laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Heiki Mätlik

Heiki Mätlik (sündinud 16. juulil 1955 Raplamaal Purila külas) on eesti kitarrist ja pedagoog. Mätlik lõpetas 1973. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis klassikalist kitarrimängu 1975–1979 Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis (Igor Klimenkovi klassis) ning hiljem Moskvas Aleksandr Tšehhovi ja Juri Judini juures. On end täiendanud Londonis David Russelli, Itaalias Angelo Gilardino ja Madridis José Luis Rodrigo meistriklassis. On aastast 1990 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõud, õpilasi: Kuldar Kudu, Peeter Prints, Jelena Ossipova, Kristo Käo, Jorma Puusaag jt. Juhatanud meistriklasse ka välismaal (Skandinaavia maades, Hispaanias ja Saksamaal), pidanud loenguid kitarrimängu ajaloost ja kitarriõppe metoodikast ning koostanud mitu kitarriõpikut ja videokassetti. Juhtinud ETV-s ja Eesti Raadios kitarri ja selle mängu tutvustavaid saatesarju (1981–1984 “Kitarrimängud”, 1990–1993 “Kitarrikool”). Olnud aastast 1979 Eesti Kontserdi solist, esinenud solisti ja ansamblistina Balti- ja Põhjamaades (sh paljudel kitarrifestivalidel), teistes Euroopa riikides, USAs, Kanadas ja Austraalias. Teinud koostööd paljude Eesti (Leili Tammel, Tiiu Levald, Kaia Urb, Samuel Saulus, Arvo Leibur, Henry-David Varema, Urmas Vulp, Andres Uibo, Jaak Sooäär, Martin Kuuskmann, Terje Terasmaa) ja välismaa solistidega (Per Skåreng, Kari Äikäs) ja dirigentidega (Mika Eichenholz, Paul Mägi, Toomas Vavilov). Aastatel 1978–1996 mängis rahvusvahelise tunnustuse võitnud trios Camerata Tallinn (koos Jaan Õuna, Mati Kärmase ja Ulrika Kristianiga). Inspireerinud uut kitarrimuusikat looma selliseid heliloojaid nagu Ester Mägi, Erkki-Sven Tüür, Lepo Sumera, Kuldar Sink, René Eespere, Peeter Vähi, Raimo Kangro ja Nikita Koshkin. Salvestanud kammermuusiku ja solistina üle 40 CD ja DVD ka firmadele Harmonia Mundi, Finlandia Records, Antes, Forte ja Alba Records, sh viimasele topeltalbumi Bachi kogutud lautoteostega (1999). Trios Arvo Leiburi ja Terje Terasmaaga (Estonian VGV Trio) salvestatud "Tango King Astor Piazzolla" valiti 2000. aastal Eesti aasta parimaks klassikaplaadiks. 1991 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia (ansambel Camerata Tallinn koosseisus) 1999 – Eesti Raadio aasta muusik 2001 – Valgetähe medaliklassi teenetemärk J. S. Bachi (lauto)muusika interpretatsioon ja arranžeering (2000) H. Annala / H. Mätlik. Kitara- ja luuttusäveltaja (Tampere, 1998) Klassikalise kitarrimängu kool I-II. Tln., 1997–1998 Akordsaade kitarril (1992) Klassikaline kitarrimäng (1991) Akustiline kitarr (kirjastus Valgus 2003) Kitarriaabits (kirjastus Valgus 2006) H. Annala / H. Mätlik. Handbook of Guitar and Lute Composers (Mel Bay, 2007) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Classica 2, 2000 (R. Nordell) Rondo 3, 2000 (A. Häyrynen) Ml 1, 2000 (I. Rannap) Ml 5, 2000 (intervjuu) Who is Who in Estonia. Music (2004)
Diapaus

Diapaus on putukate (ka mõne imetaja) eriline füsioloogiline puhkeseisund, mis avaldub ajutises kasvu ja arengu pidurdumises, mis on esile kutsutud enamasti ebasoodsate keskkonnatingimuste (näiteks madala õhutemperatuuri) tõttu. Diapaus lõppeb, kui keskkonnatingimused muutuvad soodsamaks. Putukate diapaus võib ilmneda muna-, vastse-, nuku- või ka valmikustaadiumis, imetajate puhul üksnes blastotsüsti perioodil. 2003. A dictionary of zoology [toimetanud Michael Allaby]. Oxford, Oxford University Press
Meeleelund

Meeleelundid ehk meeleorganid (organa sensum) on paljudel loomadel (sealhulgas inimestel) välis- ja sisekeskkonnast pärinevaid ärritusi vastuvõtvad elundid. Meeleelundid on kohastunud füüsikaliste (valgus, heli, mehaanilise ärrituse, temperatuuri) või keemiliste stiimulite detekteerimiseks ning neid võib jaotada nägemis-, kuulmis-, tasakaalu-, maitsmis-, haistmis- ning kompimiselundeiks . Meeleelundites ärritustele reageerivaid ning närviimpulssideks (infokanal) muutvaid ja impulsse kesknärvisüsteemi suunavaid rakke või rakuosi nimetatakse retseptoriteks. Retseptorid on seotud infot vahendava närvirakuga. Iga meeleelundi retseptorrakud on spetsiifilised ja reageerivad kindlale ärritusele – kas keemilisele või füüsikalisele. Väliskeskkonnast teavet vahendavaid retseptoreid nimetatakse eksteroretseptoriteks ning sisekeskkonna omi intero- ja proprioretseptoriteks. Meeleelundite funktsiooniks on konverteerida füüsikalised stiimulid närviimpulssideks, mida närvisüsteem seejärel töötleb kõrgemates ajukeskustes. Vahel käsitletakse meeleelundeid kui sensoorseid süsteeme, kus lisaks retseptorrakkudele arvatakse meeleelundite alla kuuluvaks ka aferentsed närvid ja närvisüsteemisisesed juhteteed kuni suuraju sensoorse kooreni. Meeleelunditega saadud teabe põhjal tekivad aistingud ja tajud. "Meeleelundid". 1992. Eesti Entsüklopeedia. 6. köide Enn Ernits, Esta Nahkur, "Koduloomade anatoomia. Kõrgkooliõpik", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 391, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Squire LR, Bloom FE, McConnell SK, Roberts JL, Spitzer NC, Zigmond MJ. 2nd ed. (2003). "Ch. 22: Fundamentals of Sensory Systems". Fundamental Neuroscience. Academic Press. ISBN 0-12-660303-0. Sissekanne Terminologia Anatomicas A15.0.00.000: Organa sensum. Meeleelundid
Püha Andreas

Püha Andreas on mitme pühaku nimi: apostel Andreas ...
Taksis

Taksis ehk suunatud liikumine on nähtus, kus loomorganism või mikroorganism liigub mingi (välis)ärriti suunas (positiivne taksis) või sellest eemale (negatiivne taksis). Mõnikord räägitakse ka polariseerivast taksisest, mis tähendab vastava organismi mingi kehaosa püüdu pöörduda ärriti suhtes. Looduses esineb arvukalt erinevaid taksiseid, neist levinumad on termotaksis, geotaksis, fototaksis, kemotaksis ja reotaksis. prototaksis (Ivan Wallini mõiste) tropism
Anatoolia

Anatoolia (vanakreeka nimest Άνατολή (sõnast ἀνατολή 'hommikukaar, ida'); türgi keeles Anadolu) on piirkond Türgi Aasia-osas Väike-Aasia poolsaarel. Põhjast piirab Anatooliat Must meri, lõunast Vahemeri ja läänest Egeuse meri. Idapiiriks loetakse Antitauruse mägesid. Antiikajal nimetati Anatooliaks kogu Väike-Aasiat, Osmanite impeeriumis aga üht vilajetti. Anatoolia on mägine piirkond, põhiosa sellest hõlmab valdavalt 800–1500 m kõrgune Anatoolia mägismaa. Selle keskosas paiknevat Anatoolia kiltmaad ääristavad põhjast Pontose ja lõunast Tauruse mäed (idas need mäed ühinevad, moodustades Armeenia mägismaa). Anatoolias on soolajärvi. Neist suurim on Anatoolia kiltmaal asuv Tuzi järv. Anatoolia on seismiliselt aktiivne ala, kus esineb tihti tugevaid maavärinaid. Anatoolia asub lähistroopikas, kuid pinnamoe, maapinna kõrguse ja merelise mõju tõttu on kliimaerinevused suured: rannikul on pehme, niiske, sisemaal karm, kontinentaalne kliima. Anatooliat peetakse mitmete kultuurtaimede (näiteks nisu, odra, kaera, lina, herne, mureli ja ploomi) kodumaaks. Oma asendi tõttu Euroopa ja Aasia kohtumiskohal on Anatoolia ala olnud rahvarännete ja vallutuste tandriks. Sealne ala oli hetiidi riigi (1700–1180 eKr) asukohaks. I ja II aastatuhande vahetusel eKr koloniseerisid Anatoolia lääneranniku kreeklased, rajades sinna linnriigid Mileetose, Ephesose ja Halikarnassose. 9.–7. sajandil eKr domineeris Anatoolia loodeosas Früügia, 7.-6. sajandil eKr lääneosas Lüüdia riik. 6. sajandil eKr sai võimule Pärsia Ahhemeniidide dünastia. Aastal 334 vallutas Anatoolia ala Aleksander Suur. 1. sajandil eKr langesid Väike-Aasia riigid (Pontos, Bitüünia, Galaatia, Müüsia, Lüüdia, Kapadookia, Kiliikia, Plüükia, Pampüülia, Kaaria) vähehaaval Rooma riigi võimu alla provintsidena. Kui Rooma impeerium 395. aastal jagunes, sai Anatooliast Bütsantsi impeeriumi osa. Enne seda, kui Osmanite riik seal 15. sajandist alates pikemaks ajaks võimule jäi, sai Anatoolia näha nii araablaste, turkide, ristisõdijate, mongolite kui ka Timuri armee vallutuskäike. Alates 1923. aastast moodustab Anatoolia tänapäevase Türgi riigi tuumiku. Anatoolia on 20. sajandi algusega võrreldes etniliselt suhteliselt ühtlase koosseisuga: Esimese maailmasõja aegsete ja järgsete dramaatiliste sündmuste käigus on Anatooliast lahknud enamik seal elanud kreeklastest ja armeenlastest. Türklaste kõrval on piirkonniti (sealhulgas Ankara lähistel) elamas arvukalt kurde. Anatoolia karjakoer Ida-Traakia
Maskeraad

Maskeraad, ka maskiball, maskipidu on algupäraselt 15. sajandil õukonna-karnevalidest edasi arenenud pidu, kus osalised kandsid näokatteid (maske) ja olid kostümeeritud. 16. sajandil muutusid sellised pidustused kättesaadavaks laiemale publikule ning lisati tantsuline osa. Eriti populaarseks said maskeraadid Veneetsias, mis panid aluse Veneetsia karnevali traditsioonile. Maskeraadi tänapäevasem vorm on stiilipidu, kus teemad võivad olla väga erinevad, näiteks "kultuslikud filmitegelased" (näiteks Batman), "araabia maad" koos sinna juurde kuuluva kõhutantsuga jne.
Robert Lindsay

Robert Lindsay on olnud mitme tuntud inimese nimi: Robert Lindsay, Šotimaa kroonik (suri 1580) Robert Lindsay, Suurbritannia jooksja, 1920. aasta olümpiavõitja 4×400 m teatejooksus Robert Lindsay, näitleja
Vilajett

Vilajett oli provintsile vastav 1. järgu haldusüksus Osmanite riigis; tänapäeval kasutatakse samas tähenduses terminit il (provints). Vilajett on 1. järgu haldusüksuse nimetus ka tänapäeva Tadžikistanis (viloyat), Türkmenistanis (welaýat) ja Usbekistanis (viloyat). Sarnane sõna on 1. järgu haldusüksuse nimetusena tarvitusel ka mitmel muul tänapäeva islamimaal: Afganistani provints (velāyat) Alžeeria provints (wilaya, vilaaja) Malaisia liiduala (wilayah persekutuan) Maroko provints (wilāyah) Mauritaania provints (wilāyah) Sudaani provints (wilāyah) Tuneesia kubernerkond (wilāyah, vilaaja) Sandžakk Ejalett
Konversioon

Konversioon (ld. conversio) on ümberpööramine, muutmine, muundus. Konversioon (keemia) Konversioon (keeleteadus) Konversioon (loogika) Konversioon (majandusteadus)
Konversioon (keemia)

Konversioon on aine muundamine keemilises reaktsioonis, kus lähteaine(te)st saadakse produkt või vaheprodukt. Konversiooni kiirus on sünonüüm reaktsiooni kiirusele. Konversioon näitab võtmereagendi ärakasutamist ehk läbireageerimise määra, mida võib väljendada kas protsentides või osana tervikust. Selleks kasutatakse ka mõistet konversiooni aste. Samas tähenduses esineb ka mõiste reaktsiooni sügavus. Reaktsiooni katkestamine madalal konversiooni astmel on vajalik, kui soovitud produkt(id) astuvad edasi reaktsiooni. Joonisel 1 on kujutatud järjestikused reaktsioonid, kus produkti B saamiseks tuleb protsess katkestada konversioonil 50–70%. Konversiooni kõverad näitavad reaktsiooni produktide (suhtelise) sisalduse muutust sõltuvalt protsessi konversiooni astmest. Raskesti reprodutseeritavate keeruliste katalüütiliste reaktsioonisüsteemide korral lubavad need kõverad teha järeldusi produktide moodustumise teede (parthways) kohta. Konversiooni kõverate analüüs võimaldab hinnata konkureerivate reaktsioonide osakaalu. Konversiooni kõverate nullkonversioonile ekstrapoleerimisel saadav ordinaattelje lõik (intercept) näitab paralleelsete reaktsioonide osakaalu ning kõverate languse/tõusu nurk on seotud konsekutiivsete reaktsioonidega, st produktide edasiste reaktsioonidega süsteemis. Konversiooni mudel on reaktsiooni kineetika mudel, kus reaktsiooni aeg on välja taandatud ja komponentide kontsentratsioonide muutused esitatakse funktsioonina ühe lähteaine kontsentratsiooni muutuse suhtes. Selleks määratakse lähteainete ja produktide suhtelised sisaldused mitmel konversiooni astmel. Komponentide kineetilised võrrandid jagatakse läbi ühe (võtme)reagendi kineetilise võrrandiga: d(produkt)/dt : d(reagent)/dt = d(produkt)/d(reagent) See meetod on kasutatav näiteks Lewisi happekatalüütiliste reaktsioonide korral, kus katalüsaatori aktiivsust ja seega reaktsiooni kiirust mõjutavad oluliselt raskesti määratavad ja mittereprodutseeritavad lisandid (näiteks niiskus). Reaktsiooni kiirus Keemiline reaktsioon Keemiline kineetika Reaktsiooni mehhanism Statsionaarne olek Elvi Muks. Pathways to the Higher Products in Lewis Acid Catalysed Additions of Allylic Chlorides to Isoalkenes and Isoprene. – J. Chem. Research (S) 1995, 496-497. Леетс К. В., Тенг С. Э., Савич Т. О. К изучению ионно-каталитической теломеризации. VII. Об изомеризации терпеновых галогенопроизводных в условиях катионной теломеризации. Ж. Орг. Хим., 10(2), 164-167 (1974). Lääts, Koit. Quantitative modelling of chemical reactions. 1. Quantitative approach to investigating complex chemical reactions. A conversion model of reaction. Proc. Estonian Acad. Sci. Chem. 1989, 38 (4), 230-237.
Verev iminõges

Verev iminõges (Lamium purpureum) on üheaastane rohttaim huulõieliste sugukonnast iminõgese perekonnast. Verev iminõges kasvab peaaegu kõikjal Euroopas, vähem levinud Lääne- ja Ida-Siberis, Ida-Aasias, Põhja-Aafrikas ja Põhja-Ameerikas. Eestis on sage. Põhja-Ameerikas on teda kohati peetud invasiivseks liigiks. Verev iminõges kasvab aedades ja põldudel umbrohuna; teeäärtes ja jäätmaadel. Ta eelistab viljakat pinnast. Taim kasvab 15...40 cm kõrguseks. Vars on tavaliselt püstine, neljakandilise ristlõikega. Munajad või südamekujulised sakilise servaga 1...2,5 cm pikkused lehed on kaetud pehmete karvakestega ning paiknevad varrel vastakuti. Päikeselises kasvukohas on eriti ülemised lehed punaka tooniga. Verev iminõges õitseb tavaliselt märtsist oktoobrini, kuid soodsates tingimustes võib õitseda lausa talvel. Õied on roosakad-lillakad, kuni 1,7 cm läbimõõduga. Putkjad kahesugulised õied paiknevad männastena ülemiste lehtede kaenlas. Õie ülahuul on kiivrikujuline, alahuul koosneb kahest hõlmast. Taim on putuktolmleja. Verev iminõges on üheaastane, harvem kaheaastane taim. Ta paljuneb ainult seemnetega. Seeme on hallikas kuni 2,5 mm pikkune pähklike. Loomade jaoks on verev iminõges üldjuhul ebameeldiva lõhna ja maitsega, seetõttu nad teda meelsasti ei söö. Iminõges on aga hinnatud meetaim. Noorte taimede tipmisi lehti ja õisi võib kasutada salati valmistamiseks. Verev iminõges andmebaasis eElurikkus
Intermediaat

Intermediaat on keemilises protsessis esinev vaheühend, mis ei ole lähteühend ega lõppsaadus (lõpp-produkt), kuid mida reaktsiooni teel iseloomustab teatud energia miinimum. Enamasti mõeldakse intermediaadi all reaktsiooni lühiealist vahesaadust, mille eraldamine ei ole võimalik või mis nõuab spetsiifilist metoodikat. Intermediaat on astmelises keemilises reaktsioonis esinev lühiealine ebastabiilne vaheühend, mis tavaliste meetoditega ei ole väljaeraldatav. Ebastabiilsed intermediaadid moodustuvad paljudes katalüütilistes reaktsioonides, näiteks, ioonid, doonor-aktseptor kompleksid jm. Orgaanilises keemias klassifitseeritakse reaktsiooni mehhanisme ka vastavalt aktiivse vaheühendi tüübile, nagu näiteks karbokatioonid, karbanioonid, vabad radikaalid jm. Reaktsiooni intermediaadi olemasolu võib vahel kindlaks teha füüsiko-keemiliste meetoditega või postuleerida kaudsete andmete põhjal. Ebastabiilsete intermediaatide kontsentratsioon on tavaliselt väga väike ja praktiliselt konstantne ning kineetiliste võrrandite lahendamisel saab kasutada statsionaarse oleku lähendust. Intermediaat on keemilises reaktsioonis esinev vaheühend (vahesaadus), mis reageerib üsna kiiresti edasi ja lõppsaaduses võib esineda vaid madala konversiooniastme korral. Näiteks dioolide esterdamisel moodustub esmalt monoester, mis tavalistes reaktsiooni tingimustes annab edasi diestri. Teatud juhtudel (tööstusliku) keemilise sünteesi korral viidatakse intermediaadina ka stabiilsele vahesaadusele, mis iseenesest pole vajalik, ja suunatakse edasi lõppsaaduse saamiseks. Siin intermediaat on mitmeetapilise sünteesi protsessis esinev vahesaadus. Mingi saaduse süntees võib koosneda reast staadiumitest (etappidest), mis kulgevad üle rohkem või vähem stabiilse intermediaadi. Märkus. Intermediaat erineb põhimõtteliselt siirdeseisundist: esimest iseloomustab reaktsioonikoordinaadil mõningane energia miinimum, teist energia maksimum. Reaktsiooni mehhanism Astmeline reaktsioon Karbokatioonid Ahelreaktsioon (keemia) Statsionaarne olek (keemia)
Taiwani väin

Taiwani väin ühendab Ida-Hiina ja Lõuna-Hiina merd ning eraldab Taiwanit Aasia mandriosast. Laius umbes 160 km, sügavus ligikaudu 70 m.
Iminõges

Iminõges (Lamium) on rohttaimede perekond huulõieliste sugukonnast. Perekonda kuulub umbes 50 liiki, mis kasvavad pärismaisena Euroopas, Aasias ja Põhja-Aafrikas, kuid on laialt naturaliseerunud ka näiteks Põhja-Ameerikas. Osa liike on invasiivsed. Valge iminõges on Eestis väga sage ja verev iminõges sage. Koldnõges kasvab Eestis oma levila põhjapiiril ning mandril on tavaline, saartel haruldane. Täpiline iminõges on Eestis haruldase liigina kantud punasesse raamatusse. Eestis kasvavad ka hõlmine iminõges ja hambune iminõges. Iminõgesed ei ole pinnase suhtes nõudlikud ning tavaliselt taluvad hästi ka külma. Iminõgeste hulgas on nii üheaastaseid kui ka mitmeaastaseid liike. Osa iminõgeseid paljuneb üksnes seemnetega, osa aga ka vegetatiivselt. Iminõgestel on neljakandilise ristlõikega vars ning vastakuti kinnituvad südamekujulised pehmete karvadega kaetud lehed. Õied on huuljad, kiivrikujulise ülahuulega. Õied võivad olla väga dekoratiivsed; neid on nii valgeid, kollaseid kui ka eri tooni roosasid ja purpurseid. Kauniõielisi liike kasutatakse haljastuses, neist on aretatud ka kultuursorte. Paljusid liike kasutatakse ravimtaimedena. Lamium album – valge iminõges Lamium amplexicaule – hõlmine iminõges Lamium galeobdolon – koldnõges Lamium hybridum – hambune iminõges Lamium maculatum – täpiline iminõges Lamium purpureum – verev iminõges Lamium bifidum Lamium barbatum Lamium corsicum Lamium flexuosum Lamium garganicum Lamium glaberrimum Lamium moluccellifolium Lamium moschatum Lamium orvala – suureõieline iminõges Hõlmine iminõges Koldnõges Täpiline iminõges Suureõieline iminõges Verev iminõges
Awashi jõgi

Awash on jõgi Aafrikas Etioopias. Jõgi algab Etioopia mägismaalt, ülemjooksul voolab itta. Laskunud Ida-Aafrika riftiorgu, voolab valdavalt põhja ja kirdesse. Awashi jõgi suubub Abhe järve. Awashi jõe alamjooksu jõeorg kuulub 1980. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse. Awashi jõe ääres asuvad Metehara, Awash, Asaita ja Gewane. Awashi linna lähedale on loodud Awashi rahvuspark (1966).
Antipoodid

Antipoodid on inimesed, kes elavad Maa vastasküljel, jalad vastupidi. Püha Augustinus sätestas, et antipoodide olemasolu uskuda on iseenesest ketserlus. Sellest hoolimata paljud inimesed mitte ainult ei usu antipoodide olemasolu, vaid on ka ise antipoodideks hakanud.
Amfibrahh

Amfibrahh on värsijalg, milles kahe rõhuta või lühikese silbi vahel on üks rõhuline või pikk silp. U-U/U-U/U-U
Toitumine

Toitumine ka toiduahel on organismide üldine eluavaldus, ka energia hankimise protsess, mille käigus toimub toidu hankimine, ära söömine, metabolism (oksüdatsioon jpm) ja seedimine koos toitainete omastamise ja väljutamisega. Eksogeensetest looduslikest allikatest saadavate toitainete biomolekulid tuleb organismil energia, ja teiste essentsiaalsete protsesside töös hoidmiseks, töödelda ja omastada. Toitumisprotsesside normaalne kulgemine organismides on aluseks kasvamisele, arenemisele ja tervise säilitamisele ning paljunemisele.  Pikemalt artiklis Toitumistüüp Üldbioloogias ja ökoloogias jaotatakse toitumistüüpe kolme üldise toidu komponendi (energiaallika, elektronidoonori ja süsinikuallika) päritolu järgi. Niisuguses klassifikatsioonis kasutatakse troofia tüüpide tähistamisel kuut eesliidet. Kui energiaallikaks on: keemilised ühendid – kemotroofia valgus – fototroofia Kui elektroni andjaks (doonoriks) on: anorgaanilised ühendid – litotroofia orgaanilised ühendid – organotroofia Kui süsiniku allikaks on: süsihappegaas – autotroofia orgaanilised ühendid – heterotroofia Autotroofia Adenosiintrifosfaat Imiku toitmine Toitmine Toitumissuhted Toitumistüüp Toitumisviisid Toitumisteadus Toortoitlus Biomolekulid Bioloogia Pickering 2000:42 W. R. Pickering, Complete Biology, Oxford University Press, 2000, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 04.06.2013) (inglise keeles) Tarkade Klubi, Tühi kõht aitab haigustega võidelda, 16. veebruar 2010, veebiversioon (vaadatud 29.07.2014)
Toitumisviisid

Toitumisviisid on loomade toitumismoodused. Ehkki toitumisviiside rühmitamisel puudub teadlaste hulgas üksmeelne käsitlus, jaotatakse traditsiooniliselt loomaökoloogias loomad toitumisviisi järgi seitsmesse peamisse tüüpi: 1. Pihutoidulised Pihutoidulised loomad elavad vees, toitudes peaasjalikult detriidist ja planktonist. Neid saab omakorda jagada kolmeks: virustajad (aktiivsed filtraatorid) kurnajad ehk (bio)filtraatorid (passiivsed filtraatorid) harjajad ehk kompajad 2. Geofaagid Geofaagid on loomad, kes toituvad enamasti oma oleluskeskkonnast (enamasti muld), nende hulka arvatakse ka vees elavad settesööjad. 3. Vedelaimejad Vedelaimejad on kohastunud toituma vedelaist aineist, näiteks rakumahlast, verest. Need saab jagada kaheks: libajad pistimejad ehk mahlaimejad 4. Imendajad Imendajad on sellised loomorganismid, kes oma toidu omastavad oma kehapinna kaudu. Nende hulka kuuluvad paljud (sise)parasiidid, näiteks paeluss. 5. Kugistajad ehk neelajad Kugistajad on loomad, kes toidu neelavad suurte tükkidena või kogu toiduobjekti korraga. Tüüpilised kugistajad on maod. 6. Peenestajad Peenestajad erinevalt kugistajatest purustavad enne neelamist oma toiduobjekti väiksematest tükkideks, kasutades hambaid, nokka vm. Ka inimesed on peenestajad. 7. Lahustajad Lahustajad on loomad, kes toiduobjekti enne seedekulglasse viimist mingil viisil lahustavad, enamasti on see seotud kehavälise seedimisega. Tüüpilised lahustajad on ämblikud. toitumistüübid Masing, V. (koost.). 1992. Ökoloogialeksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 253–254
Pasvalys

Pasvalys (leedu) (poola Poswol või Pozwol) on linn Leedu põhjaosas. Linn on Pasvalysi rajooni ja Pasvalysi valla halduskeskus. Pasvalys asub merepinnast 55 meetri kõrgusel Lėvuo, Pyvesa ja Svalia jõe kallastel. Neist viimase järgi on linn ka nime saanud. Linnas on raamatukogu ja kultuurimaja. Haridust annavad gümnaasium, kaks põhikooli, muusikakool, spordikool ja internaatkool erivajadusega lastele. Lėvuo kaldal asuvad mineraalveeallikad (sisaldavad kaltsiumsulfaati); allikate juures asub väike sanatoorium. Pasvalysi sõpruslinn on Liévin. Vaatamisväärsusteks on veskikivide muuseum, looduskaitsealune Pasvalysi tamm, katoliku kirik, mis ehitati aastal 1787, ja selle XVIII sajandil ehitatud kellatorn ning Leedu sügavaim koobas Žalsvasise allikas. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Pasvalysi elanikest leedulasi 98,42%, venelasi 0,74% ja teiste rahvaste esindajaid 0,84%. Pasvalys tekkis semgalite alale. Asulat on esmamainitud 1494. aastal, mil sinna ehitati esimene kirik. Linnaõigused sai Pasvalys 1546. aastal. 1557. aasta 14. septembril sõlmiti seal Posvoli leping (Pasvalysi leping). Aastal 1586 kinnitas Stefan Batory Pasvalysi linnaõigused uuesti. XIX sajandi lõpuks oli Pasvalysist saanud alev. Knygnešystė ajal oli alev üks ühe tähtsama salakaubavedaja Jurgis Bielinise baasidest. Aastal 1916 avati alevit läbiv kitsarööpmeline raudtee. Pasvalysist hargnesid liinid Biržai, Panevėžysi ja Joniškėlise suunas. Linnaõigused sai Pasvalys taas 1946. aastal. Aastaks 1983 olid linna läbivad raudteeliinid suletud. Pasvalysi tamm Veskikivide muuseum Pasvalysi kirik Kiriku kellatorn Žalsvasise allikas Petras Avižonis – Leedu oftalmoloog ja poliitik Kazys Saja – Leedu kirjanik Gediminas Baravykas – Leedu arhitekt Vladas Braziūnas – Leedu luuletaja Wiktor Szostalo – Leedu skulptor Algirdas Bagdonavičius – Leedu tenor Resident population by city / town at the beginning of the year, vaadatud 12.02.2023. http://www.delfi.lt/mokslas/mokslas/giliausias-urvas-lietuvoje-dvigubai-gilesnis-nei-manyta.d?id=9399143 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 28. novembril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny/Tom_VIII/855 http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny/Tom_VIII/854 Linn portaalis vietoves.Lt Ametlik koduleht