laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Serokomla

Serokomla on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Łukówi maakonnas, Serokomla valla halduskeskus. Serokomla asub Łukówist umbes 25 km lõunas ja Lublinist ligikaudu 54 km põhjaloodes. Küla on rajatud 15. sajandil. Linnaõigused sai Serokomla 1537. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal. Teises maailmasõjas hävis 60% külast. 2009. aastal elas külas 1070 inimest. Kohalik roomakatoliku kirik Tuletõrjehoone Varssavi tänav Serokomla. Local history[alaline kõdulink] Virtual Shtetl
Tomi Saario

Tomi Saario (sündinud 27. augustil 1992 Soomes) on Berliinis elav soome laulja.
Violettvöödik

Violettvöödik (Cortinarius cumatilis) on vöödikuliste sugukonda vöödiku perekonda kuuluv seeneliik. Violettvöödiku kübar on limane, vanal seenel sinakashall, keskelt ookerkollane. Eoslehekesed on hallikasvalged (vanemana hallid=, tihedad ja jalale otse või hambaga külge kasvanud. Maitse ja lõhn on mahedad. Seen esineb kuusemetsades, eriti niisketes salukuusikutes, sageli seeneringidena. Violettvöödik ei ole söögiseen. Pertti Salo ja Ulla Salo "Meie metsade seened", Varrak, 2017, lk 210 Violettvöödik andmebaasis eElurikkus Fotod
Holstein-Pinneberg

Holstein-Pinnebergi krahvkond oli väike territoorium aastatel 1290–1640, keskusega Pinnebergis tänapäeva Schleswig-Holsteinis Saksamaal. Holstein-Pinneberg oli üks Holstein-Itzehoe krahvkonnast pärast Gerhard I surma eraldatud territooriume (teised olid Holstein-Rendsburg ja Holstein-Plön). Sellega tekkis Schauenburgi ja Holsteini krahvide Pinnebergi liin, mida kutsuti Holstein-Pinnebergiks või Holstein-Schauenburgiks. Schauenburgid (hiljem Weseri ääres Schaumburgid) valitsesid Schaumburgi krahvkonda (mis sai 1620. aastal vürstkonnaks) ja Holstein-Pinnebergi. 1375. aastal pantis Bremeni vürstlik peapiiskop Albert II Haseldorfi soo Adolf VII-le. Hiljem ei õnnestunud vürstlikul Bremeni peapiiskopil panti lunastada ja Haseldorfi soo on sellest ajast alates kuulunud Holsteinile. Kui Taani Christian III juurutas 1537. aastal reformatsiooni kõigis oma neljas valduses: Taanis, Holsteinis, Norras ja Schleswigis, jäi Holstein-Pinneberg 1559. aastani katoliiklikuks. Pärast Schaumburgide hääbumist 1640. aastal (teised liinid Holsteinis olid hääbunud juba aastaks 1459) jaotati Schaumburgi krahvkond ja Holstein-Pinnebergi krahvkond sulandati Holsteini hertsogkonda (varem Holstein-Rendsburgi krahvkond). 1650. aastal loodi territooriumi põhjapoolsest kolmandikust Rantzau krahvkond. Järgmised krahvid valitsesid Schaumburgi ja Holstein-Pinnebergi üle: 1290–1315 Adolf VI (1256–1315) 1315–1354 Adolf VII 1354–1370 Adolf VIII 1370–1404 Otto I 1404–1426 Adolf IX 1426–1464 Otto II (1400–1464) 1464–1474 Adolf X (1419–1474) 1474–1492 Erich (1420–1492) 1492–1510 Otto III (1426–1510) 1510–1526 Antonius (1439–1526) 1526–1527 Johann IV (1449–1527) 1527–1531 Jobst I (1483–1531) 1531–1560 Johann V 1531–1581 Jobst II 1533–1576 Otto IV (1517–1576) 1576–1601 Adolf XI (1547–1601) 1601–1622 Ernst (1569–1622) 1622–1635 Jobst Hermann (1593–1635) 1635–1640 Otto V (1616–1640)
Utian

Utian on saar Melaneesias Lousiade’i saarestikus. Halduslikult kuulub saar Paapua Uus-Guinea Milne Bay provintsi. Saare pindala on 1,54 km², suurim kõrgus merepinnast on 141 meetrit. Utianil elas 2014. aastal 514 inimest. Utianil räägitakse melaneesia keelte Paapua poolsaare keelte rühma kuuluvat misima-panaeati keelt.
Mokobody

Mokobody on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Siedlce maakonnas, Mokobody valla halduskeskus. Mokobody asub Siedlcest umbes 15 km loodes ja Varssavist ligikaudu 76 km idas. Mokobodyt on esmamainitud 1446. aastal, linnaõigused sai 1496. aastal. Mokobody kaotas linnaõigused 1870. aastal. Wieś Mokobody w liczbach Polska w liczbach. Vaadatud 9. septembril 2023 Mokobody Polska niezwykła Mokobody. Historia miejscowości Wirtualny Sztetl
Misima

Misima (varem ka St. Aignan) on saar Melaneesias Lousiade’i saarestikus. Halduslikult kuulub saar Paapua Uus-Guinea Milne Bay provintsi. Saare pindala on 215 km², pikkus 40 km ja laius 10 km. Suurim kõrgus merepinnast on 1036 meetrit. Misimal elas 2014. aastal 19 330 inimest. Misimal räägitakse melaneesia keelte Paapua poolsaare keelte rühma kuuluvat misima-panaeati keelt.
Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia

Mitte segi ajada Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemiaga Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia on üks kaheksast Eesti Kultuurkapitali välja antavast Eesti Kultuurkapitali aastapreemiast. Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia määratakse aasta jooksul enim silma paistnud audiovisuaalse kunsti valdkonna tegelastele. Audiovisuaalse kunsti aastapreemia saaja kandidaadid esitab arhitektuuri sihtkapital ja laureaadi valib välja Eesti Kultuurkapitali nõukogu. 1995: Mark Soosaar (Eesti filmikunsti arendamine ja propageerimine) 1996: 1997: Mark Soosaar (film "Isa, poeg ja püha Toorum") 1998: Sulev Keedus, Rein Kotov, Evald Aavik (mängufilm "Georgica") 1999: Peep Puks (tõsielufilmide "Partituur neuroni genotüübile" ja "Eha fenomen" looja) 2000: Heiki Ernits, Janno Põldma, Andrus Kivirähk, Regina Lukk-Toompere, Olav Ehala (südamliku huumoriga joonisfilmi “Lotte” loojad) 2001: Jüri Sillart, Peeter Tooming (dokumentaalfilm "Peeter") 2002: Marko Raat, Arko Okk, Mait Malmsten (mängufilm "Agent Sinikael") 2003: Sulev Keedus, Rein Kotov, Katariina Lauk (mängufilm "Somnambuul") 2004: Priit Pärn, Kaspar Jancis, Ülo Pikkov, Priit Tender (2004. aasta parim animafilm "Frank ja Wendy") 2005: Hardi Volmer, Arko Okk, Toomas Kall (aasta film "Pärnograafia") 2006: Raimo Jõerand (aasta film "Sinimäed") 2007: Veiko Õunpuu, Mart Taniel, Ülo Krigul, Katrin Kissa (aasta filmi "Sügisball" loominguline kollektiiv) 2008: Asko Kase (aasta film "Detsembrikuumus") 2009: Kiur Aarma, Jaak Kilmi (dokumentaalfilm "Disko ja tuumasõda") 2010: Mati Kütt (animatsioonifilmi "Taevalaul“ eest) 2011: Rainer Sarnet, Mart Taniel (mängufilmi „Idioot“ eest) 2012: Sulev Keedus (dokumentaalfilmi „Varesesaare venelased“ eest) 2013: Zaza Urushadze, Ivo Felt, Rein Kotov (aasta film 2013 – mängufilm „Mandariinid“) 2014: Olga Pärn, Priit Pärn (aasta film 2014 „Lendurid koduteel“) 2015: Riho Unt (aasta film 2015 – nukufilm „Isand“) 2016: Triin Ruumet, Sten-Johan Lill, Matis Rei, Maie Rosmann-Lill (mängufilm "Päevad, mis ajasid segadusse") 2017: Katrin Kissa, Rainer Sarnet (aasta mängufilm "November") 2018: Moonika Siimets, Riina Sildos, Rein Kotov (aasta film 2018 – mängufilm "Seltsimees laps") 2019: Tanel Toom, Ivo Felt (aasta film 2019 – "Tõde ja õigus") 2020: Veiko Õunpuu (aasta film 2020 – mängufilm „Viimased”) 2021: Andris Feldmanis, Dione-Livia Ulman, Juho Kuosmanen (mängufilmi "Kupee nr 6" loominguline koostöö) 2022: Jaak Kilmi (mängufilmi "Tagurpidi torn" looja) Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia Aastapreemiad. Eesti Kultuurkapitali veebisait Aastapreemiad. Eesti Kultuurkapitali veebisait
Holstein-Plön

Holstein-Plön oli 1110./11. aastast Holsteini ja Stormarni valitsenud Schaumburgi dünastia valitsetud krahvkond. Krahvkond tekkis enne 1295. aastat, kui Holstein-Itzehoe krahvkond jaotati pärast krahv Gerhard I surma (suri 1290) Holstein-Plöni, Holstein-Pinnebergi ja Holstein-Rendsburgi krahvkondadeks. Järgmised krahvid valitsesid Holstein-Plöni: 1295 – 1312 Gerhard II Pime (1253–1312) 1312 – 1314 Gerhard IV (suri enne 1320) 1312 – 1359 Johann III Leebe (u. 1296 – 1359) 1323 – 1350 Gerhard V (u. 1315 – 1350) 1359 – 1390 Adolf VII (suri 1390) Pärast Gerhard II surma valitsesid tema poeg Gerhard IV ja tema noorem poolvend Johann III üheskoos Holstein-Plöni. 1314. aastal müüs Gerhard IV oma maad Johann III-le, kes sai seega Holstein-Plöni ainukrahviks. Johann III vallutas koos Gerhard III-ga Holstein-Kieli. Holstein-Plön läks Holstein-Kielile tagasi 1350. aastal pärast Gerhard V surma järglasteta. Kui Plöni liin 1390. aastal hääbus, läks Holstein-Kiel (ja Holstein-Plön koos sellega) Holstein-Rendsburgile, mida valitsesid krahv Nikolaus (suri 1397) ja tema vennapoeg krahv Gerhard VI (suri 1404).
Holstein-Segeberg

Holstein-Segebergi krahvkond oli krahvkond Holsteinis aastatel 1273–1308 ja Schauenburgi ja Holsteini krahvide liin. Holstein-Segebergi ainus krahv oli Adolf V hüüdnimega Pommerlane (1252–1308). Pärast isa Johann I surma 1263. aastal valitsesid tema pojad Adolf V, Johann II ja Albrecht I (suri 1300, oli Hamburgi toomkiriku praost (Dompropst)) esialgu Holstein-Kieli krahvkonda üheskoos. 1273. aastal jaotasid nad pärandi, kus Johann II jätkas Kieli valitsemist. Adolf V valitses Segebergi ja asutas seega Holstein-Segebergi liini. Kui ta 1308. aastal ilma meessoost järglasteta suri, läks Holstein-Segeberg taas Holstein-Kielile. Krahv Johann II noorem poeg Adolf, kes sündis 1281. aastal, valitses Holstein-Segebergi 1308. aastast kuni surnukstorkamiseni 1315. aastal.
Rossel

Rossel (ka Yela) on saar Melaneesias Lousiade’i saarestikus. Halduslikult kuulub saar Paapua Uus-Guinea Milne Bay provintsi. Saare pindala on 292,5 km², pikkus 34 ja laius 11 km. Suurim kõrgus merepinnast on 838 meetrit. Pindalalt on saar Vanatinai järel Lousiade’i saarestiku teine saar. Rosselil elas 2014. aastal 5553 inimest 31 külas. Rosselil räägitakse klassifitseerimata jele keelt. Eurooplastele avastas saare 14. juulil 1606 Luís Vaez de Torresi ekspeditsioon. Saar sai praeguse nime Antoine Bruni d'Entrecasteaux' 1791.–1793. aasta ekspeditsioonil osalenud ohvitseri järgi.
Holstein-Rendsburg

Holstein-Rendsburg oli aastatel 1290–1459 krahvkond, mida valitses Schauenburgi ja Holsteini krahvide liin. Schauenburgid olid valitsenud Holsteini 1110./1111. aastast saati. 1290. aastal, kui Holstein-Itzehoe krahv Gerhard I suri, jaotati tema osa Holsteinist kolme ossa: Holstein-Plön, Holstein-Pinneberg ja Holstein-Rendsburg. Allpool loetletud krahvid valitsesid territooriumi kuni viimase krahvi Adolf VIII surmani 1459. aastal. Schauenburgid olid peaaegu välja surnud; ainult Holstein-Pinnebergi liin oli veel alles, kuid krahv Otto II ei suutnud pärandit kaitsta. Selle asemel nimetati 1460. aastal uueks Schleswigi hertsogkonna ja Holsteini krahvkonna isandaks Taani kuningas Christian I (Adolf VIII, kes aitas ta Taani troonile, vennapoeg). Järgmised krahvid valitsesid Holstein-Rendsburgi või Holsteini: 1290–1304 Heinrich I (1258–1304) 1304–1340 Gerhard III Suur (u. 1293 – 1340) 1340–1382 Heinrich II Raudne (1317 – 1384?) 1382–1397 Nikolaus (u. 1321 – 1397) 1397–1403 Albrecht II (suri 1403) 1403–1404 Gerhard VI (suri 1404) 1404–1421 Heinrich III (suri 1421) 1421–1427 Heinrich IV (1397–1427) 1427–1433 Gerhard VII (1404–1433) 1427–1459 Adolf VIII (1401–1459)
Kiiruisutamine 1932. aasta taliolümpiamängudel

Kiiruisutamisvõistlused 1932. aasta taliolümpiamängudel Lake Placidis toimusid 4.–10. veebruarini. Võistlus peeti James B. Sheffieldi olümpiastaadionil, kus oli loodusliku jääga rada. Võisteldi neljal kiiruisutamise distantsil, kus osalesid ainult mehed. Edukaimad osalejad olid ameeriklased Jack Shea ja Irving Jaffee, kes mõlemad võitsid kaks kuldmedalit. Esimest ja ainsat korda olümpiaajaloos toimusid kiiruisutamise võistlused ühisstardina, kus 6–9 võistlejat uisutasid korraga, mis meenutas tänapäevast lühirajauisutamist. Naistel lubati esimest korda ajaloos kiiruisutamises võistelda näidisvõistlusel. ROK oli vastumeelne naiste võistluste üleviimisest medalivõistluseni, ehkki mängude korralduskomitee pooldas naiste võistluste täielikku kaasamist. Naiste distantsid olid 500 m, 1000 m ja 1500 m. Ühisstardist toimunud võistlus sillutas teed lühirajakiiruisutamisele, mis debüteeris näidisüritusena 1988. aasta taliolümpiamängudel Calgarys, enne kui sellest sai ametlik olümpiavõistlus 1992. aasta taliolümpiamängudel Albertville'is. Kuupäev: 4. veebruar Osavõtjaid: 16 võistlejat Riike: 4 Maailmarekord: 42,6 Clas Thunberg  Soome, 13. jaanuar 1931, Sankt Moritz Olümpiarekord: 43.4 Clas Thunberg  Soome, 13. veebruar 1928, Sankt Moritz ........................... 43,4 Bernt Evensen  Norra, 13. veebruar 1928, Sankt Moritz Olümpiavõitja 1928: 43.4 Clas Thunberg  Soome .................................. 43,4 Bernt Evensen  Norra Kuupäev: 5. veebruar Osavõtjaid: 18 võistlejat Riike: 6 Maailmarekord: 2.17,4(*) Oscar Mathisen  Norra, 18. jaanuar 1914, Davos Olümpiarekord: 2.20,8 Clas Thunberg  Soome, 27. jaanuar 1924, Chamonix Olümpiavõitja 1928: 2.21,1 Clas Thunberg  Soome (*)Rekord püstitati kõrgmäestikus (üle 1000 meetri merepinnast) ja looduslikult jäätunud jääl. Kuupäev: 4. veebruar Osavõtjaid: 18 võistlejat Riike: 6 Maailmarekord: 8.21,6 Ivar Ballangrud  Norra, 11. jaanuar 1930, Davos Olümpiarekord: 8.39,0 Clas Thunberg  Soome, 26. jaanuar 1924, Chamonix Olümpiavõitja 1928: 8.50,5 Ivar Ballangrud  Norra Kuupäev: 8. veebruar Osavõtjaid: 18 võistlejat Riike: 6 Maailmarekord: 17.17,4 Armand Carlsen  Norra, 5. veebruar 1928, Davos Olümpiarekord: 18.04,8 Julius Skutnabb  Soome, 27. jaanuar 1924, Chamonix Naiste kiiruisutamise võistlused olid 1932. aasta mängude näidisvõistlused, seega ametlikke medaleid välja ei antud. Võistlusele astus kaks riiki, USA ja Kanada, 10 võistlejaga. Nagu meeste võistlused, kus ühisstarti kasutati, uisutati ka eelvõistlused, nii olid ka naiste võistlused samad. Ametlikud tulemused näitavad iga võistluse võiduaega. Kuupäev: 8. veebruar Osavõtjaid: 10 võistlejat Riike: 2 Maailmarekord: 58,7 Liselotte Landbeck  Austria, 9. jaanuar 1932, Davos Kuupäev: 9. veebruar Osavõtjaid: 10 võistlejat Riike: 2 Maailmarekord: 2.03,4 Zofia Nehringowa  Poola, 17. jaanuar 1932, Engelberg Kuupäev: 10. veebruar Osavõtjaid: 10 võistlejat Riike: 2 Maailmarekord: 3.10,4 Zofia Nehringowa  Poola, 10. jaanuar 1932, Davos   *   Korraldajariik
Jonathan Bamba

Jonathan Zino Bamba (sündinud 26. märtsil 1996 Alfortville'is) on Prantsusmaal sündinud Elevandiluuranniku jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Hisaania kõrgliiga klubis Celta Vigo ja Elevandiluuranniku jalgpallikoondises. Ta alustas klubikarjääri AS Saint-Étienne'is, mile noorteakadeemiaga liitus ta 2011. aastal. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta 25. jaanuaril 2015 mängus Paris Saint-Germaini vastu. Prantsusmaa kõrgliigas lõi ta esimese värava sama aasta 20. septembril mängus Nantes'i vastu. Hooaja 2015-16 teises pooles mängis ta Saint-Étienne'ist laenul Prantsusmaa esiliigaklubis Paris FC. Hooaja 2016-17 esimeses pooles mängis ta laenul Belgia kõrgliigaklubis Sint-Truidense ja hooaja teises pooles Prantsusmaa kõrgliigaklubis Angers. 2018. aasta juulis sõlmis Bamba viieaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Lille. Hooajal 2020–21 tuli ta Lille'iga Prantsusmaa meistriks. 2019. aasta aprillis ja 2020. aasta oktoobris valiti ta Prantsusmaa kõrgliiga kuu parimaks mängijaks. Suvel 2023 tema leping Lille'iga lõppes ning ta siirdus Celta Vigosse. Aastatel 2011–2019 mängis Bamba Prantsusmaa noortekoondistes. Tänu sellele, et ta on Elevandiluuranniku päritolu, otsustas ta 2023. aastal hakata rahvuskoondises esindama Elevandiluurannikut. Koondisedebüüdi tegi ta sama aasta 17. juunil Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Sambia vastu. Lille Ligue 1: 2020–21 Trophée des Champions: 2021 "Elim. CAN 2023 (3è et 4è CIV-COM & COM-CIV) : Jean Louis Gasset dévoile les 23 Eléphants". Fédération Ivoirienne de Football. 15. märts 2023. Vaadatud 17. märtsil 2023. https://www.transfermarkt.com/jonathan-bamba/nationalmannschaft/spieler/292818 (vaadatud 20.7.2023)
Johann I (Holstein-Kiel)

Johann I (u 1229 – 20. aprill 1263) oli Schaumburgi dünastia liige. Ta oli Holstein-Kieli krahv 1261. aastast kuni oma surmani. Johann oli Schauenburgi ja Holsteini krahvi Adolf IV ja selle naise Heilwig von der Lippe vanim poeg. Pärast tema isa taandumist kloostrisse 1239. aastal valitses Johann koos oma noorema venna Gerhard I-ga, esialgu eestkoste all. Ta oli pidevalt kaasatud vaidlustesse oma venna ja Mindeni piiskopiga. 1255. aastal sõlmisid nad kaubanduskokkuleppe Lübeckiga. 1261. aastal krahvkond jaotati. Johann sai Wagria, Ida-Holsteini ja Segebergi; tema vend sai Stormarni, Plöni ja Schaumburgi. Johann valis oma residentsiks Kieli; Gerhard valis Itzehoe. Kui Taani loovutas Rendsburgi, läks see Gerhardile. Johann suri 1263. aastal. Pärast tema surma valitsesid tema pojad üheskoos nende onu Gerhardi eestkoste all. Kuid 1273. aastal jaotasid nad territooriumi Holstein-Segebergiks ja Holstein-Kieliks. Kui Adolf 1308. aastal pärijateta suri, kaks osa taasühendati. Johann abiellus 1249. või 1250. aastal Saksi hertsogi Albrecht I tütre Elisabethiga. Nad said kuus last. Elisabeth (suri 1284) Heilwig (u 1251 – enne 1308) Adolf V (u 1252–1308) Johann II (1253–1321) Agnes (suri 1286/1287) Albrecht (suri 1300)
Verkjas vöödik

Verkjas vöödik (Cortinarius semisanguineus) on vöödikuliste sugukonda vöödiku perekonda kuuluv seeneliik. Eestis on ta väga sage, eriti männikutes. Ta ei ole söögiseen. Verkjas vöödik on väga hea värviseen. Pertti Salo ja Ulla Salo "Meie metsade seened", Varrak, 2017, lk 214 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. september 2020. Vaadatud 30. augustil 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)  Verkjas vöödik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Verkjas vöödik andmebaasis eElurikkus
Adolf V (Holstein-Segeberg)

Adolf V (u 1252 – 1308) oli Holstein-Kieli krahv aastatel 1263–1273 ja Holstein-Segebergi krahv 1273. aastast kuni oma surmani. Ta oli krahv Johann I ja selle naise Elisabethi vanem poeg. 1273. aastal jaotati krahvkond Adolf V ja tema noorema venna Johann II ühelt poolt ning nende onu Gerhard I vahel teiselt poolt. Gerhard I sai Holstein-Itzehoe; Adolf V ja Johann II jaotasid oma osa isekeskis, kus Adolf V sai Elbe jõe ja Großer Plöner See ning ulatuslikud maavaldused piki Elbe alamjooksu Hamburgist loodes. Adolf V kutsus end seejärel "Holsteini ja Stormarni krahviks". Ta elas Siegesburgi lossis Segebergis, mis oli suurim loss krahvkonnas. Ajaloolased kutsuvad tema osa krahvkonnast Holstein-Segebergiks. Adolf V suri 1308. aastal. Kuna tal meessoost järglasi ei olnud, läks Holstein-Segeberg tema vennapojale Adolf VII-le. Kuid Adolf VII tapeti eraviisilises kättemaksus 1315. aastal. Holstein-Segeberg läks Johann II-le. Kui Johann II 1316. aastal suri, jaotati Holstein-Segeberg kahe ülejäänud Holsteini krahvi vahel: Gerhard III ja Adolf VII. Adolf V abiellus Pommeri-Wolgasti hertsogi Mestwin II tütre Euphemiaga. Nad said ühe tütre: Elisabeth (suri 1318)
Kairi Leivo

Kairi Leivo (sündinud 25. augustil 1971 Tallinnas) on pärimusmuusik, jutuvestja[viide?] ja endine diplomaat. Kairi Leivo lõpetas Tallinna 44. Keskkooli 1989. aastal ja 1998. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli skandinavistika eriala rootsi ja taani filoloogina. Lisaks on ta õppinud Clingendaeli rahvusvaheliste suhete akadeemias Haagis, ning täiendanud ennast rahvaülikoolides Borholmi saarel ja Östersundis. Kairi Leivo on lõpetanud ka Olustvere teenindus- ja maamajanduskooli jookide tehnoloogia eriala ja Viljandi kutseõppekeskuse koka eriala. Aastatel 2000–2010 töötas ta Eesti Vabariigi Välisministeeriumis kultuuribüroo diplomaadina, muuhulgas ka Eesti Vabariigi Helsingi ja Moskva suursaatkondades lauaülemana pressi-, info- ja kultuuriküsimustes.[viide?] Aastatel 2010–2012 oli ta Ugala teatri avalike suhete juht ja kirjandustoimetaja. Aastatel 2013–2018 töötas Leivo Eesti Pärimusmuusika Keskuse August Pulsti õpistu juhatajana. 2018. aastast on Leivo vabakutseline muusik, jutuvestja[viide?] ja pärimuskultuuri edendaja. Leivo on rahvusvahelise jutuvestjate projekti Kuldrum üks asutajaid. Alates 2014 on Leivo ka Ruhnu viiulilaagrite korraldaja ja projektijuht ning 2023, aastal toimuva I Ruhnu viiulifestivali peakorraldaja. 1998. aastal asutas ta koos Maria Laatspera, Evelyn Rosenbergi ja Katrin Laidrega regilauluansambli Laudaukse Kääksutajad. Ansambel andis välja kolm CD-plaati: „Ühtelaulmine“ (2004), „Õhtu tuleb“ (2007) ja „Kokku“ (2013). 2013. aastal asutas ta koos Sofia Joonsi, Kristiina Ehini, Katrin Laidrega ansambli Naised Köögis. Ansamblilt on ilmunud neli helikandjat: "See pole ainult sääskede ja siilide öö" (2015), "See tantsusaal on nugadega kaetud" (2017) ja "Uhke ja vaba" (2019) "Kordub kõik all päikese" (2022) Leivo on kirjutanud artikleid pärimusmuusikast ja -kultuurist, samuti teatri- ja muusikaarvustusi. 2017. aastal koostas ta väljaande "Viljandi Pärimusmuusika festivali lood". Ta on tõlkinud raamatuid taani, inglise ja rootsi keelest. Kairi Leivo pälvis Eesti Kultuurkapitali aastapreemia 2017. aastal kultuurimälu talletamise eest. Välisministeeriumi koduleht Artiklite andmebaas ISE https://www.digar.ee/arhiiv/et/raamatud/79533 Kairi Leivo tõlked E-kataloogis ESTER Kairi Leivo – naine folgiköögist Naised Köögis ainus brünett Kairi Leivo: praegu ma olengi uhke ja vaba
Susan Luitsalu

Susan Laura Luitsalu (sündinud 18. oktoobril 1983) on eesti kirjanik, teleprodutsent, maailmarändur ja matkajuht ning meediapersoon. Susan Luitsalu sulest on 2010. aastal ilmunud artiklite ja blogipostituste kogumik "Küsimused kõikidele vastustele", reisikirjanduse Minu-sarjas 2018. aastal "Minu Dubai" ning 2020. aastal "Minu maailm: Seiklused ei hüüa tulles". 2019. aastal ilmus laialdast vastukaja pälvinud esikromaan "Ka naabrid nutavad".[viide?] Susan Luitsalu kolumnid ja novellid ilmuvad muu hulgas Sirbis ja Edasis. 2020 aasta kirjanik ("Ka naabrid nutavad") 2010. aastal abiellus ta Marek Miiliga. 2017. aastal abiellus ta Taavi Einastega. Luitsalu suvitab Käsmus ning taastab seal abikaasa Taavi Einastega Käsmu esimest suvilat, Dellingshausenite suvemõisa. Susan Laura Luitsalu (12. veebruar 2021). "Inimvaatlused – Restoranist rappa ja tagasi". Sirp. Susan Laura Luitsalu (13.12.2020). "Üldse ei saa vedama". Edasi. Susan Laura Einaste (22.01.2021). "Pensionärist sirgub troll". Edasi. Larm, Pille-Riin. Auhind – Eesti 2020. aasta kirjanik on Susan Luitsalu. Sirp, 28. august 2020. Susan Luitsalu pidas ebatraditsioonilised pulmad[alaline kõdulink], Kroonika, 28. august 2010 Palju õnne! Susan Luitsalu sõlmis kallimaga igavese liidu[alaline kõdulink], Kroonika, 17. august 2017 Kairit Tsäro-Mirme (22. november 2020). "IDÜLL KAPTENIKÜLAS". "Käsmu küla kultuurilooline kaart". Käsmu Meremuuseum. Alvar Loog, "Koduperenaisest kasvab küberkiusaja" Postimees, 29.01.2020 Andrei Hvostov, "Aasta kirjaniku Susan Luitsalu romaanis jõuab tagahoovi rahvas haljale oksale" Eesti Ekspress, 02.09.2020 Pille-Riin Larm, "Vastused kõikidele küsimustele" Sirp, 11.09.2020 (intervjuu)
Romain Hamouma

Romain Hamouma (sündinud 29. märtsil 1987 Lure'is) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliigaklubis Ajaccio. Ta on kogu klubikarjääri mänginud Prantsusmaal. Aastatel 2005–2009 mängis ta Besançonis, aastatel 2009–2010 Lavalis, aastatel 2010–2012 Caen's, 2012–2022 Saint-Étienne'is ning alates 2012. aastast on ta mänginud Ajaccios. Kuna tema isapoolne vanaisa oli Alžeeria päritolu, on talle pakutud võimalust esindada koondises Alžeeriat, kuid ta on sellest keeldunud. Saint-Étienne Coupe de la Ligue: 2012–13