laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Patrullkaater

Patrullkaater ehk valvekaater on mereväe või tsiviilametkonna poolt rannikumere või siseveekogu akvatooriumi valve- ja kontrollülesanneteks kasutatav kaater. Patrullkaater on odavam ja lihtsam kui lahingukaater või raketikaater ning väiksem kui patrull-laev või valvelaev. Patrull- ehk valvekaatrite tüüpilised ehituslikud ja võimelised iseärasused: veeväljasurve üldjuhul alla 125 t, kuid kindlasti alla 250 t, pikkus üldjuhul alla 25 m, kuid kindlasti alla 50 m, kiirus vähemalt 25 sõlme, autonoomsus üldjuhul alla 1 nädala, kuid mitte üle 2 nädala, kerge enesekaitserelvastus, hea manööverdusvõime, väike süvis. Sõidupiirkonnaks on siseveed või rannikumeri. Väiksem süvis vähendab mingil määral merekindlust, kuid võimaldab liikuda madalates vetes ja teha kiireid manöövreid. Patrullkaater võib olla relvastatud kuulipildujatega, harvem väiksekaliibriliste automaatkahuritega, samuti lühimaa õhutõrjerakettidega või allveetõrjerelvadega. Samuti võib tal olla teatav meremiinide veeskamise võime või ette valmistatud merepäästevõime. Militaarotstarbelised patrullkaatrid võivad olla pigem käsitulirelvade ja granaadikildude vastase kerge soomuskaitsega. Patrullkaatreid kasutavad oma funktsioonide täitmiseks peamiselt järgnevad organisatsioonid või teenistused: merevägi, piirivalve või rannavalve, toll, politsei, keskkonnakaitseteenistus, sadamateenistus, päästeteenistus. Patrullkaatreid kasutatakse peamiselt: patrull- ja valveteenistuseks – vaatlus, seire, julgestamine, luure, kontroll; operatiivväljasõitudeks – tuvastamine, kinnipidamine, tõrjumine, pääste, otsing; kullersideks sadamate, laevade ja laevagruppide vahel. Suurem kiirus võimaldab tuvastada veekogul huviobjektidest aluseid ja vajadusel püüda õigusrikkujaid. Lisaülesandeks võib olla sadamate või laevagruppide vahel kullersideühenduse pidamine. Patrullkaatreid kasutatakse ka väekaitse ülesanneteks (ka diversioonitõrjekaater, väekaitsekaater), kontrollimaks ja tõrjumaks sadamatele, reididele või eraldi asuvatele suurematele laevadele lähenevaid väiksemaid vaenulikke või tundmatuid veesõidukeid või allveediversante. Relvastus võimaldab tsiviilmõistes jõu või sunni rakendamist, militaarmõistes lähitõrjet. Patrullkaater pole üldjuhul suuteline kaitsma ennast vastase suuremate sõjalaevade rünnete eest. Korvett Valvelaev Torpeedokaater Suurtükikaater
Jass Kaselaan

Jass Kaselaan (sündinud 26. juunil 1981) on eesti skulptor. Jass Kaselaan lõpetas 2006. aastal Tartu Kõrgema Kunstikooli ning kaitses 2008. aastal Eesti Kunstiakadeemias magistrikraadi. Alates 2009. aastast on Kaselaan Eesti Kujurite Ühenduse liige. Jass Kaselaan on skulptuuriõppejõuna olnud tegev nii Kunstiakadeemias kui ka Tartu Kõrgemas Kunstikoolis. 2012. aastal varastas ja hiljem lõhkus Kaselaan Tartu Kunstimuuseumi näituselt osa Jaan Toomiku installatsioonist "15. mai – 1. juuni 1992". Kaselaant karistati väärteo eest 64-eurose rahatrahviga. Jass Kaselaan keskendub valdavalt suuremahulistele skulptuuri-, heli- ja ruumiinstallatsioonidele. Kaselaane projekte iseloomustab installatsioonide totaalsus, mis on samas läbi mõeldud pisimagi detailini, arvestades valitud teemat ja projekti toimumispaigana kasutatavat ruumi. 2009 "Luigelaul" 2010 "Tulge tagasi inimese lapsed" 2011 "Hingede rändamine" 2011 "Valgus on meie jõud" 2012 "Aed" 2013 "Objektid väljal" 2013 "Jumala hääl" 2014 "Nukkude väljak" 2015 "Majakas" 2016 "Vaikelu" 2011 Anton Starkopfi stipendium 2014 Kristjan Raua preemia (monumentaalsed ja skulptuuri mõjuvalt ruumiga siduvad isikunäitused "Objektid väljal" Draakoni galeriis ja "Jumala hääl" Tallinna Kunstihoone galeriis) 2014 Köler Prize (peapreemia) "SELGUNUD ON FILMIMUUSEUMI FILMIALLEE KUNSTITEOSTE KONKURSI TULEMUSED!" - Eesti Ajaloomuuseum[alaline kõdulink] Väärtegu kunsti kallal lõppes trahviga Postimees, 15. jaanuar 2013 ARTISHOK: (TEKSTI)MASSIGA PEALE! Jass Kaselaane näitusest "Objektid väljal" 13.06.2013 "Jass Kaselaan Linnagaleriis", Sirp 11.08.2010 ""Aadama kingitus, Kaselaane kujund", Sirp 27.08.2010". Originaali arhiivikoopia seisuga 27.12.2013. Vaadatud 26.12.2013. Jass Kaselaan “Hingede Rändamine”, Tartu Kunstimaja ""Surma installeerimisest", Sirp 07.04.2011". Originaali arhiivikoopia seisuga 27.12.2013. Vaadatud 26.12.2013. "Jass Kaselaan Hobusepea galeriis", Sirp 29.11.2011 AED, Tartu Kunstimaja "Jass Kaselaan Draakoni galeriis", Sirp 20.02.2013 JUMALA HÄÄL, Kunstihoone "Päris äge tunne", Sirp 29.05.2014 "Jalutuskäik galeriides – Noored ja vanad mässavad ruumiga", Sirp 27.11.2015 "Jass Kaselaan Hobusepea galeriis", Sirp 11.10.2016 "Anton Starkopfi nimelise skulptoripreemia saab Jass Kaselaan", Tartu Kultuurkapital "Kristjan Raua preemiad", Sirp 16.05.2014 "Tänavune Köleri auhind Jass Kaselaanele", Sirp 05.06.2014[alaline kõdulink] Eesti Filmimuuseumi kunstiteoste konkursi võitis koostööprojekt “MANDARIINIJAHT” 13.10.2016 sirp.ee Kolmapäeval, 30.11.2011 kell 18.00 avab JASS KASELAAN (1981) Hobusepea galeriis isikunäituse „Valgus on meie jõud“ eaa.ee "Selgusid uue raadiomaja kunstiteoste ideekonkursi võidutööd" Sirp 12.12.2014 sirp.ee "Haapsalu linnagaleriis avatakse Jass Kaselaane installatsioon" läänlane.ee "Moodsa aja kiviraidur" Eesti Ekspress 13.08.2014 DIGAR Eesti ajalehed Jass Kaselaan – YouTube youtube.com
Nastja

Nastja (vahel ka Nõid Nastja, kodanikunimega Anastassia Perevoztšikova; sündinud Vologdas) on telesaate "Selgeltnägijate tuleproov" Eesti esimese hooaja võitnud selgeltnägija. Ta on avaldanud raamatu "Nastja hea tervise kokaraamat" (2011). Samuti on ta osalenud telesaates "Tantsud tähtedega", kus ta koos oma partneri Marko Mehisega saavutas kolmanda koha. Kristiina Genno, "Nastja. Selgeltnägija", 2009, Fookus Meedia, ISBN 9789985996690 Leivak, Verni. Nõid Nastja: Mu väekad käed lausa kiirgavad energiat. Võimalik, et lähiaastatel hakkan ka abivajajaid aitama. Naisteleht, 23. veebruar 2021.
Rannajalgpalli Meistriliiga

Rannajalgpalli Meistriliiga on Eesti rannajalgpalli kõrgeim liiga. Aastal 2002 peeti mõned väiksemad rannajalgpalliturniirid. Alates aastast 2003 on Eesti Rannajalgpalli Liidu juhtimisel toimunud rannajalgpalli etapid üle terve Eesti (Võsul, Haapsalus, Pirital, Pärnus, Viljandis, Kuressaares, Viimsis ja Narva-Jõesuus). Eesti meistrit on välja selgitatud aastast 2004, esimesena tuli meistriks meeskond Pärnu Õlu. 2005. ja 2006. aastal tuli meistriks meeskond Citroen. Kui neil aastatel selgitati meister ühepäevalise võistlusega, siis alates aastast 2007 on Meistriliiga süsteem muutunud ja meistriks saab tulla meeskond, kes lõpetab terve hooaja parima punktisummaga.
Saalijalgpalli Meistriliiga

Saalijalgpalli Meistriliiga on Eesti saalijalgpalli kõrgeim liiga. 2014. aastal võitis Meistriliiga Tallinna FC Anži. Teise koha sai SK Augur Enemat ja kolmanda FC Raketa. "Saalijalgpalli Meistriliiga parim väravakütt oli Vladislav Tšurilkin" ERR, 2.05.2014
Bražciems

Bražciems (ka Bražas) on Läti linna Jūrmala osa. Asub Priedainest läänes, Lielupe jõe vasakul kaldal. 179 elanikku (2008). Linnaosa territooriumil asub Babīte linnamägi. Aastal 1827 ehitas Firkside suguvõsa Melluži aladele rannamaja, selle ümber kujuneva asustusega peeti alguses sidet hobustega. Bražciemsi aladele tekkis toona hobuste vahetuspunkt. Aastast 1959 Jūrmala koosseisus.
Priedaine

Priedaine (saksa keeles Kiefernhalt) on Läti linna Jūrmala osa. Asub Bražciemsist idas ja Vārnukrogsist läänes, Lielupe jõe vasakul kaldal. 699 elanikku (2008). 1909. aastal rajati sinna Sosnovij platvorm, mille juurde rajati 1939. aastal uus jaamahoone. Linnaosas on palju suvilaid. Priedainest viivad üle Lielupe jõe raudteesild ja autodele ehitatud sild. Aastast 1959 Jūrmala koosseisus.
Histoloog

Histoloog on eriteadlane, kes uurib hulkraksete organismide rakkude ja kudede struktuuri, ehitust, arenemist ja talitlust ning patoloogiat. Richard Altmann Santiago Ramón y Cajal Aleksandr Dostojevski Hans Christian Gram Camillo Golgi Harry Andreas Kull (1886–1933) Rudolf Albert Kölliker Louis Ranvier Theodor Schwann ... histoloogia histopatoloogia E-kursuse "Histoloogiline tehnika" materjalid, Marina Aunapuu (Tartu Ülikool), 2012, veebiversioon (vaadatud 03.11.2013)
Vārnukrogs

Vārnukrogs (saksa keeles Warne Krug) on Läti linna Jūrmala osa. Asub Priedaineist idas, Lielupe jõe vasakul kaldal. 138 elanikku (2008). Vārnukrogsi ja Priedaine vahel Lielupe kaldal asub 15–20 meetri kõrgune paljand Baltā kāpa ('valge luide'). 1755. aastal, kui Lielupe säng muutus, rajati Lielupe uue sängi ja jõge Daugavaga ühendava vana sängi liitumiskohale kõrts, mille järgi on linnaosa nime saanud. Aastast 1959 Jūrmala koosseisus.
Margaret Burbidge

Eleanor Margaret Burbidge (aastani 1948 Eleanor Margaret Peachey; 12. august 1919 Davenport – 5. aprill 2020 San Francisco) oli Briti ja Ameerika Ühendriikide astrofüüsik. Elas saja-aastaseks. Burbidge lõpetas 1939. aastal Londoni Ülikooli University College'i astronoomia alal. 1943. aastal sai doktorikraadi. Ta on töötanud Londoni Ülikooli observatooriumis, Chicago Ülikooli Yerkesi observatooriumis, Cambridge'i Ülikooli Cavendishi laboratooriumis, California Tehnoloogiainstituudis ja alates 1962. aastast California Ülikoolis San Diegos, kus ta aastatel 1979–1988 juhatas astronoomia ja kosmoseteaduste keskust. Ta oli Greenwichi Kuningliku Observatooriumi esimene direktor (1972–1973) pärast seda, kui Kuningliku astronoomi ja observatooriumi direktori ametid 1972. aastal lahku löödi. 1976. aastal sai ta esimese naisena Ameerika Astronoomiaseltsi presidendiks (oli ametis 1976–1978). Burbidge võitles naiste diskrimineerimise vastu astronoomias. Burbidge'ilt on uurimusi tuumaastrofüüsika, tähtede siseehituse ja evolutsiooni ning kvasarite ja galaktikate füüsika alalt. Koos William Alfred Fowleri, Fred Hoyle'i ja Geoffrey Burbidge'iga uuris ta aastatel 1955–1957 põhjapanevalt raskete elementide moodustumist tähtedes toimuvate termotuumareaktsioonide käigus. Samuti on ta uurinud galaktikate keemilist koostist, struktuuri ja pöörlemist, määranud esmakordselt mitme galaktika massi ning uurinud galaktikaid, kus toimuvad plahvatuslikud protsessid. 1960. aastatel oli ta üks esimesi, kes alustas kvasarite uurimist. Mitu tema tööd on pühendatud raadiogalaktikate, kvasarite ja pulsarite kiirgusteooriale. 1964 – Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks valimine 1978 – USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks valimine 1982 – Bruce'i medal USA Vaikse Ookeani Astronoomiaseltsilt 1983 – National Medal of Science 1984 – Henry Norris Russelli loeng (Ameerika Astronoomiaseltsi elutööauhind) 1988 – Albert Einsteini teadusauhind Maailma Kultuurinõukogult 2005 – Kuningliku Astronoomiaseltsi kuldmedal Quasi-Stellar Objects (1967, koos Geoffrey Burbidge'iga) The Masses of Galaxies (1975, koos Geoffrey Burbidge'iga) Margaret Burbidge oli abielus astrofüüsik Geoffrey Burbidge'iga. Burbidge sai 1977. aastal USA kodakondsuse. E. Margaret Burbidge. nndb.com Eleanor Margaret Burbidge. physics.gmu.edu
Atroofilised jutid

Atroofilised jutid ehk striia ehk kõhetusjutid (ladina keeles striae atrophicae) on epidermise atroofiline haigusseisund inimestel. Kasutusel on ka terminid: striae albae, striae albicantes, striae distensae, striae cutis distensae, striae gravidarium (rasedajutid) ka venitusarmid ja venitusjutid. Striiasid esineb 70–90% rasedatel naistel, 70% täiskasvanud naistel ja kuni 40% täiskasvanud meestel. Harva esineb striiasid ka lastel. Striiad esinevad nahal paljudes kohtades paralleelsete juttidena – nii punaste, kohevamate valgete kui ka justkui läikivate triipudena, mis aja jooksul muutuvad heledamateks armideks. Põhjused on ebaselged. Striaasid esineb enam raseduse ajal, aga ka kiire kaalutõusu korral, suhkurtõve, tuberkuloosi, Marfani sündroomi ja pikaajalise raviga kehaväliste glükorkortikoididega. RHK-10 klassifitseerib striia naha atroofilise haigusseisundina – alamjaotises [L90.6] "Atroofilised jutid". Loomadel esineva striia etioloogia ei ole täpselt teada ja arvatakse, et loomadel esineb striiat harva. hüperkortisolism neerupealis "Meditsiinisõnastik", tõlkijad Katrin Rehemaa, Sirje Ootsing, Laine Trapido, lk 726, 2004, ISBN 9985-829-55-7 Niti Khunger, Anil Ganjoo, Scar Management - ECAB Clinical Update Dermatology, 2010, Elsevier, ISBN 978 81 312 2505 9, Veebiversioon (vaadatud 03.11.2013) (inglise keeles) F. Parkes Weber, Unilateral Striæ Atrophicæ (Striæ Cutis Distensæ) of the Thorax, Proc R Soc Med. 1917; 10(Dermatol Sect): 176–182. PMCID: PMC2018065, veebiversioon (vaadatud 3.11.2013) (inglise keeles) W. Knowsley Sibley, Striæ Atrophicæ, Proc R Soc Med. 1924; 17(Dermatol Sect): 44–45. PMCID: PMC2202205, veebiversioon (vaadatud 3.11.2013) (inglise keeles) A.D.K.Peters, Striæ Atrophicæ.? Dyspituitarism, Proc R Soc Med. 1939 October; 32(12): 1578–1580, PMCID: PMC1998083, veebiversioon (vaadatud 3.11.2013) (inglise keeles)
Cartago (California)

Cartago (varem Carthage, Daniersburg ja Lakeville) on rahvaloendustel arvestatav kohaliku võimuorganita asula (census-designated place) USA-s California osariigis Inyo maakonnas. Cartago asub Owensi järvest 4,8 km kaugusel läänes ja Olanchast loodes, 1106 m kõrgusel üle merepinna. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 92. Aastal 2000 oli elanikke 109. Cartago asub mahajäetud asula Carthage'i lähedal. Cartago on nime saanud Kartaago hispaaniakeelse nime järgi. Esimene postkontor avati Cartagos 1918. Mäetööstuse õitseajal piirkonnas (1870. aastatel) oli Cartago aurulaeva sadam, kust veeti laevadega puitu ja maaki.
Ain Agan

Ain Agan (sündinud 27. oktoobril 1959) on eesti kitarrimängija ja helilooja. Ta on Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia kitarriõppejõud ning Viljandi Kitarrifestivali asutaja ja kunstiline juht. Agan on esinenud Rootsis, Soomes, Prantsusmaal, Kanadas, USAs, Venemaal, Hiinas, Austrias, Inglismaal, Iirimaal, Norras, Taanis ja Fääri saartel. Ta on mänginud umbes sajaviiekümnel Eestis ilmunud heliplaadil. Ain Agan on MTÜ Estonian Dream Big Band asutajaliige, ansambli Eesti Keeled asutaja, rahvusvahelise kvarteti Agan-Viinikainen-Mälgand-Kallio ja omanimelise uue bändi AgAin Group eestvedaja ning kuulub paljude ansamblite koosseisu: Agan-Saarsalu duo, Agan-Maaker duo, S.A.M Trio, Basic Concept, MaiTrio, Rõõmus Re (Robert Jürjendali ja Riho Sibulaga) jpt. Ta on välja andnud kolm sooloplaati: 1995 “Ramp” 2005 “Ain Agan ja Tallinna Kammerorkester” 2009 “Pictures” 2010 "A2O" koos Oleg Pissarenkoga 2009 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Aleksei Saksaga, sarja eesti improvisatsioonid teostamise eest) 2012 Tartu Ülikooli aumärk 2016 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (omanäoline ja väljapaistev loominguline tegevus) 2021 stipendium "Ela ja sära" "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022.
Erich Honecker

Erich Ernst Paul Honecker (25. august 1912 Neunkirchen – 29. mai 1994 Santiago) oli Saksa DV poliitik, Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei keskkomitee peasekretär 3. maist 1971 kuni 18. oktoobrini 1989. 1976. aastast alates oli ta ka Saksa DV Riiginõukogu esimees. Honecker astus Saksamaa Kommunistlikku Parteisse 1929. aastal. Samal aastal läks ta Moskvasse Lenini kooli õppima. 1931 tuli ta Saksamaale tagasi. Ta vahistati 1935. aastal ja mõisteti 1937. aastal 10 aastaks sunnitööle, kus viibis sõja lõpuni. Honecker asutas seejärel noorteorganisatsiooni Saksa Vaba Noorsoo Liit (FDJ) ja oli selle esimees 1946–1955. Seejärel viibis ta Moskvas koolitusel ning 1958–1971 oli ta SSÜP KK julgeolekusekretär. Selles ametis oli ta Berliini müüri ehitamise üks organisaatoreid ja oli vastutav Saksa DV piiri ületajate mahalaskmise eest. Pärast Saksamaa ühinemist pandi ta 1990. aastal koduaresti ja talle esitati süüdistus riigireetmises, võimu kuritarvitamises ja korruptsioonis. Pärast vahistamiskäsku põgenes ta 13. märtsil 1991 koos abikaasa Margot Honeckeriga Moskvasse. Venemaa valitsus nõudis Honeckeride riigist lahkumist. 11. detsembril 1991 varjusid nad Tšiili saatkonda. 29. juulil 1992 saadeti Honecker tagasi Saksamaale. Tema abikaasa lendas Tšiilisse, kus elas nende tütar, kes oli tšiillasega abielus. Maksavähki põdev Honecker anti kohtu alla, kuid kohus otsustas, et ta on liiga haige ja ei elaks kohtupidamist üle ning tühistas 13. jaanuaril 1993 vahistamiskäsu. Honecker lendas seejärel kohe oma abikaasa ja tütre juurde Santiagosse. Ta suri seal 29. mail 1994 maksavähki.
Skene näärmed

Skene näärmed ehk parauretraalnäärmed ehk kusitikõrvalnäärmed (glandulae Skene;glandulae vestibulares minores) on osade imetajate emaste kusitinäärmed. Skene näärmed arenevad kuse-suguurkest üksnes osadel naistel. Skene näärmete sekreet sarnaneb konsistentsilt mehe eesnäärme sekreediga, seetõttu kasutatakse ka terminit "naise prostata" (Prostata feminina). Parauretraalnäärmete patoloogiana on teada mitmesuguseid haiguslikke seisundeid: põletik, divertiikul, healoomulised kasvajad (RHK-10 [D30.7]) ja pahaloomulised kasvajad. Parauretraalnäärmeid (vahel nimetatud ka Guérini näärmeteks) kirjeldas esimesena prantsuse kirurg Alphonse François Marie Guérin (9. august 1816 – 21. veebruar 1895). Tänapäeval on näärmed nimetatud Šoti günekoloogi Alexander Johnston Chalmers Skene (17. juuni 1837 – 4. juuli 1900) järgi. naise ejakulatsioon naise orgasm "Meditsiinisõnastik", tõlkijad Katrin Rehemaa, Sirje Ootsing, Laine Trapido, lk 854, 2004, ISBN 9985-829-55-7 Female Ejaculation is prostatic fluid from the female prostate – the G-spot! (3D Animation of Female Prostate Gland 1 360 Degree Vertical Rotation), veebiversioon (vaadatud 03.11.2013) (inglise keeles)
Bobby McFerrin

Robert Keith McFerrin, Jr. (sündinud 11. märtsil 1950 Manhattanil New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide laulja ja muusik. Tema tuntuim laul on "Don't Worry, Be Happy". Ta on võitnud kümme Grammy auhinda. Bobby McFerrinil on ilmunud 19 stuudioalbumit. Bobby McFerrini koduleht
Prümli vallakool

Prümli vallakool oli kool Ambla vallas Prümli külas (praegune Jõgisoo küla), kus A. H. Tammsaare õppis aastatel 1888–1891. Vallakool asus praeguse Jõgisoo küla territooriumil, mis moodustati osalise Roosna asunduse, Prümli küla ja Jõgisoo küla liitmisel. Prümli vallakooli asus 1888. aastal õppima rahvakirjanik A. H. Tammsaare. Prümlis käis ta koolis kolm aastat ning õppis õpetaja Ants Tissi käe all vene keelt, ajalugu, maateadust ja looduslugu. Prümli koolimaja täitis ka valla- ja kohtumaja ülesandeid ning koolmeister oli ka vallasekretär. Seetõttu oli kooli rehetoas ahju taga ka nn arestikamber. Kool, mille asukohta meenutab praegu ainult paar puud, oli eelmisel sajandivahetusel tuntud ärksa kohana. Näiteks tegutses seal aastatel 1869–1906 keelpillikvartett – 2 viiulit, vioola ja tšello. Prümli endine vallakool[alaline kõdulink]
Lõuna Kõrgepingevõrgud

Lõuna Kõrgepingevõrgud (lühend LKV) oli elektriettevõte, mis jaotas Lõuna- ja Kagu-Eesti elektrienergiat. LKV moodustati 1951. aastal elektriettevõtte Ulila Elektrivõrgud baasil. Põhja Kõrgepingevõrgud Eesti entsüklopeedia. 6. köide: LÕUNA–NÕUD. Tallinn: Valgus, 1992 (= Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1995), lk 6.
Lõõr

Lõõr (ka: suitsulõõr, suitsukäik) on ahjus, kaminas vm küttekoldes olev püstine kanal, millega tekitatakse tõmmet. Eesti entsüklopeedia. 7. köide: NÕUK–RAH. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1994.
Buļļuciems

Buļļuciems on Läti linna Jūrmala osa. Asub Lielupe linnaosast idas ja Lielupe jõe paremal kaldal, jõe teisel kaldal on Riia linna osa Rītabuļļi. 812 elanikku (2008). Linnaosa nimi tuleb kunagisest Buļļi mõisast (Bullenhof). Linnaosas asub üks Läti kõrgemaid luiteid Ragakāpa ja Jūrmala vabaõhumuuseum. Pärast Teist maailmasõda rajati sinna kalurite artell "Uzvara" ja kalasadam. Aastast 1959 Jūrmala koosseisus.
Läti laenud eesti keeles

Läti laenud on eesti keelde läti keelest tulnud laentüved. Laenamine algas 8. sajandil ja hoogustus 13. sajandil keelekontaktide tihenemisel. Läti laenud esinevad ennekõike eesti keele murretes, peamiselt lõunaeesti murretes ja saarte murdes (üle 250 sõna), eriti palju aga Lätis asunud Lutsi ja Leivu keelesaartel (u 900). Eestlaste ja lätlaste ajalugu ja kultuur on väga sarnased, seetõttu erilisi mõjuvaldkondi ei ole ja laiemalt levinud laene on vähe. Mõned läti laenud on siiski jõudnud ka eesti kirjakeelde. 2020. aasta uurimisseisuga hindas Sven-Erik Soosaar nende hulgaks 34–47. Laenud näitavad kahe naaberrahva pikaajalist vastastikust, nii-öelda perekondlikku iseloomuga suhtlemist, laenatud on joogi- ja toidunimetusi, rõivanimetusi ning muid koduse majapidamisega seotud sõnu. Sven-Erik Soosaare järgi on kindlad läti laenud näiteks kanep, kauss, kuut, kiin (terariist), kõuts, labus, lest (kala), lääts, magun, mait, nuum, pakal, palakas, pastel, rauts, rääts (korv), sõkal, tuust, täkk, vanik, viisk. germaani laenud eesti keeles alamsaksa laenud eesti keeles saksa laenud eesti keeles baltisaksa laenud eesti keeles vanarootsi laenud eesti keeles rootsi laenud eesti keeles balti laenud eesti keeles slaavi laenud eesti keeles vanavene laenud eesti keeles vene laenud eesti keeles soome laenud eesti keeles Iris Metsmägi; Meeli Sedrik; Sven-Erik Soosaar (2012). Eesti etümoloogiasõnaraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 14–15 Lembit Vaba (1977). Läti laensõnad eesti keeles. Tallinn : Valgus; ENSV TA, Keele ja kirjanduse instituut. Sven-Erik Soosaar (2020). "Eesti tüvevara ajalugu", peatükk raamatus "Eesti keele ajalugu" (autorid Külli Prillop, Karl Pajusalu, Eva Saar, Sven-Erik Soosaar, Tiit-Rein Viitso). Lk 362
Väike-Maarja kihelkonnakool

Väike-Maarja kihelkonnakool on endine kool Lääne-Virumaal Väike-Maarja valla keskuses Väike-Maarja alevikus. Praegu asub kihelkonnakooli ruumides Väike-Maarja muuseum. Juba Rootsi ajal, 17. sajandi keskpaiku, hakati maarahvalt nõudma lugemisoskust ja ristiusu tundmist. Sada aastat hiljem, Katariina II valitsemisajal, avati Väike-Maarja mail esimesed külakoolid (1728. aastaks oli avatud kümme külakooli). Kihelkonnakool avati Väike-Maarjas 1723. aastal. Aastatel 1893–1907 juhatas kooli Jakob Tamm. Selles koolis õppis ka Anton Hansen Tammsaare.
Marta Vaarik

Marta Vaarik (sündinud 27. septembril 1986) on eesti kunstnik. Marta Vaarik on interdistsiplinaarne kunstnik, kes kasutab maali, videot ja performance'it, et kujutada isiklikke lugusid ning julgeid žeste, mis seavad väljakutse kultuurinormidele, lõhkudes traditsioonilisi narratiive. Suur sotsiaalse tundlikkusega Vaarik uurib vähemuste õigustega seotud probleeme ning töötab vaimse tervise probleemide ja taasintegreerumisega tegelevate riskikäitumisega noortega. Kontrastiks süngetele teemadele näeme Vaariku kunstiteoseid pigem frivoolsetes toonides. Tema teoseid on eksponeeritud paljudes galeriides, kaasa arvatud grupinäitusel Kunstihoones ja Heit galeriis Berliinis ning isikunäitustel Vabaduse, Draakoni ja EKA galeriis. Vaarik on omandanud Eesti Kunstiakadeemias bakalaureusekraadi maali erialal ja magistrikraadi fotograafias ning omab kogemust filmirežissöörina. Enamik nublu muusikavideoid on Marta Vaariku lavastatud ning välja mõeldud, sealhulgas "Für Oksana", mis oli ühtlasi tema debüüt režissöörina. Tema isa on näitleja Andrus Vaarik, ema on Ülle Vaarik. https://web.archive.org/web/20131105144431/http://ekspress.delfi.ee/news/paevauudised/elu/kabid-ja-kannud-andrus-ja-marta-vaarik.d?id=47163018 (vaadatud 05.11.2013) Marta Vaarik avab monumendi vanaemale. kultuur.err.ee, 19. november 2014 Kelly Turk, Marta Vaariku isikunäitusest „Seestunud”. Müürileht, 16. juuni 2017 Marta Vaarik avab isikunäituse "I sow along a pirate sea and no dick is stopping me". 7. november 2019 https://kultuur.err.ee/1000992/galerii-marta-vaarik-avas-eka-galeriis-isikunaituse https://www.artun.ee/en/photos-marta-vaarik-i-sow-along-a-pirate-sea-and-no-dick-is-stopping-me-at-eka-gallery-07-30-11-2019/ https://www.artun.ee/en/calendar/marta-vaarik-i-sow-along-a-pirate-sea-and-no-dick-is-stopping-me/
Albu vallamaja

Albu vallamaja on vallamaja Järva-Madise külas. Anton Hansen-Tammsaare monument