laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Šiauliai Peeter-Pauli katedraal

Šiauliai Peeter-Pauli katedraal (leedu keeles Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus katedra) on katedraal Leedus Šiauliai linnas aadressil Aušros takas 3. See kuulub katoliiklastele ja on Šiauliai piiskopkonna peakirik. Tegemist on ühe väljapaistvama renessanssarhitektuuri esindajaga Leedus. Kirik esindab renessanssarhitektuuri. Hoone on ladina risti kujulise põhiplaaniga, ühe torni ja kuusnurkse apsiidiga. See võib olla kasutusel olnud kindluskirikuna, nii ukse kohal kui ka kirikaeda piiravas võimsas müüris on laskeavad ka kirikuaia nurkades kaitsetornid. Hoone lõunaseinal asub päikesekell, mis arvatakse pärinevat aastast 1625, aga teised autorid oletavad, et see pandi sinna pärast tulekahju aastal 1880, kui esialgne mehaaniline kell oli tules hävinud. Hoone pole säilinud päris esialgsel kujul – seal on tehtud ümberehitusi ja kirik on ka mitu korda põlenud. Varasem tornikiiver oli veidi madalam ja kaheosaline. Tolle ajastu kirikutele ebatüüpiliselt on Šiauliai katedraalil suhteliselt kõrge (70 m) kaheksanurkne torn. Praegune kirikuhoone on ühe löövi ja transeptiga ehitis. Selle fassaadi liigendavad kaheksanurksed tornid-erkerid. Sisekujunduses domineerivad Leedu renessanssarhitektuurile omaselt kaared. Nii välis- kui ka sisekujunduses on kasutatud eritoonilist valget värvi. Ainsaks erandiks on kolm kuldset lühtrit. Orel ja kirikukoori ruum paikneb kogu löövi ümbritseval puidust balustraadil, mis tugineb laiale karniisile. Sealsed võlvid on lihtsad. Teise maailmasõja eel kaunistasid kiriku seinu maalid. Lööv on pikk ja ruumikas; transept on seestpoolt aga peaaegu nähtamatu. Seda eraldavad löövist vaheseinad, milles asuvad kaarekujulised avad jätavad mulje, nagu oleks tegemist kahe kirikusse viiva uksega. Kirikust kabelisse viiv uks on puidust ja nikerdustega. Puidust on ka käärkambrisse viiv uks, ent seda kaunistavad veel metallist ornamendid. Esimese puidust kiriku ehitas Šiauliaisse aastal 1445 Mykolas Kęsgaila. Aastail 1617–1626 ehitati selle asemele uus kivikirik, mille tarbeks Zygmunt III Waza eraldas ka veidi maad. Aastal 1625 hakkas tööle kiriku seinal asuv päikesekell. Aastal 1655 hoone põles. Restaureerimistööd lõppesid aastal 1676. Aastal 1880 põles kiriku torn; see taastati mõningaste erinevustega. Aastal 1924 püstitati kiriku külgedele kabelid, mis selle esialgset kuju moonutavad. Kirik sai taas kannatada Teise maailmasõja ajal. Toona hävis ka suur osa kiriku sisustusest. Hoonet hakati taastama 1951. aastal ja kaks aastat hiljem oli kirik taas kasutuskõlblik. Aastal 1856 taastati ka kiriku torn. Taastamistöid juhatas sealne vaimulik Liudvikas Mažonavičius. Aastal 1997 sai kirikust katedraal. Seejärel tehti hoones kapitaalremont ja paigaldati uus altar. http://www.piligrimukelias.lt/?id=84&lng=1 http://www.piligrimukelias.lt/index.php?id=223&lng=1 Lietuvos architektūros istorija. T. 1. Red. J. Minkevičius. Vilnius: Mokslas, 1987 http://www.piligrimukelias.lt/index.php?id=224&lng=1 Katedraali koduleht Katedraal Leedu reisiportaalis
Paraksiaalsete kiirte kimbud

Paraksiaalne kiirtekimp on geomeetrilises optikas niisugune valguskiirte kimp, mis on optikasüsteemi teljele väga lähedal. Sel juhul on kiirte ja optikasüsteemi telje vaheline nurk α {\displaystyle {\alpha }} sedavõrd väike, et saadava kujutise võib lugeda aberratsioonivabaks. Põhilised seosed, mis kirjeldavad optilise kujutise teket telgsümmeetrilises optilises seadmes (nt l((ääts]]e valem), kehtivad rangelt võttes vaid paraksiaalse kiirtekimbu piirjuhul, kui nurk α {\displaystyle {\alpha }} ja kiirtekimbu läbimõõt vähenevad lõpmatu väikeseks. Ainult sellistes kujutistes puuduvad geomeetrilised aberratsioonid. Praktikas võib kiirtekimpu käsitleda paraksiaalsena, kui kiired moodustavad optilise teljega nurki, mille korral nende siinused ja tangensid või lugeda võrdseks nurkade suurusega radiaanides: sin ⁡ α ≅ α , tan ⁡ α ≅ α {\displaystyle \sin {\alpha }{\cong }{\alpha },\;\tan {\alpha }{\cong }{\alpha }} . Arvutustes tehtav viga on seda väiksem, mida väiksem on α {\displaystyle {\alpha }} . Näiteks kui α = 6 o ≅ 0 , 1047 {\displaystyle {\alpha }=6^{\text{o}}{\cong }\,0,1047} rad, siis siinuse ja tangensi väärtused erinevad nurkadest vähem kui 10 − 3 {\displaystyle 10^{-3}} . Arvutustes tehtav viga jääb selles lähenduses väiksemaks kui 1 ‰. Snelli valem n 1 sin ⁡ α 1 = n 2 sin ⁡ α 2 {\displaystyle n_{1}\sin {\alpha _{1}}=n_{2}\sin {\alpha _{2}}} lihtsustub paraksiaalse lähenduse korral järgmiselt: n 1 α 1 = n 2 α 2 {\displaystyle n_{1}{\alpha _{1}}=n_{2}{\alpha _{2}}} ( n {\displaystyle n} on murdumisnäitaja). Paraksiaalne lähendus ENE 7. köide, 1994
Res divini iuris

Res divini iuris ehk jumaliku õiguse alla kuuluvad asjad olid Vana-Roomas väljaspool eraomandit ja neid ei olnud võimalik õiguslikult käsutada (nt müüa, vahetada jne) ehk need esemed olid kaitstud jumaliku õiguse normidega. Res divini iuris ei saanud kellegi oma olla ega kellelegi kuuluda, seepärast nimetati seda ka res nullius divini iuris (Gai. 2.9). Koos jumalike asjadega arvati käibeväliste asjade alla ka res communes omnium ehk esemed, mida on loodus määranud kõigile (nt õhk), ja res publicae ehk avalikud asjad, mida võiks omandada, aga kõigi kasuks olid need määratud üldiseks kasutamiseks. (Gai. 2.11) Jumalikud asjad jagunesid omakorda rühmadeks: Sakraalsed asjad (res sacrae) – templid ja maatükid, millel templid asusid, samuti pühad riistad, mis olid pühendatud taevastele jumalatele (Gai. 2.4; erandolukorras võis templit müüa, kui oli vaja Rooma kodanikku sõjavangistusest välja osta); Religioossed asjad (res religiosae) – matusepaigad, hauakääpad ja teised esemed, mis olid pühendatud lahkunud hingedele ning maa-alustele jumalatele (Gai.2.4); Pühad asjad (res sanctae) – need olid tavaliselt kaitstud sanktsiooniga. Sellised olid näiteks linnamüür Rooma ümber ja varasemal ajal arvati siia hulka ka maatükkide vahel olevad väikesed alad. (Gai. 2.8, 2.3). Elmar Ilus. Rooma eraõiguse alused. Tartu: TRÜ Rotaprint, 1969. lk 101–103 Reinhard Zimmermann. The Law of Obligations: Roman Foundations of the Civilian Tradition. Oxford University Press Inc., New York, 1996. lk 241 http://thelatinlibrary.com/law/gaius2.html. Kasutatud: 06.05.2018
Draft

Draft on termin, mida kasutatakse teatud spordiliigades kirjeldamaks mängijate värbamist klubidesse. Draft toimub näiteks Põhja-Ameerika tippliigades NBA, NFL, NHL, MLS. Eestlastest on draft'is valitud Toomas Edur ja Toivo Suursoo NHL-is, Martin Müürsepp NBA-s, Michael Roos ja Margus Hunt NFL-is ning Alex Meinhard MLS-is. NBA drafti esimeste valikute loend NHL Entry Draft NHL-i drafti esimeste valikute loend Meinhard osutus esimese eestlasena MLS-i talendikorjes valituks Soccernet.ee, 22. detsember 2022
Simon Lizotte

Simon Lizotte (sündinud 1992) on Saksa elukutseline kettagolfimängija. Ta on seisuga 13. märts 2018 teeninud 106 474 USA dollarit auhinnaraha. Ta on tuntud oma pikkade visete ja kaugete puttide tabamisega. Lisaks on populaarsed tema trick shot videod. Tal on püstitanud mitu maailmarekordit kauguse viskamises. Lizotte püstitas maailmarekordi 27. oktoobril 2014 tulemusega 263,2 m. Sellega ta võitis David Wigginsi varasemat rekordit, mis oli 254,8 m ning see oli visatud 2012. aastal. Lizotte murdis oma rekordi 27. märtsil 2016, viskega 275,5 m. See rekord püsis aga vaid kaks päeva, kuni Wiggins viskas 338 m. Lizotte'i  piiriks jäi siis 314 m. Tuul on mänginud olulist rolli maailmarekordite viskamisel. Kõik rekordid on visatud kõrbes koos tuulega ning on kasutatud ka kergemaid kettaid. Wigginsi 2012 aasta rekord oli visatud 23.3 m̥/s taganttuulega. Lizotte 2014 aasta rekord oli visatud aga 29 m/s taganttuulega. Simon Lizotte'i 903.9 jalga (275.5 m) leidis aset 48 m/s tuules. Wigginsi ja Lizotte üle 300-meetriled visked olid tehtud kuni 66 m/s tuulega. Mõlemad mehed on öelnud, et tuleks seada tuulepiirangud. Simon Lizotte viskab ilma tuuleta tasasel alal veidi üle 200 meetri. Tema suuremad võidud on saavutatud järgmistel võistlustel: Memorial Championship (DGPT) 2018; Konopiste Open (DGWT) 2016; Nick Hyde Memorial 2016; Ledgestone Insurance Open 2015; Glass Blown Open 2014; European Championships 2012. Ta on ka mitmekordne Saksa meister. 2016. aastal oli ta võistlustest pikka aega eemal vigastuse tõttu, kuid 2017. aastal võistles taas tipptasemel. 2018. aastal võitis ta Memorial Championshipsi (DGPT) ja mitu muud poodiumikohta. Lizotte'i on peasponsor on Discmania Golf Discs. Tal on mitu signatuurketast, mille müügitulust saab ta oma osa. Tema tähtis sponsor on ka Grip Equipment, kes toodab kettagolfikotte. Lizotte kasutab järgmisi kettaid (2018. aasta alguse seisuga)ː Driverid PD2 (C-Line) PD (C-Line, S-Line) Fairway Driverid FD (C-Line, D-Line) FD3 (S-Line) Midrange'id MD (C-Line) MD3 (C-Line) MD4 (C-Line) Putterid P1x (D-Line) P2 (S-Line, C-Line) "Simon Lizotte #8332; Professional Disc Golf Association". Pdga.com. Vaadatud 14.06.2016. "Simon Lizotte sets two disc golf distance world records; Allthingsdiscgolf". allthingsdiscgolf.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 17.06.2016. Vaadatud 14.06.2016. "Distance World Record Shattered! 863 Feet!". "David Wiggins Jr. blows away distance world record, throws over 1,100 feet".
Rick Astley

Richard Paul Astley (sündinud 6. veebruaril 1966) on inglise laulja, laulukirjutaja ja raadioesineja. Tema 1987. aasta laul "Never Gonna Give You Up" oli edetabelite tipus 25 riigis ja võitis 1988. aastal Brit Awardi auhinnakonkursil parima briti singli tiitli. Selleks ajaks, kui ta 1993. aastal laulmises pausi tegi, oli Astley müünud umbes 40 miljonit plaati üle maailma. Astley tegi comeback'i 2007. aastal, kui tema laul "Never Gonna Give You Up" sai ülemaailmseks meemiks nimetusega "rickrolling". Astley sai ka "Best Act Ever" auhinna internetihääletuses MTV Europe Music Awards 2008. aasta galal, ja tema 2016. aasta album "50" debüteeris Suurbritannias esikohal. Astley on sündinud Inglismaal Newton-le-Paju linnas Lancashire'i krahvkonnas pere neljanda lapsena. Tema muusikaline karjäär algas siis, kui ta oli 10-aastane. Astley tuli koolist ära juba, kui ta oli 16-aastane. Päeval töötas ta isa firmas autojuhina ja õhtuti mängis mitmes kohalikus bändis. Tema esimene singel oli vähe tuntud "Kui sa lähed". Selle looga ta edetabeleid ei purustanud. Tema järgmine lugu "Never Gonna Give You Up", mis tuli välja 1987. aastal, tegi seda aga üle maailma. See oli ka tema esimene soolosingel. "Never Gonna Give You Up" sai ka parimaks Briti singliks aastal 1988. Ka tema edasised lood, näiteks "Whenever You Need Somebody" ja "Together Forever", olid väga populaarsed. Rick Astley otsustas 1994. aastal laulmisesse pausi teha, et keskenduda rohkem perele. Ta kasvatas üles tütar Emilie. Rick Astley naasis laulmise juurde 2001. aastal oma uue singliga "Keep It Turned On", millest sai väike hitt ööklubides. Pärast seda on ilmunud veel album "Portrait", singel "Keep Singing" ja album "50". 2007. aastal sai Rick Astley laul "Never Gonna Give You Up" jälle populaarseks, kuna see muutus ülemaailmseks internetimeemiks "Rickrolling". Rickrolling'u põhimõte on trikitada veebikasutajad vaatama Rick Astley laulu "Never Gonna Give You Up", kui nad avavad lingi, mis tundub olevat midagi muud. Rickrolling muutus lausa nii populaarseks, et YouTube muutis oma iga video oma esilehel rickroll'iks ja MTV 2008. aastal andis Rick Astleyle parima internetiteo auhinna. Rick Astley on abielus Lene Bausageriga, kellega tal on tütar Emilie (s 1992). Astley tutvus Lenega, kui ta töötas RCA-s 1988. aastal. Pere elab Londonis. "Biography". Mike Stock Music. Originaali arhiivikoopia seisuga 3.10.2011. Vaadatud 11.06.2013. Rickastley.com – Biography. Vaadatud 28. aprill 2010. (web.archive.org) US (29.07.2008). "Rick Astley". MySpace.com. Vaadatud 11.06.2013. Shropshire Star.com – 7 June 2008. Vaadatud 28. jaanuar 2010. Liverpool Echo – 12 November 2007. Vaadatud 28. jaanuar 2010. Rick Biografia. VH1 Spañol (undated). Vaadatud 27. detsember 2006. "Astley shortlisted for MTV award". BBC News. 2.10.2008. Vaadatud 22.11.2008. "Rick Astley: The pop idol returns". London: The Independent. 13.10.2005. Vaadatud 16.05.2010.
Omar Bradley

Omar Nelson Bradley (12. veebruar 1893 Clark, Missouri osariik – 8. aprill 1981 New York) oli Ameerika Ühendriikide sõjaväelane, auastmelt armeekindral, üks tähtsamaid Ameerika Ühendriikide väejuhte Teises maailmasõjas ja esimene Ameerika Ühendriikide staabiülemate ühendkomitee esimees. Bradley sündis 1893. aastal Missouri osariigis Randolphi maakonnas. 1911. aastal astus ta West Pointi sõjaväeakadeemiasse (U.S. Military Academy, West Point) ja lõpetas 1915. aastal samas lennus Dwight D. Eisenhoweriga. Esimese maailmasõja ajal valvas ta Montanas vasekaevandusi. Sõja järel töötas ta West Pointis õppejõuna, teenis veel mitmel ametikohal ning asus viimaks tööle Ameerika Ühendriikide sõjaministeeriumis kindral George Marshalli alluvuses. Pärast Ameerika Ühendriikide astumist Teise maailmasõtta vastutas Bradley 82. jalaväediviisi ümberformeerimise eest Ameerika Ühendriikide relvajõudude esimeseks õhudessantväe diviisiks. Bradley sai esimesed ülesanded väejuhina eesliinil operatsiooni "Tõrvik" raames Põhja-Aafrikas kindral George S. Pattoni alluvuses. Pärast Pattoni teisele rindele suunamist võttis Bradley üle II korpuse juhtimise Tuneesia lahingutes ja juhtis hiljem ka liitlasvägede sissetungi Sitsiiliasse. Normandia dessandi ajal juhtis ta 1. armeed. Pärast laiemat läbimurret Normandias asus Bradley juhtima 12. armeegruppi, kuhu kuulus 43 diviisi ühtekokku 1,3 miljoni sõduriga – see on suurim ühe väejuhi poolt juhitud USA väekontingent ajaloos. Pärast Teise maailmasõja lõppu juhtis Bradley Veteranide administratsiooni. 1948. aastal sai temast Ameerika Ühendriikide maaväe staabiülem ja 1949. aastal Ameerika Ühendriikide staabiülemate ühendkomitee esimees. 1950. aastal anti talle armeekindrali auaste ja sama aasta aprillis sai temast esimene NATO sõjaväelise komitee esimees. Bradley lahkus tegevteenistusest 1953. aastal. Ta pidas kuni oma surmani 1981. aastal erinevaid ametikohti avalikus ja erasektoris. Tucker 2011, lk 1685. Drakenlordh 2005, lk 24. Drakenlordh, Rikard (2005). Toisen maailmansodan avainhenkilöt. Hämeenlinna: Karisto. ISBN 9512346745 Tucker, Spencer C. (2011). The Encyclopedia of the Vietnam War: A Political, Social, and Military History. ABC-CLIO. ISBN 978-1-85109-961-0 Axelrod, Alan (2007). Bradley. Great Generals Series. Palgrave Macmillan. ISBN 0230608566. Jordan, Jonathan W. (2011). Brothers Rivals Victors: Eisenhower, Patton, Bradley, and the Partnership that Drove the Allied Conquest in Europe. New York: NAL Caliber/New American Library. ISBN 9780451232120. Ossad, Steven L. (2017). Omar Nelson Bradley: America's GI General. Missouri Ülikool. ISBN 978-0826221360  Omar Bradley – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Oxymora

"Oxymora" on Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse 1997. aastast väljaantav raamatusari. Sari koondab kirjandus-, kunsti- ja kultuuriteoreetilise suunitlusega monograafiad, sealhulgas Kirjanduskeskuse teadurite doktoriväitekirju. Sarja on kujundanud Mari Nõmtak. Oxymora / Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus. erb.nlib.ee oxymora. utkk.ee Sarja "oxymora" raamatud. utkk.ee Sari "oxymora" Eesti rahvusbibliograafia andmebaasis. erb.nlib.ee Sarja raamatuid raamatukoi.ee andmebaasis. raamatukoi.ee
Kessarin Ektawatkul

Kessarin Ektawatkul (tai keeles เกศริน เอกธวัชกุล; tuntud lavanime Nui Ketsarin järgi) on tai naissportlane (taekwondo), filminäitleja ja laulja. Ta on musta taekwondo vöö omanik ja on võitnud taekwondo's Tai meistrivõistluse. Lisaks filminäitleja tööle töötab ta ajalehes Daily News. 2011. aastal valisid ajakirja FHM lugejad Kessarin Ektawatkuli Tai seksikaimate naiste edetabelis kuuendale kohale. Kessarin Ektawatkul ei ole abielus. 2004 "Kerd ma lui(en)" 2008 "Somtum" 2009 "Vanquisher" เกศริน เอกธวัชกุล (นุ้ย) "ดาราสาวเซ็กซี่! ติดโผ ผู้หญิงที่เซ็กซี่ที่สุดแห่งปี 2011". Sanook.com (tai). 29. juuni 2011. Vaadatud 30. september 2019. ภาพที่ 6 / 12: นุ้ย เกศริน เอกธวัชกุล {{cite web}}: välislink kohas |quote= (juhend) Manop Udomdej: The Making of Vanquisher McKnight, Brent (28. märts 2011). "On a Theoretical Level, 'Vanquisher' Should Be a Good Time". PopMatters. Vaadatud 7.05.2018. Kessarin Ektawatkul andmekogus IMDb (inglise) Tema foto (th-wiki)
Milorad Pavić

Milorad Pavić (serbia kirillitsas Милорад Павић; 15. oktoober 1929 Belgrad – 30. november 2009 Belgrad) oli serbia kirjanik, kirjandusloolane ja tõlkija. Tema tuntuim teos on 1984. aastal ilmunud romaan-leksikon "Хазарски речник" (eesti keeles "Kasaari sõnastik", tõlkinud Jüri Ojamaa, Tallinn: Varrak, 2005). Eesti keeles on ilmunud veel tema romaan "Tuule sisemine pool ehk romaan Herost ja Leandrosest" ("Унутрашња страна ветра или Роман о Хери и Леандру", tõlkinud Maiga Varik, Loomingu Raamatukogu 37–39, 2008). Koduleht
Ahsan Iqbal

Ahsan Iqbal Chaudhary (urdu keeles احسن اقبال چوہدری‬; sündinud 28. märtsil 1959 Lahores) on Pakistani poliitik. Ta oli 4. augustist 2017 kuni 31. maini 2018 Pakistani siseminister. Ta on lõpetanud Lahores asuva University of Engineering and Technology.
Eesti kirikud

"Eesti kirikud" on Muinsuskaitseameti poolt alates 2003. aastast välja antav raamatusari. "Eesti kirikute" sari on üks kahest Muinsuskaitseameti poolt pühakodade programmi raames kirjastatavast raamatusarjast (teine on "Eesti kirikute sisustus"). Sarjas ilmunud köited (sisuliselt monograafiad) annavad süstemaatilise ülevaate kirikutest ja neis olevatest kunstivaradest. Raamatud on sarnase ülesehitusega: algavad kiriku kihelkonna ja lähima ümbruse ning hoonete ülevaatega; edasi järgneb kirikuhoone põhjalik kirjeldus ja arhitektuuri analüüs. Sellele järgneb kiriku sisustust ja vallasvara tutvustav osa. Eraldi peatutakse kiriku restaureerimisel. Sarja on kujundanud Ulla Säre. Kaarma kirik Kaarli kirik Tartu Jaani kirik Sarja neljanda köitena on plaanitud välja anda Kaire Toominga, Anu Männa ja Ants Heina sulest "Eesti kirikud IV. Tallinna Oleviste kirik". Pühakodade programmi trükised. sarjad. muinsuskaitseamet.ee Sarja "Eesti kirikud" raamatud Muinsuskaitseameti kodulehel. muinsuskaitseamet.ee Sarja raamatuid raamatukoi.ee andmebaasis. raamatukoi.ee
Aleksander Käo

Aleksander Käo (7. september 1964 Tallinn – 5. august 2017) oli eesti autosportlane ja rallisõitja. Ta õppis 1972–1983 Tallinna 21. Keskkoolis ja lõpetas aastal 1990 Tallinna Tehnikaülikooli. Ta hakkas autosporti harrastama aastal 1977, treenides aastatel 1977–1983 Indrek Vanaselja ja aastatel 1987–1991 Jüri Kuuse juhendamisel. Ta võitis aastal 1980 Nõukogude Liidu meistrivõistlustel kardis klassis Pioneer kulla. Tuli 1980 ja 1983 kardis ning 1993 autorallis N, A ja E üle 1600 cm3 klassis Eesti meistriks, võitis autorallis mv-tel 1982, 1992, 1999 ja 2000 hõbeda ning 1989, 1995 ja 1998 pronksi. Kuulus 1980–84 Eesti koondisse. Msp (1980). Oli 2008–12 SHV Arendused OÜ ja a-st 2010 Nordtenwest OÜ juhatuse liige. Tema isa oli Vladimir Käo, vend on tootmisjuht Jüri Käo. "ESBL: Aleksander Käo". ESBL. 30. august 2017.
Wörgl

Wörgl on linn Austrias Tirooli liidumaal Kufsteini ringkonnas, 511 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 19,68 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 13 311 inimest. Linn paikneb 20 km piirist Baieriga Saksamaal. Wörgl on tähtis raudteesõlm liinil Innsbruckist Münchenisse ja Austria-sisesel liinil Salzburgi. Selle raudteejaam on 10. detsembrist 2006 määratletud kui Hauptbahnhof (saksa: peajaam). Euroopa tee E641 ühendab Wörgli Salzburgiga, teed E45 ja E60 (Austria autobahn A12) läbivad Wörglit. Wörgli raudteejaam, 1900 Wörgli raudteejaam, 1965 Lähedalasuv Itteri loss oli paigaks ühele viimastest Euroopas ja kõige ebaharilikumale lahingule Teises maailmasõjas. Itteri lossi lahingus võitlesid 5. mail 1945 alistunud Wehrmachti väed, Ameerika Ühendriikide maaväed, Austria vastupanuliikumise võitlejad ja endised Prantsuse poliitvangid 17. Waffen-SS Panzer Grenadieri diviisi vastu. Alistunud Wehrmachti vägede juht major Josef "Sepp" Gangl tapeti lahingus ja on maetud Wörgli linnakalmistule. Üks linnatänav on nimetatud Sepp Gangli järgi. Albrechtice nad Orlicí, Tšehhi. Suwa, Jaapan Wörgl oli Suure depressiooni ajal "Wörgli ime" paik. Wörgli omavalitsus sai innustust Silvio Geselli (1862–1930) rahandusteooriast. Kuna probleemiks oli suur tööpuudus, mis omakorda oli suuresti tingitud likviidsuskriisist, siis otsustas tolleaegne linnapea Michael Unterguggenberger võtta kasutusele alternatiivraha, mis sai tuntud kui tempeltähik või Freigeld. Projekt algas 5. juulil 1932, kui anti välja "Sertifitseeritud hüvitusarved" ehk 1-, 5- ja 10-šillingised rahatähed, kokku summas 5500 šillingit. See raha jõudis ringelda 416 korda ning sellega toimus tehinguid 2 547 360 šillingi väärtuses. Investeeringute kogumaht kasvas eelmise aastaga võrreldes koguni 219%! Eksperimendi tulemuseks oli tööhõive kasv ning see tähendas, et kohalikud projektid, nagu uued majad, veehoidla, suusahüppemägi ja sild, võis kõik ellu viia, trotsides depressiooni ülejäänud riigis. Inflatsioon ja deflatsioon arvati ka eksperimendi kestel olematuks. Hoolimata suurest huvist eduka projekti vastu, sealhulgas Prantsuse peaminister Édouard Daladier ja majandusteadlane Irving Fisher, peatas Austria Riigipank 1. septembril 1933 "eksperimendi". 2006. aastal paigutati alates raudteejaamast läbi vanalinna verstapostid selle ajaloo näitamiseks. Reinhard Furrer, Saksa teadlane ja astronaut, sündis Wörglis Gerhard Berger, endine Vormel 1 sõitja ja endine Scuderia Toro Rosso kaasomanik, sündis Wörglis Stefan Horngacher, olümpiasuusahüppaja, sündis Wörglis Hans Peter Haselsteiner, ehituse suurärimees ja Liberaalse Foorumi endine asejuhataja, sündis Wörglis Kohalik raha Silvio Gesell Freigeld Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019. Lietaer, Bernard (2001). The Future of Money. London: Random House Group Ltd. Lk 138. ISBN 0-7126-8399-2. www.woergl.at| Wörgli panoraam Wörgli turismiinfo
Kaliningradi oblasti lipp

Kaliningradi oblasti lipp on Venemaa haldusüksuse Kaliningradi oblasti lipp. Ametlikult võeti lipp kasutusele 8. juunil 2006. Kangas on jagatud kolmeks horisontaalseks laiuks, ülemine on punane, keskmine kollane ja alumine sinine. Ülemine ja alumine väli on ühelaiused, keskmine aga moodustab ülemisest (alumisest) laiust 1/3. Punase välja vardapoolses osas on kahe torni ja avatud väravaga hõbedane kindlus, mille kohale on paigutatud kuldne Jelizaveta Petrovna monogramm. Lipuvärvid punane, valge (hõbedane) ja sinine pärinevad Venemaa lipult ning rõhutavad Kaliningradi oblasti kuulumist Venemaa Föderatsiooni koosseisu. Punane sümboliseerib tööd, elujõudu, mehisust, eneseohverdust ja vene sõjameeste kangelaslikkust, kuid ka lahingutes langenuid. Kollane tähistab suurust, rikkust, järjepidevust, vastupidavust ja jõudu. Kollane on ka merevaigu värv ning sümboliseerib Kaliningradi oblastit kui merevaigumaad, sest seal asub maailma suurim merevaigu leiukoht. Sinine on ilu, armastuse, rahu ja eesmärkide poole pürgimise värv. Kuna Kaliningradi oblast asub Balti mere ääres, tähistab see ka merd ning oblasti ajaloolist seotust merega. Valge (hõbe) viitab uskumustele ja puhtusele. Avatud väravaga kindlus kehastab kindlat usku, vankumatust ja valmisolekut kaitseks. Avatud värav näitab aga külalislahkust ning sõbralikke kavatsusi lähedaste ja kaugemate naabritega. Jelizaveta Petrovna monogrammil on aga ajalooline tähendus, sest just tema ajal, 18. sajandil liideti praegused Kaliningradi oblasti alad Venemaaga. Kaliningradi oblasti vapp Kaliningradi oblasti sümboolika Kaliningradi oblasti ametlikul leheküljel Kaliningradi oblasti lipp andmebaasis Flags of the World (inglise keeles)
Davith Haruthjunjan

Davith Haruthjunjan (armeenia keeles Դավիթ Էդոնիսի Հարությունյան; sündinud 5. märtsil 1963 Jerevanis) on Armeenia poliitik, ta kuulub Armeenia Vabariikliku Partei ridadesse. Ta oli aastatel 1998–2007 ja on uuesti 25. maist 2017 Armeenia justiitsminister. Ta on lõpetanud 1980. aastal Jerevani Polütehnilise Instituudi (õppis arvutustehnika teaduskonnas). Ta on abielus ja tal on kolm last. Davith Haruthjunjan Armeenia parlamendi kodulehel (vene keeles)