laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Astijärve kirikumõis

Astijärve kirikumõis ehk Burtnieki kirikumõis (saksa keeles Pastorat Burtneck, läti keeles Burtnieku mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas. Mõisakompleks, sealhulgas kirikuõpetaja maja, ait ja tall, on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Aastail 1988-1993 mõisakompleks restaureeriti. Kiriklas on hoiul täielik register kihelkonnas aset leidnud sündidest kuni aastani 1720. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 1/4 adramaad, sellele allus 68 mees- ja 66 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 3 ja 1/4 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid kolm, aastal 1757 aga 3 ja 1/4. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 3/20, aastal 1881 allus mõisale 2 ja 36/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. 1920. aasta agraarreformi ajal oli mõisa suurus 571 hektarit. http://mantojums.lv/lv/piemineklu-saraksts/?t=Burtnieku+pagasts&region=0&group=1&type=0 Travel in Valmiera municipality, lk. 15. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 241. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 115. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 137. Latviešu konversācijas vārdnīca. II. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 3328-3329. sleja.
Baloži mõis

Baloži mõis (saksa keeles Ballod, läti keeles Baložu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Rencēni vallas Baložis. Algselt kuulusid selle mõisa maad Astijärve mõisale. Esimene mõisavaldaja oli kammerpreili Elisabeth von Franzen, kellele Jelizaveta Petrovna aastal 1749 sealsed maad annetas. Aastal 1774 müüs Carl Friedrich von Kruse mõisa oma ema Maria von Kruse (sündinud Franzen) nimel 24 000 taalri eest Benedict Jacob von Tiesenhausenile. Tolle lesk müüs mõisa aastal 1818 Caroline von Möllerile, hinnaks oli 23 000 hõberubla. Aastal 1832 ostis mõisa 15 000 hõberubla Anton Johann von Engelhardt. Veel samal aastal pantis ta mõisa 21 500 rubla eest Johann Kaasile, kes pandiõigused samal aastal sama summa eest Jaan Boschile edasi müüs. See loovutas omakorda aastal 1837 mõisa 27 650 rubla eest Heinrich von Smoliaule, kes aastal 1841 ka mõisa pärisomanikuks sai. Aastal 1844 müüs ta mõisa 30 000 rubla eest Constantin von Smoliaule. Constantin müüs aastal 1857 mõisa 53 000 rubla eest Reinhold Emil Gustav Mengdenile. Aastal 1875 ostis mõisa 20 000 rubla eest Adalbert Menden. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 1/2 adramaad, sellele allus 83 mees- ning 98 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 4 ja 1/2 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid neli, aastal 1757 aga 5 ja 1/2. Aastal 1823 oli mõisa suurus 3 ja 3/5 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 3 ja 14/5, aastal 1881 aga 3 ja 2/80, lisaks allus mõisale 4 ja 33/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836., lk 117. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 140-141. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 241. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 115. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 137.
Briede mõis

Briede mõis (saksa keeles Wredenhof, läti keeles Briedes muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas Briedese külas. Mõisa maad kujunesid osaliselt Wolter von Plettenbergi poolt aastal 1518 Nicolaus Hagenile (või siis Claus Hagetolkile) läänistatud maadest. Ülejäänud maad ostis ta samal aastal Johann Kulelt. Omaniku surma järel läänistas Wilhelm Fürstenberg mõisa aastal 1559 Caspar Wredele, ent juba samal aastal sai selle omanikuks Caspari poeg Heinrich. Aastal 1685 müüs Gustav Johann Wrede mõisa 4000 taalri eest Nicolaus Priaudale. Aastal 1756 ostis tema pojalt Carl Gustav von Priaudalt 23 000 taalri eest mõisa kindralfeldmarssal Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski. Aastal 1806 ostis Theodor Heinrich von Schroeder tema pojalt kogusumma 489 120 rubla eest Briede, Astijärve, Seķi, Rūte, Zvārte, Ēķini, Dūre ja Pučurga mõisad. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/4 adramaad, sellele allus 94 mees- ning 99 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus kolm adramaad, aastal 1688 aga 4 ja 3/8 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid 2 ja 3/4, aastal 1757 aga 4 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisa suurus 2 ja 11/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 13/20, aastal 1881 aga 2 ja 24/80, lisaks allus mõisale 2 ja 16/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses. 1920. aasta agraarreformi ajal oli mõisa suurus 317 hektarit. Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Skulte. Fideikomiss Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836., lk 116. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 241. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 115. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 137. Latviešu konversācijas vārdnīca. II. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 3328-3329. sleja.
Dūre mõis (Astijärve kihelkond)

Dūre mõis (saksa keeles Duhrenhof, ka Lindenhof, läti keeles Dūres muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas Dūre külas. Aastal 1417 andis Siegfried Lander von Sponheim sealsed maad Peter von Dürenile. Tema suguvõsa järgi sai mõis ka oma nime. Aastal 1599 suri Walter von Düren meessoost järeltulijateta ja nii päris mõisa tema kasupoeg Wilhelm Möller. Aastal 1647 kaotasid tema pojad mõisate reduktsiooni käigus selle valduse. Aastal 1682 sai mõisa omanikuks Heinrich Möller, aastal 1699 bürgermeister Conrad Stael von Holsteini lesk Elisabeth, aastal 1717 Marcus Wentzlau, aastal 1720 Gregorius Wittorff. 1740 oli selle mõisa omanikuks Benjamin Fischer. Tema lesk müüs aastal 1762 mõisa 12 300 taalri eest Michael von Buschenile, aastal 1770 müüs too aga mõisa 15 500 taalri eest Otto George von Oettingenile. Aastal 1786 ostis temalt 25 000 taalri eest mõisa kindralfeldmarssal Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski. Aastal 1806 ostis Theodor Heinrich von Schroeder tema pojalt kogusumma 489 120 rubla eest Dūre, Astijärve, Seķi, Rūte, Zvārte, Ēķini, Briede ja Pučurga mõisad. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 1/8 adramaad, sellele allus 134 mees- ning 141 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus 3 ja 1/2 adramaad, aastal 1688 aga 4 ja 3/4 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid neli, aastal 1757 aga5 ja 1/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus neli adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid neli, aastal 1881 aga 2 ja 31/80, lisaks allus mõisale 4 ja 29/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses. 1920. aasta agraarreformi ajal oli mõisa suurus 432 hektarit. Fideikomiss Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836., lk 116 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 139-140. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836., lk 117. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 241. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 115. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 137. Latviešu konversācijas vārdnīca. II. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 3328-3329. sleja.
Luteri mõis

Luteri mõis (saksa keeles Luthershof, läti keeles Luteru muiža) oli riigimõis Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas Andruvese külas. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 3/4 adramaad, sellele allus 99 mees- ja 140 naishinge. 1688. ja 1734. aastal oli mõisa suurus 4 ja 1/4 adramaad, 1757. aastal aga 4 ja 3/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 13/20, aastal 1881 allus mõisale 2 ja 44/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. 1920. aasta agraarreformi ajal oli mõisa suurus 152 hektarit. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 240. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 115. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 137. Latviešu konversācijas vārdnīca. II. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 3328-3329. sleja.
Sauļi mõis

Sauļi mõis (saksa keeles Saulhof, läti keeles Sauļu muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Rencēni vallas Sauļis. Sauļi ja Labrenči mõisa alad kuulusid kunagi Thomas Owerhagenile. 1549. aastal läänistas Johann von der Recke mõisa Valentin Hahnile. Poola kuningas Zygmunt II August kinnitas tema omandiõigust 1567. aastal ja lisas tema valdustele pool adramaad koos kõrtsiga. Selle valduse päris koos Lizdēni mõisaga tema poeg Libbert Hahn. Kuna viimase pojad jäi truuks Poola kuningale, langes Lizdēni XVII sajandi algul Rootsi kuninga kätte. Gustav II Adolf kinnitas 15. mail 1632 valdusõigust Norrköpingi otsuseõiguse alusel tema väimeestele kapral Johann von Wahlenile ja lipnik Heinrich Pfeilile. Nad jagasid valdused omavahel ära ja Sauļi omanikuks sai Pfeil. Pärast tema surma pärisid selle tema pojad. Sauļi päris Heinrichi vanem poeg, noorem poeg Libbert päris aga Sauļist eraldatud Labrenči mõisa. Et aga Libberti vend suri lastetuna, sai Libbertist 1654. aastal ka Sauļi omanik. 1736. aastal said mõisate restitutsiooni käigus Sauļi enda valdusse kapten Carl Gustav Pfeil ja tema õde Johanna Maria Drath. Carl Gustavi tütar abiellus 1757. aastal Carl Gideon Laudohniga, edaspidi kuulus mõis nende järeltulijatele. Viimane omanik oli vabahärra Harald von Loudon. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 7/8 adramaad, sellele allus 55 mees- ja 71 naishinge. 1641. aastal oli mõisa suurus (sel aastal koos Labrenči mõisaga) 8 ja 1/2 adramaad, 1688. aastal aga kolm adramaad. 1734. aastal oli adramaid 2 ja 3/8, 1757. aastal aga 3 ja 1/8. 1823. aastal oli mõisa suurus 2 ja 9/20 adramaad. 1832. aastal oli mõisal adramaad 2 ja 9/10, 1881. aastal aga 2 ja 3/80, lisaks allus mõisale 3 ja 64/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. Fideikomiss Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 143. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836., lk 117-118. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 241. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 115. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 137.
Rūte mõis

Rūte mõis (saksa keeles Ruthenhof, varem Smaeling, läti keeles Rūtes muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas Andruvese külas. Esimesed teated sellest mõisast pärinevad aastast 1404, mil see kuulus Albert Krammerile. Aastal 1523 andis Wolter von Plettenberg selle mõisa Goswin Smoelingile. Smoelingite valduses oli mõis ka aastal 1537 ja 1599. Gustav Adolf andis selle mõisa riigikantsler Oxenstiernale, ent seejärel sai sellest mõisate reduktsiooni käigus riigimõis. Anna Ivanovna andis selle mõisa 29. septembril 1736 krahv Löwenwolde valdusse, ent aastal 1742 sai Rūtest taas riigimõis. 1744. aastal doneeriti see krahv Aleksandr Ivanovitš Rumjantsevile (1680−1749). Aastal 1806 ostis Theodor Heinrich von Schroeder Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski pojalt kogusumma 489 120 rubla eest Rūte, Astijärve, Seķi, Ēķini, Zvārte, Dūre, Briede ja Pučurga mõisad. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 7/8 adramaad, sellele allus 145 mees- ja 178 naishinge. Aastal 1757 oli mõisa suurus 5 ja 7/8 adramaad, aastal 1823 aga 4 ja 4/5 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 8/15, aastal 1881 aga 2 ja 4/80, lisaks allus mõisale 5 ja 72/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses. 1920. aasta agraarreformi ajal oli mõisa suurus 486 hektarit. Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Zahlit. Fideikomiss Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836., lk 116 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 136. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836., lk 117. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 241. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 115. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 137. Latviešu konversācijas vārdnīca. II. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 3328-3329. sleja.
Seķi mõis

Seķi mõis (saksa keeles Seckenhof, läti keeles Seķu muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas. Anna Ivanovna doneeris selle mõisa 29. septembril 1736 krahv Löwenwolde valdusse, ent aastal 1742 sai Seķist taas riigimõis. 1744. aastal doneeriti see krahv Aleksandr Ivanovitš Rumjantsevile (1680−1749). Temalt ostis mõisa (koos Pučurga mõisaga) tema tütar, kes oli abiellunud Trubetskoide perre. 1762. aastal müüs ta need mõisad edasi von Siversite suguvõsale. 1806. aastal ostis Theodor Heinrich von Schröder Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski pojalt kogusumma 489 120 rubla eest Seķi, Pučurga, Astijärve, Rūte, Zvārte, Ēķini, Briede ja Dūre mõisa. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7 ja 1/4 adramaad, sellele allus 135 mees- ja 165 naishinge. Aastal 1757 oli mõisa suurus 7 ja 1/4 adramaad, aastal 1823 aga 6 ja 1/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 6 ja 1/10, aastal 1881 aga 1 ja 69/80, lisaks allus mõisale 6 ja 19/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. 1920. aasta agraarreformi ajal oli mõisa suurus 435 hektarit. Fideikomiss Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 136. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 115 Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836., lk 116-117. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 241. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 115. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 137. Latviešu konversācijas vārdnīca. II. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 3328-3329. sleja.
Zvārte mõis

Zvārte mõis (saksa keeles Swarten, läti keeles Zvārtes muiža) oli rüütlimõis, hiljem Ēķini mõisa kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas Zvārtese külas. Anna Ivanovna andis selle mõisa 29. septembril 1736 krahv Löwenwolde valdusse, ent aastal 1742 sai sellest taas riigimõis. 18. augustil 1776 andis Katariina II selle mõisa koos Ēķini mõisaga kindralfeldmarssal Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski valdusse. 1806. aastal ostis Theodor Heinrich von Schroeder tema pojalt kogusumma 489 120 rubla eest Zvārte, Ēķini, Astijärve, Seķi, Rūte, Dūre, Briede ja Pučurga mõisa. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 5/8 adramaad, sellele allus 77 mees- ja 83 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Ēķini mõisaga) 1/2 adramaad, aastal 1688 kuulus mõisatele 4 ja 1/8 adramaad. Aastal 1734 oli mõisatel adramaid 4 ja 1/4, aastal 1757 aga 5 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisate suurus 5 ja 3/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisatel adramaid 5 ja 5/20, aastal 1881 aga 2 ja 4/80, lisaks allus mõisatele 5 ja 73/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 136. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 138-139. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836., lk 117. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 241. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 115. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 137.
Ēķini mõis

Ēķini mõis (saksa keeles Heydekenshof, varem Broesemoise, läti keeles Ēķina muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas. 1490. aastal ostis Ambrosius Heydecken selle mõisa Andreas Finckilt ära. 1572. aastal ostis Ewert Heydecken Libbert Stalhoewetilt veel tüki maad juurde. Aastal 1638 oli mõis pandituna Eberhard Dettingi valduses, ent reduktsioonikomitee andmetel oli selle omanikuks aastail 1667 ja 1682 major Dietrich Heydecken. Temalt päris mõisa Anna Elisabeth Högerstierna, seejärel tema õde Mirau. Viimase tütre kaudu läks mõis Johann Georg Blücheri valdusse. Seejärel oli mõisa omanikuks Otto Friedrich Högerstiern. Tema valduses oli mõis aasta ja üks päev, seejärel oli ta sunnitud Blücheri võlausaldajate nõudmiste tõttu mõisast loobuma. 18. augustil 1776 andis Katariina II selle mõisa koos Zvārte mõisaga kindralfeldmarssal Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski valdusse. Aastal 1806 ostis Theodor Heinrich von Schroeder tema pojalt kogusumma 489 120 rubla eest Ēķini, Astijärve, Seķi, Rūte, Zvārte, Dūre, Briede ja Pučurga mõisa. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 3/4 adramaad, sellele allus 70 mees- ja 90 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Zvārte mõisaga) 1/2 adramaad, aastal 1688 kuulus mõisatele 4 ja 1/8 adramaad. Aastal 1734 oli mõisatel adramaid 4 ja 1/4, aastal 1757 aga 5 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisate suurus 5 ja 3/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisatel adramaid 5 ja 5/20, aastal 1881 aga 2 ja 4/80, lisaks allus mõisatele 5 ja 73/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. 1920. aasta agraarreformi ajal oli mõisa suurus 249 hektarit. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836., lk 116 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 138-139. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836., lk 117. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 241. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 115. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 137. Latviešu konversācijas vārdnīca. II. sējums. Rīga : Anša Gulbja izdevniecība. 3328-3329. sleja.
Sissi Nylia Benita

Sissi Nylia Benita (sündinud 25. märtsil 1999) on Eesti laulja. Ta saavutas võistlusliku saatesarja "Eesti otsib superstaari" seitsmendal hooajal teise koha. Võistlusel Eesti Laul 2019 osales ta lauluga "Strong", mis pälvis 4. koha. Võistlusel Eesti Laul 2021 osales ta lauluga "Time", mis pälvis 2. koha. Tema isa on Dave Benton, tema vanaisa oli kontrabassimängija Andi Villenthal (1948–2021). Saa tuttavaks | Staariankeet: Sissi Nylia Benita kirjutab luuletusi ja ületab hirmusid. kroonika.delfi.ee, 14. märts 2018