laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Boltho von Hohenbach

Boltho von Hohenbach (varem Bolte) on Riiast pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa. Boltho von Hohenbachide täpne päritolu on teadmata. Perekonnanimi Bolte oli üsna levinud nii Põhja-Saksamaal kui Eesti- ja Liivimaal. XVII sajandil elanud Johann Adolf Bolte väitis, et ta põlvneb Liivimaa ordumeister Boltho von Hohenbachist. Sellenimelist ordumeistrit ei ole aga kunagi olemas olnud; kummatigi kinnistus see XVII sajandi lõpuks suguvõsa perekonnanimena. Boltede esiisaks oli ilmselt Arend Bolte, kes sai 1585. aastal Riia kodanikuks ja hukati seal 1591. aastal. Tõendatud põlvnemisliin algab kaupmees Hans Boltega, kes oli tõenäoliselt tema poeg. Ta omandas Lode mõisa, mille omandiõigust kinnitas kuningas Gustav II Adolf 1627. aastal; sellest sai suguvõsa tuumikvaldus, mis jäi nende kätte kaheks sajandiks. Matriklite koostamise ajal ja pärast seda püüdsid Boltho von Hohenbachid saada Liivimaa rüütelkonna liikmeks, kuid nende taotlus lükati korduvalt − aastatel 1733, 1738, 1742, 1759 ja 1767 − tagasi. Nad immatrikuleeriti alles 1780. aasta 29. juunil (vkj). Liivimaa eesti distrikt: Neeruti (Megel) (kuni 1726) Liivimaa läti distrikt: Ēvele (Alt-Wohlfahrt) (1833−1920), Lode (Lohdenhof) (1627−1799), Stalbe (Stolben) (1909−1920) Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Livland. Bd I. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1929, lk 239-240. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Livland. Bd I. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1929, lk 240, 241 (allmärkus). Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Livland. Bd I. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1929. Lk 239-246 [1]. Genealogisches Handbuch des Adels. Adelige Häuser B. Band XVI. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1985. Lk 106-108. Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Band I. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1972. Lk 490-491.
Pärnu kitsarööpmelise raudtee mälestusmärk

Pärnu kitsarööpmelise raudtee mälestusmärk on Pärnu bussijaama juures asuv mälestusmärk, mille moodustab vedur ja vagun. Mälestusmärk avati 2006. aastal, et tähistada Valga–Ruhja–Pärnu kitsarööpmelise raudtee avamist 110 aastat tagasi. See oli esimene kitsarööpmeline raudtee Eestis. Mälestusmärgi moodustav vedur on ehitatud 1911 Saksamaal ja platvormvagun 1913 Venemaal Peterburis. Pärnu kitsarööpmeline raudtee suleti 1972. aastal. "Pärnu kitsarööpmelise raudtee mälestusmärk". puhkaeestis.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 24.11.2021. Vaadatud 22.12.2020. Mälestusmärgist, puhkaeestis.ee
Tallinn 73 Meets Kalm

Tallinn 73 Meets Kalm on Eesti ansambel. Üritusel Eesti Muusikaauhinnad 2002 pälvis ansambel tunnustuse "aasta alternatiivartist". 2002 album "Autopiloot" https://www.discogs.com/Tallinn-73-Meets-Kalm-Autopiloot/release/39601 (vaadatud 28.04.2019)
Bradley

Bradley võib tähendada järgmist: Bradley (jalaväe lahingumasin) Bradley (eesnimi) Bradley (perekonnanimi) Bradley (Oklahoma), linn USA-s Oklahoma osariigis
Snofru

Snofru (ka Sneferu; kreeka Soris) oli Vana-Egiptuse Vana riigi 4. dünastia esimene kuningas. Tema valitsemisaeg langes umbkaudu aastatesse 2613–2589 eKr.
Edward Dutton

Edward Croft Dutton (sündinud 1980. aastal Londonis Inglismaal) on inglise antropoloog, kes töötab Soomes Oulu Ülikoolis dotsendina. Dutton õppis Durhami Ülikoolis ja tal on PhD religiooniuuringutes Aberdeeni Ülikoolist. Uurinud peamiselt inimeste intelligentsuse küsimusi. Kaitseb Michael A. Woodleyga kahasse kirjutatud raamatus "At Our Wits' End: Why We're Becoming Less Intelligent and What it Means for the Future" seisukohta, et tänapäeva läänemaailmas keskmine IQ väheneb (düsgeeniline efekt), kuivõrd vähemintelligentsetel inimestel on juba pikemat aega keskmiselt enam lapsi kui intelligentsematel. Henwood, Jo (25. veebruar 2016). "Author pens book about Chester man who changed Henry VIII's pants". Chester Chronicle. Vaadatud 8.11.2017. "Ed Dutton". the Guardian. Vaadatud 8.11.2017. "Dutton, Edward, 1980-". The Library of Congress. Vaadatud 8.11.2017. "Culture Shock and Multiculturalism". Cambridge Scholars Publishing. Originaali arhiivikoopia seisuga 24.05.2019. Vaadatud 11.01.2019. Edward Duttoni Youtube'i kanal
Ara Širaz

Ara Širaz (kodanikunimega Aramazd Karapetjan; 8. juuni 1941 – 18. märts 2014, armeenia keeles: Արա Շիրազ/Արամազդ Կարապետյան) oli Armeenia skulptor. Tema vanemad olid luuletajad Silva Kaputikjan ja Hovhannes Širaz. Ara Širaz sündis 1941. aastal Jerevanis. 1966. aastal lõpetas ta Jerevani teatri- ja kaunite kunstide instituudi. Ta võttis osa arvukatest noorte kunstnike näitustest Armeenias ja Nõukogude Liidus. Alates aastast 1968 kuni oma surmani aastal 2014 oli Shiraz Armeenia Kunstnike Liidu liige. Tema teoseid on eksponeeritud Nõukogude Liidu suurimates linnades (Moskva, Leningrad, Thbilisi) nii personaal- kui ka grupinäituste raames. Ta on osalenud Armeenia kunsti festivalil "Alates Urartust kuni tänapäevani" (Pariis, 1970). Širazt iseloomustavad tema monumentaalsed skulptuurid, nagu Parujr Sevaki mälestised (Jerevan, 1974), Jeghiše Tšharentsh (Tšarentsavan, 1977), Aleksander Mjasnikjan (Jerevan, 1980) ja William Sarojan (Jerevani panteon, 1991). 1979. aastal pälvis Širaz Armeenia riigipreemia oma dekoratiivsete skulptuuride eest, mis kaunistavad Jerevanis asuvat Dvin hotelli fassaadi. 1977. aastal pälvis Ara endale ''Armeenia kõige teenete rohkema kunstniku'' tiitli. 1987. aastal valiti ta Armeenia Kunstnike Liidu presidendiks ja Nõukogude liidu Kunstnike Liidu sekretariaadi liikmeks. Širaze kõige kuulsamad teosed on Pablo Picasso, Jervand Kotšari, Hovhannes Širazi ja Vruir Galstiansi büstid. Paljud tema skulptuurid on eksponeeritud Armeenia kaasaegse kunsti muuseumis, Armeenia riigigaleriis Jerevanis, Tretjakovi galeriis ja Ida-Rahvaste kunstimuuseumis Moskvas. Širaze maale ja skulptuure võib leida mitmetest erakogudest üle maailma, näiteks: Moskvast, Peterburist, Tbilisist, Jerevanist, Beirutist, Pariisist, Londonist, New Yorgist, Los Angelesest, Chicagost, Detroitist ja Montréalist. Širaz on ka Andraniku kuju autor (2002). Andranik istub korraga kahe hobuse seljas, kes sümboliseerivad Lääne- ja Ida-Armeeniat. Jeghiše Tšharentsh, Tšarentsavan, 1977 Parujr Sevak, Jerevan, 1978 Aleksander Mjasnikjan, Jerevan, 1980 William Sarojan, Komitase panteon, Jerevan, 1984 Tigran Petrosjan, Chess House, Jerevan, 1989 Hovhannes Širaz, Komitase panteon, 1989 Sergei Parajanov, Komitase panteon, 1999 Kahe hobusega Andranik Püha Gregoriuse katedraali kõrval, 2002 Hovhannes Širaz, Malatia-Sebastia rajoon, Jerevan, 2005 Vazgen I, Vaskeni teoloogiaakadeemia, Sevan, 2008 Andranik Ozanjani kuju "Ara Širaze biograafia (armeenia keeles)". 2008. Originaali arhiivikoopia seisuga 27.03.2019. Vaadatud 29.05.2019. "Uudis Ara Širaze surmast". 18.03.2014. Vaadatud 29.05.2019.
Kaido Saak

Kaido Saak (sündinud 29. augustil 1965 Haapsalus) on eesti luterlik vaimulik, alates 28. märtsist 2019 EELK Lääne praost. Ta lõpetas aastal 1980 Lihula Keskkoolis 8. klassi ja aastal 1984 Türi näidissovhoostehnikumi tehnik-elektromehaaniku kvalifikatsiooniga. Aastatel 1990–1992 ja 1997–2003 õppis ta EELK Usuteaduse Instituudis (lõpetas), aastatel 2003–2004 õppis ta pastoraalseminaris. Saak ordineeriti diakoniks 5. mail 1992 ja preestriks 10. augustil 2004. Ta on teeninud EELK Hanila kogudust 1992–2004 ning teenib Karuse ja Lihula kogudust alates 1992, Mihkli kogudust alates 2006. Kaido Saak sai EELK Lääne praostiks, Lääne Elu, 31. märts 2019 Läänemaa praostiks sai Kaido Saak, Lääneranna Teataja, 29. märts 2019
Casino de Monte-Carlo

Casino de Monte-Carlo on Monacos asuv beaux-arts-stiilis ehitatud hasartmängurlus- ja meelelahutuskompleks. Kasiinotaguse moodustab ooperimaja Opéra de Monte-Carlo.
Lubartów

Lubartów on linn Poolas Lublini vojevoodkonnas, Lubartówi maakonna ja Lubartówi valla halduskeskus. Lubartów asub Lublini kesklinnast umbes 23 km põhjas. Lubartów on asutatud 1543. aastal. Lubartówis asub 18. sajandil rajatud Sanguszko palee. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/060611108011-0956313?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 4.10.2022. O mieście. Historia miasta lubartow.pl Pałac w Lubartowie Polskie szlaki
Ühisjõud

Ühisjõud on mitme kunagise kolhoosi ning muu organisatsiooni nimi. Ühisjõud, kolhoos Lüganuse külanõukogus Ühisjõud, kolhoos Kaalepis Ühisjõud, kolhoos Kanepi külanõukogus Ühisjõud, kolhoos Pärnumaal Ühisjõud, kolhoos Jõelähtme vallas ja Jõesuu külanõukogus Ühisjõud, kolhoos Hirvli külanõukogus Ühisjõud, kolhoos Maaritsas Ühisjõud, valimisliit Antsla vallas Ühisjõud, ajakiri
Włodawa

Włodawa on linn Poolas Lublini vojevoodkonnas, Włodawa maakonna keskus. Włodawa asub Bugi jõe ääres, Valgevene piiril ja Ukraina piirist umbes 4 km kaugusel, Lublinist umbes 78 km idakirdes. Włodawat on ürikutes esimest korda mainitud 1242. aastal. Linnaõigused sai 1534. aastal, need kinnitati 1540. aastal. Aastatel 1975–1998 kuulus Włodawa Chełmi vojevoodkonda. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/060610919011-0930294?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 4.10.2022. Włodawa. Historia miejscowości Wirtualny sztetl Historia miasta. Bogata historia Ziemi Włodawskiej Centrum Rozwoju Polesia Zachodniego Charakterystyka wlodawa.eu
Tartumaa Tervisespordikeskus

Tartumaa Tervisespordikeskus on asutus Tartu maakonnas Uderna külas. Keskuse kompleksi kuuluvad mitmeotstarbeline spordisaal, Elva lasketiir, kettagolfirajad. Keskuse õuel on tavaliselt Tartu maratoni finiš. https://www.tervisesport.ee/spordirajatised/suur-saal[alaline kõdulink] (vaadatud 28.04.2019) https://web.archive.org/web/20190430175415/https://elvaturism.ee/turistile-infoks/tartumaa-tervisespordikeskus (vaadatud 28.04.2019) Koduleht
Eestlase aeg

"Eestlase aeg" on Lauri Vahtre 2001 ilmunud raamat. Aastal 1984 kaitses Lauri Vahtre Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonnas Sulev Vahtre juhendamisel diplomitöö "Eesti rahvakalendri majanduslikust ja ideoloogilisest tagapõhjast". Lauri Vahtre kandidaaditöö käsitles eesti rahvakalendrit ja eesti rahvapärast ajaarvamist, töö on ilmunud raamatuna "Eestlase aeg" aastal 1991 ja täiendatud kordustrükina aastal 2000. Lauri Vahtre väitel erines eesti traditsioonilise rahvakultuuri ajataju nüüdisaja inimese omast selle poolest, et toonase ajataju alusteks olid korduvus ehk tsüklilisus (nagu loodus muutub perioodiliselt) ja kvaliteetsus – aega mõisteti reaalse jõuna, mis on hea või halb, püha või mittepüha. Põlluharijate ühiskonna ajaarvamisele on Lauri Vahtre väitel iseloomulik korduv ühesuguste perioodide tsükkel, müütiline ja ajatu hingedeaeg langeb kokku põllumajandusaasta lõpuga. Aasta võib tähendada tegelikku kalendaarset aastat või lihtsalt üht aja lõiku. Kui aega ei arvestata lineaarselt, võib aasta algust lugeda millisest tahes sündmusest või muutusest looduses. Päev ja suvi on tähtsamad ajaperioodid põllumajanduslikule kultuurile, samas kui kütikultuuris on otstarbekamad pikemad sesoonsed perioodid. Lihtrahva arusaamad ajast ei olnud Lauri Vahtre väitel väga kindlalt struktureeritud – kõrvuti võisid eksisteerida kujutelmad aja taastulekust ja kujutelmad iseseisvast kõrvalajast ehk ajavälisest ajast, mis seisis paigal ja või mis voolas väga aeglaselt (müütiline aeg). Kõrvalaja näitena toob Vahtre hingedeajale vastanduva või sellest väljapoole jääva aja – väljaspool hingedeaega elasid surnute hinged Vahtre väitel selles kõrvalajas, mitte "enne", "pärast" ega "praegu". Nädalapäevadest eristuvad ülejäänud päevadest neljapäev, laupäev ja pühapäev, mis on teistest märgilisemad. Lauri Vahtre hinnangul võib selle taustaks olla varasem viiepäevane ajaarvamissüsteem lisaks hilisemale seitsmepäevasele. Vastavalt oleksid neljapäev ja laupäev võrreldavates positsioonides, neljapäeva ja laupäevaga seotud kombestikul on eesti rahvakalendris kokkulangevusi. Vahtre hinnangul võib nädalapäevade maagiline arvestamine olla eesti rahvapärimuses enamalt jaolt hilisem ja laenuline nähtus, kuid see ei välista võimalust, et säärasel kommetel võib olla ka eesti traditsioonis väga arhailine kiht. Vahtre märgib, et hiljemalt 17. sajandil tundsid eestlased nii päikesekella kui ka tunnijaotust, kuid igapäevaelus neil põhinevat ajaarvamist ei kasutatud. Tavapäraselt lähtuti päikese ööpäevaseid liikumisi järgivatest ajamääratlustest, näiteks "koidu aeg", "päikesetõus", "keskhommik", "enne lõunat", "kukelaulu aeg". Sulev Vahtre juhendatud diplomi- ja lõputööd ning väitekirjad. Kleio. Ajaloo ajakiri. 1996. 2 (16), lk 70. Mairi Kaasik. Aja kategooria eesti imemuinasjuttudes. Magistritöö. Tartu 2010, lk 39. Mairi Kaasik. Aja kategooria eesti imemuinasjuttudes. Magistritöö. Tartu 2010, lk 61. Mairi Kaasik. Aja kategooria eesti imemuinasjuttudes. Magistritöö. Tartu 2010, lk 43–44 Mairi Kaasik. Aja kategooria eesti imemuinasjuttudes. Magistritöö. Tartu 2010, lk 27 Mairi Kaasik. Aja kategooria eesti imemuinasjuttudes. Magistritöö. Tartu 2010, lk 42
Pärnu Vallikäär

Pärnu Vallikäär ka Valli park on park Pärnu kesklinnas vallikraavi ümber. See on endisaegse Pärnu linnamüüri ümbritseva valli ja vallikraavi kääru koht. Tänapäeval on kunagine Pärnu bastionisüsteemi ja muldkindlustusvööndi Luna bastion muudetud meelelahutuskohaks Pärnu kesklinnas. Käärus on amfiteatrit meenutav kontserdipaik. 1849. aastal alustati puude istutamist meretuultele avatud läänevallile. Aastatel 1860-1862 valmis muldkindlustuste lammutamise kava ja vallide tasandamist alustati 1862. aastal. Kaitsevallide läänepoolne osa koos vallikraaviga Tallinna väravast kuni Venuse bastionini otsustati säilitada kaitseks tuulte ja üleujutuste eest, värav ise aga ajaloomälestisena. Pargi rajamisel Luna ja Venuse bastionidele tasandati kurtiinvallide kõrgemad osad ja muldkehale anti madalam ja laiem kuju. Vallikraavi säilinud osa süvendamise ja jõega ühendamise teel rajati talvesadam, kus laevad olid hästi kaitstud kevadise jääminekuga kaasnevate kahjustuste eest. Sild vallikraavis Lava Vallikraavi lõpus Pingid Vallikäärus Vallikraavi sild Kalda 1 Kalda 1a, Kalanduse teabekeskus Allee Vallikäärul Vallikraav Tribüüniga amfiteatrilaadne kontsertipaik Vallikäär novembris 2023 Jalakäijate sild O. Siinmaa monument vallil Park Lõuna tänavalt Pärnu kindlustused ja muldkindlustusvöönd Tallinna värav Pärnu Vallikäär tehakse 60 miljoni eest ilusamaks, Delfi, 7. august 2009 https://www.puhkaeestis.ee/et/parnu-vallikaar (vaadatud 28.04.2019) Vallikäärust, puhkaeestis.ee
Pärnu kesklinna koolide võimla

Pärnu kesklinna koolide võimla on võimlahoone Pärnus aadressil Kuninga tänav 29. Võimlat kasutavad peale kesklinna koolide ka spordiorganisatsioonid ja linnarahvas. Võimla projekteerisid Kaire Nõmm, Siiri Vallner, Katrin Koov ja Heidi Urb. Hoone avati 2005. Pärnu kesklinna koolide võimla Eesti spordiregistris (vaadatud 28.04.2019) Kavakava arhitektuuribüroo. "Pärnu kesklinna koolide võimla". Vaadatud 30.04.2019. Eesti Arhitektide Liit. "Pärnu kesklinna võimla". Originaali arhiivikoopia seisuga 30.04.2019. Vaadatud 30.04.2019. Pärnu kesklinna koolide võimla Eesti spordiregistris
Sikuti

Sikuti (ka sikuska või tirk) on õngpüünis röövkalade püügiks, enamasti talvel jääaugust. On nimetatud ka ahunaõng, mänguõng, tilbutamise õng. Oli 19. sajandil kasutusel põhiliselt Peipsi ümbruses ja Kagu-Eestis, hiljem levis kogu Eestis. Sikuti koosnes kahest konksust, kalakujulisest läikelehest, nöörist ja kadakasest varrest. Konksud ja läikeleht olid jäigalt ühendatud. Kisadega konksud tehti raudtraadist. Läige valati tinast või taoti vasest, harva ka hõbedast. Nöör valmistati enamasti valgetest jõhvidest, mille ots seoti läikelehe külge. Nööri põhiosa mähiti ümber konksvarre ning see jooksis kala näkkamisel järele. Sikutit tuli liigutada üles–alla, kuni kala konksu haaras. Põhiliselt püüti ahvenat, haugi, siiga jt. Sikuti on tuntud suurel alal Lääne-Siberist Lääne-Euroopani. Tänapäeval kasutavad sikutit peamiselt kalasportlased ja harrastuspüüdjad. und käekook lutsumänd ridaõnged lant Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükikoda. Lk 195 Eesti rahvakultuuri leksikon. 2000. Koostanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 266 Sikuska, Eesti Rahva Muuseum Õngpüünised Eesti keele seletav sõnaraamat
Valjala valla vapp

Valjala valla vapp on Saare maakonna endise Eesti haldusüksuse Valjala vallavapp. Sinisel kilbil ümarkaarne portaal, selle kohal keskteljest paremale nihutatud pügalristi kujulise ehisraamistikuga roosaken ja portaali flankeerivad ümarkaarsed kirikuaknad ning vapitüvi - kõik hõbedased. Vapil on kujutatud Valjala kiriku omapärane esisein. See kirik on Saaremaa vanim kirik, Valjala maalinnas võtsid saarlased 1227 vastu ristiusu. Valjala valla lipp Valjala valla sümboolika valla kodulehel Valjala valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Angmar

Angmari kuningriik on paik J. R. R. Tolkieni teostes. Angmar asus udumägede põhja poolsemas osas ja oli nazgulite isanda riik kolmanda ajastu alguses 1300–1975.a enne seda oli Angmar külm tühermaa see on küll teadmata kuid võib arvata, et seal oli kaks aasta aega suvi ja talv meenutab veidi Antarktikat lumi ei sula seal pea aegu kunagi. Nagu Mordori ümbritsesid ka Angmari mäed Angmari mäed põhjas ning Ettenmoorid lõunas ja Udumäed idas Angmar meenutas nagu lõuga või suud. See külm tühermaa oli koduks orkidele, inimestele ja trollidele. Angmar oli tavaline mägede vaheline oru moodi koht mis tekkis kuskil Esimese ja Teise ajastu vahel, kuna see jäi kaugele põhja oli seal pidevalt külm ja lumine Teisel ajastul ei toiminud seal midagi, kui välja arvata päkkapikude kaevandusi sealsetes mägede, aga kuna maa oli juba Melkori võiduga määratud orkide ja trollide koduks hüljati kohad pidevate rünnakute tõttu. Kolmandal ajastul 1272–1349.a tõusis Angmari Nõidkuningas seal võimule ehitades Carn dumi Sauroni käsul hävitada inimeste põhja kuningriik Arnor kuna inimesed olid talle suurim ja vanim oht. 1356. a Angmari vägedega rünnati Rhudauri, lahingu käigus suri nende kningas Argeleb esimene, pärast seda rünnati Arthedaini kuid Cardolandi abiga hoiti häving ära. 1409.a KA rünnati jälle ja see kord ka Rivendelli, Amon suli ja Cardolandi, lahingu lõpuks jäi Rivendel püsima, Amon sul aga põletati ja Cardoland langes nii jäi Arthedain ilma liitlaseta ning järgmised 500 aastat oli riik hädades. Sel hetkel tuli Angmari armee, et võtta Fornosti linn Arthedaini pealinn, kuid abi tuli Rivendeli, Lindoni ja Lorieni haldjatelt ning Angmari rünnak hoiti ära. 1636. a KA ründas Keskmaad katku epideemia, mis tappis suurem osa allesjäänud Cardolandi rahvast ja sel hetkel saatis Nõidkuningas välja kurjad hinged, et Haua küngaste all olevad surnud äratada ja nii jäi Cardolandi paik tühjaks tühermaaks ja kuninglikud haua platsidel kummitasid Kääpavahid. 1974.a tegi Nõidkuningas viimase suure rünnaku Fornosti vastu, kuna sel korral ei tulnud abi haldjatelt langes linn Angmarile ja põhja inimeste kuningriik hävitati. Mõnda aega pärast seda tuli Gondori prints Earnur, et hävitada see oht põhjas ja Fornosti lahingus võideti Nõidkuningas ja ta taganes Mordori kuna ta sai aru, et tal polnud enam põhjas midagi saavutada, ta oli lahingu kaotanud ning vajalik tegevus oli tehtud, Angmari riik jäi juhita ja see lagunes kokku. Kolmanda ajastu lõpul ja Neljanda algul jäi Angmar tühjaks tühermaaks sealsed orkid, trollid ja kurjad inimesed jäid rahulikuks ja üle aja hääbusid ja suundusid mujale elama, ning ei põhjustanud enam suurt ohtu kuna Arnori kuningriik taastati.
Obodriidid

Obotriidid (ladina: Obotriti) või obodriidid, ka abodriidid (saksa: Abodriten), oli keskaegne lääneslaavi hõimude konföderatsioon praeguste Mecklenburgi ja Holsteini territooriumil Põhja-Saksamaal (vaata polaabid). Aastakümneid olid nad Karl Suure liitlased sõdades germaani sakside ja slaavi veletite vastu. Obotriidid võitsid vürst Drasco juhtimisel sakse Sventanafeldi lahingus (798). Ikka veel paganlikud saksid hajutati keisri poolt ja osa nende maid Holsteinis Elbest põhjas kingiti 804. aastal obotriitidele, tasuna võidu eest. Sellest jäädi siiski varsti taanlaste sissetungi läbi ilma. Obotriidi valitsemisstiil kaotati 1167. aastal, kui Pribislav taastati hertsog Heinrich Lõvi poolt võimule, kui Mecklenburgi vürst, sellega asutati Saksa Mecklenburgide dünastia. Baieri geograaf, 830. aastal Regensburgis koostatud nimetu keskaegne dokument sisaldab hõimude loendit Kesk-Ida-Euroopas Elbest idas. Loendis on Nortabtrezi (obotriidid) - koos 53 civitates. Adam Bremenist viitas neile kui rereegidele nende tulutoova kaubanduskeskuse Reric tõttu. Ühiselt teiste slaavi rühmadega kirjeldati neid germaani allikates sageli kui vendid. Obotriidi konföderatsiooni peamised hõimud olid: obotriidid (Wismari lahest Schwerini järveni); vagrid (Ida-Holstein Saksimaa osana); varnid (Warnowi ülemjooks ja Mildenitz); polaabid (Trave ja Elbe vahel). Teised konföderatsiooniga seotud hõimud: glinjaanid Lenzeni juures, travnjaanid Trave juures, drevanid in the Hannoveri Wendlandis. Karolingide kuningate ja nende Ottoonidest järglaste keisririigi liitlastena võitlesid obotriidid aastatel 808-1200 Taani kuningate vastu, kes soovisid valitseda Läänemere maid keisririigist sõltumatult. Kui tekkis võimalusi, näiteks keisri surma korral, püüdsid nad võimu haarata; ja 983. aastal purustasid obotriidid oma kuninga Mstivoj juhtimisel Hamburgi. Mõnikord kogusid nad andamit taanlastelt ja saksidelt. Nikloti juhtimisel seisid nad vastu kristlaste rünnakutele Vendi ristisõja ajal. Saksa misjonärid nagu Vizelin pöörasid obotriidid ristiusku. 1170. aastal tunnistasid nad Saksa-Rooma riigi süseräniteeti, mis viis järgnenud sajandite jooksul saksastumise ja assimileerimiseni. Kuid 15. sajandi lõpuni kõneles enamus külaelanikke obotriidi alal veel slaavi murdeid (polaabi keel), kuigi seejärel asendus nende keel saksa keelega. Polaabi keel säilis Hannoveri Wendlandis kuni 19. sajandi alguseni. Obotriitide valitsev klann hoidis oma võimu läbi saksastumise ja valitses oma riiki (välja arvatud lühike katkestus Kolmekümneaastase sõja ajal) kui Mecklenburgid kuni monarhiate lõpuni Saksamaal novembris 1918. Obotriidi maade valitsejad olid hiljem Mecklenburgi hertsogid ja suurhertsogid. Iidsete slaavi hõimude loend
Janów Lubelski

Janów Lubelski on linn Poolas Lublini vojevoodkonnas, Janów Lubelski maakonna ja Janów Lubelski valla halduskeskus. Janów Lubelski asub Lublinist umbes 60 km lõunas. Linn on asutatud 1640. aastal, praeguse nime sai Janów Lubelski 1653. aastal. Teises maailmasõjas hävis umbes 90% linna hoonetest. Aastatel 1975–1998 kuulus linn Tarnobrzegi vojevoodkonda. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/060611205054-0980493?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 4.10.2022. Janów Lubelski. Local history Virtual Shtetl Janów Lubelski Encyklopedia PWN Iformacje o mieście Janów Lubelski[alaline kõdulink] Bankomaty