laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vihula vald (Haljala kihelkond)

Vihula vald (saksa keeles Viol) oli vald Virumaal Haljala kihelkonnas. Valla pindala oli 114 km² ja elanikke oli 2447 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939. Vallas oli 599 talundit ja elamut ning need kasutasid 8552 ha maad (1929. aasta seisuga). Vallamaja asus Paasi külas. 1893 liideti Vihula vallaga Annikvere, Karula, Kavastu ja Metsiku vald. 1939. aasta haldusreformiga moodustati uutes piirides uus Vihula vald. Eesti Entsüklopeedia. 8. köide: Tanulane–Yvon. Tartu: Loodus, 1937, lk 1026. Vihula vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 29.02.2016) Maa-ameti kaardirakendused Vihula vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Voltveti vald

Voltveti vald (saksa keeles Tignitz), ka Tihekõnnu vald oli vald Pärnu kreisi Saarde kihelkonnas ja Pärnu maakonnas. Valla pindala oli 203 km² ja elanikke oli 1918 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939[viide?]. Vallas oli 333 talundit ja elamut ning need kasutasid 7604 ha maad (1929. aasta seisuga). Vallamaja asus Allikukivi külas. Vallas asusid Voltveti mõis, Kärsu mõis ja Saarde kirikumõis. 1939. aasta vallareformiga moodustati Laatre, Abja, Voltveti ja Jäärja vallast – Rajangu vald. Voltveti, Vana-Kariste, Uue-Kariste ja Pati vallast moodustati Tihemetsa vald. Eesti Entsüklopeedia. 8. köide: Tanulane–Yvon. Tartu: Loodus, 1937, lk 1155. Voltveti vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 29.02.2016) Maa-ameti kaardirakendused Voltveti vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Võisiku vald (Kolga-Jaani kihelkond)

Võisiku vald (saksa keeles Woiseck) oli vald Viljandimaal Kolga-Jaani kihelkonnas. Valla pindala oli 205 km² ja elanikke oli 2526 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939[viide?]. Vallas oli 560 talundit ja elamut ning need kasutasid 10 356 ha maad (1929. aasta seisuga). Vallamaja asus Eesnurga külas. Vallas asus Võisiku mõis. Eesti Entsüklopeedia. 8. köide: Tanulane–Yvon. Tartu: Loodus, 1937, lk 1200. Võisiku vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 29.02.2016) Maa-ameti kaardirakendused Võisikud vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Võru vald (Põlva kihelkond)

Võru vald (saksa keeles Werrohof) oli vald Võrumaal Põlva kihelkonnas. Valla pindala oli 41 km² ja elanikke oli 1720 (1934. aasta seisuga). Vald moodustati 1866. Vallas oli 389 talundit ja elamut ning need kasutasid 4790 ha maad (1929. aasta seisuga). Vallamaja asus Võrus. Valla alale jäi Võru mõis. Eesti Entsüklopeedia. 8. köide: Tanulane–Yvon. Tartu: Loodus, 1937, lk 1226. Võru vald (Põlva kihelkond) Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 29.02.2016) Maa-ameti kaardirakendused Võru vald (Põlva kihelkond) Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Inga Ivanova

Inga Ivanova (sünninimi Inga Luhasoo; sündinud 13. detsembril 1961 Venemaal Inta linnas) on eesti venekeelne lastekirjanik. 1969–1979 – Kallaste Keskkool 1979–1984 – Tartu Riiklik Ülikool, matemaatika eriala 1984–1987 Tamsalu Keskkool, matemaatikaõpetaja 1987–1996 Tartu Ülikooli Raamatukogu, programmeerija 1996–2000 AS Data Telecom, programmeerija 2000–2002 AS Dialoog, süsteemiadministraator 2002–2013 OÜ BOSE, andmesüsteemispetsialist aastast 2016 – Eesti Kirjandusmuuseum, müügispetsialist jutt "Облако огненного дождя" ("Таллинн" 3-4/2010) jutt "Одноклассник" ("Таллинн" 3-4/2015 ) "Õnnekass" "Kadunud koerte saladus" (lastejutustus, 2008) "Üllatusmunade saladus. Autoparkla saladus" (lastejutustused, 2010) "Juhtum lossis" (lastejutustus, 2013) Inga Ivanova e-kataloogis ESTER Inga Ivanova projektis Tartu ilukirjanduses Ljudmila Schultz, "Eesti vene kirjanduse uued viljad" – Sirp 9. veebruar 2007 Aime Jõgi, "Matemaatik nuputab lastele kriminulle" – Postimees 24. mai 2007 Aime Jõgi, "Põnevusjutt viib lugeja Alatskivile" – Postimees, 14. detsember 2013
Gravelines

Gravelines [gravl'iin] (hollandi: Grevelingen) on linn Prantsusmaal Nordi departemangus Aa jõe paremal kaldal suudme lähedal, Dunkerque'i–Calais' joonel 25 km kaugusel kummastki linnast. Linnas elab üle 12 000 inimese. Linna territoorium asub 0–25 meetri kõrgusel üle merepinna. Biblis, Saksamaa (1986) Fáskrúðsfjörður, Island (1990) Dartfordl, Suurbritannia (1991) Gravelinesis asub Euroopa Liidu suuruselt teine tuumaelektrijaam (valminud 1985). Kuue surveveereaktori koguvõimsus on 5706 MW. Populations légales 2021 Linna koduleht (prantsuse keeles)
193

193. aasta Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand Aastakümned: 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad - 190. aastad - 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad Aastad: 188 189 190 191 192 - 193 - 194 195 196 197 198 ... ... 28. märts – Pertinax, Vana-Rooma keiser 2. juuni – Didius Julianus, Vana-Rooma keiser
Narva Kaheteistkümne Püha Apostli kirik

Narva Kaheteistkümne Püha Apostli kirik (vene keeles Храм Двенадцати апостолов) on õigeusu kirik Narvas Soldina linnaosas Mõisa tänaval 4. Kirik kuulub 1995. aastast tegutsevale MPEÕK Narva Pühade Apostlisarnaste Kirilluse ja Metodiuse kogudusele. Enne kiriku ehitamist kasutasid koguduse liikmed 1993. aastal avatud Narva Issanda Ülestõusmise peakiriku abikirikut Narva kolledži ühiselamu hoones, mis tegutses Narva Pühade Apostlisarnaste Kirilluse ja Metodiuse kiriku nime all ja rajati Narva Õigeusu Humanitaarkooli vajadusteks. 2010. aastal otsustati Narva ja Peipsiveere piiskopi Laatsaruse initsiatiivil ja õnnistusel ehitada uus kirikuhoone Narvas Mõisa tänaval. Arhitekt Nikolai Volkovi projekti järgi Novgorodi arhitektuuristiilis kiriku ehitamine algas 2012. aastal. 1. septembril 2014 püstitati kiriku kuppel ja rist. Alumine kirik pühitseti 8. mail 2015 Pühade Apostlisarnaste Kirilluse ja Metodiuse auks. Peakirik pühitseti 3. oktoobril 2015 Kaheteistkümne Püha Apostli auks. Kiriku kõrgus on 26,5 meetrit. Kiriku eesseisja on preester Artemi Bondarev. "Храм Свв. двенадцати апостолов в Нарве". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. mai 2021. Vaadatud 2. juulil 2020. Купол нарвского храма во имя святых Кирилла и Мефодия увенчали крестом rus.err.ee 01.09.2014 НАРВА. Храм святых равноапостольных Кирилла и Мефодия "Narva Pühade Apostlisarnaste Kirilluse ja Metodiuse kirik". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. juuli 2018. Vaadatud 25. juulil 2018. "В Нарве освятили нижний придел храма во имя святых Кирилла и Мефодия". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. märts 2016. Vaadatud 29. veebruaril 2016.
Puuhooldus

Puuhooldus (puude hooldus, arboristika) on asustatud piirkondades kasvavate puittaimede (peamiselt puude) hooldamine kogu nende eluea jooksul. Puuhoolduse spetsialisti rahvusvaheliselt kasutatav nimetus on arborist. Terminid "arboristika" (ingl arboriculture) ja "arborist" võeti kasutusele 1930. aastatel USA-s, kui tekkis vajadus eristada asula- ja pargipuude hooldust metsandusest. 1924. aastal loodi seal esimene erialaühendus, millest hiljem sai rahvusvaheline arboristide organisatsioon ISA (International Society of Arboriculture). Euroopas moodustati 1992. aastal EAC (European Arboricultural Council), mille liikmeteks on riikide puuhoolduse ühingud. 2012. aastast kuulub sinna ka Eesti Arboristide Ühing. Organisatsiooni International Society of Arboriculture koduleht Organisatsiooni European Arboricultural Council koduleht Eesti Arboristide Ühingu koduleht
Eduard Kanasaar

Eduard Kanasaar (2. veebruar 1902 Soosaare vald, Kolga-Jaani kihelkond, Viljandimaa – 23. veebruar 1992 Tallinn) oli eesti energeetik ja tehnikateadlane. Ta lõpetas 1925. aastal Põltsamaa Ühisgümnaasiumi ning 1932. aastal Tallinna Tehnikumi elektriinsenerina. Ta oli aastatel 1945–1956 Tallinna Polütehnilises Instituudis vanemõpetaja. Ta töötas aastatel 1937–1939 insenerina Eesti Rahvuslikus Jõukomitees ja osales Eesti elektrifiteerimise kava koostamises. Ta oli aastatel 1939–1945 AS Elektrikeskuse insener ja osakonnajuhataja ning aastatel 1956–1963 Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riiklik Plaanikomitee insener ning Eesti Põllumajandusprojekti projekti peainsener. Ta suri 23. veebruaril 1992 Tallinnas ning maeti 28. veebruaril 1992 Kolga-Jaani kalmistule. 1939 "Elekter Soome põllumehe teenistuses". Tehnika Kõigile 7/8, 1939 1940 "Muljeid elektrifitseeritud Rootsi põllumajandusest". Tehnika Põllumajanduses 2, 1940 1954 "Ökonoomsuse põhialuseid põllumajanduslike elektrivõrkude projekteerimiseks". Tallinna Polütehniline Instituut. Tallinn 1954 1954 "Üldine elektrotehnika". Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn 1954 (kaasautor) 1983 "Eesti põllumajanduse elektrifitseerimise algaastad". // TPI Toimetised. 678 (1983) Põltsamaa ühisgümnaasiumi lõpetajad. Keskkoolide lõpetajad. // Postimees nr 161, 18. juuni 1925. Lk 4 Eduard Kanasaar kalmistute registris 2000 – Tiit Metusala. "Kanasaar, Eduard". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. I kd, A-Ki. Tallinn 2000. Lk 550 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tallinna–Mõisaküla rongiliin

Tallinna–Mõisaküla rongiliin oli reisirongiliin, mis läbis Harju-, Rapla-, Pärnu- ja Viljandimaad. Lõpp-peatused olid Tallinnas Balti jaamas ja Mõisakülas. Ligi 190 km pikkusel liinil oli kokku 30 peatust ning sellel opereeris diiselrongidega EVR, sõit kestis 1995. aasta seisuga umbes neli tundi. 1995. aastaks kujundati Tallinna–Mõisaküla raudteeliinist üks kõige kahjumlikumaid liine. Sõitjate vähesusele aitas kaasa ka ebapraktiline sõiduplaan, mille järgi oli näiteks 1995. aastal liini mõlemal suunal käigus vaid üks reisirong päevas, kusjuures ainus rong väljus Mõisakülast juba kell 04.48. Liin suleti 31. jaanuaril 1996. Tallinn Tallinn-Väike Liiva Männiku Saku Kasemetsa Kiisa Roobuka Vilivere Kohila Lohu Hagudi Rapla Keava Lelle Koogiste Eidapere Kõnnu Viluvere Tootsi Tori Tammiste Pärnu Kaubajaam Pärnu Vaskrääma Surju Sigaste Kilingi-Nõmme Tihemetsa Mõisaküla Tallinna–Pärnu–Riia rongiliin Tallinna–Pärnu rongiliin Mõisaküla jääb reisirongita; Ärileht, 01.02.1996 Postimees: "Valitsuse kohtuotsus viidi täide õhtupimedas Mõisakülas, Andestust ei ole, Rong hilineb, Ametimehed ei taha matustel osaleda, Puhkpilliorkestrit pole vaja, Rongi juhib vedurijuht, Mängus on kõik" 03.02.1996 "Rongide sõiduplaanid 1995a". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. november 2020. Vaadatud 29. veebruaril 2016.
Regio (täpsustus)

Ladina sõna "regio" 'piirkond' kasutatakse eesti keeles: kaardifirma Regio nimena ladinakeelse nimetusena domeeni (kõrgeima taksonoomilise üksuse) kohta (Regio)
Jaanilinna Püha Imetegija Nikolai kirik

Püha Imetegija Nikolai kirik ehk Püha Nikolai kirik (vene keeles Церковь святителя Николая Чудотворца) on õigeusu kirik Venemaal Jaanilinna linnuses. Kirik ehitati kas 15. sajandi lõpus või 16. sajandi keskpaigas. See on väike, paekivist, harukordse kahe apsiidiga hoone kitsaste laskeavataoliste akendega. Kiriku ülemine osa on raske, torni meenutav tambuur madala kiivriga. Arvatakse, et 17. sajandil oli kirik suletud, kuid 18. sajandi algul see taastati ning seal korraldati õigeusu jumalateenistusi. Narvast on leitud kolm imetegevat ikooni, neist üks – Imetegija Nikolause ikoon – viidi 18. sajandi keskel Narva Issanda Muutmise peakirikust Nikolai kirikusse. Teise maailmasõja ajal sai kirik kannatada. Püha Nikolai kirikut restaureeriti 1970. aastate keskpaigast 1988. aastani. Pärast restaureerimist anti hoone üle Jaanilinna ajaloolis-arhitektuurilisele muuseum-kaitsealale püsinäituse ülespanekuks. Praegu kuulub kirik Vene Õigeusu Kiriku Jaanilinna Jumalaema Uinumise kirikule. Jumalaema Uinumise kirik ja Püha Nikolai kirik, Narva Narvas valmistutakse tähistama Õigeusklike Pühade Esemete Leidmise Päeva Baltnews, 16.05.2015
Intensiivsus (füüsika)

Intensiivsus füüsikalise suurusena näitab, kui palju energiat läbib pindalaühikut ajaühikus, Intensiivsuse tähis on enamasti I {\displaystyle I} ja mõõtühik vatt ruutmeetri kohta (W/m2): I = P A , {\displaystyle I={\frac {P}{A}},} kus P {\displaystyle P} on võimsus ja A {\displaystyle A} pindala. Kiirguse või heli levimisel on intensiivsus energia hulk, mis langeb ajaühikus levimissuunaga risti oleva pinna pindalaühikule. Kiiritustihedus Heliintensiivsus ENE, 3. kd, 1988, lk 650
Mihkel Varrik

Mihkel Varrik (Warrik) (9. september 1879 Rannu vald – 8. jaanuar 1967 Toronto, Kanada) oli Eesti pedagoog ja ühiskonnategelane. 1905–1906 õppis ta Tartu ülikoolis arstiteadust ja 1906–1911 Moskva ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas. 1912–1940 ja 1941–1944 oli ta Viljandi Eesti Haridusseltsi Tütarlaste Gümnaasiumi (hilisema Viljandi I Gümnaasiumi) direktor. Ta oli Asutava Kogu liige. 1934 ja 1939 valiti ta Viljandi linnavolinikuks. Saksa okupatsiooni ajal oli ta 1943 Viljandi raehärra. 1944 põgenes ta Saksamaale, kus 1946-1948 oli Blombergi eesti algkooli ja gümnaasiumi juhataja. 1950-1951 oli ta Inglismaal Chorley eesti täienduskooli juhataja. 1952 siirdus ta elama Kanadasse. Kanadas oli ta Toronto Rahvusliku Välisvõitluse Nõukogu II ja V koosseisu liige. 1938 Kotkaristi V klassi teenetemärk. Mihkel Varrik Eesti entsüklopeedia veebiversioonis (vaadatud 01.03.2016) 1103. Vabariigi Presidendi käskkiri nr. 261., Riigi Teataja, nr. 108, 23 august 1940 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Jaan Karusoo

Jaan Karusoo (2. märts 1928 Tartu – 12. aprill 1992 Tallinn) oli eesti arst ja arstiteadlane (pulmonoloog). Ta lõpetas 1947. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Ta oli aastatel 1957–1960 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi aspirant, kaitses Tartu Riiklikus Ülikoolis 1963. aastal väitekirja "Сравнительное исследование функционального состояния коры надпочечников с целью определения реактивности у больных туберкулезом легких во время лечения" (Kopsutuberkuloosihaigete organismi reaktiivsuse võrdlev uurimus ravi vältel neerupealiste koore funktsionaalse seisundi määramise abil) ning sai meditsiinikandidaadi kraadi. Ta töötas aastatel 1953–1957 Tartu Linna Tuberkuloositõrjedispanseris. Ta oli aastatel 1961–1992 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi pulmonoloogiaosakonna teadur. 1962 – "Kopsutuberkuloosihaigete organismi reaktiivsuse võrdlev uurimus ravi vältel neerupealiste koore funktsionaalse seisundi määramise abil". Tallinn 1962. Käsikiri Tallinna Ülikooli Akadeemilises Raamatukogus. 1976 – "Kopsupõletikud". Valgus. Tallinn 1976. 1992 – "Punktimassaaž". Valgus. Tallinn 1992. Eesti Arstide Liit, nõelravi sektsiooni esimees 2000 – "Karusoo, Jaan". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. I kd, A-Ki. Tallinn 2000, lk 580. Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
George Kennedy

George Harris Kennedy, Jr. (18. veebruar 1925 New York – 28. veebruar 2016 Middleton, Idaho) oli USA näitleja. Kennedy pälvis 1967. aastal rolli eest filmis "Murdumatu Luke" ("Cool Hand Luke"; 1967) Oscari parima meeskõrvalosatäitja kategoorias. Tema tuntumad rollid olid veel filmides "Räpane tosin" ("The Dirty Dozen"; 1967), "Lennujaam" ("Airport"; 1970) ja filmisarjas "Palja relvaga" ("Naked Gun"). Kennedy mängis peaosa kahes Clint Eastwoodi filmis: "Thunderbolt and Lightfoot" (1974) ja "Eigeri mägi" ("The Eiger Sanction; 1975). Tema viimane filmiroll oli 2014. aastal Ed'i osa filmis "Õnnemängur" ("The Gambler"). Ta mängis kokku üle 200 filmis ja telesarjas. Kennedyl on Hollywoodi kuulsuste alleel omanimeline täht. Kennedy oli Teise maailmasõja veteran. Kennedy oli harrastuslendur. Tal olid lennukid Cessna 210 ja Beechcraft Bonanza. Ta on neli korda abielus. Esimene abikaasa oli Dorothy Gillooly, kellega ta abiellus 1940ndatel. Teise abikaasa Norma Wurmaniga sündis tal kaks last. Wurmaniga abiellus ja lahutas ta kaks korda. Aastal 1978 abiellus Kennedy Joan McCarthyga, kellega nad adopteerisid neli last. Kennedy suri 2016. aasta veebruaris 91-aastaselt Idaho osariigis Middletoni linna vanadekodus kopsuvähki. Suri Oscari-võitja ja "Palja relvaga" täht George Kennedy, ERR. IMDb link puudub George Kennedy andmekogus IMDb (inglise)
Agnès Martin-Lugand

Agnès Martin-Lugand (sündinud 22. juulil 1979 Saint-Malos) on prantsuse kirjanik. Ta on sündinud 1979. aastal Saint-Malos (Ille-et-Vilaine'i departemangus Bretagne'i piirkonnas). Ta on hariduselt lastepsühholoog. Ta töötas kuus aastat kliinikus psühholoogina, kuid pärast poja sündi jäi koduperenaiseks. Ta hoolitses poja eest ja kirjutas raamatu "Les gens heureux lisent et boivent du café", mis ilmus 2013. aastal. Eesti keeles ilmus see pealkirjaga "Õnnelikud inimesed loevad raamatuid ja joovad kohvi" 2014. aastal sarjas "Punane raamat"; raamatu on tõlkinud prantsuse keelest Pille Kruus. 2013 "Les gens heureux lisent et boivent du café" 2014 "Entre mes mains le bonheur se faufile" 2015 "La vie est facile, ne t'inquiète pas" Agnès Martin-Lugand on abielus ja peres on kaks poega.
Visual Basic 2005

Visual Basic 2005 on objektorienteeritud programmeerimiskeel, klassikalise Visual Basicu edasiarendus, mis on teostatud .NET-raamistikus. Microsoft toodab ja tarnib mitmesuguseid integreeritud programmeerimiskeskkondi Visual Basic 2005 jaoks, mille hulgas on nii vabavarasid kui kommertsvarasid. Visual Basic 2005 on lihtsasti arusaadav ning samas sisaldab võimalust väljuda kõrgkeele piiridest ja laskuda süsteemipõhisesse programmeerimisse. Oma eelkäijatest erineb ta märgatavalt, kuid siiski on tegemist BASICu perekonda kuuluva keelega. Paljud muutused said tehtud selleks, et arendada keel võimsamaks, olles kontseptsioonilt samasugune kui tema eelkäijad. Lisati või uuendati palju funktsioone ja makrosid, samas jäeti välja vahendeid, mis võimaldasid programmeerida halvas stiilis. Lisati programmeerimist lihtsustavaid vahendeid, näiteks IntelliSense, Code Snippets ja AutoCorrect, samuti lisati võimalus parandada koodi selle täitmise ajal ilma koodi peatamata. Visual Basic on lihtne keel, millega sageli alustatakse programmeerimise õpetamist. Visual Basic 2005 peaks ühilduma teiste .NET keeltega (Visual C#, Visual J# või Visual C++). Visual Studio on arenduskeskkond .NET-programmeerimiskeeltele, kuhu kuulub ka Visual Basic 2005. Windows 2000, XP+SP 2, XP Pro x64, Server 2003, x64, R2 või Vista Pentium 3,6 GHz 2 GB vaba kettaruumi 192 MB muutmälu (RAM) kuvar vähemalt 1024×768, vähemalt 256 värvi klaviatuur, hiir või mõni muu osutusseade BASIC paistab silma väga lihtsa ja kergesti omandatava süntaksi poolest, mis on teinud temast väga populaarse keele algajate programmeerijate seas. Suur- ja väiketähti ei eristata. Lause lõpetab reavahetus. Mitmerealised kommentaarid puuduvad. Üherealised kommentaarid algavad kas ülakomaga (') või sõnaga REM (remark). Muutujate deklareerimine on nüüdsest kohustuslik. Intepreeritava programmi andmetele pääseb ligi, kasutades objekti "My". Aktiivse vormi poole saab pöörduda, kasutades objekti "Me". Nüüdsest saab deklareerimise käigus andmeid algväärtustada. Nüüdsest saab C++-le iseloomulik kiirarvutamine: x=x+1 asenel võib kirjutada x+=1. Nüüdsest saab puhvermälule otse ligi pääseda: selleks on objekt My.Computer.Clipboard. Nüüdsest saab pääseda otse ligi arvuti ressurssidele: selleks on objekt My.Resources. Nüüdsest saab defineerida oma operaatoreid. Visual Basic 2005 sisaldab operaatorit IsNot. Konstruktsioon "If X IsNot Y" on ekvivalentne konstruktsiooniga "If Not X Is Y". See operaator leidis laiema kõlapinna, kui selgus, et Microsoft on selle patenteerinud, mistõttu Microsoftile tekkis õigus nõuda hüvitist kõigilt, kes seda operaatorit omakoostatud kommertstarkvaras kasutavad. vanasti sub main() print "Tere, maailm!" end sub nüüd sub main() Console.WriteLine("Tere, maailm!") Console.Read() end sub [1] – Visual Basic 2005 Express (tasuta väljalase) internetipõhine installeerimine [2] – Visual Basic 2005 Express (tasuta väljalase) cd-pilt ehk .iso fail
Kullo noortelaager

Kullo noortelaager on Tallinna Huvikeskuse Kullo noortelaager Lääne-Viru maakonna Haljala valla Karepa külas. Noortelaagri peamajaks on Villa Taormina (ehitatud 1896), mis 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses kuulus Selja ja Kunda mõisa omaniku John Carl Girard de Soucantoni perekonnale. Laager töötab suveperioodil, maist augustini. Seal toimuvad Kullo huviringide suvelaagrid, aga ka mitmeid muid õppe-, praktika- ja spordilaagreid. Laagris on kokku 160 majutuskohta. Nõukogude perioodil tegutses samas Karepa pioneerilaager. Kullo Karepa Noortelaager
Leonid Tsõpkin

Leonid Tsõpkin (vene keeles Цыпкин, Леонид Борисович; 20. märts 1926 Minsk – 20. märts 1982 Moskva) oli juudi rahvusest Vene ja Nõukogude kirjanik ning arstiteadlane (meditsiinidoktor). Ta sündis aastal 1926 Minskis juudi rahvusest arstide pojana. Teise maailmasõja alguses õnnestus perekonnal evakueeruda Ufasse, kus ta astus aastal 1942 kohalikku meditsiiniinstituuti, mille lõpetas aastal 1947. Aastal 1948 asus ta tööle patoanatoomina Moskva oblasti Jakovenko nimelisse Psühhiaatriahaiglasse №2 (asus Meštšerskojes Tšehhovi rajoonis). Tema isa Boriss Tsõpkin (1897–1961) oli ortopeed-traumatoloog, isa sugulased hukkusid Minski getos; ema Vera Poljak töötas ftisiaatrina, tädi Lidia Poljak oli kirjandusteadlane, tädimees Ruben Avanessov oli keeleteadlane. Poeg Mihhail Tsõpkin (ka Mikhail Tsypkin) on USA-s politoloog.
Vepsküla

Vepsküla on praegu paikkond Narva põhjaosas, mis varem oli küla (saksa keeles Wensküll, vene keeles Вепскюла või Вепскюля) Vaivara kihelkonnas. Asulat on esimest korda mainitud 1374 külana nimega Wepzendorpe, 1493 Wepszendorpe, 1503 Wepsendorp, 1620 Wäpssekyllaby. 1796. aastal on mainitud kõrtsi nimega Wöbskül. Küla nime kohta on Andrus Saareste arvanud, et see tuleb tollaste elanike vepslaste nimetusest. Vepsküla tänav (Narvas) Vepsküla mõis Vaivara kihelkonnas Virumaal Vepsküla, pk, www.eki.ee (vaadatud 14.06.2020) Dictionary of Estonian Place names, http://www.eki.ee Vepsküla (vaadatud 14.06.2020)
Selja vald

Selja vald oli vald Virumaal Haljala kihelkonnas aastatel 1866–1893. Selja vald kujunes endise Selja mõisa alale. 1894. aastal ühendati Selja vald Varangu, Kandle ja Andja vallaga ning moodustati Maria vald. Eesti Kirjandusmuuseum. Haljala kihelkonna valdade arhiivid
Vitsajärg

Vitsajärg (ka vitsavestmispink) on tööpink, mida kasutati vanasti abivahendina väiksemate puitesemete töötlemisel liimeistriga. Vitsajäril istus töömees kaksiratsi ning sai pingil töödeldavat eset lisaseadmega jala abil kinni hoida. Vitsajärge kasutati peamiselt puunõude vitste sisekülgede silumisel (sellest ka kõige levinum nimetus). Pingi muid variante kasutati katusepilbaste käsitsi kiskumisel (pilpapink), vankrirataste kodarate vestmisel (kodarapink) jms. Vitsajäri ja muud sarnased tööpingid kadusid 20. sajandi esimeses pooles seoses vastavate käsitööalade kadumisega. Eesti rahvakultuuri leksikon. 2000. Koostanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 357. Ants Viires. Eesti rahvapärane puutööndus: ajalooline ülevaade. ENSV TA AI, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1960 Pilpapink, Mõniste Talurahvamuuseum Vitsajärg ja tööriistad E-varamu
Kambi mõis (Pärnu)

Kambi mõis (saksa keeles Kambi) oli Sauga mõisa kõrvalmõis Pärnu kihelkonnas Pärnumaal. Kambi mõis 2024. aastal Kambi mõis kagust Kambi mõisa hoovi poolne külg http://www.mois.ee/pikknimk.shtml (vaadatud 01.03.2016) Kambi mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Pärnu kirikumõis

Pärnu kirikumõis ehk Pärnu-Eliisabeti kirikumõis (saksa keeles Pastorat Pernau-St. Elisabeth) oli kirikumõis Pärnu kihelkonnas Pärnumaal. http://www.mois.ee/pikknimp.shtml (vaadatud 01.03.2016)