laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1206

1206. aasta Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Aastakümned: 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad - 1200. aastad - 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad Aastad: 1201 1202 1203 1204 1205 - 1206 - 1207 1208 1209 1210 1211 Temütšin kuulutati Tšingis-khaaniks. Toimus Sattesele piiramine. Taanlased tungisid kuningas Valdemar II juhtimisel Saaremaale, kuid peagi lahkusid sealt (Taani sõjakäik Saaremaale). Liivlaste aladel kehtestus Riia piiskopi ja ristisõdijate võim. Béla IV, Ungari kuningas 4. juuni – Ako, liivlaste vanem 4. juuni – Champagne'i Adèle, Prantsusmaa kuninganna november – Olof Lambatunga, Uppsala peapiiskop
Agaavilised

Agaavilised (Agavaceae) on taimede alamsugukond aspariliste sugukonnast asparilaadsete seltsist. Varasemad taimede klassifitseerimissüsteemid käsitlesid agaavilisi eraldi sugukonnana. APG III süsteem paigutas selle aspariliste alamsugukonnaks. Sugukonda kuulub 640 liiki umbes 23 perekonnast. APG III süsteem liitis agaavilistega järgmised sugukonnad: Anemarrhenaceae, Hostaceae, Yuccaceae, Anthericaceae, Hesperocallidaceae ja Chlorogalaceae. Agaavilised kasvavad põhiliselt troopilises ja lähistroopilises kliimas, kohati ka parasvöötme soojemates piirkondades. Suur osa liike on sukulendid. Osal liikidest moodustavad lehed madala kodariku (agaavid), teised sarnanevad pigem puuga (lühilehine tääkliilia). Lehed on sageli pikad ja teravatipulised ning mõnikord ääristatud ogadega. Agaaviliste sugukonda kuuluvad taimi kasutatakse näiteks haljastuses kõrbealadel ja teistes kuivades piirkondades, sest need ei vaja kastmist. Paljud liigid on väga dekoratiivsete õitega. Agaavilisi (sh agaave, tääkliiliaid ja rohtliiliaid) kasvatatakse palju ka toataimedena. Paksulehelistest ja suure suhkrusisaldusega liikidest valmistatakse alkohoolseid jooke. Mõned liigid on väärtuslikud kiutaimed. Agave – agaav Anemarrhena Anthericum Behnia Beschorneria Camassia – preeriaküünal Chlorogalum Chlorophytum – rohtliilia Diamena Diora Echeandia Eremocrinum Furcraea – sigiagaav Hagenbachia Hastingsia Herreria Herreriopsis Hesperaloe Hesperocallis Hesperoyucca – jumalaküünal Hosta – hosta Leucocrinum Manfreda Paradisea – paradiisia Polianthes – säraõis Prochnyanthes Schoenolirion Yucca – tääkliilia Stevens, P.F. (2001 onwards), Angiosperm Phylogeny Website, kasutatud 2011-05-25 ^ Angiosperm Phylogeny Group (2009), "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG III", Botanical Journal of the Linnean Society 161 (2): 105–121, doi:10.1111/j.1095-8339.2009.00996.x, kasutatud 2010–12–10
ERÜ

ERÜ on lühend, mis võib tähistada järgmisi Eestis tegutsevaid organisatsioone: Eesti Raamatukoguhoidjate Ühing Eesti Raamatuühing Eesti Radioloogia Ühing Eesti Rakenduslingvistika Ühing Eesti Rindemeeste Ühendus Eestimaa Rahvuste Ühendus Eesti Rahva Ühisabi
1207

1207. aasta Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Aastakümned: 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad - 1200. aastad - 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad Aastad: 1202 1203 1204 1205 1206 - 1207 - 1208 1209 1210 1211 1212 ... ... ... ...
1208

1208. aasta Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Aastakümned: 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad - 1200. aastad - 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad Aastad: 1203 1204 1205 1206 1207 - 1208 - 1209 1210 1211 1212 1213 1236 liikus Lätist Ugandisse vaenuvägi Ristisõdijad tegid esimese retke Eestisse. Algas muistne Eesti vabadusvõitlus ... ...
Scipio

Scipio on Vana-Rooma hüüdnimi (cognomen), mida kasutas üks Corneliuse hõimu (gens) harusid. Seda on kandnud mitmed tuntud inimesed ja selle järgi on nimetatud mitmed kohad. Publius Cornelius Scipio Africanus, Rooma väejuht Teises Puunia sõjas Publius Cornelius Scipio Aemilianus, Rooma poliitik ja väejuht Kolmandas Puunia sõjas Caecilius Maetellus Scipio, Rooma väejuht ja Caesari vastane Publius Cornelius Scipio Nasica, Rooma konsul Publius Cornelius Scipio Nasica Corculum, Rooma konsul, eelmise poeg Publius Cornelius Scipio Nasica Serapio, Rooma konsul ja pontifex maximus Scipio (Indiana) (Jenningsi maakonnas) Scipio (New York) Scipio (Utah) Scipio vald (Allen, Indiana) Scipio vald (LaPorte, Indiana) Scipio vald (Michigan) Scipio vald (Ohio)
Publius Cornelius Scipio Nasica Serapio

Publius Cornelius Scipio Nasica Serapio (183–132 eKr) oli Vana-Rooma poliitik ja ülempreester (pontifex maximus). Tema isa oli Publius Scipio Nasica Corculum ning ta oli ka Scipio Africanuse, Scipio Aemilianuse ja Tiberius Gracchuse lähisugulane. 141 eKr valiti ta tänu oma isa mõjule ülempreestriks. 138 eKr valiti ta ka Rooma konsuliks, kuid sattus pärast seda vangi, sest tema ajal oli vägesid halvasti juhitud. Kui Tiberius Gracchus valiti rahvatribuuniks, sattusid nad väga tõsisesse vastuollu ning 133 eKr, kui Gracchus tuli senatisse kõnet pidama, nõudis Scipio tema tapmist, mis ka toimus. Et pärast seda muutus tema elu Itaalias väga ebamugavaks, otsustas senat saata ta Väike-Aasiasse. Seal suri ta aga kõigest aasta hiljem, ilmselt mürgitatuna Gracchuste pooldajate poolt.
Vassili IV

Vassili IV (sünninimi vene Василий Иванович Шуйский, Vassili Ivanovitš Šuiski; 22. september 1552 – 12. september 1612) oli Vene tsaar aastatel 1606–1610 pärast Vale-Dmitri I tapmist. Tema valitsemise ajal jätkus Segaduste aeg. Šuiski sündis Nižni Novgorodis bojaariperekonnas, kes põlvnes Suzdali vürstidest. Ta tõusis troonile pärast Vale-Dmitri kukutamist ja tapmist 17. mail 1606 vandenõulaste poolt, keda ta juhtis. Kuulutati tsaariks 19. mail ja krooniti Novgorodi metropoliidi Isidori poolt 1. juunil. Vassili ajal suruti maha Bolotnikovi ülestõus. 1607. aasta augustis alustas Poola Venemaa vastu järjekordset sõda, esitades uueks tsaarikandidaadiks Vale-Dmitri II. 1. mail 1608 sai Vassili Volhovi lahingus lüüa ja taganes Moskvasse. Sama aasta lõpuks oli suur osa Vene tsaaririigist juba Poola võimu all. Rahvas ja bojaarid lakkasid Vassilit toetamast ja ta võim oli sisuliselt olematu. Et võimul püsida, sõlmis ta 1609. aasta veebruaris Rootsi kuninga Karl IX-ga lepingu, et abivägesid saada, kuid vastutasuks oli sunnitud tegema Rootsile territoriaalseid järeleandmisi. Sobiva alternatiivse tsaarikandidaadi puudumine oli tõenäoliselt ainus põhjus, miks ta veel üldse võimul püsis. Pärast lüüasaamist Poola vägedelt Klušino lahingus 24. juunil 1610 kukutasid kunagised poolehoidjad, Vorotinski ja Mstislavski bojaarisuguvõsa liikmed, Vassili ja tegid ta vastu tema tahtmist mungaks. Moskva liideti Rzeczpospolitaga ja Vene tsaariks sai Poola kuningapoeg Władysław. Vassili viidi sõjavangina Poolasse, kus ta suri 1612. aasta septembris Gostynini kindluses Varssavi lähedal. 1613. aastal troonile valitud Romanovid tunnistasid Vassilit pärast tema surma seadusliku tsaarina ja nõudsid läbirääkimiste ajal Poola võimudega korduvalt õigust matta ümber ta surnukeha Venemaale. 1634. aasta Polanówka rahulepingut järgides viidi Vassili säilmed lõpuks 1635. aastal Moskvasse ja maeti Peaingli katedraali kremlis, Moskva suurvürstide ja tsaaride viimsesse puhkepaika. Vassili Šuiski oli abielus Jelena Repninaga, keda on nimetatud bojaar Mihhail Repnini tütreks, kuid viimaste uurimuste järgi oli tollel vaid poeg Aleksandr. Jelena suri 1592. aastal.. Sellest abielust ei sündinud lapsi. 1608. aastal abiellus Vassili Maria Buinossova-Rostovskajaga, vürst Pjotr Buinossov-Rostovski tütrega. Abielust sündis kaks tütart: Anna (1609) ja Anastassia (1610). Mõlemad surid väikelastena ja nii polnud Vassili Šuiskil järeltulijaid. Maria suri 1626. aastal. Вячеслав Козляков. Василий Шуйский. Москва, 2007, стр 38.
1209

1209. aasta Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Aastakümned: 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad - 1200. aastad - 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad Aastad: 1204 1205 1206 1207 1208 - 1209 - 1210 1211 1212 1213 1214 ... ... ... ...
Vassili Šuiski

Vassili Šuiski nime on kandnud mitu Šuiskite vürstisuguvõsa liiget: Vassili Ivanovitš Šuiski, Vene tsaar Vassili IV Vassili Vassiljevitš Nemoi Šuiski Vassili Vassiljevitš Blednõi Šuiski Vassili Vassiljevitš Grebjonka Šuiski ...
Tiberius Gracchus

Tiberius Sempronius Gracchus (168–133 eKr) oli Vana-Rooma poliitik, kes on peamiselt tuntud oma rahvatribuunina esitatud maareformi idee pärast. Tiberius oli Tiberius Gracchus Maiori ja Cornelia Africana, Scipio Africanuse tütre poeg. Et Scipio naine Aemilia Paula oli Lucius Aemilius Paulus Macedonicuse õde ja Tiberiuse enda õde Sempronia oli Scipio Aemilianuse tütar, siis olid tal väga mõjukad sugulased. Kolmandas Puunia sõjas teenis Tiberius oma õemehe Aemilius Scipio alluvuses sõjaväetribuunina. 137 eKr sai ta kvestoriks ning vastutas rahu sõlmimise eest Numantias. See sõda läks Roomale halvasti ning Gracchus päästis nõnda tegelikult armee totaalsest lüüasaamisest. Kuid Scipio Aemilianus pidas ta käitumist argpükslikuks, lasi rahu tühistada ning vallutas linna. Sestpeale olid nende suhted väga halvad. 133 eKr valiti Tiberius rahvatribuuniks ning ta asus tegelema lihtrahva jaoks pakilisima küsimuse, maaprobleemiga. Viimastel sajanditel oli enamik Rooma maadest koondunud jõukate isikute kätte latifundiumiteks, samas kui vaestel inimestel oli liialt väike maatükk, et end elatada. See hakkas mõjutama ka sõjaväe moraali, sest sõjaveteranid pidid saama maatüki, kuid selle suurus üha vähenes. Lahenduseks pakkus Tiberius riigistada enamik latifundiumite maadest ja jagada need siis sõjaväelastele ja teistele maasoovijatele. Ent enamik senati liikmetest, kes ise olid jõukad maaomanikud, olid sellele muidugi vastu. Tiberiuse peavastaseks tõusis teine tema sugulane, pontifex maximus Publius Cornelius Scipio Nausica Serapio, kes ühe Tiberiuse kõne ajal senatis nõudis tema tapmist. Senaatorid sööstsidki talle kallale ja tapsid ta. Hiljem jätkas maareformi elluviimist Tiberiuse vend Gaius.
Gaius Servilius Ahala

Gaius Servilius Structus Ahala oli Vana-Rooma poliitik ja legendaarne kangelane. Aastal 439 eKr, kui Spurius Maelius kavatses end kuulutada Rooma kuningaks ja vabariigi kukutada, valis Senat Cincinnatuse diktaatoriks ning too nimetas ratsaväe ülemaks ehk oma peamiseks abiliseks Ahala. Viimane nõudis, et Maelius ilmuks Senati ette ja et ta mõistetaks süüdi riigipöördes. Maelius püüdis aga senaatorite toetajate juurest pageda ja enda toetajate juurde pääseda. Ahala tormas aga talle järele ning tappis ta pistodaga. Hilisemad Rooma autorid, eriti Cicero, pidasid seda üheks silmapaistvaimaks Rooma patriotismi näiteks. Enamik Ahala elust ongi teada ainult hilisemate autorite, näiteks Titus Liviuse kaudu ja päris kindel pole seegi, kas ta tegelikult üldse elas. Ahala nimi viitab tema etruski päritolule.
Libertaarimperatiiv

Libertaarimperatiiv on Undo Uusi sõnastatud filosoofiline norm. Ta sõnastas selle nii: "Tuleb alati püüda tegutseda kooskõlas teesiga, et omatakse libertaarset vaba tahet", st universaalse determinismiga ühitamatut vaba tahet. Juhul kui meil on selline vaba tahe, on meie niisugune püüd kooskõlas tõega. Kui meil aga vaba tahet ei ole, ei muuda see püüd midagi, sest ta on niikuinii determineeritud. Seetõttu on see püüd igatahes "episteemiliselt" mõistlik, st mõistlik meie tunnetussituatsioonis. Struktuurilt sarnaneb libertaarimperatiiv Pascali kihlveoga. imperatiiv (filosoofia) Undo Uus. Libertaarimperatiiv. – Akadeemia, 1997, nr 10, lk 2096. Undo Uus. Libertaarimperatiiv. – Akadeemia, 1997, nr 10, lk 2100–2101. Undo Uus. Libertaarimperatiiv. – Akadeemia, 1997, nr 10, lk 2087–2112.
Essonne'i departemang

Essonne'i departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Île-de-France'i piirkonnas. Ta on saanud nime Essonne'i jõe järgi. Departemang jaguneb poliitiliselt: Departemangus on 21 kantonit (alates 2015): Arpajoni kanton Athis-Monsi kanton Brétigny-sur-Orge'i kanton Corbeil-Essonnesi kanton Dourdani kanton Draveil' kanton Épinay-sous-Sénarti kanton Étampesi kanton Évry kanton Gif-sur-Yvette'i kanton Longjumeau kanton Massy kanton Mennecy kanton Palaiseau kanton Ris-Orangis' kanton Sainte-Geneviève-des-Bois' kanton Savigny-sur-Orge'i kanton Les Ulisi kanton Vigneux-sur-Seine'i kanton Viry-Châtilloni kanton Yerresi kanton Essonne'i departemangu haldusüksuste loend Populations légales 2021
Essonne

Essonne on jõgi Prantsusmaal, Seine'i vasakpoolne lisajõgi. Jõe pikkus on 97 km. Essonne läbib peamiselt Loiret' ja Essonne'i departemangu; viimane ongi selle jõe järgi nime saanud. Essonne on saanud nime jõejumalanna Acionna järgi.
Yvelinesi departemang

Yvelines (prantsuse hääldus: [ivlin]) on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Île-de-France'i piirkonnas. Seda ümbritsevad põhjas Val-d'Oise'i, idas Hauts-de-Seine'i, kagus Essonne'i, edelas Eure-et-Loiri ja läänes Eure'i departemang. Yvelines loodi 1. jaanuaril 1968 endise Seine-et-Oise'i departemangu lääneosast. Departemang jaguneb halduslikult: Yvelinesi departemangu haldusüksuste loend Populations légales 2021  Yvelinesi departemang – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Dumas

Dumas võib tähendada järgmist Dumas (perekonnanimi) Alexandre Dumas vanem, prantsuse kirjanik Alexandre Dumas noorem, prantsuse kirjanik, eelmise poeg Henry Dumas, ameerika luuletaja Jean-Baptiste Dumas, prantsuse keemik Joseph Dumas, Kanada poliitik Maurice Dumas, Kanada professor ja poliitik kohanimed Dumas (Arkansas) Dumas (Mississippi) Dumas (Texas)
Eesti Rahvusraamatukogu peadirektor

Eesti Rahvusraamatukogu peadirektor on alates 13. märtsist 1991 Eesti Rahvusraamatukogu tegevjuhi ametinimetus. Vastavalt Eesti Rahvusraamatukogu seadusele, mis kehtib alates 25. aprillist 1998, vastutab peadirektor rahvusraamatukogu toimimise ja arengu eest. Tema pädevuses on direktori ja struktuuriüksuste juhtide ametisse nimetamine, aga ka asutuse ametlik esindamine. Samuti vastutab peadirektor rahvusraamatukogu eelarveprojekti koostamise eest. Peadirektori valib Rahvusraamatukogu nõukogu seaduse ja põhikirjaga ette nähtud korras. Tema ametiaeg on viis aastat. Peadirektori ametikoht täidetakse avaliku konkursi korras. Alates 16. septembrist 2023 on Rahvusraamatukogu peadirektor Martin Öövel. Võttes arvesse Eesti Rahvusraamatukogu järjepidevust tema funktsioone täitnud, kuid teisi nimesid kandnud raamatukogudega, on siin loetletud Rahvusraamatukogu direktorid alates 1919. aastast, mil ametisse astus Riigiraamatukogu raamatukoguhoidja kohusetäitja Hans Reinhold Roos. Eesti Rahvusraamatukogu seadus. Riigi Teataja, I 1998, 34, 488. Eesti Rahvusraamatukogu 80 : artiklite kogumik. Tallinn : Eesti Rahvusraamatukogu, 1998. ISBN 9985-600-01-0 Eesti Rahvusraamatukogu peadirektori koduleht
Soome haldusjaotus

Soome jaguneb: 19 maakonnaks mis jagunevad veel 336 vallaks (millest 108 on linnad) 2009. aastani jagunes Soome kuueks lääniks.  Pikemalt artiklis Lään (Soome)  Pikemalt artiklis Maakond (Soome) Elanike arv omavalitsusüksustes. Rahvastikuandmed on antud seisuga september 2008 (rahvastiku tihedus seisuga september 2007). Soome valdade loend Soome valdade loend rahvaarvu järgi Soome valdade loend pindala järgi Soome valdade loend rahvastiku tiheduse järgi Soome endiste valdade loend
Populaarteaduslik kirjandus

Populaarteaduslik kirjandus ehk aimekirjandus on kirjanduse liik, mille eesmärgiks on laiale auditooriumile selgitada teadust kergemini mõistetavas vormis. Selle hulka kuuluvad teaduslike uurimuste tulemuste populaarsed esitused, aga samuti mitmesuguste teadusharude andmeid kasutav kirjandus (ajalugu, psühholoogia, meditsiin, politoloogia jne). Sageli esitatakse populaarteaduslikus vormis ka tõestamata oletusi, hüpoteese, arvamusi jpm. Tänapäeval käsitletakse aimekirjandusena peamiselt teadusuuringute ülevaateid ja maailma aimekirjutised pärinevad peamiselt vastava ala teadlastelt, üliõpilastelt ja teaduritelt. "Juhtub, et kiputakse unustama: populaarteaduslik raamat on ikkagi kirjandus ning sellelt tuleb teadusliku autentsuse, eeldatava lugeja taseme arvestamise jms kõrval nõuda ka kirjanduslikku kultuuri," on kirjutanud Ustus Agur 1968. aastal. Eestis hakkas populaarteadusliku kirjanduse populariseerimisega tegelema Eesti Kirjanduse Selts, kes hakkas välja andma sarja "Elav Teadus". Selles avaldati 1940. aastal ülevaade "Eesti populaarteaduslik kirjandus", kus käsitleti 20. sajandi nelja esimese aastakümne aimeraamatute ainestikku ja esitusviise. Tol ajal olid piirid praegusest tunduvalt avaramad: populaarteaduslikuks kirjanduseks peeti memuaare, rännumuljeid, teatmeteoseid ja veel mitmesuguseid tarbetrükiseid. Eesti NSVs oli ka populaarteaduslik kirjandus tsensuuri valve all. Kõige salajasemad olid andmed Nõukogude Liidu kosmoseuuringute kohta, olgugi et Läänes olid need teada ja avaldatud. Tuntumad [viide?] eestlaste populaarteaduslikud tööd ja kirjutajad Eesti NSV ajast olid Harry Õiglane ("Vestlus relatiivsusteooriast", 1958), Ustus Agur ("Mõtlevad masinad", 1961), Jaan Eilart ("Inimene, ökosüsteem ja kultuur", 1976). Nemad rajasid teed suurtele raamatusarjadele "Teaduse teedelt" ja "Mosaiik", millest viimane jätkas ilmumist 1990. aastatel. Mõistete ja terminoloogia osas toetas ning aitas aimetekstide koostamist korrastada "Eesti entsüklopeedia" väljaandmine alates 1968. aastast. Üheks tähtsamaks populaarteaduslikuks ajakirjaks Eestis on aastast 1967 ilmuv Horisont. Vanim (alates 1888. aastast) seni ilmuv ja üleilmselt levinuim populaarteaduslik ajakiri on National Geographic kogutiraažiga 6,1 miljonit eksemplari (2017). Suurima levikuga ingliskeelsed populaarteaduslikud üldajakirjad on Scientific American ja New Scientist. Valdavalt on aimeteoste autoreiks alates 1980. aastaist sellele spetsialiseerunud teaduskirjanikud. Teaduse populariseerimine Dokumentaalkirjandus National Geographic Horisont 6 (2006). Populaarteadusliku kirjanduse ja selle lugemise kriisist. Akadeemia (1939) 4 (18), 265–270. Annist, August; Käis, Johannes; Roos, Jaan 1940. "Eesti populaarteaduslik kirjandus. Kuidas see on arenenud ja mida pakub see praegu". Tartu. Eesti Kirjanduse Selts. Diletandi mõtted populaarteadusest Märt Väljataga. Sirp. 18. oktoober 2002 Aastakümned Eesti aime(kirjanduse) maastikul Uno Veismann. Horisont 6/2006. Ajakiri Horisont on vastu pidanud 40 aastat. Tiit Kändler. Eesti Päevaleht. 30. november 2006 Kirjastuse Valgus teabe- ja populaarteaduslik kirjandus
Thomas Busaeus

Thomas Busaeus (umbes 1550 Nijmegen – 25. veebruar 1591 Tartu) oli jesuiitide ordu liige ja esimene Tartu jesuiitide seminari rektor. Busaeus astus jesuiitide ordusse 18. mail 1564 Kölnis. Magistrikraadi sai ta 1570. aastal Mainzist, seejärel kuulus ta jesuiitide Trieri kolleegiumisse. 1580. aastal pühitseti ta preestriks ja 1582. aastal valis Antonio Possevino tema kui eriti haritud ja taipliku mehe välja üheks Tartu kolleegiumi asutajaks. Selleks ajaks oli Busaeus olnud kuus aastat tavaõppejõud erinevates jesuiitide koolides, kaks aastat konviktiprefekt, kolm aastat kooliprefekt, kaks aastat kooliminister (majandusasjade eest vastutaja) ja prokuraator ning kolm aastat jutlustaja Molsheimis. 1583. aastal saabus ta koos teiste preestrite Theodor Havkenscheidi, Valentin Hengeliuse ja Johannes Ambrosius Völckeri ning ilmikvendade Johannes Strunki ja Stephan Brauniga Tartusse. Seal tegutses ta esialgu õpetaja, majandusametniku, õppeprefekti, spirituaalprefekti ja jutlustajana. 1584. aastal nimetati ta Tartu kolleegiumi rektoriks, jäädes samas ka enamikku eelmistest ametitest, sest jesuiitide hulk Tartus oli jätkuvalt väike. Paavst Sixtus V-lt sai ta rektoripatendi 1585. aasta oktoobris. Rektorina tegutses Busaeus üliedukalt, kasvatades jesuiitide populaarsust eriti eestlaste hulgas. Ta õppis lühikese ajaga ära ka eesti keele ning pidas eestlaste katoliseerimist oma misjonitegevuse peaeemärgiks. Samas pingutas ta ka sakslaste katoliseerimise nimel ning pühakirja hea tundjana väitles ta edukalt luterlike vaimulikega, suutes neid sõnaosavuses alati üle trumbata. Busaeus oskas vähemalt viit keelt: hollandi (flaami), saksa, ladina, poola ja eesti, võimalik, et ka läti keelt. Busaeuse ajal rajati Tartusse ka jesuiitide gümnaasium (1585. aastal). 1590. aasta lõpul murdis Busaeus provintsikongregatsioonilt Tartusse tagasi sõites sääreluu ning suri ilmselt seetõttu järgmise aasta alguses, sest jesuiitidel polnud sel ajal korralikku arsti. Kohalikud eestlased kurvastasid tema surma üle väga ja olevat tema matmise ajal lohutamatult nutnud. Vello Helk. Jesuiidid Tartus. Tartu: Ilmamaa, 2003. Eriti lk-d 225–226.
Calais' väin

Calais' väin (ka Doveri väin; prantsuse Pas de Calais, inglise Strait of Dover) eraldab Suurbritanniat Euroopa mandriosast ja ühendab Põhjamerd La Manche'iga. Väina laius kitsaimas kohas on 32 kilomeetrit. Seal on mõlemal kaldal kõrged kriitpangad. Väina keskosas valdavad sügavused 30 meetri ümber, kuid avamerel on ka mitmeid madalikke. Väina alt on läbi kaevatud Eurotunnel. At least 27 migrants dead after boat sinks near Calais, say French police. Euronews, 24. november 2021
Ionisatsioonienergia

Ionisatsioonienergia on energia, mis kulub elektroni eemaldamiseks üksikult aatomilt (või molekulilt). Teisiti öeldes on tegemist elektroni seoseenergiaga aatomis (või molekulis). Mida väiksem on ionisatsioonienergia, seda meelsamini loovutab aatom (või molekul) elektroni ja ioniseerub. N-taseme ionisatsioonienergia on energia, mis kulub aatomilt või molekulilt n-inda elektroni eemaldamiseks, kui n - 1 elektroni enne seda on juba ära võetud. Reeglina on iga järgmise taseme ionisatsioonienergia eelmisest suurem, kuna elektron on aatomituumale lähemal. Allolevas tabelis on näidatud kolmanda perioodi elementide mõned ionisatsioonienergiad. Seoseenergia Ioon
Otto Schenking

Otto Schenking (1554 Liivimaa – 1637 Sulejów, Poola) oli katoliiklik Võnnu piiskop aastatel 1587–1625. Schenking sündis Liivimaal katoliiklikus peres ning hakkas Poola ajal vaimulikuks. Tema vend Georg Schenking oli samuti Poola teenistuses, olles Tartu ökonoom, kuid oli usutunnistuselt hoopis protestant. Otto Schenking sai piiskopiks seejärel, kui tema eelkäija Andrzej Patrycy Nidecki (Andreas Patricius) oli ootamatult surnud. Tänu oma pikaealisusele püsis Schenking piiskopiametis ligi 40 aastat, kuni rootslased Liivimaa vallutasid ja Võnnu piiskopkonna likvideerisid. Schenking toetas ka Tartu jesuiitide kolleegiumi tegevust, ehkki tänu sellele, et ta protestantlik vend oli samas ökonoom, tekkis tal vahepeal ka huvide konflikte. Võnnu piiskopkond Vello Helk. Jesuiidid Tartus. Tartu: Ilmamaa, 2003.