laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kaljo Käärik

Kaljo Käärik (14. märts 1917 Pärnu – 14. märts 2008 Stockholm) oli eesti keemik ja metallurgiateadlane. Ta lõpetas 1935. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi ja 1944. aastal anorgaanilise keemia ja värviliste metallide metallurgia alal cum laude Tallinna Tehnikaülikooli, saades magistrikraadi. Ta oli EÜS Põhjala liige. Ta on töötanud keemiaõppejõuna Tallinna Tehnikaülikoolis. Sügisel 1944 põgenes ta Saksamaale, 1945. aastal siirdus Saksamaalt Rootsi. 1951. aastal sai ta Stockholmi Kuninglikust Tehnikaülikoolist (rootsi keeles Kungliga Tekniska högskolan) tehnikalitsentsiaadi kraadi, tema litsentsiaaditöö oli uraani analüüsi probleemidest. Aastatel 1951–1984 oli ta Sandvik AB kõvasulamitehases keemiaosakonna ja labori juhatajana. Ta on viibinud firma ülesandel uurimistööl Suurbritannias, Prantsusmaal, Austraalias, Lõuna-Aafrikas ja USA-s. Ta on projekteerinud tehaseid Prantsusmaal Grenoble'is ja Austraalias. Tema nimel on mitu patenti uraani ja vanaadiumi tootmiseks ja üks patent mäepuuride alalt. Aastast 1982 oli ta mitme firma konsultant metallurgia alal. Kaljo Käärik suri 14. märtsil 2008 Stockholmis ja ta maeti Stockholmi Metsakalmistule. Ta oli Balti Humanistliku Ühingu asutajaid ja esimees, hiljem auliige; ta tegutses juhtivalt Eesti Rahvusfondis, Eesti Rahvusnõukogus, oli Rootsi Liberaalse Rahvapartei liige. Lisaks oli ta Eesti Keemia Seltsi auliige, Eesti Teaduslik Selts Rootsis liige, Balti Arhiivi juhatuse aseesimees. Ta oli Juhan Aaviku Seltsi ja fondi auliige, olles aastaid korrastanud selle muusikamehe suurt arhiivi. Tema isa oli riigiametnik Theodor Käärik. Ta oli aastast 1950 abielus botaaniku ja metsateadlase Aino Käärikuga (neiuna Mathiesen), tema äi oli metsateadlane Andres Mathiesen. Nende poeg Andres Käärik oli Rootsi poliitik ja eesti aktivist Rootsis, tütar Aili-Reet Käärik on metsateadlane. Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood. Vello Lään. Olion 2011. http://isik.tlulib.ee/index.php?id=560
Ryhor Baradulin

Rõhor Ivanavitš Baradulin (valgevene keeles Рыгор Іванавіч Барадулін; 24. veebruar 1935, Verasovka, Ušatšy rajoon, Valgevene – 2. märts 2014, Minsk, Valgevene) oli valgevene luuletaja, esseist ja tõlkija. Rõhor oli Ivan ja Kulina Baradulini poeg. Ta lõpetas kooli Ušatšys 1954. aastal ning jätkas õpinguid Valgevene Riiklikus Ülikoolis Minskis, mille lõpetas 1959. Ta töötas toimetajana ajalehtedes ja ajakirjades, näiteks ajalehes Sovetskaja Belorussija – Belarus Segodnja ning ajakirjades Bjarozka ja Polõmja. Samuti töötas ta kirjastustes Belarus ja Mastatskaja Litaratura. Rõhor Baradulin kuulus Valgevene Kirjanike Liitu ja Valgevene PEN-klubisse, mille president ta oli 1990–1999. Ta oli Valgevene Rahvarinde (Партыя БНФ) liige. Rõhor Baradulin oli viimane inimene, kes pälvis Valgevene rahvakirjaniku tiitli (1992). Oma luulekogude ja tõlgete eest sai ta ka auhindu. Avaldamist alustas ta 1953. aastal. Tema esimesed luuletused ilmusid ajalehes Tšõrvonaja zmiena. Baradulini esimene luulekogu "Maladzik nad stepam" ilmus 1959. Kokku avaldas Rõhor Baradulin umbes 70 luuleraamatut (sh lasteluule, satiir ja naljaluule), artikleid, esseid ja tõlkeid. 2006. aastal esitati ta luulekogu "Kstõ" eest Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks. Tema luuletsükli "Štšõmlivõja Ramansõ" viisistas Mikalai Jatskov. slounik.org: Барадулін Рыгор "ABM - Ryhor Baradulin (Rygor Borodulin)". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. juuni 2010. Vaadatud 6. märtsil 2014. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. juuli 2012. Vaadatud 6. märtsil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Rõhor Baradulini koduleht Internet Archive'is Baradulini luuletuse valgevene ja vene keeles
Gröönimaa Ülikool

Gröönimaa Ülikool (grööni keeles Ilisimatusarfik; taani keeles Grønlands Universitet) on Gröönimaa ainus ülikool. Ülikool sai ülikooli staatuse 1989. aastal, enne seda oli tegemist Inuiti Instituudiga (Ilisimatusarfik). Õppeasutus asub Gröönimaa pealinnas Nuukis, sel on samas linnas kolm instituuti. Enamik kursusi toimub taani keeles, osa ka grööni keeles. 2014. aasta seisuga õpib ülikoolis 600 üliõpilast. Üliõpilaste hulk on tagasihoidlik seetõttu, et valitsuse poliitika võimaldab üliõpilastel saada tasuta ülikooliharidust ükskõik kus Euroopas ja Põhja-Ameerikas ning seetõttu õpib enamik Gröönimaalt pärit üliõpilasi Taanis. Ülikool rajati eesmärgiga anda kohapeal kõrgharidust. Algul asus kool endises hernhuutlaste misjonijaamas Nye-Hernhut, 2009. aastal koliti see selleks otstarbeks ehitatud uuringukompleksi Ilimmarfik. Ülikooli eelarve on 14,8 miljonit krooni. Ülikool koosneb neljast instituudist, mis tegelevad uurimistööga ning annavad täielikku haridust järgmistel erialadel. Ühiskonna, majanduse ja ajakirjanduse instituut majandus- ja ühiskonnateadused ajakirjandus sotsiaaltöö Kultuuri, keele ja ajaloo instituut kultuur ja sotsiaalajalugu teoloogia keel, kirjandus ja meedia kirjalik ja suuline tõlge Pedagoogikainstituut põhikooli pedagoogika hindamine ja õppekavaarendus Õenduse ja terviseteaduse instituut õendus ja terviseteadus Ülikooli raamatukogu kogud koosnevad 30 000 raamatust ja 125 eri distsipliine hõlmavast ajakirjast. "Rektor" (taani). Originaali arhiivikoopia seisuga 7.08.2020. Vaadatud 16.11.2018. Kim A. McDonald. "Modest University Aims to Serve Greenland's Particular Needs". chronicle.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 2.12.2008. Vaadatud 03.12.2007. Organisation for Economic Co-operation and Development. Secretary-General (01.01.2011). NORA Region: The Faroe Islands, Greenland, Iceland and Coastal Norway. OECD Publishing. Lk 67. ISBN 978-92-64-09762-9. Vaadatud 20.04.2012. "Organisation" (taani). Originaali arhiivikoopia seisuga 2.02.2017. Vaadatud 21.01.2017. "Ilimmarfiks bibliotek" (taani). Originaali arhiivikoopia seisuga 17.02.2014. Vaadatud 06.03.2014. Ülikooli koduleht
Olev Must

Olev Must (sündinud 7. jaanuaril 1950 Sangastes Valgamaal) on eesti psühholoog. Ta lõpetas 1974. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogina. Teaduste kandidaadiks pedagoogikas sai ta 1986. aastal. Aastatel 1974–1981 töötas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemias teadurina, kust liikus edasi ENSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudi teaduriks (1981–1986). 1986. aastast on Musta karjäär olnud seotud Tartu Ülikooliga, kus ta töötas esialgu vanemõpetajana (1986–1993). 1993. aastast oli Must Tartu Ülikooli psühholoogia instituudis sotsiaalpsühholoogia dotsent, märtsist 2014 kuni juulini 2015 ka psühholoogia instituudi juhataja kohusetäitja. Praegu töötab ta Tartu Ülikooli õpetaja- ja kõrghariduse keskuse psühhomeetria vanemteadurina. 2020. aasta oktoobris tunnustas ülikooli senat teda erilise panuse eest intelligentsusuuringutesse ja Tartu Ülikooli akadeemilise testi välja töötamise eest Tartu Ülikooli suure medaliga . Must on aastaid koostanud Tartu Ülikooli akadeemilist testi . Tema peamisteks uurimisvaldkondadeks on olnud sotsiaalne taju, vaimne võimekus ja kõrgkooli akadeemilist toimetulekut mõjutavad tegurid. Ta on avaldanud teadusartikleid muuhulgas Flynni efekti kohta. 2005 Tartu Ülikooli aumärk 2010 Tartu Ülikooli medal 2020 Tartu Ülikooli suur medal Olev Must on abielus ja tal on kaks tütart. "Olev Must, CV". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. märts 2014. Vaadatud 7. märtsil 2014. Tartu Ülikooli psühholoogia instituut. "Tartu Ülikooli psühholoogia instituudi töötajate kontaktid" (eesti keel). Originaali (veebileht) arhiivikoopia seisuga 19.02.2014. Vaadatud 11.03.2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Tartu Ülikool. "Selgunud on Tartu Ülikooli uute teenetemärkide kavalerid" (veebileht) (eesti keel). Vaadatud 02.11.2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Kartin Täht, Jaanus Harro, Olev Must, Anu Realo. Kõrgkool ja psühholoogia, Tartu: Tartu Ülikool, 2013. Lk 11 "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022. "Tartu Ülikooli suure medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 4.12.2022. Olev Must Eesti Teadusinfosüsteemis Olev Must, CV
Alfred Schmidt (täpsustus)

Alfred Schmidt on mitme tuntud isiku nimi: Alfred Schmidt (1931–2012), Saksa filosoof Alfred Schmidt (1858–1938), Taani illustraator ja kunstnik Alfred Schmidt (1935–2016), Saksa jalgpallur Alfred Schmidt (1898–1972), eesti tõstja
Sage Kotsenburg

Sage Kotsenburg (sündinud 27. juulil 1993 Coeur d'Alene'is Idahos) on USA lumelaudur. Ta võitis 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis kuldmedali esmakordselt mängude kavas olnud lumelaua pargisõidus. 2010 ja 2012 sai Kotsenburg teise koha ekstreemspordivõistlusel X Games pargisõidus. 2011 saavutas ta samadel võistlustel vigurhüpetes kolmanda koha. "Sage Kotsenburg" (inglise). US Snowboarding. Vaadatud 06.03.2014. "OM: Esimene kuldmedal läks USA-sse". sport.err.ee. Vaadatud 06.03.2014. "Sage Kotsenburg" (inglise). xgames.espn.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 30.03.2015. Vaadatud 06.03.2014. Sage Kotsenburg U.S. Snowboardingu veebilehel Sotši olümpiamängude profiil Sage Kotsenburg Facebookis Sage Kotsenburg Twitteris
Aili-Reet Käärik

Aili-Reet Käärik (sündinud 30. jaanuaril 1957 Stockholmis) on eesti rahvusest Rootsi bioloog ja keskkonnateadlane. Ta on lõpetanud Stockholmi Eesti Algkooli ja Skanstulli gümnaasiumi (Stockholmis) ning 1979. aastal Stockholmi Ülikooli, kus õppis bioloogiat, geograafiat ja keskkonnateadust. Aastatel 1985–1987 õppis ta Vancouveris Briti Columbia Ülikooli metsateaduskonnas, lisaks täiendas end 1987. aastal Viinis rahvusvahelises instituudis (International Institute of Applied Systems Analysis). 1993. aastal kaitses ta doktoriväitekirja bioloogias, tema doktoritöö oli seotud ühiskondliku planeerimise ja riigiteadusega. Aastatel 1979–1984 töötas ta Stockholmi läänivalitsuse keskkonnaosakonnas. 1985. aastal siirdus ta kümneks aastaks Kanadasse. Ta on töötanud Kanada keskkonnaministeeriumis: aastatel 1986–1988 maakasutuse alal ja 1989–1993 märgalade kaitse alal; lisaks töötas ta 1989. aastal konsultandina Kanada metsandusministeeriumis. 1995. aastal töötas ta Brüsselis Euroopa Komisjonis keskkonnadirektoraadis. Samal aastal naasis ta Rootsi ja hakkas töötama keskkonnaministeeriumis elamumajanduse, planeerimise ja ehituse agentuuris. 2004. aastast töötab Stockholmi Kanada saatkonna poliitika- ja majandusosakonnas. Tema isa oli keemik ja metallurgiateadlane Kaljo Käärik, ema on botaanik ja metsateadlane Aino Käärik (neiuna Mathiesen). Tema vanaisa oli riigiametnik Theodor Käärik, teine vanaisa oli metsateadlane Andres Mathiesen. Vend Andres Käärik (1954–2007) oli Rootsi poliitik ja eesti aktivist Rootsis. Ta harrastab ratsutamist ja hõbeesemete valmistamist. Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood. Vello Lään. Olion 2011. http://isik.tlulib.ee/index.php?id=560
Aquino lennujaam

Aquino lennujaam on lennujaam Itaalias Lazio maakonnas Frosinone provintsis Aquinos. Lennujaama ajalugu sai alguse 1920. aastatel. Lennujaama hakati ehitama 1937. aasta veebruaris ning 1939. aasta 1. jaanuaril kvalifitseeriti see III klassi relvastatud lennujaamaks. II maailmasõja lõpust kuni 1971. aastani oli see sõjaväelennuväebaas, misjärel sai sellest tsiviillennuväli. Great Circle Mapper Koduleht
Õigus linnale

Õigus linnale on mõte ja deviis, mille 1968. aastal pakkus esimesena välja Henri Lefebvre oma raamatus "Le Droit à la ville". Lefebvre'i jaoks tähendab see "linnaelule muudetud ja uuendatud juurdepääsu nõudmist" – et linnaelanikel oleks õigus oma linnale. David Harvey on seda kirjeldanud nii: "Õigus linnale on midagi palju enamat kui individuaalne vabadus linna ressurssidele ligi pääseda: see on õigus linna muutes ennast muuta. Veelgi enam, see on ühine ja mitte individuaalne õigus, kuna see transformatsioon sõltub vältimatult kollektiivse jõu kasutamisest linnastumise protsesside ümberkujundamiseks. Tahan öelda, et vabadus oma linnu ja ennast luua ja ümber luua on üks väärtuslikemaid, kuid samas unarusse jäätumaid inimõigusi". Fraasi "õigus linnale" on hakatud pruukima mitmesugustes tähendustes ja Marcelo Lopes de Souza on märkinud, et selle kasutamine on "moodi läinud". Samas on populaarsuse "hind tihti olnud Lefebvre'i mõiste trivialiseerimine ja rikkumine" ning ta kutsub üles kasutama seda mõtet selle algses radikaalses tähenduses. Mitmed liikumised, näiteks Lõuna-Aafrika Abahlali baseMjondolo hütiasukate (shack dwellers) liikumine, Ameerika Ühendriikide allianss Õigus Linnale (Right to the City Alliance), Hamburgis tegutsev skvotterite, üürnike ja kunstnike võrgustik Recht auf Stadt, ja erinevad liikumised Aasias ja Ladina-Ameerikas on mõtte elanike õigusest oma linnale oma võitlustesse inkorporeerinud. Brasiilias 2001. aastal vastu võetud linnastatuut põhineb mõtteviisil "õigus linnale" ja on aastatepikkuse ühiskondliku võitluse tulemus. Sel föderaalseadusel on kaks ülesannet. Esiteks tagada, et linna maa ja hoonete ühiskondlikku funktsiooni eelistataks nende kaubanduslikule väärtusele ehk linnaruumi kasutusväärtuse prioriseerimine võrreldes ärihuvidega. Teiseks tagada linnaelu demokraatlik korraldamine – et linnade planeerimine, ehitamine ja valitsemine alluks ühiskondlikule kontrollile. Mark Purcell (2002). Excavating Lefebvre: The right to the city and its urban politics of the inhabitant. GeoJournal 58: 99–108. Henri Lefebvre, Writings on Cities, p. 158 David Harvey (2008). The Right to the City. New Left Review 53. pp. 23–40. Tristan Gorgens & Mirjam van Donk (2011). From basic needs towards socio-spatial transformation: coming to grips with the 'Right to the City' for the urban poor in South Africa. The Isandla Institute. Marcelo Lopes de Souza (Mai 2010). Which Right to Which City? Interface, Vol. 2 (1): 315–333. Abhlali baseMjondolo Right To The City Alliance Recht auf Stadt Margit Mayer (2012), 'The Right to the City in Urban Social Movements' raamatus "Cities for People Not for Profit: Critical Urban Theory & the Right to the City", toim. Neil Brenner, Peter Marcuse & Margit Mayer, Routledge, New York. Implementing the Right to the City in Brazil? Sustainable Cities Collective. 14.10.2011. The City Statute of Brazil: A Commentary. Cities Alliance.
Benevento Olivola lennujaam

Benevento Olivola lennujaam on lennujaam Itaalias Campania maakonnas Benevento provintsis, 5 kilomeetri kaugusel Benevento keskusest põhjaloodes. Lennuväli rajati 1930. aastate alguses Itaalia kuninglike õhujõudude (Regia Aeronautica) poolt Itaalia sõjalennuväe ja Saksamaa Luftwaffe operatiivbaasina. II maailmasõja ajal oli see kasutusel sõjaväelennuväljana. Praegu kasutab lennuvälja Benevento lennuklubi. "Scheda Enac". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. veebruar 2014. Vaadatud 6. märtsil 2014.
Gremmeniella abietina

Gremmeniella abietina on seeneliik tiksikulaadsete seltsist. Gremmeniella abietina suguta arengujärk kannab nimetust Brunchorstia pinea. Mõned uurijad jaotavad seeneliigi Põhja-Ameerika, Euroopa ja Aasia rassiks. O. Petrini jt. (1989) on liigitanud kõik kolm rassi varieteeti Gremmeniella abietina var. abietina ja eraldi varieteedina veel G. abietina var. balsamea. Seeneliiki Gremmeniella abietina võib kohata Euroopas (sh Eestis), Jaapanis ja Põhja-Ameerikas. Seeneliik Gremmeniella abietina on metsapuudel elav parasiitseen, kes nakatab okaspuid okaspuu-võrsevähki (peamiselt männipuid, aga ka kuusepuid, nulgi, lehiseid ja ebatsuugasid. Seen kodustab kasvavad võrsepungad ja liigub edasi tüveni, kui seene levila on ulatuslik siis võib puu hukkuda. Märt Hanso, Silja Hanso, Okaspuu-võrsevähk on ohtlik ja salakaval mändide haigus, Veebiversioon (vaadatud 18.03.2014) Metsaseire, Veebiversioon (vaadatud 06.03.2014) Okaspuu-võrsevähk andmebaasis eElurikkus William A. Ayer, Yumiko Hoyano, M. Soledade Pedras ja Ian van Altena Metabolites produced by the Scleroderris canker fungus, Gremmeniella abietina. Part 1, CAN. J. CHEM. VOL. 64, 1986 (inglise keeles) Sissekanne Invasive Species Compendium-is Krankheiten in Wort und Bild (saksa keeles) Gremmeniella abietina, European and Mediterranean Plant Protection Organization PM 7/92 (1), Diagnostics, Volume 39, Issue 3, Article first published online: 27 NOV 2009 (inglise keeles)
Marder 1

Marder 1 on külma sõja ajal Lääne-Saksamaal valmistatud jalaväe lahingumasin. Esimesi jalaväe lahingumasinaid NATO-s. Esimene seeriamasin valmistati 1971. aastal Rheinstahl AG ja Maschinenbau Kiel koostööna. Kokku on valmistatud umbes 3000 masinat, mis on peamiselt Bundeswehri teenistuses. Kõige levinum Marderi modifikatsioon on A3. Viimane võimalik versioon on Marder 1A5. Edasisest arendamisest on loobutud uue lahingumasina Puma kasuks. Mardereid kasutati võrdlemisi edukalt lahingutes Talibaniga Afganistanis, aga kuumas kliimas tekitas probleeme konditsioneeri puudumine. Ühes IED-ga rünnatud masinas sai 1 sõjaväelane surma ja 5 vigastada. Masin on lihtsa ehitusega, kaalub 33 tonni ja arendab kiirust kuni 50 km/h. Kasutatud on osaliselt tanki Leopard 2 veermiku osi. Relvastuseks on 20 mm automaatkahur, 7,62 mm sünkroonkuulipilduja MG3 ja juhitav tankitõrjeraketisüsteem MILAN 2. Meeskond on 3-liikmeline, kellele lisandub 6–7 jalaväelast.  Tšiili: 280  Saksamaa: 390  Indoneesia: Tellitud 50 ühikut.  Jordaania: Tellitud 50 ühikut. Osa Saksamaa poolt Jordaaniale antud sõjalisest abist ISIS-e vastu võitlemiseks.  Ukraina - Ukraina dessantvägede kasutuses 2023. aasta suve seisuga. BMP-1 BMP-2 Dardo (rauter) Puma (rauter) Tanque Argentino Mediano [1] Military Balance 2016, p. 101 https://web.archive.org/web/20131115021900/http://dmc.kemhan.go.id/index.php?option=com_content&view=article&id=1410:wamenhan-terima-kunjungan-kuasa-usaha-jerman-untuk-indonesia&catid=37:diplomasi-pertahanan&Itemid=64 Marder, Lapis Baja One Stop Services Indonesia takes delivery of first Leopard 2A4 tanks and Marder armoured vehicles from Germany - Armyrecognition.com, 25 September 2013 http://www.sueddeutsche.de/politik/waffenexport-deutsche-panzer-fuer-das-koenigreich-1.3289634/ Najib, Mohammed; Binnie, Jeremy (14. detsember 2016). "Germany donates Marder 1 IFVs to Jordan". IHS Jane's. Vaadatud 15.12.2016. Міноборони показало БМП Marder в Україні (vaadatud: 29.03.2023) Українські десантники продемонстрували БМП Marder 1A3 (vaadatud: 02.08.2023)
Sudaani lipp

Sudaani lipp on Sudaani ametlik lipp. Sudaani riigi- ja rahvuslipul on kolm horisontaalset laidu, punane, valge ja must, mis pärinevad Egiptuse lipult, ning vardapoolses osas roheline kolmnurk. Lipp võeti kasutusele pärast 1969. aasta sõjaväelist riigipööret 20. mail 1970. Punane on märtrite, revolutsiooni, sotsialismi ja progressi värv, valge kujutab rahu ja usku tulevikku ning see on ka 1924. aasta rahvusliku tõusu tunnus. Roheline sümboliseerib looduse rohelust ja on islami värv, must aga viitab riigi nimele (araabia keeles tähendab Sudaan musta) ja mustale Aafrikale. See on ka Mahdi ülestõusnute lipu värv. Sudaani riigipea lipuks on rahvuslipp, mille valge välja keskele on paigutatud Sudaani vapp. Lipu proportsioonid on 1:2. Aastatel 1956–1970 oli Sudaani lipuks horisontaalsete laidudega sini-kolla-roheline trikoloor. Sinine sümboliseeris Niilust, kollane kõrbeid ning roheline põllu- ja karjamaid. Lõuna-Sudaani lipp Sudaani lipp andmebaasis Flags of the World (inglise keeles)
Peedi mänd

Peedi mänd ehk Peedi talu mänd on looduskaitsealune (harilik mänd), mis kasvab Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Kaisma külas. 1998. aasta andmetel on puu ümbermõõt 3,98 m (1,3) ja kõrgus 11 m (Eesti põlispuud. 1998. aasta andmed); Hendrik Relve andmetel jagas männipuu Kuldi-Jüri pettäiga Põlvamaal Eesti jämedaima tüvega mändide edetabelis 3.-4. kohta. 2007. aasta andmetel on puu ümbermõõt 3,90 m (1,3) ja kõrgus 10,5 m (30 m) (T. Aasma, 2007). Peedi mänd kanti looduskaitseobjektina põlispuude nimekirja 8. oktoobril 1958 kui omapärase võraga mänd. Tänapäeval on Peedi mänd kaitstav loodusmälestis. Hendrik Relve, Eesti jämedaimad, kõrgeimad ja vanimad männid (vaadatud 24.02.2014) Vändra Rajooni TSN TK otsus 08.10.1958 nr 103 Looduskaitse objektide kinnitamisest.[alaline kõdulink] (vaadatud 06.03.2014) Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis Peedi mänd keskkonnaportaalis
Universum (ajakiri)

Universum (Universum-Extra) oli ufoloogiline kuukiri, mida aastail 1992–1996 andis Viljandis välja AS Sünnimaa. Ajakirja toimetaja oli Viljo Saldre. Aprillist 1992 kuni novembrini 1996 ilmus kokku 41 ajakirjanumbrit, sealhulgas kuni maini 1994 20 numbrit, aastail 1994–1995 kuus paarisnumbrit (1/2–11/12) ning 1995. aastal 7 ja 1996. aastal 8 numbrit Universum-Extra nimega.
Ca' Negra lennujaam

Ca' Negra lennujaam, tuntud ka kui Ca' Negra lennuväli (Aviosuperficie di Ca' Negra), on lennujaam Itaalias Veneto maakonnas Rovigo provintsis Ca' Negras (Loreo omavalitsusüksuse fraktsioon). Great Circle Mapper
Keere

Keere on detaili silindrilise või koonilise kujuga sise- või välispinnale mööda kruvijoont moodustatud kindla profiiliga soon. Välis- ja sisekeerme koos kasutamine võimaldab masinaelemente lahtivõetavalt ühendada (keermesliide), muuta pöördliikumist sirgliikumiseks (käigukruvi) või üle kanda jõudu (kruvipress). Keermesliite kruvidel ja mutritel on peaaegu alation paremakäelised keermed. Levinud keermete õigsust saab hinnata väliste parameetrite järgi: keerme diameeter, keerme samm ja keerme profiili nurk. ISO üldtarbelised meeterkeermed on enamjaolt 60-kraadise profiilinurgaga ja peamiselt on torukeermed 55-kraadise profiilinurgaga. Keerme õigsust hinnatakse keermekammiga, mille abil on võimalik hinnata keermesammu ja keermenurka. Keerme sammu tuvastamiseks peab sobima nii keermeprofiil kui ka samm. Keermete täpsemaks mõõtmiseks mõõdetakse keerme keskmist. Üks võimalus keerme keskmise mõõtmiseks on keermemikromeeter, mis võimaldab keerme keskmist mõõta täpsusega 0,01–0,05. Mõõteriista täpsus sõltub tootjast ja mõõteriista täpsusklassist. Keermetraatidega mõõtmist kasutatakse juhul, kui on vaja saada võimalikult täpne tulemus. Keermetraadiga mõõtmist saab teha ühe, kahe või kolme traadi meetodil. Väliskeerme keskmise läbimõõdu täpseks määramiseks kasutatakse kolme traadi meetodit. Keermetraat valitakse vastavalt keerme sammule. Keerme süvenditesse asetatakse ühele poole kaks traati, teisele poole üks traat, mõõdetakse suurust M ning arvutatakse keerme keskläbimõõt toodud valemite abil. Keerme keskläbimõõdu mõõtmisel on eriline tähtsus, et selle summaarne tolerants arvestab keerme sammu, profiili nurga ja keskläbimõõdu enese tolerantsi. Keerme mõõtmine keermemikromeetriga Keermemikromeeter Keermekamm Keermekammiga mõõtmine täisnurkkeere ümarkeeremine_keermemikromeetriga.jpg meeterkeere tollkeere torukeere koonuskeere koonus-torukeere tugikeere trapetskeere keermesliide keermesülekanne keermetamine ENE 4. köide, 1989
Kruvijoon

Kruvijoon on joon, mille kujundab punkt kruviliikumisel, s.t ühtlasel tiirlemisel mingi telja ümber ja samaaegsel ühtlasel nihkumisel telje sihis. Lõiku, mille võrra punkt nihkub ühe tiiru vältel, nimetatakse kruvijoone sammuks. Kruvijoon võib paikneda silindrilisel või koonilisel pinnal ja lõikub pinna moodustajatega ühesuse nurga all. Kruvijoon on kas parema- või vasakukäeline. Kui kruvijoone telje suunas vaadates pöörleb kõver vaatajast eemaldudes päripäeva, siis on tegemist paremakäelise, vastasel juhul vasakukäelise kruvijoonega. Selline käelisus ei sõltu vaatleja asukohast: paremakäelist kruvijoont ei saa pöörates vasakukäeliseks muuta. Silindriline kruvijoon on defineeritav parameetriliste võrranditega. Paremakäelise kruvijoone võrrandid, kui kruvijoone teljeks on z-telg, saab esitada ristkoordinaatide kujul järgmiselt: x ( t ) = a cos ⁡ ( t ) , {\displaystyle x(t)=a\cos(t),\,} y ( t ) = a sin ⁡ ( t ) , {\displaystyle y(t)=a\sin(t),\,} z ( t ) = b t . {\displaystyle z(t)=bt.\,} Siin on konstant a {\displaystyle a} selle silindri raadius, mille pinnal kruvijoon on. Kui parameeter t suureneb, läbib punkt (x(t),y(t),z(t )) paremakäelise spiraali kujulist rada, kus tehakse täispööre ümber telje iga kord, kui t suureneb 2π/b võrra. Sel juhul on vahemaa 2πb võrdne kruvijoone sammuga. ENE 5. köide, 1990
Dranka

Dranka (ukraina keeles Дранка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tultšõni rajoonis. Elanike arv on 752.