laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Giorgio Agamben

Giorgio Agamben (sündinud 1942 Roomas) on itaalia filosoof, kelle tuntumad tööd käsitlevad eriolukorra, eluvormi ja homo sacer'i mõisteid. Paljudes tema töödes on olulisel kohal ka Michel Foucault'lt pärinev biopoliitika mõiste. Agamben õppis Rooma La Sapienza ülikoolis, kus kaitses 1965. aastal väitekirja Simone Weili poliitilise mõtte kohta. 1960. aastate lõpul osales ta Le Thoris Martin Heideggeri seminarides. Teiste oluliste mõjutajate hulka peale Foucault' kuulub ka Walter Benjamin, kelle töid ta on nimetanud "vastumürgiks, mis aitas mul Heideggeri üle elada", aga ka Guy Debordi käsitlus vaatemänguühiskonnast. Agambeni esimesed tööd olidki tugevasti mõjutatud Heideggeri filosoofiast ning käsitlesid keele, kirjanduse ja kunstiga seotud küsimusi. Alates 1980. aastatest on suur osa tema loomingust olnud seotud mastaapse Homo Sacer'i projektiga, mille keskmeks on üheksaköiteline sama pealkirja kandev sari. Kõigi nende tööde objektiks on Lääne võimu genealoogia ning sisuks poliitilise filosoofia traditsiooniliste kategooriate kriitika. Selle teoreetilisteks lähtealusteks on Foucault' biopoliitika mõiste, Carl Schmitti suveräänsuse ja eriolukorra teooriad, Hannah Arendti totalitaarsete režiimide analüüs ning Aristotelese poliitikafilosoofia. Järeldus, milleni Agamben jõuab, on see, et uus poliitika ei saa pöörduda tagasi vanade müütide juurde, vaid peab lähtuma praegusest olukorrast, mida iseloomustab palja elu ja eriolukorra laiendamine tervele poliitilisele ruumile. Agamben, Giorgio 2009. "Homo Sacer: suveräänne võim ja paljas elu". Tõlkinud Maarja Kangro, järelsõna Daniele Monticelli. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Agamben, Giorgio 2015. "Tulevane kogukond. Vahendid ilma eesmärgita". Tõlkinud Maarja Kangro. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Monticelli, Daniele 2009. Järelsõna Giorgio Agambeni raamatule "Homo Sacer", lk 205. de la Durantaye, Leland 2009. "Giorgio Agamben: A Critical Introduction". Stanford: Stanford University Press, lk 53. Monticelli, lk 220.
Bernhard Steinberg

Bernhard Steinberg (15. märts 1872 Tartu – 26. august 1948 Geislingen) oli eesti vaimulik. Ta lõpetas Tartus gümnaasiumi ja õppis aastatel 1893–1902 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Pilistvere Andrease koguduses. Ordineeriti pastoriks 16. augustil 1903. 1903. aastal töötas ta Tartu Maarja koguduse abiõpetajana. 1904. aastal oli Berliinis misjonitöö praktikal. Tartu Maarja koguduse adjunkt 1904–1905. Narva Peetri koguduse adjunkt 1905–1906; sama koguduse õpetaja 1906–1910. Pilistvere Andrease koguduse õpetaja 1910–1944. Viljandi praostkonna praost 1920–1935. Praost-emeeritus 1936. 1944. aastal põgenes Saksamaale. Suri 1948. aastal Geislingenis. Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk (24. veebruar 1938). Vaimulikud olid ka tema poeg Juhan Suurkivi ja väimees Hans Rebane. USA-s Florida osariigis oli vaimulik (Kesk-Florida koguduses) tema tütrepoeg Priit Rebane, kes varem oli Evangelical Lutheran Church in America teenistuses. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Bernhard Steinberg Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Levašovo

Levašovo (soome keeles Levassova) on alev Venemaal Peterburi haldusalas Viiburi linnarajoonis. Asula tekkis 1870 rajatud raudteejaama juurde ja sai nime seal asunud vürst Levašovi valduste järgi. Levašovo lääneosas asub NKVD salajane matmispaik, kuhu maeti salaja umbes 50 000 sõjaeelsetel aastatel maha lastud inimest, nende seas üle 4000 eestlase. Praegu on seal Levašovo memoriaalkalmistu Sinna on maetud ka nn Leningradi süüasja ohvrid ja Viktor Abakumov. Alevist edelas asub Levašovo sõjaväelennuväli. Levašovo kalmistu koduleht
Ernst Rosenstein

Ernst Rosenstein (26. november 1915 Lehu küla – 27. detsember 1998 Pärnu-Jaagupi) oli eesti vaimulik. Lõpetas aastal 1930 Pööravere algkooli. Pärast seda töötas isatalus. Sundaega teenis 1936–1937 Eesti kaitseväes suurtükiväelasena. 15. juulil 1945 valiti Pärnu-Jakobi koguduse jutlustajaks. 22. juulil 1954 õnnistati Ernst Rosenstein Tallinna Piiskoplikus Toomkirikus diakoniks. 1950–1960 käis peale kogudusetööd veel kolhoosis tootmishooneid ehitamas. 1958–1962 täiendas end üldhariduslikult. 1960–1975 võttis osa EELK Usuteaduse Instituudi usulistest loengutest. Ordineeriti aseõpetajaks 27. novembril 1962 Tallinna Jaani kirikus. Õpetajaõigustesse arvati ja õnnistati Tallinna Piiskoplikus Toomkirikus 7. märtsil 1976. Huvialadeks lisaks kogudusetööle olid aiandus ja mesindus. Emerituuri läks Ernst Rosenstein 1. jaanuarist 1998. Ta suri 27. detsembril 1998 ja maeti 2. jaanuaril 1999 Pärnu-Jaagupi kalmistule. 1998 Pärnumaa vapimärk (Pärnu-Jaagupi koguduse pastor) Munitsipaalpoliitik Mati Rosenstein on ta poeg. "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2007. Vaadatud 15. mail 2010.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Pärnu-Jaagupi Koguduse vaimulikud(arhiveeritult) http://www.halingavald.ee/files/156.pdf
Hageri Lambertuse kogudus

EELK Hageri Lambertuse kogudus on luterlik kogudus Hageris, mis kasutab Hageri kirikut ja kasutas Saku alevi palvemaja (praegu kasutab Saku alevi palvemaja Saku Toomase kogudus). Kogudus kuulub EELK Lääne-Harju praostkonda. Koguduse õpetaja on Jüri Vallsalu, abiõpetaja on Jukka Repo, organist Mai Mänd, juhatuse esimees Agu Kaljuste. Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 12.00 Hageri kirikus. 1591–1593 Petrus Bünemann pärast 1593. aastat Martin Rivenius 1594–1611 Stephan Badewitz 1614–1618 magister Johannes Thaustius 1619–1627 Johann Nigrinus 1628–1645 Michael Möllenbeck 1645–1652 Christoph Kühn 1652–1669 Christoph Blum 1669–1703 magister Caspar Costerus (surn 1703) 1704 magister Johann Caspar Coster 1704–1710 magister Matthias Ladau 1710–1711 magister Arend Johann Knüpffer 1711–1737 Joachim Nicolaus Wilcken 1737–1769 Karl Alstadius 1769–1775 Karl Gottlieb Alstadius 1776–1791 Peter Anton Hasselblatt 1792–1834 David Friedrich Ignatius 1835–1864 Carl Johann Koch 1864–1885 Alexander Anton Hörschelmann 1886–1892 August Konstantin Hörschelmann 1892–1936 Konstantin Thomson 1936–1941 Helmut Thomson 1941–1967 Albert Soosaar 1967–1993 Paul Saar alates 1993. aastast Jüri Vallsalu Georg Adelheim. „Das Revaler Bürgerbuch 1624-1690 nebst Fortsetzung bis 1710" (ibid., 1933), lk 95
Oware

Oware ehk oua on Ghana rahvusmäng, strateegiamäng, mis kuulub mancala-mängude perekonda. Mäng on saanud nime akanikeelsest sõnast ɔware. Seda mängitakse Lääne-Aafrikas ja Kariibi mere saartel. Sarnaseid mänge erinevate nimedega mängitakse kõikjal Aafrikas ja läheduses. Taolisi mänge hakati mängima juba Vana-Egiptuses. Euroopasse tõid need mängud inglased 17. sajandil. Tänapäeval korraldatakse ka rahvusvahelisi võistlusi. Oware oli algselt mõeldud meelelahutuseks. See mäng ja selle variatsioonid on olnud olulised ka Aafrika lastele aritmeetika õpetamises. Mängu mängimiseks on vajalik mängulaud ja 48 seemet. Tüüpilisel mängulaual on kuus pesa, mida nimetatakse majadeks, kahes reas ja mõnel mängulaual ka suurem kogumispesa kummalegi mängijale. Kumbki mängija kontrollib oma poole maju. Mängu alguses on igas majas neli seemet. Kariibi mere saartel kasutatakse seemneteks pähkleid, mis on väga siledad ja läikivad. Kasutatakse ka helmeid, kivikesi ja klaaskuule, mõnes turistidele mõeldud komplektis teo- või merikarpe. Mängida saab ka lihtsalt maapinnal, kuhu on pesadeks süvendid tehtud. Mängijad käivad kordamööda. Mängija valib ühe oma majadest, võtab kõik selle seemned ja paneb vastupäeva liikudes igasse järgnevasse majja ühe seemne. Vähemalt üks kivike peab sealjuures sattuma mõnda vastase majja. Seda tegevust nimetatakse külvamiseks. Pärast külvamist vaadatakse maju alates sellest majast, kuhu külvati viimane seeme, päripäeva, ning külvaja saab nendes majades, kus on kuni kolm seemet, olevad seemned endale. Seemnete võtmine lõpeb selle pesa juures, mis kuulub külvajale endale või mis sisaldab vähemalt nelja seemet – sellest pesast ei võeta midagi. Mäng on läbi, kui üks mängijatest on kogunud 25 või rohkem seemet. Mäng lõpeb ka sel juhul, kui üks mängija ei saa teha määrustepärast käiku. Sel juhul võidab mängija, kellel on rohkem seemneid. Mäng lõpeb viigiga, kui mõlemal mängijal on mängu lõpus ühepalju seemneid.
Mari Ronimois

Mari Ronimois (sündinud 13. detsembril 1990) on eesti muusikalilaulja ja reikiterapeut. Ta lõpetas aastal 2010 Tartu Kivilinna Gümnaasiumi ja 2014 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli. Ta osales "Eesti otsib superstaari" 2008. aasta saates, kuid finaali ei pääsenud. Aastal 2010 mängis ta Gabriella osa "Keskkoolimuusikali" Nukuteatri versioonis. Seejärel elas ta mitu aastat USA-s ja õppis aastatel 2021–2023 San Francisco Konservatooriumis produktsiooni ja helikompositsiooni. Ta on tegelenud meditatsiooni ja joogaga ning tegutseb reiki terapeudina ja teeb kaasa Tallinki laevade showprogrammides. Leemet Prits. Koolitüdruk napsas Jana Kase eest "High School Musicali" peaosa. Õhtuleht 4. november 2009 Muusikalitäht Mari Ronimois: «Lava on mu teine kodu!». Naisteleht 26. märts 2010 Muusikalitäht Mari Ronimois unistab benji-hüppest. Publik.delfi.ee, 1. aprill 2010 Mari Ronimois peab Ott Leplandist väga lugu. Elu24. 15. aprill 2010
Krupp

Krupp (eesti keeles ka Ruuba, Suure-Krupi, Suur-Krupa, Kruuba, setu keeles ka Krupa) on küla Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis. Küla on Krupi valla keskus ja see asub Pihkva järve läänekaldal Eesti ja Venemaa kontrolljoone lähedal. 1944. aastani kuulus Petserimaa Eesti Vabariigi koosseisu. Foto külast Krupa Eesti kohanimeraamatus
Peajõgi

Peajõgi on jõgi, millesse suubuvad lisajõed. Harujõgi Lisajõgi
Libertaarsotsialism

Libertaarsotsialism on libertarism, mis peab õigeks ühiskonda, milles pole jõudu kasutavaid hierarhiaid. Libertaarsotsialistid peavad ühiskonna eneseregulatsiooni tähtsaks vahendiks otsedemokraatiat. Libertaarsotsialistid on olnud näiteks George Orwell ja Noam Chomsky.
Sestroretski Razliv

Sestroretski Razliv (soome keeles Roslivajärvi, Siestarjoenjärvi) on tehisjärv Venemaal Peterburi haldusalas Sestroretski linnas, 32 km kaugusel Peterburi kesklinnast. Järv rajati Peeter I ajal Sestra jõe ja Tšornaja oja paisutamise teel. Sestroretski Razlivi kaldalt on leitud neoliitikumi ja varase rauaaja asulakohti. Järve pindala on 12,2 km² ja suurim sügavus 5,5 m. Razliv Razlivi onnike Ajalooline ülevaade (vene keeles)
Koit (ajaleht)

Koit (1951–1953 Bolševistlik Lipp) oli Põlva maakonna ajaleht. Ajaleht asutati 1951. aastal, viimane number ilmus 28. juunil 2019. 2011. aasta seisuga ilmus väljaanne kolm korda nädalas, 2019. aastal kaks korda nädalas. 2019. aastal oli tiraaž teadmata, kuna Koit polnud Eesti Ajalehtede Liidu liige, kuid tellijate arv jäi alla tuhande. Toimetuses oli 12 töötajat, lehte kirjastas 1994. aastal asutatud Osaühing Põlva Koit. Põlva rajooni leht Bolševistlik Lipp asutati aastal 1951, selle esimene number ilmus 8. märtsil 1951 kaheküljelisena. 1. jaanuarist 1953 sai ajalehe nimeks Koit. Alates 1. detsembrist 1954 hakkas ta ilmuma neljaküljelisena. Lehe esimene kirjanduslik kaastööline oli Paul Haavaoks. Aastal 1979 oli ajalehe trükiarv 16 000. Koit on andnud välja lisa- ja erilehti ning erilehekülgi Nädal Mitte Ainult Teleris, Tele Raadio Kava, Setomaa, Agu, Uma Leht, Tarbijaleht, Keskkond, Kodukant, Metsaleht, Messileht, Kompass ja Militarist. Selma Nikiforova (aastatel 1951–1959) Valve Talumees (1959–1971) Enn Esko (1971–1987) Peeter Aas (1987–1992) Aivar Roop (1992–1994 ja 1995–1998) Mati Määrits (1995) Sven Harjo (1998–2000) Kauno Kõima (2000–2019) "Põlva ajaleht Koit lõpetab ilmumise" ERR/BNS, 5. aprill 2019 "Tootetutvustus". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 16. mail 2010. Marju Lauristin, Peeter Vihalemm, S. Uus, Juhan Peegel. "Rajoonileht ja lugeja". Tallinn: Eesti Raamat, 1987. Ajalehe koduleht "Põlva ajaleht Koit lõpetab ilmumise" ERR, 5. aprill 2019 "Põlvamaa ajaleht Koit võib jätkata ilmumist Lõuna-Eesti Postimehe vahel" ERR, 16. mai 2019
Koorküla looduskaitseala

Koorküla looduskaitseala paikneb Valgamaal Tõrva vallas Sakala kõrgustiku lõunaosa moreenmaastikul. Põhilised andmed: Pindala – 349 ha Moodustamise aeg – 2005 Kaitsealused objektid – Koorküla järved, soo- ja metsakooslused Vööndid – SKV 2, PV 1 Kaitsealused looma- ja taimeliigid – kalakotkas (ohualdis liik), järv-lahnarohi (ohustatud liik) Looduskaitsealal on kokku viis järve. Udsu järv (sügavus 30,2 m, millega on Eestis kolmas) ja Valgjärv (sügavus 26,8 m, millega on Eesti neljas) on kaitse all alates 1964. aastast. Ülejäänud järved on Kadastiku järv, Kiisjärv ja Saudikjärv. Koorküla kaitseala praegused piirid ja staatus on aastast 2005. Kaitseala ajalugu ulatub aastasse 1964, mil kaitse alla võeti Valgjärv ja Udsu järv koos neid ümbritseva maastikuga (Koorküla Valgjärve ja Udsu järve kaitseala). Koorküla looduskaitseala Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 14.08.2016) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 243. T. Leito, Kai Kimmel, A. Ader. Eesti kaitsealad. Tartu, 2007. ISBN 978-9985-830-76-5. Koorküla looduskaitseala kaitse-eeskiri Koorküla looduskaitseala Eesti looduse infosüsteemis Koorküla looduskaitseala keskkonnaportaalis
Maarja Kaaristo

Maarja Kaaristo (sündinud 24. detsembril 1980) on eesti etnoloog, tõlkija ja toimetaja. Ta lõpetas 2004. aastal Tartu Ülikooli etnoloogina ja kaitses 2008. aastal sealsamas teadusmagistri kraadi etnoloogia alal tööga "Kodulooma käsitlemine eesti etnoloogias 20. sajandi algusest tänapäevani". Aastail 2010–2014 oli ta Tartu Ülikooli doktorant. Ta katkestas õpingud ja astus 2014 doktorantuuri Suurbritannias Manchester Metropolitan Universitys. 2018. aastal kaitses ta seal turismiuuringutealase doktoritöö, ("Mundane tourism mobilities on a watery leisurescape: Canal boating in North West England") mis käsitleb mobiilsusteooriatest lähtudes paaditurismi Põhja-Inglismaa siseveeteedel. 2008–2020 töötas ta Tartu Ülikooli kultuuriteaduste ja kunstide instituudi etnoloogia osakonna teadurina. Alates 2018 on ta Manchester Metropolitan University turismi- ja turundusuuringute osakonna teadur. Tema peamised uurimisteemad on kanalid ja jõed, maaturism, liikuvus, kohaloome ja -identiteet, avalik ruum, materiaalne kultuur, inimese ja keskkonna suhted, etnograafilised meetodid ja Eesti etnoloogia ajalugu. Koos Aet Annistiga on ta esimese eesti autorite kirjutatud eestikeelse sotsiaal- ja kultuuriantropoloogia õpiku koostaja ja kaasautor. Ta on Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia ajakirja Studia Vernacula etnoloogiavaldkonna toimetaja. Aastail 2004–2007 oli ta kirjastuse Varrak toimetuse assistent, 2007–2014 toimetaja. Ta on tõlkinud ja toimetanud teaduskirjandust, populaarteadust ja ilukirjandust. Ta on Tallinna ülikooli kirjastuse sarja Bibliotheca Anthropologica toimetuskolleegiumi liige. John Bowker. "Maailma usundid". Varrak 2004. ISBN 9985309219 (tõlkijate kolleegiumis) John B. Teeple. "Maailma ajalugu". Varrak 2004. ISBN 998530893X Santa Montefiore. "Pääsuke ja koolibri". Varrak 2005. ISBN 9985310985 Õpilase ajalooentsüklopeedia. Varrak 2005. ISBN 9985310543 Christine Astell. "Inglid". Varrak 2006. ISBN 9985312511 David Piper. "Kunstiajalugu". Varrak 2006. ISBN 9985312678 (tõlkijate kolleegiumis) Michael McMahon. "Pühakud". Varrak 2009. ISBN 9789985317358 "Funktsioon ja struktuur Briti koolkonnas: Antropoloogia lugemik". Tallinna Ülikooli Kirjastus. 2013. ISBN 9789985587669 (tõlkijate kolleegiumis) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuli 2016. Vaadatud 6. novembril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Maarja Kaaristo Eesti Teadusinfosüsteemis "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. detsember 2019. Vaadatud 11. augustil 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.mmu.ac.uk/business-school/about-us/our-staff/mrt/profile/index.php?id=3715[alaline kõdulink] Kaaristo, Maarja (1.06.2020). "Kuidas palverännakutest arenes välja moodsa ühiskonna suveniirilembus". Müürileht. "Uus antropoloogiaõpik aitab mõista üleilmseid arenguid". ERR. 14.12.2017. https://www.tlu.ee/kirjastus/kolleegiumid#bibliotheca-anthropologica Maarja Kaaristo Eesti Teadusinfosüsteemis
Bibliomaania

Bibliomaania on obsessiiv-kompulsiivse häire sümptom, mis väljendub vajaduses koguda raamatuid koguses, mis häirib suhteid teiste inimestega ja võib kahjustada tema tervist. Bibliomaaniat ei tohi segamini ajada bibliofiiliaga, mille korral inimene lihtsalt armastab raamatuid, aga see ei ole haiglaslik kogumiskirg. Bibliomaan kogub raamatuid, millel pole väärtust kollektsionäärile ega ka tavalisele raamatute kogujale. Näiteks võib bibliomaan osta endale sama raamatu sama väljaande mitu eksemplari. Tema raamatute kogu kuhjub nii suureks, et neid pole võimalik nautida ega kasutada ning nende kogus võib hakata segama ruumis liikumist. Termini "bibliomaan" võttis kasutusele Manchesteri kuningliku haigla arst John Ferriar (1761–1815) 1809. aastal luuletuses, mille ta pühendas oma bibliomaanist sõbrale Richard Heberile (1773–1833). XIX sajandi alguses kasutati terminit "bibliomaania" populaarses diskursuses (näiteks perioodikaväljaannetes ilmunud esseedes ja luuletustes), tähistades sellega obsessiivseid raamatukogujaid. Aastal 1809 avaldas reverend Thomas Frognall Dibdin teose "Bibliomania; or Book Madness" ('Bibliomaania ehk raamatuhullus'), mis on kirjanduskriitiku Philip Connelli sõnul "veidrate dialoogide sari omamoodi dramatiseeritud pilkepatoloogiaga, ilmekalt illustreeritud ja ulatuslike joonealuste märkustega täiendatud bibliograafia raamatute kogumise ajaloost." Selle teose järgi kuuluvad sümptomite hulka kinnisidee saada töötlemata või selliseid eksemplare, kus on peenest paberist või vellumist (naturaalsest nahast) lehed, ainulaadseid eksemplare, esimesi väljaandeid, toimetusvigadega raamatuid, illustreeritud eksemplare, raamatuga seotud inimestele kuulunud eksemplare ning ärakeelatud teoseid. Bibliofiilia Tsundoku
Konrad von zur Mühlen

Konrad Johann Gottwald von zur Mühlen (8. märts (vkj 25. veebruar) 1868 Tallinn – 1. veebruar 1945 Posen) oli baltisakslasest Eesti vaimulik. Konrad von zur Mühlen sündis Vidruka ja Hardu mõisniku Gottwald von zur Mühleni (1825–1907) ja Anna von Grünewaldti (1837–1914) pojana. Lõpetas Tallinna Toomkooli. Õppis aastatel 1887–1893 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Lõpetas ülikooli cand. theol. astmega. Oli prooviaastal Tallinnas, Kullamaal ja Raplas. Ordineeriti õpetajaks 10. juunil 1894. Aastatel 1895–1909 oli ta Järva-Peetri ning 1909–1939 Tallinna Niguliste koguduse õpetaja. 1911–1919 oli ta Konsistooriumi assessor. Esimese maailmasõja ajal oli ta aastail 1915–1917 sundasumisel Siberis, küüditati 1918 Krasnojarskisse. Aastatel 1921–1939 oli Konrad von zur Mühlen Saksa praostkonna praost. Aastal 1919 oli ta Tallinna Toomkooli kuraator. 1921–1939 tegutses Mühlen "Deutsches Kirchenblatti" väljaandjana. Lahkus aastal 1939 Saksamaale ning suri 1945 Posenis. Konrad von zur Mühlen abiellus 6. märtsil (vkj 22. veebruaril) 1900 Sara von Gernetiga (sünd. 1872), kes oli Seljaküla mõisniku Friedrich von Gerneti (suri 1909) ja Katharina von Grünewaldti tütar. Abielust sündisid: Anna (1901–?), õde Hamburgis Margarethe (1902–?), abiellus Rakvere pastori Walter von Holstiga Bernhard (1903–1984), vaimulik Walter (1905–1990) Hellmut (1908–?) Ilse (1910–1926) Friedrich Werner (1912–1989) Heinz (1914–2005), ajaloolane Wolf (1919–?) Viited: Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk, 24. veebruar 1938 zur Mühlen "Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. Teil 2, 3: Estland, Bd.: 3" Görlitz. 1930. Lk. 169 "Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. Teil 2, 3: Estland, Bd.: 3" Görlitz. 1930. Lk. 168 Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 1.2: Estland" Görlitz. 1930. Lk. 49–50
Margit Adorf

Margit Adorf (pseudonüüm Fagira D. Morti; sündinud 14. veebruaril 1974 Tallinnas) on eesti ajakirjanik ja luuletaja. Ta on avaldanud kolm luulekogu: "Libamaailm" (1995), "Normaalsuse etalon" (2001) ja "Pöörane kiskjaloom" (2018).
Roomav akakapsas

Roomav akakapsas (Ajuga reptans) on akakapsa perekonda ja huulõieliste sugukonda kuuluv taimeliik. Eestis looduslikult väga haruldane. Roomav akakapsas andmebaasis eElurikkus
Puulane ja Tohtlane

"Puulane ja Tohtlane" on Friedrich Reinhold Kreutzwaldi kirjutatud lugu, mis räägib mehest, kes tahtis kiiresti rikastuda. "Puulane ja Tohltane" (1864) EEVA "Puulane ja Tohtlane" (1866) EEVA "Puulane ja Tohtlane" Loeb Hugo Laur, pikkus 8 minutit. Eesti Raadio, 29. august 1953
Müloniit

Müloniit on rõhumoondel tektoonilises rikkevööndis pulbristunud ja osaliselt ümberkristalliseerunud tihe ränirikas, vöölise või voolutekstuuriga ja kataklastilise ehitusega moondekivim.
Ants Nuut

Ants Nuut (sündinud 27. septembril 1950) on eesti trombonist ning laulja. Ta on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi 1978. aastal. Kuulub ansambli Apelsin algkoosseisu. Ants Nuut (august 2013) Kuma Moosekant Ants Nuut saab 50!, Eesti Päevaleht, 27. september 2000 Ants Nuut räägib ansamblist Apelsin ja muustki Head uudised, 14. detsember 2013
Õhtumaade muusikalugu I

"Õhtumaade muusikalugu I" on 1998. aastal ilmunud Toomas Siitani muusikaajaloo õpik, mis käsitleb muusikalugu kuni Ludwig van Beethovenini. Raamatu andis välja kirjastus Avita.
Loometsad

Loometsad kasvavad õhukestel muldadel, mis asuvad vahetult paekivist aluspõhjal või sellel lasuval rähal. Nad moodustavad umbes 3% Eesti metsadest ning on põhiliselt levinud Lääne- ja Põhja-Eestis (kaasa arvatud saared)[viide?]. Muld on väga õhuke (alla 30 cm) ning kohati esineb ka paepaljandeid. Koos nõmmemetsadega on loometsad Eesti kõige kuivemad metsad. Põhjavesi asub väga sügaval ning pole taimedele kättesaadav. Mida rohkem on pinnases paekivi murenenud, seda paremad on taimede kasvutingimused. Tüüpilised loometsad on hõredad ja valgusküllased. Ebasoodsate kasvutingimuste tõttu pole loometsades oluliselt domineerivaid liike ning taimkate on küllaltki liigirikas. Metsadest on ülekaalus männikud, sest harilik mänd (Pinus sylvestris) kasvab hästi põuakartlikel muldadel. Parematel kasvupinnastel esineb hariliku männi kõrval rohkelt ka harilikku kuuske (Picea abies), vähem arukaske (Betula pendula). Alusmets on hõre või keskmise tihedusega, kus kasvab tihti harilik kadakas (Juniperus communis), vähem esineb harilikku pihlakat (Sorbus aucuparia), harilikku kuslapuud (Lonicera xylosteum), harilikku tuhkpuud (Cotoneaster scandinavicus), harilikku kibuvitsa (Rosa vosagiaca) ja põõsasmaranat (Potentilla fruticosa). Kohati (eriti Saaremaal) moodustab tiheda põõsarinde harilik sarapuu (Corylus avellana). Loometsad on madala tootlikkusega. Alustaimestik on hõre ja üsna liigrikas. Sagedamini esinevad liigid: verev kurereha (Geranium sanguineum), leesikas (Arctostaphylos uva-ursi), kassikäpp (Antennaria dioica), nõmm-liivatee (Thymus serpyllum), värv-varjulill ( Asperula tinctoria), hobumadar (Galium verum). Puude all tüvede ümber leidub pohla (Rhodococcum vitisidaea), palu-härgheina (Melampyrum pratense). Sambliku-samblarinne on katkendlik. Kasvukohatüübid: Leesikaloo kasvukohatüüp Kastikuloo kasvukohatüüp Lubikaloo kasvukohatüüp Vardi loomets Uno Valk; Jaan Eilart ’’Eesti metsad, Metsad, toimetaja A. Arak, Tallinn, 1974. Metsad (eesti) Tiit Leito. Eesti metsad. Tartu, Eesti loodusfoto, 2008. ISBN 978-9985-830-90-1 "Kuidas kaitsta väärtuslikke loometsi?" Forte, 14. märts 2011 Jaanus Paal, Elle Rajandu ja Igna Rooma, Harjumaa loometsad, Forestry Studies Metsanduslikud Uurimused 50, 42–67, 2009