laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Johannes Carl Gysbert Immanuel Russvurm

Johannes Carl Gysbert Immanuel Russvurm (perekonnanimi ka Russwurm; 19. märts 1855 Haapsalu – 2. juuni 1939 Berlin-Weissensee) oli Eesti pedagoog ja tehnikateadlane. Johannes Carl Gysbert Immanuel Russvurm oli baltisakslane ja Carl Friedrich Wilhelm Russwurmi poeg. Ta lõpetas 1877. aastal masinainsenerina Riia Polütehnikumi. Oli aastatel 1877–1878 töökoja ametnik Peterburi Tehnoloogiainstituudis, 1878–1892 insener Balti raudtee peamehaanikubüroos, ühtlasi 1882–1894 õppetöökoja juhataja ning mehaanika- ja füüsikaõpetaja Tallinna Raudtee Tehnikakoolis, ning 1892–1895 peamehaanik Peterburi ettevõttes Beckmann&Ko. Aastatel 1895–1898 oli ta E. Peterseni tehnikabüroo kaasomanik, 1898. aastast katla- ja küttesüsteemide projekteerimis- ja ehitusfirma omanik ja tehniline juhataja Peterburis. Pärast I maailmasõda naasis Eestisse ning töötas aastatel 1922–1929 Tallinna Tehnikumi õppejõuna: õpetas soojusmajanduse, vedurite ja rongiliikluse, automobiilide, lennumasinate, tuulejõumasinate ja veeturbiinide kursusi. 1932. aastast elas Saksamaal. Uurimisvaldkonnad: masinamehaanika, jõuülekande- ja pidurimehhanismid. Katsetas uusi mehaanilisi konstruktsioone, töötas välja uudse tehnilise lahenduse võrgukudumismasinale. Avaldas oma isa biograafia, koostas ja üllitas ülevaate vabrikukorstnate konstruktsioonidest ja ehitusest (sisaldas 30 projekti). Aus dem Leben meines Vaters und meiner Vorfahren. // Herdflammen (1924) 11 (1925) 1. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tallinna Tehnikum 1918–1928. Tallinn, 1928, 43 Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986, 35. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Malle Rute

Malle Rute (aastani 1962 Malle Mägi, 11. detsember 1931 Helsingi – 26. mai 2024 Harjumaa) oli eesti pedagoogikateadlane. Malle Rute oli maamõõduinseneri tütar. Lõpetas 1950 Tallinna 3. Keskkooli ja 1955 EPA agronoomiateaduskonna agronoomina; pedagoogikakandidaat (1974, Moskva, NSVL Pedagoogikateaduste Akadeemia), väitekiri "Индивидуализация обучения зоологии в седьмом классе". Töötas 1962–86 Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudis: 1962–70 nooremteadur, 1970–86 vanemteadur, 1979 tööõpetuse ja kutsesuunitluse sektori juhataja, 1985–86 geograafia-bioloogia sektori juhataja. 1988–90 NSVL Pedagoogikateaduste Akadeemia kutsepedagoogika instituudi Tallinna labori vanemteadur. Uurimisvaldkond: õppetöö individualiseerimine; õpimeetod ja selle oskuse kujundamine; kutseinformatsioon koolis. Üle 60 teadustrükise, koostanud metoodika materjale. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Vaatlus- ja eksperimentaalne meetod loodusteaduslikes ainetes (kaasautor). // Loodusteadusliku hariduse järjepidevuse probleeme. Tallinn, 1978 Kutseinformatsiooni andmine kooligeograafia kaudu. // Kooligeograafia ja tänapäev. Tallinn, 1983 Mööda keskkonnateadlikkuse koolitreppe (kaasautor). // Nõukogude Kool (1988) 5 Kodulugu. 1. osa (kaasautor). Tallinn, 1998. Uusi pedagoogikakandidaate. Malle Rute. // Nõukogude Õpetaja (1974), 13. IV. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Johann Joseph Gotthard Otto von Rutenberg Von Orgies

Parun Johann Joseph Gotthard Otto von Rutenberg Von Orgies (26. mai (vkj 14. mai) 1802 Bauska, Läti – 16. mai 1864 Wiesbaden) oli Eesti ajaloolane ja kirjanik. Parun Johann Joseph Gotthard Otto von Rutenberg Von Orgies oli baltisakslane. Õppis aastatel 1820–1823 Heidelbergi, Strasbourgi, Bonni ja Göttingeni Ülikoolis õigusteadust. Elas 1823–1833 mõisaaomanikuna Kuramaal. Oli 1829 Miitavi (Jelgava) ülempealikukohtu assessor, aastast 1833 elas Heidelbergis. Peateoses "Geschichte der Ostseeprovinzen Liv-, Esth- und Kurlands von der ältesten Zeit bis zum Untergang ihrer Selbständigkeit" (2. kd, Leipzig, 1859–1861) kritiseeris Liivi ordu tegevust, mis põhjustas tagurlike baltisaksa ajaloolaste ägeda vastukriitika. Olles liberaalsete vaadetega, esines 1860. aastate reformide ajal oma kolmes brošüüris läti ja eesti talupoegade huvide kaitsjana. Der livländische Landtag v. 1862. Frankfurt am Main, 1862 Mecklenburg in Kurland. Leipzig, 1863 Edelmann und Bauer. Leipzig, 1863 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide DbBl, 421 Eesti biograafiline leksikon. Trt, 1926–1929, 440-441 EE 8, 248 EE 14, 440 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Siret Rutiku

Siret Rutiku (aastani 1986 Siret Sepp, sündinud 5. oktoobril 1967 Tartus) on Eesti saksa filoloog. Lõpetas 1985 Tartu 1. Keskkooli ja 1992 Tartu Ülikooli saksa filoloogina; M.A. (saksa filoloogia, 1996, TÜ), väitekiri "Zur Problematik der Übersetzung von deutschen Kirchenliedern ins Estnische", Ph.D. (2000, TÜ), väitekiri "Über das Verhältnis des Dichterischen zum Religiösen am Beispiel der Lyrik Jochen Kleppers", (Tartu, 2000). 1992 TÜ keelekeskuse õpetaja, 1993–2002 assistent ja lektor, 2002–2004 Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste keelekeskuse juhataja, 2005–2006 Tartu Ülikooli õppekavaarenduse peaspetsialist, 2006–2016 Tartu Ülikooli õppeosakonna juhataja, 2016–2022 Eesti Teadusagentuuri uurimistoetuste osakonna juhataja, Alates 1. juunist 2022 Tartu Ülikooli grandikeskuse juhataja. Uurimisvaldkond: (balti)saksa religioosne kirjandus, saksa kirjandus natsionaalsotsialismi ajal, teoloogia terminoloogia saksa ja eesti keeles, kirikulaul kirjandusžanrina. 18 teadustrükist. 2012 Tartu Ülikooli aumärk 2016 Tartu Ülikooli medal Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 6.12.2022. Teoloogiliste terminite saksa-eesti õppesõnastik. Tartu 1999 Über die Rolle des deutschen Kirchenliedes in der estnischen Kulturgeschichte. // Kulturgeschichte der baltischen Länder in der frühen Neuzeit. Tübingen 2003 200 Jahre Germanistik in Tartu/Dorpat. Ein historischer Überblick. // Germanistik in Tartu/Dorpat. Rückblick auf 200 Jahre (kaastoim R. Kegelmann). Tartu 2003 Kiriku laulu- ja palveraamatu konkordants. Tartu 2005 Õppekavaarendus kõrgkoolis. (kaasautor T. Lehtsaar) Tartu 2007 Õppekava arendamise juhendmaterjal. (kaasautorid A. Valk, E. Pilli, K. Vanari) Tartu 2009 Ülekantavate pädevuste arendamine kõrghariduses. Tartu 2014 Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 154 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Valdo Ruttas

Valdo Ruttas (sündinud 23. jaanuaril 1939 Narvas) on eesti füüsik ja pedagoogikateadlane. Valdo Ruttas on sõjaväelase poeg. Lõpetas 1957 Tartu 1. Keskkooli, 1962 TRÜ füüsikaosakonna, 1965 TRÜ aspirantuuri; füüsika-matemaatikakandidaat (1967, TRÜ), väitekiri "Mitmesuguseid lisandeid sisaldavate tsinksulfiid-luminofooride infrapunase stimulatsiooni uurimine". Täiendas end 1966 Moskva Ülikoolis, stažeeris 1974–1975 Varssavis Poola Kõrghariduse ja Teaduspoliitika Uurimisinstituudis. Oli 1967 TRÜ üldfüüsika kateedri assistent, 1967–1969 vanemõpetaja, 1969–1984 dotsent, 1974–1984 ka kateedrijuhataja. TRÜ kõrgkoolipedagoogika uurimissuuna rajajaid: 1969 Üliõpilaste Kompleksse Teadusliku Uurimistöö Büroo, 1984–1991 TÜ kõrgkoolipedagoogika labori juhataja. 1991–1993 Agrotööstuskoondise Juhtimise Kõrgema Kooli, 1993–94 EPA maaelu arengu instituudi regionaalarengu kateedri dotsent. Aastast 1991 on tegev ettevõtluses: AS-i Rait asutaja ja arendusjuht 1991–2002. Aastast 2003 juhtide ja spetsialistide arengufirma Invicta konsultant. Füüsikuna kuulub akadeemik Feodor Klementi rajatud Tartu luminestsentsiuurijate koolkonda. Pedagoogikas töötas välja kõrgkooli õppe-kasvatusprotsessi efektiivsuse kriteeriumide süsteemi. Georgi Štšedrovitski Moskva süsteemtegevusliku metodoloogia koolkonda kuulujana loonud mõttetalgute metoodika ja rakendanud seda Eesti haridus-, majandus- ja regionaalarendusprojektides. Lugenud üldfüüsika kursusi, korraldanud aspirantide sügiskoole kõrgkoolipedagoogikas. Üle 100 teadustrükise, 1 autoritunnistus. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Исследование инфракрасной стимуляции цинксульфидных люминофоров, содержащих различные примеси. Tartu, 1967 O treści, strukturze, formach przekazu i kontroli opanowania materialu nauczania z fizyki w szkole wyźszej. // Problemy dydaktyki fizyki. IKNIBO, Wrocław, 1975 Problematyka badawcza procesu dydaktycznego szkoly wyźszej. // Warszawa, PWN, 1975 Принципы дидактической организации знаний. // Проблемы высшей школы V. Tartu, 1982. EE 14, 440 Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 440; II, 155. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Nikolai Ruubel

Nikolai Ruubel (ka Nikolai Rubel, 5. aprill 1903 Suure-Kõpu vald, Viljandimaa – 17. jaanuar 1942 Vjatlagi vangilaager, Kirovi oblast, Vene NFSV) oli eesti keemik ja agronoom. Osales 1918–1919 Vabadussõjas. Lõpetas 1920 Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumi ja 1925 TÜ keemikuna ja 1938 agronoomina; keemiamagister (1925, TÜ), väitekiri "Triatseetamiidist ja tema omadustest". Oli 1924–1925 TÜ keemiainstituudi assistent, 1925–1934 Eesti Sooparanduse Seltsi töötaja (1932–1934 laborijuhataja), 1934–1940 Kuusiku katsejaama juhataja. Kuulus Kaitseliitu. Arreteeriti NKVD poolt 6. jaanuaril 1941 Kuusiku külas, suri vangilaagris. Uurimusi valge mesika bioloogia alalt. // Agronoomia (1936) 8 Muldade väetistarbe määramise viisidest ja rakendamise võimalustest. // Agronoomia (1936) 10 Kesakatsete tulemusi Põhja-Eesti rihkmullal. Kesakatsed Kuusikul 1928–1936. // Agronoomia (1937) 10 Nikolai Ruubel oli kooliõpetaja poeg ning tema vend oli Peter Rubel. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide https://web.archive.org/web/20121111223414/http://www.okupatsioon.ee/et/memento-1996/197-r2-1996 okupatsioon.ee Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944, 2. köide. Tartu 1994. Lk 99 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Vene-Türgi sõda (1768–1774)

Vene-Türgi sõda 1768–1774 ehk Kuues Vene-Türgi sõda oli sõda Venemaa ja Türgi vahel. Sõda toimus põhiliselt Dnepri ja Doonau vahelisel alal. Poola riigis puhkenud segaduste ajal kutsus Bari konföderatsioon türklased appi. Sõjategevus algas 1769. aastal Krimmi khaaniriigi vägede rünnakuga Krimmi khaani Qırım Giray juhtimisel Jelizavetgradi provintsile. Venemaa väed Pjotr Rumjantsevi juhatamisel hõivasid 1769. aastal Bessaraabia, Moldova ja Valahhia. Aastal 1770 hävitas Vene sõjalaevastik Çeşme sadamas Türgi sõjalaevastiku (Çeşme merelahing). Aastal 1774 saavutasid vene väed võidu Larga ja Cahuli jõe juures Šumeni all. 21. juulil 1774 sõlmiti Küçük Kaynarci rahu (Küçük Kaynarca rahu, Kjutšukkainardža rahu). Lõuna-Ukraina, sealhulgas Bugi, Dnepri ja Doni suue, läksid Venemaale, nii et Venemaa sai seal väljapääsu Mustale merele. Krimm sai iseseisvaks Osmani impeeriumist (annekteeriti 1783 Venemaa poolt). Vene laevad said õiguse väinadest läbi sõita. Venemaa sai protektoraadiõiguse Osmanite riigi õigeusuliste üle. Sõja tulemusel tunnistas Osmanite riik Kabarda ja Põhja-Osseetia liitmist Venemaa keisririigiga. Esimene Poola jagamine, Poola jagamised Jemeljan Pugatšovi mäss Vene-Türgi sõda (1877–1878)
Aksel Ruudvere

Aksel Ruudvere (aastani 1939 Ruderström, 6. november 1903, Sutlepa vald, Läänemaa – 11. aprill 1963, Uppsala) oli eesti loomakasvatusteadlane. Aksel Ruudvere oli mõisarentniku poeg. Lõpetas 1923 Läänemaa Ühisgümnaasiumi Haapsalus ja 1930 TÜ põllumajandusteaduskonna. Töötas 1927–28 Põllumajanduse Raamatupidamise Talituses ning 1928–30 ja 1931–32 Talumajanduslikus Nõuandebüroos. 1932–44 Põllutöökoja karjakontrolli eriteadlane ja Kontrollühingute Liidu teaduslik sekretär. Asus 1944 Rootsi, oli 1945–63 Uppsala Põllumajandusülikooli assistent. Uurimisvaldkond: loomade söötmine ja ainevahetus, karjamajanduse organiseerimine, vitamiinid ja mineraalained loomade söötmisel. Avaldanud 12 köidet karjakontrolli aastaraamatuid. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Koduloomade söötmine talvel (kaasautor). Tallinn, 1934 Mida waja põllumehel teada piimaseadusest (kaasautor). Tallinn, 1935 Karjakontrollarvepidamise abitabelid (kaasautor N. Masso). Tallinn, 1933, 2. trükk 1939. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 263. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Enno Ruuge

Enno Ruuge (sündinud 18. septembril 1935 Narvas) on eesti biofüüsik. Enno Ruuge on töölise ja teenistuja poeg. Lõpetas 1954 Jõhvi 1. Keskkooli, 1960 Moskva Ülikooli füüsikuna ja 1963 Moskva Ülikooli aspirantuuri; füüsika-matemaatikadoktor (1980, Moskva Riiklik Ülikool). Aastast 1963 MRÜ biofüüsika kateedris: 1963–1968 assistent, 1968–1982 vanemteadur, 1982–1984 dotsent, aastast 1984 professor. Ühtlasi aastast 1982 NSV Liidu Meditsiiniakadeemia Kardioloogia Teadusliku Keskuse Eksperimentaalkardioloogia Instituudi labori juhataja; 1971–1972 USA-s Pennsylvania Ülikooli biofüüsika kateedri teadur. Uurimisvaldkond: bioenergeetika, membraanide biofüüsika, magnetresonantsi meetodite kasutamine bioloogias ja biomeditsiiniuuringutes. Üle 300 teadustrükise. Semiquinone Q in the respiratory chain of electron transport particles (kaasautorid A. A. Konstantinov, E. K. Ruuge). // FEBS Lett. 81 (1977) 1 31-P NMR spectrum of phosphocreatine: deuterium induced splitting of the signal (kaasautor). // Biochem. Biophys. Res. Comm. 114 (1983) 3 Electron transport control in chloroplasts. Effects of magnesium ions on the electron flow between two photosystems (kaasautor). // Photobiochem. Photobiophys. 8 (1984) 1 Analysis of the reduction of nitroxides by flavin monocleotide. // Biochim.. biophys. acta 1034 (1990) 3 Interaction of alkaline metal ions with Ca (2+)- binding sites of Ca (2+)-ATPase of sarcoplasmic reticulum: 23Na-NMR studies (kaasautor). // Biochimica et biophysica acta 1066 (1991) 1 Free radical metabolites in myocardium during ischemia and reperfusion (kaasautor). // American J. Physiol. 261 (1991) 4 Magnetic fluids as drug carriers: Targeted transport of drugs by a magnetic field (kaasautor). // J of Magnetism and magnetic Materials 122 (1993) 1 Avidin attachment to biotinylated human neutrophils induces generation of superoxide anion (kaasautor). // Biochim. biophys. acta 1177 (1993) 4. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide EE 14, 440. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Jüri Ruuge

Jüri Ruuge (20. september 1916 Tartu – 2001) oli eesti põllumajandusteadlane ja sordiaretaja. Jüri Ruuge on raamatupidaja poeg. Lõpetas 1935 Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1961 EPA agronoomiateaduskonna. Õppis 1937–39 TÜ õigusteaduskonnas. 1937–44 Tartu Linna Perekonnaseisuameti ametnik, 1946–85 Jõgeva Riikliku Sordiaretusjaama (Jõgeva Sordiaretuse Instituut) nooremteadur ja aastast 1976 vanemteadur. Jüri Ruuge on maetud 3. mail 2001 Tartu Maarja kalmistule. Uurimisvaldkond: kiu- ja õlitaimede (lina, kanep, õlimagun) sordiaretus, seemnekasvatus, sordiagrotehnika ja sordiparandus. Aretanud sorte: õlimagun "Jõgeva Rekord" (1954), kanep "Atleet" (1957), ühekojaline kanep "Saluut" (1957), lina "Kokett" (1963) ja "Saldo" (1973). Umbes 40 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide http://piksel.ee/dogre/jogeva/index.php?module=266&op=3&id=12423&iDisplayStart=0&iDisplayLength=10&dok_search=1 https://www.arcgis.com/apps/MapSeries/index.html?appid=3e88d04570b4488181e0ead8e616001d Õlimaguna kasvatamise kogemusi Eesti NSV-s. // Sotsialistlik Põllumajandus (1952). 8 Lina seemnekasvatuse agrotehnikast. // Sotsialistlik Põllumajandus (1961) 9 Külviaja mõju linasortide saagikusele ja saagi väärtusele Eesti NSV-s. // Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) teaduslike tööde kogumik XI. Sordiaretus ja seemnekasvatus. 1967 Lina. // Maaviljeluse käsiraamat. Tallinn, 1978. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Leo Ruumet

Leo Ruumet (aastani 1934 Leonti (Leo) Grumm, 15. august 1898 Lümanda vald, Saaremaa – 15. juuli 1980 Palo Alto, California, USA) oli eesti matemaatik ja tehnikateadlane. Leo Ruumet oli talupidaja poeg. Lõpetas 1917 Kuressaare Poeglaste Gümnaasiumi ja 1930 Tartu Ülikooli matemaatikuna. Õppis aastatel 1918–1020 Peterburi Ülikoolis loodusteadust. Oli 1921–1930 Käsmu Merekooli matemaatikaõpetaja, 1930–1944 Tallinna Tehnikumi õpetaja ja inspektor (1941–1944 direktor). Pages 1944 Saksamaale ning töötas aastatel 1944–1945 Telefunkeni tehastes Mährisch-Trübaus ja 1945–1949 Augsburgi Eesti Gümnaasiumi õpetajana. 1949 siirdus USA-sse. 1953–1963 oli New Yorgis asuva Columbia Ülikooli füüsikalabori assistent, 1963–1972 uuringufirma Engineering Index, Inc. teadur. Kõrgema astme tehnilised kutsekoolid Rootsis ja Taanis. // Eesti Kool (1940) 2 Matemaatika täiendusõpik: gümnaasiumi reaalharu III ja IV klassile (kaasautor G. Rägo). Tartu, 1944 Algebra õpik: Gümnaasiumi II kl, 1. ja 2. vihik. Augsburg-Hochfeld, 1945 Geomeetria õpik: Gümnaasiumi II kl, 1. vihik. Augsburg-Hochfeld, 1946. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Vaba Eestlane, 21. august 1980 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Cerelius Ruus

Cerelius Ruus (29. juuni 1906 Tallinn – 23. jaanuar 1974 Tartu) oli eesti linnukasvatusteadlane. Cerelius Ruus oli töölise poeg. Lõpetas 1928 Viljandi Linna Ühisgümnaasiumi ja 1935 TÜ põllumajandusteaduskonna; agronoomiamagister (1941, TÜ, ümber atesteeritud põllumajanduskandidaadiks 1947), väitekiri "Valguse, vanuse ja teiste vähemtuntud tegurite mõju kanade munatoodangule"; bioloogiadoktor (1965, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Hanede sigimisbioloogia ja lihajõudluse uurimisi nende produktiivsuse tõstmiseks". 1935 Jõelähtmes ja Jäleveres karjakontrollassistent, 1935–44 TÜ väikeloomakasvatuse instituudi katsejaama abijõud ja assistent, 1944–51 TÜ väikeloomakasvatuse kateedri dotsent, 1951–52 EPA-s eriloomakasvatuse kateedri dotsent ja juhataja, 1952–55 põllumajandusloomade aretuse kateedri dotsent ja juhataja, 1955–58 aretuse ja eriloomakasvatuse kateedri dotsent, 1958–66 eriloomakasvatuse kateedri dotsent, 1958–74 kateedri juhataja, 1966–74 professor. Uurimisvaldkond: kodulindude söötmine, sigivus, muna- ja lihatootlikkus, hautamisrežiim. Umbes 150 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Hanekasvatuse produktiivsuse tõstmise kogemusi. // Sotsialistlik Põllumajandus (1955) 2 Hanede munemise bioloogiast. // EPA tead tööde kogumik 2 (1956) 90 aastat linnukasvatust Eestis. // Sotsialistlik Põllumajandus (1966) 15 Pärlkana ja kana hübridiseerimisest. // EPA tead tööde kogumik 64 (1970) Hanede etoloogiast sigimisperioodil. // EPA tead tööde kogumik 77 (1973). EE 8, 251 14, 441 Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Trt, 1981, 178 Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 410 TÜ III, 318 Sotsialistlik Põllumajandus (1966) 12, 570 Tikk, Viive. C. Ruusi teaduslikust pärandist. // Vab zootehnika-alase tead konv teesid 23. mai 1986. Tartu, 1986, 40–41. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Henn Ruus

Henn Ruus (12. juuli 1923 Tartu – 1995) oli eesti päritolu USA keemik. Henn Ruus oli advokaadi ja rahukohtuniku Alfred Ruusi poeg. Lõpetas 1942 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Õppis Stuttgardi Tehnikaülikoolis Saksamaal ja 1952 lõpetas keemikuna Põhja-Dakota Ülikooli USA-s. PhD (keemia, 1957, Illinoisi Ülikool), väitekiri "P-metoxyphenylmaleic anhydride in the Diels-Alder reaction". Oli teadur Niagara Fallsis USA-s. Uurimisvaldkond: orgaaniline süntees, polümeeride rakendusi paberitööstuses. Manifold paper manufacture by encapsulation with polümers. US Patent. // Chem. Abstr. 70 (1969) 107 685 Prodcedure for manufacturing capsules having casings of polymeric material. Ger. Patent. // Chem. Abstr. 73 (1970) 88809. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide https://register.muinas.ee/public.php?menuID=burialplace&action=view&id=411 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Johann Ruus

Johann Ruus (25. märts 1925 Karksi vald, Viljandimaa – 15. juuli 2014) oli eesti põllumajandusteadlane-praktik. Lõpetas 1948 Olustvere Põllumajandustehnikumi ja 1953 EPA agronoomina. Oli 1948–49 Viljandi masina-traktorijaama jaoskonnaagronoom, 1953–58 Vändra masina-traktorijaama peaagronoom, 1958–61 Vändra rajooni Töörahva Saadikute Nõukogu TK põllumajanduse inspektuuri peaagronoom ja juhataja kohusetäitja, 1961–62 Tartu Tõuloomakasvatuse Sovhooside Trusti peainspektor-agronoom, 1962–80 Tartu Territoriaalse Kolhooside-Sovhooside Tootmise Valitsuse ja Tartu Põllumajandusvalitsuse peaagronoom, 1980–82 "Eesti Põllumajanduskeemia" Tartu rajooni Põllumajanduse Agrokeemiateeninduse Tootmiskoondise juhataja asetäitja, 1982–87 EPA poliitilise ökonoomia kateedri kartuligrupi vanemteadur, 1988–95 EPA põllutöömasinate kateedri ja põllumajandustehnika instituudi kartuligrupi vanemteadur. Uurimisvaldkond: kartulikasvatus. Autoritunnistus kartuli kasvatamise kohta (1989). Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Kartulikasvatus (kaasautor). Tallinn, 1992 Traktoriratastega tihendatud mulla endise tihkuse taastamise aja uurimise tulemustest. // EPMÜ teaduslike tööde kogumik 183 (1995). Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, 147. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.