Loos-en-Gohelle

Loos-en-Gohelle on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Linn Lensi keskusest loodes, teede D943 ja Autoroute A21 ristumiskoha ümbruses. Kaks Euroopa suurimat (184 m ja 182 m) aherainemäge asuvad seal. Kaevandus 11–19 Loos-en-Gohelle'is Nimi on aastate jooksul tunduvalt muutunud: Lothae, Lo, Lohes, Loes, Loez ja Loos. Alles 1791. aastal sai nimi "Loos" ametlikult sanktsioneeritud. Mõnede arvates pärineb nimi germaani sõnast "Lôh" ja hollandi sõnast "Loo", mis tähendavad puitu, kuid puuduvad arheoloogilised tõendid selle kohta, mis võis olla mets. Teiste arvates tuleneb nimi germaani sõnast "Laupo", mis tähendab soist heinamaad, mis linna topograafiat arvestades kipub seda teooriat toetama. 1937. aastal, pärast suurt segadust Loos-lez-Lille'iga (tänapäeval Loos), otsustati valla nimele lisada piirkonna nimi (Gohelle). Asulat on 1071. aastal esmamainitud nimega Lohes. Vanimad dokumendid, mis näitavad Loosi olemasolu, pärinevad 11. sajandist, Anchini kloostri ehitamise ajast. Kuid Pühale Vaastile pühitsetud kiriku rajamine viitab sellele, et küla eksisteeris juba ammu (Püha Vaast elas 6. sajandil). Keskajal oli Loos-en-Gohelle suur küla, mille elanikud elatusid peamiselt põlluharimisest: 1569. aastal 350 elanikku, 1759. aastal 600 elanikku, 1824. aastal 700 elanikku ja 1850. aastal u 800 elanikku. 1850. aasta paiku hakkas linn õitsema; tänu Guislain Decrombecque'i pakutavale tehnoloogiale said põllumehed väetada varem harimata maid ja söe avastamine tõi kaasa rahvastiku väga kiire kasvu. Kivisütt kaevandas seal aastatel 1855–1946 ettevõte Compagnie des mines de Béthune ja selle natsionaliseeritud järglane kuni 1986. aastani. Päris maalähedane küla muutus linnaks ja paljud võõrtöölised, eriti Poolast, paisutasid tööjõudu. Säilitatud on endine kaevandusala (Écopole), kus praegu toimub palju kultuuri-, majandus- ja keskkonnaalaseid tegevusi, mis on valla uute arengute sümboliks. Écopole 11/19 koosneb 1923. aastast pärit hoonetest ja kaasaegsest raudbetoonist keerdtornist (kõrgus 66 m), mis tegutses aastatel 1960–1986. Esimese maailmasõja ajal hävis linn täielikult, eriti Loosi lahingu ajal (25. september - 8. oktoober 1915). Paljud mälestusmärgid ja kalmistud peegeldavad hävingut. Kanada ekspeditsiooniväed pidasid 15.–25. augustil 1917 künkal 70 suure lahingu, mille tulemusena vallutati see lähedalasuva Lensi üle domineeriv maastikuelement. Selle lahingu ajal anti vapruse eest kuus Victoria risti; 8. aprillil 2017 avati seal ametlikult sõjamälestusmärk. Sõja lõppedes ei olnud suurtükiväe lööke üle elanud ükski hoone ega puu. Meeldetuletused sõjast püsivad koos lõhkemata lõhkekehade avastamisega. Kaevandustaristu, tööstus ja transport said Teise maailmasõja ajal uue löögi. Viimastel aastatel on Loos kogenud teistsugust hävingut: kuna elanikkond lahkus kaevanduslinnast mujale tööd otsima, on lähiminevikus lammutatud umbes 1000 kodu. Maastikku iseloomustavad endiselt tohutud aherainemäed, kaevanduste 11 ja 19 omad, mis on nähtavad kilomeetrite kaugusele. Need on osa Nord-Pas de Calais' piirkonna kaevandustest, millest on saanud 38. Prantsusmaa paik UNESCO maailmapärandi nimistus kui "elav ja muutuv maastik". Loos oli oma ajaloos mitu korda lähedal Prantsusmaa kaardilt eemaldamisele. Selle asemel on see 5 korda uuesti sündinud ja on endiselt muutumas. 2008. aasta seisuga oli Loos-en-Gohelle linn, mille majanduses domineerisid kergetööstus, tekstiilitööstus ning käsitööliste ja professionaalide töökojad, kuid see säilitas siiski tugeva maaühenduse valla kolmekümne taluga. St. Vaasti kirik, pärast Esimest maailmasõda koos ülejäänud linnaga uuesti üles ehitatud. Sõjamälestusmärgid. Écopôle 11/19 Sõjakalmistud. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021