laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Leistu

Leistu on küla Harju maakonna Kose vallas. Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda. Küla läbib Paunküla–Vetla tee. Kultuurimälestistest asuvad külas asulakoht ja kivikalme "Surnumägi". Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 16.09.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. 18554 Asulakoht kultuurimälestiste riiklikus registris 18556 Kivikalme "Surnumägi" kultuurimälestiste riiklikus registris
Lutsu (Kose)

Lutsu on küla Harju maakonnas Kose vallas. Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda. Küla läänepiir kulgeb mööda Sokusoont ja põhjapiir mööda Alansi oja. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 17.09.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Alfred Adler

Alfred Adler (7. veebruar 1870 Viin – 28. mai 1937 Šotimaa) oli Austria meditsiinidoktor ja psühholoog, individuaalpsühholoogilise koolkonna rajaja. Teda nimetatakse sageli Sigmund Freudi mantlipärijaks. Õpetaja ja õpilase erinevus: Adler ei tunnistanud kunagi, et vaimuhäirete põhjus on ainuüksi seksuaalprobleemides, vaid interpreteeris unenägusid – millele Freudki toetus – laiemalt, kogu alateadvust haaravatena. Adler sündis Viinis. Isa oli keskklassist juudist arst, Adler õppis ise ka arstiks, sai kraadi 1895. aastal. Oli Viinis psühhoanalüütilise seltsi president, läks 1911 Freudist lahku, kuna tekkisid oma ideed, misjärel nad Freudiga enam kunagi ei kohtunud. Elundi alatalitlust uurides märkas, et haigus tabab kõige nõrgemat elundit, aga see ei tähenda veel haigust, kuna leiab aset kompensatsioon. Adler pani aluse individuaalpsühholoogiale. Poliitilistelt vaadetelt oli Adler vasakpoolne ja lävis tihedalt sotsialistidega. Ka oma tulevase abikaasa, Venemaalt pärit Raissaga tutvus ta sotsialistide ühingu koosolekutel. Nad abiellusid 1897. aastal ja nende abielust sündis neli last. "Raskelt kasvatatavad lapsed". Tõlkinud Alma Ostra-Oinas. Eesti Lastesõprade Ühing, Tallinn 1932, 25 lk. "Inimesetundmine: inimeste iseloomude peategurid ja nende areng". Tõlkinud D. Hint (= Debora Vaarandi koos Aadu Hindiga). Redigeerinud Leo Anvelt, saatesõna August Annist. Sari "Elav Teadus", nr 85/86, EKS, Tartu 1939, 212 lk; 2. trükk: Kupar, Tallinn 1995 Aleksander Elango, "Analüütilised voolud psühholoogias ja nende rakendamine pedagoogikas" – Kasvatus 1933, nr 6 ja 8; uustrükk Elango artiklikogumikus "Tagasivaade", Tartu Ülikooli Kirjastus 2001, lk 132–193 Valmar Adams, "Alfred Adleri vaimne pärandus" – Looming 1937, nr 7, lk 794–798; artikli veebiversioon Kirjandusarhiivis; uustrükk: Valmar Adams, "Oomega. Esseid ja murdmemuaare", LR 1985, nr 1/2, lk 62–67 Aivar Kull: "Kuidas Alfred Adler läks tülli Sigmund Freudiga" Postimees, 22. jaanuar 1996, lk 19 (raamatu "Inimesetundmine" kordustrüki arvustus) Annika Alasoo: "Freudi õpilane ja hilisem vastane Adler" (lühitutvustus) Postimees, 7. veebruar 2000, lk 27
Ljudmila Putina

Ljudmila Putina (vene Людмила Александровна Путина, (neiupõlvenimi Škrebnjova; sündinud 6. jaanuaril 1958 Kaliningradis) on Venemaa presidendi Vladimir Putini endine abikaasa. 6. juunil 2013 teatas paar ühisintervjuus telekanalile Rossija-24 oma abielu lõppemisest. 1. aprillil 2014 teatas Kremli pressiesindaja Dmitri Peskov, et abielu on ametlikult lahutatud. 2016. aastal abiellus Ljudmila Putina Artur Otšeretnõiga ja kannab sestpeale perekonnanime Otšeretnaja. Nooruses oli ta stjuardess kohalikel Kaliningradi lendudel. 1996. aastal lõpetas ta Leningradi Riikliku Ülikooli hispaania keele erialal. 28. juulil 1983 abiellus ta Vladimir Putiniga. Neil on kaks tütart: Marija (sünd. 1985) ja Katerina (sünd. 1986 Dresdenis). Tütred õppisid Moskva Saksa Koolis, kuni Putin sai Venemaa peaministriks. 1993. aastal sattus Ljudmila Putina autoõnnetusse, kus sai raskelt viga. Pärast paranemist hakkas ta õigeusklikuks kristlaseks. Ljudmila Putina on vene keelt ja venekeelset haridust edendava fondi kuraator. On väidetud , et 2000. aasta Venemaa Teaduste Akadeemia algatatud õigekirjareform katkestati Ljudmila Putina vastuseisu tõttu. 2002 Jacob Grimmi auhind, saksa keele kui võõrkeele edendamise eest Venemaa Föderatsioonis 2007 Kaliningradi aukodanik Владимир и Людмила Путины официально сообщили о разводе, runews.ru Владимир и Людмила Путины объявили о разводе, lenta.ru, 6. juuni 2013 В Кремле подтвердили, что Путин официально развелся, tass.ru. 1. aprill 2014 "Людмила уже не Путина". sobesednik.ru. Originaali arhiivikoopia seisuga 21.01.2021. Vaadatud 06.02.2021. "London puts ex-wife and alleged lover of Putin on sanctions list". brusselstimes.com (inglise). The Brussels Times. 15. mai 2022. Vaadatud 7. juulil 2022. Besides a series of cousins, ex-wife Lyudmila Ucheretnaya (64) and alleged girlfriend Alina Kabayeva (39) can no longer escape sanctions, VRT reports. региональный фонд "Центр развития русского языка" (ЦРРЯ) ПУТИНА Людмила Александровна , anticompromat.org V. Pribulovsky. Ljudmila Putina biograafia (vene keeles) Ljudmila Putina: lubage lastel koolist poppi visata, elu24.ee, 21. jaanuar 2009
Omavalitsuste Teataja

Omavalitsuste Teataja oli 13. aprillil 1938 dekreedina välja antud seaduse järgi kavatsetud ametlik väljaanne, kus oleksid avaldatud kohalike, kutsealaste omavalitsuste ja vähemusrahvuste kultuuriomavalitsuste määrused, korraldused, otsused, teadaanded ja kuulutused. Tegelikult lükati Omavalitsuste Teataja ilmumist edasi ja tegelikult see ei ilmunudki.
Bohrium

Bohrium (varasema nimega nilsboorium, tähis Ns) on keemiline element järjenumbriga 107. Tema stabiilseima isotoobi massiarv on 272 ja poolestusaeg 9,8 sekundit. Element on nimetatud taani tuumafüüsiku Niels Bohri järgi.
Harku tööpõlgurite töölaager

Harku tööpõlgurite töölaager oli 1938. aastal asutatud Kohtuministeeriumi Vangimajade talituse alluvuses olnud kinnipidamisasutus tööpõlgurite sunduslikult tööle õpetamiseks, harjutamiseks ja rakendamiseks. Laager asus Harku vangla maa-alal. Tööpõlgurite laagrisse paigutati isikuid 7. juulil 1938 vastu võetud tööpõlgurite töölaagrite seaduse alusel. Laagrisse saadeti jaoskonnakohtuniku otsusega kuueks kuuks kuni kolmeks aastaks. Kopli töömaja Profülaktoorium "Tööpõlgurite töölaager teostamisele". Uus Eesti, 9. juuli 1938, nr 185, lk 5 "Tööpõlgurid juba tööl". Uus Eesti, 9. august 1938, nr 216, lk 3 Uno Ilm. "Tööpõlgurid Harkus". Politsei, mai 1998, lk 10-11 Rahvusarhiivi fond 2749 (ERA.2749) "Harku Tööpõlgurite Töölaager" Peksukaristus Eesti Vabariigis Kohtuministri 19.07.1938 määrus töölaagri avamise kohta Harkus Riigi Teataja, nr. 64, art. 629, 19. juuli 1938
Lossifoogtikohus

Lossifoogtikohus (saksa keeles Revalsches Domschloßvogteigericht) oli Toompea linna valitsus- ja kohtuorgan. Lossifoogtikohtu koosseisu kuulusid lossifoogt, kaks Toomgildi oldermanni ja kaks vanemat. Kohtul ei olnud sekretäri ja asjaajamist juhtis lossifoogt isiklikult. Lossifoogtile maksis palka riik, teistele kohtuliikmetele Toomgild. Lossifoogtikohtu istungid toimusid kaks korda nädalas. Lossifoogtikohtu liikmetest moodustati kassavalitsus, maksukomisjon ja aktsiisivalitsus. Lossifoogtikohtu juures olid gildiraamatupidaja, üks või kaks maaklerit ja üks kohtuteener. Lossifoogtikohus kaotas oma valitsemisõigused 1878. aastal (Toompea liitmisel Tallinna linnaga), tegutses edasi ainult kohtuna ja likvideeriti lõplikult 1889. aastal, viimane Toompea lossifoogt oli 1883–1889 Roman von Antropoff. Eesistuja kohusetäitja kolleegiuminõunik Törne Oldermann Caspar Heinrich Wulff Oldermann Franz Lehmkuhl Vanem Carl Wilhelm Starck Vanem Hans Heinrich Falck Foogtikohus
Riskikuller

"Riskikuller" on USA märulifilm, mis esilinastus 11. oktoobril 2002. Filmi lavastajad on Louis Leterrier ja Corey Yuen. Filmi peategelane (riskikuller) on Jason Statham, kes sooritab suure osa filmis leiduvaid kaskadööritrikke. Film on avaldatud nii inglise, prantsuse kui ka hiina keeles. Filmile on tehtud järg "Riskikuller 2" 2005. aastal ja "Riskikuller 3" 2008. aastal. "Riskikuller 2"
Arne Oit

Arne Oit (3. detsember 1928 – 28. november 1975) oli eesti helilooja ja akordionist. Lõpetas 1947. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Muusikaõpinguid alustas ta Tallinna Muusikakooli teooriaosakonnas. Kompositsiooni õppis ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis professor Mart Saare ja professor Heino Elleri juures ning lõpetas kooli 1956. aastal. Omal käel õppis ta mängima akordioni ja alustas kutselise akordionistina tegevust restoranis Du Nord (1947). Aastatel 1947–1949 kuulus ta ansamblisse Rütmikud, mis viljeles muuhulgas ka improvisatsioonilist džässi, aastatel 1951–1955 Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadiorkestrisse ning aastatel 1955–1974 Eesti Raadio instrumentaalansamblisse, olles eesti parimaid džässiimprovisaatoreid akordionil. Peale konservatooriumi lõpetamist 1956. aastal töötas ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadiosakonnas, alates 1960. aastast inspektorina. Ta pani 1959. aastal aluse Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadiosakonna võistluskontsertide sarjale, mis 1976. aastast hakkas kandma nimetust Arne Oidi nimeline lauluvõistlus. Arne Oit koostas aastatel 1967–1975 mitmeid kogumikke, akordionipalade kogumikke "Tantsurütmis" ja "Kutse tantsule", samuti laulukogumikke "Laulge kaasa!". Ta on kirjutanud ka instrumentaalmuusikat, operette ja muusikale. Eriti suure poolehoiu on võitnud tema lastemuusikalid "Väikevend ja Karlsson katuselt" (1967), "Karlsson tembutab jälle" (1972) ja "Tom Sawyeri seiklused" (1972). "Kevadine lugu" (1957) "Meie Mall" (1959) "Lõke preerias" (1963) "Jamaika hällilaul" (1961) "Me pole enam väikesed" (1970) "Minu südames sa elad" (1970) "Tallinn" (1971) "Sõprusest sünnivad lilled" (1972) "Kui ootab sadam" (1974) "Mis värvi on armastus" (1971) "Suveöö" (1971) "Tsirkus" (1971) "Unustuste jõel" (1972) "Nii kaugel kõik" (1972) "Ja elab rõõm" (1973) "Aknal" (1972) "Kolumbuslik tuul" (1973) "Üks kuuendik kogu maailmast" (1972) "Vana meloodia" (1970) "Tuhaväljade tuul" (1971) "Igavene tuli" (1972) "Laul las kajada" (1969), sõnad Juhan Saar "Meri, mu tuhandenäoline sõber" (1973), sõnad Juhan Saar. 2016 uusesitus: Esto Libre & Robin Juhkental ft. DJ Critikal pealkirjaga "Tuhandenäoline meri" "Puuriidalaul" (1971), sõnad Kalju Kass "Süüta küünal" (1974), sõnad Leelo Tungal Oidi laulud olid rahva hulgas väga populaarsed ning neid premeeriti palju. Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadiosakonna esimesel võistluskontserdil 1959. aastal sai laul "Meie Mall" esimese preemia. Hiljem auhinnati laule "Tsirkus", "Nii kaugel kõik", "Vana meloodia", "Suveöö", "Tuhaväljade tuul", "Lõke Preerias", "Unustuste jõel" jt. 1972 – A. Aleksandrovi nimeline hõbemedal 1972 - ENSV teeneline kunstitegelane. 1973 – Eesti NSV muusika aastapreemia 1976 (postuumselt) – ELKNÜ kirjandus- ja kunstipreemia Tema vend oli tehnikateadlane Edgar Oit ja õde oli arhitekt Ines Jaagus. Eesti Muusika Infokeskuse ülevaade (9. oktoobri 2007 seisuga Internet Archive Wayback Machine puhvris) Lehekülg Eesti Ansamblite Andmebaasis
Tiiu Kokla

Tiiu Kokla (sündinud 29. jaanuaril 1932) on eesti tõlkija ja toimetaja. Ta on tõlkinud soome, ungari ja saksa keelest luulet ja proosat. 1985 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia (Mihaly Sükösdi teose "Eeluurimisvangistus. Kummardus Ingmar Bergmanile" tõlge eesti keelde) 2001 Valgetähe medaliklassi teenetemärk
Robinson Crusoe saar

Robinson Crusoe saar (hispaania keeles Isla Robinsón Crusoe) Vaikses ookeanis asuva Juan Fernándeze saarestiku suurim saar. Robinson Crusoe saar asub Lõuna-Ameerika rannikust 674 kilomeetrit läänes. Saarestikku kuuluvad veel Alejandro Selkirki saar ja Santa Clara. Kogu saarestik kuulub Tšiilile. Geoloogilises mõttes asub kogu saarestik Lõuna-Ameerika laama ja Nazca laama piiril. Saarestik on vulkaanilise päritoluga ja selletõttu mägine. Saar on 93 km² suur. Saare kõrgeim punkt on 916 meetri kõrgune El Yungue. 2002. aastal elas seal 633 elanikku. Kõik nad asusid saare põhjakaldal Cumberlandi lahe ääres San Juan Bautista külas. Saare lääneotsas on pikk ja kitsas poolsaar, mille nimi on Cordon Escarpado. Poolsaare tipust 1,5 km kaugusele lõunasse jääb pisike Santa Clara saar. Saare kliima on lähistroopiline kuumade ja kuivade suvede ning jahedate ja vihmaste talvedega. Lääneosa on natuke madalam ja kuivem kui idaosa. Saare avastas 1574 Hispaania kapten Juan Fernandez, kes oli ühtlasi esimene, kes saarel maabus. Tema nime kannab kogu saarestik. Saar kannab Robinson Crusoe nime sellepärast, et 1704. aastal elas seal 4 aastat ja 4 kuud täielikus üksinduses saarele jäetud Alexander Selkirk. Meremehe saatus on aineseks Daniel Defoe romaanile "Robinson Crusoe". Robinson Crusoe nime andis saarele Tšiili valitsus 1966, varem oli saar tuntud kui Más a Tierra, mis tähendab hispaania keeles 'maale kõige lähem saar', või Aguas Buenas. 14. märtsil 1915 toimus saare lähedal Más a Tierra lahing, milles 2 Suurbritannia kergeristlejat ja 1 relvastatud kaubalaev kohtasid Saksamaa kergeristlejat, Maximilian von Spee eskaadrisse kuulunud SMS Dresdenit, ja uputasid selle. Hukkus 4 Saksa meremeest, ülejäänud 315 võeti vangi. 2010. aasta Tšiili maavärin tekitas saarel 5 meetri kõrguse tsunami, milles hukkus 5 inimest. Tsunami hävitas suure osa külast. Alates 1977 on kogu saar looduskaitse all, kuna seal elab mitu punasesse raamatusse kantud taimeliiki. Saarlased elavad peamiselt traditsioonilises stiilis, nad elatuvad peamiselt suurte vähkide langustlaste püügist ja müügist. Siiski on saarel mõned sõidukid (ehkki pole teid, millel nendega sõita), hulk telereid ja satelliitide kaudu toimiv Interneti-ühendus. Saare läänetipus on väike lennuväli. Lennuaeg Santiagost saarele on peaaegu 3 tundi. Ühendus lennuvälja ja San Juan Bautista küla vahel toimub laevadega. Saarel käib sadu turiste aastas. Üks vaatamisväärsus on põhjalastud Saksa ristleja SMS Dresden. Paddy Clark (1. november 2008). "Dig finds camp of 'real Crusoe'". BBC News. Inglise keeles.
Alejandro Selkirki saar

Alejandro Selkirki saar (varem ka Más Afuera saar) on Tšiilile kuuluv saar Vaikses ookeanis Juan Fernándeze saarestikus, 181 kilomeetrit Robinson Crusoe saarest idas. Asukoht: 33° 46′ 0″ S, 80° 47′ 0″ W. Erinevate allikate järgi on saare pindala 33, 44,6 või 48 km². Saare kõrgeim punkt ulatub 1329 meetrit üle merepinna. Saar on vulkaanilise päritoluga ning selle vanuseks hinnatakse 1–2 miljonit aastat. Saar on asustamata. Sellel asub suur merilõvide koloonia. Saar on nime on saanud šoti meremehe Alexander Selkirki järgi, kes elas Robinson Crusoe saarel üksinduses neli aastat.
Anabari küla

Anabar on ajalooline küla Naurul Anabari ringkonnas.
Klintsõ

Klintsõ on linn Venemaal Brjanski oblastis. Asub Valgevene ja Ukraina piiri lähedal. Klintsõ on asutatud 1707. aastal ja sai linnaks 1925. Linn on alates 19. sajandist tekstiilitööstuse keskus. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 2. märtsil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.klintsy.ru/
Herbert Simon

Herbert Alexander Simon (15. juuni 1916 – 9. veebruar 2001) oli Milwaukeest pärit USA ühiskonnateadlane, kes tegeles kognitiivse psühholoogia, informaatika, majandusteaduse ja filosoofiaga. Ta oli üks tehisintellekti kui teaduse rajajaid. Koos oma kolleegi Alan Newelliga kirjutas mõned esimesed töötavad tehisintellekti alased programmid nagu näiteks The Logic Theorist ja General Problem Solver. The Sciences of the Artificial and Administrative Behavior Computational Explorations of the Creative Process
Jegorjevsk

Jegorjevsk on linn Venemaal Moskva oblastis, Jegorjevski rajooni keskus. Asub Moskvast 101 km kagus. Jegorjevski kohal on teada Võssokoje küla alates 1462. aastast. 1778 sai linnaõigused. "Venemaa statistikaamet". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2017. Vaadatud 6. septembril 2017.
Hassium

Hassium on keemiline element järjenumbriga 108. Tuntud isotoopidest on stabiilseim isotoop massiarvuga 277, mille poolestusaeg on 12 minutit. Hassium kuulub perioodilisussüsteemis aktinoididele järgnevate uranoidide hulka. Hassiumi nimi on pandud Saksamaa liidumaa Hesseni järgi, kus asub Darmstadti linn, kus hassiumi esimest korda 1984. aastal sünteesiti.
Milan Babić

Milan Babić (serbia Милан Бабић; 26. veebruar 1956 Kukar, Horvaatia – 5. märts 2006 Haag) oli Horvaatia serblasest poliitik. Babić oli hariduselt hambaarst, kuid hakkas poliitikuks 1990. aastal. 1991–1995 oli ta tunnustamata Krajina Serblaste Vabariigi president. 1991. aastal viis ta serblaste kontrolli all olevatel aladel koos Vojislav Šešelji ja Ratko Mladićiga läbi etnilise puhastuse. Tema üle mõisteti kohut Haagis Endise Jugoslaavia tribunalis ning tunnistati süüdi inimsusvastastes kuritegudes. Ta oli esimene, kes osaliselt oma süüd ka tunnistas. Talle mõisteti 13-aastane vanglakaristus. 6. märtsil 2006 leiti ta surnuna oma kongist, kus ta oli sooritanud enesetapu.
Krasnogorsk

Krasnogorsk on linn Venemaal Moskva oblastis, Krasnogorski rajooni keskus. Krasnogorsk asub Moskva jõe ääres Moskvast 23 km läänes ja halduslikult piirneb Moskvaga. Krasnogorsk asub Smolenski-Moskva kõrgustikul. Maapind laskub Moskva jõe suunas, loodest kagu poole. Absoluutsed kõrgused piirkonnas on vahemikus 190–220 m. Kogu linna ja selle ümbruse pinnase aluspõhja moodustavad juura savid, mis kaitsevad veehorisonte. Pinnavetega on kogu ümbruskond rikkalikult kindlustatud ja nende põhjal on korraldatud Krasnogorski veevarustus. Krasnogorski kliima on mõõdukalt mandriline. Aasta keskmine temperatuur on +4,5 °C. Kõige kuumemad kuud on juuli (+19,0 °C) ja august (+17,2 °C), kõige külmemad veebruar (−9,1 °C) ja jaanuar (−8,8 °C). Aasta keskmine sademete hulk on 598 mm. Krasnogorski kandis elasid inimesed juba paljude tuhandete aastate eest. Arvatavasti olid need soomeugrilased. Hiljem asusid sinnakanti elama slaavlased. Krasnogorsk ise on väga noor linn, eriti võrreldes ümberkaudsete linnadega. Veel 20. sajandi alguses oli tänapäeva Krasnogorski maa-alal mitu küla. Kuid sealkandis tegutsevat Pavšino pärusmõisa on mainitud juba Vassili Pimeda testamendis 1462. 19. sajandi teisel poolel ilmus nendesse küladesse kerge- ja keemiatööstus: tekstiilitootmine, riidevärvimine, happetootmine. 1901 rajati sinna raudtee, aga Pavšino raudteepeatus rajati alles 1908. 1922 nimetati Pavšino aleviks. 1926–1927 viidi sinna üle Podolski mehaanikatehas, mis oli asutatud 1905 Riias Saksa optikaettevõtte Carl Zeiss filiaalina. 1931 kinnitati üldplaan, mille kohaselt Pavšinosse rajatakse NSV Liidu suurim optikaettevõte, asulat laiendatakse ja nimetatakse ümber Optikogorskiks. Kuid nimi muudeti kiirelt, 10. aprillil 1932 ümber Krasnogorskiks. Samal aastal rajati sinna tehas Standardbeton, mis tootis suurte mõõtmetega betoonkonstruktsioone. Krasnogorsk sai linnaõigused 7. oktoobril 1940. Teise maailmasõja ajal jõudis 1941 rinne kõigest mõne kilomeetri kaugusele linnast. Pärast sakslaste tagasilöömist rajati samal aastal linna vangilaager ja Keskne Antifašistlik Kool, kus püüti (ja isegi edukalt) sakslasi ümber kasvatada. Kool viidi 1943. aasta kevadel üle Gorkisse. Kooli vilistlaste põhjal organiseeriti komitee Vaba Saksamaa, mis oli mõjukas Saksa DV loomisel. Tänapäeval on Krasnogorsk üks kõige kiiremini kasvavaid Moskva eeslinnu. Seal avati 26. detsembril 2009 esimene väljaspool Moskvat asuv Moskva metroo jaam, Mjakinino metroojaam. Moskva oblasti haldushoone Optikute väljak Krasnogorskis Q126688840
Viktor Dyk

Viktor Dyk (31. detsember 1877, Pšovka u Mělníka – 14. mai 1931 Lopud) oli tšehhi kirjanik ja Tšehhoslovakkia poliitik.
Saaremaa robirohi

Saaremaa robirohi (Rhinanthus osiliensis) on mailaseliste sugukonda ja robirohu perekonda kuuluv taimeliik. Saaremaa robirohi on Eesti endeem, s.t kasvab ainult Eestis, Saaremaa lääne- ja loodeosas. Ta on üheaastane, ühekojaline rohttaim, kõrgus 20–50 cm. Tema eripäraks on vartel olevad näärmekarvad. Saaremaa robirohi, nagu teisedki robirohud, on poolparasiit – ta juurestik on vähearenenud, kuid juurtel on haustorid, mille abil taim kinnitub teiste taimede juurtele ja ammutab neist toitaineid. Kasvab allikasoodel ja päris- ja puisniitudel. Aastast 1958 on saaremaa robirohi looduskaitse all ja kuulub II kategooria looduskaitsealuste taimede hulka. Eesti punases raamatus on ta kolmandas ehk haruldaste liikide kategoorias. Taime ohustab peamiselt allikasoode ja soostunud niitude kuivendamine. Saaremaa robirohu leidis ja kirjeldas esimesena 1933. aasta hilissuvel botaanikahuviline arst Bernhard Saarsoo. Vahel on saaremaa robirohtu käsitletud ka rumeelia robirohu alamliigina (Rhinanthus rumelicus subsp. osiliensis). Saaremaa robirohi bio.edu.ee Saaremaa robirohu pilt Meedias Peeter Ernits "Saaremaa robirohi õitseb Viidumäe allikasoos augustis" Ärileht, 7. august 1996 Mari Reitalu. Euroopa haruldus Eestis. Saaremaa robirohi. Eesti Loodus, juuni 2004 Urmas Kiil "Valmis tegevuskava Saaremaa robirohu kaitseks" Saarte Hääl, 7. juuli 2011 "Selgus majas: Saaremaa robirohi on Eestile ainuomane" Novaator, 11. veebruar 2013
Lööra

Lööra on küla Harju maakonnas Kose vallas Kuivajõe ääres. Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda. Kultuurimälestistest asub külas üks kultusekivi. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 17.09.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. 18566 Kultusekivi kultuurimälestiste riiklikus registris
Marguse

Marguse on küla Harju maakonnas Kose vallas Kose–Purila maantee ääres. Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 13 inimest. Kõik olid eestlased. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 17.09.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Statistikaameti andmebaas
Nutu

Nutu on küla Harju maakonnas Kose vallas. Nutule lähimad külad on kirdes Vahetüki, lõunas Kadja ja läänes Vaopere. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 8 inimest. Kõik olid eestlased. Nime kohakääne on "Nutusse" või "Nuttu". Tõenäoliselt tuleb külanimi talupoja lisanimest. Seda saab kõrvutada sõnaga "nutt : nutu" ja eesnime Knut mugandustega Nuudo ja Nuut. 1929 kirjutati üles rahvapärimus, mille järgi asula sai nime mõisa samanimeliselt rendikohalt. Talu olnud väga vaene ja rent olnud suur. Peremees käinud Triigi mõisas nutmas ja kaebamas ning palunud renti vähendada. Sellest saanud nime Nutu talu, millest pärastpoole kasvanud terve küla. Nutu mõis eraldati Triigi mõisast 1659. Varem oli seal samanimeline küla. Nutu mõisa mainiti 1695 ja 1726 kujul Nutz. Nutu karjamõisa nimetati 1815 kujul Nutz ja 1871 kujul Nutto. 1726 nimetati talupoega Nutto Johann ja 1765 ka küla kujul Nuß. Küla kuulus Kose kihelkonda. Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda. Küla põhjapiir kulgeb mööda Kuivajõge. Külast läände (naabermaakonda) jääb Mustsoo, mida ümbritsev Aela maastikukaitseala ulatub vähesel määral ka Nutu küla alale. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 17.09.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Eesti kohanimeraamat, kaart 12 Statistikaameti andmebaas Eesti kohanimeraamat, lk. 425
Nõmmeri

Nõmmeri (varasema nimega Nõmmeküla) on küla Harju maakonnas Kose vallas Ardu külje all. Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda. Küla läbib Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee. Küla läänepiir jookseb suuresti mööda Pirita jõge ja põhjapiir mööda Hiieveski oja. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 17.09.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Ojasoo

Ojasoo on küla Harju maakonnas Kose vallas Kuivajõe ääres. Rahvastikuregistri andmetel elas Ojasoo külas 1. detsembri 2018 seisuga 79 inimest. Neist olid 43 mees- ja 37 naissoost. Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda. Küla läbib Kose–Purila maantee. Küla keskel on Ojasoo järv. Seal asus Vana-Harmi mõis ehk Ojasoo mõis. Külas asuvad looduskaitsealused Ojasoo männid ning kaitsealune Ojasoo lehis. Küla põhjaossa ulatub Ojasoo-Kantküla looduskaitseala. Ojasoo lehis Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 17.09.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.