laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kamran Shahmardan

Kamran Shahmardan (sündinud 29. septembril 1972 Bakuus) on Soomes elav aserbaidžaani filmirežissöör ja teatrilavastaja. Ta alustas oma filmiteed lapsnäitlejana filmis "Ehetekarp lossist". Pärast seda on ta mänginud veel üheksas filmis. Koos eestlasest abikaasa Katri Lätt-Shahmardaniga asutas ta 2003. aastal Soomes Imatras Musta ja Valge Teatri. 2004. aastast on ta olnud Imatras Musta ja Valge Teatri festivali kunstiline juht. 2010–2011 Aserbaidžaani rahvusteatri kunstiline juht. 2013–2015 Kemerovo oblasti teatri kunstiline juht (Venemaa). 2018–2019 Aserbaidžaanis Baku MAP Theatre Festivali kunstiline juht. Ta on lavastanud mitme riigi teatrites.[viide?] "Väike prints" "Kamengo laul" "Hamlet" "Kajakas Jonathan" "Classic Football" "Luidete naine" "Lõvid ja draakonid" "Inimese hääl" "Must ja valge" "Lõoke" "Üürnike põrgu" "Sammud ja Krappi viimane lint" "Beckett" "Teleskoop" "Valge ja must" "Mõrvar" "Väike prints" "Märkmeid surnud majast" "Hullu päevik" "Naisevõtt" "Macbeth" "Kolme krossi ooper" "Hullumeelse blogi" "Kirg" "Pardijaht" "Revident" "Kuradite mängud" "The Gathering of the Mad" "Play", režissöör, 2004 "Mõrvar", režissöör, esilinastus Bakuus 21. oktoobril 2015 "Kiosk", näitleja, 2016 2008 Kagu-Soome kunstiühingu aasta kunstipreemia 2009 Aserbaidžaani kultuuri- ja turismiministeeriumi preemia Aserbaidžaani teatrikunsti heaks tehtud töö eest 2014 preemia positiivse Imatra-pildi arendamise ja meie-pildi loomise eest  2014 Imatra kunstipreemia 2015 septembris Kuzbassi festivalil lavastajapreemia näidendi eest "Märkmeid surnud majast" 2016 aprillis Moskvas Ivanovos nukuteatrifestivalil Muraveinik peapreemia näidendi "Valge ja must" lavastuse eest 2017 novembris Novgorodis festivalil International Dostoevsky Chamber Plays publikupreemia näidendi eest "Märkmeid surnud majast" Abikaasa Katri Lätt-Shahmardan, tütar  https://blackandwhitetheatre.net/ https://blackandwhitetheatre.fi/ https://mapfestival.az/about/ Koduleht https://blackandwhitetheatre.fi/ https://www.facebook.com/blackandwhitefestival/ https://www.facebook.com/groups/139543148317/ https://www.facebook.com/The-Murderer-483261035190233/?fref=ts https://www.instagram.com/bw_theatre_festival/?hl=fi
Lucía Pinochet

Inés Lucía Pinochet Hiriart (sündinud 14. detsembril 1943 Santiagos) on Tšiili poliitik. Ta sündis leitnant (hilisema kindrali ja Tšiili presidendi) Augusto Pinocheti esiklapsena. Ta on lõpetanud Tšiili Ülikooli pedagoogi ja kunstiteadlase kvalifikatsiooniga. Pärast Augusto Pinocheti sõjaväelist riigipööret mängis ta olulist rolli hunta ideoloogilis-propagandistlikul toetamisel. Ta juhtis Rahvuslike Uuringute Korporatsiooni, Rahvuskultuuri Fondi ja "Instituto Profesional de Estudios Superiores "Luis Galdames"". Need institutsioonid (eriti esimene) õigustasid Pinocheti poliitika vaatepunktist Tšiili rahvuskultuuri ja traditsioone hispaaniakeelses maailmas. Pärast Augusto Pinocheti lahkumist presidendi ametikohalt 1990. aastal jätkas ta tegevust ühiskondlik-poliitilist tegevust. Ta oli Augusto Pinocheti fondi direktorite nõukogus; samuti oli ta paremkonservatiivne poliitik. Ta oli aastatel 2004–2012 Santiago linnavolikogu liige. Tema isa oli Tšiili sõjaväelane ja poliitik Augusto Pinochet. Ta on olnud kolm korda abielus ja ta on kolme lapse ema.
Bryn Fôn

Bryn Fôn (sündinud 27. augustil 1954 Llanllyfnis) on kõmri näitleja, laulja ja laulukirjutaja, kes laulab kõmri keeles. Ta õppis ülikoolis kehakultuuri ning asutas pärast ülikooli lõpetamist ansambli Crysbas ja 1988. aastal ansambli Sobin a'r Smaeliaid. 1994 ilmus tal esimene sooloalbum. 1977. aastal sai temast esimene muusik, kes esitas samal aastal tegevust alustanud BBC Radio Cymru saates otse-eetris kõmrikeelset muusikat. 1997. aastal võitis ta lauluvõistluse "Cân i Gymru" looga "Un Funud Fach". Alates 1980. aastatest on ta töötanud näitlejana nii teatris kui ka telesarjades. Bryn Fôn on osalenud Kõmri Keele Ühingu (Cymdeithas yr Iaith Gymraeg) protestiaktsioonides. Ta on abielus ja tal on kaks last. Sobin a'r Smaeliaid Ta-ta Botha, 1989, (Sain) Sobin a'r Smaeliaid - 1, 1990, (Sain) Caib, 1991, (Sain) A Rhaw, 1992, (Sain) Goreuon Sobin, (Sain) Bryn Fôn Dyddiau Di-gymar, 1994, (Crai) Dawnsio ar y Dibyn, 1998, (Crai) Bryn Fôn a'r Band Abacus, 2004, (laBelaBel) CAM, 2005, (laBelaBel) Toca, 2008, (laBelaBel)
Enn Esko

Enn Esko (9. november 1933 – 24. detsember 2015) oli eesti koduloolane ja ajakirjanik. Aastatel 1971–1987 oli ta Põlva rajooni ajalehe Koit peatoimetaja, 1995–2001 aga Põlva Talurahvamuuseumi direktor. Ta oli Põlva maakonna kodu-uurijate ringi juhendaja ning Põlvamaa Pensionäride Liidu ja Eesti Pensionäride Ühenduste Liidu juhatuse liige. Ta on kirjutanud koduloolisi raamatuid Põlvamaast ja Võrumaast ning avaldanud luulekogusid. Risti-rästi läbi Põlvamaa. Põlva Talurahvamuuseum, 2000 Karilatsi, Taevaskoja, Põlva. Tallinn: Maalehe Raamat, 2001 Ahja, Mooste, Räpina. Tallinn: Maalehe Raamat, 2002 Veriora, Orava, Värska. Tallinn: Maalehe Raamat, 2003 Varbuse, Kanepi, Valgjärve. Tallinn: Maalehe Raamat, 2005 Põlvamaa aladelt kadunud koolid (1700-2010) ehk Raamat Põlvamaa aladel kunagi olnud koolidest. Põlva: Jakob Hurda nimeline Põlva Rahvahariduse Selts, 2010 Taludest taludeni läbi kolhoosiaja. Võru: Võrumaa Põllumehed, 2012 Minu laulud. Põlva 2000 Minu laulud 2. Põlva 2005 Mõtted ja teod. Põlva 2013 2007 – Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind "Põlvamaa ajaleht Koit". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 31. oktoobril 2015. Eesti Entsüklopeedia. Põlva Talurahvamuuseum Eesti rahvusbibliograafia. Enn Esko[alaline kõdulink] Rein Raudvere. Võru rajooni majandid raamatus. Maaleht, 3. august 2012 Haud Rosma kalmistul
Lelle kalmistu

Lelle kalmistu on kalmistu Rapla maakonnas Kehtna vallas Põllu külas. Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Lelle vana kalmistu Lelle kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 31.10.2015) Lelle kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Metrojeti lend 9268

Metrojet lend 9268 oli tšarterlend Sharm el Sheikhist Peterburi. Venemaa kompanii Kogalõmavia (kaubamärgiga MetroJet) lennuk Airbus A321 kukkus 31. oktoobril 2015 umbes pool tundi pärast õhkutõusmist Siinai poolsaarel Egiptuses alla. Lennuk tõusis õhku kell 6:13 (Eesti aja järgi), 23 minutit pärast starti katkes lennukiga raadioside ja lennuk kadus radariekraanidelt. Egiptuse valitsuse korraldusel välja saadetud otsingugrupid leidsid lennuki rusud Al-‘Arīshi linna juurest. Lennuki pardal oli 217 reisijat (neist 138 naist, 62 meest ja 17 last) ning 7 meeskonnaliiget, neist kaks pilooti. See lennukatastroof oli suurim Egiptuses aset leidnud lennukatastroof ja samuti suurim Airbus A320 perekonna lennukiga juhtunud katastroof. See lennuõnnetus on kõigi aegade suuruselt 28. lennukatastroof ja lennuõnnetus, kus on hukkunud enim Venemaa kodanikke. Pärast aastat 1996 on see Venemaa ajaloos toimunud suuruselt teine lennuõnnetus (esimene oli 298 hukkunuga aastal 1996 Zaire'is An-32-ga toimunud lennuõnnetus). 6. novembri seisuga olid lendude peatamisest Egiptusesse teatanud Suurbritannia ja Venemaa. "Russian passenger plane crashes in Egypt's Sinai, country's Prime Minister says". cnn. Vaadatud 31. oktoobril 2015. "Egypt crash: 100 bodies pulled from wreckage after Russian plane 'splits in two'". Express. Vaadatud 31. oktoobril 2015. "Russian plane crash: Some flights halted as Britons leave Egypt". BBC News Online. 6. november 2015. Vaadatud 6. novembril 2015.
Haapsalu Metsakalmistu

Haapsalu Metsakalmistu on kalmistu Haapsalus aadressil Kalmistu 2. Roman Haavamägi (1891–1964) Pärt Ellerhein (1905–1973) Olev Laanjärv (1942–2007) Heljo Talmet (1922-1974) Leo Randre (1904-1966) vt ka Haapsalu Metsakalmistule maetud Haapsalu Metsakalmistu kohal Lihula maantee poolseses osas praegusest peaväravast paremal asus Haapsalu juudi kalmistu. Kalmistu hävitati Saksa okupatsiooni ajal. Haapsalu Metsakalmistu HAUDIs Haapsalu Metsakalmistu peavaärava juurde paigaldati kaart, Lääne Elu, 29. september 2014
Veriora valla lipp

Veriora valla lipp on Põlva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Veriora valla lipp. Lipp kinnitati 9. aprillil 1999. Veriora valla lipp on vapilipp. Kangas on jaotatud kahe kitsa, sinise ja valge lainelise laiuga diagonaalselt (vardapoolsest ülanurgast lehvipoolsesse alanurka) kaheks väljaks. Vardapoolne alumine väli on sinine ning sellel on viieharuline valge heraldiline okaspuutaim. Lehvipoolne ülemine väli on aga valge ja sellel sinine kollase ringikujulise südamikuga rukkilille õis. Lipu normaalmõõtmed on 165×105 cm ning pikkuse ja laiuse suhe 11:7. Veriora valla lipp oli välja pandud ruumis, kus toimusid vallavolikogu istungid. Valla lipp heisati ametlike esinduste vastuvõtmisel, ülevallalistel pidupäevadel, valla kultuuri- ja spordiüritustel ning muudel juhtudel vallavalitsuse korraldusel. Lippu võisid kasutada valla ametlik delegatsioon või valda esindavad kollektiivid ja üksikisikud rahvusvahelistel, vabariiklikel ja regionaalsetel üritustel. Valla lippu oli õigus omandada igal valla elanikul ning vallas registreeritud juriidilisel isikul vallavalitsuse kaudu, tasudes lipu valmistamise kulutused. Eesti riigilipu ja valla lipu samaaegsel heiskamisel paigutati valla lipp Eesti riigilipust lippude poolt vaadates vasakule. Veriora valla vapp Põlva maakond Veriora valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Tarvastu kalmistu

Tarvastu kalmistu on kalmistu Viljandi maakonnas Viljandi vallas Tinnikuru külas, Mustla aleviku juures. Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Kalmistu kogupindala on 6,24 ha. Kalmistul on kivikabel. Kalmistu rajati 18. sajandil ja seda kasutatakse ka tänapäeval. Tarvastu kalmistule on maetud: Martin Klein, Andres Alver, Harri Haamer, Aleksander Külm, Eduard Pfaff jt. Tarvastu mõisa kalmistu Tarvastu kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 31.09.2015) Tarvastu kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Margarita Hemlin

Margarita Hemlin (6. juuli 1960 Tšernigiv, Ukraina – 24. oktoober 2015 Moskva) oli vene kirjanik. Õppis aastail 1980–1985 Maksim Gorki nimelises Kirjandusinstituudis. Oma teostega kandideeris Hemlin mitmetele mainekatele Venemaa kirjandusauhindadele, teiste seas Vene Bookeri auhinnale 2010. ja 2013. aastal. Samuti kandideeris ta kirjandusauhinnale NOS 2014. aastal, kui auhinna pälvis Eesti kirjanik Andrei Ivanov oma teose "Harbini ööliblikad" eest. Eesti keeles tema raamatuid seni ilmunud ei ole. Kirjanik Andrei Ivanov pälvis Vene maineka kirjandusauhinna, Err.ee, 24.01.2014
Herbert Warnke

Herbert Warnke (24. veebruar 1902 Hamburg – 26. märts 1975 Ida-Berliin) oli Saksa DV ametiühingu- ja riigitegelane. Herbert Warnke oli pärit müürissepa perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1920–1924 neetijaks. 1923. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse ja 1927. aastal sai ta Wasserkante SKP piirkonnajuhatuse liikmeks. 1929–1930 oli ta laevatehase Blohm und Voß käitisenõukogu esimees. 1931–1933 oli ta Bremenis kommunistliku ametiühinguorganisatsiooni Revolutsiooniline Ametiühinguopositsioon (Revolutionäre Gewerkschaftsopposition) sekretär. 1932. aasta novembrist kuni 1933. aasta märtsini oli Herbert Warnke Riigipäeva liige. Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel oli ta esialgu kuni 1993. aasta juunini põrandaalusel ametiühingutööl. Kuni 1935. aastani oli ta Punase Ametiühinguinternatsionaali (Rote Gewerkschafts-Internationale) sekretär Saarbrückenis ja Pariisis. 1936. aastal läks ta Taani ja sealt edasi 1938. aasta veebruaris Rootsi. 1939. aastal vahistati ta Rootsi ametivõimude poolt, vabastati 1943. aasta novembris. 1944. aastal tegutses ta Saksa Vabas Kultuuriliidus Rootsis. 1945. aasta detsembris pöördus Herbert Warnke Saksamaale tagasi. 1946. aasta veebruaris sai ta Saksa Vabade Ametiühingute Koondise Mecklenburgi piirkonna esimeseks esimeheks. Samuti oli ta alates 1946. aasta veebruarist Saksa Vabade Ametiühingute Liidu keskjuhatuse sekretariaadi liige. 25. oktoobril 1948 sai ta Saksa Vabade Ametiühingute Koondise juhatuse esimeheks ja jäi sellesse ametisse kuni oma surmani. 1949–1975 kuulus Herbert Warnke Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomiteesse, alates 1953. aastast oli ta Poliitbüroo liikmekandidaat ja 1958. aastast Poliitbüroo liige. 1949–1975 oli ta veel ka Rahvakoja (parlamendi) liige. Alates 1971. aastast oli ta Saksa DV Riiginõukogu liige. 1953–1969 oli Herbert Warnke veel ka kommunismimeelse Maailma Ametiühinguföderatsiooni aseesimees. Herbert Warnke :fr. Gewerkschaftsführer in der DDR; SED Munzinger Warnke, Herbert :* 24.2.1902, † 26.3.1975 :Mitglied des Politbüros des ZK der SED, Vorsitzender des FDGB Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur SED-Führungsgremien : Übersicht über die Mitglieder und Kandidaten des Politbüros des ZK der SED (1949-1989) Bundesarchiv. SED- und FDGB-Archivgut Herbert Warnke Geschichte der Gewerkschaften
Vene Booker

Vene Booker on 1992. aastast välja antav kirjandusauhind, millega tunnustatakse parimat venekeelset romaani, mis on esmakordselt avaldatud viimase aasta jooksul. Bookeri finaali on Eesti kirjanikest jõudnud kahel korral Andrei Ivanov: 2010. aastal teosega "Hanumani teekond Lollandile" ja 2013. aastal teosega "Harbini ööliblikad". 2014. aastal oli finaalis Jelena Skulskaja teosega "Marmorluik". "ЛАУРЕАТОМ «РУССКОГО БУКЕРА»-2017 СТАЛА АЛЕКСАНДРА НИКОЛАЕНКО". 5. detsember 2017. Originaali arhiivikoopia seisuga 23. november 2019. Vaadatud 27. jaanuaril 2018. Koduleht
Nedomerki

Nedomerki on küla Venemaal Pihkva oblastis Novosokolniki rajoonis, 14 km kaugusel Novosokolnikist põhjas. 2000. aastal elas külas 58 inimest, 2010. aastal 41 inimest. "Территориальное деление псковской области / Административно-территориальное деление Псковской области (1917-2000 гг.)". Pihkva. 2002. Vaadatud 1. novembril 2015.
Värvi-leetpõõsas

Värvi-leetpõõsas (Genista tinctoria) on leetpõõsa perekonda kuuluv liik liblikõielisi. Ta on lihtlehtedega, kollaste õitega, madal (kuni 1 m kõrge) taim. Tema looduslik areaal hõlmab Kesk- ja Lõuna-Euroopat ning Türgit, idas kuni Uuraliteni. Eestis kasvatatakse ilutaimena, harva leitud ka metsistunult. Värvi-leetpõõsas andmebaasis eElurikkus
Leetpõõsas

Leetpõõsas (Genista) on perekond liblikõielisi. Eestis leidub harva metsistunult värvi-leetpõõsas (Genista tinctoria).
Trollipeatus

Trollipeatus on trolli marsruudil olev regulaarne tähistatud peatuskoht. Bussipeatus Trammipeatus Tallinna trollide sõiduplaanid
Antropkovo

Antropkovo on küla Venemaal Pihkva oblastis Novosokolniki rajoonis Majevo vallas, 28 km kaugusel Novosokolnikist läänes, Smjortnoje järve idakaldal. 2000. aastal elas külas 42 inimest, 2010. aastal 39 inimest. "Территориальное деление псковской области / Административно-территориальное деление Псковской области (1917-2000 гг.)". Pihkva. 2002. Vaadatud 1. novembril 2015.
Vorotkovo

Vorotkovo on küla Venemaal Pihkva oblastis Novosokolniki rajoonis Majevo vallas, 25 km kaugusel Novosokolnikist läänes, Spasteri järvest idas. 2000. aastal elas külas 52 inimest, 2010. aastal 32 inimest. "Территориальное деление псковской области / Административно-территориальное деление Псковской области (1917-2000 гг.)". Pihkva. 2002. Vaadatud 1. novembril 2015.
Juanita

Juanita on hispaania päritolu naisenimi. See on deminutiiv hispaania naisenimest Juana. Juanita Goggins, USA poliitik Juanita Moore, USA filminäitleja
Judith Resnik

Judith Arlene Resnik (5. aprill 1949 Akron, Ohio – 28. jaanuar 1986 Cape Canaveral, Florida) oli Ameerika Ühendriikide insener ja NASA astronaut. Resnik oli teine kosmosesse lennutatud Ameerika naisastronaut ja üks seitsmest astronaudist, kes hukkus Challengeri katastroofis. Resnik sündis 1949. aastal Ukrainast pärit juudi immigrantide peres. Ta lõpetas 1966. aastal keskkooli väga heade tulemustega. 1970. aastal sai ta Pittsburghi Carnegie Melloni ülikoolist bakalaureusekraadi elektrotehnika erialal. 1977. aastal sai ta samal erialal doktorikraadi. Pärast Carnegie Melloni lõpetamist töötas Resnik RCA-s insenerina ning osales mitmes NASA projektis. Doktorikraadi omandades töötas ta Xerox Corporationis süsteemiinsenerina. Judith Resnik liitus NASA astronautide koolitusprogrammiga 1978. aasta jaanuaris, kui NASA värbajana töötanud näitleja Nichelle Nichols Resniku värbas. Resniku esimene missioon oli kosmosesüstiku Discovery esmalend STS-41-D 1984. aasta septembris. Selle missiooniga sai temast teine juut, kes on käinud kosmoses. NASA avaldatud fotodel tõmbas Resnik tähelepanu oma pikkade juustega, mis kaaluta olekus hõljusid ta pea ümber. Selline juuste hõljumine hämmastas inimesi, kes olid varem näinud ainult lühikeste juustega mehi. Resnik hukkus 28. jaanuaril 1986 Cape Canaveralil, kui kosmosesüstiku Challenger väline kütusepaak plahvatas 73 sekundit pärast starti. Pärast meeskonnaruumi leidmist sama aasta märtsis tõid tuukrid esimesena ära Resniku surnukeha ja seejärel Christa McAuliffe'i. Mereväe kohtuarstid uurisid kõiki Challengeri pardal hukkunud astronaute lahkamise käigus, aga ühegi meeskonnaliikme täpset surmapõhjust välja selgitada ei õnnestunud. Challengeri katastroofi uurimise ajal avastasid meeskonnaruumi uurinud spetsialistid, et mitmed piloodi juures olnud lülitid polnud tavapärases stardiasendis ja kolm neljast avariihapnikupakist olid manuaalselt aktiveeritud. Põhjalikumal uurimisel selgus, et üks aktiveeritud pakk kuulus piloot Michael J. Smithile. Kuna Smithi hapnikupaki lüliti oli piloodi istme seljatoe taga, tähendab see, et Resnik või Onizuka võisid selle Smithi jaoks aktiveerida. See on ainus tõend, et Resnik ja/või Onizuka elasid plahvatuse üle. Aktiveerimata hapnikupakk kuulus komandör Francis Scobeele ning ülejäänud kahe aktiveeritud paki omanikke tuvastada ei õnnestunud. Resnik on postuumselt saanud mitu teenetemärki ning tema auks on nimetatud mitu hoonet ja paika. Elektri- ja Elektroonikainseneride Instituut annab alates 1986. aastast välja Judith A. Resniku auhinda. "Remembering Judy Resnik". Space Center Houston. Vaadatud 17. august 2018. "Judith A. Resnik". NASA. Vaadatud 17. august 2018. "Judith A. Resnik". Challenger Memorial. Vaadatud 17. august 2018. ""Letter from Joseph Kerwin to Richard Truly relating to the deaths of the astronauts in the Challenger accident"". NASA. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. detsember 2018. Vaadatud 17. august 2018. "Missed Warnings: The Fatal Flaws Which Doomed Challenger (Part 1)". America Space. Vaadatud 17. august 2018. "IEEE Judith A. Resnik Award recipients" (PDF). IEEE. Vaadatud 17. august 2018.
Persoonia terminalis

Persoonia terminalis on prootealiste (Proteaceae) sugukonda kuuluv põõsas, mille looduslik leviala paikneb Ida-Austraalias. Selle teadusliku kirjelduse koostasid 1991. aastal Lawrie Johnson ja Peter Weston Sydney Kuninglikust Botaanikaaiast eksemplari põhjal, mille leidsid Uus-Lõuna-Walesis Torringtoni asulast 3,4 km lõunas Weston ja P. G. Richards. Perekonna piires arvatakse Persoonia terminalis rühma Lanceolata, millesse kuulub 58 lähisuguluses liiki, mil on sarnased õied, kuid väga erinev lehestik. Ühistel asualadel ristuvad need liigid sageli omavahel. P. terminalis on teadaolevalt ristunud mitme teise liigiga, näiteks P. cornifolia ja P. sericea. Liigil on kaks alamliiki: P. terminalis recurva on lühemate ja kumeramate lehtedega, mis on kuni 0,75 cm pikad, ning P. terminalis terminalis on pikemate ja sirgemate lehtedega (pikkus kuni 1 cm). Esimene neist kasvab alal Warialdast Uus-Lõuna-Walesi põhjaosas põhja poole kuni Queenslandini ja ROTAPi klassifikatsioonis on see liigitatud 3R alla, teine alamliik kasvab vaid Torringtoni lähistel ning selle määrang ROTAPis on 2R. Mõlemat alamliiki leidub Severni jõe looduskaitsealal. Taime säilitamiseks on soovitatud seda kultiveerida, ent tänini pole kultivatsiooniga tegeldud. Tõenäoliselt vajaks see head irrigatsiooni, päikselist või osalt varjulist kohta ning happelist pinnast. P. terminalis talub hästi öökülmi ning võiks kasvada paremini parasvöötmes kui lähistroopilises aias. "Persoonia terminalis L.A.S.Johnson & P.H.Weston" Flora of Australia Online. Department of the Environment and Heritage, Australian Government. Weston, Peter H. (2003). "Proteaceae subfamily Persoonioideae: Botany of the Geebungs, Snottygobbles and their Relatives". Australian Plants. 22 (175): 62–78 [70]. ISSN 0005-0008. New South Wales Flora Online: Persoonia terminalis P.H. Weston, Royal Botanic Gardens & Domain Trust, Sydney, Australia. "PlantNET – FloraOnline". nsw.gov.au. Hunter, J.T.; Clarke, P.J. (1998). "The Vegetation of Granitic Outcrop Communities on the New England Batholith of Eastern Australia" (PDF). Cunninghamia. 5 (3): 547-618 [594]. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24. juuni 2014. Vaadatud 1. novembril 2015. Weston, P.H. (2002). Harding, G.J. (toim). Flora of New South Wales. Kd 2. UNSW Press. ISBN 9780868406091. Elliot, Rodger W.; Jones, David L.; Blake, Trevor (1997). Encyclopaedia of Australian Plants Suitable for Cultivation. Kd 7: N–Po. Port Melbourne, Victoria: Lothian Press. Lk 233. ISBN 0-85091-634-8.{{cite book}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) "ABRS Flora of Australia Online Search Results" (arhiiv), www.anbg.gov.au
Tiina Krutob

Tiina Krutob (a-ni 1990 Tiina Krutov; sündinud 18. veebruaril 1965 Tallinnas) on endine eesti allveeujuja ja praegune saalihokimängija. Ta lõpetas 1983. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1991. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi. Hiljem töötas tehniliste veespordialade instruktorina. Ta alustas ujumistreeninguid 1972. aastal ning jätkas 1976. aastal allveesporditreeninguid Õnne Pollisinski juhendamisel. Ta tuli aastatel 1978–1993 kiirusaladel 18 ja allveeorienteerumises 34 korda Eesti NSV ja Eesti meistriks ning sai 1985. aastal suurmeistri tiitli. Ta võitis aastatel 1984–1993 allveeorienteerumise maailmameistrivõistlustel 2 kulda, 2 hõbedat ja 1 pronksi ning Euroopa meistrivõistlustel 2 kulda, 3 hõbedat ja 1 pronksi. Ta kuulus 1993. aastal 100 km lestaujumises Guinnessi rekordi ajaga 13:40.18 püstitanud teatevõistkonda. Ta sai NSV Liidu meistrivõistlustel aastatel 1982–1990 7 kulda, 8 hõbedat ja 9 pronksi, 1988. aastal tuli ka absoluutseks meistriks. Ta sai saalihokis aastatel 2013–2015 Eesti meistrivõistlustel Sparta Team Automaailma naiskonnas hõbeda. Tiina Krutobi vend on endine allveeujuja Tiit Krutob. Biograafia ESBL-is (vaadatud 01.11.2015) Biograafia ESBL-is
Cloudbuilt

"Cloudbuilt" on rootsi indie-stuudio CoilWorks loodud põnevusmäng, mille Windowsi-versiooni avaldas Rising Star Games 2014. aastal. See tehti saadavaks veebipoes Steam 20. märtsil 2014. "Through the Fog DLC" jõudis Steami veebipoodi 7. juulil 2014 ja "Defiance DLC" 21. novembril 2014. CoilWorksi veebileht