laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Matthew Festing

Robert Matthew Festing (30. november 1949 – 12. november 2021) oli Malta ordu suurmeister 11. märtsist 2008 kuni 28. jaanuarini 2017. Matthew Festing oli Suurbritannia välimarssali Sir Francis Festingi poeg. Jaanuaris 2017 astus Festing vastuolude tõttu Vatikaniga ja pärast kohtumist paavst Franciscusega suurmeistri ametist tagasi.
Väävliringe

Väävliringe on biogeokeemiline tsükkel, kus väävel ja tema ühendid ringlevad eluta looduse ja eluslooduse vahel, kusjuures muutub väävli oksüdatsiooniaste. Väävliringe olulisimad etapid on järgmised: orgaanilise väävli muutumine anorgaaniliseks ehk vesiniksulfiidiks (H2S). sulfiidi, elementaarväävli (S) ja teiste väävliühendite oksüdeerumine sulfaatideni (SO42-). sulfaatide redutseerimine sulfiidideks mikroobide kaasabil väävliühendite kontsentreerumine ja inkorporeerimine orgaaniliseks väävliks. Inimese mõju väävliringele avaldub peamiselt vääveldioksiidi (SO2) emissioonil vabrikutest ja sisepõlemismootorist. Vääveldioksiidid võivad sademete koostisosana ka maapinnale jõuda, kus see võib oksüdeeruda sulfaatideks (olles toksiline mõningatele taimedele). Samuti võib vääveldioksiid atmosfääris redutseeruda sulfiidiks või oksüdeeruda sulfaatideks, mis veega (sademetega) reageerides moodustab väävelhappe, mis on üks happesademete peakomponente. aineringe desulfaatijad bakterid sulfaatijad bakterid väävlibakterid
Koro meri

Koro meri on Vaikse ookeani osa, mida ümbritsevad Fidži saared. See on saanud nime Koro saare järgi. Meri on kuni 2900 m sügav.
Kursi komtuur

Kursi komtuur (saksa keeles Komtur von Talkhof) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Kursi komtuurkonda. Esimene komtuur on teada 1343. aastast, viimane nimeliselt teadaolev lahkus aga ametist 1552. aastal. Johann Renneri kroonikas on Kursi komtuuri siiski mainitud, ehkki tema nime pole seal mainitud. 1558. aasta suvel või sügisel vallutasid venelased tõenäoliselt Kursi ordulinnuse, kuid Kursi komtuuri mainis endine ordumeister Wilhelm von Fürstenberg veel 1560. aasta alguses. Kursi komtuur valitses Vana-Liivimaa väikseimat ja sisemaal asuvat komtuurkonda ja seetõttu polnud ta käsknikuna kuigi oluline. Siiski jäi ta ametisse tunduvalt kauemaks ajaks kui näiteks tema naabruses valitsenud Põltsamaa foogt, kelle valdused 1480. aastal Viljandi komtuurkonnaga ühendati. Tõenäoliselt oli Kursi komtuuri koht kas asendusposistsioon nendele orduametnikele, kellele polnud parajasti korralikku piirkonda anda või siis ka koht, kuhu varem juhtivamatel positsioonidel olnud käsknikud erru saata. Kursi komtuur oli tõenäoliselt ainus Liivi ordu käsknik 16. sajandil, kes ei kuulunud isegi mitte välimisse ordunõukokku, mis koosnes ülejäänud käsknikest ja tegeles olulisimate ordut puudutavate küsimuste, näiteks ordumeistri valimistega. 1343 Johann Witte 1448 Heinrich von der Iseren 1457 Wilhelm Zuermont von Hinderstein 1470 Erwin von Bellersheim 1491 Wennemar von Fürstenberg (võimalik, et kandis foogti nimetust) 1518–1524 Hermann Ovelacker von Wischlingen 1529 Johann Clodt 1530 Wilhelm von Etzbach 1534–1552 Wilhelm von der Balen genannt Fleck ?–1558, 1560 ? Johann Renner. Liivimaa ajalugu 1556–1561. Tõlkinud Ivar Leimus. Tallinn: Argo, 2006 [2. trükk], lk 128. Liivimaa rüütelvendade kataloogis "Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens" peetakse eesnimeta Kursi komtuuri Balenit Dietrich von der Baleniks (nr 44), kuid juba 1534. aastal nimetati sellesse ametisse Wilhelm von der Balen, kes tagandati Vindavi komtuuri kohalt (Herzog Albrecht von Preußen und Livland (1534–1540): Regesten aus dem Herzoglichen Briefarchiv und den ostpreussischen Folianten, hg. v. Stefan Hartmann, Köln etc, 1999, Nr. 642; Juhan Kreem, Ordu sügis, Tallinn 2022, lk 284–286).
Paide komtuur

Paide komtuur (saksa keeles Komtur von Weissenstein) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Paide komtuurkonda. Nimeliselt on teada vaid komtuuri: Reimar Hahn, kes oli selles ametis 1314–1316, ja Reiner Mom, kes täitis seda ametikohta aastal 1330, olles ühtlasi ka Järva foogt. Tõenäoliselt eksisteeriski komtuurkond suhteliselt lühikest aega ning komtuuri amet ühendati hiljemalt 14. sajandi teisel poolel lõplikult Järva foogti omaga. Paide ordulinnuses olid kuni Liivi sõja linnusekomtuurid (Hauskomturid), kes aga allusid otseselt Järva foogtile.
Võnnu komtuur

Võnnu komtuur (saksa keeles Komtur von Wenden, läti keeles Cēsu komturs) oli algselt Mõõgavendade ja hiljem Liivi ordu käsknik, kes valitses Võnnu komtuurkonda. Esimene teadaolev Võnnu komtuur astus ametisse juba 1207. aastal ja temast sai kohe üks ordu tähtsamaid ametimehi. Viimane komtuur on teada 1347. aastast, seejärel olid ametis Võnnu foogtid. On tõenäoline, et juba 14. sajandil kaotasid komtuurid oma mõjukuse ja iseseisva tegutsemisvabaduse, sest Võnnu ordulinnusest kujunes ka ordumeistri üks peamisi residentse Riia ordulinnuse kõrval. 1207–1208 Wickbert von Soest 1208–1217 Bertold 1218–1234 Rudolf von Kassel 1234?–1236 Reimund ja Rembold (võimalik, et tegu oli sama isikuga) 1237–1240 Rudolf von Kassel umbes 1245 Heinrich von Sessendorp 1252 Bernhard 1252–1253 Richard 1254 Burkhard 1255 Hermann 1291 Ernst 1292 Gerhard von Beken 1302 Andreas von Altenberg 1306 A. Plater 1316 ja 1328 Erkenbert Bock 1316 ja 1319 Herbert 1323 Reimar Hahn 1330 Johann Ungnade 1349 Johann von Widen
Võnnu foogt

Võnnu foogt (saksa keeles Vogt von Wenden) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Võnnu foogtkonda. Esimene Võnnu foogt on teada aastast 1255. Kuni 1349. aastani valitsesid Võnnut üldiselt küll komtuurid, kuid nendega paralleelselt olid ametis ka mõned foogtid. Võimalik, et nad olid komtuuride abilisteks. Alates 1350. aastast sai foogtist aga Võnnu ordulinnuse juurde kuuluvate valduste kõrgeim valitseja. Siiski oli tema tegevusvabadus ilmselt algusest peale piiratud ordumeistri tugeva mõjuga foogtkonnas. Viimane foogt kaotas ameti 1461. aastal, misjärel foogtkonna alad liideti ordumeistri valdustega. 1255 Heinrich Svevus 1298–1305 ? Vile 1345 Johann Prusse 1347 Hildebrand von Lenthe 1350–1356 Arnold von Herike (ka Herreke) 1371–1375 Albert von Brenken 1385–1386 Gerhard Bake 1392–1397 Frank Spee 1415 Goswin von Pulheim 1416–1419 Engelbert von Leissen genannt Krever 1419–1427 Johann Tracht pärast 1427 – enne 1433 Johann Spee 1433–1434 Mathias von Boningen 1435–1436 ja 1437–1438 Heidenreich Vincke von Overberg 1435–1436 Simon Langschenkel 1456–1461 Lubbert von Varssem
Rakvere foogt

Rakvere foogt (saksa keeles Vogt von Wesenberg(h)) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Rakvere foogtkonda. Esimene Rakvere foogt, täpsemalt tema kohusetäitja, astus ametisse 1343. aastal, mil Liivimaa ordu väed võtsid Põhja-Eesti (Eestimaa hertsogkonna) enda kontrolli alla. Viimane Rakvere foogt kaotas oma ameti 1558. aastal, mil venelased Liivi sõjas Rakvere ordulinnuse vallutasid. Rakvere foogt polnud kuigivõrd oluline ordukäsknik, ehkki Põhja-Eestis oli ta Tallinna komtuuri ja Narva foogti kõrval tähtsuselt kolmas orduametnik. 1343 Goswin von Herike, kohusetäitja 1367 Hermann von Frielinghausen 1382 Gert van Bensem 1391 Hermann Vincke 1396–1398 Johann von Altena 1402–1409 Hartmann Ulner von Dieburg 1419–1442 Johann Vossungern (von der Sunger) 1443 Johan van Kele 1443–1444 Johann von Eyll 1445-1447 Johann Vossungern (von der Sunger) 1447–1457 Allerd von der Busche 1457 Hans Asserien 1458 Amelung von der Busche 1461–1466 Johann von Fürstenberg 1468–1472 Dietrich Lappe von Köningen 1474–1475 Wilhelm von Bönninghausen 1476–1485 Engelbrecht Lappe von Köningen 1487–1492 Johann Stael von Holstein 1492–1502 Ludwig Krengel 1502–1510 Rupert de Grave 1512–1523 Paul von Steinen 1523–1525 Dietrich Bock 1525–1527 Loeff von Loe 1527–1534 Ludolf Lappe von der Ruhr 1536–1558 (ametlikult kuni 1559 või isegi 1561) Gerhard Huyn von Amstenraide
Vindavi komtuur

Vindavi ehk Ventspilsi komtuur (saksa keeles Komtur von Windau) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Vindavi komtuurkonda. Esimene teadaolev komtuur astus ametisse aastal 1291. Viimane astus ametist tagasi 1560. aastal, kuid endine maamarssal Jasper von Münster oli aastatel 1561–1562 komtuurkonna valitsejaks. Vindavi komtuur polnud kuigi oluline ordukäsknik ega kuulunud ordut juhtinud siseringi. 1291 Detlev 1309–1313 Eberhard von Monheim enne 1339 Burchard von Dreileben 1339 Dietrich von Meschede 1347–1349 Andreas von Steinberg 1365 Hartmann 1382 Rabod von Horst 1387 Rembold umbes 1400 ? Holtappel 1422–1425 Arnd von Borchhausen 1435–1441 Heinrich von Sevinghausen 1441–1445 Hermann von Sevinghausen 1447 Mathias von Boningen 1451 Johann von Bevessen 1466–1468 Konrad von Herzenrode 1481–1494 Christian von Seelbach von Zeppenfeld 1499–1507 Wolter von Loe 1514 Johann Clodt 1523–1527 Johann von der Hoeve 1532–1533 või 1534 Wilhelm von der Balen genannt Fleck 1535–1545 Wilhelm von Etzbach 1545–1560 Adrian Torck 1561–1562 Jasper von Münster, kohusetäitja
Arnold

Arnold võib tähendada järgmist: Arnold on mehenimi. Arnold on mitme valitseja nimi. Vaata lehekülgi Arnold I, Arnold II, Arnold III. Arnold (suri 1211) oli Mõõgavendade ordu sõjaline juht. Arnold (14. sajand) oli Pöide foogt Arnold (perekonnanimi) Vladimir Arnold oli Venemaa matemaatik. Arnold on baltisaksa aadlisuguvõsa. Johan Friedrich von Arnold (1764–1838), Vene sõjaväelane Wittgenstein Reinhold Sergei Gregor von Arnold (1812–1880), haagikohtunik, Järve ja Kurtna mõisnik
Arnold (Pöide foogt)

Arnold (ka Arnoldus) oli aastal 1343 Pöide foogt. Arnold on üks kahest teadaolevast Pöide foogtist. Tema kohta leidub teateid vaid Johann Renneri poolt ümber kirjutatud Bartholomäus Hoeneke kroonikas. Selle põhjal on teada, et ta oli Jüriöö ülestõusu alguse ajal Saaremaal Pöide foogt ja tapeti 1. augustil 1343 koos viie Liivi ordu rüütelvennaga Pöide ordulinnuses saarlaste poolt. Seejärel ei seatud järgmist Pöide foogti ametisse enne, kui alles 1347. aastal. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 31 (lk 89).
Anabolism

Anabolism ehk assimilatsioon on organismis aset leidvate ainevahetuslike protsesside kogum, kus lihtsamatest keemilistest ühenditest sünteesitakse keerulisemad ühendid. Protsessi käigus vajatakse energiat ja ainet. Sõna "anabolism" tuleb kreeka keelest: ἁνά ana "ülespoole" and βάλλειν ballein "viskama". Anabolismi vastandprotsess on katabolism. Katabolismi käigus lõhustatakse suured molekulid väiksemateks osadeks ja neid omakorda kasutatakse hingamisel. Paljusid anaboolseid protsesse varustab energiaga ATP. Laias laastus võib öelda, et anaboolsete protsesside käigus moodustuvad rakkude diferentseerumise ja suurenemise tõttu koed ja elundid, ning mis omakorda viib ka organismi kehamõõtmete suurenemisele. Anaboolsetest protsessidest on ökoloogilist aspekti rõhutades tähtsaim fotosüntees. Assimilaadid Katabolism Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Anabolism seisuga 30.07.2008.
Nutt

Nutt on emotsiooni poolt tingitud tegevus, mis tähendab, et nutu põhjuseks võib olla viha, kurbus, hirm, rõõm vms. Nutu kehalised ilmingud on seotud peamiselt rindkere lihaste tegevusega, mille tulemusena surutakse õhku kopsudest välja. Õhu liikumisel läbi häälepaelte ja resonantsruumide tekib nutule eriomane heli; näolihaste tegevusega; pisaravoolusega. Üldiselt ollakse arvamusel, et nutmine on inimspetsiifiline nähtus. Kuid on uurimusi, mis näitavad, et nutta võivad ka mõned kõrgemad loomad, nagu kaamel, elevant, gorilla. Nutmine on vastsündinu üks esimesi tahteelu akte. Nutu intensiivsus on oluline näitaja vastsündinu tervisliku seisundi hindamisel. Apgari skaala võtab nutmist arvesse kahel puhul: hingamise hindamisel, stiimulile reageerimise hindamisel. Mida intensiivsem on mõlemal juhul nutt, seda parem on vastsündinu tervis. Terve imiku nutt on põhjustatud peamiselt näljast. Esimestel elukuudel inimese nutt on ilma pisarateta, kuna pisaranääre pole veel lõplikult välja arenenud. Ja ka nutu tekke põhjused on imikul teised, kui täiskasvanul ja seda põhjusel, et imiku eneseväljenduse viisid on oluliselt ahtamad kui täiskasvanul. Seega imik, kui ta soovib tähelepanu, kasutab selleks nuttu, seal kus täiskasvanu kasutab sõnalist kommunikatsiooni. Uurimused, mis käsitlevad nutmise mõju organismile, on näidanud, et nuttev imik põhjustab lakteerival emal kehatemperatuuri tõusu ja suuremat piimaeritust. Täiskasvanud inimene nutab tavaliselt pisaratega. Kuid täiskasvanute nutu füsioloogiline olemus on 2008. aasta seisuga selgusetu. Kui imiku puhul on mõistetav nutu kommunikatiivne tähendus, siis miks täiskasvanud kasutavad sõnumi edastamiseks sellist mitteverbaalset moodust nagu nutt? Uurimused on näidanud, et emotsionaalsed pisarad erinevad kaitseotstarbelistest pisaratest keemilise koostise poolest – emotsionaalsetes pisarates on rohkem kõrgmolekulaarseid ühendeid, nagu adrenokortikotroopne hormoon, prolaktiin, ja mineraalaineid, nagu mangaani. Carrie J. Lane (2006). "Evolution of gender differences in adult crying" (PDF). Filosoofia doktori väitekiri (inglise). Texase Ülikool. Originaali (pdf) arhiivikoopia seisuga 8. juuli 2008. Vaadatud 3.08.2008. Masson, Jeffrey Moussaieff, McCarthy, Susan, When Elephants Weep, Delta 1996 isbn: 978-0385314282 Lapse arengust ja selle jälgimisest[alaline kõdulink] Nutukramp Naer
Abašidze

Abašidze (gruusia keeles აბაშიძე) on Gruusia Imerethi vürstisuguvõsa. Eriti kuulsaks sai see 17. ja 18. sajandil. Legendi järgi pärinevad Abašidzed Abessiinia ohvitserist nimega Abaš, kes 8. sajandil saabus Gruusiasse koos Marwan ibn Muhammadi araablaste armeega. Abaš jäi Gruusiasse ja tõsteti aadliseisusse pärast seda, kui ta Gruusia kroonprintsi hundi käest päästis. Kuna esimesed ülestähendused Abašidzedest pärinevad 15. sajandi teisest poolest, on alust arvata, et see legend on igasuguse tõepõhjata. 1540. aastateks olid Abašidzed omandanud suure feoodi Imerethi idaosas. Seda feoodi kutsuti Saabašidzeoks 'Abašidzele kuuluvaks maaks'. Saabašidzo vürste hakatakse lugema Saabašidzo ja Sapalavando vürstist Paata Abašidzest (17. sajand – 1658). Abašidzed jõudsid oma võimsuse tippu 18. sajandi vahetusel, kui neile kuulus 78 küla, losse, kindlusi, kirikuid ja kloostreid, samuti 1500 pärisorjade majapidamist. Vürst Giorgi-Malakia Abašidze oli mitte üksnes Imerethi kuninga mõjukaim vasall, vaid laskis 1702 kuninga kukutada ja valitses 1707. aastani ise Imerethi kuningana Giorgi VI nime all. 18. sajandil omandasid Abašidzed valdusi ka Ida-Gruusias: kuningas Irakli andis selle 1774 oma äiale vürst Zaal Abašidzele ja tema meessoost järeltulijatele. Üks Abašidzede haru läks 18. sajandil üle Ottomani impeeriumi poolele ja asus Bathumisse, kus nende järglased omandasid sandžak-bei (sõjaväe kõrge ohvitseri ja piirkonna kuberneri) tiitli. Kui Venemaa liidendas 1810 Imerethi, siis kaotasid Abašidzed Saabašidzeo ja neid hakati käsitlema samadel alustel kui teisi Venemaa aadlisuguvõsasid. 20. septembril 1825 tunnistas Venemaa Abašidzede vürstistaatust ning nad kanti Tiflisi kubermangu aadlimatrikli V ossa. Abašidzede genealoogia
Émile Durkheim

David Émile Durkheim (15. aprill 1858 Épinal – 13. september 1917 Pariis) oli prantsuse sotsioloog. Tema tööd on kõige enam mõjutanud nüüdisaegset sotsioloogiat ja panid aluse kaasaegsele sotsioloogilisele teooriale. Sotsioloogiast sai uus teadus, mille probleeme ja küsimusi saab lahti mõtestada empiirilisel teel. 1887.aastal sai Durkheimist Bordeaux’ ülikoolis sotsioloogia kateedri juhataja ning oli esimene, kes asus sotsioloogiat õpetama kui iseseisvat ainet. Sotsioloogia ei leidnud kohe poolehoidu. 1898. aastal asutas sotsioloogia aastaraamatu "Année sociologique", mis oli esimene sotsiaalteaduslik ajakiri Prantsusmaal. Aastaraamatus ilmusid ka Durkheimi peamised tööd "Ühiskondlikust tööjaotusest", "Sotsioloogia meetodi reeglid", "Enesetapp", "Usuelu algvormid". Durkheimi sotsioloogia teooriad väljendasid optimistlikku nägemust inimese eneseteostuse võimalustest õigesti korraldatud ühiskonnas. Durkheimi sotsiologism – sotsioloogia teoreetilised printsiibid ja metodoloogia. Kaks aspekti: Ontoloogiline: sotsiaalne reaalsus on üleüldises universaalses korras, samas iseseisev Metodoloogiline: sotsioloogia on iseseisev teadus omaenda metodoloogiliste vahenditega ja sõltumatu teistest teadustest. Durkheim jagab ühiskonnad kaheks: traditsioonilised ühiskonnad – individuaalsed erinevused on väikesed, ühised ideed on intensiivsemad ja arvukamad kui individuaalsed, ühiskonnaliikmed pühenduvad ühisele eesmärgile. See solidaarsus saab kasvada ainult isiksuse vähenemise arvelt. See on mehaaniline solidaarsus. kaasaegsed ühiskonnad – inimesed spetsialiseeruvad, tekib tugev tööjaotus. Kuigi indiviididel on vähe ühist, sõltuvad nad üksteisest siiski rohkem kui mehaanilise solidaarsuse korral. Sõltuvuse tõttu tekib orgaaniline solidaarsus. Ühiseid uskumusi on vähem. Ühiskonnas on integratsioon ehk side. Mida suurem see side on, seda tugevam on indiviidide sotsiaalne ja psühholoogiline turvatunne (nt leevendab frustratsiooni). Mida tugevam turvatunne, seda väiksem enesetappude arv. Vallalistel rohkem suitsiide, naistel vähem kui meestel, katoliiklastel vähem kui protestantidel, suvel rohkem kui talvel. Kui välised normid liialt nõrgad või liialt tugevad, siis rohkem suitsiide. Samas vaesus kaitseb suitsiidide eest, kuna on oma olemuselt piirav. Kiire muutus võib kaasa tuua anoomia, näiteks ülenev sotsiaalne mobiilsus. Anoomia on kahjulik nii üksikindiviidile kui ka ühiskonnale tervikuna. The Division of Labor in Society, (1893) The Free Press reprint 1997, ISBN 0-684-83638-6 Rules of Sociological Method, (1895) The Free Press 1982, ISBN 0-02-907940-3 Suicide, (1897), The Free Press reprint 1997, ISBN 0-684-83632-7 The Elementary Forms of the Religious Life, (1912) Serge Moscovici: Jumalate loomise mehhanism: sotsioloogia ja psühholoogia, (1988/2022) Professional Ethics and Civic Morals, (1955) Steven Lukes: Emile Durkheim: His Life and Work, a Historical and Critical Study. Stanford University Press, 1985.
Labradori meri

Labradori meri on ääremeri Atlandi ookeani loodeosas Põhja-Ameerika rannikul. Piirneb edelas Labradori poolsaarega, loodes Baffini saarega ja kirdes Gröönimaaga. Põhjas Davise väina kaudu ühenduses Baffini lahega. Mere pindala on 841 tuhat km2, suurim sügavus 4316 m. Valitseb jahe paras ja lähisarktiline kliima. Merevee keskmine soolsus on 34,88‰ (põhja lähedal 34,94‰) ja veetemperatuur on +3,5...+2,0°C. Labradori meri Gröönimaa rannikul ja mere keskosa on aasta ringi jäävaba, mujal on talviti jääd (maksimaalne jääkate on aprillis-mais). On ka jäämägesid. Suvel sulab ajujää ära. Loodete kõrgus on Kanada rannikul 1,8 m ja Gröönimaa rannikul kuni 4 m. Gröönimaa ranniku lähedal läbib merd lõunast põhja suunas soe ja ümbritsevast soolasema veega Lääne-Grööni hoovus. Labradori poolsaare ranniku lähedal läbib merd põhjast lõunasse külma ja vähesoolase veega Labradori hoovus. Nimi inglise keeles Labrador Sea, vene keeles море Лабрадор ja saksa keeles Labradorsee.
Aeratsioon

Aeratsioon ehk õhustus ehk õhustamine (kreeka sõnast aēr 'õhk') on protsess, mille käigus õhku või hapnikku juhitakse, segustatakse või lahustatakse vedelikus (veeaeratsioon) või mingis muus (lähedases) aines. Mõistet "aeratsioon" kasutatakse eriti veepuhastuses ja veekogude biomanipulatsioonis (järveõhustus). Järveõhustus
Muinaskihelkondade loend maakonniti

Selles loendis on esitatud Eesti muinaskihelkonnad maakonniti. Alutaguse (Alentagh) Askälä (Askælæ) Lemmu (Lemmun, Laemund) – selle lõunaosa kandis nime Pudiviru. Mahu (Maum) Rebala (Repel, Revelensis provincia). Samanimeline kihelkond asus ka Revalas. Järva maakonnas oli kolm muinaskihelkonda, mille nimedest on meieni jõudnud üks. Loppekunde kihelkond või Lõpekund – see sai hilisemate Järva-Jaani ja Ambla kirikukihelkondade aluseks. Rebala kihelkond (Repala, Reppel) hilisemate Jõelähtme, Harju-Jaani ja Kuusalu kirikukihelkondade aladel. Ocrielæ kihelkond ehk Vaskjala (Lehmja), hilisema Jüri kirikukihelkonna eelkäija Vomentagana kihelkond (Vomentakæ) ehk Võhmataguse, hilisema Keila kirikukihelkonna eelkäija Harju maakonna (Harrien) ajaloolised kihelkonnanimed ei ole säilinud. Rapla kihelkonna eelkäija arvatava keskusega Varbola linnuses Hageri kihelkonna eelkäija arvatava keskusega Lohu Jaanilinna juures Kose kihelkonna eelkäija Läänemaal oli ajalooliselt seitse kihelkonda. Kotsu kihelkond (Cotze), sai aluseks Karuse kirikukihelkonnale Hanila kihelkond (Haniale), sai aluseks Hanila kirikukihelkonnale Kõrve kihelkond (Corbe), Pärnu-Jaagupi kirikukihelkonna eelkäija Lihula muinaskihelkond (Leale), Lihula ja Kirbla kirikukihelkonna eelkäija Ridala muinaskihelkond (Rotalia ehk Rotelwic), Ridala, Lääne-Nigula ja Martna kirikukihelkonna eelkäija Soontagana kihelkond (Sontackele), sai aluseks Mihkli ja suurele osale Audru kirikukihelkonnast nimi teadmata, asus Märjamaa, Kullamaa ja võib-olla ka Vigala aladel Kihelkonna-Sõrve kihelkond, ka Kihelkonna-Sworve kihelkond Kaarma muinaskihelkond Muhu muinaskihelkond Pöide muinaskihelkond Valjala muinaskihelkond Alistekund (Aliste ehk Alistegunde) Paistekund Valgatabalve Tarbatu Alempois (oli muinasajal maakonda ühendamata kihelkond) Mõhu maakond Jogentagana maakond Soopoolitse maakond (Sobolits) Vaiga maakond Nurmekund (Nurmegunde) Kihelkond Eesti kihelkondade loend Eesti kihelkondade loend maakonniti
Väinjärve mõis

Väinjärve mõis (saksa keeles Weinjerwen) oli rüütlimõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas. Väinjärve mõis rajati 17. sajandi algul ning selle esimeseks omanikuks oli Heinrich Ahnen. 1633 ostis Väinjärve Roosna-Alliku mõisnik Bogislaus von Rosen, kelle järeltulijatele kuulus mõis 1837. aastani, mil selle ostis Ernst von Ungern-Sternberg. 1850. aastal ostis Väinjärve mõisa 85 000 rubla eest Carl Christoph von Baranoff, kes lasi rajada ka mõisa esindusliku peahoone. Baranoffi tütar abiellus Kodasema mõisniku Moritz Edwin Adelbert von Engelhardtiga, kes äia surres sai uueks mõisaomanikuks. Engelhardtidele kuulus Väinjärve mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Kahekorruseline historitsistlik peahoone rajati 1860. aastatel. Hoone ühes nurgas paikneb kõrge kaheksatahuline torn. Hoone tagaküljel paikneb lai terrass, mille kivitrepp viib parki, mis omakorda on suunatud Väinjärvele. Pärast võõrandamist töötas härrastemajas kool. Nüüdisajal on hoone eravalduses. Säilinud on ka hulk kõrvalhooneid. Alo Särg, "Järvamaa mõisad ja mõisnikud" Argo, Tallinn 2005 Väinjärve mõisast Eesti mõisaportaalis
Albert von der Recke

Albert von der Recke (ka Albertus) oli Liivi ordu rüütelvend 14. sajandi teisel poolel. Albert oli esimene teadaolev Recke aadlisuguvõsa liige, kes Liivi ordu liikmeks sai. Tema päritolu pole täpselt teada, ent ta tuli Vestfaalist Marki krahvkonnast. 1381. aastal oli ta Riia linnusekomtuur (Hauskomtur). Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 697 (lk 525–527).
Engelbert von der Recke

Engelbert von der Recke oli Liivi ordu rüütelvend 15. sajandil. Engelberti vanemad olid Dietrich von der Recke zu Villigst ja Elisabeth Sobbe. Ta pärines Vestfaalist Marki krahvkonnast. 1434. aastal oli ta seal veel ilmikuna, 1451. aastal on teda aga märgitud orduvennana Riias. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 698 (lk 527).
Mikroseelik

Mikroseelik on eriti lühike seelik, tunduvalt lühem kui miniseelik. Sellise seeliku pikkus on enamasti ligikaudu 13 kuni 20 cm ning see ei kata täielikult seelikukandja tuharaid. Miniseelik
Godert von der Recke

Godert von der Recke (ka Goedert) oli Liivi ordu liige ja Toolse foogt aastatel 1536–1547. Goderti vanemad olid Johann von der Recke von Sümmern/Uentorp ja Rorich von der Mark. Tema vend oli samuti orduvennaks olnud Hermann von der Recke. Tal oli veel kaks venda: Lorenz ja Evert. Ta oli ka Tallinna komtuuri Johann von der Recke-Sümmerni nõbu. Godert pärines Uentropist Marki krahvkonnast Vestfaalist. 1522. aastal on Godertit esimest korda mainitud Liivi ordu liikmena. 1529. aastal oli ta Maasilinnas kumpan ja 1532. aastal drost Dünamündes. 1536. aastal sai temast Toolse foogt ja seda ametit pidas ta järgmised 11 aastat. Pärast seda andmed temast puuduvad. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 699 (lk 527–528).