Raudvärava lahing

Raudvärava lahing oli arvatavasti 1032. aastal Raudväravate juures toimunud lahing Ulf Ragvaldssoni juhitud Novgorodi vägede ja nende vastaste vahel, mis lõppes esimeste kaotusega. Lahingut on mainitud Novgorodi Nikoni ja Voskressenski kroonikas. Kuna kroonikast ei selgu, kus Raudväravad asusid ja kes olid novgorodlaste vastased, on selle kohta välja pakutud erinevaid variante, ennekõike Põhja-Venemaad, aga ka Aegna saare ja Rohuneeme vahelist väina Tallinna lahes. Viimast seisukohta toetanud uurijad on Ragvaldssoni vastaseks pidanud eestlasi. Nii on seda on peetud ka esimeseks teadaolevaks merelahinguks Tallinna sadama kaitseks.[viide?] Ainus kirjalik allikas Raudvärava lahingu kohta on Novgorodi Nikoni ja Voskressenski kroonika, mille tekst lahingu kohta on järgmine: Et kroonikas Raudväravate asukohta märgitud pole, on lahingu toimumiskoht teadmata, enamasti on selleks peetud Põhja-Venemaad. Hüpoteesi Raudvärava lahingu toimumisest Tallinna lähistel püstitas esimesena Taani päritolu Eesti-Saksa ajaloolane Paul Johansen, kes jõudis vanu kohanimesid uurides arvamusele, et lahing võis toimuda Rohuneeme, Kräsuli ja Aegna vahelises Ulfsundi merekitsuses, mis nüüdisajal ei ole enam laevatatav. Veel 1698. aastal oli tänapäeva Rohuneeme nimeks Raunemy – Rauaneem. Aegna saare saksakeelseks nimeks oli 20. sajandi alguseni Wulfsö, mis assotsieerub varjaag Ulfi nimega. Kumbl tähendab rootsi vanas keelepruugis hauakivi ja 1544. aastal nimetati Kumbli saart eestikeelse nimega Kalm. Merearheoloog Vello Mäss on pidanud ebatõenäoliseks, et Ulf maeti Kumbli saarele, kuna saar on väike ja kivine ning Raudvärava lahingu ajal oli see alles merest kerkimas. Robert Nermani arvates läbisid esimesel aastatuhandel Laadogasse ja Novgorodi sõitvad laevad pidevalt Ulfsundi. Tema hinnangul kulges üle Aegna ja Kräsuli vahelise väina aastail 800–1050 oluline kaubatee Skandinaaviast läbi Venemaa Bütsantsi. Keskajast on pärit palju teateid piraatide rünnakutest sellesamas merekitsuses. Enamik eesti ajaloolasi ei ole Johanseni hüpoteesi õigeks pidanud. Evald Blumfeldt pidas Raudväravate asukohaks Põhja-Venemaad ning samal seisukohal on ka Vene kroonikaid uurinud Sulev Vahtre. Ka Vene ajaloolaste arvates asuvad Raudväravad kusagil Põhja-Venemaal. Andres Tvauri, kes oma doktoritöös Muinas-Tartu käsitleb põhjalikult sündmusi aastatel 1030–1061, Raudvärava lahingut selles ei käsitle, pidades selle toimumist Eestis ilmselt vähetõenäoliseks. On ka versioon, et lahing peeti sadama lähedal maismaal, praeguse Olevimäe või Sulevimäe kandis. Arvatavas lahingupaigas Tallinna juures ei ole ka teostatud arheoloogilisi töid ja kõik teadmised lahingu kohta põhinevad oletustel. Johansen, lk 71–72. Mäss, lk 67. "Robert Nermani artikkel Postimehes". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. märts 2008. Vaadatud 20. märtsil 2008. Saks, lk 175. Estonian-Russian relations in IX-XIII centuries. Lk 216 Sulev Vahtre. Viro ja Kiovan Venäjä 1030–1061. In: Suomen varhaishistoria, lk-d 623–630. Ain Mäesalu. Could Kedipiv in East-Slavonic Chronicles be Keava hill fort?. Estonian Journal of Archaeology, 1, 195–200, 2012 Edgar V. Saks. Eesti viikingid. Tallinn 2005. Vello Mäss. Muistsed laevad, iidsed paadid. Tallinn 1996. Paul Johansen. Nordische Mission, Revals Gründung und die Schwedensiedlung in Estland. Stockholm 1951. Robert Nerman: "Poolteist tuhat aastat tagasi kerkis merest väike Kräsuli saar" Postimees, 14. jaanuar 2008