laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kurglased

Kurglased (Gruidae) on lindude klassi kureliste seltsi kuuluv perekond. Kurglased on laialt levinud. Nad puuduvad Antarktikas, Lõuna-Ameerikas, Madagaskaril, Uus-Meremaal ja paljudel Vaikse ookeani saartel. Kurglaste mitmekesisus on kõige suurem Ida-Aasias, kus elab 8 liiki kurglasi. Aafrikas elab alaliselt 5 liiki ja aastavahetuse aegu saabub kuues talvituma. Mõned kurglased on tüüpilised rändlinnud ja rändavad igal aastal tuhandeid kilomeetreid, teised ei rända üldse. Kurglased ei lasku puu otsa ja ehitavad pesa üksnes maapinnale. Kurn koosneb 1-2 tähnilisest munast. Poegi kasvatavad mõlemad vanemad ja pojad jäävad vanemate juurde kuni järgmise pesitsushooajani. Pesitsemise ajal elavad kured paaridena, aga väljaspool seda kogunevad salkadesse ja isegi parvedesse, mis mõnikord võivad üsna suured olla. Kured söövad mitmekesist toitu. Nende menüü sõltub aastaajast ja sellest, mida parajasti saada on. Nad söövad väikseid roomajaid, kalu ja kahepaiksid, samuti putukaid, teravilja, marju ja rohttaimi. Richard Roht kirjeldas raamatus "Kodus ja metsas", kuidas kass Otu ründas sookurge, lootes ta maha murda, aga lõpuks pidi põgenema, sest kurg ajas teda taga ja tahtis ta ise nahka panna. Enamikul kurglastel on keerukad paarimisrituaalid, mida nimetatakse tantsuks. Kured on häälekad linnud. Nad suudavad kuuldavale tuua suurt hulka erisuguseid häälitsusi ja hüüdeid. Nad hakkavad häält tegema juba varsti pärast koorumist ja see on madal nurruv kutsehüüd oma vanematele, ühtlasi palve süüa anda. Juba tibuna omandavad nad seejärel hoiatushüüu ja hüüu "tahan lennata", mis mõlemad säilivad täiskasvanud linnul. Kurgede rände jälgimiseks neid märgistatakse. Minevikus neid rõngastati metallist rõngastega, hiljem värviliste rõngastega. Koostöö Saksamaa ja Hispaania kureuurijatega võimaldas hakata kurgi raadiomärgistama. Aastaks 2000 oli Eestis märgistatud ligi 50 sookurge, neist 35 nii värvilise kui metallrõngaga ja 9 kurepoja selga oli pandud raadiosaatja. Kurglaste sugukonda kuulub 15 retsentset liiki kahes alamsugukonnas ja neljas perekonnas: Balearicinae (alamsugukond) Kroonkurg Balearica Paabu-kroonkurg Balearica pavonina Lõuna-kroonkurg Balearica regulorum Gruinae (alamsugukond) Kurg Grus Sookurg Grus grus Kisakurg Grus americana Munkkurg Grus monacha Mägikurg Grus nigricollis Õnnekurg ehk jaapani kurg Grus japonensis Paradiisikurg Grus paradisea Neitsikurg Grus virgo Lottkurg Grus carunculata Leucogeranus Valgekurg Leucogeranus leucogeranus Antigone Kanada kurg Antigone canadensis Idakurg Antigone vipio Saaruskurg Antigone antigone Austraalia kurg Antigone rubicunda "Loomade elu", 6. kd., lk. 183 Heino Lees. "Eesti rekordid: Eesti rekordite raamat 5". Tartu Ülikooli Kirjastus 2004, lk. 51
Emeeritus

Emeeritus (ladina keeles emeritus, lühend emer) on väljateeninu, ametist vanaduspuhkusele läinu (professor, luterliku kiriku vaimulik või muu ameti esindaja). emeriitadvokaat emeriitdotsent emeriitprofessor
Hammastuvi

Hammastuvi (Didunculus strigirostris, samoa keeles Manumea) on Samoa endeemne tuvi, Samoa rahvuslind. Hammastuvi elab üksnes Samoal. Ülejäänud maailma jaoks avastas selle linnu 1839. aasta oktoobris-novembris USA ekspeditsioon, mida juhatas kapten Wilkes. Linnu avastamisest teatas esimesena 1844. aasta septembris briti ornitoloog Hugh Edwin Strickland (1811–1853) kes oli omandanud hammastuvieksemplare koos teiste haruldustega selle ekspeditsiooni koosseisus olnud loodusteadlaselt Titian Peele'ilt. Esimesena kirjeldas hammastuvi teaduslikult Stricklandi äi William Jardine (1800–1874). Jardine andis linnule perekonnanimeks Gnathodon, aga hiljem seda muudeti, sest seda kasutati juba ühe molluski kohta. Hammastuvil pole lähedasi elavaid sugulasi. Arvati, et ta on ühendav liik tuvide ja väljasurnud dodo vahel. Didunculus tähendab 'väike dodo'. 21. sajandi DNA uurimise tulemuste järgi on hammastuvi lähedasimad sugulased Uus-Guineal elav põhja-kroontuvi, Nicobaridel elav lakktuvi Caloenas nicobarica, Rodriguesel elanud väljasurnud rodriguese dodo Pezophaps solitaria ja Mauritiusel elanud dodo. 2002 avaldatud uurimus pidas nendest esimesena eraldunuks hammastuvi, 2007 avaldatud uurimus põhja-kroontuvi. Hammastuvi lõua ja keele ehitus ning papagoi nokaga sarnanev nokk on vihjanud tema sugulusele papagoidega, kuid mainitud iseärasused viitavad pigem tema kitsale toitumiskohastumisele, kui reaalsele sugulusele papagoidega. Hammastuvi on umbes kaelustuvi suurune tume lind. Ta on umbes 31 cm pikk. Keha alapool, pea ja kael on mustad nõrga sinirohelise läikega. Selg, päranipuala, saba, tiiva kattesuled ja küünarhoosuled on kastanpruunid, labahoosuled mustjad. Kõht on mustroheline. Jalad ja paljas nahk silma ümber on punased. Suur, kõver ja konksja tipuga nokk on tüvikuosas punane, tipus kollane. Alanokal on kaks "hammast", mille tipud ulatuvad ülanokale. Sugupooled on sarnased, noorlind on tuhmim ja oranži tüvikuga musta nokaga. Hammastuvi elab Upolu ja Savai‘i mäenõlvade vanades metsades merepinnast kuni 1600 meetri kõrgusel, samuti nende kahe vahelisel Nu'ulua pisisaarel. Ta on kohastunud toituma peaaegu ainult vinapuu (Dysoxylum) viljadest, kasutades oma ebatavalist nokka vilja kiulise kesta läbijäramiseks. Kurnas on tõenäoliselt kaks muna. Hammastuvi on väljasuremisohus liik. Täiesti võimalik, et lähitulevikus kantakse ta kriitilises seisundis liikide hulka. Ohutegurid on elupaiga jätkuv vähenemine, piiratud levik, väike arvukus, jahipidamine ja juhuslikud loodusõnnetused: 1990. aastatel vähenes hammastuvide arvukus järsult taifuunide tõttu. Tõenäoliselt vähendavad hammastuvi arvukust saartele viidud kassid ja rotid. Tooth-billed Pigeon Didunculus strigirostris. - IUCN Red List Sissekanne Birdlife'is
Jacob Aaland

Jacob Aaland (27. aprill 1865 Randabygda, Innviki vald (praegu Stryni vald), Sogn og Fjordane – 18. oktoober 1950 Sandane, Gloppeni vald, Sogn og Fjordane) oli norra õpetaja ning kodu-uurija. Sissekanne Norra biograafilises leksikonis
Mikkel Aaland

Mikkel Aaland (sündinud 1952 San Franciscos) on USA fotograaf, üks digitaalfotograafia pioneere. Ta on kirjutanud 12 raamatut. Ta kasvas üles California osariigis Livermore'is, kus tema norralasest isa töötas teadlasena. Pärast Livermore'is keskkooli lõpetamist õppis ta ülikoolis ajakirjandusfotograafiat ning tegeles ka ujumisega. 1978. aastal ilmus tema esimene raamat: illustreeritud kirjeldused eri maade saunatüüpidest ja nende ajaloost (Soome, Vene saun, araabia hammam jt). Raamatu jaoks oli ta kolm aastat mööda maailma reisinud ja materjali kogunud. 1981. aastal ilmus tal raamat USA maakonnalaatadest. Samal aastal tegi ta tutvust uue ja areneva digitaalfotograafiaga. 1992. aastal ilmus tal raamat "Digital Photography", mis annab juhiseid ja nippe digifotoaparaadiga pildistamiseks.
Erik Aalbæk Jensen

Erik Aalbæk Jensen (19. august 1923 Ballerum, Thy maakond – 30. september 1997) oli taani kirjanik. Ta oli filmiprodutsent Peter Aalbæk Jenseni isa.
Peter Aalbæk Jensen

Peter Aalbæk Jensen (sündinud 8. aprillil 1956 Ostedis) on taani filmiprodutsent, kirjanik Erik Aalbæk Jenseni poeg. Koos Lars von Trieriga rajas ta filmistuudio Zentropa. Tema produtseeritud on teiste seas "Laineid murdes" (Euroopa filmiauhind 1996), "Tantsija pimeduses" ja "Dogville".
John Aalberg

John O. Aalberg (3. aprill 1897 Chicago – 30. august 1984 Los Angelese maakond) oli USA filmihelitehnik. Ta tegi tehnilist helitööd muu hulgas filmidele "Kodanik Kane" (1941) ja "It's a Wonderful Life" (1946). Ta oli nomineeritud kümnele Oscarile ning võitis neist kolm.
Virelindlased

Virelindlased (Vireonidae), varem lehtõgijalased, on Ameerikas levinud värvuliste sugukond. Virelindlasi arvatakse olevat suguluses vareslastega ja õgijalastega. Liike on 50 ringis. Perekonnad Vireo Hylophilus Vireolanius Cyclarhis Virelindlased on levinud Kanadast Argentina põhjaosani [1]. Enamik liike asustab Kesk-Ameerikat ja Lõuna-Ameerika põhjaosa. Mõned paiksed liigid elavad ka Lääne-India saarestikus ja üks liik Brasiilias Fernando de Noronha saarestikus. Parasvöötme virelindlased on rändlinnud, nad talvitavad Mehhikos ja Kesk-Ameerikas. Hallkiird-virelind (Vireo olivaceus), kuldkurk-virelind (Vireo flavifrons) ja kanada virelind (Vireo philadelphicus) on vähestel kordadel sattunud ka Euroopasse. Virelindlased on umbes 10–17 cm pikkused laululinnud. Välimuselt meenutavad ühed liigid lehelinde ja põõsalinde, teised liigid väikeseid õgijaid. Virelindlaste sulestik on üldiselt tagasihoidlik tuhm ja rohekas, vähesed liigid (perekondadest Vireolanius, Cyclarhis) on värvikama sulestikuga. Sugupooled on sarnased. Kõigil virelindudel on konksja tipuga nokk. Virelindlaste laul on tavaliselt üsna lihtne ja mõnel liigil monotoonne. Virelindlased asustavad põõsastikke, metsi ja mangroove. Rippuva kausikujulise pesa ehitavad nad puude ja põõsaste oksaharule. Põhjapoolsete liikide kurnas on 3-4, troopikaliikidel 2-3 muna. Söövad putukaid ja vahel ka marju. Kuus liiki (Vireo atricapilla, Vireo bellii, Vireo caribaeus, Vireo gracilirostris, Vireo masteri, Vireo osburni) on ohustatud [2]. Loomade elu, 6. kd., lk. 406 Xeno-canto
Vireolanius pulchellus

Vireolanius pulchellus on virelindlaste sugukonda kuuluv lind. Ta on levinud Kesk-Ameerika subtroopilistes või troopilistes metsades Panamast Lõuna-Mehhikoni. Täiskasvanud isend on keskmiselt umbes 14 cm pikk ja kaalub 30 grammi. Eristatakse mitmeid alamliike: V. p. pulchellus, V. p. deaborni, V. p. verticalis, V. p. viridiceps ja V. p. ramosi. BirdLife International 2012. Vireolanius pulchellus[alaline kõdulink]s. IUCN 2014. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.1. NatureServe The Internet Bird Collection
Hellmuth Frey

Hellmuth Karl Frey (20. detsember 1901 Tori – 27. detsember 1982 Bielefeld) oli baltisakslasest Eesti ja saksa vaimulik ja teoloog. Lõpetas Tallinna toomkooli. Õppis Tartu Ülikoolis, aastal 1921 õigusteaduskonnas, aastatel 1922–1927 usuteaduskonnas. Täiendas end 1927–1928 Tübingeni Ülikoolis. Saavutas aastal 1928 mag. theol. kraadi Vana Testamendi alal. Oli prooviaastal Tartu Ülikooli koguduses. Ordineeriti õpetajaks 13. aprillil 1930. Oli 1930–1939 Tartu Jaani koguduse diakonõpetaja, kusjuures ta oli eriti sisemisjoni alal juhtival kohal, kus ta tegutses alates aastast 1928. 1932–1939 oli ta dotsendi ametikohal Tartu Lutheri Erainstituudis. Oma õpetaja professor Alexander von Bulmerincqi hakkas ta juba Tartus kirjutama seletusi Vana Testamendi kohta, mis kirikurahvale arusaadavad pidid olema. Ilmus 11 köidet, mis ka mitmetesse keeltesse tõlgitud. Samuti on tema trükiste hulgas tähtis koht tema Ilmutusraamatu kommentaaridel "Das Ziel aller Dinge". Tema vaated Eestis olid lähedased Vennastekogudusele ja ta tegutses esmajoones alkohoolikute hooldamise alal sisemisjonitöös. Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli 1941–1945 vaimulikuks Lissa's (praegu Leszno, Suur-Poola vojevoodkonnas). Mobiliseeriti aastal 1943 Wehrmachti. Langes Prantsusmaal sõjavangi. Aastatel 1947–1967 oli Betheli Teoloogilise Ülikooli dotsendiks Vana Testamendi alal. Läks 31. detsembril 1967 emerituuri. Pühitses aastal 1962 eesti ja läti pastorite assisteerimisel Beckhofi evangeelse kiriku. Ta oli pikemat aega juhtival kohal liikumises "Kein anderes Evangelium", mis võitleb väärõpetuste ja väärmõjude vastu evangeelses kirikus. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann Eesti Kirik nr. 2. 1983
Jaak Kilmi

Jaak Kilmi (sündinud 23. oktoobril 1973 Tallinnas) on eesti filmilavastaja ja -produtsent. Ta on 1998. aastal lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli, kus õppis filmi- ja videokooli esimeses lennus režii erialal. Filmikunsti hakkas ta aga õppima juba Westholmi Gümnaasiumis, kus 1989. aastal alustas Helle Karise eestvedamisel tegevust filmiklass Oriest Studio. Ta on näiteks mängufilmi "Sigade revolutsioon" (2004) stsenarist, dokumentaalfilmi "Revolutsioon, mida ei tulnud" (2008) produtsent ja dokumentaalfilmi "Disko ja tuumasõda" (2009) režissöör, samuti lastepõneviku "Tagurpidi torn" (2022) režissöör. 2020. aasta seisuga on ta eri rollides teinud poolsada mängu- või dokumentaalfilmi, lisaks on ta ligikaudu 70 reklaamfilmi režissöör. Kilmi töötas aastatel 1998–2004 režissöörina produktsioonifirmas Rudolf Konimois Film ning on 2004. aastast Kuukulgur Filmi režissöör ja produtsent. Selle kõrvalt on ta teinud filme ja telesaateid mitmele Eesti telekanalile ning kirjutanud filmikriitikat. Alates 2001. aastast õpetab Jaak Kilmi Tallinna Kunstiülikoolis stsenograafiaüliõpilastele dokumentalistikat. Ta on Eesti Filmiajakirjanike Ühingu liige (1995). 2000 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (noore filmitegija preemia: tõsielufilm "Suur õde") 2003 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Andres Maimikuga, dokumentaalfilmi auhind: "Elav jõud") 2003 – Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi auhind (koos Andres Maimikuga, film "Elav jõud") 2004 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Rene Reinumäega, parim mängufilm – "Sigade revolutsioon") 2005 – Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi auhind (film "Kohtumine tundmatuga") 2007 – XXI Pärnu Filmifestivali parim Eesti film (koos Andres Maimikuga, film "Müümise kunst") 2009 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (koos Kiur Aarmaga; dokumentaalfilm "Disko ja tuumasõda") 2011 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Jaan Tootseniga; aasta dokumentaalfilm – "Uus maailm") 2012 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Kiur Aarma, Erik Moora ja Tõnis Lehega; eripreemia – lühifilmiseeria "Allveelennud") 2015 – stipendium "Ela ja sära" 2020 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (koos Katrin Sipelga, Risto Järve ja Janeli Jallaiga; imelise ja ainukordse muinasjutumaailma „Elas kord...” loomise eest) 2022 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (mängufilmi "Tagurpidi torn" loomise eest) Jaak Kilmi Eesti Filmi Andmebaasis. Vaadatud 29.10.2020. "Jaak Kilmist 2006. aasta PÖFFi infolehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuni 2007. Vaadatud 18. juunil 2010. Jaak Kilmi andmekogus IMDb (inglise) Andres Laasik. Jaak Kilmi: Soome televisioon on meie põlvkonna ajaloo osa. Eesti Päevaleht, 8. aprill 2009 Jaanus Kulli. Jaak Kilmi: "Selle filmiga heastan oma kunagise lubaduse onutütrele." Õhtuleht, 13. aprill 2009
Hellen

Hellen oli müütiline hellenite esiisa, keda peeti harilikult Deukalioni ja Pyrrha pojaks. Tema pojad Doros, Aiolos ja Xuthos (Ioni ja Achaiose isa) olevat kreeka hõimude doorlaste, aioollaste, joonlaste ja ahhailaste esivanemad.
Jim Dine

Jim Dine (sündinud 16. juunil 1935 Cincinnatis) on Ameerika Ühendriikide maalikunstnik, graafik ja skulptor, popkunsti esindaja. Dine liitus popkunstnikega 1960. aastate algul ning äratas suurt tähelepanu oma häppeningidega. Tema loomingut on mõjutanud ka abstraktne ekspressionism, dadaism ja sürrealism. Dine kavandab ka lavadekoratsioone ja kostüüme. 1980 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks
Aleksandr Bortnikov

Aleksandr Bortnikov (vene keeles Александр Васильевич Бортников; sündinud 15. novembril 1951 Permis) on Venemaa Föderatsiooni luureametnik(fi), alates 2008. aastast FSB direktor. Bortnikovil on armeekindrali auaste, Venemaa Föderatsiooni kangelane (2019). Aleksandr Bortnikov lõpetas 1973. aastal Leningradi raudteetranspordi inseneride instituudi. Enne NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee teenistusse asumist lõpetas Aleksandr Bortnikov Dzeržinski-nimelise NSV Liidu KGB Kõrgkooli ning 1975. aastal asus KGB tegevteenistusse. Ta töötas Leningradi linna ja oblasti KGB valitsuses ja tegeles vastuluurega. Kuni 1991. aastani kuulus ta NLKP-sse. Kuni 2003. aasta juunini oli ta Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse Peterburi ja Leningradi oblasti valitsuse ülema asetäitja ning kureeris vastuluureoperatsioone. Alates 1. juulist 2003 kuni 28. veebruarini 2004 oli ta Venemaa FSB Peterburi ja Leningradi oblasti valitsuse ülem. Alates 2. märtsist 2004 oli ta Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse direktori asetäitja ning kureeris valitsuse tööd, mis tegeles Venemaa krediidi- ja finantsasutuste vastuluurealase tegevusega. Alates 2004. aasta juunist oli ta ametkondadevahelise kriminaaltulu vastu võitlemise kontseptsiooni väljatöötamise töögrupi liige. 11. juulil 2004 sai ta FSB majandusohutusteenistuse juhiks. Alates 2004. aasta oktoobrist on ta majandusintergratsioonialase valitsuskomisjoni liige, 2004–2008 Sovkomfloti direktorite nõukogu liige, alates 2005. aasta aprillist Venemaa ekspordikontrollikomisjoni liige, alates 2005. aasta detsembrist kütuse- ja energeetikakompleksi ning mineraalainete ja maavarade taastootmise valitsuskomisjoni liige, alates 2006. aasta aprillist Venemaa lennutööstuskompleksi ettevõtete integratsiooni kindlustamise valitsuskomisjoni liige. Alates 2008. aasta 12. maist on Bortnikov Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse juht, alates 2010. aasta märtsist Venemaa Riikliku Terrorimisvastase komitee juht. Aleksandr Bortnikovi on autasustatud ordeni "Teenete eest Isamaa ees" I, II, III ja IV järguga, ordeniga "Sõjaliste teenete eest", Aleksander Nevski ordeniga ja Austuse ordeniga. 15. novembril 2006 pälvis ta Venemaa valitsuse aukirja suure isikliku panuse eest riigi majandusliku ohutuse tagamisse ja pikaajalise kohusetruu teenistuse eest. Ta on saanud ka Venemaa Föderatsiooni kangelase aunimetuse. Abikaasa Tatjana on kodune. Poeg Deniss Bortnikov on pankur, lõpetas Peterburi riikliku majandus- ja rahandusülikooli ning on alates 2011. aastast VTB panga nõukogu esimees. БОРТНИКОВ Александр Васильевич., Военное обозрение President Putini salajane ukaas (2019 või 2020) Бортников, Александр Lentapedias.
Fokker 70

Fokker 70 on Hollandi lennukitehase Fokker, 70-kohaline kahe reaktiivmootoriga reisilennuk. Woensdrechtis kolm tundi kestnud esmalend toimus 4. aprillil 1993. Lennukiehitusfirma Fokker hakkas lennukit arendama novembris 1992, eesmärgiga asendada vananenud Fokker F28 suurema, kaasaegsema ja kütusesäästlikuma lennuki vastu. Esimene lennuk anti tellijale Ford Motor Company üle 1994. aastal, viimane F.70 tuli ellingult aastal 1997 kui Fokkeri firma oli pankrotti läinud. Kokku valmis 47 F.70-et. Seisuga november 2009 oli kasutusel 43 lennukit: Austrian Arrows (9), KLM Cityhopper (26), Carpatair (3), Vietnam Airlines (2),Hollandi valitsus (1), Casa Air Service (1), Ford Motor Company (2), Kenya (1), Sempati Air ja Silkair (2) Meeskond: 2 Reisijaid: 70–80 Pikkus: 30,91 m Tiivaulatus: 28,08 m Kõrgus: 8,51 m Tiiva pindala: 93,5 m2 Tühimass: 22 673 kg Max mass õhkutõusul: 41 730 kg Suurim last: 10 780 kg Mootor: 2 × Rolls-Royce Tay Mk.620, turboventilaator, tõukejõud 61,6 kN Suurim reisikiirus: 856 km/h (Mach 0,77) Praktiline lennulagi: 10 670 m Lennukaugus: 2010 km
Sergei Bogdantšikov

Sergei Bogdantšikov (Сергей Михайлович Богданчиков; sündinud 10. augustil 1957) on Vene ärijuht, Rosnefti president alates 1998. aastast. Богданчиков, Сергей Lentapedias.
Austria lennukompaniide loend

See on Austria lennufirmade loend. Air Alps Amerer Air Austrian Austrian Arrows Austrojet BFS Business Flight Salzburg Clevair Golden City Airlines Grossmann Air Service InterSky Jetalliance Lauda Air Mali Air MAP Jet Niki PTL Airlines Robin Hood Aviation Teamline Air Tyrol Air Ambulance Tyrolean Jet Services Welcome Air
Erik Frey

Erik Julius Hugo Frey (8. juuni 1895 Moskva – 16. detsember 1952 Baden-Baden) oli Eesti vaimulik. Ta õppis aastatel 1905–1915 Peeter-Pauli gümnaasiumis Moskvas ja 1914–1920 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli aastatel 1915–1917 Vene armees ja võttis 1918–1920 Balti pataljoni koosseisus osa Vabadussõjast. Oli prooviaastal Tartu Jaani ja Viljandi Pauluse koguduses. Ordineeriti õpetajaametisse 17. juulil 1921. Oli aastatel 1922–1923 vikaar ja abiõpetaja Valga, Laiuse ja Viljandi Pauluse koguduses. Töötas aastatel 1923–1939 Põltsamaa Niguliste koguduse õpetajana, olles ühtlasi gümnaasiumiõpetaja ja skaudijuht. 1939. aastal põgenes Saksamaale. Oli aastatel 1939–1945 Schönbergi koguduse (Karthausi maakond; praegu Szymbark Kartuzy maakonnas Pomorze vojevoodkonnas) ja 1945–1947 Hemmingstedti (Schleswig-Holsteini liidumaa) pastor. Aastatel 1947–1950 oli Pforzheimis (Baden-Württembergi liidumaal) usuõpetaja. Aastatel 1950–1952 oli Baden-Badenis pastor. Tema isa Oskar Johannes Frey oli vaimulik Moskvas ja Valgas, õde Ellen Frey oli Põltsamaal arst. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann http://www.eestikirik.ee/node/7171
Mari Männiko

Mari Männiko (sündinud 18. oktoobril 1972) on eesti advokaat ja pankrotihaldur. Männiko on Eesti Advokatuuri liige ja kuulus peaminister Mart Laari moodustatud töögruppi, mille ülesanne oli välja selgitada, kuidas oleks võimalik osta Eesti riigi funktsioonide täitmist sisse teistelt riigiasutustelt välismaal. Mari Männiko kuulus Balti Baasi Aktsiaseltsi nõukogusse kuni ettevõtte pankrotistumiseni. Tallinna Linnavalitsus määras tema asendajaks Toomas Vitsuti. Balti Baas AS tegeles Bekkeri sadama haldamisega. Männiko kuulus peaminister Mart Laari poolt haldusreformi edendamiseks moodustatud töögruppi "Avaliku halduse ülesannete ja funktsioonide täitmise võimalikkusest eesti eraõiguslike isikute ja/või välisriikide eraõiguslike isikute ja/või avaliku halduse kandjate poolt". Töögrupp sai ülesande vastavat teemat uurida 1. detsembril 1999. Detsembri keskel toimus peaministri eesistumisel töögrupi juhtide nõupidamine, kus täpsustati teemat, mis oli esialgu "Riigi funktsioonide täitmise sisseostmine teistelt riigiasutustelt välismaal". Töögruppi juhtis eksjustiitsminister ja vandeadvokaat Urmas Arumäe. Töögruppi kuulusid advokaadibüroo Concordia advokaadid. 2002. aastal töötas Männiko advokaadibüroos Landwell, osutades teenuseid Tallinna Linnavalitsusele. Aastatel 2003–2017 töötas Männiko advokaadibüroos LEXTAL, 2017–2020 oli Ekspress Grupi õigusosakonna juhataja, seejärel on töötanud advokaadibüroos HEED Entsik. 2010. aasta juunis oli Männiko Üllar Õuna pankrotihaldur. Õun oli Kuressaare linnavalitsuses osakonnajuhataja ning tegutses hiljem kinnisvaraäris. Õun väitis, et Märt Vooglaid tegi pankrotiavalduse, kuna Reformierakond soovis Õuna kui erakonna kriitikut vaikima sundida. Millised on üürniku õigused kinnisasja omaniku muutumisel? 5. veebruar 2003. Mari Männiko, advokaadibüroo HETA vandeadvokaat. Õigus privaatsusele ja andmekaitse (2011) [1] Päring andmebaasis inforegister.ee Eeasti Advoktauuri Tallinna piirkonna nimekiri Tallinna LV protokoll. 25. veebruar 2004. Politsei võttis Bekkeri sadama oma valve alla 14. jaanuar 1998 Balti Baasis võimutsevad ebaseaduslikud omanikud. 6. november 1997 Riigikantselei arhiiv Advokaadid küsivad riigilt kõrget hinda. Eesti Päevaleht. 5. jaanuar 2002 Õuna vastu nõudeid 32 miljonit 10. juuni 2010 Tutvustus HEED Entsiki lehel