laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Frederik

Frederik on mehenimi. Seda on kandnud järgmised kuningad ja printsid: Frederik I, Taani ja Norra kuningas (1471–1533) Frederik II, Taani ja Norra kuningas (1534–1588) Frederik III, Taani ja Norra kuningas (1609–1670) Frederik IV, Taani ja Norra kuningas (1671–1730) Frederik V, Taani ja Norra kuningas (1723–1766) Frederik VI, Taani ja Norra kuningas (1768–1839) Frederik VII, Taani kuningas (1808–1863) Frederik VIII, Taani kuningas (1843–1912) Frederik IX, Taani kuningas (1899–1972) Frederik, Taani kroonprints (1968–) Frederic Frédéric Frederick Frederico Fredrik Fryderyk Friedrich
Brothers in Arms (mänguseeria)

"Brothers in Arms" on Gearbox Software'i arvuti- ja videomängude sari. Mängu tegevus toimub Teises maailmasõjas ning mängu tegemisel on pööratud enim tähelepanu reaalsusele. "Brothers in Armsi" (BiA) arvutimängude sarja kuulub kolm mängu: "BiA: Road to Hill 30", "BiA: Earned in Blood" ja "BiA: Hell's Highway". 23-aastane kapral Matt Baker määratakse Teises maailmasõjas jaoülemaks (squad leader), et avaldada koos kolmeteistkümne kaaslasega Normandias Natsi-Saksamaale vastupanu. Võitlus algab 6. juunil (D-Day), kui kümned lennukid ületavad Inglise kanali ja jõuavad Natsi-Saksamaa käes oleva Normandia kohale. Olude sunnil peab Seersant Bakeri rühm hüppama lennukist varem ning nad maanduvad kilomeetrite kaugusel kohast, kuhu nad tegelikult pidid maanduma. Järgneva kaheksa päeva jooksul toimuvad verised lahingud ning pool Matt Bakeri 13-mehelisest rühmast hukkub. Lõpuks jõutakse Carentani väikelinna Prantsusmaale, kus Baker annab oma jaoülema ametikoha üle oma lahingukaaslasele kapral Joe "Red" Hartsockile. Mäng algab 6. juunil 1944 samas lennukis kus "BiA: Road to Hill 30", kuid selles mängus on peategelaseks hoopis 21-aastane kapral (mängu käigus saab ta seersandiks) Joe "Red" Hartsock. Kapral Hartsockile antakse lennukis käsk (nagu kõigile teistelegi peale seersant Bakeri): "Kohe peale maandumist tuleb üles otsida Baker!", kuid kahjuks ta Bakerit samal päeval ei leia. Esimesed viis missiooni toimuvad samaaegselt "BiA: Road to Hill 30" missioonidega, kuid siis läheb mäng edasi sealt, kus ta eelmises osas pooleli jäi, see tähendab 14. juunil. Mäng algab 17. septembril 1944, kui ajalooliselt USA väed tungisid Hollandisse (operatsioon "Market Garden"). See oli liitlaste ebaõnnestunud operatsioon sundida sakslased taganema teisele poole Reini jõge, et lõpetada sõda enne 1944. aasta jõule. Mängu peategelaseks taas Matt Baker, kes näeb tihti oma üksuse langenud sõdurite vaime. Lisaks nimetatud kolmele osale on BiA sarjas ilmunud ka konsoolimänge. Neist populaarseim, "BiA: D-Day", on ilmunud vaid PSP-versioonis. Oma versioon BiA-st on ka Nintendo Wiil ("BIA: Double Time") ja Nintendo DS-il ("Brothers in Arms DS"). Sarja ametlik koduleht
Seadusandlik võim

Seadusandlik võim on riigi ühiskondliku korralduse pädevus seadusi välja töötada ja vastu võtta. Võimude lahususe printsiibi järgi on seadusandlik, täidesaatev võim ja kohtuvõim seatud üksteist tasakaalustama ning on seega teatud mõttes vastandlike huvidega. See on vajalik riigivõimu jaotamiseks ja seeläbi demokraatia ja seaduslikkuse printsiibi kindlustamiseks. Eestis kuulub seadusandlik võim Riigikogule. Seadusandliku võimu ülesanne on ka täidesaatva võimu järelevalve ja kontroll. Parlamentaarne süsteem on klassikaline võimude lahususe printsiibil põhinev valitsemissüsteem, kus parlamendil on seadusandlik, peaministril ja valitsusel täidesaatev ning presidendil esindusfunktsioon, ilma et erinevad võimuharud sekkuksid üksteise pädevuse piiridesse vähendamaks nende rakendusjõudu. Presidentaalses süsteemis on valijaskonna poolt presidendi institutsioonile antud lai pädevus ning valituks osutunutena on nad kohustatud lubatud poliitikaid ka ellu viima. President saab kujundada seadusi ja neid ise algatada ning lisaks mõjutada poliitilist päevakorda vastavate seaduste ettevalmistamiseks. Rakendades vetoõigust saab president tihti mõjutada seaduseelnõu modifitseerimist või isegi selle tühistamist. Seega presidentaalse riigi president mitte ainult ei vii ellu valitsuse kinnitatud poliitikaid, vaid pigem omab ta võimu neid poliitikaid valida ja arendada või tühistada.
Mathilde (Belgia kuninganna)

Mathilde (sünninimega Mathilde Marie Christine Ghislaine d'Udekem d'Acoz; sündinud 20. jaanuaril 1973) on Belgia kuninganna, kuningas Philippe I abikaasa. Abielludes sai Mathilde ka Brabanti hertsoginna tiitli ning kuigi teda nimetati kroonprintsessiks, ei kandnud ta ametlikult sellist tiitlit. Kui Philippe'ist sai kuningas, sai Mathilde'ist esimene Belgia päritolu kuninganna. Mathilde on krahv (enne Jonkheer) Patrick d'Udekem d'Acozi ja krahvinna Anna Maria Komorowska vanim laps. Tal on kolm õde ja üks vend: Marie-Alix (16. september 1974 – 1997), Elisabeth (17. jaanuar 1977), Hélene (22. september 1979) ja Charles-Henri (13. mai 1985). Mathilde'i isapoolne perekond kuulub Belgia aadlike hulka. Tema vanaisa ja onu olid parunid, kuid Mathilde'il ja tema isal on õigus kasutada tiitlit Jonkrouw ('kõrgeauline'). Tema emapoolse suguvõsa liikmed on Poola aadlikud ja aristokraatia. Tema emapoolne vanaisa oli krahv Leon Michał Komorowski (1907–1992) ja vanaema printsess Zofia Sapieha-Kodénski (1919–1997). Printsess Mathilde'il on sugulussidemeid paljude Poola aristokraatia hulka kuuluvate perekondadega nagu Czartoryski, Lubomirski, Radsiwiłł, Zamoyski, Potulicki, Sanguzko ja teised. Printsess õppis Institut de la Vierge Fidèle'is Brüsselis ning seejärel 1991–1994 Institut Libre Marie Haps'is kõneteraapiat (lõpetas magna cum laude). Seejärel oli tal oma kõneteraapia praksis kuni 1999. aastani. Ta on õppinud ka psühholoogiat Université catholique de Louvain'is, mille lõpetas 2002. aastal. Ta räägib hollandi, inglise, prantsuse ja itaalia keelt. Mathilde'i ja prints Philippe'i suhe tuli avalikuks alles siis, kui nad andsid teada kihlusest, mis üllatas kogu Belgia avalikkust, sest printsi polnud kunagi ühegi naisega seostatud. 8. novembril 1999 anti Mathilde'ile Kuningliku Dekreedi alusel Belgia printsessi tiitel. Tema isa ja onud said krahvi tiitli. Mathilde ja Philippe abiellusid 4. detsembril 1999 Brüsselis ja Mathilde sai tiitli Tema Kuninglik Kõrgus Brabanti hertsoginna. Printsess Elisabeth (sündis 25. oktoobril 2001) Prints Gabriel (sündis 20. augustil 2003) Prints Emmanuel (sündis 4. oktoobril 2005) Printsess Eléonore (sündis 16. aprillil 2008) Printsess Mathilde'i ametlik koduleht
Iljušin Il-2

Iljušin Il-2 (vene keeles il-2 Šturmovik) oli kahekohaline hästi soomustatud kerega ründelennuk, mis konstrueeriti just maastikul olevate sihtmärkide ründamiseks. Nõukogude Liidu Punaarmee kasutas seda lennukit teises maailmasõjas tankide hävitamiseks. See on üks suurimal arvul ehitatud lennukeid. Küll aga hävis enamik Il-2 sõja käigus. Meeskond: 2 (piloot ja pardalaskur) Pikkus: 11,6 m Tiivaulatus: 14,6 m Kõrgus: 4,2 m Tiivapindala: 38,5 m² Tiivaprofiil: Clark YH Tühimass: 4360 kg Täismass: 6160 kg Mootor: 1× Mikulin AM-38F, vedelikjahutusega V-12, 1285 kW (1720 hj) Maksimaalne kiirus: 414 km/h Tegevusraadius: 720 km Lennulagi: 5500 m Leitud sõduri viimane lend, Postimees
Käärimine

Käärimine ehk fermentatsioon ehk fermenteerumine (ka anaeroobne glükolüüs) on teatud tüüpi organismide (bakterite ja pärmseente) ainevahetusprotsess, mis toimub anaeroobses (hapnikuvabas) keskkonnas ühenditeni, mille edasine oksüdatsioon saab toimuda ainult hapniku osalusel. Käärimisprotsessil vabanevat energiat kasutavad vastavad organismid elutegevuseks. Sõltuvalt käärimisprotsessil tekkinud lõpp-produktidest räägitakse piimhappekäärimisest (saaduste seas piimhape), etanoolkäärimisest (saaduste seas etanool) jpt käärimistüüpidest. Piimhappekäärimisel toimub suhkru lõhustumine piimhappebakterite abil ja moodustub piimhape. Etanoolkäärimisel lõhustub suhkur pärmseente toimel ning moodustuvad etanool ja süsihappegaas. Käärimise kasutamist toiduvalmistamise protsessis nimetatakse kääritamiseks. Protsessi käigus rakumahl oksüdeerub ja käärib, mis kutsub esile värvi muutumise ja iseloomuliku aroomi tekke. Keemias on käärimine lihtsate ühendite (etanool, süsinikdioksiid, äädikhape ehk etaanhape) tekkimine sahhariididest jt ühenditest mikroorganismide toimel. Anaeroobne glükolüüs Mädanemine Hingamine Malolaktiline kääritamine
Heljo Mänd

Heljo Mänd (1934. aastani Heljo Kleinmüller; 1946. aastani Heljo Raidla; 11. veebruar 1926 Narva – 6. detsember 2020) oli eesti lastekirjanik. Ta lõpetas 1946. aastal Tallinna Arve- ja Plaanindustehnikumi, õppis aastatel 1946–1947 Eesti Riiklikus Teatriinstituudis. Töötas 1956 Sädeme, 1956 ja 1958–1965 Pioneeri ning 1960–1965 ka Tähekese toimetuses. Alates 1965. aastast oli ta vabakutseline kirjanik. Kirjanike Liidu liige oli alates 1961. aastast. Heljo Mänd on avaldanud üle saja raamatu, sealhulgas lastele luulet, proosat ja näidendeid, lisaks on ta ka tõlkinud lasteluulet. Kunstitasemelt paistavad silma tema väikelasteraamatud. Täiskasvanuile on ta avaldanud luulekogu ja romaani. "Oakene" (1957) "Vikerkaare all" (1965) "Mere taga, metsa taga" (1969) "Pillerpall" (1973), valikkogu "Linalakk ja Rosalind" (1973), värssmuinasjutt "Rohupäike" (1986), valikkogu "Homme on kaugel" (1989), täiskasvanuile "Keelekiik" (2007) "Kassipuu" (2008) "Hetkesekundid" (2009). Siuru. Ingmar Muusikuse fotodega. "Koer taskus" (1967) "Toomas Linnupoeg" (1968) "Toomas Linnupoeg ja Maia" (1978, 2009) "Miks sa vaikid?" (1969) "Kalad akvaariumis" (1987) "Üksteisest läbi ja mööda" (1988), täiskasvanuile "Surnute mäss" (1991) "Ilmarattal" (2001) "Karu-aabits" (1971) "Roosa muinasjutt" (1990) "Nõiakivi" (1993) "Mõmmi, sabata krokodill ja teised" (1980) "Umbjärv" (1985), täiskasvanuile "Külaline kodus" (1998), täiskavanuile "Kukumusike" (2000), täiskasvanuile "Pilgu puudutus" (2009), täiskasvanuile "Väikesed võililled" (1983) "Roheline hääl" (1994) "Elu roheline hääl" (2007) "Nõgesed ja nartsissid" (2011) "Kassikäpp" (2012) "Kurereha" (2013) "Liivalaia" (2017) "Punane põrgu" (2023) 1984 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Väikesed võililled") 1990 Karl Eduard Söödi lasteluuleauhind (luuletused Tähekeses, kunstnikud Viive Noor, Regina Lukk) 1996 Nukitsa konkurss, 2. kont kirjanike kategoorias ("Nõiakivi") 2000 Karl Eduard Söödi lasteluuleauhind ("Tingel-tangel", kunstnik Maite-Margit Kotta) 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk 2003 J. Oro nimeline lastekirjanduse preemia 2016 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali elutööpreemia 2016. aastal paigaldati Heljo Männi 90. sünnipäeva puhul tema kodukanti Nõmmele temanimeline pink. 2017 Juhan Liivi luuleauhind ("Salasõna" – Looming 2016/9) Ta oli abielus Roman Männiga. Neil oli neli last, kellest üks on Ahti Mänd. Eesti kirjarahva leksikon, lk 360 Eesti kirjanduse biograafiline leksikon. Tallinn, 1975, lk. 242 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Heljo Männile paigaldati Nõmmele nimeline pink. ERR 11. veebruar 2016. Eda Post, Heljo Mänd mändide vahelt, Eesti Päevaleht, 4. veebruar 2006 Heljo Mänd: Minu seltskond on mu mõtted ja mu raamatud, Eesti Ekspress, 6. märts 2008 Jaanus Kulli, Kirjanik Heljo Mänd: "Minu vanaema ei armastanud muinasjutte jutustada." Õhtuleht, 26. märts 2008 Esme Kassak, Heljo Mänd kirjutab elust enesest läbi südame, Postimees, 11. veebruar 2011 Eile suri armastatud kirjanik Heljo Mänd Eesti Päevaleht, 7. detsember 2020 (veebiversioon)
Jakob Mändmets

Jakob Mändmets (29. juuli 1871 Paiküla, Kärla vald (Kärla kihelkond) – 25. detsember 1930 Tallinn) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik. Jakob Mändmets sündis pere kümnenda lapsena. Lõpetas 1888 Kaarma seminari. Töötas kooliõpetajana Kärla, Martna ja Kose kihelkonnas (Alaveres), 1903–1905 ajakirjanikuna Tallinnas Uue Aja ja seejärel peamiselt Päevalehe toimetuses. Jakob Mändmetsa tütar Hilja Helene Mändmets abiellus Teodor Lippmaaga, nende poeg on Endel Lippmaa. Poeg Heino Anton lõpetas ülikooli keemikuna, tütar Jutta Õilme oli apteeker. Mändmets on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule. Jakob Mändmets äratas tähelepanu Saaremaa argielu käsitlevate külajuttude kogudega ja jutustusega. Lisaks kirjutas novelle, laaste ja jutustusi. Avaldanud ka näidendeid ja palju publitsistikat. "Koduküla vainult" (1900) "Pilpad" (1902) "Tont" (1902) "Väljarändaja" (1917) "Juhisaare kiriku kellamees" (1900) "Meri" (1914) "Isa talus" (1913) "Küla" (1915) "Läbi rädi" (1927) "Jakob Mändmetsal 25 aastat ajakirjaniku põlve". Kaja. 15.01.1928. Vaadatud 04.10.2018. https://kalmistud.ee/haudi?action=hauaplats&filter_hauaplats_hauaplats=75196 Jakob Mändmets Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Foto: Jakob Mändmets 1930. aastal
Autoettevõtete Liit

Autoettevõtete Liit on kutsealaliit, mis ühendab sõitjate- ja kaubaveoteenuseid pakkuvaid transpordiettevõtteid. Autoettevõtete Liit loodi 1990. aastal. Autoettevõtete Liidu koduleht
Vassili Mölder

Vassili Mölder (varjunimi V. Proletaarlane) (25. detsember 1878 Laimjala vald – 5. august 1943 Verhneuralsi rajoon, Tšeljabinski oblast) oli eesti proletaarne kirjanik. Ta oli aastatel 1924–1932 revolutsioonilise tegevuse pärast vangis. 1940–1941 töötas ta Pöide valla täitevkomitee aseesimehena, II maailmasõja puhkedes läks NSV Liidu tagalasse. Tegi kaastööd Juhan Lilienbachi väljaandeile ja Saaremaa ajalehtedele. luulekogu "Sõnajalad" (1910) "Eesti värss" - Vassili Mölder: elulugu ja terviktekstid Vassili Mölder Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Otto Münther

Otto Münther (ta ise kasutas nimekuju Otto H. Münther ja varjunime O. Minor; 6. august 1864 Kuksema vald – 19. veebruar 1929 Vajangu vald) oli eesti kirjanik, ajakirjanik ja kirjanduskriitik. Otto Münther lõpetas 1897 Berliinis põllundusinstituudi. Aastatel 1901–1905 oli ta Tallinnas ajalehe Teataja toimetuse liige, töötas aastast 1906 Lõuna-Venemaal õpetajana, seejärel oli paar aastat Treffneri gümnaastumis õpeetajaks, mille järel läks Venemaale, kus sooritas agronoomi eksami. 1917. aastast töötas ta Tallinnas ajalehtede Kiir ja Tööline toimetuses. 1918 oli Saksa okupatsiooni ajal vangis ning seejärel töötas 1924. aastani Rakveres õpetajana. Kirjanduskriitikuna arvustas ta teravalt Noor-Eesti rühmituse loomingut, heites sellele ette elukaugust ja dekadentsi. Münther valiti ka I Riigikogu koosseisu, kuid ta astus tagasi 25. jaanuaril 1921 ja tema asemel läks Riigikokku Paul Abramson. "Sulejoonistused" (terava ühiskonnakriitilise hoiakuga novellikogu; sisu: Öömaja onu juures; Aega küll; Ponku; Keldris; Siina; Üks nendest...; Lugejanna; Viie aasta pärast; Juubilar; Tervitajad). Kirjastus K. Sööt, Tartu 1906, 150 lk (varjunimega O. Minor) "Uusromantismus ja "Noor-Eesti" (artikkel) – Peterburi Eesti Üliõpilaste Seltsi albumis "Ääsi tules" II, Peterburi 1910, lk 124–171 "Aega küll" (lastejutt). Järelsõna: Harald Lepik. Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1951, 14 lk Eesti kirjanduse ajalugu, III köide, Eesti Raamat, Tallinn 1969, lk 610–613 ja 629–630, bibliograafia lk 615, ülevaate autor Ello Säärits Otto Münther, Päewaleht, nr. 50, 20 veebruar 1929 Eduard Hubel, "Otto H. Münther †" – Looming 1929, nr 3, lk 374–381; loetav ka digiteeritud ajakirjanduse aadressil Richard Kleis, Karl Eduard Sööt, Oskar Urgart, "Jooni O. H. Münther'i elust ja tegevusest" – Eesti Kirjandus 1929, nr 11, lk 461–470; loetav ka digiteeritud ajakirjanduse aadressil Jaan Roos, "Otto H. Münther ja tema vaimne pärand" – Eesti Keel ja Kirjandus 1941, nr 5/6, lk 357–376; loetav ka digiteeritud ajakirjanduse aadressil Otto Münther Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Jaan Oks

Jaan Oks (28. veebruar 1884 Pärsama vald – 25. veebruar 1918 Tallinn) oli eesti kirjanik. Jaan Oks oli pärit Saaremaalt Ratla külast Pärsamaa vallast. Ta lõpetas 1902. aastal Kaarma seminari. Töötas aastatel 1905–1911 kooliõpetajana. Massu vallakooli juhatajana asus ta tööle 1905. aastal. 1907. aastal sõitis ta Samaara kubermangu kösterkooliõpetajaks. Oli tubli koolmeister, aga alkoholiprobleemide tõttu vallandati pärast paari tööaastat. 1912. aastal saadeti ta ilma kindla töö- ja elukohata sundkorras kodukohta Saaremaale, kus tegeles peamiselt füüsilise tööga. 1914. aastal mobiliseeriti Oks sõjaväkke, kuid tervislikel põhjustel teda rindele ei saadetud ning ta viibis Petrogradi sõjaväehospidalis, 1915. aastast Tallinnas merekindluse ehitustöödel. Mais 1917 paigutati luutuberkuloosi põdev Jaan Oks Tallinna Linnade Liidu haigemajja, oktoobris Tallinna priihospidali, kuid haiguse ravimine oli lootusetult hilinenud. Kirjutas (eriti aastatel 1906–1910) rohkesti proosat, luulet ja kirjanduskriitikat ning publitsistikat – enamik on hävinud. Lisaks kirjutas ka arvustusi, mida iseloomustavad järsud maitseotsustused ja otseütlemised. Oksa üksikud tööd ilmusid "Noor-Eesti" albumeis ja Noor-Eesti ajakirjas, enamik jäi avaldamata. Oks saatis neid ise laiali ajalehetoimetustesse, kuhu need jäidki. Friedebert Tuglase sõnul, kes Oksaga kümmekond aastat kirjavahetuses oli, "on Oks kirjutanud ühes luuletustega mitu- ja mitusada tööd." "Tume inimeselaps" (1918) "Neljapäev" (1920) "Kannatamine" (1920) "Kriitilised tundmused" (1920) Vaino Vahing, E me ipso (Tallinn, kirjastus Eesti Raamat, 1990), lk 17. Vaino Vahing, E me ipso (Tallinn, kirjastus Eesti Raamat, 1990), lk 33-34. Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn, 1995. Lk. 385 Jaan Oks, Vaevademaa (Tallinn, kirjastus Perioodika, 1967), lk 186. Jaan Oks Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Tõnis Erilaid. Kirjanik Jaan Oks: hull, punkar või geenius? Õhtuleht, 27. veebruar 2021
Gustav Adolph Oldekop

Gustav Adolph Oldekop (2. detsember 1755 Haapsalu – 8. mai 1838 Tartu) oli Eesti vaimulik, luuletaja ja ajakirjanik. Õppis Tallinna Toomkoolis, alates 12. septembrist 1774 Halle ülikoolis, omandas seal aastal 1780 cand. theol. astme. Ta ordineeriti 19. detsembril 1781 õpetajaametisse. Aastal 1781 sai ta Põlva koguduse õpetajaks, aastal 1805 nimetati abipraostiks. Loobus aastal 1819 ametist ja asus elama Tartusse, kus ta aastal 1838 suri. Koostas Johann Michael Gerhard Grenziuse kirjastuse väljaandel 1796 ilmuma hakanud "Tarto-Ma Rahwa Kalendri" kaks esimest aastakäiku, andis 1806 Johann Philipp von Rothi abiga välja 41 numbrit lõunaeestikeelset ajakirja Tartomaa rahwa Näddali-Lehte, mida peeti pikka aega hävinuks, kuid osad numbrid avastati 1995. aasta Peterburist. Aastal 1824 andis ta Tartus välja veel 5 numbrit Kulutamisse Lehte, mille väljaandmist O.W. Masing jätkas nime "Tallorahwa kulutaja" all. Tema muust loomingust on tähtsamad järgmised eestikeelsed lood: Otto Wilhelm Masingu põhjaeestilise tõlke põhjal koos Ludwig Wilhelm Moritziga tehtud lõunaeestiline "Liiwlandi Marahwa Säedus" (Tartus 1820, 190+21 lk); Sturmi järele, ilmalik-vaimuliku sisuga "Mötlemisse Jummala teggude päle" (ibid. 1822, IV+130+2 lk), neli lõunaeestimurdelist luuletust Johann Heinrich Rosenplänteri Beiträge XVI (a. 1823), neist kaks on tõlked saksa keelest ("Pimmeda innimise kaibdus" ja "Ello rööm") ja kaks küllaltki heal tasemel algupärandit ("Päiwlik" ja "Warblanne"). Tema luuletused (üle 40 lõunaeestikeelse algupärandi ja tõlke) on ilmunud koguna "Suve õdang" (1985). Gustav Adolph Oldekop oli kaks korda abielus. Esimese abikaasa Dorothea (1762–1804) vend oli Kanepi Jaani koguduse õpetaja Johann Philipp von Roth. Teine abikaasa oli Dorothea Jürgens (1785–1853). Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977 Eesti Biograafiline Leksikon K./Ü. Loodus, Tartus, 1926–1929 Gustav Adolph Oldekop Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA Sissekanne Haapsalu koguduse sünnimeetrikas G. A. Oldekopi luulõtuisi lõunõeesti keelen (Helüait.ee lehel)
Paul Rummo

Paul Rummo (14. juuli 1909 Kalbu, Kehtna vald – 28. märts 1981 Tallinn) oli eesti kirjanik. Paul Rummo lõpetas 1930. aastal Tallinna Õpetajate Seminari. Ta oli 1937. aastani õpetaja ning toimetas 1938–1940 ajakirja Meie Noorus. 1941. aasta veebruaris määrati Rummo Estonia teatri direktoriks. Töötas ka ajakirja Teater ja Muusika toimetajana. Aastatel 1941–1944 oli NSV Liidu tagalas, tegutsedes peamiselt nn Jaroslavli kunstiansamblites, seejärel töötas Eesti NSV juhtivais kultuuriameteis (Kunstide Valitsuses, hiljem peamiselt kirjastustes) ja vabakutselisena. Kirjutas 1930. aastatel laste- ja noorsoonäidendeid, hiljem luulet, ooperilibretosid, publitsistikateoseid ja kirjanduskäsitlusi. Koostanud antoloogia "Eesti luule" (1967). "Võitlev kodumaa" (1946) "Rahva võim" (1950) "Katkukülvajad" (1952) "Veerev kivi" (1955) "Proloog ja poeemid" (1961) "Katkenud lõng" (valikkogu, 1969) "Matkalaul" (1979) "Väike luuleraamat" (1985, valikkogu, koostanud Paul-Eerik Rummo) "Turistina seitsmendas suurriigis" (1959) "Mitme laulu lood" (1969) "Kirjatähe kammitsais" (1977) Paul Rummo oli Lea Tormise, Paul-Eerik Rummo ja lastekirjanik Mall Johansoni isa. Tema vend oli õpetaja ja kirjanik Jaan Rummo. "Paul Rummo "Estonia" direktoriks". Sirp ja Vasar. Erna Siirak, "Kultuurihoidja" – Looming 1979, nr 7, lk 1020–26 Rudolf Põldmäe, "Paul Rummo publitsistina ja uurijana" – aastaraamatus "Kirjanduse jaosmaa '77", Eesti Raamat, Tallinn 1979, lk 185–190 Jaan Kross, "Paul Rummo" (nekroloog) – Looming 1981, nr 5, lk 750 ja Jaan Krossi raamatus "Vahelugemised" IV, Eesti Raamat, 1986, lk 91–93 Ralf Parve, "Muhelev Paul Rummo" – Looming 1984, nr 7, lk 972–978 Eesti kirjanduse ajalugu, V köide, 1. raamat, Eesti Raamat, Tallinn 1987, lk 252–260 (ülevaate autor Ello Säärits) ja bibliograafia lk 278 Endel Nirk, "Põgusused. Meenutusi kirjanduslikest tutvustest" – Looming 1991, nr 1, lk 76–86 Aksel Tamm, "Aga see oli üks mees: eluvisandeid". Kuldsulg, Tallinn 2003, lk 133–142 Paul Rummo Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Kamenskoje

Kamenskoje on küla Venemaal Kamtšatka krais, Penžina rajooni halduskeskus. Q126687534
Heinrich (Orsini ja Rosenberg)

Heinrich Johannes Friedrich Maria Orsini und Rosenberg (29. jaanuaril 1925 Welzenegg – 11. detsember 2011) oli Orsini ja Rosenbergi titulaarne vürst alates 7. veebruarist 1932. 20. juulil 1947 Gradischis abiellus ta Goëßi krahvinna Eleonorega (16. mai 1928 Ebenthal – 21. mai 2004 Grafenstein), kellega tal oli neli poega ja kolm tütart: Ladislaja (sündinud 26. juulil 1948 Klagenfurtis) Johannes (sündinud 26. augustil 1949 Klagenfurtis), alates 11. detsembrist 2011 titulaarne Orsini ja Rosenbergi vürst Ferdinand (sündinud 28. mail 1953 Klagenfurtis) Markus (sündinud 8. augustil 1955 Klagenfurtis) Matthias (sündinud 8. augustil 1955 Klagenfurtis) Henriette (sündinud 15. mail 1957 Klagenfurtis) Andrea (sündinud 21. mail 1958 Klagenfurtis) An Online Gotha
Moritz-Casimir V

Moritz-Casimir Widukind Gumprecht (Moritz-Casimir Widukind Gumprecht Fürst zu Bentheim-Tecklenburg, 12. oktoober 1923 Rheda – 21. märts 2014) oli Bentheim-Tecklenburgi vürst alates 4. jaanuarist 1967. http://royalmusingsblogspotcom.blogspot.com.ee/2014/03/the-prince-of-bentheim-tecklenburg-is.html https://royaltravel.wordpress.com/2014/04/06/funeral-of-furst-moritz-casimir-zu-bentheim-tecklenburg/
Friedrich Magnus VI

Friedrich Magnus VI (Friedrich Magnus Graf zu Solms-Wildenfels; sündinud 18. jaanuaril 1927 Wildenfelsis) on Solms-Wildenfelsi krahv alates 6. septembrist 1945. Oma ema, Schwarzburgi printsessi Marie Antoinette'i kaudu on tal õigus taotleda Schwarzburgi vürsti tiitlit. Friedrich Magnus on olnud neli korda abielus. Tema pärija on tema vanim poeg Michael.
Albrecht (Castell-Castell)

Albrecht Friedrich Carl (Albrecht Friedrich Carl Fürst zu Castell-Castell, 13. august 1925 Castell – 9. mai 2016 Kitzingen) oli saksa pankur ning Castell-Castelli vürstliku perekonna pea ja titulaarne vürst alates 10. maist 1945. Genealoogilised andmed