laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Siim Tammsaar

Siim Tammsaar (sündinud 2. juulil 1986 Pärnumaal) on eesti tarkvaraarendaja ja ettevõtja. Ta on lõpetanud Pärnu Ülejõe Gümnaasiumi aastal 2004 ning õppinud kaks aastat Tallinna Tehnikaülikoolis. Siim Tammsaar on Skype'i rakenduse üks loojatest. Sel ajal oli ta kõigest 17-aastane. Koos kaasautorite Jaan Tallinna, Ahti Heinla ja Priit Kasesaluga loodi rakendus ning hakati tegema koostööd rootslase Niklas Zennströmi ja taanlase Janus Friisiga. Registreeriti osaühing Lewis Group.[viide?] 2005. aastal müüsid nad ettevõtte 2,6 miljardi dollari eest internetioksjonifirmale eBay, mis müüs selle omakorda 2011. aastal 8,5 miljardi dollari eest Microsoftile.[viide?] Hiljem pole Siim ettevõttega seotud olnud. Kui Skype maha müüdi, hakkas Siim töötama välja teisi programme. Ta on olnud abiks Soome ettevõtte Rovio Mobile tarkvaraarendajatel, kui nad töötasid välja arvutimängu "Angry Birds".[viide?] Lisaks on ta võrgupõhise arvutimängu "DarkSide Tetris: The Second Block" kaasautor.[viide?] 2008. aasta suvel oli ta Southwesterniga USAs raamatuid müümas. 2010. aastast on Siim tegelenud kinnisvara investeeringutega. 2013. aastast on Siim müügikoolitaja. Ta on teinud koostööd selliste ettevõtetega nagu Viasat, Elion, Tele2 jpt.[viide?]
Õpetatud sepp

Õpetatud sepp oli Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna määraline abiõppejõud, kelle ülesanne oli õppesepikoja juhatamine, õpetuse andmine hobuserautamiseks ja kabjatervishoiuks. Õpetatud sepa ametikoht loodi 1. jaanuaril 1938 jõustunud õppekohtade nimekirjaga. Õpetatud sepaks võisid olla isikud, kes olid omandanud Tartu Ülikoolis doktori või sellele vastava teadusliku kraadi. Tartu Ülikooli õpetatud sepp aastail 1938–1945 oli Rudolf Säre. "Tõuterwishoiu õppekoht ülikooli". Postimees. 30.10.1935. Vaadatud 14.12.2022. Ülikooli teateid. Päewaleht nr. 96, 7 aprill 1938 "Ülikooli teateid". Päewaleht. 04.07.1938. Vaadatud 14.12.2022. http://entsyklopeedia.ee/artikkel/s%C3%A4re_rudolf Vakantsele Tartu Ülikooli õpetatud sepa kohale kandideerija teaduslikkude tööde arvustused. Tartu, 1938.
Laane raudteepeatus

Laane raudteepeatus oli raudteepeatus Põlva maakonnas Vastse-Kuuste vallas Tartu–Petseri raudtee ääres. Avamisel jäi peatus Vana-Kuuste valda, selle läheduses asus Laane metsavahitalu. Peatus asus Rebase ja Vastse-Kuuste raudteejaama vahel (23,3. kilomeetril) Logina külas. 2001. aastal suleti peatus koos paljude muude Lõuna-Eesti raudteepeatustega, ent erinevalt mõnest muust peatusest seda ei taastatud. [1] ""Lõuna-Eesti inimeste hinnangul sõidavad rongid seal tühja" Ärileht". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. detsember 2013. Vaadatud 26. jaanuaril 2018. Paksude metsade keskel asuvas Karulaane talus kasvatatakse taimi; Koit, nr. 99, 1. september 2011. DIGAR Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Erkki Aadli

Erkki Aadli (sündinud 26. märtsil 1974) on eesti orienteeruja. Ta lõpetas 1992. aastal Saue Keskkooli. 1997. aastal lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikooli ehituse eriala. Töötab ehitusettevõtte AS Parmeron projektijuhina. Aastatel 1996–2014 on ta orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel võitnud 8 kulda, 9 hõbedat ja 8 pronksi. Aastatel 2002–2014 on ta OK Saue Tammede võistkonnas tulnud 9 korda Jüriööjooksu võitjaks. Orienteerumisjooksu EMil 2006. aastal Otepääl sai tavarajal 29.koha. Orienteerumisjooksu MMil 2007. aastal Kiievis sai tavarajal 24. koha ja teatejooksus Eesti meeskonnas 10. koha. Tallinna Tehnikaülikooli lõpetajad 1918–2006 "Parmeron. Kontakt". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 13. oktoobril 2015. "ESBL sporditulemused. Erkki Aadli". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 13. oktoobril 2015. World of O. Athlete profile: Erkki Aadli
Edward H. White

Edward Higgins "Ed" White II (14. november 1930 – 27. jaanuar 1967) oli Ameerika Ühendriikide aeronautikainsener, õhujõudude ohvitser ja NASA astronaut. 3. juunil 1965 sai temast Gemini programmi raames esimene ameeriklane, kes väljus avakosmosesse, viibides seal 36 minutit. 1967. aasta 27. jaanuaril hukkus Edward White koos kaasastronautide Gus Grissomi ja Roger B. Chaffeega Apollo 1 tulekahjus.  Pikemalt artiklis Gemini 4 White oli üks üheksast mehest, kes valiti 1962. aastal NASA astronautide teise gruppi. NASA määras White'i koos James McDivittiga Gemini 4 meeskonda ja 3. juulil 1965 väljus White avakosmosesse. See kogemus oli piisavalt väsitav, nii et McDivitt käskis White'il naasta kosmoselaeva planeeritust varem. Kosmosekõnni ajal hõljus laevast välja White'i varukinnas ja sellest sai kosmoseprügi. Tänaseks on kinnas atmosfääris ära põlenud. „Ma tulen tagasi sisse....ja see on kõige kurvem hetk mu elus.“ – Edward White kui McDivitt käskis tal laeva naasta Pärast Gemini 4 lendu oli White Gemini 7 varumeeskonnaliige. 1966. aasta märtsis määrati White esimese Apollo lennu vanempiloodiks. Teised meeskonnaliikmed olid komandör Gus Grissom ja piloot Roger Chaffee. Algselt plaaniti Apollo 1 lend sooritada 1966. aasta lõpus, aga viivituste tõttu pidi lend toimuma 1967. aastal. 27. jaanuaril 1967 olid Apollo 1 meeskonnaliikmed Saturn V kanderaketi tipus asunud Apollo juhtimismoodulis treeningul. Ootamatult puhkes moodulis tulekahju, mille tõttu jäid mehed moodulisse lõksu. Kuigi mehed jõudsid enne raadioside katkemist tulekahjust teatada ja häire anti kohe, sai kogu meeskond surma, sest White ei suutnud moodulis olnud kerge ülerõhu tõttu ust avada. Kui päästetöötajad ukse 5 minutit pärast põlengu algust avada suutsid, leiti White'i surnukeha keskmiselt istmelt ukse poole küünitamas. Space.com. "Ed White: The First American to Walk in Space". Vaadatud 01.01.2024. NASA History. "Detailed Biographies of Apollo I Crew - Ed White". Vaadatud 01.01.2024. National Air & Space Museum. "Apollo 1". Vaadatud 01.01.2024.
Roger B. Chaffee

Roger Bruce Chaffee (15. veebruar 1935 – 27. jaanuar 1967) oli Ameerika Ühendriikide mereväelane, aeronautikainsener, katselendur ja astronaut. Chaffee hukkus koos Gus Grissomi ja Edward H. White'iga Apollo 1 põlengus. "Roger B. Chaffee". NASA. Vaadatud 15. august 2018.
Nemi

Nemi on vald (comune) Itaalias Lazio maakonnas città metropolitana di Roma Capitales. Albani mägedes Nemi järve kaldal asuva Nemi kõrgus merepinnast on 521 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt 260 inimest ruutkilomeetri kohta. Nemi piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Ariccia, Genzano di Roma, Rocca di Papa, Velletri. Nemi halduspiirides asuvad järgmised asulad: Parco dei Lecci, Valle delle Colombe, Valle Petrucola, Vigna Grande, Ville di Nemi.  Prantsusmaa – Montreuil-le-Gast, alates 1993. aastast  Türgi – Intepé, alates 2004. aastast https://demo.istat.it/?l=it Comune di Nemi - Gemellaggio con Ceyrat Vaadatud 22-06-2009 Comune di Nemi - Gemellaggio con Intepé Vaadatud 22-06-2009 Giovanni Antonio Ricci, Memorie storiche dell'antichissima città di Alba Longa e dell'Albano moderno, Roma, Giovanni Zempel, 1787, pp. 272. Emanuele Lucidi, Memorie storiche dell'antichissimo municipio ora terra dell'Ariccia, e delle sue colonie di Genzano e Nemi, Iª ed., Roma, Tipografia Lazzarini, 1796. Nicola Ratti, Storia di Genzano, con note e documenti, Iª ed., Roma, Stamperia Salomoni, 1797. Antonio Nibby, vol. I in Analisi storico-topografico-antiquaria della carta de' dintorni di Roma, IIª ed., Roma, Tipografia delle Belle Arti, 1848, pp. 546. Gaetano Moroni, Dizionario di erudizione storico-ecclesiastica, Iª ed., Venezia, Tipografia Emiliani, 1840. Ferdinand Gregorovius, Storia della città di Roma nel Medioevo, Torino, Einaudi, 1973, ISBN 88-06-37689-6. Giuseppe Lugli, Studi e ricerche su Albano archeologica 1914-1967, IIª ed., Albano Laziale, Comune di Albano Laziale, 1969, pp. 265. Filippo Coarelli, Guide archeologhe Laterza - Dintorni di Roma, Iª ed., Roma-Bari, Casa editrice Giuseppe Laterza & figli, 1981. Ugo Mancini, Lotte contadine e avvento del fascismo ai Castelli Romani, Iª ed., Roma, Armando Editore, 2002, pp. 405, ISBN 88-8358-337-X.  Nemi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Foto del Paese di Nemi Parco dei Castelli Romani
Sander Vaher

Sander Vaher (sündinud 23. mail 1985) on eesti orienteeruja. Ta lõpetas 2005. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 2011. aastal lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonna tööstus- ja tsiviilehitus eriala ja sai tehnikateaduse magistri kraadi. Aastatel 2006–2017 on ta orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel võitnud 15 kulda, 9 hõbedat ja 11 pronksi. Ta on osalenud Eesti koondises orienteerumise maailmameistrivõistlustel ja Euroopa meistrivõistlustel. Orienteerumisjooksu EMil sai 2006. aastal Otepääl 9. koha, 2010. aastal Bulgaarias Primorskos sprindis 32. koha. Orienteerumisjooksu MMil sai 2007. aastal Kiievis lühirajal 22. koha, 2015. aastal Šotimaal Invernessis teatejooksus Eesti meeskonnas koos Timo Silla ja Lauri Sillaga 6. koha. 2008. aastal võitis ta üliõpilaste maailmameistrivõistlustel orienteerumisjooksus lühirajal kulla ja teatejooksus Eesti meeskonnas hõbeda. Tema õed Maret Vaher ja Ruth Vaher on samuti orienteerujad. Hugo Treffneri Gümnaasium. 2005. aasta lend Tallinna Tehnikaülikooli lõpetajad 2011–2013 "ESBL sporditulemused. Sander Vaher". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 14. oktoobril 2015. World of O. Athlete profile: Sander Vaher Eesti Spordi Biograafiline Leksikon. Vaher, Sander
Piiskopisau

Piiskopisau ehk karjasesau (ladina keeles baculus pastoralis) on katoliku kirikus, õigeusu kirikus ja mõnedes protestantlikes kirikutes (anglikaani kirik, luterlik kirik) piiskopi ja kloostriülema ametivõimu sümboliseeriv, vasakus käes hoitav ese (karjasekepp). Sau on tüüpiliselt keerdpäine ja selle võrsepungad sümboliseerivad elu. Vanim dokumenteeritud teade piiskopisauast on 633. aasta Toledo IV kirikogust. Mitra http://www.eestikirik.ee/kahe-piiskopisaua-sunnilugu/ (vaadatud 14.10.2015)
Bartninkai

Bartninkai on alev Leedus Vilkaviškise rajoonis, Bartninkai valla halduskeskus. Alev asub Aista jõe kaldal. Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1790 valminud katoliku kiriku varemed (selle kõrval seisab uus puidust kirikuhoone) ja Bartninkai mõisa hoonetekompleks. Asula tekkis XVI sajandi teisel poolel. Küla on esimest korda mainitud aastal 1649. Asula nimi tuleneb ilmselt elanike vanast tegevusalast (slaavi päritolu sõna бортники tähendab mesinikke). Esimene kirik rajati sinna aastal 1663. Toona kuulus see Alytuse mõisale. Aastal 1744 sai Bartninkaist alev. Mõisa omanik Antoni Tyzenhaus rajas sinna kangakudumise ja rauasulatuse ettevõtted, ent peale seda, kui ta oma valdused kaotas, käis tööstus allamäge. Ta lasi ka asula radiaalselt ümber mõisakompleksi välja ehitada; samuti lasi ta mitmed tänavad sillutada. Tolle aja planeering on osaliselt veel praegugi säilinud. Aastal 1783 sai Bartninkaist kohaliku kihelkonna keskus. Kihelkonnakool oli seal tööd alustanud juba aastal 1781. Aastal 1790 ehitati vana kiriku asemele uus kivist kirikuhoone. Aastal 1865 lisati sellele ka torn. Aastal 1944 sai alev sõjas kannatada. Õhku lasti ka sealne kirikuhoone, mille asemele aastal 1950 ehitati uus puidust kirik. Nõukogude võimu ajal oli Bartninkai kohaliku kolhoosi keskasula. Elvyra Žebertavičiūtė – Leedu näitleja [1] Algimantas Miškinis Lietuvos urbanistikos paveldas ir jo vertybės. kd. 1 Vilnius 199 lk. Alev portaalis vietoves.Lt Video alevi ajaloost
Harald Tannberg

Harald Tannberg (28. oktoober 1910 – 22. jaanuar 2004 Stockholm) oli väliseesti kunstnik ja arhitekt. Harald Tannberg astus 1934. aastal vanemate soovil Tartu Ülikooli matemaatikat õppima. 1935. aastal alustas ta maaliõpinguid Kõrgemas Kunstikoolis Pallas Nikolai Triigi käe all. Ta põgenes 1944. aastal Saksamaale. Seal astus ta Müncheni Tehnikaülikooli, mille lõpetas arhitektina. Ta töötas seejärel samas õppeasutuses arhitektuuriprofessor Döllgasti assistendina. Siirdus hiljem Rootsi, kus töötas arhitektuuribüroos. Harald Tannberg on maetud Stockholmi Metsakalmistule. Tannberg hakkas näitustel esinema juba Eestis ning jätkas seda väliseesti kunstinäitustel. Viljeles akvarellimaastikke, figuraalkompositsioone, vaikelusid ja portreemaali. Katsetas ka monotüüpiatehnikas portreekunstiga. 1955. aastal ilmus temalt kaheksaleheline graafikamapp Tallinna vanalinna vaadetega. Harald Tannberg oli abielus kunstnik Silvia Leituga. Kodumaa kunstivormis. Vana Tallinn on olnud motiiviks kunstnik Harald Tannbergi uuele graafikaseeriale, mis moodustab kaheksalehelise kunstimapi – 18.02.1955 Hittagraven
Eesti Arheoloogiaselts

Eesti Arheoloogiaselts (kirjutatud ka Eesti Arheoloogia Selts) oli[küsitav] Eesti arheoloogiaga tegelev selts. 1990-1991 andis selts välja Eesti Arheoloogiaseltsi Teatajat. Eesti Arheoloogiaseltsi Teataja (ilmus 1990-1991) Stilus (1. osa). Eesti Arheoloogiaselts, 1992 Arheoloogilised välitööd Eestis 1996. Archeological Field Works in Estonia in 1996. Eesti Arheoloogiaselts, 1997 MTÜ Arheoloogiakeskus
Visuotinė lietuvių enciklopedija

"Visuotinė lietuvių enciklopedija" (lühend VLE; "Leedu üldentsüklopeedia") on leedukeelne üldentsüklopeedia, mis ilmus aastatel 2001–2015. Entsüklopeedia koosneb 25 köitest ja 1 täiendusköitest. Ühe köite maht on umbes 800 lehekülge, kokku on umbes 20 000 lehekülge. Selle andis välja Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras (Teaduse ja entsüklopeediate kirjastuskeskus). See on esimene iseseisvas Leedus ilmunud entsüklopeedia ning asendab 1976–1985 ilmunud 13-köitelist "Leedu nõukogude entsüklopeediat" (Lietuviškoji tarybinė enciklopedija). Entsüklopeedia keskendub Leedule: 20–25% kõikidest artiklitest käsitleb Leeduga seotud teemasid, nende seas on umbes 6000 Leedu inimeste isikuartiklit (sealhulgas üle 1400 artikli välisleedulastest). Entsüklopeedia artiklite autoreid oli 2957. Väljaandmist juhtis toimetuskolleegium, mille president oli Leedu Teaduste Akadeemia president Zenonas Rokus Rudzikas ja esimees Juozas Tumelis, alates 2007 Stasys Vaitekūnas. 2001, I kd: A–Arktinis oras, 799, [1] lk + lisa (30 lk) ISBN 5420014858 2002, II kd: Arktis–Beketas, 799, [1] lk + lisa (31 lk) ISBN 5420014998 2003, III kd: Beketeriai–Chakasai, 800 lk ISBN 5420015129 2003, IV kd: Chakasija–Diržių kapinynas, 832 lk + lisa (64l k) 2004, V kd: Dis–Fatva; I–IV köite täiendused, 800 lk 2004, VI kd: Fau–Goris, 832 lk + lisa (64 lk) 2005, VII kd: Gorkai–Imermanas, 800 lk 2005, VIII kd: Imhof–Junusas, 847, [1] lk + 1 lisa (77 lk) 2006, IX kd: Juocevičius–Khiva, 800 lk 2006, X kd: Khmerai–Krelle. I–X köite täiendused, 831, [1] lk + 1 lisa (55 lk) 2007, XI kd: Kremacija–Lenzo taisyklė, 816 lk 2008, XII kd: Lietuva, 848 lk 2008, XIII kd: Leo–Magazyn, 800 lk 2008, XIV kd: Magdalena–México, 800 lk 2009, XV kd: Mezas–Nagurskiai, 800 lk 2009, XVI kd: Naha–Omuta, 800 lk 2010, XVII kd: On–Peri, 800 lk 2010, XVIII kd: Perk–Pra, 816 lk 2011, XIX kd: Pre–Reu, 816 lk 2011, XX kd: Rėv–Sal, 816 lk 2012, XXI kd: Sam–Skl, 848 lk 2012, XXII kd: Sko–Šala, 848 lk 2013, XXIII kd: Šalc–Toli, 848 lk 2014, XXIV kd: Tolj–Veni, 848 lk 2014, XXV kd: Venk–Žvo, 848 lk ISBN 9785420017418 2015, Täiendusköide. Abaluja–Źwikiele, 624 lk ISBN 9785420017548 http://vz.lt/archive/article/2014/7/8/baigta-visuotine-lietuviu-enciklopedija http://www.melc.lt/lt.php/naujos-knygos/enciklopedijos/ Entsüklopeedia kirjastuse kodulehel
Rahvusvaheline Kinnismälestiste Nõukogu

Rahvusvaheline Kinnismälestiste Nõukogu (prantsuse keeles Conseil international des monuments et des sites; inglise keeles International Council on Monuments and Sites; lühend ICOMOS) on ekspertidest koosnev nõukogu, kes tegeleb kinnismälestiste, arhitektuursete ansamblite ja ajalooliste paikade säilitamise, kaitse ja väärtustamisega. ICOMOSi nime on eelkõige inglise keelest eesti keelde tõlgitud mitmeti, näiteks ICOMOSi Eesti komitee kasutas 1992. aastal oma asutamisdokumentides nime "Rahvusvaheline Mälestusmärkide ja Ajalooliste Paikade Nõukogu", kuid juba põhikirja kinnitamisel 22. jaanuaril 1993 kasutati toortõlke asemel sisulist tõlget "Rahvusvaheline Kinnismälestiste Nõukogu". ICOMOS asutati 1965. aastal Varssavis. 1973. aastal toimus ICOMOSi rahvusvaheline kollokvium Vilniuses, 1985. aastal aga suuremahuline rahvusvaheline kollokvium Tallinnas, millel osales ka ICOMOSi tollane president Michel Parent. Veebruaris 2010 toimus Tallinnas ICOMOSi Põhjamaade rahvuskomiteede väljasõiduistung. ICOMOSi peakorter asub Pariisis, töökeeled on prantsuse ja inglise keel, ametlikud keeled on veel hispaania ja vene keel. ICOMOS on UNESCO üks ametlikke eksperdiorganisatsioone, mis tegutseb kultuuripärandi kaitsel koostöös ICOMi, ICCROMi, UNESCO Maailmapärandi Komitee, TICCIHi jt organisatsioonidega. ICOMOSi tegevus põhineb peamiselt enda allorganisatsioonide (rahvuslike komiteede ja rahvusvaheliste teaduskomiteede) rahvuslikul, regionaalsel ja rahvusvahelisel koostööl.  Pikemalt artiklis ICOMOSi Eesti komitee Eestis tegutseb rahvusliku komiteena alates 1992. aastast ICOMOSi Eesti komitee. Selle asutamise üks algatajaid oli Kaur Alttoa, kes 1990. aastatel ka komitee tööd esimehena juhtis (toona nimetati ICOMOSi Eesti Rahvuskomiteeks). https://web.archive.org/web/20160216045039/http://www.icomos.ee/icomos-3/ (vaadatud 14.10.2015) ICOMOS icomos.ee 2010 Riin Alatalu. "ICOMOS – Rahvusvaheline Monumentide ja Muinsusväärtuste Nõukogu". // Muinsuskaitse aastaraamat 2009. Lk 104-105 2012 Riin Alatalu. "ICOMOS Eestis". // Muinsuskaitse siirdeühiskonnas 1986-2002: rahvuslikust südametunnistusest Eesti NSV-s omaniku ahistajaks Eesti Vabariigis. Doktoritöö Eesti Kunstiakadeemias. Tallinn 2012. Lk 97–102 ICOMOSi koduleht. Inglise keeles ICOMOSi Eesti komitee koduleht
Akadeemiline Filosoofia Selts

Akadeemiline Filosoofia Selts oli Eestis filosoofiaga tegelev selts. Selts asutati 1920 ja see tegutses enne Teist maailmasõda ja uuesti pärast Eesti taasiseseisvumist. Seltsi asutajaid oli Hugo Rahamägi ja Walter Freymann. https://eelk.ee/elulood/rahamagi_hugo.html (vaadatud 14.10.2015)
Haapsalu Kaunistamise Selts

Haapsalu Kaunistamise Selts oli 1921-1940 Haapsalus tegutsenud selts. Seltsi eesmärk oli kujundada Haapsalu kuurortlinnaks. Seltsi esimees oli Hans Alver. Seltsi oluline tegelane oli Roman Haavamägi (enne 1937. aastat Espenberg), kelle eestvedamisel ehitati Haapsalu kaldakindlustused, ja kes oli ka paljude Haapsallu ilu eesmärgil püstitatud monumentaalsete ja teiste teoste looja. http://www.haapsalu.ee/hans-alveri-preemia (vaadatud 14.10.2015) http://www.eestigiid.ee/?CatID=63 (vaadatud 14.10.2015)
Haridusselts

Haridusselts on selts, mille eesmärk on elanikkonna seas levitada haridust ja teadmisi. Eestis hakati haridusseltse moodustama 19. sajandil. 1909 oli Eestis 90 haridusseltsi (s.t kooli- ja noorsookasvatuse seltsid). Haridusseltsid pidasid üleval spetsiaalseid õppeasutusi: haridusseltsi koole. Haridusseltse: Nehatu Haridusselts Tartu Haridusselts Eesti Rahvahariduse Selts "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 14.10.2015) Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 175
Hikkoripuu

Hikkoripuu (ladina Carya) on heitlehiste puude perekond pähklipuuliste sugukonnas, mis on pärit Põhja-Ameerika idaosast. Perekond koosneb umbes 25 liigist[küsitav], millest 14 kasvavad looduslikult Põhja-Ameerikas, 6 Aasias. Hikkoripuudele on omased suured pähklid. Peened võrsed lõpevad suure tipupungaga, lehekesed on sageli väga suured. Puit on tugev, kuid painduv, mis sobib mitmesuguste esemete valmistamiseks. Nimetus pärineb indiaanlastelt ja tähendab 'pähklit koksima'. Hikkoripuudel on suured pähklid ning lehed on suured ja tiivakujulised, mille alakülg on udekarvane. Hikkoripuu pähklid: Valk: 12,72 g Kaltsium: 61 mg Rasv: 64,37 g Kaalium: 436 mg Kõrgem klassifikatsioon: Pähklipuulised Pekani-hikkoripuud (Carya illinoinensis) paiknevad Lõuna-Iowast Mehikko põhjaosani. Pekani-hikkoripuu on kõrgeim looduslik hikkoripuu (52 m). Puud paiknevad ainult soojadel aladel ning Briti saartel leidub neid väga harva. Puude võra on laiem kui enamikul hikkoripuudel, harud ja tüved on saledad. Puu koor on hallikaspruun, tihedalt rõmeline. Võrsed on algul tihedalt karvased, hiljem läikivad ja pruunid. Pungadest on tipupung väike, šokolaadipruun, tipust udekarvane. Valge-hikkoripuu paiknevad pigem soojadel aladel, Briti saartel harva. Vanemas eas ümar, kõrge tüvi, kõrgus kuni 27 m. Koor purpurjas hall, madalate, ümarate, risti-rästi rõmedega. Võrsed läiketa pruunid, lühikeste jäikade karvadega. Pungad :tipupung väga suur, sametjas. Lehed on hiigelsuure paksu, rippuva, lehekesega, pealt läikiva tumerohelised. Viljad on väga paksu kestaga luuviljad, mittesöödavad. Hatune-hikkoripuu paikneb New Yorgist Oklahomani. 1804.a leidub Briti saartel harva, paiknevad suurtes soojades alades Võra kitsas, ebakorrapärane, kõrgel tüvel, kõrgus kuni 27 m. Koor muutub liistakutena korduvaks, kitsad kooresoomused ülalt ja alt väljapoole kaardus. Võrsed kollased kuni roosad, algul udekarvased. Tipupung hiigelsuur, udekarvaste roheliste kuni pruunide kattesoomustega. Lehed hikkoripuude seas suurimad, 7 tugeva lehekesega, tipmise lehekese roots 1 cm, pealt peaaegu paljad, alt peenelt udekarvased, ei lõhna. Viljad on pähklikujulised luuviljad, peaaegu sama head nagu pekani-hikkoripuul. Hikkoripuu on väga tugev, kõva, tihe ja löögikindel. Seda kasutatakse näiteks tööriistade käepidemete, vibude, põrandaliistude ja trummipulkade valmistamisel.
Keturvalakiai

Keturvalakiai on alev Leedus Vilkaviškise rajoonis, Keturvalakiai valla halduskeskus. Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1950 valminud katoliku kiriku hoone, aastal 1861 valminud kabel ja aastal 1848 ehitatud pastoraadi ait. Keturvalakiaid on esimest korda mainitud aastal 1613. Esimene kirik rajati sinna aastal 1769. Aastal 1777 sai Keturvalakiaist kohaliku kihelkonna keskus. Kihelkonnakool alustas seal tööd juba järgmisel aastal. Aastal 1786 valmis uus kirikuhoone. Aastal 1944 sai alev sõjas kannatada. Hävis sealne kirikuhoone, mille asemele aastal 1950 ehitati uus puidust kirik. 3. augustil 1945 hõivasid asula mõneks ajaks Leedu metsavennad. Nõukogude võimu ajal oli Keturvalakiai kohaliku kolhoosi keskasula. Juozas Burba – leedu raamatutele spetsialiseerunud salakaubavedaja Jeronimas Plečkaitis – Leedu poliitik Nijolė Miliauskaitė – leedu luuletaja [1] Alev portaalis vietoves.Lt
James McDivitt

James Alton "Jim" McDivitt (10. juuli 1929 – 13. oktoober 2022) oli Ameerika Ühendriikide õhuväelane, katselendur, aeronautikainsener ja astronaut. McDivitt lendas missioonidel Gemini 4 ja Apollo 9. Hiljem juhtis ta aastatel 1969 kuni 1972 NASAs Apollo missioone. "James A. McDivitt". NASA. Vaadatud 17. august 2018.
Gemini 4

Gemini 4 (ametlikult Gemini IV) oli NASA Gemini programmi teine mehitatud lend, mis toimus 1965. aasta juunis. See oli USA kümnes mehitatud lend. Lennu meeskonnaks olid astronaudid James McDivitt ja Edward H. White. Gemini 4 tegi nelja päeva jooksul orbiidil 66 tiiru ümber Maa ja 3. juunil 1965 sai White esimeseks ameeriklaseks, kes väljus avakosmosesse. Samuti oli missioon esimene kord, kui USA kosmoselaeval tehti mitmeid teaduslikke katseid. Katsete hulgas uuris meeskond uuris tulevase Apollo programmi jaoks, et kas sekstanti saab kasutada Kuule lendudel navigeerimisel.
Sootaga raudteepeatus

Sootaga raudteepeatus oli raudteepeatus Tartu maakonnas Tartu vallas Kastli külas Tapa–Tartu raudtee ääres. Peatus asus Tabivere ja Kärkna raudteejaama vahel (kilometraaž 412,31). Avamisel jäi peatus Sootaga valda. Viimane reisirong peatus Sootaga raudteepeatuses 2001. aastal. Peatuskoht oli varustatud madala (kõrgus 20 cm) 70 meetri pikkuse reisijate ooteplatvormiga, mis lammutati Tabivere–Kärkna raudteelõigu remonditööde ajal 2005. aastal. Ooteruum lammutati paar aastat varem. AS Eesti Raudtee avaldamata andmed Vallajuhid nõuavad vanade rongipeatuste taastamist FOTO: Sootaga raudteepeatus aastal 2002; Baltic Trains Picture Gallery
Trubetsky Pictures

Trubetsky Pictures on Eesti filmistuudio. See on tootnud Tõnu Trubetsky ansambliga Vennaskond seotud filme. Filmistuudio Trubetsky Pictures filmid: Vennaskond. Millennium, 1998, muusikafilm Vennaskond. Ma armastan Ameerikat, 2001, dokumentaalfilm Vennaskond. Sügis Ida-Euroopas, 2004, dokumentaalfilm Vennaskond. New York, 2006 Pirates of Destiny, 2007 The Swindle Continues, 2012 New York Tour 2012 Trubetsky Pictures Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 14.10.20115)