laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Leonas Bistras

Leonas Bistras (20. oktoober 1890 Liepāja – 17. oktoober 1971 Kaunas) oli Leedu poliitik, ajakirjanik, filosoof ja tõlkija. Leonas Bistras oli pärit töölisperekonnast. 1911. aastal lõpetas ta Liepājas gümnaasiumi ja asus õppima Genfi Ülikoolis meditsiini. 1912–1914 õppis ta meditsiini Tartu Ülikoolis. 1913–1914 töötas ta ajalehe Viltis toimetuses. 1914. aastal astus ta Kaunases asuvasse Žemaitija Preestriteseminari, kuid alanud Esimese maailmasõja tõttu mobiliseeriti ta velskrina Vene sõjaväkke, kus teenis kuni 1918. aastani. 1918. aastal pöördus Bistras Leedusse tagasi. 1919. aastal oli ta Kaunase Linnavolikogu liige, Leedu valitsuse pressibüroo juhataja ja ajakirja Lietuva peatoimetaja. 1922–1940 oli ta Kaunases asuva Vytautas Suure Ülikooli filosoofiadotsent. 1921. aastal lõpetas ta Fribourgi Ülikooli doktorikraadiga filosoofia alal. Alates 1921. aastast oli Leonas Bistras Leedu Kristlik-Demokraatliku Partei liige, 1927–1940 selle esimees. Alates 1922. aastast oli ta Leedu Seimi liige, 1925. aasta jaanuarist kuni septembrini selle esimees. 29. juunist 1923 – 4. veebruarini 1925 oli ta Leedu haridusminister. 25. septembrist 1925 kuni 15. juuni 1926 oli Leonas Bistras Leedu peaminister. Ta oli Leedu haridusminister veel ka 17. detsembrist 1926 kuni 3. maini 1927 ja 1939. aasta 28. märtsist kuni 21. novembrini. Pärast Leedu okupeerimist Nõukogude Liidu poolt vahistati Leonas Bistras 11. juulil 1940 ja küüditati seejärel Siberisse. 1945. aastal ta vabastati ja pöördus Leedusse tagasi. Uuesti vahistati ta 1950. aastal. Taas kord tagasi Leedusse pääses Bistras 1956. aastal. http://www3.lrs.lt/pls/inter/w5_show?p_r=4162&p_k=1&p_d=159624 http://www.istorijatau.lt/index.php?option=com_seoglossary&view=glossary&catid=1&id=3041&Itemid=595 http://www3.lrs.lt/home/w5_viewer/statiniai/seimu_istorija/w5_show-p_r=4162&p_d=39041&p_k=1.html http://www.rulers.org/rull.html "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. märts 2016. Vaadatud 6. märtsil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. märts 2016. Vaadatud 6. märtsil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Rüpp

Rüpp ehk süli on istumisel alakeha ja reite kujundatud nurk, ka reite horisontaalne ülapind põlvedest puusadeni. Rüpp on ka seeliku, särgi või põlle ülestõstetud alaosaga kujundatud ruum millegi hoidmiseks, kandmiseks. Sülearvuti
John Adams

John Adams (30. oktoober (19. oktoober) 1735 Massachusetts – 4. juuli 1826 Massachusetts) oli 2. Ameerika Ühendriikide president aastail 1797–1801 ja esimene asepresident 1789–1797 George Washingtoni ajal. Hariduselt oli John Adams jurist. Ta määrati 1785 esimeseks USA saadikuks Suurbritanniasse. Ta abiellus Abigail Smithiga ja neil oli 6 last, kellest 2 surid väga noorelt. Tema pojast John Quincy Adamsist sai 1825. aastal Ameerika Ühendriikide 6. president. Adamsit peetakse üheks olulisimatest riigi rajajatest. Ta oli ka üks Ameerika Ühendriikide Iseseisvusdeklaratsiooni koostajatest. Adams võitis 1796. aasta USA presidendivalimised, kus tema peamine vastaskandidaat oli Thomas Jefferson. Adams kogus 53% häältest Jeffersoni 47% vastu, võitis 9 osariigis Jeffersoni 7 vastu ja kogus 71 valijameest Jeffersoni 68 vastu. Adamsi asepresidendikandidaadiks plaanis tema erakond Thomas Pinckney, aga valijamehed valisid sellele kohale Jeffersoni. Adamsit peetakse USA laevastiku loojaks. Tema ametiaja lõpul viidi riigi pealinn üle Washingtoni. Ta oli esimene USA president, kes elas Valges Majas. Adams kaotas 1800. aasta USA presidendivalimistel Thomas Jeffersonile. Jefferson võitis 8 osariigis Adamsi 7 vastu, valijamehed olid 73:65 Jeffersoni kasuks ja Jefferson kogus 61% häältest Adamsi 39% vastu. John Adams suri 90-aastaselt 4. juulil 1826, USA 50. aastapäeval samal päeval Jeffersoniga. Nad olid viimased elusolevad USA iseseisvusdeklaratsioonile allakirjutanud. Adamsi peaaegu viimased sõnad olid: "Thomas Jefferson elab." Ta ei teadnud, et Jefferson oli kõigest mõni tund varem oma kodus surnud. Adams elas 90 aastat ja 247 päeva vanaks. See oli kaua aega USA presidentide eluearekord. Lõpuks ületas selle Gerald Ford, kes suri 26. detsembril 2006 93 aasta ja 165 päeva vanuselt.
Rinaldo

"Rinaldo" on Georg Friedrich Händeli ooper kahes vaatuses. 1711. aastal spetsiaalselt Londoni publiku jaoks kirjutatud esimese itaalia ooperi eesmärk oli ühendada virtuoosset itaalia laulu 17. sajandi inglise maskimängude ekstravagantsusega. Ooperi libreto kirjutasid Giacomo Rossi ja Aaron Hill Torquato Tasso eepilise poeemi "Vabastatud Jeruusalemm" ainetel, mille teemaks on ristisõda ja Rinaldo ning kuningas Argante lugu. Libretistid tõid sisse uue tegelase Almirena ning tõstsid ooperi keskmesse nimitegelase ja Almirena armastusloo. Tulemuseks on üks paeluvamaid oopereid Händeli repertuaaris, mis alustas kohe võidukäiku Inglismaal. Händel kirjutas ooperi valmis hämmastava kiirusega, libretist Rossi sõnul vaid kahe nädalaga. Tema komponeerimiskiiruse taga oli aga laenamine oma varasematest teostest. Hilisemad Händeli-teadlased on oletanud, et kaks kolmandikku aariatest on laenatud tema varasemast loomingust. Händel redigeeris "Rinaldot" mitmel korral, peamiselt räägitakse 1717. ja 1731. aasta versioonidest. "Rinaldo" esietendus toimus Queen's Theatres 14. veebruaril 1711. Ooper oli Inglismaal populaarne ja seda mängiti kõigil hooaegadel kuni 1717. aastani. 1731. aastal jõudis "Rinaldo" taas kuninglikku teatrisse, kuid pärast seda vajus ligi kahesajaks aastaks unustusse. Ooper taaselustati alles 20. sajandil, 1954. aastal Händeli sünnikodus Halles Saksamaal. I vaatus Väepealik Goffredo juhib oma venna Eustazio abiga ristisõdijate armee Jeruusalemma alla, mida kaitsevad saratseenid. Ristisõdijate hulgas on vapper sõdur Rinaldo, kes on armunud Goffredo tütar Almirenasse. Goffredo on lubanud tütre Rinaldole, kui Jeruusalemm on vallutatud. Saratseenide kuningas Argante palub Goffredolt kolmepäevast vaherahu ja viimane nõustub. Argante juurde saabub tema nõiakunste tundev armuke Armida, kes teatab, et ilma Rinaldota on vaenlase vägi jõuetu. Kui Rinaldo ja Almirena looduserüpes kohtuvad, ilmub äkki Armida ja röövib tüdruku. Rinaldo alustab armastatu otsinguid, kuid satub nõiduse küüsi ja haihtub. Armida ja Argante hoiavad Almirenat vangis, kuid ka Argante on Almirenasse armunud ja üritab tüdruku südant võita, lubades ta vabastada. Almirena ei taha Argante armastusest midagi kuulda. Kohale on saabunud ka Rinaldo, kes nõuab mõrsja vabastamist, aga ta on meeldima hakanud Armidale. Armida püüab meest võrgutada, moondades end Almirenaks. Rinaldo kahtlustab pettust ja tõrjub naise lähenemiskatseid. Saabub Argante, kes peab kuju vahetanud Armidat Almirenaks ja kordab oma armutõotust. Haavunud Armida tõotab kättemaksu. II vaatus Goffredo ja Eustazio leiavad maagi, kes annab neile kaitsva võluväe, et siseneda Armida lossi. Nad päästavad Almirena ja Rinaldo ning põgenevad. Argante ja Armida lepivad ära ning ühendavad jõud, et Rinaldo juhitud armeele vastu seista. Rinaldo väed on võidukad ning Argante ja Armida võetakse vangi. Rinaldo ja Almirena kuuluvad teineteisele ning Rinaldo lubab vangidele vabaduse kui nad ristiusku astuvad. "Rinaldo" Wikipedias RO Estonia kavaleht ooperile "Rinaldo" 2014 https://www.youtube.com/watch?v=WuSiuMuBLhM YouTube Rinaldo di George Frideric Handel Regia Pier Luigi Pizzi YouTube
James Madison

James Madison (16. märts 1751 – 28. juuni 1836) oli Ameerika Ühendriikide neljas president aastail 1809–1817. Madison oli üks USA Iseseisvusdeklaratsiooni koostajatest. 1801–1809 oli Madison USA riigisekretär. Riigisekretärina saatis ta saadikud Pariisi Napoleon I juurde ostma New Orleansi linna, aga saadikud suutsid 30. aprillil 1803 sõlmida lepingu, millega USA ostis Prantsusmaalt 15 miljoni USA dollari eest kogu Louisiana, millega USA territoorium kahekordistus. 1809–1817 oli Madison USA president. Tema ametiaega jäi 1812. aasta sõda, milles Suurbritannia püüdis USA-d vallutada, hõivas ajutiselt ja põletas maha koguni pealinna Washingtoni, kuid lõpuks ikkagi kaotas sõja. Madisoni ajal sai presidendi residentsiks Valge Maja, kuid see põletati 1812. aasta sõja ajal maha. Hiljem see taastati. Madison on kõige väiksem USA president, olles 163 sentimeetrit pikk ja kaaludes umbes 100 naela (45,4 kilogrammi). 15. septembril 1794 abiellus Madison Dolley Payne Toddiga, kes oli 26-aastane lesknaine. Abielu kestis mehe surmani. Lapsi neil polnud, kuid Madison lapsendas Dolley poja esimest abielust John Payne Toddi (1792–1852). Pojast sai alkohoolik, kes istus korduvalt pisikuritegude eest vangis, tal polnud kunagi naist ega lapsi. James Madison valiti 1785. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Kalev Tammin

Kalev Tammin (20. august 1941 Tartu – 21. veebruar 2006 Tallinn) oli eesti näitleja ja trupijuht. Kalev Tammin lõpetas 1961. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 2. lennu, mille baasil asutati Eesti NSV Riiklik Noorsooteater. Aastatel 1965–1975 töötaski ta Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris näitlejana, 1975–1979 samas inspitsiendina ja aastast 1979 trupijuhina. Näitlejana tegi ta kaasa ligi 40 lavastuses. Kolmekümne inspitsiendi ja trupijuhina töötatud aasta jooksul täienes tema rollide loetelu veel 50 rolliga. Ta oli alates 1967. aastast abielus Elve Uustaluga. 2003 Eesti Teatriliidu tehnilise töötaja auhind Suri Linnateatri trupijuht ja näitleja Kalev Tammin. Eesti Päevaleht, 21. veebruar 2006.
Ziediņi raudteepeatus

Ziediņi raudteepeatus oli raudteepeatus Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbaži piirkonnas Skulte vallas. Peatus asus Riia raudteejaamast 60,4 km kaugusel. Peatus rajati aastal 1934 Skulte mõisasüdame elanike tarbeks. See sai nime Skulte mõisa Ziediņi karjamõisa järgi. Viimane rong peatus Ziediņis aastal 1999. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka ootepaviljon ja ooteplatvorm. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 186. lk. http://likumi.lv/doc.php?id=15312 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Peatus vanal kaardil
Piret Rauk

Piret Rauk (sündinud 19. aprillil 1970 Kuressaares) on eesti näitleja. Ta on lõpetanud 1988. aastal Orissaare Keskkooli ning 1992. aastal Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri 15. lennu. Töötas aastatel 1991–2000 Ugalas ning 2000–2005 Pärnu Endlas. 2005. aastast on ta Kuressaare Teatri juht. Mängib seriaalis "Pilvede all" Innat. 2001 Ants Lauteri nimeline auhind 2011 Eesti Teatrikriitikute Ühenduse Hea Teatri Auhind 2017 stipendium "Ela ja sära" 2022 Valgetähe IV klassi teenetemärk
Marje Loorits

Marje Loorits (aastani 1966 Marje Dubkovsky, 1966–1970 Marje Otto; sündinud 26. jaanuar 1944 Pärnus) on eesti näitleja. Ta lõpetas aastal 1962 Pärnu 2. Keskkooli. Aastatel 1962–1965 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis matemaatikat. 1970. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (4.lend). Täiendas end 1995–1996 Jyväskylä ülikoolis ja Tallinna Ülikoolis sotsiaaltöö õpetajate ning 1998 Helsingis diakoonia ametikõrgkoolis kõnekunsti kursustel. Töötas aastatel 1970–1992 Eesti Riiklikus Noorsooteatris. Aastast 1992 töötas Tallinna Pedagoogilise Seminari ja aastast 1996 ühtlasi Bakalaureuse Erakooli kõnetehnikaõpetajana.
James Monroe

James Monroe (28. aprill 1758 Virginia – 4. juuli 1831 New York) oli 5. Ameerika Ühendriikide president (1817–1825) ja riigisekretär. Ta esindas USA Demokraatlikku-Vabariiklikku Parteid. 1816. ja 1820. aasta USA presidendivalimised olid viimased, mis toimusid praktiliselt ilma konkurentsita. Esimesel neist oli eelmine president James Madison täitnud põhilised föderalistide valimislubadused (kaitsetollid ja riigipanga) ning nende kandidaadil Rufus Kingil polnud suurt midagi rahvale lubada. Monroe võitis 68,2% häältest ja 183 valijameest Kingi 34 vastu. Järgmisel korral sai Monroe vastaskandidaat John Quincy Adams ühe valijamehe toetuse ja Monroe võitis 80,6%-ga häältest ülejäänud. USA Föderalistlik Partei ei saanud seekord ühtki valijameest ja lõpetas oma tegevuse. Monroe ajal suurenes USA välispoliitiline tähtsus tunduvalt, mis võimaldas tal efektiivselt kehtestada Monroe doktriini, mis keelas võõrvõimude (eestkätt Euroopa koloniaalriikide) sekkumise Ameerika maailmajao asjadesse. Doktriini hakati nii nimetama alles paarkümmend aastat pärast tema surma. Monroe oli 1775. aastast vabamüürlane ja kuulus Williamsburgi looži. Monroe on üks kolmest presidendist, kes on surnud USA iseseisvuspäeval. Viis aastat enne tema surma surid 4. juulil 1826 samal päeval John Adams ja Thomas Jefferson. "Masonic US Presidents". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. aprill 2013. Vaadatud 14. juulil 2009. "Freemasonry Today on-line". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. aprill 2010. Vaadatud 14. juulil 2009.
Ehavere mõis

Ehavere mõis (saksa keeles Ehafer) oli Luua mõisa karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal. Ehavere mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 06.03.2016) Ehavere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Imukvere mõis

Imukvere mõis (saksa keeles Immofer, varem Brinkenhof) oli rüütlimõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal. Mõisast on teateid alates 1582. Imukvere mõisavallas on pandud järgmised perekonnanimed: Arstrebane, Arts, Aruksaar, Elevant, Ilves, Jürgenjaak, Jürgensits, Karu, Klaus, Kotkas, Kukk, Laurson, Lind, Luuk, Orjavits, Prull, Root, Rott, Tõruke, Unt, Vaht, Vau, Vennink ja Villemi. Neist Arstrebane (Arstrebbane), Arts, Aruksaar (Arroksar), Jürgenjaak (Juergenjack), Jürgensits (Juergensitz), Orjavits (Orjawitz), Prull (Brull), Tõruke (Toerrocke) ja Vennink (Wennink) on omased ainult Imukverele ja neid pole pandud üheski teises Eesti mõisas. http://www.mois.ee/pikknimi.shtml (vaadatud 06.03.2016) Imukvere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 06.03.2016) http://www.ra.ee/apps/onomastika/index.php/et/nimepanek/searchNimepanek?vald=10991256&q=1 Leonhard von Stryk. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 8-9 [1] "Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus". Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 350 [2]. Imukvere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Järvepera mõis

Järvepera mõis (saksa keeles Jerweperra) oli Kaarepere mõisa karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal. Järvepera mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 06.03.2016) Järvepera mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Kilbavere mõis

Kilbavere mõis (saksa keeles Kilpafer) oli Luua mõisa karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal. Kilbavere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 06.03.2016) Kilbavere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Levala mõis

Levala mõis (saksa keeles Lewala) oli Roela mõisa karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal. Levala mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 06.03.2016) Levala mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Mooritsa mõis

Mooritsa mõis (saksa keeles Moritzhof) oli Kuremaa mõisa karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal. Mooritsa mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 06.03.2016) Mooritsa mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Nava mõis

Nava mõis (saksa keeles Nawwa) oli Kudina mõisa (saksa keeles Kudding; Maarja-Magdaleena kihelkonnas) karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal. Nava mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 06.03.2016) Nava mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Olukvere mõis

Olukvere mõis (saksa keeles Olluckfer) oli Roela mõisa karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal. Olukvere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 06.03.2016) Olukvere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Vana-Puka mõis

"Puka mõis" suunab siia. Viru-Jaagupi mõisa kohta vaata artiklit Puka mõis (Viru-Jaagupi). Vana-Puka mõis (saksa keeles Alt-Bockenhof, varem Bockenhof, Buxhövdenshof) oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal. Mõisat mainiti esimest korda 1529. Esialgu oli mõisa nimi Perende ja seda mainiti 1543 kujul Perrend. Nimi tuli omaniku Lippold Perendi perenimest. Keskajal kuulus mõis Buxhoevedenitele. 16. sajandi lõpus said mõisa omanikuks Bockid. Sajandi lõpus oli mõisa omanik Thomas Bock. Saksa keeles tähendab Bock või Buck sikku või sokku. See varieerumine on nii eesti kui saksa keelde andnud nimevariante, kus teine täht on kas o või u. Saksa keelde kinnistus o-ga variant Bockenhof, eesti keelde u-ga variant Puka. Need nimed tulevad mõisniku perenimest. Soome keeleteadlane ja Vabadusristi kavaler Heikki Ojansuu arvas, et nime alus on sama mis Soome kohanimel Putko ja saksakeelne nimi on rahvaetümoloogiline mugandus sellest. K. Uustalu lükkas selle väite ümber. 18. sajandil jagati Puka mõis kolmeks: Vana-Puka mõis ehk Alt-Bockenhof, Väike-Puka mõis ehk Klein-Bockenhof ja Vastse-Puka mõis ehk Neu-Bockenhof. 1819 said kõik mõisad sama omaniku. Väike-Puka karjamõisa nimeks kujunes eesti keeles Koosa ja Vastse-Puka karjamõisa nimeks Ruuna. Koosa mõis asus tänapäevases Kolli külas ja on tänapäevaks kadunud. Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Samson-Himmelstjernad. Puka minevik., Postimees (1886-1944), nr. 198, 25 juuli 1927 Vana-Puka mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 06.03.2016) Eesti kohanimeraamat, lk. 504 Vana-Puka mõis Eesti mõisaportaalis
Dannenbergi krahvkond

Dannenbergi krahvkond (saksa: Grafschaft Dannenberg) oli lään Saksimaa hertsogiriigis. Selle südamaa oli suuresti identne tänapäeva Samtgemeinde Elbtalaue alaga Põhja-Saksamaal. Selle ajaloolised juured lähevad tagasi 12. sajandi keskpaika, kui Heinrich Lõvi asutas Ida koloniseerimise (Ostsiedlung) ajal viis krahvkonda (Holstein, Ratzeburg, Schwerin, Dannenberg ja Lüchow), Elbe jõesuust Brandenburgi margi lõunapiirini, et kaitsta tema territooriumi uusi alasid ja piire. Dannenbergi krahvkonda on ürikutes esmamainitud aastal 1153; selle esimene krahv (aastani 1169) oli Volrad I von Dannenberg. Ta tuli Edlerite aadliperekonnast Salzwedelist. Krahvkond kestis aastani 1303, kui viimane krahv Nikolaus von Dannenberg andis kõik oma õigused Elbe ja Jeetzeli jõe vahel hertsog Otto Rangele, ja ürikutes on seda viimati mainitud aastal 1311. Tol ajal elasid talunikud ja käsitöölised krahvilossi ümber ning tekkis Dannenbergi küla, kuigi nimi Dannenberg oli varem olemas. Aastatel 1223 kuni 1225 hoidis krahv tänapäevani säilinud lossitornis (Valdemari torn) vangistuses Taani kuningat Valdemar II ja tema poega, kelle oli siia toonud Heinrich von Schwerin. Aastal 1303 loovutas viimane krahv Nikolaus krahvkonna 40 margase aastarendi eest Braunschweigi ja Lüneburgi hertsogile Otto Rangele. Sealt alates kuulus endine krahvkond Lüneburgi vürstkonnale. Aastal 1306 suri Dannenbergi liin välja. 15. sajandi alguses jagati Dannenberg taas välja kui hüvitise vorm uuele liinile, kuid valitsev hertsog Celles säilitas konkreetsed suveräänsed õigused. Volrad I, Edlerite aadliperekonnast Salzwedelist, Friedrich von Salzwedeli vend, esimene Dannenbergi krahv, ürikutes Dannenbergi krahvina aastatel 1153–1166, kuid arvatavasti valitses 1145–1169 Heinrich I, 1169–1209 Dannenbergi krahv Volrad II, suri arvatavasti aastal 1226 lahingus Valdemar II vastu Rendsburgi juures, 1207–1226 Dannenbergi krahv; abiellus krahv Bernhard II von Wölpe kolmanda tütre Jutta von Wölpega Heinrich III, 1233–1237 Dannenbergi krahv Heinrich II, 1203–1236 Dannenbergi krahv; abiellus Adolf III von Holsteini tütrega Bernhard I, suri arvatavasti 1266/67, aastast 1276 on ülestähendus surmast, 1227–1266 Dannenbergi krahv; abiellus Schwerini krahvinnaga Heinrich V, suri enne 1303. aastat, mainitud ka Grabow krahvina, Dannenbergi krahv umbes aastatel 1273–75 Adolf II, suri enne 1303. aastat, mainitud ka Dömitzi krahvina, Dannenbergi krahv umbes 1273. aastal Volrad IV, viimane ülestähendus aastast 1306 Johann, suri enne 1306. aastat poeg Bernhard II, suri enne 1303. aastat, Dannenbergi krahv umbes aastatel 1283–1293 Gunzel Nikolaus, Dannenbergi krahv umbes aastatel 1289–1303, viimane Dannenbergi krahv aastal 1303, viimati mainitud aastal 1311 tütar; abiellus Johann Gans zu Putlitziga Adolf I, suri aastal 1266/67, 1245–1266 Dannenbergi krahv; abiellus Matildaga, kes suri umbes aastal 1259 Volrad III Friedrich, Dannenbergi krahv umbes aastatel 1274–1285 Bernhard III tütar; abiellus Helmhold III von Schweriniga Matilda, nunn Püha Lorenzi kloostris, Magdeburgis tütar Heinrich IV, kanoonik Gerburge Sophie
Andrew Jackson

Andrew Jackson (15. märts 1767 – 8. juuni 1845) oli seitsmes Ameerika Ühendriikide president aastail 1829–1837. 1824. aasta presidendivalimistel, kus ta oli vastamisi John Quincy Adamsi ja veel kahe Demokraatlik-Vabariikliku Partei kandidaadiga, saavutas Jackson nii rahvahääletusel 151 271 häälega kui ka valimiskogus 99 häälega enamuse. Kuna aga valimiste võitmiseks oli vaja vähemalt 131 häält valimiskogu 261 häälest ja keegi ei saavutanud enamust, läks valimine üle Esindajatekotta, kes valis presidendiks Adamsi 13 häälega Jacksoni 7 vastu. Jackson oli kogenud sõjaväelane ja piirialade inimeste vaadete esindaja. Seetõttu nõudis ta Ameerika Ühendriikide kiiret laiendamist ning kohtles julmalt indiaanihõime, eriti Florida osariigis. Tema valitsemisstiil oli äärmuslikult autoritaarne, kuid ometi tugevdasid tema muudatused lõppkokkuvõttes nii demokraatlikku riigikorda kui ka Ameerika Ühendriikide riiklust. 28. mail 1830 allkirjastas ta seaduse (Indian Removal Act), mille järgi tuli umbes 100 000 Ameerika Ühendriikide kagualade indiaanlast viia läänepoolsetele maadele, mis pidid saama indiaanlaste omaks. Ta eiras ülemkohtunik John Marshalli otsuseid, mille kohaselt föderaalvalitsus pidi indiaanlasi kaitsma. Selle tulemusena sundis osariigi valitsus tšerokiid Georgiast lahkuma ning Pisarate rajal hukkus tuhandeid inimesi. 1832. aasta presidendivalimiste ajaks olid Jacksoni suhted asepresidendi, Lõuna-Carolina senaator John C. Calhouniga halvenenud, peamiselt 1832. aasta Nullimiskriisi (Nullification Crisis) tõttu, kui Calhouni koduosariik, Lõuna-Carolina, keeldus osariigi piires jõustamast 1828. ja 1832. aasta protektsionistlike tariife, ning 1829.–1831. aasta Seelikuafääri (Petticoat affair) tõttu, kus mängis rolli ka Calhouni abikaasa Floride. Lõplikult rikkus Jacksoni suhted Calhouniga Martin Van Bureni USA saadikuks Suurbritannias nimetamine Jacksoni poolt, mis lõppes senatis viigiga. Kui senati hääletus lõpeb viigiga, siis teeb põhiseaduse kohaselt lõpliku otsuse asepresident. Calhoun aga hääletas Van Bureni saadikuks nimetamise vastu. Teiseks ametiajaks valis Jackson enda asepresidendiks Van Bureni. 30. jaanuaril 1835 tehti talle atentaat, kuid töötu Richard Lawrence'i püstolitel tekkis tõrge ning Jackson pääses vigastusteta. 1805. aastast oli ta vabamüürlane. Jacksoni portree on 20-dollarilisel paberrahal.
Smuravjovo-2

Smuravjovo-2 (ka Ljubimets) on suur küla Venemaal Pihkva oblasti Oudova rajoonis Dobrutši vallas. Asub Oudovast 12 km kirdes. Küla moodustab sõjaväelinnak, mis teenindas lähedal asuvat Smuravjovo sõjaväelennuvälja. 2014. aastal andis sõjavägi küla 68 lagunevat objekti valla valdusse, kes andis need omakorda rajooni valdusse. Elanikke oli 2002. aastal 1858, 2010. aastal 802. http://kprf.ru/opponents/er/146334.html
Täppislähenemistrajektoori näitur

Täppislähenemistrajektoori näitur (inglise: Precision Approach Path Indicator, akronüüm PAPI) on lennuvälja maandumisraja kõrval paiknev pilootidele mõeldud visuaalne abivahend maandumise lihtsustamiseks. Enamasti nelja valgustiga süsteem paikneb tavaliselt maandumisraja algusest umbes 300 meetri kaugusel. Instrumentaalmaandumissüsteem PAPI - Precision Approach Path Indicator, Flight Light Inc, vaadatud 2016.03.07 (inglise keeles)