laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Delfi oraakel

Delfi oraakel oli vanakreeka pühamu Delfis Parnassose mäe lõunanõlval, kus inimesed käisid kogu Kreekast ja kaugemaltki saamas Apollonilt vastust küsimustele, mis neid vaevasid. Oraakliks nimetati ka vastust, mis jumalalt saadi. Pühamu ulatub tagasi 1400. aastasse eKr. See oli kogu Hellase tähtsaim pühamu ning vähemalt teoorias austasid kõik kreeklased selle sõltumatust. Pühamus asus püha kivi Omphalos ('naba'), mida peeti Maa keskpaigaks. Pühamu oli ehitatud ümber püha Kastaalia allika. Sajandite vältel rajati Delfisse mitmeid templeid valguse-, luule- ja muusika- ning prohvetliku kuulutamise jumala Apolloni auks. Antiikajal oli Delfis maa sees lõhe. Preestritar, keda nimetati püütiaks, istus kolmjalal selle lõhe kohal. Pärast Kastaalia allikas suplemist, enda pärgamist loorberilehtedega ja püha loorberi lehtede söömist istus ta kolmjalale, hingas sisse uimastavaid aure ning läks transsi. Tema nägu muutis värvi ja ta häälitses oiates ja kaeveldes. Tema silmad sätendasid ning suu vahutas ning selles seisundis tõi ta kuuldavale mõned seosetud häälikud. Preestrid kirjutasid tema imelikud häälitsused hoolikalt üles ning panid need värsivormi. Värsid anti Apolloni ilmutusena neile, kes olid tulnud oraaklilt nõu küsima. Värsid sõnastati nii, et neil oleks mitu tähendust. Sageli vaieldi oraakli õige tõlgenduse üle, kuid kui toodi uusi ande, võidi oraaklilt saada täiendav kuulutus. Näiteks enne Salamise lahingut ennustas püütia algul hukku ning hiljem, et ateenlasi võib päästa "puust müür", mida tõlgendati siis kui laevu. Et Delfi oraakliga polnud seotud kindlat usudogmat, siis kogunesid Delfisse õpetlased, samuti oli Delfi vaenlaste läbirääkimiskohaks. Kõik, kes Delfist nõu küsisid, tõid ande. Kuningate, riikide ja üksikisikute toodud ohvriandide hoidmiseks ehitati suured varakambrid. Rooma keiser Nero olevat varastanud 500 raidkuju, kuid 3000 jäi alles. Tänapäeval on väljakaevamiste käigus avastatud templivaremeid, skulptuurikilde ja ajaloolisi raidkirju. Püütia vastustest võisid oleneda nii talupoja külviajad kui ka sõjakuulutamine. Delfi oraakli käest küsiti nõu enne iga tähtsat sammu riigiasjades. Seetõttu oli tal Vana-Kreeka ajaloole suur mõju. Ühine austus Delfi oraakli sõnade vastu ning püütiapidustused ja mängud, mida peeti pühamu läheduses iga nelja aasta tagant, aitasid kaasa Vana-Kreeka poliitika- ja usuelu ühtsusele. Delfi oraaklile tegi lõpu 4. sajandil pKr kristliku Rooma keiser Hadrianus. Delfi oraakel oli küll kõige kuulsam, kuid mitte ainus Vana-Kreeka oraaklitest. Kõige vanem oli Zeusi oraakel Dodonas Epeiroses. Usuti, et Zeus kõneleb püha tamme lehtede sahina läbi. Oraaklid olid ka Roomas ning Egiptuses, Babüloonias ja teistes maades. Delfi oraakel foto oraaklikoha varemetest: neljas foto slaidiprogramm National Geographic: Delphic Oracle's Lips May Have Been Loosened by Gas Vapors
Dolomiit

See artikkel on mineraalist; kivimi kohta vaata artiklit Dolokivi. Dolomiit on karbonaatne kivimit moodustav mineraal. Karbonaatkivim "dolokivi" (sageli samuti dolomiidiks nimetatav), koosneb valdavalt dolomiidist.
Hiirelõks (näidend)

"Hiirelõks" (inglise keeles "The Mousetrap") on Agatha Christie kahevaatuseline kriminaaldraama, mis esietendus 6. oktoobril 1952 Theatre Royalis Nottinghamis. Näidend on püsinud Londoni West Endi teatri laval alates 25. novembrist 1952 kuni tänapäevani. Lavateos põhineb raadiokuuldemängul (ja hilisemal jutustusel) "Kolm pimedat hiirt" ("Three Blind Mice"), mis valmis 1947. aastal kuninganna Mary 80. sünnipäevaks. "Hiirelõks" on tõlgitud 23 keelde. Mollie Ralston – Monkswelli mõisa ja hotelli omanik Giles Ralston – Mollie Ralstoni abikaasa Christopher Wren – hüperaktiivne noormees, kes on esimene külastaja hotellis Missis Boyle – kriitiline vanem naine Major Metcalf – erusõjaväelane Miss Casewell – endassesulgunud, mehelik naine. Räägib pidevalt oma raskest lapsepõlvest Mister Paravicini – võõrapärase aktsendiga tundmatu mees. Jääb autoga lumevangi ja tuleb hotelli Uurija seersant Trotter – politseinik. Saabub enne lumetormi hotelli, et kaitsta külastajaid mõrvari eest 26. detsembril 1971 esietendus Christie kriminaaldraama Pärnu Draamateatris (lavastaja Ingo Normet) ja 26. mail 1973 Vene Draamateatris (lavastaja Vitali Tšermenjov). 23. oktoobril 1993 esietendus "Hiirelõks" Eesti Noorsooteatri väikeses saalis. Lavastaja oli Jaanus Rohumaa ja kunstnik Mats Õun. The Mousetrap. St Martin's Theatre Theatre. WhatsOnStage Triin Tael. "Hiirelõks" tähistas 50. lava-aastat. Õhtuleht, 30. november 2002 Agatha Christie "Hiirelõks" 20.000. korda laval. Eesti Päevaleht, 08. detsember 2000 Hiirelõks. Pärnu Draamateater 1971. Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum Hiirelõks. Vene Draamateater 1973. Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum Hiirelõks. Eesti Noorsooteater 1993. Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum Arseny W Aspelund. Juba 18 000 korda lõksus. Postimees, 23. veebruar 1996, lk 20 "Hiirelõks" – maailma parim näidend? Välisagentuuride materjalide põhjal Eva Toome, Raadio 2. Eesti Ekspress, 15. märts 1996, lk B6 Vaino Vahing. "Etendus kasvab... etendus langeb. Talveõhtud Pärnu teatris". Thespis : meie teatriuuendused 1972/73. Ilmamaa, 1997. Lk 350–382 Jaak Rähesoo. Hooaeg New Yorgis XI. Teater. Muusika. Kino nr 5, mai 1999, lk 37–45 "Hiirelõks" jõuab Londoni laval 20 000. etenduseni. Postimees, 6. november 2000, lk 19 Maailma kõige kauem mängitud lavastus on Agatha Christie "Hiirelõks". Oma Saar. nr 49, 9. detsember 2000, lk 2 Jelena Skulskaja. Ooper ja tema puhvet. Hiirelõks – 22 586 ning Globus. KesKus nr 12, detsember 2006, lk 26–27 The Mousetrap Study Guide. eNote The St Martins Theatre, London, home of Agatha Christie's The Mousetrap, the world's longest running show.
Pseudolitoraal

Pseudolitoraal (inglise pseudolittoral) on veetasemete kõikumise vöönd sisemeredes (nt Läänemeres), kus looded on väga nõrgad. Litoraal Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus
Kandava piirkond

Kandava piirkond (läti Kandavas novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis. Arvestuslikel andmetel oli 1. juulil 2016 Kandava piirkonna elanikest lätlasi 91,6%, venelasi 2,5%, valgevenelasi 1,4%, mustlasi 1,2% ja teistest rahvustest inimesi 3,3%. Piirkond moodustati 1999. aastal Kandavast, Cēre, Matkule ja Zemīte vallast. 2009. aastal liideti sellega Vāne ja Zante vald. Aastal 2021 ühendati see Engure, Jaunpilsi ja Tukumsi piirkonnaga uueks Tukumsi piirkonnaks. Läti statistika keskamet, vaadatud 15.06.2021. "Iedzīvotāju skaits Latvijas pašvaldībās pēc nacionālā sastāva 01.07.2016" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 16.01.2017. Vaadatud 2.11.2018.
Seed Forum Eesti Sihtasutus

Seed Forum Eesti Sihtasutus oli mittetulunduslik organisatsioon, mille lõi 2008. aastal Seed Forum International Foundation. Seed Forum tegeleb rahvusvahelise potentsiaaliga ettevõtjate koolitamisega ja nende kokkuviimisega investoritega. Seed Forum on alates 2005. aastast rahvusvaheliste spetsialistide välja töötatud formaadiga üritus, kus ettevõtjatele on antud 7-minutiline ajavahemik, et investoritele oma ideed maksimaalselt hästi tutvustada. Seed Forumi investorfoorumile pääsevad osalema ettevõtjad, kelle äriplaan on läbinud "Seed Forum Pitch Training" seminari. Seed Forum International Foundationi asutaja on Steinar Hoel Korsmo. Seed Forum Eesti esindaja alates 2011. aastast on Rando Pärna. Sihtasutus kustutati registrist 2019. aastal lõpul. SEED FORUM EESTI SA e-krediidiinfo.ee (vaadatud 11. mail 2021)
Dolokivi

Dolokivi ehk dolomiit on valdavalt dolomiidist koosnev karbonaatkivim. Seda kivimit nimetatakse reeglina dolomiidiks. Et dolomiit on eelkõige mineraal, on Rahvusvaheline Geoloogiaühing (IUGS) soovitanud lõpetada kivimi nimetamise dolomiidiks. Segaduste vältimiseks ja korrektsuse huvides on Vikipeedia sellest ka lähtunud. Sellele seisukohale on võimalik vastu vaielda, sest algselt defineeriti kivim ja seejärel mineraal, mistõttu võiks kivimil olla sellele nimetusele suurem õigus. Enamik geolooge nimetabki seda kivimit just dolomiidiks, mitte dolokiviks. Et vältida segadust mineraalse dolomiidiga, lisati termin dolostone. Termin dolostone kasutamine on vastuoluline, kuna dolomiidi nimetus pärineb 18. sajandi lõpul kivimite esimest korda ning on seega tehniline tähtsus. Geoloogilise sõnastiku järgi, mille on välja andnud Ameerika Geoloogia Instituut, pole soovitatav kasutada terminit dolostone. Seda kasutatakse siiski mõnes geoloogiaväljaandes. Kaltsiidi dolomiidiks muundamise geoloogiline protsess on tuntud kui dolomitistamine ja kõik vahetooted on tuntud kui "dolomiidist lubjakivi". Dolomiidiprobleem viitab varem geoloogilises rekordis aset leidnud suured dolomiidide hoiused, mille tagajärjeks on nende moodustamise ühtne seletus. Nagu ka lubjakivide puhul, võib nõrga süsihappega lahustumise tõttu moodustada dolomiidi kivis looduslikud koopad ja lahuse torud. Dolomiidi kivimites võib moodustada ka kaltsiumkarbonaadi speleoteemid (sekundaarsed hoiused) stalaktiidide, stalagmiiteede, voolukivi jne kujul. Dolomiit on tavaline kivimi tüüp, kuid üsna haruldane mineraal speleoteemides. Nii Union Internationale de Spéléologie" (UIS) kui ka Ameerika National Speleological Society (NSS) kasutavad laialdaselt oma väljaannetes termineid "dolomiit" või "dolomiitkivi", viidates looduslikule aluspõhjale, mis sisaldab suure osa CaMg (CO3)2, milles on moodustunud looduslikud koopad või lahuse torud. dolomiidistumine lubjakivi paekivi
Alo Tarjo

Alo Tarjo (kuni 21. maini 1937 Aleksander Tunderberg; 21. september 1896 Tallinn – 9. juuni 1951 Nahhodka, Primorje krai) oli eesti ohvitser (kapten). Teenis muuhulgas Kaitseliidu Tallinna Malevas. Teises maailmasõjas oli Alo Tarjo 1941. aastal moodustatud 36. Kaitsepataljon Arensburg 1. ülem. Alo Tarjo arreteeriti 1950. aastal ning süüdistati Nõukogude julgeolekuorganite poolt Vene SFNV KrK §58-1a alusel "Kontrrevolutsioonilises tegevuses, mis on suunatud tööliste ja talupoegade Nõukogude võimu ja nende poolt NSV Liidu ja liiduvabariikide Põhiseaduse alusel valitud NSV Liidu, liiduvabariikide ja autonoomsete vabariikide töölis-talupoegade valitsuste kukutamisele, õõnestamisele, nõrgendamisele või NSV Liidu välisturvalisuse ja põhiliste proletariaatliku revolutsiooni majanduslike, poliitiliste ja rahvuslike saavutuste õõnestamisele"[viide?]. 20. detsember 1920, pärast sõjakooli lõpetamist ülendati kadetist lipnikuks; 22. veebruar 1924, ülendati pärast Sõjavägede Ühendatud Õppeasutuste lõpetamist nooremleitnandiks; 24. november 1926, ülendati leitnandiks, teenistuses Üksikus eskadronis; 18. veebruar 1938, ülendati kapteniks, teenistuses Kaitseliidu Tallinna malevas; (ülendamine) Ohvitseride andmekogu. Alo Tarjo
Atribuut

Atribuut (ladina keeles attribuere – määrama, välja jagama, kätte jaotama, osastama) on mitmetähenduslik sõna: atribuut on omadus atribuut on oluline, lahutamatu tunnus atribuut on juurdekuuluv ese, tarvik atribuut on filosoofias asja oluline omadus, formaalloogikas predikaator atribuut on keeleteaduses rahvusvaheline termin täiendile atribuut on andmebaasi objekti tunnus atribuut on objektorienteeritud programmeerimisel klassi tunnus
Moskvitš (laevaklass)

Moskvitš (projekt 544) klassi laevad on Nõukogude Liidus valmistatud kahe tekiga jõereisilaevad. Laevad ehitati aastail 1948–1965 Moskovski sudoremontno-sudostroitelnõi zavodi (Московский ССРЗ) ehk Moskovski SSRZ laevatehases Moskvas ja modifitseeritud laevad Hersoni, Samussi (Tomski oblastis), Babrujski, Blagoveštšenski, Tjumeni, Listvjanka (Irkutski oblastis) laevatehastes NSVLis. Laevaseeria sai nime esimese seda klassi laeva, 1948. aastal vette lastud M-1 (Moskvitš-1) järgi. Moskvitš-klassi alused on tuntud ka projekt 515 ning projekt 544 nime all. 1947. aastal valminud projekti autor on Jõelaevandusministeeriumi Keskkonstruktoribüroo TsTKB (ЦТКБ Минречфлота РСФСР). 29. mail 2019 uppus Budapestis Donau jõel kokkupõrke tagajärjel mõne sekundi jooksul sama tüüpi laev Hableány. Eestis käitati seda klassi laevu Tartus Emajõel ja Narva-Narva-Jõesuu liinil. Eestis on olnud kasutusel: Lydia Koidula (M-206), ehitatud 1956; 1956–1991 kodusadam Tartu, 1991. aastast Narva; lammutatud 2001 M-84 M-258 Pegasus (M-282), kodusadam Tartu Pravda, kodusadam Narva Jõereisilaevade loend Projektid 515, 544 (vene keeles) Projekt 544, jõereisilaev võimsusega 150 ef. hj siselinna- ja linnalähedasele liinidele. Klass "Р" (vene täht) (vene keeles) Samussi tehase sildi pilt (vene keeles) Aleksander Roosi (vene keeles) militaar.net M-282 Pegasus (vene keeles) Narva jõe laevastik; jõelaeva Pravda pilt (vene keeles) Projektide 515, 544 ja 554 jõereisilaevad (vene keeles) Narva jõe laevastik (vene keeles)
Howaldtswerke-Deutsche Werft

Howaldtswerke-Deutsche Werft GmbH (lühend - HDW) on ThyssenKrupp Marine Systemsi tütarfirma ja suurim Saksamaa laevatehas, mis asutati 1968. aastal kolme laevatehase - Howaldtswerke Hamburg A.G., Kieler Howaldtswerke AG, Kiel ja Deutschen Werft AG koondumisel, tehas asub Schleswig-Holsteini pealinnas Kielis. Pärast ühinemist ThyssenKruppi laevatehastega 5. jaanuaril 2005 on HDW ThyssenKrupp Marine Systems AG (TKMS)i osa. Ettevõte on tänapäeval tuntud eeskätt oma allveelaevaklassi 212 A allveelaevadega, mida ta ehitab koostöös Nordseewerke' tehastega Emdenis, aga ka Uus-Meremaa õnnetuslaevaga Rena. Vaade Kieler Fördele üle HDW kraanade Saksa mereväe allveelaev Tallinki laev Superfast VIII Helsingis SAS Isandlwana Konteinerlaev Rena Ehitatakse uut konteinerlaeva Bungsberg (1924) Otto Hahn (1968) Tor Britannia (1975) Tor Scandinavia (1976) Astor (1981) Polarstern (1982) Astor 2 (1987) Superfast VII (2001) Superfast VIII (2001) Superfast IX (2002) Superfast X (2002) Fregatid Hamburg (F220) SAS Isandlwana (F146) SAS Mendi (F148) Schleswig-Holstein (F216), Brandenburg-klassi fregatt Korvetid Braunschweig-klassi korvetid Allveelaevad Type 800 Dolphin-klassi allveelaevad Type 205 allveelaevad Type 206 allveelaevad Type 209 allveelaevad Type 212 allveelaevad Type 214 allveelaevad Suurtükilaevad USS Topeka (PG-35) Howaldtswerke-Deutsche Werft(inglise keeles) ThyssenKrupp Marine Systems, Howaldtswerke – Deutsche Werft GmbH (saksa keeles) www.uboat.net – U-Boote der Howaldtswerke und Deutschen Werft im Zweiten Weltkrieg (inglise keeles) USS Topeka – 1881 als Diogenes bei Georg Howaldt gebaut (saksa keeles)
Leopold Luigas

Leopold Luigas (10. detsember 1898 Vaivara vald, Virumaa – 5. aprill 1953) oli Eesti kohtunik. Ta õppis aastail 1920–1925 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Üliõpilasselts Liivika vilistlane. Leopold Luigas osales Vabadussõjas, oli kooliõpetaja Vokal, 1926–1930 Rakvere-Paide Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1930–1939 Väike-Maarja jaoskonnakohtunik. Alates 1939. aastast oli ta Rakvere ringkonnakohtu liige, 31. detsembrist 1940 kuni 9. maini 1941 esimehe asetäitja. Ta on maetud Tõrma kalmistule. geni.com "Ülikooli teated." Päewaleht, nr. 285, 21. oktoober 1925 "L. Luigas Rakvere ringkonnakohtu liikmeks." Uus Eesti, nr. 307, 10. november 1939
Andres Oja

Andres Oja (sündinud 28. oktoobril 1983) on eesti näitleja. Ta lõpetas Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli 2008. aastal (XXIII lend, juhendaja Ingo Normet). Aastatel 2008–2013 töötas ta Ugala teatris. Pärast seda töötab ta vabakutselise näitlejana. Ta on mänginud teleseriaalides "Saladused", "Ohtlik lend", "Kättemaksukontor", "Kerge elu". erinevad rollid: J. K. Jerome "Kolm meest paadis", lav. Oleg Titov Petter Malm: A. Lindgren "Väike Tjorven Soolavareselt", lav. Peeter Tammearu Serpuhhovskoi: L. Tolstoi "Anna Karenina", lav. Mihhail Tšumantšenko Henri: O. Aardam "Poks", lav. Ott Aardam pardipoeg Sinikael, metshani Felix, leevike Leonid: S. Soro "Inetu pardipoeg ja lendav kass", lav. Oleg Titov Ants: M. Põldre "Arturi laulud ja aastad", lav. Margus Vaher Charley: W. B. Thomas "Charley tädi", lav. Taago Tubin Limmo: A. Kivirähk "Limpa ja mereröövlid", lav. Oleg Titov Jüri: J. Kross "Keisri hull", lav. Peeter Tammearu Conny: K. Pollak "Nii nagu taevas", lav. Ingo Normet Guits, Mikk, kutt, Rolf: O. Aardam "Börs ja börsitar", lav. Ott Aardam Billing: H. Ibsen "Stockmannid", lav. Andres Noormets ametnik, Kusta: A. H. Tammsaare "Jürka", lav. Peeter Tammearu reporter, Anton: V. Pelevin "Kollane nool", lav. Mart Koldits peigmees: J. Kruusvall "Salaste laulupidu", lav. Peeter Tammearu erinevad rollid: M. Traat "Läbi klaasi", lav. Priit Pedajas teener, Teresa Salieri: P. Shaffer "Amadeus", lav. Andres Lepik Claudio: W. Shakespeare "Mõõt mõõdu vastu", lav. Ingo Normet saarmas, küülik, autojuht, kohtusekretär, tuhkur: K. Grahame "Tuul pajuokstes", lav. Oleg Titov sõdur, surm, näitleja, vang, röövel: T. Pratchett "Õed nõiduses", lav. Sander Pukk Dorn: A.Tšehhov "Kajakas", lav. Ingo Normet vana hiinlane: M.Unt "Tinasõdur, baleriin ja siga", lav. Ingo Normet Efesose hertsog, doktor Pinch: W.Shakespeare "Eksituste komöödia", lav. Elmo Nüganen erinevad rollid: J.W.Goethe "tsuaF", lav. Aleksander Pepeljajev Stepann: N.Gogol "Naisevõtt", lav. Hendrik Toompere Virupaksha, Koshala, Kanya Kubja: R.Tagore "Pimeda toa kuningas", lav. Jaan Tooming Andres Oja Eesti Näitlejate Liidu lehel Andres Oja Facebook
Body Language

"Body Language" on Austraalia laulja Kylie Minogue'i üheksas album. See ilmus aastal 2003, ja salvestatud Ühendkuningriigis, Iirimaal ja Hispaanias. Album oli sertifitseeritud topelt plaatina Austraalias, plaatina Ühendkuningriigis ja kulla Austrias. "Slow" – 3:15 "Still Standing" – 3:39 "Secret (Take You Home)" – 3:17 "Promises" – 3:16 "Sweet Music" – 4:11 "Red Blooded Woman" – 4:21 "Chocolate" – 5:00 "Obsession" – 3:31 "I Feel For You" – 4:19 "Someday" – 4:18 "Loving Days" – 4:26 "After Dark" – 4:10 Kylie Minogue'i ametlik koduleht
Daniel Stamm

Daniel Stamm (1722 Tallinn – 17. juuni 1768 Vigala) oli eesti vaimulik. Stamm sündis Lohu mõisa valitseja Johann Stammi pojana. Ta õppis Halle ülikoolis, sai aastal 1753 Halle vaesteasutuse informaatoriks. Oma reisiaastatel Taanis kuulas Kopenhaagenis teoloogia loenguid. Ordineeriti 20. juunil 1756 õpetajaks. Ta oli aastatel 1756–1768 Vigala Maarja koguduse adjunktõpetaja, aastal 1768 oli sama koguduse õpetaja. Ta oli abielus oma eelkäija Christian Ehrenfried Baumanni lese, Harju-Madise koguduse õpetaja Samuel Strickeri tütrega. Mihkel Aitsam peab Daniel Stammi rahvuselt eestlaseks. Pastoriametisse sattus tajuhuslikult: teenides Kopenhaagenis Taani sõjaväes, astunud ta ühel pühapäeval kirikusse. Saanud sütitavast jutlusest kangesti vaimustatud, astunud ta pärast kirikuteenistust õpetaja juurde nõu küsima, kuidas jutlustajaks saada. Hakanud siis usuteadust õppima. Vigalas võitis ta koguduse liikmete erakordse poolehoiu kui vaimustav jutlustaja eesti keeles. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007 Mihkel Aitsam Vigala kihelkonna ajalugu
Moritz Maximilian von Busch

Moritz Maximilian von Busch (12. juuni 1870 Klöstitz, Bessaraabia – 21. september 1925 Vigala) oli Eesti vaimulik. Busch sündis Klöstitzis, Bessaraabias (praeguse haldusjaotuse järgi Vessela Dolõna Tarutõne rajoonis Odessa oblastis). Ta õppis aastatel 1877–1879 Höptneri erakoolis ja aastatel 1879–1889 gümnaasiumis Jelizavetgradis (Hersoni kubermangus). Aastatel 1889–1894 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta aastal 1897 Nissi Maarja koguduses ja aastal 1898 Lihula Eliisabeti koguduses. Ordineeriti 1. novembril 1898 Tallinnas õpetajaks. Ta oli aastatel 1898–1925 Vigala Maarja koguduse õpetaja. Tema isa Friedrich Georg Moritz von Busch oli Klöstitzi koguduse õpetaja. Tema abikaasa Marie Natalie Karoline Lucy isa Bernhard Jakob Ludwig von Uexküll oli Vigala koguduse patroon. Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien
Townsendi teine koefitsient

Townsendi teine koefitsient või sekundaaremissioonikoefitsient, vahel ka teine ionisatsiooni koefitsient kirjeldab kui mitu sekundaarelektroni eraldub katoodi pinnalt või gaasikeskkonnast seda mõjutava laengukandja või footoni kohta. Koefitsient γ kirjeldab katoodi pinnalt eralduvate elektronide arvu ühe katoodiga põrkuva positiivse iooni, metastabiilse osakesese või footoni kohta. Gaasides näitab koefitsient fotoionisatsiooni tekitatud sekundaarelektronide arvu. Fotoionisatsiooni põhjustavad footonid, mis on kiiratud ergastatud gaasimolekulide poolt. Townsendi lahendus Townsendi esimene koefitsient Townsend (ühik) http://dspace.utlib.ee/dspace/bitstream/handle/10062/854/Roots.pdf
Hamburgi Kunstihall

Hamburgi Kunstihall on kunstimuuseum Hamburgis Saksamaal. Peatähelepanu on pööratud 14. sajandi Hamburgi maalikunstile, 16. ja 17. sajandi hollandi ja flaami kunstnike maalidele ning 19. sajandi prantsuse ja saksa maalidele, samuti kaasaegsele ja nüüdiskunstile. Linna südames, raudtee peajaama ja Binnenalsteri järve läheduses asuv muuseum koosneb kolmest omavahel ühenduses olevast ehitisest. Väljapanekuruumide üldpind ületab kolmeteist tuhandet ruutmeetrit. Esimese muuseumihoone ehitasid arhitektid Georg Theodor Schirrmacher ja Hermann von der Hude aastatel 1863–1869. Teise, 1919. aastal püstitatud hoone projekteeris arhitekt Fritz Schumacher. 1976.–1997. aastani projekteeritud ja ehitatud Galerie der Gegenwart (Nüüdisaja galerii) autor on Oswald Mathias Ungers. Muuseumist leiab külastaja maalikogu, milles on esindatud mitmete oluliste 19. sajandi kunstnike tööd. Tutvumiseks on pandud välja tööd näiteks sellistelt kunstnikelt nagu Max Liebermann, Lovis Corinth, Philipp Otto Runge, Caspar David Friedrich ja Adolf Menzel. Gallerie der Gegenwart on pühendunud kaasaja kunstile alates 20. sajandi algusest, sealhulgas on esindatud tööd sellistelt tuntud kunstnikelt nagu Pablo Picasso, Paul Klee, Max Beckmann ja teised, ning sõjajärgne kunst. Caspar David Friedrichi "Rändaja udumere kohal" Caspar David Friedrichi "Jäämeri" Carl Blecheni "Palmihoone Pfaueninseli saarel Potsdami lähistel" Paul Cézanne'i "Seine'i jõgi Bercy lähedal" Albrecht Düreri "Lõvi" Max Liebermanni "Kaseallee Wannsee aias" Jan Massijsi "Flora", 1559 Hermann Hahni skulptuur peasissekäigu kõrval Edgar Degas' "Mademoiselle Dobigny" (1869) Franz Marci "Elevant" (1907) Paul Klee "Viaduktide revolutsioon"
Villu Tari

Villu Tari (sündinud 30. oktoobril 1957 Pärnus) on endine eesti näitleja, hilisem televisioonitöötaja USAs. Alghariduse sai ta Sangaste algkoolis, Otepää Keskkooli lõpetas 1976. aastal. 1980. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 9. lennu. Aastatel 1980–1984 töötas ta Vanalinnastuudios. Seejärel elas vastloodud perega paar aastat Sangaste kandis. Siis töötas ta Eesti Riiklikus Filharmoonias sooloartistina. Ta liitus usulahuga Elu Sõna ning taotles 1987. aastal luba lahkuda Nõukogude Liidust. 1989. aastal asus ta elama (üksi, sest pere oli lahku läinud) USAsse. Alates 1990. aastate algusest on ta tegev Bostoni Eesti Seltsi juhatuses ja olnud ka seltsi esimees. Tema isa oli näitleja ja laulja Eero Tari. 1980 Anton Makarenko / Merle Karusoo "Makarenko koloonia" – Aleksandr Zadorov ja kurjaažlane Korotkov 1980 Molière "Don Juan ehk Peetri pidusöök" – Ragotin, La Ramée, palgamõrvar 1980 Mihhail Žvanetski "Ei mingit kahtlust" – brigadir (stseenis Kuhu käsite), õpilase Juliuse vend (stseenis Hüvasti, kool!) 1980 Vassili Šukšin "Kange mees" – Brigadir Šurõgin, Miilits 1981 Pierre Chenot "Kes aevastas?" – Maréchal, finantshai 1981 Eduard Ralja / Jüri Karindi "Miki-Hiir ja Must Tont" – Nuiaste 1982 Semjon Zlotnikov "Naiskond" – Seltsimees Gauguin, treener 1983 John Patrick "Grupipilt" – Kiivi 1983 Mihhail Žvanetski "Kes on süüdi?" – Aktiivne kaasistuja jt 1984 Daniel Katz "Kolme peaga Buddha" – Utang, Orangi abimees 1984 Aleksandr Tšhaidze "Kolmest kuueni" – Mamedov, külaline Tbilisist 1984 Jacob Grimm / Wilhelm Grimm / Jüri Karindi "Vahva rätsep" – Valvur Eedu Eino Baskin Suvemõtted (talvel lugemiseks). TMK 1. 1985 Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000. Villu Tari — juhuse tahtel edukalt Ameerikas Annika Valdmets Villu Tari ühendab kodumaad Ameerikat sünnilinna Pärnuga Pärnu Postimees 30. juuli 2004
Sedimentoloogia

Sedimentoloogia on teadusharu, mis käsitleb sedimentatsiooni. Sedimentoloogia uurib setete moodustumist, transporti, settimist ning diageneesi. Sedimentoloogia on tihedas seoses settekivimite teaduse ehk litoloogiaga. Sedimentoloogia mõisteid