laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Louis Leroy

Louis Leroy (11. juuli 1812 Pariis – 30. juuli 1885 Pariis) oli prantsuse ajakirjanik, kunstikriitik, graveerija, maalikunstnik ja näitekirjanik, kuid ajalukku on ta läinud eelkõige oma satiirilise retsensiooniga väljaandes Le Charivari, milles ta kritiseeris impressionistide esimesest näitusest, andes niimoodi kogemata sellele kunstivoolule nime. Leroy kirjutas oma näitust mahategeva retsensiooni vaatajatevahelise dialoogi vormis. Pilgates nõnda ühe tollel ajal tundmatu kunstniku maali, pani ta artiklile pealkirjaks "Impressionistide näitus". Leroy kuulutas, et Claude Monet' "Impressioon. Tõusev päike" (Impression, soleil levant) on parimal juhul visand ning seda saab vaevalt pidada lõpetatud kunstiteoseks. Näitus ise (Exposition des Impressionnistes) peeti fotograaf Nadari salongis ja oli organiseeritud Société anonyme des peintres, sculpteurs et graveurs'i (Anonüümse maalijate, skulptorite ja graveerijate seltsi) poolt. Ühendusse kuulusid Camille Pissarro, Claude Monet, Alfred Sisley, Edgar Degas, Pierre-Auguste Renoir, Paul Cézanne, Armand Guillaumin ja Berthe Morisot. Kunstnikud võtsid termini kiiresti omaks ja nüüdseks on sellest kujunenud nimetus ühele kunstiajalugu enim mõjutanud voolule. "The Exhibition of the Impressionists" – Leroy retsensioon ingliskeelses Vikitekstides Lõik Leroy kommentaarist Pissarro töö "Gelée Blanche" kohta (inglise keeles)
Aba piiskopkond (katoliku kirik)

Katoliku kiriku Aba piiskopkond (Dioecesis Abana) asutati 2. aprillil 1990, mil see eraldati Umuahia piiskopkonnast. Piiskopkonna keskus on Aba linn Nigeerias. Piiskopkond on Owerri peapiiskopkonna alluvuses. Piiskopkonna pindala on 2494 ruutkilomeetrit. Piiskop on Vincent-Valentine-Egwuchukwu Ezeonyia. Territooriumil elas 2006. aasta seisuga 2,322 miljonit inimest, kellest 731 234 olid katoliiklased. Kogudusi oli 52, kogudusepreestreid 97, munkpreestreid 19. Munki oli kokku 19, nunni 121. Sissekanne saidil Catholic Hierarchy
Aba piiskopkond

Nigeeria Aba linn on kahe piiskopkonna keskus: Aba piiskopkond katoliku kirikus Aba piiskopkond anglikaani kirikus
Kloogaranna mere tee

Kloogaranna mere tee (registrinumber 11398) on kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas Kloogaranna külas. Tee pikkus on 1,1 km. Tee saab alguse Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee 37. kilomeetril. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 3 truupi. Teele ei jää ühtegi bussipeatust. Tee on mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on 200–500 autot ööpäevas. Teel on kiiruspiirang (20 km/h). Tee on valgustatud.
Klooga suvilate tee

Klooga suvilate tee (registrinumber 11399) on kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas Kloogaranna ja Tuulna külas. Tee pikkus on 1,1 km. Tee saab alguse Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee 37. kilomeetril. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga kaht truupi. Teele ei jää ühtegi bussipeatust. Tee on mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on 200–500 autot ööpäevas. Teel on kiiruspiirang (50 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Laagri–Harku tee

Laagri–Harku tee (registrinumbriga 11401) on kõrvalmaantee Saue ja Harku vallas. Tee pikkus on 6,3 km. Harkust kuni Laagrini on tee aadressiks Instituudi tee ja Laagri alevikus Veskitammi tänav. Tee saab alguse Tallinna–Pärnu–Ikla maantee 14. kilomeetril Laagri alevikus. Tee kulgeb läbi Laagri ja Harku aleviku ning Alliku ja Hüüru küla. Tee lõpeb Tallinna–Paldiski maantee 13. kilomeetril Hüüru küla ja Harku aleviku piiril. Tee ületab ühe silla (Laagri sild üle Pääsküla jõe tee teisel kilomeetril) ja 10 truupi. Tee teise ja kolmanda kilomeetri vahel on ringristmik maanteega 11420. Teele jääb seitse bussipeatust: Rahnu, Metsa, Pilliroo, Alliku, Tammemäe, Rohtla ja Eri. 2017. aastal valmis maantee kõrval kulgev kergliiklustee. Tee on asfaltkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus teel on 1000–3000 autot ööpäevas, Harku alevikus 3000–6000 autot ööpäevas. Kiiruspiirang 50 km/h on Alliku külas ning Harku ja Laagri alevikus, ülejäänud teel on piirang 70 km/h. Teevalgustus on maantee põhilistel ristmikel ja kergliiklustee ääres kogu selle pikkuses.
Liiva kalmistu

Liiva kalmistu on kalmistu Tallinnas Nõmme linnaosas Liiva asumis aadressil Kalmistu tee 34.  Pikemalt artiklis Liiva kalmistu kabel Kalmistu maa-alal paikneb 1935. aastal valminud kabel (arhitektuurimälestis) ja Punase terrori ohvrite mälestusmärk. Liiva kabel on projekteeritud arhitekt Herbert Johansoni poolt 1934. aastal. Tegemist on klomppaest funktsionalistliku sakraalehitisega. Kalmistu võeti kasutusele 1935. aastal. Esimesena maeti Liiva kalmistule D-kvartalisse 28. jaanuaril 1935 ilmaliku kombetalitusega tolleaegne Eesti Sotsialistlikku Tööparteisse kuulunud Riigikogu liige Hans Martinson. Kalmistu ametlik avamine leidis aset alles 22. septembril 1935. Kalmistu peasissepääs, kabel ja mälestusmärk moodustavad käsitletaval maa-alal kandva telje. See on Liiva kalmistu sümbol, tunnusobjekt kalmistu külastajatele. Oma 64-hektarilise pindalaga oli Liiva 1978. aastani Tallinna suurim kalmistu. Looduselt ja pinnaselt on ta oma ülesandeks kõigiti sobiv. Algselt oli kalmistu planeerimisel silmas peetud põhimõtet säilitada matmispaikadeks eraldatud kvartalite vaheradadel puutumatut metsamaastikku, kuid hiljem on matuste arvukuse kasvades sellest loobutud. Algsed vaheteed on hästi avarad. Osa kalmistu territooriumist üle Valdeku tänava idas on säilinud veel puutumata ja korrastamata metsaalana. Seni kasutusel olevates kvartalites domineerivad kalmude asetus sirgetes ridades ja rangete betoonääristega ümbritsetud matmispaigad. Liiva kalmistul leidub ka laiu kvartaleid reahaudadega (invaliididekodude patsientide ja teiste, enamasti omasteta surnute matmiseks), mida algul küll haljastatakse, kuid mis hiljem jäävad mahajäetud kalmudena vaesestama kalmistu üldilmet. Dajan Ahmet Nikolai Aksinin Olav Anton Rein Aun Peeter Brambat Julia Gorbatšova Tatjana Hallap Valmen Hallap Marie Heiberg Paul Härmson Villem Indrikson Heldur Karmo Johannes Kaubi Kert Kesküla Mari Kinsigo Helve Kotli Ardi Liives Märt Luige Guido Mamberg Arnold Meri Kaileen Mägi Hillar Norralt Avo Paistik Merike Pau Eduard Paukson Arno Pikamäe Aleksander Promet Anto Raukas Mati Rebane Erich Rein Marie Reisik Enn Roose Jaan Ruus Jüri Selirand Henrik Sepamaa Ivo Sillamaa Sergei Stadnikov Esko Tasa Evald Tipner Aleksander-Harald Trilljärv Gea Troska Juhan Tuldava Uno Ugandi Hans Vanaveski Henri Werling Aarne Üksküla 8159 Liiva kalmistu kabel, 1935. a. • Mälestised Liiva kalmistu plaan Liiva kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Pirita kalmistu

Pirita kalmistu (ka Pirita uus kalmistu) on kalmistu Tallinnas Pirita linnaosas aadressil Rummu tee 7a. Ajalooliselt jäi kalmistu Harjumaale Jõelähtme kihelkonda. Kalmistu pindala on 0,75 ha. Uus kalmistu rajati Viimsi ja Nehatu valla elanikele 1896. aastal, esimesed matused on 1898. aastast. 1930. aastatel korrastati kalmistut ja remonditi piirdeaiad, kuid kõiki plaane (kabeli ehitamine, kalmistu laiendamine jms) ei jõutud teostada. Kalmistu suleti matmiseks 1977. aastal ning sinna ei eraldata enam uusi matusekohti. 1988. aastast lubatakse taas matta olemasolevatele pereplatsidele. Pirita kalmistu on kultuurimälestiste riiklikku registrisse kantud ajaloomälestis. Friedrich Einberg (1873–1953) Julius Koppel (1892–1935) Rudolf Kuuskmaa (1886–1955) Enn Nurmiste (1894–1968) Madis Odenberg (1872–1913) Jaan Raudsepp (1889–1935) Mait Riisman (1956-2018) Pirita vana kalmistu "Kalmistute register HAUDI. Pirita kalmistu". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. märts 2016. Vaadatud 5. juulil 2016. Karl Laane. Tallinna kalmistud. Tallinn 2002. Lk 71–72 Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö. Tartu 2002 Robert Nerman. Pirita. Jalutaja teejuht. Solnessi Arhitektuurikirjastus. Tallinn 2008. Lk 61 Pirita kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Pirita kalmistu Eesti kalmistute andmekogus
Kärsspealised

Kärsspealised (Rhynchocephalia ehk Sphenodontia) on roomajate klassi kuuluv selts. See on üks neljast roomajate seltsist, milles on tänapäeval elavaid liike (teised on kilpkonnalised, soomuselised ja krokodillilised). Kärsspealiste seltsi kuulub kõigest üks tänapäevane sugukond: tuataaralased (Sphenodontidae). Sellesse kuuluvad üks perekond ja kaks liiki, kes elavad Uus-Meremaal ja selle läheduses asuvatel tillukestel saartel: Sphenodon punctatus – tuataara ehk hateeria, Sphenodon guntheri. Tänapäeva roomajatest on kärsspealistele kõige lähedasemad soomuselised (maod ja sisalikud), kellega nad ühendatakse soomussisalike alamklassi. Kärsspealised on omapärane loomarühm selle poolest, et neil on pealael kolmas silm. Pea ülapoolel, silmadest veidi tagapool paikneb naha all kiirusilm. Selle elundi otstarve ei ole täielikult välja selgitatud. See on valgustundlik, kuid nägemiseks ei kõlba, vaid pigem tajub valgustatuse astet. Esimesed kärsspealised on teada varatriiasest ligi 250 miljonit aastat tagasi. Mõned neist olid tuataarale eriti lähedased. Kärsspealised põlvnevad soomussisalike kõige primitiivsemast rühmast eellohelistest, mis on tänapäevaks välja surnud. Nad erinevad eellohelistest sarvlõugade olemasolu poolest. Nende hambad on luude külge kasvanud, samal ajal kui eellohelistel kinnituvad need eraldi sompudesse. Selle tunnuse poolest on tänapäeva kärsspealised isegi eellohelistest primitiivsemad ja põlvnevad järelikult selle rühma mingitest seni leidmata vormidest. Tuataara on kärsspealiste tekkest saadik väga vähe muutunud. Tema ehitus sarnaneb üsnagi oma rohkem kui 200 miljonit aastat tagasi elanud eellaste omaga. Ka teiste soomuseliste esivanemad nägid sel ajal umbes samamoodi välja ja sellepärast on tuataara uurimine ülioluline tänapäeva roomajate põlvnemise seisukohast. "Loomade elu", 5. kd., lk. 112, 145
Pärnamäe kalmistu

Pärnamäe kalmistu on kalmistu Tallinnas Pirita linnaosas Laiaküla ja Lepiku asumis, kontor on aadressil Pärnamäe tee 36. Praeguse Pärnamäe suurkalmistu alal on olnud kolm varasemat kalmistut – Iru vanadekodu vana kalmistu, Laiaküla kalmistu ja Iru vanadekodu uus kalmistu. Tänapäeval pole ajalooliste kalmistute ja uue suurkalmistu vahel mingeid piire. 1950. aastate II poolel hakati projekteerima uut suurt kalmistut Tallinna linna jaoks, sest 1930. aastatel rajatud linnakalmistud (Metsa- ja Liiva kalmistu) olid kiiresti täitunud. Projekti koostasid arhitekt Anton Soans ja maastikuarhitekt Lidia Pettai. Algselt oli kavas rajada seal ka uus sõjaväekalmistu, kuid hiljem sellest mõttest loobuti. Pärnamäe kalmistu ametlikuks kasutuselevõtmise ajaks loetakse 27. novembrit 1963, kui uue kalmistu 1. sektorisse maeti Elfriede Alev. 1993. aastal avati Pärnamäe kalmistu Eesti esimene krematoorium. Endel Annus Anu Anton Hilda Dresen Revo Jõgisalu Rein Karemäe Tõnis Kask Krista Kilvet Milvi Koplus Grigori Kromanov Leida Laius Harri Lehiste Hugo Lepnurm Gustav Lokotar Viktor Maamägi Jüri Müür Olav Neuland Fred Olbrei Vambola Põder Kuldar K. Raudnask Mauri Raus Sander Raus Rudolf Rimmel Aleksander Sibul Georg Tenno Agne Trummal Elbert Tuganov Uno Ussisoo Debora Vaarandi Robert Vaidlo Herbert Vainu Ferdinand Veike Artur Verte Iru vanadekodu vana kalmistu Laiaküla kalmistu Iru vanadekodu uus kalmistu Pärnamäe kalmistu plaan [kõdulink] Pärname kalmistu tutvustus (vaadatud 29.06.2012) Pärnamäe kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Kivi

Kivil ei ole ranget teaduslikku definitsiooni ning sõna "kivi" on mitmetähenduslik. Enamasti peetakse kivi all silmas tahket mineraalset agregaati, mis on liivaterast suurem. Mõnikord kasutatakse sõna "kivi" siiski teadusliku termini "kivim" rahvapärase sünonüümina. Kivi ja kivimi eristamiseks võib ütelda ka nii, et kivi on konkreetne füüsikaline keha, kivim aga on teatud kehade klass. Näiteks graniit on kivim, graniidist tehtud tänavasillutiskivi on aga kivi, mitte kivim. Kätte saab võtta kivi, kuid mitte kivimit. Kätte saab võtta ainult kivimi näidise. Kivi saab selles tähenduses võrrelda juustutüki, kivimit aga juustusordiga. Kiviks võidakse pidada ka mitmesuguseid mineraale. Näiteks nimetatakse vääriskiviks enamasti mineraale, mitte kive. Liitsõna osana on sõna "kivi" oskuskeeles kasutusel: näiteks "kivikülv", "rändkivi", "kivimeteoriit" jne. Kivid ei pea olema tingimata looduslikud: ka telliskivi on kivi. See, kas kivim peab olema looduslik, on vaieldav. Looduslikku kivi(mit) nimetatakse näiteks ehituses ka looduskiviks (vastand tehiskivi). Suurimad Eesti kivid on liustiku poolt siia toodud rändrahnud. Žargoonis võib sõna "kivi" tähendada ka hašišit. Kivi raiumine "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 06.11.2015). Kanep: hašiš veebisaidil www.narko.ee (vaadatud 26.08.2016). kivid.info Kivide kohta Tallinna Tehnikaülikooli Geoloogiainstituudi lehel
Tuataara

Tuataara ehk hateeria (Sphenodon punctatus) on Uus-Meremaa saartel elav kärsspealiste seltsi tuataaralaste sugukonda kuuluv roomajaliik, kärsspealiste seltsi ainus elusolev liik. Tuataara on elanud Uus-Meremaa peasaartel, kuid seal tõenäoliselt võõrliigina levinud rottide mõjul (kes nende mullas hauduvaid mune söövad) hävinud ja säilinud üksnes väiksematel saartel Uus-Meremaa peasaarte lähiümbruses. Mõnel saarel elab haruldane tuataara alamliik Sphenodon punctatus guntheri, keda peeti kuni 2009. aastani eraldi liigiks. Mõnedele rottideta kaitsealadele Uus-Meremaal on tuataarat tagasi toodud, ning 2008. aastal on seal leitud esimesi munadega pesi. Täiskasvanud tuataarad on kuni 50–75 cm pikkused. Tuataara on morfoloogiliselt viimase 225 miljoni aasta jooksul arvatavasti vähe muutunud, kuid on leitud, et tema genoomis on juhuslike muutuste sagedus suurem kui teistel roomajatel. Tuataarad elavad looduses keskmiselt 60-aastaseks, kuid vangistuses on üle 100 aasta vanuseid isendeid. Arvatakse, et nad võivad elada 200-aastaseks. Tuataarad saavad suguküpseks 10-aastaselt, kuid kasvavad esimesed 35 eluaastat. Tuataarade koguarvu hinnatakse 50 000–100 000 isendile. Hitchmough, R. (2019). Sphenodon punctatus. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2019. Teade tuataarade taasleiust Uus-Meremaal Tuataarade evolutsioonist Rohelises Väravas[alaline kõdulink] http://www.teara.govt.nz/en/tuatara/2
Tammisaari vald

Tammisaari vald oli Soomes Uusimaa maakonnas.
Kiia–Vääna–Viti tee

Kiia–Vääna–Viti tee (registrinumber 11410) on kõrvalmaantee Harku ja Saue vallas. Tee pikkus on 13,6 km. Tee saab alguse Tallinna–Paldiski tee 19. kilomeetril Püha ja Kiia küla piiril. Tee kulgeb läbi Püha, Kiia, Vahi, Vääna, Vaila, Liikva, Viti ja Suurupi küla. Tee lõpeb Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee 17. kilomeetril Viti ja Suurupi küla piiril. Tee ületab kaht silda (Vahioja sild üle Pihuoja tee 3. kilomeetril, Vaila sild üle Vääna jõe tee 9. kilomeetril) ja kaheksat truupi. Teele jääb 10 bussipeatust: Kiia, Uuevälja, Vahiküla, Kruusaaugu, Vääna kool, Vääna, Vaila, Liikva, nimeta. Teega ristub 6. kilomeetril Vääna – Keila-Joa tee ja 11. kilomeetril Liikva–Rannamõisa tee. Kuni Vaila külani on tee mustkattega, edasi kuni Liikva–Rannamõisa teeni asfaltkattega, tee lõpuosa katte kohta andmed puuduvad. Tee klass on alates Liikva–Rannamõisa teest kuni lõpuni V, tee alguses andmed tee klassi kohta puuduvad. Kuni Vääna – Keila-Joa teeni on liiklussagedus 1000–3000 autot ööpäevas, edasi kuni Liikva–Rannamõisa teeni 500–1000 autot ööpäevas ning tee lõpuosas andmed liiklussageduse kohta puuduvad. Kiiruspiirangud on tee alguses ja Vääna – Keila-Joa teeristi piirkonnas (50 ja 70 km/h). Teevalgustus on Vääna – Keila-Joa teeristi piirkonnas.
Vääna – Keila-Joa tee

Vääna – Keila-Joa tee (registrinumber 11411) on kõrvalmaantee Harku ja Lääne-Harju vallas. Tee pikkus on 6,4 km. Tee saab alguse Kiia – Vääna-Viti tee 6. kilomeetril Vääna külas. Tee kulgeb läbi Vääna, Naage, Adra ja Türisalu küla ning Keila-Joa aleviku. Tee lõpeb Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee 27. kilomeetril Keila-Joa alevikus. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga kolm truupi. Teele jääb kolm bussipeatust: Vääna, Tisleri talu, Loigu. Teega ristub 1. kilomeetril Kumna–Vääna tee. Tee katte ja klassi kohta andmed puuduvad. Liiklussagedus teel pole teada. Kiiruspiirangud on tee alguses ja Türisalu küla piiril (50 ja 70 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Albaania Agraarpartei

Albaania Agraarpartei (Partia Agrare e Shqipërisë; lühend PASh, ka: PAS, PASH) on Albaania partei. Partei asutati 1991. Partei on vasaktsentristlik agraarpartei, pooldab turumajandust. Parlamendivalimistel 1997 saadi 0,8% häältest ja 1 koht parlamendis. Parlamendivalimistel juunis 2001 saadi 2,6% häältest ja kolm kohta parlamendis. 2005. aasta valimistel saadi 4 kohta ja 2,6% häältest. Kuulutakse pärast valimisi loodud paremtsentristliku koalitsiooni.
Hiinalinn (Tartu)

Hiinalinn (ametlikult Jaamamõisa linnaosa) rajati Tartusse pärast II maailmasõda Nõukogude armee ohvitseride peredele, kelle jaoks ehitati tänini säilinud ühekorruselisi puumaju. 1970.–1980. aastatel ehitati Hiinalinna ka mitmekorruselisi tüüp- ja paneelmaju. Hiinalinna tänavad kandsid selliseid nimesid nagu Gvardeiskaja, Kolhoznaja, Stahhanovi jne. Tartu linnavalitsuse korraldusega 31. jaanuarist 1995 need tänavanimed muudeti. Perpendikulaarsete tänavatega linnaosa Juudaoja lõunaküljel Jaama tänava ääres. Vanem osa puumajade ja aedadega asub Raadi lennuväljapoolsel küljel. Jõepoole on ehitatud uuemaid tüüp- ja paneelmaju. Hiinalinn on tänini kasutusel elurajoonina. Hiinalinna taaselustamise projektiga rajatakse sinna uusi mitmekorruselisi elumaju. Hiinalinna aiad on tekkinud lähedalasuvate paneelmajade Vene lennuväe töötajate omal algatusel ning selles kandis on kujunenud omamoodi kogukond. Aedadesse on rajatud kohati ka hütte. Materjalidena kasutati sageli jääke. Piirkonnas on hakatud 2000. aastatel korraldama kunsti- ja muid üritusi. Seoses Tartu üldplaneeringu 2030 järgi ehitatava teega kavatsetakse aiad lammutada. Suur osa aiamaadest likvideeriti 2023. aasta augustis. Vorbuse pilpaküla Tallinna lennujaama pilpaküla Hiinalinna viimased elanikud pakivad asju, Postimees, 19. märts 2009 Lilian Pungas (31.10.2017). "MIS ON ÜHIST HIINALINNAL, TEMPELHOFI LENNUVÄLJAL JA VALGEL MAJAL?". Müürileht. Vaadatud 16.10.2021. Ode Maria Punamäe (15.10.2021). "Hiinalinna tuvipidaja tuvilas elab üle saja linnu". ERR. Vaadatud 16.10.2021. ERR, Ode Maria Punamäe | (29. august 2023). "Tartus lõpetati Hiinalinna vanade aiamaade likvideerimine". ERR. Vaadatud 30. augustil 2023.
Victor Terras

Viktor Evald Voldemar Terras (välismaal elades kasutas nimekuju Victor Terras; 21. jaanuar 1921 Põltsamaa – 17. detsember 2006 Chevy Chase, Maryland, USA) oli ameerika ja eesti kirjandusteadlane. Terras lõpetas aastal 1938 Gustav Adolfi Gümnaasiumi, seejärel jätkas õpinguid Tartu Ülikoolis slaavi ja germaani filoloogia, indoeuroopa keeleteaduse ning ladina ja kreeka keele alal ülemastmes 1941. aastal (magistrikraadi sai 1942). Ta töötas aastatel 1943–1944 Tartu Ülikoolis ladina ja kreeka keele lektorina. Ta kaitses Chicago ülikoolis 1963. aastal väitekirja Fjodor Dostojevskist ja sai doktorikraadi. Seejärel töötas professorina Illinoisi Ülikoolis, Wisconsini Ülikoolis ja Browni ülikoolis. Ta on olnud organisatsiooni American Association of Teachers of Slavic Languages and Literatures president ja International Dosotoevsky Society asepresident. Terras on avaldanud ligi 20 raamatut (inglise, saksa, vene ja serbohorvaadi keeles) ning mitusada teadusartiklit. Victor Terras. Poetic Form and Language Structure in Estonian Poetry. Lituanus, Vol 16, No 1, Spring 1970. [1] lühimonograafia Aleksis Rannitist A Handbook of Russian Literature A History of Russian Literature "Poeetiline vorm ja keelestruktuur eesti luules“, Vikerkaar, 2010, nr 4/5 (tõlkinud Märt Väljataga) "Eesti luule sisevorm", Vikerkaar 2015, nr 6 (tõlkinud Märt Väljataga) Valgetähe V klassi teenetemärk, 2001 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Uno Schultz, "Victor Terras 21. I 1921 – 17. XII 2006", Sirp, 23. veebruar 2007
Matemaatiline bioloogia

Matemaatiline bioloogia on teadusharu, mis tegeleb elussüsteemide matemaatiliste mudelitega ehk bioloogiliste rakendustega matemaatiliste mudelite koostamise ja uurimisega. Lähedase tähendusega on biomatemaatika, mida võib täpsemini määratleda kui rakendusmatemaatika haru, milles tegeldakse bioloogilise sisuga matemaatikaülesannete lahendamisega. Mõnes käsitluses loetakse biomatemaatika ja matemaatiline bioloogia sünonüümseteks. Matemaatilist bioloogiat võib pidada teoreetilise bioloogia osaks. Matemaatilisel bioloogial on suur ühisosa ka biofüüsika ja bioküberneetikaga. Üheks vanemaks ja laia kasutusalaga matemaatilise bioloogia haruks on biostatistika, mis tegeleb peamiselt statistiliste mudelite väljatöötamisega bioloogiliste andmestike töötlemiseks. Väga ulatuslik ja rikaste teoreetiliste probleemidega on dünaamiliste mudelite rakendamine bioloogias. Selle peamiseks matemaatiliseks vahendiks on diferentsiaalvõrrandite süsteemid ja nende numbriline lahendamine. Põhiliselt 1990. aastail välja kujunenud matemaatilise bioloogia haru on bioinformaatika, mis tegeleb peamiselt molekulaarbioloogiaga seotud matemaatiliste probleemidega. Eraldi teadusharudena on välja kujunenud ka matemaatiline ökoloogia, matemaatiline populatsioonibioloogia, matemaatiline geneetika. biomeetria bioinformaatika Bulletin of Mathematical Biophysics teoreetiline bioloogia TEA entsüklopeedia 4. köide, 2009. Rahvusvahelise Matemaatilise Bioloogia Ühingu koduleht Journal of Mathematical Biology koduleht Bulletin of Mathematical Biology koduleht
Prosimii

Prosimii või Prosimiae on aegunud esikloomaliste takson, mis hõlmas praeguse strepsiriinsete primaatide alamseltsi ning lisaks veel kandlased ja tupaialased. Eestikeelset terminit "poolahvilised" (ka "poolahvid") kasutati vanemas kirjanduses Prosimii vastena, nüüd mõeldakse selle all ainult strepsiriinsete primaatide alamseltsi (Strepsirrhini). "Loomade elus" jaotatakse poolahvilised (Prosimii) kuueks sugukonnaks: tupaialased aielased leemurlased indrilased loorilased kandlased Nüüdisaegse arusaama kohaselt moodustab Prosimii parafüleetilise rühma. On jõutud üksmeelele, et tupaialased moodustavad omaette tupaialiste seltsi, mis ei ole esikloomaliste kõige lähem sugulasselts. Kandlased paigutatakse nüüd enamiku autorite poolt erinevalt teistest poolahviliste sugukondadest haploriinsete primaatide alamseltsi. Ülejäänud liigid moodustavad strepsiriinsete primaatide alamseltsi. Väljasurnud esikloomalistest kuuluvad poolahviliste hulka Adapidae ja Omomyidae.