laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Georgi Malenkov

Georgi Malenkov (vene Георгий Максимилианович Маленков; 8. jaanuar 1902 (vkj 26. detsember 1901) Orenburg – 14. jaanuar 1988 Moskva) oli Nõukogude Liidu poliitik, NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimees aastail 1953–1955. Malenkov tõusis Nõukogude võimuhierarhia tippu 1930. aastate lõpul, mil stalinistlik terror hakkas vähenema. Pärast Teist maailmasõda hakati Malenkovi pidama üheks Stalini võimalikuks järglaseks. 1946 sai temast Poliitbüroo liige ning peagi ka üks NLKP sekretäre, kõrvaldades juhtkonnast Andrei Ždanovi, keda peeti kindlaks Jossif Stalini järglaseks NLKP KK peasekretäri ametikohale ning Stalini järel nr. 2 figuuriks kommunistliku partei ladvikus. 1953. aastal 5. märtsil, kui Jossif Stalin suri, sai Malenkovist NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimees ning formaalselt Nõukogude Liidu faktiline juht, ehkki tegelik võim kuulus NLKP KK Poliitbüroole ja NLKP KK I sekretärile. Reaalselt see siiski nii ei olnud, sest Berial olid väga tugevad võimuhoovad taasühendatud NSV Liidu Siseministeeriumi ning selle koosseisus olevate riikliku julgeolekuasutusega ning Nikita Hruštšov oskas NLKP KK I sekretärina samuti läbi parteiallorganisatsioonide ning osava kaadrite jaotamise reguleerimisega võimu veidi aeg hiljem enda kätte mängida. 1953. aasta mais otsustasid Malenkov, Beria ja Hruštšov ühiselt NSV Liitu juhtida ning võimu ajutiselt omavahel ära jagada: Beriale jäid ühendatud NSV Liidu Siseministeeriumi siseministrina riikliku julgeoleku ja siseriiklikud küsimused, Malenkovile NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimehena valitsuse juhtimine ja Hruštšovile NLKP KK sekretärina parteiaparaadi juhtimine. Beria ja Malenkov olidki 1953. aasta esimesel poolel kõige innukamad reformaatorid, hiljem võttis Hruštšov mitmed nende ideed üle ja kuulutas enda omadeks. Malenkovi reformida jäi majandusvaldkond, Beria tegutses sise- ja välispoliitikas, Hruštšov oli rohkem käsutäitja osas. Esialgu näis selline olukord kõiki osapooli rahuldavat, kuid Beria üha radikaalsemad reformid ja kasvav mõjukus tundusid Malenkovile ja Hruštšovile juuniks juba väga ohtlikud ning nad otsustasid ta kõrvaldada. Seejärel jagasid nad võimu omavahel, kuid osav Hruštšov kallutas vaekaussi aja jooksul üha enam enese kasuks. 1955. aasta veebruaris saavutaski ta Malenkovi vabastamise MN esimehe kohalt ning 1957. aastal sidus ta viimase nn. "parteivastase grupiga", kuhu kuulusid ka mitmed teised vanad stalinistid (Vjatšeslav Molotov, Lazar Kaganovitš ja teised). Malenkov kadus lõplikult NLKP eliidi hulgast ning talt võeti 1961. aasta novembris isegi NLKP liikmestaatus. Ta elas kuni elu lõpuni tagasitõmbunult ning hakkas isegi kristlaseks, pettudes seega täielikult kommunistlikus ideoloogias.
Martõškino

Martõškino (vene keeles Мартышкино, soome keeles Tyrö) on ajalooline piirkond Ingerimaal, nüüdisaegse haldusjaotuse järgi Venemaa Lomonossovi linna osa. 17. sajandil oli Martõškino samanimelise kihelkonna keskus, kus asus Püha Anna luteri kirik. Seal asub Martõškino raudteepeatus, mis jääb Peterburi-Oranienbaumi raudteele. Ahinkonnun Suokas (Кузнецы), Ahinkontu, Ahokylä (Агакули), Aliskala, Asikkala (Новая Деревня), Autio (Туюзи), Haisevaisi (Большая Ижора), Halosi (Халузи), Hanttula, Hiukankylä (Pieni Piutusi), Hovinmätäs, Hännisi, Kangas (Большие Борки), Kapakanmäki (Кабацкое), Kasukanmäki, Kirppula, Kukkosi (Куккузи), Kuusoja (Луизино), Kylänpää, Käkösi, Lankila (Лангерево), Latikan Soikkina (Большая Сойкина), Latikan Suokas, Lautakota (Лавдузи), Leppäsi (Лебяжье), Liiha (Лигово), Liikosi (Лигойзи), Liimosi (Лимузи), Lukkala, Löytysi (Левдузи), Mielisi (Кикинка), Mustaoja (Владимирово), Mustasuu (Заводы), Myllysi (Марьино), Nastola (Настолова), Notkola (Нотколова), Notkolan Soikkina, Penikkala (Пеники), Pieni Seppälä, Piutusi (Пиудузи), Pohjoisi, Porsas, Pronna (Нижняя Бронна), Reijola (Малый Симонгонт), Riikola, Ristikylä (Ольгино), Roitsa (Троицкое), Sahamylly, Seppälänmätäs (Кузнецы), Simonkontu (Большой Симонгонт), Tammenkontu (Таменгонт), Teppois-Soikkina (Санино), Teppola, Tieriikola (Малая Ижора), Tujusi (Туюзи), Tyrönkylä (Мартышкино), Usinkontu (Узигонты), Vahviaisi (Ивановка), Vanhakontu (Дубки), Vihkola, Yhinmäki, Ylikylä (Илики).
Plokščiai vald

Plokščiai vald (leedu keeles Plokščių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šakiai rajoonis. Valla pindala on 98 km². 2011. aasta seisuga elas seal 949 inimest. Valla keskus on Plokščiai küla. Vallamaja asub aadressil Beržų g. 3. Vallavanem on Laimutė Miliūnienė. Plokščiai koolimaja Plokščiai kirik [1]. Šakių rajono savivaldybė, vaadatud 20.06.2016. [2]. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 20.06.2016.
Virginia Raggi

Virginia Elena Raggi (sündinud 18. juulil 1978 Roomas) on Itaalia poliitik, ta kuulub "Viie tähe liikumisse". Ta on alates 20. juunist 2016 Rooma linnapea. Ta sündis aastal 1978 Roomas, ta kasvas üles San Giovanni linnaosas, ta lõpetas Isaac Newtoni lütseumi. Juriidilise kõrghariduse sai ta Rooma Kolmandast Ülikoolist, kus ta spetsialiseerus autoriõigusele, intellektuaalomandile ja uutele tehnoloogiatele. Ta ühines aastal 2011 Viie tähe liikumisega. Aastal 2013 kandideeris ta koos abikaasaga Rooma linnavolikogu liikmeks, Virginia sai 1525 häälega linnavolikogu liikmeks (saades Viie tähe liikumise kandidaatide seas teise koha, abikaasa sai 132 häält). 5. juunil 2016 sai ta Rooma linnapea valimistel 35,25 % häältest; ta läks koos Demokraatliku Partei esindaja Roberto Giachettiga (kes sai 24,87 % häältest) valimiste teise vooru.̈ Teises voorus 19. juunil 2016 sai Virginia Raggi 67,15 % häältest ja Roberto Giachetti 32,85 % häältest ning Virginia Raggist sai esimene naissoost Rooma linnapea. Tema abikaasa on Andrea Severini, neil on poeg.
Sintautai vald

Sintautai vald (leedu keeles Sintautų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šakiai rajoonis. Valla pindala on 95 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1645 inimest. Valla keskus on Sintautai alev (2011. aastal elas seal 520 inimest). Vallamaja asub aadressil P. Vaičaičio g. 32. Vallavanem on Kęstutis Birbilas. Keturnaujiena kabel Nova jõgi Penta jõgi [1]. Šakių rajono savivaldybė, vaadatud 20.06.2016. Marijampolės apskritis. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 20.06.2016.
Tori valla lipp

Tori valla lipp on Eesti haldusüksuse Tori valla lipp. Tori valla lipp on heraldiline vapilipp. Pikuti lainelõikeliselt poolitatud kollasel-punasel lipukangal on punane-valge ülalt avatud hobuseraud, mille otstes on vastavalt valge ja punane käpprist. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:8, normaalsuuruses 105x120 cm. Kollane (kuldne) värvus tähistab eluandvat valgust, ülimat tõde ja edu, see on Pärnumaa ja Eesti vapivärv. Punane märgib vaprust, armastust, elujõudu ja elurõõmu, ka Püha Vaimu tegevust ning on (koos hõbedasega) Tori vallaga ühinenud Sindi linna vapivärv. Valge (hõbedane) on tarkuse, ustavuse ja hingepuhtuse tunnusvärv. Kilbi laineline jaotus tähistab jõge. Hobuseraud on muistsetest aegadest tuntud õnnemärk, viitab Torile kuulsust toonud hobusekasvandusele. Hõbedane ja punane on ka püha Jüri tunnusvärvid ja koos ristidega sümboliseerivad Toris asuvat Eesti Sõjameeste Mälestuskirikut. Valla lipp heisatakse: Alaliselt vallavalitsuse hoonel. Ajutiselt valla pidupäevadel ja avalikel üritustel. Valla ja teiste kohalike omavalitsusüksuste ametlike delegatsioonide kohtumistel. Muudel üritustel, kus on esindatud Tori vald. Valla lipp heisatakse hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti. Koos teiste lippudega kooskõlas Eesti lipu seadusega. Valla lippu laualipuna kasutatakse volikogu ja vallavalitsuse istungitel. Tori valla lipu kasutamise üle teostab järelevalvet vallavalitsus. Tori valla lipu kasutamist käesoleva põhimääruse nõudeid või head tava eirates käsitletakse avaliku korra rikkumisena. Lipp oli kinnitatud 4. märtsil 1997 (Tori vallavolikogus 26. veebruaril 1996). Lipu autor on Priit Herodes. Tori valla lipuks oli ruudukujuline vapilipp. Kangas oli jagatud vertikaalse lainelise joonega kaheks võrdseks osaks. Vardapoolne osa oli valge ja lehvipoolne roheline. Kanga keskel oli vastandvärvides hobuseraud, kaarega allapoole. Kandelipu suurus oli 105x105 cm Lipuvärvid viitavad Tori ajaloolisele kuulumisele Liivimaa koosseisu. Valge on valguse ja vaimsuse sümbol ning märgib ka Tori rahva vaimuerksust läbi aegade. Roheline on maa ja metsa, rahu ning heaolu tähis. Laineline jaotus viitab Pärnu jõele ning sellele, et Tori vald paikneb selle mõlemal kaldal. Hobuseraud viitab valla peamisele eripärale - hobusekasvatusele. Hobuseraud on ka õnne sümbol. Tori valla vapp "Tori valla sümboolika valla kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. september 2020. Vaadatud 4. aprillil 2020. Tori valla sümboolika valla kodulehel Tori valla sümboolika Riigikantselei kodulehel Selgub Tori valla sümboolika: kas rõhuda loodusele või vaprusele ja edule?
Victor Vascenco

Victor Vascenco (10. märts 1928 praegune Bistrița-Năsăudi maakond – 26. aprill 2008 Heidelberg) oli rumeenia keeleteadlane, kes keskendus slaavi keeltele (ajalooline grammatika, leksikograafia, dialektoloogia jne). Ta oli vene-rumeenia ja rumeenia-vene sõnaraamatu autor. 1958. aastal sai ta Leningradis filoloogiadoktori kraadi, 1975. aastal Bukarestis filoloogiateaduste doktor-dotsendiks (vastab umbkaudu habiliteerumisele), 1988. aastal Stuttgardis filosoofiadoktoriks. 2002. aastal valiti ta Bukaresti Ülikooli auprofessoriks. Ta töötas 1954–1985 Bukaresti Ülikoolis, hiljem Saksamaal Mannheimi Ülikoolis. Ta uuris muu hulgas lipovaane. "Probleme de terminologie lingvistică", București, 1975. "Dificultăți ale lexicului rus: elemente de semantică contrastivă", București, 1975. "Studii de antroponimie: românească și slavă și interferență antroponimică", București, 1995. "Studii de lingvistică teoretică și aplicată", București, 1996. "Comentarii și aprecieri lingvistice", București, 1998. "Lipovenii. Studii lingvistice", București, 2003. Retsensioon teosele. "Transliterația cu grafii latine și problemele ei în română", București, 2005. "Old believers: rușii staroveri din America", București, 2005. Raamatu "Omagiu lui Victor Vascenco" tutvustus Antoaneta Olteanu, "Victor Vascenco (1928-2008)." Romanoslavica XLIII, lk 340.
Chauncey Wright

Chauncey Wright (10. september 1830 – 12. september 1875) oli ameerika teadusfilosoof. Ta kirjutas suhteliselt vähe, kuid tal oli tugev mõju filosoofide ringile, kuhu kuulusid Charles S. Peirce, William James ja Oliver Wendell Holmes. Ta oli ka üks varaseid evolutsiooniõpetuse propageerijaid. Ta oli kirjavahetuses Charles Darwiniga. [http://plato.stanford.edu/entries/wright/ De Groot, Jean 2015. Chauncey Wright. In: Edward N. Zalta (ed.), The Stanford Encyclopedia of Philosophy (Spring 2015 Edition).
Slavikai vald

Slavikai vald (leedu keeles Slavikų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šakiai rajoonis. Vald piirneb läänes Venemaaga. Valla pindala on 65 km². 2011. aasta seisuga elas seal 672 inimest. Valla keskus on Slavikai küla. Vallamaja asub aadressil Pasieniečių g. 2. Vallavanem on Vidmantas Benediktas Sprainaitis. Vallamaja Slavikai kirik [1]. Šakių rajono savivaldybė, vaadatud 20.06.2016. [2]. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 20.06.2016.
Sudargase vald

Sudargase vald (leedu keeles Sudargo seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šakiai rajoonis. Vald piirneb idas Venemaaga. 2011. aasta seisuga elas seal 943 inimest. Valla keskus on Sudargase küla. Vallavanem on Rita Grigaitienė. Sudargas Sudargase kirik [1]. Šakių rajono savivaldybė, vaadatud 20.06.2016. [2]. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 20.06.2016.
Vilkija

Vilkija (leedu) (poola Wilki, ka Wilkija, Wilkiszki, saksa Wilkenberg) on linn Leedus Kaunase rajoonis, endise Kaunase maakonna territooriumil. Asub 25 km Kaunasest loodes, Nemunase paremal kaldal. Linnas on gümnaasium ja raamatukogu. Vaatamisväärsused on aastal 1908 ehitatud katoliku kirik ja vana kalmistu. Linna järgi on nimetatud Paprieniai kihistu Vilkija kihistik. Vilkijat on ürikutes mainitud 1364. aastal (Wilkenbethe). Aastal 1450 avati seal tollipunkt (vanim teadaolev Leedu tollipunkt Nemunase jõel). Aastail 1529–1567 oli Vilkija linnaõiguseta linnade nimestikus. Aastal 1549 sai sealse mõisa omanikuks Barbara Radziwiłł. 1792 sai linnaõigused, ent Venemaa administratsioon neid õiguseid ei kinnitanud ja Vilkija jäi Kovno kubermangu kuuluvaks aleviks. Tsaariajal olid alevi kohta vene keeles kasutusel nimekujud Вилькiя ja Вильки.Вилькiя. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 1 (Аа — Гямъ-маликъ). СПб, 1862, 458 lk.) Aastal 1919 avati Vilkijas esimene kool. Aastal 1941 hukati seal 800 Vilkija ja selle ümbruskonna juuti. Vilkijast sai taas linn aastal 1950. Nõukogude ajal oli Vilkija kohaliku sovhoosi keskasula. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas 2131 elanikku, neist 97,89 % leedukad ja 0,56%mustlased. Vaade linnale üle Nemunase Vilkija kirik Parv üle Nemunase Antanas Juška – Leedu vaimulik ja folklorist Antanas Mackevičius – Leedu vaimulik Petras Cvirka – Leedu kirjanik Vytenis Lipkevičius – Leedu korvpallur Resident population by city / town at the beginning of the year, vaadatud 12.02.2023. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. jaanuar 2015. Vaadatud 23. augustil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 19 LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 19-20 Вильки. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Kd. 6 (11) : Венцано — Винона. С.-Петербургъ, 1892., 373 lk.) http://www.holocaustatlas.lt/EN/#a_atlas/search//page//item/59/ "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. august 2015. Vaadatud 23. augustil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.mockus.us/optimum/deksnys/vilkija.html Linn Poola geograafilises sõnastikus Linn portaalis vietoves.Lt
Michel Faber

Michel Faber (sündinud 13. aprillil 1960 Haagis) on Hollandis sündinud ingliskeelne kirjanik. Ta sündis aastal 1960 Haagis Hollandis. Ta emigreerus koos vanematega aastal 1967 Hollandist Austraaliasse, ta lõpetas Melbourne'is nii algkooli kui keskkooli. Seejärel õppis ta Melbourne'i Ülikoolis hollandi keelt, inglise keelt, filosoofiat, retoorikat ja inglise kirjandust. Aastal 1993 asus ta elama Šotimaale. "Naha all", Tallinn: Hotger, 2002. "Fahrenheiti kaksikud", Tallinn: Kultuurileht, 2016. "Imelike uute asjade raamat", Tallinn: Varrak, 2016.
1961. aasta Eesti meistrivõistlused moodsas viievõistluses

1961. aasta moodsa viievõistluse Eesti meistrivõistlused toimusid 20.–24. septembril Tartus. Toona nimetati neid kaasaegse viievõistluse VIII Eesti NSV meistrivõistlusteks. Meeskondlikult oli edukaim Tallinna I koosseis 20 452 punktiga, järgnesid Tallinna II (19 307) ja Tartu (16 743). Kehakultuurlase aastaraamat 1961, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1962.
1962. aasta Eesti meistrivõistlused moodsas viievõistluses

1962. aasta moodsa viievõistluse Eesti meistrivõistlused toimusid 22.–26. septembril 1962 Tallinnas. Täpsemalt nimetati neid Eesti NSV IX meistrivõistlusteks kaasaegses viievõistluses. Linnadest võitis Tallinna I koosseis 40 336 punktiga, järgnesid Tallinna II (37 590,5) ja Tartu (27 969). Spordiühingute arvestuses edestas Kalev (40 005,5) Dünamot (39 556). Kehakultuurlase aastaraamat 1962, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1963.
1963. aasta Eesti meistrivõistlused moodsas viievõistluses

1963. aasta moodsa viievõistluse Eesti meistrivõistlused toimusid 1.–5. juulil 1963 Tallinnas. Neid nimetati kaasaegse viievõistluse X Eesti NSV meistrivõistlusteks. Meeskondadest võitis Tallinn 40 825 punktiga, Tartu kogus 39 433,5 punkti. Kehakultuurlase aastaraamat 1963, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1964.
1961. aasta NSV Liidu meistrivõistlused moodsas viievõistluses

1961. aasta moodsa viievõistluse NSV Liidu meistrivõistlused peeti 18.–22. juunil 1961 Moskvas. Osales 42 võistlejat. Samal aastal peeti ka eraldi meeskondlikud meistrivõistlused, mis toimusid samuti Moskvas, 8.-12. juulil. Osales 13 võistkonda, igas 4 võistlejat. Arvesse läksid iga võistkonna kolm paremat tulemust. Võistlejatest oli parim Igor Novikov 5262 punktiga. Eestlastest oli parimana Dünamo neljas number Kalju Lage 4681 punktiga kümnes, Hanno Selg 13. (4636), E. Sulane 29. (4044), V. Kulla 38. (3468) ja Kalevi neljas number Jaanus Madar 40. (3420). Kehakultuurlase aastaraamat 1961, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1962.
Eesti meistrivõistlused kergejõustikus

Eesti meistrivõistlused kergejõustikus on iga-aastased Eesti meistrivõistlused kergejõustikus, mida peetakse alates 1917. aastast. Alates taasiseseisvumisest on võistlused toimunud peamiselt Tallinnas, kuid ka Pärnus (1992), Kuressaares (1995), Tartus (1997 ja 1999), Haapsalus (2001) ja Rakveres (2005). Eesti meistrivõistluste medalivõitjad kergejõustikus Eesti talvised meistrivõistlused kergejõustikus (sisemeistrivõistlused) Tallinna maraton Kergejõustikujutud. Halb uudis Uibo kohta, Põdra unikaalne seeria ja lõpuspurt MM-piletite nimel Delfi, 27. juuli 2023 Kõik Eesti meistrivõistluste esikolmikud
Maie Lepp

Maie Lepp (aastani 1968 Maie Paju; sündinud 12. novembril 1938 Tallinnas) on Eesti filoloog (germanist). Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli saksa filoloogia osakonna. Ta töötas aastatel 1963–1973 Tartu Riiklikus Ülikoolis ning aastatel 1973–2003 Tallinna Polütehnilises Instituudis ja Tallinna Tehnikaülikoolis saksa keele õpetajana. Ta on peamiselt uurinud võõrkeelte õpetamise metoodikat, võõrkeeleõpikute koostamise põhimõtteid ja tehnikakirjanduse tõlkimise probleeme. Ta on koostanud üle 20 võõrkeelte õpiku ülikoolide jaoks. 1999 – "Grammatik ist kinderleicht". Tallinn 1999, 2. tr 2002. Tõlgitud ka läti ja leedu keelde 2005 – "Lepp, Maie". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. II kd, Kj-M. Tallinn 2005. Lk 364–365
Üldhoolekandekolleegium

Üldhoolekandekolleegium (ka üldise järelevalve prikaas, üldise hüveolu kolleegium; vene Приказ общественного призрения, saksa Kollegium Allgemeiner Fürsorge) oli Vene keisririigi kubermangudes (sh Eesti alal) hoolekande-, tervishoiu- ja haridusküsimustega tegelev kubermanguvalitsuse asutus (kolleegium). Keisririigis asutati esimesed kolleegiumid 1775 Katariina II ajal.[viide?] Liivi- ja Eestimaal asutati esimesed kolleegiumid (vene k. Эстляндскій Приказъ Общественнаго Призренія) 1783 asehalduskorra oludes. Kui Eesti alal asehalduskord kadus, siis kolleegiumite töö jätkus. Eesti alal tegutsesid Eestimaa kubermanguvalitsuse Eestimaa (vene k. Эстляндский Приказ Общественного призрения) ja Liivimaa kubermanguvalitsuse Liivimaa Üldhoolekandekolleegium (Лифляндский Приказ Общественного призрения). Kolleegiumi esimees oli vastava kubermangu kuberner ja liikmed vastava kubermangu kohtute esindajad: igast kohtust (ülemaakohus, kubermangumagistraat, ülemkorrakohus) kaks liiget. Kolleegium allus vahetult Venemaa keisrile ja Valitsevale Senatile. Kolleegiumite ülesannete seas oli rahvakoolide (kuni 1802. aastani), haiglate, vaestemajade, hullumajade, lastekodude, töö- ja parandusmajade rajamine, hoolekandmine ja nende üle järelevalve tegemine. Tartu õpperingkonna asutamiseni oli hoolekandekolleegiumi halduses kool Tallinnas ja maakonnakooliasutused Paldiskis, Lihulas, ja Haapsalus Ühiskondliku hoolekande kolleegiumid olid kohustatud hooldama koole, vaestemaju, orbude kodusid ja eraisikuile määratud raviasutusi, milleks kolleegium palkas 1784. aastal ühe arsti ja ühe kirurgi vaeste arstimiseks nende kodudes. Aasta hiljem võeti ametisse ka teine kirurg ja üüriti üks eramaja Karja värava ees, milles organiseeriti 12 voodikohaga haigla. Seda raviasutust juhatas komissar, majandusküsimustega tegeles virtin, haigeid ravis alamkirurg ja talitajaiks olid naised. Et arstimine toimus tasuta, hakati raviasutust rahva seas kutsuma Priihospidaliks. Priihospidal juhiks oli Georg Ludvig Knobloch, kes tegi ravikorraldusi, tööle võeti ka kirurg Mihhail Albrecht. Kui Mere- ja Maaväehospidalid ühendati, ostis Eestimaa kubermangu Ühiskondliku Hoolekande Kolleegium Tallinna sadamavalitsuse käest praeguse haiglakrundi koos hoonetega. 1796. aastal avati raviasutuses eraldi Priihospidali vaimuhaigete osakond. Tallinnas Suur-Juhkentali tänav 52a asus vaestehoolekandeks Eestimaa Üldhoolekandekolleegiumi vaestemaja. 1917. aastal võttis Eestimaa Üldhoolekandekolleegiumi ülesanded üle Eestimaa Kubermangu Ajutine Maanõukogu. Eestimaa Üldhoolekandekolleegiumi järelevalve all olid ka Eestimaa kubermangu maakonnahaiglad, kreisilinnades Rakveres, Paides ja Haapsalus. linnaarst, kreisiarst Üldhoolekandekolleegiumist Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 21.06.2016) Заметки о предметах, которые предполагаются к осмотру их императорскими высочествами государем великим князем Владимиром Александровичем и государынею великою княгинею Мариею Павловной во время пребывания их в г. Ревеле, Уздныя городскія больницы, 1886 Üldhoolekandekolleegiumist Ajalooarhiivi fondiloendis
Žvirgždaičiai vald

Žvirgždaičiai vald (leedu keeles Žvirgždaičių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šakiai rajoonis. Valla pindala on 56 km². 2011. aasta seisuga elas seal 653 inimest. Valla keskus on Žvirgždaičiai alev (2011. aastal elas seal 242 inimest). Vallamaja asub aadressil A.Liorentaitės g. 18. Vallavanem on Algimantas Baubonis. [1]. Šakių rajono savivaldybė, vaadatud 21.06.2016. Marijampolės apskritis. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 21.06.2016.
Torma valla lipp

Torma valla lipp on Jõgeva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Jõgeva valla lipp. Lipp on kinnitatud 29. jaanuaril 1998. Torma valla lipuks on ristkülikukujuline vapilipp. Kangas on jagatud valge ristiga, mille alumisest osast väljuvad juured, rohelisteks ja siniseks väljaks. Ülemised kaks välja on rohelised ning kummalgi neist on üks valge ristikuleht. Alumine osa on sinine. Lipu normaalmõõtmed on 100×160 cm. Lipul olev rist juurtega sümboliseerib Torma sajanditepikkust haridusteed ja viitab maarahva järjepidevusele läbi sündmusterohke ajaloo - paganausust kristluseni. Sama sümbol tähistab Torma valda kui kunagist majanduslikult jõukat ja edasijõudnud piirkonda, kus ristusid tähtsad maanteed. Ristikulehed sümboliseerivad Tormat kui põllumajanduspiirkonda, kus läbi aegade on säilinud taime- ja loomakasvatus. Lippu kasutati järgmistel tingimustel: Torma valla ametlik delegatsioon või valda esindavad kollektiivid ja üksikisikud võivad valla lippu kasutada rahvusvahelistel, vabariiklikel ja regionaalsetel üritustel. Valla lipp on välja pandud ruumis, kus toimuvad vallavolikogu istungid. Valla lipp heisatakse ametlike esinduste vastuvõttudel, ülevallalistel pidupäevadel, valla kultuuri- ja spordiüritustel ning muudel juhtudel vallavalitsuse korraldusel. Eesti riigilipu ja valla lipu samaaegsel heiskamisel paigutatakse valla lipp Eesti riigilipust lippude poolt vaadates vasakule. Torma valla vapp Jõgeva maakond Torma valla sümboolika valla kodulehel Torma valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Šakiai vald

Šakiai vald (leedu keeles Šakių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šakiai rajoonis. 2011. aasta seisuga elas vallas 10395 inimest. Valla keskus on Šakiai linn (2011. aastal elas seal 6051 inimest). Vallamaja asub aadressil Bažnyčios 10/12 . Vallavanem on Dalius Jasevičius. Šakiai raekoda Orija jõgi Siesartise jõgi Gotlybiškiai [1]. Šakių rajono savivaldybė, vaadatud 21.06.2016. [2]. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 21.06.2016.