laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
UEFA Meistrite Liiga 2010–2011

UEFA Meistrite Liiga 2010–11 hooaeg on Euroopa parimate klubimeeskonnade vaheliste võistluste 19. hooaeg (Euroopa karika (UEFA Meistrite Liiga eelkäija) 56. hooaeg). Itaalia klubi Milano Internazionale oli tiitlit kaitsev meister. 2010–2011 hooaja finaalmäng toimus 28. mail 2011 Inglismaal Wembley staadionil. Väljalangemismängude etapis mängivad meeskonnad ühe mängu omal ja võõral väljakul. Erandiks on finaal, kus toimub ainult üks mäng. Milan v Tottenham Hotspur Valencia v Schalke 04 Roma v Shakhtar Donetsk Arsenal v Barcelona Copenhagen v Chelsea Lyon v Real Madrid Marseille v Manchester United Internazionale v Bayern Munich Veerandfinaali 1. mängud toimusid 5. ja 6. aprillil; 2. mängud – 12. ja 13. aprillil. Veerandfinaali jõudnud meeskonnad: Šahtar Donetsk Tottenham Hotspur Schalke 04 Barcelona Milano Internazionale Manchester United Chelsea Madridi Real Poolfinaali jõudnud meeskonnad: Schalke 04 Barcelona Manchester United Madridi Real Arvesse lähevad ainult grupietappi- ja väljalangemismängudes löödud väravad: "Löödud väravad". UEFA.
Airi Hallik-Konnula

Airi Hallik-Konnula (sündinud 18. juulil 1975) on eesti ajakirjanik ja poliitik. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal 2001. aastal. Hallik-Konnula on olnud ajakirja Maakodu toimetaja (2002–2007) ja Pokumaa teemapargi juhataja (2013–2016). Ta on kuulunud Rohelise erakonna juhatusse ning oli 2018. aastal üks Elurikkuse Erakonna asutajatest. Ta on seltsingu Roheline Urvaste ja Urvaste seltsimaja eestvedajaid. 2000. aasta augustis abiellus ta Margus Konnulaga (Contra). Neil on kaks poega: Herbert (sündinud 14. veebruaril 2001) ja Verner (sündinud 2003) . "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. juuli 2010. Vaadatud 2. septembril 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.epl.ee/artikkel/117705 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. jaanuar 2015. Vaadatud 6. jaanuaril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Kodukandi mured tõid Airi Halliku poliitikasse" Grüüne
Marika Korolev-Pihelpuu

Marika Korolev-Pihelpuu (kuni 2009. aastani Marika Korolev; sündinud 16. veebruaril 1970) on eesti näitleja. Ta lõpetas aastal 1988 Tallinna 8. Keskkooli ja aastal 1992 Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri 15. lennu. Aastatel 1992–2004 töötas näitlejana Vanalinnastuudios, hiljem töötas ka vabakutselisena, kuid liitus seejärel Vana Baskini Teatri trupiga. 2017 "Lillepood" teleseriaal, Kaia Vilgo 2016 "Klassikokkutulek" mängufilm, Luule 2014 "Viimane võmm" teleseriaal, Siiri Riis 2012 "Muna" mängufilm animafilm, Kiirabidispetšer 2009 "Anna ja Krukoljev" tudengifilm, Anna 2008 "Isemoodi muinasjutt" mängufilm, dubleeris Esmeralda rolli 2008 "Kaasasündinud kohustused" animafilm, Naine 2007 "Magnus" mängufilm, Psühhiaater, Prostituut 2006 "Kuldrannake" mängufilm, Barbi 2000 "På fremmed mark" mängufilm, Desire 1999 "Lurjus" mängufilm,Evelini õde 1998 "Libarebased ja kooljad" tudengifilm, Yan 1995 "McCulloc" tudengifilm, Paula 1994 "Victoria (Ühe armastuse lugu) I jagu" mängufilm, Camilla 1994 "Victoria (Ühe armastuse lugu) II jagu" mängufilm, Camilla 1993 "Hysteria (komöödia) Helen, "Mee maik" (1991, diplomilavastus Ugalas) Võõrastütar "Kuus tegelast autorit otsimas" (1991, diplomilavastus Draamateatris) Tšello "Orkester" (1992) Kena näitsik "Ringmäng" (1993) Suzette "Pidžaama kuuele" (1994) Suzanne "Bel-Ami" (1995) Jill Tanner "Piknik kahele" (1997) Liisa jt "12 tooli" (1998) Esther "Victor ehk Laste võim" (1998) Maria "Kodukäijad" (1999) Aksinja "Mets" (2000) Lumivalgeke "Kassid" (2001) Elsa Schraeder "Helisev muusika" (2003, Tequila AD ja Nukuteatri ühistöö) Rosa "Linnud" (2003) Renee Duchene "Tipsutajad" (2004) Pepsie "Pepsie" (2006 Vana Baskini Teatris) Ellie "Plastikvõileib" (2007 Vana Baskini Teatris) Lucie Mericourt "Kes aevastas?" (2007 Vana Baskini Teatris) eri rollid "Prügikast 3 ehk Eesti Masurka" (2009 Vana Baskini Teatris) Justine "Armastuse edetabel" (2010, Teater :D) Vera "Jäägu meie vahele" (2011 Vana Baskini Teatris) Lorna Fiske "Mina hakkan peaministriks" (2012 Vana Baskini Teater) Denise Cooper "Südamesõbrad" (2013 Vana Baskini Teatris) Donna "Kaitseingel minu õlal" (2014 Vana Baskini Teatris) Theresa "Petised" (2015 Vana Baskini Teater) Hilde külatüdruk, "Lõõtsajumal" (2021 Lavastusprojektid) Lia, "Professor sai värske õhu mürgituse" (2021 Vana Baskini Teater) Tal on tütar Annabel (sündinud 1996) ning pojad Raul (sündinud 2004) ja Ramses (sündinud 2017). Marika Korolev on abielus ettevõtja Marek Pihelpuuga. Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000 Marik Korolev-Pihelpuu. Eesti teatriagentuur. Statistika. Marika Korolev-Pihelpuu. Eesti Teatriliit. Hästi hoitud saladus: Menuseriaali "Õnne 13" näitlejatar Marika Korolev sai kolmandat korda emaks, Delfi Publik, 8. september 2017 Marika Korolev seljatas kohtus oma lapse isa. Kroonika, 12. juuni 2011. Marika Korolev sai kohtus lapse isa üle kaks võitu, kuid lahendust ei saabunud. err.ee, 25. märts 2015. Marika Korolev-Pihelpuu jaoks on „Õnne 13” kui perekonnaalbum. Eesti Päevaleht, 20. november 2020. Marika Korolev ilust ja imetlusväärsetest naistest .... Eesti Naine, 5. aprill 2023.
Roheline Urvaste

Roheline Urvaste on looduskaitse ja keskkonnakaitsega tegelev seltsing Antsla vallas. Seltsing loodi 3. septembril 2004. Seltsingu eestvedajateks on olnud Airi Hallik-Konnula ja Helina Kärgenberg. Seltsing on tegelenud Ess-soo kaitsega. Rohelise Urvaste ajaveeb.
Ess-soo

Ess-soo on raba, mis asub Antsla ja Võru valla piiril. Ess-soo kaitse alla võtmisega tegeles alates 2004. aastast seltsing Roheline Urvaste. 2010. aasta detsembris otsustas Urvaste Vallavolikogu võtta Ess-soo kohaliku kaitse alla. "Ess-soo kaitseala saab teoks" Eesti Päevaleht, 15. detsember 2010 Kas Ess-soo jääb alles?, Eesti Loodus 2008/6 Ess-soo kohalik kaitseala Kohus andis õiguse Ess-soo kaitseala loomiseks, ERR, 9. juuli 2013
Jüri Ginter

Jüri Ginter (sündinud 26. juunil 1954 Tartus) on eesti sotsioloog. Ta lõpetas aastal 1972 Tartu 2. Keskkooli ja aastal 1977 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Ta on tegelenud haridussotsioloogiaga. Ta on Tartu Ülikooli lektor. Aastatel 1978–1980 oli ta ELKNÜ Võru Rajoonikomitee II sekretär. Ta oli Eesti Kongressi liige. Ta on kuulunud Rohelise Erakonna juhatusse. Ta valiti 2013. aastal valimisliidu Vabakund ridades Tartu linna volikokku. 2010 Tartu Ülikooli aumärk "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. märts 2010. Vaadatud 16. veebruaril 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. Jüri Ginter Eesti Teadusinfosüsteemis
Jaan Krossi kirjandusauhind

Jaan Krossi kirjandusauhind on auhind, mida annab välja Eesti Kirjanike Liit. Jaan Krossi kirjandusauhinna eesmärk on tunnustada silmapaistvaid kirjanduslikke saavutusi valdkondades, mis seostuvad kirjaniku mitmekülgse loometegevusega ning milles ilmneb sellele iseloomulik eetiline ja esteetiline nõudlikkus. Auhinnatakse viimase kolme aasta jooksul ilmunud väljapaistva teose eest proosa, luule, draama, esseistika, kultuuriloo või tõlke vallas. Auhind asutati 2010. aastal. Auhind antakse üle Jaan Krossi sünniaastapäeval, 19. veebruaril. 2018. aastani andis auhinda välja Jaan Krossi Sihtasutus. Pärast seda on auhinna väljaandmist rahastanud Maria Mägi advokaadibüroo. 2010 – Ain Kaalep, "Muusad ja maastikud. Luuletusi 1945–2008" 2011 – Mats Traat, "Õelate lamp" 2012 – Jüri Hain, "Raamatulehitseja" 2013 – Enn Nõu, "Vabariigi pojad ja tütred" 2014 – Juhani Salokannel, romaani "Tõde ja õigus" tõlge soome keelde 2015 – Ants Hein, "Õisu: Ühe Liivimaa mõisa ajalugu ja arhitektuur" 2016 – auhinda välja ei antud 2017 – Paul-Eerik Rummo, "Taevast sajab kõikseaeg kive" 2018 – Arvo Valton, "Märjamaa legend" 2019 – auhinda välja ei antud 2020 – Viivi Luik, esseed ja artiklite kogumik "Pildi ilu rikkumise paratamatus" 2021 – Krista Aru, monograafia "Jaan Tõnisson – rahvajuht ja riigivanem" eest 2022 – Jüri Talvet, tõlkeluulekogumike "Valitud tõlkeluulet (1970–2020). I. Hiliskeskajast modernismini" ja "Valitud tõlkeluulet (1970–2020). II. 20. sajandi keskpaigast 21. sajandi alguseni" eest 2023 – Katrin Laur 2024 – Rein Veidemann, artiklikogumiku "Järjehoidja" ja romaani "Lunastatud" eest "Jaan Krossi kirjandusauhind". Tartu Linnaraamatukogu kirjandusveeb. Jaan Krossi kirjandusauhinna pälvis Rein Veidemann ERR Kultuur, 19.02.2024. "Jaan Krossi kirjandusauhinna laureaat on Juhani Salokannel". Postimees. Kultuur. "Jaan Krossi kirjandusauhinna pälvis Paul-Eerik Rummo". ERR Kultuur. "Jaan Krossi kirjandusauhinna pälvis kirjanik Arvo Valton". ERR Kultuur. Vaadatud 25. märtsil 2018. "Jaan Krossi kirjandusauhinda pälvib Viivi Luik" Postimees, 18. veebruar 2020 "Jaan Krossi kirjandusauhinna pälvis Krista Aru". ERR Kultuur. 17.02.2021. Vaadatud 17.02.2021.
Inese Jaunzeme

Inese Jaunzeme (21. mai 1932 Pļaviņas – 13. veebruar 2011) oli läti kergejõustiklane, odaviskaja. Inese Jaunzeme oli Läti esimene olümpiavõitja. 1956. aasta suveolümpiamängudel Melbourne'is võitis ta uue olümpiarekordiga 53.86. 1956 Melbourne'is olümpiavõitja odaviskes
1976. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

1976. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 15. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 31. jaanuaril Itaalias Anterselvas. Võistluste kavva kuulus üks ala, 10 km sprint, kuna teised alad kuulusid Innsbruckis peetud 1976. aasta taliolümpiamängude programmi. Kuupäev: 31. jaanuar Osavõtjaid: 55 võistlejat Riike: Maailmameister 1975: Nikolai Kruglow
Leila Miller

Leila Miller (sündinud 26. jaanuaril 1961) on endine Eesti poplaulja. Ta on õppinud Tallinna Pedagoogilise Instituudis kultuuriteaduskonnas (3 kursust). Tema esimene hitt oli ansambliga Kontor "Kuulen samme". Hiljem laulis ta ansamblis Karavan. 1984. aasta augustis põgenes ta koos abikaasa Valdo Randperega Nõukogude Eestist Soome kaudu Rootsi. Tütar Kaisa sai vanemate juurde alles hiljem, pärast kaks aastat kestnud asjaajamist NSV Liidu saatkonnaga. 1990. aastate algul naasis ta Eestisse ja tutvus ansambli Meie Mees solisti Aivar Riisaluga. Neil sündis tütar Carmen-Maria. Nende kooselu lõppes 2001. aastal. 2009. aastast elab Leila Miller Tallinnas. Ta kuulub kolme ettevõtte juhatusse ja on ühes osanik. 1997 "Hetked" koos Ilona Aasverega, CD "Ainus soov" (Karavan) "Häid jõule kõigile" "Jääb vaid au" (Karavan) "Kes on läinud peiuga" (Kontor) "Kodu" "Kodu läte" "Kodust ära" (Karavan) "Kuulan samme" (Kontor) "Mis teha" (Jaak Jürisson, Kontor) "Nii nagu meri ja tuul" (Kontor) "Oo aeg, miks kiirelt läed" "Põlev küünal" "Püha järv" (Valdo Randpere) "Pühajärv" (Ilona Aasvere) "Sina" (Valdo Randpere) "Ta vaevub" (Kontor) "Talv" (Kontor) "Tulehoidja" (Karavan) "Turu kantri" (Karl Madis, Karavan) "Veel on puudu" (Kontor) "Võid andeks anda" "Väljas on veebruar" Jaak Pihlau. Eestlaste põgenemised Läände: ärahüppajad. I. Tuna nr 1, 2003. Lk 96. Rainer Kerge. Valdo Randpere: "Läheksin kohe Leila Millerile taustaks kitarri mängima!". Õhtuleht.ee. 26. jaanuar 2011 Oo aeg miks kiirelt läed YouTube'i video
Justinas Marcinkevičius

Justinas Marcinkevičius (10. märts 1930 – 16. veebruar 2011) oli leedu luuletaja, näitekirjanik ja tõlkija. Ta lõpetas 1954. aastal Vilniuse Ülikooli leedu keele ja kirjanduse erialal. Ta kuulus alates 1957. aastast NLKP-sse. 1980. aastate lõpul kuulus ta Sąjūdise initsiatiivgruppi. Justinas Marcinkevičiuse esimene luulekogu ilmus aastal 1955. Ta tõlkis leedu keelde muu hulgas "Kalevipoja" ja "Kalevala". Ta on tõlkinud ka vene kirjanike Aleksander Puškini ja Sergei Jessenini teoseid. Justinas Marcinkevičius oli Leedu Teaduste Akadeemia akadeemik. Tema surma puhul kuulutati Leedus välja kahepäevane lein. 2001 Balti Assamblee kirjanduspreemia ("Carmina minora") 2004 Valgetähe II klassi teenetemärk Vytautas Suure orden Gediminase orden 1957, 1969 Leedu NSV riiklik preemia "Mänd, mis naeris", Loomingu Raamatukogu 1963 "Katedraal", draama 10 laulus Eesti Raamat 1980 "Mindaugas", Eesti Raamat 1988, ISBN 5450002947 "Mažvydas", värssdraama Eesti Raamat 1991 "Carmina minora", Tuum 2003, ISBN 9985802624 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Ilves: Justinas Marcinkevičius oli Eesti rahva hea sõber Leedu leinab suurmees Justinas Marcinkeviciust
Thein Sein

Thein Sein (birma keeles သိန်းစိန; sündinud 20. aprillil 1945) on Myanmari poliitik, kes oli 30. märtsist 2011 kuni 30. märtsini 2016 Myanmari president. Aprillist oktoobrini 2007 oli ta peaministri kohusetäitja ning seejärel 24. oktoobrist kuni presidendiks saamiseni Myanmari peaminister. Ta on endine hunta kindral, kes läks erru, et kandideerida valimistel tsiviilisikuna. Thein Sein on Ühtse Solidaarsus- ja Arengupartei esimees. Pärast erakonna ülekaalukat võitu rahvusvaheliste vaatlejate poolt ebademokraatlikeks tunnistatud parlamendivalimistel 2010. aasta novembris valis parlament Thein Seini presidendiks.
Malakal

Malakal (araabia keeles ملكال Malakāl) on linn Lõuna-Sudaanis, Kesk-Ülem-Niiluse osariigi keskus. Linn asub Valge Niiluse kaldal Sobati jõe suudmest veidi põhja pool. 1993. aasta rahvaloenduse andmetel elas linnas 72 000 inimest. World Gazetteeri arvutuslik 2010. aasta elanike arv oli 139 434. Novembris 2006 toimus linnas Malakali lahing. Aastani 2015 oli ta Ülem-Niiluse osariigi keskus ja aastatel 2015–2017 Eastern Nile'i osariigi keskus. World Gazetteer[alaline kõdulink]  Malakal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
NATO (täpsustus)

NATO võib tähendada: North Atlantic Treaty Organisation on Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsioon. National Association of Theatre Owners on USA kinoomanike liit, mis korraldab ka NATO ShoWest konventi. "NATO" on ansambli Laibach 1994. aastal ilmunud album. NATO on salapärane laulja, kellest on näha üksnes silmad. See on t.A.T.u. produtsendi Ivan Šapovalovi uus projekt. Nato on Gruusias levinud eesnimi.
Otepää Talispordimuuseum

Otepää Talispordimuuseum on muuseum Otepääl Tehvandi spordikeskuse staadionihoones. Muuseum avati 9. veebruaril 2011. Talispordimuuseumi eelkäija, Otepää Suusamuuseum avati 2001. aastal ning tegutses selle nime all 2011. aastani. Rahvusvahelise Suusaföderatsiooni (FIS) tunnustuse sai muuseum 2003. aastal. Otepää Suusamuuseum oli sel ajal arvatavasti ainuke muuseum maailmas, millel oli FIS'i tunnustus. Suusamuuseum asus Otepää pastoraadis ning seal eksponeeriti suusasportlaste karikaid, medaleid, autasusid, suuski ja eririietust. Võimalik oli vaadata filme Eesti suusaspordi ajaloost ja suusatippude esinemistest laias maailmas. 2005. a. alguses lisandus laskesuusatamise simulaator. Kaasa võis elada lume sünnile ning tutvuda suuskade määrimise saladustega. 2011. aastal sai Otepää Suusamuuseumist Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseumi filiaal – Talispordimuuseum, mis asub Tehvandi spordihoones. Otepää Talispordimuuseumil on uus omanik. spordimuuseum.ee
Agu Kivimägi

Agu Kivimägi (sündinud 8. mail 1963) on eesti informaatik. Kivimägi töötab küberturbe osakonna juhatajana Siseministeeriumi infotehnoloogia- ja arenduskeskuses. Ta on töötanud ka Eesti E-tervise Sihtasutuse juhina. Ta on 2005. aastast Erakond Eestimaa Rohelised liige ning on kuulunud partei juhatusse. Kivimägi kandideeris 2007. aasta Riigikogu valimistel Põhja-Tallinna, Haabersti ja Kristiine valimisringkonnas ning kogus 1072 häält; Riigikogu 2011. aasta valimistel Tallinnas Kesklinnas, Lasnamäel ja Pirital ning sai 33 häält. "Päring inforegister.ee andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. jaanuar 2021. Vaadatud 20. märtsil 2016.
Antipatros Sidonist

Antipatros Sidonist oli Vana-Kreeka poeet 2. sajandi teisel poolel eKr. Ta koostas seitsme maailmaime nimekirja, mis on tänini säilinud.
Peeter Saul

Peeter Saul (26. jaanuar 1932 Tallinn – 2. juuli 2014 Tallinn) oli eesti dirigent ja pianist. Aastatel 1957–1961 õppis Peeter Saul klaverimängu Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Bruno Luki juures. 1970. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi puhkpilliorkestrite dirigendina Elmar Peäske juhendamisel. Aastatel 1964–1998 tegutses Peeter Saul Eesti Raadio Estraadiorkestri dirigendina. Selle kõrvalt juhatas sümfooniaorkestreid ja operetietendusi. Ta oli alates 1998. aastast Keskerakonna liige. Tema ema oli dirigent ja laulupedagoog Linda Saul, isa oli viiuliõpetaja Voldemar Saul ning tema vend oli näitleja ja lavastaja Jaan Saul. Tema abikaasa oli laulja Heli Lääts. 1981 – ENSV rahvakunstnik 2006 – Valgetähe IV klassi teenetemärk Alates 14. maist 2019 sõidab Tallinnas temanimeline tramm. Täna saadeti liinile Peeter Sauli nimeline tramm Pealinn.ee, 14.05.2019. Eesti Ansamblite Andmebaas: Peeter Saul Margo Pajuste, "Peeter Saul: minu õnn on, et olen kohtunud heade inimestega" Õhtuleht, 26. jaanuar 2007
Lae

Lae on linn Paapua Uus-Guineas, Morobe provintsi halduskeskus ja riigi suuruselt teine linn. Linn asub Huoni lahe kaldal Markhami jõe suudme lähedal. Linn rajati 1920. aastatel. 1942 okupeerisid linna jaapanlased ja rajasid sinna sõjaväebaasi. Lae lähedal asub Nadzapi lennujaam.
KNVB beker

Toto KNVB beker on Hollandi klubijalgpalli väljalangemissüsteemiga karikavõistlused. Esimesed võistlused toimusid 1899. aastal. KNVB beker põhineb Inglismaa FA Cupi süsteemil. Turniiril osalevad jalgpalliklubid kahest tugevamast Hollandi jalgpalliliigast: Eredivisiest ja Eerste Divisiest. Lisaks võistlevad veel klubid madalamatesi liigadest (Hoofdklasse, Eerste Klasse). Võitja saab õiguse osaleda UEFA Euroopa Liigas. Hooajal 2021–2022 võitis karika AFC Ajax, kes on ka enim kordi karika võitnud (kokku 20 korda). KNVB bekeri võitja mängib hooaja alguses valitseva Eredivisie meistriga Johan Cruijffi auhinna peale. ... 1999 – AFC Ajax 2000 – Roda JC 2001 – Twente 2002 – AFC Ajax 2003 – FC Utrecht 2004 – FC Utrecht 2005 – PSV Eindhoven 2006 – AFC Ajax 2007 – AFC Ajax 2008 – Feyenoord 2009 – SC Heerenveen 2010 – AFC Ajax 2011 – Twente 2012 – PSV Eindhoven 2013 – AZ Alkmaar 2014 – PEC Zwolle 2015 – FC Groningen 2016 – Feyenoord 2017 – Vitesse 2018 – Feyenoord 2019 – AFC Ajax 2020 – Võitjat pole - Covid-19 2021 – AFC Ajax 2022 – PSV Eindhoven 2023 –
Albrecht I (Saksa kuningas)

Albrecht I (juuli 1255 Rheinfelden – 1. mai 1308 Königsfelden) oli Saksa kuningas 1298–1308, Austria hertsog 1282–1308, Rudolf I von Habsburgi poeg. Ta tapeti vennapoeg Johanni poolt, kuna ta oli viimase pärandusõigusest ilma jätnud.
Judenburgi vapp

Judenburgi vapp on Austria Judenburgi linna vapp. Linn sai vapi alates 1. juunist 1959 Steiermargi liidumaa valitsuse otsusega 9. veebruarist 1959. Vapi kirjeldus on järgmine: "Punasel kilbil paremale pööratud valge, juudikübaraga kaetud juudipea."
Haarlem

See artikkel räägib Hollandi linnast. Lõuna-Aafrika Vabariigi asula kohta vaata artiklit Haarlem (LAV). Haarlem on linn Hollandis, Põhja-Hollandi provintsi halduskeskus. Haarlem asub Spaarne jõe ääres, umbes 20 km Amsterdamist lääne pool. 2009. aastal elas Haarlemis 148 191 inimest. Statistics Netherlands statline.cbs.nl vaadatud 17.02.11
Ameerika Samoa rahvuspark

Ameerika Samoa rahvuspark on rahvuspark, mis asub Vaikses ookeanis USA-le kuuluvatel Ameerika Samoa saartel. Rahvuspargi pindala on 36 km². See loodi 1988. aastal. "National Park of American Samoa". National Park Service. Vaadatud 1. jaanuaril 2023.
Albrecht II (Saksa kuningas)

Albrecht II von Habsburg (16. august 1397 Viin – 27. oktoober 1439 Neszmély Esztergomi lähedal) oli Habsburgide valitsejasuguvõsast Saksa kuningas 1438–1439, Ungari ja Böömimaa kuningas 1437–1439 ning Albrecht V nime all Austria hertsog 1404. aastast. 28. septembril 1421 abiellus Albrechtiga, kes oli siis Austria hertsog. Kui suri Elisabethi isa, valiti Albrecht Ungari, Böömimaa ja Saksamaa kuningaks. Alates temast olid kuni 1740. aastani Saksa-Rooma riigi troonil ainult Habsburgid. Ta oli viimase Luksemburgi dünastiast pärineva Saksa-Rooma keisri Sigismundi väimees (ta oli abielus Luksemburgi Elisabethiga) ning päris seetõttu ka äia valitsetud Ungari ja Böömimaa troonid (1437). Järgnevalt valiti ta ka Saksa kuningaks, kuid juba 1439. aastal suri ta sõjakäigul türklaste vastu ning tema tiitlid ja troonid päris tema 1440. aastal sündinud poeg Ladislaus Postumus, kelle eestkostjaks sai tolle onu, Steiermargi hertsog (järgmise Austria hertsogina Friedrich V, järgmise Saksa-Rooma keisrina Friedrich III).
Busiris

Busiris oli vanakreeka mütoloogias Poseidoni poeg ja Egiptuse kuningas. Kõige põhjalikumalt jutustab Busirisest 5. ja 4. sajandil eKr elanud retoorik ja haridustegelane Isokrates oma teoses "Busiris", mida ta ise nimetas "valejutuks Heraklesest ja Busirisest". Isokrates ei pidanud seda teemat tõsist käsitlust väärivaks ja sellepärast pani selle kirja koomilisel toonil. Busirise isa oli Poseidon ja ema oli jõejumala Nilose tütar Anippe, keda kusagil mujal mütoloogias ei mainita. Busiris rajas vanaegiptuse tsivilisatsiooni koos selle põhiseadusega, mida Isokrates kirjeldas Platoni "Riigi" paroodiana. Busirise käsul ohverdati kõik Egiptusse saabunud välismaalased jumalatele. Kui Egiptusse saabus Herakles, laskis Busiris temagi vangistada ja tahtis teda ohverdada. Herakles purustas viimasel minutil oma ahelad ja tappis ise Busirise. Säilinud on Busirist kujutavaid vaasimaale. Need kõik pärinevad Atikast või Magna Graeciast ja on dateeritud 5. sajandi algusse eKr. Nimi "Busiris" sarnaneb Vana-Egiptuse jumala Osirise nimega. Ka Busirise-legendi ja Osirise-legendide vahel on sarnasusi leitud. Pseudo-Apollodoros nimetab Busirist üheks Aigyptose 50 pojast. Nagu tema vennadki, oli ta kihlatud ühega danaiididest ja nagu peaaegu kõik ta vennadki, tapeti ta pulmaööl. On päris selge, et tegu polnud sama isiku, vaid nimekaimuga. 2. sajandil pKr elanud kirjaniku Lukianose irooniliselt pealkirjastatud "Tõelises ajaloos" esineb samuti Busirise-nimeline tegelane, kes on kuningas ja ülestõusu juht. Antiigileksikon, 1. kd., lk. 91
Friedrich III

Friedrich III nimelisi valitsejaid oli mitu: Friedrich III, Saksa-Rooma keiser 1452–1493 (ning Saksa kuningas Friedrich IV ja Steiermargi hertsog Friedrich V nime all). Friedrich III, Saksa keiser ja Preisimaa kuningas 1888. Friedrich III Ilus, Saksa kuningas 1314–1330 Friedrich III Tark, Saksimaa kuurvürst 1486–1525 Friedrich III, Schleswig-Holstein-Gottorfi hertsog 1616–1659 Friedrich III, Saksi-Gotha-Altenburgi hertsog 1732–1772 Friedrich III, Saksimaa pfaltskrahv 995–1002 Friedrich III, Nürnbergi burgkrahv 1260–1297 Friedrich III Range, Meißeni markkrahv 1349–1381 Friedrich III, Badeni markkrahv 1348–1353 Friedrich III Vaga, pfaltskrahv ja kuurvürst 1559–1576 Friedrich III, Hessen-Homburgi maakrahv 1708–1748 Friedrich III, Brandenburgi kuurvürst, Preisimaa kuningas Friedrich I Friedrich III, Jeruusalemmma ja Sitsiilia kuningas, Meißeni markkrahv Friedrich I Friedrich III, Švaabimaa hertsog, Saksa-Rooma keiser Friedrich I Barbarossa Friedrich III, Saksi-Hildburghauseni hertsog, Saksi-Altenburgi hertsog Friedrich Friedrich III (Braunschweig-Calenberg-Göttingen) Frederik III oli Taani kuningas 1648–1670 Friedrich I Friedrich II Friedrich IV Friedrich V Friedrich VI Friedrich VII
Andris Kolbergs

Andris Kolbergs (21. detsember 1938 – 5. november 2021) oli läti kirjanik ja filmistsenarist, kes on tänapäeval tuntud eelkõige kriminaalromaanide autorina. Kirjanik sündis Jūrmalas meremehe peres. Üldhariduse omandas ta Riias. Aastatel 1966–1968 õppis ta Moskva Polügraafiainstituudis. Kolbergs on töötanud Riia Vagunitehases, VEFis ja huumoriajakirjas Dadzis (1965–1968), kus avaldati ka tema esimesed kirjanduslikud katsetused. 1970. aastate keskel algas viljakas koostöö Riia filmistuudioga. Esimene kriminaalromaan "Krimināllieta trijām dienām" ilmus 1977. aastal. Läti taasiseseisvumise järel oli Andris Kolbergs Riia Läti Seltsi esimene esimees (1989), ajakirja Atpūta peatoimetaja (1991–1992) ja Läti Kriminaalkirjanike Assotsiatsiooni (Latvijas Detektīvžanra asociācijas; Латвийской ассоциации писателей детективного жанра) president. "Mees, kes jooksis üle tänava" – "Cilvēks, kas skrēja pāri ielai", 1978; eesti keeles: Eesti Raamat, 1984 sarjas "Mirabilia" "Riia : Läänemere väärikas emand" – "Rīga : cēlā dāma Baltijas vidū"; eesti keeles: Grenader, 2006 ja 2008 Колбергс, Андрис.[alaline kõdulink] древний восток Andris Kolbergs // Portrets. Latvijas Literatūras Centrs Andris Kolbergs // Biogrāfija. Latvijas Literatūras Centrs Andris Kolbergs. Ideju Foruma bibliotēka