laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Metsamasinad

Metsamasinad on metsatööde tegemisel kasutatavad masinad, mis peaks tõstma töö kiirust ning vähendama füüsilise töö vajadust. Peamised metsamasinad on langetustraktorid (harvesterid) ja kokkuveotraktorid (forvarderid). Samuti on metsamasinad nt skiiderid, lõikepead, haaratsid, mõõtesüsteemid ja paljud teised. Suurimad metsamasinate tootjad tänapäeval on John Deere, Ponsse Oyj, AB Volvo, Caterpillar Inc. ja Komatsu Ltd. Enamasti kasutavad selliseid masinaid erinevad asutused või ettevõted, kuid neid võib leida ka eraisikutelt. Lisaks on veel palju teisi aparaate, mida metsas kasutada. Näiteks on võimalik rakendada ATV taha väljaveo käru koos haaratsiga. Esimesed metsamasinad Eestis olid põllumajandusest üle jäänud traktorid, mida hakati kasutama välja- ja kokkuveoks. 1960ndatel tulid kasutusele spetsiaalsed kokkuveotraktorid, mis olid varustatud hüdraulilise tõstukiga. Tõstukit kasutati materjali peale- ja mahalaadimiseks. Järgneva kümnendi alguses tulid kasutusele esimesed laasimis- ja järkamismasinad. 1993. aastal valmistas Ivo Jürgenson esimese kodumaise metsaveotraktori Ksjoma. Tänaseks tuntud Eesti metsamasinate firma Metsis OÜ toodab harvestere, forvardeid ja skiidereid, lisaks sellele on Eestis 12 teadaolevat metsatehnikat tootvat ettevõtet, millest tuntumad kaubamärgid on Palms, Farma, Weimer, Oniar. Forvarderi ja harvesteri kasutamine on muutunud iga aastaga lihtsamaks, kuna tehnoloogia areneb ning masinad teevad suure osa tööst juhi eest ära. https://www.deere.com/en/forestry/ https://www.metsis.com/21-meist.html https://www.fortunebusinessinsights.com/industry-reports/forestry-equipment-market-100560 https://www.deere.ee/et/metsamasinad/ https://dspace.emu.ee/bitstream/handle/10492/5088/Reio_Toom_2019BA_MN_taistekst.pdf?sequence=1&isAllowed=y
Nikolai Kuznetsov (luuraja)

Nikolai Ivanovitš Kuznetsov (vene keeles Никола́й Ива́нович Кузнецо́в; 27. juuli 1911 – 9. märts 1944) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane ja luuraja, kes tegutses Teise maailmasõja ajal Natsi-Saksamaa poolt okupeeritud Ukrainas. N. Kuznetsovi haud Lvivis 2008. aastal N. Kuznetsovi büst Rivnes 2014. aastal
Martin Ottas

Martin Ottas (sündinud 23. juulil 2003 Tartus) on Eesti poliitik ja Eesti Reformierakonna liige. Ottas on alates 2023. aasta 3. juulist Tartu linnapea Urmas Klaasi nõunik. Ta oli 10. novembrist 2021 kuni 3. juulini 2023 Tartu linnavolikogu volinik. Ottas on alates 14. detsembrist 2021 Reformierakonna Tartu piirkonna juhatuse liige. 24. septembrist 2021 kuni 15. oktoobrini 2022 oli Ottas Eesti Reformierakonna noortekogu (Reforminoored) Tartu klubi juhatuse esimees ning alates 6. novembrist 2021 kuni 2022. aasta novembrini ka Reforminoorte üldjuhatuse liige. Alates 2022. aasta oktoobrist on ta Reforminoorte eestseisuse esimees. 2023. aasta seisuga õpib ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Volikogu mandaadi peatamise eel oli Ottas noorim omavalitsusvolikogu liige Eestis, nooruselt järgmised on sündinud 2002. aastal. Martin Ottas sündis Tartus Kaupo Ottase ja Kairi Piho-Ottase perekonnas. Ottase mõlemad vanemad on stomatoloogid.[viide?] 2010–2019 Tartu Kivilinna Kool 2019–2022 Hugo Treffneri Gümnaasium (lõpetas hõbemedaliga) 2022–... Tartu Ülikooli õigusteaduskond Ottas valiti 2021. aasta kohalikel valimistel Tartu Linnavolikogusse 190 häälega. 2021. aasta teisest poolest hakkas Ottas ametlikult tegutsema ka Reforminoortes, astudes nende juhatusse. Tartu linnavolikokku valituks osutudes oli Ottas vaid 18-aastane, olles Tartu Linnavolikogu 2021. aastal valitud koosseisu noorim volinik. 2016. aasta K. Keeraku memoriaali hõbemedal C-70kg kategoorias 2018. aasta Rahvusvaheliste Laste Mängude 4. koht judos 2020. aasta Eesti judo meistrivõistluste pronksmedal U18-81kg kategoorias "Tartu Reforminoorte üldkogu kokkuvõte". Reforminoored Facebook. 17. oktoober 2022. Vaadatud 3. jaanuaril 2022. "Kokkuvõte Reforminoorte eestseisusest". Reforminoored Facebook. 10. oktoober 2022. Vaadatud 3. jaanuaril 2022. "Volikogu liige Martin Ottas". Originaali arhiivikoopia seisuga 4.05.2022. Vaadatud 30.10.2022. https://kov2021.valimised.ee/et/candidates KOV kandidaatide vanused. Valituks osutunud kandidaatidest on Martin Ottas noorim, järgmised on Karmen Pikkmets (sünd. 16. detsember 2002) ja Indrek Paljak (asendusliige, sünd. 5. november 2002) Liisa Salekešina (21. juuni 2022). "NIMEKIRI ⟩ Nemad on tänavu Tartu ja Tartumaa kõige tublimad koolilõpetajad". Tartu Postimees. Vaadatud 29.10.2022. "Valimistulemus. Tartu linn". Vaadatud 03.05.2022. "NIMEKIRI KOOS HÄÄLTEGA ⟩ Nemad pääsesid Tartu uude linnavolikokku". Tartu Postimees. 18. oktoober 2021. Vaadatud 03.05.2022. "Kas tellisite toidu koju? Selle võib ukse taha tuua noorim linnavolikogu liige". Tartu Postimees. 10. detsember 2021. Vaadatud 04.05.2022. Koort, Kaspar (22. november 2016). "Tartu Do judoka krooniti absoluutkaalus Eesti meistriks". Tartu Postimees. Vaadatud 03.05.2022. "Tartu linna noorsportlased esinesid 29. juulist kuni 3. augustini Jeruusalemmas toimunud Rahvusvahelistel Laste Mängudel edukalt". tartu.ee. 6. august 2018. Vaadatud 03.05.2022. "Tartu Do judokad võitsid Eesti meistrivõistlustel kuus kulda ja tõusid võistkondlikus arvestuses Eesti parimaks klubiks". Tartu Postimees. 19. jaanuar 2020. Vaadatud 03.05.2022.
Treumann

Treumann on perekonnanimi. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Treumann 42 inimesel: 25 mehel ja 17 naisel. Perekonnanimede levikult on Treumann meeste puhul 4807. kohal ja naiste puhul 7988. kohal. Treumann oli levinum nimis vanuserühmas 15–19 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 0,63. Perekonnanime Treumann kandja oli 2022. aasta alguse seisuga keskmiselt 39 aasta vanune (mediaanvanus on 33). 19. sajandi algul pandi talupoegadele perekonnanimi Treumann mitme Eestimaa ja Liivimaa maakonna 41 mõisavallas. 1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati Eestis perekonnanime Treumann 48 juhul; uued võetud nimed olid Talvik neljal korral, Terasmaa kolmel korral, Tammaru, Tarvas, Ristsalu ja Tõevere kahel korral jne. Uueks perekonnanimeks ei valinud Treumanni keegi. Hans Treumann, eesti kunstnik ja raamatuajaloolane (1905–1974) Jaan Treumann, eesti vaimulik (1881–1941) Karl Treumann (Karl Tarvas), eesti arhitekt (1885–1975) Leo Gustav Treumann, Eesti vaimulik (1890–1963) Valter Treumann (Valter Taremaa), eesti kohtunik (1901–1956) Statistikaamet. Rahvastikuregister (vaadatud 03.05.2022) Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede panemine. Päring andmebaasist (algne nimekuju): Treumann. Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (vana nimekuju): Treumann. Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (uus nimekuju): Treumann. Treumann statistikaameti andmebaasis
Jama ajamine

Jama ajamine on väidete esitamine nende tõeväärtusest hoolimata ning eesmärgiga saavutada retoorilises olukorras edu. Jama ajamise saadus on jamajutt ehk lühidalt jama. Jama eristatakse valest ja tõelaadsusest, sest vale puhul eeldatakse kõneleja soovi sihipäraselt eksitades tõde varjata, ja tõelaadsuse puhul eeldatakse kõneleja soovi esitada võimalikult tõepäraseid, kuid siiski eksitavaid väiteid. Jama ajamise puhul ei pea kõneleja oma tegevust ega väiteid tõega seostama ega arvama end teadvat tõde, ka ei pruugi esitatavad väited olla valed. Jama ajajat ei iseloomusta niivõrd tema väidete ebatõene sisu, vaid ükskõiksus tõe suhtes ja suhtluses või väitluses osalemise ebasiiras motivatsioon. Oma kuulsas essees "Jamast" osutab Harry Frankfurt, et fakte ja tõde silmas pidav väitlus eeldab distsipliini, objektiivsust ja tähelepanu detailidele, kuid jama ajamise puhul ei rakendata neid standardeid või piiranguid või ei rakendata neid sihipäraselt. Kuna jama ajaja ei hooli tõest, on Frankfurti meelest jama suurem tõe vaenlane kui valed. Jama ajamine võib olla edukas, kuna selle ajamisele kulub vähem ressurssi kui selle ümberlükkamisele. Inglise keele sõna bullshit kasutatakse nii nimisõna kui verbina, st see on nii otsetõlkes 'pullikaka' kui ka 'eksitama' või 'jama ajama'. Harry Frankfurt määratleb jama võrdluses Augustinuse valetajakarakterite nimekirjaga ja Ludwig Wittgensteini arusaamadega mõttetusest, seejuures kirjeldades jama ajamist eelkõige tegevusena seoses selle ajaja motiividega. Kuigi paljudes keeltes on jäetud bullshit terminina tõlkimata ja ka eesti keeles on kasutatud akadeemilises kirjanduses selle kohta tõlkimise asemel lühendit 'BS', siiski on käibele jäänud terminipaar 'jama' ja verbivormile vastav 'jama ajamine', mis on sarnane soome keele terminitega paskapuhe ja paskajauhanta. Bluff Absurd Nonsenss Spinnimine Demagoogia Tõepõhjatus Rain Pruul (18. detsember 2009). "Kõrgepalgaline hämaja Mutli". Eesti Ekspress. Oliver Laas (20. juuni 2012). "Tõest ja jamast". Varraku raamatublogi. Originaali arhiivikoopia seisuga 19. detsember 2013. Aive Pevkur (2. november 2018). "Tõejärgsuse näivusest". Studia Philosophica Estonica. Oliver Laas (12. november 2018). "Teadlane selgitab, kuidas erineb tõde jamast". Rahvusringhääling. Harry Frankfurt. "On Bullshit". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. märts 2005. Harry G. Frankfurt. On Bullshit, Princeton University Press 2005. Veebiversioon. Kuidas eristada tõde jamast ja tõelaadsusest? (Oliver Laasi ettekanne TLÜ 13. aastapäeval)
Vladimír Mečiari teine valitsus

Vladimír Mečiari teine valitsus oli Slovakkia valitsus 24. juulist 1992 kuni 15. märtsini 1994. Vladimír Mečiari poolt juhitud valitsus koosnes pea täielikult Mečiari Liikumine Demokraatliku Slovakkia Eest (HZDS) liikmetest, koalitsioonis oli veel Slovaki Rahvuspartei (SNS), kes oli esindatud ühe ministriga. Mečiari teine valitsus astus ametisse 1992. aasta valimiste järel ja oli 1. jaanuarist 1993 esimene iseseisva Slovakkia valitsus. Kronoloogiliselt on eriti just algusaegade kohta käibel eri versioone nii sellest, mitu valitsust "Vladimír Mečiari esimese valitsuse" ajal all esitatu ajal tegelikult oli. Vaieldav on ka koalitsiooni koosseis. Võimalik on rääkida ühest kuni neljast valitsusest.[viide?] Samuti ei ole erinevad autorid nõus, kas tegemist oli üheparteilise võimu või koalitsiooniga. Slovaki Rahvuspartei oli valitsuses esindatud, kuid vaid ühe ministrikohaga, ülejäänuteks olid HZDS esindajad või iseseisvad, kuid HZDSi poolt ametisse pandud ministrid. Seda süvendas olukord, kus 1993. aastal ei olnud SNS mõned kuud valitsuses esindatud ja esitas toetuse jätkamiseks nõudmisi. Seda perioodi käsitleb mõni autor kahe valitsusvahetusena: esmalt sai koalitsioonist üheparteiline vähemusvalitsus, seejärel sõlmiti taas lepe endise partneriga ja võimule tuli uus koalitsioon, kuigi vanas koosseisus.[viide?] Arvepidamist segavaks asjaoluks on loomulikult ka vahepealne iseseisvumine - kuigi uusi valimisi Slovakkias seetõttu ette ei nähtud ja parlamendi/valitsuse järjepidevus säilis, muutus nende staatus; ja seepärast arvestatakse tihti valitsuse algust alles 1. jaanuarist 1993.[viide?] Vladimír Mečiari esimene valitsus Vladimír Mečiari kolmas valitsus Mečiari valitsuse koosseis Slovakkia valitsuse kodulehel "Vláda Slovenskej republiky od 24. 6. 1992 do 15. 3. 1994". Slovakkia valitsus. Vaadatud 7. mail 2024.
Alyona Alyona

Aljona Olehivna Savranenko (ukraina keeles Альона Олегівна Савраненко, kunstnikunimega Alyona Alyona; sündinud 14. juunil 1991 Kapitanivkas) on Ukraina räppar. Ta sündis aastal 1991 Kapitanivkas Kirovohradi oblastis. Ta on lõpetanud Perejaslav-Hmelnõtskõis Pedagoogikaülikooli lasteaednikuna ning töötanud lasteaednikuna Barõšivkas ja Dernivkas Brovarõ rajoonis Kiievi oblastis. Ta on kirjutanud räppmuusika tekste lapsest saadik. Oktoobris 2018 hakkas ta avaldama oma videoid Youtube'is ning sama aasta novembris avaldatud lugu "Голови" kogus esimese kuuga juba üle miljoni vaatamise. 2019. aastal avaldas ta albumid "В хаті МА" ja "Пушка". 2021. aastal ka albumi "Galas". 2020. aastal sõlmis ta plaadistuslepingu ettevõttega Def Jam Recordings. Koduleht
Tiina Kaljuste

Tiina Kaljuste (sündinud 18. novembril 1969 Tallinnas) on eesti keraamik. 1995. aastal lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia keraamika eriala. Töötas kuni 1991. aastani Riiklikus Ehitusuuringute Instituudis joonestajana, hiljem on tegutsenud vabakutselise kunstnikuna. Tiina Kaljuste Kaasaegse Keraamika Stuudio asub 33 km kaugusel Tallinna kesklinnast, Illurma külas. Eesti Keraamikute Liidu ja Eesti Kunstnike Liidu liige. Töid on erakogudes üle kogu maailma, Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis ja Riia portselanimuuseumis. Korraldanud nii isikunäituseid kui ka alates 1993. aastast osalenud grupinäitustel Eestis, Lätis, Soomes, Leedus, Rootsis, Poolas, Kreekas, Belgias, Taanis ja Hiinas. Jätkanud siiditrüki traditsiooni keraamikas. Selleks on ta oskuslikult kasutanud fotomaterjali oma perekonnaalbumist, sh vanaema noorpõlvefotosid. Sama temaatika esineb ka nõude dekooris, kus fotokujutisi täiendab efektselt teostatud kirjatekst. Hiljem teinud koopiatrükki. Lisaks siiditrükis teostatud esemetele loonud keraamilisi objekte ning skulptuurseid tarbevorme puupõletustehikas. 1999              „Gardenia”, Porvoo kunstihoone, Soome 2003             „Päevapilt”, Järvamaa muuseum, Paide, Lihula 2015–2016    „47 profiili”, Harjumaa Maakonnaraamatukogu, Keila; Kondase keskus, Viljandi; Vana-Võro Kultuurikeskus, Võru; Jakopi Galerii, Tartu 2018              „Tasakaaluharjutus”, Frida ja Lonn Stuudio-Pood, Tartu 2018              „Ainsus ja mitmus”, Harju Maakonnaraamatukogu, Keila 2019              „Inimesed, keda sa võid teada”, Kunstiaken, Tallinn 2020              „Inimesed, keda sa võid teada II”, Kunstiaken, Tallinn 2022              „Pintseldised ja pintseldused”, R galerii, Tartu "Tiina Kaljuste Kaasaegse Keraamika Stuudio". Leo Rohlin (2007). "Eesti keraamika ajast aega". Eesti Kunstiakadeemia. Lk 261.
Tarvas (perekonnanimi)

Tarvas on perekonnanimi. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Tarvas 32 inimesel: 15 mehel ja 17 naisel. Perekonnanimede levikult on Tarvas meeste puhul 8436. kohal ja naiste puhul 7988. kohal. Tarvas oli levinumaks nimeks vanuserühmas 50–54 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 0,68. Perekonnanimi Tarvas oli kõige sagedasem Pärnu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 0,93 inimest. 19. sajandi algul pandi Kanepi kihelkonnas Põlgaste mõisavallas ning Halliste kihelkonna Uue-Kariste mõisavallas talupojale perekonnanimeks Tarwas. 1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetasid Eestis mõned isikud oma endised perekonnanimed Bachmann, Treumann ja Tekkel uue perekonnanime Tarvas vastu. Tarvase nimest samal ajal loobujaid ei olnud. Karl Tarvas, eesti arhitekt (1885–1975) Leida Tarvas, eesti sisearhitekt (1935–) Mari Tarvas, eesti tõlkija (1969–) Peeter Tarvas, eesti arhitekt ja pedagoog (1916–1987) Statistikaamet. Rahvastikuregister (vaadatud 03.05.2022) Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede panemine. Päring andmebaasist (algne nimekuju): Tarwas. Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (uus nimekuju): Tarvas. Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (vana nimekuju): Tarvas. Tarvas statistikaameti andmebaasis
Bachmann

Bachmann on perekonnanimi. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Bachmann 187 inimesel: 90 mehel ja 97 naisel. Perekonnanimede levikult on Bachmann meeste puhul 951. kohal ja naiste puhul 969. kohal. Bachmann oli levinumaks nimeks vanuserühmas 50–54 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 2,72. Perekonnanimi Bachmann oli kõige sagedasem Valga maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 2,52 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele perekonnanimi Bachmann 56 mõisavallas Eestimaa ja Liivimaa erinevates maakondades. 1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati Eestis perekonnanime Bachmann 95 juhul - uuteks võetud nimedeks olid Ojaste viiel korral, Ojamaa neljal korral, Randma ja Rünne kolmel korral jne. Uueks perekonnanimeks ei valinud samal ajal Bachmanni keegi. Adam Bachmann, eesti ajakirjanik, poliitik ja tõlkija (1890–1966) August Bachmann, eesti harrastusnäitleja ja -lavastaja (1897–1923) Hille Bachmann (Hille Sarapuu), eesti kiiruisutaja, jalgrattur ja motosportlane (1937–) Jüri Bachmann, eesti koorijuht (1880–1937) Karin Bachmann, eesti maastikuarhitekt (1976–) Ketlin Bachmann, eesti moekunstnik (1974–) Rudolf Bachmann, eesti kaitsepolitseinik (1888–1942) Talis Bachmann, eesti psühholoog (1950–) Statistikaamet. Rahvastikuregister (vaadatud 04.05.2022) Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede panemine. Päring andmebaasist (algne nimekuju): Bachmann. Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (vana nimekuju): Bachmann. Rahvusarhiiv. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine. Päring andmebaasist (uus nimekuju): Bachmann. Bachmann statistikaameti andmebaasis
Alexander Edler

Ulf Niklas Alexander Edler (sündinud 21. aprillil 1986 Östersundis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Los Angeles Kings. Ta alustas jäähoki mängimist Rootsis. 2004. aastal valis Vancouver Canucks ta NHL-i draft '​is 91. valikuna. 2005. aastal siirdus ta Põhja-Ameerikasse, mängides ühe hooaja Western Hockey League'i klubis Kelowna Rockets. Canucksiga sõlmis Edler lepingu 2006. aasta juulis. NHL-is debüteeris ta 4. novembril 2006 mängus Colorado Avalanche'i vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 30. novembril mängus Anaheim Ducksi vastu. Canucksi põhikoosseisus mängus Edler alates hooajast 2007–2008. Kokku mängis ta Canucksis 15 hooaega. Aastatel 2012, 2018 ja 2019 pälvis ta Canucksi hooaja parimale kaitsemängijale antava auhinna Babe Pratt Trophy. 2012. aastal valiti ta NHL-i tähtede mängule. Hooajal 2010–11 jõudis ta Canucksiga Stanley karika finaali, kus kaotati Boston Bruinsile mängudega 3:4. Edleri kõige resultatiivsem hooaeg Canucksis oli 2011–12, mil ta lõi 11 väravat ja andis 38 väravasöötu. Edler on Canucksi läbi aegade resultatiivseim kaitsemängija (925 mänguga kogus ta 409 punkti). 2021. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Los Angeles Kingsiga. Aastatel 2013 ja 2017 tuli Edler Rootsi jäähokikoondisega maailmameistriks. 2014. aasta taliolümpiamängudel võitis ta koondisega hõbemedali. "LA Kings Sign Alex Edler to a One-Year Contract". nhl.com. 29.7.2021. Vaadatud 4.5.2022  Alexander Edler – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alexander Edler NHL.com lehel Alexander Edler hockeydb.com lehel
Sigrid Uiga

Sigrid Uiga (20. juuli 1922, Tallinn – 8. juuli 2007) oli eesti maalikunstnik. Ta lõpetas 1941. aastal Tallinna 8. Keskkooli ning alustas kunstiõpinguid 1942. aasta sügisel Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Kooli maali erialal. 1943. aasta kevadel soovitasid õppejõud Roman Nyman ja Eerik Haamer tal jätkata õpinguid Pallase kunstikoolis. Sama aasta sügisel alustas ta õpinguid sealses eelklassis, kust suunati juba kahe nädala pärast aktiklassi ning teisel semestril maaliklassi. 1944. aastal muudeti kooli õppehoone sõjaväehaiglaks ning edasi tuli töötada hoovipealses skulptuurimajas. 25. märtsil 1944 katkestati õppetöö sootuks. 1944. aasta sügisel jätkas ta õppimist nüüdseks juba Tartu Riikliku Kunstiinstituudi kolmandal kursusel. 1946. aasta sügisel oli ta sunnitud perekondlikel põhjustel kolima Tallinna, kus jätkas õpinguid Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis. Ta lõpetas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi 1961. aastal maali erialal. Sigrid Uiga õpetajate hul­gas olid lisaks Nymanile ja Haamerile ka Johannes Greenberg, August Jansen ja Johannes Võerahansu. 1961–1969 töötas ta kunstiõpetajana Tallinna 20. Keskkoolis. 1969. aastast kuni pensionile minekuni oli Sigrid Uiga Tallinna Pedagoogilise Instituudi maali­õppejõud. Enamiku Sigrid Uiga monumentaalse vormi ja nüansirikka värviga loomingust moodustavad looduslähedased maastikumaalid. Loometee alguses lõi ta ka optimistlikke noorteteemalisi figuurikompositsioone. Ta on viljelenud ka akvarelli. Näitustel esinenud aastast 1958. 1990. aastate loomingust on tuntud suurepärase atmosfääritunnetusega teostatud Pühajärve ja Kaarnajärve vaated. Omakäeline elulugu. Eesti Kunstimuuseumi arhiivkogu EKMA.136.13.8/56 NN (11.07.2007). "In memoriam: Sigrid Uiga". Postimees.ee. Vaadatud 04.05.2022. Sigrid Uiga e-kunstisalongis Sigrid Uiga looming Eesti muuseumide kogudes
Mulgi Elamuskeskus

Mulgimaale rajatakse piirkonna eripära rõhutavat uut turismiatraktsiooni Mulgi Elamuskeskus, mis tugineb Mulgimaa ajaloo- ja kultuuripärandil. Mulgi Elamuskeskus rajatakse endisesse Sooglemäe talukompleksi. Keskus saab olema mulgi maamärk ja identiteedi kandja, mis on nii vaatamisväärsus, muuseum, infokeskus, sündmuste korraldamise koht kui kohalike teenuste-toodete müügikoht. Peamine teenus on mulgi pärandkultuuri tutvustamine läbi atraktiivse arhitektuuri ja ekspositsiooni. Keskus annab kokkuvõtte ja tutvustuse mulkidest, mulgi värgist ja Mulgimaast, tõstab huvi ja austust mulgi kultuuri vastu, võimaldab mulkidel uhkust tunda mulgiks olemise üle ning ühtlasi loob mulkidele autentse kokkusaamise koha, kuhu kutsuda „koju tulema“ ka võõrsil elavaid mulke. Mulgi Elamuskeskus avatakse kevadel 2023. Mulgi Elamuskeskuse kontseptsioon: Sille Roomets, Maido Ruusmann, Kaja Allilender, Valdur Mikita, Andres Rõigas, Mihkel Laan, Reigo Ahven. Projekteerijad: Tanel Teder, Helen Rebane, Kaie Kuldkepp, Elo-Liina Kaivo (NÜÜD Arhitektid OÜ). Ehituse peatöövõtja: Ehitustrust OÜ.
Transpordidroon

Transpordidroon on mehitamata õhusõiduk (Unmanned Aerial Vehicle - UAV), mida kasutatakse pakkide, ravimite ja meditsiiniliste seadmete, toidu ning teiste kaupade transpordiks. Transpordidroonid on tavaliselt autonoomsed. "Delivery drone". Vaadatud 04.05.2022.
Forpost

Forpost (vene keeles Форпост – 'tunnimees') on Venemaa sõjaline luuredroon, mis on ehitatud Iisraeli Searcheri drooni litsentsiga ja võetud kasutusele 2014. aastal. 2009. aasta aprillis ostis Venemaa 12 miljoni dollari eest kaks Searcher II-d uurimiseks. 13. oktoobril 2010 sõlmiti 300 miljoni dollari suurune leping Searcher II kokkupanekuks Iisraeli komponentidest Kaasani helikopteritehases. 2012. aastal alustas Uurali tsiviillennunduse tehas (UZGA) mehitamata luuredroonide tootmist. Näitusel Armija-2021 demonstreeriti Forposti koos riputatud Kh-UAV raketikonteineriga (juhitava raketi Kornet-D ATGM variant). Venemaa kaitseministeerium avaldas 2019. aasta augustis video uuendatud 500 kg stardimassiga ja kuni 18-tunnise lennukestusega Forpost-R drooni esimesest lennust kuni 6000 meetri kõrgusel. Vene Föderatsiooni kaitseministeeriumi pressiteenistuse andmetel on see valmistatud ainult kodumaistest komponentidest, Vene tarkvaraga. APD-85 mootorit kasutatakse ka elektrijaamana. Tema raadiosidet on suurendanud 100 kilomeetri võrra ja on suurendanud kaitset. Samuti märgiti, et Forpost-R UAV stardimass on 500 kilogrammi, lennuaeg on uuel mudelil kuni 18 tundi ja lennukõrgus kuni 6000 meetrit. Uus droon pidi Vene sõjaväe teenistusse võetama 2020. aastal. Pikkus: 5,58 m Laius: 8,55 m Kõrgus: 1,25 m Raskus: 350 kg Kiirus: 200 km/h Lennulagi: 6100 m Mootor: 1 x Limbach L550 mootor, mis on 47-hobujõuline ja kolmelabalise propelleriga, mis asub drooni tagaosas. "Forpost ISR". Military Factory. "Теперь и у арабов". Vzgljad. 17. juuli 2013. "В России представлен БПЛА "Форпост-Р", боевая версия близнеца израильского Searcher MkII". www.newsru.co.il. 26. august 2019. https://www.militaryfactory.com - Forpost