Koera agressiivsus

Koera agressiivsus on koerte normaalne käitumine, mida mõjutavad keskkond ja geneetiline eelsoodumus. Koerad käituvad tavaliselt agressiivselt, kui nad kaitsevad enda omandit või iseennast. Koerte agressiivsust võivad mõjutada koera vanus, sugu, tervis ja paljunemisvõime. Koerte agressiivsus on üks tõsisemaid käitumisprobleeme, sest koerte teravad hambad võivad põhjustada tõsiseid vigastusi. Koerte agressiivne käitumine on käitumine, mis põhjustab valu või vigastusi, haukumine ja urisemine on koerte jaoks tavaline suhtlemiskäitumine, mis ei pruugi viidata agressioonile. Agressiooni mõjutavad tegurid on erinevad, kuid on olemas spetsiifilised tegurid, mis on ühised. Agressiooni liikide hulka kuuluvad domineeriv agressioon, kaitsev agressioon, kiskjalik agressioon ja emapoolne agressioon. Koerte agressiivsus võib olla enesekaitsereaktsioon inimese või looma sisenemisel tema territooriumile. Hirmunud koerte agressiivne käitumine ei ole tavaliselt tõeline agressiivsus, vaid pigem rituaalne käitumine, mille eesmärk on vältida füüsilist vaidlust agressiooni teesklemise teel, mitte tegeliku agressiooni, ärevushäire, dieedi või geneetilise tausta tõttu. Agressioon võib olla ravitav loomade käitumisteraapiaga või välditav õige sotsialiseerimisega kutsikaeas. Isaste puhtatõuliste koerte hulgas levib enim agressiivsuse juhtumeid. 1) Koera karistamist seostatakse suure tõenäosusega suurenenud agressiivsuse ja muude käitumisprobleemide tekkega; 2) koera domineerimine ei ole koera iseloomuomadus, vaid pigem koertevaheline võimukokkulepe, kellel on parim juurdepääs konkreetsele omandile; ja 3) territooriumi valvavate koerte käitumine on kontekstist sõltuvalt muutuv. Kaitsev agressioon, teada ka kui hirmust tingitud agressioon , tekib siis, kui inimene läheneb koerale, kes ei taha inimkontakti, ja suhtleb temaga. Koer võib esmalt proovida põgeneda, kuid põgenemisvõimaluse puudumisel võib ta olla agressiivne, et kaitsta end ohu eest. Koer käitub agressiivselt, püüdes vältida negatiivseid tagajärgi, näiteks valu. Koerad võivad enne agressiivset rünnakut anda edasi mitmeid märguandeid, mis sellele viitavad. Signaalid on üldiselt erinevad enast kaitsvatel koerte ja tõeliselt agressiivsete koerte puhul, näiteks kiskjaliku agressiooni korral. Kiskjalikku agressiooni peetakse tavaliselt osaks saagi ajamise jadast, mis algab visuaalse või kuuldava päästikuga, millele järgneb tagaajamine, püüdmine ja tapmine. Kiskjalikku agressiooni käivitavad ärevad olukorrad. Saksa lambakoerte agressiivsust uuriva uuringu põhjal selgub, et koertel esineb seda tüüpi agressiivsus harva. Kui see aga juhtub, on see tavaliselt suunatud võõraste koerte vastu. Seda tüüpi käitumine on rahuldust pakkuv ja seetõttu raske muuta. Kiskjalik agressioon hõlmab selliseid tegevusi nagu tagaajamine, hammustamine ja püüdmine ning võib lõppeda surma või tõsiste vigastusega. Emapoolset agressiivsust näitavad emased koerad, kui nende kutsikad on väikesed. Seda tüüpi agressiivsus on seotud värskel emal valuga, näiteks mastiidi korral. Oksütotsiin mängib olulist rolli varajases sideme loomises ema ja tema järglaste vahel. Emapoolse agressiivsusega koerad kaitsevad oma järglasi ja pesa. Hormoonaalsed muutused on seotud laktatsiooniga, emadus võib muuta koerte taju ja hinnangut. Emapoolne agressiivsus võib viia hammustuste või muude rünnakuteni. Ema agressiivsus mõjutab kutsikate kasvu ja sotsialiseerumist. Selline agressioon võib tuleneda ebastabiilsest sotsiaalsest keskkonnast. Emased koerad kaitsevad oma kutsikaid, aga nende agressiivsus väheneb, kui nende järglased kasvavad ja suudavad ennast ise kaitsta. Mõningane agressioon tuleneb üldisest ärevusest. Koer ei suuda kindlaks teha erinevust õigustatud ja valeähvarduste vahel. Mõned ärevuse tunnused hõlmavad pupillide laienemist, pidevat haigutamist ja huulte lakkumist, tahapoole tõmmatud kõrvu, värisemist, saba kinni keeramist ja keha või pea langetamist. Ärev koer ei pruugi suuta lõõgastuda isegi siis, kui ohtu pole. Koerte ärevuse esinemissagedust, kaasuvaid haigusi ja käitumise varieeruvust uurivas uuringus teatasid kartlike koerte omanikud, et nende koerad näitavad võõraste ja teiste koerte suhtes agressiivset käitumist, nagu haukumine ja urisemine. 673 koera omanikud märkisid, et nende koerad väljendavad hirmu haukumise ja urisemisega. Agressiooni olemasolu koertel on seotud kaitsemehhanismiga. Selle uuringu põhjal suurenesid rünnakud võõraste ja tuttavate inimeste suunas, kui enesekaitsereaktsiooni ei pandud tähele, näiteks hirmuallikat vältida proovivat koera nurka surudes. Oluline on mõista, et teatud tõugude hulgas esineb agressiivsust rohkem, mis viitab geneetilise tausta mõjule koerte agressiivsuse puhul. Näiteks näitavad saksa lambakoerad ja bullterjerid teiste suhtes tõenäolisemalt vägivaldset käitumist. Lisaks esineb tõukoertel agressiivset käitumist sagedamini kui segaverelistel koertel. Sageli on täiskasvanud koerte agressiivsus tavaliselt vähese või puuduliku sotsialiseerimise tulemus varases elus. Teisisõnu, varajase sotsialiseerumise puudumise tagajärjel ei oska koer teistega suhelda, järgida reegleid või kohaneda uue keskkonnaga. Agressiivne käitumine on tervetel isasloomadel rohkem silmatorkav kui steriliseeritud isastel ja steriliseeritud või tervetel emastel. Isasloomade munandite eemaldamisel on märkimisväärne mõju agressiivsetele ja domineerivatele isastele. Kesknärvisüsteemi neoplaasia, nakkushaigused, arengu- ja ainevahetushäired võivad mõjutada koerte agressiivsust. Paljud neist haigustest võivad põhjustada agressiivset ja vägivaldset käitumist, eriti kui need paiknevad eesmises ajukoores, hüpotalamuses, taalamuses, amügdaloidkehas, mediaalses rinnanäärmes, tuumas, habenulaarsetes tuumades, hipokampuses või sabatuumas. Ravi on iga olukorra puhul erinev ja raviplaanid põhinevad suuresti agressiooni tüübil. Näiteks domineeriva agressiooni puhul tuttavate inimeste suhtes on soovitatav minna nendega kuulekuskoolitusele. Agressiivsus võib väheneda ka täiskasvanud koertel, kui nendega aktiivselt tegeleda kutsikana sotsialiseerumisperioodil. Kutsikate loovutamine uutele omanikele enne 8 nädala möödumist võib hilisemas elus drastiliselt vähendada agressiivsust. Omanik peaks oma koera iga päev vähemalt 10 minutit treenima. Isased loomad on soovitatav kastreerida, kuna see tagab, et päritud agressiivsus ei kandu edasi. Kiskjalike omadustega loomade ja isastevaheline agressiivsus on omane ja seotud testosterooni sekretsiooniga ning sellest tulenevalt on ohjeldamine, kastreerimine ja progestiinide kasutamine koerte agressiivsuse vähendamisel olulised. Koer on omaniku kohustus ja omanikul on vaja kehtestada enda positsioon koera üle. Rihm, mida tuntakse ka kontrollnöörina, on kontrolli loomisel ja säilitamisel oluline. Mõnel juhul on soovitatav ka muuta koera toitumist. Näiteks veterinaarse käitumise ajakirja("Journal of Veterinary Behavior") uuringus prooviti koera tavaline toit asendada gluteenivaba hüdrolüüsitud proteiini sisaldava koeratoiduga ja juba nelja päevaga oli märgata agressiivsuse vähenemist ja kolme nädalaga oli see kadunud. Koer oli märgatavalt rahulikum ja tema ebamugavus, mis agressiivsust põhjustas oli kadunud. Katset korrati kaks korda ja mõlemal korral mõjus uus toit juba nelja päevaga. Selgus, et koeral oli gluteeni talumatus, mis tekitas temas kaitsvat agressiooni. Line, S. and Voith, V.L., 1986. Dominance aggression of dogs towards people: behavior profile and response to treatment. Applied Animal Behaviour Science, 16(1), pp.77-83. Suñol, A., Perez-Accino, J., Kelley, M., Rossi, G. and Schmitz, S.S., 2020. Successful dietary treatment of aggression and behavioral changes in a dog. Journal of Veterinary Behavior, 37, pp.56-60.