laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Aivar Kokk

Aivar Kokk (sündinud 15. aprillil 1960 Jõgeval) on Eesti ettevõtja ja poliitik, Riigikogu XII, XIII, XIV ja XV koosseisu liige. 2004–2009 oli ta Jõgeva maavanem. Kokka on süüdistatud seotuses sundparteistamisega. Kokk sündis 15. aprillil 1960 Jõgeval. Lapsepõlv ja kooliaeg möödus Luual ja Palamusel. 1983. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusinseneri-tehnoloogina. 1989. aastast on ta kuulunud Jõgeva vallavolikokku: aastatel 1989–2000, 2013–2017 ja taas 2017. aastast vallavolikogu liikmena, aastatel olnud 2002–2004 ja 2009–2011 volikogu esimees. Aastatel 2004–2009 oli ta Jõgeva maavanem. 2011. aastast kuulub erakonda Isamaa. 2011. aastal valiti Riigikogu XII koosseisu. Riigikogus on olnud maaelukomisjoni aseesimees ning kohalike omavalitsuste ja regionaalpoliitika toetusrühma esimees. 2015. aastal valiti Riigikogu XIII koosseisu, olles ühtaegu sotsiaalkomisjoni esimees ning kohalike omavalitsuste ja regionaalpoliitika toetusrühma esimees. 2016. aasta detsembris valiti majanduskomisjoni esimeheks. 2017. aasta veebruarist oli Kokk riigireformi probleemkomisjoni liige, 2017. aasta juunist maaelukomisjoni esimees, 2022. aasta juunist Riigikogu rahanduskomisjoni esimees. On kuulunud Eesti-Venemaa, Eesti-Hiina ja Eesti-Soome parlamendirühma. Erakondlikus plaanis on ta erakonna Isamaa volikogu ja eestseisuse liige ning on Isamaa Jõgevamaa piirkonna kontaktisik . Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 9 (Jõgeva- ja Tartumaa (v.a Tartu linn)) 3136 häält ning osutus valituks. Kokk tegutseb 1991. aastast ettevõtjana. Kokku on ta asutanud 6 ja juhtinud 11 ettevõtet. 2019. aasta seisuga kuulub ta kolme ettevõtte juhatusse: Isamaa erakond MTÜ Eesti uisuliit MTÜ (asepresident) Jõgevamaa äriklubi MTÜ (asutaja) 2004 Jõgeva valla aasta tegija 2006 Ajalehe Maaleht "Aasta tera" 2006 Poola Vabariigi Kuldne teeneterist 2007 Jõgeva linna aumärk 2007 Mustvee linna aukodanik 2007 Päästeteenistuse kuldrist 2008 Lõuna Politseiprefektuuri teenetemärk 2015 Jõgevamaa Kuldrist 2020 Jõgeva valla vapimärk Kokk on abielus ja tal on kolm tütart. Tema hobid on tervisesport, aiandus, fotograafia ja toiduvalmistamine. "Kalurid süüdistavad Peipsi ärimeest alluvate IRLi sundimises" ERR, 6. märts 2013 Äriregistri päring[alaline kõdulink] (vaadatud 15.10.2019) Isamaa erakonna Jõgeva piirkond (vaadatud 15.10.219) Autobiograafiline veebieht (vaadatud 15.10.2019) Isamaa erakonna juhatus (vaadatud 15.10.2019) Eesti Uisuliidu juhatus (vaadatud 15.10.2019) "Päästeteenistuse aumärkide register". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. oktoober 2019. Vaadatud 15. oktoobril 2019. Ametlik veebileht Aivar Kokk Riigikogu veebilehel Riigikogulane kinkis kuluhüvitise eest koolidele pihlakaistikuid Peeter Ernits. Aivar Kokk: Poodi minnes vaatan punaseid silte, Maaleht, 8. oktoober 2010 Dannar Leitmaa. Pätibande liitus IRL-iga riigikogulase Aivar Koka soovitusel, Eesti Päevaleht, 5. juuni 2012 "Terviseamet algatas koroonat levitanud Aivar Koka suhtes väärteomenetluse" ERR, 3. veebruar 2021
Sinisukk (kirjastus)

Sinisukk on kirjastamisega tegelev Eesti ettevõte, mis loodi 1992. aastal. Suurima osa kirjastuses väljaantavatest teostest moodustavad lasteraamatud. Samuti antakse välja teabe- ja käsiraamatuid. Kirjastus on välja andnud raamatusarja "Klassikalised lood". 2017. aastal anti välja umbes 120 nimetust raamatuid. 2015. aastal oli kirjastuse käive 842 tuhat eurot, 2016. aastal 947 tuhat eurot ja 2017. aastal 960 tuhat eurot. Merilin Pärli: "Raamatukirjastamise äri jääb aasta-aastalt õhemaks" ERR, 17. august 2018
Daniel Hellebuyck

Daniel Hellebuyck (5. juuli 1933; Petegem(-aan-de-Leie), Deinze vald – 26. mai 2001) oli Belgia endine poksija, rahvuselt flaam. Hellebuyck osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1956. aasta Melbourne olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Hellebuyck sai kukk-kaalus (kuni 54 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Zenon Stefaniukile (Poola) j ajäädes edasisest medaliheitluselt välja. Hellebuyck poksis juunist 1957 kuni maini 1959 elukutselisena. Ta osales kokku 13 kohtumisel ning võitis neist 9 ja kaotas 4 (neist 1 nokaudiga) kohtumist. 16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles 11. Euroopa meistrivõistlused poksis. Lääne-Berliin 1955. Tulemused inglise keeles Daniel Hellebuyck veebisaidil Olympedia (inglise) Daniel Hellebuyck veebisaidil BoxRec (inglise)
Donald Ramotar

Donald Rabindranauth Ramotar (sündinud 22. oktoobril 1950) on Guyana poliitik, kes oli 3. detsembrist 2011 kuni 16. maini 2015 Guyana president. Ta õppis Guyana ülikoolis majandusteadust. Donald Ramotar on alates 1997. aastast Progressiivse Rahvapartei peasekretär. Alates 1992. aastast on ta parlamendi liige. Presidendi kantselei koduleht
Vital L'Hoste

Vital L'Hoste (sündinud 6. juunil 1925 Biez's Grez-Doiceau' vallas Vallooni Brabandi provintsis Valloonia piirkonnas Belgias – surmaaeg ja -koht on teadmata) on Belgia endine poksija, rahvuselt valloon. L'Hoste osales poolraskekaalus (kuni 80 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise Harry Siljanderile (Soome) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. L'Hoste sai poolraskekaalus (kuni 80 kg) 7. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1947) pronksmedali. L'Hoste poksis jaanuarist 1950 kuni maini 1952 elukutselisena. Ta osales kokku 3 kohtumisel, kaotas neist 2 (mõlemad nokaudiga) kohtumist ja viigistas 1 kohtumise. 14. suveolümpiamängude poksivõistlus. London 1948. Tulemused inglise keeles 7. Euroopa meistrivõistlused poksis. Dublin 1947. Tulemused inglise keeles Vital L'Hoste veebisaidil Olympedia (inglise) Vital L'Hoste veebisaidil BoxRec (inglise)
Sergei Krikaljov

Sergei Krikaljov (vene Сергей Константинович Крикалёв; sündinud 27. august 1958) on endine Nõukogude Liidu ja Venemaa kosmonaut ning raketiteadlane. Ta osales Sojuz TM-7, Sojuz TM-12, Sojuz TM-13, STS-60, STS-88, 1. ekspeditsiooni (Soyuz TM-31, STS-102), 11. ekspeditsiooni (Soyuz TMA-6) lendudel. Ta oli aastatel 2005–2015 kõige kauem – kokku 803 päeva 9 tundi ja 39 minutit – kosmoses viibinud inimene. Ta on käinud avakosmoses 8 korda, kokku 41 tundi ja 8 minutit. Sergei Krikaljov on Nõukogude Liidu kangelane, Venemaa kangelane ja Peterburi aukodanik. "Russian Cosmonaut Padalka Sets New Record For Time in Space". NASA. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. august 2020. Vaadatud 9. juuli 2019.
Kuulutaja

Kuulutaja on reedeti ilmuv tasuta nädalaleht, mille tiraaž on 14 000. Kuulutajat trükitakse täisvärvitrükis, mahus 16–28 lehekülge. Lisaks Lääne-Virumaale levib ajaleht ka Ida-Virumaal (Kiviõlis, Kohtla-Järvel, Jõhvis, Ahtmes), Harjumaal, Järvamaal, Jõgeval, Tallinnas ja Maardus Grossi Toidukaupade keti kauplustes. Ilmumise algusaastatel oli Kuulutaja 4–8-leheküljeline tarbijaleht, kus enamiku lehepinnast moodustas reklaam, lisaks mõned tarbijale suunatud artiklid. Hiljem on Kuulutaja olnud nädalaleht, milles leidub arvamuslugusid, probleemartikleid, uudiseid ning loomulikult ka reklaampakkumisi ja 12 leheküljel rubriigikuulutusi. Ajalehte annab välja Oleg Grossi firma AveC Kirjastuse AS. Koduleht
Näärid

Näärid on Eestis aastavahetuse aeg, mida tähistatakse vähemalt keskajast. Selle ajaga on seotud omapärased kombed nagu näärisoku jooksmine ehk sokutamine. Nääride nimetus, tähistamine ja kombestik viitab selgelt Skandinaavia päritolule. Nimetus tuleb arvatavasti rootsi sõnast nyår (uus aasta). Võimalik on nimetuse pärinemine sama tähendusega keskalamsaksakeelsetest sõnadest nē jār. Nõukogude okupatsiooni ajal, mil jõule nende kristliku tähenduse tõttu avalikult ei peetud, võttis jõulukombestiku suuresti üle näärikombestik (jõuluvana asemel näärivana jms). Eesti rahvakultuuris on näärikombestikku kõige rohkem järgitud nääriõhtul (ka: vana-aastaõhtu) ja nääriõhtu tavad, uskumused ja toidud on lähedased jõuluõhtu omadega. nääris näärisokk näärikroon jõulud eesti rahvakalendris Eesti rahvakultuur. Koostanud Ants Viires ja Elle Vunder. 600 lk. Eesti Entsüklopeediakirjastus 2008 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 189 Näärid. Miksike.ee.
Kaitsepataljonid (Eesti Vabadussõda)

Kaitsepataljonid olid Eesti Vabadussõja ajal 1918. aastal Kaitseliidu liikmetest moodustatud väeüksused. Kaitsepataljonid moodustati Eesti sõjavägede ülemjuhataja Johan Laidoneri korraldusel 28. detsembril 1918 ja likvideeriti 27. juulist 1919. Lähtudes operatiivolukorrast Vabadussõja rinnetel reorganiseeriti osa kaitsepataljone ka rindeväeosadeks. Kaitsepataljone nimetati algul ka KL Pataljonideks (N: “Kuressaare Kaitse Liidu Bataljon”). Kaitsepataljonide koosseisu kuulusid Sõjavägede Ülemjuhataja poolt 16. jaanuaril 1919 kinnitatud koosseisude alusel: pataljoni ülem, adjutant, arst, asjaajaja (ka laekahoidja), kortermeister (ka majandusülem), püssimeister. Pataljoni koosseisu kuulus 4 roodu, milles igas 4 rühma ja milles igas 8 jagu. Tallinna 1. kaitsepataljon, formeerimine algas 22. detsembril 1918 Eesti Kaitse Liidu 1. Tallinna pataljon nimetuse all –> (mai 1919) liideti 8. Jalaväepolku. Tallinna 2. kaitsepataljon, formeeriti 17. jaanuarist 1919, tegeles garnisoniteenistusega ning Tallinna 1. kaitsepataljonile täienduse väljaõpetamisega, saadeti laiali alates 2. juulist 1919. Tallinna 3. kaitsepataljon, formeeriti 31. märtsil 1919 Tallinna Kaitseliidu 7. jaoskonna baasil baltisakslastest, tegeles Tallinnas garnisoniteenistusega, saadeti laiali 10. juunil 1919. Tartu kaitsepataljon, mitteametlik nimetus Tartu vabatahtlike pataljon, formeerimine algas 8. jaanuaril 1919 –> (mai 1919) liideti 8. Jalaväepolku. Järvamaa löögipataljon, formeerimine algas 18. detsembril 1918 –> Järvamaa kaitsepataljon –> (veebruar 1919) 7. Jalaväepolk Viljandi kaitsepataljon, mitteametlik nimetus Viljandi vabatahtlikkude pataljon –> (4. mai 1919) "Sakala partisanide pataljon", 25. detsember 1919 formeeriti ümber Sakala partisanide polguks. Viljandi 2. kaitsepataljon, formeeriti 28. aprillil 1919, saadeti laiali 14. mail 1919: formeeriti uuesti 11. juunil 1919 ning saadeti laiali 6. juulil 1919. Pärnu kaitsepataljon –> (4. mai 1919) 3. Jalaväepolk, formeeriti alates 16. jaanuarist 1919. Pärnu 2. kaitsepataljon, formeeriti alates 10. juunil 1919, saadeti laiali 6. juulil 1919. Kuressaare kaitsepataljon, formeeriti 24. jaanuaril 1919 Kuressaares –> (märts 1919) Saaremaa kaitsepataljon, saadeti laiali augustis 1919. Narva kaitsepataljon –> (29. september 1919) Viru piirivalvepataljon –> (5. november 1919) 1. piirivalvepataljon Kapten Sarapuu kaitsepataljon –> (18. aprill 1919) Võru kaitsepataljon, saadeti augustis 1919 laiali.
Rakvere Linna Algkool

Rakvere Linna Algkool oli Rakvere linnas Lääne-Virumaal tegutsev lasteaed-algkool. Rakvere Linna Algkool otsustati avada Lääne-Viru Maavalitsuse 30. aprilli 1992. a. määrusega nr 85 koolide avamise kohta 1. septembril 1992 asukohaga Posti 29. Juba aastaid töötas Rakvere 1. Keskkool väga suure koormusega kolmes vahetuses. Eriti raske oli algklasside õpilaste koolipäev õhtupoolses vahetuses. Puudusid võimalused (ruumid) klassiväliseks tegevuseks. Otsiti võimalusi, kuidas õpilaste õppimistingimusi parandada. Seoses Eesti taasiseseisvumisega 20. augustil 1991 lahkus Rakverest väga palju vene rahvusest kodanikke ja sõjaväelaste perekondi. Vähenes laste hulk lastepäevakodudes. Nii otsustatigi sulgeda üks lasteaed ning vabanenud hoones avada Rakvere Linna Algkool. Kooli direktoriks määrati Ly Kivistik. Hoolimata uue kooli avamisele tekkinud tugevast vastuseisust (ei soovitud lahkuda mainekast koolist), saavutas kool kiiresti tuntuse ja tunnustatuse tänu tugevale, töökale personalile ja läbimõeldud koolielu korraldusele. Kool muutus linnas populaarseks, sellesse taheti oma lapsi õppima tuua. Lisaks heale õppetöö tasemele hinnatakse soodsat õpikeskkonda ja võimaluste mitmekesisust õpilaste tunnivälise aja organiseerimisel. Koolis oli 10 klassikomplekti (1.–5. klass, kaks paralleelklassi). Alates 2003. aasta sügisest on kooli vastu võetud esimesi klasse ühe klassikomplekti kaupa. 2003/2004. õppeaastal tegutses 6-aastaste laste rühm, 2004/2005. õppeaastal oli kooli hoones avatud kaks Lasteaia Triin mudilasrühma. 1. septembrist 2005 tegutseb asutus lasteaed-algkoolina. Praegu õpib koolis kuus klassikomplekti, kokku 127 õpilast (1.–6. klassini) ning on avatud viis lasteaiarühma. Kooli alguspäevadest alates on koostatud kooli kroonikat, millest iga asjahuviline saab üksikasjaliku ülevaate koolis toimunust. On olemas rikkalik fotode kogu ja täpsed ülestähendused õpilaste ja õpetajate saavutuste ja koolielus toimunu kohta. 2013. aastal muudeti Rakvere Linna Algkooli nimetust ning uueks nimetuseks sai Rakvere Rohuaia Lasteaed. Rakvere Rohuaia Lasteaed on lasteaiana tegutsev Rakvere Linnavalitsuse hallatav koolieelne lasteasutus. Rakvere Rohuaia Lasteaia põhimäärus, Rakvere Linnavolikogu määrus, RT IV, 10.04.2013, 21
Vladas Mikėnas

Vladas Mikėnas (17. aprill 1910 Tallinn – 3. november 1992 Vilnius) oli Eestist pärit leedu maletaja, malekohtunik ja ajakirjanik, rahvusvaheline meister ja ausuurmeister males. Isa oli Dvigateli tehases raamatupidaja. Malet hakkas mängima 14-aastaselt. Esimene turniirivõit tuli 1927. aastal Tallinna Eesti maleseltsi juubeliturniiril. 1928. aastal tuli ta Tallinna meistriks. 1930. aastal võitis Mikėnas Eesti malemeistrivõistlused Tallinnas. 1931 jagas ta 2.–5. kohta esimesel Balti meistrivõistlustel males Klaipėdas, kus esikohale tuli Isakas Vistaneckis. Samal aastal emigreerus Mikenas Eestist Leetu. Leedus osales ta korduvalt meistrivõistlustel, võites need 1936. aastal; 1937 jäi ta madalale kohale, ent võitis Aleksandr Alehhinit. Mikėnas esindas Leedut viiel ametlikul ja ühel mitteametlikul maleolümpial. Pärast Leedu annekteerimist Nõukogude Liitu 3. augustil 1940 osales Mikėnas septembris-oktoobris Moskvas NSV Liidu meistrivõistlustel, jagades 13.–16. kohta. Ta mängis korduvalt Nõukogude Liidu ja mitme liiduvabariigi meistrivõistlustel, tulles näiteks 1945. aastal Tallinnas 7. kohale ja kaotades Paul Keresele. 1950. aastal, mil loodi rahvusvahelise meistri tiitel, anti see ka Mikėnasele. 1987 pälvis ta ausuurmeistri tiitli. 1985. aastal oli Mikėnas kohtunik maailmameistrimatšil Anatoli Karpovi ja Garri Kasparovi vahel. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. märts 2016. Vaadatud 16. juunil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "URS-ch12 Moscow 1940". Geocities.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 21.10.2009. Vaadatud 5.11.2008. "RUSBASE (part IV)". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2009. Vaadatud 25. oktoobril 2009. Biograafia ESBL-is
Keisririigi ringkonnad

Keisririigi ringkond (ladina keeles Circulus imperii, mitmuses Circuli imperii; saksa keeles Reichskreis, mitmuses Reichskreise) oli Saksa-Rooma riigi territooriumide regionaalsete gruppide ühend. Ringkond loodi peamiselt üldiste kaitsestruktuuride ja keiserlike maksude kogumise organiseerimise eesmärgil, kuid ka organiseerimise vahendina Riigipäeval ja keiserlikus riigikohtus. Igal ringkonnal oli Ringkonnapäev, kuigi mitte iga Ringkonnapäeva liige ei saanud olla Riigipäeva liige. Algselt moodustas 1500. aasta Augsburgi Riigipäev Keisririigi reformi osana kuus ringkonda: Baieri ringkond Švaabi ringkond Ülem-Reini ringkond Alam-Reini-Vestfaali ringkond Frangimaa ringkond Saksi ringkond Algselt jäid Habsburgi dünastia ja kuurvürstide territooriumid ringkondadest väljapoole. 1512. aastal organiseerisid Trieri ja Kölni Riigipäevad need maad nelja uude ringkonda: Austria ringkond, sealhulgas Maximilian I poolt päritud Habsburgide territooriumid Burgundia ringkond, sealhulgas Maximiliani viimase naise Marie pärand Ülem-Saksi ringkond, sealhulgas Saksimaa ja Brandenburgi kuurvürstkonnad Kuur-Reini ringkond, sealhulgas vaimulikud kuurvürstkonnad Mainz, Köln ja Trier ning ilmalik Kuurpfalz. Silmas pidades Prantsusmaa üleskerkinud nõudmisi Maximiliani Burgundia pärandile, algatas 1512. aasta Riigipäev oma lõppaktis nime Saksa Rahvuse Püha Rooma Keisririik (ladina keeles Sacrum Imperium Romanum Nationis Germanicæ) ametliku kasutuse. Kuigi keisririik kaotas mõned läänepoolsed territooriumid pärast Ühendatud Provintside lahkulöömist aastal 1581 ja seoses 1679. aasta Nijmegeni rahu järgse Prantsuse anneksiooniga, jäid kümme ringkonda suuresti muutumatuks kuni 1790. aastate alguseni, mil Prantsuse revolutsioonisõjad tõid kaasa olulisi muutusi Euroopa poliitilisel kaardil. Mitmed keiserlikud territooriumid jäid väljapoole ringkondi, näiteks: Tšehhi krooni maad (s.o Tšehhi kuningriik ja Moraavia mark ning Kladsko krahvkond, Sileesia hertsogkonnad, samuti Ülem- ja Alam-Lausitz) Šveitsi Konföderatsiooni territooriumid, mis arvati 1648. aastal keiserlikust föderatsioonist vastavalt Vestfaali rahule välja keisririigi territooriumid Põhja-Itaalias: Mantua, Milano, Modena, Montferrat, Parma ja Toskana riigirüütlite territooriumid väiketerritooriumid, nagu: Montbéliard krahvkond Schmalkalden Jever talupoegade vabariik Dithmarschen (kuni Holsteiniga liitmiseni aastal 1559) Vana-Liivimaa Keisririigi ringkonnad 16. sajandil Saksamaa ajaloolised kaardid
Rakvere Lille Kool

Rakvere Lille Kool on puuetega lastele ja noortele mõeldud kool Lääne-Virumaal Rakveres. Rakvere Lille Kool on MTÜ Kirilille üks osakond. Rakvere Lille Kooli eesmärk on toimetulekuõppe võimaldamine mõõduka vaimupuudega õpilastele ja hooldusklassi loomine raske ja sügava vaimupuudega lastele. Kooli tegevuse eesmärgist tulenevalt on koolil ülesandeks tagada õpilastele toimetulekuõppekava ja hoolduskooli programmi täitmiseks vajalikud õppe- ja kasvatustingimused. Koolis õpitakse eesti keelt, matemaatikat, muusikat, rütmikat, kehalist kasvatust, kunsti, tööõpetust ning elu- ja toimetulekuõpetust. Kõigile õpilasele koostatakse individuaalne õppekava. Kooli koduleht
Tallinna Ülikooli Rakvere Kolledž

Tallinna Ülikooli Rakvere Kolledž oli Tallinna Ülikooli kolledž Rakveres Pikk tänav 40. Kolledž avati 1. septembril 1999. Kooli rajamine Rakveresse oli piirkonna jaoks tähelepanuväärne sündmus, kuna sellega taastati Rakvere Õpetajate Seminarist alguse saanud õpetajakoolitus. Kolledžis hakati koolitama bakalaureuseõppes põhihariduse pedagooge (lasteaiaõpetajaid) ja sotsiaaltöötajaid, magistriõppes sai õppida riigiteaduste erialal. 2002. aasta sügisest toimus õppetöö kolledži oma majas Rakvere vanalinnas. Üliõpilaste kasutada olid kaasaegsed auditooriumid, arvutiklass ja raamatukogu iseseisvaks tööks ning kohvik lõõgastumiseks. Kolledžil oli välja kujunenud hea praktikabaaside võrgustik. Ladus koostöö oli ka linna raamatukogu, teatri ja rahvamajaga. Külastada sai kontserte, etendusi ja spordivõistlusi, mida üliõpilane sai sageli "letihinnast" taskukohasemalt. 2019. aasta kevadel lõpetas 20-aastase Tallinna ülikooli Rakvere kolledži viimane lend alushariduse pedagoogi ja sotsiaalpedagoogika eriala üliõpilasi. Ehkki Tallinna Ülikool on otsinud hoonele otstarbekat kasutust, seisab hoone 2021. aasta seisuga tühjalt. Õppetööd alustati tolles hoones juba 1805. aastal Rakvere Kreiskooli rajamisega, kus õppisid teiste hulgas ka Friedrich Reinhold Kreutzwald ja Friedrich Robert Faehlmann. Kooli koduleht
José Peyre

José Peyre (sündinud 26. märtsil 1933 Charlerois) on Belgia endine poksija. Peyre sai raskekaalus (üle 81 kg) 9. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1951) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Edgar Gorgasile (Lääne-Saksamaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Peyre poksis novembrist 1953 kuni jaanuarini 1970 elukutselisena. Ta osales kokku 44 kohtumisel ning võitis neist 18 (neist 1 nokaudiga), kaotas 25 (neist 13 nokaudiga) kohtumist ja viigistas 1 kohtumise. 9. Euroopa meistrivõistlused poksis. Milano 1951. Tulemused inglise keeles José Peyre veebisaidil BoxRec (inglise)
Lahingus langenu

Lahingus langenu on sõjandustermin, millega märgitakse lahingus kaotatud isikut, kes saab lahingus kohapeal surma või sureb haavadesse või muudesse vigastustesse enne arstiabipunkti jõudmist. Kui sõjaväelane hukkub mõne muu teenistusülesande täitmisel, mitte lahingus, siis kasutatakse tema kohta mõistet ülesande täitmisel langenu. Eesti sõjandusterminoloogias on üldjoontes samatähenduslikud väljendid – lahingus surmasaanu, surmasaanu, langenu – tunnistatud ebasobivateks, kuigi tavakeeles võidakse neid jätkuvalt selles tähenduses kasutada. Üldisemalt võib rääkida ka sõjategevuses või lahingutegevuses hukkunust. Tegemist on liigitusega, mida kasutavad tavaliselt sõjaväelased inimohvrite, s.t vaenuliku jõu läbi oma vägedes aset leidnud surmajuhtumite tähistamiseks. Inglise keeleruumis tähistatakse lahingus hukkunut mõistega killed in action, mille ametlik lühend on KIA. Selle tähendusväli võib olla eestikeelsest sõjandusterminoloogiast kohati erinev. Ameerika Ühendriikide Kaitseministeeriumi järgi ei pruugi KIAks kuulutatu olla küll oma relvast tulistanud, on aga langenud vaenlase vaenuliku rünnaku tagajärjel. KIAdeks ei loeta neid, kes on hukkunud õnnetuse või mõne muu "mitte-vaenuliku" tegevuse või terrorirünnaku tagajärjel. KIA on kohaldatav nii rinde lahinguüksustele kui ka mere-, õhu- ja tugiüksustele. Sõjategevuses mingi konkreetse sündmuse ajal langenut tähistatakse † märgiga tema nime kõrval, märkimaks tema langemist selle konkreetse sündmuse käigus. Lisaks eelöeldule, KIA tähistab kedagi, kes on tapetud sõjategevuses lahinguväljal, samas kui haavadesse surnu (inglise keeles died of wounds; lühend: DOW) on seotud kellegagi, kes on jäänud elama kuni arstiabi saamiseni. NATOs on kasutusel ka DWRIA (surnud sõjategevuses saadud haavadesse; inglise keeles died of wounds received in action). Sõjaväelased ja ajaloolased on kasutanud traditsiooniliselt siiski esimest lühendit, KIAd. Missing in action, MIA – sõjategevuses teadmata kadunud Wounded in action, WIA – sõjategevuses haavatasaanud Prisoner of war, POW – sõjavang Rahvusvaheline humanitaarõigus Tundmatu sõduri haud Lahingus langenu. Sõjandusterminite andmebaas MILITERM. Kontrollitud 30. detsembril 2011.
Léonard Steyaert

Léonard Steyaert (28. mai 1907 – surma-aeg ja -koht on teadmata) oli Belgia poksija, rahvuselt flaam. Steyaert sai keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Piero Toscanile (Itaalia) ning võites 3. koha kohtumises Frederick Mallinit (Suurbritannia). Steyaert poksis septembrist 1929 kuni detsembrini 1945 elukutselisena. Ta pidas kokku 27 kohtumist, millest võitis 6 (neist 2 nokaudiga) ja kaotas 12 (neist 9 nokaudiga) ning 9 kohtumist jäi viiki. 9. suveolümpiamängude poksivõistlus. Amsterdam 1928. Tulemused inglise keeles Léonard Steyaert veebisaidil Olympedia (inglise) Léonard Steyaert veebisaidil BoxRec (inglise)