laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Konyaspor

Konyaspor Kulübü on spordiklubi, mis tegutseb Konyas. See on tuntud eeskätt oma jalgpallimeeskonna järgi. Konyaspori jalgpallimeeskond mängib Türgi kõrgliigas Süper Lig. Klubi asutati 1922. aastal nime Konya Gençlerbirliği all. Alates 2013. aastast on Konyaspori jalgpallimeeskond kuulunud Türgi kõrgliigasse. Türgi kõrgliigas mängiti esimest korda 1988. aastal. Klubi ajaloo parim koht Türgi kõrgliigas on kolmas, mis saavutati hooajal 2015–16. 2017. aastal võideti nii Türgi karikas ja superkarikas. Hooaegadel 2016–17 ja 2017–18 on osaletud UEFA Euroopa Liiga alagrupiturniiril. Klubi kodustaadion on alates 2014. aastast Konya Büyükşehiri staadion. Seisuga 20. juuni 2019 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Türgi esiliiga Võitja (2): 1987–88, 2002–03 Türgi kolmas liiga Võitja (1): 1970–71 Türgi karikas Võitja (1): 2016–17 Türgi superkarikas Võitja (1): 2017 "Futbolcular" (türgi). Konyaspor. 20.6.2019. Vaadatud 18. juuli 2019. Ametlik koduleht
190

190. aasta Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand Aastakümned: 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad - 190. aastad - 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad Aastad: 185 186 187 188 189 - 190 - 191 192 193 194 195 ... ... ...
Niépce'i auhind

Niépce'i auhind on fotograafiaauhind, mis antakse igal aastal alates 1955. aastast alla 50aastasele kutselisele fotograafile, kes on elanud ja töötanud Prantsusmaal üle kolme aasta. Auhinda annab välja ühendus Gens d'images. Auhinna rajas Joseph Nicéphore Niépce'i auks Albert Plécy. 1954 – Jean Dieuzaide 1956 – Robert Doisneau 1957 – Denis Brihat 1958 – René Basset 1959 – Jeanloup Sieff 1960 – Léon Herschtritt 1961 – Jean-Dominique Lajoux 1962 – Jean-Louis Swiners 1963 – Jean Suquet 1964 – Jean Garet 1965 – Thierry Davoust 1966 – Marc Garanger 1967 – Pierre ja Dorine Berdoy 1968 – Claude Sauvageot 1969 – Jean-Pierre Ducatez 1970 – Serge Chirol ja Claude-Raimond Dityvon 1971 – Jean-Luc Tartarin 1972 – Pierre Le Gall ja Guillaume Lieury 1973 – Albert Visage 1974 – Pierre Michaud 1975 – Jean-Louis Nou 1976 – Eddie Kuligowski, Claude Nuridsany ja Marie Pérennou 1977 – Roland Laboye 1978 – Alain Chartier 1979 – Françoise Saur 1980 – Gilles Kervella 1981 – Frédéric Brenner ja Jacques Bondon 1982 – auhinda ei antud välja 1983 – Pascal Dolémieux 1984 – Thierry Girard 1985 – Hervé Rabot 1986 – Jean-Marc Zaorski 1987 – Agnès Bonnot 1988 – Keiichi Tahara 1989 – Gladys ja Patrick Zachmann 1990 – Hugues de Wurstemberger 1991 – Jean-Louis Courtinat 1992 – Luc Choquer 1993 – Jean-Claude Coutausse 1994 – Xavier Lambours 1995 – Marie-Paule Nègre 1996 – Lise Sarfati 1997 – Patrick Tosani 1998 – Florence Chevallier 1999 – Philippe Bazin 2000 – Klavdij Sluban 2001 – Antoine D'Agata 2002 – Luc Delahaye 2003 – Stéphane Couturier 2004 – Claudine Doury 2005 – Elina Brotherus 2006 – Onodera Yuki 2007 – Bertrand Meunier 2008 – Jürgen Nefzger 2009 – Stéphanie Lacombe 2010 – Jean-Christian Bourcart 2011 – Guillaume Herbaut 2012 – Denis Darzacq 2013 – Valérie Jouve 2014 – Mathieu Pernot 2015 – Laurent Millet 2016 – Laurence Leblanc 2017 – Olivier Culmann 2018 – Stéphane Lavoué 2019 – Raphaël Dallaporta Niépce'i auhinna veebisait
MKE Ankaragücü

Makina Kimya Endüstrisi Ankaragücü Spor Kulübü (MKE Ankaragücü) on Türgi spordiklubi, mis tegutseb Ankaras. See on tuntud eeskätt oma jalgpallimeeskonna järgi. Ankaragücü jalgpallimeeskond mängib Türgi kõrgliigas Süper Lig. Klubi on asutatud 31. augustil 1910. Ankaragücü jalgpallimeeskond tuli 1949. aastal Türgi meistriks. Aastatel 1972 ja 1981 on võidetud Türgi karikas. Klubi suurim rivaal on Gençlerbirliği. Lisaks tegeldakse klubis veel jalgrattasõidu, taekwondo ja võrkpalliga. Seisuga 22. juuli 2019 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Türgi meistrivõistlused Võitja: 1949 Türgi karikas: Võitja (2): 1971–72, 1980–81 Teised kohad (3): 1972–73, 1981–82, 1990–91 Türgi esiliiga: Võitja (2): 1968–69, 1976–77 "A TAKIM". Vaadatud 18.7.2019. Ametlik koduleht
Siimusti

Siimusti on alevik Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas. Siimusti paikneb Jõgevast 5 kilomeetri kaugusel läänes. Siimusti on üks piirkonna nooremaid külasid – esimesed kirjalikud teated küla kohta pärinevad 1583. aastast (Simus). 1886. aastal asutas Joosep Tiimann seal potivabriku, millest kasvas välja hilisem Siimusti Savikoda. Siimustis on lauluväljak, postkontor, keraamikatehas, savikaupade muuseum ja kalmistu. Alates 1979. aastast tegutseb asulas Siimusti raamatukogu. Esimene kool rajati Siimustis 1849. aastal. 2001. aastast töötab Siimusti algkooli alusel rajatud Siimusti lasteaed-algkool. Hariduslike erivajadustega lastele on rajatud Kiigemetsa Kool. Eeva Niinivaara (1901–2000) – eesti keele- ja kirjandusteadlane ning luuletaja. Sündis ja veetis lapsepõlve Siimustis. Siimusti on Georg Otsa esivanemate kodukoht. Kirjanik Tea Lalli kodukoht. Jõgeva SK nooruse endine tipuründaja Sandra Sõber on sündinud ja kasvanud Siimustis. Kiigemetsa Kool Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Jõgevamaa. Kuninglik väärikus, Kalevipoja jõud. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2009, lk 200 Üldinfo Siimusti raamatukogu (vaadatud 01.06.2020)
Talvine peetripäev

Talvine peetripäev on 22. veebruaril. See on kirikukalendris päev, mil apostel Peetrus rajas Roomas piiskopitooli. Üldiselt hakkas see püha juba 19. sajandil Eestis elavast traditsioonist taanduma. Eesti loodeosas peetripäevaga seotud väheste uskumuste olemasolu on seotud katolikuaegse Saare-Lääne piiskopkonna kalendri põlvnemiga Lübecki omast. Rahvakalendris on talvine peetripäev vähesel määral tuntud Hiiu- ja Läänemaal, kus see päev oli kevade lähenemise tähis (nagu talvine madisepäevgi). Peetripäeva nimetatakse ka Peetri helis(päevaks), tema nimele liidetakse heli, helin. Üksikud teated viitavad, et seda peeti kevade alguspühaks ning et siis kõlistati kette usside ja metsloomade peletamiseks. Peetripäeval märgitakse kevade lähenemist traditsiooniliste väljendustega, mis on küll enamasti liitunud teiste rahvakalendri tähtpäevadega, nagu: kõrred hakkavad lund vihkama, kuum kivi visatakse merre jms. Suvine peetripäev Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 139 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 200 Peetripäev (22.II). Eesti rahvakalender. vaadatud 3. veebruar 2024. Peetripäev (talvine peetripäev, Peetri helinapäev) – 22. veebruar. BERTA.
Kildu–Oksa–Tõramaa tee

Kildu–Oksa–Tõramaa tee (registrinumbriga 24128) on kõrvalmaantee Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas. Tee pikkus on 24,671 km. Tee saab alguse Kildu külas Vastemõisa – Võlli – Suure-Jaani tee 4. kilomeetril, läbib Ilbaku, Paelama ja Sandra küla ning lõpeb Tipu külas Kõpu–Tõramaa–Jõesuu tee 24. kilomeetril. Riigimaanteede nimekiri ja riigimaanteede liigid Riigi Teatajas
Dragonfly (kosmoseaparaat)

Dragonfly on NASA planeeritav missioon, mille raames saadetakse Saturni suurimat kaaslast Titani uurima droonhelikopter. Missiooni eesmärgiks on uurida Titani keemilisi ühendeid ja hinnata Titani elukõlblikkust. Titan on unikaalne, sest selle pinnal toimub keeruline ja mitmekesine keemia ning seal on vett, mistõttu on see tähtis uurimisobjekt astrobioloogias ja Maa-välise elu otsingutel. Missiooni pakkus NASA New Frontiersi programmi jaoks välja Johns Hopkinsi rakendusfüüsika laboratoorium ning see valiti 2017. aastal kosmosemissiooni ideedekonkursi üheks kahest finalistiks. 27. juunil 2019 teatas NASA, et Dragonfly saab New Frontiersi programmi neljandaks missiooniks. Missioon stardib 2026. aastal ja saabub Titanile 2034. aastal. "What Is Dragonfly?". Dragonfly. Vaadatud 23. august 2019. "Saturnile kuudele või komeetidele?". Postimees Heureka. Vaadatud 23. august 2019. "NASA saadab helikopteri Saturni kuule elu otsima". ERR Uudised. Vaadatud 23. august 2019. "NASA's Dragonfly Will Fly Around Titan Looking for Origins, Signs of Life". NASA. Vaadatud 23. august 2019.
Stephen Robinson

Stephen Kern Robinson (sündinud 26. oktoobril 1955 Sacramentos) on Ameerika Ühendriikide insener ja endine NASA astronaut. 1973. aastal sai ta California Ülikoolist Davises bakalaureusekraadi masinaehituses ja aerokosmose insenerinduses. 1978. aastal sai ta Stanfordi Ülikoolist magistrikraadi masinaehituses ja 1990. aastal samast ülikoolist samal erialal doktorikraadi. Robinson liitus NASAga 1975. aastal, mil ta sai Amesi Uurimiskeskuse praktikandiks. 1979. aastal sai ta Amesi Uurimiskeskuse teadlaseks. Robinson kandideeris 1983. aastal esimest korda astronaudiks, kuid ei osutunud valituks. Ta jätkas kandideerimist ja osutus 1995. aastal valituks. Robinson on osalenud neljal Space Shuttle'i missioonil. 1997. aastal osales ta missioonil STS-85 ja 1998. aastal missioonil STS-95. 2005. aastal lendas ta missioonil STS-114, mis oli esimene missioon pärast kosmosesüstik Columbia katastroofi. Tema viimaseks missiooniks jäi STS-130. Robinson lahkus NASAst 2012. aastal ja asus tööle California Ülikooli Davises. "Stephen K. Robinson (Ph.D.)" (PDF). NASA. Vaadatud 23. august 2019. "Veteran Astronaut Steve Robinson Leaves NASA". AmericaSpace. Vaadatud 23. august 2019. "NASA Astronaut Stephen K. Robinson Leaves Agency". NASA. Originaali arhiivikoopia seisuga 1. august 2016. Vaadatud 23. august 2019.
Hakaru keel

Hakaru keel on indiaani keel, mis moodustab koos aimara keelega haki keelkonna. Seda kõneleb Peruus umbes 700 hakarut. Hakaru keeles eristatakse kauki murret, mida oskas 2016. aastal 11 inimest ja mida on peetud ka eraldi keeleks. Alain Faibre (2005): Diccionario etnolingüístico y guía bibliográfica: Aymara (Jaqui/Aru) https://glottolog.org/resource/languoid/id/jaqa1244
NGC 265

NGC 265 on hajusparv, mis asub Väikeses Magalhãesi Pilves, Tuukani tähtkujus. Parve avastas 11. aprillil 1834 John Herschel. Parv asub Maast umbes 200 000 valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on 65 valgusaastat. NGC 290 "NGC 265". Courtney Seligman. Vaadatud 24. august 2019. "Open Star Clusters NGC 265 And NGC 290 In The Small Magellanic Cloud". ESA. Vaadatud 24. august 2019.
Pada kihistik

Pada kihistik (inglise keeles Pada Member) on ordoviitsiumi ladestu Volhovi lademe Sillaoru kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1960. Kihistiku stratotüüp on Pada oru kallas Kohina joa juures, nime on see saanud Padaoru järgi. Pada kihistik on Sillaoru kihistu alumine kihistik. Kihistikul lasub Voka kihistik. Kihistik koosneb suure savisisaldusega lubjakivist. Kihistikus esineb arvukalt suure rauasisaldusega ooide, mis on kujunenud glaukoniidi terakeste ümber, ja glaukoniiti. Pada kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 24.08.2019) Stratigraafia terminoloogia Geology and Mineral Resources of Estonia. Kunda stage Tõnu Meidla Pada kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Sillaoru kihistu

Sillaoru kihistu (inglise keeles Silaoru Formation) on ordoviitsiumi ladestu kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Algimantas Grigelis aastal 1978. Kihistu stratotüüp on Purtse jõe kaldapaljand vanast Sillaoru veskipaisust veidi maad allpool. Aastal 2016 oli paljandi kõrgus 5,8 meetrit, selle keskmise osa moodustasid Sillaoru kihistu ooididega lubjakivid. See on nime saanud Sillaoru hüdroelektrijaama kohal asunud Sillaoru veski järgi. Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke: Voka kihistik Pada kihistik Kihistu koosneb õhukesekihilisest pruunikashallist lubjakivist, mis sisaldab detriiti ja ooide, Pada kihistik ka glaukoniiti. Kohati on sealne lubjakivi dolomiidistunud, selles esineb ka katkestuspindasid, kuhu on sadenenud limoniiti. Sillamäest ida pool lisanduvad kihistu lubjakivile punakaspruunid ja violetsed laigud. Kuigi kihistike kivimid on sarnased, on nende tekkimisajas suur vahe. Voka kihistik kuulub Kunda lademesse, Pada kihistik aga Volhovi lademesse. Sillaoru kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 24.08.2019) Eesti stratotüüpsed paljandid[alaline kõdulink] Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 24.08.2019) Eesti geoloogilise baaskaardi Sillamäe (6533) leht. Seletuskiri. K. Suuroja, T. Mardim, K. Ploom, T. All, M. Kõiv, M. Otsmaa. Eesti Geoloogiakeskus. Kaardistamise osakond, Tallinn, 2009 Geology and Mineral Resources of Estonia. Kunda stage Tõnu Meidla Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis
Valgejõe kihistik

Valgejõe kihistik (inglise keeles Valgejõgi Member) on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe Loobu kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1958. Kihistiku stratotüüp on Valgejõe külas asuv Valgejõe kallas, kus ülemised 2,63 cm moodustab hall muutliku savisisaldusega Valgejõe kihistu lubjakivi, selle all on aga Nõmmeveski kihistiku hall savikas õhukeste mergli vahekihtidega lubjakivi. Selle all on 15 cm Voka kihistiku suure rauasisaldusega ooide sisaldavat lubjakivi ja paljandi põhja moodustab Toila kihistu. Valgejõe järgi on ka kihistik nime saanud. Valgejõe kihistik on Loobu kihistu ülemine kihistik. Kihistik lamab enamasti Udria kihistikul. Kihistik koosneb suure savisisaldusega lubjakivist, mida eristab Utria kihistikust glaukoniidi puudumine. Valgejõe kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 24.08.2019) "Eesti stratotüüpsed paljandid". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. september 2020. Vaadatud 24. augustil 2019. Stratigraafia terminoloogia Geology and Mineral Resources of Estonia. Kunda stage Tõnu Meidla Valgejõe kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Udria kihistik

Udria kihistik (inglise keeles Udria Member) on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe Loobu kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1958. Kihistiku stratotüüp on Udria külas asuv Utria pank. Udria küla järgi on ka kihistik nime saanud. Udria kihistik on Loobu kihistu alumine kihistik, sellel lasub Valgejõe kihistik. Kihistik koosneb glaukoniiti sisaldavast lubjakivist. Udria kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 24.08.2019) Stratigraafia terminoloogia Geology and Mineral Resources of Estonia. Kunda stage Tõnu Meidla Udria kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Kolbpump

Kolbpump (inglise keeles piston pump) on mahtpumba üks eriliik. Kolbpumpa kasutatakse rõhu tekitamiseks nii vedelikus kui gaasis. Kolbpumpasid on eri liike, kindla tunnusjoonena on kõigil kolbpumpadel vähemalt üks kolb, mis liigub mingi jõu abil silindris edasi tagasi. Kolvi ümber paikneb enamasti ka tihend, mis tihendab kolvi ja silindri vahelise ala. Pumbatava vedeliku või gaasi liikumine kolbpumbas on lahendatud klappide abil. Klappide paiknemine pumbas sõltub kolbpumba tüübist. Sisselasketakti ajal on sisselaskeklapp avatud ja väljalaskeklapp suletud ning silinder tõmbab liikudes silindrisse pumbatava vedeliku. Väljalasketakti ajal on sisselaskeklapp suletud ja avatud on väljalaskeklapp, kolb on muutnud liikumissuunda ning nüüd surub kolb pumbatava silindrist väljalasketorustikku. Taolise pumpamise abil on võimalik saavutada suhteliselt kõrge rõhk ka väikese jõu abil. Kõige tavalisem kolbpumba jõuajam on elektrimootor, kuid kasutatakse ka teisi ajameid. Kolbpumba abil on võimalik saavutada väga kõrge rõhk, üle 1000 bar, võrreldes teist tüüpi pumpadega. Kolbpumba üheks puuduseks on rõhu impulsiivsus. Kuna pumpamine toimub ainult väljalasketakti ajal, siis rõhk kasvab impulssidena, mistõttu suured ühe kolviga kolbpumbad ei ole levinud. Püütakse disainida võimalikult kompaktseid mitme kolviga kolbpumpasid, mis vähendaks tugevaid impulsse pumpamisel. Selline kolbpump on näiteks radiaal-kolbpump. Kolbpumbad on väga levinud. Seda liiki pumbad suudavad tekitada suhteliselt suurt rõhku, olles ise küllaltki kompaktsed. Samuti on kolbpumpa abil võimalik pumbata erineva viskoossusega vedelikke ja ka gaase. Kolbpumba võime leida näiteks paljudest kompressoritest ja hüdropumpadest; ka enamik käsipumpasid on kolbpumbad. "Piston pump". "Kolbpumba rõhud". "Radiaal-kolbpump". "Kolbpump kompressorites".
Putk

Putk on mitme tähendusega sõna: Putk (vars) on taime torujas, harilikult õõnes vars Putk (õis) on õie torujas osa Putk (taim) on sarikaliste sugukonna rahvapärane nimetus, esineb liiginimes Putk (tööriista osa) on millegi, näit. tööriista (relva) õõnes torujas osa, kinnitamiseks varre otsa Putk on puust või metallist toru, näiteks Herman Sergo loomingus Putked on piltlikult jalad, näiteks Eduard Vilde loomingus Putk, EKSS 2009
Nõmmeveski kihistik

Nõmmeveski kihistik (inglise keeles Nõmmeveski Member) on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe Loobu kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku 1958. aastal. Kihistiku stratotüüp on Valgejõe kalda Nõmmeveski paljand. Kihistik nime saanud Nõmmeveski joa järgi. Nõmmeveski kihistik on Loobu kihistu alumine kihistik, sellel lasub Valgejõe kihistik. Kihistik koosneb savikast lubjakivist. Nõmmeveski kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 24.08.2019) Stratigraafia terminoloogia Geology and Mineral Resources of Estonia. Kunda stage Tõnu Meidla Nõmmeveski kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Ubari kihistik

Ubari kihistik (inglise keeles Ubari Member) on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe Loobu kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1960. Kihistiku stratotüüp on Kaberneeme külas asuv Ubari paljand, mille ülemises osas paljandub 2 meetrit Väo kihistu puhast paksukihilist lubjakivi, selle all on 40 cm Aseri lademe ooide sisaldavat lubjakivi ja alumise osa moodustab Loobu kihistu Ubari kihistiku glaukoniitlubjakivi. Kihistik nime saanud endise Ubari küla järgi. Kihistik esineb Eesti põhjaosa keskmistel aladel, Tallinnast idas. Ubari kihistik koosneb suure glaukoniidisisaldusega lubjakivist. Ubari kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 24.08.2019) Eesti stratotüüpsed paljandid Stratigraafia terminoloogia Geology and Mineral Resources of Estonia. Kunda stage Tõnu Meidla Ubari kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Hüpassaare oja

Hüpassaare oja on oja Soomaal, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas, Lemmjõe parempoolne lisajõgi. Oja pikkus on 8,4 km , valgla pindala 21,3 km², langus 8 m ja lang 0,95 m/km. Oja saab alguse 29,5 m kõrgusel Karjasoo külas, voolab läbi Kibaru küla ja suubub 21,5 m kõrgusel Sandra külas paremalt poolt Lemmjõkke 12,7 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Hüpassaare oja asub Soomaa rahvuspargis. Hüpassaare oja Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 24.08.2019) Hüpassaare oja keskkonnaportaalis (vaadatud 24.08.2019) Hüpassaare oja Eesti looduse infosüsteemis Hüpassaare oja keskkonnaportaalis
Tamme (perekonnanimi)

Tamme on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Tamme 905 inimesel: 424 mehel ja 481 naisel. Perekonnanimede levikult oli Tamme meeste puhul 88. ja naiste puhul 87. kohal. Aare Tamme, eesti sööstlaskuja (1966–) Asko Tamme, eesti raamatukogutegelane (1961–) Avo Tamme, eesti saksofonist (1938–) Enn Tamme, eesti matemaatik (1930–2019) Heidy Tamme, eesti laulja ja pedagoog (1943–) Helje Tamme, eesti pedagoog ja munitsipaalpoliitik (1953–) Rein Tamme, Eesti ehitusinsener ja poliitik (1940–2024) Tõnu Tamme, eesti matemaatik ja loogik (1958–) Villu Tamme, eesti muusik (1963–) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. august 2019. Vaadatud 24. augustil 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
NGC 290

NGC 290 on hajusparv, mis asub Väikeses Magalhãesi Pilves, Tuukani tähtkujus. Parve avastas 5. septembril 1826 James Dunlop ja temast sõltumatult avastas selle 11. aprillil 1834 John Herschel. Parv asub Maast umbes 200 000 valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on 65 valgusaastat. NGC 265 "NGC 290". Courtney Seligman. Vaadatud 24. august 2019. "Magellanic gemstone in the southern sky [NGC 290]". ESA Hubble Space Telescope. Vaadatud 24. august 2019.[alaline kõdulink]
NGC 346

NGC 346 on hajusparv, mis asub Väikeses Magalhãesi Pilves, Tuukani tähtkujus. Parve avastas 1. augustil 1826 James Dunlop ja temast sõltumatult 11. aprillil 1834 John Herschel. Parv asub Maast umbes 200 000 valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on umbes 200 valgusaastat. Parves asub Väikese Magalhãesi Pilve heledaim täht HD 5980. "NGC 346". Courtney Seligman. Vaadatud 24. august 2019. "Star-forming region NGC 346". ESO. Vaadatud 24. august 2019.
Vaimastvere

Vaimastvere on küla Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas. Vaimastvere küla läbib Kaave jõgi. Vaimastvere külast läände Endla looduskaitseala serva jääb Endla küla. Vaimastvere asulast lõunas paikneb endine Oonurme ja edelas endine Tirma küla. Küla läbib Tartu–Jõgeva–Aravete maantee. Vaimastveres oli mõis. Mõisa park ja mõisa ait on arvatud kultuurimälestisteks. Mõisa parki on püstitatud vabadussõja mälestusmärk ja mälestuskivi Vaimastveres sündinud kirjanikule Hugo Raudsepale. Küla territooriumil asub Vaimastvere turbaraba, kus kaevandatakse turvast. Külas tegutsevad Vaimastvere kool ja Vaimastvere raamatukogu. Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed viisid Teise maailmasõja ajal ajaloolise sinimustvalge Eesti lipu Nõukogude võimu eest varjule Vaimastvere lähedale Lääne-Mardi tallu. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Ziemeli kihistik

Ziemeli kihistu (inglise Ziemeli Formation) on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe kihistik. Seda hakkasid esimesena eristama Rita Ulste ja Lilita-Ilga Gailīte aastal 1976. Kihistu on nime saanud endise Ziemeli küla järgi. Kihistiku stratotüüp on Dreimaņi-11 puurauk, kus kihistik esineb 1052-1065 meetril. Saldus 5PM puurauk on aastast 1989 Ziemeli kihistiku neostratotüüp, kus kihistik esineb 1112..1122 meetril. Ziemeli kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 24.08.2019) Stratigraafia terminoloogia Ziemeli kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Jaromír Obzina

Jaromír Obzina (22. mai 1929 Brodek u Přerova – 28. jaanuar 2003 Praha) oli Tšehhoslovakkia kommunistlik riigitegelane. Jaromír Obzina oli alates 30. märtsist 1973 kuni 20. juunini 1983 Tšehhoslovakkia siseminister. 1973–1989 oli ta Tšehhoslovakkia parlamendi liige. 1983–1989 oli ta Tšehhoslovakkia Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja. 2001. aastal anti Obzina kohtu alla, süüdistatuna võimu kuritarvitamises salaoperatsioonis "Asanace", millega taheti aastatel 1978–1984 purustada dissidentlikku liikumist ja sundida Harta 77-le allakirjutanuid riigist lahkuma. Kohtuprotsess katkestati 2002. aastal, kui alustati uurimist, kas Obzine endise seadusandjana kuulub vastutuselevõtmisele või mitte. Czechoslovakia. Ministries, etc. rulers.org Rulers. Index O rulers.org
Šiupyliai kihistik

Šiupyliai kihistik (inglise Šiupyliai Member) on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Juozas Paškevičius aastal 1973. Kihistik on nime saanud Šiupyliai küla järgi. Kihistut eristatakse Leedu loodeosas; selle suurim paksus on seal 5,5 meetrit. Eestis selle kivimeid ei esine. Kihistiku stratotüüp on Kriukai 146 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 1096.80..1102.00 meetril. Kihistik koosneb detriiti sisaldavast pruunikashallist lubjakivist, merglist ja savist. Šiupyliai kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 24.08.2019) Stratigraafia terminoloogia LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 26 Šiupyliai kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Vilučiai

Vilučiai on küla Leedus Utena rajoonis Užpaliai vallas. Aastal 2001 oli külas 168 elanikku. Külas on raamatukogu ja postkontor Vilučiai järgi on nimetatud Keila lademe Vilučiai kihistu. 2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 24.08.2019. LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 49 Küla portaalis vietoves.Lt