laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rahvusvaheline homo-, bi- ja transfoobia vastane päev

Rahvusvahelist homo-, bi- ja transfoobiavastast päeva tähistatakse 17. mail. Päeva eesmärgiks on kooskõlastada rahvusvahelisi üritusi, mis tõstaksid teadlikkust LGBT õiguste rikkumistest ning huvi LGBT õiguste alasele tööle üle maailma. Algselt rahvusvahelise homofoobiavastase päeva lõi IDAHO Komitee 2004. aastal, et koordineerida rohujuure tasandil toimuvaid ettevõtmisi erinevates päevades ning saada päevale ametliku tunnustuse. Kuupäevaga tähistatakse Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) otsust 1990. aastast, millega eemaldati homoseksuaalsus rahvusvahelisest haiguste klassifikatsioonist. Päeva on ametlikult tunnustanud mitmed riigid ja kohalikud võimud, aga ka rahvusvahelised institutsioonid nagu Euroopa Parlament. 17. mai tähistamine on eriti tugev Euroopas ja Ladina-Ameerikas, kus peaaegu igas riigis toimuvad päevaga seotud üritused. Ka Eestis tähistatakse 17. maid erinevate üritustega. Esimest rahvusvahelist homofoobiavastast päeva tähistati 17. mail 2005. Tegemist oli aasta pikkuse kampaania kulminatsiooniga. Umbes 24 000 inimest ning organisatsioonid nagu Rahvusvaheline Lesbide ja Geide Ühing (ILGA), Rahvusvaheline Gei ja Lesbi Inimõiguste Komisson (IGLHRC), LGBT Juutide Maailmakongress ning Aafrika Lesbide Koalitsioon kirjutasid alla "IDAHO algatusele". 17. mai üritused toimusid mitmes riigis. Muuhulgas esimesed LGBT üritused Kongos, Hiinas ja Bulgaarias. 2009. aastal lisati nimele transfoobia. Sellega rõhutati erinevust oluliste seksuaalse sättumuse ja soolise väljendusviisiga seotud teemade vahel. Sama aasta 16. mail ehk päev enne toonast rahvusvahelist homo- ja transfoobiavastast päeva sai Prantsusmaast esimene riik, kes ametlikult eemaldas transsoolisuse vaimsete haiguste nimekirjast. 2014. aastal toimunud päevast võttis osa peaaegu 130 riiki. Nende hulgas oli 37 riiki, kus samasooline vahekord on ebaseaduslik. Kokku toimus umbes 1600 üritust üle maailma. 2015. aastal lisati kampaania nimele bifoobia. "What is May 17th". IDAHO Committee. Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuli 2015. Vaadatud 20. juuni 2017. "All Events, United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization". UNESCO. Vaadatud 16. mai 2017. "May 17th is the Intl Day Against Homophobia". Ilga.org. Originaali arhiivikoopia seisuga 4.07.2014. Vaadatud 3.12.2013. Geikristlaste Kogu (16. mai 2011). "17. mai on rahvusvaheline homofoobia ja transfoobia vastane päev". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. august 2020. Vaadatud 16. mai 2017. Genialistide klubi (2017). "Homofoobiavastane filmiõhtu". Vaadatud 16. mai 2017.[alaline kõdulink] Anne Chemin (16. mai 2009). "Mobilisation mondiale contre la pénalisation de l'homosexualité". Le Monde. Originaali arhiivikoopia seisuga 17. mai 2009. Vaadatud 16. mai 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: robot: algse URL-i olek teadmata (link) "IDAHOT | Metropolitan Community Churches". Mccchurch.org. Vaadatud 16. mai 2017.
Jaroslavli rajoon

Jaroslavli rajoon (vene keeles Ярославский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblastis, asudes oblasti keskosas. Rajooni keskus on Jaroslavli linn (ei kuulu Jaroslavli rajooni koosseisu). Rajoon piirneb põhjas Danilovi rajooniga, idas Nekrassovskoje rajooniga, lõunas Gavrilov-Jami rajooniga, läänes Bolšoje Selo ja Borissoglebski rajooniga ning loodes Tutajevi rajooniga. Rajooni pindala on 1936,7 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 52 328. 2002. aastal oli elanikke 53 579 ja 1989. aastal 55 636. Jaroslavli rajoonis on 336 asustatud punkti, mis kuuluvad ühe linna tüüpi asunduse (Lesnaja Poljana) ja seitsme külaasunduse koosseisu. 26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.
Jean-Baptiste Vuillaume

Jean-Baptiste Vuillaume (7. oktoober 1798 Mirecourt – 19. märts 1875 Pariis) oli auhinnatud prantsuse keelpillimeister. Ta valmistas üle 3000 pilli ning oli ka ärimees ja leiutaja. Vuillaume sündis Mirecourtis, kus tema isa ja vanaisa olid pillimeistrid. 1818. aastal kolis Vuillaume Pariisi François Chanot' juurde töötama. Kolm aastat hiljem liitus ta Simon Lété, François-Louis Pique' väimehe meistritöökojaga Rue Pavée St. Sauveur' tänaval. Vuillaume'ist sai Lété partner ning 1825. aastal koliti uude töökohta Rue Croix des Petits-Champs' tänaval. Töökoja nimeks sai Lété et Vuillaume. Vuillaume'i esimesed sildid pärinevad 1823. aastast. 1827. aastal, uusgootika kõrgajal, hakkas Vuillaume järgi tegema vanu pille.[viide?] Samal aastal võitis ta hõbemedali Pariisi universuminäitusel ning aasta hiljem hakkas ta pidama oma äri. Vuillaume'i töökoda sai Pariisis üheks tähtsamaks ning paarikümne aastaga kogus tuntust ka Euroopas. Suuresti aitasid tema edule kaasa 1855. aastal 80 000 frangi eest ostetud 144 Itaalia meistrite pilli, mille hulka kuulusid ka Messiah-Salabue Stradivari viiul ning veel 24 Stradivari instrumenti. 1858 kolis Vuillaume Ternese lähedale Rue Pierre Demours' tänavale, et vältida puidu importimisel Pariisi tollimaksu maksmist. Vuillaume suri karjääri kõrgajal 1875. aastal Pariisis. Ta on maetud Montmartre'i kalmistule. Jean-Baptiste Vuillaume valmistas enam kui 3000 muusikainstrumenti ja kauples muusikatarvetega. Ta oli andekas leiutaja, kelle leiutisi sai näha mitmel suurel näitusel nii Londonis kui ka Pariisis. Ta on välja töötanud uusi pille ja mehhanisme, millest tähtsaimaks võib pidada suurt vioolat, mille ta nimetas contraltoks, ning kolmekeelelist 3,48 meetri kõrgust octobassi. 1827 – Pariisi riikliku tööstusnäituse hõbemedal 1834 – Pariisi näituse hõbemedal 1844 ja 1849 – Pariisi näituse kuldmedal 1851 – Londoni rahvusvahelise näituse nõukogu medal 1855 – Pariisi rahvusvahelise näituse kuldmedal Millant, Roger (1972). J. B. Vuillaume: Sa Vie et son Oeuvre (French). London: W.E. Hill. OCLC 865746.{{cite book}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Les Luthiers Parisiens aux XIX et XX siecles, Tom 3 "Jean-Baptiste Vuillaume et sa famille : Nicolas, Nicolas-François et Sébastien" by Sylvette Milliot, published by Édition les Amis des la Musique, 2006 Les Luthiers Parisiens aux XIX et XX siecles Tom 3 "Jean-Baptiste Vuillaume et sa famille : Nicolas, Nicolas-François et Sébastien" by Sylvette Milliot published by Edition les Amis des la Musique 2006 Octobasse & Contralto, Cité de la musique
Tiiu-Reet Kõrven

Tiiu-Reet Kõrven (26. aprill 1938 – 29. aprill 2024) oli eesti õpetaja ja asjaajamise valdkonna spetsialist. Kohe pärast keskkooli lõpetamist töötas ta Tallinnas Oktoobrirevolutsiooni ja Sotsialistliku Ülesehitustöö Riiklikus Keskarhiivis. Kui loodi Teaduste Akadeemia Teaduslik Keskarhiiv, asus ta seal tööle arhiivi vaneminspektorina. Selle töö kõrvalt õppis kaugõppes Moskva Ajaloo-Arhiivinduse Instituudi arhiivinduse eriala, mille lõpetas 1970. aastal "arhivisti" kvalifikatsiooniga. Aastatel 1970–1996 töötas Kõrven Tallinna Kergetööstuse Tehnikumis. Pärast seda oli ta Audentese Ülikooli õppejõud, Tallinna Tehnikaülikooli halduskorralduse eriala asjaajamise ja arhiivinduse õpetaja ning tegutses vabakutselise lektorina dokumendihalduse alal. Ta on kirjutanud õpikud "Asjaajamine" (2006) ja "Dokumendihaldus" (2006). Tiiu-Reet Kõrven oli Eesti Juhi Abi ühingu asutajaliige ja valitud ka ühingu auliikmeks. 1989 – Eesti NSV teeneline õpetaja 2005 – Valgetähe V klassi teenetemärk Postimees, 3. mai 2024, lk.21 Eesti kaasaaegse asjaajamise sünnilugu ja sekretäride koolituse loomine. Sekretär.ee, 06.03.2013. E-kataloog ESTER. Tiiu-Reet Kõrven. Asjaajamine. Tallinn: Tallinna Majanduskool, 2005 E-kataloog ESTER. Tiiu-Reet Kõrven. Dokumendihaldus. Tallinn: Külim, 2006 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Komsomolski rajoon

Komsomolski rajoon ((vene keeles Комсомольский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Ivanovo oblastis, asudes oblasti lääneosas. Rajooni keskus on Komsomolski linn. Rajoon piirneb põhjas Jaroslavli ja Kostroma oblastiga, läänes Iljinskoje rajooniga, lõunas Teikovo rajooniga ning idas Furmanovi ja Ivanovo rajooniga. Rajooni pindala on 1199,86 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 20 263. 2002. aastal oli elanikke 22 042 ja 1989. aastal 27 708. Komsomolski rajoonis on 114 asustatud punkti, mis kuuluvad ühe (Komsomolski) linna ja viie külaasunduse koosseisu. Q126709394
Iljinskoje rajoon

Iljinskoje rajoon (vene keeles Ильинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Ivanovo oblastis, asudes oblasti lääneosas. Rajooni keskus on Iljinskoje-Hovanskoje alev. Rajoon piirneb põhjas, loodes ja läänes Jaroslavli oblastiga, idas Komsomolski rajoon, kagus Teikovo rajooniga ning lõunas Gavrilov Possadi rajooni ja Vladimiri oblastiga. Rajooni pindala on 1360 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 9703. 2002. aastal oli elanikke 11 103 ja 1989. aastal 13 748. Iljinskoje rajooni asulad kuuluvad ühe alevi (Iljinskoje-Hovanskoje) ja nelja külaasunduse koosseisu. Q126709394
Nataša Koroljova

Nataša Koroljova (sündinud 31. mail 1973 Kiievis) on Ukraina päritolu Venemaa laulja. «Жёлтые тюльпаны» (1990) «Дельфин и русалка» (1992) «Поклонник» (1994) «Конфетти» (1995) «Бриллианты слёз» (1997) «Сердце» (2001) «Осколки прошлого» (2002) «Веришь или нет (плюс Тарзан)» (2003) «Рай там, где ты» (2006) «Магия Л…» (2015)
Jaan Rannap (õpetaja)

Jaan Rannap (kuni 1936. aastani Jaan Reinbach; 24. aprill 1888 Tuhalaane vald, Viljandimaa – 22. märts 1955 Viljandi rajoon) oli eesti õpetaja. Õppis 1904–1908 Tartu Õpetajate Seminaris, alates 1917 Helme kihelkonnakooli õpetaja. Tema pojad on helilooja Heino Rannap ja kirjanik Jaan Rannap.
Kristian Kostov

Kristian Konstantinov Kostov (bulgaaria keeles Кристиан Константинов Костов; sündinud 15. märtsil 2000 Moskvas) on Vene-Bulgaaria laulja, kes saavutas 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis lauluga "Beautiful Mess" Bulgaariat esindades 2. koha. See on Bulgaaria parim tulemus konkursil. Kostov on osalenud saate "The Voice Kids" Venemaa versioonis ja jäänud Bulgaaria "X-Factori" 4. hooajas 2. kohale.
Viljatusravi

Viljatusravi on meditsiiniline protseduur, mille eesmärk on saavutada rasestumine neil, kellel on see loomulikul viisil raskendatud. Eestis on mitmeid ravimeetodeid, mille Haigekassa kuni 41-aastaste ravikindlustatud naiste puhul kompenseerib. 2015. aastal tehti Eestis 2834 viljatusravitsüklit – siirati 4467 embrüot või sügooti. Viljatuse põhjuseid on mitmeid, seepärast kasutatakse viljatusravis erinevaid meetodeid. Külmutatud embrüo siirdamise ehk FET (frozen embryo transfer) käigus siiratakse kateetriga emakaõõnde embrüod, mis on üles sulatatud ja ette valmistatud. Korraga siiratakse üks või kaks embrüot. Kehavälise viljastamise ehk IVF (in vitro fertilization) käigus asetatakse Petri tassile munarakk ja seemnerakud, mis viljastavad ise munaraku. Seda meetodit peetakse kõige efektiivsemaks. Inseminatsioon ehk IUI (intrauterine insemination) on töödeldud sperma ajastatud viimine emakaõõnde. Seda meetodit kasutatakse mehepoolse kergema viljatuse ja emakakaela probleemidest tingitud lastetuse raviks. Seda protseduuri haigekassa ei kompenseeri. Seemneraku intratsütoplasmaatilise injektsiooni ehk ICSI (intracytoplasmic sperm injection) käigus süstitakse seemnerakk munaraku tsütoplasmasse. Protseduuri käigus valitakse välja üks seemnerakk, mis süstitakse munarakku. Viljastunud munarakk areneb inkubaatoris 2–5 päeva. Seejärel valitakse siirdamiseks välja 1–3 embrüot. Ülejäänud embrüod külmutatakse, säilitatakse ja kasutatakse vajadusel hiljem. Meetodit kasutatakse peamiselt raskema mehepoolse viljatuse korral või kui IVF-protseduuris jäi munarakkude viljastumine ebapiisavaks. ICSI-t kasutati 2015. aastal Eestis kehavälise viljastamise protseduuridest kõige enam. Spermatosoidide saamine munandibiopsia teel ehk TESA (testicular epididymal sperm aspiration) on kirurgiline protseduur, mille käigus aspireeritakse seemnerakud munandist. Meetodit kasutatakse raske meheviljatuse korral. Doonorseemnerakke kasutatakse raske spermapatoloogia puhul nii IUI- kui ka IVF-protseduuridel. Aga ka juhul, kui naisel puudub sobiv partner. Doonormunarakke kasutatakse juhul, kui naise enda munarakud pole piisavalt viljakad – näiteks naistel, kel on varajane menopaus või kelle viljakus on vähenenud vähi või kiiritusravi tõttu. "Statistika näitab viljatusravi kasutamise mõningat vähenemist". Tervise arengu instituut. 20.7.2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 17.11.2017. Vaadatud 3.07.2017. "Viljatusravi". lapsesoov.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 10.03.2017. Vaadatud 3.7.2017. Ele-Liis Kreek (31.1.2017). "Rasedus – doonormunarakkude abil". viljakus.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 17.11.2017. Vaadatud 3.7.2017. "Erialasõnastik". lapsesoov.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 18.09.2016. Vaadatud 3.5.2017. "Viljatusravi protseduurid". itk.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 14.07.2017. Vaadatud 3.7.2017. Ele-Liis Kreek (19.9.2016). "Kunstlik viljastamine: mis on IUI, IVF, ICSI?". viljakus.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 17.11.2017. Vaadatud 3.7.2017. Viljatusravi teejuhis (PDF) Kunstliku viljastamise ja embrüokaitse seadus
Pügalpulk

Pügalpulk on kahest vaheliti kokkupandud poolest koosnev riist (pulk) teatud vastastikuste kohustuste ülesmärkimiseks. Kohustus(ed) märgiti üles nii, et kaks pulga poolt ühendati teatud kaugusel ja nendele tehti risti kriips (pügal). Pulga üks pool jäi ühele ja teine pool teisele isikule. Teopäevade arvestamiseks kasutati teopulka ja magasiaidast laenatud vilja arvestamiseks magasipulka. Arvi Ränk. Eesti etnograafia sõnaraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 158
Kübarsepp

"Kübarsepp" suunab siia. Perekonnanime kohta vaata artiklit Kübarsepp (perekonnanimi). Kübarsepp on käsitööline, kes teeb kübaraid. Eesti rahvakultuuris valmistas kübarsepp meeste kaapkübaraid. Ühe kaapkübara tegemiseks kulus kaks päeva. Arvi Ränk. Eesti etnograafia sõnaraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 88
Ratassepp

Ratassepp on käsitööline, kes valmistab rattaid, aga ka teisi sõidu- ja veovahendite osasid. Eesti rahvakultuuris olid ratassepad, kelle põhitöövahend oli rattapink, ühed esimesed puukäsitöömeistrid. Eesti alal tegutsesid ratassepad varem linnades ja 16. sajandi lõpust ka maal. 19. sajandi II poolel käidi talust tallu töötamas. Arvi Ränk. Eesti etnograafia sõnaraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 174
Rudolf Hippius

Rudolf Werner Georg Hippius (9. juuni 1905 Schadriza, (vene keeles Жадрицы), Pihkva kubermang – 23. oktoober 1945 Praha) oli baltisaksa psühholoog. Ta õppis Tallinna Toomkoolis (1919) ja Tartu Ülikoolis (filosoofiat, 1924–1929). Ta kaitses väitekirja Tartu Ülikoolis aastal 1934, ja elas Eestis kuni aastani 1939. Oli aktiivne natsionaalsotsialistlikus liikumises. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Rudolf Hippius veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Emily Carr

Emily Carr (13. detsember 1871 Victoria (Briti Columbia) – 2. märts 1945 Victoria (Briti Columbia)) oli Kanada kunstnik ja kirjanik, keda inspireerisid pärismaalased Kanada Vaikse ookeani rannikul. Emily Carri Kunsti- ja Disainiülikool
Emily Carri Kunsti- ja Disainiülikool

Emily Carri Kunsti- ja Disainiülikool (Emily Carr University of Art and Design) on kunstikõrgkool Kanadas Vancouveris. Ülikool on Eesti Kunstiakadeemia oluline partner Põhja-Ameerikas.
Naviband

Naviband (kuni 2016. aastani kehtinud ja vahel ka nüüd kasutatava nimega NAVI) on Valgevene indie-muusikat viljelev popansambel, kuhu kuuluvad algusest peale Arciom Lukjanienka (laul, kitarr) ja Ksenija Žuk (laul, klahvpillid). Hiljem on nende esitustes kaasa teinud ka kitarrist Aliaksandr Taboĺski, basskitarrist Uladzislaŭ Čaščavik ja trummar Uladzimir Biehier. Ansambel esindas Valgevenet 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis lauluga "Historyja majho žyccia". Laul saavutas 83 punktiga 17. koha. Paul Jordan (21. jaanuar 2017). "NaviBand to sing for Belarus in 2017!". eurovision.tv. Kuidas meeldib? Valgevenet esindab Eurovisioonil ansambel Naviband, Postimees, 23. jaanuar 2017
Eric Harris ja Dylan Klebold

Eric David Harris (9. aprill 1981 – 20. aprill 1999) ja Dylan Bennet Klebold (11. september 1981 – 20. aprill 1999) olid massimõrvarid, kes tapsid 13 inimest ja haavasid 24 inimest 20. aprillil 1999, Columbine'i Keskkoolis, Columbine Colorados. Nad olid varustatud tulirelvade ning nugadega. Nad olid 12. klassi õpilased selles samas koolis. Koolitulistamist tuntakse Columbine'i veresauna nime all. Harris ja Klebold sooritasid kooli raamatukogus enesetapu, kus nad eelnevalt tapsid 10 oma ohvritest. Harris sündis Wichitas, Kansases. Harrise perekond kolis tihti ümber. Ericu isa Wayne Harris oli õhuvägede transpordipiloot. Ericu ema Katherine Ann Poole oli koduperenaine. Perekond kolis Wayne Harrise erruminekul 1993. aasta juulis New Yorgi osariigist Colorado osariiki. Harrise perekond elas üüritud majutuses Colorados esimesed kolm aastat. Sellel ajal kohtas Eric Dylan Kleboldit. 1998 Harrise perekond ostis Columbine'i Keskkooli lähedusse maja. Ericu vanem vend Kevin käis samal ajal Colorados ülikoolis. Klebold sündis Lakewoodis, Colorados. Ta vanemad, Thomas ja Susan Klebold olid patsifistid ja nad käisid mõlema lapsega luterlikus kirikus. Dylan ja ta vanem vend Byron käisid luterliku traditsiooni kohaselt leeris. Dylan on saanud nime ühe kõmri luuletaja järgi. Kodus järgisid Kleboldid mõningaid rituaale, hoidmaks Kleboldi emapoolse vanaisa juudi pärandust au sees. Keskkoolis osalesid Harris ja Klebold koolinäidendites, tegelesid videoproduktsiooniga ja olid kooli arvutisüsteemide assistendid. Esimeste koolitulistamiste aruannete kohaselt olid Harris ja Klebold väga ebapopulaarsed õpilased ja kiusatavad. Allikad küll viitavad poiste vastu suunatud kiusamisele, kuid aruandlused nende "väljaheidetu" staatuse üle on ümber lükatud. Algselt teati, et Harris ja Klebold on liikmed isehakanud grupis Trenchcoat Mafia, kuigi tegelikult polnud neil selle grupiga mingit seost. Poisid ei olnud ka 1998. aastaraamatus selle grupi seltskonnafoto peal. Harrise isa väitis, et ta poeg on selle grupi liige, kui ta helistas hädaabisse 20. aprillil 1999. Klebold võttis kooli lõpuballist osa kolm päeva enne tulistamist koos oma klassikaaslase Robyn Andersoniga. Ingliskeelne veebileht Columbine'i koolitulistajate kohta
Mare Saare

Mare Saare (sündinud 6. jaanuaril 1955 Tallinnas) on eesti klaasikunstnik. Ta on olnud Eesti Kunstiakadeemia klaasikunsti osakonna juhataja 1993–2018 ja on Eesti Kunstiakadeemia emeriitprofessor. On Eesti Kunstnike Liidu liige (auliige alates 2019) ja oli Eesti Klaasikunstnike Ühenduse liige 1991–2018. Ta alustas kooliteed Tallinna 46. Keskkoolis, kuid lõpetas 1973. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1979. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudo cum laude klaasikunsti erialal. 2001 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (isikunäitus Tallinna Linnagaleriis ja klaasinäituse Nordic Glass koordineerimine) 2004 Tunnustatud klaasikunstnik 2010 Silver prize Glass Kanazawa, Jaapan 2011 Kristjan Raua preemia (silmapaistev pâte de verre'i tehnikas klaasinstallatsioon „Maailmalõppu ei tule” rühmanäitusel „Tasakaaluhetk” Tartu kunstimuuseumis ning näituse-, eksperdi- ja pedagoogilise tegevus) Emeriitprofessorid ja -dotsendid EKA (vaadatud 28. novembril 2022) Eesti klaasikunstnike Ühenduse koduleht. "Mare Saare". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. november 2018. Mare Saare. "Mare Saare koduleht".
Sofi Aršas

Sofi Aršas (sündinud 5. juunil 1965) on Eesti klaasikunstnik ja flamenkotantsija. Sofi Aršas lõpetas 1992. aastal Tallinna Kunstiülikooli klaasikunsti erialal. 1999. aastal sai magistrikraadi Tallinna Pedagoogikaülikoolis. 1992. aastast töötas ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis joonistamise õppejõuna ning 1998. aastast klaasikunsti lektorina (kuni 2017. aastani). 2007. aastal töötas ta Tallinna Pedagoogikaülikooli kunstiosakonna juhataja kohusetäitjana. 2018. aastal asutas ta koos Jana Kormašoviga klaasistuudio Mustvalge, kus tegutseb kunstnikuna ja klaasikursuse juhendajana. 2019. aastast töötab Aršas Tallinna Kunstikoolis õpetajana. Oma teoste loomisel kasutab Aršas peamiselt sulatustehnikaid, külmtöötlust, klaasimaali, fototrükki. Mitmed tema teosed (näiteks "Taevalik kookon ja mõned maapealsed lisandid" 2015, "Tagasivaate peeglid" 2016) on installatiivsed, seal on klaasmaterjali kõrval kasutatud ka videot, valgust, heli jne. Tema teoseid leidub nii Tallinna Linnamuuseumi ning Tarbekunsti ja Disainimuuseumi kogudes kui ka erakogudes Soomes, Rootsis, Israelis, Saksamaal, Ameerika Ühendriikides. Sofi Aršasel on olnud üle kümne isikunäituse ja ta on osalenud paljudel ühisnäitustel. Aršas tantsib professionaalsel tasemel flamenkot ning on esinenud tantsu-performance'itel Erki Kannuse heliinstallatsioonide saatel.[viide?] Aršas on kureerinud ligi kümmet näitust, korraldanud konverentsi "Klaas kunstis ja arhitektuuris", pidanud klaasi ja tantsu töötube. 2001 Eesti Klaasikunstnike Ühendus (2013–2017 juhataja) 2007 Eesti Kunstnike Liit (2013–2017 volikogu liige) Tema ema Niina Aršas oli bibliograaf ja aastatel 1957–1986 Tallinna Keskraamatukogu direktor. "Stuudio "Mustvalge"". "Eesti Klaasikunstnike Ühendus". "Eesti kunstnike Liit".
Vardzia

Vardzia (gruusia keeles: ვარძია) on 12.–13. sajandil Kura jõe kaldakaljusse rajatud koobaskloostri ja -linna kompleks Lõuna-Gruusias, Ahhalkhalakhi linnast 60 km kaugusel. Vardzia koobaslinn on rahvuslik kultuurimälestis ja Gruusia üks külastatumaid vaatamisväärsusi. Aastal 1893 sai Vardziast vabaõhumuuseum. 1999. aastast on Vardzia taas tegutsev klooster. Vardzia koopad rajati 12. sajandil Gruusia kuningriigi valitseja Giorgi III käsul kindluseks ja sõjaliseks kompleksiks, mis aga muudeti usuliseks keskuseks tema tütre, kuninganna Tamari poolt 1185. aastal. Sinna rajati klooster ja koobastest kasvas välja 50 000 elanikuga linn. Mitmesaja ruumi, kambri ja koridoriga iidne koobaslinn laiub jõe kaldal 900 meetri pikkuselt. Koobastik ulatub kuni 50 m sügavusele maa alla. Linnal on kokku 13 tasandit või korrust. Läbi aegade on linna üles ehitanud paljud Gruusia valitsejad. Vardzia oli Gruusia tähtis kultuuri- ja hariduskeskus, kus kirjutati raamatuid. Selles oli umbes 600 erineva otstarbega ruumi: kirikud, kabelid, eluruumid, keldrid, saunad, hoiupaigad, raamatukogud jne. Keskajal olid koopad ja klooster varjupaigaks sissetungijate ja vallutajate eest. 1283. aastal hävitas võimas maavärin koobaslinna välimuse, seinad, trepid ja galeriid ning muistsest Vardziast järele jäänud rajatisest on praegu ehk raske aru saada. Kompleksi keskuseks on tempel, mille seintel säilinud vanad freskod on jäädvustanud mitmete ajastute valitsejad. Ajaloolaste hinnangul oli klooster väga jõukas, isegi pannid olid valmistatud kullast ja hõbedast ning ikoonid ja ristid olid kalliskividega kaunistatud. Gruusia aarded: Vardzia koobaslinn[alaline kõdulink] Travel Dreams, 27. oktoober 2015. Loetud 18.5.2017. Riina Luik. Gruusia mu arm. Reisijuht, 24. juuli 2013. Loetud 18.5.2017. Kas teadsid Andmoments.com. Loetud 18.5.2017. Gruusia - suur ringreis Musta mereni www.germalo.ee Loetud 18.5.2017.
JOWST

Joakim With Steen (tuntud kui JOWST; sündinud 26. juunil 1989 Trondheimis) on norra muusikaprodutsent ja laulukirjutaja. Ta esindas Norrat koos laulja Aleksander Walmanniga 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis lauluga "Grab the Moment". Laul sai finaalkontserdil 158 punktiga kümnenda koha. "JOWST (Joakim With Steen) will represent Norway in the 2017 Eurovision Song Contest, alongside vocalist Aleksander Walmann". Eurovisiooni ametlik koduleht. Originaali arhiivikoopia seisuga 18.05.2017. Vaadatud 18.05.2017.