laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lümfoidkude

Lümfikoeks ehk lümfoidkoeks ehk lümfaatkoeks ehk lümforetikulaarseks koeks (ka:lümfoidkoe kogumikud; immuunkoed) (ladina textus lymphaticus) nimetatakse paljude selgroogsete loomade lümfisüsteemi (lümfoid(-immuun)süsteemi) moodustavaid elundeid ja kudesid ning võrkkiude, mille struktuurides liiguvad lümfirakud. Lümfikudede ja -sõlmede embrüogeneesis osalevad loote lümfoidkoe arengut mõjutavad rakud, need migreeruvad loote maksast perifeersetesse lümfoidkudedesse. Lümfikudede olemasolu, areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti. Lümfikudede eesmärgiks on peremeesorganismi immuunvastuse tagamine. Kuna immuunreaktsioonid leiavad paljuski aset lümfikudedes nimetatakse lümfikudesid ka immuunkudedeks. Lümfikoed on lümfisõlmed, harkelund, luuüdi, põrn, mandlid, lümfifolliikulid, peensoole lümfoidsed naastud, ussripik (inimestel ussripiku seinas koondlümfifolliikulid, soolemandel), lümfotsüüdid. Lümfikoed on ka lümforetikulaarse koe alad, nagu limaskestaga seotud lümfikude (sh BALT-süsteem – bronhidega seotud lümfikude, GALT-süsteem – sooltega seotud lümfikude). "Meditsiinisõnastik", 444:2004. Lane PJ, Gaspal FM, McConnell FM, Kim MY, Anderson G, Withers DR., Lymphoid tissue inducer cells: innate cells critical for CD4+ T cell memory responses? Lühikokkuvõte., Ann N Y Acad Sci. Jaanuar 2012;1247:1-15. doi: 10.1111/j.1749-6632.2011.06284.x., veebiversioon (vaadatud 23.07.2014) (inglise keeles) Marie Cherrier, Shinichiro Sawa, ja Gérard Eberl, Notch, Id2, and RORγt sequentially orchestrate the fetal development of lymphoid tissue inducer cells, JEM Home, 19. märts 2012 // JEM 209. väljaanne, nr 4, lk 729-740, The Rockefeller University Press, doi: 10.1084/jem.20111594, veebiversioon (vaadatud 18.01.2015.a.) (inglise keeles) Sissekanne Encyclopædia Britannicas Blue Histology - Lymphoid Tissues I, School of Anatomy and Human Biology - The University of Western Australia, veebiversioon (vaadatud 03.03.2014)
Sveinn Björnsson

Sveinn Björnsson (27. veebruar 1881 – 25. jaanuar 1952) oli Islandi Vabariigi esimene president aastatel 1944–1952. Aastal 1912 sai temast Reykjavíki linnanõukogu liige ning ta oli nõukogu president aastatel 1918–1920. Elukutselt oli Sveinn Björnsson advokaat. Sveinn Björnsson sündis Kopenhaagenis ning tema vanemad olid toimetaja ja hilisem minister Björn Jónsson ja Elísabet Sveinsdóttir. Ta oli abielus taanlanna Georgía Björnssoniga (neiuna Georgia Hoff-Hansen) ning nende abielust sündis kuus last. Tema poeg Björn Sv. Björnsson teenis Teise maailmasõja ajal Saksa sõjaväes, kuuludes Schutzstaffeli ridadesse. Tema lapselapselaps Henrik Björnsson on laulja ja kitarrist rokkbändis Singapore Sling. Aastatel 1914–1916 ja 1920 oli ta Alþingi liige ning pärast Islandi Kuningriigi väljakuulutamist aastal 1918 oli ta aastatel 1920–1924 ja 1926–1940 ministriametis. Olgugi et Islandist sai aastal 1918 suveräänne riik, korraldas riigi välissuhteid Teise maailmasõja alguseni Taani. Taani okupeerimine Saksa sõjaväe poolt 1940. aasta mais tõi kaasa Islandi suurema iseseisvuse ning Sveinn Björnsson valiti aastatel 1941–1943 kolm korda Islandi regendiks. Talle anti kõik riigi tegevuse juhtimisega seotud õigused, mis seni olid olnud Taanis resideeriva Taani ja Islandi kuninga Christian X käes. 1941. aasta juulis sisenesid Björnssoni valitsuse kutsel Islandile Ameerika Ühendriikide väed ning väiksem hulk sõjaväelasi jäi sinna ka pärast sõja lõppu. Nende jätkuv kohalolek kutsus esile riigi sõjajärgse välispoliitika peamise vaidlusküsimuse. Alþing valis Björnssoni presidendiks 1944. aastal, mil Islandi Vabariik loodi. Kuna islandlased pidid 1945. aastal endale esimest korda presidendi otse valima, kestis tema esimene valitsemisaeg vaid aasta. Siiski ei kandideerinud keegi Björnssoni vastu 1945. ja 1949. aasta valimistel. Ta suri riigi pealinnas Reykjavíkis 1952. aasta jaanuaris: rohkem kui aasta enne oma kolmanda ametiaja täitumist. Ta on seni ainus Islandi president, kes on ametisoleku ajal surnud. Tema presidendiks olemise ajal olid ametis järgmised peaministrid: Björn Þórðarson Ólafur Thors Stefán Jóhann Stefánsson Steingrímur Steinþórsson Sveinn oli üks Islandi peamise laevakompanii Eimskipafélag Íslands rajajatest aastal 1914 ning selle juhataja aastatel 1914–1920 ja 1924–1926. Lisaks rajas ta kindlustusettevõtte Brunabótafélag Íslands ning oli selle direktor alates rajamisest 1916. aastal kuni 1920. aastani. Ta oli ka üks kindlustusettevõtte Sjóvátryggingafélag Íslands rajajaid ja selle juhatuse esimees alates rajamisest 1918. aastal kuni 1920. aastani ja vahemikus 1924–1926. Svein Björnsson oli ka üks Islandi Punase Risti rajajaid 1924. aasta 10. detsembril ning kuni 1926. aastani ka selle juhatuse esimees. "Útsendingar Þjóðverja" (islandi). Originaali arhiivikoopia seisuga 19.10.2006. Vaadatud 03.03.2014.
Poolperioodiline protsess

Poolperioodiline protsess (semibatch) kätkeb endas nii perioodilise kui ka pideva protsessi tunnuseid. See on perioodilise protsessi variatsioon, mille korral esineb süsteemis mingi lähtekomponendi pidev lisandumine või mingi produkti pidev eraldumine. Näiteks gaasi-vedeliku reaktsiooni korral on reeglina vajalik reaktsiooninõus olevast vedelikust pidevalt gaasi läbi puhuda (kuna gaas ei neeldu piisavalt kiiresti). Perioodiliselt laetavas fermenteris pidevalt tekib ja eraldub süsinikdioksiid (nii nagu kääriva veini pudeliski). Keemilistes protsessides võib poolperioodilisel režiimil olla mitmesuguseid eeliseid: mingi produkti eemaldamine pöörduva reaktsiooni korral soodustab päripidist reaktsiooni ja suurendab saagist mingi reagendi aeglane lisamine eksotermilise reaktsiooni korral võimaldab reaktoris temperatuuri tõusu kontrollida paralleelsete reaktsioonisuundade korral on võimalik parandada reaktsiooni selektiivsust Reaktor (keemia) Perioodiline protsess
Rudolf von Rheinfelden

Rudolf von Rheinfelden (u 1030 – 15. oktoober 1080) oli Švaabimaa hertsog 1057–1079 ja Saksa vastukuningas 1077–1080. Rudolf kasutas 1057. aastal ära Saksa kuninga Heinrich IV alaealisust ning röövis tema õe Matilda. Seetõttu pidi kuningas talle andma nii Švaabimaa hertsogkonna kui ka oma õe temaga naitma. Alguses toetas Rudolf Heinrichit, kuid kui puhkes investituuritüli paavstiga, otsustas Rudolf seda ära kasutada ning lasi ennast 1077 vastukuningaks valida. Ta lubas paavstile kõiki järeleandmisi, et see teda tunnustaks. 1080. aastal paavst tegigi seda ning pani Heinrichi taas kirikuvande alla. Kuid Saksamaal oli toetus siiski pigem Heinrichi poolel ja nii suutis too Rudolfit mitmes lahingus 1079. aastal lüüa. 1080. aastal kaotas Rudolf lahingus parema käe ning suri peagi pärast seda. Švaabimaa oli juba 1079. aastal antud Heinrichi liitlasele Friedrich von Hohenstaufenile.
Augustas Pečiukevičius

Augustas Pečiukevičius (sündinud 2. detsembril 1991) on Leedu korvpallur. Ta mängib alates 2013/2014 hooajast Tartu Ülikool/Rockis.
Diglossia

Diglossia on olukord, kus ühe keele kaks dialekti või kaks keelt, mis tavaliselt on lähisuguluses, on kasutusel ühes keelekogukonnas. Lisaks varieerub sellistes ühiskondades argisituatsioonides kasutatav keele valik ja nii-öelda teise keele valik. Teine keelevariant võetakse kasutusele kindlates situatsioonides nagu kirjanduse lugemisel, haridusasutustes, riigiteenistuses, sõjaväes ja muudes sarnastes olukordades. Seda mõistet on defineeritud ka kui keelte (mitme keele või ühe keele variantide) ranget funktsionaalset jaotust ühiskonnas. Keeleteaduses võttis diglossia mõiste esimesena kasutusele Charles Ferguson 1959. aastal, kuid tema definitsioon puudutas ainult variante ühe keele sees. 1967. aastal mõtestas Joshua Aaron Fishman diglossia mõiste ümber. Tema järgi ei kehti diglossaalsed suhted ainult geneetilises suguluses olevate variantide puhul, vaid ükskõik millise keelepaari puhul, kui esineb range funktsionaalne jaotus (näiteks ladina keel ja rahvuskeeled keskajal). Fergusoni määratlust on hakatud nimetama klassikaliseks diglossiaks ja Fishmani määratlust laiendatud diglossiaks. Diglossaalsetes suhetes olevate keelte vahel on kindel hierarhia. Ühte keelevarianti hinnatakse kõrgelt ja kasutatakse ametlikes situatsioonides, teises toimub argisuhtlus. Kreekakeelne sõna διγλωσσία (diglōssia) tõlgitakse kui bilingvism, kuid need mõisted ei ole kindlasti sünonüümid, sest diglossia on alati ühiskondlik nähtus, kuna diglossaalne saab olla ainult keelekollektiiv, mitte üksikisik, nagu võib olla bilingvismi puhul. Charles Ferguson. "Diglossia", Word, 1959, 5: 325–340. Mart Rannut, Ülle Rannut, Anna Verschik. Keel, võim, ühiskond, Tallinn: TPÜ Kirjastus, 2003. Mart Rannut, Ülle Rannut, Anna Verschik. Keel, võim, ühiskond, Tallinn: TPÜ Kirjastus, 2003: 128, 149. Joshua Aaron Fishman. "Bilingualism with and without diglossia; diglossia with and without bilingualism", Journal of Social Issues, 23 (2), 29–38. Diglossia (La diglossie) vaadatud 11.04.2014 Diglossia as a Sociolinguistic Situation vaadatud 11.04.2014
Lümfijuha

Lümfijuhadeks nimetatakse paljude selgroogsete loomade lümfisüsteemi (lümfoid(-immuun)süsteemi) kuuluvaid teatud jämedaimaid lümfisooni, mis moodustuvad väiksemate lümfisoonte liitumisel, milles liigub lümf ja mis suubuvad venoossesse vereringesse. Lümfijuhade areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Inimestel koonduvad lümfisooned kahte suurde lümfijuhasse: parem lümfijuha (ductus lymphaticus dexter), rinnajuha (ductus thoracicus). Meeli Roosalu. "Inimese anatoomia", Kirjastus Koolibri, lk 177, 2010, ISBN 978-9985-0-2606-9. The thoracic duct (Left lymphatic duct), Veebiversioon (vaadatud 03.03.2014) (inglise keeles)
Svaasimaa lipp

Svaasimaa lipp on Svaasimaa, uue nimega Eswatini Kuningriigi lipp. Lipp võeti kasutusele 1. oktoobril 1968. Lipu keskmise, kõige laiema horisontaaltriibu punane värvus sümboliseerib mineviku lahinguid, üla- ja allääre sinine rahu ja stabiilsust ning kitsad kollased triibud Svaasimaa varasid. Punasel väljal on kilp, mille must ja valge värvus sümboliseerivad musta ja valge rassi inimeste sõbralikku kooselu, ning kaks oda, mis sümboliseerivad kaitset riigi vaenlaste eest. Lipu proportsioonid on 2:3.
Pío Baroja

Pío Baroja y Nessi (28. detsember 1872 San Sebastián, Gipuzkoa, Hispaania – 30. oktoober 1956 Madrid, Hispaania) oli hispaania kirjanik. Ta kuulus kuulsasse hispaanlaste nn 1898. aasta põlvkonda. Autor ise grupeeris oma teosed kaheksasse triloogiasse ja kahte tetraloogiasse. "La Tierra Vasca" "La casa de Aizgorri" (1900) "El mayorazgo de Labraz" (1903) "Zalacaín el aventurero" (1909) "La leyenda de Jaun de Alzate" (1922) "La lucha por la vida" "La busca" (1904) "Mala hierba" (1904) "Aurora roja" (1904) "La raza" "El árbol de la ciencia" (1911) "La dama errante" (1908) "La ciudad de la niebla" (1909) "El pasado" "La feria de los discretos" (1905) "Los últimos románticos" (1906) "Las tragedias grotescas" (1907) "La vida fantástica" "Aventuras, inventos y mixtificaciones de Silvestre Paradox" (1901) "Camino de perfección (pasión mística)" (1901; eesti keeles "Tee täiusele", tõlkinud Justa Kurfeldt, Tartu, Tallinn: Loodus, 1938) "Paradox rey" (1906) "Las ciudades" "César o nada" (1910) "El mundo es ansí" (1912; eesti keeles "Nii see maailm on", tõlkinud Mari Laan, Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2014) "La sensualidad pervertida: ensayos amorosos de un hombre ingenuo en una época de decadencia" (1920) "El mar" "Las inquietudes de Shanti Andía" (1911) "El laberinto de las sirenas" (1923) "Los pilotos de altura" (1931) "La estrella del capitán Chimista" (1930) "Agonías de nuestro tiempo" "El gran torbellino del mundo" (1926) "Las veleidades de la fortuna" (1927) "Los amores tardíos" (1942) "La selva oscura" "La familia de Errotacho" (1932) "El cabo de las tormentas" (1932) "Los visionarios" (1932) "La juventud perdida" "Las noches del Buen Retiro" (1934) "Locuras de carnaval" (1937) "El cura de Monleón" (1936) Pío Baroja "Tee täiusele", tõlkinud Aita Kurfeldt, Loodus 1938. Pío Baroja "Vagabund Elizabide", tõlkinud Asta Põldmäe ja Jüri Talvet, Loomingu Raamatukogu 1979, nr. 8. Pío Baroja "Nii see maailm on", tõlkinud Mari Laan, Tartu Ülikooli kirjastus 2014.
Palvekirjaaktsioon

Palvekirjaaktsioon oli 19. sajandil levinud talurahvaliikumise vorm, mis avaldus Venemaa keskvalitsusele (sh keisrile) palvekirjade esitamisena. Aktsiooni eesmärk oli, et Venemaa keskvalitsus pööraks tähelepanu mõisnike omavolile talupoegade suhtes.  Pikemalt artiklis 1864. aasta palvekirjaaktsioon Eesti ajaloos on tuntuim 1864. aastal Johann Köleri isatalus koostatud palvekiri, mis Peterburi patriootide vahendusel esitati Aleksander II-le. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 400.
Jaan Muri

Jaan Muri (14. juuni 1937 Veeriku küla – 14. veebruar 2014) oli eesti kooliõpetaja ja näitleja. Ta sündis koolmeistri perekonnas. Ta lõpetas 1955. aastal Leisi Keskkooli ja 1960. aastal füüsika-matemaatika erialal Tallinna Pedagoogilise Instituudi. Ta töötas aastatel 1960–1962 Kingissepas ja aastatel 1962–1965 Sõmeral kooliõpetajana. Ta mängis asjaarmastajana Saaremaa Rahvateatris. 1965. aastast töötas ta kooliõpetajana Sindis. Aastatel 1965–1970 oli ta Lydia Koidula nimelise Pärnu Draamateatri teatri näitleja. Ta on maetud Sindi vanale kalmistule. 1987 Eesti NSV teeneline õpetaja 1966 Federico García Lorca "Verine pulm" (Peigmees) 1966 Vilis Lācis / Raimond Kaugver "Kaluri poeg II" (Oskar Klava) 1967 Victor Hugo "Mary Tudor" (Somerset Seymour) 1968 Male Schwarz "Isemoodi tüdruk" (Rein Aase) 1969 Shakespeare / Klaus Flehmel / Enn Toona "Nagu soovite ehk Illüüria merehädalised" (Malvolio) 1970 Gerd Natschinski "Servus, Peter" (Eberhard Wagner) Kalmistute register HAUDI Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000.
Saksimaa veinipiirkond

Saksimaa veinipiirkond asub Ida-Saksamaal ja on üks põhjapoolsemaid veinipiirkondi. Selle piirkonna suurus on ligikaudu 460 hektarit ja võrreldes lõuna pool asuvate veinipiirkondadega on sealne viinamarja saagikus väiksem. Saksimaad on esimest korda mainitud veiniviinimarjade kasvatamise kontekstis 1161. aastal. Saksimaa jaguneb kolmeks alampiirkonnaks: Dresden Elstertal ja Meissen Kvaliteetveini viinamarju kasvatatakse vaid Meisseni piirkonnas ja parimad veinid tulevad Proschwitzi lossist (saksa keeles Schloss Proschwitz) mis asub Zadelis. "Saksimaa veinipiirkond" Schloss Proschwitz – ametlik koduleht (saksa keeles).
Proschwitzi loss

Proschwitzi loss (saksa keeles Schloss Proschwitz) on uusbarokkstiilis loss Saksimaal. Alates 1996. aastast kuulub loss Lippe printsile Georgile. Lossi juurde kuulub Saksimaa vanim tegutsev veinimõis Zadeli külas. Saksimaa veinipiirkond Lossi ametlik koduleht
Konrad (Itaalia kuningas)

Konrad (12. veebruar 1074 Hersfeldi klooster – 27. juuli 1101 Firenze) oli keiser Heinrich IV poeg, Itaalia kuningas 1093–1098 ja Saksa kuningas 1087–1098. Heinrich lasi Konradi juba alaealisena Saksa kuningaks valida, et kindlustada talle pärimisõigus. Kuid 1093 läks Konrad üle paavstimeelsete poolele ning reetis isa, lastes end Itaalia kuningaks nimetada. Konrad tõstis 1095 paavstiks Urbanus II ning too kinnitas, et kroonib ta peagi keisriks. Seetõttu pidi Heinrich 1098 oma vanima poja pärimisõigustest ja tiitlitest ilmajäetuks kuulutama ning määras oma pärijaks ja järgmiseks Saksa kuningaks teise poja Heinrichi. Konrad jäi koos paavsti toetajatega Itaaliasse ning suri kõigest 27-aastaselt Firenzes.
Neelaps

Neelaps on maoperekond. Perekonda Neelaps klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Neelaps bimaculatus (Duméril, Bibron & Duméril, 1854) Neelaps calonotus (Duméril, Bibron & Duméril, 1854). Neid võib kohata Austraalias. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Neelaps Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 03.03.2014) (inglise keeles) Sissekanne NCBI-s Sissekanne Roomajate andmebaasis Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Neelaps seisuga 03.03.2014.
Tiigermadu (perekond)

Tiigermadu (Notechis) on maoperekond. Tiigermadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: Notechis scutatus (Peters, 1861) – tiigermadu. Neid võib kohata Austraalias. Tiigermaolt hammustada saanud väikesed saakloomad surevad silmapilkselt. Tiigermadude perekonda liigitatud tiigermaod on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib raske astmega mürgistusseisundeid esile kutsuda. Loomade elu 5:298. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Notechis Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 03.03.2014) (inglise keeles) J. Descotes,Human Toxicology, lk 781, 1996, Elsevier Science, ISBN 0 444 81 557 0, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 03.03.2014) (inglise keeles) Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne Roomajate andmebaasis Sissekanne SITI-s Sissekanne veebisaidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Serpent-tigre seisuga 03.03.2014.
Põhjamaade muusikaauhind

Põhjamaade muusikaauhind on Põhjamaade aasta parima muusikaalbumi eest välja antav iga-aastane auhind. Auhinna loomisel saadi inspiratsiooni Mercury Prize muusikaauhinnast ning esimene auhinnasaaja kuulutati välja 2010. aastal. Auhinna jagamine algatati by:Larm konverentsil Norras ning esimese auhinna andis 2011. aasta veebruaris Oslos samanimelisel muusikafestivalil üle Norra kroonprints Haakon. Auhinna suurus on 20 000 eurot. Auhind kutsuti ellu eesmärgiga luua tugevam ühtekuuluvus Põhjamaade muusikatööstuses ning et suurendada rahvusvahelist huvi ja teadlikkust selle vastu, mida piirkond muusikaliselt pakub. Veel on auhinna eesmärk seada uuesti fookusesse täispikk album kui kunstivorm. Esialgse valiku teeb iga riigi kodumaine muusikatööstus. Seejärel koonduvad nende esindajad koos enda riigist valitud kümne albumi nimega Oslosse ning nende seast sõelutakse välja 12 lõplikku kandidaati. Viimase valiku teeb žürii, mida juhib Andres Lokko ning mis koosneb rahvusvahelistest ajakirjanikest ja plaadifirmadega seotud inimestest. Põhjamaade Nõukogu muusikaauhind "About Nordic Music Prize". Vaadatud 16.02.2012. "PREVIOUS WINNERS". Vaadatud 08.12.2012. "THE NOMINEES FOR BEST NORDIC ALBUM 2012 ARE:". Vaadatud 08.12.2012. "The nominees - Nordic Music Prize" (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 6.03.2014. Vaadatud 03.03.2014. "Introducing the Nominees for The Phonofile Nordic Music Prize 2014" (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 23.04.2015. Vaadatud 25.04.2015. Ametlik koduleht
Arseni

Arseni on mehenimi. Seda on kandnud ja kannavad mitmed tuntud isikud: Arseni Blum, Eesti NSV riigitegelane Arseni Jatsenjuk, Ukraina poliitik Arseni Korp, eesti sõjaväelane (nooremleitnant) ja metsavend Arseni Mölder, eesti skulptor Arseni Palu, Eesti sõjaväelane ja auto-moto käsiraamatute autor Arseni Poolgas, eesti tantsuõpetaja Arseni Roginski, vene ajaloolane ja inimõiguslane Arseni Sajankin, eesti poksija ja poksitreener Arseni Zakrevski, vene riigitegelane Arseni Tsarevski, teoloog, Tartu Ülikooli õigeusu teoloogia professor Arseni (Brjantsev), Riia ja Miitavi piiskop Arseni (Maciejewicz), vene õigeusu piiskop Arseni (Heikkinen), soome õigeusu piiskop
Heinrich von Hohenstaufen (Saksa kuningas)

Heinrich (VII) Hohenstaufen (1211–1242) oli keiser Friedrich II poeg ning Saksamaa kuningriigi kaaskuningas 1220–1235 ja Sitsiilia kuningas. Heinrich oli Saksa-Rooma keiser Friedrich II ja Aragóni Constanza poeg. 1212. aastal lasi isa Friedrich II Rooma paavstil Heinrichi Sitsiilia kuningaks kuulutada. 1217. aastal viis ta aga poisi Saksamaale ning lasi ta 1220. aastal (pärast seda, kui ta ise oli Saksa-Rooma keisriks valitud) Saksa kuningaks valida. Mõne aja pärast siirdus Friedrich II Itaaliasse, et keskenduda sealsetele probleemidele. Heinrich jäi Baieri hertsogi Ludwig I hoolde. Kuid varsti hakkas Ludwig Heinrichit süüdistama paavstimeelses poliitikas ja oma isa vastu vandenõu plaanitsemises. Heinrich suutis Ludwigi võimuringkondadest kõrvaldada ning hakkas iseseisvalt Saksamaa kuningriiki valitsema. Ent kuna ta poliitika oli isale vastumeelne (Heinrich sõlmis liite Friedrich II vastastega), siis kuulutas Friedrich II 1234. aastal ta Saksa kuninga troonilt tagandatuks. Seepeale hakkas Heinrich isa vastu avalikult mässama ja liitus keisrivastase Lombardia Liigaga. Kuid 1235. aastal sai ta lüüa ja vangistati. Isa Friedrich II andis tema tiitlid (Saksa ja Sitsiilia kuningas) üle oma teisele pojale Konradile. Heinrich pandi vangi ning ta suri seal 1242. aastal. Heinrich VII asutas Eestis Tartu piiskopkonna ja Saare-Lääne piiskopkonna[viide?]. Sitsiilia kuningriik Lombardia Liiga, Gvelfid ja gibelliinid
Paul Sepp (maalikunstnik)

Paul Sepp (27. aprill 1874 Saadjärve vald – 3. september 1953 Tartu) oli eesti maalikunstnik ja pedagoog. Ta oli Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu asutajaid 1922. aastal ja selle esimene esimees ja Eesti Kunstnikkude Liidu asutaja 1923. aastal. Paul Sepp sündis Saadjärve vallas Küünimuru talu saunas. Omandas alghariduse Kärkna kihelkonnakoolis. Õppis aastatel 1889–1895 Riia Vaimulikus Seminaris, kust sai kunstialased algoskused. Järgmised aasta töötas Riias musterkooli õpetajana ning 1896 kolis Peterburi. Töötas seal õigeusu koguduse köstrina ning 1897. aastal alustas õpinguid Peterburi Kunstiakadeemiasse, kus õppis Ilja Repini meistriklassis. Läbis samas ka pedagoogikakursused ning muinasteaduste instituudi arheoloogia kursused. Oli Peterburis elades tegev kohalikus eesti seltsielus, olles üks Eesti Üliõpilaste Seltsi ellukutsujaid ning kolme aasta jooksul ka seltsi esimees. Töötas Peterburis ka Postimehe kirjasaatjana ning kunstinäituste arvustajana. Tegutses varjunimede Lont, - ja, - e-, - p ja P.S. all. 1905. aastal põgenes Paul Sepp Soome ning läks sealt edasi Dünaburgi (Daugavpilsi) ja Minski reaalkoolidesse kunstiõpetajaks. Peagi kutsuti ta Vilniuse kunstikooli direktori kohale. 1917. aasta revolutsiooni sündmuste ajal tuli Paul Sepp Eestisse ja asus Tallinna Reaalkooli direktori Nikolai Kannu kutsel tööle joonistusõpetajana. 1919. aastal valiti ta Tallinna 8. Õhtukeskkooli (hiljem Ühisgümnaasiumi) juhatajaks. Vabadussõja ajal oli Paul Sepp "Ühistöö" juhatuse liige. 15 aasta vältel oli Sepp Tallinna Õpetajate Seminaris, pedagoogilistel kursustel ja pedagoogiumis metoodikaõpetajaks kunstiaineis. 10 aastat oli ta Tallinna linnavolikogu liige ja linna saadik haridusnõukogus, lühemat aega linnavolikogu juhataja abi ja Tallinna Linna Pedagoogilise Muuseumi nõukogu liige. Pensionile läks 1935. aastal, mil pöördus tagasi kodukanti Äksi lähedale ning pühendus loomingule. Paul Sepp paistis silma hea organisaatorina. Ta on Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu esimene juhataja, Eesti Kunstnike Liidu mitmekordne esimees jne. Nooruses tegeles Jakob Hurda ülekutsel rahvalaulude ja mõistatuste kogumisega. Maalikunstnikuna oli Paul Sepp portretist ja maastikumaalija. Suur hulk välismaal teostatud töid ka sinna jäi. On teada, et kaks akadeemias valminud, väikese ja suure hõbeaurahaga hinnatud akti, jäid Peterburi. Kodumaal osales ta peamiselt Eesti Kunstnike Liidu korraldatud näitustel. Üksikud teosed omandas kultuurkapital avalikele asutustele. Postimees 1857-1907. 50-aastase kestuse mälestuseks - 1909, Tartu Kunstnik-pedagoog Paul Sepp 70-a - Eesti Sõna, 28.04.1944 Paul Sepp'a 50 a. sünnipäeva puhul, 27.04.1924, Päevaleht