laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rait Pallo

Rait Pallo (sündinud 10. septembril 1974 Tallinnas) on eesti murdmaasuusataja, rogainija, triatleet ja seiklussportlane. Lõpetas 1992. aastal Tallinna Liivalaia Keskkooli, 2000. aastal Estonian Business Schooli ärijuhtimise eriala bakalaureuse kraadiga ja 2008. aastal Tallinna Tehnikaülikooli ärirahanduse ja arvestuse eriala sotsiaalteaduste magistri kraadiga. Rait Pallo on Swedbank AS juhatuse liige, krediidi- ja operatsiooniriski divisjoni direktor. Harrastanud murdmaasuusatamist, rogaini, triatloni ja seiklussporti. Rait Pallo on viiekordne Tartu Nelikürituse võitja (2006, 2007, 2010, 2011, 2012). Osalenud murdmaasuusatamise Maailma Karika etappidel. Aastatel 2009–2015 oli ta Eesti Suusaliidu juhatuse liige. 2014. aastal tuli ta krosstriatlonis Eesti meistriks. Rogaini maailmameistrivõistlustel on ta võitnud hõbeda ja 2 pronksi, Euroopa meistrivõistlustel kulla ja 2 pronksi. 2010. aasta rogaini MMil Uus-Meremaal Cheviotis võitis ta koos Karli Lamboti ja Tõnu Lillelaidiga pronksi. 2013. aasta rogaini MMil Venemaal Pihkva oblastis võitis ta koos Timmo Tammemäega meeskondade arvestuses hõbeda. 2015. aasta rogaini MMil Soomes Kiilopääl võitis ta koos Timmo Tammemäega pronksi. Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis ta 2014. aastal kulla koos Timmo Tammemäega ning 2010. ja 2011. aastal pronksi koos Karli Lamboti ja Tõnu Lillelaidiga. Osalenud ka seiklusspordivõistlustel. Eesti spordi bibliograafiline leksikon. Pallo, Rait Tallinna Tehnikaülikooli raamatukogu digikogu. TTÜ lõpetajad 2007-2010 Swedbank Eesti. Juhatus ESBL sporditulemused. Rait Pallo "Eesti võistkond võitis rogaini MM-il Uus-Meremaal pronksmedali. ERR Sport. 21.11.2010". Originaali arhiivikoopia seisuga 25.12.2014. Vaadatud 25.12.2014. Vennad Silver ja Rain Eensaar kaitsesid edukalt MM-tiitlit sport.err.ee 27.07.2013 Seiklussarja Ace Xdream võitis Team Nike/Gu Energy. Delfi Sport 03.09.2012 "Nike Winter Xdream võideti joostes www.jooksja.ee 14. 01.2013". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. detsember 2014. Vaadatud 25. detsembril 2014. http://www.delfi.ee/teemalehed/rait-pallo Biograafia ESBL-is
Liivakella sanatoorium (film)

"Liivakella sanatoorium" on 1973. aastal valminud Poola mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Bruno Schulzi jutukogu "Liivakella sanatoorium" nimijutustusel ja osalt samas kogus ilmunud jutustusel "Wiosna" ("Kevad"). Sürrealistliku ja unenäolise filmi tegevus toimub tõenäoliselt millalgi 1930. aastatel. Filmi peategelane Józef sõidab rongiga sanatooriumisse oma vana isa vaatama. Sanatoorium asub poollagunenud mõisahoones. Patsientidele ei ole mingeid erilisi protseduure ette nähtud, neil lastakse lihtsalt magada, sest see on ebatavaline koht, kus aeg on peatunud. Reaalsus ja kujutelmad segunevad. Józef kohtub oma lapsepõlvesõprade ja kunagise armastatuga. Jan Nowicki – Józef Tadeusz Kondrat – Jakub, Józefi isa Gustaw Holoubek – doktor Gotard Irena Orska – Józefi ema Halina Kowalska – Adela Mieczysław Voit – konduktor Bożena Adamek – Bianka Ludwik Benoit – Szloma Henryk Boukołowski – valvur Jerzy Przybylski – pan de V. Wiktor Sadecki – aukandja Szymon Szurmiej – Koheleti retsiteeriv juut Filip Zylber – Rudolf Włodzimierz Nowak – ertshertsog Maksymilian Paweł Unrug – Metternichi assistent Jerzy Braszka – tegelaskuju panoptikumis Irena Malkiewicz – daam mustas Tadeusz Schmidt – ohvitser
Ediacara

Ediacara on kronostratigraafiline üksus (ladestu) ning geokronoloogiline üksus (ajastu). Ediacara vastab ajavahemikule 635–541 miljonit aastat tagasi. Ediacara on Proterosoikumi noorim ajastu. Ediacarale eelneb Krüogeen ning järgneb Kambrium. Varem nimetati Kambriumile eelnevat Proterosoikumi kõige hilisemat osa Vendiks. Sellel terminil pole siiski kunagi Rahvusvahelise Geoloogiaühingu tunnustust olnud. Samuti ei lange kokku Vendi ning Ediacara alumine piir, mistõttu ei saa öelda, et Vend nimetati ümber Ediacaraks. Ladestu on nime saanud paiga järgi Lõuna-Austraalias. Varajane elu Maal oli mikroskoopiline, koosnedes ainuraksetest organismidest ja võimalik, et ka lihtsatest paljurakulistest organismidest. Selline aeg arvatakse olevat kestnud üle 3 miljardi aasta. Kaasaegsete teadmiste järgi toimus esimene keerukamate, hulkraksete organismide teke just Ediacara ajastul. Tolle ajastu eluvorme tuntakse ainult kivististe, fossiilsete jäljendite järgi, mille nende pehmed kehad jätsid mudasse või tuhka, kuhu nad mattusid. Nad pole suguluses ega sarnane ühegi tänapäeval elava elusorganismiga. Need esimesed makroskoopilised hulkraksed olid võrreldes Kambriumist alguse saanud organismidega väga algelise ehitusega, enamasti liikumisvõimetud elusolendid, kes kasutasid toitainete omastamiseks valitseva hüpoteesi järgi osmoosi (osmotroofia). Ediacara fauna, sellisel kujul nagu fossiilid osutavad, suri välja Kambriumi ajastu alguses, mida nimetatakse ka ussimaailmaks. Nii nimetatakse aega kui Ediacara lõppes ja Kambrium algas. Siis ilmuvad ussid, liikuvad olendid, kes arvatakse olevat olnud Ediacara ajastu lõpu kihtide iseloomuliku augulise struktuuri põhjustajateks. Samuti oletatakse, et ussimaailm saigi saatuslikuks Ediacara eluvormidele (üle 50 erineva organismi, leitud ligi 40-st kohast, kõigilt mandritelt peale Antarktika), kes olid kestlikud umbes 30 miljoni aasta jooksul. Ediacara kivimeid leidub Eestis väga vähesel määral. Kivimid ei paljandu kuskil. Avamusala (vaata kaarti) on Põhja-Eesti pool- ja väikesaartel, kus Ediacara setted asuvad pinnakate all. Valdavaks kivimiseks koostiseks on purdkivimid. Geokronoloogiline skaala Ediacara fauna Eesti kronostratigraafiline skaala Eesti geoloogiline ehitus ajakiri: National Geographic Eesti (märts 2018) lk 99
Florõne

Florõne (ukraina keeles Флорине) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Beršadi rajoonis. Elanike arv on 4571.
Lesioon

Lesioon (ladina keeles laesio) ehk vigastus ehk kahjustus ehk häire ehk kõrvalekalle on elundi ehituse või talitluse haiguslikuks peetav muutus. Lesioone võib esineda peaaegu kõikides anatoomilistes struktuurides, vastavalt sellele nimetatakse neid maksa lesioonideks, tüümuse lesioonideks, kopsu lesioonideks, emakakaela lesioonideks jne. Vahel nimetatakse lesiooni ka koldeks. Lesioon võib olla kas väliste tegurite toimel tekkinud või sisekeskkonda pääsedes (operatsioon), seda kuvades (röntgenipilt) või uurides (biopsia) ilmsiks tulnud muutus. Eri meditsiinierialade spetsialistide jaoks on mõistel erinevad kirjeldused (dermatoloogias võidakse lesioonidena käsitleda nahal esinevaid lööbeid jm). Meditsiinitöötajate jaoks võivad lesioonid olla haiguslike seisundite tunnusteks, mille alusel saab esmaabi osutada ja/või diagnoosi kodeerida. kasvaja "Meditsiinisõnastik" 406:2004.
Ernst Aastalu

Ernst Aastalu (aastani 1935 As(s)man(n); 13. jaanuar 1889 Tartu – 15. detsember 1946 Eutin, Saksamaa) oli Eesti sõjaväelane ja sporditegelane. Ernst Assman sündis Tartus kaupmehe pojana, õppis Tartu algkoolis ja Peterburis keskkoolis. Esimese maailmasõja ajal lõpetas Oranienbaumis sõjakooli ja määrati ohvitserina teenima 180. jalaväepolku. Hiljem teenis Peterburi sõjaringkonna staabis, oli Peterburi sõjaringkonna ülemate ja vägede ülemjuhatajate kindralite adjutandiks, oli 1917. aastal Petrogradi sõjaväeringkonna ülema kindral Lavr Kornilovi adjutant. Ernst Assman oli 1917. aastal Peterburi Eesti Sõjaväelaste Peterburi Keskkomitee esimees ja hiljem Tallinnas Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee liige. Eesti vabadussõjas teenis kapten Ernst Assman, Eesti Sõjaväe Staabis, inspektori jaoskonnas, Sõjaministeeriumi peastaabi komandandina, Tallinna 1. löögipataljoni juhina, seejärel 7. jalaväepolgus. Sai kaks korda haavata, oli rooduülemaks, täitis pataljoniülema kohuseid. Pärast sõja lõppu läks reservi. Aastal 1922 oli ta Tallinnas toimunud 1922. aasta tõstmise maailmameistrivõistluste peakorraldajaid ja kohtunike kolleegiumi liige. 1936–1939 oli ta Maadlus-, Poksi- ja Tõsteliidu varahoidja. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Esimene löögipataljon, Päewaleht, nr. 348, 23 detsember 1938 Täna pühitseb 50 a. sünnipäewa res.kapten Ernst Aastalu (Asmann), kel möödub ühtlasi 35 a. tegewust spordi ja 30 a. tegutsemist tuletõrje alal., Postimees (1886-1944), nr. 12, 13 jaanuar 1939 Eesti ohvitseride andmekogu, Ernst Aastalu, EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940 Biograafia ESBL-is
Ladem

Ladem (inglise eonothem) on suurim kronostratigraafiline üksus, mis jaotatakse ladekondadeks. Ladem on kivimkompleks, mis on tekkinud eooni jooksul. Näiteks Fanerosoikumi eooni (542...0 Ma) jooksul tekkinud kivimkiht moodustab Fanerosoikumi lademi. Maa geoloogiline ajalugu on jagatud kolmeks lademiks (eooniks). Need on, alates vanimast, Arhaikum, Proterosoikum ning Fanerosoikum, neist viimane kestab praegugi. Mitte segi ajada lademega, mis on palju väiksem kronostratigraafiline üksus. Geokronoloogiline skaala Lade
Põltsamaa II maailmasõja matmispaik

Põltsamaa II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Põltsamaa linnas Jõgeva maakonnas. Matmispaik asub Põltsamaa uue kalmistu vana osa kirdekülje ja Uue-Põltsamaa mõisa kalmistu edelakülje vahel. Väidetavalt on sinna maetud II maailmasõjas Nõukogude poolel langenud sõjaväelased. Hilisematel nimetahvlitel on 59 langenu nimed. Eestis on see matmispaik on oma planeerimis- ja kujunemisloo tõttu erandlik. Harvaesinevalt poolringikujuline matmispaik oli osa Põltsamaa uue paraadtänava ja -haljasala 1945. aasta planeeringust. Suurest sillast üle II maailmasõjas hävinenud alade oli kavandatud läbimurre Marja tänavale, millest oleks siis saanud Põltsamaa uus paraadpeatänav. Marja uuest esindustänavast idasse oli kavandatud suur paraadlik haljasala. Haljasala kavandati laiendada Põltsamaa uue kalmistu vana osa arvelt. Nõukogude sõjaväelaste hauad oleksid selle plaani järgi olnud uue maastikukujunduse poolringikujulises koondumispunktis. Uuele kujundusele ette jääva Põltsamaa uue kalmistu vana osa hauatähised oleksid tõenäoliselt lihtsalt hävitatud. Praegune mälestusmärk püstitati matmispaigale 1947. aastal. Uue paraadtänava ja -haljasala muud osad jäid teostamata ning Põltsamaa uue kalmistu vana osa jäi hävitamata. Matmispaik on 1997. aastast riiklik ajaloomälestis, sellel on ühine kaitsevöönd Põltsamaa uue kalmistu ja Uue-Põltsamaa mõisa kalmistuga. Suve lõpul 2023 eemaldati siit 1947. aasta mälestusmärk, mille edasine saatus pole teada. Selle asemele paigaldati tagasihoidlik mälestusmärk pealkirjaga "Teise maailmasõja ohvrid". Sügise algul 2023 paigaldati siia seni Lustivere II maailmasõja matmispaiga mälestusmärk (kujur Ole Ehelaid). 17. novembril 2023 maeti siia ümber 51 inimese säilmed Lustivere II maailmasõja matmispaigast ja 18 inimese säilmed Riivli matmispaigast. Põltsamaa uus kalmistu Uue-Põltsamaa mõisa kalmistu Kultuurimälestis nr 5851 "II maailmasõjas hukkunute ühishaud" Kadri Tael. Põltsamaa kalmistute pärand. VI osa. Vali Uudised, 28. veebruar 2014. Lk 6 Robert Treufeldt. Põltsamaa kalmistud Eesti kalmistute pärandis, 4. osa. Vali Uudised, 11. aprill 2014. Lk 3 "17. novembril maeti ümber Põltsamaa vallas Lustivere ja Riivli sõjahaudadest ekshumeeritud II Maailmasõja ohvrid". Põltsamaa vald, 20. november 2023 Põltsamaa II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris
Rusnė

Rusnė (saksa keeles Ruß) on alev (endine linn) Leedus Šilutė rajoonis, Rusnė valla halduskeskus. Alev asub Nemunase deltas Rusnė saarel Atmata ja Skirvytė jõeharude lahknemiskohas. Ülejäänud Leeduga ühendab alevit üle Atmata viiv sild. Alevis on algkool ja erikool. Vaatamisväärsusteks on aastal 1809 püstitatud luteri kirik ja katoliku kabel, linnamägi, vanad kaluriküla hooned ja kalurite elu tutvustav etnograafiamuuseum. Rusnė kuulub Väike-Leedu etnograafilisse piirkonda. Rusnė asub üleujutatavas piirkonnas, alevi kaitseks on rajatud hulgaliselt tamme ja 20 pumbajaama. Alev asub Nemunase delta regionaalpargi territooriumil. Rusnėt mainitakse esimest korda XIV sajandi lõpus, aastal 1419 rajati sinna esimene kirik. Aastal 1498 said sealsed kalurid õiguse püüda kala, ilma et nad selle eest maksma oleks pidanud. Aastal 1583 rajati sinna kihelkonnakool. Põhjasõja ajal otsis 233 Klaipėda peret uut eluaset Rusnėst. Aastal 1810 rajati sinna üks esimesi veetaseme seirega tegelevaid jaamu tänapäeva Leedu aladel. Kahe maailmasõja vahelisel perioodil kuulus Rusnė Memeli piirkonda. Aastal 1914 rajati üle Atmata esimene sild, aastal 1926 ehitatisild ka Rusnė ja Šilutė vahelisele teele suurvee ajal üleujutatavale alale. Aastal 1944 õhkisid taganevad Saksa väed Atmata silla. Aastal 1946 sai Rusnėst linn. Aastal 1949 liideti sellega arhitektuurimälestisena kaitse all olev Skirvytėlė tänavküla, mis on alevi koosseisus ka tänapäeval. Aastal 1967 ühendati linnaga kogu Rusnė saar. Aastal 1974 valmis uus sild üle Atmata (varem peeti asulaga ühendust parvega). Aastal 1997 muudeti linn aleviks, ülejäänud asulad saarel hakkasid kuuluma Rusnė valda. Rusnė Rusnė etnograafiamuuseum Pumbajaam Rusnė Rusnė. Vaade jõelt Heinrich Ancker – Saksa poliitik Augustas Baldžius – Saksa poliitik Gerhard Gregor – Saksa pianist Rudolf Jenett – Saksa sõjaväelane Charlotte Keyser – Saksa kirjanik Arthur Kittel – Saksa arst  Rusnė – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt Vanad pildid alevi kohta YouTube'is Rusnė
Lade

Lade (inglise stage) on väikseim kronostratigraafiline üksus. Lademeist koosneb ladestik. Lade on kivimkompleks, mis on tekkinud ea jooksul. Näiteks Kaugatuma ea jooksul tekkinud kivimkiht moodustab Kaugatuma lademe. Lademete nimed on piirkondlikud. Eestis kehtivad lademete nimed on peale Eesti kasutusel vaid lähiümbruses. Mitte segi ajada lademiga, mis on suurim kronostratigraafiline üksus. Geokronoloogiline skaala Ladem
Plainville

Plainville on mitme koha nimi Ameerika Ühendriikides ja Prantsusmaal. Plainville Connecticutis Plainville Georgias Plainville Illinoisis Plainville Indianas Plainville Kansases Plainville Massachusettsis Plainville New Jerseys Plainville New Yorgi osariigis Plainville Ohios Plainville Pennsylvanias Plainville Wisconsinis Plainville Eure'i departemang Plainville Oise'i departemangus
Samarkandi amulett

"Samarkandi amulett" on Jonathan Stoudi Bartimaeuse triloogia esimene raamat. Raamatus kutsub noor võluriõpilane Nathaniel välja 5000- aastase džinni Bartimaeuse. Bartimaeus arvab alguses, et ta ei pea tegema rohkemat kui paar silmamoondust- aga ta eksib rängalt. Nimelt on Nathaniel oma vanuse kohta tark. Nathaniel käsib Bartimaeusel mina Simon Lovelace majja uurima. Ent seal on väga ohtlik. Bartimaeus- muidugi kogenud džinn- saab sealt elusalt välja. Nathanieli käsud on suureks üllatuseks Bartimaeusele, kes peab teda (Nathanieli) väikeseks poisikeseks.
Alfred Maasik

Alfred Maasik (26. jaanuar 1897 Tallinn – 6. juuli 1990 St. Petersburg, Pinellase maakond, Florida) oli Eesti kergejõustiklane. Ta püstitas 1928. aastal 10 000 m jooksus Eesti rekordi ajaga 33.35,6. Ta tuli 1934. aastal maratonis Eesti meistriks. 1932. aasta olümpiamängudel Los Angeleses saavutas ta 50 km käimises kümnenda koha. Alfred Maasiku vend oli poksija ja jalgpallur Artur Maasik. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is Alfred Maasik veebisaidil Olympedia (inglise)
Kaitsevärvid

"Kaitsevärvid" on 1976. aastal valminud Poola mängufilm. Filmi tegevis toimub keeleteaduse üliõpilaste suvelaagris. Vastamisi sattuvad idealistlik Jarosław Kruszyński ja küüniline karjerist dotsent Jakub Szelestowski. Jakub üritab veenda oma nooremat kolleegi, et jõhkras maailmas ellujäämiseks tuleb manipuleerida inimestega ja teha kompromisse, mis on vastuolus südametunnistusega. Nende konflikti jälgivad tähelepanelikult nii õppejõud kui ka üliõpilased. Piotr Garlicki – magister Jarosław Kruszyński Zbigniew Zapasiewicz – dotsent Jakub Szelestowski Christine Paul-Podlasky – üliõpilane Nelly Livington-Pawluk Mariusz Dmochowski – prorektor Bolesław Eugeniusz Priwieziencew – Konrad Raczyk, üliõpilane Toruńist Wojciech Alaborski – dotsent Kiszewski Wrocławist Magdalena Zawadzka – Mariola, prorektori naine Mieczysław Banasik – pan Józef Krystyna Bigelmajer – pani Zofia Alfred Freudenheim – teenistuja Marian Glinka – puhkekeskuse juhataja Mieczysław Hryniewicz – üliõpilane Joanna Pacuła – üliõpilane Lech Emfazy Stefański – dotsent Anna Grzeszczak – neiu köögis Hanna Bieluszko – üliõpilane laagris Hanna Bieniuszewicz – üliõpilane laagris Krystyna Sznerr – pani Magda, laagri töötaja Ryszard Faron – üliõpilane Grusznic Jadwiga Colonna-Walewska – dekanaadi juhataja Dorota Kamińska – üliõpilane Maria Piechowiak, konkursi võitja Marek Wojciechowski – pan Franek, laagri töötaja Iwona Słoczyńska – pani Ania, laagri töötaja Piotr Pręgowski – üliõpilane laagris Ilona Łepkowska – üliõpilane laagris Maria Mamona – üliõpilane laagris Jolanta Żółkowska – üliõpilane laagris Halina Mikołajska – näitlejanna Borys Marynowski – üliõpilane laagris Leszek Mystkowski – üliõpilane laagris Andrzej Bartmański – üliõpilane laagris Małgorzata Jarmicka – üliõpilane laagris Tomasz Kamiński – üliõpilane laagris Karol W. Małcużyński jr – üliõpilane laagris Jerzy Rogulski – üliõpilane laagris Marek Zalewski – üliõpilane laagris
Ladestik

Ladestik (inglise series) on ladestust väiksem kronostratigraafiline üksus. Ladestiku moodustavad lademed. Ladestik on kivimkompleks, mis on tekkinud ajastiku jooksul. Näiteks Holotseeni ajastiku vältel tekkinud kivimid ja setted moodustavad Holotseeni ladestiku. Geokronoloogiline skaala
Kristalli struktuur

"Kristalli struktuur" on 1969. aastal valminud Poola mängufilm. Jan ja Marek on sõbrad juba ülikooliajast. Nende elu on aga kulgenud erinevalt. Jan elab koos oma õpetajast naise Annaga väikeses külas ja töötab meteoroloogina. Marek on aga teinud teadlasena hiilgavat karjääri ning on täiendanud end ka välismaal. Ühel talvepäeval saabub Marek autoga Janile ja Annale külla. Mareki sõidu eesmärgiks on veenda Jani tagasi pöörduma linna, kus nad koos nende endise professori juhendamisel töötaksid. Marek proovib veenda Jani, et see kasutaks oma annet teaduse hüvanguks, mitte ei raiskaks end tööga, millega iga teine hakkama saaks. Ka Anna asub Mareki poolele. Ent Jani ja Mareki ellusuhtumised on täiesti erinevad. Jani meelest on Marek teinud teadlaskarjääri nimel andestamatuid kompromisse. Jan otsustab jääda külla, kuna talle meeldivad loodus ja maaelu. Marek sõidab ära, kuid lubab sagedamini neil külas käia. Andrzej Żarnecki − Marek Jan Mysłowicz − Jan Barbara Wrzesińska − Anna Władysław Jarema − vanaisa Adam Dębski − metsavaht Daniel Olbrychski − episoodiline roll
Švėkšna

Švėkšna (vene keeles vanasti Швекшни) on alev Leedus Šilutė rajoonis, Švėkšna valla halduskeskus. Alev asub Švėkšnalė jõe ääres, merepinnast 31 meetri kõrgusel. Alevis on psühhiaatriahaigla, haridust annab gümnaasium. Vaatamisväärsusteks on aastal 1867 püstitatud luteri kirik ja aastal 1905 püstitatud katoliku kirik, Švėkšna mõis, kabel, vana surnuaed, muuseum. Švėkšnast on arheoloogilistel väljakaevamistel leitud seitse Vana-Egiptuse päritolu jumalakujukest. Asulat on esimest korda mainitud XIV sajandil. Alev sai arenema hakata pärast Melno rahu (1422), mil kadus ristisõdijate rünnaku oht. Aastal 1509 rajasid Kęsgailad sinna mõisa. Aastal 1509 on esimest korda mainitud sealset kirikut, ka nimetati Švėkšnat siis esimest korda aleviks. Aastal 1606 sai alev turuprivileegid. XIX sajandil kuulus Švėkšna Plateritele, see suguvõsa rajas üle Klaipėdasse viiva tee kahe kaarega jalakäijate silla, mis ühendas mõisa kirikuga. Alev on mitu korda suurte tulekahjude käes kannatanud (1732, 1817,1858, 1861, 1891, 1925 ja 2006). Kõige rängem oli 1925. aasta tulekahju, mis hävitas peaaegu kogu alevi. Aastail 1940–1941 oli alev piiriäärse asulana Punaarmee kontrolli all. Teise maailmasõja ajal tapsid sakslased 500 alevi elanikku. 1966–1992 oli Švėkšna kohaliku sovhoosi keskus. Švėkšna Švėkšna kabel Švėkšna sünagoog Švėkšna katoliku kirik Sild mõisa ja katoliku kiriku vahel Švėkšna luteri kirik Jonas Žukas – Leedu organist Stasys Mikelis – Leedu poliitik Simonas Stanevičius – Leedu kirjanik, rahvusliku liikumise aktivist Швекшни. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 5 (Таарджалъ — Яя). СПб, 1885, 781 lk.  Švėkšna – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt Alev Žemaitija portaalis Video alevi kohta Video alevi kohta II osa
Laaritsamägi

Laaritsamägi ehk Naaritsamägi ehk Naaritsmägi ehk Valgesoo kalju on liivakivipaljand ehk pae Ahja jõel, Saesaare paisjärve ääres. Laaritsamägi paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal, umbes 500 meetrit Saesaare hüdroelektrijaama paisust ülesvoolu jõe vasakkaldal. Laaritsamägi on üks Ahja jõe pikemaid paljandeid, umbes 175 meetrit pikk ja kuni 15 meetrit kõrge. Ligi 100 meetri pikkusel jõelõigul paljanduvad kuni 7 meetri paksuselt Burtnieki lademe Härma kihistiku põimkihilised liivakivid. Paljandit on võimalik vaadelda nii jõelt kui vastaskaldalt. Osa paljandist on peale Saesaare hüdroelektrijaama paisu rajamist jäänud vee alla. Ahja jõgi Ahja jõe ürgoru maastikukaitseala Kumari, Eerik. Ahja jõe ürgorg. Tallinn. 1972 Ürglooduse objekt: Laaritsamägi (Naaritsamägi, Naaritsmägi, Valgesoo kalju) Eesti looduse infosüsteemis Geokogude infosüsteem. Laaritsamäe paljand (ID: 14177)
Mihkel Müller

Mihkel Müller (eesnimena kasutatud ka Mikko; 21. oktoober 1887 Paadrema, Varbla kihelkond, Läänemaa – 19. detsember 1970 Helsingi) oli Eesti maadleja. Aastal 1920 osales ta Antwerpeni olümpiamängudel Kreeka-Rooma maadluses keskkaalus (kuni 75 kg), kus sai 18. koha. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is