Lumelaud

Lumelaud on spordivahend, millega harrastatakse lumelauasõitu. Laud kinnitatakse sõitja jalgade alla, nii et sellega saab keppe kasutamata sõita alla mööda mäenõlva. Lumelauad muutusid populaarseks 20. sajandi teisel poolel, 1994. aastast on lumelauasõit ka olümpiaala. Moodne lumelaud näeb välja nagu liiga suur ratasteta rula, millele on kinnitatud klambrid, mis hoiavad sõitja jalgu selle küljes. Suurus ja kuju olenevad sellest, milleks tahab sõitja seda kasutada ja kui pikk ta on. Keskmine laud on 1,5 m pikk ja 25 cm lai. Kõik lumelauad on keskelt veidi kitsamad, kuid see, kui palju kitsamad, oleneb jällegi kasutusest. Enamik lumelaudu valmistatakse puitsüdamikust, mis kaetakse klaaskiuga. Laua eesots on kergelt üles painutatud, et see saaks lumel paremini libiseda. Ka tagumine ots võib olla üles painutatud, et lauaga saaks sõita tagurpidi. Põhi on kaetud spetsiaalse plastiga ning mõnel juhul immutatud vahaga, et laud paremini libiseks. Laua äärtes on peenike terasriba. Lumelaua pealmisel osal on tavaliselt pilt või muster. Lumelaual on kuus kihti: Pealmine kiht (top sheet) – tavaliselt tehtud plastikust, puidust või nende segust. Selle eesmärk on kaitsta sisu ning sellel on piisavalt ruumi erinevatele kujutistele ja värvidele. Klaaskiud (fibreglass) – asetseb pealmise kihi ja südamiku vahel. Selle eesmärk on anda lumelauale tugevust ja vastupidavust. Südamik (core) – see on laua keskmine osa ja tehtud lamineeritud puidust. On kasutatud ka tehislikku kiudmaterjali ja alumiiniumi. Klaaskiud (fibreglass) – klaaskiud toetab südamikku ning annab veel rohkem tugevust ja vastupidavust. Ääred (edges) – teras ääristab lauda ümberringi või vahel ka ainult äärtest. See hoiab koos kõiki kihte ning laseb laual äärel kaevuda lumme, tekitades hõõrdumist ja andes sõitjale rohkem kontrolli. Teritatud ääred on väga vajalikud liikumiseks jäisel alal. Alus (base) – viimane, poorne plastikust kiht, on tavaliselt tehtud polüetüleenist ehk P-Texist. Nii nimetatakse lumelaua põhja. Kulumiskindel plastik vahatatakse, et laud oleks libedam ja siledam. Aluseid on kahte liiki: pressitud (extruded) – kauakestev ja vastupidav, kuid hoiab vähe vaha, mis teeb selle kiiremaks, kuid see on teisest tunduvalt aeglasem. Sobib paremini algajatele ja hobilauduritele, ning paagutatud (sintered) – pooriline alus, mis imab sisse vaha paremini ning on üks kiirematest alustest. Samas on seda kallim parandada. Eri sõidustiilides kasutatakse erisuguseid lumelaudu. Pikema lauaga saab arendada suuremat kiirust ja need on stabiilsemad, lühematega on parem manööverdada. Painduva lauaga on hea järsemaid kurve võtta, ent suurtel kiirustel hakkab see võbisema. Väga palju oleneb, mis tüüpi põhi lumelaual on. Kas kumer (Camber), hübriidkumer (Hybrid Camber), kiikur (Rocker), hübriidkiikur (Hybrid Rocker), lame/sile (Flat) või puudrikiikur (S Rocker/Powder Rocker). Kõiki neid põhjatüüpe eristab kumeruste asukoht. Pargilaudadel on tihti servad ülespoole keeratud, et obstaaklitel (kumerseinad, käsipuud jm) sujuvamalt ja turvalisemalt trikke teha. Klambrite paigutusest sõltub mis suunas inimene mäest alla sõidab. Kui vasak jalg on ees, siis seda nimetatakse tavaliseks stiiliks (regular), kui aga parem jalg, siis on see goofy stiil. Eri tüüpi lumelaudadel on vaja kinnitada klambrid eri viisidel. Üldiselt saab need jagada kolme gruppi: suunatud (directional), pooleldi suunatud (directional twin) ja kahesuunaline (true twin). Beginner – algajate lumelaud, mille otsad on tavaliselt lumelaua identsed ja ümarad. Klambrid on kinnitatud nii, et sõitja vaatab keskele. Painduvus on 3-4/10 ja põhi pressitud. (Hübriidkumer, parim silekiikur). Freestyle/park – vabasõit/trikilaud – lauad on tehtud trikkide, hüpete ja obstaaklite (sõidetakse mitmesuguste objektide peal peale lume) jaoks. Selles kategoorias saab lumelaudu veel laiemalt defineerida, kuna mitmed sõitjad keskenduvad vaid spetsiifilistele trikkidele. Näiteks kui sõita mööda objekte, oleks vaja väga painduvat lauda ehk 1-4/10. Suurte hüpete jaoks oleks parem veidi tugevam alus ehk 5-6/10. Kui tegeleda nii hüppamise kui freestyle'iga, siis on 4/10 hea valik. Kindlasti ei ole see aga kindel, sest lõpuks oleneb lumelaua valik siiski sõitjast enesest. Lumelaua otsad on identsed, klambrid keskel. Põhi võib olla nii pressitud kui ka paagutatud. (Kiikur, varieeruv). All-mountain freestyle – see on justkui freestyle’i ja all-mountain'i hübriid, mis tähendab, et sellega saab sõita hästi nii mäel kui ka pargis. Painduvus varieerub keskmise ümber: võib kalduda veidi pehmema või kangema poole. Klambrid paigutatud keskele. Põhi võib olla kahesugune, kuid eelistatakse pigem paagutatud versiooni. All-mountain – kõrgmäestikel sõitmine – see lauatüüp on disainitud tegema natukene kõike ning on vastutulelik kompromissidele. Näiteks puudri sõitmisel oleks hea directional (suunatud) laud, kuid freestyle'i laskumisel pigem identsete otstega. Klambrid on nihkes 5–20 mm, väga harva täiesti keskel. Põhi on odavamatel laudadel pressitud, kuid enamikul siiski paagutatud. Agressive-all-mountain – agressiivselt kõrgmäestikel sõitmine – lumelaud on nagu all-mountain laud, kuid lähemal freeride’i omale, mitte freestyle’i. See on väga hea sõitmiseks üle mägede, kuid üpriski halb pargi jaoks. Painduvus ulatub keskmisest kõvani ning klambrid on paigutatud 5–20 mm vahele. Põhi paagutatud. (Suunatud (directional), pooleldi suunatud (directional twin)). Freeride – see on agressiivselt suunatud kõva laud, mis on disainitud kiiresti sõitma ja hästi carve’ima (pinna külge haakuma), et saaks backcountry't (inimjälgedeta maastik) avastada. Selleks peab see olema hea nii lahtises kui ka tugevamas lumes. Laud ei ole üldse hea pargis freestyle'i sõitmiseks, kuid seda tehakse siiski rajalt väljas, eriti veel siis, kui on palju lahtist lund. Painduvust sellel väga ei ole ning klambrid on kinnitatud 20 mm või rohkema peale. Põhi paagutatud. Powder – lahtise lume jaoks on välja mõeldud spetsiaalne laud. See on tavaliselt rohkem suunatud ning eesots on tunduvalt pikem ja laiem kui tagumine. Muidugi võib olla ka erandeid. Klambrid on kinnitatud üle 20 mm, mis aitab lume peal paremini liuelda, kuid jätkuvalt, alati leidub erandeid. Painduvus on tavaliselt keskmisest kõvani ja põhi paagutatud. (Hübriidkumer, lamedast kiikurini). Split-board – lahtikäiv lumelaud – seda unikaalset lumelauatüüpi eristab see, et splitboard käib pikkupidi pooleks ning seda saab kasutada kui mäesuuski. Sellega saab kõndida mäest üles ja hiljem lumelauastiilis alla sõita. Lahtikäiv lumelaud muutub aina populaarsemaks, sest annab võimaluse mitmekesisemaks ja mugavamaks sõiduks. Lumelauaspordil ei ole kindlat loojat, sest igaüks võis võtta kätte ja sõita püstijalu mingi eseme peal mäest alla. On aga teada, et see mõeldi välja USA-s. Ajaloos on tähtsad ka mõned nimed. Sherman Poppen, mehaanik, tegi lumelaua esimese prototüübi, kinnitades kaks suuska üksteise külge ja lisades kinnihoidmiseks nööri. See oli mõeldud ta lapsele ning tema naine andis sellele toreda nimetuse: snurfer – tuleb surfamisest (surfing) ja lumest (snow). See sai Ameerikas väga kuulsaks. 1960–1970 tehti sellest võistlus ja selleks ajaks oli müüdud umbes miljon snurferit. 1970. aastate lõpuks tekkis idee sõita mäest alla külg ees, millest huvitusid mitmed leiutajad. 1975 oli tekitatud mitu lumelauafirmat: Bruton Snowboards (idas), Sims Snowboards (Californias), Barfoot Snowboards ja Gnu Snowboards. Omavahel käisid kõik firmad läbi ja korraldati erinevaid võistluseid nagu esimene rahvusvaheline lumelaua meistrivõistlus ja esimene pooltoru (halfpipe'i) MM, mille organiseeris Tom Sims (Sims Snowboards algataja). "Snowboarding | History, Facts, & Notable Athletes | Britannica". www.britannica.com (inglise). Vaadatud 13. detsembril 2023. "15 Best Snowboards (2023) || Review & Buying Guide". Cheap Snow Gear (inglise). Vaadatud 13. detsembril 2023. "What are the Different Types of Snowboards | Snowboarding Profiles" (Ameerika inglise). 8. aprill 2016. Vaadatud 13. detsembril 2023.