laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sjöfartstidningen

Svensk Sjöfartstidning on Göteborgis ilmuv rootsikeelne laevandusajakiri, mis kuulub alates 1945. aastast Rootsi Laevaomanike Liidule. Alates 2011. aastast on ajakirja nimi Sjöfartstidningen. Alates 7. juulist 1905 kuni 1970. aastateni ilmus Svensk Sjöfartstidning nädalalehena, seejärel ilmusid suvekuudel paarisnumbrid. Ilmumiskordade arv vähenes käesoleval sajandil seoses uudiste kolimisega internetti ning alates 2010. aastast ilmub 11 ajakirjanumbrit aastas. Ajakiri on muutunud mahukamaks: kui 1905. aasta esimese numbri maht oli kõigest neli lehekülge, siis 2010. aasta nr 6 oli 112 lehekülge ning 2017. aastal oli kõigi ajakirjanumbrite maht 72 lk. 1970. aastail hakati välja andma iga-aastast "Laevanduse aastaraamatut", hiljem lisandus iga-aastane ingliskeelne "Meretehnika aastaraamat". 1950. aastal ilmus ajakirja päisesse legendaarne purjelaev Calmare Nyckel, mis viis esimesed rootsi asukad 1638. aastal piki Delaware'i jõge Uus-Rootsi kolooniasse praeguses USA-s. Pärast ajakirja 100. aastapäeva suvel 2005 asendati see tänapäevase kaubalaeva siluetiga. 1999. aastal ametisse asunud peatoimetaja kapten Rolf Petrén Nilsson oli kogu ajakirja ajaloos alles neljas, 2012. aastal sai peatoimetajaks ajakirjas paarkümmend aastat töötanud Soome osakonnatoimetaja Pär-Henrik Sjöström. Tänapäeval on algusaja piirkondliku tähtsusega väljaandest kujunenud üks Euroopa juhtivaid laevandusajakirju. Rootsi Laevaomanike Liidu toel on see muuhulgas tellitud kõigile Rootsi lipu all sõitvaile laevadele. Seoses Rootsi lipu all sõitvate laevade arvu ja seega ka Rootsi laevanduse töötajate arvu vähenemisega otsustas toimetus koos laevaomanike liiduga laiendada oma seni Põhjamaadega piirdunud piirkonda Põhja-Euroopasse ning asutas 2001. aastal ingliskeelse ajakirja Scandinavian Shipping Gazette. Sestpeale hõlmas ajakirja temaatika kõiki Läänemere maid, sealhulgas Eestit. 2009. aastal sai Scandinavian Shipping Gazette uue, Svensk Sjöfarts Tidningist erineva kujunduse ning uue nime Shipgaz, kuid tõmbus majanduskriisi tõttu samal aastal tagasi oma põhiturule Põhjamaadesse. Svensk Sjöfartstidning andis alates 1970. aastatest välja iga-aastast "Illustreeritud Rootsi laevaregistrit" ning aeg-ajalt teisigi raamatuid, kuni raamatute kirjastamine eraldati käesoleval sajandil tütarettevõttesse Breakwater Publishing. Sügisel 2009 müüdi kirjastus selle töötajaile. Svensk Sjöfartstidning, 7. juuli 2005 (rootsi keeles) Ajakirja koduleht (rootsi keeles) Kirjastus Breakwater Publishing (rootsi keeles)
Joseph von Lemm

Carl Joseph von Lemm (17. juuni 1840 Haapsalu – 20. veebruar 1890 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Õppis aastatel 1852–1858 Peterburi Peetri kirikukoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1859–1864. Ordineeriti õpetajaks Tallinnas 25. juulil 1865. 1865–1876 oli ta Katharinenfeldis (praegu Bolnissi, Gruusia) luterlik pastor. 1876–1880 oli ta Ludwigsthalis (Jekaterinoslavi kubermangus, praegu Dnipropetrovski oblastis) luterlik pastor. Aastatel 1880–1890 oli ta Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse diakonõpetaja, samaaegselt oli ta Toompea lossi ja vangla õpetaja. Tema vend Daniel Burchard Lemm oli Kadrina, Kuressaare ja Tallinna Rüütli ja Toomkoguduse õpetaja ning Eestimaa kindralsuperintendent. Väimees (tütar Emilie Wilhelmine abikaasa) Richard Georg von Hirschhausen oli Rakvere Kolmainu koguduse ja Reigi Jeesuse koguduse õpetaja. Poeg Waldemar von Lemm oli arhitekt ja insener. Lemm Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007 Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998 Stammtafeln nicht immatrikulierter baltischer Adelsgeschlechter https://eelk.ee/elulood/Lemm_carl.html
Proba

Proba on Euroopa Kosmoseagentuuri tehnoloogiademonstratsiooni missiooni The Project for On-Board Autonomy Maa seire väike tehiskaaslane. Kosmoseaparaat valmis Belgia, Suurbritannia, Soome ja Tšehhi firmade koostöös ning viidi päikesesünkroonsele polaarorbiidile 22. oktoobril 2001. Ringorbiidi kõrgus on umbes 600 km. Tehiskaaslane kaalub 94 kg, põhilised vaatlusriistad on kujutise spektromeeter CHRIS ja kõrglahutusega kaamera HRC. Proba on ainuke satelliit, mis mõõdab sama vaatlusala ühel ülelennul viies vaatesuunas, muutes satelliidi orientatsiooni. Proba mõõtmisressurss on väga väike – kaks või kolm mõõteseeriat ööpäevas. Proba mõõtmisi korraldab Euroopa Kosmoseagentuur. Kujutise spektromeetriga CHRIS on mitmel korral mõõdetud ka Järvselja Õppe- ja katsemetskonna metsa-ala. CHRIS (Compact High Resolution Imaging Spectrometer) on konfigureeritav kujutise spektromeeter, spektraalne piirkond 400–1050 nm, spektraalseid kanaleid 18 (piksli suurusega 17 m) või 63 (piksli suurusega 34 m). Kaadri suurus on nadiiris 13×13 km. Samal ülelennul mõõdetakse objekti nadiiris ning 30° ja 60° ette ja taha vaadates. HRC (High Resolution Camera) on 10-meetrise piksliga must-valge kaamera, kaadri suurus on 5×5 km. Proba-V ESA partnermissioon Proba
Läänetuuled

Läänetuuled on püsivad tuuled, mis on ülekaalus parasvöötmes. Nad puhuvad põhja- ja lõunapoolkera troopikapiirkondadest, kus kujuneb kõrgrõhuala, 60° laiuskraadide suunas, kus kujuneb madalrõhuala. Coriolisi jõu mõjul muutub õhu liikumise suund itta (põhjapoolkeral paremale, lõunapoolkeral vasakule) ning tuulte suund muutub vastavalt edela- ja loodesuunaliseks. Et õhurõhuvöötmed nihkuvad aastaajati põhja või lõuna poole, muutuvad ka läänetuulte esinemise piirkonnad. Географический справочник
Juhan Ekbaum

Juhan Ekbaum (ka Johann Ekbaum; 15. mai 1912 Suure-Kõpu vald – 1945 Leningrad) oli eesti vaimulik. Alghariduse sai Suure-Kõpu "Supsi" ja Suure-Kõpu 6-klassilises algkoolis. Seejärel õppis Abja Kultuurtehnika Ühisgümnaasiumis. Vanema venna toetusel õppis Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumis, mille lõpetas aastal 1931. Aastatel 1931–1932 teenis kaitseväeaega Tondi sõjakoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1933–1940, osaledes Akadeemilises Usuteadlaste Seltsis (oli 8 semestrit sekretäriks) ja Eesti Kristlikus Üliõpilasühingus, töötas Usuteaduskonna Seminari Raamatukogus, Riigi Keskarhiivis ja Ristiusu Arheoloogia Muuseumis. Oli prooviaastal Pärnu Eliisabeti II koguduses praost August Arumäe juures. Ordineeriti õpetajaks 30. märtsil 1941 Pärnu Niguliste kirikus. Juhan Ekbaum määrati EELK Konsistooriumi täiskogu otsusega 26. märtsist 1941 (teenis juba veebruaris 1941) Saarde Katariina koguduse õpetajaks. 1944 sügisest jäljetult kadunud. On aga säilinud köster Otstaveli kiri EELK Konsistooriumile 1. märtsist 1945 ja palju hilisem teade tema kinnivõtmise kohta. Neil aegadel kadus õpetaja Ekbaum jäljetult. Ametlikel andmeil – mis Nõukogude okupatsiooni ajal olid salastatud – arreteeriti Juhan Ekbaum 27. oktoobril 1944 Pärnumaal Saarde vallas NKVD poolt, Nõukogude tribunali otsusega mõisteti ta 17. veebruaril 1945 surma. Hukati kinnipidamiskohas Leningradis 1945. Juhan Ekbaumi vend Artur Ekbaum oli seotud ühistegevusega, vend Arturi abikaasa oli farmatseudi haridusega kirjanik Salme Ekbaum. Ka Juhani vennad Viktor (arreteeriti 8. märtsil 1946, suri 12. august 1953 Mordva ANSV Dubravlag-is) ja Eduard (arreteeriti 15. novembril 1944, suri 18. detsembril 1945 Komi ANSV Vorkutlagis) hukkusid stalinlikes laagrites. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. märts 2012. Vaadatud 21. jaanuaril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Krusensterni neem

Krusensterni neem (inglise keeles Cape Krusenstern) on neem Põhja-Ameerika loodeosas USA osariiki Alaska looderanniku, Kivalina küla lähedal. Selle geograafilised koordinaadid on 67° 8′ N, 163° 45′ W. Krusensterni neem on piir Kotzebue lahe ja Tšuktši mere vahel. Krusensterni neem sai nime baltisaksa päritolu Vene meresõitja, admirali Adam Johann von Krusensterni järgi. 1978 kuulutati seda Cape Krusenstern National Monumentiks.
Oskar Frey

Oskar Johannes Frey (31. mai 1859 Tartu – 28. aprill 1955 Berliin) oli Eesti vaimulik. Frey lõpetas Tartus gümnaasiumi ja õppis aastatel 1879–1884 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Halliste Püha Anna koguduses. Ordineeriti õpetajaks 14. juulil 1885. Ta töötas aastatel 1885–1888 adjunktpastorina Viljandi Jaani koguduses ja selle kõrvalt kooliõpetajana Viljandi kreiskoolis. Aastatel 1888–1913 oli ta Moskva kubermangus eestlasi teeniv vikaar, 1913–1918 Moskvas Eliisabeti koguduse (Moskva eesti kogudus) õpetaja ja 1919–1920 Moskva reformeeritud koguduse vikaarõpetaja. Moskvas olles oli ta ka Peeter-Pauli koolis usuõpetaja. Aastatel 1920–1921 oli ta Valga Peetri koguduse õpetaja ning 1922–1924 töötas kooliõpetajana Viljandis ja 1924–1925 usuõpetajana Põltsamaal.. 1929. aastal oli ta kolm kuud Kambja koguduse õpetaja. 1939. aastal põgenes Saksamaale, kus elas Danzigis ja Berliinis tütre juures. Tema poeg Erik Frey oli Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja, tütar Ellen Frey oli Tartus ja Põltsamaal arst. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998 Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann Kristjan Luhamets. Kambja kihelkonna ajalugu. Tartu: Ilmamaa, 2011
Tsirkumfiks

Tsirkumfiks on afiksi liik, kus prefiks ehk eesliide ja sufiks ehk järelliide kuuluvad kokku ning kumbki ei moodusta eraldi tähendust. Seega näivad nad kuuluvat ühte morfeemi. Näide: (saksa keel) ge-, -t: filmen − gefilmt; fragen − gefragt. Lähenedes tsirkumfiksile kui ühele afiksitest, on tegemist katkendliku morfiga. Need on maailma keeltes väga haruldased. Tsirkumfiksid on erijuhud üldisemast fenomenist, kus kaks või enam afiksit koosmõjus saavutavad tähenduse, mida ükski neist isoleerituna edasi ei anna. Selliseid nähtusi leiab maailma keeltest palju, kuid ainult tsirkumfiksid on piisavalt levinud, et neile nimetus anda. Bauer, Laurie (2003). "Introducing Linguistic Morphology"
Infiks

Infiks ehk siseliide on morfeem, mida kasutatakse sõnajuure siseselt. Erinevalt eesliidetest ja järelliidetest, mis lisatakse vastavalt sõnatüve või -juure ette ja taha, lõhestab siseliide ühest morfist koosneva sõnajuure kaheks. Näide (tagalogi, üks Filipiinide keeltest): sulat - kirjutama sumulat - kirjutas Laurie Bauer "Introducing Linguistic Morphology". 2003-
Pierre Curie

Pierre Curie (15. mai 1859 Pariis – 19. aprill 1906 Pariis) oli prantsuse füüsik, Nobeli füüsikaauhinna laureaat 1903. Ta avastas koos abikaasa Marie Curiega raadiumi ja polooniumi. 1903 – Davy medal 1903 – Nobeli füüsikaauhind 1904 – Matteucci medal 1909 – Elliott Cressoni medal Pierre Curie Nobeli auhinna lehel
Amuuri vart

Amuuri vart (Aythya baeri) on partlaste sugukonna vardi perekonda kuuluv liik veelinde. Amuuri vardi teaduslik nimi on pandud Eesti looduseuurija Karl Ernst von Baeri järgi. Amuuri vart pesitseb Amuuri jõgikonnas Venemaa Amuuri oblastis, Habarovski krais ja Primorje krais, samuti Hiina kirdeosas ja Mongoolias, ning talvitub Hiina lõunaosas, Korea poolsaarel, Jaapanis, Vietnamis ja Indias. Isaslind sarnaneb suuruselt ja hoiakult isase ruskevardiga. Värvuselt sarnaneb ta isase merivardiga, kuid selg on must ja rind on pruun, mitte must nagu merivardil. Emaslind on ühtlaselt pruun. 2012. aastal hinnati amuuri vardi arvukuseks alla tuhande isendi. 20. sajandi viimastel kümnenditel ja 21. sajandi alguses langes liigi arvukus järsult, põhjusteks on arvatud üleküttimine ja elupaikade halvenemine. 2012. aastal paigutati amuuri vart Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punases nimestikus kriitilises seisundis liikide hulka. Aythya baeri (Baer's Pochard). iucnredlist.org. 2019. Vaadatud 22.4.2024
Morf

Morf on üksus, mis on sõnavormi segment. Morfil on püsiv vorm ja ta on seotud püsiva tähendusega. Morfid jagunevad järgmiselt: Potentsiaalselt vabad morfid on sellised, millel on potentsiaali olla ise sõnavormid. See ei ole küll alati realiseeritud. Kohustuslikult seotud morfid ei saa ise olla sõnavormid. Vahel on kaks või enam morfi, millel on sama tähendus, täiendavas jaotumises. See tähendab, et need ei saa kunagi ilmneda samas kontekstis ning kahe peale kokku ammendavad nad kõik võimalused, kus morfeem saab esineda. Näide: inglise keele umbmäärane artikkel a/an: a esineb siis, kui järgnev sõna algab foneetiliselt konsonandiga, an siis, kui vokaaliga. Siinkohal tasub tähele panna sõna "foneetiliselt", sest nt university algab kirjapildis vokaaliga, kuid häälduses konsonandiga. Sel juhul on valik, kumba täiendavas jaotamises morfi valida, tingitud foneetiliselt. Jaotumine võib olla tingitud ka leksikaalselt või grammatiliselt (nt saksa adjektiivid muudavad vormi vastavalt nimisõnade soole). Morfe, mis kuuluvad kindlasse morfeemi ja mis on omavahel täiendavas jaotumises, kutsutakse morfeemi allomorfideks. Iga allomorf on morf. Morfeem Bauer, Laurie (2003) – "Introducing Linguistic Morphology"
Tagasihaare

Tagasihaare on raku poolt eritatud keemilise ühendi reabsorptsioon. Tagasihaare on väga tuntud mõiste virgatsainete (serotoniini, dopamiini, atsetüülkoliini) talitluse kirjeldamisel, kuid sarnane nähtus esineb ka madalmolekulaarsete ühendite toimes - näiteks bikarbonaadi (HCO3−) efektides . "Definition of Reuptake". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. detsember 2011. Vaadatud 10. juulil 2010. Enhanced cadmium-induced testicular necrosis and renal proximal tubule damage caused by gene-dose increase in a Slc39a8-transgenic mouse line.[alaline kõdulink]
Kotzebue laht

Kotzebue laht (inglise keeles Kotzebue Sound) on Tšuktši mere laht Alaska läänerannikul. Lõunas on selle piiriks Sewardi poolsaar, kirde pool Baldwini poolsaar. Lahe pikkus on umbes 150 km, laius suudmealas on 54 km, siseosas umbes 130 km, sügavus 13–25 m. Peaaegu aasta läbi on kaetud jääga. Looded kuni 0,5 m. Laht sai nime Otto von Kotzebue järgi, kes oli lahe avastanud 1816. aastal ümbermaailmareisil olnud Vene laeva Rjurik komandör. Lahe rannikul on Kotzebue linn.
Tšuktši poolsaar

Tšuktši poolsaar (vene keeles Чукотский полустров ehk Чукотка) on poolsaar Venemaal Euraasia kirdeosas. Selle rannikut ümbritseb põhjas Põhja-Jäämere Tšuktši meri ja lõunas Vaikse ookeani Beringi meri. Kitsas Beringi väin eraldab seda idas Alaska poolsaarest. Tšuktši poolsaarel asub Euraasia idapoolseim punkt Dežnjovi neem. Poolsaar sai nime kohaliku rahva tšuktšide järgi. Tšuktši poolsaar kuulub Tšuktšimaa koosseisu.
Kätlin Kink

Kätlin Kink (sündinud 24. novembril 1980) on Guinnessi rekordi omanik kiikingus (aiste pikkus 5,94 m). Kink on pärit Viljandimaalt Kõpust ning töötab Kõpu Põhikoolis muusikaõpetuse õpetajana ja Viljandimaal Sürgaveres noorsootöötaja ja kultuurimaja juhatajana. Kätlin Kink on MTÜ Soomaa Turism juhatuse liige alates 2015 aastast. Viljandlanna püstitas uue Guinnessi rekordi
Inge Lehmann

Inge Lehmann (13. mai 1888 – 21. veebruar 1993) oli taani seismoloog. Aastal 1936 väitis ta esimesena, et Maa tuum ei koosne üksnes vedelas olekus ainest, vaid et selle südamikuks on tahkes olekus sisetuum. Inge Lehmann õppis matemaatikat Kopenhaageni ja Cambridge'i ülikoolis. Ta töötas paar aastat kindlustusfirmas ning asus seejärel tööle matemaatiku ja geodeedi Niels Erik Nörlundi abilisena. Ta sai ülesande rajada Taanis ja Gröönimaal seismoloogiajaamad. Sellest ärkas tema huvi seismoloogia vastu. Aastal 1928 sooritas ta geodeesia eksami ning asus tööle Taani geodeesiainstituudi seismoloogia osakonna juhina. Inge Lehmann luges pikilainete murdumisest esimesena välja varjutsooni, mis osutas tahke sisetuuma olemasolule. Pärast 1953. aastat töötas ta USA-s koos Maurice Ewingi ja Frank Pressiga, uurides maakoort ja vahevöö ülemist osa. Ta avastas 190–250 km sügavusel piirpinna, kus nii P- kui ka S-lainete levimise kiirus järsult kasvab. Seda pinda nimetatakse ka Lehmanni piirpinnaks. 1969 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks Aastal 1997 asutas Ameerika Geofüüsika Liit Inge Lehmanni medali. Tutvustus California ülikooli lehel Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society 1997 Inge Lehmann: Discoverer of the Earth's Inner Core
Glomar Challenger

Glomar Challenger oli Ameerika Ühendriikide puurimislaev, mille abil uuriti ookeanipõhja, eelkõige Atlandi ookeani keskahelikku. Aastatel 1968–1983 osales laev ekspeditsioonidel, mille käigus puuriti üle 19 000 puursüdamiku. 24. juunil 1966 alustas California ülikool Ameerika Ühendriikide Teadusfondi toetusel ookeanipõhja puurimisprojekti. Puurimistööd tegi firma Global Marine. Laeva ehitas Levingston Shipbuilding Company ning see lasti Texase osariigi linnas Orange'is vette 23. märtsil 1968. Laeva pikkus oli 121,9, laius 19,9 ja süvis 6,1 meetrit ning maht 6281 brt. Laeval oli 45 meetri kõrgune puurtorn. Meeskonnale lisaks töötas laeval 24 teadustöötajat ja tehnikut ning 12 puurijat. Laev töötas esialgu 30 kuud Atlandi, Vaikses ja India ookeanis, Vahemeres ja Punases meres. Pärast seda leiti 1067 m sügavusest soolakuplid, mis pakkusid potentsiaalsete naftaleiukohtadena huvi naftafirmadele. Järgmisel etapil puuriti Atlandi ookeanis Kesk-Atlandi mäestikus kümnes kohas 17 puurauku. Puursüdamike uurimine kinnitas järjekordselt laamtektoonika teooriat. See tõestas ka, et keskaheliku lähedal on ookeaniline maakoor võrreldes Maa vanusega väga noor. Laev läbis kokku 375 632 meremiili. Kokku uuriti 624 kohta ja saadi 19 119 puursüdamikku. Puursüdamike kogupikkus oli 97 056 meetrit. Kõige sügavamal kohal oli ookeani sügavus 7044 meetrit; puuriti kuni 1741 meetri sügavuseni merepõhjast. 30 jala pikkused 2,5-tollise läbimõõduga puursüdamikud on hoiul Columbia ülikooli Lamonti-Doherty observatooriumis ja Scrippsi okeanograafiainstituudis. Et laeva paigalhoidmiseks ei saanud sellise sügavuse puhul kasutada ankruid, kasutati sonarisüsteemi, mis aktiveeris laeva vööris ja ahtris paiknevad jõuallikad. Pärast 15 aasta pikkust teenistust, mille jooksul sooritati 96 ekspeditsiooni, laev lammutati. Mõned laeva seadmed ja detailid võeti hoiule Smithsoni instituudi asutustes. Glomar Challengeri tööd jätkas laev JOIDES Resolution. http://www-odp.tamu.edu/glomar.html http://college.cengage.com/history/readerscomp/ships/html/sh_038600_glomarchalle.htm Glomar Challenger: Drillship of the Deep Sea Drilling Project
Dežnjovi neem

Dežnjovi neem (vene keeles мыс Дежнёва) on neem Tšuktši poolsaare idaotsas. See on ühtlasi Venemaa, Aasia ja Euraasia kõige idapoolsem punkt. Neem asub Beringi väina rannikul. Selle vastas Sewardi poolsaare läänetipus 86 km kaugusel asub Walesi Printsi neem. Dežnjovi neeme geograafilised koordinaadid on 66° 5′ N, 169° 40′ W. See on isoleeritud lameda laega mäemassiiv kõrgusega kuni 741 m järskude pankadega merepoolses küljes. Aastani 1898 nimetati Dežnjovi neeme Vostotšnõi neemeks (East Cape). Aastal 1879 nimetas Adolf Erik Nordenskiöld selle ümber vene meresõitja ning Põhja- ja Ida-Siberi uurija Semjon Dežnjovi auks, kes 1648. aastal koos Fedot Popoviga esimesena ümber neeme ringi sõitis. Дежнёва мыс, Большая советская энциклопедия
Eesti Geoloogiakeskus

Eesti Geoloogiakeskus OÜ (EGK) oli Eestis tegutsenud geoloogiateenuseid (nt geoloogiline kaardistamine, ehitusmaterjalide, energeetilise tooraine jms väljaselgitamine jne) osutav osaühing. Eesti Geoloogiakeskus tootis mitmekülgset infot maapõue kohta. 3. juuni 1937 asutati Eesti Geoloogiline Komitee, mille tegevus lõpetati 1940. aastal. 1957. aastal asutati Eesti NSV Ministrite Nõukogu juurde Geoloogia ja Maapõue Kaitse Valitsus (nimetati 1965. aastal ümber Eesti NSV Geoloogia Valitsuseks). 1964. aastal moodustati Eesti NSV Ministrite Nõukogu juurde Riiklik Geoloogia Tootmiskomitee. 1987. aastal moodustati NSVL Geoloogiaministeeriumi juurde riiklik asutus Eesti Geoloogia. 1991. aastal moodustati Tööstus- ja Energeetikaministeeriumi juurde Eesti Geoloogiakeskus. Alates 1993. aastast kuulus see Keskkonnaministeeriumi valitsemisalasse. 1. märtsist 1997 muudeti Eesti Geoloogiakeskus riigi osaühinguks. 1993. aastast juhtis Eesti Geoloogiakeskust Vello Klein. 2018. aasta alguses alustas Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi haldusalas tegevust Eesti Geoloogiateenistus, millele anti üle Eesti Geoloogiakeskuse lepingulised õigused ja kohustused. Uue teenistuse loomine lähtus 2017. aasta Riigikogu strateegiadokumendist „Maapõuepoliitika põhialused aastani 2050“. 1995. aastal sai Eesti Geoloogiakeskus Euroopa Geoloogiateenistuste Foorumi (FOREGS) liikmeks. 1. juulil 2003 sai Eesti Geoloogiakeskus Euroopa Liidu liikmesriikide geoloogiateenistuste ühenduse (EuroGeoSurveys) liikmeks. "Eesti Geoloogiakeskuse koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. august 2013. Vaadatud 31. juulil 2013. Ajalugu. Eesti Geoloogiateenistuse veebisait. https://www.postimees.ee/4033015/valitsus-toetas-riikliku-geoloogiateenistuse-loomist-rakverre https://www.e-krediidiinfo.ee/77000387-EESTI%20GEOLOOGIATEENISTUS Eesti Geoloogiakeskuse koduleht (eesti, inglise ja vene keeles)
Vanaviisi

Vanaviisi on Eesti ansambel. Ansambli kutsus 1986. aasta sügisel kokku helilooja ja basskitarrist Gunnar Kriik. Algkoosseisus olid peale tema veel Riho Rõõmus (kitarr), Olav Sverns (viiul), Priit Laid (akordion). Sulev Võrno – akustiline kitarr, laul Valmor Leisalu – basskitarr, laul Indrek Veskimäe – viiul Alo Loid – akordion, saksofon, laul Eno Kollom – trummid Koduleht
Jaanus Kõrv

Jaanus Kõrv, tuntud ka kui Küla Karla; (23. detsember 1953 – 15. september 2020) oli eesti humorist ja ajakirjanik. Jaanus Kõrv õppis kuni 1972 aastani Kärdla Keskkoolis ja läks edasi õppima Tallinna Pedagoogikaülikooli näitejuhi erialale, mille lõpetas 1976. aastal. Ta töötas ajalehe Hiiumaa peatoimetajana ja Raadios Kadi ajakirjanikuna. Ta töötas ka Tallinna Kesklinna Valitsuse avalike suhete nõunikuna ja hiljem Kohila vallavalitsuse avalike suhete nõunikuna. 2009. aasta kohalike omavalitsuste volikogude valimistel kandideeris ta Kärdlas Eesti Keskerakonna nimekirjas. „Aare Martinson joonistab/Küla Karla kirjutab” - (Randvelt Kirjastus, 2012), illustratsioonid Aare Martinson, ISBN 9789949914944 Luulekogu „Küla Karla värsivihud“ - (MTÜ Küla Karla, 2012), Illustreerinud: fotod Leemet Kõrv, ISBN 9789949304769 "Vilistlased". Kärdla Põhikool. "Küla Karla mõtleb..." "Jaanus Kõrv". Parem Kohila. 17. september 2017. Originaali arhiivikoopia seisuga 25.02.2021. Vaadatud 16.09.2020.
Savijalakesed

Savijalakesed on 1967. aastal Helmi Elisabet Elleri eestvedamisel loodud rahvatantsuansambel. Tantsuansambel tantsib rahvatantse, nii folkloorseid kui ka autoritantse, peamiselt eesti omi. Tantsurühm käib koos Tallinnas. Rahvatantsuansamblit juhendab alates 1982. aastast Piret Lett. Koduleht
Kihnu Poisid

Kihnu Poisid on 1996. aastal Kihnust alguse saanud folkmuusikaansambel. Ansambli esialgne nimi oli Lempsipoisid, kuna enamik bändipoistest elas Lemsi külas. Ansambli asutajaliikmed on Raino Laine (laul, basskitarr) ja Janno Vesik (laul ja akordion). Kihnu Poiste praegune koosseis: Raino Laine – basskitarr, laul Janno Vesik – akordion, laul Ott Kaasik – kitarr, laul Madis Jürgens – viiul Kristo Joosep – löökpillid Egert Maasing – heli Üks laul oli jälle tehtud uus (2006) Suurele merele (2009) Kihnu tantsulood (2009) Väga õige (2015) "CD "Üks laul oli jälle tehtud uus"". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. jaanuar 2021. Vaadatud 12. oktoobril 2016. CD "Suurele merele"[alaline kõdulink] "CD "Kihnu tantsulood"". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. detsember 2020. Vaadatud 12. oktoobril 2016. "CD "Väga õige"". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. september 2017. Vaadatud 12. oktoobril 2016. Kihnu Poiste ametlik koduleht Kihnu Poisid andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles) Kihnu Poisid Facebooki leht