laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Subjekt-subjekt-suhe

Subjekt-subjekt-suhe on inimsuhe võrdsete partnerite vahel, näiteks täiskasvanu suhe täiskasvanuga või lapse suhe lapsega. Subjekt-subjekt-suhtest räägitakse siis, kui tahetakse rõhutada, et tegemist ei ole suhtega, kus üks partner manipuleerib teisega, lähtudes ainult iseenda eesmärkidest. Alternatiivpedagoogikas rõhutatakse sageli subjekt-subjekt-suhet õpetaja ja õpilase vahel. Näiteks Rocca al Mare Koolis istuvad esimese klassi õpilased nii, et nende pea on sama kõrgel kui seisva õpetaja pea; see peab tekitama kohe subjekt-subjekt-suhte). Subjekt-objekt-suhe
Flank

Flank ehk tiib on vapikilbi äärmine püstväli. Vapikilbil on parem flank ehk parem tiib ja vasak flank ehk vasak tiib. Parempoolset flanki peetakse õilsamaks kilbiväljaks.
Subjekt-objekt-suhe

Subjekt-objekt-suhteks nimetatakse psühholoogias ja pedagoogikas inimestevahelist suhet, milles üks inimene ei võta teist mitte vaba isikuna, vaid oma tegevuse objektina, kes selles tegevuses ei osale. subjekt-subjekt-suhe
Šimpans

Šimpans ehk tavašimpans[viide?] (Pan troglodytes) on inimlaste sugukonda šimpansi perekonda kuuluv ahv. Šimpansid elavad looduslikult Kesk- ja Lääne-Aafrika aladel. Geograafilise levila järgi on eristatud mitmeid alamliike: Pan troglodytes schweinfurthii Giglioli, 1872 - schweinfurthi šimpans Pan troglodytes troglodytes Blumenbach, 1775 - tšegošimpans Pan troglodytes verus Schwarz, 1934 - tavašimpans Pan troglodytes vellerosus. Elupiirkonda kaitsevad šimpansid raevukalt. Nende haistmismeel on väga terav ja lõhnataju mängib karjas suurt rolli. Group and kin recognition via olfactory cues in chimpanzees (Pan troglodytes), Stefanie Henkel ja Joanna M. Setchell, The Royal Society Publishing, doi: 10.1098, veebiversioon (inglise keeles. J B Sutton, ON SOME POINTS IN THE ANATOMY OF THE CHIMPANZEE (Anthropopithecus troglodytes)., J Anat Physiol. oktoober 1883 ; 18(Pt 1): 66–85. PMCID: PMC1288431 Sissekane CoL-is Sissekane ITIS-es Sissekane IUCN-is Sissekane NCBI Taxonomy database-s Sissekane uBio-s Ei tasu inimest süüdistada, kui šimpans mõrvab oma liigikaaslase, www.FORTE.ee, 19. september 2014
Lõvi (heraldika)

Lõvi on heraldikas tagajalgadele või vasakpoolsele tagajalale tõusnud lõvi, kes vaatab enda ette. Eesti keeles kasutatakse selle tähistamiseks ka terminit "ründav lõvi". Prantsuse ja inglise keeles on lõvi lion või lion rampant. Ajalooliselt peetakse lõvi vanimaks vapiloomaks ja vapikujundiks üldse. On teooria, et heraldika ja vappide kasutamine saigi alguse lõvidega dekoreeritud lääniisanda kilbist. Prantsusmaal Le Mans'i linnas säilitatakse 12. sajandist pärit Anjou krahvi Geoffrey Plantageneti emailhauaplaati, millel kujutatud kilpi ehivad lakata lõvid. Sellise nn gooti vapilõvi kujutamist olevat inspireerinud looduses elavad emalõvid. Kristlikus sümboolikas seostati emalõvi Võitleva Kiriku ja kristliku õpetuse kaksikloomusega, Jeesuse ja neitsi Maarja austamisega. Lõvist kujunes juba 13. sajandil enamkasutatud vapisümbol, seda kujutati peaaegu veerandil kõikidest vappidest. Lõvide eristamiseks hakati neid esitama eri poosides. Nii on heraldikas tuntud seisev lõvi, tagasivaatav lõvi, magav lõvi, istuv lõvi jms. Sammuvat lõvi arvati sarnaseks barsi, leopardi või pantriga ja siit kujunes välja mõiste "leopardne lõvi". Viimast eristab leopardist pea asend. Lõvi sümboliseerib vaprust, julmust, majesteetlikkust. Lõvi on Jeesuse ja evangelist Markuse atribuutolend. Heraldika mõisteid
Isik (õigusteadus)

Isik on juriidilises tähenduses kas füüsiline isik ehk inimene või juriidiline isik. Indiviid Persoon Isiku tuvastamine Kehtiv Tsiviilseadustiku üldosa (2. osa: isikud)
Ühiskorter

Ühiskorter ehk kommunaalkorter (vene keeles коммунальная квартира, kõnekeeles коммуналка) oli Nõukogude Liidu, sealhulgas ka Eesti, ja teistegi riikide linnades elamispinna nappuse tõttu laialt levinud üürikorteri tüüp. Sellises korteris elas eri tubades eri perekondadest inimesi või eri perekondi. Ühiskorteris või olla üks või mitu tualetti, kööki ja vannituba, mida kasutati ühiskorteri elanike poolt ühiselt. Ühiskorteriteks muudeti tavaliselt suured natsionaliseeritud ehk riigistatud korterid, mida üüriti tubade kaupa välja alaliseks elamispinnaks. Termin "kommunaal" on tuletatud sõnast commune.
Sander Liivak

Sander Liivak (21.08.1997–19.07.2012 Sander Alfred Liivak, sündinud 18. märtsil 1972 Tartus) on eesti tõlkija. 1998. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli eesti ja soome-ugri filoloogia erialal. Ta on tõlkinud peamiselt ungari ja soome keelest. János Aranyi ballaade. Tartu 1999. ISBN 9985909259 Sándor Márai. "Küünlad põlevad lõpuni". Tallinn: Varrak, 2002. ISBN 9985306368 Kordustrükk: Eesti Päevalehe LP raamatusarja "Aegumatud armastuslood" 37. raamat. Tallinn: Varrak, 2016. ISBN/ISSN 9789985338575 Mihály Hoppál. "Šamaanid Aasias ja Euroopas". Tallinn: Varrak, 2003. ISBN 9985306791 Imre Kertész. "Saatusetus". Tallinn: Eesti Raamat, 2004. ISBN 998565465X Tuija Lehtinen. "Tiivad varvaste vahel". Tallinn: Eesti Ekspressi Kirjastus, 2005. ISBN 9985962532 Harri Rinne. "Laulev revolutsioon: Eesti rokipõlvkonna ime". Tallinn: Varrak, 2008. ISBN 9789985317167 Kató Lomb. "Kuidas ma keeli õpin ehk Kuutteist keelt oskava tõlgi märkmed". Tallinn: Verb, 2016. ISBN 9789949969074 Antti Tuuri. "Alkeemikud. Maine armastus". Tallinn: Eesti Raamat, 2016. ISBN 9789949567607 Erkki Vettenniemi. "Solženitsõn. Elu ja eetos". Tõlkinud Maimu Berg ja Sander Liivak. Tallinn: Tänapäev, 2018. ISBN 9789949854172 Antto Terras. "Tallinna tapjad: Armutu aeg Eestis." Tallinn: Tänapäev, 2020. ISBN 9789949859313 Juhani Karila. "Väikese haugi püük". Tallinn: Hea Lugu, 2021. ISBN 9789916646120 Heikki Kulta. "Iceman: Kimi teekond". Tallinn: Ühinenud Ajakirjad (Vesta), 2021. ISBN 9789916634660 Martta Kaukonen. "Liblika kannul". Tallinn: Hea Lugu, 2022. ISBN 9789916646786 Ta on Eesti Kirjanike Liidu, Emakeele Seltsi ja Eesti Ungari Seltsi liige. 2014. aastal pälvis ta esimese eestlasena Ungari kirjandusauhinna Bálint Balassi mälestusmõõga. "Tartu Ülikool. Lõpetanute tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. oktoober 2016. Vaadatud 25. aprillil 2020. Täistekst veebis (PDF) Felvidéki költő és észt műfordító vette át a Balassi-kardot, Magyar Online, 14. veebruar 2014 Tõnu Kalvet. Ungarlased andsid eesti tõlkijale mõõga. Sirp, 27. veebruar 2014 Sander Liivaku koduleht
Robert Plant

Robert Anthony Plant (sündinud 20. augustil 1948 West Bromwichis) on Suurbritannia laulja, tuntud eelkõige Led Zeppelini laulusolistina. Plant huvitus laulmisest ja rokkmuusikast juba varases eas. Pärast Led Zeppelini laialiminekut 1980. aastal on Robert Plant tegutsenud sooloartistina. Album "Raising Sand" (2007) võitis 2009. aastal Grammy auhinna. Ajakirja Rolling Stone 2008. aasta väljaandes jõudis Robert Plant läbi aegade parimate laulusolistide edetabelis 15. kohale. 2011. aastal valisid lugejad Planti parimaks lauljaks läbi aegade. 16. juunil 2014 esines ta Saku Suurhallis. "Pictures At Eleven" (1982) "The Principle of Moments" (1983) "Shaken'n'Stirred" (1985) "Now and Zen" (1988) "Manic Nirvana" (1990) "Fate of Nations" (1993) "Dreamland" (2002) "Mighty Rearranger" (2005) "Now and Zen" (2006) "Raising Sand" (2007, koos Alison Kraussiga)
Linnurada

Linnurada on Eesti ornitoloogiaalane ajakiri, mille keskmes on Lääne-Eesti linnustik. Ajakiri ilmub alates 1997. aastast, selle eelkäija oli Läänemaa Linnuklubi Infoleht (ilmus 1993–1996). Ajakirja annavad välja Läänemaa Linnuklubi, Saaremaa Linnuklubi ja Pärnumaa Linnuklubi Buteo. Ajakirja sisu ja väljaandmise eest vastutab Ivar Ojaste. Ajakirja koduleht
Indiviid

Indiviid (ladina keeles individuum 'mittejaotatav') on üksik asi (res, Ding), entiteet või olemine, mis on selgelt eristatav teistest objektidest (Gegenstand) ning mille puhul on täidetud identiteedikriteeriumid. Tavaliselt mõistetakse indiviidi all isendit, üksikut inimest (homo sapiens), üksikolendit teiste olendite seas, moraalset subjekti, st õiguste, vastutuse ja kohustuste kandjat. Selles tähenduses kasutatakse sõna 'indiviid' asemel ka sõna 'isik' (Person). Indiviidil on individuaalsed omadused, huvid ja eripärad, mille kaudu ta kuulub rahvusesse, kooslusesse või kollektiivi. Põhimõtteliselt võib iga süsteemi vaadelda indiviidina. Elav süsteem (lebendes System) eristub aegruumiliselt ja kvalitatiivselt oma keskkonnast, olles sellega koostoimes (Wechselwirkung). Moodsas loogikas mõistetakse indiviidi all teadvustatud või teadvusevälist objekti, millel on omadused ja suhted, kuid mis ise ei ole omadus või suhe (Objekt außerhalb und innerhalb des Bewusstseins, das Eigenschaften besitzt und irgendwelche Beziehungen aufweist, aber nicht selbst Eigenschaft oder Beziehung bildet). Isik
Pottpaat

Pottpaat on ümarate vormidega potikujuline ujuvvahend. Seda kasutati peamiselt Mesopotaamia vaikse vooluga jõgedel. Sõuti väikeste mõladega. Boats of Early Mesopotamia
Goddert von Plettenberg

Goddert von Plettenberg (ka Gotthard) oli Liivi ordu maamarssal aastatel 1450–1461. Goddert oli Wolter von Plettenbergi sugulane. Võimalik, et Wolteri karjäär ordus sai alguse just tänu talle. Aastatel 1447–1449 oli Goddert ka Narva foogt. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 671 (lk 510).
Marko Pomerants

Marko Pomerants (sündinud 24. septembril 1964 Tamsalus) on Eesti poliitik ja riigitegelane. Aastatel 2003–2005 oli Marko Pomerants Eesti sotsiaalminister, aastatel 2009–2011 Eesti siseminister ja aastatel 2015–2017 Eesti keskkonnaminister. Marko Pomerants on lõpetanud 1982. aastal Tamsalu Keskkooli ja 1989. aastal Tartu Ülikooli geoloogia erialal diplomitööga "Pandivere Riikliku Veekaitseala ratsionaalne majandamine ja funktsionaalne tsoneerimine". 2002. aastal sai avaliku halduse magistrikraadi. Tema magistritöö teemaks oli "Intergovernmental Investment grants. Practice, Theory and Possibilities. The Case of Estonia". Pomerants on töötanud aastatel 1989–1990 Rakvere Looduskaitse Valitsuse juhataja asetäitjana, aastatel 1990–1994 Lääne-Viru Maavalitsuses looduskaitse talituse juhatajana ja aastatel 1994–1995 keskkonnaosakonna juhatajana. Ta on SA Virumaa Muuseumid nõukogu esimees ja Eesti Võrkpalliföderatsiooni juhatuse liige. Aastatel 1995–2003 oli Marko Pomerants Lääne-Viru maavanem ja seejärel aastatel 2003–2005 Eesti sotsiaalminister Juhan Partsi valitsuses. Pomerants astus 2002. aastal Isamaa ja Res Publica Liidu (esmalt Res Publica) liikmeks. Ta on olnud X, XI (mh keskkonnakomisjoni esimees) ja XII ja XIII Riigikogu liige. 2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Viru maakonnas), sai 2681 häält ning osutus valituks ringkonnamandaadiga. Temast sai aga Eesti keskkonnaminister ja Riigikogus asus ta tööle alles pärast valitsuseliikme volituste lõppemist 12. juunil 2017. Ta kandideeris ka 2023. aasta Riigikogu valimistel, kogus valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Virumaa) 590 häält ega osutunud valituks. 2012. aasta märtsis kirjutas ajaleht Põhjarannik viitega Toila vallavolikogu liikmele Ronald Peetsile, et riigikogu liige Marko Pomerants hoiatas teda umbusaldamast volikogu esimeest Kalle Lehismetsa, viidates ohule jätta Toila sadama ja rannaala arendamise projekt riigi toetuseta. Marko Pomerants on tuntud ajakirjanduses avaldatud lihtsakoeliste salmide poolest, mida ajaleht Postimees nimetas pomeriimideks. 2000 – Piirivalve teeneteristi II klass 2001 – Eesti Kaitseväe mälestusmedal "10 aastat taastatud kaitseväge" 2002 – Piirivalve rinnamärk "Mõõk ja Ilves" 2002 – Päästeteenistuse kuldrist 2004 – Pressisõber 2004 – Rehepapp (Eesti maksumaksja vaenlane) http://rk2015.vvk.ee/detailed-6.html http://rk2015.vvk.ee/acquired-mandates.html Põhjarannik: Riigikogulane sekkus Toila võimutülisse (vaadatud 12.03.2012) "Kes? Mis? Kus?" 2006, lk. 313 Marko Pomerants saates "Kukul külas", 12. oktoober 2003, 1. osa, 2. osa "Marko Pomerants: hurraa, olen ülekaaluline!" Postimees, 29. oktoober 2008
Friedrich Adolph von Ditmar

Friedrich Adolph von Ditmar (9. veebruar 1724 Tallinn – 8. oktoober 1788 Jäärja mõis) oli Liivimaa aadlik. Friedrich Adolph von Ditmar sündis Rootsi kapteni ja Tatruse mõisniku Otto Wilhelm von Ditmari ja Ursula von Dückeri pojana. Ta sündis Tallinnas ning ristiti Tallinna toomkirikus. Tema vaderite seas olid asekuberner Friedrich von Löwen (1654–1744) ja maanõunik Bengt Heinrich von Bistram (1667–1724). Ta teenis meeskohtuassessorina, samuti Pärnu kreisi rentmeistrina. Läks tsiviilteenistusest erru 1783. aastal. Teistel andmetel tegutses veel 1785. aastal kreisirentmeistrina. Oli Saarde koguduse vanemeestseisja (ältester Kirchenvorsteher). Talle kuulusid Kuru ja Põriki mõis. Ta oli ka Jäärja mõisa rentnik. Friedrich Adolph von Ditmar abiellus 3. jaanuaril 1766 Keilas Anna Martha von Haffsteiniga (1748–1802), kes oli Keila mõisniku major Otto Ernst von Haffstein tütar. Abielust sündisid: Anna Louisa von Ditmar (1769–1852), abiellus major Karl Moritz von Brömseniga Woldemar Adolph von Ditmar (1770–1837), vene major, Vändra mõisnik Beata Christina von Ditmar (sünd. 1773), abiellus major Carl Heinrich von Kohleniga Ditmar Ambla koguduse sünnimeetrika Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Ditmar, von; EAA.1674.2.55 [https://dspace.ut.ee/handle/10062/29820 "Lief- und Ehstländischen Lief- und Ehstländischer Staats- und Adress-Calender auf das Jahr Christi 1785". Johann Jacob Kanter, Mariendwerder 1785, lk. 23
Hans-Georg Aschenbach

Hans-Georg Aschenbach (sündinud 20. oktoobril 1951 Brotterodes) on endine Saksa DV suusahüppaja. Aschenbachi karjääri edukam aeg oli 1970. aastatel, kui ta oli üks maailma paremaid suusahüppajaid. Aschenbach võitis 1969. aastal juunioride Euroopa meistrivõistlused. 1973. aastal võitis ta suusalennu maailmameistrivõistlustel kuldmedali. 1973–1974 hooajal võitis Aschenbach nelja hüppemäe turnee ja 1974. aasta maailmameistrivõistlustel Falunis tuli kahekordseks maailmameistriks, olles esimene nii normaalmäel kui ka suurel mäel. Samal aastal valiti ta Saksa DV aasta sportlaseks. 1976. aasta olümpiamängudel Innsbruckis võitis ta normaalmäel olümpiakulla. 1976 Innsbruckis olümpiavõitja normaalmäel 1974 Falunis maailmameister normaalmäel maailmameister suurel mäel 1973 Oberstdorfis maailmameister lennumäel 1. koht: 1973-1974 Hans-Georg Aschenbach FIS-i kodulehel (inglise)
Mohorovičići eralduspind

Mohorovičići eralduspind ehk Mohorovičići piirpind ehk Moho ehk Moho piir ehk Moho piirkiht ehk maakoore ja vahevöö piir on pind, mis eraldab Maa vahevööd maakoorest. Nimetus tuleb Horvaatia seismoloogi ja meteoroloogi Andrija Mohorovičići nimest. Nime keerukuse tõttu kasutatakse enamasti lühivormi Moho. Läbides Moho muutub järsult seismiliste lainete levimiskiirus.
Kesk-Aafrika

Kesk-Aafrika on regioon, mis hõlmab Aafrika mandri keskosa. Tavaliselt arvatakse Kesk-Aafrika riikide hulka Angola, Burundi, Ekvatoriaal-Guinea, Gabon, Kamerun, Kesk-Aafrika Vabariik, Kongo DV, Kongo Vabariik, Rwanda, São Tomé ja Príncipe ja Tšaad. Mõnikord arvatakse Kesk-Aafrika riikide hulka ka Keenia, Tansaania ja Uganda, kuid mitte Angola, Kamerun, São Tomé ja Príncipe ning Tšaad. ÜRO liigituse järgi kuulub Kesk-Aafrika koosseisu 9 riiki:  Angola  Ekvatoriaal-Guinea  Gabon  Kamerun  Kesk-Aafrika Vabariik  Kongo Demokraatlik Vabariik  Kongo Vabariik  São Tomé ja Príncipe  Tšaad Briti koloniaalajal eksisteeris alates 1953. aastast Rodeesia ja Njassamaa Föderatsioon ehk Kesk-Aafrika Föderatsioon, millesse kuulusid Põhja-Rodeesia (praegu Sambia), Lõuna-Rodeesia (praegu Zimbabwe) ning Njassamaa (praegu Malawi). Seda föderatsiooni hüüti ka Briti Kesk-Aafrikaks. Must Aafrika Lõuna-Aafrika Ida-Aafrika Lääne-Aafrika Põhja-Aafrika
Lääne-Aafrika

Lääne-Aafrika on regioon, mis hõlmab Aafrika mandri lääneosa. ÜRO liigituse järgi kuulub Lääne-Aafrika koosseisu 16 riiki:  Benin  Burkina Faso  Elevandiluurannik  Roheneemesaared  Gambia  Ghana  Guinea  Guinea-Bissau  Libeeria  Mali  Mauritaania  Niger  Nigeeria  Senegal  Sierra Leone  Togo Suurbritannia territoorium Saint Helena Lääne-Aafrika Riikide Majandusühendus Must Aafrika Kesk-Aafrika Ida-Aafrika Lõuna-Aafrika Põhja-Aafrika
Porto-Novo

Porto-Novo (ka Hogbonou ja Adjacé) on Benini pealinn. Asub Guinea lahe ranniku lähedal. Porto-Novo on Cotonou järel riigi suuruselt teine linn. Linnas asuvad riigi parlament, president ja mõned ministeeriumid. Suurem osa ministeeriumitest asub Cotonous. Linn tekkis arvatavasti 16. sajandil. 17. sajandil sai linnast portugallaste orjakaubanduse keskus. Sealt saadeti orjad laevadel Ameerikasse. 1900. aastal sai linnast Prantsuse Dahomee pealinn. Linna asus Ameerikast palju vabanenud endisi orje.
Lõuna-Aafrika

Lõuna-Aafrika on regioon, mis hõlmab Aafrika mandri lõunaosa. ÜRO liigituse järgi kuulub Lõuna-Aafrika koosseisu viis riiki: Botswana, Lesotho, Lõuna-Aafrika Vabariik, Namiibia ja Svaasimaa. Neist viiest riigist koosneb ka 1969 asutatud Lõuna-Aafrika Tolliliit. Loodusgeograafilise liigituse järgi hõlmab Lõuna-Aafrika Cunene ja Zambezi jõest lõuna poole jäävad alad. Cunene on Angola ja Namiibia piirijõgi, Zambezi on Sambia ja Zimbabwe piirijõgi. Seega kuuluvad selle liigituse järgi Lõuna-Aafrikasse lisaks eelmises lõigus mainitud riikidele Zimbabwe ja Mosambiigi lõunaosa. Seda liigitust on kasutatud loomastiku kirjeldamisel. Et see liigitus poolitab Mosambiigi, siis ei saa seda kasutada inimgeograafias, sh majandus- või poliitilises geograafias. 1980 asutati Lõuna-Aafrika Arengukogukond, et soodustada koostööd piirkonnas. Sinna kuulub 15 riiki, peale ÜRO liigituse veel Angola, Kongo DV, Madagaskar, Malawi, Mauritius, Mosambiik, Sambia, Seišellid, Zimbabwe ja Tansaania. ÜRO liigituse järgi kuuluvad need kümme riiki Kesk- või Ida-Aafrikasse. Loodusvarade poolest on Lõuna-Aafrika väga rikas. Seal on maailma suurimad plaatina- ja üldse plaatinametallide, samuti kroomi, vanaadiumi ja koobalti varud. Peale selle leidub seal uraani, kulda, titaani, rauda ja teemante. Põhilise osa Lõuna-Aafrika ekspordist moodustavad kaevandatud maavarad. Must Aafrika
Norra (täpsustus)

Norra on mitme koha nimi: Norra on riik Põhja-Euroopas. Norra on küla Järva vallas. Norra allikad ehk Norra allikajärv ehk Norra allikajärvik (Norra-Oostriku allikate ala) Koeru vallas Norra mõis Norra oja
Lebjažje (Lomonossovi rajoon)

Lebjažje on alev Venemaal Leningradi oblastis Lomonossovi rajoonis, Lebjažje valla keskus. Lebjažje asub Soome lahe lõunakaldal Lebjažja jõe suudmes, 25 km Lomonossovist läänes ja 30 km Sosnovõi Borist idas. Lebjažjes elas 2009. aastal arvestusliku seisuga 5600 elanikku. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanikke 4821. Asula pindala on 0,5 km². Lebjažjes on väike sadam. Alevit läbib Peterburi–Sosnovõi Bori–Laukaansuu raudtee ja on raudteejaam. Alevis asub mitu väeüksust (sealhulgas sõjaväeosa nr 3526). Seal on ka hüljatud maa-alused raketišahtid, mille juures radioaktiivsus ületab looduslikku taset 20 korda. Vaatamata kaugusele piirist asub Lebjažje piiritsoonis. Sissepääs sinna on ainult lubadega. Lebjažjes töötab lasteaed, kus käib üle saja lapse. Lasteaed töötab suvi läbi. Kaks korda nädalas korraldatakse lastele väljasõite mere äärde. Enne iga väljasõitu puhastatakse randa klaasikildudest ja muudest jäätmetest. Alev asub Lebjažje kaitsealal, mis loodi 1979. aastal veelindude kaitseks. Esimest korda mainiti Lebjažjet kirjalikult 18. augustil 1500. 1667. aasta kaardil asus praeguse Lebjažje alal ja sellele väga lähedal 6 väikest küla ja oli väike luteri kirik. See maa-ala kuulus Rootsile, aga külanimede põhjal (Assikala, Karkila, Kurgula, Riikola, Ykemäki) elasid seal ingerlased. Põhjasõjas vallutas selle piirkonna Venemaa. Peeter I annetas selle kandi Boriss Šeremetevile. 1745 kuulus sealne mõis viimase lastele, tõelisele kammerhärrale Pjotrile ja ratsapolgu kornetile Sergeile. 1747 kuulus mõis Pjotrile üksinda, 1787 samuti. Pärast Pjotri surma päris selle tema poeg Nikolai, samuti ülemkammerhärra. 1837 müüs viimase poeg Dmitri mõisa polkovnikule A. Seifertile. 1844 oli mõisa kunagine ala jaotunud mitme omaniku vahel. Edaspidi vahetusid nende omanikud tihti ja omanike hulka kuulus ka kirjanik Mihhail Saltõkov-Štšedrin. 1867. aastaks oli Lebjažje serva tekkinud lootside asundus ja tänapäeval nimetatakse seda kohta Lootside asumiks (Lotsmanskoje). 1870. aastatel avati Lebjažjes lootside kool, mis oli kaua aega ainus lootside kool Venemaal. 20. sajandi algul hakkas Lebjažje kujunema suvituspiirkonnaks. Teise maailmasõja ajal kuulus Lebjažje Oranienbaumi platsdarmi, mida Saksamaa vallutada ei suutnudki. Lebjažjes asusid haiglad, partisanirühmade staap, sidesõlmed ja Primorje operatiivgrupi poliitosakond. Seal anti välja rindeajalehte, seal asusid soomusrongid "Baltijets" ja "Za Rodinu!". Tänapäevani leidub asulas ja selle ümbruskonnas palju tollaste kaitserajatiste jäänuseid. 2. novembril 1968 sai Lebjažje aleviks. http://lebiaje.narod.ru/ http://spb-gazeta.narod.ru/lebiaje.htm
Orkestritrummid

Orkestritrumme ehk tom 'e kasutatakse orkestrites ja trummikomplektides. Tavaliselt on orkestris neid vähemalt kaks ja komplektis kolm. Kõik kolm on eri kõrgusele häälestatud. Komplektis seisavad kaks tom 'i suure trummi peal ja kolmas -- kõige suurem ja kõige madalama kõlaga -- maas kolme jala peal. Komplekti tom 'id: http://www.bananas.com/multimedia/articles/BodyImage/toms.jpg https://archive.today/20130630175455/static.zoovy.com/img/surfcitymusic/W180-H180-Bffffff/tom_drums/goldrush_power_tom.jpg https://archive.today/20130629222929/www.mt-ac.com/moddb/assets/ebay/drums/instructions/tom%20diagram.jpg Orkestritrummid: http://www.thomann.de/prodbilder/130642.jpg
Detsembrikuumus

"Detsembrikuumus" on Eesti film 2008. aastast, mis räägib 1924. aasta aset leidnud 1. detsembri riigipöördekatsest. Filmi režissöör on Asko Kase ning stsenaristid Mihkel Ulman ja Lauri Vahtre. 30. septembril 2009 otsustas Eesti Filmi Sihtasutus esitada filmi "Detsembrikuumus" parima võõrkeelse filmi Oscari kandidaadiks. Tanel Rõuk ja Anna Rõuk on vastselt abiellunud ja plaanivad Eestist lõplikult lahkuda. Nende piiri taha siirdumise hommikul, 1. detsembril 1924. aastal algab aga mäss. Riigi armeest lahkunud Tanel peab ametisse naasma, et päästa oma naine, kes on langenud pantvangi kommunistide liidri kätte. Punaste rünnaku alla langevad nii riigikogu hoone Toompeal, Tondil asuv sõjaväekool, riigivanema maja, kaitseministeerium kui ka muud strateegilise tähtsusega objektid. Kui mäss on peaaegu kogu linnas vaevaliselt maha surutud, tuleb välja, et riigi saatus sõltub telegrammist, millega kommunistid plaanivad paluda piiri tagant Venemaalt abi. Saatusliku sõnumi saatmist suudetakse viimasel hetkel takistada. Pärast mässu lõppemist ja Anna vabastamist jõuavad Tanel ja Anna viimaks raudteejaama, et oma tuleviku suhtes otsus teha. Sergo Vares kehastab Tanel Rõuku. Liisi Koikson kehastab Anna Rõuku. Ain Lutsepp kehastab Julius Saarepuud. Piret Kalda kehastab Maret Saarepuud. Emil-Joosep Virkus kehastab Joosep Saarepuud. Tambet Tuisk kehastab Spetsialisti. Mait Malmsten kehastab Jurist Jaani, kelle prototüübiks on Jaan Anvelt. Tõnu Kark kehastab kindralmajor Ernst Põdderit. Carmen Mikiver kehastab Elsa Kingisseppa. Priit Pedajas kehastab kindralmajor Johan Unti. Ilkka Koivula kehastab Otto Kuusineni. Jevgeni Knjazjev kehastab Grigori Zinovjevit. 2008. aasta jooksul kogus film Eesti kinodes 50 369 vaatajat. Kinolevi (2008) www.efsa.ee Erkki Bahovski "Mässufilm mässab actioni mõttes". Postimees, 17. oktoober 2008 Kristiina Davidjants ""Detsembrikuumus" on nagu päris märulifilm". Eesti Päevaleht, 18. oktoober 2008 Lauri Vahtre ""Detsembrikuumus", riigi tellimus ja propaganda". Sirp, 6. veebruar 2009