Monte Rosa

Monte Rosa (itaalia: massiccio del Monte Rosa; saksa: Monte Rosa-Massiv; prantsuse: massif du Mont Rose) on mäemassiiv Penniini Alpide idaosas. See on Itaalia (Piemonte ja Valle d'Aosta) ning Šveitsi (Valais' kanton) vahel. Monte Rosa on kõrguselt teine mägi Alpides ja Lääne-Euroopas, Mont Blanci järel. Rühm on Kesk- ja Lõuna-Euroopa vahelisel veelahkmel. Monte Rosa massiivil on neli külge. Kolm on Itaalias: Liskamm Val de Gressoney kohal; Valsesia külg Alagna Valsesia kohal Valsesia ülemises osas; ja järsk, kõrge idakülg Macugnaga kohal Valle Anzascas. Šveitsi loodeküljel on mitu liustikku (koos ühe suurima Alpide liustikuga), mis voolavad Mattertali ja Zermatti suunas. Selle täielikult Šveitsis asuv peamine mäetipp Dufourspitze (nimetatud maamõõtja Guillaume-Henri Dufouri auks) on kõrgusega 4634 m, millele järgneb viis peaaegu sama kõrget kõrvaltippu: Dunantspitze, Grenzgipfel, Nordend, Zumsteinspitze ja Signalkuppe. Mõned teised üle 4000 m kõrgused tipud, nagu Piramide Vincent, Punta Giordani ja Corno Nero, on täielikult Itaalias. Monte Rosa on kõrgeim mägi nii Šveitsis kui ka Penniini Alpides ning on ka teiseks kõrgeim mägi Alpides ja Euroopas väljaspool Kaukasust. Monte Rosa massiivi keskosa loodepoolne külg oma tohutute jäänõlvade ja serakkidega moodustab suure Gorneri liustiku piiri ja ülemise nõo, mis laskub Zermatti suunas ja ühineb tänapäeval palju suurema Grenzgletscheriga ('Piiriliustik'), kohe Monte Rosa hüti all nähtava läänetiiva madalamas otsas. Grenzgletscher on muljetavaldav liustikumoodustis mäe läänetiiva ja Liskammi vahel, selle edelapoolsel harjal Šveitsi-Itaalia piiril. Idaküljel, Itaalias, langeb mägi peaaegu vertikaalse 2400 m graniit- ja jääseinana, suurim Euroopas, vaatega Macugnagale ja mitmele väiksemale liustikule. Monte Rosat uurisid teedrajavad geoloogid ja maadeavastajad, sealhulgas Leonardo da Vinci 15. sajandi lõpus ja Horace Bénédict de Saussure 18. sajandi lõpus. Pärast 19. sajandi alguses alanud paljusid katseid jõudis 1855. aastal Zermattist esimesena Monte Rosa mäetippu, mida tollal nimetati Höchste Spitzeks ('kõrgeim tipp'), kaheksast mägironijast koosnev seltskond kolme giidi juhtimisel. Suurele idaseinale roniti esmakordselt 1872. aastal Macugnagast. Igal suvel ronivad paljud mägironijad Monte Rosa hütist mäe läänetiival ühele selle tippudest tavalist marsruuti pidi või Margherita hüti juurde Signalkuppel (itaalia: 'Punta Gnifetti'), mida kasutatakse uurimisjaamana. Paljud turistid ja matkajad tulevad igal aastal ka Gornergratti massiivi loodeküljel, et näha panoraami, mis ulatub üle Alpide hiiglaste Monte Rosast Matterhornini. Monte Rosa hõlmab alasid mõlemal pool Šveitsi Valais' kantoni ning Itaalia Piemonte ja Valle d'Aosta piirkondade vahelist piiri. Monte Rosa peamine mäetipp on Dufourspitze. Šveitsi poolel on linnaline keskus Zermatt sellest u 13 km kagus ja 3000 m allpool. Itaalia poolel on Macugnaga Valle Anzascas 9 km mäetipust kirdes, Alagna Valsesia Valsesias 11 km ja Gressoney-La-Trinité Val de Gressoneys 13 km lõunakagus. Mäe erinevad küljed erinevad üksteisest suuresti. Šveitsi läänekülg on peaaegu täielikult kaetud suurte liustikega, 57 km² suure Gorneri liustiku harud, laskudes järk-järgult laugete nõlvadega ja moodustades suure asustamata jääoru. Itaalia idakülg koosneb 2400 m kõrgusest seinast, kust avaneb vaade Macugnagale, mille lumi toidab selle aluses asuvat Belvedere liustikku. Kagukülg, mis kulmineerub Signalkuppe juures, on vaatega Piemonte Valsesiale (itaalia: Valle della Sesia) ja Val de Gressoneyle Valle d'Aosta autonoomses piirkonnas. Mägi on kaetud peamiselt igilume ja liustikega, peale mäetipu, mis on kaljune lääne-idasuunaline seljak Šveitsi ja Itaalia vahelise peamise veelahkme (Rhône'i ja Po vesikonnad vastavalt Šveitsi ja Itaalia poolel) lähedal ja sellega risti. Nendevaheline ühenduspunkt on Grenzgipfel ('piirimäetipp') otse piiril ja sellega ka kõrgeim tipp Itaalia poolel. Seega on Monte Rosa kõrgeim mägi Alpides, mille mäetipp ei asu peamisel alpiveelahkmel, kuigi see on vaid 150 m eemal. Silbersattel ('hõbesadul') ja Grenzsattel ('piirisadul') on kurud mäetipust põhjas ja lõunas. Kolm peamist Monte Rosa teisest mäetippu on (põhjast lõunasse): Nordend (4609 m; Dufourspitzest põhjas), Zumsteinspitze (4563 m; Dufourspitzest lõunas) ja Signalkuppe (4554 m, itaalia: Punta Gnifetti), kõik asuvad otse Šveitsi-Itaalia piiril. Muud teisesed tipud on Parrotspitze (4432 m), Ludwigshöhe (4341 m) ja Piramide Vincent (4215 m). Kõigil neil on algselt saksakeelsed nimed, sest isegi Itaalia orud olid varem sakslastest walseritega asustatud orud. Mitu ristiasetsevat teisest seljandikku on ühendatud massiivi keskosaga, jagades liustikke, mis laskuvad Mattertali suunas. Seljak nimega Weissgrat, mis ühendab Nordendi Schwarzberghorniga (itaalia: Corno Nero), kujutab idasuunas endast tohutut järsku seina, kuid langeb lauge nõlvaga läände. Mõne kilomeetri laiusel asuvad Weissgrati ülemised lumeväljad selle nõlval peaaegu katkematult, kuid kui need hakkavad laskuma Mattertali suunas, jagunevad need kaheks jäävooluks (ülemine Gorneri liustik ja Findeli liustik) seljakuga, mis kerkib järk-järgult välja ja lõpuks esitab liustikele kummaltki poolt üsna selge rinde. Selle seljaku kõrgeimad punktid, mis tunduvad ebaolulised võrreldes ümbritsevate suurte objektidega, on Stockhorn (3532 m) ja madalam Gornergrat (3090 m). Nende lõunakülgedel asub madalam Gorneri liustik, mis on moodustunud kõigi Monte Rosa massiivi keskosa põhja-, lääne- ja lõunaküljelt laskuvate suurte (Gornergletscher ja Grenzgletscher) ja väikeste ühinemisest, samas põhjaküljel laskub Findeli liustik Findelni asunduse juurde. Monte Rosa on üks kõrgeid mägesid, mis ümbritsevad 40 km pikkust Mattertali Staldenist lõuna pool. Edelast läände jäävad Liskamm, Zwillinge koos Castori ja Polluxiga, Breithorn ja Matterhorn; põhjas on Weisshorn ja Dom. Gornergrati mäetipp, asudes 8 km loodes kõrgusel 3100 m, on populaarne vaatepunkt massiivile, kuna see on ligipääsetav rongiga Zermattist, kasutades Euroopa kõrgeimal asuvat avatud õhuraudteeliini. Monte Rosa laiendatud mäestik, mis näib pärinevat kahe suure kõrgusega telje ristumiskohast, paiskab välja hulga seljakuid, mis kiirguvad kaugele ja vaibuvad järk-järgult Põhja-Itaalia tasandikule, hõlmates suhteliselt suure ala. Mäestiku jagamiseks ei ole mugavat moodust. Piirkonna looduslikke piire saab aga põhjaküljel määratleda Vispi jõe kahe haruga. Järgides lääneharu läbi Mattertali, ületades Theoduli kuru, laskudes Valtournanche kaudu Châtilloni ja Ivreasse ning möödudes mäejalamist Arona poolt piki Lago Maggioret ja minnes Toce jõe orust üles Vogognasse, siis tõustes Val Anzasca poolt Monte Moro kurule, ringi lõpetab laskumine läbi Saastali Staldenisse. Sel viisil jälgitava joone piires, mis on pikem kui 450 km, on kaasatud kõik sellesse rühma korralikult kuuluvad mäestikud. Mäestike ja orgude suund pakub märkimisväärset kontrasti Alpide naaberpiirkondades valitsevaga. Peale väikese osa Itaalia orgudest on suund siin kas meridiaaniga paralleelne või risti. Monte Rosa ise asub suure põhja- ja lõunaseljaku ristumiskoha lähedal, mis ulatub Balfrinist läbi Mischabelhörneri ja mäe enda kõrgeimatest tippudest kuni Piramide Vincentini ja sealt läbi mäestiku, mis ümbritseb Valle di Gressoneyd, peaaegu Ivreasse, kus ristuv mäestik asub Dent d'Herensi ja Pizzo Bianco vahel Macugnaga lähedal. Väikesed seljakud piiri põhjaküljel on paralleelselt selle viimase mäestikuga, kusjuures nende vastavates orgudes on Gorneri ja Findeli liustikud. Selgetel päevadel pakub Monte Rosa mäemassiiv silmapaistvat vaadet Po madalikult, eriti selle ülemisest otsast Lääne-Lombardias ja Ida-Piemontes. See domineerib silmapiiril, kõrgudes teiste väiksemate Alpi mäetippude vahel silmapaistva mitmeharulise, habemenoana terava kühmuna, mille püsivad liustikud säravad päikese all. Massiiv on Šveitsi ja Itaalia vaheline piir, kuigi liustike sulamine on põhjustanud piiril mõningaid muudatusi. Need muudatused ratifitseerisid mõlemad riigid 2009. aastal ja muutuvad sulamise jätkudes ka edaspidi. Kogu massiiv koosneb peamiselt graniidist ja graniitgneisist (kihiline moondekivim). Monte Rosa kate asub Zermatt-Saasi vööndi all ja on osa Penninikumist Briançoni mikromandri vööndis, kuigi selle paleograafiline päritolu on vastuoluline ja mõnikord omistatakse Alam-Penninikumile. Kivimid Monte Rosa katte paragneisis näitavad eklogiitfaatsies metamorfismi. Monte Rosa graniitide deformatsioon näitab subduktsiooni sügavust u 60 km. Need tõi pinnale tektooniline kerge, mis jätkub ka tänapäeval. Mäetipp on terav, sakiline vilgukivi serv, mis on ühendatud seljaku kaudu Nordendiga, kuid on välja lõigatud Zumsteinspitzest lõunas peaaegu vertikaalsete u 120 m kõrguste kaljudega. Olles Šveitsi kõrgeim punkt, on Monte Rosa ka üks äärmuslikumaid kohti. Keskmine õhurõhk on umbes pool sellest, mis merepinnal (56%) ja temperatuur võib langeda kuni –40 °C. Kuna ida- või kirdepoolne tugev tuul on sagedane ning tempo, millega on võimalik tipu lähedal liikuda, on aeglane, on Monte Rosale ronimisel eriti vajalikud ettevaatusabinõud külma eest. Lumepiir asub u 3000 m kõrgusel. Monte Rosa massiiv on populaarne mägironimiseks, matkamiseks, suusatamiseks ja lumelauaga sõitmiseks. Seal on mitu pikkade suusaradadega suusakuurorti. Plateau Rosa, u 3500 m kõrgusel merepinnast, on suvine suusakuurort, kus kõrguse tõttu sajab aasta läbi lund. Plateau Rosa on õhutrammi liiniga ühendatud Cerviniaga ja Klein Matterhorni kaudu Zermattiga. Massiivi läänepiirkonnad ulatuvad Zermatti suusapiirkonda. Gressoney, Champoluc, Alagna Valsesia ja Macugnaga (idakülje all, intensiivselt jäätunud ja 2500 m kõrged) on peamised mägi- ja suusakuurordid, mis ümbritsevad Monte Rosat selle lõunaküljel. Monte Rosale ei ole tehniliselt raske ronida, kuid see võib olla üsna ohtlik suure kõrguse ja äkiliste ilmamuutuste tõttu, samuti pragude tõttu ulatuslikel liustikel – see on üks suuremaid liustikualasid Alpides. Matkajad läbivad Monte Rosa tuuri umbes 10 päevaga. Marsruudile jääb palju iidseid radu, mida mööda on sajandeid Šveitsi ja Itaalia orgude vahet käidud. Ring hõlmab lehismetsi, alpiniite, rõduradasid ja liustikuületust. See ühendab seitset orgu, mis hõlmavad eri kultuure: saksakeelne kõrge Valais, arpitaanikeelne Valle d'Aosta ning Lombardia ja Piemonte orud. Tavaliselt peetakse Monte Rosa massiivi osaks järgmisi tippe: Tavaliselt peetakse Monte Rosa massiivi osaks järgmisi liustikke: Gornergletscher Monte-Rosa-Gletscher Grenzgletscher Findelgletscher Lysgletscher Endregletscher Ghiacciaio di Bors Ghiacciaio delle Piode Ghiacciaio della Sesia Ghiacciaio delle Vigne Ghiacciaio Sud delle Loccie Ghiacciaio Nord delle Loccie Ghiacciaio del Signal Ghiacciaio del M. Rosa Ghiacciaio del Nordend Ghiacciaio del Belvedere