laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Karskuse Seltsi Leht

Karskuse Seltsi Leht oli eestikeelne ajakiri, mis ilmus 1890. aastal Pärnumaal Toris ning mida andis välja Tori Eesti Karskusselts Täht. Ajakirja trükkis Ado Grenzstein. Ajakirja ilmus seitse numbrit. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 277. Digar – Karskuse Seltsi Leht
Linda (ajakiri)

Linda oli 1887–1905 ilmunud eesti naistele suunatud ajakiri. Ajakiri ilmus 1887–1893 Viljandis, 1893–1902 Pärnus ja 1902–1905 Tartus. Ajakirja väljaandja kuni 1894 oli Lilli Suburg. 1887–1890 kandis ajakiri alapealkirja "Esimene literatuurlik ja ajakohane ajakiri Eesti naisterahvale". Linda lisaleht (ilmus 1891–1897) Jõuluhelinad (ilmus 1897) Tervis (ilmus 1903–1904) Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 360
Elupuu kuldsed oksad

Elupuu kuldsed oksad oli 1913–1931 (vaheaegadega) ilmunud usuteemaline ajakiri. Ajakiri ilmus eri aegadel Tallinnas, Kuressaares ja Võrus. Ajakirja väljaandja oli 1913–1917 ja 1921–1925 K. Wöhrmann ja 1926–1931 A. Wöhrmann. Ajakirja eelkäija oli Kiriku kellad ehk jutluse lendlehed (ilmus 1900–1912). Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 217
Vladimir Bežanitski

Vladimir Bežanitski (12. juuni 1856 Priipalu – 2. august 1920 Narva) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik (ülempreester). Ta sündis 1856. aastal Tartumaal Sangaste kihelkonnas Kuigatsi vallas Priipalu külas üpr Stefan Bežanitski peres, õppis Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris aastatel 1868–1878 ja omandas köster-kooliõpetaja kutse. Vladimir Bežanitski töötas usuõpetajana ja õigeusu kihelkonnakoolide juhatajana: Antslas, Mustvees ja Rõngus aastatel 1884–1896. Ta oli usuõpetaja Narva Raudteekoolis aastatel 1909–1918 ja Narva Kreenholmi kirikukoolis aastatel 1918–1920. Ülempreester Vladimir Bežanitski suri Narvas 2. augustil 1920 ja maeti Uduvere (Pärnu-Jaagupi) kalmistule. pühitseti diakoniks 22. jaanuaril 1884 Antsla-Kraavi Prohvet Eelija kirikus Riia ja Miitavi ülempiiskopi Donati (Babin-Sokolov) poolt pühitseti preestriks 29. jaanuaril 1884 Antsla-Kraavi Prohvet Eelija kirikus Riia ja Miitavi ülempiiskopi Donati (Babin-Sokolov) poolt pühitseti ülempreestriks 12. detsembril 1896 Rõngu Issanda Taevaminemise Kirikus Riia ja Miitavi ülempiiskopi Arseni (Brjantsev) poolt Mustvee Püha Nikolai koguduses 1878–1884 Võnnu-Kärsa Kristuse sündimise koguduses 1878–1884 Antsla-Kraavi Prohvet Eelija koguduses 1878–1884 pr Antsla-Kraavi Prohvet Eelija koguduses 1884–1895 pr Mustvee Püha Nikolai koguduses 1895–1896 pr/üpr Rõngu Issanda Taevaminemise koguduses 8. novembrist 1896 – 12. detsembrini 1896 üpr Jõhvi Jumalailmumise koguduses 1907 üpr Narva Kreenholmi Ülestõusmise koguduses 12. detsembrist 1896 – 2. augustini 1920 (oli koguduse esimene preester) Vladimir Bežanitski abikaasa oli Elisabeth Bežanitskaja (Šorohhova), nende lapsed olid Boris, Evgenia, Elisaveta. Stefan Bežanitski Viktor Bežanitski Aleksander Bežanitski Vassili Bežanitski Nikolai Bežanitski Kraavi kirik Kreenholm "vaimulike andmebaas". "õigeusu kiriku asutused ja kogudused". "köstrite ja koorijuhtide andmebaas". "kogudused".
Oodgeroo Noonuccal

Oodgeroo Noonuccal (enne 1988. aastat Kath Walker; sünninimi Kathleen Jean Mary Ruska; 3. november 1920 Põhja-Stradbroke'i saar, Queensland – 16. september 1993 Altona Meadows, Victoria[lisa viide]) oli Austraalia luuletaja ja poliitaktivist. Ta oli esimene aborigeeni päritolu luuletaja, kes avaldas luulekogu. Noonuccal võitles tugevalt austraalia aborigeenide õiguste eest. Kuna ta ei suutnud luua erakonda, mis seisaks aborigeenide probleemide eest, astus ta Austraalia Kommunistlikku Parteisse. Ta oli üks peamine eestvedaja, kes aitas 1967. aastal Austraalia põhiseadusesse sisse viia parandust, millega said aborigeenid valimisõiguse. Ta toetas ka Robert Menziesi ja Harold Holti peaministrikandidatuuri. Temalt ilmus mitu luulekogu. Esimene luulekogu "We Are Going" (1964) oli esimene aborigeeni naise avaldatud raamat. Luulekogu osutus väga edukaks ja Noonuccalist sai üks suurema teoste läbimüügiga Austraalia luuletaja. Tema luuletused kandsid tugevat poliitilist sõnumit. Ta tahtis näidata uhukust selle üle, et oli aborigeen. Ta soovis, et tema luuletused süvendaksid inimestes toetama võrdsust ja aborigeenide õigusi. 1972. aastal avas ta oma kodulinnas Põhja-Stradbroke'i saarel õppeasutuse, kus lastele õpetatakse loodusteadust ja aborigeenide kultuuri. 1970. aastate lõpus sai ta stipendiumi USA-sse õppima asumiseks, kus ta pidas loenguid aborigeenide õiguste kohta. 1987. aastal protesteeris ta Austraalia avastamise 200. aastapäeva auks tehtavate pidustuste vastu ja tegi poliitilise avalduse sotsiaalse ebavõrdsuse kohta Austraalias. Noonuccal pälvis mitu kirjandusauhinda, sealhulgas Mary Gilmore'i medali (1970), Jessie Litchfieldi auhinna (1975) ja Austraalia Kirjanike Seltsi auhinna. 1970. aastal sai Briti impeeriumi ordu autiitli. Oodgeroo Noonuccal on traditsiooniline Quandamooka hõimu nimi, mille ta võttis endale 1988. aastal (Oodgeroo tähendab oja-melaleukat (Melaleuca leucadendra) ja Noonuccal on tema hõimu nimi). "Oodgeroo Noonuccal". Encyclopædia Britannica. Vaadatud 4.4.2017 "Oodgeroo Noonuccal (1920 - 1993)". The Australian Women's Register. womenaustralia.info. Vaadatud 4.4.2017 "Oodgeroo Noonuccal Biography". notablebiographies.com. Vaadatud 4.4.2017 Encyclopedia of Women Social Reformers: M - Z. lk 44. ABC-CLIO. 2001. ISBN 978-1-5760-7101-4.{{cite book}}: CS1 hooldus: teised (link)
Rephop

Rephop on Eesti tarkvaraettevõte, mis võimaldab kontsernidel planeerida ja konsolideerida finantsandmeid ühes keskkonnas, sõltumata riigist ja raamatupidamisprogrammist. Rephopi tarkvara on loodud aastal 2014. Ettevõtte asutajateks on Madis Lämmergas ja Taavi Salo. Rephopi kontor asub Tallinnas. 2014. aastal osales Rephop edukalt Soomes idufirmade kiirendis Startup Sauna. 2017. aasta alguseks oli Rephopil üle 400 kasutaja kogu maailmas (sh Singapuris, Kasahstanis, Brasiilias). Rephopi loodud tarkvara on veebipõhine ning võimaldab ühes kohas kättesaadavalt lahendada nii kontserni aruandluse, konsolideerimise kui ka planeerimise. [1], http://www.aripaev.ee/uudised/2015/07/16/eestlased-roomustavad-oma-leiutisega-rephop-euroopa-suurettevotteid [2], https://arhiiv.err.ee/vaata/kapital-149 Koduleht
Elva Vallakodanik

Elva Vallakodanik on valimisliit Elva vallas. Valimisliit moodustati 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisteks. Liidu lõid piirkonna kuue omavalitsuse Elva linna ning Konguta, Puhja, Rannu, Rõngu ja Palupera valla aktiivsed külade, valimisliitude ja volikogude liikmed, nimekirjas on mitukümmend inimest, ühenduse koordinaatoriks kinnitati Rõngu valla elanik Kristel Laurits. Valimisliidu liikmed on veel Eva Kams Tõnu Aigro Urmas Heinaste Tartu Postimees, Esimene pääsuke: aktivistid lõid valimisliidu Elva Vallakodanik "UudisNet". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. aprill 2017. Vaadatud 4. aprillil 2017. Valimiliidu blogi
Missioni Lehhed

Missioni Lehhed oli 1870–1875 Saksamaal Leipzigis ilmunud ajakiri, mida andis välja R. Härting. Ajakirja 1870 ilmunud esimese numbri alapealkiri oli järgmine: allustued Werdau linna Missioni abbiseltsi polest nüüd mitme öppetaja abbiga wälja antud Sakseni kunningrigis. Ajakirjal oli lisa: Lissa leht (ilmus 1870-1875). Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 432
Misjoni lendleht

Misjoni lendleht (originaalpealkirjaga Missioni lendleht) oli 1898–1931 (vaheaegadega) ilmunud jätkväljaanne (lendleht). Lendleht ilmus eri aegadel Tartus, Tallinnas ja Pärnus. Lendlehte andis välja 1927 Eesti Evangeelne Luteri Usu Konsistoorium ja 1929-1931 Eesti Misjoni Selts. Lendleht ilmus aastas üks kord. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 433
Siioni sõnumetooja leht

Siioni sõnumetooja leht oli 1877–1889 (vaheaegadega) ilmunud väljaanne. Väljaanne ilmus algul Tartus ja hiljem Riias. Väljaannet andis välja Eduard Magnus Jakobson ja hiljem Schnakenburg. Väljaande pani kirja ja selle illustreeris Eduard Magnus Jakobson. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 615
Rõõmsad sõnumed lastele

Rõõmsad sõnumed lastele oli 1889–1900 Riias ilmunud lasteajakiri, mida andis välja Janis Aleksander Frey. Rõõmsad sõnumed noorte inimestele Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 591
Rõõmsad sõnumed noorte inimestele

Rõõmsad sõnumed noorte inimestele oli 1889 ilmunud noortele suunatud usuteemaline ajakiri, mida andis välja Londonis tegutsev Laste Jumala Teenistuse Ühendus. Ajakirjad tõlkis inglise keelest Eduard Magnus Jakobson. Ajakirjad trükiti Riias. Rõõmsad sõnumed lastele Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 591
Valgus (ajaleht, 1880)

Valgus oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1880–1906 (1880–1882 Rakveres ja seejärel Tallinnas). Aastatel 1880–1881 andis lehte välja Selts Kalevipoeg, 1882–1906 Jakob Kõrv ja 1906 Karl August Hermann. 1906. aastal hakkas Valguse asemel ilmuma ajaleht Hüüdja. Aastatel 1880–1881 kandis ajaleht alapealkirja "Majesteedi Aleksandri II Nikolajevitshi XXV aasta juubeli mälestuseks priiannete kapitaaliga asutav Eesti rahva ajaleht". Ajalehe suur populaarsus võis tulla sellest, et seal avaldati joonealusena põnevusromaane. Näiteks ilmusid "Nana Sahib ehk mässamine Indias" ja Gregor Danilevski "Patjomkin Donau ääres". Kirjanduslike lisalehtede maht võis kohati ületada ka põhilehe oma. Arvustajad hindasid kõrgemalt alupäraseid jutte ja nii olid ka mitmed Jakob Kõrva kirjutised sellena reklaamitud. 1887. aastal avaldatud "Luigemäe Olli" eest sai Kõrv ka esimese auhinna Kirjameeste Seltsilt. Hiljem aga selgus, et tegemist oli kohandusega prantslase Chateaubriandi teose "Atala" saksakeelsest tõlkest. Samamoodi osutus algupärandipettuseks ka samal aastal ilmunud jutt "Kiired kosjad". Sellised tõlke- ja põnevusjutud oli aga jätkuvalt minev kaup ning ajalehe trükiarv oli enamasti suurem kui teistel väljaannetel. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 759 Herbert Salu. Utoopia ja futuroloogia, Lund: 1972. Lk 110–111
Viktor Bežanitski

Viktor Bežanitski (3. märts 1852 Kuigatsi – 14. mai 1924 Nõmme) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik (ülempreester). Ta sündis 1852 Tartumaal Sangaste kihelkonnas Kuigatsi vallas Priipalu külas ülempreester Stefan Bežanitski peres, lõpetas Riia Vaimuliku Kooli ja Seminari 1873 ning omandas köster-kooliõpetaja kutse. Tegutses Rakvere õigeusu kirikukoolis (vene k. Везенбергское Православное церковно-приходское училище). Ülempreester Vikotor Bežanitski suri 1924. aastal Tallinn-Nõmmel ja maeti Rakvere kalmistule. pühitseti diakoniks/preestriks 11. augustil 1874 Aruküla Püha Kolmainu kirikus Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamini (Karelin) poolt pühitseti ülempreestriks 29. juunil 1917 Rakvere Jumalaema Sündimise kirikus Riia ja Miitavi ülempiiskop Joanni (Smirnov) poolt puusaehe (nabedrennik) 1879 teenistusmüts 1880 kamilavka 1897 rinnarist 1904 Aleksander III hõbemälestusmedal 1896 Kastolatsi Neitsi Maarja Rõõmukuulutamise koguduses 1873–1874 pr Aruküla Püha Kolmainu koguduses 1874–1876 pr Põltsamaa Pühavaimu koguduses 1876–1881 pr/üpr Rakvere Jumalaema sündimise koguduses 1881–1921 erus alates 1921 Viktor Bežanitski pere: abikaasa Sofia Bežanitskaja (Uberski), neid olid lapsed Ludmilla, Konstantin, Leonid, Boris ja Sergei. Kastolatsi Neitsi Maarja Rõõmukuulutamise kirik "vaimulike andmebaas". "õigeusu kiriku asutused ja kogudused". "bezanitski-vladimir".[alaline kõdulink]
Jaan Kägu (ajakiri)

"Jaan Kägu: Huumori ja pilke nädalaleht" oli Eesti huumoriajakiri, mis ilmus aastatel 1928–1933 Tallinnas ja hiljem jätkas ilmumist ajalehena 1989–1991 Raplas. Alates 14. detsembrist 1928 kuni 10. oktoobrini 1929 ilmus igal neljapäeval. Ei ilmunud 1930. aastal ja hakkas hiljem uuesti ilmuma aastatel 1931–1933 sagedusega 1 kord aastas. Vastutav toimetaja ja väljaandja O.Roose. Toimetus asus Tallinnas, Harju 37. Trükiti Tallinna trükikodades: "B. Beilinson" 1928 "Eestimaa Trükikoda", 1929 ja 1931-1932 "J. ja A. Paalmann" 1933 Täiendavalt ilmusid albumid: Jaan Kägu Jõulualbum (1931, 1933) Jaan Kägu Kevadalbum (1932) Jaan Kägu Kevade Album (1929, nr. 22(19)) Jaan Kägu Lihavõtte Album (1929, nr. 16(13)) Väljaandjad: O. Roose 1928–1929 Voldemar Kaljumäe 1931–1933 Teised autorid: O. Roose, toimetaja Ernst Aleksander Joll (pseudonüüm Jaan Kägu), följetonist Jaan Jensen (pseudonüüm Sen-Sen), illustreerija – kaane illustratsioonid: 1929 nr. 16, 22, 25 1989–1991 aastal välja antud "Jaan Kägu", trükiti ajalehena Raplas. 1989. aastal ilmus 1 number, 1990. aastal 5 numbrit ja 1991. aastal 4 numbrit. Selle ajalehe toimetus koosnes erinevatest organisatsioonidest: Rapla Noorte Ühing (1990, nr 4) Pirgu Arenduskeskus (1989) Purila ühistu (1989–1991) "ERB Jaan Kägu". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. aprill 2017. Vaadatud 4. aprillil 2017. "Eesti biograafiline andmebaas Ernst Aleksander Joll". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuni 2007. Vaadatud 4. aprillil 2017. "ERB Jaan Kägu Rapla". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. aprill 2017. Vaadatud 4. aprillil 2017.
Carrie Lam

Carrie Lam Cheng Yuet-ngor (hiina keeles: 林鄭月娥; sündinud 13. mail 1957) on Hongkongi poliitik, kes 2017. aasta valimistel sai järgmiseks Hongkongi tegevjuhiks ja astus ametisse 1. juulil 2017. Enne seda oli ta aastatel 2012–2017 administratsiooni peasekretär. Pärast Hongkongi ülikooli lõpetamist liitus Lam tsiviilteenistusega aastal 1980 ning töötas mitmetel ametikohtadel erinevates valitsuse büroodes ja osakondades. Aastal 2007 nimetati ta arengusekretäri ametisse. Ta kogus oma ametiajal tuntust Kuninganna kai lammutamisega. Aastal 2012 sai ta Leung Chun-yingi administratsioonis peasekretäriks. Ta juhtis aastatel 2013–2015 põhiseadusreformide elluviimist ning pidas 2014. aasta protestide ajal üliõpilaste liidritega läbirääkimisi. Märtsis 2017 kogus Lam kolme kandidaadi seast Hongkongi valimiskomitees kõige rohkem hääli (777 1194st) ja osutus esimese naiskandidaadina valituks. Ta oli Mandri-Hiina valitsuse poolt ülesseatud kandidaat. Lam võitis ülekaalukalt endist rahandussekretäri John Tsangi ja erru läinud kohtunikku Woo Kwok-hingi.
Põllumees (ajakiri, 1895)

Põllumees oli aastatel 1895–1912 Tartus ilmunud ajakiri; ühtlasi esimene eestikeelne erialaajakiri. Ajakirja andis välja ja selle vastutav toimetaja oli Hendrik Laas. 1895–1898 kandis ajakiri alapealkirja "põllu- ja aiatöö, karjakasvatuse ja piimatalituse, metsaasjanduse ja mesilaste pidamise ajakiri". Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. II, O-Ü. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 533
Türkmeeni-Khorāsāni mäestik

Türkmeeni-Khorāsāni mäestik on mäestik Aasias. Piirab kirdest Iraani mägismaad, kulgeb loode-kagu suunas. Läänes on ühenduses Alborzi mägedega. Kõrgus kuni 3314 meetrit. Köpetdag
Vladimir Putškov

Vladimir Putškov (vene keeles Владимир Андреевич Пучков; sündinud 1. jaanuaril 1959 Novinkas Žirnovski rajoonis Volgogradi oblastis) on Venemaa sõjaväelane (auastmelt reservkindralleitnant) ja poliitik. Ta oli 21. maist 2012 kuni 18. maini 2018 Venemaa eriolukordade minister. Ta lõpetas 1979. aastal Tjumeni Kõrgema Sõjaväeinseneride Õppeasutuse. 1988. aastal lõpetas ta Kuibõševi nimelise Sõjaväeinseneride Akadeemia. Aastal 1991 lõpetas ta sama akadeemia juures adjunktuuri. Aastal 2000 lõpetas ta Venemaa Föderatsiooni Presidendi juures asuva Venemaa Riigiametnike Akadeemia. Ta on abielus, tal on kolm poega ja üks tütar.
Urmas Lattikas

Urmas Lattikas (sündinud 17. augustil 1960 Tapal) on eesti helilooja ja džässpianist. EHL liige aastast 2000. Lõpetas 1974 Tapa Muusikakooli klaveri erialal ja 1986 Eesti Muusikaakadeemia kompositsiooni erialal, Eino Tambergi õpilasena. Täiendas end 1990 Bostonis Berklee Muusikakolledžis kompositsiooni ja džässklaveri erialal. 1983. aastal asutas omanimelise džässkvinteti. 1983 Uno Naissoo nimelise loomingukonkursi laureaat 1984 Uno Naissoo nimelise loomingukonkursi laureaat 2014 Eesti Teatriliidu sõnalavastuste muusikalise kujunduse ja originaalmuusika auhind "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. aprill 2014. Vaadatud 16. aprillil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Urmas Lattikas 1974 Tapa/ Tallinn. Eesti Ansamblite Andmebaas
Boris Bežanitski

Boris Bežanitski (17. aprill 1885 Kraavi, Vana-Antsla vald, Võrumaa – 6. juuni 1949 Võrumaa) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu köster-kooliõpetaja, vaimulik (ülempreester), praost. Boris Bežanitski sündis 17. aprillil 1885 Võrumaal Vana-Antsla vallas Kraavi külas preester Vladimir Bežanitski peres. Ta lõpetas Narva Gümnaasiumi 1905. aastal ja õppis aastatel 1905–1909 Peterburi Keiserliku Ülikooli õigusteaduskonnas. 1911. aastal sooritas ta Riia Vaimuliku Seminari juures usuteaduse eksami. 11. märtsil 1911 pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Joann (Smirnov) ta Emmaste Jumalaema Sündimise kirikus diakoniks ja 12. märtsil 1911 preestriks. Boris Bežanitski jätkas õpinguid Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas aastatel 1917–1918. Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksander (Paulus) ülendas ta ülempreestriks Pankjavitsa Püha Nikolai kirikus 3. aprillil 1939. Ülempreester Boris Bežanitski küüditati Pankjavitsast 1945. aastal Kasahstani. Ta naasis Eestisse 1946. aastal, oli Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kiriku esipreester aastatel 1946–1949, Obinitsas 1949. aastal, Võrumaa praost. Ülempreester Boris Bežanitski suri Võrumaal 6. juunil 1949 ja maeti Ritsiku kalmistule. puusaehe (1915) teenistusmüts (1917) kamilavka (1921) kuldrist (1926) Püha Piiskop Platoni ordeni III järk (1926) palitsa (1941) köster-kooliõpetaja Tallinna Kopli Püha Nikolause koguduses (1909–1911) pr Emmaste Jumalaema Sündimise koguduses (1911–1913) pr Kullamaa Püha Nikolai koguduses (1913–1920) pr Risti Jumalailmumise koguduses (1919; kogudust hooldav) pr Uduvere Apostel Jakobi koguduses (1920–1932) pr Kergu Püha Suurkannataja Sinaiida koguduses (1929) pr Pankjavitsa Püha Nikolai eesti koguduses (1932–1935) pr Luhamaa Pühavaimu koguduses (1936–1937; 1942–1943; 1948) üpr Pankjavitsa Püha Nikolai eesti koguduses (1940–1945) üpr Meeksi Ristija Johannese koguduses (1949) Boris Bežanitski pere: abikaasa Evgenia Bežanitski (Kams), nende lapsed: Vladimir (sünd 1912), Nikolai, Boris (1923–2013) Vladimir Bežanitski Pankjavitsa Mõniste Muuseum "Boris Bežanitski". Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku vaimulike andmebaas. Vaadatud 07.04.2017. "Boris Bežanitski". Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku köstrite ja koorijuhtide andmebaas. Vaadatud 07.04.2017.
Modest Tšaikovski

Modest Iljitš Tšaikovski (vene keeles Модест Ильич Чайковский; 13. mai (vkj 1. mai) 1850 Alapajevsk – 15. jaanuar (vkj 2. jaanuar) 1916 Moskva) oli vene näitekirjanik, libretist ja tõlkija. Ta oli helilooja Pjotr Tšaikovski noorem vend. Ta tõlkis vene keelde Shakespeare'i sonette ning kirjutas libretosid oma venna ooperitele. Ta kirjutas ka paar näidendit.
Julian Barnes

Julian Patrick Barnes (sündinud 19. jaanuaril 1946 Leicesteris) on inglise kirjanik. Ta on kirjutanud romaane, lühijutte ning avaldanud ka esseekogumikke. Tema 2011. aasta romaan "The Sense of an Ending" (e k "Kui on lõpp", 2013, tlk Aet Varik) pälvis Bookeri auhinna. Barnes on kasutanud pseudonüümi Dan Kavanagh. 2013 – Malaparte auhind Barnesi vanemad olid prantsuse keele õpetajad. Tema vend Jonathan Barnes on filosoof.
Aas ja Nurm

Aas ja Nurm oli 1901–1904 Tallinnas ilmunud ajakiri. Ajakirja väljaandja ja selle vastutav toimetaja oli Mihkel Neumann. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. I, A-N. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 123
Force Touch

Force Touch on Apple'i tehnoloogia, mis võimaldab puuteekraanil vahet teha eri tugevusega vajutustel. Tehnoloogiat esitleti esimest korda 2014. aasta septembris ja esimeseks seda tehnoloogiat kasutavaks seadmeks oli Apple Watch.
Eestimaa Maakonna Teadaandmised

Eestimaa Maakonna Teadaandmised oli 1905–1906 ja 1911 Tallinnas ilmunud väljaanne. Väljaandes pole väljaandjat nimetatud. Väljaanne trükiti Revaler Beobachteri juures. Väljaanne ilmus aastas korra. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. II, O-Ü. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 209
Elukevad

Elukevad (enne 1926. aastat Elukevade) oli 1911–1940 ilmunud usuteemaline ajakiri. Eri aegadel ilmus ajakiri Pärnus, Tallinnas, Tartus ja Rakveres. Ajakirja andis välja 1911–1914 ja 1918 (osa numbreid) Hendrik Tuttar, 1918–1933 Eesti Baptisti Kirjanduse Selts ja 1933–1940 Eesti Baptisti Usuühingute Liit. 1911–1914 kandis ajakiri alapealkirja "kristlik kuukiri noortele". Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. II, O-Ü. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 216
Lázaro Cárdenas

Lázaro Cárdenas del Río (21. mai 1895 – 19. oktoober 1970) oli Mehhiko president 1. detsembrist 1934 kuni 1. detsembrini 1940.
Hea karjane

Hea karjane (vanakreeka keeles ὁ ποιμὴν ὁ καλὸς, ladina keeles pastor bonus) on Vanas ja Uues Testamendis esinev sümboolne nimi ja kujundlik väljend Jeesus Kristuse kohta. Kunstiajaloos vastab sellele Jeesuse kujutamise viis varakristlikus kunstis - tavaliselt seismas või istumas oma karja keskel, vahel karjasekepp käes või on teda kujutatud lambatalle õlal või õlgadel hoidmas. Sümbol põhineb Uue Testamendi kirjakohal Johannese evangeeliumist (Jh 10:11–18): "Mina olen hea karjane...". Kristus Hea karjasena 3. sajandi freskol Calixtuse katakombides Skulptuur Domitilla katakombides Roomas, u 300. aasta Mosaiik Galla Placidia mausoleumis, 5. sajandi 1. pool Hilisrooma skulptuur Korintosest, 4. sajand Kristus hea karjasena, Bessaraabia 18. sajandi ikoon 1750. aastate puuskulptuur Ellmau Püha Anna kirikus Tiroolis Hea karjane 1926. aasta vitraažaknal Woppenrothis Otokar Čičatka skulptuur Hea karjase kogudusekiriku ees Viinis, 1965 http://lab.piibel.net/Jh-10.html[alaline kõdulink]
Hea Karjane (ajakiri)

Hea Karjane oli 1914–1916 Petrogradis ilmunud, ent Tallinnas trükitud väljaanne. Selle väljaandja ja vastutav toimetaja oli William Niemann. Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. II, O-Ü. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 234
Jakobi Teataja

Jakobi Teataja oli aastatel 1913–1915 Jakobi alevikus (praegu Pärnu-Jaagupi) ilmunud ajaleht. Ajalehte andis välja J. Andresson ja vastutav toimetaja oli A. Univer. Aastatel 1913–1914 kandis ajaleht alapealkirja "kaks korda kuus ilmuv kihelkonna ajaleht". Eestikeelne ajakirjandus 1766–1940. II, O-Ü. Tallinn : Teaduste Akadeemia Kirjastus, 2002. Lk 254