laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kasside leukeemia

Kasside leukeemia on immuunsüsteemi kahjustav nakkushaigus, mida põhjustab kasside leukeemia viirus (FeLV - Feline leukemia virus). Kasside leukeemia viirus (FeLV) on horisontaalselt edastatav, eksogeenne retroviirus, sisaldab valgust ja ühest RNA ahelast koosnevat tuuma, mis on kaitstud lipoproteiinist kestaga. Aneemia Lümfoom Isutus Kaalulangus Karvastiku seisundi halvenemine Palavik Igemepõletik Kõhulahtisus Oksendamine Infektsioonid (nahk, kusepõis, hingamiselundid) Haigushood Väsimus Tavaliselt kasutatakse kahte tüüpi vereteste FeLV diagnoosimiseks - ELISA(enzyme-linked immunosorbent assay), IFA(immunofluorescent antibody assay). Mõlemad testid näitavad viiruse (nimega FeLV P27) valku olemasolu. Muud diagnoosimiseks vajalikud protseduurid: hematoloogia (vere- ja veresoonkonna haigused), radiograafia, luuüdi aspiratsioon, oftalmoskoopia (silmapõhja vaatlus silmapeegliga). On olemas vaktsiin, mis aitab vältida püsivat infektsiooni ja surmavaid haigusi. Kasside leukeemia vaktsiin on üks põhi vaktsiine, mis tähendab, et see on kohustuslik kõigile kassidele ja kassipoegadele. Kõige sobivam aeg kassipoegade esimeseks vaktsineerimiseks on 8 nädala vanuselt. Leucogen on üks veterinaarvaktsiin, mida kasutatakse vähemalt 8-nädalaste kasside kaitseks kasside leukeemia eest. Tavaliselt see viirus levib sülje kaudu, kui kassid näiteks lakuvad teineteist, jagavad toidu- või veekausse ja lihtsalt viibivad üheskoos. See võib samuti kanduda edasi teiste kehavedelike, vere, piima kaudu. Kassipojad võivad nakkuse saada emaskassist. Kuigi praegu ravimit selle haiguse vastu ei ole, on olemas medikamendid ja protseduurid, mis aitavad hoida kassi stabiilset seisundit. Näiteks vereülekanne võib olla vajalik aneemia korral, antibiootikumid bakteriaalsete infektsioonide korral, kemoteraapia on vajalik kasvajate ravimiseks, toidulisandid hea üldseisundi tagamiseks. Vaatamata sellele, et leukeemia on tõsine haigus, kassid ikkagi saavad elada normaalselt sellega üsna pikka aega. Keskmiselt jääb kass elama veel ~2.5 aastat pärast diagnoosi kinnitamist. Sellise haigusega kass vajab tähelepaneliku jälgimist (kaal, isu, aktiivsus, käitumine üleüldse). https://www.ema.europa.eu/documents/overview/leucogen-epar-medicine-overview_et.pdf European Medicines Agency. Viimane külastus:10.11.2019 Cotter S.M.(1992)."Feline Leukemia Virus: Pathophysiology, Prevention, and Treatment".Cancer Investigation.10(2):173-181 https://doi.org/10.3109/07357909209032778 https://www.vet.cornell.edu/departments-centers-and-institutes/cornell-feline-health-center/health-information/feline-health-topics/feline-leukemia-virus Cornell University College of Veterinary Medicine. 2016. Viimane külastus:10.11.2019. Lundgren B.(2003).VeterinaryPartner.com. https://veterinarypartner.vin.com/default.aspx?pid=19239&id=4951934 Viimane külastus:10.11.2019 https://www.royalcanin.com/ee/cats/kitten/cat-leukaemia Royal Canin. Viimane külastus:10.11.2019 https://web.archive.org/web/20191110215927/http://www.healthcommunities.com/feline-leukemia-virus/treatment.shtml www.healthcommunities.com.Viimane külastus:10.11.2019
Hua keel

Hua keel on khoisani keel, mis koos põhjakhoisani keeltega moodustab khaa keelkonna (kx'a). Seda kõnelevad huad Botswanas. Hua keel on tõsiselt ohustatud – 2009. aasta seisuga oskas seda rääkida alla 50 inimese. http://www.eki.ee/knab/lgv/kh3.htm https://glottolog.org/resource/languoid/id/hoaa1235 http://www.endangeredlanguages.com/lang/594 https://glottolog.org/resource/languoid/id/hoaa1235
Rooside haigused

Rooside haigused on haigused, mis pärsivad rooside elutegevust. Raske ja sageli esinev roosihaigus, mis võib ühe hooajaga ulatuda epideemiliste mõõtmeteni. Haigust põhjustab seen Diplocarpon rosae, mis on võimeline üle elama ka talveperioodi. Haiguse sümptomiteks on mustad, tahma meenutavad, ning kollased laigud lehtedel. Tavaliselt saab haigus alguse pärast sooja ja niisket kevadet ning jätkub suvekuudel ja suve keskpaigaks jääb taim kõikidest lehtedest ilma. Haiguste ennetamiseks tuleks järgida teatuid reegleid: Heade sanitaartingimuste säilitamine Nakatunud varte ning lehtede eemaldamine ja hävitamine Kastmisel lehti mitte märjaks teha ning tagada taimele hea õhuringlus (piisav vahemaa teistest taimedest) Jahukaste on seenhaigus, mida põhjustavad mitmed seeneliigid, kõige levinum põhjustaja on Podospaera xanthii. Haigus on kergesti tuvastatav, sest sellega kaasnevad väga iseloomulikud sümptomid – lehtedel ja vartel pulbrilised laigud, mis haiguse progresseerumisel muutuvad suuremaks ja tihedamaks. Haigus esineb sagedamini just lehtede alumisel poolel. Jahukaste haiguse soodsateks tingimusteks on väike õhuniiskus ning mõõduka temperatuuriga keskkond, neid tingimusi täidab väga hästi näiteks kasvuhoone. Patogeeni saab kontrolli all hoida keemiliste, bio-orgaaniliste meetodite ja geneetilise resistentsuse abil. Varasuvel, mil öised temperatuurid on madalad ning õhuniiskus on suur, tekivad esmalt lehtede alumisele poolele punakaskollakad eospadjandid, mis meenutavad rooste laike. Sügise saabudes muutuvad laigud mustadeks, ning kui taime mitte ravida, jääb haigus pärssima roosi elutegevust ka järgmisel kevadel, mille tagajärjel võib taim kukutada kõik lehed. Taime ravimiseks tuleks kõik nakatunud lehed eemaldada ja hävitada ning pihustada taimele looduslikku seenhaiguste vastast vahendit. J. H. Blake, N. Doubrava. "Rose diseases". "Powderi Mildew". Hansaplant. "Rooside kahjurid ja haigused - kuidas ära tunda ja lahti saada". RMK. "Rooside levinumad haigused ja kahjurid".
140

140. aasta Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand Aastakümned: 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad - 140. aastad - 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad Aastad: 135 136 137 138 139 - 140 - 141 142 143 144 145 ... ... ...
David Bronštein

David Ionovitš Bronštein (ka David Bronstein; vene keeles Давид Ионович Бронштейн; ukraina keeles Давид Іонович Бронштейн Davõd Ionovõtš Bronštein; 19. veebruar 1924 Bila Tserkva, Kiievi kubermang – 5. detsember 2006 Minsk) oli juudi päritolu Nõukogude Liidu maletaja ja maleliteraat, rahvusvaheline suurmeister (1950). Bronštein pääses 20-aastaselt 1944. aastal mängima NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniirile, kus jäi 15-ks 17 osavõtja seas. Aasta hiljem tuli ta esivõistlustel kolmandaks ja täitis esimese suurmeistrinormi. 1947. aastal mängis Bronštein Pärnu turniiril, kus jagas 4.–6. kohta. Samal aastal NSV Liidu meistrivõistlustel tuli seitsmendaks, kuid 1948. aastal võistles meistrivõistlustel juba suurmeistri staatuses ja tuli NSV Liidu meistriks (koos Aleksandr Kotoviga). 1949. aastal jagas ta meistrivõistlustel esikohta Vassili Smõsloviga, 1957. aastal jagas 2.–3. kohta Paul Keresega. Esikolmikusse jõudis ta veel kolmel korral: 1958. aastal ja 1961. aastal sai ta kolmanda koha ning aastavahetusel 1964/1965 peetud meistrivõistlustel tuli teiseks. 1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Bronštein oli üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal. Augustis 1948 pääses Bronštein seitsme Nõukogude Liidu maletaja hulgas mängima maailmameistrivõistluste tsoonidevahelisele turniirile Saltsjöbadenis. Võitnud turniiri László Szabó ees, sai ta edasipääsu pretendentide turniirile. Ühtlasi sai ta turniirivõidu eest NSV Liidu suurmeistri nimetuse. Mais 1950 Budapestis toimunud pretendentide turniiril jagas ta esikohta Issaak Boleslavskiga (edestades seejuures Vassili Smõslovi ja Paul Kerest). Juulis-augustis 1950 Moskvas peetud 12-partiilise tiitlipretendentide matši Bronštein võitis tulemusega 7½:6½ ja sai sellega õiguse kohtuda MM-tiitlimatšis valitseva maailmameistri Mihhail Botvinnikuga. Märtsist maini 1951 Moskvas toimunud 24-partiiline tiitlimatš jäi viiki tulemusega 12:12 ja Botvinnik säilitas MM-tiitli. Järgmises MM-tsüklis sai Bronštein õiguse mängida kohe pretendentide turniiril. 15 osavõtjaga kaheringiline pretendentide turniir peeti augustist oktoobrini 1953 Zürichis. Võitis Vassili Smõslov. Bronštein jagas 2.–4. kohta koos Paul Kerese ja Samuel Reshevskyga. 1955. aastal Göteborgis võitis Bronštein järgmise MM-tsükli tsoonidevahelise turniiri (Kerese ees). Pretendentide turniiril 1956. aastal Amsterdamis, kus võitis taas Smõslov, jagas Bronštein 3.–7. kohta. Tsoonidevahelistel turniiridel 1958. aastal Portorožis jagas ta 7.–10. kohta ja 1964. aastal Amsterdamis tuli ta kuuendaks. Bronštein võitis Nõukogude Liidu võistkonna koosseisus maleolümpiatel neli kuldmedalit (1952–1958) ja Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel kaks kuldmedalit (1957, 1965). 1951 – NSV Liidu teeneline meistersportlane  David Bronštein – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
141

141. aasta Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand Aastakümned: 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad - 140. aastad - 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad Aastad: 136 137 138 139 140 - 141 - 142 143 144 145 146 ... ... ...
Facundo Machaín

José Facundo Machaín Recalde (26. november 1845 Asunción – 29. oktoober 1877 Asunción) oli Paraguay president 31. augustist kuni 1. septembrini 1870.
Sepioliit

Sepioliit, ka merevaht (tõlge saksakeelsest sõnast Meerschaum) on valge, helehall või helekollane pehme ja kerge savimineraal. Koostiselt kuulub ta silikaatide hulka - Mg4Si6O15(OH)2·6(H2O). Kasutatakse iluasjade, samuti piibukahade ja sigaretipitside nikerdamiseks. Abraham Gottlob Werner nimetas 1788. aastal mineraali merevahuks, kuid 1847. aastal andis Ernst Friedrich Glocker mineraalile nime sepioliit (kreeka keeles σήπιον sepion 'seepialuu' ja λίθος lithos 'kivi'), mis viitab mineraali sarnasusele seepia skeleti poorse materjaliga. Poorsuse ja väikese erikaalu tõttu võib mineraal ujuda vee peal, millele vihjab ta nimetus nii saksa kui prantsuse keeles (écume de mer). Sepioliiti võib segi ajada teise savimineraali palügorskiidiga. Looduses esineb ta kompaktse massi või mikroskoopiliste nõelakestena. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. november 2019. Vaadatud 11. novembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://en.wikisource.org/wiki/1911_Encyclop%C3%A6dia_Britannica/Meerschaum https://kivid.info/601 Sepiolite. – britannica.com Sepiolite. – mindat.org Sepiolite Mineral Data. – webmineral.com
142

142. aasta Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand Aastakümned: 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad - 140. aastad - 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad Aastad: 137 138 139 140 141 - 142 - 143 144 145 146 147 ... ... ...
Džemma Skulme

Džemma Lija Skulme (20. september 1925 – 9. november 2019) oli Läti maalikunstnik ja poliitik, Läti kultuurielu üks olulisemaid loojaid Nõukogude ajal. Džemma Skulme sündis Riias maalikunstniku Otto Skulme (1889–1967) ja skulptor Marta Skulme (1890–1962) peres. Ta õppis maalimist Riias Läti Kunstiakadeemia maaliosakonnas (lõpetas 1949) ja Leningradis Ilja Repini nimelises kunsti, skulptuuri ja arhitektuuri instituudis (Институт живописи, скульптуры и архитектуры им. И. Е. Репина АХ СССР (ИнЖСА), lõpetas 1955). Töötas Daile ja Riiklikus Nukuteatris dekoraatori abina. Minevikku ja olevikku allegooriliselt kujutava Skulme teosed räägivad läti rahva saatusest, päritolust ja järelkasvust. Kunstniku teoseid iseloomustab monumentaalsus ja ambitsioonikus nii vormi kui ka sisu osas. Ta töötas monumentaalmaali, raamatu- ja plakatikunsti alal, tema teosed põhinevad enamasti õli-, akrüül- ja akvarellitehnikal. Ta esines isikunäitustega Venemaal, Austrias, Saksamaal, Kanadas ja USA-s. 1956. aastast oli Skulme Läti Kunstnike Liidu liige ja 1982–1992 liidu president. Džemma Skulme oli Läti NSV Ülemnõukogu liige. 1993. aastast oli ta Läti innovatsioonifondi president. 1988. aastal oli ta üks Läti Rahvarinde asutajaid ja 1989. aastal valiti ta Rahvarinde esindajaks NSV Liidu rahvasaadikute kongressil. Pärast Läti iseseisvuse taastamist ta poliitikas enam kaasa ei löönud, kuid 1998. aastal kirjutas ühena paljudest siiski Andris Škele koostatud Läti Rahvapartei asutamise manifestile alla. 1976 – Läti NSV rahvakunstnik 1984 – NSV Liidu riiklik preemia 1992 – Läti Teaduste Akadeemia auliige 1995 – Kolme Tähe Orden 1998 – Läti Kunstiakadeemia audoktor (dr. honoris causa) 2019 – Vilhelms Purvitise nimeline elutööpreemia oli valitud Venemaa Kunstide Akadeemia välisliikmeks "Suri kunstnik Džemma Skulme". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. juuni 2021. Vaadatud 11. novembril 2019.
Aleksei Salnikov

Aleksei Salnikov (vene keeles Алексей Борисович Сальников; sündinud 7. augustil 1978 Tartus) on Tartus sündinud vene kirjanik. 1984. aastast elas ta algul Sverdlovski oblastis Gornouralskis, seejärel Nižni Tagilis ja 2005. aastast Jekaterinburgis. Ta on lõpetanud kaks kursust põllumajanduse akadeemias ning õppinud ühe semestri Uurali Riiklikus Ülikoolis. Salnikov debüteeris kirjanduses luuletustega. Teda on avaldatud ajakirjades Literaturnaja Gazeta, Uralskaja Nov, Vozduh, Ural ja almanahhis "Vavilon" ning antoloogias "Kaasaegne uurali poeesia". Ülevenemaalise tähelepanu sai ta romaaniga "Петровы в гриппе и вокруг него", mis ilmus 2016. aastal ajakirjas Volga ja 2017. aastal raamatuna. Eesti keeles ilmus romaan 2019. aastal sarjas "Punane raamat" Erle Nõmme tõlkes. Aastal 2015 ilmus ajakirjas "Волга" järjejutuna romaan "Отдел". Eesti keeles ilmus romaan 2020. aastal sarjas "Punane raamat" Erle Nõmme tõlkes. Aastal 2021 ilmus Erle Nõmme tõlkes sarjas "Punane raamat" "Petrovid gripi küüsis" (ilmus aastal originaalis aastal 2016 ajakirjas "Волга" ja raamatuna aastal 2017 Moskvas).
143

143. aasta Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand Aastakümned: 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad - 140. aastad - 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad Aastad: 138 139 140 141 142 - 143 - 144 145 146 147 148 ... ... ...
Dūriai

Dūriai on järv Leedus Molėtai rajoonis. Järv asub Molėtai linnast kaks kilomeetrit loode pool merepinnast 146,6 meetri kõrgusel ja kuulub Nemunase vesikonda. Järve kaldad on enamasti kõrged ja seal asuvad põllud ning aasad, loodes ja läänes on kaldad kohati ka soostunud. Järves on üks saar pindalaga 0,18 ha. Väljavooluks on Žežiebra oja. Kaldad on valdavalt madalad ja soostunud, põhjakallas on kõrgem. Kallastel asuvad mitmed metsad, põllud, aasad ja juurviljaaiad. Järve põhja katab madalamas osas liiv, lõunaosas ka turvas. Sügavamas osas katab järve põhja sapropeeliga segunenud aleuriit. Järve kallastel asuvad Levaniškiai, Antadūrė, Bimbiriai, Pečiuliai, Ažubaliai, Pakubėtiškiai I ja Kampai külad. Ka paiknevad selle kallastel Krivitiškiai ja Kampai linnamäed. Kaldajoone pikkus on 18,13 kilomeetrit. Järves elab kolmteist liiki kalu: (linask, haug, latikas, koger, ahven, viidikas, kiisk, särg, nurg, hink, säinas, luts ja roosärg). Järve nimi on tuleneb tõenäoliselt tüvest dura, dūra, duras, mis tähendab teslit või raudotsaga vaia. Dūriai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 217 lk. Dūriai. Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. 471 lk. Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. 97-98 lk. – Vilnius: Mokslas, 1981
Täpiksirts

Täpiksirts (Tetrix bipunctata) sihktiivaliste seltsi kuuluv putukaliik. Eestis arvukas ja levinud liik. Eesti sihktiivaliste nimestik Runnel, Veljo 2017. Eesti sihktiivalised ja nende laulud. Eesti Loodus 8: 12–23 (lk. 22).
Nõlg

Nõlg on hobuslaste ülemiste hingamisteede ja pea lümfisõlmede bakteriaalne nakkushaigus, mida iseloomustab pea ja kurgu limaskestade põletik ning lümfisõlmede suurenemine. Nõlega kaasneb tihti mädane voolus ninast. Haiguse tekitajaks on bakter Streptococcus equi. Nõlg on väga nakkav haigus. Eriti levinud on see võõrutatud varssade ja noorte hobuste seas, aga nakatuda võivad igas vanuses hobused. Umbes 75%-l hobustest kujuneb pärast haiguse läbipõdemist püsiv immuunsus. Haiguse peiteaeg on 3–14 päeva. Haigustunnusteks on kehv enesetunne, kehatemperatuuri kiire tõus üle 39 °C ja kollakas nõrevool ninast. Hiljem on märgata ka pea lümfisõlmede suurenemist. Lümfisõlmede turse lõpeb mädase põletikuga. Samas ei pruugi igal haigestunud hobusel kõiki mainitud tunnuseid avalduda. Tallis puhkenud nõlg levib väga kiiresti. Üheks nõlge nakatumise viisiks on otsene kontakt haigust kandva hobusega. Haiguse edasikandumine on võimalik ka kaudse kontaktiga, mille korral saadakse nakkus saastunud talli või kopli keskkonnast, aga ka inimese ja sööda kaudu. Ka pealtnäha terve hobune võib olla nakkusallikaks. Haiguskandjat on võimalik kindlaks teha näiteks PCR (ing k polymerase chain reaction) testiga. Optimaalsetes tingimustes püsib Streptococcus equi bakter elus 6–8 nädalat. Nõlge põdev hobune muutub nakatumisvõimeliseks 1–2 päeva pärast palaviku teket. Haigestunud hobune levitab haigustekitajat 2–3 nädalat, samas võib tervenenud hobune olla potentsiaalne haigusekandja üle 6 nädala pärast kliiniliste haigustunnuste kadumist. Nakkushaiguste ennetamiseks tuleks vältida kontakti võõraste loomadega. Uusi hobuseid on soovitatav hoida 2–3 nädalat karantiinis. Sealjuures on oluline kasutada eraldi söödanõusid ja varustust. Nõlge on võimalik edukalt ennetada iga päev hobuseid jälgides ja kehatemperatuuri mõõtes. Haigustunnustega loomad tuleb otsekohe eraldada tervetest ning iga päev puhastada ja desinfitseerida nende söödanõud. Saastunud koplid jätta kasutamata vähemalt neljaks nädalaks, siis hävinevad bakterid kuivamise ja ultraviolettkiirguse tõttu. Nõle vastu on olemas vaktsiin, kuid Eestis puudub seni võimalus hobuseid vaktsineerida.Haiguskahtluse korral tuleb viivitamata teavitada loomaarsti. "Wayback Machine" (PDF). web.archive.org. 15. aprill 2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. aprill 2016. Vaadatud 26. mail 2023.{{netiviide}}: CS1 hooldus: robot: algse URL-i olek teadmata (link) "Strangles in Horses". web.archive.org. 30. oktoober 2019. Originaali arhiivikoopia seisuga 30. oktoober 2019. Vaadatud 26. mail 2023. Sweeney, Corinne R.; Timoney, John F.; Newton, J. Richard; Hines, Melissa T. (2005). "Streptococcus equi Infections in Horses: Guidelines for Treatment, Control, and Prevention of Strangles". Journal of Veterinary Internal Medicine (inglise). 19 (1): 123–134. DOI:10.1111/j.1939-1676.2005.tb02671.x. "Avaleht | Põllumajandus- ja Toiduamet". pta.agri.ee. Vaadatud 26. mail 2023. "Info nõle kohta". Eesti Ratsaspordi Liit. Vaadatud 26. mail 2023.
2. diviisi tagavarapataljon

2. diviisi tagavarapataljon oli Eesti Rahvaväe väeüksus aastatel 1919–1920, Puiestee tänava kasarmutes. 2. diviisi tagavarapataljoni formeerimist alustati 29. detsembril 1918 Haapsalus, 15. veebruaril 1919 paigutati pataljon Haapsalust Tartusse ja allutati 2. diviisi ülemale. Pataljon tegutses kuni 20. maini 1920. staabikapten Arnold Hinnom 15. jaanuar 1919 – 25. detsember 1919, kapten Villem Marder Pataljoni staap koosnes rivi- ja majandusjaoskonnast. Tagavarapataljoni koosseisus olid ette nähtud roodud (a` 225 sõdurit) vastavalt olemasolevate sõdurite arvule õppekomando, komandandikomando, pommipilduritekomando, kuulipilduriterood, töörood, ambulants ja orkester. 1919. aasta suvel viidi Haapsalust üle Tartusse tsaariaegse Krasnojarski polgu kasarmusse Puiestee tänava ääres, mobiliseeritud mehed, kes sündinud aastatel 1882–1898 ning kes olid seni sõjamehe kohustustest kehaliste puudujääkide tõttu või perekondlikel põhjuste vabastatud. Mobiliseeritute allumatuses ehk 2. diviisi tagavarapataljoni mässus süüdistatuna mõisteti 13. juulil 1919 sõjaväljakohtu poolt surma, 20 mahalaskmise ja kaks poomise läbi. 21 mehe hukkamispaik (üks pääses ratsahobusel põgenema ja avaldas hiljem oma memuaarid) oli Ülejõe kasarmuõu. Paul Vihalem, VALGE TERROR EESTIS AASTAIL 1918—1919, TARTU 1961, lk 51-53 Ene Puusemp, Väepealikud tahtsid meestest sangareid teha, tartu.postimees.ee, 16. november 2011 Kurbmäng Tartu tagavarapataljonis 21 aasta eest, Postimees (1886-1944), nr. 194, 21 juuli 1940 2. Diviisi Tagavarapataljon (1919 - 1920), The National Archives of Estonia
144

144. aasta Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand Aastakümned: 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad - 140. aastad - 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad Aastad: 139 140 141 142 143 - 144 - 145 146 147 148 149 ... ... ...
56 Leonard Street

56 Leonard Street on 250,2 meetri kõrgune pilvelõhkuja, mis asub Lower Manhattani naabruskonnas TriBeCa. 60-korruseline hüpermodernne ehitis on üks maailma kõrgemaid tornelamuid.  56 Leonard Street – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ametlik koduleht
Lada Golf

LADA Golf (vene keeles Лада Гольф) on golfiautoperekond, mida on lastud välja vaid üksikutes eksemplarides. Lada Golf 1002 oli kahekohaline ning kaubaplatvormiga ja Lada Golf 1004 neljakohaline, mis loodi VAZ-i kontsernis Togliatti linnas Venemaal aastatel 1999-2001. 1999. aastal töötas autotehas AvtoVAZ Nababino külas (Moskva provintsis) asuva golfiklubi tellimusel golfiauto loomist ja kuni 2000. aastani loodi kahte tüüpi autosid: Lada Golf 1002 (kahekohaline, kaubaplatvormiga) ja Lada Golf 1004 (neljakohaline). Peaprojekteerijaks oli Vladimir Pleksanov, peaehitaja - Sergei Ivlev. Mõlemad autod oli esiveolised, mis kasutasid 25 kW (34 hj) PT-125 (vene keeles ПТ-125) elektrimootorit ja 120 Ah mahutavusega pliiakut, mis võimaldas sõita kuni 40 km kaugusele. Golfiklubis katsetades Lada Golf 1002 täiskoormusega selgus, et niiske rohuga maastikul sõites ei suuda see järskudele nõlvadele sõita, seetõttu otsustati muuta selle auto käigukast eestpoolt tahapoole. Järgmise aasta jooksul loodi kolm sellist autot, mis saadeti eelnimetatud Moskva golfiklubisse VAZ-1004 oli Lada Golfi perekonna esimene modifikatsioon, mille töö algas 1999. aastal. See oli lahtiste esiratastega neljakohaline elektriauto. Veojõu elektrimootorit ja elektriajamit, esivedrustust ja roolimist kasutati mudelist VAZ-1111E. Autole olid paigaldatud pliiakud mahutavusega 120 Ah. Maksimaalne kiirus oli kuni 24 km/h ja sõiduulatus kuni 40 km. 2001. aastal töötati välja läbipaistva katusega neljakohalise elektriauto Lada Golf modifikatsioon VAZ-1004T, mis on kohandatud sõitmiseks kuurordiala tänavatel, sanatooriumites, puhkealadel, parkides, spordi- ja näitusekomplekside territooriumitel. Esmakordselt näidati seda 2001. aastal viiendal Venemaa rahvusvahelisel Moskva autonäitusel. Kandevõime - 600 kg. Maksimaalne kiirus kuni 24 km/h. Laetavad akud töötasid nimipingel 48,8 V. CarStyling - Lada Golf 1999
Tubuai keel

Tubuai keel on Prantsuse Polüneesias Australi saartel ja Seltsisaartel räägitav keel, mis kuulub polüneesia keelte tahiti rühma. Keele kõnelejaid on umbes 8000. Eristatakse nelja murret. Tubuai keel sarnaneb tahiti keelega. Keeles on 5 vokaalfoneemi /i e a o u/ ja 8 konsonantfoneemi /p t k m n ŋ r v /. Eristatakse ka pikki vokaale /i: e: a: o: u:/. https://glottolog.org/resource/languoid/id/aust1304 http://www.endangeredlanguages.com/lang/2448
Nurme sadam

Nurme sadam (sadama kood: EE NRM) on sadam Kräsuli saarel. Sadama geograafilised koordinaadid on 59°34´36.96 N; 24°47´09.53 E. "Sadamaregister, Nurme sadam (EE NRM)". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. aprill 2019. Vaadatud 11. novembril 2019. Veeteede Ameti sadamaregistri veeb: Nurme sadam
Hanna Kosonen

Hanna Kosonen (sündinud 27. veebruaril 1976 Savonlinnas) on Soome poliitik ja endine suusaorienteeruja, Soome Keskerakonna liige. Ta on 2015. aastast Eduskunna liige. 9. augustist 2019 oli ta Soome teadus- ja kultuuriminister. Ta osales 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, kuid ei osutunud valituks. 2015. aasta Soome parlamendivalimistel sai ta 6600 häält ja ta valiti Eduskunna liikmeks. 2019. aasta Soome parlamendivalimistel sai ta 5583 häält ja ta jäi Eduskunna liikmeks edasi. 9. augustist 2019 oli ta Soome teadus- ja kultuuriminister Antti Rinne valitsuses. Ta oli aastatel 2011–2017 abielus, tema abikaasa on diplomeeritud insener. Neil sündis kaks tütart. 2017. aastal nad lahutasid abielu. Hanna Kosonen Eduskunna kodulehel Hanna Kosoneni koduleht
Amélie de Montchalin

Amélie de Montchalin (sündinud 19. juunil 1985 Lyonis) on Prantsusmaa poliitik, ta kuulub erakonda En Marche!. Ta oli alates 27. märtsist 2019 kuni 6. juulini 2020 Prantsusmaa Euroopa asjade minister.