laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hranitne (Nemõrivi rajoon)

Hranitne (ukraina keeles Гранітне) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Nemõrivi rajoonis. Elanike arv on 25. Pindala on 0,115 km².
Rossohovata

Rossohovata (ukraina keeles Росоховата) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Illintsi rajoonis. Elanike arv on 573. Pindala on 2,4 km².
Hellar Lill

Hellar Lill (sündinud 21. novembril 1973 Viljandis) on eesti riigiametnik ja muuseumitöötaja. 2004. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli ajaloo erialal. Töötas aastatel 1999–2014 kaitseministeeriumis. 2014. aastast on ta Eesti Sõjamuuseumi – kindral Laidoneri muuseumi direktor. 2020 – Valgetähe IV klassi teenetemärk "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2017. Vaadatud 3. veebruaril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Lõssogirka (Kamjanets-Podilskõi rajoon)

Lõssogirka (ukraina keeles Лисогірка) on küla Ukrainas Hmelnõtskõi oblastis Kamjanets-Podilskõi rajoonis. Elanike arv on 387. Pindala on 0,233 km².
Ternivka (Krõžopili rajoon)

Ternivka (ukraina keeles Тернівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Krõžopili rajoonis. Elanike arv on 1775. Pindala on 3,02 km².
Walden

"Walden" (/ˈwɔːldən/Mall:IPAc-en; algselt avaldatud pealkirjaga "Walden; või, elu metsas"[viide?]) on transtsedentalist Henry David Thoreau kirjutatud raamat. Teos kirjeldab looduslikus keskkonnas lihtsa elamise muljeid. Teos on nii isikliku vabaduse manifesteerimine, sotsiaalne eksperiment, vaimsuse otsimise, satiir, kui ka osaliselt iseseisvalt hakkamasaamise käsiraamat. Esmakordselt avaldatud aastal 1854. aastal. "Walden" võtab kokku Thoreau kogemused kahe aasta, kahe kuu ja kaks päeva jooksul kogetu elades Walden Pondi järve ääres omaehitatud majakeses. Massachusettsis asuva maa omanikuks oli Thoreau sõber ja mentor Ralph Waldo Emerson. Majakeses elades kirjutas Thoreau oma esimest raamatut "A Week on the Concord and Merrimacks Rivers". See kogemus inspireeris teda aga hiljem kirjutama "Waldeni", milles ta surub seal elatud aja kokku ühte kalendriaastasse ja kasutab nelja aastaaega inimese arengu sümbolina. Loodusesse sukeldudes lootis Thoreau saada ühiskonnast objektiivsemat arusaama läbi isikliku sisekaemuse. Lisaks oli autori eesmärgiks kogeda lihtsat elu ja isemajandamist, mis olid inspireeritud Ameerika romantilise perioodi transtsedentaalsest filosoofiast.  "Walden" rõhutab üksinduse, mõtiskluse ja loodusläheduse tähtsust, et ületada inimeste "meeleheitliku" elustiili. Raamat ei ole traditsiooniline autobiograafia, vaid ühendab autobiograafia ühiskonnakriitikaga kaasaegsele lääne tarbimiskultuurile ja materialistlikele hoiakutele, mis on looduskauged ja hävitavad seda. Raamat ei ole lihtsalt ühiskonna kui sellise kriitika, vaid samas ka püüd kaasata lahendustesse loovalt kaasaegset kultuuri, inimlikku lähedust ja klassikalist kirjandust. Teksti olulisemad teemad on järgmised: isemajandamine – Thoreau rõhutab, et kuigi inimesed on üksteisele vajalikud, et pea nad pidevalt sõltuma üksteisest. Mõiste on Thoreaul nii majanduslik, vaimne kui ühiskondlik; lihtsus – lihtsus tundub olevat Thoreau mudel-elu. Pidevalt püüab autor lihtsustada oma elustiili: parandada rõivaid, et mitte osta uusi, leida vaba aja veetmiseks meelelahutusi, mis ei põhine tarbimisel jne; progressi kriitika – Thoraeu leiab, et mistahes väline progress ei saa tuua inimesele sisemist rahu; vaimse ärkamise vajadus; inimene kui looduse osa; loodus ja inimese emotsioonid; korrumpeerunud ja ebaõiglane riigikord. "Waldenit" saatis avaldamise järel teatud edu, kuid siiski kulus viis aastat, et saaks müüdud 2000 eksemplari, ning seejärel ei ilmunud ühtegi kordustrükki kuni Thoreau surmani aastal 1862. Vaatamata sellele on hiljem kriitikud nimetanud teost Ameerika klassikaks, mis uurib loomulikku lihtsust, harmooniat ja ilu. Ameerika luuletaja Robert Frost kirjutas Thoreaust: "ühe raamatuga ... ületab ta kõik, mis meil on olnud Ameerikas". Henry David Thoreau "Henry David Thoreau (American writer) :: Works - Encyclopedia Britannica". Britannica.com. 18. aprill 2013. Vaadatud 3.05.2014. Dean, Bradley P.; Scharnhorst, Gary (1990). "The Contemporary Reception of Walden". Studies in the American Renaissance: 293–328.|accessdate= requires |url= (juhend) Frost, Robert.
Transtsendentalism

Transtsendentalism (ka ameerika transtsendentalism) oli 1830. aastatel Ameerika Ühendriikides Cambridge'is Massachusettsis "Transtsendentaalsesse klubisse" koondunud haritlastest alguse saanud filosoofiline ja kirjanduslik liikumine. Liikumise manifestiks sai Ralph Waldo Emersoni 1836. aastal avaldatud essee "Loodus" (inglise keeles "Nature"). Tuntud ameerika transtsendentalist oli ka Henry David Thoreau, kelle teos "Walden" on saanud ameerika romantismi klassikaks. Goodman, Russell (2015). ""Transcendentalism"".
Võskod

Võskod on küla Venemaal Pihkva oblastis Dno rajoonis, Võskodi valla keskus. 2000. aastal elas külas 241 inimest, 2010. aastal 236 inimest. https://web.archive.org/web/20141006075356/http://www.derjavapskov.ru/files/materials/819/del%201.djvu
Kaliif

Kaliifi all mõeldakse tavaliselt sunniitide ülemaailmse usujuhi tiitlit, mis loodi aastal 632 ja kaotati 3. märtsil 1924. See on olnud aga ka ühe šiiitide sekti (fatimiidide) valitseja ja usujuhi tiitel ning Córdobas valitses samuti oma kaliif. Tänapäeval see tiitel enam kasutusel ei ole. Pärast Muhamedi surma oli islamikogukonnal vaja uut juhti, kes oleks nii usuline kui ka poliitiline valitseja. Nii tekkiski kaliifi (Muhamedi järglase) ametikoht. Esimeseks kaliifiks sai Abu Bakr. Esialgu oli kaliifil väga tugev võim. Kaliifi ametis olid ühendatud nii absolutistliku riigipea kui ka universaalse usujuhi institutsioon. Siiski ei peetud kaliifi enamasti väljavalituks ega eriliseks, vaid suhteliselt tavaliseks inimeseks, kel on aga täita väga oluline ülesanne. Esimest nelja kaliifi peavad sunniidid "Allahi poolt õigesti juhituks" (Rashidun), šiiidid aktsepteerivad aga vaid neljandat kaliifi, Ali ibn Abu Talibit. Kui Ali aastal 661 tapeti, sai võimule Omaijaadide dünastia. Nende ajal toimusid suurimad islamivallutused: muslimitele allutati Põhja-Aafrika, Hispaania ja Kesk-Aasia, samuti piirati mitmel korral Konstantinoopolit. Omaijaadidest kaliifid olid küll sõjaliselt ja majanduslikult edukad, kuid usu pinnal tekkis neil mitmeid vastuolusid. Seda kasutasid ära Abassiidid, kes 750. aastal kalifaadis võimu haarasid. Abassiidide kalifaat kestis Bagdadis 1258. aastani, Egiptuses koguni 1517. aastani, mil Osmanid tiitli üle võtsid. Abassiidide ajal toimus 9.–13. sajandil islamitsivilisatsiooni õitseng: taasavastati antiigi kultuuripärand ning loodi uusi kultuuriväärtusi ning tehti mitmeid tehnoloogilisi uuendusi. Ilmselt tuntuim kaliif, Harun ar-Rašid, pärineb samuti sellest perioodist (9. sajandi algusest). Aja jooksul Abassiidide võim aga vähenes ning reaalne poliitiline võim libises türgi hõimude kätte, kes moodustasid alates 9. sajandist kalifaadi sõjaväe põhiosa. Kõige tugevamad neist olid seldžukid, kes valitsesid kalifaadis sultanitena 11.–12. sajandil. 12. sajandi lõpus hakkas kaliifivõim tänu seldžukkide nõrgenemisele taas tugevnema. Sellele tõmbas kriipsu peale mongolite invasioon, mis hävitas 1258. aastal kalifaadi. Kaliifid põgenesid Egiptusesse, kus nad olid pelgalt usujuhid mamelukkide sultanivõimu all kuni 1517. aastani. Siis vallutas Egiptuse Osmanite sultan Selim I Sünge ning viis kaliifi İstanbuli. Pärast mõnda aega resideerimist Osmanite riigi pealinnas lasi Selim kaliifi korruptsiooni pärast vangi heita ning võttis endale tema tiitli. Selimi poeg Suleiman Tore lasi kaliifi küll vangist välja, ent sundis teda vandega kõigist kaliifi õigustest loobuma. Seejärel oli kaliifi tiitel Osmanite sultanite käes kuni 20. sajandi alguseni. 1924. aastal sundis ilmalikku Türgi Vabariiki üles ehitav Mustafa Kemal Atatürk viimase kaliifi oma tiitlist loobuma. Kalifaat kaliifide loend
Ain Uusna

Ain Uusna (sündinud 1938) on eesti alpinist. Ta on esimesi eesti alpiniste, kes tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu. Ta on õppinud Tallinna I Keskkoolis ja Tartu Riiklikus Ülikoolis (õigusteadust). Kooli kõrvalt käis ta korvpallitreeningutel. Pärast abiellumist kolis Pärnumaale ja asus tööle Pärnu KEK-i. Praegu elab ta Paikusel, teeb jalgsimatku ja käib suusatamas. Ta on osalenud alates 1980. aastast kokku 23 täispikal Tartu maratonil. Parim koht on tal 78. Peale selle on ta läbinud Vasaloppeti suusamaratoni Rootsis ja kaks korda Finlandia-hiihto Soomes. 1965. aastal võttis ta osa Pamiiri ekspeditsioonist Lenini mäetipule ja tõusis koos kaaslastega Heino Paltseri juhtimisel selle tippu. See oli Eestist lähetatud alpinistide esimene tipputõus seitsmetuhandelisele mäetipule. 1970. aastal võttis ta osa III Eesti Pamiiri ekspeditsioonist, mille käigus 12 eesti alpinisti tõusid Ilmar Priimetsa juhtimisel Korženevskaja tippu. Tippu jõudnute hulgas oli ka Ain Uusna. Pärast seda tõusis ta koos 7 kaaslasega Heino Paltseri juhtimisel Kommunismi mäetippu (5B raskuskategooria). Tõus Kommunismile oli Baltikumis esimene. Aasta lõpul kokkuvõtete tegemisel tunnistati see tõus Baltikumi parimaks. 1965 – Lenini mäetipp (7134 m) 1970 – Korženevskaja (7105 m) 1970 – Kommunismi mäetipp (7495 m) Mees, kes ei oska elada liigutamata. 16.12.2012. parnu.postimees.ee Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Ajalugu 1970–1979. firn.ee Mees, kes ei oska elada liigutamata. 16.12.2012. parnu.postimees.ee
Mulgi oja

Mulgi oja on kaitsealune oja Soomaal, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Sandra külas, Raudna jõe parempoolne lisajõgi. Oja pikkus on 8,2 km, langus 5 m ja lang 0,6 m/km. Oja saab alguse 24 m kõrgusel Valgeraba servas ja suubub 19 m kõrgusel paremalt poolt Raudna jõkke. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Oja voolab täies pikkuses Soomaa rahvuspargi territooriumil. Valgeraba Raudna jõgi Soomaa rahvuspark Mulgi oja Eesti looduse infosüsteemis Mulgi oja keskkonnaportaalis Mulgi oja Eesti looduse infosüsteemis Mulgi oja keskkonnaportaalis
Olümpiavõitja

Olümpiavõitja on võistleja, kes on tänapäevastel olümpiamängudel võitnud kuldmedali (1896. aasta suveolümpiamängudel hõbemedali) või tulnud esimeseks antiikolümpiamängudel (antiikolümpial medaleid ei antud). Eesti olümpiavõitjad
Jüri Tohver

Jüri Tohver oli eesti alpinist. Ta oli esimesi eesti alpiniste, kes tõusis NSV Liidu kõrgeima mäe tippu. 1964. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna elektrimasinate ja -aparaatide eriala. Ta töötas Tallinna Vineeri- ja Mööblivabriku insenerina. 1965. aastal osales ta Pamiiri ekspeditsioonis seitsmetuhandelisele Lenini mäetipule ja tõusis teise rühma koosseisus Ragnar Palmre juhtimisel mäe lõunaküljest selle tippu. Tõusuga lõunast saadi Nõukogude Liidu esivõistlustel 4. koht. Baltikumi alpinistidel oli see tõus esimene ja tunnistati parimaks. 1970. aastal võttis ta osa III Eesti Pamiiri ekspeditsioonist, mille käigus 12 eesti alpinisti tõusid Ilmar Priimetsa juhtimisel Korženevskaja tippu. Tõusjate hulgas oli ka Jüri Tohver. Pärast seda tõusis ta koos 7 kaaslasega Heino Paltseri juhtimisel Kommunismi mäetippu (5B-raskuskategooria). Tõus Kommunismi tippu oli Baltikumis esimene. Aasta lõpul kokkuvõtete tegemisel tunnistati see tõus Baltikumi parimaks. 1965 – Lenini mäetipp (7134 m) 1970 – Korženevskaja (7105 m) 1970 – Kommunismi mäetipp (7495 m) TTÜ lõpetajad 1918–2006 Spordileht, 2 juuli 1965 Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Ajalugu 1970–1979. firn.ee Firni ajalugu. firn.ee
Ragnar Palmre

Ragnar Palmre (11. august 1934 – 24. juuni 2003) oli eesti alpinist. Ta on alpinistina osalenud Eestist lähetatud alpinistide esmatõusus seitsmetuhandelise mäe tippu (1965). 1965. aastal lähetati Eestist esimene ekspeditsioon Pamiiri seitsmetuhandelisele Lenini mäetipule (7134 m). Tema juhtimisel tõusis teine tõusurühm mäe lõuna küljelt tippu. Tõusuga lõunast Leninile saadi Nõukogude Liidu esivõistlustel 4. koht. Nii kõrget kohta pole eestlased varem ega hiljem NSV Liidu meistrivõistlustel alpinismis saavutanud. Baltikumi alpinistidel oli see tõus esimene ja tunnistati parimaks. Päring kalmistud.ee andmebaasis[alaline kõdulink] Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee
Kaljo Palmiste

Kaljo Palmiste (16. jaanuar 1948 – 13. oktoober 2002) oli eesti alpinist. Ta on tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu (1972). 1965. aastal võttis ta osa Pamiiri ekspeditsioonist seitsmetuhandelisele Lenini mäetipule ja tõusis teise rühma koosseisus Ragnar Palmre juhtimisel mäe lõunaküljest selle tippu. Tõusuga lõunast saadi Nõukogude Liidu esivõistlustel 4. koht. Baltikumi alpinistidel oli see tõus esimene ja tunnistati parimaks. 1972. aastal osales ta Pamiiris ekspeditsioonil Kommunismi mäetipule. Koos Peeter Varepi, Vello Parki ja Ilmar Paloga tõusis ta NSV Liidu kõrgeima mäe tippu, korrates sellega Eesti kõrgtõusude rekordit. 1974. aastal toimus ekspeditsioon Lenini mäetipule (7134 m) tõusuga mäe lõuna küljelt. Ilmar Priimetsa juhtimisel käisid Lenini tipul 10 meest, teiste seas ka Kaljo Palmiste, kellele oli see teist korda tippu jõuda. 1965 – Lenini mäetipp (7134 m) 1970 – Kommunismi mäetipp (7495 m) 1974 – Lenini mäetipp (7134 m), teist korda Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee
Risto Tanner

Risto Tanner (sündinud 2. aprillil 1941) on eesti biokeemik ja alpinist. Ta töötas pikka aega Läänemere Kalamajanduse Teadusliku Uurimise Instituudis laborijuhatajana (1980–1992). Alpinistina on tema parimateks saavutusteks osalemine kuuetuhandelise mäetipu esmavallutuses (1984) ja tipputõus seitsmetuhandelisele (1974). Ta lõpetas 1959. aastal Räpina Aiandustehnikumi. Aastatel 1959–1962 õppis ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonnas ja 1962–1968 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafia teaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist astus ta 1969. aastal TRÜ aspirantuuri biokeemia alal ja lõpetas selle 1971. aastal. 1975. aastal sai ta TRÜ-st bioloogiakandidaadi kraadi, kaitstes väitekirja "Безклеточная белоксинтезирующая система из поджелудочной железы собаки и действие на него инсулина" ("Rakuvaba valku sünteesiv süsteem koera kõhunäärmest ja insuliini toime selles"). Ta töötas Läänemere Kalamajanduse Teadusliku Uurimise Instituudi Tallinna osakonnas vanemteadurina (1975–1980) ja biokeemia labori juhatajana (1980–1992). Aastatel 1993–2008 töötas ta Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis vanemteadurina ja 2008–2014 Tallinna Tehnikaülikoolis meditsiinilise füüsika õppetooli erakorralise teadurina. 1974. aastal toimus ekspeditsioon Lenini mäetipule (7134 m) tõusuga mäe lõunaküljelt. Ilmar Priimetsa juhtimisel käisid Lenini tipul 10 meest, teiste seas ka Risto Tanner. 1984. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiri, et seal esmavallutada seni nimetu kuuetuhandeline mäetipp. 6047 m kõrguse tipu esmavallutusi tehti kolme grupiga, kolme eri teed mööda. Tanner tõusis tippu kolmandas grupis 19. augustil Ivo Goldi juhtimisel. Tipu nimeks sai Tallinna mäetipp. 1974 – Lenini mäetipp (7134 m) 1970 – Tallinna mäetipp (6047 m) IV köide. Tanner, Risto. ETBL. bahps.org Risto Tanner. etis.ee Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Risto Tanner Eesti Teadusinfosüsteemis
Lembit Hiiesalu

Lembit Hiiesalu (sündinud 2. veebruaril 1941) on eesti alpinist. Alpinistina on tema parimateks saavutusteks osalemine kuuetuhandelise mäetipu esmavallutuses (1984) ja tipputõus seitsmetuhandelisele (1974). 1974. aastal toimus ekspeditsioon Lenini mäetipule tõusuga mäe lõuna küljelt. Ilmar Priimetsa juhtimisel käisid Lenini tipul 10 meest, teiste seas ka Lembit Hiiesalu. 1984. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiri, et seal esmavallutada seni nimetu kuuetuhandeline mäetipp. 6047 m kõrguse tipu esmavallutusi tehti kolme grupiga, kolme erinevat teed mööda. Hiiesalu tõusis tippu kolmandas grupis 19. augustil Ivo Goldi juhtimisel. Tipp sai nimeks Tallinna mäetipp. 1974 – Lenini mäetipp (7134 m) 1984 – Tallinna mäetipp (6047 m) https://kov2017.valimised.ee/kandidaadid?county=84&parish=480&district=1&candidate=192 Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee  Lembit Hiiesalu – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Gorbeia Inguruaki maakond

Gorbeia Inguruaki maakond ehk Estribaciones del Gorbea maakond on 3. järgu haldusüksus (maakond) Hispaanias Araba provintsi põhjaosas. Maakonna ametlik nimi on Cuadrilla de Gorbeialdea/Gorbeialdeko Kuadrilla, aastani 2016 oli see Cuadrilla de Zuya/Zuiako kuadrilla. Maakonnas on Aramaio (Aramayona), Arratzu-Ubarrundia (Arrazua-Ubarrundia), Legutio (Legutiano), Urkabustaizi (Urcabustaiz) ja Zigoitia (Cigoitia) ja Zuia vald (Zuya). Maakond piirneb põhjas Biskaia provintsiga, idas Gipuzkoa provintsi ja Arabako Lautada maakonnaga, lõunas Vitoria-Gasteizi ja Arabako Ibarraki maakonnaga ning läänes Kantauri Arabarra maakonnaga. Kõrgemad tipud asuvad Gorbea mäestikus (1481 meetrit) lõunas, põhjas asub Amboto tipp (1296 meetrit). Suurimad jõed on Ebro jõega ühenduses olev Baia ja Santa Engracía. Järvedest, millest enamik on paisjärved, on tähtsamad Urrunaga, Albina (50 ha) ja Gorbea (2 ha). Maakonnas valitseb Atlandi ookeani äärsetele aladele iseloomulik kliima. Talvine keskmine temperatuur jääb +2,5 ja +5 kraadi piiresse ja juuli keskmine temperatuur on +17,5 kraadi. Sademeid on aastas keskmiselt 1500 mm. Peamisteks looduslikeks puudeks on männid ja kastanid. Majandus tugineb peamiselt loomapidamisele ja metsatööstusele. Tähtsal kohal on linnukasvatus. Tööstus on koondunud peamiselt Legutio ümbrusse. Metallurgia ja toiduainete tööstus on Murgias ja Madrera-Izarras. On teada, et ala oli kunagi Rooma Impeeriumi võimu all. Seda tõendab roomlaste rajatud via romana Ab Asturica Burdigalam. On teada ka araablaste kohalolek pärast Rooma riigi langust. Umbes 1200. aastal inkorporeeris Alfinso VIII ala Kastiilia krooni alla. Aastal 1333 sai Villarreal de Alava (Legutio) kuningas Alfonso XI kontsessiooniga villa õigused. Varasemal keskajal jagunes maakond halduslikult man-piirkondadeks või hermandad '​ideks (hispaania keeles mancomunidad, hermandad), ühendades erinevad külad ühe vanema alla. Kui Zigoitia ja Urkabustaiz liideti Ayala senjöörkonnaga 13. sajandil, moodustasidki nad koos Villareal de Álavaga ja ümbritsevate aladega maakonna, mida tänapäeval kutsutakse divisoria ibérica de Álavaks. Maakonnas on palju looduskauneid kohti, teiste seas geoloogiliselt tähelepanuväärsed Mairuelegorreta koopad (Zigoitia vallas) ja Gujuli allikad (Urkabustaizi vallas), mis väljuvad Altube jõest. Tähtsaim kultuuriüritus on iga-aastane Baski folgifestival, mis peetakse juuli lõpul Zigoitias.
Vaeküla Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikum

Vaeküla Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikum oli aastatel 1944–1959 keskeriharidust andnud õppeasutus Eesti NSV-s. Tehnikum tegutses Vaeküla mõisa hoonetes. Aastal 1955 valmis neljakorruseline koolihoone mõisasüdame kõrvale (pärast tehnikumi oli seal Vaeküla Kool). Tehnikum liideti 1959. aastal Tihemetsa Metsatehnilise Tehnikumiga, mis sai nimeks Tihemetsa Põllu- ja Metsamajanduse Tehnikum; põllumajanduse mehhaniseerimise eriala õpetamine jätkus seal. Tehnikumis õpiti neli aastat. Tehnikum andis kesk- ja erihariduse. Nelja aasta kestel õpiti keskkooli üldharidusaineid (matemaatika, füüsika, keemia, eesti ja vene keel jm), üldtehnilisi aineid (teoreetiline mehaanika, tugevusõpetus, elektrotehnika jm), erialaaineid (metallide tehnoloogia, maaviljelus, autod-traktorid, põllutöömasinad, masinate remont jm). Tehnikumi alluvuses oli ka põllumajanduslik tootmisüksus, mida kasutati tehnikumi õpilaste praktikabaasina õppetöö ajal. Õpilaste välipraktikad toimusid kolhoosides, sovhoosides ja masina-traktorijaamades. Vaeküla tehnikumi lõpetanud said keskhariduse ja tehnik-mehaaniku kutse põllumajanduse mehhaniseerimise erialal. Lõpetanud suunati kolhoosidesse, sovhoosidesse ja masina-traktorijaamadesse. Seal töötasid tehnik-mehaanikud peamiselt remonditöökoja meistritena või töökoja juhatajatena. Praktilise kogemuse järel võisid edukamad tehnikud saada ka majandi peainseneriks. Remonditöökojas hooldati ja renoveeriti põllutöömasinaid, autosid ja traktoreid. Sel ajal tuli kulunud või purunenud masinaosi tihti kohapeal taastada või valmistada uusi. Tagavaraosi ja -sõlmi ei õnnestunud alati saada. Seega vajati põllumajanduses palju tööjõudu masinate ja traktorite hooldamisel. Nii oli Vaeküla tehnikumi õpilaste vastuvõtt mõnel aasta üle saja õpilase. Väljalangevus oli väike, seega ka lõpetanuid oli palju. Vaeküla mõis Vaeküla, Eesti entsüklopeedia, 10. kd, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1998. lk. 129. Põllumajanduse mehhaniseerimine keskendatud juhtimisele Eesti Sõna nr 55, 9. märts 1943.
Peet Peters

Peet Peters (kodanikunimi Peet Väinastu; 9. juuli 1937 Tallinn – 20. aprill 2011 Moskva) on eesti päritolu Venemaa filmirežissöör-dokumentalist ja alpinist. Ta on alpinistina tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu (1970) ja osalenud kuuetuhandelise mäetipu esmavallutuses (1984). Ta lõpetas Tallinna 2. keskkooli ja Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi režiiteaduskonna. Ta on töötanud Kirgizfilmis, Kaug-Ida, Ukraina, Kuibõševi, Irkutski ja Rostovi dokumentaalfilmide stuudiotes, Populaarteaduslike Filmide Keskstuudios, Dokumentaalfilmide Keskstuudios, Kesktelevisiooni filmikoondises "Ekran". 1967. aastal tõusis ta koos Vello Vetsi ja Andres Söödiga Pamiiris Lenini tippu. 1970. aastal tõusis ta Donetski kaevurite meeskonna koosseisus Kommunismi tippu. Tipputõus pälvis Ukraina alpinismi meistrivõistlustel hõbemedali. 1984. aastal võttis ta osa eestlaste ekspeditsioonist Pamiiri, et seal esmavallutada seni nimetu kuuetuhandeline mäetipp. 6047 m kõrguse tipu esmavallutusi tehti kolme grupiga, kolme erinevat teed mööda. Väinastu tõusis tippu kolmandas grupis 19. augustil Ivo Goldi juhtimisel. Tipp sai nimeks Tallinna mäetipp. 1967 – Lenini mäetipp (7134 m) 1970 – Kommunismi mäetipp (7495 m) 1984 – Tallinna mäetipp (6047 m) Tema spordi- ja mäefilme on auhinnatud Cortina d'Ampezzo spordifilmide festivalil ja Trento filmifestivalil. Peet Väinastu. efis.ee Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Filmograafia. efis.ee