laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Coburg

Coburg on kreisivaba linn Saksamaal Baieri liidumaal Ülem-Frangimaa ringkonnas. See asub Itzi jõe ääres. Coburgi on esimest korda mainitud 1056. aastal, 1331. aastal sai see linnaõigused. 1586–1633 oli Coburg Saksi-Coburgi hertsogiriigi pealinn, hiljem kuulus Saksi-Coburg-Saalfeldi ning alates 1826. aastast Saksi-Coburgi ja Gotha hertsogiriiki. 1919. aastal liideti Coburg Baieriga. Coburg oli Saksi-Coburgi ja Gotha dünastia Mandri-Euroopa valduste keskpunkt, mille viimane valitseja oli Ühendkuningriigi kuninganna Victoria poja Albany hertsogi prints Leopoldi poeg Saksi-Coburgi ja Gotha hertsog Carl Eduard, kes osales I maailmasõjas Saksamaa keisririigi sõjaväes Idarindel. Pärast Saksamaa kaotust maailmasõjas ja 1917. aasta novembrirevolutsiooni liitus ta saksa natsionaalsotsialistliku liikumisega, olles II maailmasõja ajal Saksa Punase Risti president. Tähtsamad vaatamisväärsused Coburgis on vanalinn koos osaliselt säilinud linnamüüriga, 1414. aastal valminud raekoda, Ehrenburgi loss ning Morizkirche ja Coburgi teatrihoone. Linnas on loodusloomuuseum, nukumuuseum ja Veste Coburgi kunstikogu, milles on 26 Lucas Cranach vanema maali. Ehrenburgi loss Veste Coburg Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Coburgi koduleht
Juri Izrael

Juri Izrael (vene keeles Юрий Антониевич Израэль; 15. mai 1930 Taškent – 23. jaanuar 2014 Moskva) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa meteoroloog, akadeemik ja riigitegelane. Tema isa Antoni (Hans) Israel sündis 1895. aastal ja kasvas üles Karksi valla Sudiste külas. Aastal 2007 võttis Juri Izrael vastu Nobeli rahuauhinna, mille said USA asepresident Al Gore ja Valitsustevaheline Kliimamuutuste Nõukogu (Izrael oli kuni 2008. aastani nõukogu aseesimees).
Vidzeme küla

Vidzeme (vanasti ka Vārtnieki) on küla (vidējciems) Lätis Smiltene piirkonnas, Branti valla halduskeskus. Vidzeme asub piirkonna keskuse Smiltene edelapiiril Cērtene jõe kaldal. Küla läbib Smiltene ja Rauna vaheline tee. Nõukogude ajal kandis küla nime Vārtnieki ja see oli Valka rajooni Branti külanõukogu halduskeskuseks. Samuti oli see loomakasvatusliku suunitlusega sovhoosi «Vidzeme» keskasulaks. Vidzemes on raamatukogu. Külas asuvad Bāze ja Vidzeme bussipeatus. Üks külas kasvav nimetu mänd on looduskaitse all. 2016. aastal oli külas 185 elanikku, 2019. aastal 175. Läti Ruumiandmete Agentuur Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk. — 8000 экз. https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/smiltenes-novada-bibliotekas-brantu--biblioteka Autotransporta direcija Autotransporta direcija Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Vietvārdu datubāze, vaadatud 4. 06 2019
Olaus Moberg

Olaus Moberg (1653 Södermanland – 1704) oli Rootsi vaimulik, teoloog, Tartu ülikooli rektor ja usuteaduskonna professor. Olaus Moberg õppis Stregnäs'i gümnaasiumis. 1677. aastal astus Uppsala ülikooli ja sai magistri kraadi 1682, seejärel reisis Hollandis, Saksamaal, viibis Pariisis ja Inglismaal. 1686. aastast oli St. Klara nimelise kooli rektoriks Stockholmis ja 1688. aastal kutsuti Tartu ülikooli usuteaduskonna professoriks. Ta oli korduvalt (1690, 1695, 1700) Tartu ülikooli (Academia Gustavo-Carolina) rektor. Tartus pidas ta I advendil 1689. aastal oma avamisjutluse. Academia Gustavo-Carolina ülikooli pühitsemisel 1690. aastal andis prokantsler ja Liivimaa kindralsuperintendent Johann Fischer talle üle ülikooli akadeemilise valitsuse, ta oli Academia Gustavo-Carolina ajajärgul ülikooli esimene rektor. 1698. aastast alates on ta esimene Academia Gustavo-Carolina usuteaduse professor. 1699. aastal omas dr. theol. astme. Olaus Moberg oli ka Liivimaa konsistooriumi vaimulik assessor, liige. Hugo Bernhard Rahamägi, Tartu-Pärnu rootsiaegse ülikooli usuteaduskonna õppejõud, nende elukäik ja tegevus 12. Crispinus Olai Jernfeld, Usuteadusline Ajakiri nr 1932 LISAVIHK NR 3, lk 70-71 Olaf Sild, Liivimaa kiriku sinod Tartus a, 1693, Usuteadusline Ajakiri, IV aastakäik, November 1929, nr 1, lk 1
Etenduskunstid

Etenduskunstid ehk esituskunstid (inglise keeles performing arts) on kaunite kunstide valdkond, mis hõlmab näitekunsti, tantsu, muusikat ja neist tekkivaid kombineeritud žanreid. Etenduskunstid avalduvad etenduse või esituse vormis teosena. Etenduskunstide oluliseks tunnuseks on publiku kohalolu. Teatri all mõistetakse eestikeelses kultuuriruumis eelkõige sõnateatrit või ooperi- ja balletiteatrit. Seetõttu on võetud kasutusele laiem mõiste etenduskunstid. Etenduskunstide mõiste on eesti keeles küllaltki uus termin. Seda on hakatud kasutama lavastuste puhul, milles põimitakse erinevaid etendusvorme, mistõttu muutub lavastuse liigitamine keeruliseks. Samuti aitab see mõiste vaadelda etendusasutuste tööd laiemal pinnal ning neid omavahel võrrelda institutsionaalsel tasandil. Selleks, et tunnustada erinevaid etenduskunste põimivaid lavastusi, hakati Eesti Teatriliidu korraldatud teatriauhindade jagamisel alates 2015. aastast välja andma etenduskunstide ühisauhinda. Etenduskunste ei tohiks segi ajada mõistega performance kunst, mis on teatud tüüpi tegevuskunsti liik. Teater Eesti teater Tants Kanuti Gildi SAAL Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia Visuaaltehnoloogia Sõna-, muusika-, balleti- ja tantsulavastuste ühisauhind[alaline kõdulink], Eesti Teatriliit, vaadatud 8. mai 2017 Davies, David 2011. Philosophy of the performing arts. Wiley-Blackwell Etenduskunstid, Kultuuriministeerium, vaadatud 8. mai 2017
Nekrassovskoje rajoon

Nekrassovskoje rajoon (vene keeles Некрасовский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblastis, asudes oblasti idaosas. Rajooni keskus on linna tüüpi asula Nekrassovskoje. Rajoon piirneb põhjas Danilovi rajooniga, idas Kostroma oblastiga, lõunas Gavrilov-Jami rajooniga ja läänes Jaroslavli rajooniga. Rajooni pindala on 1380 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 21 573. 2002. aastal oli elanikke 24 487 ja 1989. aastal 28 238 . Nekrassovskoje rajoonis on 286 asustatud punkti (sealhulgas kolm linna tüüpi asulat), mis kuuluvad kolme külaasunduse koosseisu. 26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.
Elektrivoo tihedus

Elektrivoo tihedus ehk elektriline nihe (elektrinihe) ehk elektriline induktsioon on makroskoopilist elektrivälja kirjeldav vektor D → . {\displaystyle {\vec {D}}.} Elektrivoo tiheduse D mõõtühik on kulon ruutmeetri kohta (C/m2). Elektrivoo Ψ {\displaystyle {\mathit {\Psi }}} tihedus laengut ümbritseva pinna elemendis dA D → = d Ψ → d A → {\displaystyle {\vec {D}}={\frac {{\text{d}}{\vec {\Psi }}}{{\text{d}}{\vec {A}}}}} . Vootiheduse D → {\displaystyle {\vec {D}}} saab avaldada elektrivälja tugevuse E → {\displaystyle {\vec {E}}} ja polarisatsiooni P → {\displaystyle {\vec {P}}} kaudu: D → = ε 0 E → + P → , {\displaystyle {\vec {D}}=\varepsilon _{0}{\vec {E}}+{\vec {P}},} kus ε 0 {\displaystyle \varepsilon _{0}} on elektriline konstant. Juhul kui vootihedust mõõdetakse vaakumis, siis D → = ε 0 E → {\displaystyle {\vec {D}}=\varepsilon _{0}{\vec {E}}} ; isotroopses dielektrikus D → = ε r ε 0 E → {\displaystyle {\vec {D}}=\varepsilon _{\mathrm {r} }\varepsilon _{0}{\vec {E}}} , kus ε r {\displaystyle \varepsilon _{\mathrm {r} }} on dielektriku suhteline läbitavus.
Nihkevool

Nihkevool on füüsikaline suurus, mis iseloomustab ajas muutuva elektrivälja magnetilist mõju, seega magnetvälja tekkimist muutuva elektrivälja toimel. J. C. Maxwell täiendas oma võrrandite koostamisel nihkevoolu mõistega Ampère'i seadust. Vaakumis ja samuti muus keskkonnas, milles puudub polarisatsioon, esineva nihkevoolu saab väljendada integraalina üle pinna A järgmiselt: I D = ε 0 ∫ A ∂ E → ∂ t ⋅ d A → , {\displaystyle I_{D}=\varepsilon _{0}\int _{A}{\frac {\partial {\vec {E}}}{\partial t}}\cdot {\text{d}}{\vec {A}},} kus E → {\displaystyle {\vec {E}}} on elektrivälja tugevuse vektor. Dielektrikutes (ja kõigis ainetes, kus polarisatsiooni mõju ei saa arvestamata jätta), väljendab nihkevoolu integraal I D = ∫ A ∂ D → ∂ t ⋅ d A → , {\displaystyle I_{D}=\int _{A}{\frac {\partial {\vec {D}}}{\partial t}}\cdot {\text{d}}{\vec {A}},} kus D → {\displaystyle {\vec {D}}} on elektrivoo tiheduse vektor (seda nimetati esialgu elektrilise nihke vektoriks, mllest tuleneb ka nimetus nihkevool). Vastavalt nihkevoolu tihedus vaakumis J D → = ε 0 ∂ E → ∂ t {\displaystyle {\vec {J_{D}}}=\varepsilon _{0}{\frac {\partial {\vec {E}}}{\partial t}}} ja dielektrikus J D → = ∂ D → ∂ t . {\displaystyle {\vec {J_{D}}}={\frac {\partial {\vec {D}}}{\partial t}}.} Et elektrivoo tihedus D → = ε 0 E → + P → , {\displaystyle {\vec {D}}=\varepsilon _{0}{\vec {E}}+{\vec {P}},} siis nihkevoolu tihedus dielektrikus koosneb kahest osast: J D → = ε 0 ∂ E → ∂ t + ∂ P → ∂ t , {\displaystyle {\vec {J_{D}}}=\varepsilon _{0}{\frac {\partial {\vec {E}}}{\partial t}}+{\frac {\partial {\vec {P}}}{\partial t}},} kusjuures esimene osa kirjeldab elektrivälja E → {\displaystyle {\vec {E}}} ajalist muutumise kiirust vaakumis (seega pole siin tegemist vooluga vabade laengute liikumise mõttes) ja teine osa – polarisatsioonivoolu tihedus – arvestab dielektriku molekulidesse kuuluvate laengute nihkumist aine polarisatsiooni P → {\displaystyle {\vec {P}}} muutumisel. Nihkevool põhjustab magnetvälja tekke samamoodi kui juhtivusvool (vabade laengute liikumisest tulenev vool). Vahelduvvooluahelasse ühendatud kondensaatori plaatidevahelist dielektrikut läbib nihkevool, mis on niisama tugev kui juhtivusvool kondensaatori ühendusjuhtmetes (voolutugevus on määratud voolu muutumise kiirusega, seega vahelduvvoolu sagedusega). ENE 6. köide, 1992, lk 620 Nihkevool
Dielektriline polarisatsioon

Dielektriline polarisatsioon kui füüsikaline nähtus seisneb selles, et välise elektrivälja mõjul nihkuvad erinimelised, omavahel seotud elektrilaengud (nt molekulis) tasakaaluasendist välja ja moodustuvad dipoolid (elektriline dipool on süsteem, kus positiivsete ja negatiivsete laengute keskmed ei ühti). Ühesuunaliselt nihkunud dipoolid moodustavad dipoolmomendi. Polarisatsioon avaldub dipoolmomentide resulteeriva vektorina P → {\displaystyle {\vec {P}}} (summaarne dipoolmoment ruumalaühikus). Polarisatsioon isotroopses ühtlikus dielektrikus on nõrga välja korral võrdeline mõjuva elektriväljaga E → {\displaystyle {\vec {E}}} : P → = ε 0 χ E → , {\displaystyle {\vec {P}}=\varepsilon _{0}\chi {\vec {E}},} kus ε 0 {\displaystyle \varepsilon _{0}} on elektriline konstant; χ {\displaystyle \chi } on dielektriline vastuvõtlikkus (keskkonna omadustest sõltuv võrdetegur). Polarisatsiooni kui füüsikalise suuruse P mõõtühik on kulon ruutmeetri kohta (C/m2). ENE 7. köide, 1994, lk 372
Tross

Tross (hollandi keeles tros) on traatidest (tavaliselt terasest, mitte orgaanilisest ega sünteetilisest kiust) kokku keerutatud painduv toode. Valmistamisviisi järgi eristatakse korrutatud, korrutamata ja punutud trosse. Harilikult koosnevad trossid ümara ristlõikega terastraatidest läbimõõduga 0,2–3 mm ja on tõmbetugevusega kuni 2000 Pa (200 kgf/mm²). Kõige rohkem kasutatakse kahekordselt korrutatud, orgaanilise (näiteks määrdeainega immutatud kanepikiududest) südamikuga kuuekeermelisi trosse. Selliste trosside valmistamisel keerutatakse esmalt traadid keermeteks ja siis keermed omakorda ümber südamiku trossiks. Eristatakse keermekihtide traatidevahelise punkt- ja joonkontaktiga trosse.. http://entsyklopeedia.ee/artikkel/tross1
Ahto Vesmes

Ahto Vesmes (21. august 1931 Tartu – 7. mai 2017) oli eesti filmindustegelane ja telesaatejuht. Ta lõpetas 1950. aastal Paide Keskkooli, 1950–1955 (lõpetas) õppis Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonnas.[viide?] Vesmes töötas 1955–1963 prokurörina Kallastel ja aseprokurörina Tartus; 1963–1970 Eesti NSV Kinokomitee esimehe abina ning juristina; 1970–1971 Vabariikliku Filmilaenutuse Kontori juhatajana; 1971–1988 Eesti NSV Kultuuriministeeriumi Riikliku Kinematograafia Komitee Filmilaenutuse ja Reklaami Valitsuse juhatajana; 1989–1996 vahendusfirma Meedium peadirektorina.[viide?] Aastatel 1976–1991 oli ta Eesti Televisiooni populaarse filmisaate "Jupiter" saatejuht. Tema väimees on poliitik Eiki Nestor, tütrepojad on Siim ja Madis Nestor. Jaanus Kulli (25. juuni 2020). "Kuidas sündis omaaegne filmisaade „Jupiter"?". Õhtuleht. https://kultuur.err.ee/749889/siim-nestor-vanaisa-ahto-vesmesest-pila-ja-nooki-oli-tema-jutus-kolmveerand Ahto Vesmes avas maailma. Postimees, 9. mai 2017
Lõhnav kananga

Lõhnav kananga (Cananga odorata) ehk ilang ehk ilang-ilang on kõrge troopiline puu, mis õitseb aasta läbi ning lõhnab tugevalt. See kuulub õistaimede hõimkonda magnooniataoliste ülemseltsi ja anoonaliste sugukonda. Lõhnav kananga on igihaljas, umes 20–30 m kõrgune puu, mis kasvab kiiresti, umbes viis meetrit aastas. Puu õied on suured, rippuvad, õrnad ja aromaatsed ning värvuselt võivad olla kollased, roosad või kahvatulillad. Õied on kujult kitsad ja toodavad palju eeterlikku õli. Puu lehed on ovaalsed, terava otsaga, laineliste äärtega ja kuni 20 cm pikad. Lõhnav kananga on pärit Indoneesiast ja sellest toodetakse eeterlikku õli, mida kasutatakse eelkõige parfüümides. Peamised eeterliku õli tootjad on Madagaskar ja Komoori saared. Lõhnav kananga kasvab algupäraselt troopilises kliimas Vaikse ookeani maades. Puu on pärit peamiselt Indoneesiast, Malaisiast, Filipiinidelt, Madagaskarlt ja Komoori saartelt. Lõhnav kananga on väga tugeva lõhnaga, mistõttu on seda taime viidud ka Ameerikasse, Hiinasse, Aafrikasse ja Indiasse. Droogiks kasutatakse lõhnava kananga õisi, millest toodetakse eeterlikku õli. Eelistatakse kollaseid õisi, mida värskelt korjatuna destilleeritakse. Saadud õli on väga magusa, lillelise ja kergelt vürtsise lõhnaga ning värvuselt kahvatukollane. Lõhnava kananga eeterlikku õli kasutatakse depressiooni leevendamiseks, meeleolu parandamiseks, vererõhu alandamiseks ja sugutungi suurendamiseks. Samuti on see vähesel määral üldtugevdava ja antiseptilise toimega. Indoneesias ja Vietnamis kasutatakse seda malaaria raviks. Indialased on lõhnava kananga eeterlikku õli kasutanud ka silmapõletiku, peavalu ja podagra raviks. Indias ja India ookeanis asuvatel saartel usustakse, et lõhnava kananga lehed leevendavad sügelust ja ravivad kõõma. Lõhnava kananga eeterlikku õli kasutatakse välispidiselt juuste väljalangemise, akne, putukahammustuste ja nahaärrituste puhul. Samuti leevendab see nahale määrides spasme ja lihasevalu. Eeterliku õli kasutamine on peaaegu ohutu, kuid raseduse ajal tuleks olla ettevaatlik. Eeterliku õli sissehingamine võib tekitada peavalu ja iiveldust. Ilang ilangi kasutatakse laialdaselt parfümeeriatööstuses ja kinnitina seepides. Samuti on see kasutusel ka maitseainena peamiselt alkohoolsetes ja alkoholivabades jookides ning magustoitudes. "Traditional Uses, Phytochemistry, and Bioactivities of Cananga odorata (Ylang-Ylang)". Ain Raal (2010). Maailma ravimtaimede entsüklopeedia. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. Julia Lawless (1992). The Encyclopaedia of Essential Oils.
Ole Ehelaid

Ole Ehelaid (perekonnanimi aastani 1938 Eheland; 1. mai 1913 Tallinn – 2. september 2003) oli eesti skulptor. Õppis 1921–1928 Tallinna 4. ja Harjumaa Alu algkoolis, lõpetas 1933 tehnikuna Tallinna Tehnikumi algastme ehitusharus. Jätkas õpinguid 1942–1943 Pallases ja seejärel aastani 1946 Anton Starkopfi juhendamisel Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis. Töötas 1944–1961 peamiselt Tartu Linna TSN TK-s arhitektina; aastast 1961 Tartus vabakunstnik. Aastast 1959 Kunstnike liidu liige. Inimplastika: Keeris (1969, graniit, oli Tallinnas Mustamäel, varastatud) loomaplastika: Kitsetall (1949, pronks, Porkuni) Jääkaru (1957, graniit, Tartu vaksali park) Tukkuv karupoeg (1958, babiit, erakogu, Tartu) Merelõvi (1965, graniit, Pühajärve) Vastsündinu (1977, graniit, Tallinna Hirvepark) portree: Juhan Liiv (1966, graniit, Alatskivi) Anna Haava (1963, marmor, Pala kultuurimaja) A. H. Tammsaare (1964, kips) monumendid: Hans Heidemann (1957, pronks, graniit, arhitekt Arnold Matteus, Tartu, kõrvaldatud) I üldlaulupeo mälestuskivi (1959, graniit, arhitekt Udo Tiirmaa, Tartu) Jaan Kärner (1966, Uderna Algkooli skulptuuriaed) Leopold Hansen (1966, Uderna Algkooli skulptuuriaed) Friedebert Tuglas (Uderna Algkooli skulptuuriaed) kalmistuskulptuur: Rannu Ema (1972, graniit. Paigutati 1976 Rannu kalmistule, 1949. aastal lõhutud Vabadussõja mälestussamba kohale. Vabadussõja mälestussammas taastati 2015. aastal ning "Rannu Ema" paigutati samba kõrvale Küti perekonna hauasammas (1979, graniit, Tartu Pauluse kalmistu) Kultuurimälestis nr 2224 "Skulptuur «Keeris», O. Ehelaid, 1969 (graniit)" Kultuurimälestis nr 2219 "Skulptuur «Vastsündinu», O. Ehelaid, 1977 (graniit)" Kultuurimälestis nr 4271 "Rannu kalmistu" Lea Mehilane. "Ehelaid, Ole". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 64 Kultuurimälestis nr 2224 "Skulptuur «Keeris», O. Ehelaid, 1969 (graniit)" Kultuurimälestis nr 2219 "Skulptuur «Vastsündinu», O. Ehelaid, 1977 (graniit)"
Viiu

Viiu on eestipärane naisenimi, mis on tuletis naisenimest Sofia. Viiu Gutmann, eesti kergejõustiklane ja kergejõustikutreener Viiu Härm, eesti näitleja, luuletaja Viiu Rebane, eesti orienteeruja Viiu-Kai Nestor, eesti geoloog, mikropaleontoloog Eesti Entsüklopeedia. 8. köide: Tanulane–Yvon. Tartu: Loodus, 1937, lk 1047.
Kohaspetsiifiline teater

Kohaspetsiifiline teater (inglise keeles site-specific theatre) on teatrivorm, mis kõige laiemas tähenduses hõlmab neid lavastusi, mida etendatakse väljaspool selleks otstarbeks ehitatud või kohandatud hooneid. Kohaspetsiifilise lavastuse ruumiks võib olla näiteks vana tehas, linnaruum, küün, korter, looduslik maastik jne. Sisuliselt kitsendades on kohaspetsiifiline teater teatrivorm, kus lavastuse leitud ruum oma füüsiliste, sotsioloogiliste või kultuuriliste tähendustega mängib aktiivset rolli lavastuse loomisprotsessis. Olulise osa lavastuse ettevalmistustööst hõlmab paiga uurimine ja analüüsimine. Tõeline kohaspetsiifilise lavastuse jõud on selles, et ta mingil moel aktiveerib või seob kindla koha narratiivid, milleks võivad olla arhitektuuri-, maastikuvormid, hoone iseloom, funktsioon või ajalugu. Kohaspetsiifilise lavastuse ruum töötab alati kontekstina ning lavastus ise on kavandatult mõistetav ainult selle algses kohas. Etenduse toomine teatriruumist välja võib anda võimaluse vähendada distantsi teatri illusoorsuse ja reaalsuse vahel. On öeldud, et see viib tihti kogu teatriruumi osade (näiteks publik ja lava) uuesti mõtestamiseni ja defineerimiseni ning eksperimentideni nende paigutuses ja funktsioonis. Kohaspetsiifilise teatri erivormiks võib pidada keskkonnateatrit (inglise environmental theatre) ja rännakteatrit (inglise promenade theatre). Esimese puhul on tegemist teatriga, kus eriline tähelepanu on keskendatud publiku ja lava, elu ja kunsti vahelise eraldatuse vähendamisele ning kus näitleja roll pole ruumi suhtes või teksti roll lavastuse suhtes esile tõstetud. Rännakteateris publik tavaliselt seisab ning liigub koos näitetegevusega ühest etenduspaigast teise. Eesti võib viimase rännakteatri näitena märkida Pärnu teatris Endla 2016. aastal esietendunud lavastust "See asi" (lavastaja Laura Mets). Kohaspetsiifilistest lavastustest Eestis võib näidetena välja tuua mitme teatri Tammsaare lavastusi Vargamäel, Anne Türnpu lavastatud "Isuri eepose" Kordu rabas, Vanemuise suvelavastused "Peko" Värskas ja "Obinitsa" Obinitsas (lavastaja Ain Mäeots), Taarka Pärimusteatri lavastuse "Inemise igä" Piusa liivakarjääris (lavastaja Helena Kesonen), Tartu Uue teatri lavastuse "Odysseia" (lavastaja Ivar Põllu). Patrice Pavis (1998). Dictionary of the Theatre. Terms, Concepts, and Analysis. University of Toronto Press. Mike Pearson (2010). Site-Specific Theatre. Palgrave Macmillan. Joslin McKinney, Philip Butterworth (2009). The Cambridge Introduction to Scenography. Cambridge University Press.
Roosi turismitalu

Roosi Turismitalu asutati 27. aprillil 2009 Lääne-Nigula vallas Rannakülas Roosi talus Läänemaal kodumajutusasutusena. Roosi Turismitalu asub Nõva maastikukaitsealal. Lisaks majutusele pakub Roosi Turismitalu ka matkamisvõimalusi RMK matkaradadel ning vahendab orienteerumismatku ja paadireise Osmussaarele. Roosi Turismitalus on ka võimalus seilata viikingipaatidega mööda rannikuäärt. Peraküla simman toimub igal aastal augustikuu teisel laupäeval. Simmanil saab vaadata vabaõhuetendust ja sellele järgnevat ehedat külapidu. Esimene simman peeti 1997. aastal, kui Perakülas Põlluotsa taluõuel mängiti Ago-Endrik Kerge lavastatud A. H. Tammsaare näitemängu „Vanad ja noored". Sellest tekkis mõte ise oma inimestega lavastada näitemäng kohalikust ajaloost. Kalapüügifestival Nõva Lest leiab aset augusti lõpus. See on avalik pereüritus, mille raames toimuvad ka mitmepäevased kalapüügivõistlused. Festivali korraldavad OÜ Kalasaba ja MTÜ Peraküla Teater koostöös Nõva Vallavalitsusega. "Peraküla simman". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. juuli 2017. Vaadatud 8. mail 2017. Nõva Lesta Festival 2016[alaline kõdulink] Koduleht Sillamäe lapsed õppisid Nõval eesti keelt, Lääne Elu
Liist

Liist on kitsas piklik, harilikult õhuke ning vähemalt ühelt poolt tasane puidust, metallist või muust materjalist kinnitus- või kaunistusriba. Liistak Tuuleliist "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 08.05.2017)
Looduskivi

Looduskivi on looduses leiduv kivi, mida inimene kasutab oma tegevuses (nt ehituses). Looduskivile vastandub tehiskivi.
Andrej Plenković

Andrej Plenković (sündinud 8. aprillil 1970 Zagrebis) on Horvaatia poliitik. Ta on 19. oktoobrist 2016 Horvaatia peaminister ja samast ajast ka Horvaatia Demokraatliku Liidu esimees. Andrej Plenković on lõpetanud 1993. aastal Zagrebi Ülikooli õigusteaduskonna. Alates 1993. aastast on ta töötanud mitmesugustel ametikohtadel Horvaatia välisministeeriumis. Aastatel 2002–2005 oli ta Horvaatia missiooni asejuht Euroopa Liidu juures Brüsselis, ta juhtis poliitilise missiooni tegevuse kooskõlastamist ja arendas võrgustikutööd Euroopa Komisjoni, Euroopa Ülemkogu, Euroopa Parlamendi ja muude alaliste esindustega eri liikmesriikides. Aastal 2011 valiti ta Horvaatia parlamendi liikmeks (Horvaatia Demokraatliku Liidu nimekirjas). Aastal 2013 (pärast Horvaatia ühinemist Euroopa Liiduga) valiti ta Euroopa Parlamendi liikmeks. Ta oli Euroopa Parlamendi liige alates 1. juulist 2013 kuni 12. oktoobrist 2016 ja kuulus Euroopa Rahvapartei fraktsiooni. 19. oktoobrist 2016 on ta Horvaatia peaminister. Ta on abielus ja tal on kolm last. Andrej Plenkovići koduleht
Gavrilov-Jami rajoon

Gavrilov-Jami rajoon (vene keeles Гаврилов-Ямский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblastis, asudes oblasti idaosas. Rajooni keskus on Gavrilov-Jami linn. Rajoon piirneb põhjas Jaroslavli ja Nekrassovskoje rajooniga, idas Kostroma oblastiga, kagus Ivanovo oblastiga, lõunas ja läänes Rostovi rajooniga ning loodes Borissoglebski rajooniga. Rajooni pindala on 1120 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 26 558. 2002. aastal oli elanikke 28 923 ja 1989. aastal 32 770. Gavrilov-Jami rajoonis on 196 asustatud punkti, mis kuuluvad ühe (Gavrilov-Jami) linna ja nelja külaasunduse koosseisu. 26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.