laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ithaka piirkonnaüksus

Ithaka piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Ιθάκης) on Kreeka piirkonnaüksus Joonia saarte piirkonna keskosas. See hõlmab Ithaka ja Átokose saare ning väikesed saared Ithakast kirde ja ida pool. Piirkonnaüksuse halduskeskus on Vathý. Ithaka piirkonnaüksuses on üks vald – Ithaka vald. https://www.statistics.gr/2021-census-legal-pop-results
Pärsti mõisa kalmistu

Pärsti mõisa kalmistu on kalmistu Viljandi kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Pärsti külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas. Kalmistu jääb Uue-Pärsti mõisa südamest linnulennult umbes 500 m kaugusele kagusse ja Vana-Pärsti mõisa südamest linnulennult umbes 600 m kaugusele läände. Kuna mõlemal Pärsti mõisal oli tollal sama omanik, on kalmistu käsitletav lihtsalt Pärsti mõisa kalmistuna. Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Below'd millalgi 18. sajandi lõpul, kui suri Andreas von Below. Kalmistule on arvatavasti maetud 12 inimest. Kalmistu on praegu jäetud maha ja rüüstatud, piirdemüürist ja kabelist on säilinud varemed. Kalmistu on 1997. aastast koos Uue-Pärsti mõisa pargiga ühine riiklik kultuurimälestis. 1800 – Andreas von Below (1722–1800) 1820 – tema poeg Andreas von Below (1762–1820) "Pärsti mõisa kalmistu Pärsti küla kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 20. novembril 2014. Kultuurimälestis nr 14750 "Pärsti mõisa park, 19.saj." Kultuurimälestis nr 14750 "Pärsti mõisa park, 19.saj." Pärandkultuuri objekt: "Kabelivaremed" (629:KAV:001) Eesti looduse infosüsteemis Pärsti mõisa kalmistu. Viljandimaa kalmistute bibliograafia Olga Sööt. "Pärsti mõisa ajaloost". Sakala, 1. juuli 1995
Elatisabi

Elatisabi on Eestis riiklik toetus alaealisele lapsele, kelle üks vanem ei täida ülalpidamiskohustust või ei tee seda perekonnaseaduses nõutavas ulatuses . Riiklik elatisabi kehtestati Eestis 1. jaanuarist 2008. Elatisabi saamiseks peab lapse teine vanem esmalt taotlema kohtult elatise väljamõistmist. Elatisabi maksmise kestus on piiratud 90 päevaga, see tähendab tegemist on ajutise toetusega perioodiks, mil kohus elatisnõuet menetleb. Väljamakstud elatisabi summad nõuab riik hiljem ülalpidamiskohustust mitte täitnud vanemalt tagasi. Elatisabi suuruseks on üks kolmandik lapsetoetuse määrast iga päeva kohta, 2014. aastal 3.20 eur päevas. Elatisabi määrab ja maksab Sotsiaalkindlustusamet. Sotsiaalkindlustusamet. Elatisabi Elatisabi seadus (RT I, 06.12.2012, 6) www.juristaitab.ee Elatisabi last kasvatavale vanemale
Sugunääre

Sugunääre ehk gonaad on paljudel loomadel (sealhulgas inimesel) elund, mis toodab sugurakke ehk gameete ja suguhormoone. Sugunääre kuulub suguelundite hulka. Seemnerakke tootvat sugunääret nimetatakse munandiks ehk testiseks või seemnesarjaks ehk raiaks (isassugunääre), munarakke tootvat sugunääret munasarjaks ehk ovaariumiks või ovaariks (emassugunääre). Kui üks ja sama elund toodab nii seemne- kui ka munarakke, nimetatakse teda ovotestiseks. Viimane esineb mõningatel tigudel. Teistel loomadel esineb läbipõimunud munandi- ja munasarjakoega ovotestis haruldase kõrvalekaldena. Selgrootutel on seemnesarjad ja munasarjad, osal tigudest paaritud ovitestised, mis produtseerivad diferentseerumata sugurakke. Kalade seemnesarja nimetatakse niisaks, munasarja marjaks. Sõõrsuude sugunäärmed on paaritud, teistel kaladel paariselundid. Kahepaiksetel ja roomajatel on sugunäärmed paariselundid. Lindudel nimetatakse isassugunääret munandiks või raiaks, emassugunääret munasarjaks või rebusarjaks. Munandid on tavaliselt paariselundid. Munasarjadest talitleb ainult vasakpoolne, parempoolne munasari taandareneb enamasti täielikult juba looteeas. Imetajatel on paarilised munandid ja paarilised munasarjad. Nagu teistelgi imetajatel, on inimesel paarilised munandid (mehel) ja paarilised munasarjad (naisel). Suguküpsel naisel toodavad munasarjad munarakke, suguküpsel mehel munandid seemnerakke. Mehel võivad viljastamisvõimelised seemnerakud tekkida puberteedist kuni kõrge eani välja, naisel tekivad sigimisvõimelised munarakud kuni menopausini. Nii munasarjad kui ka munandid toodavad ka suguhormoone: munasarjad peamiselt östrogeene ja gestageene, munandid peamiselt androgeene (sealhulgas testosterooni). Munandite või munasarjade eemaldamist või talitlusvõimetuks muutmist nimetatakse kastratsiooniks. Sugunäärmete kahjustused võivad kaasa tuua muutusi teisestes sootunnustes, kasvuhäireid, sigimishäireid ja muutusi seksuaalkäitumises. Sugunäärmed arenevad algul mõlemast soost lootel ühtemoodi. Munandid kujunevad välja testiste kujunemist määrava teguri (TDF) mõjul. Selle materiaalne substraat on Y-kromosoomil paiknev geen (SRY geen). Testiste kujunemist määrava teguri puudumisel arenevad välja munasarjad. Seetõttu arvatakse sugunäärmed esmaste sootunnuste hulka. Nad määravad gonaadilise soo. Väärarengu puhul võib moodustuda ovitestis. Hüpogonadism
Karksi foogtkond

Karksi foogtkond oli Liivi ordu territoorium (saksa keeles Gebiet) Eestis, mida valitses Karksi foogt. Karksi foogtkonda on esmamainitud 1248. aastal. Foogtkonda kuulusid Karksi, Halliste, Paistu ja Saarde kihelkonna maa-alad. Foogtkonna keskuseks ja foogti residentsiks oli Karksi ordulinnus. 1534. aastal liideti Karksi foogtkond ordumeistri valdustega.
Põltsamaa foogtkond

Põltsamaa foogtkond (ladina keeles Transpalis, Transpalen; alamsaksa keeles Overpalen; ülemsaksa keeles Oberpahlen) oli Liivi ordu territoorium (saksa keeles Gebiet) Eestis, mida valitses Põltsamaa foogt. Aastal 1480 liideti foogtkond Viljandi komtuurkonnaga. Rudolf Kenkman. "Lisandusi Kesk-Eesti topograafiale 13. sajandil". - Magistritöö Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. Tartu 1932 Rudolf Kenkman. "Über die Lage des Pala-Flusses. Ein Beitrag zur Topographie Mittelestlands im 13. Jahrhundert". - Õpetatud Eesti Seltsi Aastaraamat 1931 Rudolf Kenkman. "Kesk-Eesti muistsete maakondade asend". - Ajalooline Ajakiri 1/1933. Lk 24-43
Mare Palgi

Mare Palgi (neiuna Mare Mägi; 10. november 1973 Tallinn – 3. november 2014) oli eesti vaimulik. Ta lõpetas aastal 1991 Tallinnas Kopli Kunstikeskkooli. Aastatel 1992–1996 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, mille lõpetas bakalaureuse astmega. Aastatel 1996–1997 oli ta Usuteaduse Instituudi pastoraalseminaris; ta oli praktikal Lääne-Nigula, Noarootsi ja Nõva kogudustes (Leevi Reinaru juhendamisel). Ordineeriti 20. oktoobril 1997 õpetajaks. Ta oli aastatel 1997–2014 Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja ja Tuhala Kaarli koguduse hooldajaõpetaja. Lisaks oli ta aastatel 2004–2007 Ida-Harju praostkonna abipraost; samuti on ta olnud Ida-Harju praostkonna praosti kohusetäitja. Mare Palgi suri 3. novembril 2014 ja ta maeti 8. novembril 2014 (ärasaatmisega Kose kirikust) Kose kirikuaeda. Ta oli abielus ning poja ja tütre ema. Ta konfirmeeriti aastal 1989 Muhu koguduses; tema emapoolne vanaisa oli Muhu koguduse köster. Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Eestis teenivad vaimulikud: seisuga 1. juuli 2013. Koostanud Kristjan Luhamets ja Ülle Keel. EELK Konsistoorium, Tallinn 2013. Mälestades õpetaja Mare Palgit Eesti Kirik 12. november 2014.
Komtuur

Komtuur (saksa keeles Komtur) oli feodalismiaegne vaimuliku rüütliordu ametnik, kes oma valitsemispiirkonnas (komtuurkonnas) omas kõrgeimat kohtu-, haldus- ja sõjalist võimu. Liivimaa ordus oli kuni 14. sajandini komtuur kõrgem ametnik kui foogt, ent hiljem nende staatused võrdsustati. maakomtuur Sissekanne TEA entsüklopeedia veebiversioonis [1]
Komtuurkond

Komtuurkond oli feodalismiaegne ilmalik sõjalis-majanduslik halduspiirkond, mida valitses komtuur. Halduslikult oli komtuurkond jagatud ordu- ja vasallimõisate vahel, mis tegelesid maksukogumise ja kohaliku kohtumõistmisega. foogtkond Tallinna komtuurkond Pärnu komtuurkond Viljandi komtuurkond Paide komtuurkond Kursi komtuurkond
Liivimaa õuekohus

Liivimaa õuekohus oli Liivimaa kohtuorgan (õuekohus), mis tegutses aastatel 1630–1889. Õuekohus oli eelkõige apellatsioonikohus, mis vaatas üle maakohtute otsuseid. Õuekohtu isikkoosseisus oli president, asepresident ning 6–12 aadlikku ja õigusteadlast. Õuekohus asus aastatel 1630–1701 Tartus ja 1701–1889 Riias. Rootsi võimu ajal allus Liivimaa õuekohus Stockholmi õuekohtule. Venemaa keisririigis 1737–1797 allus Liivimaa õuekohus (saksa k. Livländische Hofgericht) Liivi-, Eesti- ja Soomemaa asjade justiitskolleegiumile ning 1797–1889 Venemaa Keisririigi Valitsevale Senatile. Aastatel 1804–1889 tegutses Liivimaa õuekohtu juures erikoosseis (hiljem osakond), mis oli Liivimaa kubermangu mandriosas[küsitav] kõrgeim talurahvakohus. Krahv Hans Heinrich von Liewen vanem (1664–1733), Liivimaa õuekohtu president Arthur von Sievers (1835–1896), Liivimaa õuekohtu president (saksa k. Präsident des Hofgerichts) 1851–1856, Reinhold Johann Ludwig Samson von Himmelstiern (1778–1858), Liivimaa õuekohtu president Eesti entsüklopeedia. 10. köide: TÜRI–Y. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1998, lk 608.
Tallinna linnusekohus

Tallinna linnusekohus (saksa keeles Revaler Burggericht) oli Tallinnas Rootsi ajal tegutsenud kohus. Kohtu pädevusse kuulusid Tõnismäe ja Toompea elanike, riigiametnike, sõjaväelaste, riigimaad saanud aadlike ja riigimõisate talupoegadega seotud kohtuasjad. Tallinna linnusekohtusse kuulus Tallinna asehaldur ehk president ja neli, või kuni kuus. assessorit. Tallinna asehaldur oli ühtlasi linnusekohtu eesistuja. Kohus käis koos kaks korda aastas, suvel ja talvel. Linnusekohtu otsuseid sai edasi kaevata Stockholmis asunud Svea õuekohtusse. Lossikohus oli II astme kohtuinstants maakohtute suhtes ja tegutses riigile kuuluvates kindlustes. Lossikohtu esimees,(lääni)asehaldur oli ühtlasi kindluse komandant, käsutas sõjalist võimu ja oli kuninglike domeenide valitseja. Tallinnas, Paides ja Rakveres lõpetasid lossikohtud tegevuse seoses linnuseläänide kadumisega 17. sajandi II veerandil, Haapsalus aga pärast Haapsalu lossi põlemist 1688. a.) Tallinna linnusekohtu asenõuniku ja assessorina tegutses 1648. aastast Philipp von Krusenstiern, hilisem - 1653. aastast Rootsi Kuningliku Kommertskolleegiumi Eesti- ja Ingerimaa kommertsdirektor, Narva linnusekrahv ning 1655–1658 õigusnõunik Moskvas, 1659 kuni 1670 Tallinna asehaldur. Tallinna linnusekohus tegutses 1710. aastani. Eberhard Bremen (1573–1645), kuningliku Tallinna linnusekohtu president ja Tallinna asehaldur Michael Gottlieb Grass, Tallinna Linnusekohtu president ja Tallinna asehaldur Wilhelm von Ulrich (1605−1661), kuningliku Tallinna linnusekohtu assessor ja president ning Tallinna asehaldur 1652–1659 Johan Christopher von Scheiding (1634–1685), kuningliku Tallinna linnusekohtu president ja 1673–1685 Rootsi asehaldur Tallinnas Adolph Tungel, Tallinna lossikohtu president ja samaaegselt ka aastatel 1685–1690 Tallinna asehaldur Eestimaa Ülemmaakohus Tallinna entsüklopeedia. I köide Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS, 2004. Lk 310 Arvo Tering. Tartu ülikooli osa Eesti- ja Liivimaa haritlaskonna kujunemises XVII sajandil ja XVIII sajandi algul, "Keel ja Kirjandus" 1982, nr. 11, lk 592 Andres Andresen, Kõige selgem õiguslik järjepidevus valitses Eestimaa kubermangus.”Ühe baltisaksa ajalookirjutuse paradigma kriitika, Ajalooline Ajakiri, 2013, 1 (143), lk 37 Lossikohus, Eesti Ajalooarhiiv, 5.1.2. Lossikohus Michael Gottlieb Grass, Tallinna asehaldur, Tallinna Linnusekohtu president. Daatum 24.04.1646, EAA.858 Eestimaa ülemmaakohus, Rahvusarhiiv Marten Seppel, Aadel ei või türanniseerida talupoegi nii nagu tahab”. Mõisnike omavoli küsimus Liivi- ja Eestimaal, Ajalooline Ajakiri, 2010, 1 (131), lk 19
Gustav Raudsepp

Gustav Raudsepp (19. juuni 1882 – 23. veebruar 1935) oli eesti koduloolane ja luuletaja, taluperemees. Ta elas kogu oma elu Võrumaa Urvaste kihelkonna Kärgula valla Hänike küla Lustivere talus. Ta käis vallakoolis, kuid hiljem oli suur iseõppija. Ta kogus kohalikke rahvajutte, ütlusi ning kirjutas luuletusi (nt "Püha Jõe palve", "Keretü" jt). Keretü. Võromaaveere, 12. märts 2014 Kodukotus. Karjasoo kaksikud. Sõmerpalu valla aabitsalood Värsiria saa aasta takast. Uma Leht. Radokuu 27. päiv 2020 Peretraditsioonid ja kirik. Eesti kirik, 22. aprill 2020 Kastepärlis mälestus. Luule- ja pärimustevihik, 24 lk. UT DSpace http://hdl.handle.neti 10062/865120 Liivakell. Luule- ja pärimustevihik, 24 lk. UT DSpace http//hdl.handle.net/10062/89128 Tema lapselaps on majandusteadlane Vambola Raudsepp. Haud Osula kalmistul
Eradotsent

Eradotsent (saksa keeles Privatdozent, lühendid PD, P.D. või Priv.-Doz.) on eelkõige saksa keelt rääkivates riikides teadusliku kraadiga tavaliselt koosseisuväline õppejõud (dotsent), kellel on loengupidamisõigus. Eradotsendid on õpetanud ka Tartu Ülikoolis enne Teist maailmasõda kuni 1938. aastani, mil nad nimetati ümber dotsentideks, ja senised dotsendid adjunktprofessoriteks. kaasatud professor
Katusorganisatsioon

Katusorganisatsioon on mittetulundusühing, mille on moodustanud juriidilised isikud (sh avaliku sektori, ärisektori ja kolmanda sektori organisatsioonid) selleks, et mingeid ühiseid üldhuvisid edendada jõulisemalt, kui seda saaks teha vaid ühe organisatsiooni kaudu. Eestis tegutsevad katusorganisatsioonid on näiteks Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liit, Eesti Kaubandus-Tööstuskoda. https://web.archive.org/web/20141120140629/http://www.ngo.ee/sonastik (vaadatud 20.11.2014)
Obool

Obool (vanakreeka keeles ὀβολός ehk praevarras; mitmuses ὀβολοί) oli Vana-Kreekas kasutusel olnud hõbedast münt ja massimõõt. Klassikalise perioodi Ateenas moodustas ühe drahmi kuus obooli ehk täht-tähelt "peotäis". Obooli sai vahetada kaheksa chalkoí (χαλκοί, "vasetükid") vastu. Kaks obooli moodustasid diobooli, mille kaal oli ligikaudu 1,41–1,43 grammi hõbedat. Kasutusel olid ka trioboolid. Mündi nimest tuleneb ka sõna "obelisk" (obelískos, ὀβελίσκος), mille näol on tegemist naljatleva vähendussõnaga. Vastavalt Plutarchose poolt kirjapandule olid spartalastel kasutusel rauast oboolid, mis jagunesid neljaks chalkoíks. Spartalased valisid jõukuse taga ajamise mittesoodustamiseks müntide asemel kohmakate ja ebapraktiliste oboolide kasutamise. Lisaks mündile oli obool ka kaaluühik ning Vana-Kreekas oli see kindlaks määratud kui kuuendik drahmi ehk ligikaudu 0,5 grammi. Vana-Roomas võrdus see aga 1/48 Rooma untsiga ehk ligikaudu 0,57 grammiga, kuid erinevalt Kreekast ei saanud obool varajase Rooma vabariigi rahasüsteemi ajal mündi kuju. Tänapäeva Kreekas võrdub obool ühe detsigrammi ehk 0,1 grammiga. Sõna "óbolós", teistes dialektides ka "óbelós" (ὀβελός) või "ódelós" (ὀδελός), tähendab pikka õhukest metallnaela või -varrast, nagu näiteks küpsetusvarras. Ajal, mil münte veel ei kasutatud, kasutati valuutana selliseid metallist vardaid. Nad sümboliseerisid väikseid vasest või pronksist kange, millel oli standardiseeritud kaal ning millega kaubeldi. Prantsuse arheoloog T. Reinach defineeris neid kui "tarberaha" (ustensiles monnais). Peloponnesose poolsaarel Argoses läbi viidud väljakaevamistel leiti kümneid vardakujulisi oboole, mis dateeri aega enne aastat 800 e.m.a ning mis on välja pandud Ateena Numismaatikamuuseumis. Ühe obooli eest võis klassikalise ajajärgu Ateenas saada joomisel kasutatava anuma kántharose koos ligikaudu kolme liitri veiniga. Prostituudi teenuste eest maksmisel oli tavapäraseks tasuks kolm obooli. Surnud maeti Vana-Kreekas nii, et nende suhu oli asetatud obool. Seda selleks, et kui surnu vari jõudis Hadese allmaailma, saaks ta maksta paadimees Charonile selle eest, et viimane ta üle Acheroni jõe viiks. Legendi järgi olid need, kes ei olnud piisavalt jõukad või need, kelle matjad keeldusid õigeid rituaale järgimast, sunnitud sada aastat Acheroni kallastel uitama. Vanakreeka rahasüsteem Kanne δράσσομαι Kreeka-Inglise leksikonis. δράξ (drax), δραχμή (drachmē): grasp with the hand. obool – Eesti Entsüklopeedia. Vaadatud 20.11.2014. Sayles, Wayne G. (1997). Ancient coin collecting 3. Iola: Krause Publications. Lk 19. ISBN 0-87341-533-7. Kreeka-Inglise leksikoni kanne entry ὀβολός (muud variandid: ὀβελός, ὀβελλός, ὀδελός) Davidson, James (1998). Courtesans and Fishcakes: The Consuming Passions of Classical Athens. London: Fontana Press. Lk 59. ISBN 0-00-686343-4.
Riigitaaler

Riigitaaler (rootsi keeles riksdaler) oli Rootsi riigi hõbemünt. Aastatel 1777–1873 oli see Rootsi rahaühik. Esimesed riigitaalrid vermiti 1604. aastal. Riigitaalrid on käibinud ka Eesti alal, kui see oli Rootsi võimu all.
Asparagiinhape

Asparagiinhape (inglise aspartic acid; lühend Asp või D) on α-aminohape, mille keemiline valem on HOOCCH(NH2)CH2COOH. Asparagiinhappe sooli (kus karboksüülhape esineb anioonina) nimetatakse aspartaatideks ning asparagiinhappe esinemisvorm (st happe või soola kujul) oleneb seega keskkonna pH-st. Asparagiinhappe lühendit D ei tohiks segamini ajada kiraalsust tähistava lühendiga (L/D-isomeeria klassifikatsioon). Looduses esineb asparagiinhappe erandlikult nii L- kui D-isomeerina (viimasena siiski oluliselt harvem). Asparagiinhapet sisaldavates valkudes esineb L-isomeer, samas kui D-isomeer esineb mõningates peptiidides ning ka vabal kujul neurotransmitterina. Asparagiinhape ei kuulu asendamatute aminohapete hulka; inimorganismis saab asparagiinhapet sünteesida oksaloatsetaadist ja glutamaadist transamineerimise teel. Asparagiinhappe sünteetilistest ühenditest on üks tuntumaid mitte-sahhariidne magusaine aspartaam, mille lagunemisel loomorganismis tekib asparagiinhape (koos fenüülalaniini ja metanooliga). Asparagiinhappe ja ka sellele lähedase aminohappe asparagiini nimetus tuleneb sparglist (ingl k asparagus), kuna selle köögivilja mahlast need aminohapped esmakordselt ka eraldati. IUPAC. "Nomenclature and Symbolism for Amino Acids and Peptides". iupac.qmul.ac.uk. Vaadatud 9. veebruaril 2024. D'Aniello, Antimo (2007). "D-Aspartic acid: an endogenous amino acid with an important neuroendocrine role". Brain Research Reviews. 53 (2): 215–234. DOI:10.1016/j.brainresrev.2006.08.005. ISSN 0165-0173. PMID 17118457. Ranney, R. E.; Oppermann, J. A. (1979). "A review of the metabolism of the aspartyl moiety of aspartame in experimental animals and man". Journal of Environmental Pathology and Toxicology. 2 (4): 979–985. ISSN 0146-4779. PMID 376770. Saffran, M. (1. aprill 1998). "Amino acid names and parlor games: from trivial names to a one-letter code, amino acid names have strained students' memories. Is a more rational nomenclature possible?". Biochemical Education. 26 (2): 116–118. DOI:10.1016/S0307-4412(97)00167-2. ISSN 0307-4412.
Kaubanduskeskus

Kaubanduskeskus ehk ostukeskus on hoone või hooned, kuhu on koondatud palju kauplusi ja teenindusasutusi. Kaubanduskeskuses on enamasti mõni super- või hüpermarket, apteek, rauakauplus, pangaesindused, rõivakauplused, juuksuri- või ilusalong jne. Lasnamäe Centrum Viru keskus Ülemiste keskus Rocca al Mare kaubanduskeskus Auriga keskus
Väinö Leskinen

Väinö Olavi Leskinen (8. märts 1917 Helsingi – 8. märts 1972 Helsingi) oli soome poliitik ja ujuja. Ta sündis aastal 1917 Helsingis töölisperekonnas. Enne poliitikasse siirdumist tegeles ta ujumisega (spordiühingus Helsingin Työväen Uimarit (HTU) (:fi); ta võitis Antwerpeni töölisolümpial aastal 1937 rinnuliujumises nii 200 meetri kui ka 400 meetri distantsil esikoha. Ta oli Soome Töölisspordi Liidus (soome keeles Suomen Työväen Urheiluliitto, :fi) aastatel 1940–1942 peasekretär ja aastatel 1951–1955 eesistuja. Ta võttis osa nii Talvesõjast kui ka Jätkusõjast, teenides niinimetatud ässade rügemendis. Augustis 1941 sai ta haavata ja oli aastatel 1942–1944 Soome Relvavendade Liidu sekretär. http://www.eduskunta.fi/triphome/bin/hx5000.sh?{hnro}=910958&{kieli}=su&{haku}=kaikki
John Perkins

John Perkins (sündinud 28. jaanuaril 1945) on ameerika kirjanik ja aktivist. Sai tuntuks tänu raamatule "Confessions of an Economic Hit Man", kus ta paljastas Ameerika Ühendriikide laostamistegevust kolmanda maailma riikides dollari laenu kaudu. 1963 – lõpetas Tiltoni kooli. Pärast kooli õppis Middlebury College'is, kust ta langes välja edasijõudmatuse tõttu. 1968 – sai bakalaureusekraadi Bostoni Ülikoolis ärijuhtimise erialal. 1968–1970 – Rahukorpuse vabatahtlik töötaja Ecuadoris. 1970. aastatel töötas ta konsultatsioonifirmas Chas. T. Main. John Perkins väidab, et teda võeti tööle seda firmale tänu NSA – Perkins oli side NSA ja konsultatsioonifirma vahel, kuid aga ametlikult see informatsioon ei ole kinnitatud. 1980. aastatel – John Perkins lahkus Chas. T. Mainbakalaurus*ist ja asutas oma energeetikaga seotud ettevõtte, kus ta oli juhatuses. Oma raamatus John Perkins väidab, et tema edu oli tingitud USA äriühingute hävitamistegevuse tõttu teistes riikides, aga mitte ausalt teenitud. Majandusajakirjanik Sebastian Mallaby kritiseeris Perkinsi raamatut: "Kirjeldades ennast siseinformaatorina, eneseuhke rändkaupmees tegi oma raamatust menuraamatut". Sebastian Mallaby väidab, et Perkinsi "kontseptsioon" rahvusvahelises rahanduses on suur illusioon ja põhilised väited on kindlasti valed. Mallaby sõnutsi, Indoneesia vähendas imikusuremust ja kirjaoskamatust kaks kolmandikku pärast liidrite veendumist laenu vajaduses majandusteadlaste poolest 1970. aastatel. Artiklid ajakirjanduses on viidanud tõendite puudumisele. 2006. aastal väitis Riigidepartemang, et suur osa raamatust "tundub olevat täielik väljamõeldis": NSA on krüptoloogine organisatsioon, aga mitte majanduslik; ükski tema ülesanne ei sisaldanud välismaa majandusteadlaste paigutamist välisriikides seda riiki laenuga orjastamise eesmärgiga; ning Perkins polnud kinnitatud oma sõnad USA osalemist oluliste poliitiliste tegelaste mõrvades. Hoodwinked: An Economic Hit Man Reveals Why the World Financial Markets Imploded – and What We Need to Do to Remake Them (2009) The Secret History of the American Empire (2007) A Game as Old as Empire: the Secret World of Economic Hit Men and the Web of Global Corruption 2007 Confessions of an Economic Hit Man (2004) Spirit of the Shuar: Wisdom from the Last Unconquered People of the Amazon (2001) Psychonavigation: Techniques for Travel Beyond Time (1999) Shapeshifting: Shamanic Techniques for Global and Personal Transformation (1997) The World Is As You Dream It: Teachings from the Amazon and Andes (1994) Zeitgeist, the Movie John Perkinsi koduleht Internet Movie Database
Servači järv

Servači järv ehk Servatši järv (valgevene keeles Возера Сэрвач) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Dokšycy rajoonis. Järv asub merepinnast 179 meetri kõrgusel, selle valgala on 51,8 km². Kaldajoone pikkus on 12,9 kilomeetrit. Kaldad on madalad, järve ümbrus on suuremalt jaolt soostunud. Kohati palistab kallast õõtsik. Järve põhja katab enamasti sapropeel, aga põhjakalda all on põhi turbane. Kaladest elavad järves haug, särg, ahven, linask, latikas ja koger. Taimedest kasvab järves ohtralt valge vesiroos. Servači ümbrusesse on moodustatud Servači hüdroloogiline kaitseala.
Lisna järv

Lisna järv (valgevene keeles Возера Лісна, vene keeles Лисно (Lisno)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Vierchniadźvinski rajoonis. Järv asub merepinnast 124 meetri kõrgusel. Piki järve põhjakallast kulgeb kohati Venemaa ja Valgevene vaheline piir. Kaldajoone pikkus on 25,3 kilomeetrit. Järve lõuna- ja läänekallas on kõrged (keskmiselt 15–20 meetrit, kohati kuni 30 meetrit), ida- ja põhjakaldad on aga madalad ja soised, neid katab hõre männimets. Järve lõunaosas asub üks suur saar. Lisnat läbib Svolna jõgi. Järve valgla on 943 km². Kuna järv on madal, on Lisna vee läbipaistvus väike (1 meeter). Järve valglas inimtegevus praktiliselt puudub, seega on vesi puhas. Aastal 1995 loodi järve ümbrusse maastikukaitseala. Kaladest elavad järves ohtramalt haug, latikas ja linask, teised levinumad kalad on särg, ahven, koha, säga, angerjas ja koger. Järvel toimub ka tööstuslik kalapüük. Järv Valgevene kalapüügiportaalis