schulze-Jasmeriga. Esines näitustel Hammis, Greifswaldis, Chemnitzis, Freibergis, Szczecinis, Münchenis ja Dresdenis. Tuntud peamiselt maastikumaalijana. [1]
Kurt Ingerman

Kurt Ingerman (sündinud 16. märtsil 1935 Leningradis) on endine tsensuuri- ja riigisaladuse kaitse organi Glavlit juht Eesti NSV-s. Ta oli sellel ametikohal 1983. aasta juulist kuni tsensuuriameti likvideerimiseni 1990. aastal. Kurt Ingerman asus Tallinna 1946. aastal. Ta õppis Moskva Ajaloo-Arhiivinduse Instituudis, oli Tallinnas muuseas tööl ORKA-s ja enne Glavliti ülemaks saamist pikemat aega Partei Ajaloo Instituudi direktor. Tsensuuri tegevuse uurija Kaljo-Olev Veskimägi sõnul on teda iseloomustatud "kuiva, väikese ametnikuhingena, kellele oli kõige tähtsam oma tegusid kindlustada ülemapoolsete lubavate paberitega. Ta ise palub praegu (1990. aastatel) küll näidata, missuguse eesti kirjaniku raamatu ilmumist ta on takistanud – sellist ei olevatki. Eks seda ole raske leida küll nendes vähestes paberites, mis ta oma tegevusest on järgi jätnud. Siiski ei suhtu kirjanikud temasse hästi. Ka olnud tal veider komme vaidlust lõpetada: mitte just päris salaja, aga poolvargsi magnetofon sisse lülitada. Edasi polnud enam mõtet rääkida – olukord muutus hädaohtlikuks." Poeg Eino Ingerman (s.1967), pojapoeg Andres Ingerman (s. 1989). Kaljo-Olev Veskimägi. "Nõukogude unelaadne elu. Tsensuur Eesti NSV-s ja tema peremehed." Tallinn 1996, lk. 63. Kaljo-Olev Veskimägi. "Nõukogude unelaadne elu. Tsensuur Eesti NSV-s ja tema peremehed." Tallinn 1996, lk. 63 Kaljo-Olev Veskimägi. "Nõukogude unelaadne elu. Tsensuur Eesti NSV-s ja tema peremehed." Tallinn 1996. ISBN 9985-60-207-2 Rein Veidemann. Tsensuur oli, on ja jääb, Eesti Päevaleht, 8. mai 1999
Liberaalne valitsustevahelisus

Liberaalne valitsustevahelisus (inglise keeles liberal intergovernmentalism) on politoloog Andrew Moravcsiki loodud teooria, mis seletab Euroopa integratsiooni. See on jätk seniste valitsustevahelistele teooriatele. Aluseks on võetud Robert Putnami kahe mängutaseme teooria (Two-level game theory), mis väidab, et integratsioon Euroopas on mäng kahel tasandil: riigisisesel ja rahvusvahelisel. Esimesel tasandil kujundatakse riiklikke huvid, teisel kaitstakse neid valitsustevaheliste läbirääkimiste vormis. Liberaalne valitsustevahelisus väidab: riigid teevad koostööd vaid siis, kui neil on sarnased huvid; Euroopa integratsiooni peab seletama külma sõja valguses; loodud institutsioonid alluvad tegelikult riikidele. Oma teooriat selgitab ta kolme protsessi kaudu, millest esimesed kaks sarnanevad Putnami kahe mängutaseme teooriaga: riigisisese eelistuse kujundamine; riikidevaheline kauplemine – seda tehakse valitsustevaheliselt oma eelistusi kaitstes; rahvusülene tasand. Valitsustevahelisus Rahvusülesus
Andrew Moravcsik

Andrew Maitland Moravcsik (sündinud 1957. aastal Oregoni osariigis) on Ameerika Ühendriikide politoloog, Princetoni Ülikooli politoloogiaprofessor ja sama ülikooli Euroopa Liidu Programmi direktor. Ta on tuntud oma Euroopa integratsiooni, rahvusvaheliste organisatsioonide ja inimõiguste alaste uuringute poolest. Ta on liberaalse valitsustevahelise teooria looja. Moravcsik sai bakalaureusekraadi ajaloos Stanfordi Ülikoolis, mille ta lõpetas 1980. aastal. Pärast tööperioodi Ameerika Ühendriikides ja Aasias asus ta vahetusüliõpilasena õppima Saksamaal: Bielefeldi Ülikooli Hamburgis ja Marburgi Ülikooli Lääne-Saksamaal. 1984. aastal sai ta magistrikraadi Johns Hopkinsi ülikoolist. 1992. aastal kaitses ta doktoriväitekirja Harvardi Ülikoolis politoloogia erialal ja asus tööle samas ülikoolis. Hiljem sai ta Harvardi professoriks politoloogias. 2004. aastal lahkus ta Harvardist ja asus tööle Princetoni ülikooli, kus ta hakkas Euroopa integratsiooni uurima ja asutas ka selle tarvis vastava programmi. Liberal Intergovernmentalism: An Overview of Andrew Moravcsik’s Contribution to International Relations. papers.ssrn.com, 5. juuni 2020
Pootsman

Pootsman on laeva tekimeeskonna (madruste) juht ja sõjalaeval vanem allohvitser. Pootsman korraldab laevas erinevaid tekitöid, juhib tekitegevusi sildumisel ja ankurdumisel. Samuti juhib pootsman laeva väliseid hoodlustöid ja haldab vastavaid töövahendeid. Pootsman allub tavaliselt otse laeva kaptenile või vahitüürimehele (mereväes vastavalt komandörile või vahiohvitserile). Suuremal laeval pootsman sageli vahiteenistuses ei osale. Suuremates laevades võib olla ka mitu pootsmani ja nende tööd korraldab vanempootsman. Mereväes on pootsman sõjalaeva vanem allohvitser, kes on seotud ka nooremate allohvitseride ja madruste personaliküsimustega ning nende teenistuse ja väljaõppe korraldamisega. Laeva pootsmani ametikohale on võimalik tõusta üldjuhul kogenuimal ja pädevaimal diplomeeritud madrusel. Sõjalaeva pootsmaniks saamiseks on vajalik läbida mereväe allohvitseri väljaõpe ja teenida madalamatel allohvitseride ametikohtadel. Traditsiooniliselt kasutas pootsman oma töös pootsmanivilet. Meremees Mereväelane
Ejup Ganić

Ejup Ganić (sündinud 3. märtsil 1946) on Bosnia ja Hertsegoviina poliitik ja tehnikateadlane. Ejup Ganić õppis tehnikateadusi Belgradi ülikoolis ning kaitses tehnikateaduste doktori kraadi Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis. Ta on töötanud uurija ja õppejõuna muu hulgas Belgradi, New Yorgi, Chicago ja Illinoisi ülikoolis, Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis ja Moskva Riiklikus Ülikoolis ning avaldanud üle saja teadusliku ja erialase publikatsiooni. Ta on Sarajevo tehnikaülikooli asutaja, president ja professor. Bosnia sõja ajal aastatel 1992–1995 oli ta Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri liige. Aastatel 1997–1999 ja 2000–2001 oli ta Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsiooni president. Ejup Ganić vahistati 1. märtsil 2010 Londoni Heathrow' lennujaamas, sest Serbia ametivõimud olid ta kuulutanud rahvusvaheliselt tagaotsitavaks, süüdistades teda 1992. aastal sooritatud sõjakuritegudes. Juhtumi, milles Ganićit süüdistatakse, vaatas juba aastal 2003 läbi Endise Jugoslaavia Rahvusvaheline Kriminaaltribunal ega leidnud, et tegu oleks sõjakuriteoga.
Piret Reiljan

Piret Reiljan (sündinud 1983) on Eesti uuriv ajakirjanik, kolme Bonnieri preemia laureaat. Reiljan on lõpetanud Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe ajakirjanduse erialal (2005) ning Tallinna Tehnikaülikooli magistriõppe ärikorralduse erialal (2011). Reiljan töötab Delfi Meedia uurivas toimetuses, aastatel 2006–2020 töötas ajalehes Äripäev. Noore ajakirjaniku preemia (2007) Bonnieri preemia (2009) Bonnieri preemia (2012) Bonnieri preemia (2017) Bonnieri preemia sai Piret Reiljan Äripäevast, Postimees, 2. märts 2010 Bonnieri preemia võitis Piret Reiljan Äripäevast, Postimees, 26. veebruar 2013 "Äripäeva ajakirjanikud võitsid Bonnieri preemia". 14. veebruar 2018.
Diatoonika

Diatoonika (kreeka keeles dia + tonos, dia tonikos – 'tooniste vahedega') on helisüsteem, mis moodustub ainult alushelidest. Diatoonilises helisüsteemis on oktav jagatud seitsmeks helikõrguseks. Helistike, transponeerimise ning duur-moll-süsteemi kasutuselevõtuga 17. sajandil on laienenud ka diatoonika mõiste: diatooniline helisüsteem võib põhineda "mis tahes helistikus oleva helilaadi altereerimata" helidel. Diatoonika mõiste algne tähendus seostub vanakreeka mõistega "diatoonilist liiki (genus) tetrakord", mis sisaldas ühe pooltooni ja kaks tervetooni. Tetrakordi teisteks liikideks olid kromaatiline ja enharmooniline tetrakord. Ka Guido Arezzost poolt defineeritud keskaja helisüsteemi aluseks olevad heksakordid sisaldasid täistoonide poolt ümbritsetud pooltooni (tervetoon + tervetoon + pooltoon + tervetoon + tervetoon) ning olid seetõttu vastavalt antiiksele definitsioonile diatoonilised. Kuna aga Guido helirida, mis põhines G, C ja F helist üles ehitatud kattuvate helidega heksakordidele, sisaldas tihti helisid B, mida lisati moduleerimise vältimiseks A-st algavate heliridade puhul, siis erineb Guido süsteem hilisemast diatoonilisest musica ficta süsteemist. Diatoonilised on kõik seitsmehelilised heliread, mis on oktavi ulatuses täidetud viie tervetooni ja kahe pooltooniga, kusjuures pooltoonid on teineteisest eraldatud tervetoonidega. Diatoonilised on näiteks duur-moll-süsteemi loomulik mažoorne helirida (tervetoon + tervetoon + pooltoon + tervetoon + tervetoon + tervetoon + pooltoon), loomulik minoorne helirida (tervetoon + pooltoon + tervetoon + tervetoon + pooltoon + tervetoon + tervetoon) ning kirikuheliread. Diatooniline helirida Diatooniline intervall Diatooniline pooltoon Habela, Jerzy 1972: "Muusika sõnastik", tlk. Guno Tõnismann. Kirjastus "Eesti Raamat", Tallinn. 27
Peter Benson

Peter Henry Benson (3. aprill 1943 – 6. september 2018) oli briti näitleja. Ta mängis nii teatris, filmides kui ka telesarjades. Eelkõige on Peter Benson tuntud Bernie Scrippsina Suurbritannia telesarjast "Südameasi". http://www.imdb.com/name/nm0072611/ Peter Benson andmebaasis IMDb
Riiginõunik (Soome)

Riiginõunik (soome keeles valtioneuvos, rootsi keeles statsråd) on Soome aunimetus, mille annab Soome teenekatele riigimeestele ja poliitikutele Soome president. Iseseisvas Soome riigis on riiginõunikuks nimetatud kaheksa inimest. Soome Suurvürstiriigi ajal said riiginõuniku aunimetuse kuus inimest: C. G. Estlander (1898) Jaakko Forsman (1898) J. R. Danielson-Kalmari (1903) August Ramsay (1906) Väinö Kivi (1916) Karl Snellman (1917)
Riiginõunik

Riiginõunik on Rootsi Riiginõukogu liige. Riiginõunik on Soome aunimetus. Riiginõunik oli Venemaa teenistusastmete tabeli V klassi tsiviilteenistuse auaste. Tõeline riiginõunik
Diatooniline helirida

Diatooniline helirida on muusikas helirida, mille kõik helid kuuluvad diatoonikasse. Diatoonilised heliread on näiteks kirikuheliread, loomulik mažoor ja loomulik minoor. Diatoonilisel helireal on seitse astet. Diatoonilise helirea helid võivad olla põhi- või tulendnimetustega. Põhiliikideks on pentatoonika – koosneb viiest kvintsuhtelisest (c, g, d, a, e) diatoonhelist ja on kui pooltoonideta diatooniline helirida; heptatoonika – koosneb seitsmest kvintsuhtelisest (c, g, d, a, e, h) diatoonhelist ja on kui täielik diatooniline helirida. Seitsmeastmelise diatoonika (heptatoonika) erinevaid astmeid esihelina (tugihelina) kasutades ning esiheli oktavi võrra kõrgemal korrates on võimalik moodustada seitse diatoonilist helirida: c-st joonia d-st dooria e-st früügia f-st lüüdia g-st miksolüüdia a-st eoolia h-st lokria Diatoonilise helirea moodustavad näiteks klahvpillide klaviatuuri valged klahvid. Klassikalised diatoonilised heliread on tonaalsed heliread: loomulik mažoor ehk naturaalne mažoor = naturaalduur (C-duur) loomulik minoor ehk naturaalne minoor = naturaalmoll (a-moll) Nende kõrval hakati kasutama ka nende teisendeid ehk altereeritud helirida. Mažoorsed heliread, diatoonilised mažoorid: mažoorne pentatoonika = duur-pentatoonika – 5-astmeline pooltoonideta duur (C-duur-pentatoonika) lüüdia mažoor = lüüdia-duur – kõrge IV aste (C-lüüdia-duur) miksolüüdia mažoor = miksolüüdia-duur – madal VII aste (C-miksolüüdia-duur) Minoorsed heliread, diatoonilised minoorid: minoorne pentatoonika = moll-pentatoonika – 5-astmeline pooltoonideta moll (a-moll-pentatoonika) früügia minoor = früügia moll – madal II aste (a-früügia-moll) dooria minoor = dooria moll – kõrge VI aste (a-dooria-moll) Altereeritud helirida Kromaatiline helirida
Lumekuninganna (film 2010)

"Lumekuninganna" on Eesti-Norra koostöös 2010. aastal valminud film, mille on lavastanud Marko Raat. Filmi aluseks on motiiv Hans Christian Anderseni samanimelisest muinasjutust. Film võeti peamiselt üles Eestis, stuudioks ehitati ümber Tallinna Külmhoone jäätisehoidla, osa stseene filmiti 2009. aasta talvel Põhja-Norras. 2010. aastal käis filmi "Lumekuninganna" Eesti kinodes vaatamas 1317 inimest. Eha Laanepere "Lumekuninganna koju veeti kaks treileritäit järvejääd". Õhtuleht, 12.02.2010 (kasutatud 08.03.2010) "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 30. aprill 2013. Vaadatud 20. augustil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Margit Tõnson "Marko Raat: "Armastus on ainuke kannatus, millel on mõtet"". Eesti Ekspress, Areen, 15. veebruar 2010 Jaan Olmaru ""Lumekuninganna" filmivõtted sundisid Helena Merzinit võtma jäävanne". Tartu Ekspress, 25. veebruar 2010 Tanel Veenre "Võib-olla ongi igavikus kohtumine ainuke võimalus?". Eesti Päevaleht, 1. märts 2010 Tiit Tuumalu ""Lumekuningannas" tapab armastus". Postimees, 1. märts 2010 Donald Tomberg "Armastus ja külm". Sirp, 5. märts 2010
Lineaarfunktsioon

Lineaarfunktsioon ehk lineaarne funktsioon on maksimaalselt esimest järku polünoom. Ühe muutuja lineaarse funktsiooni üldkuju on f ( x ) = a x + b , {\displaystyle f(x)=ax+b,} kus a ja b on reaalarvulised kordajad. Mitme muutja lineaarfunktsiooni üldkuju on vastavalt f ( x 1 , x 2 , … , x n ) = a 1 x 1 + a 2 x 2 + … + a n x n + b . {\displaystyle f(x_{1},x_{2},\ldots ,x_{n})=a_{1}x_{1}+a_{2}x_{2}+\ldots +a_{n}x_{n}+b.} kus a1, a2 , ..., an ja b on reaalarvulised kordajad. Lineaarse funktsiooni graafik on sirge. Antud lineaarse funktsiooni mõistet kasutatakse enim koolimatemaatikas. Tuleb rõhutada, et lineaarne funktsioon pole rangelt võttes lineaarne, see pole ei aditiivne ega homogeenne. Vastava mõiste kohta vaata artiklit lineaarne teisendus. Siinse lineaarse funktsiooni mõistele suvalises vektorruumis vastab afiinse teisenduse mõiste. Kaasik, Ü. (2002). Matemaatikaleksikon. Tartu.
Paide piiramine (1558)

Paide piiramine toimus 1558. aasta suvel Vene-Liivi sõja ajal. Moskva tsaaririigi väed ei suutnud vallutada Paide ordulinnust. 1558. aastal tungis Moskva tsaaririigi sõjavägi Liivimaale ja vallutas mitu linnust. Nii mõnegi neist jätsid orduhärrad venelaste hirmus maha. 18. juulil alistus Tartu. 19. juulil jõudis Paidesse hulk Tartust lahkunud inimesi, kes olid teel Tallinna. Nad rääkisid, et Moskva vägi on tugev ja ilmselt ründab lähiajal Paidet. Järva foogt Bernd von Smerten pidas nõu linnuseülema ja sõjasulaste ülematega ning otsustas, et Paide ordulinnust ei saa tõhusalt kaitsta. Smerten lahkus viie teenri ja kolme falkoniga Pärnusse. Tema lahkumise järel rüüstasid sõjasulased linnuse ning võtsid saagiks poolarkebuuse, hellebarde, pikkpiike, tina, pekki, liha jne ning lahkusid Tallinna. Linnusesse jäänud teenrid läksid aga foogtile järele ja kokku saades otsustasid, et naasevad linnusesse. 8. augustil tulid 8000 venelast Aleksei Basmanovi juhtimisel linnuse alla ja nõudsid korduvalt linnuse alistumist nii vene kui ka saksa keeles, kirjalikult ja suuliselt. Järva foogtile lubasid nad tema eluajaks anda Albu mõisa. Foogt keeldus siiski alistumast. Seejärel tulid venelased Mäo mõisast üle tammi, mispeale linnuse kaitsjad tulistasid neid tornist ja tapsid neid hulga. Langenute täpset arvu ei saadud teada, sest venelased põletasid oma surnud Paide lähedal Froidenbergi mäel ja Mäos. Kui venelaste pihta tulistama hakati, hargnesid nad ja ründasid linna eri külgedest. Osa läks läbi soode ja rabade Mündi mõisa kaudu linna, teised aga otse üle Lühikese silla. Venelasi juhtis linna Paidest pärit poiss Hans Bare, kes hiljem selle eest rattale tõmmati. Moskva väed süütasid linna põlema. Tulekahjus hukkus üks saksa sepaemand, kes oli end leivaahju peitnud. Hospidalis tapeti ka hulk vaeseid inimesi. Linnast lahkudes lubasid Vene väed peagi suurtükkidega tagasi tulla. Lahkudes tapsid nad Järvamaal hulgaliselt inimesi. Piiramise järel sai foogt Tallinnast lisaks 100 sõjasulast. Peagi läks Järva foogt ordumeistri juurde, andis foogtkonna käest ning sai endale elatiseks Saarde mõisa. Paide piiramine Balthasar Russow, "Liivimaa kroonika". Hotger, Tallinn 1993 lk 129 Johann Renner "Liivimaa ajalugu 1556–1561". Olion, Tallinn 2006 lk 53–61
Diatooniline helilaad

Diatooniline helilaad on diatoonilise helirea astmetest koosnev helilaad (joonia, dooria, früügia, lüüdia, miksolüüdia, eoolia või lokria). Tänapäeval kasutatakse peamiselt jooniat (mažoor ehk duur) ja eooliat (minoor ehk moll).
Kaartide sorteerimine

Kaartide sorteerimine (ingl k card sorting) on kvalitatiivne meetod veebisaidi infoarhitektuuri ehk struktuuri konstrueerimiseks ja hindamiseks. Meetod aitab uurida, kuidas inimesed asju grupeerivad. Algselt on kaartide sorteerimine leidnud rakendust psühholoogia ja kasutajakesksuse uuringutes. Kaartide sorteerimise metoodika põhimõte seisneb selles, et infoühikute nimetused kirjutatakse kaartidele ning uuringus osalejad ehk potentsiaalsed kasutajad grupeerivad kaardid nii, nagu neile loogiline tundub. Praktiliselt viiakse uuring läbi järgmiselt: inimesele antakse hulk kaarte, millele on kirjutatud erinevate infoühikute nimed inimene jagab need mõisted kas etteantud gruppidesse või mõtleb ise välja igale kategooriale sobiva nime seda protsessi korratakse erinevate inimestega tulemusi analüüsitakse, et leida ühiseid kokkupuutepunkte ning mustreid Avatud kaartide sorteerimise korral on osalejatel võimalus ise suurematele kategooriatele nimed panna, kirjutades need tühjadele kaartidele. See aitab teada saada, kuidas kasutajad mõisteid klassifitseerivad ning milliseid termineid nad nende kategooriate kohta kasutavad. Suletud kaartide sorteerimise korral peab osaleja aga valima etteantud kategooriate seast tema arvates sobivaima. Suletud kaartide sorteerimine on eriti kasulik demonstreerimaks, et inimesed mõtlevad ja grupeerivad asju erinevalt. Kaartide sorteerimise tulemusi ei saa alati kohe üks ühele veebisaidi struktuurile üle kanda, kuid kindlasti aitavad need tähelepanu juhtida erinevatele kitsaskohtadele . Kaartide sorteerimist on võimalik läbi viia üks-ühele, grupis, e-posti teel või elektrooniliselt. Tulemuste analüüsimiseks kasutatakse klasteranalüüsi – vastavate arvutiprogrammide või MS Exceli abil . Kuna tegemist on kvalitatiivse meetodiga võib valimis piirduda viie kasutajaga. Kaartide sorteerimist kasutatakse tavaliselt veebisaitide arendamise algfaasis – sellisel juhul on vajalik vähemalt 15 kasutaja osavõtt. Nielsen soovitab need 15 kasutajat jagada kolme erineva kaartide sorteerimise ülesande peale, mis viiakse läbi erinevates veebisaidi arendamise faasides . Maurer, D., Warfel, T. (2004). Card sorting: a definitive guide. - Boxes and Arrows. - https://web.archive.org/web/20100925074444/http://www.boxesandarrows.com/view/card_sorting_a_definitive_guide (18.03.2006) Lamantia, J. (2003). Analyzing card sort results with a spreadsheet template. – Boxes and Arrows. - https://web.archive.org/web/20100918144744/http://www.boxesandarrows.com/view/analyzing_card_sort_results_with_a_spreadsheet_template (18.03.2006) Nielsen, J. (2000). Why you only need to test with 5 users. – Alertbox: Current Issues in Web Usability. - http://www.useit.com/alertbox/20000319.html (18.03.2006) Nielsen, J. (2004). Card sorting: how many users to test. - Alertbox: Current Issues in Web Usability. - https://web.archive.org/web/20100729183036/http://www.useit.com/alertbox/20040719.html (18.03.2006)
Saint Helena (meretagune ala)

Saint Helena (ametlikult Saint Helena, Ascension ja Tristan da Cunha) on Suurbritannia meretagune ala Atlandi ookeani lõunaosas. Selle moodustavad Saint Helena, Ascension ja Tristan da Cunha. Uue põhiseaduse jõustumiseni 2009. aastal kandis ala nime Saint Helena asumaa ja sõltkonnad. Briti Ida-India Kompanii https://www.sainthelena.gov.sh/wp-content/uploads/2016/06/Census-2016-summary-report.pdf, vaadatud 28.06.2021. Saint Helena valitsus Ascensioni valitsus Tristan da Cunha võrgukoht Saint Helena Act 1833
Joseph Cornelius O'Rourke

Krahv Joseph Cornelius O'Rourke (vene Иосиф Корнилович Орурк; 1772 Tartu – 10. märts 1849 Vseljub, Navahrudaki maakond, Minski kubermang) oli iiri päritolu Venemaa sõjaväelane (ratsaväekindral, 1841). Ta oli Tartu komandandi krahv Cornelius O'Rourke (1736–1800) poeg ja Riia piiskopi krahv Eduard O'Rourke (1876–1943) vanaisa. Tema venna, Võrumaa Põlva kihelkonna Saarjärve mõisniku, Viira ja Peri pandihärra, krahv Georg Moritz O'Rourke`i (1770–1818) 7 poega immatrikuleeriti 1818. aastal Liivimaa rüütelkonda (Nr.319). Tänapäeva Hrodna oblasti Navahrudaki rajoonis Vseljubis (Уселюб) asunud O'Rourke`de endises mõisas (Сядзіба О'Руркаў) asub nende perekonna 1837. aastal ehitatud kabel. Võitluse eest sõjas (1806–1812) türklaste vastu püstitati talle mälestusmärk Serbias, Varvarinis. Stefan Michael Newerkla: Das irische Geschlecht O'Reilly und seine Verbindungen zu Österreich und Russland: Von Noahs Sohn Jafet bis zum russischen Nationaldichter Puškin. In: Jasmina Grković-Major – Natalia B. Korina – Stefan Michael Newerkla – Fedor B. Poljakov – Svetlana M. Tolstaja (eds.): Diachronie – Ethnos – Tradition: Studien zur slawischen Sprachgeschichte. Festgabe für Anna Kretschmer. Brno: Tribun EU, 2020, lk 259-279 (Digitaalselt), siin lk 263–265 (Peatükk 3.2. Konkurentsivõimeline O'Rourke'i klann). O'Rourke raamatus: "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften", Teil 1: Livland, Bd. 1, Görlitz, 1929, lk. 638 Сядзібна-паркавы комплекс ОРуркаў Kaplica Hrabiego O'Rourke wybudowana 1837 r. (Капліца-пахавальня О'Руркаў у в. Уселюб 1837) foto (O'Rourke kabel, Valgevenes)
Aldo Kals

Aldo Kals (sündinud 20. novembril 1945 Halinga vallas Pärnumaal) on eesti ajaloolane. Ta on uurinud Eesti pimedate ja tüflopedagoogika ajalugu. Kals on õppinud Pärnu-Jaagupi Keskkoolis ja Tartu Pimedate Laste Internaatkoolis ning aastatel 1967–1972 Tartu Riikliku Ülikoolis ajalugu. 1984. aastast ajalookandidaat ("Eesti ajalooalase eluloolise teatmekirjanduse teke ja areng") ja 1999. aastast filosoofiadoktor ("Hariduse osa Eesti nägemisvaegurite integratsiooni ajaloos"). Ta on töötanud Tartu Riiklikus Ülikoolis sotsioloogia laboratooriumi ja NSV Liidu ajaloo kateedri nooremteadurina, Eesti Looduskaitse Seltsis, Tartu Ülikooli nägemise tervishoiu laboratooriumi vanemteadurina. 1983. aastast oli ta Eesti Pimedate Muuseumi juhataja ja 1996. aastast on Tartu Nägemisvaegurite Arenduskeskuse juhataja. Ta on koos kujur Ado Kochi ja Pärnu-Jaagupi Muinsuskaitse Seltsiga tähistanud aastatel 1979–1995 veerandsada haua- ja mälestuskivi. 2000 aasta õppija 2000 Pärnumaa vapimärk (muinsuskaitsetegelane, kodu-uurija) 2000 Halinga valla aukodanik 2001 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk 2003 Tartu Kultuurkapitali loominguline stipendium 2013 aasta isa Tuntud korbelaste elulood 1 ja 2 osa, Tartu Riiklik Ülikool 1975 Eesti NSV Pimedate Ühing 35, Tallinn Valgus, 1987 Eesti NSV Pimedate Ühingu Tartu Õppe-Tootmiskombinaat, Tallinn : Valgus, 1987 Tallinna pimedate kool 1883–1914, Eesti NSV Pimedate Ühing Tallinn Valgus 1988 Eestikeelne elulooline teatmekirjandus, Tartu Ülikooli Raamatukogu 1990 Lehekülgi Eesti pimedate ajaloost 1: eluloolisi artikleid, Eesti Pimedate Ühing, Tartu Ülikooli Nägemise Tervishoiu Laboratoorium, Tallinn 1991 Tartu pimedate koolid, 1922–1945, Tartu 1995 Eesti Pimedate Muuseumi hoolekogu 1980–1995, Tartu 1996 Eesti pimedate õpetamise ajalugu, Tartu, Eesti Pimedate Muuseum 1999 Hariduse osa Eesti nägemisvaegurite integratsiooni ajaloos: kokkuvõtlik ülevaade, Tartu, 1999 Lehekülgi Eesti pimedate ajaloost. III: eluloolisi artikleid, Tartu, Eesti Pimedate Muuseum, 2001 15 aastat vabaharidustööd Eesti Pimedate Muuseumis 1987–2002, Tartu, Eesti Pimedate Muuseum 2002 Lehekülgi Eesti pimedate ajaloost. IV (Braille kirjas): elu- ja ajaloolisi artikleid , Eesti Pimedate Muuseum, Tartu Kultuurkapital, Tartu Nägemisvaegurite Arenduskeskus, Eesti Pimedate Raamatukogu 2006 Tartu pimedad solistid 1938–1972, Tartu Ülikooli Kirjastus 2008 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Kui valikuid ei ole Eesti Pimedate Raamatukogus 2003. aastal välja antud heli- ja punktkirjas raamatuid