laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Zurndorf

Zurndorf on vald (Marktgemeinde) Austria Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas. Andreas Grailich Hans Niessl Ignaz Aurelius Feßler Matthias Meixner Fritz Spiegl Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.  Zurndorf – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kaarli (Mulgi)

Kaarli on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halliste valda. Külas asus Kaarli raudteejaam. Küla edelapiiril voolab Kõpu jõgi ja kulgeb Õisu järve kallas. Läbi küla voolab Raadi oja ja sellele on rajatud Kaarli hüdroelektrijaam. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 26.04.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Karel Vejmelka

Karel Vejmelka (sündinud 25. mail 1996 Třebíčis) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis Arizona Coyotes. Tšehhi kõrgliigas debüteeris Vejmelka hooajal 2014/15 Pardubice Dynamo meeskonnas. Tšehhi kõrgliigas on ta mänginud veel Brno Kometa ja Jihlava Dukla ridades. Mitmel hooajal mängis ta Tšehhi kõrgliiga kõrvalt Tšehhi esiliigaklubis Třebíči Horácká Slavia. 2015. aastal valis Nashville Predators ta NHL-i draft '​is 145. valikuna, kuid Predatorsiga ta lepingut ei sõlminud. 2021. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Arizona Coyotesiga. NHL-is debüteeris Vejmelka 17. oktoobril 2021 mängus Buffalo Sabresi vastu. Vejmelka sai kiiresti Coyotesi esiväravavahiks ning 2022. aasta märtsis sõlmis ta klubiga uue kolmeaastase lepingu. 2022. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Vejmelka Tšehhi jäähokikoondise koosseisus pronksmedali. "Coyotes Karel Vejmelka signs one-year ELC". CBS Sports. 5. mai 2021. Vaadatud 5. mail 2021. "Coyotes sign Vejmelka to three-year contract extension". Arizona Coyotes. 21. märts 2022. Vaadatud 22. märtsil 2022. Karel Vejmelka NHL.com lehel Karel Vejmelka hockeydb.com lehel
Jenny Erpenbeck

Jenny Erpenbeck (sündinud 12. märtsil 1967 Ida-Berliinis) on saksa kirjanik. Jenny Erpenbecki isa on füüsik, filosoof ja kirjanik John Erpenbeck ning ema araabia keele tõlkija Doris Kilias. Erpenbeck lõpetas 1985. aastal Ida-Berliinis laiendatud keskkooli (Erweiterte Oberschule) ning õppis seejärel raamatuköitjaks. 1988–1990 õppis ta Berliini Humboldti ülikoolis teatriteadust ja seejärel Hanns Eisleri muusikakõrgkoolis muusikateatri režiid. Pärast ülikoolis töötas ta alates 1997. aastast Saksamaal ja Austrias režissöörina. Samal ajal alustas ta kirjanduslikku tegevust. 1999. aastal ilmus tema debüütteos "Geschichte vom alten Kind" (e.k. ilmunud kogumikus "Vana laps ja teisi jutte"). Esimese auhinna, Ingeborg Bachmanni auhinna žürii preemia, tõi Erpenbeckile 2001. aastal jutustus "Sibirien" (e.k. "Siber" kogumikus "Vana laps ja teisi jutte"): jutustus räägib kommunistlikust terrorist SDVs ja sellest ida poole jäävatel saksa aladel. Järgnesid muu hulgas romaanid "Heimsuchung" (2008), "Aller Tage Abend" (2012, e.k. "Viimsepäeva õhtu") ja "Gehen, ging, gegangen" (2015), mille kõigi eest ta sai arvukalt auhindu nii kodu- kui ka välismaal (nt Thomas Manni auhind ja Bookeri auhind). Erpenbecki teoseid on tõlgitud 30 keelde. 2017. aastal sai Erpenbeck Saksamaa Liitvabariigi teeneteordeni. Saksamaa presidendi kodulehel seisab: "Jenny Erpenbeck kuulub Saksamaa nüüdiskirjanduse tuntuimate kirjanike hulka. Tema teoseid iseloomustab kõrge keeleline ja vormiline kvaliteet ning aktuaalsete ühiskondlik-poliitiliste teemade põhjalik käsitlemine. Erilist tähelepanu on ta seejuures pööranud põgenikele, kelle olukorda Saksamaal ta detailselt kirjeldab." 2023. aasta kevadel käis kirjanik ka Eestis Prima Vista kirjandusfestivalil. Proosa "Geschichte vom alten Kind" (1999) "Tand" (jutustused, 2001) "Wörterbuch" (2004) "Heimsuchung" (2008) "Dinge, die verschwinden" (2009) "Aller Tage Abend" (2012) "Gehen, ging, gegangen" (2015) "Kein Roman. Texte und Reden 1991 bis 2018" (2018) "Kairos" (2021) Näidendeid "Katzen haben sieben Leben" (2000) "Schmutzige Nacht" (2015) "Vana laps ja teisi jutte", tõlkinud Sigrid Reili, järelsõna Peeter Helme, Pegasus, Tallinn, 2009 "Viimsepäeva õhtu", tõlkinud Terje Loogus, Varrak, Tallinn, 2021 2001 Ingeborg Bachmanni auhinna žürii preemia 2008 Heimito von Dodereri auhinna peapreemia 2014 Hans Fallada auhind 2015 Bookeri auhind 2016 Thomas Manni auhind 2023 rahvusvaheline Stefan Heymi auhind Jenny Erpenbeck. "Vana laps ja teisi jutte", järelsõna Peeter Helme, Tallinn, 2009, lk 126. SLV presidendi koduleht. Prima Vista koduleht. Mitteldeutscher Rundfunk. "Kiirkohting: Jenny Erpenbeck", Müürileht, 8. mai 2023 Intervjuu Jenny Erpenbeckiga (saksa keeles)
Rocco Grimaldi

Rocco Niccolas Grimaldi (sündinud 8. veebruaril 1993 Anaheimis California osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib American Hockey League'is (AHL) klubis Rockford IceHogs ründajana paremäärel. Aastatel 2011–2014 mängis Grimaldi Põhja-Dakota Ülikooli jäähokimeeskonnas. 2011. aastal valis Florida Panthers ta NHL-i draft '​is 33. valikuna. Panthersiga sõlmis ta 2014. aasta mais sõlmis ta Panthersiga kolmeaastase lepingu. Hooaja 2014/15 alguses asus ta mängima AHL-is Panthersi tütarklubis San Antonio Rampage. NHL-is debüteeris ta 1. novembril 2014 mängus Philadelphia Flyersi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 22. novembril mängus Nashville Predatorsi vastu, kuid pärast seda ta sel hooajal enam NHL-is ei mänginud. Hooajal 2015/16 sai Grimaldi NHL-is 20 mänguga kirja kolm väravat ja kaks väravasöötu, kuid enam mänguaega sai ta AHL-is. 2016. aasta juunis kaubeldi Grimaldi Reto Berra vastu Colorado Avalanche'i. Avalanche'i meeskonnas sai Grimaldi kahe hooaja jooksul kirja kümme mängu. 2018. aasta juulis sõlmis ta lepingu Nashville Predatorsiga. Aastatel 2018–2021 kuulus Grimaldi kolm hooaega Predatorsi põhimeeskonda. Hooajal 2019/20 tegi ta NHL-is oma resultatiivseima hooaja, kui lõi kümme väravat ja andis 21 väravasöötu. 25. märtsil 2021 tegi Grimaldi Detroit Red Wingsi vastu mängu esimesel perioodil kübaratriki. Selleks kulus tal 2 minutit ja 34 sekundit, millega oli see Predatorsi läbi ajaloo kiireim kübaratrikk. Lisaks lõi ta selles mängus kolmandal perioodil oma neljanda värava. Sellega sai Grimaldi ühtlasi Eric Nystromi kõrval teiseks Predatorsi mängijaks, kes on ühes mängus neli väravat löönud. Alates hooajast 2021/22 on Grimaldi mänginud põhiliselt jälle AHL-is. Aastatel 2010 ja 2011 tuli Grimaldi omavanuste maailmameistriks USA kuni 18-aastaste koondisega ning 2012. aastal juunioride maailmameistriks USA kuni 20-aastaste koondisega. https://www.hockey-reference.com/players/g/grimaro01/gamelog/2015 (vaadatud 14.5.2023) "Panthers deal Grimaldi to Avs for Berra". The Sports Network. 23. juuni 2016. Vaadatud 23. juunil 2016. "Predators sign three players to one-year, two-way deals". USA TODAY (Ameerika inglise). Vaadatud 26. veebruaril 2020. "Nashville Predators' Rocco Grimaldi has fastest hat trick in team history; ties team record with 4 goals vs. Red Wings". tennessean.com. 25. märts 2021. Vaadatud 26. märtsil 2021. Rocco Grimaldi NHL.com lehel Rocco Grimaldi hockeydb.com lehel
Servatius Tongerenist

Servatius Tongerenist (sündinud võib-olla 4. sajandi alguses Armeenias, surnud 13. mail 384 Maastrichtis) ehk Servatius oli misjonär ja Tongereni piiskop, keda austatakse pühakuna. Ta on Maastrichti, Schijndeli ja Grimbergeni kaitsepühak ja tema mälestuspäev on 13. mail. Pärimuse järgi sündis Servatius juudi perekonda Armeenias ja põlvnes pühast hõimkonnast. 340. aastal sai temast Tongereni esimene piiskop. 4. sajandi keskpaiku võttis ta osa paljudest kirikukogudest ning kõneles seal ariaanluse vastu: 343. aastal Sardica (Sofia Bulgaarias) kirikukogust, 346. aastal Kölni kirikukogust ja 359. aastal kirikukogust Riminis. Et teda saadeti 350. aastal keiser Constantinuse juurde saadikuks, näiteb tema kirikupoliitilist kaalu. On arvatud, et püha Servatiuse kujus on põimunud kaks ajaloolist isikut. Üht mainib Toursi Gregorius oma 6. sajandi lõpul kirjutatud teoses "Historia francorum" nimetusega "Servatius episcopus tungrorum", kes suri 450. aasta paiku, veidi enne hunnide invasiooni Euroopasse. See oli tõesti Tongereni esimene piiskop, kes kiriku pärimuse järgi reisis Rooma, sai seal Peetruselt ilmutuse hunnide sissetungist ja hoiatas tagasi tulles Tongereni elanikke. Ta viis piiskopitooli üle Maastrichti ja suri mõni aeg pärast seda. Teine isik on kirikukogudel osalejana mainitud Servatius või Sarbatios Galliast, keda mainib ajalookirjutaja Sulpicius Severus. Pärimuse järgi on pühaku säilmed maetud Maastrichti Püha Servatiuse basiilikasse ja tema haud on olnud sajandeid palverännusihtpunktiks. Seda on külastanud Karl Suur, Karl V, Felipe II ja paavst Johannes Paulus II. Ka Maasrichtis asuv Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhaadi õigeusu kirik on pühitsetud Servatiusele. Vanim sild üle Maasi kannab nime Sint Servaasbrug 'Püha Servatiuse sild'. Basiilikas seisab 12. sajandist pärinev kullatud kirstrelikviaar, Maasi koolkonna hinnaline kullassepateos, pühaku säilmetega (hollandi keeles Noodkist 'murekirst'), mida kanti protsessioonis ringi linna tabanud hädade puhul. Iga seitsme aasta tagant toimub suur palverännak pühaku reliikviate juurde (Heiligdomsvaart). Lisaks kirstrelikviaarile on basiilika varakambris muu "Servatiana" (pühakuga seotud esemed, nagu piiskopisau, rinnarist, karikas, pateen ja võti). Pühale Servatiusele on pühitsetud paljud kirikud Hollandis, Belgias, Prantsusmaal ja Saksamaal. Tuntumad neist on Grimbergeni kollegiaatkirik ja Quedlinburgi Püha Servatiuse kirik, kus samuti hoitakse tähtsaid reliikviaid. Maastrichti Püha Servatiuse basiilika Pühaku kuju Servatiuse sillal Püha Servatiuse kaev Palveränduritele eksponeeritud kirst ja büstrelikviaar Protsessioon Servatiuse rinnarist Servatiuse võti Servatius von Tongern. - Ökumenische Heiligenlexikon
Theodahad

Theodahad (suri detsembris 536) oli Theoderich Suure õepoeg ja aastail 534–536 idagootide kuningas. Tema korraldus mõrvata oma nõbu kuninganna Amalasuintha oli Justinianus I jaoks ettekääne tungida oma sõjaväega Itaaliasse. 534. aastal pärast Athalarichi surma kutsus tema ema Amalasuintha Theodahadi jagama endaga idagootide kuningriigi trooni. Theodahad võttis kuninga tiitli vastu, kuid Amalasuintha, vastandudes idagootide ülemkihile ja hoides häid suhteid Bütsantsi keisriga, jätkas kuningriigi asjade korraldamist. Theodahad pagendas ta 535. aastal Bolsena järve saarele, kus lasi ta peagi mõrvata. See oli Justinianuse jaoks sobiv casus belli Itaaliasse tungimiseks ja ta lähetas oma väepealiku Belisariose vallutama Sitsiiliat ja Napolit ning liikuma 536. aasta lõpus oma väega Rooma peale. Sõjaväe poolt võimult kõrvaldatud Theodahad, kelle asemele oli seatud Witigis, põgenes Ravenna suunas, kuid võeti kinni ja mõrvati Via Flaminial. Theodahad. - Encyclopedia Britannica
Hannah Waddingham

Hannah Waddingham (sündinud 28. juulil 1974 Londonis Ühendkuningriigis) on inglise laulja ja näitleja. Ta on HBO teleseriaali Game of Thronesis näidelnud alates 5. hooajast tegelasena Septa Unella. Tema ema oli ooperilaulja, kes liitus English National Operaga, kui Hannah oli 8-aastane. Ta kasvas üles lavakunsti keskel. Tema häälevõimsus ulatub läbi nelja oktaavi. 2023. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel oli ta üks kolmest naisõhtujuhist poolfinaalides, kellega liitus finaalis Graham Norton.  Hannah Waddingham – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Branko Ružić

Branko Ružić (serbia keeles Бранко Ружић; sündinud 28. septembril 1975 Belgradis) on Serbia poliitik, ta on Serbia Sotsialistliku Partei. Ta oli aastatel 2013–2014 portfellita minister, aastatel 2017–2020 avaliku ja kohaliku halduse minister, aastatel 2020–2022 haridus- ja teadusministri esimene asetäitja ning on aastast 2022 Serbia haridusminister. Ta sündis aastal 1975 Belgradis, kuid lapsepõlve veetis Austraalias, kuna tema isa oli Jugoslaavia Föderatiivse Sotsialistliku Vabariigi diplomaat Austraalias. Ta lõpetas Belgradi Ülikooli riigiteaduste teaduskonna rahvusvaheliste suhete erialal. Aastatel 2001–2003 oli ta Serbia Rahvusassamblee liige. Aastatel 2004–2006 oli ta Serbia ja Montenegro föderaalparlamendi liige. 2008. ja 2012. aastal valiti ta tagasi Serbia parlamenti ning alates 2008. aastast juhtis ta oma partei parlamendiklubi. 2013. aasta augustis liitus ta Ivica Dačići valitsusega Euroopa integratsiooni eest vastutava portfellita ministrina. Sellel ametikohal töötas ta kuni selle kabineti ametiaja lõpuni, s.o 2014. aasta aprillini. 2014. ja 2016. aasta valimistel säilitas ta oma mandaadi Rahvusassamblee saadikuna ka järgmistel ametiaegadel. 2017. aasta juunis nimetati ta Ana Brnabići esimese valitsuse avaliku ja kohaliku halduse ministriks. 2020. aasta oktoobris sai tast Ana Brnabići teise valitsuse esimene asepeaminister ning Serbia haridus-, teadus- ja tehnoloogiaarenduse minister. 2022. aasta oktoobris ametisse nimetatud Ana Brnabići kolmandas valitsuses asus ta haridusministri ametisse. Ta on rahvuselt serblane, ta valdab vabalt inglise keelt. Ta on abielus ja kahe lapse isa. Ta oli septembrini 2013 jalgpalliklubi FK Partizan asepresident.
Violeta Parra

Violeta del Carmen Parra Sandoval (San Fabian de Alico või San Carlos, tänapäeva Ñuble piirkond, Tšiili; 1917–1967) oli Tšiili kunstnik, muusik, helilooja ja laulja, keda peetakse üheks olulisemaks pärimusmuusika ning liikumise Uus laul (Nueva canción) esindajaks Lõuna–Ameerikas. Lisaks on naine Tšiili folkmuusika sugemetega laulu "Gracias a la vida" looja ning tuntuim esitaja. Naise panust Tšiili kultuurielule peetakse väga oluliseks ning tema loomingust on inspiratsiooni ammutanud hilisemad Tšiili rahvamuusikat edendavad artistid. 1953. aastal salvestas Parra oma hittsinglid "Casamiento de negros" ja "Qué pena sitena el alma", millest kujunesid tema tuntuimad laulud. 1954. aastal juhtis ta raadiosaadet Canta Violeta Parra ja võitis Caupolicani aasta folkloristi auhinna, millega ta sai kutse esineda noortefestivalil Varssavis. Sealt sai alguse tema rahvusvaheline edu. Muusik jõudis kontsertturneedega külastada Nõukogude Liitu, Saksamaad, Itaaliat ja Prantsusmaad, kuhu asus hiljem ka elama. Ma ei mängi kitarri aplausi nimel, laulan lahknevusest tõe ning vale vahel. Vastasel juhul ma ei laulaks. Violeta Parra, Wikiquote Pärast mitmeid luhtunud enesetapukatseid võttis Parra 1967. aasta 5. veebruaril endalt elu. Ta suri pähe tulistatud kuulihaava tulemusel. Tema sünniaastapäeva mälestuseks tähistatakse 4. oktoobril Tšiili muusika ja muusikute päeva. Parra haridustee jäi tema isa raske haiguse tõttu lühikeseks. Ta lõpetas algkooli ning õppis aasta ka põhikoolis, kuid suundus pärast seda põllumaadele tööle, et aidata perel majanduslikult toime tulla. Naise musikaalsus tuli esile juba varakult – ta hakkas kitarri mängima juba üheksa–aastaselt ning kirjutas oma esimesed laulud kõigest 12–aastaselt. Pärast oma isa surma 1929. aastal kolis naine Santiagosse ning jätkas õpingutega, kuid jättis mõne aja pärast needki pooleli. See–eest said seekaudu alguse Parra esmased kontserdid kohalikes baarides. Violeta Parrat tuntakse ka kui kuulsa Parrade kunstnikeperekonna liiget. Violeta Parra ,,Gracias a la vida" Violeta Parra ,,Casamiento de negros" Violeta Parra ,,Que Pena Siente El Alma" Violeta Parra ,,Que he sacado con quererte" Dokumentaalfilm Violeta Parra elust ning loomingust Uue laulu liikumine Tšiilis Violeta Parra Vikitsitaadid "Violeta Parra". es.wikiquotes.org. Vaadatud 12. mail 2023. "Violeta Parra". Hispaaniakeelne vikiartikkel. Vaadatud 12. mail 2023.
Tina Šutej

Tina Šutej (sündinud 7. novembril 1988 Ljubljanas) on Sloveenia teivashüppaja. Oma rahvusvahelise debüüdi tegi ta 2005. aastal Noorte kergejõustiku maailmameistrivõistlustel. Neil võistlustel saavutas ta kaheksanda koha. Aasta hiljem, 2006. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel, võitis ta Sloveenia noorterekordiga teivashüppes 4.25 hõbemedali. Tina Šutejle on edukaks kujunenud 2020. aastad. 2021. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Toruńis võitis ta isikliku rekordiga 4.70 hõbemedali. Kuldmedali võitis samuti isikliku rekordiga 4.75 Angelica Moser. 2022. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Belgradis võitis ta tulemusega 4.75 pronksmedali. Samal aastal Münchenis toimunud Euroopa meistrivõistlustel võitis ta tulemusega 4.75 pronksmedali. 2023. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel İstanbulis võitis Šutej tulemusega 4.75 soomlanna Wilma Murto järel hõbemedali. Šutej isiklik rekord välitingimustes on 4.76, mis on hüpatud 11. septembril 2021 Ljubljanas. Sisetingimustes on tema isiklik rekord 4.82, mis on püstitatud 2. veebruaril 2023 Ostravas. Mõlemad tulemused on ka Sloveenia rekordid. "Tina Šutej". worldathletics.org. Vaadatud 12. mail 2023. Tina Šutej Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Tina Šutej veebisaidil Olympedia (inglise)
Valeryj Cepkała

Valeryj Viljamavič Cepkała (valgevene keeles Валерый Вільямавіч Цэпкала; vene keeles Валерий Вильямович Цепкало Valeri Viljamovitš Tsepkalo; sündinud 22. veebruaril 1965 Hrodnas Valgevene NSV-s) on Valgevene opositsioonipoliitik ja endine diplomaat. Valeryj Cepkała on lõpetanud Moskvas riikliku rahvusvaheliste suhete instituudi (MGIMO). Aastatel 1994–1997 oli ta Valgevene välisministri esimene asetäitja ja 1997–2002 Valgevene suursaadik Ameerika Ühendriikides. 1994. aasta Valgevene presidendivalimistel oli Cepkała Alaksandr Łukašenka valimisstaabi juht. 2020. aasta presidendivalimistel esitas ta oma kandidatuuri, kuid seda ei registreeritud. 24. juulil oli Cepkała sunnitud riigist lahkuma. Emigratsioonis tegeleb ta Łukašenka režiimi suhtes opositsioonilise poliitilise tegevusega. Valeryj Cepkała abikaasa on poliitaktivist Vieranika Cepkała.
Alaksandr Valfovič

Alaksandr Ryhoravič Valfovič (valgevene keeles Аляксандр Рыгоравіч Вальфовіч; vene keeles Александр Григорьевич Вольфович Aleksandr Grigorjevitš Volfovitš; sündinud 28. juunil 1967 Kaasanis Tatari ANSV-s) on Valgevene riigitegelane. Kindralleitnant (2021). Alaksandr Valfovič lõpetas 1998. aastal Valgevene Vabariigi Sõjaväeakadeemia ja 2008. aastal Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia. Aastatel 2020–2021 oli ta Valgevene kaitseministri esimene asetäitja ja kindralstaabi ülem. Alates 2021. aastast on Valfovič Valgevene Vabariigi Julgeolekunõukogu riigisekretär.
Franak Viačorka

Francišak Valancinavič Viačorka, ka Franak Viačorka (valgevene keeles Францiшак Валянцiнавіч Вячoрка; vene keeles Франтишек Валентинович Вечёрко František Valentinovitš Vetšjorko; sündinud 26. märtsis 1988 Minskis Valgevene NSV-s) on Valgevene ajakirjanik ja opositsiooniline poliitaktivist. Franak Viačorka õppis aastatel 2005–2008 Valgevene Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonnas. 2008. aastal alustas ta õpinguid Valgevene Euroopa Humanitaarülikoolis (kaugõppes meedia ja kommunikatsiooni erialal), kuid oli sunnitud pooleli jätma, sest kutsuti sõjaväeteenistusse. 2014. aastal lõpetas ta Varssavi ülikooli meediaturunduse erialal. 2012. aastal toimus Cannesi filmifestivalil Poola režissööri Krzysztof Łukaszewiczi mängufilmi "Żywie Biełaruś!" esilinastus. Stsenaristid olid Franak Viačorka ja Łukaszewicz. Viačorka mängis filmis kõrvalosa ja oli ka selle filmi režissööri assistent. Alates oktoobrist 2020 on Viačorka Sviatłana Cichanoŭskaja nõunik ja Vilniuses asuva Cichanoŭskaja kantselei välispoliitika osakonna juht. 2013 – Brüsseli Rahvusvahelise Filmifestivali auhind kategoorias "Parim filmistsenaarium" (mängufilmi "Żywie Biełaruś!" stsenaarium) Office of Sviatlana Tsikhanouskaya. tsikhanouskaya.org, 12. jaanuar 2022 Awards. imdb.com
Njuuton meetri kohta

Njuuton meetri kohta on SI-süsteemi erinimetusega tuletatud jõu ühiku njuuton N {\displaystyle {\text{N}}} ja pikkuse põhiühiku m {\displaystyle {\text{m}}} jagatis N/m {\displaystyle {\text{N/m}}} . Antud kombinatsiooni dimensioon on dim N/m = M T − 2 {\displaystyle {\text{dim}}\;{\text{N/m}}={\text{M}}{\text{T}}^{-2}} ja põhiühikutes väljendub see kujul kg/s 2 {\displaystyle {\text{kg/s}}^{2}} . Seda ühikut kasutatakse juhul, kui soovitakse rõhutada, et tegemist pikkusele mõjuva jõuga. Näiteks, kui tugevusõpetuses on tegu varda pikkusele mõjuva ühtlase koormusega, märgitakse tema intensiivsust ühikuga N/m {\displaystyle {\text{N/m}}} . Üldiselt on tugevusõpetuses taoliselt mõjuv jõud varda omakaalust tingitud raskusjõud või tema peale toetuva keha raskusjõud, mis mõlemad mõjuvad varda pikkusel. Vedru jäikust võib samuti esitada ühikuga N/m {\displaystyle {\text{N/m}}} , aga kasutatakse ka sama dimensiooniga ühikut kg/s 2 {\displaystyle {\text{kg/s}}^{2}} . Samuti saab ühikuga N/m {\displaystyle {\text{N/m}}} esitada pindpinevustegurit.
Kornei Tšukovski

Kornei Tšukovski (sünninimi Nikolai Korneitšukov; 31. märts (19. märts vkj) 1882, Peterburi — 28. oktoober 1969, Moskva) oli vene luuletaja, kriitik, tõlkija, ajakirjanik ja kirjandusteadlane, keda tänapäeval tuntakse eelkõige tema lasteluule poolest. Nõukogude Liidus ja Venemaal on ta olnud kõige suuremate tiraažidega lastekirjanik, näiteks 2017. aastal trükiti tema raamatuid enam kui kaks miljonit eksemplari. Eesti keelde on Tšukovski loomingut tõlkinud Jaan Kross, Ellen Niit, Jaan Kärner ja teised. Tšukovski isa jättis pere maha ning ta veetis lapsepõlve emaga Odessas. Ta õppis Odessa ja Mõkolajivi gümnaasiumis ja töötas alates 1901. aastast ajalehes Odesskie Novosti. Aastatel 1903–1905 töötas ta Londonis ajalehe korrespondendina ja õppis inglise kirjandust. Pärast tagasipöördumist Peterburi 1905. aastal oli Tšukovski kirjanduskriitik ja avaldas satiiri nädalalehes Signal, mille võimud peagi sulgesid. Pärast 1905. aasta revolutsiooni töötas ta liberaalses ajakirjanduses. 1912–1917 elas ta Repinos. 1916. aastast töötas ta Maksim Gorki asutatud kirjastuse Parus ('Puri') lastekirjanduse osakonna juhatajana. Ta kirjutas luuletusi ja jutte lastele. Tema teostest on tuntumad "Krokodill", "Pese-ennast-sa", "Doktor Aivalus" (ka "Doktor Valus-On"; Hugh Loftingi "Doktor Dolittle'i" eeskujul). 1918. aastast töötas ta kirjastuse Vsemirnaja Literatura ingliskeelse kirjanduse osakonna juhatajana. Kirjandusteadlasena uuris ta peamiselt Nikolai Nekrassovi loomingut, aga ka Anton Tšehhovi ja Walt Whitmani loomingut. Tema lapsed Lidija Tšukovskaja ja Nikolai Tšukovski olid samuti kirjanikud.
Džentelmenlik kokkulepe

"Džentelmenlik kokkulepe" ("Gentleman's Agreement") on 1947. aasta Ameerika Ühendriikide draamafilm, mille lavastaja on Elia Kazan ja stsenarist Moss Hart. Film põhineb Laura Z. Hobsoni 1947. aastal ilmunud samanimelisel romaanil, mis räägib ajakirjanikust, kes teeskleb, et ta on juut, et avalikustada antisemitismi New Yorgis ning New Caanani ja Darieni rikastes piirkondades. Filmis näitlevad Gregory Peck, Dorothy McGuire, John Garfield, Celeste Holm, Anne Revere, June Havoc, Albert Dekker, Jane Wyatt ja Dean Stockwell. Teos oli nomineeritud kaheksale Oscari auhinnale, millest pälvis kolm, k.a parima filmi Oscari. Kazan võitis parima lavastaja ja Holm parima naiskõrvalosatäitja Oscari. 2017. aastal tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ning võeti USA Kongressi raamatukogu Riiklikku Filmiregistrisse. Gregory Peck – Philip Schuyler Green Anne Revere – proua Green Dorothy McGuire – Kathy Lacey June Havoc – Elaine Wales John Garfield – Dave Goldman Albert Dekker – John Minify Celeste Holm – Anne Dettrey Jane Wyatt – Jane Dean Stockwell – Tommy Green Nicholas Joy – doktor Craigie Sam Jaffe – professor Fred Lieberman "Elia Kazan suri 94-aastaselt". Kroonika. 29. september 2003. Vaadatud 12. mai 2023. "The 19th Academy Awards – 1948" (inglise). Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia. Vaadatud 17. mai 2023. "2017 National Film Registry Is More Than a 'Field of Dreams'". USA Kongressi raamatukogu (inglise). Washington. 13. detsember 2017. Vaadatud 17. mai 2023. "Džentelmenlik kokkulepe" andmekogus IMDb (inglise) "Džentelmenlik kokkulepe" filmiarvustuste lehel Rotten Tomatoes (inglise) "Džentelmenlik kokkulepe" Ameerika Filmiinstituudi kataloogis (inglise)
Pleoneksia

Pleoneksia on antiikfilosoofiast (algselt vanakreeka keeles πλεονεξία) pärit mõiste, mida võib tõlkida kui inimlik piiritu saamahimu või täitmatus. Mikael Laidre (2021). Konservatiivne rohepööre, Sirp 30.04.2021