Jaan Koort

Jaan Koort (6. november 1883 Sootaga vald (Äksi kihelkond), Tartumaa – 14. oktoober 1935 Moskva) oli eesti skulptor, maalikunstnik ja keraamik. Sündis 6. novembril Tartumaal Pupastvere külas talunike Susanna-Marie ja Jaan Koorti kolmeteistkümnenda lapsena. Õppis Orge külakoolis. Aastatel 1896–1900 õppis ta Tartu linnakoolis. 1901. aastal osales Saksa Käsitööliste Seltsi joonistuskursustel. Õpinguid jätkas Peterburi A. Stieglitzi kunsttööstuskoolis (1902–1905), kus õppis rööbiti maali ja skulptuuri. 1905. aasta revolutsiooniliste sündmuste sunnil lahkus Peterburist, hiljem ka Eestist ning siirdus Soome ja sealt edasi Pariisi. Aastad 1905–1915 veetis ta Prantsusmaa pealinnas, kus talle avaldas tugevat mõju "La Ruche" ('Mesipuu') kunstiinimeste koloonia. Aastatel 1905–1908 õppis ta Pariisi Kaunite Kunstide Koolis (École des Beaux-Arts) ning järgneval kahel aastal Adleri, Collini ja Lucas' eraateljeedes. 1908. aastal esines ta esimest korda Salon de Société Nationale des Beaux-Artsis, 1909. aastal võttis oma skulptuuridega osa Pariisi Sügissalongist (Salon d’Automne), Kevadsalongist (Salon des Indépendants) ja Vene kunstnike näitusest Pariisis. Samal aastal osalesid tema maalid ja skulptuurid Eesti kunstinäitustel Tallinnas ja Tartus. 1910. aasta kevadel sõitis ta kodumaale ning veetis suve Pühajärvel maalides ning osales sügisel Eesti Kunstiseltsi näitusel Tallinnas, Noor-Eesti kunstinäitusel Tartus, Valgas, Pärnus ja Tallinnas ning kunstinäitusel Helsingis. Seejärel siirdus ta tagasi Pariisi, kus osales järgneval neljal aastal Kevadsalongi näitustel. Jaan Koort abiellus Pariisis Mari Uusmaniga. Tema ateljee aadressil Rue Blomet 47 kujunes eesti kunstnike kohtumiskohaks Pariisis. Abikaasa Mari Koort on olnud mitmete tuntud portreeskulptuuride ning aktikrokiide ja joonistuste modelliks. 1915. aastal andis maailmasõjas osalev Venemaa poliitilistele pagulastele amnestia ning Jaan Koort sõitis koos perekonnaga keisririigi kulul Pariisist Moskvasse, kus Koort lülitus Venemaa tolle aja suurima kunstikeskuse kunstiellu. Koorti Académie Russe'is ja Pariisis sotsiaaldemokraatlike vaadete pinnal sõlmitud sidemed elustusid Moskvas, kus ta suhtles skulptor Sergei Merkurovi, Anatoli Lunatšarski ning Maksim Gorki perekonnaga. Koort töötas Merkurovi ateljees ning esines aastatel 1915–1916 Mir Iskusstva I ja Moskva Kunstnike Ühingu XXII kunstinäitusel. Ta astus ühingusse Mir Iskusstva ning esines aastatel 1915–1916 selle korraldatud näitustel. Riiklik Tretjakovi Galerii omandas "Naise pea" (graniit, 1915). Kollektsionäär Ivan Morozov ostis "Abikaasa portree" (basalt, 1916). Mõlemad teosed jõudsid teise maailmasõja järel Eesti kunstimuuseumidesse. 1916. aastal naasis Koort Eestisse ja seadis end sisse Tartus. 1917. aastal esines ta Tallinnas Eesti Kunstiseltsi ning Moskvas Moskva Kunstnike Ühingu näitusel. 1918. aastal esines ta Tartus Pallase I kunstinäitusel. 1919. aastal juhtis Eesti Töörahva Kommuuni kultuuri ja hariduse komissarina peremeheta jäänud kunsti- ja kultuurivarade arvelevõtmist. Koort hakkas järjekindlalt osalema eesti kunsti näitustel. Aastad 1917–1921 olid talle loomingulistelt väga viljakad. Ta raius hulga graniitpäid ja figuure. Osales kunstiühingu ARS näitusel. Suve veetis Pariisis, kus eksponeeris Salon d’Automne'is skulptuure ning valiti selle liikmeks. 1921. aastal valmisid mitmed väärtuslikud teosed, näiteks "Dekoratiivne naisfiguur" ja "Palvetaja". Aastatel 1921–1923 õpetas ta Riigi Kunsttööstuskoolis. 1923. aastal kolis Koort Tallinna ning korraldas esimese isikunäituse Eestimaa Provintsiaalmuuseumis. Seal oli välja pandud 38 graniidist, basaldist ning väärispuidust skulptuuri. 1924. aasta talve veetis ta taas Pariisis. Koorti "Palvetaja" osales Pariisi Kevadsalongi näitusel ning skulptor valiti Société Nationale des Beaux-Artsi liikmeks ning kutsuti esinema Le Salon de Tuileries'sse. Kodumaal rentis Koort riigilt Kadriorus juba aastaid tühjalt seisnud Peeter I rajatud hobusetallid (Mäekalda 3) ning ehitas endale sinna ateljee ning enda projekteeritud keraamikaahjud. 1926. aastal esines ta eesti kunsti näitusel Helsingis ja Riias. Riia muuseum ostis "Vanamehe pea" (graniit, 1918). 1927. aastal käis Koort kohut Pallase kunstnike ja Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühinguga. 1927. aasta mais otsustas Eestis pettunud Koort kolida Austraaliasse. Kolme kuu pärast naasis Koort siiski kodumaale. Enne ärasõitu sai Koort Sydney kunstiakadeemialt pakkumise tulla ehitusskulptuuri professoriks. Koort kaalus pakkumist tõsiselt, kuid abikaasa vastuseisu tõttu loobus ta kohast ning võttis aasta lõpus vastu Riigi Kunsttööstuskooli skulptuuriõppejõu koha. Varem sellel kohal töötanud Ferdi Sannamees sõitis kultuurkapitali stipendiaadina Itaaliasse. Naasnuna pühendus Koort täie energiaga keraamikale. 1934. aastal esines Koort kutsutud külalisena Soome kunstnike aastanäitusel, eksponeerides nii skulptuure kui ka keraamikat. Augustis 1934 sõlmis ta kaheks aastaks töölepingu ja siirdus Nõukogude Liitu, kus asus Stalini valitsuse hariduse rahvakomissariaadi (ministeeriumi) ja riikliku kunstnike kooperatiivi kunstiliseks nõuandjaks ning Gželi rajatava peenkeraamikatehase tehniliseks juhatajaks. Talle võimaldati Venemaal väga head töötingimused ning pool aastat hiljem kutsus Koort sinna ka oma perekonna. Koort haigestus kopsupõletikku ning suri 14. oktoobril 1935 Moskvas. Tema tuhastatud põrm toimetati Tallinna, kus see paigutati ligi meetrikõrgusesse Koorti enda valmistatud valgesse portselanurni ning viidi vastaval kanderaamil tõrvikute saatel läbi linna Tallinna Kunstihoonesse. Koorti matuseaktusel Kunstihoones kõneles peaministri asetäitja Kaarel Eenpalu ning kogu tseremoonia kanti ka üle raadio teel. Esialgse plaani kohaselt pidi Koorti põrm maetama Metsakalmistule ehitatavasse kabelisse. Tema põrm on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule koos abikaasaga 1976. aastal. Jaan Koorti nime kannab tänav Tallinnas ja Tartus. Loometee alguses viljeles Jaan Koort kümmekond aastat nii skulptuuri kui ka maali. Kunstniku varasemad teadaolevad maalid pärinevad 1907. aastal Norras talusulasena töötatud ajast. J. Koort on loonud mitmeid monumentaalskulptuure, nagu Tallinnas Rahumäe kalmistul asuvad H. Namsingi, perekond Uusmanni, Hans Vinnali ja kunstnik Kuno Veeberi hauasambad. Tema valmistatud on Jakob Tamme büst Väike-Maarjas, August Kitzbergi ja Julius Kuperjanovi hauasambad Tartus Raadi kalmistul ja C. R. Jakobsoni hauamonumendi Kurgjal. Tema loodud on Vabadussõja monument Raplas. 1933. aastal valmis kirjanik August Kitzbergi monument Tartu Maarja kalmistul, 1934. aastal Juhan Luiga hauamonument Tartu Maarja kalmistul. 1929. aastal esines ta näitustel Tallinnas, Helsingis ja Pariisis. Ateneum ostis "Tanuga naise" (graniit, 1923), Luxembourgi muuseum ostis "Põlvitava naise" (dioriit, 1925–1926). 1930. aastal esines ta eesti kunsti näitusel Berliinis, Kölnis ja Kopenhaagenis. Jaan Koorti looming on 1932. aastal valminud klinkertellistest laternahoidjad Eesti Kindlustusseltsi EKA, praeguse Tallinna Linnavalitsuse hoonel Vabaduse väljak 7. Skulptori loomingusse kuulub hulk loomaskulptuure, sealhulgas kuulus "Metskits", aga ka siga, öökullid jne. Oma ateljees pidas ta mitmeid eksootilisi koduloomi, nagu papagoi Mara, orav Madli, öökull Ants, toonekurg Tooni, vares ja metskits. 1930. aastal otsustas Eesti Kultuurkapitali Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsus toetada Jaan Koorti pronksist kitsekuju paigaldamist Nunne tänava haljasalale. 1935. aastal ostis A. Puškini nimeline Kujutava Kunsti Muuseum Moskvas "Metskitse" (pronks, 1935. aasta kordusvariant). Koorti Metskits Nunne tänava haljasalal Öökull Rá Koort Tema poeg Peep Koort (1920–1977) oli kasvatusteadlane ja filosoofiadoktor ning tütar Tui Isis Lea Koort (1914 Pariis – 2005) oli kunstiajaloolane. Jaan Koorti tänav Julius Genss, Jaan Koort, Õhtuleht, 14.10.1945 "Jaan Koort 50-a, Kunst ja Kirjandus, 1.11.1933 Juta Kivimäe, Jaan Koort. Modernismiaja klassikud, näitus Kumu kunstimuuseumis, 2013 Juta Kivimäe, Jaan Koortile mõeldes, 14.02.2013, Sirp "Jaan Koort. Mõned ääremärkused", Waba Maa, 31.12.1924 "Kujur J.Koort omas töökojas", Nädal, 13.04. 1925 Jaan Koorti lahkumine, "Eesti on kehv ja töövaene", Waba Maa, 8.04.1927 "Sidney ülikooli professor Tallinna kunsttööstuskooli õpetajaks, Rahva Sõnumid, 08.12.1927 "J. Koort lahkus Eestist", Vaba Maa, 16.08.1934 Pekka Erelt, Jaan Koort – Eesti hüljatud geenius, Eesti Ekspress, 28.03.2013 "Jaan Koordi põrm saabus, Päevaleht, 6.11.1935 "J. Koordi põrm kunstihoones, Postimees, 6.11.1935 "Tuhanded inimesed austasid Koorti, Uus Eesti, 7.11.1935 Kersti Koll, Norra mõju eesti kunstis, Kultuurileht, 30.06.1995 "J. Koort sinistes töörõiwastes", Vaba Maa, 21.10.1932 "J.Koorti hirvekuju Nunne tänavale", Päewaleht, 9.02.1930 Kaalu Kirme. "Jaan Koorti päevaraamat", Kirjastus Kunst, Tallinn 1989. Hanno Kompus. Mida tõi Koort meie skulptuuri?, Looming nr 5/1935 Raimu Hanson. Kunstimuuseum ostis Jaan Koorti õlimaali. Tartu Postimees, 5. jaanuar 2009 Jaanus Piirsalu. Jaan Koort tegi Vene kuulsat portselani. EPL, 7. veebruar 2009 Jaan Koort Eesti biograafilises andmebaasis ISIK