laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sainte-Marie saar

Sainte-Marie saar (malagassi keeles Nosy Boraha, Nosy Sainte-Marie, prantsuse keeles île Sainte-Marie) on Madagaskarile kuuluv saar India ookeanis Madagaskari saare põhjaosa idarannikul. Ligikaudsed geograafilised koordinaadid on 16°50′ S, 49°55′ E. See kuulub halduslikult Analanjirofo piirkonda, Sainte-Marie maakonda, Sainte-Marie valda. Saar on kirde-edela suunas pikliku kujuga. Selle pikkus on umbes 60 km ja laius 10 km. Saare keskus on Ambodifotatra. Teised tähtsamad kohad on Betty-Plage ja Vohilava. Portugali meresõitjad, kes saare 16. sajandil avastasid, panid talle avastamise päeva järgi neitsi Maarja nime. 17. sajandil oli saar piraatide tugipunkt. Tähtsamad nendest olid Thomas Tew, David Williams ja Thomas White. Nad valmistasid sealt ette röövretki India ookeanile ja hoidsid põliselanikega häid suhteid. Kuulus seikleja La Bigorne abiellus kohaliku kuninga tütre Betiaga ning andis saare üle prantslastele, kes valitsesid seal 1750. aastast saadik. Alles 1960, kui Madagaskar sai iseseisvaks, vabanes saar Prantsuse võimu alt. Saar on turistide kõige külastatavam koht Madagaskaril. Seal on palju hotelle. Ambodifotatra Ankoalabe Anjahamara Berona Betty-Plage Ikoa Ilampy Marosoraka Sahamanora Vohilava Sissekanne saidil madxperience.com Fotod: travel-images.com Foto ja jutt: troopiline tsüklon Ivan (1987) Fotod: [1]
Jakob Koit

Jakob Koit (12. august 1906 Emmaste kihelkond – 16. oktoober 1988 Stockholm) oli eesti ajaloolane. Õppis Uuemõisas Läänemaa Õpetajate Seminaris, mille lõpetas 1928. Õppis Tartu Ülikoolis ajalugu, politoloogiat ja arheoloogiat, lõpetas 1942 filosoofiamagistrina, EYS Veljesto vilistlane. Asus tööle Tallinna Ajaloomuuseumi raamatukoguhoidjana, hiljem osakonnajuhatajana. Ta töötas kuni, sõja lõpus septembris 1944 põgenes Rootsi. Stockholmis asus tööle Rootsi rüütelkonna genealoogiaosakonda, aastail 1945-1958. Kirjutas artikleid aadliperekondade kohta ja uurivaid artikleid Eesti 15. ja 17. sajandi ajaloost. Need artiklid ilmusid ajakirjas SVIO-ESTONICA, Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis aastaraamatus. Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis abiesimees 1950–1954 ja auliige. Hiiumaa kroonumõisate ülerahvastuse probleemist 1740-ndail aastail. Ajalooline Ajakiri, Tartu, 1941 Om saltsjuderi i Estland under svenska tiden. I Svio-Estonica IX, Lund, 1949. De svenska dagöböndernas kamp för sina fri - och rättigheter 1662-1685 (Rootsi igapäevane talupoegade võitlus oma vabaduse ja õiguste eest 1662-1685). Svio-Estonica X, Lund, 1951. Über die politische Abgrenzung der Insel Hiiumaa (Dagö) im Mittelalter. Annales Societatis Litterarum Estonicae in Svecia I (1945-48), Stockholm, 1952. En nyfunnen privilegiebekräftelse för dagösvenskarna från år 1572 (Dagö rootslaste uus privileegikinnitus aastast 1572). Svio-Estonica XIV, Lund, 1958. Estnische Bauern als Krieger während der Kämpfe in Livland 1558-1611. Annales Societatis Litterarum Estonicae IV, Stockholm, 1966. Die Musterregister der estländischen Adelsfahne von 1584 und 1586. Annales Societatis Litterarum Estonicae V,Stockholm, 1970. Die Musterregister der estländischen Adelsfahne 1584 u. 1586 (Fortsetzung). Annales Societatis Litterarum Estonicae VI, Stockholm, 1975. Om de estländska kamerala kopieböckerna från 1600-talets första hälft i svenska samlingar (Eesti 17. sajandi esimese poole kaamerakoopiaraamatutest Rootsi kogudes). Meddelanden från Svenska Riksarkivet för åren 1978-1979, Stockholm, 1982. Eesti sõna mõrtsukas sõjaajaloolisest algupärast / Über den kriegsgeschichtlichen Ursprung des estnischen Wortes mõrtsukas! Annales Societatis Litterarum Estonicae X, Stockholm, 1988. JAKOB KOIT 12.8.1906 - 16.10.1988 IN MEMORIAM, Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis aastaraamat = Annales Societatis Litterarum Estonicae in Svecia, nr. 11, jaanuar 1992, lk 183 Jakob Koit surnud. Teataja, 29. oktoober 1988, nr. 20, lk. 9. Jakob Koit, DIE MUSTERREGISTER DER ESTLÄNDISCHEN ADELSFAHNE VON 1584 UND 1586, Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis aastaraamat = Annales Societatis Litterarum Estonicae in Svecia, nr. 5, jaanuar 1970 Jakob Koit, DIE MUSTERREGISTER DER ESTLÄNDISCHEN ADELSFAHNE VON 1584 UND 1586, Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis aastaraamat = Annales Societatis Litterarum Estonicae in Svecia, nr. 6, jaanuar 1975
Jaan Kitzberg

Jaan Kitzberg (ka Jaan August Oskar Kitzberg; 25. august 1904 Tartu – 12. september 1988 Worcester) oli eesti ajakirjanik. Ta lõpetas 1923. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1932. aastal Tartu Ülikooli, kus õppis õigusteaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi. Oli Postimehe peatoimetaja, põgenes 1944. aastal Saksamaale, kust siirdus 1949. aastal USA-sse. Oli Ameerika Hääle eestikeelsete saadete juhataja.[viide?] Tema isa oli August Kitzberg.
Arthur Võõbus

Arthur Võõbus (28. aprill 1909 Matjama, Vara vald – 25. september 1988 Oak Park, Illinois, USA) oli eesti usuteadlane ja orientalist (sürioloog), aastatel 1933–1940 ka Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku tegevvaimulik. Arthur Võõbus lõpetas 1932. aastal Tartu Ülikooli, mille järel ordineeriti kirikuõpetajaks 21. augustil 1932. Aastatel 1933–1940 oli ta Tartu Pauluse koguduse õpetaja. Aastatel 1941–1942 tegi ta teaduslikku uurimistööd Saksamaal Mecklenburgis. 1943. aasta jaanuaris kaitses Tartu Ülikoolis usuteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Munklus Süürias, Mesopotaamias, Pärsias kuni 10. sajandini".Aastatel 1943–1944 oli ta Tartu Ülikooli vana kirikuajaloo adjunktprofessor. Arthur Võõbus põgenes 1944. aastal Nõukogude okupatsiooni eest Saksamaale ja siirdus sealt hiljem USA-sse. Ta oli aastatel 1946–1948 Hamburgi Balti Ülikooli professor, 1948–1977 Chicago Ülikooli Uue Testamendi ja algkiriku ajaloo professor, alates 1978. aastast Toronto Usuteaduse Instituudi dekaan. Alates 1979. aastast oli Võõbus Iraagi Teaduste Akadeemia liige. Võõbus tegeles peamiselt Lähis-Ida kirikulooliste paikade ja nendega seotud ajalooliste ning kiriklike tekstide uurimisega. Pärast Teist maailmasõda USA-s tegutsedes kujunes temast maailma juhtivaid süriolooge. Kummargil käsikirjade kohal. Artiklikogumik. Koostanud Amar Annus. Sari "Eesti mõttelugu" nr 86, Ilmamaa, Tartu 2009, 424 lk Uus usuteaduse doktor. Eesti Sõna, 26. jaanuar 1943 Karl Raudsepp, Arthur Võõbus 1909–1988 (monograafia). EELK Usuteaduse Instituut, Toronto 1990, 230 lk (Arthur Võõbuse trükiste nimestik lk 184–200) Prof. Arthur Võõbus surnud Teataja, 15. oktoober 1988, nr 19, lk 9 Amar Annus, "100 aastat maineka teadlase Arthur Võõbuse sünnist" Eesti Kirik, 29. aprill 2009
Eduard Viirsoo

Eduard Voldemar Viirsoo (kuni 1935 Viirasson; 4. august 1903 Uderna vald, Tartumaa – 24. september 1988 Tucumán, Argentina) oli Eesti ja Argentina agronoom. Lõpetas 1924. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1924-1930 ja 1932 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas, lõpetas 1932. aastal agronoomina. Ta töötas aastatel 1930-1934 Türi gümnaasiumis õpetajana, oli aastatel 1934–1944 Tallinna linnaagronoom. Aastal 1944 põgenes Rootsi, töötas Landskronas Weibullsholmi Sordiaretuse Instituudis assistendina. 1949 siirdus Argentinasse. Töötas Tucumáni Ülikoolis õppejõuna, oli 1957. aastast kartuli- ja aedviljasordiaretuse professor. Töötas Tucumáni provintsi taimekasvatuse katsejaamas, oli aastatel 1972-1982 Tafí del Valle kartulikasvatuse katsejaama ja "Banco de Germoplasma" direktor. Läks 1982 pensionile. Aretas kohalikele tingimustele sobivaid kartulisorte, töid kartuli ja aedviljade sordiaretuse alalt. Tafí del Valle linna aukodanik Tema vend oli jurist, ajakirjanik ja poliitik Osvald Viirsoo (1901–1989). Ta abiellus 1935. aastal Paula Tambergiga, nende tütar Maela Viirsoo (sündinud 1937) on Argentina radiokeemik ja tuumateadlane. Artur Tarmet. "Prof. Eduard Viirsoo surnud". Teataja nr 19, 15. oktoober 1988. Lk 9 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=1727
Arnold Kivimäe

Arnold Kivimäe (kuni 1934 Arnold Steinberg; 19. detsember 1908 Eivere, Järvamaa – 28. august 1988 Uppsala) oli eesti agronoom. Lõpetas Tartu Ülikooli 1931. Dr. agr. 1959 (Chemical composition and digestibility of some grassland crops with particular refernce to changes caused by growth, season and diurnal varination, Ultuna põllumajandusülikool). ÜS Raimla vilistlane. Põllutöökoja loomakasvatuse nõunik 1935–1940. Loomakasvatuse Valitsuse juhataja 1941–1944. 1944 põgenes Rootsi. Eesti Agronoomide Seltsi Rootsis esimees ja auliige. Ta valiti 1966., 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse. TÜ üliõpilased
Tupekramp

Tupekramp ehk vaginism on tupeesiku ja vaagnapõhjalihaste valulik kokkutõmme, mis võib esineda suguühte või günekoloogilise läbivaatuse ajal.
Poliitiline ökonoomia

Poliitiline ökonoomia ehk poliitökonoomia on majandusteaduse haru, mis mõtestab majandusliku arengu seaduspärasusi lähtudes ühiskonna ajaloolise arengu astmetest ja majanduse analüüsil on vajalik samaaegne ühiskonna analüüs. Mõistet "poliitiline ökonoomia" käsitles esimest korda 17. sajandi alguses Prantsusmaal Antoine de Montchrestien teoses "Poliitilise ökonoomia traktaat". Seda kasutati feodalismis tekkinud absolutistliku riigi põhiprobleemi, riikliku võimu majandusliku (rahalise) aluse analüüsiks (maksud ja nende otstarbekas kasutamine). Arusaama, et valitseja ja riigi võimsus sõltub riigi käsutuses olevast rahast, kasutasid ka merkantilistid. 18. sajandi keskel tekkis Prantsusmaal poliitökonoomia uus suund, mida esindasid füsiokraadid, kelle arvates oli uue rikkuse loomine võimalik ainult selles majandusharus ja vaid tänu looduslikele protsessidele, mille kaudu toimub väärtuse suurenemine. Seetõttu oli maaomand füsiokraatide arvates tähtsaim rikkuse loomise eeldus. Niisugune arusaam rikkuse tekkimisest aga äratas aga valitsejates huvi oma maavalduse suurendamise ning uute maade vallutamise vastu. Klassikalise poliitilise ökonoomia kui teaduse rajajaks peetaks Adam Smithi, kes 1776. aastal avaldas uurimuse "An Inquiry into the Nature and Wealth of Nations" ("Uurimus riikide rikkuse iseloomust ja põhjustest", eesti keeles 2005). Selles käsitluses olid seisukohad kaubanduse, kui majandusliku mehhanismi ühe osa, kasulikkusest tööjaotuse kujunemisele ühiskonnas ning tööjaotuse seosest ühiskondliku rikkusega. Smithi mõttekäigud rikkusest ja selle allikast panid poliitilises ökonoomias aluse töö väärtusteooriale, mida arendasid edasi David Ricardo ("Principles of Political Economy and Taxation", 1817), Karl Marx (Kapital. Poliitilise ökonoomia kriitika, 1864) jpt. Nende töödes seostati tööväärtuse teooria kaupade hindadega ja selgitati, miks mõned kaubad on odavad, teised aga kallid. Marx täiendas väärtusteooriat lisaväärtusteooriaga. Vähehaaval vähenes poliitilises ökonoomias poliitika ja majanduse sümbioosi uurimiselt otseselt majanduslike probleemide analüüsile ning mõistet "poliitiline ökonoomia" kasutati kuni 20. sajandi alguseni majandusteaduse üldises tähenduses. Hiljem asendus poliitiline ökonoomia mõiste mõistega majandusteadus (inglise keeles economics), mis omakorda harunes paljudeks spetsiaaldistsipliinideks. Poliitökonoomia omab järgmisi tunnuseid: Poliitökoloogiat tuleb käsitleda, kui interdistsiplinaarset teadust. Seda analüüsides, lisaks majanduslikele muutujatele, tuleb arvesse võtta ka sotsioloogiat ja poliitikat. Aitab mõista, kuidas raha- ja eelarvepoliitilisi otsuseid valitsuse poolt tehakse. Hõlmab ka ajaloolisi aspekte, arvestades eelnevaid mõttevoole ja teooriaid, et teha kindlaks, kus nad on õnnestunud ja kus mitte. Annab laiema ülevaate sellest, kuidas riik majandust juhib. Seletab, miks valitsuse poolt pealtnäha halvad otsused on reaalsuses kasulikud. Majandusteaduse ajalugu Poliitiline geograafia Poliitiline ökoloogia https://et.economy-wiki.com/11037210-political-economy
Ulu

Ulu (silpkirjas ᐅᓗ) on inuiti naiste mitmeotstarbeline nuga. Seda kasutatakse näiteks loomade nülgimiseks ja nahkade puhastamiseks, laste juuste lõikamiseks, toidu peenestamiseks ning jää- ja lumeplokkide tasandamiseks. Traditsiooniliselt valmistati ulu käepide põhjapõdrasarvest ja tera kildast. Käepide võis olla ka luust või puidust. Tänapäeval tehakse tera terasest. Tera pikkus võib olenevalt otstarbest olla 5–30 cm. Vanimad leitud ulud pärinevad ajast 2500 eKr.
Aktsiis

Aktsiis (ka aktsiisimaks) on maks, mida riik kehtestab teatud kaubaga kauplemisele või tootmisele. Levinumad aktsiisid on alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiis. (ATKEAS) Eestis on aktsiisid kehtestatud kütusele, tubakatoodetele, alkoholile, elektrile ja pakendile. Alkoholiaktsiisiga maksustatakse Eestis toodetud, teisest Euroopa Liidu liikmesriigist Eestisse toimetatud ja Eestisse vabaks ringluseks imporditud õlu, vein, kääritatud jook, vahetoode ja muu alkohol. Alkoholiks loetakse üle 1,2 protsendilise alkoholisisaldusega jooki ehk täpsemalt 1,2 mahuprotsendilise etanoolisisaldusega jooki, välja arvatud õlu, mis algab juba 0,5 protsendist. Tubakaaktsiisiga maksustatakse Eestis toodetud ja Eestisse vabaks ringluseks imporditud suitsetamistubakas, sigaretid, sigarid ja sigarillod, närimistubakas ja muud tubakatooted. Alates 2018. aastast maksustatakse Eestis ka e-vedelikke aktsiisiga. Kütuseaktsiisiga maksustatakse Eestis toodetud ning Eestisse imporditud autobensiin, diislikütus, lennukipetrool ja -bensiin, mootorikütusena kasutatav vedel- ja surugaas, mootoriõli, kerge kütteõli, nendesarnased tooted ning nende komponendid ja lisandid. Eestis toodetud kaubad ja mootorikütusena kasutatav imporditud vedel- ja surugaas maksustatakse aktsiisiga realiseerimisel või omatarbeks võtmisel, imporditud kaubad (v.a. vedel- ja surugaas) nende deklareerimisel vabasse ringlusesse. Pakendiaktsiisiga maksustatakse Eestis täidetud, Eestisse imporditud ja taassisseveetud täidetud alkoholipakend ja karastusjookide pakend. Eestis täidetud pakendilt ja taassisseveetud pakendilt maksab aktsiisi pakendi kasutaja ehk täitja või pakendi taassissevedaja pakendi müümisel, vahetamisel, tasuta võõrandamisel või omatarbeks kasutusse võtmisel, imporditud täispakendilt selle importija kauba deklareerimisel impordiks vahetult selle toimetamisel Eesti tolliterritooriumile või pärast eelneva tolliprotseduuri kohaldamist. Alkoholi-, tubaka- ja kütuseaktsiisi seadus Pakendiaktsiisi seadus
Tööstusomand

Tööstusomandi kaitse objektideks on patendid, kasulikud mudelid, tööstusnäidised (tööstusdisainlahendused), kaubamärgid, teenindusmärgid, firmanimetused või kohanimede päritolule viitavad tähised ning kõlvatu konkurentsi tõkestamine. Tööstusomandit mõistetakse kõige laiemas tähenduses ja seda laiendatakse mitte ainult tööstusele ja kaubandusele, vaid ka põllumajandustootmisele ja maapõuevarade kaevandamisele ning kõigile toodetele – nii toodetavatele kui ka looduslikele, näiteks: veinid, teravili, tubakatooted, puuviljad, kariloomad, mineraalid, mineraalveed, õlu, lilled, jahu. Iga liidu liikmesriigi kodanikud kasutavad liidu teistes riikides tööstusomandi kaitse suhtes eesõigusi, mida antakse seadustega oma riigi kodanikele käesoleval ajal või tulevikus ja seda kõigil juhtudel, olenemata õigustest, mis on spetsiaalselt ette nähtud käesoleva konventsiooniga. Nende õigusi kaitstakse samuti nagu antud riigi kodanike õigusi ja nad kasutavad neidsamu seaduslikke kaitsevahendeid igasuguse nende õiguste rikkumise vastu tingimusel, et nad peavad kinni samadest tingimustest ja formaalsustest, mis on ette kirjutatud oma riigi kodanikele. Tööstusomandile kaitse saamist ei tohi teha sõltuvaks sellest, kas liidu liikmesriigi kodanikel on elukoht või ettevõte selles riigis, kus taotletakse kaitset. Liitu mittekuuluvate riikide kodanikud, kes omavad liidu ühe liikmesriigi territooriumil elukohta või tõelisi ja tegutsevaid tööstus- või kaubandusettevõtteid, võrdsustatakse liidu liikmesriikide kodanikega. Patendiamet Eesti Patendiraamatukogu patent kollektiivkaubamärk garantiimärk prioriteet patendivolinik Tööstusomandi kaitse Pariisi konventsioon. Vastu võetud 20. märtsil 1883, uuesti läbi vaadatud Brüsselis 14. detsembril 1900, Washingtonis 2. juunil 1911, Haagis 6. novembril 1925, Londonis 2. juunil 1934, Lissabonis 31. oktoobril 1958 ja Stockholmis 14. juulil 1967 ning parandatud 28. septembril 1979.
Molekulivalem

Molekulivalem ehk molekulaarvalem (ka molekulvalem) on keemiline valem, mis näitab molekuli koostist, kasutades keemiliste elementide sümboleid ja allindekseid, mis näitavad elemendi aatomite arvu molekulis. Orgaanilistes ühendites märgitakse kõigepealt süsinik, seejärel vesinik ja siis muud elemendid tähestiku järjekorras. Molekuli atomaarse koostise, see tähendab aatomite liigi ja arvu näitamiseks kasutatakse empiirilist valemit ja molekulivalemit. Näiteks metaani, mille molekul koosneb 1 süsiniku ja 4 vesiniku aatomist, valem on CH4. Kaltsiumkloriidi valem on CaCl2. Nende ainete empiirilised ja molekulivalemid on kokkulangevad. Empiiriline valem saadakse aine elementanalüüsi andmete põhjal ja see näitab eri liiki aatomite suhtelist sisaldust aines, see tähendab elementide suhet aines. Seevastu molekulivalem annab juba igale elemendile vastavate aatomite tegeliku arvu ühes molekulis. Nagu näha alljärgnevast tabelist, erinevad empiirilised ja molekulivalemid näiteks benseeni ja glükoosi korral. Kuid molekulivalemid isomeeride korral on kokkulangevad, näiteks 1- ja 2-buteenil C4H8 ning etanoolil ja dimetüüleetril C2H6O. Tabel. Ainete molekuli- ja empiirilised valemid Struktuurivalem
Ajakirjandusmaja

Ajakirjandusmaja on 1972. aastal valminud hoone Tallinnas aadressil Pärnu maantee 67A. Hoone projekteerisid ajalehtede ja ajakirjade toimetuste majaks arhitektid Uno Rosme ja Enno Treiberg. Majas on ligi 8200 ruutmeetrit pinda. Andres Levald. Tänavamekk – Tatari tänava ärastatud jalakäiguruum Sirp, 30.08.2019. Ajakirjandusmaja ootab endale rahakat leivaisa – Postimees, 18. november 1998.
Žetoon

Žetoonid on münte meenutavad medalid, mida valmistati Euroopas 13.–17. sajandil. 21. sajandil kasutatakse paljudes riikides müntide asendajana üldkasutatavates telefonides või müügiautomaatides žetoone jätkuvalt, sest müntide automaatne hindamine masinate abil on mitme teguri tõttu ebausaldusväärne või lausa võimatu. Žetoone kasutatakse ka mänguautomaatides ja kasiinodes. Need on valmistatud tavaliselt metallist või kõvast plastikust. Mängumärgid Pullan, J. M. (1968). The History of the Abacus. London: Books That Matter. ISBN 0-09-089410-3. Menninger, Karl W. (1969). Number Words and Number Symbols: A Cultural History of Numbers. MIT Press. ISBN 0-262-13040-8. Bert, van Beek (1986). "Jetons: Their Use and History". Perspectives in Numismatics.. Chicago Coin Club. Retrieved on 2006-06-29. Reckoning Counters
Võra

Võra on taime varte, okste, lehtede ja muude maapealsete organite kogum. Puittaimede võra teljeks on peavars või tüvi. Võra ehk puukroon on puu või põõsa oksade kogum ehk oksastik, mis jääb tüvest ülespoole. Võra keskseks osaks on tüvepikendus – tüve jätk võra sees kuni juhtoksani. Tüvepikendusele kinnituvad kõik teised võra osad. Puuvõra on liigiomane. Võral saab eristada juhtoksa ja sellest lähtuvaid harusid: kõrval- ja katteoksi. Esteetilistel kaalutlustel on loodud mitmeid muudetud võradega puid ja põõsaid, kus näiteks võra pikkust või laiust on muudetud, näiteks kääbusviljapuudel. Puuvõra kuju varieerub sõltuvalt nende liigist, kasvutingimustest ja ka vanusest. Lagedal kasvava puu võra ulatub sageli maapinnani ja on tüve suhtes horisontaalsuunas sümmeetriline. Metsas surevad puude alumised oksad metsa kasvamise käigus, kui oksani ei jõua piisavalt valgust, tüved laasuvad ja elusvõra säilib tüve ülaosas ainult 20–50 % ulatuses puu kõrgusest. Metsas kasvavate puude võrad on horisontaalsuunas tihti ebasümmeetrilised naaberpuudest tingitud konkurentsi tõttu. Eestis kasvavate metsapuude võrakujud on silinderjas-koonusjad (kuusk) või ellipsoidsed (mänd, lehtpuud). Puuvõrade suurust ja kuju saab modelleerida mitmeti. Näiteks saab puu võra koostada pisikestest silindritest, mis kujutavad oksi. Võra modelleerimiseks ja kujutamiseks kasutatakse aga ka geomeetrilisi kujundeid (silinder, koonus, ellipsoid). Võra kirjeldatakse tavaliselt tema pikkuse ja läbimõõduga . Puuvõra võib jagada ka neljaks ümber tüve paiknevaks sektoriks ja need omakorda poolitada võra kõige laiema osa kohalt . Puuvõra vertikaalset projektsiooni horisontaalsel pinnal lähendatakse tihti lihtsustamise mõttes ringina, mille läbimõõtu prognoositakse puu tüve rinnasdiameetri järgi. Seda seost on kasutatud aerofotodelt metsade takseerimisel. Võraelustik Kääbusviljapuud Bonsai Perttunen, J. 2008. The LIGNUM functional-structural tree model. PhD Thesis. Finnish Forest Research Institute. Widlowski, J.-L., Verstraete, M., Pinty, B., Gobron, N. 2003. Allometric relationships of selected European tree species. Technical report, EC Joint Research Centre, Ispra, Italy. 61 pp. Song, B., Chen, J., Desanker, P., Reed, D.D., Bradshaw, G.A., Franklin, J.F. 1997. Modeling canopy structure and heterogeneity across scales: From crowns to canopy. Forest Ecology and Management, 96, 217–229. McGaughey, B. (2018). "Stand Visualization System" (inglise). USDA Forest Service, Pacific Northwest Research Station. Vaadatud 19.12.2020.
Kollektiivkaubamärk

Kollektiivkaubamärk on teovõimelisele isikute ühendusele kuuluv kaubamärk, mida selle ühenduse liige kasutab oma kaupade ja teenuste tähistamiseks kollektiivkaubamärgi põhikirjas sätestatud tingimustel ja korras. Kollektiivkaubamärgi või garantiimärgi registreerimise taotluses peab sisalduma kollektiivkaubamärgi või garantiimärgi põhikiri (edaspidi põhikiri). Kollektiivkaubamärk või garantiimärk registreeritakse juhul, kui puuduvad õiguskaitset välistavad asjaolud Patendiamet Eesti Patendiraamatukogu patent tööstusomand kollektiivkaubamärk garantiimärk prioriteet Eesti kaubamärgiseadus, vastu võetud 22. mail 2002. a
Ig Nobeli auhind

Ig Nobeli auhind on Nobeli auhinna paroodiline variant, mis antakse mõneti naljakate, kuid samas mõtlemapanevate teadussaavutuste eest. Ig Nobel on sõnamäng ingliskeelse sõna ignoble (vääritu) teemal. Auhind antakse "saavutuste eest, mis panevad inimesi esmalt naerma ja seejärel mõtlema". Auhinnasaajad kuulutatakse välja sügiseti Harvardi ülikoolis peetaval tseremoonial ning neid annavad üle Nobeli auhinna laureaadid. Auhinna väljaandmise taga on ajakiri Annals of Improbable Research (AIR). Seda auhinda jagatakse alates 1991. aastast. 2010. aastal sai Andrei Geimist esimene inimene, kes on pälvinud nii Ig Nobeli kui ka Nobeli auhinna. Darwini auhind Stella auhind Improbable Research Ig Nobeli auhinna koduleht Mart Kalvet. "Taas jagatakse pulli-Nobeleid" Delfi, 1. oktoober 2008 Villu Päärt. "Töö mõõganeelajate elust pälvis pila-Nobeli" Novaator, 5. oktoober 2007 Villu Päärt. "Rasestumisvastase Coca-Cola eest auhinnaks pila-Nobel" Novaator, 3. oktoober 2008 Villu Päärt. "Kas ohtlikum on löök pähe tühja või täis õllepudeliga?" Novaator, 5. oktoober 2009 Villu Päärt. "Vandumine aitab valu vastu, Ameerika mäed vähendavad astmahooge" Novaator, 1. oktoober 2010 Villu Päärt. "Tänavu sattus pilanobelistide hulka ka Vilniuse linnapea" Novaator, 30. september 2011 Villu Päärt. "Surnud lõhe ajus toimub midagi?" Novaator, 22. september 2012