laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eero Vasar

Eero Vasar (sündinud 17. septembril 1954 Tartus) on Eesti arstiteadlane, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2010). Ta õppis aastatel 1962–1973 Tartu 5. Keskkoolis ja 1973–1979 Tartu Riiklikus Ülikoolis arstiteadust. Seejärel astus aspirantuuri füsioloogia erialal. Kaitses 1983. aastal Tartu Ülikooli juures meditsiinikandidaadi väitekirja (”Apomorfiini ja klonidiini agressiivsuse neuromediatoorsete mehhanismide farmakoloogiline analüüs”) ning 1992 samas meditsiinidoktori väitekirja („Koletsüstokiniini retseptorite osa käitumise regulatsioonis ja haloperidooli ja diasepaami toimes“). Alates 1991. aastast on Tartu Ülikooli füsioloogia instituudi (alates 2013 biomeditsiini instituut, alates 2016 bio- ja siirdemeditsiini instituut) juhataja. Alates 1992. aastast on ta Tartu Ülikooli korraline füsioloogia professor. Aastatel 2003–2008 arstiteaduskonna teadusprodekaan. Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti 2010. aastal arstiteaduse alal. Ta kuulub akadeemia bioloogia, geoloogia ja keemia osakonda, on alates 2011 Eesti Teaduste Akadeemia arstiteaduse ja tervishoiu strateegia alalise komisjoni esimees. Uurimistöö põhisuunad on ärevusseisundite neurobioloogilised mehhanismid ning transgeense tehnoloogia rakendamine vaimu- ja neurodegeneratiivsete haiguste molekulaarsete mehhanismide selgitamiseks. Tema sulest on ilmunud üle 300 teaduspublikatsiooni, ta on kolme patentse leiutise autor. Olnud 33 doktoritöö juhendaja. 2001 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk 2004 Eesti Vabariigi teaduspreemia meditsiini alal 2014 Tartu Ülikooli suur medal 2016 Karl Schlossmanni medal 2019 Tartu Ülikooli medal 2021 Eesti Vaberiigi teaduspreemia arstiteaduse alal 2022 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler 2023 teenetemärk "100 semestrit Tartu Ülikoolis" Eero Vasara isa oli füsioloogiaprofessor Elmar Vasar, ema psühhiaater Helju Vasar, vennad psühhiaatriaprofessor Veiko Vasar ja veresoontekirurg Olavi Vasar. Tema emapoolne vanaisa oli veterinaariaprofessor Rudolf Säre. Eesti Teaduste Akadeemia aastaraamat XVII (44) 2011. Tallinn, 2012, lk 27 Margus Maidla. Akadeemik Eero Vasar: aju on peen mehhanism. - Teaduste Akadeemia - Eesti kollektiivne aju. Tallinn, 2014, lk 595-601 "Tartu Ülikooli suur medal". Vaadatud 3.12.2022. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 6.12.2022. Aune Rumm (20.1.2022). "Volikogu nimetas Tartu aukodanikud". Tartu linna koduleht. Vaadatud 20.1.2022. "Teenetemärgi "100 semestrit Tartu Ülikoolis" kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 28. oktoobril 2023. Margus Maidla. Akadeemik Eero Vasar: aju on peen mehhanism. - Teaduste Akadeemia - Eesti kollektiivne aju. Tallinn, 2014, lk 595–601 Eero Vasar Eesti Teaduste Akadeemia kodulehel Eero Vasar Eesti Teadusinfosüsteemis Elulookirjeldus (CV) Riho Laurisaar: "Professor Eero Vasar paneb hiiredki laulma" Eesti Päevaleht, 28. märts 2009 [1] (Eero Vasara loeng ajust)
Valge mere kurk

Valge mere kurk (vene Горло Белого моря) ühendab Valget ja Barentsi merd ja eraldab Koola poolsaart Kirde-Euroopa mandriosast. Väina laius on 46 km ja sügavus 35 m. Looded on tugevad. Vee soolsus on 30,5 promilli. Talviti kattub ta triivjääga.
Assoorid

Assoorid (portugali Açores) on Portugali autonoomne piirkond ja saarestik Atlandi ookeani põhjaosas. Avastati portugallaste poolt 1427. Saared jagunevad kolme rühma. Läänerühma moodustavad: Corvo Flores keskrühma: Faial Pico São Jorge Graciosa Terceira idarühma: São Miguel (peasaar) Santa Maria Saared on vulkaanilised ja mägised, kõrgus kuni 2351 meetrit. Valitseb pehme kliima, hoolimata Assoori kõrgrõhkkonna olemasolust sajab suvelgi vihma. Azores Info
Margus Luik

Margus Luik (sündinud 11. jaanuaril 1980) on eesti võistluskäija ja spordipedagoog. Margus Luik on õppinud Haapsalu Linna Algkoolis[viide?], Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumis[viide?] ning Tallinna Pedagoogikaülikoolis[viide?] kehakultuuri ja rekreatsiooni erialal. 2002. aastast töötab õpetajana Tallinna Kristiine Gümnaasiumis (vanempedagoog) ja treenerina Midrimaa OÜ-s. 1990. aastast kuulus ta Läänemaa Kergejõustikuklubisse. Seal alustas ta treeninguid Endel Susi käe all. Esindades oma klubi peaaegu kõikidel kergejõustikualadel, valis põhialaks siiski suuremat edu toonud võistluskäimise. Hiljem esindas Bruno Junki Käimisklubi. Margus Luik on 25-kordne Eesti meister, Balti karika võitja ja Läti meistrivõistluste hõbe 50 km käimises. Samalt distantsilt on ette näidata ka Baltimaade meistrivõistluste pronksmedal, Euroopa karikavõistluste 28. koht ja maailma karikavõistluste 68. koht. Tema maailma ja Euroopa karikavõistlustel välja käidud kohad on seni jäänud teistele eestlastele püüdmatuks. Eesti meistrivõistlustelt on Luik eri käimisdistantsidel võitnud kokku 51 medalit (25 kuld-, 22 hõbe- ja 4 pronksmedalit). Koostanud võistluskäimise trükise "Kiirkäimine – sinu võimalus särada!" (2008, 20 lk) ja spordibiograafia "Paralepast poodiumile: võistluskäija päevaraamat" (2017, 263 lk). Ilukirjanduse vallas on Margus Luik koostöös kirjastusega Hea Lugu avaldanud suvitusromaanid "Sulnis Saara" (2020, 144 lk) ja “Elu Elisabethiga” (2024, 192 lk). Margus Luik tegutseb ka pulmaisa ja õhtujuhina. Biograafia ESBL-is Margus Luige blogi Elulugu "Paralepast poodiumile" Kaire Kenk. Eesti meister Margus Luik: kiirkäimine on lahe Õhtuleht, 8. mai 2006 Ann Hiiemaa. Õpetajast käimissõltlane sihib olümpiamänge Postimees, 11. juuli 2007 Riina Tobias. Margus Luik - mees nagu hunt Kriimsilm Lääne Elu, 27. september 2016 Malle-Liisa Raigla. Margus Luik kirjutas armastusromaani Haapsalust Lääne Elu, 18. juuni 2020 Monika Undo. Margus Luige "Sulnis Saara" lööb Haapsalu pärlina särama Lääne Elu, 3. juuli 2020 Malle-Liisa Raigla. Margus Luik viib lugejad 1939. aasta Haapsallu Lääne Elu, 30. mai 2024
Benjamin Karim

Benjamin Karim (ka: Benjamin 2X; 14. juulil 1932, Virginia osariik Suffolk – 2. august 2005) oli USA usutegelane, organisatsiooni Nation of Islam abivaimulik, Malcolm X-i abi. Los Angeles Times, Benjamin Karim, 73; Muslim Minister and Author Was a Key Aide to Malcolm X, 6. august 2005
Ingemar Johansson

Jens Ingemar Johansson (hüüdnimi Ingo; 22. september 1932 Göteborg – 30. jaanuar 2009 Onsala, Kungsbacka vald, Hallandi lään) oli Rootsi poksija. Poksiga hakkas tegelema ta 1945. aastal, 16-aastaselt pidas esimese võistluse (1948). Johansson osales 1952. aasta Helsingi olümpiamängudel raskekaalus (+79,38 kg). Finaalis kohtus ta USA tõusva tähe Edward Sandersiga. Kohtumine oli mõlemalt poolt ettevaatlik, mõlemad said ka passiivsuse eest hoiatuse. Teise raundi lõpus sai Johansson teise hoiatuse ja diskvalifitseeriti. Hõbemedal jäeti välja andmata, Johansson sai selle kätte alles 1982. aastal. Ta on hiljem väitnud, et soovis oma vastast väsitada ja kolmandas raundis otsustavalt rünnata. Selline taktika oli tema senisele võistlusstiilile tõesti omane. Johansson hakkas pärast olümpiamänge elukutseliseks. Ta võitis 1956. aasta elukutseliste Euroopa meistrivõistluste finaalis Franco Cavicchi (Itaalia). Ta kohtus 1959. aastal New Yorgis maailmameistrimatšis Floyd Pattersoniga ja võitis kolmandas raundis nokaudiga. Johansson tuli maailmameistriks. Johansson kohtus Pattersoniga uuesti 1960. aastal, Patterson võitis nokaudiga viiendas raundis ja oli esimene raskekaallane, kes oli pärast vahepealset maailmameistrimatši kaotust end uuesti maailmameistriks võidelnud. Nad kohtusid veel 1961. aastal ning jälle võitis Patterson, seekord nokaudiga kuuendas raundis. Johansson võitis 1962. aastal uuesti elukutseliste Euroopa meistrivõistluste kuldmedali raskekaalus, alistades Brian Londoni Suurbritanniast. Johansson pidas elukutselisena 28 võistlust ja võitis neist 26, neist 17 nokaudiga. Ta lõpetas elukutselisena 1963. aastal. Johansson tegutses hiljem USA-s filmi alal. 1990. aastate keskel diagnoositi tal Alzheimeri tõbi. Ingemar Johansson veebisaidil Olympedia (inglise) Ingemar "Ingo" Johansson lehel BoxRec. Inglise keeles Toivo Kivimets, "Ingemar Johansson lahkunud", Eesti Päevaleht 31. jaanuar 2009
Panama vapp

Panama vapp on Panama ametlik riigivapp. Vapp võeti kasutusele aastal 1904. Vapikilbi keskmisel väljal on Panama kanali kujutis. Maapinna roheline värvus sümboliseerib taimekasvu. Taevas on näha lainete kohale tõusev täiskuu ja mägede taha loojuv päike, mis sümboliseerivad Panama iseseisvuse väljakuulutamise aega. Vapi ülemisel vasakpoolsel väljal on relvad, mis sümboliseerivad valmidust vabadusvõitluseks (kuni vapi esimese muutmiseni 1941. aastal tähistasid need kodurahu) ning parempoolsel tööriistad, mis sümboliseerivad kanali rajamist ja töökust. Kilbi alumistel väljadel on jõukust tähistav küllusesarv ja tiibadega vesiratas, mis sümboliseerib progressi. Vapikilbi kohal on iseseisvuse sümbolina kotkas, kes hoiab nokas hõbedast linti ladinakeelse deviisiga "Pro mundi beneficio" ('maailma hüvanguks'). Kotka pea kohal on üheksa tähte, mis tähistavad Panama üheksat provintsi. Kilpi ümbritseb neli riigilippu, kaks kummalgi küljel. Kuigi aastal 1949 vastu võetud seadus sätestas, et Panama vapi kohal on kotkas, ei määratlenud see, mis liiki kotkas see on. Üldjuhul kujutati vapil harpüiat. Aastal 2002 kinnitati harpüia Panama rahvuslinnuks. Sellest lähtudes muudeti sama aasta 17. mail Panama vapi seadust ja sätestati, et vapi ülaosas on kujutatud harpüiat. Panama lipp
Ingo

Ingo võib tähendada järgmist: Ingo (eesnimi), mehenimi Ingo oli Rootsi poksija Ingemar Johansson hüüdnimi ...
Väike-Belt

Väike-Belt (taani keeles Lillebælt) on Taani väin, mis ühendab Kattegatti Beldi merega ja eraldab Fyni saart Jüüti poolsaarest. Väina laius on 700 meetrit ja sügavus 13 meetrit. Kitsuse ja käänulisuse tõttu väin suurtele laevadele hästi ei sobi. Väina ületab kaks silda. Suur-Belt Taani väinad
Foneetika

Foneetika ehk häälikuõpetus on keeleteaduse osa, mille huviobjektiks on inimkõne kui heli, uuritavateks nähtusteks prosoodia ja segmentaalfoneemid ehk häälikud. Segmentaalfoneetika uurib häälikute tämbrilisi erinevusi. Prosoodia uurib heli kõrgust, tugevust ja kestust. Hääldusfoneetika uurib seda, kuidas inimene heli tekitab. Tajufoneetika on psühholoogiateaduse osa, mis uurib, kuidas inimesed häälikutevahelisi erinevusi tajuvad, ning otsib allofoone. Foneetikale lähedane teadus on fonoloogia. Neid eristab aspekt, millest kõnet uuritakse: foneetika uurib kõnet füüsikaliste meetoditega, fonoloogia aga otsib häälikusüsteemile sarnasusi keelesüsteemist. Foneetika uurimistulemusi rakendatakse tänapäeval kõnesüntesaatorite ja kõnetuvastuse loomisel. Eksperimentaalse foneetika rajajaid Eestis oli Georg Liiv. Eestis tegelevad foneetikaga Tartu Ülikool, TTÜ Küberneetika Instituut ja Eesti Keele Instituut. Ühiselt on välja töötatud eesti keele kõnesüntesaator. Foneemika ehk fonoloogia Eesti keele kõnesüntesaator. The International Phonetic Alphabet, 2005 The International Phonetic Alphabet, koos helifailidega IPA, The International Phonetic Association
Tuli pimendatud linnas

"Tuli pimendatud linnas" on Eno Raua jutustus, mis viib lugeja 1940. aastate Saksa okupatsiooni aega. Raud on tunnistanud, et teoses on mõndagi tõsielulist ning ka osa prototüüpe on samad, mis teostes "Roostevaba mõõk" ja "Sõjakirves on välja kaevatud". Jutustus algab sakslaste tulekuga, kui minategelane Ülo on suvepuhkusel maal sugulaste juures ning hakkab linna naasma. Selgub, et Ülo isa on mobiliseeritud Punaarmeesse. Ülo otsustab sõbra Oleviga alustada võitlust Saksa okupantide vastu. Koos satutakse mitmetesse haaravatesse seiklustesse: saadetakse hoiatuskirju, paljastatakse sakslaste nuhk härra Velirand, levitatakse koolis Nõukogude Informatsioonibüroo teadaandeid, tegeldakse usalduse ja reetmise teemaga jne. Teosele vajutab pitseri selle ilmumisaeg. Tuleb tähele panna, et ehkki Eno Raud kirjeldab Saksa okupatsiooni vastavalt ilmumisaja kaanonitele kriitilises võtmes, ei püüa ta mingil moel esile tõsta lugejale teadaolevalt järgnenud Nõukogude okupatsioonivõimu eeliseid. Raud mainib põgusalt rahva rasket ainelist olukorda, vihjatakse toidukaartidele ning küllusele enne sõja algust. Ühes peatükis kirjeldatakse vestlust saksa sõduriga, misjärel minategelane Ülo järeldab, et ka saksa sõdur on eelkõige inimene, kodumaast kaugele sattunud noormees, kellegi vend või poeg, hitlerliku süsteemi käsutäitja. Tegeldakse ka tabuteemadega nagu vastaspooltele sõdima sattunud eestlaste ja nende omaste olukord tagalas ning vihjatakse üldisele vaesusele Venemaal. Jutuks tuleb ka kadaklus ning vihjamisi baltisakslaste lahkumine Eestist. Jutustuse viimases peatükis tsiteerib kirjanik Eduard Bornhöhe "Tasujat". Noored süütavad linna taga asuva veski varemetes jüriööl tule, mis sümboliseerib võitlustahet ja vabadust. Sedagi võib tõlgendada mitmeti, arvestades romaani ilmumisaega 1967. aastal, mil Eestis kestis Nõukogude okupatsioon. Teose põhjal valmis 1973. aastal mängufilm "Tuli öös".
Roostevaba mõõk

"Roostevaba mõõk" on Eno Raua autobiograafiliste sugemetega jutustus, mis viib lugeja Teise maailmasõja eelse Tallinna äärelinna poiste mängudemaale. Algselt 1957. aastal välja antud teosest on ilmunud ka mitu kordustrükki ning see on tõlgitud vene ja tšehhi keelde. Teose konflikt saab alguse uue poisi Jaani saabumisega Männilinna, kuna Jaan kogub enda ümber kamba Sõjaliste Mängude Komitee ehk SMK. Kamp tekitab rivaliteedi juba eksisteeriva indiaani mänge harrastava poistekambaga, mille eesotsas on lastekodulaps Roland Sahk ehk Rolts, hüüdnimega Must Surm. Kahe kamba poisid jõuavad pärast väiksemaid kokkupõrkeid otsustava lahinguni, millest väljub võitjana SMK. Autor tegeleb teemadega nagu ustavus, andestamine ja reetmine. Teose kulminatsiooni, suure kampadevahelise lahingu järel, otsustab õppenõukogu Roltsi saata raskesti kasvatatavate laste kooli, kuna Roltsi kahtlustatakse kooli direktori kabineti akna lõhkumises (mida Roland aga pole teinud). Olukorda sekkub endine verivaenlane Jaan, kes süü enda peale võtab ja Roltsi sellest päästab. Poistest saavad head sõbrad. Selgub ka tegelik süüdlane – lastekodu juhataja poeg Uudu, kes lõhkus akna, tahtes Rolandile kätte maksta lõuahaagi eest, mille viimane talle andis. Rolandi ja Jaani seiklused jätkuvad teoses "Sõjakirves on välja kaevatud". Roostevaba mõõk. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1957 Roostevaba mõõk. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1963 Roostevaba mõõk. Tallinn: Eesti Raamat, 1990. ISBN 5450018843 Roostevaba mõõk. Tallinn: Ilo, 2005 ISBN 9985576934 Roostevaba mõõk. Tallinn: Tänapäev, 2019. ISBN 9789949856022
Sõjakirves on välja kaevatud

"Sõjakirves on välja kaevatud" on Eno Raua teos, kus autor jätkab juba "Roostevabas mõõgas" tuttavaks saanud poiste seikluste kujutamist. Käes on suvi ja vanemateta lastekodupoiss Roland Sahk ehk Rolts, hüüdnimega Must Surm, on saadetud suveks maale, sulaseks Lõuna-Eestis asuvasse Rabaranna tallu. Taluperemees aga ei anna Rolandile armu – töö on poisi jaoks harjumatu ning ebaõnnestumisi saadab varjamatult pahatahtlik suhtumine "linnamehesse". Roland saab linnasõpradelt Jaanilt ja Antsult kirja, et viimased on teel Lõuna-Eestisse jalgsimatkale ning kavatsevad teel külastada ka Rolandit. Vahepeal on aga Rolandil tekkinud tüli turjaka külapoisi Rebase Arnoga ning pärast järjekordset sõnavahetust peremehega ütleb Roland talle koha üles. Ta lahkub talust koos Jaani ja Antsuga, kes vahepeal on saabunud. Üheskoos minnakse külast eemale Mustmetsa, kus järve ääres seatakse üles tõeline "indiaanilaager". Sündmustik võtab pöörde, kui poisid ostavad läbisõidul olevatelt mustlastelt kana – mis nagu hiljem selgub, on varastatud Rebase-Arno talust. Arno esitab ultimaatumi – olgu kana õhtuks tagasi toodud, või tuleb verevalamine. Poisid otsustavad sõja vastu võtta. Öine lahing lõpeb kummagi poole jaoks suurema võidu ja kaotuseta. Kana viiakse siiski õigele omanikule tagasi ning Roland leiab hiljem enesele uue teenistuskoha vaesemas, kuid sõbraliku suhtumisega talus.
Sipsik (raamat)

"Sipsik" on Eno Raua lasteraamat, mille on illustreerinud Edgar Valter. Teost on välja antud ka inglise, komi, leedu, läti, poola, saksa, soome, tadžiki, udmurdi, ukraina, valgevene ja vene keeles. Sipsik on rääkiv, mõtlev ja võrdlemisi isepäiselt tegutsev kaltsunukk, mille Mart õmbles sünnipäevaks oma pisemale õele Anule. Kaltsunukk on nagu väike laps – rõõmus, uudishimulik, kohati hulljulge, vahel mõtlik ja nukkergi. Sipsik satub koos Anuga kaasahaaravatesse seiklustesse; koos käiakse katusel ja ujumas, õpitakse sukeldumist, sõidetakse taksos, ollakse üksi kodus jm. Kirjanik tabab hästi väikse lapse mõtte- ja tundemaailma erisugustes situatsioonides. Kui peamiselt on jutukestes just Anu see, kes seletab Sipsikule "elutõdesid", n-ö kasvatab teda, siis viimane peatükk toob muutuse. Sipsik tabab end mõttelt, et kui Anu suuremaks sirgub, ei tahagi ta enam temaga mängida. Ta palub Anu, et see ei unustaks teda, vaid paneks ta mõnda tühja kingakarpi, kust Anu ta vahel, kasvõi juba suure tüdrukuna, vahel välja võtaks ja meenutaks nende ühiseid seiklusi – sedasama katuselkäiku, ujumist jne. Kirjanik Eno Raua isa nimi oli Mart ja ta õde on Anu Raud. Teoses on huvitav tähele panna, et samu nimesid kannavad ka raamatu peategelased. Anu ja Sipsik "Sada kõige-kõigemat fakti meie maa ja rahva kohta: kes on Eesti kõige noorem ja kõige vanem õpetaja?" Postimees, 4. september 2017
Klitteni vald

Klitten on endine vald Saksamaal Saksimaa Alam-Sileesia Oberlausitzi kreisis praeguse Boxbergi valla territooriumil. Dürrbach (Dyrbach), Jahmen (Jamno), Jasua, Kaschel (Košla), Klein-Radisch (Radšowk), Klein-Oelsa (Wolešnica), Klitten (Klětno), Tauer (Turjo) ja Zimpel (Cympl).
Kose Muusikakool

Kose Muusikakool oli muusikakool Harju maakonnas Kose vallas Kosel. Kool asutati 1978. aastal ja suleti 2019. aastal, kui asutati Kose Huvikool, kuhu koondati Kose Kunstikool, Kose Muusikakool ja Kose Spordikool. Kuni 2013. aastani tegutses Kose Muusikakool vanas puumajas aadressil Pikk tänav 8, seejärel koliti endise Kose Teeninduskooli ruumidesse aadressil Hariduse tänav 2. Samas jätkab tegevust ka Kose Huvikooli muusikaosakond. Koolis saab õppida akordioni-, klaveri-, viiuli- ja kitarrimängu, puhkpilliosakonnas antakse nii puu- kui ka vaskpillide õpet. Õpetajaid on koolis kümmekond. Kooli direktor oli 2012. aastani Tiit Helilaid, seejärel Tarmo Velmet. 2019. aastal sai kooli direktoriks Kai Rei-Pikajago, kellest sai ka Kose Huvikooli direktor. Kooli staažikamad õpetajad on olnud klaveriõpetajad Maarja Laas ja Karin Kivisild, viiuliõpetajad Juta Helilaid ja Angelika Kadarik ning akordioniõpetaja Karin Sarapuu. Tuntud inimestest on Kose Muusikakoolis õppinud näiteks Rauno Roosnurm, Katrin Viirpalu, Sandra Nurmsalu, Meelis Kompus, Vahur Valgmaa, Eike Vellend, Brita Baumann, Janika Sillamaa jt. "Kose Muusikakool". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. september 2019. Vaadatud 25. septembril 2019. "Kose Muusikakooli vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. september 2019. Vaadatud 25. septembril 2019.
Kõnesüntesaator

Kõnesüntesaator on inimkõnet jäljendav arvutiprogramm, mis suudab digitaalkujul (numbriliselt) salvestatud teksti lugeda. Kõnesüntesaatorite väljatöötamisega tegeleb keeletehnoloogia alamharu kõnetehnoloogia; seejuures rakendatakse mitmeid muid keeleuurimise meetodeid: foneetikat, morfoloogilist analüüsi, süntaksianalüüsi ja semantikaanalüüsi. Kõnesüntesaatorit kõneanalüsaatoriga kombineerides on võimalik luua keskkond, kus inimene saab arvuti või mõne arvutit sisaldava seadmega suhelda ainult kõne vahendusel. See on eriti vajalik puuetega inimestele. Eesti keele kõnesüntesaatori arendamisega tegelevad Eesti Keele Instituut, TTÜ Küberneetika Instituut ja Tartu Ülikool. Kõnesüntees Eesti keele kõnesüntesaator
Kõrboja peremees (film)

"Kõrboja peremees" on Leida Laiuse 1979. aastal lavastatud mängufilm. Film on loodud A. H. Tammsaare samanimelise romaani ainetel. Teose läbiv teema on Katku Villu ja Kõrboja Anna traagiline armastus. Peategelased kohtuvad taas pärast Villu vanglas veedetud aastaid, kuid miski pole enam endine. Filmi "Kõrboja peremehe" võtted toimusid Kõrvemaal Paukjärve lähistel. Kaie Mihkelson – Kõrboja Anna Lembit Peterson – Katku Villu Ants Eskola – Kõrboja Rein Elo Tamul – Kõrboja Madli Oskar Liigand – Villu isa Maimu Pajusaar – Villu ema Lea Sild – Eevi Ita Ever – Eevi ema Inge Oks – noor Anna Tõnu Peterson – noor Villu "The Master of Kõrboja" (inglise) "Husbonden pa Körboja" (rootsi) Kõrboja peremees. Eesti filmiklassika. Eesti Päevalehe sari nr. 22 Lembit Peterson, Kaie Mihkelson ja Paul-Eerik Rummo. Saatejuht Mark Soosaar. Filmi-ilm. Vikerraadio, 15. juuni 2012
Mezeni laht

Mezeni laht (vene keeles Мезенская губа) on laht Euroopa põhjaosas Venemaal, Valge mere osa. Mezeni lahte ümbritsevad Arhangelski oblasti (Abramovski rannik) ja Neenetsimaa rannik, sealhulgas Kanini poolsaare läänerannik (Konušinski rannik). Lahe pikkus on 105 km, laius 97 km, sügavus 5–25 m. Lahe pindala on 6630 km². Lahe suudmes asub Moržovetsi saar. Lahte läbib üsna keskelt põhjapolaarjoon, aga selle kaldad jäävad polaarjoonest üldiselt lõuna poole. Lahte suubuvad Koida, Kuloi, Mezeni ja Nessi jõgi. Lahe vesi on vähem läbipaistev kui mujal Valges meres. See tuleb asjaolust, et lahte suubuv Mezeni jõgi on üsna sogane. Talvel laht jäätub, aga tugevate loodete tõttu ei ole jääkate kuigi kindel. Lahvandusi esineb südatalvelgi. Loodete kõrgus ulatub 10,3 meetrini. Seetõttu on sinna kavas rajada loodeteelektrijaam võimsusega 11,4 GW . Mezeni lahe rannikul asuvad Koida, Kamenka ja Jažma asula, kaugele ei jää Kuloi kaldal olev Dolgoštšelje, Mezeni jõe kaldal olev Mezen ja Nossi jõe kaldal olev Noss. Mezeni lahe äärde ei saa sõita raudteega. Mezenisse viib maantee, mis kohati on kattega ja kohati katteta. "Eprussia.ru". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. jaanuar 2009. Vaadatud 1. veebruaril 2009. Suur maailma atlas, lk. 67
Roy Khan

Roy Sætre Khantatat (sündinud 12. märtsil 1970), tuntud kui Roy Khan või Khan, on Norra laulja. Khan oli 2011. aastani sümfoonilise power metal'i ansambli Kamelot laulja. Enne metal-lauljana kuulsaks saamist õppis ta Norras kolm aastat ooperit. Enne Kamelotiga ühinemist 1997. aastal laulis Khan progressiivse metal'i bändis Conception. Temale eelnev Kameloti vokalist, Mark Vanderbilt, lahkus bändist 1998. aastal. Khan kirjutas kõik Kameloti laulud koos kitarristi ja asutajaliikme Thomas Youngbloodiga. 2005. aastal ühines Khan taas Conceptioniga, kellega andis kontserdid sama aasta 16. septembril ProgPower USA VI festivalil ja 1. oktoobril Norras Scream Magazine'i 15 Years & 100 Issues festivalil. Stuudioalbumid "The Last Sunset" (1991) "Parallel Minds"(1993) "In Your Multitude" (1995) "Flow" (1997) EP-d "Guilt/Sundance" (1995) "My Dark Symphony" (2018) Singel "Re:Conception" (2018) Stuudioalbumid "Siége Perilous" (1998) "The Fourth Legacy" (2000) "Karma" (2001) "Epica" (2003) "The Black Halo" (2005) "Ghost Opera" (2007) "Poetry for the Poisoned" (2010) Kontsertalbumid "The Expedition" (2000) "One Cold Winter's Night" (2006) CD ja DVD Külalisesinemised Crest Of Darkness – "The Ogress" (1999), laulud "Reference" ja "Sweet Scent Of Death" Epica – "Consign to Oblivion" (2005), laul "Trois Vierges" Avantasia – "The Scarecrow" (2008), laul "Twisted Mind" Kamelot Roy Khan'i informatsioon Kamelot kodulehel Conception'i koduleht
Bóbr

Bóbr on jõgi Tšehhis ja Poolas, Odra vasakpoolne lisajõgi. Jõgi saab alguse Krkonoše mäestikus, kahe kilomeetri kaugusel Poola piirist. Jõe pikkus on 272 km, valgala pindala 5876 km². Suuremad jõe ääres asuvad linnad on Lubawka, Kamienna Góra, Jelenia Góra, Wleń, Lwówek Śląski, Bolesławiec, Szprotawa, Małomice, Żagań, Nowogród Bobrzański ja Krosno Odrzańskie.  Bóbr – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Surnumatja

See artikkel räägib üldmõistest. Filmi kohta vaata artiklit Surnumatja (film). Surnumatja (ka matusekorraldaja) elukutseline surnute matja. Surnumatja ülesannete seas on surnu sängitamine või kremeerimine, matusetseremoonia korraldamine. hauakaevaja "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 02.06.2019)