laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Narva Sõjaväeringkond

Narva Sõjaväeringkond (kuni 31. märtsini 1937 Narva Kaitseringkond) asus Virumaa idapoolses osas. Ringkonna staap asus Narvas, ringkonna esimene ülem oli kolonel Paul-Villiam Triik. kolonel Paul Villiam Triik (1. aprill 1934 – 1936) kolonel Emil Aleksander Kursk (1. juuni 1936 – 31. jaanuar 1939) kolonel Artur Aleksander Saueselg (31. jaanuar 1939 – 28. november 1939) kolonel Viktor Koern (28. november 1939 – 1940) 1940. aastal kuulus 1. Diviisi rajooni. Riigivanema otsusega 1940. aastast, alates 1. veebruarist jaotati Eesti Vabariigi maaala neljaks diviisi rajooniks ja viimased omakorda sõjaväeringkondadeks järgmiselt: 1. diviisi rajoon: Narva Sõjaväeringkond, kuhu kuulus idapoolne osa Virumaast, ja Viru-Järva Sõjaväeringkond, kuhu kuulusid läänepoolne osa Virumaast ja Järvamaa. 2. diviisi rajoon: Tartu Sõjaväeringkond, kuhu kuulus Tartumaa, ja Võru-Petseri Sõjaväeringkond, kuhu kuulusid Võru- ja Petserimaa. 3. diviisi rajoon: Harju Sõjaväeringkond, kuhu kuulus Harjumaa, ja Lääne-Saare Sõjaväeringkond, kuhu kuulusid Lääne- ja Saaremaa. 4. diviisi rajoon: Pärnu-Viljandi Sõjaväeringkond Pärnu- Ja Viljandimaaga ja Valga Sõjaväeringkond Valgamaaga. Loodi neli diviiside piirkonda., Uus Eesti, nr. 25, 27 jaanuar 1940
Tartu Sõjaväeringkond

Tartu Sõjaväeringkond (kuni 31. märtsini 1937 Tartu Kaitseringkond) asus Tartumaal. Ringkonna esimene ülem oli kolonel Villem-Kustav Marder. kolonel Villem Marder 1934, Tartu kaitseringkonna ülem kolonel Georg Leets 1934−1939 (pärast seda Suurtükiväe inspektor) Peeter Asmus 1939–... (enne seda Kaitseliidu Tartu maleva pealik) Riigivanema otsusega 1940. aastast, alates 1. veebruarist jaotati Eesti Vabariigi maaala neljaks diviisi rajooniks ja viimased omakorda sõjaväeringkondadeks järgmiselt: 1. diviisi rajoon: Narva Sõjaväeringkond, kuhu kuulus idapoolne osa Virumaast, ja Viru-Järva Sõjaväeringkond, kuhu kuulusid läänepoolne osa Virumaast ja Järvamaa. 2. diviisi rajoon: Tartu Sõjaväeringkond, kuhu kuulus Tartumaa, ja Võru-Petseri Sõjaväeringkond, kuhu kuulusid Võru- ja Petserimaa. 3. diviisi rajoon: Harju Sõjaväeringkond, kuhu kuulus Harjumaa, ja Lääne-Saare Sõjaväeringkond, kuhu kuulusid Lääne- ja Saaremaa. 4. diviisi rajoon: Pärnu-Viljandi Sõjaväeringkond Pärnu- Ja Viljandimaaga ja Valga Sõjaväeringkond Valgamaaga. http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700242455&img=era0031_005_0000370_00015_t.jpg&tbn=1&pgn=1&prc=30&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=6e188937cc31fc7a655af919393044bb http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700242455&img=era0031_005_0000370_00057_t.jpg&tbn=1&pgn=3&prc=30&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=c073013b0458eff7f65366a7c925521f Postimees, 12.11.1934, nr. 310, lk. 4. Postimees, 16.11.1934, nr. 314, lk. 3. Loodi neli diviiside piirkonda., Uus Eesti, nr. 25, 27 jaanuar 1940
8. Üksik Jalaväepataljon

8. Üksik Jalaväepataljon (varem 8. jalaväepolk) oli Eesti sõjaväeosa. 8. jalaväepolk moodustati 1. mail 1919. aastal, Tallinna 1. kaitsepataljoni ja Tartu kaitsepataljoni liitmisel 8. jalaväepolguks. 1921. aastal ühendati ta VIII pataljonina 7. jalaväepolguga, kuni sai 1. oktoobril 1928 üksikuks jalaväepataljoniks. 8. üksik jalaväepataljon asus Võrus. kapten Otto Sternbeck, 1. Tallinna kaitsepataljoni ülem (29. detsember 1918 – 1. mai 1919) kapten Otto Sternbeck, 8. jalaväepolgu ülem (1. mai 1919 – 31. detsember 1919) kapten Paul Triik, 7. jaanuarist 1920 - , 8. jalaväepolgu ülem major Vassili Külaots (VIII pataljoni ülem) major Johannes Remmel, ülema kt (01.10.1928–01.02.1932) major/kolonelleitnant Johannes Remmel, ülem (01.02.1932–04.04.1934) kolonelleitnant Juhan Tuuling kolonelleitnant Jüri Kõrge
10. Üksik Jalaväepataljon

10. üksik jalaväepataljon oli Eesti Rahvaväe üksik jalaväepataljon. 10. jalaväepolk formeeriti 1922. aasta suvel Tallinna Vahipataljonist, Scoutspataljonist ja Kalevi Pataljonist alampolkovnik Jakob Vende juhtimisel. 10. üksik jalaväepataljon (endise nimega Vahipataljon, Tallinna Vahipataljon, 10. jalaväerügemendi III pataljon) iseseisvus 10. jalaväerügemendi likvideerimisel 1. oktoobril 1928. aastal. Vabadussõja lõpul kapten August Tõnishof, VR II/3, Tallinna Vahipataljoni ülem 1. juuni 1920 – 11. september 1921 alampolkovnik Verner Trossi, Tallinna Vahipataljoni ülem 11. september 1921 – 13. juuni 1922 kapten Oskar-Johannes Schmidt, kt 13. juuni 1922 – 1. juuli 1922 alampolkovnik Jakob Vende 1. juuli 1922 – 21. juuni 1923 kapten Oskar-Johannes Schmidt, III pataljoni ülem 21. juuni 1923 – 1. oktoober 1927 kolonel Viktor Liivak, 1. oktoober 1927 – 5. märts 1934 kolonelleitnant Eduard Rüütel, 10. üksik jalaväepataljoni ülem 10. oktoober 1931 – 2. oktoober 1933 kolonelleitnant Jaan Junkur, 10. üksik jalaväepataljoni ülema kohusetäitja 5. märts 1934 – kolonelleitnant Alfred Luts, 10. üksik jalaväepataljoni ülem 1938 – kolonelleitnant Jaan Lepp, 10. üksik jalaväepataljoni ülem. 10. jalaväepolk formeeriti 1922. aasta suvel Tallinna Vahipataljonist, Scoutspataljonist ja Kalevi Pataljonist alampolkovnik Jakob Vende juhtimisel. 1922. aastal toimus Vabariigi Valitsuse 1921. aasta 3. novembri "Seadluse muudatuste kohta kaitseväe organisatsioonis ja terminoloogias" alusel Eesti rahvaväe venepäraste väeosade nimetuste asendamine Lääne-Euroopas kasutatavate maa- ja mereväe sõjaväeosade nimetustega (roodud – kompaniideks ja polgud rügementideks ning muudeti ka sõjaväe auastmete tabel. 10. üksik jalaväepataljon (endise nimega Vahipataljon, Tallinna Vahipataljon, 10. jalaväerügemendi III pataljon) iseseisvus 10. jalaväerügemendi likvideerimisel 1. oktoobril 1928. aastal. 10. jalaväerügemendi pataljonidest vormeeriti iseseisvalt kaadripataljonid järgmiselt: Kalevi pataljonist – Kalevi üksik jalaväepataljon, Scoutspataljonist – Scouts üksik jalaväepataljon, III pataljonist – 10. üksik jalaväepataljon. Vastavalt Vabariigi Valitsuse poolt 27. aprillil 1928 a. antud Kaitseväe organisatsiooni ja koosseisude seadluse § 31 kohaselt oli Igas üksikus jalaväe pataljonis: staap, kolm kompaniid, side-rühm, pioneerrühm, suusk-jalgratturrühm ja töökomando. Igasse kompaniisse kuulus on kolm laskur- ja üks raske kuulipildurrühm. Vahipataljon Tallinna Vahipataljon Robert Nerman, Sõjaväeasutused, TALLINNA JUHKENTALI ASUMI AJALOOST Leho Lõhmus, Omavalitsuse ja kohaliku garnisoni suhetest 1940–1941. Eesti Sõjamuuseumi – kindral Laidoneri Muuseumi Aastaraamat 6/2006, 2007, lk 27
Gold Coast

Gold Coast on rannikulinn Austraalias Queenslandi osariigis. Linn asub osariigi pealinnast Brisbane'ist 94 km lõuna pool. Gold Coast on elanike arvult osariigi suuruselt teine ja Austraalia kuues linn. Gold Coast on tuntud turismisihtkoht. Gold Coastis toimusid 2018. aastal Rahvaste Ühenduse mängud. Australian Bureau of Statistics
487

◄ | 4. sajand | 5. sajand | 6. sajand | ► ◄ | 450. aastad | 460. aastad | 470. aastad | 480. aastad | 490. aastad | 500. aastad | 510. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 483 | 484 | 485 | 486 | 487 | 488 | 489 | 490 | 491 | ► | ►► 487. aasta (CDLXXXVII) oli Juliuse kalendri aasta, mis algas neljapäeval. Arvu 487 on selle aasta tähistamiseks kasutatud alates varakeskajast, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine. Vana-Rooma konsuliks oli Boetius. ... Kenzō, Jaapani keiser
Londoni Muuseum

Londoni Muuseum (inglise Museum of London) on Londonis 1976. aastal asutatud muuseum, kus tutvustatakse Londoni ajalugu kiviajast tänapäevani. Muuseum on avatud iga päev kella 10–18. Sissepääs on tasuta. Muuseumisse pääseb bussiga ja metrooga. Barbicani ja St. Paul'si metroojaam asuvad 300 meetri kaugusel. Londoni Muuseum Museums & Galleries, 11/2007. Londoni Muuseumi koduleht (inglise keeles)
Waterloo & City Line

Waterloo & City Line on üks Londoni metroo 11 liinist, metroo lühim liin. Liin avati 11. juulil 1898. Selle kogupikkus on ainult 2,4 kilomeetrit. Liinil on kaks jaama, Waterloo ja Bank. Liini tunnusvärv on türkiis.
Vana Toomas

Vana Toomas on Raekoja torni tipus olev tuulelipp, üks Tallinna sümboleid. Esimesed andmed Vana Toomase kujuga tuulelipust raekoja torni tipus pärinevad 1530. aastast. Tallinna rae arveraamatus on kirjas, et aastal 1530 sai maaler Joachim rae tuulelipu kuju kuldamise eest tasu. 1944. aasta märtsipommitamisel sai see viga ning asendati 1952. aastal vana järgi valmistatud uue tuulelipuga. Praeguse, 1996. aastast pärineva tuulelipu on kavandanud arhitekt Teddy Böckler ja valmistanud vasesepp Vello Rooveer. Originaal 1530. aastast Vana Toomas 1952. aastast 1996. aasta Vana Toomas "Varastati Vana Toomas" (mängufilm, 1970) Ligi 500-aastane Vana Toomas – müüt või iidne näidiskodanik?, Pealinn, 6. september 2010
Pedigree

Pedigree on 1993. aastal loodud Eesti industrial metal'i ansambel. Bändi 1994. aastal välja antud debüütalbumit "Mindclouds" peetakse esimeseks industriaalplaadiks Baltimaades. Bonne – laul, kitarr, programmeerimine, suupill Art Kleintan – trummid Karlis Kütt – bass, vokaal Kusta – kitarr, basskitarr, taustalaul (2010–2017) Maik – trummid, löökpillid (2012–2017) Sander Leivo – klahvpillid, programmeerimine, sämplimine (2003–2005) Ardo Kivi – kitarr, basskitarr, taustalaul (2003–2005) Tiit Pähnapuu – kitarr, programmeerimine Karl Korts – kitarr "Mindclouds" (1994) "Wake Up Kids" (1994) "Rossanakka" (1995) "Spite Rising" (2000) "Drug TV" (2003) "Growing Apart" (2005) "Ghosts and Corpses" (2007) "Skeletal" (2009) "Lucifer Boy" (2010) "Satanic Disappointment" (2012) "Standard Sundown" (2017) "Funeral Child" (2020) "Zen Agony" (2021) Andris Tammela. Industriaalroki lipulaev Pedigree esitleb uut albumit Postimees, 19. september 2009. Pedigree Bandcamp http://www.myspace.com/pedigree1 Pedigree andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles) https://www.facebook.com/officialpedigree/?fref=ts [1] [2]
Martin Kupper

Martin Kupper (sündinud 31. mail 1989) on Eesti kettaheitja. Ta lõpetas aastal 2008 Lasnamäe Üldgümnaasiumi, ta on õppinud Eesti Mereakadeemias. Tema isiklik rekord on 14. märtsil 2015 Leirias heidetud 66.67. 2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis saavutas ta 9. koha tulemusega 60.89 ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis 7. koha tulemusega 63.55. 17. juulil 2016 tuli ta esimest korda Eesti meistriks. Tema parima heite pikkus oli 64.76. 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros heitis ta isikliku rekordi lähedase tulemuse, 66.58, kuid jäi esimesena medalita. Isikuandmed: "Kupper tõusis Eesti kõigi aegade tabelis neljandaks". sport.postimees.ee, 14. märts 2015 "Kupper võitis Kanteri ees elu esimese Eesti meistritiitli". sport.postimees.ee, 17. juuli 2016 Martin Kupper Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Anton Vaino

Anton Eduardovitš Vaino (vene keeles Антон Эдуардович Вайно; sündinud 17. veebruaril 1972 Tallinnas) on Eesti päritolu Venemaa diplomaat ja riigiametnik, alates 12. augustist 2016 Venemaa presidendi administratsiooni juht. Anton Vaino sündis hilisema EKP Keskkomitee I sekretäri Karl Vaino poja Eduardi perekonnas, olles nii isaliinis kui ka emaliinis eestlane, tema emaliinis vanavanaema oli Luise Valge. 2008. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik. Kõrghariduse omandas ta Venemaa välisministeeriumi Moskva riiklikus rahvusvaheliste suhete instituudis, mille lõpetas 1996. aastal. Ülikooli lõpetamise järel suunati ta tööle Venemaa saatkonda Jaapanisse Tōkyōsse, kus oli teenistuses 2001. aastani. Aastatel 2001–2002 töötas Anton Vaino Venemaa välisministeeriumi Aasia teises osakonnas. Aastal 2002 siirdus ta tööle Venemaa presidendi administratsiooni, kus töötas eri ametikohtadel protokolliosakonnas. Muuhulgas oli Vaino 2004–2007 Venemaa presidendi Vladimir Putini protokolliülema asetäitja. Putini meeskonda jäi ta ka ajal, mil too täitis Venemaa peaministri kohuseid. Alates 2007. aastast töötas Vaino Venemaa peaministri administratsioonis, esmalt peaministri kantseleiülema asetäitjana, seejärel 2008–2011 peaministri protokolliülemana. Detsembris 2011 määrati Anton Vaino Venemaa Föderatsiooni valitsuse aparaadi ülemaks, Venemaa Föderatsiooni valitsuse liikmeks, ministriks. Ta töötas sellel ametikohal kuni peaminister Vladimir Putini volituste lõpuni seoses tema tagasivalimisega presidendiks märtsis 2012. 2012. aastal asus Vaino jälle tööle Venemaa presidendi administratsiooni. Aastatel 2012–2016 töötas ta Putini administratsiooni asejuhina. 2016. aasta augustis nimetati ta Venemaa presidendi administratsiooni juhiks. Euroopa Liit kohaldas Vaino suhtes sanktsioone 2022. aasta 23. veebruaril, päev enne Venemaa sissetungi Ukrainasse. Åslund, Anders (12. august 2016). "Dismissal of Putin's Top Aide Reveals Rifts in Kremlin Security Services". www.atlanticcouncil.org (inglise). Atlantic Council. Vaadatud 12. augustil 2016. Eleni Varvitsioti; Sam Fleming; Henry Foy; Demetri Sevastopulo (23. veebruar 2022). "EU hits Putin's defence minister and chief of staff with sanctions over Ukraine". ft.com (inglise). Brüssel, Washington: FT. Vaadatud 19. märtsil 2023. Helme, Mart. Anton Vaino saab Vene valitsusaparaadi juhina tulevikus tehtavaid otsuseid suunata. Delfi.ee, 28. detsember 2011. Karl Vaino lapselaps sai Kremlis kõrgele kohale. Postimees.ee, 10. oktoober 2007. Антон Вайно. Биография. Вести.Ru, 24. mai 2008. Putin nimetas Anton Vaino kõrgesse ametisse, 22. mai 2012 Putini administratsiooni ülemaks määrati Karl Vaino pojapoeg, 12. august 2016 Антон Вайно: человек, который стоит за Путиным., tvrain.ru, 12 АВГУСТА 2016 Andrei Kuzitškin: "Anton Vaino - Kremli ümberkorralduste sümbol" Postimees, 16. august 2016 Алеся Мароховская, Ирина Долинина, Дмитрий Великовский, Соня Савина, Катя Аренина. Чиновники и другие. istories, 3. oktoober 2021
Mariss Jansons

Mariss Ivars Georgs Jansons (14. jaanuar 1943 Riia – 30. november 2019 Peterburi) oli läti ja Vene dirigent. Mariss Jansons sündis Riias kuulsa dirigendi, NSV Liidu rahvakunstniku Arvīds Jansonsi pojana. Tema ema Iraida Jansons oli juudi päritolu ooperilaulja. Poeg sündis Saksa okupatsiooni ajal peidupaigas, kus ema varjas end pärast seda, kui tema vend ja isa olid Riia getos hukkunud. Mariss õppis lapsepõlves isa käest viiulimängu. 1946. aastal võitis isa Arvīds Jansons teise koha riiklikul konkursil ja Jevgeni Mravinski kutsus ta oma assistendiks Leningradi Filharmooniasse. 1956. aastal ühines perekond isaga ja Mariss asus õppima Leningradi Riikliku Konservatooriumi muusikakoolis. Selle lõpetamise järel õppis ta alates 1962. aastast Leningradi Riiklikus Konservatooriumis klaverimängu ja dirigeerimist Nikolai Rabinovitši juhendamisel ja täiendas end aastatel 1969–1972 Viinis Hans Swarowsky ja Salzburgis Herbert von Karajani juhendamisel. Pärast võitu dirigentide konkursil Berliinis 1971. aastal kutsus Herbert von Karajan Mariss Jansonsit oma assistendiks Berliini Filharmoonikute juurde, kuid Nõukogude võimud keelasid selle ära. 1985. aastal sai ta Leningradi Filharmoonia Sümfooniaorkestri peadirigendi assistendiks. Aastatel 1979–2002 oli ta Oslo-Filharmonieni muusikaline juht, 2003–2019 Baieri Raadio Sümfooniaorkestri peadirigent ja 2004–2015 Kuningliku Concertgebouworkestri peadirigent. Ta tegi koostööd paljude tipporkestritega, sealhulgas Berliini Filharmoonikute, Londoni Sümfooniaorkestri ja Viini Filharmooniaorkestriga. Aprillis 1996 sai ta Oslos kontserdi ajal raskekujulise infarkti. Aastatel 2006, 2012 ja 2016 oli ta Viini uusaastakontserdi dirigent. Alates 1995. aastast õpetas ta Peterburi konservatooriumis dirigeerimist ja juhatas üliõpilaste sümfooniaorkestrit. Jansonsil oli korter Peterburis. Tal oli Läti ja Venemaa kodakondsus. 1971 – Rahvusvahelise Herbert von Karajani Fondi konkursi laureaat (Berliin) 1979 – Vene NFSV teeneline kunstnik 1986 – Vene NFSV rahvakunstnik 1995 – Norra Kuningliku Tähe orden 1999 – Londoni Kuningliku Akadeemia auliige Viini Muusikasõprade Ühingu auliige 2013 – aumärk "Teenete eest Peterburi ees" 2013 – Madalmaade Lõvi orden Suurbritannia Kuningliku Filharmoonia Ühingu (Royal Philharmonic Society) kuldmedal 2006 – Grammy auhind parima orkestriesituse kategoorias Baieri Raadio Sümfooniaorkestriga Dmitri Šostakovitši 13. sümfooniaga. 2007 – Balti Täht 2018 – Léonie Sonningi muusikaauhind
Chris Paul

Christopher Emmanuel Paul (sündinud 6. mail 1985) on USA korvpallur, kes mängib korvpalliliigas NBA, kus esindab meeskonda Phoenix Suns. Chris Paul alustas NBA karjääri New Orleans Hornetsis, kuhu ta valiti 2005. aasta NBA draft'i 4. valikuna. Pärast kuut hooaega New Orleansis siirdus Paul Los Angeles Clippersi ridadesse, kus veetis samuti kuus aastat. Seejärel kaks hooaega Houston Rocketsis ja ühe Oklahoma City Thunderis mänginud Paul vahetati 2020. aasta novembris Phoenix Sunsi, kus mängib praeguseni. 10 korda valitud NBA tähtede mängule (2008–2016, 2020) NBA tähtede mängu kõige väärtuslikum mängija (2013) 4 korda valitud NBA sümboolsesse 1. viisikusse (2008, 2012–2014) 4 korda valitud NBA sümboolsesse 2. viisikusse (2009, 2015, 2016, 2020) 1 kord valitud NBA sümboolsesse 3. viisikusse (2011) 7 korda valitud NBA sümboolsesse 1. kaitseviisikusse (2009, 2012–2017) 2 korda valitud NBA sümboolsesse 2. kaitseviisikusse (2008, 2011) NBA aasta uustulnuk (2006) 4 korda NBA parim söödumeister (2008, 2009, 2014, 2015) 6 korda NBA parim vaheltlõikaja (2008, 2009, 2011–2014) Paul on USA rahvusmeeskonna koosseisus tulnud kahekordseks olümpiavõitjaks: 2008. aastal Pekingis ja 2012. aastal Londonis. Lisaks tuli Paul USA koondisega 2006. aastal Jaapanis peetud korvpalli maailmameistrivõistlustel pronksile. Chris Paul – NBA.com Chris Paul – Basketball-Reference.com Chris Paul – isiklik veebisait
Kõrvitsa tänav

Kõrvitsa tänav on tänav Tartus Supilinnas. See tänav algab Herne tänaval ja lõpeb Lepiku tänaval. Tänav on 360 meetrit pikk.
Herne tänav (Tartu)

Herne tänav (saksa keeles Erbsenstraße) on tänav Tartus Supilinnas. Herne tänav algab Kroonuaia tänaval, kulgeb loodesse ja lõpeb Kauna tänaval. Tänav ristub Kartuli, Marja, Meloni ja Piiri tänavaga. Tänava pikkus on 850 meetrit. Herne tänaval tegutsev Herne pood on üks Tartu tuntumaid väikekauplusi. Koer Herne tänaval 2014. aasta aprillis Rulatajad Herne tänaval 2017. aasta märtsis Herne tänav 2019. aasta jaanuaris Herne tänav Tartus Triatlon Herne ja Kartuli nurgal 2018. aasta juulis Lapsed Herne tänaval 2018. aasta kevadõhtul Herne tänava algus Kroonuaia tänavalt vaadatuna 2015. aasta jaanuaris Ekspresskataloog 2005, lk. 54. Tartu kaart mõõtkavas 1:22 000 Marii Kangur "Herne pood"[alaline kõdulink] Peegel
Kauna tänav

Kauna tänav on tänav Tartus Supilinnas. Kauna tänav on Supilinna piiril. Kauna tänav ühendab Tähtvere tänavat Emajõe tänavaga. Tänav on 520 meetri pikkune.
Emajõe tänav

Emajõe tänav (saksa keeles Embachstraße, varem Ufer-Straße) on tänav Tartus Supilinnas. Emajõe tänav asub Emajõe paremal kaldal. See algab Kroonuaia tänavalt (Kroonuaia silla juurest) ja kulgeb Emajõe kallast mööda kuni Kartuli tänavani. Tänava pikkus on umbes 560 meetrit. Teisel pool Kroonuaia tänavat jätkub tänav Vabaduse puiesteena. Puitelamu, Emajõe 6 Puitelamu, Emajõe 8 Emajõgi ja Emajõe tänav 2014. aasta oktoobris Emajõgi ja Emajõe tänav 2014. aasta sügisel Kevadine suurvesi Tartus Emajõe tänava ääres, 24. aprill 2011 Emajõe tänav linnulennult Emajõe tänav 40 meetri kõrguselt Supilinn
Marja tänav (Tartu)

Marja tänav (saksa keeles Beerenstraße, varem Neustraße) on tänav Tartus Supilinnas. Marja tänav algab Tähtvere tänaval ja lõpeb Emajõe tänaval. Tänavaga ristuvad Herne ja Oa tänav. Tänav on umbes 510 meetri pikkune. Marja tänav 27 hoov Tähtvere ja Marja tänava nurk. All vasemal näha koer Riku bareljeef. 2015. aasta jaanuar Marja tänav talvel Marja tänav 2016. aasta mais
486

◄ | 4. sajand | 5. sajand | 6. sajand | ► ◄ | 450. aastad | 460. aastad | 470. aastad | 480. aastad | 490. aastad | 500. aastad | 510. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 482 | 483 | 484 | 485 | 486 | 487 | 488 | 489 | 490 | ► | ►► 486, aasta Vana-Rooma konsuliteks olid Decius Manortius Basilius Caecina ja Flavius Longinus. Soissonsi lahingus sai Syagrius frankidelt lüüa. Saali frankide juht Chlodovech I vallutas Rooma ala Loire'i ja Somme'i jõe vahel. ... ...
Teófilo Stevenson

Teófilo Stevenson Lawrence (29. märts 1952 Puerto Padre, Las Tunasi provints, Kuuba – 11. juuni 2012 Havanna) oli Kuuba poksija ja poksitreener. Tema isa oli pärit Saint Vincenti saarelt. Tema ema oli juba sündinud Kuubas, kuid ema vanemad olid pärit Saint Kittsi saarelt. Stevensoni vanemad olid ingliskeelsed. Stevenson oli kokku üheteistkordne Kuuba meister – raskekaalus (üle 81 kg) aastatel 1972–1974, 1976 ja 1978–1980 ning üliraskekaalus (üle 91 kg) aastatel 1981, 1982, 1984 ja 1986. Stevenson võitis raskekaalus (üle 81 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika. Ta võitis raskekaalus (üle 81 kg) kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks ka 1976. aasta Montréali olümpiamängude ja 1980. aasta Moskva olümpiamängude poksivõistlustel. Stevenson võitis kuldmedali ja tuli maailmameistriks raskekaalus (üle 81 kg) 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974) ja 2. maailmameistrivõistlustel (Belgrad, 1978) ning üliraskekaalus (üle 91 kg) 4. maailmameistrivõistlustel (Reno, 1986). Ta osales üliraskekaalus (üle 91 kg) 3. maailmameistrivõistlustel (München, 1982), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Francesco Damianile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Stevenson oli kõigi aegade üks paremaid harrastuspoksijaid. Ta on üks kolmekordsetest olümpiavõitjatest poksis, teised on László Papp (Ungari) ja Félix Savón (Kuuba). On tõenäoline, et ta oleks olnud võimeline võitlema oma neljanda olümpiakulla eest 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel, kuid Kuuba liitumine Nõukogude Liidu algatatud olümpiamängude boikotiga tähendas Stevensonile selle võimaluse luhtumist. Ometi polnud Stevenson oma karjääri jooksul päris võitmatu. Ta pidas kokku 302 kohtumist, millest võitis 280 ja kaotas 22 kohtumist. Nende seas olid ka kaks kaotust Igor Võssotskile (NSV Liit) – ainsale vastasele, kellele Stevenson on ainult kaotanud. Pärast oma sportlaskarjääri lõppu töötas Stevenson poksitreenerina. 20. suveolümpiamängude poksivõistlus. München 1972. Tulemused inglise keeles 21. suveolümpiamängude poksivõistlus. Montréal 1976. Tulemused inglise keeles 22. suveolümpiamängude poksivõistlus. Moskva 1980. Tulemused inglise keeles 1. maailmameistrivõistlused poksis. Havanna 1974. Tulemused inglise keeles 2. maailmameistrivõistlused poksis. Belgrad 1978. Tulemused inglise keeles 4. maailmameistrivõistlused poksis. Reno 1986. Tulemused inglise keeles 3. maailmameistrivõistlused poksis. München 1982. Tulemused inglise keeles Teófilo Stevenson veebisaidil Olympedia (inglise)
Meloni tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Meloni tänav (Melonenstraße) on tänav Tartus Supilinnas. Meloni tänav algab Tähtvere tänaval ja lõpeb Emajõe tänaval. Tänav on ligikaudu 485 meetri pikkune. Meloni tänav Tähtvere tänavalt vaadatuna 2016. aasta mais Meloni 24 2016. aasta mais Meloni tänav suvel Vaade Meloni tänavalt ALeCoqi õlletehasele 2014. aasta novembris
Selleri tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Selleri tänav on tänav Tartus Supilinnas. Selleri tänav ühendab Marja tänavat Meloni tänavaga ja on ligikaudu 70 meetri pikkune.
Väike-Emajõe tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Väike-Emajõe tänav on tänav Tartus Supilinnas. Väike-Emajõe tänav algab Oa tänaval ja lõpeb Emajõe tänaval. Tänava pikkus on 85 m. Väike-Emajõe tänav Oa tänava poolt 2016. aasta septembris Väike-Emajõe tänav 2016. aasta oktoobris
Kartuli tänav

Kartuli tänav (saksa keeles Kartoffelstraße) on tänav Tartus Supilinnas. Kartuli tänav algab Herne tänaval ja lõpeb Emajõe tänaval. Tänav on 270 meetrit pikk. Kartuli tänava panoraam Kartuli tänav Herne tänavalt vaadatuna 2016. aasta mais Ratturid Kartuli tänaval 2017. aasta märtsis
Oa tänav

Oa tänav (saksa keeles Bohnenstraße) on tänav Tartus Supilinnas. Oa tänav algab Kroonuaia tänavalt ja kulgeb loode suunas. Tänavaga ristuvad Kartuli, Marja, Meloni ja Piiri tänav. Oa tänav lõpeb Kauna tänaval. Tänav on umbes 870 meetrit pikk. Oa 11a, 2016. aasta juuli Oa tänav 2015. aasta mais Vaade Oa tänavale Supilinnas Tartu botaanikaaiast, veebruar 2013. Kaitseväe õppus Oa tänaval 2014. aasta mais Mihkel Kunnus Oa tänava ehitusafääri vastasel meeleavaldusel 01.05.2013 Oa tänav õhust 2021. aastal Arendaja omavolitses Supilinnas võõras aias Oa tänava majaehitus heidab linna asjaajamisele varju Tartu linnavalitsus peatas Oa tänava maja ehituse