laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kirsti Akkermann

Kirsti Akkermann (sündinud 18. augustil 1975) on eesti psühholoog, Tartu Ülikooli kliinilise psühholoogia kaasprofessor. Tema peamised uurimisteemad on geenide ja keskkonna koosmõju psühhopatoloogia kujunemisel; söömishäirete biomarkerid, söömishäirete riskifaktorid ja arengulised trajektoorid, psüühikahäirete dimensionaalne käsitlus; liigsöömise ja emotsionaalse söömise mehhanismid, pidurduslik kontroll ja tähelepanukalle häirunud söömiskäitumise ja kehataju püsimisel; emotsioonide regulatsiooni roll toimetuleku kujundamisel, psühholoogiline heaolu ja elukvaliteet krooniliste haigustega lastel, tervisetehnoloogiad, psühholoogiliste sekkumiste mõju hindamine. Akkermann lõpetas 2000. aastal Tartu Ülikooli psühholoogia eriala, 2003. aastal sai sealsamas magistrikraadi ning 2010. aastal kaitses Tartu Ülikoolis psühholoogia doktorikraadi teemal "Serotonin-related Biomarkers and Symptoms of Eating Disorders" ("Serotoniinisüsteemi talitluse biomarkerid ja söömishäirete sümptomid", juhendajad Jaanus Harro, Anu Aluoja). Kirsti Akkermann alustas praktiseeriva psühholoogina aastatel 2000–2001 Lõuna-Eesti Haiglas, töötas 2001–2010 Tartu Ülikooli Kliinikumi psühhiaatriakliinikus ja aastatel 2009–2016 Ambromed Kliinikus kliinilise psühholoogina. Alates 2017. aastast jätkas ta kutselist tegevust Kognitiivse ja Käitumisteraapia Keskuses Aastatel 2004–2014 töötas ta Tartu Ülikooli kliinilise psühholoogia lektori ja neuropsühhofarmakoloogia teadurina. Alates 2014. aastast on ta Tartu Ülikooli psühholoogia instituudi kliinilise psühholoogia kaasprofessor ja osakonna juhataja, kliinilise psühholoogia kutseaasta programmijuht,ning 2020-2021 Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkonna teadus-arendusprodekaan. Ta on litsentseeritud kliiniline psühholoog-psühhoterapeut, superviisor. 2008 Tartu Ülikooli psühholoogia instituudi publikatsioonipreemia (parim doktorandi artikkel) 2009 Dr. Ruta Kruuda Fondi stipendium 2010 Tartu Ülikooli Käitumis-, sotsiaal- ja terviseteaduste doktorikooli publikatsioonipreemia 2018 Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkonna publikatsioonipreemia 2019 Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkonna tunnustus ühiskondliku tegevuse eest 2021 Tartu Ülikooli aumärk Kirsti Akkermann on alates 2003. aastast Eesti Kognitiivse ja Käitumisteraapia Assotsiatsiooni juhatuse liige ja rahvusvaheline esindaja, aastatel 2019–2021 assotsiatsiooni president. Ta on Eesti Käitumis- ja Tervisteaduste Keskuse, Eesti Psühhiaatrite Seltsi, Eesti Psühholoogide Liidu ja Eesti Kliiniliste Psühholoogide Ametiühingu liige. Ta osaleb VATEK-i eksperdigrupi töös.   Akkermann on osalenud ravijuhendite ja söömishäirete raviprogrammide väljatöötamisel. "Eesti Teadusinfosüsteem. Kirsti Akkermann". "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. Kirsti Akkermann Google Scholaris Kirsti Akkermann ResearchGate'is Kirsti Akkermann portaalis Academia.edu
Kätlin Konstabel

Kätlin Konstabel (sündinud 8. jaanuaril 1974) on Eesti psühholoog, koolitaja, paari- ja pereterapeut. 2020.aastal pälvis Eesti Naisteühenduste Ümarlaualt Valge Lindi auhinna . Kätlin Konstabel (31.08.2020). "mx ta lic blocki ei pane". ERR koduleht. Vaadatud 11.11.2020. katlinkonstabel.ee Kätlin Konstabel Eesti Teadusinfosüsteemis
Evelyn Kiive

Evelyn Kiive (sündinud 8. märtsil 1977) on eesti psühholoog ja Tartu Ülikooli eripedagoogika professor. Tema peamised uurimisteemad on erivajadusega inimeste õpetamine ja eripedagoogika. Kiive lõpetas 1999. aastal Tartu Ülikooli psühholoogia erialal, 2001. aastal sai sealsamas magistrikraadi cum laude ning 2005. aastal kaitses doktoriväitekirja teemal "Studies on peripheral markers of central serotonergic activity and behaviour" (juhendaja Jaanus Harro). Evelyn Kiive oli aastatel 1999–2001 Tartu Ülikooli psühholoogia osakonnas laborant ja 2001–2005 lektor. Aastatel 2005–2008 oli ta sotsiaalteaduskonna dekanaadi administratiivtöötaja ning käitumis- ja terviseteaduste doktorikooli projektijuht. Aastatel 2008–2013 oli Kiive psühholoogia instituudi psühhofüsioloogia teadur, 2012–2015 psühhofüsioloogia dotsent ning 2013–2016 käitumise neurobioloogia vanemteadur. Alates 2015. aastast on ta haridusteaduste instituudis eripedagoogika professor. Evelyn Kiive on 2002. aastast Eesti Psühholoogide Liidu ning 2011. aastast Society for Neuroscience liige. "Eesti Teadusinfosüsteem. Evelyn Kiive". Evelyn Kiive Google Scholaris Evelyn Kiive ResearchGate'is
Aadi Tegova

Aadi Tegova (sündinud 19. juulil 1981 Tartus) on eesti graafik ja graafikadisainer ning loovjuht. Ta tegutseb loovjuhina Tartu Ülikooli infotehnoloogia osakonnas ja on loovagentuuri Tuletorn eestvedaja. Ta lõpetas 2007. aastal Tartu Kõrgema Kunstikooli meedia ja reklaami eriala. Ta kandideeris 2023. aasta Riigikogu valimistel Erakond Parempoolsed nimekirjas, kus kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 70 häält ning ei osutunud valituks. Vilistlased pallasart.ee. Valimisringkond nr 10 valimised.ee (andmed seisuga 07.03.2023 19:45)
Labanoras

Labanoras on alev Leedus Švenčionyse rajoonis, Labanorase valla halduskeskus. Alev asub Labanorase ürgmetsas Labanorase oja kaldal, sellest idas on 57,7 ha suurune Labanorase järv, kirdes 16,3 ha suurune Duobulise järv. Labanorases on postkontor ja raamatukogu, seal asub Labanorase regionaalpargi direktsioon. Alevis on kämping ja restoran-võõrastemaja Labanoras. Sealne katoliku kirik valmis aastal 1820. Mikas Petrauskas – Leedu helilooja, elas Labanorases aastail 1893–1897, oli sealse kiriku organist Kipras Petrauskas – Leedu laulja, elas Labanorases aastail 1893–1897 Labanorast on kirjalikes allikates esmamainitud 1373. aastal. 1387. aastal andis suurvürst Jogaila selle Vilniuse piiskoppide valduseks, kelle omandisse Labanoras kuulus aastani 1811. Esimesed teated sealsest kirikust pärinevad aastast 1511, sealsest karjamõisast aastast 1539. Aastast 1568 on esimesed teated Labanorase mõisast. Hiljem kujunes mõisa juurde alev. Aastal 1767 moodustati sealse kiriku juurde kihelkond. Aastal 1820 rajati sinna uus kirikuhoone. Aastal 1781 hakkas alevis tegutsema kihelkonnakool. Aastal 1811 kaotasid piiskopid oma Labanorase valduse. Kohaliku legendi kohaselt ei saanud sealsed vaimulikud ja mõisarahvas omavahel läbi. Vaimulikele kuulunud osa nimetati Kunigiškiaiks, mõisnikele kuulunud poolt aga, Dvariškiaiks. Mõlemal poolel oli ka oma surnuaed, veel tänapäevalgi maetakse ühe poole surnud ühele, teise poole omad aga teisele kalmistule. Tsaariajal oli asula venekeelne nimekuju Лабонары. Jaanuariülestõusu ajal toimusid alevi juures lahingud. XX sajandi alguses oli see tähtis marjadega kauplemise paik. Suvel 1941 hukati alevis elanud juudid.Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli alev Švenčionėliai metsatööstusühingu keskasulaks. Aastal 1865 leiti sealselt põllult 470 hõberahast koosnev Labanorase aare. 2009. aastal põles sealne kirik maha, säilis vaid kellatorn. 2010. aastal hakati kirikut taastama 2011. aastal pühitseti uus hoone sisse. Labanoras Alevi tänavavaade Kellatorn Katoliku kirik aastal 2012 2011 m. surašymas Лабонары. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 3 (Лаарсъ — Оятъ). СПб, 1867, 2 lk. Holocaust atlas of Lithuania Vincas Brazauskas, Kazys Misius. Labanoras. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 391 lk. Eugenijus Ivanauskas. Labanoro lobis. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 391 lk. Poola Kuningriigi geograafiline leksikon Alev portaalis vietoves.Lt Labanorase alev YouTube'is
Piret Ehin

Piret Ehin (sündinud 25. aprillil 1976) on eesti politoloog, Tartu Ülikooli võrdleva poliitika professor ja TÜ Johan Skytte poliitikauuringute instituudi asejuhataja teadustöö alal. Tema peamised uurimisteemad on valimiskäitumine (eelkõige Euroopa Parlamendi valimistel), demokraatia ja legitiimsus, Euroopa integratsioon ja selle mõju liikmesriikide poliitilistele süsteemidele ning poliitilised hoiakud, sh režiimitoetus ja suhtumine demokraatiasse. Piret Ehin on koostanud mitmeid rakenduslikke uuringuid Euroopa Parlamendi, Riigikogu ja Riigikantselei tellimusel. Peamiselt on need käsitlenud Euroopa Liidu institutsioonide ja otsustusprotsesside reforme ja nende mõjusid. Alates 2007. aastast on Ehin korduvalt olnud Avatud Eesti Fondi nõukogu liige ning 2008–2009 ja 2017–2018 sealse nõukogu esimees. Piret Ehin kuulub Eesti Naisüliõpilaste Seltsi. Ta on Eesti Välissuhete Nõukoja liige. Ehin lõpetas 1994. aastal Rapla I Keskkooli kuldmedaliga. 1998. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli politoloogia eriala cum laude ja 2000. aastal sai Arizona Ülikoolist (University of Arizona, USA) politoloogia magistrikraadi. 2002. aastal kaitses ta Arizona Ülikoolis politoloogia erialal doktorikraadi teemal "Enlargement of the European Union and the problem of popular consent" (juhendaja William Mishler). 2002–2004 töötas Piret Ehin asedirektorina Tartu Ülikooli Euroopa Kolledžis. Aastatel 2005–2009 oli ta Tartu Ülikooli rahvusvaheliste suhete teooria vanemteadur. Aastatel 2011–2021 oli ta Tartu Ülikooli võrdleva poliitika vanemteadur ning alates 2016. aastast ühtlasi Johan Skytte poliitikauuringute instituudi asejuhataja teadustöö alal. Alates 2022. aasta veebruarist on ta võrdleva poliitika professor Tartu Ülikooli Johan Skytte poliitikauuringute instituudis. Piret Ehini juhendamisel on Tartu Ülikoolis kaitstud kolm doktoritööd ja üle 50 magistritöö. 2008–2011 ja taas alates 2020. aastast on ta Tartu Ülikooli politoloogia doktoriprogrammi juht. 2022. aasta kevadel oli ta külalisteadur Stanfordi Ülikoolis. Alates 2024. aastast on ta Uppsala Ülikooli poolt välja antava Johan Skytte politoloogia auhinna valikukomitee liige. 2002 – Rein Taagepera politoloogiaauhind teadusartikli eest tippajakirjas 2016 – Tartu Ülikooli aumärk "Eesti Teadusinfosüsteem. Piret Ehin". "The Prize". Skytteprize (inglise). Vaadatud 15. jaanuaril 2024. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. Piret Ehin Eesti Teadusinfosüsteemis Piret Ehin Google Scholar lehekülg Piret Ehin ResearchGate lehekülg Piret Ehin AcademiaNet leheküljel
Ýmnos eis tin Eleftherían

Ýmnos eis tin Eleftherían (kreeka keeles Ὕμνος εἰς την Ἐλευθερίαν Imnos is tin Eleftherian 'hümn vabadusele') on Dionýsios Solomósi 1823. aastal kirjutatud luuletus, mis koosneb 158 salmist ning on seatud Nikolaos Mantzarose muusikale. 1865 said kaks esimest salmi Kreeka riigihümniks ning hiljem ka Küprose Vabariigi hümniks. Solomósi originaal Σὲ γνωρίζω ἀπὸ τὴν κόψι τοῦ σπαθιοῦ τὴν τρομερή, σὲ γνωρίζω ἀπὸ τὴν ὄψι ποὺ μὲ βία μετράει τὴ γῆ. Ἀπ’ τὰ κόκκαλα βγαλμένη τῶν Ἑλλήνων τὰ ἱερά, καὶ σὰν πρῶτα ἀνδρειωμένη, χαῖρε, ὦ χαῖρε, Ἐλευθεριά! Kreekakeelne originaal Σε γνωρίζω από την κόψη του σπαθιού την τρομερή, σε γνωρίζω από την όψη που με βία μετράει τη γη. Απ’ τα κόκκαλα βγαλμένη των Ελλήνων τα ιερά, και σαν πρώτα ανδρειωμένη, χαίρε, ω χαίρε, Ελευθεριά! Traditsiooniline transliteratsioon Sè gnôrízô apò tền kópsi toũ spathioũ tền tromerế, sè gnôrízô apò tền ópsi poù mè bía metráei tề gễ. Ap’ tà kókkala bgalménê tỗn Hellếnôn tà hierá, kaì sàn prỗta andreiôménê, khaĩre, ỗ khaĩre, Eleutheriá! Tänapäevane transliteratsioon Se gnorízo apó tin kópsi tou spathioú tin tromerí, se gnorízo apó tin ópsi pou me vía metrái ti gi. Ap’ ta kókkala vgalméni ton Ellínon ta ierá, ke san próta andrioméni, chére, o chére, Eleftheriá! Kuula Kreeka rahvushümni mp3 Instrumentaali MP3 Kreeka rahvushümn (MIDI) ΕΘΝΙΚΟΣ ΥΜΝΟΣ, Kreeka rahvushümn, presidency.gr
Aivo Toomistu

Aivo Toomistu (12. juuli 1960 Märjamaa – 29. oktoober 2020) oli eesti omavalitsus- ja seltskonnategelane, riigiametnik ja poliitik. Ta lõpetas aastal 1982 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuurharidustöötajana. Toomistu töötas Paide kultuurikeskuse asejuhatajana, Järva maavalitsuses kultuuriosakonna juhatajana, Väätsa vallavanemana, Paide linnavolikogu aseesimehena, Tallinna linnavolikogu keskfraktsiooni nõunikuna, Tallinna 32. keskkooli direktorina ja Haabersti linnaosa vanema asetäitjana. 2018. aasta jaanuarist kuni surmani oli Toomistu Eesti rahandusministeeriumi regionaalhalduse osakonna Järva maakondliku talituse juht ehk Järva maakonna kõrgeim riigiametnik. Ta oli ka tuntud ja tunnustatud pulmaisa ja õhtujuht. Keskerakonda kuulunud Aivo Toomistut on tunnustatud Järvamaa teenetemärgiga tulemusliku tegevuse eest Järvamaa ja Paide kultuurielu juhtimisel ning pikaajalise aktiivse tegevuse eest Paide linnavolikogu liikmena. 2008. aastal pälvis ta ka Põhja Politseiprefektuuri teenetemärgi silmapaistvate teenete eest. http://vvk.ee/varasemad/k05/kandidaadid/7227.html Suri Järvamaa kõrgeim riigiametnik Aivo Toomistu, Järva Teataja, 30. oktoober 2020.
Käsipall 1984. aasta suveolümpiamängudel

Käsipall 1984. aasta suveolümpiamängudel oli kavas 31. juulist 11. augustini. 1984. aasta Los Angelese suveolümpiamängudel oli käsipall viiendat korda olümpiamängude programmis. Olümpiaturniiril osalesid nii mehed, kui naised. Naised osalesid kolmandat korda olümpiamängudel. Meeste turniiril osales 12 ja naiste turniiril 6 võistkonda. Käsipalli olümpiaturniir peeti: Titan Gymnasiumi 4000-kohalises mitmeotstarbelises hallis California osariigi ülikooli ülikoolilinnakus Fullertonis. NSV Liidu juhitud boikoti tõttu ei võistelnud mõned idabloki tugevad käsipalliriigid; see andis Jugoslaaviale võimaluse võita mõlemad kuldmedalid. Idabloki arvukate tugevate käsipalliriikide mängude boikoteerimise tõttu tunnistati olümpiamängude eelse olümpiakvalifikatsiooni tulemused kehtetuks. Nõukogude Liitu asendas Saksa FV, Poolat asendas Hispaania, Saksa DV asemel osales Jaapan, Ungarit asendas Rootsi, Tšehhoslovakkia asemel sai osaleda Šveits ja Kuubat asendas Island. Kahte alagruppi loositud võistkonnad mängisid omavahel, et selgitada, millise koha nimel peaks võistkonnad viimases voorus võistlema. Käsipall olümpiamängudel
Ameerika Ühendriikide Mereväeobservatoorium

Ameerika Ühendriikide Mereväeobservatoorium (United States Naval Observatory, USNO) on Ameerika Ühendriikide mereväe teadusasutus. Observatoorium on asutatud 1830. aastal ning selle peakorter asub Washingtonis. USNO on Ameerika Ühendriikide vanimaid teadusasutusi ning selle peamised ülesanded on Maa liikumise ja asukoha täpne määramine, astromeetria ning õige aja teenistus. USNO andmeid kasutavad Ameerika Ühendriikide kaitseministeerium ja merevägi ning observatooriumi õige aja teenistuse kellaaega kasutab Ameerika Ühendriikide kosmoseväe hallatav GPS. Lisaks teaduslikule missioonile on Mereväeobservatooriumi linnakus alates 1970. aastatest olnud Ameerika Ühendriikide asepresidendi ametlik elukoht. Aatomkell Võrguaja protokoll "The United States Naval Observatory (USNO)". USNO. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. november 2020. Vaadatud 11. november 2020. "GPS timing products". USNO. Originaali arhiivikoopia seisuga 26. november 2020. Vaadatud 11. november 2020. Number One Observatory Circle. "The Residence". Vaadatud 25.12.2023.
Udellide Peavalitsus

Udellide Peavalitsus (vene keeles главное управление уделов, saksa keeles Hauptverwaltung der Apanagen), aastani 1892 Udellide Departemang (департамент уделов) oli aastatel 1797−1826 kroonupalatile, seejärel kuni 1917. aastani Venemaa Keisririigi Keiserliku Õukonna ja Udellide Ministeeriumile allunud asutus, mille ülesanne oli hallata tsaariperekonnale kuuluvaid maavaldusi ja korraldada tsaariperekonna ülalpidamist. Keiser Paul I asutas kroonupalatile allutatud departemangu 1797. aasta 5. aprill. Pärast Venemaa õukonnaministeeriumi asutamist 1826. aastal liideti departemang selle institutsiooniga. Aastatel 1852−1856, mil ministeerium oli jagatud õukonna ja udellide ministeeriumiks, oli see lühikest aega viimase koosseisus. 1892. aastal muudeti departemang peavalitsuseks, millena tegutses kuni 1917. aastani. Asutas kaotati Ajutise Valitsuse otsusega 14. aprillil 1917. Kohaliku tasandi institutsioonideks olid aastatel 1797−1808 udelliekspeditsioonid (удельные экспедиции), 1808−1892 udellikontorid (удельные конторы) (XIX sajandi keskpaigas oli neid 19) ja 1892−1917 udelliringkondade valitsused (управления удельных округов). Arhangelski Kaasani Kostroma Moskva Nižni Novgorodi Novgorodi Orenburgi Orjoli Pensa Pihkva Saraatovi Simbirski Smolenski Tambovi Tveri Vjatka Vladimiri Vologda Voroneži Aastatel 1797−1825 oli udellide departemangu juhi ametinimetuseks minister, kellel oli neli aseministrit. Pärast õukonnaministeeriumi asutamist 1826. aastal oli minister ühtlasi departemangu juht. Iseseisva udellide ministeeriumi ajal (1852−1856) juhtis asutust samuti minister. Aastal 1856 nimetati departemangu juhiks esimees (председатель), kelle ametinimetus muudeti 1882. aastal juhatajaks (управляющий). Peavalitsust juhtis ülem. Apanaaž Amburger, Erik. Geschichte der Behördenorganisation Russlands von Peter dem Grossen bis 1917. − Studien zur Geschichte Osteuropas. Bd X. Leiden: E. J. Brill, 1966. Lk 106-108 [1]. Udellide departemang Ajalooarhiivi fondiloendis
Käsipall 1988. aasta suveolümpiamängudel

Käsipall 1988. aasta suveolümpiamängudel toimus 20. septembrist 1. oktoobrini. 1988. aasta Seouli suveolümpiamängudel oli käsipall kuuendat korda olümpiamängude programmis. Olümpiaturniiril osalesid nii mehed kui ka naised. Naised osalesid neljandat korda olümpiamängudel. Meeste turniiril osales 12 ja naiste turniiril 8 võistkonda. märgitud tulemus on alagrupis peetud mäng. märgitud tulemus on alagrupis peetud mäng. Käsipall olümpiamängudel
Baluošas (Švenčionyse rajoon)

Baluošas või Baluošai on järv Leedus Švenčionyse rajoonis, merepinnast 138,7 meetri kõrgusel. Põhjakaldal piirneb Baluošas Molėtai rajooniga. Järve säng asub jääajal tekkinud tunneloru kohal. Kaldad on üldiselt kõrged, idas ja läänes kohati ka madalad ja soostunud. Kaldavöönd on liivane. Kaldajoone pikkus on 12,14 kilomeetrit. Järves on neli metsaga kaetud saart: Orališkiai saare pindala on 1,74 ha, ülejäänute pindalad on 0,22 ha, 0,11 ha ja 0,06 ha. Järve suubub põhjast Žverna, idast nimetu oja. Välja voolab Asveja järve suubuv Baluoša. Baluošas jääb Asveja regionaalparki. Vee läbipaistvus on suvel 2,8 meetrit. Kaladest elavad järves roosärg, särg, koger, nurg, linask, angerjas, kiisk, koha, luts, karpkala, meritint, viidikas, ahven, rääbis, latikas ja haug. Külad järve kaldal on Čistabora, Baluoša ja Orališkiai. Edelakaldal asub Baluoša linnamägi, põhjakaldal turismitalu, lõunakaldale on rajatud laagriplats. Järve nimi tuleneb kas murdesõnast balas, mis tähistab valget, või sõnast bala, mis tähistab tüma paika, sood. Marija Vasiliauskienė. Baluošas (Švenčionių r.). Tarybų Lietuvos enciklopedija, Kd. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. 198 lk. Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. 57 lk., – Vilnius: Mokslas, 1981.
Książ

Książ (poola keeles Zamek Książ, saksa keeles Fürstenstein) on Sileesia piirkonna suurim loss. See asub Poola Alam-Sileesia vojevoodkonnas Wałbrzychi linnast põhjas. Loss on vaatega Pełcznica jõe kurule ja on üks Wałbrzychi piirkonna peamisi turismiobjekte. Loss rajati aastail 1288–1292. 16. sajandil ehitati see renessanss-stiilis ümber, hiljem on seda veel ümber ehitatud.
Salvatore Sirigu

Salvatore Sirigu (sündinud 12. jaanuaril 1987 Nuoros) on Itaalia jalgpallur, kes mängib väravavahina Türgi kõrgliigaklubis Fatih Karagümrük. Ta alustas klubikarjääri Palermos. Hooajal 2007–08 mängis ta Palermost laenul Itaalia tugevuselt kolmanda liiga klubis Cremonese ja hooajal 2008–09 Itaalia esiliigaklubis Ancona. Itaalia kõrgliigas debüteeris Sirigu hooajal 2009–10. 2011. aasta juulis liitus ta Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Paris Saint-Germain. Ta oli aastatel 2014–2015 neli hooaega Paris Saint-Germaini põhiväravavaht. Aastatel 2013–2016 tuli ta neli hooaega järjest Prantsusmaa meistriks. Hooaegadel 2012–13 ja 2013–14 valiti ta Prantsusmaa kõrgliiga hooaja parimaks väravavahiks ja liiga hooaja sümboolesse koosseisu. Hooajal 2016–17 mängis ta laenul Hispaania kõrgliigaklubides Sevilla ja Osasuna. 2017. aasta juunis siirdus ta Itaalia kõrgliigaklubisse Torino. 2019. aasta märtsis hoidis Itaalia kõrgliigas oma värava puhtana kuues mängus järjest, ületades sellega alates 1970. aastatest Luciano Castellinile kuulunud klubi rekordi. 2021. aasta augustis liitus ta Itaalia kõrgliigaklfbiga Genoa, kus oli ühe hooaja klubi esiväravavaht. Hooaja 2022/23 kuulus ta Itaalia klubide Napoli ja Fiorentina koosseisu, kuid sai kogu hooaja jooksul kirja vaid kaks mängu Fiorentina meeskonnas. 2023. aasta septembris sõlmis ta üheaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubis Nice, kuid klubi meeskonnas ta üheski mängus platsile ei pääsenud ja siirdus 2024. aasta jaanuaris Türgi kõrgliigaklubisse Fatih Karagümrük. Itaalia jalgpallikoondises tegi Sirigu debüüdi 10. augustil 2010 sõprusmängus Elevandiluuranniku vastu. Aastatel 2010–2021 mängis ta Itaalia koondises kokku 21 korda. 2021. aastal tuli ta Itaalia koondisega Euroopa meistriks. Ta kuulus Itaalia koondisse veel ka 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel, 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikavõistlustel, 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Paris Saint-Germain Ligue 1: 2012–13, 2013–14, 2014–15, 2015–16 Trophée des Champions: 2013, 2014, 2015, 2016 Coupe de la Ligue: 2013–14, 2014–15, 2015–16 Coupe de France: 2014–15, 2015–16 "Salvatore Sirigu s'engage pour un an avec Nice" (prantsuse). L'Équipe. 15. september 2023. Vaadatud 15. septembril 2023. "Sirigu leaves Le Gym" (inglise). ogcnice.com. 16. jaanuar 2024. Vaadatud 16. jaanuaril 2024.  Salvatore Sirigu – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Carl Hilpert

Carl Hilpert (12. september 1888 Nürnberg – 1. veebruar 1947 Moskva) oli Saksamaa sõjaväelane nii esimeses kui teises maailmasõjas, ta oli auastmelt kindralooberst. Ta sündis 1888. aastal Nürnbergis. 15. juulil 1907 astus ta väeteenistusse Nürnbergi jalaväerügementi Hartmann. Aastatel 1908–1909 õppis ta Müncheni sõjakoolis. Esimeses maailmasõjas oli ta Baieri Kuningliku 5. jalaväerügemendi adjutant. Seejärel 1917. aastal, pärast raskerelvade koolitust ülendati ta kapteniks (hauptmann) ja määrati 5. tagavarajalaväerügemendi kuulipildujakompanii ülemaks. Esimese maailmasõja lõpus oli ta 17. Bayeri jalaväerügemendi Orffis üks pataljoniülematest.
Svirkose vald

Svirkose vald (leedu keeles Svirkų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Švenčionyse rajooni territooriumil. Vald piirneb lõunas Valgevene territooriumiga. Valla pindala on 101 km². 2011. aasta seisuga elas seal 918 inimest. Valla keskus on Svirkose küla. Vallamaja asub aadressil Žilvyčių g. 2 , vallavanem on Arnas Jacina. Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid Švenčionių rajono savivaldybė[alaline kõdulink], vaadatud 12.11.2020. 2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamentas, vaadatud 26.08.2020.
Adutiškise vald

Adutiškise vald (leedu keeles Adutiškio seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Švenčionyse rajooni territooriumil. Vald piirneb idas ja lõunas Valgevene territooriumiga. Valla pindala on 125 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1086 inimest. Valla keskus on Adutiškise alev, kus aastal 2011 oli 689 elanikku. Vallamaja asub aadressil Postavų g. 1. Švenčionių rajono savivaldybė[alaline kõdulink], vaadatud 11.11.2020. 2011 m. surašymas. Lietuvos statistikos departamentas, vaadatud 11.11.2020.
Magūnai

Magūnai on küla Leedus Švenčionyse rajoonis, Magūnai valla halduskeskus. Magūnais on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks. Koolimaja Kultuurikeskus Vana kalmistu 2011 m. surašymas Magūnai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 33 lk. Poola Kuningriigi geograafiline leksikon Poola Kuningriigi geograafiline leksikon (uus väljaanne) Küla portaalis vietoves.Lt
Sõzran

Sõzran [s'õzran] on linn Samara oblastis Venemaal. Asub Volga jõe ääres Sõzrani jõe suudmes. Asutati 1683. aastal, linnaõigused sai 1796. aastal. 2007. aastal elas linnas 179 800 ja 2009. aastal 178 900 inimest. Sõzran on raudteede sõlmpunkt. Rongiga pääseb Volga vasakkaldale ületades Sõzrani silla. Q126684906 http://adm.syzran.ru/