laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Oleviste tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Oleviste tänav asub Tallinna vanalinnas, Kesklinna linnaosa Vanalinna asumis Pika tänava ja Laia tänava vahel. Tänav on nime saanud Oleviste kirikult. Tänava ääres on Tallinna lahe pool Oleviste kirik ja Toompea pool Pagari tänava Siseministeeriumi hoonetekompleksi kuuluvad hooned Oleviste 1, Oleviste 3 ja Oleviste 5. Oleviste 3/5 kinnistut on mainitud 15. sajandi teisest poolest, hoone keldrikorrusel säilinud konstruktsioonide põhjal võib eeldada, et see on rajatud keskajal. Keskajast kuni 1940. aastani kuulus see Oleviste kirikule. Oma algsel kujul püsis kahekorruseline, kõrge katuse ja keskaegse raidportaaliga hoone 19. sajandi teise pooleni. 1880. aastal ehitati hoone põhjalikult ümber: katusealune ehitati välja täiskorruseks, muutusid plaanilahendus ja fassaadid. Ümberehituse projekteeris arhitekt Rudolf Otto von Knüpffer. Oleviste 3/5 ja Lai tänav 46/48 kaks väiksemat hoonet liideti 1900. aastal Konstantin Wilckeni projekti järgi üheks kolmekorruseliseks uusklassitsistliku väliskujundusega elumajaks. Aastatel 1925–1940 asus selles majas Tallinna Politseikool. Kvartal sai koos ülejäänud Tallinna vanalinnaga 1944. aasta märtsipommitamise ajal raskelt kannatada. 1946. aastal esitas Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeerium tellimuse kvartali taashoonestamiseks. 1948. aastal taastati Lai 46/48 hoone Friedrich Wendachi projekti järgi elumajaks, hoones olid korterid 1970. aastateni, seejärel kohandati ruumid Eesti NSV Siseministeeriumi ametiruumideks ning sinna kolisid Eesti NSV Siseministeeriumi Transpordimiilitsa Valitsus ja muud siseministeeriumi asutused. Siseministeeriumi hoonete ajalugu. Oleviste 3/5, www.siseministeerium.ee, (vaadatud 26.01.2021)
Kaitseliidu Võrumaa malev

Kaitseliidu Võrumaa malev on Kaitseliidu malev, mis tegutseb Võru maakonnas. Võrumaa maleva pealik on major Vaido Siska. Võrumaa malevasse kuuluvad: Võru malevkond, Antsla üksikkompanii Rõuge-Vastseliina üksikkompanii. Võrumaa maleva pealikutena on teeninud Friedrich Vreemann ja Jaan Heljuste. Friedrich Vreemann määrati Saksa okupatsiooni järel 12. novembril 1918 Eesti Ajutise Valitsuse poolt Kaitse Liidu Võrumaa maleva esimeseks pealikuks. Kaitseliidu Võrumaa malev saab 100 aastaseks, www.kaitseliit.ee
Kaitseliidu Alutaguse malev

Kaitseliidu Alutaguse malev on Kaitseliidu malev, mis tegutseb Ida-Viru maakonnas. Alutaguse malevasse kuuluvad Lüganuse malevkond, Avinurme malevkond, Narva malevkond ja Jõhvi malevkond. Malev asutati Kaitseliidu Ida-Viru lipkonna nime all 17. märtsil 1990. Toonaste Eesti NSV rajoonide piiridesse asutatud üksusi nimetati Kaitseliidu taasasutamise ajal Kaitseliidu ülema Kalle Elleri tahtel lipkondadeks. 17.03.1990 KL Viru Maleva Ida-Virumaa lipkonna pealik Tõnu Põld 07.04.1992 maleva pealik Tiit Vohta 22.12.1993 pealiku kt Urmas Innos 01.08.1996 Urmas Innos 26.02.1999 pealiku kt Toomas Ilves 31.10.2003 Arno Kodu 01.11.2007 pealiku kt Tarmo Anton 29.02.2008 pealiku kt Ain Krondel 02.07.2010 Arno Kodu 22.03.2012 Margus Ets Ain Krondel 01.08.2017 Mati Kuusvere 26.11.2019 Aivar Oja 3. oktoober 2021 major Erkki Karuks Riho Ühtegi. Nimed, mida pole raiutud marmortahvlitele. Kaitse Kodu!, 2007, nr 7, lk 21–24 Alutaguse maleva koduleht
Uksekell helises

"Uksekell helises" on Rex Stouti 1965. aastal ilmunud kriminaalromaan, milles astuvad üles eradetektiiv Nero Wolfe ja Archie Goodwin. 1995. aasta edetabelis "The Top 100 Mystery Novels of All Time Selected" (Mystery Writers of America) asus teos 66. kohal. Nero Wolfe Archie Goodwin Rachel Bruner – Wolfe'i klient Sarah Dacos – proua Bruneri sekretär Morris Althaus – mõrvatud kirjanik Ivana Althaus – Morrise ema Richard Wragg – FBI New Yorgi kontori eriagent Ashley Jarvis ja Dale Kirby – näitlejad politseiinspektor Cramer – Lääne-Manhattani mõrvarühma juht Eesti keeles ilmus teos 1967. aastal Mark Sinisoo tõlkes Loomingu Raamatukogus (32/34 (508/510)) ja 1994. aastal kordustrükis Kuldsule kirjastuse sarjas "Meisterdetektiivid". Top 100 Mystery Novels of All Time Selected. Mystery Writers of America. LibraryThing Uksekell helises (1967). Raamatukoi raamatupood Uksekell helises (1994). Raamatukoi raamatupood John Levesque. Wolfe back on the case in jolly, stylish "Doorbell Rang". Seattle Post-Intelligencer, 20. aprill 2001 Rex Stout "Uksekell helises". Blogi Noor individualist ja aated, 31. oktoober 2010
Johann Wilhelm Schneider

Johann Wilhelm Schneider (25. juuli/5. august 1796 Riia – 17. aprill/29. aprill 1858) oli Eesti vaimulik. Schneider õppis Riia kreiskoolis ja Riia kubermangugümnaasiumis. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1816–1819. Aastatel 1819–1824 oli ta koduõpetajaks Halliste kirikumõisas Karl Ernst von Bergi juures. Ordineeriti 3. mail/15. mail 1825 Riias õpetajaks. Oli aastatel 1825–1858 (introdutseeriti 24. mail/5. juunil 1825) Halliste ja Karksi Peetri koguduse õpetaja, olles aastatel 1836–1855 Pärnu praostkonna praost. Tema äi Karl Ernst von Berg oli Tarvastu, Halliste ja Karksi Peetri koguduse õpetaja, Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja ning aastatel 1828–1933 Liivimaa kindralsuperintendent. Tema poeg Ernst Magnus Schneider oli aastatel 1858–1877 Halliste ja Karksi Peetri koguduse õpetaja, aastatel 1877–1889 Halliste Püha Anna koguduse õpetaja. Tema tütrepoeg Erwin Karl Reinhold von Dehn oli Halliste Püha Anna koguduse õpetajaks aastatel 1889–1934. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Maa-alused

Maa-alused (ka maahaldjad) olid algselt surnud olendid, kes hiljem elasid maa või põranda all. Maa-alused olid tuntud pisikeste inimesekujuliste mütoloogiliste olenditena põhiliselt Põhja-Eestis, nende olemasolust andsid märku hääled. Nad tegutsesid seppade (taovad tiks-tiks) ja kangrutena, maa peale ilmusid ka putuka või loomana (harilikult konnana). Neile tehtud heategude eest tasusid rikkalikult. Maa-aluste ja maahaldjate (kes esinesid Lõuna-Eesti rahvapärimustes) pahandamine võis kaasa tuua maast saadud haiguse (haigust nimetati samuti maa-alused). Peamiselt Saaremaal ei olnud lubatud putukate peale või nende teeradadele astumine, et mitte pahandada maa-aluseid. Rahvapärimuses oli uskumus teispoolse ilma asukate haigestavast mõjust inimesele ning teatud iseloomuliku hääle kuulmine võis olla haiguse, hävingu, isegi surma ettekuulutajaks. Üleloomulike olendite ringi kuulus ka toonesepa nimetust kandev mardikas. Tooneseplaste (mööbli- ja suur-toonesepp) tiksumist on käsitatud kui surnuteilma märguannet elavaile. Seosele toonelaga viitavad ka mardika liiginimetused toonesepp ja toonetikas. Haldjas Kääbus Maajumal Eesti keele seletav sõnaraamat [1] vaadatud 15.05.2020 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 158 Kujutelmad üleloomulikest olenditest [2] Mall Hiiemäe Uurimistöö
Andreas Knopken

Andreas Knopken (ka Knöpken, Knopke, Knopius; umbes 1468 Sonnenburg (praegu Słońsk, Poola) – 18. veebruar 1539 Riia) oli Liivimaa esimene ja üks olulisimaid usureformaatoreid, teoloog ja jutlustaja. Knopken pärines Küstrinist, Brandenburgi markkrahvkonna ja Poola kuningriigi piirialalt. Tema vend oli hilisem Riia toomhärra Jakob Knopken, muud tema perest ja lapsepõlvest aga teada ei ole. 1492. aastal oli Knopken jutlustajaks Gross-Möllenis ning oli ka ümbritsevate kirikute vikaar. Millalgi 16. sajandi alguses otsustas Andreas Knopken end harida ning asus õppima Treptowisse, kus rektoriks oli Johannes Bugenhagen. Samas koolis õppis ka Jakob Knopken. Knopkenid ja Bugenhagen said omavahel hästi läbi ning Andreas Knopken jäi Bugenhageniga lähedastesse suhetesse kuni oma surmani; tolle seisukohad vaimulikes küsimustes mõjutasid teda väga tugevalt. 1510. aastate alguses oli Knopken jutlustaja Riias, kuid otsustas sealt siiski peagi lahkuda. Aastatel 1515–1517 õppis ta Ingolstadti ja Frankfurt-Oderi ülikoolides, kuid tema stuudium jäi siiski lõpetamata. Ta naasis Treptowisse ning uuendas ja tihendas oma suhteid Bugenhageniga. Viimase mõjutusel hakkas ta 1520. aasta paiku reformatsiooni toetama. 1521. aastal naasis ta Riiga, asudes seal tööle esimese luterliku jutlustajana. Knopkeni tegevus äratas peagi elavat vastukaja Riia kodanikes, kellest üha suurem osa asus teda toetama. Murdepunktiks sai 1522. aasta suvel toimunud dispuut Knopkeni ja katoliiklaste esindaja, võimalik, et frantsisklase Antonius Bomhoweri vahel. Vaidlus lõppes küll sellega, et mõlemad pooled kuulutasid endid selle võitjateks, kuid Riia linnas libises ülekaal seejärel protestantide kätte. Riia raad asus Knopkenit igati toetama, kuid Riia toomkapiitel hakkas tema tegevusele vaatama pigem viltu. 1523. aastal sattus tugeva surve alla tema vend Jakob, kes oli umbes 1520. aastal saanud Riia toomhärraks. Jakob otsustas oma toomhärra kohast loobuda ja asus ümber Wittenbergi, kus temast sai samuti protestant. Andreas jäi aga rae kaitse all oma jutlustajakohale edasi. Andreas Knopkenil õnnestus oma seisukohad usuküsimustes ka trükkida lasta, see leidis aset 1524. aastal Wittenbergis. Tema teesidele kirjutas eessõna Philipp Melanchthon. 1529. aastal koostas Knopken koos Johannes Briesmanniga Riia linna kirikukorralduse, mis 1533. aastal võeti üle ka Tallinna ja Tartu poolt. Knopken lõi kaasa ka evangeelse koolikorralduse sisseseadmise juures. Et Andreas Knopken oli ettevaatlik ja poliitilistes küsimustes sõna ei võtnud, siis tal linna ega jutlustajatega erilisi konflikte ei tekkinud. Teatud erimeelsusi tal siiski fanaatilisema jutlustaja Sylvester Tegetmeyeriga oli, kuid 1540. aastateks lahendati need sel teel, et rae otsusega olid mõlemad poole aastast Riia ülempastoriks. Riia poliitikutest olid Knopkenil kõige lähedasemad suhted ilmselt reformatsiooni edendaja Johann Lohmülleriga. Andreas Knopken suri Riias 1539. aasta alguses umbes 70-aastaselt. Reformatsioon Liivimaal
Agent Sinikael

"Agent Sinikael" on eesti film aastast 2002. Film esilinastus Tallinnas 19. septembril 2002, selle režissöör on Marko Raat ja peaosa mängib Mait Malmsten. Vana kooli tööstusspioon agent Sinikael hakkab maadvõtvale õhumüüjate hiilgeajale jalgu jääma. Spionaažifirmasse, kus ta töötab, toob värskeid tuuli karismaatiline sakslane Florian, kes ei hooli endisaegsete luurajate käsitööoskustest, vaid tegutseb moodsate äriteooriate vaimus. Uustulnuka sarmi ohvriks langevad nii Sinikaela kolleegid kui ka tüdruksõber. Mait Malmsten – Hans Kersti Heinloo – Monika Florian Feigl – Florian Andrus Vaarik – Raul Kaido Veermäe Mihkel Smeljanski Aleksander Eelmaa Toomas Suuman Sten Zupping Viire Valdma Enn Klooren Tiit Lilleorg Tiit Ojasoo Meelis Salujärv Eesti Filmiajakirjanike Ühing valis selle Eesti aasta filmiks. Aasta film Eesti Filmiajakirjanike Ühing Agent Sinikael andmekogus IMDb (inglise)
Potjomkin

Nime Potjomkin (vene Потёмкин) kannavad või on kandnud: Potjomkin, Venemaa aadlisuguvõsa Grigori Potjomkin (1739–1791), Venemaa riigitegelane, sõjaväelane ja Katariina Suure favoriit Soomuslaev Knjaz Potjomkin-Tavritšeski, Venemaa Keisririigi Musta mere laevastiku sõjalaev Soomuslaev Potjomkin, Sergei Eisensteini 1925. aasta film Potjomkini küla Potjomkini trepp
Ardabīl

Ardabīl on linn Loode-Iraanis Ardabīli provintsi ja Ardabīli maakonna keskus. Asub 25 km kaugusel Aserbaidžaani piirist 1351 m kõrgusel platool. Linnast läänes asub Sabalāni mägi. Linnas on šeik Safī ad-Dīn Ardabilī haud ja hauakompleks, mis 2010. aastast kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. Ardabīl on tuntud siiditootmise ja sealsete pärsia vaipade poolest, mida peetakse ühtedeks parimateks. Suurem osa linna elanikest on aserbaidžaanid.
Washington Wizards

Washington Wizards on USA korvpalliklubi, mis mängib korvpalliliigas NBA. Meeskond kuulub idakonverentsi kagudivisjoni ja peab oma kodumänge Washingtonis Capital One Arenal. Klubi on varem kandnud nimesid Chicago Packers, Chicago Zephyrs, Baltimore Bullets, Capital Bullets ja Washington Bullets. Wizards on NBA finaalis mänginud neli korda, klubi ainus meistritiitel pärineb 1978. aastast. Deni Avdija Bradley Beal Dāvis Bertāns Isaac Bonga Troy Brown jr Thomas Bryant Anthony Gill Rui Hachimura Robin Lopez Raul Neto Anžejs Pasečņiks Jerome Robinson Ish Smith Moritz Wagner Russell Westbrook Wes Unseld Earl Monroe Elvin Hayes Michael Jordan John Wall Washington Wizards
Anneli Ahven

Anneli Ahven (sündinud 27. jaanuaril 1972) on eesti filmiprodutsent. Ta on õppinud Eesti Humanitaarinstituudis germanistikat (BA) ning Hamburgi Ülikoolis filmitootmist (MA). Töötab alates 1995. aastast tootmisfirmas Exitfilm. Alates 2006. aastast on ta Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakooli filmitootmise mooduli juhataja ja dotsent. Eesti Filmitootjate Liidu juhatuse liige. Euroopa Filmiakadeemia liige. Producer On The MOVE 2010 – Cannes filmifestivali initsiatiiv. 10 mängufilmi, 8 dokumentaalfilmi, 5 lühifilmi produtsent. 2013 "Elavad pildid" 2012 "Deemonid" 2011 "Üks mu sõber" 2010 "Kutsar koputab kolm korda" 2010 "Erkki-Sven Tüür: 7 etüüdi piltides" 2010 "Aeg on siin" 2009 "Isemoodi muinasjutt" 2008 "Taarka" 2008 "Võõras" 2008 "Aja meistrid" 2007 "Kuhu põgenevad hinged" 2006 "Elus monument" 2006 "Mehed unustatud armeest" 2005 "Libahundi needus" 2005 "Äraoldud päevade summa" 2005 "Malev" 2005 "Stiilipidu" 2003 "Naeratavad naised" 2003 "Miina" 2002 "Kaksikelu" 2002 "Vahepeal" 2001 "Klara" 2000 "Pas de deux"
Denver Nuggets

Denver Nuggets on USA korvpalliklubi, mis mängib korvpalliliigas NBA. Meeskond kuulub läänekonverentsi loodedivisjoni ja peab oma kodumänge Denveris Ball Arenal, mida jagatakse NHL-i klubiga Colorado Avalanche. Klubi asutati 1967. aastal. Enne 1976. aastal NBA-ga liitumist mängis meeskond Denver Rocketsi nime all korvpalliliigas ABA. Nuggets pole seni NBA finaali pääsenud, mitmel korral on meeskonna laeks jäänud läänekonverentsi finaalseeria, viimati aastal 2020. Will Barton Bol Bol Facundo Campazzo Vlatko Čančar PJ Dozier JaMychal Green R. J. Hampton Gary Harris Isaiah Hartenstein Nikola Jokić Paul Millsap Monté Morris Jamal Murray Zeke Nnaji Michael Porter jr Dan Issel David Thompson Alex English Fat Lever Dikembe Mutombo Šarūnas Marčiulionis Allen Iverson Carmelo Anthony Chauncey Billups Denver Nuggets
Denílson

Denílson on Portugali eesnimi. Denílson on mitme tuntud Brasiilia jalgpallurite nimi: Denílson Custódio Machado (sündinud 1953), endine ründav poolkaitsja Denílson de Oliveira Araújo (sündinud 1977), brasiilia jalgpallur, 2002. aasta maailmameister Denílson Pereira Neves (sündinud 1988), tegutsev São Paulo FC poolkaitsja Denilson Costa (sündinud 1968), Brasiilia jalgpallur Denilson Martins Nascimento
Kabardi-Balkaaria

Kabardi-Balkaaria ehk Kabardi-Balkaari Vabariik on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas. Kabardi-Balkaarias on kõrgeid mägesid ja mitu alpilaagrit, näiteks Bezengi alpilaager). Kabardi-Balkaaria ja Karatšai-Tšerkessia piiril asub Venemaa kõrgeim mägi Elbrus. Kabardi-Balkaaria piirneb lõunas Gruusiaga, läänes Karatšai-Tšerkessiaga, põhjas Stavropoli kraiga ja idas Põhja-Osseetiaga. Kabardi-Balkaaria keskus ja suurim asula on Naltšik, mis asub ka geograafiliselt haldusüksuse keskel. Naltšikis elab 2021. aasta seisuga 239 054 inimest. See on umbes sama suur kui NSV Liidu lagunemise ajal 1991 (241 tuhat inimest). Kabardi-Balkaaria president oli 1993–2005 Valeri Kokov, 2005–14 Arsen Kanokov, 2014–18 Juri Kokov ja alates 2018 Valeri Kokovi poeg Kazbek Kokov. Kogu Kabardi-Balkaarias on kolm ametlikku keelt: kabardi-tšerkessi keel, karatšai-balkaari keel ja vene keel. Vabariigi koosseisus on järgmised rajoonid: Baksani rajoon (Баксанский район) Elbruse rajoon (Эльбрусский район) Maiski rajoon (Майский район) Prohladnõi rajoon (Прохладненский район) Zolski rajoon (Зольский район) Tereki rajoon (Терский район) Tšegemi rajoon (Чегемский район) Tšereki rajoon (Черекский район) Urvani rajoon (Урванский район) 1. septembril 1921 moodustati Kabardi autonoomne oblast. 16. jaanuaril 1922 nimetati see ümber Kabardi-Balkaari autonoomseks oblastiks. 5. detsembril 1936 nimetati see Kabardi-Balkaari ANSV-ks. 1992 moodustati Kabardi-Balkaaria Vabariik Venemaa Föderatsiooni koosseisus. Kabardi-Balkaarias elab 2021. aasta seisuga 869 191 inimest. See on palju suurem kui NSV Liidu lagunemise ajal (780 768). Kuid 2002 saavutas rahvaarv maksimumi (901 494) ja pärast seda pole kasvanud. 2002. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid kabardid rahvastikust 55,3%, venelased 25,1%, balkaarid 11,6% ning osseedid 1,1%. Eestlasi oli 44. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kabardi-Balkaaria elanikest kabarde 57,2%, venelasi 22,5%, balkaare 12,7%, türklasi 1,6% ja osseete 1,1%. Sündimus oli 2014. aastal 15,7 last 1000 inimese kohta. See oli peaaegu kõige suurem näitaja alates 1995. aastast, kuid jääb siiski maha Nõukogude ajast, kui see oli püsivalt 19–22. Loomulik iive on Kabardi-Balkaarias alati olnud positiivne, ainsa erandina 2005. aasta. 2014. aastal oli see näitaja 6,9 1000 inimese kohta, mis jääb siiski selgelt alla Nõukogude ajale, kus see oli püsivalt 11–14. Oodatav eluiga oli 2013. aastal 73,7 aastat ja see on võrreldes eelmiste aastatega kasvanud (1990. aastal oli see 71, aga 1993–2005 alla 70 aasta). 1000 mehe kohta oli 2017. aastal 1134 naist ja see suhe on läbi aastate ligikaudu püsinud. Suur maailma atlas, lk. 191 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuni 2016. Vaadatud 21. juulil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
FK Ural

Sverdlovski oblasti Ural (ka FK Ural, ametlikult Футбольный клуб «Урал» Свердловская область[viide?]) on 1930. aastal asutatud Venemaa jalgpalliklubi, mille kodulinn on Jekaterinburg, kuid klubi esindab kogu Sverdlovski oblastit. Aleksandr Dmitrijev (2011–2012) Klubi ametlik veebileht
Maximilian I

Maximilian I on olnud mitme valitseja nimi: Maximilian I (1459–1519), Saksa-Rooma keiser 1493–1519. Maximilian I (1832–1867), Mehhiko keiser 1864–1867. Maximilian I Joseph (1756–1825), Baieri kuningas 1805–1825. Maximilian I (1573–1651), Baieri kuurvürst ja hertsog 1597–1651. Maximilian I, Hohenzollern-Sigmaringeni vürst 1681–1689. Maximilian II Maximilian III
Safir

Safir (rakett) – Iraani rakett Safir (Ümarlaua rüütel) – Saratseenist rüütel kuningas Arthuri legendides Safir (laulja) Taani – laulja ja laulukirjutaja Safir Engineering – ralliautode ehitamisega tegelev firma Saab 91 Safir – treeninglennuk Safir Army Jeep – Iraani sõjaväemaastur Safir (Belgia õlu) – Belgia õllesort, mis kuulub InBev'ile SAFIR – ehk The Single Aperture Far-Infrared Observatory on NASA poolt kavandatav kosmoseteleskoop
Kuningas Arthur

Kuningas Arthur on keskaja Lääne-Euroopa kirjanduses legendaarne kuningas Suurbritannias. Traditsiooniliselt dateeritakse kuningas Arthuri valitsusaeg 5. sajandi lõppu ja 6. sajandi algusse. Keskaegsete ajalooraamatute ja rüütliromaanide väitel juhtis Arthur rooma-keldi Inglismaa kaitset saksi sissetungijate vastu 6. sajandi alguses. Arthuri legendis on põimunud rahvaluule ja kirjandus ning tänapäeval on tema ajalooline olemasolu kahtluse all. Napid ajaloolised andmed Arthuri kohta pärinevad mitmest allikast, millest peamised on "Annales Cambriae", "Historia Brittonum" ja Püha Gildase kirjutised. Samuti mainitakse Arthuri nime varastes luuletekstides nagu kõmri "Y Gododdin". Arthuri legend sai populaarseks eelkõige Monmouthi Geoffrey fantaasiaküllasest teosest "Historia Regum Britanniae" ("Britannia kuningate ajalugu"), mis valmis 1138. Sellele eelnesid kõmri ja bretooni legendid ja luuletused, millest Arthur on kas suur sõdalane, kes kaitses Britanniat inimeste ja üleloomulike vastaste eest, või maagiline kuju, kes seostus vahel kõmri allilma Annwniga. On teadmata, mis Geoffrey "Historia"'s pärineb varasemaist allikaist ning mis on tema enese kirjanduslik väljamõeldis. Ehkki kuningas Arthuri loo teemad, sündmused ja tegelased varieeruvad laialt ja sel pole üht kanoonilist versiooni, lähtuvad hilisemad ümberjutustused tihti Monmouthi Geoffrey versioonist. Geoffrey kirjelduses oli Arthur kuningas, kes lõi puruks saksid ning rajas impeeriumi, millesse kuulusid Britannia, Iirimaa, Island, Norra ja Gallia. Samuti ilmus Historia's rida tegelasi, kes nüüdseks on saanud Arthuri legendi oluliseks osaks: Arthuri isa Uther Pendragon, võlur Merlin, Arthuri naine Guinevere, mõõk Excalibur, Arthuri sünd Tintageli lossis, tema viimane lahing Mordredi vastu Camlannis ning viimne puhkepaik Avalonis. 12. sajandi Prantsuse autor Chrétien de Troyes lisas Arthuri legendi Püha Graali ja Lanceloti. Tema eeskujul said keskaja kirjanduses populaarseks Arthuri-romaanid, milles loo keskpunkt nihkub sageli Arthurilt teda ümbritsenud tegelastele, näiteks mitmesugustele Ümarlaua rüütlitele. Keskajal õitsenud Arthuri-kirjandus vajus uusajal unustusse, tõustes uuesti laia lugejaskonna ette alles 19. sajandi romantismi ajel. Kuningas Arthuri loo põhjal on kirjutatud arvukalt raamatuid, tehtud filme, oopereid ja muid kunstiteoseid. Eesti keeles on ilmunud näiteks Marion Zimmer Bradley Arthuri-töötlus "Avaloni udud", T. H. White'i "Kunagine ja tulevane kuningas", Mary Stewarti "Kristallkoobas", James Riordani "Kuningas Arthuri lood", Mark Twaini paroodia "Jänki kuningas Arthuri õukonnas", samuti Arthuri-kirjanduse üks alusteoseid, Wolfram von Eschenbachi "Parzival" Rein Sepa tõlkes. Püha Graal
Viirpapagoi

Viirpapagoi (Melopsittacus undulatus) on Austraalia päritolu papagoiline. Ta on viirpapagoi perekonna (Melopsittacus) ainus liik. Viirpapagoi looduslik levila on üksnes Austraalias. Viirpapagoi eluiga võib olla 8–14 aastat. Isased viirpapagoid suudavad hääli imiteerida. Alates 1850. aastaist on viirpapagoisid kasvatatud ja aretatud puurilindudena. Viirpapagoide nokavärvus tähistab nende sugu: pruun - emane ja sinine - isane. Viirpapagoi nime päritolu on ebaselge. Esmakordselt registreeriti 1805. aastal, viirpapagoid on populaarsed lemmikloomad kogu maailmas nende väiksuse, odavate hindade ja inimkõne jäljendamise võime tõttu. Tõenäoliselt on nad kodustatud koera ja kassi järel maailmas populaarsuselt kolmas lemmikloom . Metsikud viirpapagoid on keskmiselt 18 cm (7 tolli) pikad,  kaaluvad 30–40 grammi (1,1–1,4 untsi), 30 cm (12 tolli) tiibade siruulatusega ja neil on heleroheline kehavärv (kõht ja reied). mantlitel (selja- ja tiivakaaned) on kottmustad mantlimärgid (poegade ja ebakindlate mustade värvidega), mis on ääristatud kollaste lainetega. Laup ja nägu on täiskasvanutel kollased. Noortel isikutel on enne täiskasvanud sulestikku kuni 3–4 kuu vanuseni mustad triibud kuni ajukoeni (nina). Neil on väikesed, sillerdavad sinakasvioletsed põskelaigud ja kolm mustat täppi neelude mõlemal küljel (neid nimetatakse kurgulappideks). Kaks äärepoolseimat kurgupiirkonda paiknevad iga põskelapi põhjas. Saba on koobalt (tumesinine); ja väljaspool sabasulgedel on keskmised kollased välklambid. Nende tiibadel on rohekasmustad lendsuljed ja mustad kollaste ääristega katted koos kesksete kollaste välkudega, mis muutuvad nähtavaks alles lennu ajal või kui tiivad on välja sirutatud. Arved on oliivhallid ja jalad sinakashallid, sigodaktüülvarvastega . Austraalia looduslikus elupaigas on viirpapagoid märgatavalt väiksemad kui vangistuses .  Seda konkreetset papagoiliiki on vangistuses aretatud paljudes teistes värvides ja toonides (nt sinine, hall, hallroheline, läikiv, violetne, valge, kollakassinine). Lemmikloomapoes olevad inimesed on tavaliselt sinised, rohelised või kollased. Nagu enamik papagoiliike, fluorestseerib viirpapagoi sulestik ultraviolettvalguses - nähtus, mis võib olla seotud kurameerimise ja paarilise valimisega. Nende noka ülemine pool on alumisest poolest kõrgem, kattes suletuna põhja. Nokk ei ulatu palju välja, kuna seda ümbritsevad paksud, kohevad suled, andes näo allapoole suunatud noka, mis lamab vastu nägu. Ülemine pool toimib pika sileda kattena, alumine pool on aga vaid poole väiksem tass. Need nokad võimaldavad lindudel süüa taimi, puuvilju ja köögivilju. Viirpapagoi andmebaasis eElurikkus