laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Žyžma

Žyžma või Žõžma on jõgi Leedus ning Valgevenes, Gauja parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Жыжма, vene keeles Жижма (Žižma), leedu keeles aga Žižma. Jõe pikkus on 82 km ja valgla on 584 km². Jõe lang on 0,8 m/km. Žyžma algab Leedust Vilniuse maakonnast Šalčininkai rajoonist. Valgevene territooriumil läbib jõgi Hrodna oblasti Voranava, Lida ja Iŭje rajoone. Iŭje rajoonis suubub ta Gauja jõkke. Jõesängi on maaparandustööde käigus 27,4 kilomeetri ulatuses õgvendatud. Jõe kaldal asub Hajciuniški küla.  Žyžma – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tõnu Kõiv

Tõnu Kõiv (sündinud 4. detsembril 1968 Rakveres) on endine Eesti poliitik. Ta lõpetas aastal 1987 Rakvere 3. Keskkooli. Ta õppis Audentese ülikoolis ärijuhtimist. Kõiv oli Eesti Konservatiivse Eesti Rahvaerakonna liige ja töötas Rahvaerakonna kantselei juhatajana, selle ühinemisel Mõõdukatega sai Rahvaerakonna Mõõdukad liikmeks, töötas 1999. aasta lõpust kuni 2003. aastani Sotsiaaldemokraatliku Erakonna peasekretärina. Kuulus 1997–1999 ja 2002–2004 Rakvere linnavolikokku. Oli 1999–2003 IX Riigikogu liige (Rahvaerakond Mõõdukad). 2001. aastal oli Kõiv pärast Mihkel Pärnoja tagasiastumist üks majandusministri kandidaate. Ta töötas mitme spordiorganisatsiooni juhatuses: 1995–96 Jalgpalliliidu ja 1996–2000 Korvpalliliidu juhatuses, 1996–97 FC Flora tegevdirektor, 2005–2011 Triatloniliidu president ja 2005 aastast EOK esindajate kogu liige. Aastatel 2003–2010 töötas ASi Eesti Elektronpost tegevdirektorina. Kõiv, Tõnu, entsyklopeedia.ee Sotside endise peasekretäri sigadused mätsiti kinni, Eesti Ekspress, 27.06.2013 Kuidas tähtis sots vargil käis ja politsei käest pääses , Eesti Ekspress, 02.10.2013
Zuhres

Zuhres on rajoonilise tähtsusega linn Ukrainas Donetski oblastis, Hartsõzki linna haldusalas. Linn asub 34,8 km kaugusel Donetskist idas. Zuhres asutati 1829. aastal, linna õigused sai 1938. aastal. Krõnka jõe kallastel asuva linna kõrgus merepinnast on 141 meetrit. 2001. aastal elas linnas 19 859 inimest, 2013. aasta 1. jaanuaril 18 553 inimest, asustustihedus 1280 inimest ruutkilomeetri kohta. 2014. aasta Ukraina kriisi ajal, aprillikuus, võtsid Venemaa meelsed separatistid linna oma kontrolli alla. Zujivski soojuselektrijaam "Державний комітет статистики України. Чисельність наявного населення України на 1 січня 2013 року, Київ-2013 (pdf)". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. november 2018. Vaadatud 8. augustil 2014. 14. november 2014. Ukrajinska Pravda. Valitsus kinnitas riigi kontrolli all mitteolevate asulate nimekirja (ukraina keeles)
Gauja (Nemunas)

Gauja on jõgi Leedus ning Valgevenes, Nemunase parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Гаўя (Haŭja, transkribeerituna Gavja), leedu keeles aga Gauja. Jõe pikkus on 100 km ja valgla on 1680 km². Jõe langus on 74,7 m ja lang on 0.9 m/km. Gauja jõgi algab Leedust Vilniuse maakonnast Šalčininkai rajoonist Ašmiany kõrgustikult. Leedu territooriumil voolab jõgi 32 kilomeetrit; seal suubub temasse ka esimene suurem lisajõgi Verseka. Edasi läbib Gauja Hrodna oblasti Iŭje rajooni, seal asub jõe kaldal ka Žamysłaŭl. Suurimaks lisajõeks on parempoolne lisajõgi Žyžma.
Farmakokineetika

Farmakokineetika (kreekakeelsetest sõnadest pharmakonon 'ravim' ja kinetikos 'liikumine, liikuma panemine') on farmakoloogia haru, mis uurib ravimite imendumise, jaotumise, biotransformatsiooni ja eritumisega seotud protsesse. biosaadavus
Kahealuseline graaf

Kahealuseline graaf (inglise keeles bipartite) on graaf, mille tipud jagunevad kahte hulka, kus servad esinevad ainult erinevatesse hulkadesse kuuluvate tippude vahel. Kahealuselise graafi täiendis moodustavad need alused klikke. Kahealuselised on näiteks Folkmani graaf ja Heawoodi graaf. Kui kõik hulkadevahelised tipud on servadega ühendatud, siis kujutab see graaf endast bi-klikki. Graaf võib olla ka kolme-, nelja- või n-aluseline. Alused võivad olla kas võrdse või erineva suurusega.
Hemorraagiline palavik

Hemorraagilised palavikud (ka hemorraagilised viiruspalavikud, viiruslikud hemorraagilised palavikud; ladina keeles ainsus febris haemorrhagica, mitmus febres virales haemorrhagicae; lühend VHF) on koondnimetus teatud palavikuga kulgevate viirushaiguste kohta. Hemorraagilisi palavikke iseloomustavad väga suur nakatamisvõime, täppverevalumid, veresoonte kahjustumise tagajärjel tekkinud verejooksud, šokk ja suur suremus. Hemorraagilise palavikuga kulgevate haiguste põhjustajateks peetakse, harilikult mitmete lülijalgsete või näriliste kaudu inimestele levitatavaid, sugukondadesse Arenaviridae, Bunyaviridae, Filoviridae, Flaviviridae ja Togaviridae liigitatud viiruseliike. Hemorraagiliste palavike peiteaegades, nakkusteedes ja sümptomites ning ravis esineb varieeruvusi. Inimestel hemorraagilist palavikku põhjustav Bunyaviridae viirus on Severe fever with thrombocytopenia syndrome (SFTS). Inimestel hemorraagilist palavikku põhjustavad filoviirused on Ebola viirus – põhjustab Ebola viirushaigust; Marburgi viirus – põhjustab Marburgi haigust. hemorraagiline palavik, veebiversioon (vaadatud 08.08.2014) "Meditsiinisõnastik", 257:2004. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Viral hemorrhagic fever seisuga 08.08.2014.
Miussõnsk

Miussõnsk (kuni 1965. aastani Novo-Pavlivka, Novopavlivske) on rajoonilise tähtsusega linn Ukrainas Luhanski oblastis Krasnõi Lutši haldusalas, Miussi jõe kallastel. Miussõnsk asutati 1887. aastal (Novo-Pavlivka nime all), alates 1938. aastast alev, linna õigused sai 1965. aastal. 2011. aasta 1. jaanuaril elas linnas 4999 inimest, asustustihedus 277 inimest ruutkilomeetri kohta. 2014. aasta Ukraina kriisi ajal aprillikuus võtsid Venemaa-meelsed separatistid linna oma kontrolli alla. 8. augustil võtsid valitsusväed linna oma kontrolli alla. "Державний комітет статистики України. Чисельність наявного населення України на 1 січня 2011 року, Київ-2011 (doc)". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2012. Vaadatud 8. augustil 2014. "Силы АТО вошли в еще два населенных пункта Донбасса - СНБО". Liga Novosti. 8. august 2014. Vaadatud 8. august 2014.
Tamara Keerd

Tamara Keerd (aastani 1958 Tamara Schmidt; 24. veebruar 1926 Konotop, Sumõ oblast – 22. aprill 2003 Tallinn) oli eesti lauatennisist ja sporditegelane. Ta on õppinud Tallinna 1. Keskkoolis, lõpetas aastal 1945 Tallinna Sotsiaal- ja Kodundusinstituudi. Ta asus lauatennist mängima Arvi Voltri juhendamisel. Ta oli aastal 1955 Nõukogude Liidu võistkondlikel meistrivõistlustel hõbemedali. Eesti meistrivõistlustel võitis ta naispaarismängus aastal 1952 (koos Valve Toomsaluga) kuldmedali; lisaks on ta võitnud kolm hõbemedalit ja ühe pronksmedali. Aastatel 1952 ja 1957 tuli ta võistkondlikult Eesti meistriks. Ta töötas aastatel 1953–1968 Tallinna Masinatehases ja 1968–1970 Spordiseltsi Kalev Tallinna linnanõukogus spordiinstruktorina, 1973–1975 Lastestaadionil ja 1975–1979 Tallinna Oktoobri rajooni Laste ja Noorte Spordikoolis instruktori-treenerina. Ta oli aastast 1958 abielus tennisisti ja treeneri Alfred Keerdiga. Biograafia ESBL-is
Diskograafia (meditsiin)

Diskograafia ehk seljaröntgenuuring (ladina keeles discographia) on röntgenuuringu liik. Seljaröntgenuuringu läbiviimiseks on vaja patsiendi lülivahekettasse kontrastainet süstida. "Meditsiinisõnastik", 144:2004
Haradzišča

Haradzišča (transkribeerituna Garadzištša) on alev Valgevenes Bresti oblastis Baranavičy rajoonis. Alev on Haradzišča külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on poola keeles Horodyszcze. Alev asub Servači jõe kaldal. Alevis on keskkool, muusikakool, laste spordikool ja internaatkool. Haradziščas tegutsevad ka kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Seal asub toiduainete tööstus, lisaks tegeletakse seal veel metsandusega. Vaatamisväärsusteks on XVIII sajandil püstitatud katoliku kirik ja aastal 1764 ehitatud õigeusu (endine kreekakatoliku) kirik. Lisaks asub seal XIX sajandil ehitatud sünagoog. Alevi lähedal asub I maailmasõjas hukkunud saksa sõdurite surnuaed. Alevi piiril asub linnamägi, mida on peetud Leedu vanaks pealinnaks Vorutaks. Alevit on esimest korda mainitud aastal 1414, toona kuulus see Leedu suurvürstidele. Aastal 1494 ehitati sinna katoliku kirik. XV sajandi lõpus läks asula Bielskite valdusse. Haradzišča asus Navahradaki vojevoodkonnas, kuuludes seal Navahradaki maakonda. XVI–XVII sajandil oli asulal mitmeid omanikke, nende seas Nemirad, Chodkiewiczid, Pacid. XVII sajandi lõpus läks asula Zenowiczitele. Aastast 1793 (pärast teist Poola jagamist) Venemaa koosseisus. Alevi rahvas võttis osa mitmest Poola ülestõusust, seetõttu konfiskeeriti alev Pacide perekonnalt ja anti Buhavetskite valdusse. Samuti konfiskeerisid sõjaväevõimud kohalikult katoliiklaste koguduselt kiriku ja andsid selle Moskva patriarhaadile. XIX sajandi lõpus peeti Haradziščas kaks korda aastas laata. Esimese maailmasõja ajal (1916) toimus alevi ümbruses Baranaviči lahing. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Haradzišča Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Teise maailmasõja ajal moodustati alevis geto, kuhu koguti 760 alevis elanud juuti ja juute ka ümbruskonna asulatest. Lisaks juutidele tapeti ka ülejäänud elanikke, kokku 4000 inimest. Õigeusu kirik Katoliku kirik Haradzišča linnamägi  Haradzišča – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alevi juutide ajalugu Haradzišča
Kruhlõk

Kruhlõk on mitme küla nimi: Kruhlõk, küla Ukrainas Donetski oblastis Šahtarski rajoonis Kruhlõk, küla Ukrainas Luhanski oblastis Lutuhõne rajoonis
Eduard Wöhrmann

Eduard Ludvig Wöhrmann (28. detsember 1863 Härjanurme – 25. september 1934 Tartu) oli eesti literaat. Wöhrmann sündis Härjanurme külas Veski talus talurentniku pojana. Ta õppis 1872–1877 Jõune külakoolis ning töötas pärast isatalus ja mitmes ametis. Aastast 1907 elas ja töötas ta kaevumeistrina Tartus, kus ta ka suri. "Nõmme lillekesed." Jurjev: Hermann 1903. "Lõbus seltsiline." Jurjev: K. Jaik 1906. "Arm ja noorus elagu!" Jurjev: K. Jaik 1906. "Arm elagu, õnn õitsegu!" Tartu: K. Jaik 1910. "Wäike Kalewipoeg. Lühike kokkuwôte ôndsa Laulu-isa Dr. Fr. R. Kreutzwald’i järele." Tartu: Hermann 1921. Eduard Wöhrmann Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Kruhlõk (Lutuhõne rajoon)

Kruhlõk on küla Ukrainas Luhanski oblastis Lutuhõne rajoonis, 31 km kaugusel Luhanskist lõunaedelas. Kruhlõk asutati 1950. aastal. Küla kõrgus merepinnast on 237 meetrit. Kruhlõkis elab 660 inimest, asustustihedus 148 inimest ruutkilomeetri kohta. 2014. aasta Ukraina kriisi ajal, aprillikuus, võtsid valitsusvastased relvajõud küla oma kontrolli alla. 8. augustil 2014 võtsid valitsusväed asula oma kontrolli alla. 25. septembril 2015 fikseeris OSCE Ukraina spetsiaalne seiremissioon valitsusvastaste relvajõudude kontrolli all oleva asula lähistel Venemaal toodetud raketisüsteemi TOS-1 Buratino kohalolu. "Украинские войска освободили Круглик Луганской области". Ukrajinska Pravda. 8. august 2014. Vaadatud 8. augustil 2014. "Оперативная обстановка в зоне проведения АТО. Сводка СНБО Украины от 08.08.2014". Infovastupanu. 8. august 2014, 19:00. Vaadatud 8. augustil 2014. "Latest from OSCE Special Monitoring Mission (SMM) to Ukraine based on information received as of 27 September 2015". OSCE Special Monitoring Mission to Ukraine. 28. september 2015. Vaadatud 2. oktoobril 2015. Zverev, Anton (2. oktoober 2015). "Deadly Russian rocket system spotted in Ukraine for first time". Moskva: Reuters. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. oktoober 2015. Vaadatud 2. oktoobril 2015.
Šumõ

Šumõ on küla Ukrainas Donetski oblastis Toretski haldusalas. 2001. aasta 1. jaanuaril elas külas 95 inimest. 2014. aasta Ukraina kriisi ajal, aprillikuus, võtsid valitsusvastaste relvaõudude üksused asula oma kontrolli alla. 5. augustil 2014 toimus küla lähistel relvastatud kokkupõrge valitsusvägede ja valitsusvastase relvajõudude vahel. "18 Soldiers Killed over the Last 24 Hours". Censor.net. 6. august 2014.
Paljastuhnur

Paljastuhnur (Heterocephalus glaber) on mullatuhnurlaste sugukonda kuuluv näriline, paljastuhnurlaste (Heterocephalinae) alamsugukonna ainus esindaja. Ta on unikaalne loomaliik imetajate seltsis: elab suurtes keerulise sotsiaalse korraldusega kolooniates, on poikilotermne organism, talub suhteliselt suurt CO2 kontsentratsiooni ning tal puudub osaliselt valutunne. Samuti ei ole teadlastel õnnestunud paljastuhnuritel eksperimentaalselt vähkkasvajaid esile kutsuda. Oma väiksuse kohta elavad paljastuhnurid väga vanaks – ligi 30-aastaseks. Paljastuhnur on peaaegu karvkatteta väike uruloom (tüvepikkusega 8–10 sentimeetrit ja kaaluga 30–35 grammi). Emasloom on suurem ja kaalub 50–80 grammi. Paljastuhnuri levila hõlmab Ida-Aafrika, eelkõige Lõuna-Etioopia, Keenia ja Somaalia savanne ja poolkõrbeid. Tal on terav haistmine ja hästi arenenud kompimine; koon ja saba on kaetud tundlike vurrudega, mis muuhulgas võimaldavad tal kergesti liikuda läbi urukäikude nii edaspidi kui ka tagurpidi. Eusotsiaalsete paljastuhnurite kolooniates paljuneb vaid üks emasloom ("kuninganna") ja tema paarilisena 2–3 isaslooma; ülejäänud isendid on steriilsed ja nad on spetsialiseerunud erinevatele töödele (elupaiga kaitse, käikude kaevamine, toiduotsimine). Koloonias elab kümneid (vahel sadu) isendeid. Paljastuhnurid praktiliselt ei vanane (nende suremus ei kasva vanusega). Nad võivad elada kuni 30 aastat, mis hiiresuuruse loomakese jaoks on pretsedenditu sündmus. Mehhanismid, mis toetavad pikka eluiga, ei ole täpselt teada. USA ja Iisraeli teadlaste ühisartikkel 2012. aastal ajakirjas Aging Cell püstitas hüpoteesi paljastuhnurite ebatavaliselt suure pikaealisuse põhjuste kohta. Teadlased, peamiselt Tel Avivi Ülikoolist ja Texase ülikoolist (kus asub USA suurim, enam kui 2000 isendist koosnev paljastuhnurite koloonia) teatasid, et tõenäoliselt peitub paljastuhnurite pikaealisuse põhjus proteiini NRG-1 suures sisalduses. See valk asub väikeajus, see tähendab aju selles osas, mis kontrollib motoorset aktiivsust. Ewen Callaway, Simple molecule prevents mole rats from getting cancer Sugar matrix surrounding cells traps would-be tumours in long-lived mammal., 19. juuni 2013, veebiversioon (10.08.2014) (inglise keeles) Геном голого землекопа — ключ к секрету долголетия? elementy.ru Эликсир молодости от голых землекопов gazeta.ru Yael H. Edrey, Diana Casper, Dorothee Huchon, James Mele, Jonathan A. Gelfond, Deborah M. Kristan, Eviatar Nevo, Rochelle Buffenstein (2012). "Sustained high levels of neuregulin-1 in the longest-lived rodents; a key determinant of rodent longevity" Aging Cell Emase terror hävitab paljastuhnuri sperma Novaator. Tartu Ülikooli teadusuudised (2011) Paljastuhnur on tervise etalon Imeline teadus "Paljastuhnurid võtavad hapnikupuuduse trotsimiseks taimse mõõtme" ERR Novaator, 21. aprill 2017
Saarvahtra puiestee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Saarvahtra puiestee on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Laagri asumis. Saarvahtra puiestee algab Kaskede puiesteelt, ristub Paplite puiesteega ning lõpeb Laagri asumi ja Pääsküla asumi piiril umbtänavana. Saarvahtra puiestee on peaaegu lõuna–põhjasuunaline ja ligikaudu 400 meetri pikkune. Saarvahtra puiestee sai nime 4. septembril 1970. Tallinna tänavanimed. KNAB. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 110
Biksēre

Biksēre on küla (lielciems) Lätis Madona piirkonnas, Sarkaņi valla keskus. Asulas asub Biksēre mõisa (Libien) süda. Sinna jääb Biksēre bussipeatus. Lisaks on seal veel raamatukogu ja kultuurimaja «Kalnagravas». Biksēresse on püstitatud mälestusmärk rublale. Looduskaitse all on Biksēre park, Biksēre lossi tamm, Biksēre Metsapargi kuusk ja Biksēre Metsapargi mänd. Biksēre muinaskalmed ehk Kalmemägi on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all. Aastal 2015 oli külas 479 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 404. Autotransporta direcija https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS "Biksēres senkapi (Kapu kalns)". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. november 2022. Vaadatud 18. novembril 2022. Vietvārdu datubāze
Biksēre mõis

Biksēre mõis ehk Libe mõis (saksa keeles Libbien, läti keeles Biksēres muiža, ka Libes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Cesvaine kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub Lätis Madona piirkonnas Sarkaņi vallas Biksēres. Biksēres asuv ja tänapäeval Biksēre mõisaks kutsutav kompleks on tegelikult endise Libe mõisa süda, tegelik Biksēre mõis asus sealt 2,5 kilomeetrit eemal. Biksēre mõisa on esmamainitud 1583. aastal. Toona andis Stefan Batory mõisa Ramelitele. Hiljem vahetas mõis korduvalt omanikke, kuni 1824. aastal sattus see Magnuste suguvõsa kätte. Mõisakompleks jäi Magnuste valdusse kuni 1939. aastani. Mõisakompleksi säilinud hooned on kõik ehitatud Magnuste ajal. Lihtsat peahoonet ehib arhitektuurilise kurioosumina uusgooti stiilis torn. Tänapäeval asub hoones vallamaja. Mõisakompleksi juures ei olnud tootmishooneid ega isegi teenijate maja, see-eest asusid seal kõrts ja tenniseväljak. Vanas mõisa magasiaidas asub muuseum. Endisel mõisa golfiväljakul asub praegu lava. Mõisakompleksi juures asub 15 hektari suurune park. 2006. aastal avati seal puuskulptuuride ekspositsioon. Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (läti keeles)
Ma (jumalanna)

Ma on Väike-Aasia hellenite-eelne emajumalanna, looduse ja jumalate ema, maajumalanna ning sõja- ja võidujumalanna. Tema nime põhitähendus on 'ema'. Tal oli orgiastiline kultus nagu Kybelel. Ma kultuse algne keskus oli Komana Kapadookias, kus nähtavasti teda kummardasid ka juba hetid. Ma kultus oli ka Komana Pontikas. Mõlemad kohad olid templiriigid, mida valitsesid kohalike kuningatega võrdväärsed ülempreestrid. Kõige tähtsam allikas Ma kultuse kohta on Strabon, kelle (kaheldavatel) andmetel oli kummaski kohas 6000 mõlemast soost templiteenrit (hieroduuli), kellest osa oli seotud templiprostitutsiooniga. Palverändureid kaugetest kohtadest ligi tõmmanud orgiastiline kultus, mis oli seotud relvatantsude ja enesevigastustega, oli kreeklastele võõrastav. Strabon samastas Ma'd kreeka Enyoga. Kui roomlased Mithridatese sõdade ajal Ma kultusega tuttavaks said, samastasid nad teda sõjajumalanna Bellonaga, hiljem ka Virtusega. Just selle jumalanna vägivaldsus ja võidukus avaldasid suurt muljet Sullale. Noëlle Icard-Gianolio. Ma. – Lexicon Iconographicum Mythologiae Classicae, kd 6, 1992, lk 330–332.
Heli Kajo

Heli Kajo (sündinud 26. oktoobril 1983 Helsingis) on soome laulja ja laulukirjutaja. Heli Kajo vanemad on Juha Kajo ja Sirpa Kajo. Ta sai tuntuks 2010. aasta Eurovisiooni Soome eelvoorust. Ta osales looga "Annankadun kulmassa” ning sai finaalis 11 443 häält, kuid ei pääsenud superfinaali. Pärast seda võistlust võttis Heliga ühendust Asko Kallonen ning pakkus talle plaadilepingut firmas Warner Music Finland. Laulja nõustus ning juba 2012. aasta mais ilmus Kajo debüütalbum "Elämäsi suloisin virhe". Elämäsi suloisin virhe (23. mai 2012) ”Annankadun kulmassa” (2010) ”Jos mä kuolen nuorena” (2012) ”Elämäsi suloisin virhe” (2012) ""Amet ja sünniaeg"" (soome). Vaadatud 9.08.2014. ""Uudis albumi avaldamisest"" (soome). Originaali arhiivikoopia seisuga 29.04.2014. Vaadatud 9.08.2014. ""Asko Kalloneni pakkumine Heli Kajole"" (soome). Vaadatud 9.08.2014.
Joachim Maass

Joachim Maass (11. september 1901 Hamburg – 15. oktoober 1972 New York) oli saksa kirjanik. Ka tema vend Edgar Maass oli kirjanik. Maass töötas algul oma isa äris, 1924. aastast oli vabakutseline kirjanik, ajuti ka kutseline ajakirjanik. 1939. aastal emigreerus USA-sse, 1951–1954 elas Saksamaal (1952. aastast), kuid pöördus Ameerikasse tagasi, põhjendades seda hiljem sakslaste ükskõiksusega. Alates 1965. aastast oli ta töövõimetu. Ta kirjutas põhiliselt romaane, kuid ka luulet, esseesid ja näidendeid. Tema kirjanduslik eeskuju oli Thomas Mann. Hermann Hesse kiitis tema raamatut "Die unwiderbringliche Zeit". Tema sõprade ja toetajate seas olid Victor Otto Stomps, Lothar Luft, Carl Zuckmayer, Martin Beheim-Schwarzbach, Stefan Zweig, Gottfried Bermann-Fischer ja Kurt Desch. Völkische Poesie und moderne Lyrik Portugals, 1925, tõlkeantoloogia Johann Christian Günther, 1925, dramaatiline poeem Bohème ohne Mimi, 1930, romaan noortest kunstnikest Der Widersacher, 1932, romaan Borbe, 1934, jutustus Die unwiederbringliche Zeit, 1935, romaan lapsepõlvest Auf den Vogelstraßen Europas, 1935, lennureisiraamat, mille eest ta Lufthansa kulul reisis Stürmischer Morgen, 1937, romaan Der Schnee von Nebraska, 1937, jutustus Ein Testament, 1939, romaan, Fjodor Dostojevskist mõjutatud Hamburgi kriminaallugu ja perekonnalugu Das magische Jahr, 1945, romaan, autobiograafiline jutustus oma päritolust ja noorpõlvest Hamburgis (1944 inglise keeles) Des Nachts und am Tage, 1949, näidendite kogumik Die Geheimwissenschaft der Literatur, 1949, loengud saksa kirjandusest Der unermüdliche Rebell, 1949, Carl Schulzi biograafia Der Fall Gouffé, 1952, romaan, kriminaallugu 19. sajandi Prantsusmaalt Dostojevski vaimus, tema kõige menukam raamat Kleist, die Fackel Preußens, 1957, biograafia Lothar Lufti abikaasa Maria Renée oli hiljem tema elukaaslane. 1950 Hamburgi Vaba Kunstide Akadeemia liige 1961 Baieri Kaunite Kunstide Akadeemia kirjandusauhind Sissekanne biograafilises leksikonis, faksiimile
Pałanečka

Pałanečka (valgevene keeles Паланэчка, transkribeerituna Palanetška, poola keeles Połoneczka) on küla (endine alev) Valgevenes Bresti oblastis Baranavičy rajoonis Volna külanõukogus. Asulas on 664 elanikku (1998). Pałanečka asub merepinnast 154 meetri kõrgusel. Pałanečkas on keskkool, raamatukogu, klubihoone. Asulas on katoliku kirik aastast 1899, vesiveski aastast 1819, suurim vaatamisväärsus on aga XVIII sajandist pärit Radziwillide loss. Pałanečka asulat on esimest korda mainitud XVI sajandil. Toona oli Pałanečka Navahradaki vojevoodkonda ja Navahradaki maakonda kuulunud alev. Sajandi lõpus läks asula Radziwillide valdusse, nemad ehitasid sinna XVIII sajandil ka klassitsistlikus stiilis lossi. 1777. aastal peatus lossis kirjanik Deniss Fonvizin. Poola jagamisega läks Pałanečka 1795. aastal Venemaa koosseisu. Alev kuulus Navahrudaki kubermangu. Asula elanikud võtsid osa Kastuś Kalinoŭski juhitud ülestõusust. XX sajandi algul rajati Pałanečkasse raudteejaam, toona oli asulas 190 elanikku. Kuni 1917. aastani oli Pałanečka Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nõukogude Liidu koosseisu. Nõukogude Liiduga liitmisel kaotas asula alevi staatuse. Kuni 26. oktoobrini 2013 oli Pałanečka samanimelise külanõukogu halduskeskuseks. Pałanečka Pałanečka kirik Pałanečka vesiveski Radziwillide loss "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2015. Vaadatud 25. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Pałanečka Küla Valgevene fotoentsüklopeedias
Ebola jõgi

Ebola jõgi (ka Legbala jõgi) on jõgi Aafrikas Kongo Demokraatliku Vabariigi põhjaosas. Ebola jõgi on ligikaudu 200 km pikkune Kongo jõe lisajõgi. Ebola järgi on nime saanud viiruseperekond Ebolavirus ja mitmed viiruseliigid (nt Ebola viirus) ja Ebola viirushaigus.