Talking Heads

Talking Heads oli USA rokkbänd, mis moodustati 1975. aastal New Yorgi linnas. Bändi liikmed olid David Byrne (vokaal ja kitarr), Chris Frantz (trummid), Tina Weymouth (basskitarr) ja Jerry Harrison (klahvpillid ja kitarr). Kirjeldatud kui "üks 1980-ndate kõrgeimalt hinnatud bände," aitas Talking Heads kaasa new wave-muusika arengule pannes pungi, art rocki, funki ja maailmamuusika kokku äreva, puhta imagoga. Byrne, Frantz ja Weymouth kohtusid esmakursuslastena Rhode Islandi disainikoolis, kus nad moodustasid ansambli Artistics. Nad kolisid New Yorki 1975. aastal, liitusid New Yorgi pungi liikumisega, kaasasid Harrisoni ja panid ansamblile uueks nimeks Talking Heads. Nende debüütalbum "Talking Heads: 77" anti välja 1977. aastal ning leidis kriitikute poolt heakskiidu. Nad tegid koostööd briti produtsendi Brian Enoga kõrgelt hinnatud albumitel "More Songs About Buildings and Food" (1978), "Fear of Music" (1979) ja "Remain in Light" (1980), mis liitsid kokku nende kunstikooli isikupära ja mõjutused artistidelt nagu Parliament-Funkadelic ja Fela Kuti. 1980-ndate algusest saati kaasasid nad teisi muusikuid oma lindistamistel ja kontsertidel, sealhulgas kitarrist Adrian Belew, klahvpillimängija Bernie Worrell, laulja Nona Hendryx ja bassimängija Busta Jones. Pärast lühikest pausi jõudis Talking Heads oma karjääri kõige edukamasse punkti 1983. aastal USA-s esikümnesse jõudnud looga "Burning Down the House" albumilt "Speaking in Tongues". 1984. aastal avaldasid nad kontsertfilmi "Stop Making Sense", mille režissöör oli Jonathan Demme. Nendel esitamistel liitusid nendega Worrell, kitarrist Alex Weir, löökpillimängija Steve Scales ja lauljad Lynn Mabry ja Ednah Holt. 1985. aastal andis ansambel välja oma enimmüüduma albumi "Little Creatures". Nad produtseerisid heliribaalbumi Byrne'i filmile "True Stories" (1986) ja andsid välja oma viimase, worldbeati mõjutustega albumi "Naked" (1988) enne laialiminekut 1991. aastal. Ilma Byrne'ita mängisid ülejäänud bändiliikmed Shrunken Headsi nime all ning andsid nime The Heads all 1996. aastal välja albumi "No Talking, Just Head". 2002. aastal võeti Talking Heads vastu Rock'n'rolli Kuulsuste Halli. Ansambli neli albumit ilmusid ajakirja Rolling Stone kõigi aegade 500 parima albumi nimekirjas ning kolm nende laulu ("Psycho Killer", "Life During Wartime" ja "Once in a Lifetime") arvati Kuulsuste Halli 500 kõige enam rock'n'rolli mõjutanud laulude nimekirja. Talking Heads ilmus 64. kohal kanali VH1 saja parima artisti nimekirjas ning Rolling Stone'i kõigi aegade saja parima artisti nimekirja 2011. aasta väljaandes olid nad 100. kohal. "Talking Heads: 77" (1977) "More Songs About Buildings and Food" (1978) "Fear of Music" (1979) "Remain in Light" (1980) "Speaking in Tongues" (1983) "Little Creatures" (1985) "True Stories" (1986) "Naked" (1988) Talking Heads Rock and Roll Hall of Fame, retrieved November 23, 2008 Erlewine, Stephen Thomas. "Talking Heads: Biography". AllMusic. Vaadatud 27. aprillil 2014. Jack, Malcolm (21. september 2016). "Talking Heads – 10 of the best". The Guardian. Erlewine, Stephen Thomas. "Talking Heads: Biography". AllMusic. Vaadatud 27. aprillil 2014. Gans, David (1985). Talking Heads (inglise). Internet Archive. New York: New York, N.Y. : Avon Books. Lk 24. ISBN 978-0-380-89954-8. Demorest, Stephen (3. november 1977). "Talking Heads '77". Rolling Stone (Ameerika inglise). Vaadatud 3. augustil 2019. "The Songs That Shaped Rock and Roll". The Rock and Roll Hall of Fame and Museum. Originaali arhiivikoopia seisuga 17. märts 2010. Vaadatud 12. jaanuaril 2008. "The Greatest – Ep. 215". VH1. Originaali arhiivikoopia seisuga 10. september 2015. Vaadatud 29. aprillil 2015. "100 Greatest Artists of All Time". Rolling Stone. 2011. Vaadatud 8. jaanuaril 2016.