Induktiivpool

Induktiivpool (lühidalt: pool) on elektroonikakomponent, mida kasutatakse elektriahelates võnkeringide ja filtrite induktiivelemendina. Pooli põhiline tunnussuurus on elektriline induktiivsus. Induktiivpooli, millega vähendatakse koormusahelas voolu vahelduvkomponenti või tõkestatakse teatud sagedusest kõrgemate sageduskomponentide edasipääsu, nimetatakse paispooliks ehk drosseliks. Pool koosneb alusest ja sellele mähitud mähisest. Alusele mähitud poolidel võib olla üks või mitu mähist. Samuti võivad ühe mähise osad olla alusele mähitud sektsioneeritult, ühekihilised mähised kindla keerusammuga. Väikese induktiivsusega poolide puhul võib poolialus ka puududa. Kõrgsageduspoolid, mis on mähitud jämedast vask- või hõbetatud traadist, võivad olla ka ilma aluseta (mähitud vastava jämedusega alusele ja seejärel alus eemaldatud). Selleks et vähendada pooli mõõtmeid ja võimaldada induktiivsust teatud piirides sujuvalt reguleerida, kasutatakse suurt magnetilist läbitavust omavat ferriitsüdamikku. Ülikõrgsageduspoolides kasutatakse diamagnetilisest metallist (nt vasest) südamikke; need mõjuvad induktiivsust vähendavalt. Parasiitsidestuste tekkimise vältimiseks varjestatakse induktiivpoolid vask- või alumiiniumplekist varjega. Mitmesuguseid induktiivpoole Raadiosageduspoole (all: ferriitantenn kesk- ja pikklainele) Lameda ferriitsüdamikuga pool trükilülitusele Induktiivkomponendid (värvimarkeeringuga) Pooli mähise kuju ja mähkimisviisi alusel eristatakse järgmisi mähiseid: ühe- ja mitmekihiline tihemähis – mähitakse keerd keeru kõrvale ja vajadusel mähisekihid üksteise peale; samm-mähis – mähitakse traadi läbimõõdust suurema keerusammuga; sektsioonmähis – koosneb ühisele pikiteljele või alusele mitmest jadamisi mähitud ja omavahel ühendatud mähiseosast; ristmähis – mähise naaberkihtides olevad mähisekeerud on omavahel mähitud mingi nurga all; vabamähis – mähitakse vabalt (korrapäratult) aluse otsketaste ehk põskede vahele; sümmeetriline mähis – saadakse kahe juhtmega korraga mähkimisel, kui ühe juhtme lõpp ühendada teise juhtme algusega, ühendamiskoht on mähise keskharund ehk keskväljaviik. Induktiivsus L {\displaystyle L\!} on võrdeline mähise keerdude arvu ruuduga ning sõltub ka mähise kujust ning südamiku materjalist; Hüvetegur Q {\displaystyle Q\!} on pooli induktiivtakistuse ω {\displaystyle \omega \!} L {\displaystyle L\!} ja poolis tekkiva kõrgsagedustakistuse R {\displaystyle R\!} suhe: Q = ω L R {\displaystyle Q={\frac {\omega L}{R}}} ; Omamahtuvus C 0 {\displaystyle C_{0}\!} sõltub mähise keerdudevahelisest hajumahtuvusest C L {\displaystyle C_{L}\!} ; Induktiivsuse temperatuuritegur α L {\displaystyle \alpha _{L}\!} näitab induktiivsuse suhtelist muutumist temperatuuri muutumisel 1 K võrra. Kaotakistuste ja omamahtuvuse tõttu kujuneb Induktiivpooli või drosseli aseskeem mitmekomponendiliseks. Järgmiste valemite abil saab võrdlemisi täpselt arvutada südamikuta pooli induktiivsust ja keerdude arvu. Kõigis valemites on induktiivsus mikrohenrides (μH) ja poolide mõõtmed millimeetrites. Ühekihilise tihemähisega induktiivpoole kasutatakse enamasti sagedusel üle 500 kHz. Mähis võib olla mähitud poolialusele tihedalt keerd keeru kõrvale või suurendatud sammuga, s.t mähis mähitakse traadi diameetrist suurema sammuga; mähise keerdude vahele jäävad siis vahed. Suurendatud sammuga poolid on väikese omamahtuvuse ja suure hüveteguriga ( Q {\displaystyle Q\!} =150...400) ning stabiilsed. Ühekihilise pooli induktiivsus L = 0 , 001 N 2 D l m D + 0 , 45 , {\displaystyle L={\frac {0,001N^{2}D}{{\frac {l_{m}}{D}}+0,45}},} kus N {\displaystyle N} ‒ pooli keerdude arv; D {\displaystyle D} ‒ keeru läbimõõt, s.o poolialuse läbimõõdu D p {\displaystyle D_{p}} ja traadi läbimõõdu d {\displaystyle d} summa; l m {\displaystyle l_{m}} ‒ mähise pikkus. Sellesama valemiga saab arvutada ka samm-mähisega ühekihilise pooli (solenoidi) induktiivsuse. Mähise samm s = l m N − 1 . {\displaystyle s={\frac {l_{m}}{N-1}}.} Kui on tarvis leida nõutava induktiivsuse L {\displaystyle L} saamiseks vajalik keerdude arv N {\displaystyle N} , võetakse lähteandmeteks pooli läbimõõt (keeru keskmine läbimõõt) D {\displaystyle D} ja pikkus l m {\displaystyle l_{m}} ; siis keerdude arv N = 500 L ( 2 l m + 0 , 9 D ) D . {\displaystyle N={\frac {\sqrt {500L(2l_{m}+0,9D)}}{D}}.} Mitmekihilise pooli induktiivsus L = 0 , 001 N 2 D 1 , 12 l m D + 1 , 25 h m D + 0 , 375 , {\displaystyle L={\frac {0,001N^{2}D}{{\frac {1,12l_{m}}{D}}+{\frac {1,25h_{m}}{D}}+0,375}},} kus N {\displaystyle N} ‒ mähise keerdude arv; D {\displaystyle D} ‒ mähise keskmine läbimõõt; l m {\displaystyle l_{m}} ‒ mähise pikkus; l h {\displaystyle l_{h}} ‒ mähise kõrgus. Traadi kindla pikkuse korral saadakse suurima induktiivsusega pool sel juhul, kui D h m = 3 {\displaystyle {\frac {D}{h_{m}}}=3} ja h m = l m {\displaystyle h_{m}=l_{m}} . Niisuguse, optimaalse kujuga pooli aktiivtakistus on väiksem kui mistahes muu kujuga poolil. Optimaalse kujuga pooli keerdude arv tarviliku induktiivsuse saamiseks on leitav lihtsa valemiga N = 35 L D . {\displaystyle N=35{\sqrt {\frac {L}{D}}}.} Et mähise mõõtmed olenevad keerdude arvust, ei saa neid mõõtmeid täpselt ette anda. Seepärast tuleb keerdude arv leida järkjärgulise lähendamise teel: arvutada orienteeriv keerdude arv mähise eeldatavate mõõtmete alusel, siis täpsustada mõõtmeid l m , h m {\displaystyle l_{m},h_{m}} ja D {\displaystyle D} ning arvutada uuesti keerdude arv. Lamemähisega induktiivpoolid on omadustelt võrreldavad ühekihiliste samm-mähisega poolidega. Neil trükimenetlusel valmistatavatel poolidel on väike omamahtuvus, suur hüvetegur ja stabiilsed parameetrid. Lamemähisega poolid on harilikult ring- või ruutspiraalse kujuga. Järgmistes arvutusvalemites on induktiivsus mikrohenrides ja mõõtmed millimeetrites. Ringspiraalse lamepooli induktiivsus L l = 0 , 25 k 1 N 2 ( D m a x − D m i n ) ⋅ 10 − 4 . {\displaystyle L_{l}=0,25k_{1}N^{2}(D_{max}-D_{min})\cdot 10^{-4}.} Nõutava induktiivsuse saamiseks vajalik ringspiraalse pooli keerdude arv N l = 4 L ⋅ 10 4 k 1 ( D m a x − D m i n ) . {\displaystyle N_{l}={\sqrt {\frac {4L\cdot 10^{4}}{k_{1}(D_{max}-D_{min})}}}.} Nendes valemites k 1 {\displaystyle k_{1}} – kujutegur, mis saadakse suhte D m a x D m i n {\displaystyle {\frac {D_{max}}{D_{min}}}\!} alusel diagrammilt; D m a x {\displaystyle D_{max}\!} – pooli suurim välisläbimõõt (mm); D m i n {\displaystyle D_{min}\!} – pooli väikseim siseläbimõõt (mm). Spiraali moodustavate poolringide tsentrite vahe s 0 {\displaystyle s_{0}} määrab juhtmeriba laiuse s r {\displaystyle s_{r}} ja nende vahe s v {\displaystyle s_{v}} . Ruutspiraalse lamepooli induktiivsus L r = k 2 N 2 A m a x ⋅ 10 − 4 . {\displaystyle L_{r}=k_{2}N^{2}A_{max}\cdot 10^{-4}.} Nõutava induktiivsuse saamiseks vajalik ruutspiraalse pooli keerdude arv N r = L ⋅ 10 4 k 2 A m a x . {\displaystyle N_{r}={\sqrt {\frac {L\cdot 10^{4}}{k_{2}A_{max}}}}.} Nendes valemites k 2 {\displaystyle k_{2}\!} – kujutegur, mis saadakse suhte A m i n A m a x {\displaystyle {\frac {A_{min}}{A_{max}}}\!} alusel diagrammilt; A m a x {\displaystyle A_{max}\!} – pooli suurim küljepikkus väljast (mm); A m i n {\displaystyle A_{min}\!} – pooli väikseim küljepikus seest (mm). Kõrgsageduspoolide ja -drosselite valmistamisel kasutatakse pehmemagnetferriiti, varem ka magnetodielektrikuid, näiteks karbonüülrauda. Pehmemagnetferriidid, välja arvatud mangaantsinkferriit, on kasutatavad üldiselt nõrgas magnetväljas. Ferromagnetilisi südamikke iseloomustab efektiivne magnetiline läbitavus μ e f {\displaystyle \mu _{ef}\!} ‒ südamikuta pooli induktiivsuse ja samasuguse südamikuga pooli induktiivsuse suhe; südamiku hüvetegur – kaonurga tangensi tan ⁡ δ {\displaystyle \tan \delta \!} pöördväärtus; mida suurem on südamiku kaoenergia, seda väiksem on selle hüvetegur; südamiku parameetrite stabiilsus – seda väljendab magnetilise läbitavuse temperatuuritegur, mis võrdub südamiku efektiivse magnetilise läbitavuse suhtelise muutusega temperatuuri muutumisel ühe Kelvini kraadi võrra. Induktiivpoolidele valmistatakse ferriidist varrassüdamikke, plaatsüdamikke, keermestatud häälestussüdamikke, keermestatud plastpeaga häälestussüdamikke, ferriidist rõngas- ehk toroidsüdamikke, karbonüülrauast ja ferriidist ummis- ehk mantelsüdamikke. Silindrilise ferriitsüdamikuga poolidel on suur hüvetegur ja väiksemad mõõtmed kui südamikuta poolidel. Südamiku kasutamisel poolis nõrgeneb pooli puisteväli, samuti lihtsustub pooli häälestamine. Südamikuga pooli induktiivsus L s = μ e f L = ( 1 , 3...1 , 5 ) L . {\displaystyle L_{s}=\mu _{ef}L=(1,3...1,5)L.} Ferriidist rõngassüdamikku kasutatakse, kui on vaja minimaalsete mõõtmete juures maksimaalset induktiivsust. Rõngassüdamikuga poolide eeliseks on väike magnetvoo hajumine, puuduseks suhteliselt keeruline mähkimine ja induktiivsuse sujuva reguleerimise võimaluse puudumine. Rõngassüdamikuga pooli induktiivsus (mikrohenrides): L r = 1 , 26 μ d N S s l k ⋅ 10 − 5 {\displaystyle L_{r}=1,26\mu _{d}N{\frac {S_{s}}{l_{k}}}\cdot 10^{-5}\!} kus μ d {\displaystyle \mu _{d}\!} – südamiku materjali dünaamiline magnetiline läbitavus, S s {\displaystyle S_{s}\!} – südamiku ristlõike pindala (ruutsentimeetrites), l k {\displaystyle l_{k}\!} – magnetjõujoonte keskmine pikkus (sentimeetrites), Pooli keerdude arv N r = 50 L ( D 1 + D 2 ) μ r h ( D 1 − D 2 ) . {\displaystyle N_{r}=50{\sqrt {\frac {L(D_{1}+D_{2})}{\mu _{\text{r}}h(D_{1}-D_{2})}}}.} kus L {\displaystyle L\!} – pooli vajalik induktiivsus (µH), D 1 {\displaystyle D_{1}\!} – rõnga välisläbimõõt (mm), D 2 {\displaystyle D_{2}\!} – rõnga siseläbimõõt (mm), μ r {\displaystyle \mu _{\text{r}}\!} – südamiku materjali suhteline magnetiline läbitavus, h {\displaystyle h\!} – südamiku kõrgus (mm). Mantelsüdamikuga poolidele on omane suur hüvetegur ja varjestusaste ning väike omamahtuvus. Südamiku konstruktsioonist tulenev magnetvarjestustoime ei välista vajadusel elektrostaatilist varjestamist. Mantelsüdamikuga poolide induktiivsus arvutatakse samamoodi nagu silindrilise südamikuga pooli korral. Diamagnetsüdamikuga induktiivpoolidel on induktiivsuse vähendamiseks mittemagnetilisest metallist (vask, alumiinium, valgevask) südamik. Diamagnetsüdamikuga on võimalik induktiivsust vähendada 10...15%. Mittemagnetiline südamik vähendab oluliselt pooli hüvetegurit. Kõige väiksemad kaod on puhtast vasest südamiku korral. Teistest metallidest südamike kasutamisel suureneb kadu võrdeliselt vase elektritakistuse ja kasutatava metalli elektritakistuse suhtega. Poolide varjestamist kasutatakse neil juhtudel, kui on vaja ära hoida poolidevahelist parasiitsidestust. Parasiitsidestust tekitab poolide ümber olev magnetväli. Varje mõjul väheneb pooli induktiivsus ja hüvetegur ning suureneb omamahtuvus. Pooli andmete muutumine on seda suurem, mida lähemal on varje pooli mähise keerdudele. Poolide varjestamiseks kasutatakse alumiinium-, vask- või valgevaskplekist silindrilisi või ristkülikukujulisi topsikuid. Sageli tehakse kõrgsageduspoolide varjetesse avad, et oleks võimalik keerata häälestamiseks poolisüdamikke. Paispool Solenoid Lembit Abo. Raadioseadmete üksikosad. Tallinn, 1981, lk 264–275 Lembit Abo. Elektroonikakomponendid. Tallinn, 1997, lk 177–185 Raadioamatööri käsiraamat", Tallinn, 1969