laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hugo Jaanus

Hugo Jaanus (20. august 1926 Eidapere, Lelle vald, Vändra kihelkond, Pärnumaa – 20. august 1994 Remseck-Neckargröningen, Saksamaa) oli eesti vaimulik ja teoloog. Õppis Vändra Gümnaasiumis, kuid pidi õpingud sõjaväkke mobiliseerimise tõttu katkestama. Sai sõjas raskesti haavata, oli sõjavangis ning vabanedes sõjavangist, oli pärast sõda mitmes DP laagris Saksamaal. Aastal 1946 lõpetas Memmingeni Eesti Gümnaasiumi, asudes tööle ühe USA sõjaväe üksuse juurde. Aastal 1947 rändas ta välja Austraaliasse, kus pärast ettenähtud töölepingu lõppemist asus Adelaide'is usuteadust õppima, tehes vajalikud eksamid 1952. aasta detsembriks. 18. jaanuaril 1953 ordineeriti ta õpetajaametisse Angastoni linnas Zioni luteri kirikus tookordse Ühendatud Austraalia Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku poolt. Aastal 1953 määrati ta teenima eestlasi Austraalias Queenslandi osariigis Brisbane'i linnas, kus asutas eesti koguduse. Lisaks eestlastele teenis ta Brisbane'is kohalikus Wacoli immigratsioonilaagris asuvaid sakslasi ja teisi rahvusgruppe. Brisbane'ist siirdus ta aastal 1954 Canberrasse, kus asutas EELK koguduse, teenides seda kogudust 1958. aasta sügiseni, mil ta asus Saksamaale, eesmärgiga täiendada ennast Heidelbergi Ülikooli juures. Heidelbergis õppis ta 5 semestrit, täiendades ennast kirikuajaloo ja võrdleva keeleteaduse alal. 1961–1962 teenis ta Höxteri linnas, Weseri jõe kaldal Nordrhein-Westfaleni liidumaal (vt kaarti: [[1]]) asuvat diasporaa kogudust, olles ühtlasi kohalikus gümnaasiumis usuõpetajaks. Septembris 1962 siirdus ta Lõuna-Ameerikasse. 1962–1967 teenis ta EELK Buenos Airese Reformatsiooni kogudust, pidades teenistusi eesti, inglise ja hispaania keeles, olles samaaegselt EELK São Paolo koguduse õpetaja. Augustis 1966 andis EELK Buenos Airese Reformatsiooni kogudus koos EELK São Paolo kogudusega talle ustava ja hoolsa koguduste teenimise eest EELK õpetajaameti kuldristi. 1967. aastal siirdus ta perekonnaga Lääne-Saksamaale, kus asus Württembergi evangeelse kiriku teenistusse. Ta teenis Stuttgardi lähedal asuvat Neckargröningeni kogudust. Ent ta hooldas vajaduse korral ka eestlasi (eelkõige Pariisis ja Brüsselis. Emerituuri läks ta 1987 aastal. Ta kaitses 1992. aastal Tartu Ülikoolis oma tööga "Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kirik eksiilis" teoloogiamagistri kraadi. Eesti Kirik 3/ 1973. Konrad Veem 1988. Eesti Vaba Rahvakirik: Dokumentatsioon ja leksikon. Stockholm: EVR. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. detsember 2013. Vaadatud 7. detsembril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) TLÜAR väliseesti isikud
Vanaprastha

Vanaprastha (sanskriti वनप्रस्थ) on hinduismi caturāśrama süsteemis kaks korda sündinud (dvija) mees, kes läbib kolmandat elustaadiumi (āśrama), olles perekonnaelu maha jätnud ning pühendunud religioossele tegevusele, näiteks palverändurina või erakuna. Ta ütleb lahti materiaalsetest hüvedest ja perekonnasidemetest ja taotleb sügavat vaimset elu. Omand piirdub eluks hädavajalikuga. Vanaprastha staadium järgneb brahmacarya ja gṛhastha staadiumile ning eelneb saṃnyāsa staadiumile. "Manusmṛti" järgi on inimese eluiga 100 aastat ja staadiumid on võrdse kestusega, nii et vanaprastha staadium vastab 50–74-aastasele inimesele. Praktikas võidakse vanaprastha staadiumit alustada viiekümnendates ja lõpetada seitsmekümnendates eluaastates.
Vestmannaeyjar

Vestmannaeyjar on saarestik Islandi lõunarannikul 10 km Islandi saarest lõunas. See koosneb umbes 40 väikesest laavasaarest. Saarte kogupindala on 16 või 17 km². Suurim saar on Heimaey, mis on ühtlasi saarestiku ainuke asutatud saar, kus elab 4089 inimest (2009). Aastatel 1963–1967 tekkis vulkaanipurske tagajärjel saarestiku pindalalt teine ja kõige lõunapoolsem saar Surtsey. 23. jaanuarist kuni juunini 1973 purskas Helgafelli vulkaan. Purse laastas suure osa Vestmannaeyjari linnast. Tekkis uus vulkaan Eldfell. Heimaey saare pindala kasvas 2,5 km² võrra. Linn ehitati kiiresti taas üles ning ta sai varasemast parema sadama. Kogu püsiasustus on Heimaey saarel Vestmannaeyjari linnas. Praegune Vestmannaeyjari linnapea on Elliði Vignisson. Saarestik moodustab Vestmannaeyjabæri valla. Vestmannaeyjaril on kalatööstus. Koduleht
Naatriumvesinikkarbonaat

Naatriumvesinikkarbonaat ehk naatriumbikarbonaat ehk söögisooda on keemiline ühend valemiga NaHCO3. See on vesinikkarbonaat ehk bikarbonaat, mis tähendab, et süsihappe (H2CO3) molekulides on üks vesinikuaatom asendunud naatriumi aatomiga. Märkus: mitte segi ajada naatriumkarbonaadi (Na2CO3) ehk pesusooda ehk soodaga; kaustiline sooda on naatriumhüdroksiid (NaOH). Naatriumvesinikkarbonaat on vees lahustuv valge kristalne aine. Kasutatakse seda toidutööstuses (pagaritööstuses), meditsiinis, keemialaborites jm. Naatriumvesinikkarbonaat on amfoteerne aine, mille vesilahused on kergelt leeliselised, kuna moodustub süsihape ja hüdroksiidioon: HCO3- + H2O → H2CO3 + OH− Naatriumvesinikkarbonaadi reaktsioonis hapetega moodustub sool ja süsihape, mis kergesti laguneb süsihappegaasiks ja veeks: NaHCO3 + HCl → NaCl + H2CO3 H2CO3 → H2O + CO2(g) Naatriumvesinikkarbonaadi reaktsioonis leelistega nagu naatriumhüdroksiid moodustuvad karbonaadid: NaHCO3 + NaOH → Na2CO3 + H2O Karbonaadid
Holger Westerberg

Holger Westerberg oli Soome poksija. Westerberg oli kokku kolmekordne Soome meister poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1927–1929 ning hõbemedalivõitja 1926. aastal. Westerberg osales Soome eest kolm korda Eesti–Soome maavõistlustel, millest ta võitis ühe ja kaotas kaks kohtumist. Ta võitis poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) oma kohtumise Henn Kuuskme vastu 1927. aastal ning kaotas raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) oma kohtumise Karl Tenderi vastu 1926. aastal ja poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) Roman Kuura vastu 1928. aastal.
Friedrich Palsa

Friedrich Alexander Christian Palsa (23. veebruar 1871 Mustvee – 6. august 1913 Varssavi) oli eesti rahvusest sõjaväevaimulik. Lõpetas Tartus gümnaasiumi. Seejärel õppis aastatel 1889–1895 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal 1895–1897 Gattšina Nikolai koguduses. Ordineeriti õpetajaametisse Peterburis 9. märtsil 1897. Oli 1897–1913 sõjaväevaimulik Varssavi sõjaväeringkonnas. Friedrich Palsa on maetud Tartu Raadi kalmistule ja tema haud on arvatud kultuurilooliste haudade kategooriasse. Friedrich Palsa vend Oskar Palsa oli Gattšina Nikolai koguduse õpetaja ja hiljem eestlaste luterlik piiskop Venemaal. http://www.cl.ut.ee/test/dok/src/n6mmik.txt Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. jaanuar 2015. Vaadatud 28. mail 2010.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Kfar Sava

Kfar Sava (kasutatakse ka nimekuju Kfar-Saba, vanemas latinisatsioonis Kefar Sava, heebrea keeles כפר סבא) on linn Iisraeli Keskringkonnas. 2009. aastal elas linnas 83 700 inimest. Linna haldusterritoorium hõlmab 14,169 km². Linn asub Tel Avivist kirdes. Kaugus Tel Avivist on 15 km ja Petaẖ-Tikvast 10 km. Kfar Sava sai linnaks 1962. aastal. Linnas asub meditsiinikeskus Me'ir. Kfar Sava arheoloogiamuuseum Kfar Sava linnapark Kfar Sava ametlik koduleht (heebrea keeles) Кфар Саба Он-лайн (mitteametlik veebileht vene keeles)
Toivo Zidbäck

Toivo Zidbäck oli Soome poksija. Zidbäck oli kahekordne Soome meister raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1931–1932. Zidbäck osales Soome eest ühe korra Eesti–Soome maavõistlustel, kus ta võitis 1931. aastal raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) oma kohtumise Elmar Adelmanni vastu.
Runar Dickman

Runar Dickman oli Soome poksija. Dickman oli kokku kolmekordne Soome meister kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) aastatel 1928–1929 ja 1931 ning pronksmedalist aastatel 1927 ja 1930. Dickman osales Soome eest kokku 8 maavõistlusel, millest ta võitis 2 ja kaotas 6 kohtumist. Nende hulgas oli ka kaks kohtumist Eesti – Soome maavõistlustel, kus Dickman võitis 1928. aastal kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) oma kohtumise Valter Mürgi vastu ja kaotas 1927. aastal kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) oma kohtumise Anatoli Lutsu vastu.
Voldemar Ilja

Voldemar Ilja (13. november 1922 Tsiistre, Misso vald – 16. detsember 2010 Tallinn) oli eesti vaimulik, teoloog ja (kiriku)ajaloolane. Pärast põhikooli lõpetamist asus Voldemar Ilja Petseri lähedale tööstuskeskkooli keraamikat õppima, kuid Saksa okupatsiooni tõttu jäi kool pooleli. 1943. aastal sai mobilisatsioonikutse Saksa sõjaväkke. Voldemar Ilja hoidis mobilisatsioonist kõrvale ja läks metsavennaks (asus nn rohelisse leegioni). Aastal 1953, pärast Stalini surma korraldati metsas haarang ja Voldemar Ilja arreteeriti. Ta käis läbi kõik Eesti vanglad ning saadeti Arhangelski oblastisse metsatööle. Aastal 1954 sai ta vabaks. Vastseliina Katariina koguduse õpetaja Ago Viljari tutvustas Voldemar Iljat külas viibivale peapiiskop Jaan Kiivitile ja kõrgema katsekomisjoni juhatajale Evald Saagile. Voldemar Ilja oli ka rohelises leegionis õppinud (keeli). Voldemar Ilja asuski aastal 1955 õppima Tallinna Usuteaduse Kõrgemasse Katsekomisjoni. Pastoriks ordineeriti Voldemar Ilja 5. septembril 1956. Õpingud lõpetas ta aastal 1962. Aastatel 1956–1967 teenis ta Petseri Peetri kogudust. 1967–1978 teenis ta Võnnu Jakobi kogudust. Nõmme Rahu kogudust teenis ta aastatel 1978–1999. Voldemar Ilja suri 16. detsembril 2010 ja ta maeti 28. detsembril 2010 Hiiu-Rahu kalmistule. Voldemar Ilja on uurinud hernhuutluse ajalugu Eesti- ja Liivimaal. Ta kaitses 1967. aastal EELK Usuteaduse Instituudis magistritöö teemal Reformatsiooni ettevalmistavad liikumised XIV sajandi Böömimaal ja 1995. aastal Helsingi Ülikoolis doktoritöö Vennastekoguduse (hernhuutluse) ajalugu Eestimaal (Põhja-Eesti), 1730–1743 ning avaldas kokku kuus raamatut vennastekoguduse ajaloost. Voldemar Ilja vend Evald Ilja oli vaimulik Tudulinna, Palamuse, Äksi ja Vara Brigitta koguduses. Valgetähe III klassi teenetemärk 2001 Titulaarpraost 2006 EELK Teeneteristi II järk 2007 EELK elutöö preemia 2010 Vennastekoguduse (hernhuutluse) ajalugu Eestimaal (Põhja-Eesti) 1730–1743 (1995) Vennastekoguduse (hernhuutluse) ajalugu Eestimaal (Põhja-Eesti). II, 1744–1764 (2000) Vennastekoguduse (hernhuutluse) ajalugu Liivimaal (Lõuna-Eesti) 1729–1750. III (2002) Vennastekoguduse (hernhuutluse) ajalugu Liivimaal (Lõuna-Eesti) 1750–1765. IV (2005) Vennastekoguduse (hernhuutluse) ajalugu Liivimaal (Lõuna-Eesti) 1766–1817. V (2006) Vennastekoguduse (hernhuutluse) ajalugu Eestimaal (Põhja-Eesti) : palvemajad. VI (2010) http://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=Voldemar&filter_maetud_perenimi=Ilja&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=[alaline kõdulink] Õnnitlused teenekale õpetajale Uudishimu rahva usu- ja vaimuelu vastu
Visiitkaart

Visiitkaart on inimese või organisatsiooni kontaktandmete klassikaline kandja. Valmistatakse paberist, kartongist, väikeformaadilisest plastikust. On olemas ka CD-visiitkaardid vähendatud 50 × 90 mm-ni CD-plaadi pinnal. Samuti leidub ka puidust ja metallist visiitkaarte. Visiitkaardi tekst sisaldab omaniku ees- ja perekonnanime, firma nimetust (tavaliselt logoga) ja kontaktandmeid (aadress, telefoninumber ja/või e-posti aadress). Tinglikult võib kõiki visiitkaarte liigitada isiklikeks, äri- ja firmavisiitkaartideks. Isiklikke visiitkaarte kasutatakse mitteformaalsel suhtlemisel ja sõbralikul tutvumisel. Samuti need on üsna populaarsed vabakutseliste keskkonnas. Isiklikul visiitkaardil on märgitud omaniku ees- ja perekonnanimi ning telefoninumber. Amet ja aadress pole kohustuslikud. Visiitkaartide trükk võib olla teostatud erinevates stiilides ning kujundus on vastavalt omaniku eelistusele. Firmavisiitkaart ei sisalda reeglina nimesid ega teisi isiklikke andmeid. Sellel on ära toodud firma nimi, tegevusalad, üldised kontaktandmed, veebilehe aadress ja firma asukoha kaart. Tavaliselt on firmavisiitkaart valmistatud kooskõlas ettevõtte stiiliga. Seda kasutatakse reklaamikandjana ning antakse inimestele näitustel, konverentsidel ja kokkutulekutel jne. Ärivisiitkaarti kasutatakse ametlikel kokkusaamistel, läbirääkimistel ning antakse tulevastele klientidele. Ärivisiitkaardile on märgitud eesnimi, perekonnanimi, visiitkaardi omaniku amet, firma nimi ja ettevõtte tegevusala. Kujundi loomisel kindlasti kasutatakse firma stiili ja logo. Ärivisiitkaardid on reeglina konservatiivse kujundusega. Riigi ametlike esindajate ja töötajate visiitkaartidel võivad olla ka riigilipp ja -vapp. Aadressita ärivisiitkaart ei vasta etiketi normidele. Erandiks sellest reeglist on ainult diplomaadid ja kõrgemad riigiametnikud. Tekstid ärivisiitkaardil peavad olema kirjutatud selge ja hästi loetava kirjaga. Pole soovitatav kasutada dekoratiivkirju (kui seda ei nõua teie tegevusala), kursiivi ja paksemaid kirju. Levinuim visiitkaardi suurus Eestis on 90 × 50 mm Tihti leidub ka visiitkaarte ISO 7810 ID-1 formaadiga, mida kasutatakse tavaliselt pangakaartide valmistamiseks 85,6 × 53,98 mm (3,370 × 2,125 tolli ISO järgi), mõnikord 85 × 55 mm (EU) Harva leidub A8-formaadis visiitkaarte (määratletud ISO 216, 1/16 formaadist A4) 74 × 52 mm (2,913 × 2,047 tolli) DIN C8 (1/16 formaadist C4) 81 × 57 mm Tavaline suurus USA-s 3½ × 2 tolli (88,9 × 50,8 mm, mõnikord 89 × 51 mm) Jaapanis (formaat jp. yongō) 91 × 55 mm (3,582 × 2,165 tolli) Foto 100 × 65 mm
Bloemfontein

Bloemfontein on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis, Free State'i provintsi ja Mangaungi linnaringkonna halduskeskus. Asub Highveldi lõunaservas 1400 m kõrgusel merepinnast. Bloemfontein on Lõuna-Aafrika üks kolmest pealinnast, nn juriidiline pealinn, Bloemfonteinis asub Lõuna-Aafrika Vabariigi ülemkohus. Linnas asuvad ka 16 000 üliõpilasega Free State'i Ülikool ja Free State Stadium, kus peeti 2010. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste kohtumisi. Linnas on ka botaanikaaed ja loomaaed. Linn asutati ametlikult 1850. aastal ja sai nime sinna 1840. aastal rajatud farmi järgi. Bloemfontein tähendab hollandi keeles 'lilleallikas'. Linna sotho- ja pedikeelne nimi Mangaung tähendab 'gepardite koht'. Linn on tuntud ka rooside linnana, sest seal peetakse roosifestivali. 1854–1902 oli Bloemfontein Oranje Vabariigi pealinn ja seejärel Oranje koloonia halduskeskus. 1890. aastast on linnal raudteeühendus Kaplinnaga. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bloemfonteini elanikest mustanahalisi aafriklasi 56,11%, valgeid 29,79%, värvilisi 12,81%, India või Aasia päritolu inimesi 0,82% ja teisi 0,47%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 42,53% inimesi, sotho keelt 33,36%, inglise keelt 7,47%, koosa keelt 7,10%, tsvana keelt 5,87% ja suulu keelt 1,09%. Bloemfonteinis on sündinud J. R. R. Tolkien. Linnas on Bloemfonteini lennujaam, mida 2006/2007 majandusaastal läbis üle 350 000 lennureisija. Bloemfonteinis asub Free State'i Ülikool. Matt Rosenberg. Why does South Africa have three capitals? : a compromise that led to a balance of power ThoughtCo. https://census2011.adrianfrith.com/place/499023 JRR Tolkien born in Bloemfontein South African History Online  Bloemfontein – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Bloemfonteini koduleht Lennujaama koduleht
Intonatsioon

Intonatsioon on mitmetähenduslik sõna, vt intonatsioon keeleteaduses. intonatsioon muusikas.
Pariisi moodsa kunsti muuseum

Pariisi moodsa kunsti muuseum (prantsuse Musée d'Art moderne de la Ville de Paris) on moodsa kunsti muuseum Pariisis. Muuseum asub Tokyo palee idapoolses osas aadressil 11 avenue du Président Wilson, 75016. Muuseumis eksponeeritakse umbes 8000 20. sajandi kunstiteost. Esindatud on Henri Matisse, Georges Braque, Pablo Picasso, Fernand Léger, Amedeo Modigliani, Francis Picabia, Robert Delaunay, César Baldaccini, Yves Klein, Christian Boltanski jpt. Muuseum avati 1961. aastal. 20. mail 2010 varastati muuseumist viis maali. Varaste saagiks langes Amedeo Modigliani "Naine lehvikuga" (1920), Pablo Picasso "Tuvi roheliste hernestega" (1912), Henri Matisse'i "Pastoraal" (1906), Fernand Légeri "Natüürmort küünlajalgadega" (1922) ja "Georges Braque'i "Oliivipuu l’Estaque’i lähedal". Ametlik koduleht "Kunstiajaloolane Pariisi suurröövist: kunstiväärtus enam ei loe" "Muuseumi häiresüsteem oli rikkis", Õhtuleht, 22.05.2010
Karmen Pedaru

Karmen Pedaru (sündinud 10. mail 1990 Kehras) on eesti modell. Profiil FMD-s Eesti modell Karmen Pedaru Vogue'i esikaanel, elu24.ee, 12. jaanuar 2010 Supermodell Karmen Pedaru lubas mitte kunagi ülbeks minna, elu24.ee, 23. jaanuar 2010 Galerii: Karmen Pedaru vallutab moelavasid, elu24.ee, 18. veebruar 2010 Tarmo Vahter, Sulev Vedler, Karmen Pedaru nõuab modellifirmalt New Yorgi kohtus 17 miljonit krooni, Eesti Ekspress, 2. detsember 2010
Johann Christoph Schwartz

Johann Christoph Schwartz (27. august 1869 Tartu – 4. jaanuar 1942 Opalenitza (praegu Opalenica), Reichsgau Wartheland) oli Eesti vaimulik.[viide?] Ta lõpetas Birkenruh' maagümnaasiumi (asus Cēsise lähedal Berzaines) ja õppis aastatel 1891–1896 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Põlva ja Kanepi koguduses. Ordineeriti 10. novembril 1899 õpetajaametisse. Töötas aastatel 1899–1903 Põlva koguduse abiõpetajana ja 1903–1932 õpetajana ning 1903–1932 Võru praostina. 1932. aastal jäi emerituuri. 1939. aastal põgenes Saksamaale. Tema isa Johann Georg Schwartz noorem ja vanaisa Johann Georg Schwartz olid samuti Põlva koguduse õpetajad. Tema väimees Carl Helmut Intelmann oli Varbla Püha Urbanuse koguduse õpetaja. Tema õe Helene abikaasa Karl Ferdinand Baer oli Ruhja koguduse õpetaja. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 EELK – Johann Georg Schwartz Rigasche Familie Schwartz
Silver Laas

Silver Laas (sündinud 22. oktoobril 1985) on eesti laulja. Ta laulab ansamblis Traffic. Märtsis 2021 läks ta bändikaaslase Joonas Mattias Sarapuuga Ida-Tallinna Keskhaigla Covid-19 osakonda sanitarina tööle. Ta abiellus 2006. aastal oma abikaasa Anni Laasiga . Aprillis 2007 sündis tütar Lola Mari Laas ja aprillis 2020 sündis poeg Priidik Laas. Trafficu Silver Laas läks koos bändikaaslasega Covid-osakonda sanitariks: leppisime haiglaga kokku, et töötame seni, kuni olukord laheneb, Kroonika, 13. märts 2021 Trafficu solist Silver Laas armus abikaasa Annisse juba lapsena, Õhtuleht, 8. aprill 2010 Silver Laas kohtus esmakordselt oma pisipojaga, Õhtuleht, 21. mai 2020
Üleliiduline Põllumajandusteaduste Akadeemia

Üleliiduline Lenini-nimeline Põllumajandusteaduste Akadeemia (vene Всесоюзная академия сельскохозяйственных наук имени В. И. Ленина, vene lühend ВАСХНИЛ) oli Nõukogude Liidus kõrgeim teadusasutus põllumajandusteaduse alal. See asutati aastal 1929, ta tegevus lõppes aastal 1992. Selle esimene president (1929–1935) oli Nikolai Vavilov. Aastail 1938–1956 ja 1961–1962 oli akadeemia presidendiks Trofim Lõssenko. 1929–1935 – Nikolai Vavilov 1935–1937 – Aleksandr Muralov 1938–1956 – Trofim Lõssenko 1959–1961 – Pavel Lobanov 1961–1962 – Trofim Lõssenko, teist korda 1962–1965 – Mihhail Olšanski 1965–1978 – Pavel Lobanov, teist korda 1978–1983 – Pjotr Vavilov 1984–1992 – Aleksandr Nikonov
Nikolai Vavilov

Nikolai Ivanovitš Vavilov (Николай Иванович Вавилов, 25. november 1887 Moskva – 26. jaanuar 1943 Saratov) oli vene botaanik ja geneetik, kultuurtaimede levikutsentrite uurija. Nikolai Vavilov arreteeriti fabritseeritud süüdistuste alusel 1940. aastal ning tema vastu algatati süüasi nr 1500. 1941. aasta süüdimõistva otsusega (§§ 58-1a, 58-7, 58-9, 58-11 alusel) mõisteti ta mahalaskmisele, hiljem asendati see 20-aastase vangistusega. Vavilov rehabiliteeriti postuumselt 1955. aastal. 1923 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks (1929. aastast NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik) 1925 – valiti Leopoldina liikmeks 1936 – valiti Edinburghi Kuningliku Seltsi välisliikmeks 1942 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks 1942 – valiti Rahvusliku Teaduste Akadeemia, India välisliikmeks Tema vend Sergei Vavilov oli füüsik. "Viis kontinenti". Tõlkinud ja eessõna lk 5–9 "Akadeemik N. Vavilov ja ta "Viis kontinenti"": Jaan Eilart. Sari Maailm ja mõnda, Eesti Raamat, Tallinn, 1967, 207 lk Jaan Eilart, "Veendumusest ei taganeta" – Sirp ja Vasar 1. jaanuar 1965, nr 1 (artikkel pälvis ajalehe aastapreemia) Jaan Eilart, "Akadeemik Nikolai Vavilovi juubel" (80. sünniaastapäev" – Edasi 30. november 1967, nr 280 "Ekspeditsioon teadlase mälestuseks" (Vavilovile pühendatud ekspeditsioonist Pamiiri, toimetuse intervjuu Jaan Eilartiga) – Edasi 13. september 1967, nr 216 Jaan Eilart, "Akadeemik Vavilovi mälestuse jäädvustamiseks" (konverents Leningradis) – Edasi 21. detsember 1967, nr 296 Jaan Eilart, "Teadlasetee alguse ja lõpu linnas" (Saraatovis, konverents N. Vavilovi mälestuseks 25. 09. 1970) – Edasi 7. oktoober 1970, nr 235 Jaan Eilart, "Kuulsa bioloogi mälestuseks" (Leningradis avati N. Vavilovi mälestusmärk) – Edasi 11. mai 1972, nr 109 Jaan Eilart, "Elu on lühike – kiirusta!" (katkendeid 1967. aastal kirjutatud pikemast esseest; N. Vavilovi 80. sünniaastapäevale pühendatud ekspeditsioonist Pamiiri) – Kultuur ja Elu 1973, nr 2, lk 31–36; nr 3, lk 30–36; nr 4, lk 26–34 Jaan Eilart, "Teaduse eetikakesksus teisenevas ajas" (N. Vavilovi 100. sünniaastapäevaks) – Sirp ja Vasar 27. november 1987, nr 48 Jaan Eilart, "Teadustõde ja eetika" (N. Vavilovi töödest geneetikas) – Horisont 1987, nr 11, lk 24–27 Igor G. Loskutov, Vavilov and his Institute, International Plant Genetic Resources Institute, 1999 Vaapo Vaher, "Galilei ja Bruno" (vennad Sergei ja Nikolai Vavilov) – Sirp 28. märts 2003
Samblikusäälik

Samblikusäälik (Setophaga americana) on linnuliik sääliklaste sugukonnast. Pesitsusajal elab ta Põhja-Ameerika idaosas Lõuna-Kanadast Floridani. Talvitab Lõuna-Floridas, Kesk-Ameerika põhjaosas, Lääne-Indias ja enamikul Väikestel Antillidel. Lääne-Euroopas on ta väga haruldane eksikülaline. Samblikusääliku pikkus on 11 cm, tal on peamiselt hall ülapool, seljal on rohekas laik ja kummalgi tiival kaks valget vööti. Kurgualune ja rind on kollane, kõht on valge. Hundsulestikus isaslinnul on sinakas ja ruske vööt pugualal ja selge valge katkeline silmarõngas. Emaslind on tuhmim ja puguvöötideta. Samblikusääliku pesitsusaegne elupaik on habesambliku või tillandsia (Tillandsia) kasvuga metsamaastik. Ta teeb pesa puu otsa habesambliku või tillandsia puhmasse ja muneb 3-7 muna. Toiduks on putukad ja ämblikud. Curson, J., Quinn, D. and Beadle, D. (1994). New World Warblers. Helm. ISBN 0-7136-3932-6
Speedest

Speedest on Eestis toimuv autode ja mootorrataste rahvusvaheline kiirendusvõistlus. Esimene sellenimeline võistlus toimus 1999. aastal Haapsalus Kiltsi lennuväljal. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. märts 2018. Vaadatud 22. märtsil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Koduleht
Leeksäälik

Leeksäälik (Oreothlypis gutturalis) on sääliklaste sugukonda kuuluv lind. Leeksäälik on levinud Costa Rica ja Panama lääneosa mägimetsades 1850–3000 meetri kõrgusel. Kariibi mere poolsetel mäenõlvadel võib teda vihmaperioodil septembrist novembrini leiduda madalamale kuni 1400 meetrini. Leeksäälik on enamasti paikne. Vanalinnu pikkus on 12 cm, tema ülapool on kilthall; seljal on must kolmnurkne laik, valjasriba ja silma ümbrus on mustad; kurgualusest kuni kõhuni oranžpunane, mis vastandub valge kuni hallika kõhuga. Sugupooled on peaaegu samased, isaslinnul on silma ümbruses musta ulatuslikumalt. Noorlinnu ülapool on pruunim ja alapool tuhmim, nõrk silmatriip ja tiivavöödid kollakad. Häälitsus on terav tšit. Leeksäälik rajab sügava tassikujulise pesa puu otsa või nõlvakule. Pesa varjavad ülalt epifüüdid või samblad. Märtsi ja maikuu vahel on kurnas kaks valget muna. Toiduks on tõugud, putukad ja ämblikud, mida oma terava nokaga nopib lehestikust. Vahel sööb ka võõrikute (Loranthaceae) ja muid marju. Oreothlypis gutturalis Curson, J., Quinn, D. and Beadle, D. (1994). New World Warblers. Helm. ISBN 0-7136-3932-6 Avibase NeotropicalBirds