Ted Bundy

Theodore Robert Bundy (sündinud Theodore Robert Cowell; 24. november 1946 – 24. jaanuar 1989) oli Ameerika Ühendriikide sarimõrvar, inimröövija, vägistaja, sissemurdja ja nekrofiil, kes ründas ja tappis Ameerika Ühendriikide noori naisi 1970. aastatel. Pärast aastaid kuritegude eitamist tunnistas ta üles üle 30 tapmise, mille oli toime pannud seitsmes USA osariigis aastatel 1974–1978. Tegelik ohvrite arv on teadmata. Paljud Bundy noored naissoost ohvrid nägid teda karismaatilise ja võluvana, mida ta omakasupüüdlikult ära kasutas, et nende usaldust võita. Enamasti lähenes ta neile avalikes kohtades, teeseldes vigastust, puuet või mängides võimuorganit, enne kui ta ründas ohvreid eraldatud alas. Vahepeal külastas ta oma lõplikku kuriteopaika, kus ta sooritas seksuaalkuritegusid lagunevate laipade peal kuni roiskumiseni või kuni ohvrid olid hävitatud metsloomade poolt. Ta raius vähemalt 12 ohvril pea maha ning jättis mõningad pead mälestuseks oma korterisse. Esimest korda võeti Bundy vahi alla Utah' osariigis inimröövi katse eest, mille tõttu ta 1975. aastal süüdi mõisteti ja vangistati. Pärast seda hakati teda kahtlustama lahendamata kuritegudes ka teistes osariikides. Seistes silmitsi Colorado osariigis sooritatud mõrvasüüdistustega, põgenes ta kaks korda vahi alt – esimesel korral, 1977. aastal, jäeti Bundy üksi Pitkini maakonna kohtumaja raamatukokku, kust ta teise korruse aknast alla hüpates mägedesse põgenes. Kuus päeva pärast põgenemist võeti Bundy uuesti vahi alla. Teisel korral imiteeris ta raamatute abil oma magavat keha, ronides ise läbi laes oleva väikse augu üleval asuvasse vanglatöötaja ruumi, kus vahetas oma riided ning kõndis läbi vangla peauste vabadusse. 1978. aastal Floridas tabati ta uuesti ja lõplikult. Florida osariigis toime pandud mõrvade eest mõisteti talle kolm surmanuhtlust kahel eri kohtuprotsessil. Bundy hukati elektritoolis Florida osariigi vanglas 24. jaanuaril 1989. Elulookirjanik Ann Rule kirjeldas Bundyt kui "sadistlikku sotsiopaati, kes nautis teiste inimeste valu ja kontrolli, mis tal oma ohvrite üle oli enne ja pärast nende tapmist". Bundy arvamus ei erinenud eriti Rule'i omast – on teada, et Bundy on nimetanud ennast "kõige külmaverelisemaks hoorapojaks, keda sa iial kohata võid". Üks Bundy advokaate Polly Nelson on kirjutanud, et mees oli "tõeline kurjuse sümbol". Robert Keppel (2005). The Riverman: Ted Bundy and I Hunt For The Green River Killer. Ameerika Ühendriigid: Pocket Books. Lk 378, 393. Ann Rule (2009). The Stranger Beside Me. Ameerika ühendriigid: Pocket Books. Stephen Michaud; Hugh Aynesworth (1999). The Only Living Witness: The True Story of Serial Sex Killer Ted Bundy. Ameerika ühendriigid: Authorlink Press. Lk 263.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Ann Rule (2009). The Stranger Beside Me. Ameerika Ühendriigid: Pocket Books. Lk 308. Bearak, Barry (24 jaanuar 1989). "Bundy Electrocuted After Night of Weeping, Praying: 500 Cheer Death of Murderer. Los Angeles Times. Los Angeles, California. Robert D. Hare (1999). Without Conscience: The Disturbing World of The Psychopath Among Us. Ameerika ühendriigid: The Guildford Press. Lk 23. Polly Nelson (1994). Defending The Devil: My Story as Ted Bundy's Last Lawyer. Ameerika ühendriigid: William Morrow. Lk 319.