laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Paabel (ansambel)

Paabel on Eesti folkdžässi ansambel. "Paabel läheneb pärimusmuusikale kaasaegse muusikalise vabameelsusega, põimides traditsioonilisi rahvalugusid džässiliku ja modernse heliloominguga, mis valminud bändisisese sünergiana." "Oma pärimusmuusikast tuttava kordustepõhise kõla, džässilike rütmikeerdkäikude ja harmooniahüpetega ning rokiliku live-energiaga töötab Paabel mõjusa elusmuusika ansamblina, mis jõuab kohati välja free jazzi pärusmaale." Kaur Garšnek võrdleb Paablit King Crimsoni ja Soundgardeniga, aga ka Kasekese, Ultima Thule ja In Spega. Paabel lõpetas tegevuse 2017. aastal. Sandra Sillamaa – eesti torupill, sopransaksofon, viled, parmupill Arno Tamm – laul, akustiline kitarr Erko Niit – elektrikitarrid Tõnu Tubli – löökpillid Tanel Kadalipp – kontrabass Rainer Koik – helikunstnik 2014 "Meestevägi Live" 2012 "Üle järve" 2010 "Küüni täitmise lood ja laulud" 2009 "Epöpoa" 2012 "Ilus tüdruk" "Paabel plaadiesitluskontsert" – folk.ee[alaline kõdulink] Kaur Garšnek: "Kuueteistkümnes Viljandi pärimusmuusika festival – oli, mida kuulata" Eesti Päevaleht, 28. juuli 2008 Paabel tõmbab otsad kokku: oli väga tore aeg ERR, 13. aprill 2017 Ansambel Paabel jätab rahvaga hüvasti oma viimasel kontserdil ERR, 14. märts 2017 Ansambel Paabel: meid hüütakse mainstream-hipideks Õhtuleht, 21. aprill 2012 Sandra Sillamaa: Meie publikuks on avatud meeltega inimesed Vooremaa, 20. aprill 2010 Paabel põrutab plaadiesitlustuurile Jazzkaar, 3. märts 2009
Maks Roosma

Maks Roosma (ka Max või Max-Julius Roosma, kuni 1936. aastani Maksim-Julius Roosmann; 10. jaanuar 1909 Omuli vald – 3. detsember 1971 Tallinn) oli eesti klaasikunstnik. Maks Roosma oli Eesti esimene kutseline klaasikunstnik ning üks eesti klaasikunsti teerajajaid, kes lõi oma koolkonna. Ta graveeris peamiselt mütoloogilisi figuure, hiljem ka portreesid. Maks Roosma lõpetas 1931. aastal Valga poeglastegümnaasiumi. Riigi Kunsttööstuskoolis omandas ta Günther Reindorffi käe all suurepärase joonistamis- ja graveerimisoskuse; aastal 1936 lõpetas ta kooli graafika erialal ja 1937 kristallilihvimise erialal. Seejärel õppis ta aastatel 1937–1938 Tšehhoslovakkias Nový Bori klaasitööstuskoolis ning praktiseeris eraateljeedes klaasimaali. 1939. aastal sai Maks Roosma Riigi Tarbe- ja Kujutava Kunsti Koolist klaasikaunistamise rakenduskunstniku diplomi. Alates 1938. aastast oli ta Riigi Tarbe- ja Kujutava Kunsti Kooli klaasitöökoja juhataja. Aastatel 1944–1971 töötas Maks Roosma Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis klaasehistöö õppejõuna, aastast 1947 dotsendina, aastast 1960 professorina. Ta uuris ka Eesti klaasitootmise ajalugu, juhatas arheoloogilisi väljakaevamisi ning koostas muu hulgas monograafia "Hüti klaasikoda" (1966). Aastal 2007 asutas Eesti Kunstiakadeemia klaasikunsti osakond Maks Roosma nimelise loomingulise stipendiumi. 1937. aasta Pariisi maailmanäituse kuldmedal Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon, Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn, 1996 Vello Jaska. Maks Roosma juured ulatuvad Helme kihelkonda. Valgamaalane, 29. september 2006. Kadi Alatalu. Ajaloomuuseum tähistab Maks Roosma 100. sünniaastapäeva. ERR, 29. jaanuar 2009.
Togo vapp

Togo vapp on Togo ametlik vapp. Vapp on kasutusel alates 14. märtsist 1962. Kaks vibudega punast lõvi sümboliseerivad vaprust. Vibud ja nooled kutsuvad üles võitlema oma vabaduse eest. Tähed RT kollasel päikesekujulisel kilbil on lühend riigi prantsuskeelsest nimest République Togolaise. Nende kohal lehvib kaks Togo lippu. Ülaservas on lint prantsuskeelse deviisiga "Union, Paix, Solidarite" ('ühtsus, rahu, solidaarsus'). Togo lipp
Zaza keel

Zaza keel (Zazaki) on põhiliselt Türgi idaosas kõneldav iraani keel. Seda keelt kõnelevad zazad. Keele kõnelejaid on 1,5–2,5 miljonit. Zaza keel. Ethnologue Kasutatud 29.10.2009 (inglise) [1] Ethnologue on Zazaki (language) [2] (Weblinks of Zaza people) [3] Academic Research Center of Zazaki [4] Zazaki Wikipedia [5] Only Zazaki news
Ansamblite loendid

Siin on ansamblite loendid. Levimuusikaansamblite loend Süvamuusikaansamblite loend Nüüdismuusikaansamblite loend Vanamuusikaansamblite loend Alternative metal'i ansamblite loend Black metal'i ansamblite loend Emobändide loend Heavy metal'i ansamblite loend Metalcore-bändide loend Nu metal'i ansamblite loend Post hardcore'i bändide loend Screamo-bändide loend Straight edge'i bändide loend Eesti punkansamblite loend Inglise punkansamblite loend Soome punkansamblite loend Eesti ansamblite loend Itaalia ansamblite loend Kreeka ansamblite loend Lõuna-Korea ansamblite loend
Nikolai Repnin

Nikolai Vassiljevitš Repnin (vene keeles Николай Васильевич Репнин) (11. märts (ukj 22. märts) 1734 Moskva – 12. mai (ukj 24. mai) 1801 Moskva) oli Venemaa diplomaat ja sõjaväelane, Riia ja Tallinna asehaldurkonna kindralkuberner 1792–1798, vürst. Repnin osales Seitsmeaastases sõjas, astudes vabatahtlikuna kindralfeldmarssali Stepan Apraksini armeesse. Ta ilmutas vaprust lahingus Groß-Jägersdorfi all, Königsbergi vallutamisel ja Küstrini piiramisel. 1758 ülendati ta kapteniks, 1760 oli ta juba polkovnik ja osales Zahhar Tšernõšovi korpuse koosseisus Berliini vallutamises. 1762 ülendati ta kindralmajoriks ja 22. septembril 1762 pälvis ta Püha Anna ordeni. 1762–1763 oli Repnin Venemaa saadik Preisimaal ja 1763–1769 Poolas, kus koordineeris nn Repnini seimi tegevust. Vene-Türgi sõjas juhatas Repnin diviisi ja korpust. 1775–1776 oli ta erakorralise saatkonna juht Türgis. Järgmises Vene-Türgi sõjas juhatas Repnin diviisi ja oli ajutiselt (Grigori Potjomkini äraolekul) Vene vägede ülemjuhataja. Pärast krahv George Browne'i surma oli Repnin 1792–1798 Riia ja Tallinna asehaldurkonna kindralkuberner ning ühtlasi Leedu kindralkuberner. 1796. aastast oli Repnin kindralfeldmarssal. Ta juhatas Vene vägesid Kościuszko ülestõusu mahasurumise ajal, kuid rohkem nimeliselt, sest põhivägesid juhatas Aleksandr Suvorov. 1798 saatis Paul I ta Berliini ja Viini, et eraldada Preisimaa Prantsusmaa võimu alt ning ühendada Habsburgide valdused ja Preisimaa sõjaks Prantsusmaa vastu. See missioon ebaõnnestus, misjärel Repnin läks 26. novembril 1798 erru ja suri Moskvas 24. mail 1801. Püha Georgi ordeni II klass (27. juuli 1770) Püha Vladimiri ordeni I klass (22. september 1782) Püha Andreas Esmakutsutu orden (briljandid 1784) Püha Georgi ordeni I klass (15. juuli 1791) Püha Aleksander Nevski orden Holstein-Gottorpi Püha Anna orden (22. september 1762) Poola Valge Kotka orden Preisimaa Musta Kotka orden Repninil oli kolm abielust sündinud tütart ja vallaspoeg Ivan Pnin. Laialt räägiti, et Adam Jerzy Czartoryski olevat Repnini abieluväline laps Izabela Flemingiga. Repninil polnud seaduslikku meessoost järglast, kuid Aleksander I lubas tema tütrepojal Nikolai Volkonskil oma nime muuta ja oma vanaisa vappi kasutada. Repnin Коробко М.Ю. Москва Усадебная. Путеводитель. Николай Васильевич Репнин
Vahatahvel

Vahatahvel (tabula cerata) koosneb enamasti puitraamist (vahel ka metallist, luust, elevandiluust raamist) ja sellele valatud vahakihist, millele pärast vaha jahtumist on võimalik kirjutada. Et kirjutatav pind oleks vastupidavam ja selgesti loetav, segatakse vahale hulka värvaineid ja tahkumist suurendavaid lisandeid. Soovitud tekst kantakse tahvlile krihvliga. Hiljem on võimalik pind uuesti tasandada ja kirjutamiseks taaskasutada. Andmete kaitseks mahakulumise eest on tahvleid tihti seotud kahe (diptühhon) või enama (triptühhon, polüptühhon) kaupa kokku. Säilivad materjali tõttu kõige paremini niiskes pinnases. Vahatahvel on kasutusel juba alates antiigist ja läbi keskaja. Leidis laialdast rakendust arvepidamises ja kaubanduses tänu lihtsale käsitsusviisile. Vaatamata teksti suhteliselt viletsale säilivusele ja võimalusele seda kergesti võltsida, on vahatahvlitel mõnikord sõlmitud isegi lepinguid. Kasutusel väga erinevates ühiskonna gruppides koolilastest kuni riigiametnikeni. Meile kõige lähemal on neid hulgaliselt leitud Novgorodist.
Queensberry

Queensberry on 2008. aastal loodud Saksamaa tüdrukutebänd. Bänd loodi telesaate "Popstars" Saksamaa versiooni "Popstars - Just 4 Girls" seitsmendal hooajal. Bändi debüütalbum "Volume I" anti välja 12. detsembril 2008 saksa keelt rääkivates Euroopa riikides. Sellele järgnes promosingel "No Smoke". Esimene singel "I Can't Stop Feeling" anti välja veebruaris 2009. Video esilinastus oli 31. jaanuaril 2009 telekanali VIVA saates "NEU". 1 Promosingel 2 Esimene ametlik singel "Queensberry covern "No Smoke" von Superstar-Gewinnerin Eva Avila". Yam. Vaadatud 22.11.2008. Queensberry.de – ametlik koduleht
Enceladus

Enceladus (Saturn II) on Saturni kaaslane, Saturni kuude hulgas on suuruselt kuues. Enceladuse avastas William Herschel 1789. Hoolimata varajasest avastamisest polnud Enceladusest kuigi palju teada kuni 1980ndate alguseni, mil temast möödusid Voyager 1 ja Voyager 2. Nende andmetel on Enceladuse läbimõõt ligikaudu 500 km, mis on umbes kümnendik Saturni suurima kaaslase Titani läbimõõdust. Voyager 1 leidis, et Enceladuse orbiit paikneb Saturni E-rõnga tihedaimas osas. Sellepärast on oletatud seost rõngaga. Voyager 2 andmetel on Enceladusel hoolimata väiksusest mitmekesine pinnamood, mis ulatub vanadest tihedalt kraatritega kaetud aladest kuni tektoonilise tekkega umbes 100 miljoni aasta vanuste geoloogiliselt noorte pindadeni. 2005. aastal jõudis Enceladuseni kosmoseaparaat Cassini, mis sai lähedastel möödalendudel detailsemaid ülesvõtteid tema pinnaelementidest. Enceladuse lõunapolaaraladelt leiti geisritaolisi krüovulkaane, mis purskavad veeauru ja tahket ainest, sealhulgas naatriumkloriidi kristalle ja jääosakesi. Enceladuselt on avastatud üle 100 sellise krüovulkaani Need purskavad välja ainest kokku ligikaudu 200 kg sekundis. Osa väljunud veeaurust langeb Enceladusele "lumena" tagasi, osa lendab kosmosesse. Oletatakse, et nii on tekkinud Saturni E-rõngas. Krüovulkaanid, lõunapolaaralalt avastatud sisemine soojusallikas ning kokkupõrkekraatrite vähesus näitavad, et Enceladus on ka praegu geoloogiliselt aktiivne. Enceladus on orbitaalresonantsis Dionega. Saturn tekitab Enceladusel loodeid, mis võivadki tekitada sisemist soojust ja geoloogilist aktiivsust. 2014. aastal teatas NASA Cassinilt saadud andmete põhjal, et Enceladuse lõunapolaaralal 30–40 km paksuse jääkihi all on umbes 10 km sügavune vedela vee ookean. Enceladus on üks tõenäolisemaid kohti Päikesesüsteemis, kus võib leiduda maavälist elu. "Planet and Satellite Names and Discoverers". Vaadatud: 04.11.14 "Solar System Exploration - Enceladus: Facts & Figures". NASA. 2013-08-12. Vaadatud 04.11.2014. Dyches, Preston; Brown, Dwayne; Mullins, Steve (28. juuli 2014)."Cassini Spacecraft Reveals 101 Geysers and More on Icy Saturn Moon". NASA. Vaadatud 04.11.2014. Hansen, C. J.; Esposito, L.; Stewart, A. I.; Colwell, J.; Hendrix, A.; Pryor, W.; Shemansky, D.; West, R. (2006-03-10). "Enceladus' Water Vapor Plume". Science 311 (5766): 1422–1425. "Ghostly Fingers of Enceladus". NASA. 19. september 2006. Vaadatud 04.11.2014. Platt, Jane; Bell, Brian (04.03.2014). "NASA Space Assets Detect Ocean inside Saturn Moon". NASA. Vaadatud 04.11.2014. "Saturni kuu on arvatust elusõbralikum" ERR Novaator, 13. aprill 2017
Peter Bredal

Peter Christian Bredal (ka Bredahl; vene keeles Пётр Петрович Бредаль; 1683 Trondheim – 1756) oli Norra mereväeohvitser Venemaa Keisririigi teenistuses. 1703. aastal astus ta admiral Cornelius Cruysi soovitusel alamleitnandina Vene laevastikuga. 1709. aastal sai kaptenleitnandiks, 1710. aastal teenis Aasovi merel laevaülemana, 1712. asus teenima Balti laevastikus, aasta hiljem sai 4. järgu kapteniks. 7. augustil 1714 osales ta Hankoniemi lahingus (Riilahti lahing) Hanko juures. 1715. aastal sai ta 3. järgu kapteniks ja seitsmest laevast koosneva eskaadri komandöriks. 20. aprillil 1715 lahkus Tallinnast nelja laevaga (Samson 36, Sv. Pavel 32, Sv. Petr 32 ja Diana 18 kahuriga) ründama rootslasi Läänemerel, ning tal õnnestus neist kolm (Enhdrning 18, Esperance 11 ja Stockholm Gallej 10 kahuriga) Vindavi juures sõjasaagiks võtta, millega naasis Tallinna mai alguses. 1717. aastast 2. järgu kapten ja 1720. aastast 1. järgu kapten. Aastatel 1730–1732 oli ta Tallinna sadama kõrgeim komandör. 1731. aastal kanti kontradmiral Bredal Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 1733. aastal asus kõrgeima komandörina juhtima Arhangelski sadamat ja võttis Peter von Lacy juhtimisel osa 1736. aastal Vene-Türgi sõjas toimunud Azovi vallutamisest. 1739. aastal sai ta viitseadmiraliks. Püha Aleksander Nevski orden 1741 Abiellus hollandi päritolu Taani-Norra kindrali Wyllem de Coucheroni (surn. 1689) (inglise Willem Coucheron) pojatütre Blanceflor Sophie Coucheroniga. Abielust sündis: Peter Bredal noorem, Holsteini ülemjäägermeister, kammerhärra ja rüütel, Püha Aleksander Nevski orden kavaler (1760), Püha Andrease ordeni kavaler (1761), Ulila mõisnik (1762) Ulilas, Tartumaal Peder Jensen Bredal (ka Peter Jensen Bredal; surn. 1658), Taani admiral[1][2] August Wilhelm Hupel: 20. Bredahl — Materialen zu einer estländischen Adelsgeschichte ("Nordische Miscellaneen" St. 18-19), Riga: Hartknoch 1789, lk. 59 Stryk, Leonhard von (1877). Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil, Der ehstnische District mit vier karten. Dorpat: C. Mattiesen. Lk 514 lk. lk.15 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. juuni 2008. Vaadatud 31. jaanuaril 2009.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Esmarch, Knut: "Familien Bredal" DK [60*fb] Anderson, R.C., "Naval wars in the Baltic during the sailing-ship epoch, 1522-1850", Gilbert-Wood, London, 1910. Grannes, Alf (1982). Peter Bredal : russisk admiral fra Trondheim : materialer til en biografi. Bergen: Universitetet i Bergen. Russisk institutt. Lk 54 lk. ISBN 8290249012. (norra keeles) Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust (1930) Dansk biografisk Lexikon / III. Bind. Brandt - Clavus /; Dansk biografisk Lexikon / III. Bind. Brandt - Clavus /; 36 (1887-1905) Simon Ellefsen: Peter Christian »Petrowitch« Bredal, DK 2000
Themur Iakobašvili

Themur Iakobašvili (gruusia თემურ იაკობაშვილი; sündinud 3. septembril 1967 Thbilisis) on juudi päritolu Gruusia politoloog, diplomaat ning poliitik. 2010. aasta novembris määrati Iakobašvili Gruusia suursaadikuks Ameerika Ühendriikides. 31. jaanuarist 2008 kuni 2010. aasta novembrini oli Iakobašvili integratsiooni riigiminister. Tema vastutusalaks olid Abhaasia ja Lõuna-Osseetia konflikte puudutavad küsimused. Lõpetanud Thbilisi Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna. Valdab gruusia, heebrea, vene ja inglise keelt. Abielus, kaks last.
Mińsk Mazowiecki

Mińsk Mazowiecki on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas, Mińsk Mazowiecki maakonna keskus. Asub Varssavist 40 km idas. Asulat nimetati algul Mieńsk, Mensk või Mińsk. Sai linnaõigused 1421. aastal nimega Mińsk. Aastal 1549 asutas Mikołaj Wolski Sendomierzi linna, mis 1695 liideti Mińsk Mazowieckiga. Aastal 1868 sai linna nimeks Nowomińsk. Praegune nimi on linnal 7. juulist 1916. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/071412912011-0975687?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 5.10.2022. Mińsk Mazowiecki koduleht
Ylakiai

Ylakiai on alev Leedus Skuodase rajoonis, Ylakiai valla halduskeskus. Ylakiais asuvad gümnaasium ja raamatukogu. Kohalike legendide kohaselt pääsenud Bareikiai kiriku vaimulik linna hävingust ja asunud elama Ylakiaisse, kuhu asutas siis uue kiriku. Tema terava silmanägemise järgi (toonases murdes oli terav silm yla akis) sai siis Ylakiai ka oma nime. Vana Ylakiai keskus ja sealne tänavaplaneering on kaitse all. Muinsusväärsusteks on 1894. aastal ehitatud katoliku kirik ja aastal 1904 ehitatud kabel, maja aadressil Dariaus ir Girėno g. 6 ja hooned aadressil Sedos g. 11. Väljaspool keskust asuvad samuti mõned mälestised. Ylakiai vana juudi surnuaed on kultuurimälestisena kaitse all, samuti on seda alevi elanike hukkamis- ja matmispaik. Kaitse all on ka mälestusmärk Jonas Basanavičiusele. Asulat on esmamainitud 1568. aastal. Kuni XVIII sajandini kuulus asula Sapiehadele. 1701 ehitati esimene kirik. Aastal 1773 kanti asula esimest korda kaardile alevina. Tegemist oli siiski väikese aleviga, mis mõnele kaardile jõudis külana. Aastal 1894 avati alevis kool, samuti hakkas tegutsema salakaubavedajate pood, kus müüdi leedukeelseid raamatuid. Pood hakkas avalikult tegutsema aastal 1905. Kuni aastani 1917 olid Ylakiai hooned valdavalt puidust, seetõttu laastasid alevit tihti tulekahjud. Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsioonivõimud 475 alevi elanikku, nende seas 465 juuti. Nende hukkamis- ja matmispaik on muinsuskaitse all. Alev kaotas sõja ajal üle poole oma elanikkonnast. Pärast sõda tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. 2004 avati helilooja Bronius Jonušase muuseum. Ylakiai kabel Ylakiai kirik Ylakiai keskus Jonas Švedas – leedu helilooja Gyventojai gyvenamosiose vietovėse: Lietuvos Respublikos 2021 metų gyventojų surašymo rezultatai. Vilnius: Statistikos departamentas, 2022. Vaitkevičius V. Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija, Vilnius 1998, 118-119 lk. Ylakių miestelio istorinė dalis Ylakių Viešpaties Apreiškimo Švč. M. Marijai bažnyčia Namas Pastatas Ylakių žydų senosios kapinės 1918 m. vasario 16-osios Nepriklausomybės akto signataro Jono Basanavičiaus paminklas Ylakių gyventojų žudynių vieta ir kapas  Ylakiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt.
Maljuta Skuratov

Grigori Lukjanovitš Skuratov-Belski (Григорий Лукьянович Скуратов-Бельский, rohkem tuntud kui Maljuta Skuratov (Малюта Скуратов); surnud 1. jaanuaril 1573) oli üks opritšnina juhtidest Ivan IV valitsusajal. Nooruses oli ta kirikus kellalööja ja ikoonide lambisüütaja. Ta astus tsaar Ivan Julma loodud opritšninasse ning võttis nimeks Maljuta Skuratov. Õige pea paistis ta silma eriti julmade vägivallategude tegijana ja oma halastamatusega. Ta võitis sellega tsaari usalduse. Koos tsaariga tapsid nad avalikult inimesi, enamasti neid tükkideks raiudes, elusalt põletades või kividega surnuks loopides. Maljuta tappis tihti rohkem kui 100 inimest päevas. 1569. aastal kägistas ta surnuks Moskva endise metropoliidi Filipp II. Bojaar Ivan Tšeljadnin-Fjodorovi karistamise osana kägistas Maljuta surnuks umbes nelikümmend inimest. Ta viis bojaaride naispereliikmeid tsaarile ja tema lähikondlastele vägistamiseks. 1567. aastal lisati Maljuta Liivimaale tehtud sõjakäigus osalenud rügemendi nimekirja. 1569. aastal vahistas ta tsaari käsul vürst Vladimir Staritski kahtlustatuna vandenõus. 1570. aastal korraldas ta Tveri, Toržoki ja Novgorodi veresauna. Pärast veresaunu sai ta duuma liikmeks. 1572. aastal osales Skuratov koos tsaariga Leedu ja Krimmi vaherahude läbirääkimisel, sai vojevoodiks. Skuratov juhtis Ivan Julma käsul opritšnina laiali ajamist. Maljuta tütar abiellus Boriss Godunoviga, kellest sai hiljem tsaar. Maljutat on hinnanud Jossif Stalin ja Vladimir Putin. 1. jaanuaril 1573 osales Maljuta Paide piiramisel ning sai surma musketikuuli tõttu. Paide garnisoni vangilangenud praeti elusalt ja loobiti mööda põlde laiali. Maljuta Skuratov maeti Jossif-Volokolamski kloostrisse Venemaal. 1886. aastal püstitati Mäo väljale Vene riiki admiralina teeninud parun Olaf von Stackelbergi eestvedamisel 8,5 meetri kõrgune Mündi dolomiidist obelisk 1573. aastal Paide piiramisel hukkunud venelastele, sealhulgas Maljuta Skuratovile. Minnik, Taavi (1. jaanuar 2023). "450 AASTAT TAGASI | Ivan Julm korraldas Paides kättemaksuks oma lemmiku hukkumisele jõhkra veresauna". Delfi. Vaadatud 1. jaanuaril 2023. ""Ringvaade" uuris, miks on Eestis monument Ivan Julma kuulsaimale timukale" ERR, 14. juuli 2020
Singapuri jõgi

Singapuri jõgi on jõgi Singapuri saarel Singapuris Kesk-Singapuri ringkonnas. Jõgi saab alguse saare keskosast. Selle pikkus on 11 km. Jõe suudmes asus 13. sajandil asula, mille juurde tekkis sadam. Üle jõe on rajatud üle kümne silla.
Canon EOS 450D

Canon EOS 450D (mujal regioonides tuntud ka nimega EOS Rebel XSi ja EOS Kiss X2) on 12,2 megapikslise CMOS-sensoriga peegelkaamera. Antud EOS seeria peegelkaamera toetab EF- ja EF-S-seeria objektiive ja EX-seeria välklampe. 12,2-megapiksline CMOS-sensor DIGIC III protsessor 3,0-tolline (76 mm) LCD Live View funktsioon Sisseehitatud välk Sisseehitatud EOS sensori puhastussüsteem Tundlikkuse vahemik ISO 100–1600 3,5 kaadrit sekundis Canon EF/EF-S-seeria objektiivide ühilduvus Canon EX välklampide ühilduvus SD- ja SDHC-mälukaardi tugi USB 2.0 ühendus LP-E5 aku Kaal 0,475 kg
Dagmar Oja

Dagmar Oja (sündinud 8. juulil 1981) on eesti laulja. Oja on kasvanud üles ja lõpetanud põhikooli Ida-Virumaal Avinurmes ning õppinud Tallinna Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis laulu. Tema esimene suurem avalik ülesastumine oli Eesti Televisiooni saatesarjas "Kaks takti ette" (1999), kus ta jõudis finaali. Kooli ajal (ent aeg-ajalt ka hiljem) on Dagmar Oja esinenud Mare Väljataga kvintetis. Ta on olnud ansamblite (Slobodan River, Liis Lemsalu bänd, 2 Quick Start jpm) ja solistide (Ines, Sahlene, Maarja, Ivo Linna, Anne Veski jne) taustalaulja. Ta on tausta laulnud Eurovisiooni lauluvõistlusel (2002, 2006, 2016, 2017, 2019) ning korduvalt ka selle laulukonkursi Eesti eelvoorudes (aastast 1998). Lisaks on ta laulnud tausta võistlusliku telesaate "Eesti otsib superstaari" kõikidel hooaegadel. Oja on taustalaulja või koorilauljana üles astunud muusikalides "Romeo ja Julia" (Eesti Nuku- ja Noorsooteater 2006), "Nii on meil moes!" (Muusikaliteater 2008), "Shrek" (Nukuteater 2013), "Billy Elliot" (Noorteater 2015) jm. Kaire Vilgats, Dagmar Oja. Ilusad suured tüdrukud. (Koostanud Anneli Urge.) Tallinn, Pilgrim 2020. Dagmar Oja elab Tallinnas, peres kasvab tütar Laura Lee.
Haapsalu härraskond

Haapsalu härraskond oli 1628–1691 Läänemaal eksisteerinud Rootsi kuninga läänivaldus. Rootsi kuningas Gustav II Adolf müüs 1624. aastal Haapsalu linnuselääni koos Haapsalu linna ja sealse kindlusega krahv Jakob De la Gardie'le. Viimane ühendas selle oma teiste Läänemaal ja Harjumaal asuvate maavaldustega ning moodustas neist 1628. aastal Haapsalu härraskonna. Administratiivselt oli härraskond Läänemaast eraldatud., mida valitsesid asehaldurid (sh. Heinrich von Knorring) Pärast krahv Jakob De la Gardie surma päris tema valdused poeg krahv Magnus Gabriel De la Gardie. 1655. aastal pantis ta Haapsalu linna ja linnuse koos mõisatega krahv Otto Wilhelm von Königsmarckile. Viimase suguvõsa haldaski valdust kuni Suure reduktsioonini (1691). Selle koosseisu kuulusid järgmised valdused: Haapsalu linn ja selle ümbrus, Ridala kihelkonnas Käblamõisa (Kebbeldorf), Uuemõisa (Neuenhof) ja Võnnu (Wenden), Lääne-Nigula kihelkonnas Taebla (Taibel) ja Uugla (Udenküll), Martna kihelkonnas Ehmja (Echmes), Keskvere (Keskfer), Ohtla (Ochtel), Patsu mõis (Patz), suurem osa Noarootsi kihelkonnast, terve Vormsi saar ja ¾ Hiiumaast koos sealsete mõisatega (Kõrgessaare (Hohenholm), Putkaste (Putkas), Pühalepa (Pühhalep). Peale selle olid härraskonna koosseisus Piirsalu (Piersal) Kullamaa kihelkonnas ning Kolga (Kolk) ja Kiiu (Kida) mõis Kuusalu kihelkonnas. De la Gardiede nimel haldas seda suurvaldust asehaldur, kes resideeris Haapsalus; talle oli allutatud ka Haapsalu raad. Härraskonna kohta on mõnikord ekslikult kasutatud nimetust Haapsalu krahvkond. Kalev Jaago hinnangul aga oli selline määratlus 17. sajandi allikates tundmatu. Krahvkonna mõiste tuli käibele alles 1930. aastatel Eestimaa rüütelkonna genealoogilises käsiraamatus. Pärnu krahvkond Kuressaare krahvkond Läänemaa I. Üldosa. Eesti VIII. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1938. Lk 283. Gustaf Elgenstierna. Den introducerade svenska adelns ättartavlor med tillägg och rättelser. II kd. Stockholm: P. A. Norstedt & Söners Förlag, 1926. Lk 225. Jaago, Kalev. Magnus Gabriel De la Gardiest ja tema seostest Eestiga.− Läänemaa Muuseumi toimetised VIII. 2004.