laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tyler Johnson

Tyler Johnson (sündinud 29. juulil 1990 Spokane'is, Washingtoni osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Chicago Blackhawks keskründajana. Aastatel 2007–2011 mängis ta neli hooaega Western Hockey League'i klubis Spokane Chiefs. 2011. aasta märtsis sõlmis ta Tampa Bay Lightningiga kolmeaastase lepingu. Oma väikese kasvu tõttu (173 cm) ei olnud teda NHL-i draft '​is valitud. Hooajal 2011–12 mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubis Norfolk Admirals, võites klubiga Calder Cup'i. Põhihooajal lõi liigas 37 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt. Ta pälvis põhihooaja väärtuslikumale mängijale antava Les Cunningham Award'i. Hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta AHL-i klubis Syracuse Crunch. NHL-is debüteeris Johnson Lightningi meeskonnas 2013. aasta märtsis. Esimese värava lõi ta NHL-is 16. märtsil 2013 mängus Carolina Hurricanesi vastu. Oma esimesel täispikal hooajal NHL-is (2013–14) lõi ta liigas 24 väravat ja andis 26 väravasöötu. Ta valiti samal hooajal liiga hooaja uustulnukate sümboolsesse koosseisu (NHL All-Rookie Team). Hooajal 2014–15 jõudis Johnson Lightningiga Stanley karika finaali, kus kaotati mängudega 2:4 Chicago Blackhawksile. Väljalangemismängudes lõi ta 13 väravat ja andis 10 väravasöötu. 13 väravaga oli ta väljalangemismängude suurim väravakütt. 23 punkti suutis väljalangemismängudes koguda veel ka Blackhawksi mängija Patrick Kane. Lightningiga võitis ta Stanley karikavõistlused aastatel 2020 ja 2021. 2021. aasta juulis müüdi Johnsoni mängijaõigused Chicago Blackhawksile. 2010. aastal tuli Johnson USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel kuulus ta USA jäähokikoondisse. "Little Man, Big Winner". Minnesota Wild. 17.7.2010. Vaadatud 7.8.2020 "Johnson, pick traded to Blackhawks by Lightning for Seabrook". nhl.com. 28.7.2021. Vaadatud 19.10.2021 Tyler Johnson NHL.com lehel Tyler Johnson hockeydb.com lehel
Thespios

Thespios oli vanakreeka mütoloogias Boiootia kuningas.ja Ateena kuninga Erechtheuse ja tema naise Praxithea poeg. Ta abiellus Arneuse tütre Megamedega. Thespiosel oli väidetavalt 50 (või 40) tütart. On oletatud, et osa või isegi suurem osa neist oli saadud armukestega, mitte seadusliku naisega. Thespios ei otsinud oma tütardele peigmehi, kuni nad kõik lõpuks täiskasvanuks saanud olid. Tütreid nimetatakse tespiaadideks. Thespiose tütardest rääkivad legendid langevad kokku ühes: Herakles magas kõigi (või peaaegu kõigi) nendega ning nad sünnitasid Heraklesele poja(d). Pseudo-Apollodoros loetleb Thespiose 48 tütart ja 50 tütrepoega. Ühe versiooni järgi palus Thespios Heraklesel tappa Thespia lõvi. Lõvi püüdmine kestis 49 päeva ja igal ööl magas Herakles ühe neiuga. Selle versiooni järgi oli Herakles kõigest 18-aastane ega olnud seetõttu jahipidamises kogenud; ent on võimalik, et ta meelega venitas aega. Üks tütar pidi jääma templi neitsilikuks preestrinnaks. Pärastpoole kandis Herakles lõvi nahka, kuni ta tappis Nemea lõvi, mille nahk oli märksa parem. Teise versiooni järgi käskis kuningas Eurystheus, kellele Herakles pidi sooritama 12 vägitööd, ühe ööga viljastada 40 neitsit. Herakles sai sellega hakkama. Vanim ja noorim (või magamise järjekorras esimene ja viimane) olevat sünnitanud kaksikud, ülejäänud üksikud lapsed (kõik pojad). Pärastpoole olevat neist 40 koloniseerinud Sardiinia. Neid legende ei räägitud Vanas Kreekas just sageli. Kõigepealt tundub uskumatuna, et Kreekas, kus mitmenaisepidamine tavaks ei olnud, saab ühel mehel nii palju lapsi olla. Teiseks tundub uskumatuna, et kui siiski kellegi nii palju tütreid on, ei kavatse ta neid mehele panna, ehkki Thespiosel kui kuningal oleks see olnud niihästi võimalik kui ka poliitiliselt kasulik. On arvatud, et juba antiikajal tsenseerisid kreeklased Heraklese-legendi, visates Thespiose loo kui ebamoraalse välja 12 klassikalise vägitöö nimistust ja asendades selle mingi muuga. Kolmas versioon legendist räägib, et Herakles kui suurte kangelastegude kordasaatja omandas Mükeenes ja mujalgi ligikaudu sellise staatuse, nagu on tänapäeval kuulsatel sportlastel ja poplauljatel. Kohalikud neiud organiseerisid midagi, mida tänapäevases sõnastuses võiks nimetada Heraklese fänniklubiks. Tollal oli meeste ja naiste elu rohkem eraldatud kui tänapäeval, mistõttu sellesse kuulusid ainult naised. Klubi käis koos Thespiosele kuuluvas või kuulunud hoones ja nimetas end selle järgi Thespiose tütardeks. Kui Eurystheus andis Heraklesele ülesande viljastada ühe ööga 40 neitsit, pöördus Herakles oma fänniklubi poole ja see tuli oma iidolile vastu.
Madis Kolk (teatrikriitik)

Madis Kolk (sündinud 16. oktoobril 1974 Keilas) on eesti teatriteadlane ja -kriitik. Ta õppis aastatel 1982–1985 Keila Algkoolis, 1985–1992 Keila 1. Keskkoolis. 1994. aastal lõpetas Tallinna Bakalaureuse Erakooli ja 1999. aastal Tartu Ülikooli teatriteaduse eriala bakalaureusekraadiga, magistrikraadi sai 2010. aastal. Aastatel 2000–2001 oli ta ajalehe Sirp teatritoimetaja, 2001–2002 Ugalas kirjandusala juhataja, 2002–2003 ajakirja Teater. Muusika. Kino teatritoimetaja ja peatoimetaja kohusetäitja ning alates 2003. aastast peatoimetaja ja teatritoimetaja. 2006. aastast on ta ka Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku kirjastuse peatoimetaja. Madis Kolk õpetab Tallinna Ülikoolis, Eesti Kunstiakadeemias ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis teatriajalugu ja -teooriat. Ta on olnud teatrifestivalide „Draama 2001“ ja „Draama 2010“ ning 2013. aastal teatrikeskuse Vaba Lava kuraator, kuulunud teatrite loomenõukogudesse, koostanud aastaraamatuid "Teatrielu" (2005, 2006, 2009 ja 2010). Madis Kolk oli 2018. aastast kuni 2020. aasta märtsini koos Lea Tormise ja Meelis Oidsaluga Vikerraadio teatrisaate „Teatrivaht“ saatejuht. Ta on alates 2000. aastast Eesti Teatriuurijate ja -kriitikute Ühenduse ning Eesti Teatriliidu liige. 2000 ajalehe Sirp aastapreemia 2012 Reet Neimari nimeline kriitikaauhind Madis Kolk oli aastatel 2002–2016 abielus Sheila Kolgiga (sündinud Laos). 2016. aastast on tema elukaaslane Kaja Kann.
Pjotr Mašerov

Pjotr Mašerov (vene keeles Пётр Миронович Машеров, valgevene keeles Пётр Міронавіч Машэраў; 31. jaanuar/13. veebruar 1918 Šõrki, Sianno rajoon – 4. oktoober 1980 Minski oblast) oli Valgevene NSV partei- ja riigitegelane. Ta oli aastatel 1965–1980 Valgevene Kommunistliku Partei esimene sekretär, aastatel 1964–1980 oli ta NLKP Keskkomitee liige, aastatel 1964–1980 oli ta Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat.
Friedrich Franz II (Mecklenburg)

Friedrich Franz II (28. veebruar 1823 – 15. aprill 1883) oli Preisimaa ohvitser ja Mecklenburg-Schwerini suurhertsog 7. märtsist 1842 kuni 15. aprillini 1883. Ta sündis Ludwigslusti lossis Paul Friedrichi ja selle naise Alexandrine vanema pojana. Ta sai suurhertsogkonna pärijaks pärast oma vanavanaisa Friedrich Franz I surma 1. veebruaril 1837. Friedrich Franz sai eraharidust 1838. aastani. Siis õppis ta Blochmanni instituudis Dresdenis, enne kui läks Bonni ülikooli. Friedrich Franz sai isa järel suurhertsogiks 7. märtsil 1842. Friedrich Franz teenis teise Schleswigi sõja ajal kindralfeldmarssal Friedrich von Wrangeli kindralstaabis. Austria-Preisi sõja ajal juhatas ta vägesid, kes okupeerisid Leipzigi ja piirasid Nürnbergi. Ta võttis osa ka Prantsuse-Preisi sõjast, mille ajal tehti ta Reimsi kindralkuberneriks, ja juhatas Saksa vägesid, mis piirasid Touli. Ta kaitses Preisi vägesid Pariisi piiramise ajal Armée de la Loire'i rünnaku eest. Ta võitis Prantsuse vägesid Beaune-La-Rolande ja Beaugency lahingutes. Friedrich Franz suri 15. aprillil 1883 Schwerinis. Tema järel sai suurhertsogiks tema vanem poeg Friedrich Franz III. Friedrich Franz abiellus 3. novembril 1849 Ludwigslustis Auguste Reuß zu Köstritziga. Nad said järgmised lapsed: Friedrich Franz III (19. märts 1851 – 10. aprill 1897) Paul Friedrich (19. september 1852 – 17. mai 1923) Marie (14. mai 1854 – 5. september 1920) Nikolaus (18. august 1855 – 23. jaanuar 1856) Johann Albrecht (8. detsember 1857 – 16. veebruar 1920) Alexander (13. august 1859 – 13. august 1859) Friedrich Franz abiellus 4. juulil 1864 Darmstadtis Anna von Hessen-Darmstadtiga. Nad said ühe lapse Anna (7. aprill 1865 – 8. veebruar 1882) Kolmandat korda abiellus ta 4. juulil 1868 Marie von Schwarzburg-Rudolstadtiga. Nad said järgmised lapsed: Elisabeth (10. august 1869 – 3. september 1955) Friedrich Wilhelm (5. aprill 1871 – 22. september 1897) Adolf Friedrich (10. oktoober 1873 – 5. august 1969) Heinrich (19. aprill 1876 – 3. juuli 1934)
Reangi oja

Reangi oja (ka Vana-Kariste oja) on oja Sakala kõrgustiku lääneosas, halduslikult Viljandi maakonnas Mulgi vallas ning Pärnu maakonnas Saarde vallas, Pale jõe vasakpoolne lisajõgi. Oja pikkus on 18,9 km (koos lisaharudega 19,9 km), valgla pindala 19,7 km², langus 35,5 m ja lang 1,88 m/km. Oja saab alguse 73,5 m kõrgusel Vabamatsi külas ja suubub 38 m kõrgusel Kanaküla külas vasakult poolt Pale jõkke 5,9 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Reangi oja keskkonnaportaalis (vaadatud 07.08.2019) Reangi oja keskkonnaportaalis Reangi oja Eesti looduse infosüsteemis
Intermède

Intermède, ka intermédie, intramède (ladinakeelsest sõnast intermedius 'vahepealne') või entremets ('vahekäigud') oli 17. ja 18. sajandil Prantsusmaal lühike tantsu- ja muusikanumber draamaetenduse vaheajal, 18. sajandil tähistas ka lühiooperit. Enamasti peetakse itaalia intermezzo prantsuse vasteks. 16. sajandi Prantsusmaal kasutati sõna muusikalis-tantsuliste õukonnaetenduste kohta, milles osalesid õukondlased ja mida lavastati riiklike pidustuste puhul, laias laastus sarnanesid need Itaalia intermedio'tega. 17. sajandil kinnistus sõna intermède tähendus draamakirjanike, nagu Pierre Corneille või Jean Racine, värssnäidendite vaheaegadel esitatud muusika ja tantsuga vahepalade kohta. Ka Moliere'i komöödiate "Kodanlasest aadlimees" ja "Ebahaige" originaalvariantides on vaheaegadesse ja lõppu paigutatud laulu- ja tantsunumbrid, mis aga tänapäeva lavastustes enamasti ära jäetakse. Erinevalt Itaalia intermedio'st mille aines oli alati "kõrge", pärinedes mütoloogiast või pastoraalsest kirjandusest, võeti 17. sajandi intermède'i sisu tavaelust, selle tegelased olid lihtinimesed, kes kavaluse ja nutikusega saavutasid oma eesmärgi, või koomikud. Valgustusajastul tähistas sõna Prantsusmaal Itaalia ühevaatuselist ooperit, mida mängiti kas originaalkeeles või prantsuskeelses tõlkes, ja hiljem ka prantsuse autorite teoseid samas stiilis, nagu näiteks Jean-Jaques Rousseau komponeeritud vahemäng 1752. aastal. Ses tähenduses loetakse intermède'i opera buffa eelkäijaks, üheks tuntuimaks näiteks on Pergolesi "La serva padrona" (1733), mida nimetatakse esimeseks koomiliseks ooperiks ajaloos ja mida mängiti Prantsusmaal " La servante maîtresse" nime all. 18. sajandi jooksul kujunes intermède Prantsusmaal järk-järgult ümber opéra comique žanriks. Vodevill Entremés Interluudium Intermezzo. Performance Stil. – HiSoUR "Opera History. Comic opera forms" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. oktoober 2022. Vaadatud 7. augustil 2020. https://eamt.ee/event/esietendus-g-b-pergolesi-koomiline-ooper-teenija-kaskijanna/[alaline kõdulink] La servante maitresse : comedie en deux actes, melée d'ariettes. A Paris, 1771 Intermezzo. Performance Stil. – HiSoUR (saksa keeles) "Ebahaige" Argani vastuvõtmist arstide hulka kujutav finaal-intermède Marc-Antoine Charpentier' muusikaga
Friedrich Franz III (Mecklenburg)

Friedrich Franz III (19. märts 1851 – 10. aprill 1897) oli eelviimane Mecklenburg-Schwerini suurhertsog. Ta sündis Ludwigslusti lossis Friedrich Franz II ja selle naise Auguste pojana. Ta sai isa järel suurhertsogiks 15. aprillil 1883. Juba varasest east alates kannatas Friedrich Franz astma ja tõsiste hingamisraskuste käes. Ta ei saanud elada Euroopa põhjaosas ja elas hoopis Vahemere ääres, kus pehme kliima tervist soodustas. Tema homoseksuaalsus oli avalik saladus. Friedrich Franzi surm Cannes'is 10. aprillil 1897 on varjatud saladusega, kuna algul väideti, et ta tegi enesetapu, viskudes üle sillapiirde. Tema surma ametliku kirjelduse kohaselt viibis ta aga oma aias, kui tal tekkisid hingamisraskused ja ta tasakaalu kaotades üle madala piirde kukkus. Tema järglaseks sai tema poeg Friedrich Franz IV, kellest sai viimane Mecklenburg-Schwerini suurhertsog. Friedrich Franz abiellus 24. jaanuaril 1879 Peterburis Anastasia Mihailovna Romanovaga. Nad said kolm last: Alexandrine (24. detsember 1879 — 28. detsember 1952) Friedrich Franz IV (9. aprill 1882 — 17. november 1945) Cecilie (20. september 1886 — 6. mai 1954)
Madis Kolk (vallavanem)

Madis Kolk (1. märts 1905 – 3. oktoober 1971) oli Muhu vallavanem. Muhu vallavanem alates 1939. aastast, ka Saare maavolikogu liige (valitud 8. märtsil 1940). 1944–1946 vangilaagris Komis, 1946–1953 varjas end Rootsivere külas. Tuli välja pärast 1953. aasta amnestiat ja töötas kolhoosis. Vend Rahvuskogu liige Lembit Kolk (1907–2003). Ta oli ka Saaremaalt valitud Kalanduskoja liige. Tallinnas valitud Majaomanikkude Koja liige oli samanimeline ehitusettevõtja (1894–1951), kelle ehitatud on muu hulgas Keila algkooli hoone. http://www.ra.ee/apps/andmed/index.php/nimed/view?id=18586&_xr=eNpLtDK0qs60MrBOtDKGMIqtDI2slIpSC0tTi0v0ExNLS5SAYhZWSgWpRal5mbmZIK6JlVJ2fk42iGlopVQIpQ2VrGtrARZpGNk%253D Muhumaa
Elisabetta Cocciaretto

Elisabetta Cocciaretto (sündinud 25. jaanuaril 2001 Anconas) on itaalia tennisist. Tema esimene suure slämmi turniir oli 2020. aasta Australian Open. Esimest korda jõudis ta WTA turniiri finaali 2023. aasta Hobart Internationalil, kus kaotas finaalis USA tennisistile Lauren Davisele. Selle turniiri järel jõudis ta maailma top 50 mängija sekka.
Cale Makar

Cale Douglas Makar (sündinud 30. oktoobril 1998 Calgarys Alberta provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Colorado Avalanche. Aastatel 2017–2019 mängis ta kaks hooaega University of Massachusetts Amherst jäähokimeeskonnas. 2019. aastal pälvis ta parimale ülikooliliiga mängijale antava Hobey Baker Awardi. 2017. aastal valiti ta NHL-i draft '​is Avalanche'i poolt neljanda valikuna. 2019. aasta aprillis sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. NHL-is tegi ta debüüdi 15. aprillil 2019 väljalangemismängudes Calgary Flamesi vastu. Ta sai sellega NHL-i ajaloo esimeseks kaitsjaks, kes on väljalangemismängudes debüteerides värava löönud. 2019–20 põhihooajal lõi ta 12 väravat ja andis 38 väravasöötu. Lisaks paistis ta silma väljalangemismängudes, kus lõi neli väravat ja andis 11 väravasöötu. Samal hooajal pälvis ta liiga hooaja parimale uustulnukale antava Calder Memorial Trophy ja valiti uustulnukate sümboolsesse koosseisu (NHL All-Rookie Team). 2018. aastal tuli Makar Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Cale Makar NHL.com lehel Cale Makar lehel hockeydb.com
Tahkuranna valla vapp

Tahkuranna valla vapp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Tahkuranna valla vapp. Vapp kinnitati 29. augustil 1995. Kuldsel kilbil sinine laineline päis ja sinine kaheksaharuline täht milles hõbedane veskikivi. Kilbi kuldne värvus pärineb Pärnumaa vapilt. Kuld tähistab ühtlasi päikest ja liivarandu, samuti elujõudu ning rõõmu. Sinine värvus märgib merd ning kõike sellega seonduvat. Kaheksaharuline täht sümboliseerib vaimuvalgust, haridust ja taassündi. Veskikivi on Tahkuranna vallas sündinud Konstantin Pätsi vapimärk. Tahkuranna valla vappi kasutasid volikogu ja valitsus: Vallavalitsuse hoones. Blankettidel ja ümbrikel. Valla aukirjade kaantel, tänukirjadel, diplomitel, vimplitel, medalitel. Volikogu ja vallavalitsuse trükistel. Volikogu ja vallavalitsuse poolt kingitavatel suveniiridel ja mälestusesemetel. Valda sümboliseerivatel suveniiridel. Sõprusvaldade päevadel. Valla päevadel sõprusvaldades. Kujunduselemendina ülevallalistel kultuuri- ja spordiüritustel ning samalaadsetel üritustel teistes maakonna ja vabariigi linnades ning valdades; Vallapiiride tähistamisel. Tahkuranna valla lipp Tahkuranna valla sümboolika valla kodulehel Tahkuranna valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Altai keel

Altai keel (altai keeles алтай тил) on lõunasiberi keelte hulka kuuluv turgi keel. Altai keele kirjutamisel kasutati 1938. aastani ladina kirja, seejärel mindi üle kirillitsa kirjale.
Mikko Rantanen

Mikko Rantanen (sündinud 29. oktoobril 1996 Nousiainenis) on Soome jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Colorado Avalanche ründajana paremäärel. Ta alustas karjääri Soome klubis TPS. Soome kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2012–13. 2015. aastal valis Avalanche ta NHL-i draft '​is kümnenda valikuna. NHL-is debüteeris ta 8. oktoobril 2015 mängus Minnesota Wildi vastu. Suurem osa hooajast American Hockey League'i (AHL) klubis San Antonio Rampage, kus ta lõi 24 väravat ja andis 36 väravasöötu. Koos Frank Vatranoga pälvis ta sel hooajal AHL-i hooaja parimale uustulnukale antava Dudley "Red" Garrett Memorial Award'i. Esimese värava NHL-is lõi Rantanen 11. novembril 2016 mängus Winnipeg Jetsi vastu. 2019. ja 2023. aastal valiti Rantanen NHL-i tähtede mängule. Hooajal 2020/21 valiti Rantanen NHL Second All-Star Team '​i. 2022. aastal tuli ta Avalanche'iga Stanley karika võitjaks. 2022/23. põhihooajal lõi Rantanen 55 väravat, millega sai ta Jari Kurri ja Teemu Selänne järel kolmandaks soomlaseks ning Joe Sakici ja Milan Hejduki järel kolmandaks Colorado Avalanche'i mängijaks, kes on ühel põhihooajal löönud vähemalt 50 väravat. Soome jäähokikoondise koosseisus võitis ta 2016. aasta maailmameistrivõistlustel hõbemedali. Samal aastal tuli ta Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Mikko Rantanen NHL.com lehel Mikko Rantanen hockeydb.com lehel
Natalja Dõmtšenko

Natalja Dõmtšenko (sündinud 11. augustil 1980) on Eesti näitleja. Ta lõpetas aastal 2002 Venemaa Teatrikunsti Akadeemia. Ta on aastast 2007 Vene Teatri näitleja. 2010. aasta oktoobris oli ta Playboy Eesti väljaande kaanestaar. Natalja Dõmtšenko Vene Teatri kodulehel
Intermetso

Intermetso ehk intermezzo (itaalia intermezzo, keskladina sõnast intermedium, või ladinakeelsest intermedius 'vahepealne') on itaaliakeelne termin, mis kõige üldisemas tähenduses on vahemäng kahe suurema osa vahel lavateoses, näiteks draamas või ooperis, või pikemas muusikateoses. Laiemas tähenduses sama mis intermeedium. Muusikaajaloos on see sõna erinevatel ajastutel kandnud erinevaid tähendusi. 15.-16. sajandil nimetati intermetsot intermedio ja see oli õukonnapidustustel etendatud muusikat, värssteksti, tantsu ja pantomiimi ühendav kostümeeritud etendus, enamasti vahemänguna sõnalavastuse vaatuste vahel. Hispaania kuldajastu teatris oli entremés ehk paso koomiline lühistseen, mis lõppes muusika ja tantsuga ja mida esitati draamaetenduse vaatuste vahel. 17. ja eriti 18. sajandil oli intermezzo Itaalias koomiline lühikese ooperi taoline vahemäng opera seria vaatuste vahel. Intermezzo oli iseseisva süžeega, kuigi lühem kui opera seria, mille vahele oli see lülitatud; tüüpiliselt oli intermetsode sisu kontrastina opera seria'le koomiline ja olmeline, tegelaskujud pärit madalamate klasside hulgast või oli tegelaste hulgas mõni commedia dell'arte karakter. Naljad sündmustikus olid sageli burlesksed, kasutati slapstick-komöödia elemente, maskeeringu ja ümberriietumise motiive, murdekeelt ja roppusi. Kuulsaim intermezzo sellest ajast on Pergolesi "La serva padrona", mida peetakse ühtlasi esimeseks koomiliseks ooperiks (opera buffa) ja mis vallandas pika sõnasõja itaalia ja prantsuse esteetika pooldajate vahel opera buffa's (Querelle des Bouffons 'koomikute kähmlus). Intermetso-repertuaar kasvas ja levis jõudsamalt kui opera seria, seal esinesid sageli nimekad lauljad, koomiline sisu tagas populaarsuse ja intermetsosid oli lihtsam ja odavam lavastada. 1730. aastal olid koomilised intermetsod jõudnud igasse Euroopa nurka ja isegi Moskvasse kaua enne kui seal lavastati opera seria't. Intermezzo Prantsusmaa ekvivalent intermède oli oluline kohaliku muusikateatri mõjutaja ooperi kõrval ja sellest kasvasid 18. sajandi jooksul välja vodevill ja opéra comique. Erinevalt Itaalia intermezzo'st, mis tervenisti lauldi, kasutati Prantsusmaal vahemängudes muusika kõrval proosateksti ja see element kandus hiljem edasi neist kujunenud žanridesse. Richard Straussi kahevaatuselise ooperi "Intermezzo" (1924) nimi kannab iroonilist tähendust. 19. sajandil tekkis sõnale "intermezzo" uus tähendus, seda hakati üha enam kasutama instrumentaalmuusika kontekstis. See tähistas ikka väikest vaheosa instrumentalteose suuremate osade vahel, kuid stiililt ja funktsioonilt leidus väga erinevaid intermetsosid. Antrakt Intermeedium Interluudium Tonadilla Divertisment https://www.hisour.com/de/intermezzo-45468/ Intermezzo. Performance Stil. – HiSoUR (saksa keeles)
Ksenia Agarkova

Ksenia Agarkova (sündinud 11. oktoobril 1978 Taras Omski oblastis) on Eesti näitleja. Ta lõpetas 2001. aastal B. Štšukini nimelise Teatriinstituudi. Pärast instituudi lõpetamist töötas ta lühikest aega Moskva Satiiriteatris. Aastast 2002 on ta Vene Teatri näitleja. Ksenia Agarkova Vene Teatri kodulehel
Tatjana Jegoruškina

Tatjana Jegoruškina (sündinud 22. juunil 1984) on Eesti näitleja. Ta on lõpetanud Tallinna Mustamäe Reaalgümnaasiumi ja 2006. aastal Moskva Kunstiteatri (MHAT) kool-stuudio (Igor Zolotovitski ja Sergei Zemtsovi klassis). 2006. aastast on ta Vene Teatri näitleja. Tatjana Jegoruškina Vene Teatri kodulehel 2014 Tallinna teenetemärk – panuse eest Tallinna kultuuriellu
Antoine Roussel

Antoine Roussel (sündinud 21. novembril 1989 Roubaix's) on Prantsusmaa jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Arizona Coyotes ründajana vasakäärel. Ta on kogu oma klubikarjääri jooksul mänginud Põhja-Ameerika liigades. Aastatel 200–2010 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Chicoutimi Saguenéens. Seejärel mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubides Providence Bruins ja Chicago Wolves. 2012. aasta juulis sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Dallas Stars. Hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta AHL-is Texas Stars, mis on Dallas Starsi noorteklubi. Hooaja teises pooles debüteeris Roussel Dallas Starsi meeskonnas NHL-is. Dallas Starsis mängis Roussel aastatel 2012–2018 kokku kuuel hooajal. 18. veebruaril 2017 tegi ta mängus Tampa Bay Lightningi vastu kübaratriki. Ta sai sellega pärast Paul MacLeani teiseks Prantsusmaa sündinud mängijaks, kes on NHL-is kübaratriki teinud. 2018. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Vancouver Canucksiga. 2021. aasta juulis kaubeldi ta Arizona Coyotesi. Alatest hooajast 2012–13 on ta NHL-is olnud üks enim karistusminuteid teeninud mängija. Prantsusmaa jäähokikoondise koosseisus on Roussel osalenud viitel maailmameistrivõistlustel. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta kuus väravat ja andis viis väravasöötu ning valiti turniiri sümboolsesse koosseisu. "Canucks sign Antoine Roussel". Vancouver Canucks. 1.7.2018. Vaadatud 8.8.2020  Antoine Roussel – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Antoine Roussel NHL.com lehel Antine Roussel hockeydb.com lehel