laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Autine

Autine oli 13. sajandi alguse linnusepiirkond tänapäeva Läti territooriumil Cēsise linna lähedal. Kuigi Autinet maininud 13. sajandi alguse kirjalikud allikad selle asukohta ja ulatust ei täpsusta, on kaudsete andmete põhjal arvatud, et ta asus Koiva vasakul kaldal, piirnedes põhjas Võnnu (võndlaste ala) ja Raunaga (Sotecle keskus) ning ulatudes lõunas Nītaure, Zaube ja Skujene külade ümbruseni. Autine keskuseks oli Autine linnus, mida arheoloogid kõige sagedamini arvavad olevat olnud Vaive valla Sārumkalnsi linnamäel. Autine rahvastiku moodustasid latgalid. Sealsetest ülikutest on nimeliselt teada Waridote, keda on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas. Kuigi teiste 13. sajandi dokumentide järgi kuulus Autine enne 1209. aastat Jersika vürstiriiki, oli ta üsna sõltumatu ja ajas iseseisvat poliitikat. 1208. aastal käis Waridote koos teiste latgali ülikute, Russini ja Talibaldi, ning Võnnu ordumeistri Bertoldiga Ugandis, nõudes ugalaste poolt neile tehtud ülekohtu heastamist, äravõetud varade tagastamist ja rahuleppe sõlmimist. Kuna ugalased keeldusid nii vara tagastamisest kui ka rahu sõlmimisest, siis läks ta koos teiste latgali juhtidega Riiga, kus kohtuti piiskop Albertiga, kes lubas neid sõjaliselt toetada. Peagi järgneski selle riialaste, orduvendade ja latgalite esimene sõjakäik Ugandisse. Viimast korda mainib kroonika Waridotet ühe juhina latgalite väes, mis hiljem samal aastal sakalaste kui ugalaste liitlaste alal rüüstamas käis. Millalgi samal ajal võttis Autine vastu ka Riia kiriku ristiusu. 1209. aastal, pärast Jersika vürsti Vissevalde sõjalist lüüasaamist piiskop Alberti ja Mõõgavendade ordu vägedelt, sõlmis ta Albertiga leppe, millega Autine läks piiskopi võimu alla. 1212. aastal tekkis Autine latgalitel konflikt orduvendadega, kes olid neilt mesipuid ja põlde ära võtnud. Rahulolematus levis ka teiste latgalite ja liivlaste hulgas ning hakati ette valmistama üldist ülestõusu. Lõpuks toimus mäss siiski vaid Satteseles ja Autine latgalid sellest osa ei võtnud. Pärast ülestõusu mahasurumist lahendati vahekohtunike abil ka nende tüliküsimus: mesipuud tagastati latgalitele, põllud võisid ordumehed kahju hüvitamiseks raha makstes endale jätta. Ühtlasi määrati Autine foogtiks endine Pihkva vürst Vladimir Mstislavitš, kes oli selles ametis kuni 1213. aastani, mil Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu maade vahetamise lepingu sõlmisid, millega Autine orduvendade valdusse läks. 1215. aastal piiras lühikest aega Autine linnust ugalaste ja sakalaste vägi, mis orduvendade abiväe lähenemisel lahkus. Viimast korda on Autinet mainitud 1224. aastast pärinevas dokumendis. Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. XII, kommentaar 14 Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. XII (6), lk 89–93 HLK, XVI 3–7, lk 135–145 Švābe, Arveds. Jersikas karaļvalsts, Senatne un Māksla, 1936. Nr.1, lk 5–31. HLK, XIX 3, lk 159 historia.lv, Autine
1398

1398. aasta Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand Aastakümned: 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad - 1390. aastad - 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad Aastad: 1393 1394 1395 1396 1397 - 1398 - 1399 1400 1401 1402 1403 ... ... ... 24. juuni – Hongwu, Hiina keiser
Sotecle

Sotecle oli 13. sajandi alguse linnusepiirkond Tālavas, tänapäeva Põhja-Lätis. Henriku Liivimaa kroonika järgi oli selle latgali asustusega piirkonna keskuseks Sotecle linnus ja valitsejaks ülik Russin. Linnuse asukoht pole kindlalt teada, kuid kõige tõenäolisemateks paikadeks peetakse Kvēpene linnamäge Raiskumsi lähedal ja Tanīsa linnamäge Raunas. Sotecle nime mainitakse veel 1318. aastast pärinevas dokumendis. Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. XII, kommentaar 12, 14 Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Lk 89, kommentaar 4 Lang, Valter. Baltimaade metalliaeg. Õppematerjale. Tartu, 2003. Lk 125
Lühirajauisutamine 2006. aasta taliolümpiamängudel

Lühirajauisutamine 2006. aasta taliolümpiamängudel toimus 12. - 25. veebruarini Torino Palavela hallis. 25. veebruar Osavõtjaid: 16 (stardileht) Olümpiavõitja 2002: Marc Gagnon, Kanada Ametlikud tulemused 18. veebruar Osavõtjaid: 26 (stardileht) Olümpiavõitja 2002: Steven Bradbury, Austraalia Ametlikud tulemused 12. veebruar Osavõtjaid: 28 (stardileht) Olümpiavõitja 2002: Apolo Anton Ohno, USA Ametlikud tulemused 25. veebruar Osavõtjaid: 7 võistkonda ([stardileht) Olümpiavõitja 2002: Kanada (Mathieu Turcotte, Francois-Louis Tremblay, Marc Gagnon, Jonathan Guilmette) Ametlikud tulemused 14. veebruar Osavõtjaid: 16 (stardileht) Olümpiavõitja 2002: Yang Yang(A), Hiina Ametlikud tulemused 25. veebruar Osavõtjaid: 17 (stardileht) Olümpiavõitja 2002: Yang Yang(A), Hiina Ametlikud tulemused 18. veebruar Osavõtjaid: 30 (stardileht) Olümpiavõitja 2002: Ko Gi-hyun, Lõuna-Korea Ametlikud tulemused 22. veebruar Osavõtjaid: 8 naiskonda (stardileht) Olümpiavõitja 2002: Lõuna-Korea (Choi Min-kyung, Joo Min-jin, Park Hye-won, Choi Eun-kyung) Ametlikud tulemused
Lüpsilehm

Lüpsilehm ehk piimalehm ehk piimaveis on piima saamiseks peetav lehm. Ajalooliselt ei ole eristatud piimaveiseid lihaveistest: samu loomi kasutati mõlemal eesmärgil. Tänapäevaks on aretatud tõugusid, mis annavad rohket piimasaaki.
Vilivalla kalmistu

Vilivalla kalmistu on kalmistu Risti kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Vilivalla külas Lääne-Harju vallas Harju maakonnas. Kalmistu rajati külakalmistuna, vanim hauatähis on pärit 1638. aastast. Kalmistu asus tollasel rannarootslaste asualal ning enamik maetuid ongi nende järeltulijad. Kalmistu asub kihelkonnakeskusest linnulennult umbes 4,7 km kaugusel lääneloodes, selle pindala on 0,46 hektarit. Kalmistule maetute üldarv ei ole teada. Praegu on see korras ja hooldatud ning selle valdaja on Lääne-Harju vald. Arvatavasti 19. sajandi keskel püstitati kalmistule Vihterpalu mõisa matusekabel, kuhu on maetud ka Vihterpalu mõisnik Gustav von Knorring (1785–1852) koos abikaasaga. Kabel sai kannatada tulekahjus 1. jaanuaril 2009. Praegu on kabel restaureeritud, seda kasutatakse kogu kalmistu matusekabelina. Kerttu Kaldoja. "Tuli hävitas Vilivalla küla kabeli". Eesti Päevaleht, 2. jaanuar 2009 Vilivalla kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Vilivalla kalmistu Jaan Vali kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu Kalmistud Lääne-Harju valla kodulehel
Välgutamine (seksuoloogia)

Välgutamine on paljastatud kehaosade (eriti suguelundite, rindade või tuharate) või aluspesu ootamatu lühiajaline eksponeerimine teistele inimestele. Seda sõna kasutatakse sagedamini naiste kohta ja eeskätt kollases ajakirjanduses. Välgutamine võib olla varjamatult tahtlik või justkui juhuslik, kogemata toimuv. Välgutamist võidakse kasutada võrgutamiseks, ahvatlemiseks, provotseerimiseks või seksuaalse erutuse ja/või rahulduse saamiseks, samuti viha märgina või solvanguna või ka lihtsalt lõbu pärast. Kui seksuaalse rahulduse saamiseks eelistatakse välgutamist, võib olla tegemist parafiiliaga. Üks tuntumaid välgutamisstseene on Sharon Stone'iga filmis "Basic Instinct". Catherine Tramell, keda Stone mängib, hoiab jalga üle põlve, kuid tõstab korraks jala teise kõrvale, nii et stseeni tegelased ja vaatajad näevad, et tal ei ole aluspükse jalas. Liputamine Ekshibitsionism Parafiilia Sharon Stone välgutamisstseenis
Ruukle talu

Ruukle talu oli talu Viljandi maakonnas Mulgi vallas Perakülas. Talul oli üks avar, laudadega vooderdatud ja kollaseks värvitud palkhoone, mis oli ehitatud teatrietenduste andmiseks. Selle hoone ehitas Ruukle peremees Henn Mõrd oma poja Märt Mõrra algatusel, kes töötas Viljandis ajakirjanikuna, lavastas seal aga ka näidendeid ja oli Viljandi teatri Ugala asutajaid. Enne esimest maailmasõda lavastas ta suviti Ruuklel oma Viljandi trupiga näidendeid. Ka kohalikud organisatsioonid korraldasid seal pidusid. Ruukle oli kujunenud sel ajal Abja-Peraküla kultuurikeskuseks.
Ekshibitsionism

Ekshibitsionism on inimesele omane psüühiline vajadus näidata ennast, oma keha või kehaosi teistele inimestele. Laiemas mõttes on ekshibitsionism üldse psüühiline vajadus ennast eksponeerida; näiteks esineda, paljastada oma siseelu, näidata või esitada oma loomingut jmt. Ekshibitsionismi kui inimesele omase loomuliku vajaduse rahuldamisele on suunatud paljud elukutsed ja tegevusalad (sport, poliitika, meedia, muusika, filmikunst jpt). Ekshibitsionismi all seksuaalses mõttes võidakse mõista igasugust seksuaalse tagapõhjaga vajadust näidata oma suguelundeid, rindu, tuharaid, jalgu, aluspesu vms. Tänapäeva seksuoloogia peab seksuaalsuhtega kaasnevat ekshibitsionismi normaalse seksuaalsuse osaks. Psüühikahäirena defineeritakse ekshibitsionismi Rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis kui püsivat või korduvat kalduvust näidata oma suguelundeid avalikus kohas või võõrastele inimestele, enamasti vastassugupoolele ilma kavatsuseta võrgutada või saada lähemat kontakti. Tihti, kuid mitte vältimatult kaasneb enese demonstreerimisega seksuaalne erutus ja selle toiminguga samaaegselt masturbeeritakse. Ekshibitsionismi psüühikahäirena diagnoositakse enamasti meestel. Freudistliku psühhoanalüüsi raames väidetakse, et kalduvus ekshibitsionismiks tekib siis, kui poisslaps enam rinnapiimast ei toitu ja kui ta oma ema kehast võõrutatakse, nt pannakse omaenda voodisse eraldi magama, ei lubata enam igal ajal kaissu pugeda. Laps arvab sellega seoses, et ta on kõrvale tõrjutud ning leiab põhjuse oma ema omadest erinevates genitaalides. Neid hakkab ta näitama protestiks, et ema – ja laiemas plaanis: naissugu üldse – neid ja teda taas aktsepteeriks. Ekshibitsionismi seletamiseks on ka teisi teooriaid. Ekshibitsionismi on käsitletud paralleelselt vuajerismiga kui skopofiilia ühte vormi. Ekshibitsionism, millest saadakse seksuaalset naudingut, on seksuoloogiliselt üks parafiiliatest. Liputamine Välgutamine Nudism Nartsissism Vuajerism Parafiilia
Vladimir Kotšenovski

Vladimir Kotšenovski (1894 Vilno kubermang – 3. juuli 1941) oli Eesti arst. Ta sündis Vilno kubermangus sõjaväelase ja 2. gildi kaupmehe tütre pojana. Ta õppis Peterburi Esimeses Kadetikorpuses. Aastatel 1913–1918 õppis ta Tartu Ülikoolis arstiteadust, ülikooli lõpetas arsti astme väärilisena. Ta töötas Tallinna Linnahaiglas ja teenis Vabadussõja ajal II sõjaväehaigla arstina. Pärast Vabadussõda töötas ta eraarstina sisehaiguste alal. Aastal 1936 asus ta Petserisse, kuid aastal 1938 oli ta jälle tagasi Tallinnas laste- ja sisehaiguste arstina. Vladimir Kotšenovski arreteeriti 12. novembril 1940. Sõjatribunali otsusega 4. mail 1941 määrati ta § 58-8 ja § 58-11 alusel mahalaskmisele, mis viidi täide 4. juulil 1941. Tema surma- ja matmiskoht on teadmata. Tema abikaasa oli halastajaõde. Neil oli kolm poega, kellest noorim oli arhitekt ja arhitektuuriteoreetik Oleg Kotšenovski. Helbe Merila-Lattik. "Eesti arstid 1940–1960". Lk 210 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Lühirajauisutamine

Lühirajauisutamine (inglise short track) on talispordiala, kus võistluspaigaks on hokiväljak[viide?] ja ringi pikkus on 111,12 meetrit. Lühirajauisutamine erineb kardinaalselt tavalisest kiiruisutamisest. Uisutajad kasutavad spetsiaalseid uiske, kindaid, kiivrit ja põlvekaitsmeid. Kaasvõistleja takistamine ja kehakontaktid on sõidu ajal küll reeglitega keelatud, kuid sellele vaatamata võib näha pidevat trügimist, nügimist ja vahele kiilumist. Kukkumine, protestid, vastuprotestid ja tulemuse tühistamised kuuluvad lahutamatu osana selle ala juurde. Ala koordineerib Rahvusvaheline Uisuliit (ISU). Esimesed maailmameistrivõistlused toimusid 1976. aastal. 1988. aasta Calgary olümpiamängudel oli lühirajauisutamine kavas näidisalana. Neli aastat hiljem Albertville'is oli see juba täieõiguslik medaliala. Prantsuse Alpides võisteldi individuaalselt meeste 1000 m ja naiste 500 m distantsil ning teatevõistluses oli vastavalt 5000 m ja 3000 m pikkune. 1994. aastal Lillehammeris lisati võistluskavva meeste 500 m ja naiste 1000 m distants ning 2002. aasta talimängudel Salt Lake Citys võistlesid nii mehed kui naised ka 1500 meetri distantsil.
Ambla Vabadussõja mälestussammas

Ambla Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk Ambla kalmistul. See on pühendatud Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas langenud Ambla kihelkonnast pärit sõduritele. Mälestusmärk avati 27. septembril 1925. Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas langenud Ambla kihelkonnast pärit sõdurite mälestussamba kavandid tegi skulptor Anton Starkopf. Mälestussammas avati 27. septembril 1925. Sammas lõhuti 1949. aasta oktoobris ja tükid veeti Ambla jõe äärde ning inglikuju visati Soodla jõkke. Samba koopia tööjoonised valmistas arhitekt Allan Murdmaa. Kivitöö tegi Hannes Starkopf ja kooperatiiv Dolokivi Volli Saia eestvedamisel. Sammas taasavati 23. juunil 1990. 24. augustil 2023 avastati Ambla ja Järva-Madise kandis nõukogude ühishauade ümber kolimisel originaalist jäänud tükid, mis olid kasutatud ühe nõukogude monumendi vundamendina. Tükke on kavas eksponeerida Ambla kihelkonnapargis. Sammas on esialgse täpne koopia. Monument kujutab endast kolmel astmel ja kuubikujulisel alusel seisvat obeliski, mille otsas on inglikuju. Samba esikülje ülaosas on reljeefne Vabadusristi kujutis ja tekst: "EESTI / VABADUSSÕJAS / 1918-1920". Järgnevad 42 langenu nimed, selle all reljeefne mõõk ja loorberioks. All soklil on tekst: "AMBLA / KIHELKONNA / LANGENUD / KANGELASTELE". Obeliski tagumise külje ülaosas on Georgi risti kujutis ja tekst "ILMASÕJAS / 1914-1918" ja 132 langenu nimed, selle all reljeefne mõõk ja loorberioks. Soklil on tekst: "TÕESTI ÜTLEB VAIM, / ET NEMAD PEAVAD / HINGAMA OMAST VAEVAST / JA NENDE TEOD KÄIVAD / KA NENDE JÄRELE". Obeliski vasakul küljel on kaks lamereljeefi. Ülemine kujutab meest (poega) sõtta saatvat naist (ema) oma kallil viimast korda kätt surumas. Alumisel tahvlil on kujutatud sõdurit, kes on toonud oma langenud kaaslase koju ta lesele. All soklil on kiri "ILUS ON SURRA / ISAMAA EEST". Obeliski paremal küljel on kujutatud kahte lahingustseeni. Ülemisel on näha kahte mõõga järele haaravat, õlg õla kõrval lahinguisse astuvat sõdurit. Alumisel tahvlil on kujutatud ratsameest ja kilbile toetuvat haavatud sõdurit. Tekst soklil: "MEHISE MEELELE / ASUTA KODA / PRIIUSEL PÜHENEND / EESTLASTE MULD". Kõik tekstid sambal on reljeeftähtedes välja raiutud. Ingel ja reljeeffiguurid on riietatud roomapärasesse rüüsse. Samba ülemine ots koondus kolmeastmelise trepina, mille otsas on 1,83 m kõrgune, kivist väljaraiutud, seisev inglifiguur – rahu sümbol. Paremas, alla lastud käes ta hoiab põlevat tungalt, vasakus – võitjatele toodud loorberipärga. "Järvamaal leiti üles kadunud vabadussõja mälestusmärk" ERR, 24. august 2023 Ambla Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris
Vabariiklik Lustivere Kopsutuberkuloosi Sanatoorium

Vabariiklik Lustivere Kopsutuberkuloosi Sanatoorium oli sanatoorium, mis tegutses 1929–1971 Lustivere külas Lustivere mõisa peahoones. Hiljem oli hoone (aastatel 1972–1992) Jõgeva rajoonihaigla käsutuses, aastal 1992 oli hoones iseseisev Lustivere haigla ja novembrist 1992 on hoones Lustivere hooldekodu. "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali arhiivikoopia (PDF) seisuga 15. september 2014. Vaadatud 15. septembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. september 2014. Vaadatud 15. septembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.mois.ee/vilj/lustivere.shtml
Mäksa mõisa kalmistu

Mäksa mõisa kalmistu on kalmistu Võnnu kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mäksa külas Kastre vallas Tartu maakonnas. Kalmistu jääb Mäksa mõisa südamest linnulennult umbes 600 meetrit kagusse. Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Essenid tõenäoliselt ajavahemikul pärast mõisa ostmist kuni Otto Reinhold von Esseni surmani 1863. aastal. Kalmistule maetute üldarv pole teada. Kalmistul paikneb uusgooti stiilis matusekabel, mis on eraldi kultuurimälestis. 1863 – Otto Reinhold von Essen (1798–1863) Kultuurimälestis nr 7219 "Mäksa mõisa v.Essenite hauakabel, 19.saj." Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002 Alo Särg. "Mäksa (Mäxhof)". - Tartumaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2018. Lk 73 Mäksa mõisa kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Mäksa mõisa kalmistu Jaan Vali kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu Mäksa mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis "Vana-Tartumaa baltisaksa mõisnike kalmistud". Tartu Postimees, 9. detsember 2008 Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
Kusilvaki rahvaloenduspiirkond

Kusilvaki rahvaloenduspiirkond (varem Wade Hamptoni rahvaloenduspiirkond) on ala USA Alaska osariigi organiseerimata maakonnas. Selle pindala on 50 950 km². 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli selle elanike arv 7459. Suurim asula on Hooper Bay Beringi mere rannikul. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli piirkonnas elanikke 7028. 92,53% neist olid põlisameeriklased, 4,74% valgenahalised, 0,1% Aasia päritolu ja 0,06% afromeerika päritolu. 46,6% elanikest oli alla 16-aastased. Mediaanvanus oli 20 aastat ja see oli USA maakondadest väikseim. Keskmine leibkonna suurus oli 4,38 ja keskmine perekonna suurus 4,95. 100 naise kohta oli 109 meest. 50% elanikest kasutas koduse keelena inglise keelt, 49,75% kasutas koduse keelena mõnda jupiki keelt. Kusilvaki rahvaloenduspiirkond on elanike sissetulekult üks USA vaesemaid piirkondi. 2010. aasta andmetel sai 54% piirkonna elanikest riiklikku toiduabi. Alakanuk Chevak Chuloonawick Emmonak Hooper Bay Kotlik Marshall Mountain Village Nunam Iqua (varem Sheldon Point) Ohogamiut Pilot Station Pitkas Point Russian Mission Scammon Bay St. Mary's. Yukon Delta National Wildlife Refuge (osa) Andreafsky ürgloodusala (osa) Wade Hampton Census Area, Alaska USA Rahvaloendus Büroo, Kasutatud 16.09.2014
UEFA Meistrite Liiga 2014–2015

UEFA Meistrite Liiga 2014–15 hooaeg oli Euroopa parimate klubimeeskonnade vaheliste võistluste 23. hooaeg (UEFA Meistrite Liiga eelkäija, Euroopa karika 60. hooaeg). 2014–2015 hooaja finaalmäng toimus Berliini Olümpiastaadionil 6. juunil 2015. Turniiri võitis Barcelona, kes alistas finaalis Juventuse 3:1. Hispaania klubi Madridi Real oli tiitlikaitsja. Klubide Razgradi Ludogorets ja Malmö FF jaoks oli 2014–2015 hooaeg esimene UEFA Meistrite Liigas (grupifaasis). Rohelises – järgmisesse ringi jõudnud meeskonnad. Paris Saint-Germain v Chelsea Shakhtar Donetsk v Müncheni Bayern Schalke 04 v Madridi Real Basel v Porto Manchester City v Barcelona Juventus v Dortmundi Borussia Bayer Leverkusen v Madridi Atlético Arsenal v Monaco Madridi Real v Schalke 04 Madridi Real võitis väravatevahega 5:4. Porto v Basel Porto võitis väravatevahega 5:1. Chelsea v Paris Saint-Germain Väravatevahe 3:3. Paris Saint-Germain võitis tänu võõrsil löödud väravatele Müncheni Bayern v Shakhtar Donetsk Müncheni Bayern võitis väravatevahega 7:0. Madridi Atlético v Bayer Leverkusen Väravate vahe 1:1. Madridi Atlético võitis penaltitega 3:2. Monaco v Arsenal 3:3 väravatevahega. Monaco võitis tänu võõrsil löödud väravatele. Barcelona v Manchester City Barcelona võitis väravatevahega 3:1. Dortmundi Borussia v Juventus Juventus võitis väravatevahega 5:1 Madridi Atlético v Madridi Real Juventus v Monaco Paris Saint-Germain v Barcelona Porto v Müncheni Bayern Barcelona v Paris Saint-Germain Barcelona võitis väravatevahega 5:1. Müncheni Bayern v Porto Müncheni Bayern võitis väravatevahega 7:4. Madridi Real v Madridi Atlético Madridi Real võitis väravatevahega 1:0. Monaco v Juventus Juventus võitis väravatevahega 1:0. Juventus v Madridi Real Barcelona v Müncheni Bayern Müncheni Bayern v Barcelona Barcelona võitis väravatevahega 5:3. Madridi Real v Juventus Juventus võitis väravatevahega 3:2. Juventus v Barcelona UEFA Meistrite Liiga ametlikul kodulehel
Tartu Linna Statistika Büroo

Tartu Linna Statistika Büroo oli statistikaasutus, mis tegutses Tartu Linnavalitsuse juures. Büroo funktsioonide seas oli andmete kogumine elanike, valimiste, majanduse, kaubanduse, põllumajanduse, transpordi, hariduse, tervishoiu jt elualade kohta ning ühtlasi nende andmete statistiline analüüs. Büroo loodi aastal 1919. Aastal 1940 nimetati see ümber ENSV Statistika Keskvalitsuse Tartu Linna Inspektuuriks ja aastatel 1941–1944 oli see Tartu Linna Statistikabüroo. Sissekanne Rahvusarhiivi infosüsteemis: Tartu Linna Statistika Büroo (vaadatud 16.09.2014) Sissekanne Rahvusarhiivi infosüsteemis: Tartu Linna Statistika Büroo
Jorge Rodrigues

Jorge Rodrigues (sündinud 19. märtsil 1982 Vila Real) on Portugali endine jalgpallur (kaitsja). Ta mängis aastatel 2012–2016 Eesti klubis Nõmme Kalju FC. Evald Tipneri karikavõistlused Eesti Superkarikas 1 mängu UEFA Meistrite Liigas, 2 mäng UEFA Euroopa Liigas Kõik mängud UEFA Euroopa Liigas Nõmme Kalju FC Meistriliiga: 2012 Tipneri karikas: 2015 Jorge Manuel Ferreira Rodrigues EJL lehel Foradejogo lehel Transfermarkt lehel
Bardesanes

Bardesanes (154–222) oli teadaolevalt üks esimesi süüriakeelseid kirjanikke Edessas. Bardesanes oli ristiusku pöördunud, aga ta rõhutas inimese vabadust nii tungivalt, et see oli hiljem ortodoksseks saanud ristiusule vastuvõetamatu. Eesti keeles on temalt ilmunud "Arutlus tahtevabadusest" (Akadeemia nr. 4, 2007).
Réginald Mbu Alidor

Réginald Mbu Alidor (sündinud 19. mail 1993) on Prantsusmaa jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängib Eesti klubis Nõmme Kalju FC. 2014. aasta hooajaeel liitus Alidor Nõmme Kaljuga. Statistika seisuga 19. september 2014 http://sport.err.ee/v/jalgpall/d8909233-4032-48f5-8fa7-706c33ca2833 Veel üks Lille’i kasvandik liitus Kaljuga Réginald Mbu Alidor EJL lehel
Damiano Quintieri

Damiano Quintieri (sündinud 4. mail 1990) on Itaalia jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängib Itaalia tugevuselt neljanda liiga Serie D klubis Argentina Arma. Ta mängis aastatel 2012–2017 Eesti klubis Nõmme Kalju FC. Statistika seisuga 19. september 2014 Damiano Quintieri EJL lehel
Allan Kimbaloula

Allan Kimbaloula (sündinud 1. jaanuaril 1992) on Kongo Vabariigi jalgpallur (poolkaitsja). Tal on ka Prantsusmaa ja Kameruni kodakondsus. Ta mängis 2013–2015 Eesti klubis Nõmme Kalju FC. Statistika uuendatud seisuga 19. september 2014 http://www.transfermarkt.co.uk/allan-kimbaloula/profil/spieler/203509 Allan Kimbaloula Allan Kimbaloula EJL lehel
Fabio Prates

Fábio Seravalli do Carmo Prates (tuntud ka kui Fábio Buru; sündinud 20. märtsil 1986 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur (poolkaitsja). 2014. aastal mängis ta Eesti Meistriliiga klubis Nõmme Kalju. Lisaks mitmetele Brasiiliale klubidele on ta mänginud Vietnami klubis Thanh Hóa, Hondurase klubis Deportes Savio ja Bangladeshi klubis Brothers Union. Tema seni viimane klubi on Corumbaense. https://www.transfermarkt.com/fabio-buru/profil/spieler/310722 (vaadatud 25.5.2020) Fabio Prates EJL lehel
Novo Papaz

Novo Papaz (sündinud 31. detsembril 1990) on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängis Eesti klubis Nõmme Kalju FC. Novo Papaz EJL lehel
Adis Hadžanović

Adis Hadžanović (sündinud 2. jaanuaril 1993) on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängib Eesti klubis Nõmme Kalju FC. Adis Hadžanović EJL lehel
Andre Järva

Andre Järva (sündinud 21. novembril 1996) on endine Eesti jalgpallur (ründaja). Ta on mänginud Eesti kõrgliiga klubides Nõmme Kalju FC, Paide Linnameeskond, JK Tallinna Kalev ja Harju JK Laagri. 22. novembril 2023 teatas Järva, et ta lõpetab mängijakarjääri. Järva on mänginud Eesti U16, U17, U19,U21 koondistes kokku 33 mängu ja löönud viis väravat. Eesti karikas Eesti Superkarikas, Üleminekumängud, Väike karikas UEFA Euroopa Liiga Eesti Superkarikas Esiliiga üleminekumängud Väike karikas Nõmme Kalju FC Eesti karikas: 2015 Harju JK Laagri Esiliiga: 2022 Aastate jooksul Kalju, Paide, Kalevi ja Harju värve kandnud ründaja lõpetab karjääri Soccernet.ee, 22. november 2023 Andre Järva Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel Andre Järva koondise statistika Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel Transfermarkti profiil