laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Reaktsioonivõime-selektiivsuse printsiip

Reaktsioonivõime-selektiivsuse printsiip väidab, et suurema reaktsioonivõimega keemiline ühend või aktiivne vaheühend on väiksema selektiivsusega. Tänapäeval loetakse see printsiip vananenuks, kuna paljudel juhtudel see ei kehti. See printsiip on seotud konkureerivate reaktsioonisuundade suhteliste kiirustega. Reaktsioonivõime ja selektiivsuse sõltuvuse klassikaline näide on lihtsate alkaanide vabaradikaalne halogeenimine: väiksema reaktsioonivõimega broom annab 2-metüülbutaaniga põhiliselt 2-bromo-2-metüülbutaani, kuid oluliselt aktiivsem kloor annab kõigi võimalike regioisomeeride segu. Seega aktiivsemal reagendiil on väiksem selektiivsus. Üldist reaktsioonivõime ja selektiivsuse seost selgitab edukalt Hammondi postulaat. See puudutab orgaanilise reaktsiooni siirdeseisundit: kui reaktsiooni käigus siirdeseisund ja ebapüsiv intermediaat järgnevad teineteisele ja mõlemad on ligilähedase energiatasemega, siis nende omavaheline üleminek on seotud vaid vähese molekulaarstruktuuri muutusega. Tänapäeval võimaldavad arvutid leida kvantitatiivseid struktuur-aktiivsus/omadus sõltuvusi (QSAR või QSPR mudelid), mis seovad aine omaduse ja keemilise struktuuri. Reaktsiooni kiirus Termodünaamiline versus kineetiline kontroll
Stahli grammatika

Stahli grammatika on esimene eesti keele grammatika reeglistik, mis avaldati 1637. aastal. Grammatika ilmus Tallinna toomkiriku õpetaja Heinrich Stahli kirjutatud käsiraamatus "Anführung zu der Esthnischen Sprach". Peale lühikese grammatika sisaldab teos ka sajaleheküljelist saksa-eesti sõnastikku. https://www.eki.ee/books/ekk09/index.php?p=6&p1=5&id=556 (vaadatud 12.08.2018) Anführung zu der Esthnischen Sprach rahvusraamatukogu digitaalarhiivis
Misjonilingvistika

Misjonilingvistika on kristliku misjoni teenistuses olev lingvistika. Suures osas on misjonilingvistika seotud kristluse ja selle levitamisega. Nimelt olid just kristlased paljudel juhtudel need, kes on esimesena mingi keelega põhjalikult tegelenud, seda uurinud ja kirja pannud esimesed grammatikad, tõlked ja tekstid, kõik selleks, et oma usku paremini edasi anda. Misjonilingvistika kõrgajaks võib pidada 16.-18. sajandit. Just sellest ajast on pärit paljude Euroopa maade ja ka kaugemate Euroopa mõjupiirkondade maade keelte piiblitõlked ja grammatikad. Suuresti aitasid misjonilingvistika levikule kaasa usupuhastus, mille seisukohaks oli emakeelse piibli vajalikkus, koloniaalvallutused ning ka trükikunsti areng ja levik. Eestis kestis misjonilingvistika ajajärk 19. sajandi keskpaigani. Selle aja jooksul olid peaaegu kõik tähtsamad keeleõpetused kirjutatud kirikuõpetajate poolt. Autorid ja nende raamatute ilmumisajad järgnevalt: Heinrich Stahl (1637), Johannes Gutslaff (1648), Heinrich Göseken (1660), Johann Hornung (1693), Anton Thor Helle (1732), August Wilhelm Hupel (1780, 2. trükk 1818) ja Eduard Ahrens (1843, 2. trükk 1853). Eesti keele grammatikat üritati kohandada ladina keele omaga, põhjuseks veendumus, et tuttava ladina keele grammatika kaudu on uut keelt kergem omandada. Annika Kilk, 2007. Oma Keel
Ventriculus

Ventriculus on mao ladinakeelne nimetus. Ventriculus cordis on südamevatsake ehk vatsake. Ventriculus cerebralis on ajuvatsake.
Abovjan

"Elar" suunab siia. Mehenime kohta vaata artiklit Elar (eesnimi). Abovjan on linn Armeenias Kotajkhi maakonnas. Linn asub 10 km Jerevanist kirdes 1360 meetri kõrgusel merepinnast. Tänapäeva linna lõunapiiril oli asula juba 4. aastatuhandel eKr. Urartu kuningas Argišti I lasi 8. sajandil eKr sinna kindluse rajada. 1961. aastani oli küla nimi Elar, uus nimi anti külale kirjanik Hatšhatur Abovjani järgi. 1963 sai linnaõigused. Abovjani läbib Jerevani-Sevani raudtee.  Abovjan – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
A. H. Tammsaare muuseum (Eesti Aiake)

A. H. Tammsaare muuseum on aastatel 1988–1989 Kaukaasias Krasnaja Poljana eesti külas asutatud muuseum A. H. Tammsaare mälestuseks. Majamuuseum asub aadressil Estonskaja 86. A. H. Tammsaare oli Kaukaasias aastatel 1912–1913. Eesti kirjanike leksikon. 2000. Koostanud Kruus, O. & H. Puhvel. Tallinn, Eesti Raamat. Lk 581–584
Tammsaare romaaniauhind

Tammsaare romaaniauhind (ka: Tammsaare romaanipreemia) on kirjandusauhind, mis antakse tunnustust vääriva romaani eest eesti kirjanikule. Tammsaare romaaniauhinna väljaandja on Tallinna linn koostöös Eesti Kirjanike Liidu ja Tallinna Kirjanduskeskusega. Preemiat antakse välja alates 1998. aastast iga viie aasta järel. Preemia fondi suurus on alates 2018. aastast 4000 eurot, millega pärjatakse üks teos. Romaanipreemia eesmärk on tunnustada eesti kirjanikke algupärase teose (või teoste) eest, mille ilmumise aeg jääb A. H. Tammsaare juubeliaastale eelneva viie aasta sisse ning kelle romaan või romaanid on kõige paremini tõendanud žanri valdamise meisterlikkust, kunstilist mõjujõudu ja sõnumi mõttehaaret. 1998 Mats Traat (romaani "Peremees võtab naise" eest)[küsitav] 2003 Andrus Kivirähk (romaani "Rehepapp" eest) 2008 Indrek Hargla (romaanide "Maris Stella", "Palveränd uude maailma", "Vabaduse kõrgeim määr", "French ja Koulu", "Roos ja lumekristall", "French ja Koulu Tarbatus" eest) 2013 Kalle Käsper (romaanisarja "Buridanid" eest) 2018 Nikolai Baturin (teose "Mongolite unenäoline invasioon Euroopasse" eest) 2023 Tõnu Õnnepalu (romaani "Palk: talvepäevik" eest) A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia https://kultuur.err.ee/678849/tammsaare-nimelise-romaanipreemia-palvis-nikolai-baturin "Tammsaare romaaniauhinna pälvis Tõnu Õnnepalu". 30. jaanuar 2023. Vaadatud 30. jaanuaril 2023.
Iloko keel

Iloko keel (varasem eestikeelne nimetus ilokano keel) on Austroneesia keelte hulka kuuluv keel. Seda kõneldakse peamiselt Filipiinidel Luzoni saare põhjaosas. Kõnelejad on ilokod. Iloko keel on kõnelejate arvult kolmas keel Filipiinidel.
Maokeel (perekond)

Maokeel (Ophioglossum) on taimeperekond. Maokeele perekonda kuuluvad järgmised taimeliigid: Ophioglossum austroasiaticum Ophioglossum azoricum Ophioglossum californicum Ophioglossum costatum Ophioglossum crotalophoroides Ophioglossum engelmannii Ophioglossum lusitanicum Ophioglossum nudicaule Ophioglossum pedunculosum Ophioglossum petiolatum Ophioglossum polyphyllum Ophioglossum pusillum Ophioglossum pycnosticum - eriline maokeel Ophioglossum reticulatum Ophioglossum tenerum Ophioglossum thermale Ophioglossum vulgatum - harilik maokeel jt.
Tapamaja

Tapamaja on ettevõte või ehitis, kus loomad toiduainete (näiteks liha) saamise eesmärgil tapetakse[viide?]. Tänapäeval on tapamajad (nimetatakse ka tapatsehhiks) lihakombinaadi üksusi. Väikese võimsusega tapamajasid on nimetatud ka tapapunktideks. Eestis ehitati esimesed tapamajad 19. sajandi neljandal veerandil. lihakombinaat Eesti entsüklopeedia. 9. köide: SUN–TÜRG. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1996, lk 271.
Tapa Sõnumed

Tapa Sõnumed oli ajaleht mis ilmus 17. oktoobril 1929 – 18. märtsil 1935 Tapal. Ajalehe asutaja, väljaandja ja vastutav toimetaja oli Adolf Rohusaar. Aastatel 1931–1932 oli tegevtoimetajaks Evald Tiits. Algul ilmus 4-leheküljeline ajaleht korra nädalas, alates 1. septembrist 1931 hakkas ajaleht ilmuma juba kolm korda nädalas. 1932. aastal sattus Adolf Rohusaar aga majandusraskustesse ja 1. juulist 1932 andis oma lehe üle Jakob Loosalule, kes andis seda ajalehte välja aastatel 1932–1934. Edasi olid väljaandjateks E. Soosaar (1934) kus vastutavaks toimetajaks oli Valter Oldt (1934 nr.132–133) ja hiljem kirjastusühisus Trükk (1934–1935). Ajalehe toimetus asus Tapal mitmes eri kohas - Pikk tänav 31, Apteegi tänav 3 ja Jaama tänav 10. Algul trükiti ajalehte Paides Ernst Hunti trükikojas, hiljem 1931 aastast Tallinnas AS-is “Eestimaa Trükikoda”. Tapa vald - Ajalehe Sonumed ajalugu (vaadatud 14.01.2022) Tapa ajalehe Sõnumed ajaloost Tapa valla kodulehel
Islandi lipp

Islandi lipp on Islandi Vabariigi ametlik lipp. Rahvus- ja merelipu kujundas Einar Petursson 1913. aastal, ning see võeti kasutusele 1915. aastal, ametlikult aga kinnitas selle Taani kuningas alles 30. novembril 1918. Islandi lipp on sinine kangas, millele on paigutatud valge Skandinaavia rist, sellele aga omakorda punane rist. Lipp sarnaneb Norra lipuga, millel on punasel taustal valge ja sinine rist. See sarnasus pole juhuslik, nimelt põlvnevad islandlased norralastest, nad on Norra viikingite järeltulijad. Lipu väljade mõõtude suhted on horisontaalselt 7+1+2+1+14 ja vertikaalselt 7+1+2+1+7. Sinine (PMS 287) tähistab saart ümbritsevat alati jäävaba merd. Valge on lumiste mäetippude ja jääliustike värv. Punane (PMS 1795) aga osutab tegutsevatele tulemägedele ja tulipunaselt hõõguvale laavale. Skandinaavia rist tähistab Islandi ühtekuuluvust Põhjamaadega, selle kahevärvilisus aga igipõlist seotust Norraga. Islandi riigilipp (Tjúgufáni) sarnaneb rahvuslipuga, kuid sellel on pääsusaba. Värviväljad on jagatud horisontaalselt 7+1+2+1+9+12 ning vertikaalselt 7+1+2+1+7. Islandi presidendilipp sarnaneb riigilipuga, kuid risti keskele on paigutatud valge ruut, millel on Islandi vapp. Plagu on kasutusel alates 18. juulist 1944. Aastatel 1897–1915 oli Taani Kuningriigi koosseisu kuulunud Islandi lipuks sinine plagu valge Skandinaavia ristiga. Islandi lipp aastatel 1897–1915 Islandi lipp aastatel 1897–1915 Lipp aastatel 1918–1944 Islandi vapp
Tapp (loomakasvatus)

Tapp ehk tapmine on kasvatatud loomade (tapaloomad) surmamine peamiselt liha saamise eesmärgil. Tänapäeval tapetakse loom enamasti tapamajas. Eestis on kasvatatud loomadest tapetud veiseid, sigu (vt ka seatapp), lambaid, kodukitsi, vasikaid. Eesti Entsüklopeedia. 8. köide: Tanulane–Yvon. Tartu: Loodus, 1937, lk 7-8.
Artturi Järviluoma

Kustaa Artturi Järviluoma (aastani 1902 Jernström, kunstnikunimi Köpi; 9. august 1879 Alavus – 31. jaanuar 1942 Helsingi) oli soome ajakirjanik ja kirjanik. Ta õppis Vaasa lütseumis, kuid lõpetas aastal 1901 Helsingi reaallütseumi. Aastatel 1902–1903 õppis ta Helsingi Ülikoolis matemaatikat, aastatel 1904–1909 õigusteadust, kuid ei lõpetanud ülikooli. Tema tuntuim teos on "Pohjalaisia", mis ilmus aastal 1914; eesti keeles ilmus ta aastal 1924 nime "Põhjalased" all. Seda tükki on esitatud ka eesti teatris. Järviluoma on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Tamara Abel

Tamara Abel (aastani 1966 Tamara Gaenko; 28. november 1938 Boksitogorsk, Leningradi oblast – 19. juuni 2024) oli eesti pedagoog ja näitleja. Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna Eelkoolikasvatuse Pedagoogilise Kooli, 1965. aastal Draamateatri õppestuudio ja 1975. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi. Ta töötas aastatel 1965–1966 näitlejana Draamateatris, seejärel estraadinäitlejana Filharmoonias ja režissööri assistendina Eesti Televisioonis. Alates 1979. aastast töötas ta õpetajana Tallinna Pedagoogilises Koolis. Ta on mänginud filmis "Kirjad Sõgedate külast" (1966, Tallinnfilm) ja telelavastustes "Kurat Bostonis" (1965). Tamara Abel oli abielus näitleja Ervin Abeliga. Näitleja Margus Abel on nende poeg ja Kersti Engeli Abel tütar. 1964 Immanuel Pau "Elukooli õppemaks" (Pille) 1964 Boris Kabur "Rops" (Mart) 1965 Ardi Liives "Etendus algab" (Liki) 1965 Boris Kabur "Rops aitab kõiki" (Mart) 1966 Jan Drda "Patune küla" (Kačena) Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn. 2000.
Jens Aaby Christensen

Jens Aaby Christensen (3. mai 1891 – 12. november 1966) oli taani meremees ja kirjanik. Ta oli arestimajavalvur Chr. Christensen ja Andrea Jenseni poeg. Ta oli 1905–1922 kaugsõidumeremees, hiljem tollimees (toldopsynsmand), päästjate juht ja suveniirivabrikant Højenis. Aastal 1923 avaldas ta varjunime Jack Skagen all meremehejutustuse "Stedforandringens slaver". Skagenis on tema auks nimetatud tänav Jens Aabys vej.
Andreas Aagaard

Andreas Jensen Aagaard (sündis 1731) oli taani kirjanik. Aastal 1754 lõpetas ta Nakskovi kooli (praegu Nakskovi gümnaasium). Aastal 1772 ilmus tema näidend "Isebella eller den kjerlige ondskab".
Jean de Bourbon

Auguste-Jean Charles Emmanuel de Bourbon (6. november 1872 Maastricht – 1. juuli 1914 Pariis) oli naundorffistlik Prantsusmaa trooninõudleja Jean III ja Bourgogne'i hertsogi nime all aastail 1899–1914. Ta oli Karl Wilhelm Naundorffi pojapoeg. 7. veebruaril (tsiviilabielu) ja 8. veebruaril (kiriklik laulatus) 1898 Lunelis abiellus ta Magdelaine Cuillé'ga. Nende ainus poeg oli Henri de Bourbon (Naundorff).
Hille Sarapuu

Hille Sarapuu (aastast 1970 Hille Bachmann; sündinud 12. detsembril 1937 Tallinnas) on eesti endine kiiruisutaja, jalgrattur ja motosportlane. Ta hakkas uisutamisega tegelema Pelgulinna koolis, aastast 1952 treenis ta spordiühingu Spartak liikmena Kalevi uisurajal. Ta on tulnud aastatel 1953–1957 kiiruisutamises 2 korda mitmevõistluses ja 11 korda üksikdistantsidel Eesti meistriks. Ta on püstitanud kiiruisutamises 16 Eesti rekordit, sealhulgas suures mitmevõistluses 2 ja väikeses mitmevõistluses 3 rekordit. Ta oli aastal 1968 Nõukogude Liidu delegatsiooni koosseisus Rahvusvahelise Motospordi Föderatsiooni motorallil; tagasiteel koju pöördus ta 25. juulil 1968 Viinis kohalikku politseisse, paludes Austria võimudelt poliitilist varjupaika. Nõukogude võimu esindajatega kohtumast ta keeldus. Peatselt sõitis ta edasi USA-sse, kuhu jäi alaliselt elama ja sai kõigepealt tööd juuksuri-kosmeetikuna. Ta elab Baltimore'is. Ta on mänginud panoraamfilmis "Ohtlikud kurvid". "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 16. märts 2014. Vaadatud 16. märtsil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Biograafia ESBL-is
Bos (alamperekond)

Bos on veislaste alamperekond. Bos alamperekonda liigitatakse järgmised veiseliigid: † Bos aegyptiacus † Bos acutifrons Bos indicus (ulukeellane on tarvas) †Bos primigenius - tarvas ehk ürgveis † Bos planifrons Bos taurus - koduveis ehk pärisveis (ulukeellane on tarvas) [1] Veebiversioon (vaadatud 08.11.2013) Don E. Wilson, DeeAnn M. Reeder.Mammal Species of the World, 3. trükk. Veebiversioon (vaadatud 08.11.2013) (inglise keeles)
Wirkhausi-nimeline puhkpillimuusika stipendium

Wirkhausi-nimeline puhkpillimuusika stipendium (ka: David Wirkhausi nimeline puhkpillimuusika auhind) on aastast 1994 välja antav stipendium. Auhinda antakse välja iga viie aasta tagant (laulupeo aastal üldlaulupeo kontserdi ajal). Stipendiumi rahastab David Otto Wirkhausi Fond. Fondi asutas 19. juunil 1992 Eesti Üldlaulupeo Direktsioon (Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutus) ja Eesti Kooriühing. Alates 21. maist 2001 haldab fondi raha Sihtasutus Eesti Rahvuskultuuri Fond. Fondi eesmärk on jäädvustada mälestust David Otto Wirkhausist ning väärtustada puhkpillimuusikaalast tegevust. Fondi rahast antakse välja Wirkhausi-nimelist puhkpillimuusika stipendiumi, mis määratakse kauaaegse tulemusrikka tegevuse eest Eesti puhkpillimuusika elus. Stipendiumi saaja peab olema vähemalt 50-aastane. Stipendiumi määramisel võetakse aluseks muusikategelase elutöö (nii muusikapedagoogiline, loominguline, organisatsiooniline, propagandistlik kui ka uurimuslik tegevus). Stipendiumi saab ühele isikule määrata üks kord. Stipendiumiga kaasneb traditsiooniliselt SA Eesti Rahvuskultuuri Fond sümboolikaga ja Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutuse sümboolikaga tunnistus, mille allkirjastavad fondi halduskogu liikmed. 1994 Elmar Peäske 1999 Lembit Vink ja Sulev Unt 2004 Heldur Saade 2009 Leho Muldre 2014 Andres Avarand 2019 Vello Loogna A ja O taskuteatmik Eesti. Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007. Lk 523 "David Otto Wirkhausi Fond". Eesti Laulu- ja Tantsupeo SA koduleht. Vaadatud 25.05.2017. "Leho Muldrele anti üle Wirkhausi elutööpreemia". err.ee. 5.07.2009. Vaadatud 25.05.2017. "Wirkhausi preemia sai Andres Avarand". err.ee. 6.07.2014.
Balti Assamblee kultuuripreemiad

Balti Assamblee kultuuripreemiad on Balti Assamblee välja antavad preemiad kirjanduse, kunsti ja teaduse valdkonnas. 31. oktoobril 1993 võttis Balti Assamblee vastu otsuse koostada Balti Assamblee kirjandus-, kunsti- ja teaduspreemiate väljaandmise kord. Balti Assamblee kirjandus-, kunsti- ja teaduspreemiat antakse välja alates 1994. aastast. Preemiate jagamise eesmärgid silmapaistvate tulemuste tunnustamine kirjanduses, kaunites kunstides ja teaduses piirkondlike ühishuvide demonstreerimine naaberriikide saavutuste tutvustamine säilitada elanikkonna pidev huvi Eesti, Läti ja Leedu arengu üle kirjanduse-, kultuuri- ja teadusalase koostöö tugevdamine Balti riikides intellektuaalsete väärtuste tõstmine Balti Assamblee kirjanduspreemia Balti Assamblee kunstipreemia Balti Assamblee teaduspreemia Balti Assamblee kultuuripreemiate laureaadid Balti Assamblee veebisaidil.
Jens Aagaard

Jens Aagaard (24. jaanuar 1864 Elbæk – 13. aprill 1942) oli taani kirjanik. Ta oli taluperemees. Sissekanne saidil litteraturpriser.dk
Jens Andreas Aagaard

Jens Andreas Aagaard (1792 Kopenhaagen – 1860) oli taani kirjanik. Aastal 1823 ilmus tal luulekogu "Vaarvioler". Sissekanne saidil litteraturpriser.dk
Marrasknahk

Marrasknahk ehk epidermis (ladina keeles epidermis) on inimestel ja paljudel selgroogsetel loomadel nahka kattev mitmekihiline lameepiteel. Marrasknahal eristatakse järgmisi kihte: stratum corneum – sarvkiht, stratum lucidum – läikekiht, stratum granulosum – sõmerkiht, stratum spinosum – ogakiht, stratum basale – baaskiht. epiteelkude nahaaluskiht pärisnahk e dermis "Meditsiinisõnastik" 458:2004. Meeli Roosalu. Inimese anatoomia, Kirjastus Koolibri, 241:2010., ISBN 978-9985-0-2606-9. Ingrid Mesila, Enn Jõeste, Mari-Ann Reintam, Hannes Tamm, Živile Riispere, Maret Murde, Retlav Roosipuu, "Patoanatoomia õpik kõrgkoolile", lk 615, 2012, Tartu Ülikooli Kirjastus, ISBN 978 9949 32 084 4 Sissekanne Terminologia Anatomicas A16.0.00.009: Epidermis. Marrasknahk Sissekanne Terminologia Histologicas H3.12.00.1.01001: Epidermis. Marrasknahk Gerald D Weinstein, Jerry L McCullough ja Priscilla Ross, Cell Proliferation in Normal Epidermis, Journal of Investigative Dermatology (1984) 82, 623–628; doi:10.1111/1523-1747.ep12261462, veebiversioon (vaadatud 10.01.2015.a.)(inglise keeles) Robert A Briggaman ja Clayton E Wheeler Jr,THE EPIDERMAL-DERMAL JUNCTION, Journal of Investigative Dermatology (1975) 65, 71–84; doi:10.1111/1523-1747.ep12598050, veebiversioon (vaadatud 10.01.2015)(inglise keeles)
Mura

Mura – asula ja vald (comune) Itaalias Brescia provintsis Mura – Cison di Valmarino valla fraktsioon Itaalias Treviso provintsis Mura – asula ja vald Hispaanias Mura – Drava vasakpoolne lisajõgi (Austrias ja Sloveenias) Mura – Angara vasakpoolne lisajõgi (Venemaal) Mura keel – Brasiilias kõneldav makrotšibtša hõimkonna keel Mora [m'uura] – linn Rootsis
Mura vald (Itaalia)

Mura on asula ja vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Muras. 691 meetri kõrgusel merepinnast asuva Mura asustustihedus on keskmiselt 66 inimest ruutkilomeetri kohta. Mura piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Casto, Pertica Alta, Vestone. https://demo.istat.it/?l=it  Mura vald (Itaalia) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (itaalia keeles)
Milzano

Milzano on asula ja vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Milzanos. Milzano asub 49 meetri kõrgusel merepinnast. Milzano piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Alfianello, Cigole, Pavone del Mella, Pralboino, San Gervasio Bresciano, Seniga. DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana (Vaadatud 8. november 2013) AA. VV., Dizionario di toponomastica. Storia e significato dei nomi geografici italiani, Milano, GARZANTI, 1996, p. 395. Toponimi in dialetto bresciano https://demo.istat.it/?l=it  Milzano – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (itaalia keeles)
Marone

Marone on vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Marones. 189 meetri kõrgusel merepinnast asuva Marone asustustihedus on keskmiselt 144 inimest ruutkilomeetri kohta. Marone piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Monte Isola, Zone, Sale Marasino, Pisogne, Gardone Val Trompia, Marcheno, Parzanica (BG), Riva di Solto (BG). Marone halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Ariolo, Collepiano, Monte Marone, Ponzano, Pregasso, Vello, Vesto. Marone piirneb läänes Iseo järvega. DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana (Vaadatud 8. november 2013) Toponimi in dialetto bresciano AA. VV., Dizionario di toponomastica. Storia e significato dei nomi geografici italiani, Milano, GARZANTI, 1996, p. 379. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it  Marone – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (itaalia keeles)
Tõlliste valla lipp

Tõlliste valla lipp on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Tõlliste valla lipp. Lipp kinnitati 31. märtsil 1994. Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp normaalsuurusega 105×105 cm. Punast kangast läbib horisontaalne ülalt laineline laid. Valgel laiul on aga kolm musta kuuseoksa. Laineline palk tähistab Emajõge, kuuseoksad märgivad metsa- ning jahimajandust. Kanga punane värvus sümboliseerib Tõlliste valla mail aegade jooksul peetud rohkeid heitlusi. Must, valge ja punane on ka Tsistertslaste ordu värvid. Selle ordu Kärkna kloostrile kuulusid ka praegused Tõlliste valla alad keskajal. Lippu kasutati järgmise korra alusel: Lippu kasutatakse Tõlliste valla pidupäevadel ja muudel tähtsündmustel. Lipu heiskamise otsustab vallavalitsus. Loetlemata juhtudel toimub vapi ja lipu kasutamine vallavalitsuse loal. Vappi ja lippu ei tohi kasutada vääritul moel. Tõlliste valla vapp Tõlliste valla sümboolika valla kodulehel Tõlliste valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Pirnvöör

Pirnvöör (ka bulbtääv) on laevakere vööris allpool veeliini ettepoole ulatuv ümara erikujuga vöörtääv. Pirnvöör suurendab laeva püsivust ja vähendab kütusekulu 12 kuni 15 protsenti, kuna see muudab veeliikumist ümber kere. Pirnvööri ei kasutata kiirel liikumisel tõstva kerekujuga ehk glisseerivatel laevadel ega tiiburlaevadel. Bray, Patrick J. "Bulbous bows". Vaadatud 8. november 2013. Bulbous bow site (Application to medium–sized craft)
Maclodio

Maclodio on asula ja vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Maclodios. 109 meetri kõrgusel merepinnast asuva Maclodio asustustihedus on keskmiselt 298 inimest ruutkilomeetri kohta. Maclodio piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Berlingo, Brandico, Lograto, Mairano, Trenzano. 1427. aasta 17. oktoobril toimus Maclodio territooriumil Veneetsia vabariigi ja Milano hertsogiriigi vahel Maclodio lahing. Võiduga kindlustasid veneetslased oma ülemvõimu Brescia ümbruse alade üle. DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana (Vaadatud 8. november 2013) AA. VV., Dizionario di toponomastica. Storia e significato dei nomi geografici italiani, Milano, GARZANTI, 1996, p. 368. Toponimi in dialetto bresciano https://demo.istat.it/?l=it  Maclodio – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (itaalia keeles)
Lavenone

Lavenone on vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Lavenones. 385 meetri kõrgusel merepinnast asuva Lavenone asustustihedus on keskmiselt 19 inimest ruutkilomeetri kohta. Lavenone piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Anfo, Bagolino, Collio, Idro, Pertica Bassa, Treviso Bresciano, Vestone. Lavenone halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Bisenzio, Presegno. DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana, vaadatud 28.01.2020. Toponimi in dialetto bresciano https://demo.istat.it/?l=it  Lavenone – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (itaalia keeles)
Mura vald

Mura vald on kahe valla nimi: Mura vald Hispaanias Kataloonias Barcelona provintsis Bagesi maakonnas Mura vald Itaalias