laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Dokumendihaldur

Dokumendihaldur on laiapõhjalise ettevalmistusega asjatundja, kellel on teadmised ja oskused asjaajamisest ning arhiivitööst. Seoses üleminekuga elektroonilisele dokumendihaldusele on dokumendihaldurile vajalikud teadmised ja oskused infotöötlusest ja infotehnoloogiast. Dokumendihaldureid vajatakse nii avalikus kui erasektoris. Dokumendihalduril peab olema täielik ülevaade organisatsiooni tegevusest ja eesmärkidest, et koostöös juhtkonnaga tagada organisatsiooni tegevuse nõuetekohane dokumenteerimine, dokumentide haldamine ning säilimine. Dokumendihalduri põhilised ülesanded on dokumendihalduse korraldamine, dokumendihaldussüsteemi toimimise tagamine, dokumendihalduse alusdokumentide väljatöötamine, riskihaldus, arhiivihalduse korraldamine, töötajatele dokumendihaldusealaste koolituste korraldamine ja erialane nõustamine. Dokumendihalduri tööülesannete mitmekesisus nõuab paindlikku ja kiiret tegutsemist, korrektsust, täpsust, püsivust ja kohusetundlikkust, süstemaatilist mõtlemist ning oskust planeerida oma tööd ja aega. Töö on seotud inimeste juhtimise ning teenindamisega, mis eeldab suhtlemisvalmidust, kehtestavust, koostöö-, otsustus- ja vastutusvõimet ning head suulist ja kirjalikku väljendusoskust. Dokumendihaldur puutub oma töös kokku konfidentsiaalse informatsiooniga, mis seab talle kõrged eetilised nõudmised. Varasematel aegadel on dokumendihaldureid nimetatud sekretäriks või asjaajajaks. Lisaks neile oli paljudel asutustel oma arhivaar. Selle klassikalise tööjaotuse korral tegeles sekretär valdavalt asjaajamises olnud üksikdokumentidega (neid vormistades, registreerides, edastades jne) ja arhivaari ülesandeks oli hallata asutuse vanemaid dokumente – asutuse arhiivi. Seoses elektrooniliste dokumendihaldussüsteemide levikuga toimub muutusi vanas klassikalises dokumendihalduse tööjaotuses. Dokumentide hulga plahvatuslik kasv muudab paratamatuks, et dokumentide haldamisel osaleb varasemast palju laiem töötajate ring. Tegelikult saavad paljud töötajad õigusi, mida neil varem ei olnud – näiteks õiguse registreerida süsteemi uusi dokumente. Samuti süveneb dokumendihalduse personali spetsialiseerumine. Näiteks vajatakse elektroonilises dokumendihaldussüsteemis dokumendihaldurile lisaks süsteemihaldurit, kes tagab riist- ja tarkvara toimimise. Dokumendihalduri erioskuste ja -teadmiste omandamine võimaldab spetsialiseerumist kitsamas valdkonnas, kus erialane tegevus nõuab spetsiaalseid infotehnoloogilisi ja dokumentatsioonialaseid teadmisi ja oskusi. Dokumendihaldur IV kutsekvalifikatsiooni taotlemisel on nõutavad kutsestandardile vastavad teadmised ja oskused ning kõrgharidus. Dokumendihaldur V kutsekvalifikatsiooni taotlemisel on nõutavad kutsestandardile vastavad teadmised ja oskused, kutsealane täiendkoolitus, kõrgharidus ja vähemalt kolmeaastane kutsealane töökogemus. Dokumendihaldus Dokumendihaldurite Ühing MTÜ DOKUMENDIHALDURITE ÜHING koduleht Arhiivihalduse juhised, Rahvusarhiiv, vaadatud 01.07.2017 Sekretär, Äripäev
Ivan Regen

Ivan (Janez) Regen (ka Johann Regen) (9. detsember 1868 Lajše, Austria-Ungari – 27. juuli 1947 Viin, Austria) oli sloveeni bioloog. Ta on tuntud kui bioakustika rajaja.
Ružany

Ružany (transkribeerituna Ružanõ) on alev Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis, Ružany külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles Różana, jidiši keeles ראָזשינאָי (Rožinoi). Nime kohta on mitu hüpoteesi, ühe kohaselt on nimi tulnud roosist (Ружа), teine tuletab nime sarvest (рог). Kohaliku legendi järgi andis asulale nime sealne mõisnik, nimetades selle oma kahe armastud tütre, Ruža ja Hanna järgi. Ružanys on keskkool, laste spordikool ja muusikakool. Tegutsevad kultuurimaja ja 2 raamatukogu. Alevis on töödeldakse puitu, seal on ka toiduainete tööstus. Ružany on traditsioonilise käsitöö, nn Ružany keraamika, valmistamise keskus. Ružany peamised vaatamisväärsused on Ružany lossi varemed ning kaks kirikut: aastal 1617 esmamainitud katoliiklik Kolmainsuse kirik ning 1762–1788 ehitatud Püha Peetruse ja Pauluse kirik. Lisaks asub Ružanys XVII sajandil ehitatud sünagoog ja XIX sajandil ehitatud Püha Kazimierzi kabel. Asulat on kirjalikult esmamainitud 1552. Alevi õigused sai Ružany aastal 1637. Kolmandast Poola jagamisest kuni aastani1917 oli Ružany Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale (Różana), 1939–1991 Nőukogude Liidu koosseisu. 7. detsembril 1894 kukkus Ružanysse 26 kilogrammi kaaluv meteoriit. Endine klooster Kolmainsuse kirik Püha Peetruse ja Pauluse kirik Püha Kazimierzi kabel Sünagoog Yitzhak Shamir – Iisraeli peaminister Lew Sapieha – Rzeczpospolita riigitegelane Menachem Oren – Iisraeli maletaja Louis Leon Ribak – USA kunstnik "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2015. Vaadatud 25. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)  Ružany – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ružany
Araabia kõrb

Araabia kõrb on kõrb Aafrikas Niiluse ja Punase mere vahel. Enamasti peetakse Araabia kõrbe Sahara kõrbe osaks, kuigi teda Saharasse kuuluvast Liibüa kõrbest eraldab Niiluse org; mõnikord peetakse Araabia kõrbe ka eraldi kõrbeks. Araabia kõrbe ei tohi segi ajada Araabia poolsaare kõrbetega (inglise keeles võidakse mõlemat nimetada väljendiga Arabian Desert). Araabia kõrb ulatub Egiptusest põhjas kuni Eritreani lõunas ning hõlmab ka osa Sudaanist ja Etioopiast. Araabia kõrbe läbivad Punase mere ranniku lähedal mäed kõrgusega kuni 2187 meetrit. Niiluse orust eraldab mäestikku kohati lavamaa. Araabia kõrbes on palju orge. Mäed ja orud raskendavad liikumist. Selle poolest erineb Araabia kõrb tugevasti Liibüa kõrbest. Araabia kõrbes on sademeid 10...20 mm aastas (võrdluseks: Liibüa kõrbes on aasta keskmine sademete hulk valdavalt 1...5 mm). jaanuar 12 °C veebruar 21 °C märts 34 °C aprill 39 °C mai 42 °C juuni 45 °C juuli 48 °C august 41 °C september 32 °C oktoober 29 °C november 17 °C detsember 15 °C Araabia kõrbes on tihe, vettpidav kaljupinnas. Liibüa kõrbes aurub vesi kas kiiresti maapinnalt või selle lähedusest, või voolab sügavale maasse, kust inimesed ega taimed seda kätte ei saa. Seevastu Araabia kõrbe vettpidava kaljupinna ja liigestatud pinnamoe tingimustes voolab vesi mööda maapinda ja koguneb orgudesse. Seetõttu esineb Araabia kõrbes jõgede voolamist; vahel suubuvad jõed Niilusesse või Punasesse merre ja kahjustavad Niiluse paremkaldal ja Punase mere rannikul asulaid. Jõgedes voolav vesi jääb püsima nõgudesse ja kaljupragudesse, võimaldades taimede kasvu ja joogivee esinemist. Kuid tiheda kaljupinnase tõttu ei kogune Araabia kõrbes kusagil suuremaid põhjavee koguseid ega ole püsivaid veerohkeid allikaid, mis võimaldaksid maa niisutamist nii nagu Liibüa kõrbes. Rikkaliku vee ja taimestiku tõttu on Araabia kõrb kergemini läbitav kui Liibüa kõrb. Nimelt erinevalt Liibüa kõrbest võimaldab taimestik kariloomade elu, mistõttu Araabia kõrbes hulgub beduiine. Araabia poolsaare kõrbed
Zoomusikoloogia

Zoomusikoloogia on loomahäälte muusikaline uurimine. Ta on ühtaegu musikoloogia ja zoosemiootika haru. Zoomusikoloogia üheks keskseks küsimuseks on esteetilise taju kujunemine loomade helilises kommunikatsioonis. Zoomusikoloogia rajajate hulka kuulub prantsuse helilooja François-Bernard Mâche. Zoomusikoloogiast on kirjutanud väitekirja Dario Martinelli. bioakustika biofoonia
François-Bernard Mâche

François-Bernard Mâche (sündinud 4. aprillil 1935 Clermont-Ferrandis) on prantsuse helilooja ja muusikateadlane. Ta on zoomusikoloogia rajajaid. Mâche, François-Bernard 1992. Music, Myth and Nature, or The Dolphins of Arion. London: Routledge.
Tartu Poistekoor

Tartu Poistekoor on 29. aprillil 1961 asutatud poistekoor. Selle asutas koorijuht Uno Uiga. Esialgsest kahe- ja kolmehäälsest lastekoori tüüpi poistekoorist on tänapäevaks saanud kuni kaheksahäälne klassikalist tüüpi poistekoor. Koori õppebaasiks on Karlova gümnaasiumi kooriklassid, kuid laulab ka teisi Tartu linna koolide õpilasi. Koori võetakse igal aastal konkursiga uusi lauljaid alates 4. klassist. Repertuaaris on eesti ja teiste rahvaste laulud, nüüdisaja kooriloomingu paremik ja maailmaklassika. Populaarsed autorid on Schubert, Mozart, J. S. Bach, Händel, Brahms, Verdi, Sibelius, A. Lotti, H. Schütz. Tartu Poistekoor on osalenud Vanemuise teatris lavastatud G. Puccini ooperites "Tosca" ja "Boheem" ning J. Steini muusikalis "Gypsy". Koor on salvestanud L. Cherubini "Reqviem c-molli" ning kandnud selle ette Rootsis ja Soomes. Koor on andnud välja 2 CD-plaati. Asutamisest alates on Tartu Poistekoor osalenud kõikidel laulupidudel Tallinnas ja Tartus ning maakondlikel laulupidudel üle Eesti. Koor on algatanud poistekooride laulupeo traditsiooni Tartus. 1961–1996 Uno Uiga 1963–1980 Alfred Bender 1965–1969 ja 1980–2006 Lennart Jõela 1973–2018 Undel Kokk 1985–1992 Üllar Palumets 1996–2000 Marge Palm 1992–... Annelii Traks 2018–2023 Sander Tamm 1985 – rahvusvaheline festival Bulgaarias – kuldmedal ja laureaadi nimetus 1990 – kirikumuusika koorifestival-konkurss Limerickis Iirimaal – oma võistlusklassis I koht 1993 – rahvusvaheline koorifestival-konkurss Lindenholzhausenis Saksamaal – III koht 1998 – Euroopa Noortekooride konkurss Kalundborgis Taanis – IV koht 2000 – I ülemaailmne kooriolümpia Linzis Austrias – oma võistlusklassis (10–24-aastaste poiste koorid) hõbemedal ja tiitel "parim poistekoor" 2003 – Eesti Meestelaulu Seltsi korraldatud poiste- ja meeskooride võistulaulmisel A-kategoorias (kontsertkoorid) II koht 2004 – III rahvusvahelisel kooriolümpial Bremenis eelvoorus kulddiplom ja lõppvõistlusel hõbemedal 2006 – Eesti Meestelaulu Seltsi korraldatud üleriigilisel poiste- ja meeskooride võistulaulmisel C-kategoorias (kolmehäälsed poistekoorid) I koht 2010 – Tšehhis rahvusvahelisel sakraalmuusika konkursil I koht 2010 – Eesti aasta koor 2013 – VII üle-eestilisel poistekooride võistulaulmisel Tartus kontsertkooride kategoorias 2. koht 2013 – VII üle-eestilisel poistekooride võistulaulmisel Tartus mudilaskooride kategoorias 1. koht 2015 – VI Krakowi advendi- ja jõululaulude konkursil Poolas kulddiplom 2017 – XII Bratislava rahvusvahelisel advendi ja jõulualulude konkursil Slovakkias kulddiplom Tartu Poistekoori veebisait
Þingvellir

Þingvellir on koht ja rahvuspark Islandil. Seal tuli 930. aastal kokku maailma esimene parlament Alþing. 17. juunil 1944 kuulutati Þingvelliril välja Islandi Vabariik. Rahvuspark kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.  Þingvellir – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Þingvelliri koduleht
Marcello Malpighi

Marcello Malpighi [martš'ello malp'iigi] (10. märts 1628 – 30. september 1694) oli itaalia arst ja loodusteadlane. Teda peetakse mikroskoopilise anatoomia rajajaks ning tema nime kannavad mitmed anatoomilised struktuurid nagu putukate erituselundid (Malpighi sooned), neerukehakesed (Malpighi kehakesed) jt. Malpighi sündis Bologna lähedal Crevalcores. Tema lapsepõlvest on vähe teada. 1646 astus ta 17-aastaselt Bologna ülikooli, mille lõpetas 1653. aastal doktorikraadiga nii meditsiinis kui ka filosoofias. 1656 läks ta Toscana suurhertsog Ferdinando II de' Medici kutsel Pisa ülikooli, kus sai tööd teoreetilise meditsiini professorina. 1659 naasis ta Bologna ülikooli, kus töötas professorina kuni 1662. aastani. Enamiku oma töödest avaldas ta Kuningliku Seltsi ajakirjas. Tema esimene artikkel, mis tolles ajakirjas ilmus, rääkis konna kopsude anatoomiast; neid uurides oli ta avastanud 1661. aastal kapillaarid (kapillaarse vereringe). 1662–1667 oli ta professor Messina ülikoolis ja 1667–1691 taas Bologna ülikoolis. 1666 kirjeldas ta esimesena vere punaliblesid. Hiljem kirjeldas ta ka muid kehamoodustisi, näiteks kopsualveoole. 1669 nimetati ta esimese itaallasena Londoni Kuningliku Seltsi auliikmeks. 1691 kutsus paavs Innocentius XII ta oma ihuarstiks. Kolm aastat hiljem suri Malpighi Roomas ajurabanduse tagajärjel. Malpighi sooned Charlotte Hwa , William C. Aird, The history of the capillary wall: doctors, discoveries, and debates, American Journal of Physiology - Heart and Circulatory Physiology, 1. November 2007, 293. köide, nr H 2667-H2679, DOI: 10.1152/ajpheart.00704.2007, veebiversioon (vaadatud 03.08.2014) (inglise keeles) Jüri Kärner. "Marcello Malpighi, mikroskoopilise anatoomia rajaja". Teoses Lehed ja tähed 5 : vaim ja aeg. MTÜ Loodusajakiri, 2009. ISBN 978-9985-9151-5-8
Krister Klasson Horn af Åminne

Vabahärra Krister Klasson Horn af Åminne (ka Christer Claesson Horn) (13. november 1622 Vikhus, Uppland – 26. mai 1692 Vikhus) oli Rootsi riigitegelane ja sõjaväelane. Krister Klasson Horn af Åminne oli Riia kuberner 1654–1657, Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kindralkuberner 1657–1659, Rootsi riiginõunik (1660), Svea õuekohtu assessor (1661), Karjala laaman (1669), feldmarssal (1672), Värmlandi laaman 1674 ja Liivimaa kindralkuberner 1674–1686. 1678 ostis ta 3000 taalri eest Liivimaa Mazsalaca kihelkonnas (Kirchspiel Salisburg) asunud Mazsalaca ehk Väike-Salatsi (Salisburg) mõisa. Krister Horni vanemad olid riiginõunik ja Åminne vabahärra Klas Kristersson Horn (1587–1651) ja Sigrid Oxenstierna (1590–1644), kelle vend Bengt Oxenstierna (1591–1643) ja poolvend Gabriel Oxenstierna (1586–1656) olid kõrgetel ametikohtadel Eesti, Liivi- ja Ingerimaal. Tema vend Bengt Horn oli Eestimaa kuberner 1656–1674, vanaisa Krister Klasson Horn (1554–1612) Rootsi saadik Täyssinä rahu sõlmimisel ja vanavanaisa Klas Kristersson Horn (1518–1566) Viiburi asehaldur ja admiral, kes sai 1561 aastal Soomemaa Åminne ehk Joensuu mõisa vabahärra tiitli. Krister Horn abiellus 1654. aastal vabapreili Görvel Sparrega (1632 Tartu – 1659 Tallinna linnus), kes oli Tartu õuekohtu presidendi ja Aru mõisniku Per Sparre (1592–1647) ja Elsa Arvidsdotter Posse (1599–1633) tütar, Rootsi maamarssali ja diplomaadi Per Persson Sparre (1633–1669) õde. Seejärel abiellus ta 1662. aastal Wrangel af Lindebergi vabapreili Anna Elisabetiga (1640–1687), kes oli kindralmajori ja riiginõuniku, Lindebergi vabahärra Johan Mauritz Wrangeli (1616–1665) ja Anna Bååti (surn.1646) tütar, Liivimaa kindralkuberneri Herman Wrangeli (1587–1643) pojatütar. Tal olid pojad: Klas Kristersson Horn (surn. 1676) Bengt Kristersson Horn (surn. 1708) Liivimaa kuberneride loend Heinrich von Hagemeister: Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands...1, 1836, lk.134 "(1754) Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... lk. 61-62". Christer Horni korraldused Eesti Ajalooarhiivi fondides Krister Horn Nordisk familjebok (rootsi keeles) Krister Horn Svenskt biografiskt handlexikonis (rootsi keeles) Sugupuu
Paguvesi

Paguvesi ehk pagu on mererannikul esinev ajutine veetaseme langus. Pagu on põhjustatud enamasti ühesuunalistest püsituultest ja õhurõhu muutustest. Paguvee vastandnähtus on ajuvesi. Ajuvesi
Lääne-Eesti saarestik

Lääne-Eesti saarestik (Muhu väina järgi nimetatud ka Moonsundi saarestikuks) on saarterühm Läänemere idaosas. Selle pindala on 3933 km2, elanikke 46 000 (2003). Saarestikku eraldab Mandri-Eestist Väinameri ja Läti Kuramaast Kura kurk. Saarestiku suurimad saared on Saaremaa, Hiiumaa, Muhu ja Vormsi. Lääne-Eesti saarestiku kliima on Läänemere vahetu läheduse tõttu Mandri-Eestist merelisem. Selle loodus on isepärane ja seal leidub mitmeid taimeliike, mida Mandri-Eesti territooriumil ei kasva (näiteks harilik jugapuu). Ajalooliselt ja teistes keeltes on saarestikku nimetatud Moonsundi arhipelaagiks (vene keeles Моонзундский архипелаг). See oli ka 18.–20. sajandil Vene Keisririigi ja Nõukogude Liidu sõjanduses kasutatav termin Lääne-Eesti saarestiku kohta. Saarestikul oli suur tähtsus Peeter Suure Merekindluse Väinamere positsiooni ja Kura kurgu positsioonide koosseisus Peterburi kaitses. Tähtsus oli võrreldav Edela-Soome rannikul asuva Hanko saarega ning Soome lahes asuvate Aegna saare ning Porkkala saarestikuga. Tahkuna rannakaitsepatarei nr 26 Muhu rannakaitsepatarei nr 32 (5×254 mm ehk 5×10 tolli) – Muhu saare lõunaküljel, suunaga kagusse, Muhu väina poole; oktoobris 1917 Vene vägede lahkumisel patarei õhiti Virtsu rannakaitsepatarei nr 33 – Virtsu sadamas Tohvri rannakaitsepatarei nr 34 (командир мичман Лесгафт) – Hiiumaal Tohvris rannakaitsepatarei nr 36 – Muhu saarel, rannakaitsepatarei nr 38 – Hiiumaal Lehtmas; oktoobris 1917 Vene vägede lahkumisel patareid ei õhitud, vaid eemaldati suurtükilukud ning peideti, tehes sellega patarei võitlusvõimetuks rannakaitsepatarei nr 39 – Hiiumaal Tahkunas Tamuna rannakaitsepatarei nr 40 – Saaremaal rannakaitsepatarei nr 41 – Saaremaal Mõntu sadamas rannakaitsepatarei nr 42 – Saaremaal Sõrvesääre rannakaitsepatarei nr 43 – Saaremaal Sõrve sääres rannakaitsepatarei nr 44 rannakaitsepatarei nr 45 – (4×152 mm) Saaremaal Undva poolsaarel rannakaitsepatarei nr 46 – (4×152 mm) 2.–5.oktoobril 1917 Muhu saare kaitsmine Saksamaa Keisririigi sõjalaevastiku eest. 12. oktoobril 1917 saabusid Saaremaa põhjaranniku lähedusse Saksa sõja- ja transpordilaevad. Üksikud Vene rannakaitsepatareid lõpetasid kiiresti vastupanu ning Saksa väed saatsid Tagalahes ja Pammana poolsaarel maale 24 600 sõdurit ja ohvitseri, 8500 hobust, 2500 vankrit, 40 suurtükki, 220 kuulipildujat ja 80 miinipildujat. Merel oli ligi kolmsada alust, teiste seas vesilennukite emalaev ja kuus allveelaeva. Rannakaitsepatarei nr 6 (3×100) – Muhu saarel Rannakaitsepatarei nr 44 – Hiiumaal Tohvris Rannakaitsepatarei nr 314 – Osmussaarel Rannakaitsepatarei nr 315 – Saaremaal Sõrve sääres; Rannakaitsepatarei nr 316 (2×180 mm) – Hiiumaal Tahkuna poolsaarel; Rannakaitsepatarei nr 317 Ninasel (4×180, 1941) Muhu väina regatt Autorite kollektiiv. 2003. EE 12 [Eesti A-Ü]. Tallinn, Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 308 Eerik Kumari jt. Lääne-Eesti rannikualade loodus, Tallinn 1970 Urve Kirss "Reisijuht: Lääne-Eesti saared", Huma 2001
Verivorst

Verivorst on vorst, mille üks koostisosi on veri. Verivorsti peetakse seda tihti üheks olulisemaks Eesti rahvustoiduks. Traditsiooniline eesti verivorst valmistatakse seaverest, odratangust, sealihast ja maitseainetest (tüüpiliselt nn vorstirohust: majoraanist või punest) ning topitakse sea peensoolde.[viide?] Tänapäeval kasutatakse Eestis tavaliselt poest ostetud verivorsti, mis kõlbavad lauale anda juba pärast pannil praadimist või ahjus küpsetamist. Tavapärased lisandid on pohlamoos ja kõrvitsasalat (marineeritud kõrvits), samuti hapukapsas. Siiski on kodune vorstitegu 2000. aastatel taas populaarsemaks muutnunud.[viide?] Juba 1980. aastatel jõudsid Eesti ajaloolased järeldusele, et verivorsti valmistamise eeskuju jõudis eestlasteni 19. sajandi alguses rootslaste ja lätlaste vahendusel. Tollaste ajaloolaste arvamuse kohaselt jõudis verivorst kui toit just Eesti kaudu edasi Venemaale.[viide?] 2,5 l vett 1 l seaverd 1 kg odrakruupe keedusoola 500 g seapekki 300 g sealiha musta pipart vürtsi majoraani 300 g valget sibulat 2 sl võid 10 m seasoolt Pese kruubid ja pane kuuma vette. Keeda nõrgal kuumusel. Kui kruubid on paisunud, lisa maitseained ja kuubikuteks lõigatud sealiha. Sega ja hauta. Hautamise ajal putru segada ei tohi, sest puder peab olema sõmer, kruubiterad peavad jääma eraldi. Valminud pudru lase veidi jahtuda, lisa siis hakitud ja võis kuumutatud sibul ning läbi sõela kurnatud veri ja kergelt pruunistatud kuubikuteks lõigatud pekk. Täida sooled pudruga (mitte liiga täis), seo soolte otsad kinni ja keeda vähese soolaga maitsestatud vees. Kuumuta aeglaselt ja ainult keemiseni (muidu sooled lõhkevad) 10–15 minutit, olenevalt soolte jämedusest. Pärast veest väljatõstmist aseta vorstid üksteise kõrvale jahtuma. Õhku võib välja lasta, torgates vorsti auke kahvli või hambaorgiga. Pann määri rasvaga, aseta vorstid pannile. Peale ja kõrvale pane rasvase sealiha viilud. Prae ahjus. Serveeri koos pohlakeedise või kõrvitsasalatiga. "Verivorsti retsept". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. juuli 2007. Vaadatud 16. novembril 2008. Retsept
Rahm Emanuel

Rahm Israel Emanuel (sündinud 29. novembril 1959 Illinoisis Chicagos) on juudi päritolu Ameerika Ühendriikide poliitik, Chicago linnapea, Demokraatliku Partei liige. Emanuel on tuntud eduka rahakogujana poliitilistele kampaaniatele. Ta suutis 1992. aasta presidendivalimisteks Bill Clintoni kasuks välja ajada tollal enneolematu summa 72 miljonit USA dollarit. 1993–98 töötas Emanuel Bill Clintoni nõunikuna, täpsemalt algul assistendi ja siis vanemnõunikuna. Pärast George Bush noorema võitu 1998. aasta presidendivalimistel töötas Emanuel 1998–2002 investeerimispangas Wasserstein Perella. Kuigi tal ei olnud magistrikraadi haldusjuhtimises ega panganduses töötamise kogemust, sai ta 1999 ettevõtte Chicago kontori juhiks. Tema 2½ aastat kestnud juhtimise ajal teenis see osakond 16,2 miljonit dollarit kasumit. 2003–09 oli ta Kongressi Esindajatekoja Illinoisist valitud liige. Esimesed valimised võitis ta 2002 ja iga 2 aasta tagant uuesti, kokku 4 korda. Esimestel valimistel kogus ta 67% häältest, järgmistel veel rohkem, kõige rohkem 78% (2006). Barack Obama ettepanekul asus Emanuel 2009. aasta jaanuaris presidendi personaliülema ametikohale. 2010. aastal astus ta Valge Maja personaliülema kohalt tagasi, et kandideerida Chicago linnapeaks. 2. oktoobril sai personaliülemaks Pete Rouse. Probleemi tekitas asjaolu, et Chicagos tohib valida üksnes see, kes on aasta aega Chicagos elanud; Rahm ei olnud ja poliitilised vastased kaebasid otsuse registreerida Rahm linnapeakandidaadiks kohtusse. Cooki maakonna ringkonnakohus otsustas, et neid reegleid, mis kehtivad aktiivsele valimisõigusele, ei kohaldata passiivsele valimisõigusele. Apellatsioonikohus tühistas 24. jaanuaril 2011 selle otsuse ja võttis seisukoha, et Emanuel ei tohi linnapeaks kandideerida. Illinoisi ülemkohus omakorda võttis seisukoha, et Emanuel tohib linnapeaks kandideerida, tühistades apellatsioonikohtu otsuse. 22. veebruaril 2011 valiti Emanuel Chicago esimeseks juudi soost linnapeaks. Ta kogus juba esimeses voorus absoluutse enamuse, 55,25% häältest. Kõik 4 suuremat kandidaati esindasid Demokraatlikku Parteid. Emanuel on abielus. Tema naine Amy Rule pöördus judaismi lühikest aega enne pulmi. Neil on poeg ja kaks tütart. Emanuel on heas sportlikus vormis ja võistleb triatlonidel. Rahm Emanueli koduleht Esindajatekojas Hendrik Vosman. President Obama poliitiline palgamõrvar Rahmbo, Postimees, 15. november 2008
Dufay

Dufay (või du Fay) on perekonnanimi Charles François du Fay, prantsuse keemik Guillaume Dufay, flaami helilooja ja muusikateoreetik Rick Dufay, kitarrist ansamblist Aerosmith Dufay, kuu kraater Dufay Collective, vanamuusikaansambel Inglismaalt Dufaycolor
Tiit Rummo

Tiit Rummo (24. juuni 1947 – 9. oktoober 2000) oli eesti geograaf. Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli geograafia erialal. Rummo koostas mitu geograafia- ja kodulooõpikut. Aastatel 1996–2000 oli ta ajakirja Arvutimaailm peatoimetaja. Tema isa oli teatrilavastaja ja -pedagoog Vello Rummo, ema näitleja Linda Rummo.
Eugen von Keyserling

Krahv Eugen Wilhelm Theodor von Keyserling (22. märts 1832 Pakruojis, Leedu – 4. aprill 1889, Ernsdorf, Sileesia) oli baltisaksa zooloog. Ta õppis Tartu Ülikoolis. Ta oli 19. sajandil üks maailma tuntumaid arahnolooge ehk ämblikeuurijaid. Ta oli abielus saksa kirjaniku Margarethe von Dönnigesiga (1846–1930), kes oli diplomaat Wilhelm von Dönnigesi (1814–1872; de) tütar. Abielust sündisid: krahv Robert von Keyserlingk-Cammerau (1866–1959; de), Esimese Maailmasõja ajal 15. märtsist 5. juunini 1918 Leedu ja Idaprovintside riigikomissar, abiellus Margarethe Hirtiga (1879–1958; de), krahv Karl von Keyserling (1869–1928), preisi major, mõisnik Sileesias. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 3,1: Kurland, Bd.:1, Görlitz, 1937, lk.144 Arnold Hasselblatt: "Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat", Dorpat: C. Mattiesen, 1889, Matrikkel 5955, lk.437 "keyserlingk.info". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. september 2012. Vaadatud 7. septembril 2012. Kalevi Kull. Keyserlingid Eestimaa bioloogias. Eesti Loodus 1984. 27(12): 786–791.