laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Marcus Armstrong

Marcus Armstrong (sündinud 29. juulil 2000 Christchurchis) on Uus-Meremaa võidusõitja, kes võistleb FIA Vormel 2 meistrivõistlustel. Aastatel 2017–2021 oli ta Ferrari Driver Academy liige. Christchurchis sündinud Armstrong alustas kardiga võidusõitu 2010. aastal, võitis suuri tiitleid alates 2011. aastast. Tema üheistmeline debüüt pärineb 2014. aastast Uus-Meremaa Vormel Fordi meistrivõistlustel 2014–2015. 2016. aasta novembris oli Armstrong nende viie sõitja hulgas, keda kutsuti Ferrari Driver Academys osalema, ja kinnitati järgmisel kuul liikmeks. Samal kuul kinnitati tema osalemine 2017. aasta Vormel Toyotas M2 võistlusega, kus ta saavutas kolm võitu ja saavutas neljanda koha. 2019. aastal naaseb ta taas Vormel Toyotas sõitma koos M2 Competition meeskonnaga. Armstrong võitis viis võitu, kuid kaotas tiitli viimasel võistlusel Uus-Meremaal kaasmaalasele Liam Lawsonile. 2017. aasta veebruaris teatati, et Armstrong võistleb koos Prema Powerteamiga nii ADAC Vormel 4 kui ka Itaalia Vormel 4 meistrivõistlustel. Armstrong saavutas mõlemas sarjas seitsme võiduga ADAC Vormel 4 ja Itaalia 2017. aasta Vormel 4 meistriks teise koha. 2018. aastal, jätkates koostööd Premaga, siirdus ta koos kahe teise FDA liikme Robert Shwartzmani, Mick Schumacheri, Ralf Aroni ja Guanyu Zhouga Euroopa Vormel 3-sse. Armstrong võitis Norisringil võidusõidu ja saavutas meistritiitli viienda koha. Macau Grand Prix’l saavutas ta üheksanda koha. Järgmisel aastal siirdus Armstrong uuele FIA ​​Vormel 3 meistrivõistlustel ja tegi seda alati Premaga sõites. 2019. aasta aprillis liitus Armstrong Nicolas Todti programmiga All Road Management. Vormel 3 meistrivõistlustel saavutas Armstrong kaks järjestikust sprindivõitu Hungaroringil ja Spa-Francorchampsis ning ühe võidu Socis. Ta lõpetas meeskonnakaaslaste Robert Shwartzmani ja Jehan Daruvala järel teisel kohal. 2019. aasta novembris naasis Armstrong Macau Grand Prix’le, saades kaheksateistkümnendaks stardikohaks. 28. novembril 2019 teatati tema siirdumisest 2020. aasta FIA Vormel 2 meistrivõistlustele koos ART Grand Prix meeskonnaga koos Christian Lundgaardiga. Oma esimesel hooajal võitis ta kaks poodiumit, mõlemad Spielbergi ringrajal ja lõpetas hooaja lõpparvestuses kolmeteistkümnendal positsioonil. 2021. aastal jätkas Armstrong FIA Vormel 2 meistrivõistlustel sõitmist, kuid vahetas meeskonda ja liitus DAMSiga koos Roy Nissanyga. Ta saavutab oma esimese poodiumi uue meeskonnaga Silverstone'i teises sõidus. Jeddah nädalavahetuse esimesel võistlusel suudab Armstrong võita oma esimese võistluse Vormel 2-s, edestades kaasmaalast Liam Lawsoni. 2021. aasta detsembris osales Armstrong koos Hitech Grand Prix meeskonnaga Yas Marina ringrajal Vormel 2 hooajajärgsel testimisel. 19. jaanuaril kohtunik Armstrongi koos Jüri Vipsiga 2022. aasta hooajaks. Marcus Armstrong, selle driverdb.com, DriverDB AB. (inglise keeles)
Christian Lundgaard

Christian Lundgaard (sündinud 23. juuli 2001 Hedenstedis) on Taani võidusõitja, kes võistleb Vormel 2 meistrivõistlustel ART Grand Prix meeskonnaga. Alates 2017. aastast kuulub ta Renault Spordiakadeemiasse. Ta on autoralli Euroopa meistri Henrik Lundgaardi poeg. Lundgaard sisenes võidusõidumaailma kardisõitudega aastatel 2012–2016. Ta saavutas häid tulemusi nagu CIK-FIA KFJ klassi Euroopa meistritiitli võit 2015. aastal ja 3. koht WSK Champions Cupil 2016. aastal. 2017. aastal, pärast liitumist Renault Spordiakadeemiaga, debüteeris ta MP Motorsport meeskonnas koos Tristan Charpentieri, Lukas Dunneri, Bent Viscaali, John Petersi, Nazim Azmani ja Marta Garcíaga üheistmelistel autodel, võites kaks sõitu Vormel 4 kategoorias: SMP Vormel 4 NEZ Meistrivõistlustel ja Hispaania Vormel 4 Meistrivõistlustel. 2018. aastal võistles ta Vormel Renault’s, taas MP Motorsport meeskonnaga koos Alex Peroni ja Max Defournyga, võitis neli võitu ning saavutas lõpparvestuses teise ja uustulnuka edetabelis esimese koha. Ka 2018. aastal osales ta kahel Paul Ricardi ringrajal peetud GP3 võistlusel Will Palmeri asemel, ületades finišijoone 12. ja 13. positsioonil koos Dorian Boccolacci ja Niko Kariga. 2019. aastal sõidab ta koos ART Grand Prix meeskonnaga Vormel 3 Meistrivõistlustel koos David Beckmanni ja Max Fewtrelliga. Esimeses Hungaroringil peetud sõidus võitis ta pole, kiireima ringi ja võidu, juhtides algusest lõpuni. Ta lõpetas meistritiitli üldarvestuses 6. kohaga. Ta debüteeris Vormel 2 sarjas 2019. aasta hooaja kahel viimasel võidusõidul Tridenti meeskonnaga koos Giuliano Alesiga. 2020. aastal jookseb ta kogu hooaja koos Marcus Armstrongiga koos ART Grand Prix meeskonnaga. Meistrivõistluste jooksul suutis ta võita kaks sprindisõitu, Red Bull Ringil ja Mugellos. Lundgaard lõpetas hooaja lõpparvestuses seitsmenda kohaga oma Renault Juniori kolleegi Guanyu Zhou järel. 10. veebruaril kinnitab ART Grand Prix Lundgaardi ka 2021. aasta hooajaks koos Théo Pourchaire'iga. Kolmepäevase hooajalise testimise jooksul Sakhir Lundgaardi ringrajal osutus ta kiireimaks. Hooaja teisel võistlusel Bahreinis lõpetas ta Oscar Piastri järel teisena, samal ajal kui järgneval kuuel sõidul jõudis ta punktini vaid korra, tänu üheksandale kohale Bakuu ringrajal Feature Race. Ta naaseb poodiumile, lõpetades Silverstone'i ringrajal esimeses sõidus kolmandana. 26. juulil 2021 katsetas ta Barber Motorsports Parkis esimest korda IndyCar Series kasutatavat üheistmelist Dallara DW12. 9. augustil teatas Lundgaard, et teeb oma debüüdi Ameerika Meistrivõistlustel Rahal Letterman Lanigan Racing meeskonnaga ajaloolisel Indianapolise ringrajal Graham Rahali ja Takuma Sato kõrval. Kvalifikatsioonis märgib ta neljandat absoluutaega, kuid sõidus langeb ta 12. positsioonile. Sama aasta 20. oktoobril sai Lundgaard ametlikuks Rahal Letterman Racing meeskonna 2022. aasta hooaja stardisõitjaks, Graham Rahali ja Jack Harvey kõrval. Christian Lundgaard, aadressil driverdb.com, DriverDB AB. (inglise keeles)
Matteo Nannini

Matteo Nannini (sündinud 10. juulil 2003 Faenzas) on Itaalia võidusõitja. Nannini hakkas kardisporti treenima kuueaastaselt. Ta võitis Fernando Alonso meeskonnas osaledes mitmesuguseid võistlusi, sealhulgas Itaalias Trophy of Champions. Olles alustanud võistlemist teistes kadettide vormelites, sealhulgas Vormel Regionaal, andis Nannini endast teada 2019. aasta Vormel 4 AÜE Meistrivõistlustel, kus ta võitis 7 jooksu ja võitis tiitli 68 punktiga teise koha ees. Oma teisel rahvusvahelisel üheistmeliste võidusõiduaastal tõusis Nannini koos Calan Williamsi ja Federico Malvestitiga Jenzer Motorspordi meeskonna FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel. Tema esimesed punktid tulid Barcelonas, kus ta saavutas esimeses sõidus kümnenda koha, mis andis talle tagurpidi ruudustikus polgu. Nannini suutis seejärel nädalavahetuse teises sõidus 3. kohaga vallutada oma hooaja esimese ja ainsa poodiumi. Nannini ei suutnud ülejäänud hooajal punkte koguda ning saavutas liigas 11 punktiga kokkuvõttes 18. koha. Järgmisel aastal jätkab Faenzast pärit sõitja sarja Saksamaa meeskonnaga HWA Racelab koos Oliver Rasmusseni ja Rafael Villagómeziga ning sõidab osalise tööajaga Vormel 2-s. Hooaeg Vormel 3s algab poodiumiga, esimeses ringis Barcelonas ja Ungaris saabub tema esimene võit selles kategoorias, edestades Enzo Fittipaldit ja Roman Staněkit. 2021. aastal valis Saksamaa meeskond HWA Racelab ta koos kaasmaalase Alessio Deleddaga FIA Vormel 2 Meistrivõistlustel sõitma, et Nannini keskenduks ainult Vormel 3 Meistrivõistlustele pärast seda, kui tema peasponsor oli lõpetanud vormel 2 toetamise. kampaania, valitakse tema asemele Jack Aitken. Samal aastal naasis Itaalia piloot Campos Racinguga vormel 2 sarja, kui Gianluca Petecof lahkus meeskonnast rahaliste probleemide tõttu. Pärast pettumust valmistavaid tulemusi asendab Nannini vahetult enne Monza vooru David Beckmann. 2021. aasta oktoobris kinnitati, et Nannini osaleb Indy Lightsi hooajaeelsetel testidel koos Juncos Hollinger Racing meeskonnaga. Matteo Nannini on endise Vormel 1 piloodi Alessandro Nannini ja laulja Gianna Nannini lapselaps. Matteo Nannini, aadressil driverdb.com, DriverDB AB. (inglise keeles)
Vicky Piria

Vittoria Piria (sündinud 11. novembril 1993 Milanos) on Itaalia võidusõitja, kes osales 2019. ja 2020. aasta hooajal Vormel Renault Eurocup Meistrivõistlustel ja W Series meistrivõistlustel. Vicky Piria alustas kardiga võidusõitu 2003. aastal, võisteldes selles kategoorias peamiselt Itaalias ja jõudes 2008. aastal KF3 klassi. 2009. aasta Vormel Renault’ hooajal oli tal võimalus mõnel võistlusel osaleda üheistmelise Renault mootoriga Tatuus FR2000 pardal. Selle autoga võistles ta kuus korda Vormel 2000 Light sarjas ja kaks korda Vormel Renault 2.0 Itaalias. Mõlemal võistlusel võistles Piria Tomcat Racing, kõrvuti Mattia Brugiottiga meeskonna eest. Samal aastal osales ta ka esialgsel Vormel Lista Junior võidusõidul Dijonis. 2010. aastal kihutas ta vastloodud Vormel Abarthis autoga Tatuus FA010. Selle meistrivõistluste ainsa naisena vaidlustas ta kümme sõitu, taas Tomcat Racingu meeskonna eest, koos Andrea Barbiratoga. Selle võistluse parim tulemus oli nädalavahetusel, 6. juunil Magiones toimunud Race 2 võistlusel saavutatud kuueteistkümnes koht. Järgmisel hooajal (2011) ulatus Vormel Abarth väljapoole riigipiire ning Itaalia sarja kõrvale loodi Euroopa ja Aasia sari. Piria astus rajale Prema Powerteami meeskonna eest, kõrvuti Bruno Bonifacio ja Luca Ghiottoga, lüües Itaalia sarjas viis korda ja Euroopa sarjas kolm korda punkte ning lõpetades hooaja vastavalt viieteistkümnendal ja kaheksateistkümnendal positsioonil. GP3 debüüt toimus 2012. aastal koos tema meeskonnaga Trident Racing koos Antonio Spavone'i ja Pierre Gaslyga, kes asusid Addaxi meeskonna kohale. Hooaeg lõppes punktideta, võistluse parima tulemusega kaheteistkümnes koht. 2013. aastal võistles ta koos BVM Racing meeskonnaga Euroformula Openil. koos Mario Marascaga Dallara F312 roolis. Ta lõpetas hooaja punktides, kümnendal positsioonil. Ta osales JDC MotorSportsi meeskonnaga 2014. aasta hooajal Pro Mazda Meistrivõistlustel koos Ryan Boothi, Michael Johnsoni ja Kyle Conneryga, mis hiljem nimetati 2019. aastal Indy Pro 2000-ks. Kolmes peetud sõidus kogus ta kokku 17 punkti, saavutades 20. kuues koht. 2019. aastal osales ta Alfa Romeo jõul töötava autoga Tatuus F3 T-318 W Series, vastloodud ainult naiste võistluse, valimistel. Pärast valiku läbimist sai temast ainuke itaallasest osavõtja (18 võistleja seast) ja saavutas Hitech Grand Prix meeskonnas üheksanda koha. 2020. aastal mängis ta W Series Esports League'is 21 võistlust, kogudes punkte ja saavutades kahekümnenda koha. 2020. aastal osales ta ka neljal Vormel Renault Eurocup võidusõidul koos Bhai Tech Racing meeskonnaga koos László Tóthi ja Lorenzo Colomboga, saavutades võistluse lõpuks 21. koha. 2021. aastal valis Mediaset ta 2020-2021 Vormel E maailmameistrivõistluste spordikommentaatoriks. See kinnitati ka järgmiseks hooajaks. Koduleht (itaalia keeles) Vicky Piria, selle driverdb.com, DriverDB AB. (inglise keeles)
Jonny Edgar

Jonny Edgar (sündinud 13. veebruaril 2004 Whitehavenis) on Briti võidusõitja, kes kuulub 2017. aastast Red Bull Junior Teami. Edgar alustas kardiga võidusõitu aastal 2012. 2015. aastal hakkas ta võitma väiksemaid võistlusi. 2017. aastal tuli ta Rootsi meistriks ja juunioride klassis CIK-FIA Euroopa meistriks. 2019. aastal tegi Edgar Itaalia Vormel 4 meistrivõistlustel üheistmelise debüüdi, sõites Šveitsi meeskonnas Jenzer Motorsport. Ta sai kaks poodiumikohta, teise koha Imolas ja kolmanda koha Mugellos, lõpetades kümnendana 97 punktiga. Samal aastal sõitis ta külalissõitjana Saksamaa ja Hispaania Vormel 4 sarjas, alati koos Jenzeri meeskonnaga, koos Giorgio Carrara, Emidio Pesce ja Axel Gnosega. 2020. aastal osaleb Edgar teist hooaega Itaalia Vormel 4 meistrivõistlustel Van Amersfoorti meeskonnaga, kõrvuti Cenyu Han, Francesco Pizzi, Jak Crawford ja Bence Válint, kuid koroonapandeemia tõttu jätab ta vahele mitmed meistrivõistlused. Ta saavutas lõpparvestuses neljanda koha, võites kuus poodiumit ja kaks võitu, millest esimene oli Imolas sprindis Jak Crawfordi ees ja teine ​​Vallelunga ringrajal. Samal aastal võistles ta koos Van Amersfoort Racinguga ka Saksamaa Vormel 4 meistrivõistlustel, võites kuus võitu, mis aitas Briti piloodi meistriks kahe punktiga Jak Crawfordi ees. 15. jaanuaril 2021 teatati, et Edgar koos Ido Coheni ja Kaylen Frederickiga hakkavad FIA Vormel 3 meistrivõistlustel sõitma Carlini meeskonnas. Hooaja lõpetab ta 23 punktiga sõitjate edetabelis 18. kohal kahe viienda kohaga kui parimad tulemused Barcelonas 1. sõidus ja Red Bull Ringil 2. sõidus. Pärast osalemist Vormel 3 meistrivõistlustel hooajajärgsetel kollektiivkatsetel Valencia ringrajal koos Trident Motorspordi meeskonnaga koos Roman Staněki ja Zane Maloneyga teeb Itaalia meeskond Edgari ametlikuks 2022. aasta hooajaks. Septembris 2017 liitus Edgar pärast kardisõidu Euroopa meistriks tulemist koos Dennis Haugeri ja Jack Doohaniga Red Bull Racing Vormel 1 meeskonna akadeemiaga Red Bull Junior Team. Koduleht Jonny Edgar, aadressil driverdb.com, DriverDB AB. (inglise keeles)
Jak Crawford

Carlton Jackston Crawford (sündinud 2. mail 2005 Charlotte'is Põhja-Carolinas) on Ameerika võidusõitja, kes kuulub Red Bull Junior Teami alates 2019. aastast. Charlotte'is sündinud Crawford alustas kardisportlase karjääri 2011. aastal. Ta osales mitmetel meistrivõistlustel, peamiselt Põhja-Ameerikas, ning võitis 2016. aastal Florida Winter Touri ja 2017. aastal Challenge of the Americas - Junior Rotaxi. 2018. aastal tegi Crawford oma üheistmelise debüüdi NACAM Vormel 4 meistrivõistlustel, sõites Esteban Gutiérrezi Scuderia Martigas, kõrvuti Kory Endersi ja Chara Mansuriga. Ta võidab kuus sõitu ja veel kaheksa poodiumiga saavutab Ameerika rattur meistrivõistluste teise koha. 2020. aastal kolis Crawford Euroopasse, et sõita koos Van Amersfoort Racinguga Saksamaa ja Itaalia Vormel 4 meistrivõistlustel, kuid viimases koroonapandeemia tõttu võistles ta vaid osalise tööajaga. Saksamaa vormel 4-s on tema meeskonnakaaslaseks Jonny Edgar, kes edestab teda edetabelis vaid kahe punktiga. Crawford saavutas viie võiduga teise koha. Itaalia Vormel 4 Meistrivõistlustel saavutas ta edetabelis kuuenda koha (hoolimata sellest, et pole osalenud kahel võistlusnädalavahetusel), võites ka kaks sõitu, ühe Red Bull Ringil ja ühe Imolas. 2021. aastal palkas Crawfordi Motopark Euroformula Open meistrivõistlusteks koos Cameron Dasi ja Vivien Keszthelyiga. Pärast kahe esimese vahelejäämist Algarve ringrajal tegi ta oma debüüdi kolmandas sõidus ja saavutas punktid seitsmenda kohaga. Teisel nädalavahetusel Paul Ricardi ringrajal võidab ta kahes esimeses sõidus kaks võitu ja lõpetab kolmandas sõidus teisena. Imola voorus võidab ta kaks võitu ja teise koha, jätab Monzas kolm sõitu vahele ja naaseb seejärel viimases voorus Barcelonasse, kus võidab veel kaks võitu. Vaatamata kaheksale vahelejäämisele lõpetas Crawford hooaja kolmandana ja uustulnukate seas teisena. 2021. aastal palkas Crawford lisaks Euroformula võidusõidule Hitech Grand Prix 2021. aasta FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel koos Ayumu Iwasa ja Roman Staněkiga. Esimesel võistlusel Spa-Francorchampsis vihmas suutis ta vallutada oma esimese poodiumi selles kategoorias, lõpetades teisena Itaalia sõitja Lorenzo Colombo järel. Ta lõpetab hooaja 13. kohal, uustulnukatest viiendal kohal. Novembri alguses osaleb Crawford koos Prema Powerteami meeskonnaga koos Arthur Leclerci ja Oliver Bearmaniga Vormel 3 kollektiivkatsetel Velencias. Itaalia meeskond kuulutas selle hiljem välja 2022. aasta hooajaks. Jak Crawford, selle driverdb.com, DriverDB AB. (inglise keeles)
Klaasarmatuur

Klaasarmatuur ehk klaasplastsarrus on klaaskiust ja polümeerepoksiidist koosnev sarrus, mille diameeter jääb vahemikku 4 mm kuni 20 mm. Materjal on vastupidavam, tugevam, odavam ja kergem kui metall ning mittetoksiliste omadustega. Klaasplastarmatuuri saab kasutada pingbetooni paigaldatuna, tee-, silla-, ja sadama ehituses. Materjal väga korrosioonikindel ning tema eeldatav eluiga on umbes 80 aastat. Klaasplastsarrus on ökoloogiline. Toode arendati külma sõja ajal, et ehitada tuumavarjendeid materjalist, mis ei salvesta radioaktiivsust. Samuti oli seda satelliitidelt raske avastada ning kerguse tõttu lihtne kasutada. tõmbetugevus umbes 1506 MPa; elastsusmoodul umbes 60 000 MPa; soojusjuhtivus umbes 0,35 (W/(m·K)); tihedus 2 g/cm3; elektrijuhtivus puudub; korrosioonikindel; keskkonnasõbralik. kergem kui teras; sama tugev kui teras; vastupidavus vedelikele, leelistele ja kemikaalidele; lihtne ja kiire töödeldavus; niiskuskindel; hea soojusisolatsiooniga. Sarruse tootmisel on kasutatud kiude ja epoksüüdvaiku, maksimaalse nakke saavutamiseks on neile peale põimitud spiraalne kattekiht. Kuna UV-kiirgus muudab materjali nõrgemaks on soovitatav seda hoida varjus. Klaasplastsarrusega töötamisel on oluline kanda spetsiaalseid kindaid ja riideid, kaitseks sellest eralduvate kiudude eest. Sarruse lõikamisel tuleks kasutada respiraatorit. Võrreldes klaasplastarmatuuri terasega on tõmbetugevus ligikaudu 2,5 korda suurem ja tiheduse 3,8 korda väiksem. Kuna klaasplastsarrusel puudub voolepiir, siis sellest valmistatud betoonist element ei paindu vaid puruneb, seevastu terasega betoonil sellist probleemi pole. "Klaasarmatuur". DonLeon. Originaali arhiivikoopia seisuga 4.12.2021. Vaadatud 12.03.2022. Antson, Henrik (1. mai 2013). "Klaasplastsarrus" (PDF). Keskkonnatehnika.ee. Vaadatud 24.03.2022. "Klaasplastsarruse katsetulemused" (PDF). Tallinna Tehnikaülikooli Sertifitseerimisasutus. 31. jaanuar 2013. Vaadatud 24.03.2022. "Advantages of fibreglass". FIBERLINE. Vaadatud 24.03.2022. Turja, Ivar (2018). "Klaasplastsarrusega betoontalade paindetõmbetugevuse tulekahjujärgne uurimine" (PDF). Eesti Maaülikool. Vaadatud 24.03.2022.[alaline kõdulink]
Ilona Dovgan

Ilona Dovgan (ukraina keeles Іло́на До́вгань, s. 1976 Horišni Plavnis) on ukraina ajakirjanik ja saatejuht. Alates 2020. aastast on ta telekanali Kõjiv saatejuht. ІЛОНА ДОВГАНЬ (vaadatud: 12.03.2022)
Karl Ludwig

Karl Ludwig (30. juuli 1833 Schönbrunni loss – 19. mai 1896 sealsamas) oli Habsburgide ertshertsog, Austria keisri Franz Joseph I ja Mehhiko keisri Maximiliano ​​noorem vend. Ta oli Franz Ferdinandi, Otto Franzi, Ferdinand Karli ja veel kolme tütre isa. Tema pojapoeg Karl I oli viimane Austria-Ungari riigipea. Galiitsia Karl Ludwigi Raudtee  Karl Ludwig – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Mahasi Sayadaw

Mahāsī Sayādaw U Sobhana (29. juuli 1904 – 14. august 1982) oli Birma theravaada budismi munk ja meditatsioonitehnika arendaja, kelle õpetus on avaldanud suurt mõju vipassana liikumisele. "Mahasi meetod" ehk "Uus Birma meetod" põhineb satipatthana kohaselt sisevaatluse ehk läbinägemise (vipassana) arendamisel. Selle puhul alustatakse hingamisel alakõhu piirkonnas toimuva kerkimise ja vajumise jälgimisest, arendades tähelepanelikkust mistahes tunnete või mõtete esiletuleku puhul. Ollakse teadlik pidevast märkamisest, mõistmisest ja loobumisest. Mahasi Sayādaw olulisem teos on "Progress of Insight". The Progress of Insight (Visuddhiñana-katha). A Modern Treatise on Buddhist Satipatthana Meditation by The Venerable Mahasi Sayadaw. Translated from the Pali with Notes by Nyanaponika Thera. https://web.archive.org/web/20001208134400/http://www.accesstoinsight.org/lib/bps/misc/progress.html Vipassana liikumine
Andrei Kolesnikov

Andrei Kolesnikov (7. veebruar 1977 Oktjabrskoje – 11. märts 2022) oli Venemaa sõjaväelane, kindralmajor. Jack Newman, Chris Jewers, Chris Pleasance (11. märts 2022). "Third Russian general 'killed' in Ukraine in eight days: Commander of armoured unit is the latest senior officer to be claimed dead by Ukrainian forces". Daily Mail (inglise). Vaadatud 11. märts 2022.{{cite web}}: CS1 hooldus: kasutab parameetrit autorid (link) 75 лет на защите Родины | В эти дни исполняется 75 лет одному из самых легендарных соединений Вооружённых Сил Российской Федерации – гвардейской танковой Кантемировской ордена Ленина Краснознамённой дивизии имени Ю.В. Андропова. О буднях соединения, истории, новациях и перспективах развития рассказал командир дивизии полковник Андрей Колесников. milportal.ru, 26. juuni 2017
Paper Roses

"Paper Roses" on Fred Spielmani ja Janice Torre'i kirjutatud laul. Laulu algmeloodi pärineb Franz Schuberti 1818. aastal loodud palast "Lob der Tränen" ("Pisarate kiituseks"). Esimesena laulis "Paper Rosesi" kuulsaks 1960. aastal ameerika laulja Anita Bryant. Bryanti esituses jõudis "Paper Roses" USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 viiendale kohale ja Suurbritannias 24. kohale. "Paper Roses" jäi ka Bryanti kõige edukamaks singliks Billboardi edetabelis. Laul oli lisaks tema teisel stuudioalbumil "Hear Anita Bryant in Your Home Tonight!". Teist korda laulis "Paper Rosesi" kuulsaks 1973. aastal Marie Osmond, kes on Osmondide vendade (The Osmonds) õde. Osmondi kantripopilik "Paper Roses" ilmus singlina 25. augustil 1973. Lisaks oli see tema sama aasta septembris ilmunud debüütalbumi nimisingliks. Osmond oli laulu salvestamise ajal vaid 13-aastane. 1973. aasta novembris jõudis "Paper Roses" Billboardi kantrisinglite edetabelis Hot Country Songs esikohale. 14-aastaselt sai Osmond kõige nooremaks, kel on olnud kantrisinglite edetabelis esikohasingel (seda rekordit hoiab ta siiani). Edetabelis Hot 100 jõudis Osmondi versioon sarnaselt Bryantile viiendale kohale, kuid Osmondi singlit saatis oluliselt laiem edu, kui see jõudis Briti edetabelis teisele kohale ning lisaks muuhulgas Austraalia, Kanada ja Iirimaa singlite edetabelitesse. Šotimaa jalgpalliklubi Kilmarnock F.C. fännid on valinud "Paper Rosesi" klubi hümniks. Eestis on "Paper Roses" tuntud enim Tarmo Pihlapi esituses ("Valged roosid"). Eestikeelsete sõnade autor on Vally Ojavere. "Marie Osmond sings Paper Roses for Kilmarnock fans". bbc.com. 1.2.2013. Vaadatud 13.3.2022
Johan Skytte medal

"Skytte auhind" suunab siia. Rootsi auhinna kohta vaata artiklit Johan Skytte auhind (Rootsi). Johan Skytte medal on teenetemärk, mille annab Tartu Ülikooli senat riigi- või ühiskonnategelasele, kes on viimastel aastatel aidanud silmapaistvalt kaasa Tartu Ülikooli ja Eesti kõrghariduse arengule. Medal asutati 1995. aastal ja on nime saanud ülikooli esimese kantsleri Johan Skytte järgi. Johan Skytte medal on ülikooli peahoone portikuse kujuline hõbedast, üle kullatud ripats. Portikuse frontoon läheb astmeliselt keskosa poole madalamaks ja selle keskmine tasapind on pintslijälje faktuuriga. Sammastikku tähistavate püstjoonte vahele on paigutatud Tartu Ülikooli esimese kantsleri Johan Skytte reljeefne portree. Sammastikutagust pinda katavad reljeefsed pintslitõmbed, mille iseloom järgib rektori ametiketi külgkettide faktuuri. Johan Skytte medalil on tumesinisest muareesiidist lint kuue kuldse, servade suunas koonduva triibuga. Lindi allosas on kullatud kolmnurk, mis läheb keskosa poole astmeliselt madalamaks. Kolmnurga kohal on ülikooli ladinakeelne nimi ja keskel Tartu Ülikooli asutamise aasta 1632. Johan Skytte medali, nagu ka teised Tartu Ülikooli teenetemärgid, on kujundanud Julia Maria Künnap. Kuni 2020. aastani anti medali laureaatidele pronksist medal, mille esiküljel on Johan Skytte bareljeef koos nimega, pöördel ladinakeelne tekst pro meritis (tunnustuseks), medalisaaja nimi ja tunnustuse avaldaja nimi Universitas Tartuensis. Medali autor on Stanislav Netšvolodov. 1995 Marju Lauristin 1995 Mart Laar 1996 Mihkel Pärnoja 1998 Katarina Brodin (Rootsi suursaadik) 1998 Jacques Faure (Prantsusmaa suursaadik) 1998 Kai Lie (Norra suursaadik) 1998 Sven Roed Nielsen (Taani suursaadik) 2001 Lennart Meri 2002 Andrus Ansip 2004 Jüri Raidla 2005 Andres Lipstok 2008 Dag Hartelius (Rootsi suursaadik) 2009 Rein Taagepera 2012 Tõnis Lukas 2015 Ene Ergma 2017 Katri Raik 2019 Eva Åkesson 2020 Tanel Kiik 2020 Kersti Kaljulaid 2023 Margit Sutrop Tartu Ülikooli teenetemärgid Tartu Ülikooli suur medal Tartu Ülikooli medal Tartu Ülikooli aumärk Teenetemärk "100 semestrit Tartu Ülikoolis" Tartu Ülikooli Tänutäht "Tartu Ülikooli tunnustamise kord". Tartu Ülikool. Vaadatud 3.12.2022. Liin, A. (2020). Tartu Ülikooli teenetemärgid. University of Tartu Honorary Decorations (PDF). Tartu: Tartu Ülikool. Lk 11. ISBN 978-9985-4-1236-7. "Johan Skytte medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 3.12.2022. Tartu Ülikooli tunnustamise kord Johan Skytte medali kavalerid Tartu Ülikooli teenetemärkide kandmise hea tava