laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tartas

Tartas on linn ja vald (commune) Prantsusmaal Nouvelle-Aquitaine'i piirkonnas Landesi departemangus. Linn on kahe kantoni keskuseks. Linna territoorium asub 10–68 meetri kõrgusel üle merepinna. Linnapea on sotsialist (PS) Jean-François Broqueres.[millal?] Populations légales 2021 Linna koduleht (prantsuse keeles)
Brahhiosaurus (perekond)

Brahhiosaurus (Brachiosaurus) oli Juura ajastul ajastul elanud sauropoodide hulka kuulunud dinosauruste perekond. Brahhiosauruse perekonda liigitatakse üksainus üsna kogukas (arvutuste kohaselt 23 tonni) dinosauruse liik: Brachiosaurus altithorax – brahhiosaurus Riggs,1903. Saurused olid arvatust kergemad, 06.06.2012, Veebiversioon (vaadatud 26.03.2014) Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Brachiosaurus seisuga 26.03.2014.
Biwa järv

Biwa järv (jaapani 琵琶湖, Biwa-ko) on Jaapani suurim järv. Asub Honshū saare keskosas Shiga prefektuuris Kyōto linnast kirdes. Biwa on Baikali ja Tanganjika järel maailma vanuselt kolmas järv. Biwa järve vanuseks hinnatakse 4 miljonit aastat. Järves on üle 1100 eluvormi, neist 58 liiki on endeemsed. Biwa järv kuulub 1993. aastast Ramsari märgalade hulka. Järve pindala on 670 km², suurim sügavus 104 m, keskmine sügavus 41 m. Biwa järve suubub üle 460 jõe ja oja, välja voolab vaid üks: Seta jõgi. Saksa kirjanik Max Dauthendey on kirjutanud romaani "Biwa järve kaheksa nägu", millel põhineb Marko Raadi mängufilm "Biwa järve 8 nägu". "Biwa järve 8 nägu" pole täiuslik film, aga täiuslikkuses pole ruumi omanäolisusele Biwa järve uurimisinstituut (inglise ja jaapani keeles)
Gertrud van Grest

Gertrud van Grest (hauakivil frowe gerdrut her victor van der lippe sine hus frouwe; surnud 31. detsembril 1531) oli Tallinna bürgermeistri Johan van Gresti tütar. Ta abiellus esimest korda tõenäoliselt 1500. aastal Turust pärit kaupmehe Hans Surenpega (Hans Suurpääga), kes suri 1510. või 1511. aastal. Kaasavaraks sai ta maja praeguse aadressiga Pikk 69, aia, küüni ja puukuuri. Pärast esimese abikaasa surma kauples ta iseseisvalt soola, või, raua ja reinveiniga. Aastaist 1511–1513 on säilinud 7 tema (Gerdrut Surpessche või Surenpesche; Gerdrut, salige Hans Surpe nalatene wedewe; Gerdrut, selige Hans Surpes na laten husfrouwe) omakäelist kirja Turu toompraostile Paul Scheelile. 1514. aastal abiellus ta raehärra Victor van der Lippega. Sellest abielust on sündinud arvatavasti Jürgen ja Tönnies van der Lippe ja vähemalt kaks tütart. Noorem tütar Gerdke suri temaga samaaegselt 1531. aastal. Gertrud van Grest maeti arvatavasti Oleviste kirikusse, hauaplaat on säilinud ja asub tänapäeval Risti kirikus. Anu Mänd. Kaupmeheproua Gertrud ja tema hauaplaat Risti kirikus. Tuna, 2013, nr. 4, lk. 26–35. Kaupmeheproua Gertrud ja tema hauaplaat Risti kirikus Kultuurimälestiste riiklik register Risti kiriku mõistatuslik hauaplaat õnnestus dešifreerida
São Tomé ja Príncipe lipp

São Tomé ja Príncipe lipp on São Tomé ja Príncipe riigilipp, mis võeti kasutusele 5. novembril 1975. Punane, roheline, kollane ja must on Pan-Aafrika ja vabastusliikumise MLSTP värvid. Vabastusliikumise lipp võeti kasutusele 1972. aastal ja ainsaks erinevuseks on, selle värvitriibud olid võrdse laiusega. Punane kolmnurk sümboliseerib iseseisvuse eest valatud verd, rohelised laiud loodust ja kollane laid kakaopuud. Kaks musta tähte sümboliseerivad riigi kahte peamist saart ja nende kuulumist Musta Aafrika riikide hulka. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 1:2. 1385–1485 1485–1495 1495–1521 1521–1578 1578–1640 1580–1640 (oletatav) 1640–1667 1667–1707 1707–1816 1816–1826 1826–1830/1834 1830–1910 1910–1975 António Martins (12.09.2009). "São Tomé and Príncipe" (inglise). Flags of the World. Vaadatud 23.11.2009. Saare, lk 80. Tiit Saare. Lipud enne ja nüüd. Koolibri 1998. ISBN 9985006046
Pühati mägi

Pühati mägi on looduslik pühapaik Muhu Levalõpme külas või Nõmmkülas. Mägi on ida-lääne suunas 660 meetrit pikk ja kuni 200 meetrit lai, kuni 2 meetrit kõrge, hõreda kadastikuga kaetud kõrgendik. Kohati leidub mäel paepaljandeid ja soolappe. Mäel on asunud leedutule koht. Mäel on varem asunud ka Nõukogude armee õpperajatised. Pühati mäe nimi viitab pühakspidamisele. Kohalikud elanikud on osanud 21. sajandi algul näidata mäe ümbruses mitmeid rändrahne, mille olevat pärimuse järgi äike puruks löönud. Mäel on kohamuistendi järgi peetud hiiepidusid: Levalõpma küla Aadu talu karjaorus oli üks mägi, nimega Pühati mägi. Seal peetud ennemuiste ikka hiiepidusid. Seal mäe all oo üks kivi kua, see olle oln ohvrikivi. Selle kivi peal oo veel paerguski näha nõgusat lohku, vist tulease. Selle kivi olle välk pärast lõhki löön. Kui Pühati mäel ennemalt ikka hiiepidusid peeti, siis Vanapagan olle vihaseks saanud, et jumalaid nii palju austati ja temast ei tehtud väljagi. Ta hakan siis kive vädama, et pidulisi surnuks visata. Toon siis hulga kiva. Sial Pühati mäe juures oo üks teine mägi veel, toon siis sõnna neid kive ja tahta just parajast hakata pidulisi kividega patsima, kui äkist hakan kangesti müristama ja välku heitma. Oh sa poiss, kuidas Vanapagan joosma pistis! Kivid aga jään kõik sinna mäele ja sest aast kutsutse seda kivi Kivismäeks. (ERA II 250, 51/2 ja 54/5 (1; 3; 7) < Muhu khk, Hellamaa v, Tupenurme k – A. Vaga < Maria Vaga, 66 a (1939). Pühati mägi Cult Identity andmebaasis. Pühad kivid Eestimaal. Koostanud Mall Hiiemäe. Tallinn: Tammerraamat, Eesti Kirjandusmuuseum, Eesti Rahvaluule Arhiiv 2011, lk 33.
Heinrich Zollinger

Heinrich Zollinger (22. märts 1818 Feuerthalen, Šveits – 19. mai 1859 Kandangan) oli Šveitsi botaanik. Aastatel 1837–1838 õppis ta Genfi ülikoolis botaanikat, kuid pidi õpingud rahaliste raskuste tõttu katkestama. Aastal 1842 asus Zollinger elama Jaava saarele, kus ta töötas botaanikaaias ja tegi väikseid teaduslikke ekspeditsioone. Ta läks 1848 tagasi Šveitsi, kuid 1855 naasis ta koos abikaasa ja kahe lapsega Jaavale. Zollinger suri malaariasse. Tema autorinime märgitakse kujul Zoll. Biograafia (inglise keeles)
Jukstaglomerulaarrakud

Jukstaglomerulaarrakud on paljude selgroogsete loomade neerude päsmakeste toomasoonte seina rakud, mis komplekteerivad ja säilitavad reniini. Jukstaglomerulaarrakud vabastavad reniini vastusena füsioloogilisele stiimulile, nagu hüpotensioon, hüpokaleemia, vererõhu langus ning veremahu vähenemine ja β-adrenergiliste retseptorite stimulatsioon jt. Reniini vabastamine aktiveerib reniin-angiotensiin-aldosteroon-süsteemi. Jukstaglomerulaarrakkude patoloogiaga seostatakse inimestel healoomulist kasvajat reninoomi (inglise reninoma). "Meditsiinisõnastik" 318:2004. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Juxtaglomerular cell seisuga 26.03.2014.
Agde'i vald

Agde [agd] on vald Lõuna-Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hérault' departemangus. Vald on tuntud turismikeskusena. Rannikul on kolm paikkonda: Le Grau d'Agde, La Tamarissière (seda võidakse pidada ka Le Grau d'Agde'i osaks) ja Le Cap d'Agde. Agde'i kaart Nudistide kuurort Agde'is Populations légales 2021  Agde'i vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Agde'i valla ametlik koduleht Turismiinfo (inglise keeles)
Tartu Ülikooli kogudus

Tartu Ülikooli kogudus oli luterlik kogudus Tartus. Tartu ülikooli saksakeelne kogudus asutati 2. detsembril 1855. Koguduse jumalateenistusi peeti algul Tartu Jaani kirikus ja Tartu Maarja kirikutes ning ülikooli raamatukogus. Koguduse oma, Tartu Ülikooli kirik Tartu ülikooli peahoone taga pühitseti 12. veebruaril 1860. Eesti Vabariigi moodustamise järel ja eestikeelse ülikooli loomisel 1919. aastal, moodustati 1921. aastal ka eestikeelne kogudus ja kogudus jagunes kaheks rahvuslikuks pihtkonnaks, millest eestikeelne kogudus allus otse EELK piiskopile ning saksakeelne kogudus kuulus Saksa praostkonda. Ülikooli kogudus likvideeriti 12. märtsil 1948 Tartu linna täitevkomitee poolt. Tartu ülikooli kogudus moodustati uuesti 1. oktoobril 1995. EELK Konsistoorium kinnitas seda oma otsusega 6. novembril 2005 ning Eesti Vabariigi Siseministeeriumi usuasjade talituses registreeriti ühendus 22. aprillil 1996. 1. jaanuaril 2001 ühines Tartu Ülikooli kogudus Tartu Jaani kogudusega ning ühendatud kogudus kannab nime Tartu Ülikooli-Jaani kogudus. Arnold Friedrich Christiani 1856–1865 Johannes Matthias Lütkens 1866–1875 Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmann 1875–1902 Traugott Gotthilf Hahn 1902–1919 Hugo Bernhard Rahamägi 1922–1934 Johan Kõpp 1934–1940 Jüri Georg Kimmel 1940–1945 Otto Seesemann 1919–1922 (asetäitja õpetaja) Ralf Luther 1922–1931 Gunnar Knüpffer 1931–1939 Ülikooli kalmistu Tartu ülikooli koguduse lugu, Eesti Elu, 18. september 2009 Tartu teated. Tartu ükikooli koguduse pihtkondadesse jaotamise küsimus on selle koguduse täiskogu otsuse põhjal lõpulikult jaatatud ja konsistooriumi poolt selleks ka luba antud., Postimees (1886-1944), nr. 203, 8 september 1921
Feuerthaleni vald

Feuerthalen on vald Šveitsis Zürichi kantonis Reini jõe vasakul kaldal. Ta hõlmab keskust Feuerthalenit ja sellest vahetult idas paiknevat Langwiesenit. Feuerthaleni valla pindala on 2,5 km², millest 16,1% kasutatakse põllumajanduslikel eesmärkidel ja 43,8% on mets. Langwieseni vald liideti Feuerthaleni vallaga 1947. Langwiesenit mainiti esimest korda 876. aastal Langewisa nime all. 1318. aastal mainiti esimest korda Feuerthalenit nimega Fuirtal an dem Rine. 2013. aasta 31. detsembri seisuga oli Feuerthaleni valla rahvaarv 3483. Rahvaarv suurenes kümne eelneva aastaga 24%. 91,2% rahvastikust räägib saksa keelt. https://statistik.zh.ch/internet/justiz_inneres/statistik/de/daten/gemeindeportraet_kanton_zuerich.html?tab=indikatoren&jahr=2017&indikatoren=133&bfs=27 https://statistik.zh.ch/internet/justiz_inneres/statistik/de/daten/gemeindeportraet_kanton_zuerich.html#a-content Sissekanne Šveitsi ajaloolises leksikonis (saksa keeles) Koduleht (saksa keeles)
Lubča

Lubča on alev Valgevenes Hrodna oblastis Navahrudaki rajoonis. Alev on Lubča külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on poola keeles Lubcz. Alev asub Nemunase jõe kaldal. Alevis on kool, seal tegutseb ka kaks raamatukogu. Seal asub toiduainete tööstus. Vaatamisväärsusteks on õigeusu ja katoliku kirikud ja sünagoog, erilist esiletõstmist väärib XVI sajandil ehitatud Lubča loss. Alevit on esimest korda mainitud 1401. aastal. 1499. aastal anti alev Chreptowicsitele. 1517. aastal kuulus Lubča H. Jelmanovičile ja M. Mielaškovičile, siis mainitakse seda paika ka kui alevit, kuigi ametlikult sai asula aleviõigused alles 1590. aastal. Hiljem kuulus järjest Goštautastele, Kiszkadele ja Radziwillidele. Radziwillid rajasid alevisse ka lossi. 1655. aastal rüüstasid alevit kasakad. Alates kolmandast Poola jagamisest 1795. aastal oli asula Venemaa koosseisus. Pärast esimest maailmasõda kuulus Lubča Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. 1957. aastal sai vahepeal alevi staatuse kaotanud asula taas aleviks. Sophia Grojsman – USA parfüümimeister Nicolas Nabokov – USA helilooja Michał Dučyc – kunstnik Symon Budny – valgevene filosoof, kirjanik ja kirikutegelane Mikałaj Vinar – valgevene koduloouurija Salamon Rysinski – valgevene luuletaja Janusz Radziwiłł – Rzeczpospolita riigitegelane Piotr Błastus Kmita – valgevene luuletaja Lubča juutide kalmistu Asula plaan XVII sajandil "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)  Lubča – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kubja talu

Kubja talu on talu Karinu külas Järvamaal. Selle talu peremees, botaanik ja luuletaja Rein Sander pühendus talus teesegude tootmisele, mille müüki alustati 1988. aasta sügisel. Hiljem on talu registreeritud ettevõttena Kubja Ürditalu, mis on Eesti suurim ja vanim teesegude tootja. Sander, Rein 2009. Kubja ürditalu ravimtaimed. Tallinn: Varrak. Koduleht
Barbro Lindgren

Barbro Lindgren (sünninimi Barbro Enskog; sündinud 18. märtsil 1937 Brommas) on rootsi kirjanik. Lindgren on kirjutanud peamiselt laste- ja noorteraamatuid, kuid temalt on ilmunud ka kümmekond raamatut täiskasvanutele. Ta lõpetas Rootsi kunsti- ja disainiülikooli Konstfack 1958. aastal. Ta on töötanud nii reklaaminduses kui meditsiinialal. Oma raamatutest mõned on ta ise illustreerinud, kuid alates 1980. aastatest on ta teinud koostööd paljude teiste illustraatoritega. Aastatel 1971–1973 ilmus tal kolmeosaline biograafiliste päevaraamatute sari, mis kujutab noore neiu kohtumist armastusega ning tema mõtteid seoses elu suurte küsimustega (sarja kuuluvad raamatud "Jättehemligt", "Världshemligt" ja "Bladen brinner"). Lindgren on toonud oma teostega rootsi kirjandusse nii uusi teemasid kui ka lähenemisi, muuhulgas on ta kirjutanud ka täiskasvanutele mõeldud pildiraamatu "Titta Max grav!". Alates 1965. aastast on talt ilmunud sadakond raamatut, mida on tõlgitud ligikaudu 30 keelde. Lisaks muule kirjanduslikule loomingule on Barbro Lindgren kirjutanud ka laulusõnu: tema loodud on Jojje Wadeniuse lastemuusikaplaadi "Goda' Goda'" tekstid. Tema raamatut "Eldvin" on ka dramatiseeritud ning sellel põhinev lavastus tunnistati 1991. aastal Rootsi parimaks lastelavastuseks ja teost "Molnens bröder" esitati 1989. aastal raadioteatris. Koos Marianne Erikssoniga lõi Lindgren ka lasteraamatute kirjastuse. Lindgrenile anti panuse eest Rootsi kultuuri 2009. aastal kuninglik medal Illis Quorum ning ta on ka Uppsala üliõpilasorganisatsiooni Kalmar nation auliige. 2014. aastal pälvis ta oma loomingu ja "kirjanduslikuks teerajajaks" olemise eest Astrid Lindgreni mälestusauhinna. Ta on saanud muidki kirjandusauhindu ja tunnustusavaldusi ning kaks Rootsi muusikaauhinda Grammis: 1970. aastal plaadi "Goda' Goda'" eest ja 1991. aastal parima lasteplaadi "Lilla ungen min" eest. Barbro Lindgren ja Ilon Wikland. "Kartulilapsed". Tõlkinud Allar Sooneste. Tammerraamat, 2008. Barbro Lindgren. "Minu vanaema majas". Illustreerinud Ilon Wikland. Tõlkinud Allar Sooneste. Huma, 2006. 2007 Selma Lagerlöfi auhind 2014 Astrid Lindgreni mälestusauhind Tema pojad Mathias ja Andreas Lindgren on muusikud, kes avaldavad oma loomingut ühisnime Bröderna Lindgren ('vennad Lindgrenid') all. Barbro Lindgren elab Ölandi saarel Glömminge külas. "Barbro Lindgren är 2014 års pristagare" (rootsi). Astrid Lindgren Memorial Award. Originaali arhiivikoopia seisuga 25.03.2014. Vaadatud 25.03.2014. "Raamatukoi raamatupood – Kartulilapsed". Vaadatud 26.03.2014. "Raamatukoi raamatupood – Minu vanaema majas". Vaadatud 26.03.2014. "Bultande hjärtan vinner i längden". Svenska Dagbladet (rootsi). 31.05.2011. Vaadatud 25.03.2014.
Lubča loss

Lubča loss ehk Ljubtša loss (Любчанскі замак) on endine loss Valgevenes Hrodna oblasti Navahrudaki rajooni Lubča külanõukogu Lubča asulas. Lubča lossi hakati rajama aastal 1581, mil alev kuulus Kiszkadele. Algul oli loss puidust, selle juures oli üks kivist torn ning lossi kaitsesid kolmest küljest vallikraavid. Kivist loss kerkis Nemunase kaldale ajal, mil Lubča oli Radziwillide valduses, valmides XVII sajandi alguses. Lossile lisati veel teinegi kivist torn, hoovi ümbritses aga puidust palisaad. Aastal 1655 rüüstasid lossi kasakad, sellest jäid järele vaid kaks kivist torni. Tühjaks jäänud loss vahetas mitu korda omanikku. XIX sajandil ehitati juurde uus uusgooti stiilis hoone. Paraku sai loss Esimeses maailmasõjas kannatada. Pärast sõda rajati tühjaks jäänud hoonesse kool. Loss sai kannatada ka Teises maailmasõjas. Tänapäeval on rühm entusiaste võtnud käsile lossi restaureerimise. Lubča lossi väravatorn Loss XIX sajandil
Jaunsardze

Jaunsardze (Noorkaitse) on Lätis tegutsev vabatahtlik patriootlik noorteorganisatsioon. Organisatsioon allub Läti kaitseministeeriumile. Organisatsioon on asutatud 1992. aastal. Liikmed on vanuses 12–18 aastat (teistel andmetel 10–21) ja neid on kokku kuni 7000. Arendatakse kodanikukasvatust, patriotismi, vendlust, distsipliini, riigikaitselisi teadmisi ja oskusi ning füüsilisi võimeid. Koduleht
Usielub

Usielub (valgevene keeles Уселюб, transkribeerituna Useljub) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Navahrudaki rajoonis, Usielubi külanõukogu halduskeskus. Asulas on 593 elanikku (2008). Poola keeles Wsielub. Usielubis on keskkool. Vaatamisväärsusteks on XV sajandil ehitatud katoliku kirik, aastal 1884 ehitatud õigeusu kirik, XIX sajandi lõpus püstitatud sünagoog ja XVIII sajandil ehitatud mõisakompleks. Usielubi on esmamainitud 1422. aastal. 1433. aastal sai sellest Niemirade perekonna valdus. Edasi kuulus asula Dowojnodele, seejärel B. Sałamiareckile. 1576. aastal läks asula Radziwillide valdusse, vahetult enne Poola viimast jagamist aga Pacide perele. XV sajandil ehitati asulasse katoliiklik Ristija Johannese kirik, mis aga ehitati XVIII sajandil barokkstiilis ümber. Veel hiljuti peetigi hoonet toona püstitatuks, kuid hiljutised uurimused näitavad, et tegemist on siiski algse gooti stiilis kirikuga. Seega on Usielubi kiriku näol tegemist ühe vanema säilinud katoliku kirikuga Valgevene territooriumil. Poola jagamisel 1795. aastal läks Usielub Venemaa koosseisu. XVIII sajandil kuulus asula O'Rourke'idele, kes rajasid asulasse esindusliku mõisakompleksi ja juustutööstuse. Kuni 1917. aastani oli Usielub Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. 1940. aastal kaotas asula alevi staatuse. Usielubi katoliku kirik Usielubi mõis enne tulekahju Kabel Usielubis.
Toonikeel

Toonikeel on keel, mille puhul toon võib olla sõna tähendust eristav. Kõik suulised keeled kasutavad hääle kõrgust ja selle suhtelist muutumist kõnelemisel emotsioonide, rõhuasetuste jms nüansside väljendamiseks (intonatsioon), kuid toonikeeltes tähistab erinev toonimuster samade häälikutega sõna täiesti erinevat tähendust või muutevormi. Tuntumad toonikeeled on hiina keel ja vietnami keel, kuid eriti palju toonikeeli kõneldakse Lääne-Aafrikas ning Ameerika maailmajaos.
Liidik

Liidik ehk kliitik ehk liidepartikkel on morfeem, mis käitub grammatiliselt nagu sõna, kuid liitub häälduses mõne sõnaga ega kanna ise sõnarõhku. Liidikuid liigitatakse vastavalt sellele, kuidas nad fraasi suhtes asetsevad eesliidikuteks ehk prokliitikuteks ja järelliidikuteks ehk enkliitikuteks. Eesti keeles on järelliidikud (ehk enkliitikud) näiteks -gi, -ki. Liidik võib mõnikord grammatiliselt liituda fraasiga niiviisi, et ta ei ole grammatiliselt otseselt seotud sõnaga, millega ta fonoloogiliselt liitub; näiteks võib inglise keeles possesiivsust väljendav järelliidik ’s liituda fraasiga the Queen of England nii: the Queen of England’s ('Inglismaa kuninganna (oma)').
Digraaf

Digraaf on kahe tähe ühend ühe hääliku või foneemi tähistamiseks. Näiteks ch = š, au = o prantsuse keeles, ph = f ladina keeles. digraaf Võõrsõnade leksikonis
Lingua franca

Lingua franca on eri emakeelega inimeste suhtluses kasutatav kindel suur ja prestiižne keel, millel on poliitiline või kultuuriline mõju. Erinevalt rahvuskeelest, mis on konkreetse geograafilise kogukonna emakeel, kasutatakse lingua franca't esialgse kogukonna piires kaubanduslikel, religioossetel, poliitilistel või akadeemilistel põhjustel, mõnikord ärilistel põhjustel (nn kaubanduskeeled), aga ka kultuurilistest ja halduslikest mugavustest ning teabevahetuse vahendina eri rahvuste teadlaste vahel. Keelekontakt ei ole seotud lingua franca'ga. Keelekontakt toimub juhul, kui eri keelt rääkivad kogukonnad käivad tihedalt läbi ja inimesed muutuvad mitmekeelseks ilma lingua franca'ta. Lingua franca tähendab ladina keeles 'frankide keel', algselt tähendas see kaubanduskeelt, mida kasutati 11.–19. sajandil Vahemere piirkonnas. Otsest seost frankide hõimuga sel keelel siiski ei olnud, sest frankideks nimetati hilis-Bütsantsis kõiki lääneeurooplasi. See kaubanduskeel oli pidžin, mis põhines algul peamiselt Põhja-Itaalia ja oksitaaniromaani keeltel, hiljem rohkem hispaania ja portugali keelel. Keel laenas ka berberi, türgi, prantsuse, kreeka ja araabia keelest. Hiljem laiendati seda terminit kõigile taolistele abikeeltele, lõpuks ka mittepidžinitele. Ladina keel oli varem kasutuses teaduse lingua franca'na. Igapäevases keelekasutuses on selleks keeleks saanud inglise keel. Tänapäevaseks lingua franca'ks oli loodud esperanto, kuid see keel ei suutnud end maailmale tõestada. Lingua franca võib põhjustada keelelisi vigu ja kaheti mõistmist. Kaheti mõistmise vead tekivad enamasti otsetõlkest. Pidžin Vahekeel Martin Ehala, Külli Habicht, Petar Kehayov, Anastassia Zabrodskaja. "Keel ja ühiskond". Mauruse Kirjastus 2017 (39 lk) "Inglise keelt võib oodata ladina keele saatus" ERR Novaator, 15. mai 2021 Toivo Maimets saates Plekktrumm (saade) lingua franca kohta: [1] alates 4:25.
Lumumba

Patrice Lumumba (1925–1961) oli Kongo Demokraatliku Vabariigi peaminister tema järgi on nime saanud: kokteil Lumumba Lumumba jõgi Kärdlas
Lumumba jõgi

Lumumba jõgi on kraav Kärdlas Hiiumaal. Kraav kaevati 1960. aastatel ning sai nime tol ajal palju kajastatud Kongo Demokraatliku Vabariigi esimese peaministri Patrice Lumumba järgi, kuna kraavi kaevamise ajal räägiti raadios palju tema mõrvamisest 1961. aastal. Marja Kallasmaa, Hiiumaa kohanimed, Tallinn 2010
Isikuline asesõna

Isikuline asesõna ehk personaalpronoomen esitab lauses kõneleja või kuulaja isiku. Isikulisi asesõnu ehk personaalpronoomeneid on eesti keeles kuus: ainsuses: mina (ma), sina (sa), tema (ta), mitmuses: meie (me), teie (te), nemad (nad).
Västeråsi piiskoppide loend

Munkdorpi David (surnud 1082, legendaarne) Robertus 1219–1225 Magnus 1232–1258 Carolus 1258–1283 Petrus 1284–1299 Öiarus 1299 Haquinus 1299–1300 Nicolaus Catilli 1300–1308 Israel Erlandi 1309–1328 Egislus Birgeri 1329–1352 Magnus Augustini 1353–1369 Laurentius Boberg 1370 Mathias Laurentii 1371–1379 Hartlevus Hartlevi 1379–1383 Beno Henrici Korp 1383–1394 Nicolaus 1395–1403 Andreas Johannis 1403 Petrus Ingevasti 1403–1414 Ingemarus Ingevaldi 1414 Nafno Johannis Gyrstinge 1414–1421 Olaus Jacobi Knob 1421–1442 Achatius Johannis 1442–1453 Petrus Mathiae de Vallibus 1453–1454 Olaus Gunnari 1454–1461 Benedictus Magni 1461–1462 Birgerus Magni 1462–1464 Ludechinus Abelis 1465–1487 Olaus Andreae de Vallibus 1487–1501 Otto Olavi (Svinhufvud) 1501–1522 Petrus Jacobi Guti (Sunnanväder) 1523 Peder Månsson (piiskop) 1523–1534 Henricus Johannis 1534–1556 Peder Swart (Petrus Andreae Niger) 1557–1562 Johannes Nicolai Ofeegh 1562–1574 Erasmus Nicolai Arbogensis 1574–1580 Petrus Benedicti Ölandus 1583–1588 Olaus Stephani Bellinus 1589–1606 Nicolaus Petri 1606 Olaus Stephani Bellinus 1608–1618 Johannes Johannis Rudbeckius 1619–1646 Olavus Laurentii Laurelius 1647–1670 Nicolaus Johannis Rudbeckius 1670–1676 Johannes Petri Brodinus 1677–1680 Carolus Carlson 1680–1708 Petrus Malmberg 1708–1710 Matthias Iser 1711–1725 Sven Cameen 1725–1729 Nils Barchius 1731–1733 Andreas Kallsenius 1733–1750 Samuel Troilius 1751–1760 Lars Benzelstierna 1760–1800 Johan Gustaf Flodin 1800–1808 Eric Waller 1809–1811 Gustaf Murray 1811–1825 Sven Wijkman Casparsson 1829–1839 Gustaf Nibelius 1839–1849 Christian Fahlcrantz 1849–1866 Carl Olof Björling 1866–1884 Gottfrid Billing 1884–1898 Johan August Ekman 1898–1900 Nils Lövgren 1900–1920 Einar Billing 1920–1939 Johan Cullberg 1940–1962 Sven Silén 1962–1975 Arne Palmqvist 1975–1988 Claes-Bertil Ytterberg 1988–2008 Thomas Söderberg 2008- Västerås stifts biskopar genom tiderna Svenska kyrkan.
Venemaa Rahvaste Sõpruse Ülikool

Venemaa Rahvaste Sõpruse Ülikool (vene keeles Российский университет дружбы народов, lühend РУДН) on kõrgem õppeasutus Venemaal Moskvas. Rahvaste Sõpruse Ülikool asutati 1960. aastal. 1961–1992 oli kooli nimeks Patrice Lumumba nimeline Rahvaste Sõpruse Ülikool. Nimi pandi Kongo Demokraatliku Vabariigi esimese peaministri Patrice Lumumba auks, kes 1961. aasta jaanuaris riigipöörde järel tapeti.
Kölni konföderatsioon

Kölni Konföderatsioon oli Taani-Hansa sõjas 1367. aastal Kölnis sõlmitud Taani kuninga vastane sõjaline liit, milles osalesid Taani ülemvõimu vastu Läänemere kaubanduses 77 hansalinna ja Holsteini, Mecklenburgi ülikud, Taani aadlikud ja Madalmaade linnad. Valdemar IV Atterdag (1340–1375) oli taastanud Taani riikliku ühtsuse ja kuningavõimu autoriteedi Taani riigis. 1361. aastal vallutas ya Ojamaa ja tal õnnestus saavutada kontroll Øresundi väina üle, kontrollida Läänemere laevandust ning maksustada väina läbivad kaubalaevad.
Tüvi (keeleteadus)

Tüvi ehk sõnatüvi on sõna osa, mis jääb järele muuteliidete eemaldamisel. juur (keeleteadus)
Tšerepõn (Ovrutši rajoon)

Tšerepõn (ukraina keeles Черепин) on küla Ukrainas Žõtomõri oblastis Ovrutši rajoonis. Elanike arv on 349.