laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mall Kalve

Mall Kalve (aastani 1975 Mall Attemann; 5. november 1952 Tallinn – 27. jaanuar 2017) oli eesti iluvõimleja, treener ja sporditegelane. Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1978. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhtimise erialal. Hiljem täiendas end võimlemisrühmajuhtide kursustel. Mall Attemann alustas iluvõimlemistreeninguid 8-aastaselt Kalevi Laste ja Noorte Spordikoolis Ilse Mikko juhendamisel. Ta võitis Nõukogude Liidu meistrivõistlustel iluvõimlemise rühmakavaga 1969. aastal kuld- ja 1970. aastal hõbemedali. Aastal 1977 tuli rõngaharjutuses Eesti NSV meistriks, mitmevõistluses sai Eesti NSV meistrivõistlustel 1974. aastal hõbemedali. Mall Kalve tegutses ka kohtunikuna, 1996. aastast rahvusvahelise kategooria kohtunikuna. Ta oli Eesti Iluvõimlemisföderatsiooni presiidiumi liige ja aastatel 1995–2003 Eesti Võimlemisliidu asepresident. Aastast 1999 kuulus ta rühmvõimlemise rahvusvahelisse tehnilisse komisjoni. 1980. aastatel töötas ta Kalevi spordiklubis treenerina, aastast 1990 oli võimlemisklubi Piruett juhataja ja peatreener. Tal oli aastast 2004 võimlemistreeneri 7. kutsetase. 1969 – meistersportlane 2000 – Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (pikaajaline tulemuslik töö võimlemise arendamisel) 2001 – Kalevi auliige 2006 – Valgetähe V klassi teenetemärk 2015 – EOK aasta spordihing Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "In memoriam Mall Kalve 5. XI 1952 – 27. I 2017". Nekroloog. Postimees, 31. jaanuar 2017. Lk 26 Biograafia ESBL-is
Kalmar FF

Kalmar FF (rootsikeelse täisnimega Kalmar Fotbollförening) on Rootsis Kalmari linnas tegutsev jalgpalliklubi. See mängib Rootsi kõrgliigas Allsvenskan. Klubi on asutatud 15. juunil 1910. Rootsi kõrgliigas mängis Kalmar esimest korda 1949. aastal. Kalmar on tulnud Rootsi meistriks korra, 2008. aastal. Rootsi karikavõistlused on võidetud aastatel 1981, 1987 ja 2007. 2009. aastal võideti Rootsi superkarikafinaalis IFK Göteborgi tulemusega 1:0. Seisuga 29. märts 2022 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Allsvenskan: Võidud (1): 2008 Superettan: Võidud (2): 2001, 2003 Division 1 Södra: Võidud (1): 1998 Svenska Cupen: Võidud (3): 1980–81, 1986–87, 2007 Svenska Supercupen: Võidud (1): 2009 "Kalmar FF's A-lag" (rootsi). Kalmar FF. Klubi koduleht
Pallacanestro Varese

Pallacanestro Varese (itaaliakeelne nimi) on Itaalias Varese linnas tegutsev korvpalliklubi. Klubi on kümme korda tulnud Itaalia meistriks korvpallis: 1961, 1964, 1969, 1970, 1971, 1973, 1974, 1977, 1978, 1999. Klubi asutati 1946. 2010. aastast mängib klubis Kristjan Kangur. 2011–2013 mängis seal Janar Talts. Klubi koduleht
61 (Tallinna bussiliin)

61 on Tallinna bussiliin, mis sõidab Kotermaa bussipeatuselt Järve haigla juurde. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS. Ning liiklus toimub iga päeviti. Väljumised 20-60 minuti tagant Kotermaa > Järve haigla Kotermaa Jalami Astangu Harku-Kadaka Järveotsa kool Järveotsa tee Väike-Õismäe Kullerkupu Nurmenuku Meistri Autobussikoondis Lakiotsa A. H. Tammsaare tee Lehola Tervise Lastehaigla Retke tee Tuisu Energia Järve haigla
Aas-vahulill

Aas-vahulill (Polygala vulgaris) on vahulilleliste sugukonda vahulille perekonda kuuluv taimeliik. Aas-vahulille varrelehed on kitsassüstjad, 2–4 mm laiad ja 10–20 mm pikad. Õierao alusel olev kandeleht ainult õierao pikkune. Õied on aas-vahulillel helesinised, harva valged või roosad, 6–8 mm pikad. Sisemised tupplehed viljast 1–2 mm pikemad. Taimed kasvavad 10–25 cm kõrguseks, õitsevad juunis–juulis. Aas-vahulill kasvab niitudel ja puisniitudel. Eestis paiguti, saartel harva. Üldlevinud Euroopas, Aasias Jaapanini, USA-s Oregonis ja Michiganis. Tups-vahulill Aas-vahulill Aas-vahulill Aas-vahulill Pignatti S. - Flora d'Italia – Edagricole – 1982. Vol. II, pag. 32 Leht, M. (toim.). 2010. Eesti taimede määraja. EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu Aas-vahulill andmebaasis eElurikkus Aas-vahulill e-taimemäärajas Herba
Tups-vahulill

Tups-vahulill (Polygala comosa) on vahulilleliste sugukonda vahulille perekonda kuuluv taimeliik. Tups-vahulille õierao alusel olev kandeleht ulatub enne õitsemist õiest üle. Õite puhkemisel kandelehed varisevad. Õied on tups-vahulillel purpurvioletsed, harva valged või roosad, 5–6 mm pikad. Sisemised tupplehed vilja pikkused või pisut pikemad. Taimed kasvavad 10–30 cm kõrguseks, õitsevad maist–augustini. Tups-vahulill kasvab kuivadel niitudel, puisniitudel, teeservades. Eestis paiguti, saartel harva. Aas-vahulill Tups-vahulille õis Tups-vahulille vili Tups-vahulill Tups-vahulill Leht, M. (toim.). 2010. Eesti taimede määraja. EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu Tups-vahulill andmebaasis eElurikkus Tups-vahulill e-taimemäärajas
Ludwig VI (Pfalz)

Pfalzi kuurvürst Ludwig VI (4. juuli 1539 Simmern – 22. oktoober 1583 Heidelberg) oli kuurvürst Wittelsbachide Pfalz-Simmerni harust. Ta oli Friedrich III ja Marie von Brandenburg-Kulmbachi esikpoeg. Prantsuse keele õppimiseks külastas noor prints Ludwig aastal 1554 Burgundia ülikooli. Pfalzi kuurvürstkonna eeldatava pärijana osales ta ka valitsusasjades Pfalzi kuurvürsti Ottheinrichi õukonnas. Aastast 1563 oli ta Oberpfalzi kuberner. Erinevalt oma isast andis ta eelistuse luterlusele kalvinismi ees, tõrjudes kalvinistid Heidelbergi ülikoolist välja. Kalvinistlikud teoloogid leidsid kaitset Ludwigi venna, vürst Johann Kasimiri õukonnas Neustadt an der Weinstrasses ja asutasid "Casimirianum Neustadti". Kölni sõja ajal oli Ludwig VI ainus luterlik riigivürst, kes asus Kölni kuurvürsti ja peapiiskopi Gebhard I von Waldburgi poolele. Riigi luterliku ümberkorraldamisega võttis Ludwig vastu uue kohtuseaduse, politseiseaduse ja aastal 1582 suure riigi põhiseaduse. Ludwig VI oli kaks korda abielus. Esiteks abiellus ta 8. juulil 1560 Elisabeth von Hesseniga. Nad said järgmised lapsed: Anna Maria (24. juuli 1561 – 29. juuli 1589) Elisabeth (15. juuni 1562 – 2. november 1562) Dorothea Elisabeth (12. jaanuar 1565 – 7. märts 1565) Dorothea (4. august 1566 – 10. märts 1568) Friedrich Philipp (19. oktoober 1567 – 14. november 1568) Johann Friedrich (17. veebruar 1569 – 20. märts 1569) Ludwig (30. detsember 1570 – 7. mai 1571) Katharina (aprill 1572 – 16. oktoober 1586) Christine (6. jaanuar 1573 – 21. juuli 1619) Friedrich (5. märts 1574 – 9. september 1610) Philipp (4. mai 1575 – 9 august 1575) Elisabeth (24. november 1576 – 10. aprill 1577) Hiljem abiellus ta 12. juulil 1583 krahvinna Anna von Ostfrieslandiga, kuid nad ei saanud lapsi.
Mosjøen

Mosjøen (lõunasaami Mussere) on linn Norras Nordlandi maakonnas Vefsni vallas, mis asub 170 kilomeetrit põhjapolaarjoonest lõunas. 2016. aasta 1. jaanuari seisuga oli Mosjøeni linnas 9820 elanikku. Linnaõigused sai 1875. aastal. Mosjøeni suurim tööandja on Alcoa alumiiniumitehas. Mosjøenist on pärit suusahüppaja Anette Sagen. Tettsteders befolkning og areal
Bottrop

Bottrop on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus. Asub Emscheri jõe ääres. Bottropi naaberlinnad on Oberhausen, Gladbeck ja Essen. Bottrop sai linnaõigused 1921. aastal. 19. sajandi keskel arenes see söekaevanduskeskuseks. Sealne Prosper-Hanieli kaevandus on Saksamaa viimane tegutsev kivisöekaevandus. See suletakse 2018. aasta lõpus. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Bottropi koduleht
64 eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. sajand eKr | 1. sajand eKr | 1. sajand | ► ◄ | 80. aastad eKr | 70. aastad eKr | 60. aastad eKr | 50. aastad eKr | 40. aastad eKr | ► ◄◄ | ◄ | 67 eKr | 66 eKr | 65 eKr | 64 eKr | 63 eKr | 62 eKr | 61 eKr | ► | ►► 64. aasta eKr Vana-Rooma konsuliteks olid Lucius Iulius Caesar ja Gaius Marcius Figulus. Marcus Valerius Messalla Corvinus Antiochos XIII
65 eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. sajand eKr | 1. sajand eKr | 1. sajand | ► ◄ | 80. aastad eKr | 70. aastad eKr | 60. aastad eKr | 50. aastad eKr | 40. aastad eKr | ► ◄◄ | ◄ | 68 eKr | 67 eKr | 66 eKr | 65 eKr | 64 eKr | 63 eKr | 62 eKr | ► | ►► 65. aasta eKr Vana-Rooma konsuliteks olid Lucius Aurelius Cotta ja Lucius Manlius Torquatus. Julius Caesar pidas ediiliametit. Horatius ...
Provints

Provints on suurem (enamasti 1. järgu) haldusüksus paljudes riikides. Nimetus on alguse saanud provintsidest Rooma riigis. Maailmas on 40 riigis haldusüksusteks provintsid. Suurim provints on Québeci provints Kanadas. Samuti nimetatakse provintsiks riigi äärealasid, vastandatuna metropolile.  Pikemalt artiklis Provints (Afganistan) Afganistanis on provintsid 1. järgu haldusüksused. Riik jaguneb 34 provintsiks.  Pikemalt artiklis Provints (Hiina)  Pikemalt artiklis Hiina haldusjaotus Hiinas on provintsid 1. järgu haldusüksused. Hiinal on ametlikult 23 provintsi, sealhulgas nõueldav Taiwani provints.  Pikemalt artiklis Hispaania haldusjaotus  Pikemalt artiklis Provints (Hispaania) Hispaanias on provintsid 2. järgu haldusüksused. Riik jaguneb põhiseaduse alusel 50 provintsiks, millest väljapoole jäävad autonoomsed linnad Ceuta ja Melilla.  Pikemalt artiklis Provints (Indoneesia) Indoneesias on provintsid 1. järgu haldusüksused.  Pikemalt artiklis Provints (Itaalia) Itaalias on provintsid 2. järgu haldusüksused.  Pikemalt artiklis Provints (Paapua Uus-Guinea) Paapua Uus-Guineas on provints 1. järgu haldusüksus.  Pikemalt artiklis Provints (Prantsusmaa) Prantsusmaal on provintsid endised haldusüksused.  Pikemalt artiklis Provints (Türgi) Türgis on provintsid 1. järgu haldusüksused. Ajaloolised Rooma provintsid
Viljandi – Suure-Jaani tee

Viljandi–Suure-Jaani tee (registrinumbriga 24124) on kõrvalmaantee Viljandi maakonnas. Tee pikkus on 22,515 km. Tee saab alguse Mustivere külas Imavere–Viljandi–Karksi-Nuia maantee 48. kilomeetril, läbib Mustivere, Savikoti, Vastemõisa, Kobruvere, Epra ja Nuutre külasid ja Suure-Jaani linna ning lõppeb Lõhavere külas Mudiste – Suure-Jaani – Vändra maantee 8. kilomeetril. Suure-Jaani linnas kannab tee nimesid J. Köleri tänav ja Tallinna tänav. Riigimaanteede nimekiri ja riigimaanteede liigid Riigi Teatajas
Grigol Abašidze

Grigol Abašidze (გრიგოლ აბაშიძე; 1. august (vana kalendri järgi 19. juuli) 1914 – 29. juuli 1994 Thbilisi) oli Gruusia kirjanik ja tõlkija, Gruusia hümni sõnade kaasautor. 1942 "Giorgi Kuues" (ajalooline poeem) 1950 "Lenin Samgoris" (luuletsükkel) 1966 "Kuldne viinamägi" (luulekogu kaasaegsest elust) romaane 13. sajandi Gruusiast ("Kuninga armuke", "Kuninganna öö", "Lašareli pikk öö") 1951 Stalini preemia luuletsükli "Lenin Samgoris" eest 1974 sotsialistliku töö kangelane 1979 Gruusia Teaduste Akadeemia akadeemik
Nikolai Slitšenko

Nikolai Aleksejevitš Slitšenko (vene keeles Николай Алексеевич Сличенко; 27. detsember 1934 Belgorod, NSV Liit – 2. juuli 2021 Moskva, Venemaa) oli vene laulja, teatri- ja filminäitleja, lavastaja. NSV Liidu rahvakunstnik (1981), NSV Liidu riiklik preemia (1987). Slitšenko oli rahvuselt roma. Elulugu Ametlik koduleht (vene keeles)
Palsamipappel

Palsamipappel (Populus balsamifera) on pajuliste sugukonna papli perekonda kuuluv lehtpuuliik. Eestisse on palsamipappel pargipuuna sisse toodud 18. sajandil. Palsamipappel on Põhja-Ameerika üks põhjapoolsema levikuga lehtpuid. Kasvab boreaalse vööndi mäestikes kui ka tasandikel kogu kontinendi ulatuses. Palsamipappel on vastupidav, kiirekasvuline ja lühiealine puu, elades harva vanemaks kui 200 aastat. Lehed on ümara alusega ja pikalt ahenevad, pealt tumerohelised, alt rohekasvalged ja veidi kleepuvad. Paljuneb seemnetega, kuid enamasti vegetatiivselt. Palsamipappel on kahekojaline puu, see tähendab, et ühel puuisendil on ainult emasõied ja teisel ainult isasõied. Palsamipappel kasvab üksikult või väikeste saludena. Ühe salu puud on tavaliselt ühest soost, kuna on hakanud kasvama ühe ja sama algpuu juurevõsudest. Levinud Põhja-Ameerika põhjaosas, Eestis introdutseerituna parkides, metsakultuurides, hajusalt metsistunult. Paljud loomad kasutavad palsamipapli oksi toiduks. Lehtedest toituvad mitmete liblikaliste röövikud. Pehmet heledat puitu kasutatakse ehituses. haavik triploidne haab hübriidhaab pappel Leht, M. (toim.). 2010. Eesti taimede määraja. EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu Zasada, John C.; Phipps, Howard M. (1990). "Populus balsamifera". In Burns, Russell M.; Honkala, Barbara H. Hardwoods. Silvics of North America. Washington, D.C.: United States Forest Service (USFS), United States Department of Agriculture (USDA). 2. Retrieved 30 August 2012  Kukk, T. 2009. Eesti taimede kukeaabits. Trükikoda OÜ Greif, Varrak, Tallinn Palsamipappel andmebaasis eElurikkus
Mongoolia liivahiir

Mongoolia liivahiir (Meriones unguiculatus) on hiirlaste sugukonda liivahiirlaste alamsugukonda kuuluv näriline. Mongoolia liivahiir (ka kõrbehiir) muutus eriti populaarseks lemmikloomaks 20. sajandi teisel poolel. Sageli kasutatakse neid ka katseloomadena. Liivahiiri hakati USA-sse importima, kui avastati, et nad on head koduloomad. Mongoolia liivahiir on kõige tuntum liik liivahiirlaste sugukonnast ja on kõige tavalisem liivahiir, keda peetakse lemmikloomana. Ta on harilikust hiirest suurem – keha on umbes 12 cm pikk (saba on enam-vähem sama pikk). Emased kaaluvad keskmiselt 50–55 grammi ja isased 60 grammi. Mongoolia liivahiir on Uus-Meremaal keelatud liik. Liivahiired on pärit Mongoolia kõrbetest, kus neil arenesid välja pikad jalad hüppamiseks ja kiskjate eest põgenemiseks, hambad tugevate seemnete purustamiseks ja oskus vett kokku hoida, et kuumades tingimustes ellu jääda. Neil ei ole looduses eriti palju vaenlasi, sest nad on pärit paigast, kus elab väga vähe loomaliike. Kuuma eest põgenemiseks kaevavad nad liiva alla sügavad tunnelid. Liivahiirte looduslik elukeskkond on kuiv ning öösiti võib minna üsna külmaks. Seepärast peavad nad säilitama vedelikku, mistõttu toodavad liivahiired vähe uriini ja higi. Soojust talletavad nad tänu oma jässaka keha, karvase saba ja pisikeste kõrvadele hästi. Nende loomulik elukeskkond on Aafrika, Aasia ja Kesk-Ida liivakõrbed. Looduses elavad liivahiired nende enda poolt ehitatud maa-alustes keerulistes tunnelites, mille sügavus on 3 meetrit ning millest nad väljuvad ainult toidu otsimiseks. Urud koosnevad leidlikest tunnelite ja koobaste süsteemist, kus iga osa täidab kindlat funktsiooni. Elatakse paarikümnest isendist koosnevates gruppides, kus ainult üks isas- ja üks emasloom regulaarselt paarituvad. Liivahiired on väga territoriaalsed. Liivahiired kaaluvad keskmiselt 80–100 g. Saba pikkus erineb liigiti. Saba mängib suurt rolli tasakaalu hoidmisel. Nende kaitsereaktsioon on nagu sisalikel: nad hülgavad oma saba, kui see neid takistab, ja ka siis, kui neid rünnatakse. Erinevalt hiirtest ja rottidest on neil saba karvane. Neil on väikesed väliskõrvad, aga sisekõrvad on päris suured, seetõttu kuulevad nad hästi madalaid helisid. Liivahiired suhtlevad peamiselt lõhna abil ja häälitsevad minimaalselt. Liivahiired on sotsiaalsed loomad, kes elavad looduses rühmadena. Nad toetuvad oma lõhnatajule, et identifitseerida teisi klanni liikmeid. Seega on tähtis kasutada "lahutatud puuride meetodit’" ja eri puuride liivahiiri üksteisele tutvustada. On teada, et liivahiired võivad sageli rünnata ja tappa võõra lõhnaga isendeid. "Gerbils". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. veebruar 2017. "Meriones unguiculatus. Mongolian jird". "Hazardous Substances and New Organisms Act 2003 - Schedule 2 Prohibited new organisms". "Gerbils". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016.
Sinisaba

Sinisaba (Tarsiger cyanurus) on värvuliste seltsi kärbsenäplaste sugukonda kuuluv väike lind. Emased sinisabad on oliivpruuni selja ja tumesinise sabaga, lisaks on neil väike valge silmarõngas. Isaslindudel on erinevalt emastest nii selg kui ka saba tumesinised. Mõlemal sugupoolel on aprikoositooni hajutatud piiridega laik külgedel, hall rinnavööt ning valge kurgualune ja kõht. Sinisaba võib suvisel pesitsusajal kohata okas- või segametsades. Peamiselt asustab lind samblikurikkaid puutumatuid kuusikuid, kus leidub küllaldaselt mahalangenud puid. Sinisabasid on nähtud ka jõgede kallaste lähedal olevate paljandite juures. Siberis on linde kohatud aga järskudel mäenõlvadel, kus kasvavad kuused ja siberi nulud. Pesitsemisperiood kestab juunist augustini. Pesapaik asub maapinnal, puujuurte või okste vahel, aga ka veidi kõrgemal kändude või mahalangenud puude õõnsustes. Pesa karkass, mis on sügava tassi kujuline, koosneb samblast, rohust ja puujuurtest ning vooderduseks kasutatakse pehmemaid kõrsi, karvu, vahel ka männiokkaid ja muud pehmet materjali. Kurnas on 5–7 muna, mille haudumisega tegeleb 12–15 päeva ainult emane lind. Tibud lahkuvad pesast 15 päeva pärast koorumist. Sinisaba toitub peamiselt putukatest ning väljaspool sigimisperioodi ka taimede viljadest ja seemnetest. Ta toitub madalatel puudel ja põõsastel, aga ka maapinnal. Putukaid püüab maapinnal hüpates või puuoksal istudes ja lühikesi õhusööste tehes nagu kärbsenäpid. Sinisaba on levinud peamiselt erinevates okasmetsades Euraasias, kus tema levila ulatub alates Soomest läbi Siberi Kamtšatka ja Jaapanini. Talviti võib leida sinisaba Aasias: Indias, Himaalajas, Taiwanil ja Indohiina poolsaarel. Levik toimub sinisabal Soome kaudu, mõni üksik isend on ka vahel mõnda teise Euroopa riiki ära eksinud (peamiselt Suurbritanniasse). Leidub ka väheseid isendeid, keda on kohatud Põhja-Ameerikas, peamiselt Lääne-Alaskal. Pikamaarändajateks on lääne palearktilised populatsioonid. Sügisene ränne algab septembri alguses, kulgedes Põhja-Aasiast läbi Kesk-Aasia mägede lõunasse läbi Mongoolia ja Hiina. Tagasi hakatakse rändama aprilli algusest ja kuu keskpaigaks jõuavad nad Lõuna-Siberisse. Eestis on sinisaba viimastel aastatel üha sagedasem eksikülaline. BirdLife Internationa (2016). Tarsiger cyanurus. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2016. "Avibirds. Red-flanked Bluetail".[alaline kõdulink] "Looduspilt. Sinisaba". "Sdakotabirds. Red-flanked bluetail". C.D. 2007. Linnud. Euroopa linnuliikide täielik käsiraamat. Tõlkinud Olav Renno. Varrak, Tallinn. Lk 242. Matti Helminen. "Occurrence of the Red-flanked Bluetail (Tarsiger cyanurus) in Finland and some remarks concerning its expansion to the west" (PDF). "NatureGate. Red-flanked bluetail". "Whatbird. Red-flanked bluetail". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. veebruar 2017. "Kabli linnujaamas oli ajalooline päev: püünisesse jäi linnuharuldus". Pärnu Postimees 18. oktoober 2022. Sinisaba andmebaasis eElurikkus
Suki kraav

Suki kraav on kraav Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas. Kraavi pikkus on 2,5 km, langus 23,5 m ja lang 9,4 m/km. Kraav saab alguse 88,5 m kõrgusel Mustivere külast ja suubub Pinska külas 65 m kõrgusel paremalt poolt Kavaku ojasse. Kraav kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Kraavi on suunatud Oksa biotiikidest lähtuv heitvesi. Suki kraav Eesti looduse infosüsteemis Suki kraav keskkonnaportaalis Suki kraav Eesti looduse infosüsteemis Suki kraav keskkonnaportaalis
Arcus-pilv

Arcus-pilv (ladina keeles Cumulonimbus arcus) on madal pilvemoodustis. Arcus-pilvi on kahte tüüpi: rullpilv ja riiulpilv. Rullpilv on riiulpilvest märksa haruldasem. Jüri Kamenik. "Eesti pilveatlas". Kirjastus Varrak, 2015. Lk 203 Arcus cloud. metoffice.gov.uk
Rullpilv

Rullpilv (inglise keeles roll cloud) on madal pilvemoodustis, mida käsitletakse tavaliselt arcus-pilve erimina. Erinevalt teisest arcus-pilve tüübist – riiulpilvest – on rullpilv emapilvest (milleks on sageli rünksajupilv) täielikult eraldatud, meenutades pikka maapinnaga horisontaalselt paiknevat toru või rulli, mis võib ulatuda horisondist horisondini. Erinevalt riiulpilvest võib rullpilv tekkida ka iseseisvalt. Kõige tuntumaks selliseks on Austraalia põhjaosas tekkiv "hommikuhiilgus" (Morning Glory cloud). Selle teke on seotud rannikualade ja seal tekkivate briisidega. Kui rullpilv tekib seoses rünksajupilvedega, siis on selle põhjuseks laskuvad õhuvoolud, mille põrkel aluspinnaga võib tekkida õhulaine. Selle harjal tekibki veeauru kondenseerumisel rullpilv, mille üleminekuga võib kaasneda tugev tuulepuhang – pagi. Äike on sel juhul nõrk ja vahel seda ei järgnegi. Jüri Kamenik. "Eesti pilveatlas". Kirjastus Varrak, 2015. Lk 203 Rullpilv. ilmateenistus.ee Pilvemääraja. Haruldased pilvevormid. Rullpilv. ilm.ee 13 ominous photos and videos of roll clouds. mnn.com Morning glory clouds over Australia. "Hommikuhiilgus" Austraalia taevas. apod.nasa.gov
Riiulpilv

Riiulpilv (inglise keeles shelf cloud) on madal kiilukujuline pilvemoodustis, üks arcus-pilve tüüpe. Võrreldes teist tüüpi arcus-pilvega – rullpilvega – esineb riiulpilve taevas märksa sagedamini. Ta on kinnistunud emapilve külge, milleks on tavaliselt rünksajupilv. Kui selline pilvemoodustis oleks emapilvest eraldi, moodustaks ta teist tüüpi arcus-pilve erimi (rullpilve). Riiulpilv tekib rünksajupilve laskuvate õhuvoolude ees. Sellise arcus-pilve üleminekuga kaasneb tuul, mis on vahel väga tugev ja äkiline puhang (pagi), samuti tugev hoovihm ja suur õhutemperatuuri langus. Tihti järgneb riiulpilvele äike. Riiulpilv. ilmateenistus.ee Jüri Kamenik. "Eesti pilveatlas". Kirjastus Varrak, 2015. Lk 203 Pilvede rünnak. ilm.ee The Best Shelf Cloud Photos. weather.com
Insenerieetika

Insenerieetika on rakenduseetika haru, mis analüüsib insenerpraktikas ette tulevaid eetilisi ja moraalseid probleeme ning õpetab eetikanorme rakendama inseneritegevuses. Inseneri eetilist tegevust reguleerib inseneri eetikakoodeks. Esimesed insenerieetika koodeksid koostati USA-s 20. sajandi alguses. Eesti Inseneride Liidu eetikakoodeks võeti vastu EIL üldkogul 31. mail 1996. Insenerieetika on õpetus insenerialaga tegelevate isikute (inseneride, juhtide, tehnikute, juristide) ning organisatsioonide kõlbelisusest, õpetus tehnika arenguga seotud vastutusest ja eetilistest küsimustest, ideaalidest ja väärtustest. Laanemäe, Aare, Insenerieetika, Tallinn: TTÜ kirjastus, 2003. 149 lk. USA NSPE eetikakoodeks
Roti-rebasesaba

Roti-rebasesaba ehk põld-rebasesaba (Alopecurus myosuroides) on kõrreliste sugukonda rebasesaba perekonda kuuluv üheaastane rohttaim. Eestis on roti-rebasesaba võõrliik, esmaleid 1905. aastal. Pööristähk mõlemast otsast ahenev, valkjasroheline või lillakirju. Lehed on 3–5 mm laiad ja kõrgete roodudega. Lehetuped ja kõrs karedad. 4–5 mm pikkused paljad piklikovaalsed pähikud 1-või 2-kaupa raokestel. Libled kitsa tiivulise andruga ja teritunud sirge tipuga. Ohe 5–8 mm pikkune, põlvjas ja pähikust kaugele väljaulatuv. Taim kasvab 10 kuni 50 cm kõrguseks. Eestis seni leitud raudteedelt. Eestis harva. Roti-rebasesaba terised Roti-rebasesaba Roti-rebasesaba mõlemas otsas ahenev pööristähk Keskkonnaministeerium. "Eesti võõrliikide andmebaas". Vaadatud 01.02.2017.[alaline kõdulink] Leht, M. (toim.). 2010. Eesti taimede määraja. EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu Põld-rebasesaba andmebaasis eElurikkus
Eesti Köitekunstnike Ühendus

Eesti Köitekunstnike Ühendus on 1996. aastal asutatud mittetulundusühing (registrisse kantud registrikoodiga 80005141 17. märtsil 1997). Ühenduse liikmed on professionaalsed tarbekunstnikud. Ühendus korraldab alates 1995. aastast Tallinnas iga viie aasta tagant rahvusvahelist köitekunstinäitust Scripta manent. Ühendus korraldab ka väiksemaid näitusi kodu- ja välismaal, organiseerib kursuseid, õpikodasid ja seminare, tutvustab eesti köitekunsti, sõlmib kontakte kolleegidega, otsib ja jagab erialast teavet, kirjastab raamatuid. 2024. aasta seisuga kuulub ühendusse 21 köitekunstnikku: Veronika Alu (alates 1999),Tiia Eikholm, Rene Haljasmäe (al 1996), Riina Kermik, Sirje Kriisa (al 1996), Rünno Kulver (al 2019), Kert Lokotar-Reimann (al 2021), Kaia Lukats, Lennart-Jaak Mänd (al 1996), Krete Pajo, Kadri Paloveer, Helga Roht-Poznanki, Maarja Roolaht (al 2019), Tähti Roostalu (al 2017), Dorel Sabre (al 2022), Ella Summatavet (al 1996), Signe Taremaa (al 2017), Źanna Źuravel (al 2006), Tulvi-Hanneli Turo (al 2000), Irmeli Jaanson ja Tiiu Vijar (al 1996). In Memoriam: Marje Kask (1942–2016), Naima Suude (1932 - 2024)[1] Luule Maar (1938 - 2024)[2]. Eesti Köitekunstnike Ühendus e-krediidiinfos www.scriptamanent.ee "www.ester.ee".