laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nenjiangi suurvald

Nenjiangi suurvald (嫩江镇) on 4. järgu haldusüksus ehk valla taseme haldusüksus (suurvald) Hiinas Heilongjiangi provintsis Heihe Shi's Nenjiangi maakonna keskus. Selle põhiosa moodustab Nenjiang. Suurvald paikneb maakonna loodeosas Nen Jiangi vasakul (idapoolsel) kaldal. Põhjas ja läänes piirneb see Sise-Mongooliaga. Pindala on 14 km², elanike arv umbes 76 000. Kõrgus merepinnast on 225 m. Suurvald jaguneb järgmisteks 5. järgu haldusüksusteks (küla taseme haldusüksusteks): Youchengi linnakogukond (邮政社区) Xuguangi linnakogukond (旭光社区) Dongfengi linnakogukond (东风社区) Junmini linnakogukond (军民社区) Fanhua linnakogukond (繁华社区) Nenshui linnakogukond (嫩水社区) Jingmini linnakogukond (警民社区) Huimini linnakogukond (回民社区) Sijixiani linnakogukond (四季鲜社区) Mo'ergeni linnakogukond (墨尔根社区) Sijiqingi linnakogukond (四季青社区) Lixini linnakogukond (立新社区) Xinhe küla (新合村) Tuanjie küla (团结村) Changjiangi küla (长江村) Sijiazi küla (四家子村) Juxiangi küla (巨祥村) tcmap.com.cn Nenjiangi suurvalla haldusjaotus Hiina statistikabüroo lehel, 2013 Sissekanne saidil tcmap.com.cn
Nenjiangi provints

Nenjiang oli provints Hiina kirdeosas 1945–1950. See moodustati Mandžukuo võimu all. Provints piirnes lõunas Songhua jõega, Nen Jiang voolas sellest läbi. Pindala oli umbes 67 340 km². Pealinn oli Qiqihar. Aastal 1950 liideti Heilongjiangi provintsi koosseisu.
Pagėgiai omavalitsus

Pagėgiai omavalitsus on 2. järgu haldusüksus Leedus endise Tauragė maakonna aladel. Omavalitsus piirneb lõunas Venemaa Kaliningradi oblastiga. Omavalitsuse pindala on 537 km². 2014. aasta seisuga elas seal 8931 inimest. Omavalitsus moodustati 1999. aastal. See koosneb järgmistest valdadest: Lumpėnai, Natkiškiai, Pagėgiai, Stoniškiai ja Vilkyškiai vald. Halduskeskus on Pagėgiai linn, lisaks asub seal veel Panemunė linn. Kolmas tähtsam asula on Vilkyškiai alev. 2011. aasta seisuga olid elanikest 96,9% leedulased, 1,64% venelased, 0,21% valgevenelased ja 1,24% oli teistest rahvustest. Omavalitsuse suurim jõgi on rajooni lõunapiiril voolav Nemunas. Rajooni läbivad selle lisajõed Gėgė ja Jūra. Omavalitsuse territooriumil asub Rambynase regionaalpark. Natkiškiai Stoniškiai Rukai Nuolatinių gyventojų skaičius metų pradžioje, vaadatud 12.02.2023. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. oktoober 2021. Vaadatud 28. jaanuaril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Omavalitsuse koduleht (leedu keeles)
Salantai regionaalpark

Salantai regionaalpark (leedu keeles Salantų regioninis parkas) on regionaalpark Leedus Skuodase, Kretinga ja Plungė rajoonis. Salantai regionaalpark asub Žemaitijas Salantai ümbruskonnas Minija jõe keskjooksul. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta 58 kilomeetri pikkust, 400–500 meetrit laia ja 25–30 meetrit sügavat Minija-Salantase-Erla ürgorgu, sealset ökosüsteemi ning kultuuripärandit. Regionaalpargi territooriumil asuvad kolm suurimat kivikülvi Leedus, samuti Leedu suuruselt viies rändrahn. Kivikülvidest suurim on Šaukliai kivikülv, mille pindala on 162 hektarit. Salantais kasvab 4,8-meetrise ümbermõõduga harilik hobukastan. Ürgoru nõlvadel avaneb arvukalt pehme veega allikaid. Dyburiai paljandi ümbruses asub 114,79 hektari suurune reservaat, kus majandustegevus on piiratud. Regionaalpargi territooriumil asub viis linnamäge, neist tuntuim asub Imbarės. Viimase lähedal asub ka Skaudaliai hiiemägi. Teine hiiemägi asub Erla ürgoru serval. Arhitektuurimälestistena on kaitse all Kartena, Mosėdise ja Kalnalise kirikud. Nasrėnais asub piiskop Motiejus Valančiuse muuseum. Koduloomuuseumid asuvad Salantai, Kartena ja Mosėdise keskkoolide juures. Salantai regionaalpargi keskus asub Salantais. Teised tähtsamad asulad on Kartena ja Mosėdis. Salantai regionaalpargi pindala on 13 630 hektarit. Erinevad kaitsealad võtavad enda alla 55,4% regionaalpargi territooriumist. Regionaalpargi kaart Salantai regionaalpargi koduleht Regionaalpark Leedu kaitsealade registris (leedu keeles) Regionaalpark YouTube'is Minija ürgorg YouTube'is
Tytuvėnai

Tytuvėnai (leedu) on linn Leedus Kelmė rajoonis. Linn on Tytuvėnai valla ja Tytuvėnai regionaalpargi halduskeskus. Linn on tuntud seal asuva frantsisklaste kloostri järgi, kompleksi kuulub ka aastal 1663 valminud katoliku kirik. Vaatamisväärsusteks on veel aastal 1875 valminud õigeusu kirik ja Pagryžuvyse mõisa omanike kabel-mausoleum. Linnas on gümnaasium ja raamatukogu. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas 2302 elanikku, kellest 98,83% olid leedulased, venelasi oli 0,6% ja teiste rahvaste esindajaid 0,56%. Tytuvėnaid mainitakse esimest korda 1500. aastal. Algselt asus seal mõis, mille juurde püstitati aastal 1555 kirik, selle juurde omakorda tekkis alev (esimest korda mainitud aastal 1581). Aastal 1633 rajati sinna klooster, ühtlasi valmis kloostri juurde ka praegune katoliku kirik. Klooster suleti aastal 1864. XX sajandi alguses kujunes Tytuvėnai kuurortasulaks. Nõukogude okupatsiooni ajal oli linn turbatööstuse keskus. Ka tegeleti seal metsandusega ning linnas oli õmblusvabrik. Andrius Valavičius – Rzeczpospolita riigitegelane Hieronim Wołłowicz – Rzeczpospolita riigitegelane Zigmantas Citavičius – Leedu vabadusvõitleja Jeronimas Krauzė – Leedu botaanik Monika Povilaitytė – Leedu rannavõrkpallur Tytuvėnai kloostri galerii Kabel-mausoleum Raamatukogu Õigeusu kirik Resident population by city / town at the beginning of the year, vaadatud 12.02.2023. "2011 m. surašymas". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 29. märtsil 2015.  Tytuvėnai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Linn portaalis miesteliai.lt Linna ajalugu Linn portaalis vietoves.Lt
Mereäärne regionaalpark

Mereäärne regionaalpark (leedu keeles Pajūrio regioninis parkas) on regionaalpark Leedus Klaipėda rajoonis ja Palanga linnas. Mereäärne regionaalpark asub Leedu lääneosas Läänemere kaldal. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta Läänemere rannikumaastikke ja kultuuripärandit. Regionaalpargi territooriumil asuvad Plazė jäänukjärv ja pankrannik (kõrgeim koht on Olando kepurė – 24,4 meetrit). Regionaalpargi territooriumil asuvad kaitstavad luited ja rannaiidud, sisemaal asuvad aga järved, mis on tähtsad peatuskohad veelinude rändel. Plazė järve ümbrus on reservaat, kus liikumine on keelatud. Kultuurimälestistest asuvad regionaalpargis Nemirseta kuursaal Palangas, vana mõisakompleks Kalotės, vanad Saksa betoonkindlustised Giruliai ümbruskonnas. Mereäärse regionaalpargi keskus asub Karklės, vanapärase välimuse säilitanud külas. Mereäärse regionaalpargi pindala on 5602 hektarit. Sellest on erinevate kaitsealade all 79,4%, reservaat hõlmab aga 4% regionaalpargi territooriumist. Regionaalpargi kaart Mereäärse regionaalpargi koduleht Regionaalpark Leedu kaitsealade registris (leedu keeles) Regionaalpark YouTube'is
Nemunase delta regionaalpark

Nemunase delta regionaalpark (leedu keeles Nemuno deltos regioninis parkas) on regionaalpark Leedus Šilutė rajoonis. Nemunase delta regionaalpark asub Väike-Leedus Kura lahe rannikul Nemunase jõe alamjooksul. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta Nemunase suudme ökosüsteeme, sealset rahvusvahelise tähtsusega märgala ning kultuuripärandit. Nemunase delta on üks Ramsari rahvusvahelise tähtsusega märgaladest. Regionaalpargi territooriumil asuvad mitmed sood, nende seas ka Aukštumalė - esimene teaduslikult kirjeldatud raba maailmas. Hargnev Nemunase jõgi loob piirkonnas saarte, kanalite ja vanajõgede suure kompleksi. Regionaalpargi territooriumil asub ka Krokų Lanka järv. Piirkonda tabavad sageli üleujutused. Regionaalpargi territooriumil asub Skirvytėlė küla-muuseum (praegu Rusnė osa). Kaitse all on sealne poldrite ja pumbajaamade süsteem. Omalaadne on Minija ehk Mingė küla, mille peatänavaks on Minija jõgi. Tehnikamälestisena on kaitse all on Ventė neeme tuletorn. Regionaalpargi territooriumil asub ka seitse linnamäge. Nemunase delta regionaalpargi keskus asub Šilutės, kuigi see ise regionaalpargi territooriumil ei asu. Tähtsaim asula regionaalpargi territooriumil on Rusnė. Nemunase delta regionaalpargi pindala on 28 870 hektarit. Sellest moodustavad reservaadid 9,2% ja erinevad kaitsealad 44,1 %. Regionaalpargi kaart Nemunase delta regionaalpargi koduleht Regionaalpark Leedu kaitsealade registris (leedu keeles) Regionaalpark YouTube'is
Ilja Ilf

Ilja Ilf (sünninimi Iehiel-Leib Fainzilberg; 15. oktoober (vkj 3. oktoober) 1897 Odessa – 13. aprill 1937 Moskva) oli 1920. ja 1930. aastatel tegutsenud populaarne juudi rahvusest nõukogude kirjanik, kes kirjutas tavaliselt paaris koos kirjanik Jevgeni Petroviga. Neid tuntaksegi peamiselt koondnime Ilf ja Petrov all. Ilf asus 18-aastaselt tööle ajakirjanikuna. 1923. aastal kolis ta Moskvasse, kus töötas ajakirjas Gudok ja kirjutas peamselt satiirilisi esseid. Tema ja Jevgeni Petrovi kahasse kirjutatud satiirilised romaanid "12 tooli" (Двенадцать стульев, 1928) ja "Kuldvasikas" (Золотой теленок, 1931) olid Nõukogude Liidus väga populaarsed. Ilja Ilf suri 1937. aastal tuberkuloosi. Ilf ja Petrov Ilf, I.A. and Petov, E.P. - SovLit.net - Encyclopedia of Soviet Authors. Vaadatud 28.01.2015.
Jevgeni Petrov

Jevgeni Petrov (sünninimi Jevgeni Katajev; 13. detsember (vkj 30. november) 1903 Odessa – 2. juuli 1942 Rostovi oblast) oli 1920. ja 1930. aastatel tegutsenud populaarne nõukogude kirjanik, kes kirjutas teoseid tandemis kirjanik Ilja Ilfiga. Neid tuntaksegi peamiselt koondnime Ilf ja Petrov all. Jevgeni Petrov oli õpetaja poeg. Ka tema vend Valentin Katajev oli tuntud kirjanik. Petrov alustas oma töist elu uudistekorrespondendina ning töötas põgusalt ka kriminaaluurijana. 1923. aastal asus ta elama Moskvasse, kus hakkas tööle ajakirjas Krasnõi Perets. 1926. aastal asus ta tööle ajalehte Gudok. Ilja Ilfi surma järel 1937. aastal hakkas Petrov tegema kaastööd ajalehele Literaturnaja Gazeta ja ajakirjale Ogonjok. Ta kirjutas ka filmistsenaariume. Pärast seda, kui Saksamaa Nõukogude Liidule kallale tungis, sai Petrovist sõjakorrespondent Krimmis. Ta sai surma lennuõnnetuses, kui naasis Sevastopolist. Talle on pühendatud 2012. aastal Ameerika Ühendriikides valminud lühifilm "Ümbrik", milles teda mängib Kevin Spacey. Ilf ja Petrov Ilf, I.A. and Petov, E.P. - SovLit.net - Encyclopedia of Soviet Authors. Vaadatud 28.01.2015.
Staryja Darohi

Staryja Darohi (poola keeles Stare Dorohi, leedu keeles Staryja Darohos, valgevene-eesti transkriptsioonis Starõja Darogi) on linn Valgevenes Minski oblastis, Staryja Darohi rajooni halduskeskus. Linna läbib Asipovičy ja Baranavičy vaheline raudtee. Haridust annavad neli keskkooli, spordikool ja kunstikool. Linnas on kaks raamatukogu, kultuurimaja ja teater. Staryja Darohis on kergetööstus ja toiduainetetööstus (valmistatakse võid ja leiba, toodetakse mineraalvett). Linnas on ka metsamajand. Vaatamisväärsusteks on veel XX sajandi alguses ehitatud raudteejaama kompleks koos veetorniga, samuti ka XIX sajandi lõpus ehitatud postijaama hoone. Esimest korda mainitakse asulat aastal 1524, toona asus seal Дарогі nime kandev küla. Darohist sai aastal 1582 alev. Darohi oli osa Słucki vürstiriigist, mis kuulus Olelkowiczitele, seejärel aga Radziwillidele. Uputuse ajal rüüstasid alevi Moskva väed. Linna elanikkond vähenes märkimisväärselt, aastal 1647 asus seal 98 maja, aga aastal 1668 vaid 34 maja. XVII sajandi lõpus rajati alevist ida poole veel teine Darohi asula. Nende eristamiseks hakati alevit kutsuma Staryja Darohiks. Poola jagamisel läks Staryja Darohi aastal 1793 Venemaa koosseisu. Ühtlasi sai alevist küla. Aastal 1828 läks see Wittgensteinide valdusse. Aastast 1846 hakkas asula kuuluma riigile. Aastal 1896 valmis kitsarööpmeline raudtee, mille äärde, Staryja Darohi jaama juurde, hakkas kerkima uus asula, millest on praktiliselt kujunenud ka tänapäevane linn (vana Staryja Darohi asub administratiivselt küll linna koosseisus). Aastal 1897 ehitati sinna saekaater ja vineerivabrik. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Staryja Darohi Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai aastal 1925 taas alev. Aastal 1933 asusid seal tellisetehas, saekaater, elektrijaam. Aastast 1938 on Staryja Darohi linn. The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Staryja Darohi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Linn Valgevene fotoentsüklopeedias Linn YouTube'is
Riina Laev

Riina Laev (sündinud 25. mail 1963) on eesti orienteeruja ja lasteaiaõpetaja. Lõpetas 2002. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli alus- ja esiõpetuse õpetaja eriala bakalaureuseõppe ja kaitses bakalaureusetöö „Lapse ettevalmistus kohanemiseks sõimerühmas emade ja lasteaiaõpetajate hinnangutes“. Töötab Tallinna lasteaia Pallipõnn õppealajuhatajana. Orienteerumisjooksus tulnud veteranide vanuseklassides Eesti meistriks 2005. aastal öisel tavarajal (N40) ja 2009. aastal tavarajal (N45). Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis 2005. aastal Nõval naiskondade arvestuses koos Airi Alnekiga hõbeda. 2007. aasta rogaini EMil saavutas naiskondade arvestuses koos Maris Roosipuuga 4. koha (naisveteranide klassis hõbe). Tallinna haridusasutuste kvaliteediauhind "Hea õpetaja 2006" Jaan Tõnissoni Instituut. Haridus kõigile (UNESCO initsiatiiv Education for all) Eesti rahvuslik tegevuskava. Tallinn, 2002 Tallinna Lasteaed Pallipõnn. Juhtkond "Eesti Orienteerumisliidu edetabel. Riina Laev". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. august 2020. Vaadatud 28. jaanuaril 2015. "ESBL sporditulemused. Riina Laev". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. aprill 2016. Vaadatud 28. jaanuaril 2015. Rogaini EM-ilt tuli Eestisse viis poodiumikohta. Sportnet, 31.07.2007[alaline kõdulink] Tallinn.ee Auhinnatud õpetajad 2006[alaline kõdulink]
Luuküla kalmistu

Luuküla kalmistu (ka Luuküla uus kalmistu) on kalmistu Luukülas. 20. sajandi alguse haldusjaotuse järgi oli see Rämeda vallas Oudova maakonnas Peterburi kubermangus, tänapäevase haldusjaotuse järgi on see Samolva vallas Oudova rajoonis Pihkva oblastis Venemaal. Luuküla on üks vanemaid eesti asunike külasid Venemaal, mis pärimuse järgi asustati suure põhjasõja ajal. Arvatavasti oli külas algusest peale olemas kalmistu, mis tõenäoliselt paiknes keset küla. Arvatavasti asutati pärast keisrinna Katariina II 1772. aasta ukaasi uus kalmistu külast kaugemale. Seega oli olemas nii Luuküla vana kui ka uus kalmistu. Ka 2013. aastal kohalikult elanikult saadud teate järgi oli külas olnud pärimus, et seal on olnud ka vana kalmistu. Kiriklikult oli Luuküla enne 1920. aastat otse Räpina kihelkonna koosseisus, nagu ka selle kalmistu. 2013. aasta teate järgi maeti sinna viimati umbes 1960. aastatel. August Nigol. Luuküla. - Eesti asundused ja asupaigad Wenemaal. Tartu 1918. Lk 18 Maie Ojamaa. Ingeri tütar. Luigelaul. Ilmamaa. Tartu 2014. Lk 126 "Räpina". - Võrumaa. Maateaduslik, tulunduslik ja ajalooline kirjeldus. Eesti II. Tartu 1926. Lk 350 Maie Ojamaa. Ingeri tütar. Luigelaul. Ilmamaa. Tartu 2014. Lk 124 "Räpina". - Võrumaa. Maateaduslik, tulunduslik ja ajalooline kirjeldus. Eesti II. Tartu 1926. Lk 350 Maie Ojamaa. Ingeri tütar. Luigelaul. Ilmamaa. Tartu 2014. Lk 123–126
Ilf ja Petrov

Ilf ja Petrov (Ilja Ilf ja Jevgeni Petrov) olid kaks 1920. ja 1930. aastatel tegutsenud nõukogude proosakirjanikku. Mõlemad sündisid Odessas, mõlemad asusid teineteisest sõltumatult 1923. aastal elama Moskvasse ning suur osa nende loomingust valmis koostöös. Ilf ja Petrov said väga suure populaarsuse osaliseks pärast seda, kui ilmusid nende satiirilised romaanid "12 tooli" ("Двенадцать стульев", 1928) ja "Kuldvasikas" ("Золотой теленок", 1931). Romaane seob rikkusi jahtivast suurpetturist peategelane Ostap Bender, kelle tegemiste taustaks on tolleaegne Nõukogude Venemaa reaalsus. Raamatud kirjutati ja nende tegevus toimub Nõukogude Liidu ajaloo suhteliselt liberaalsel ajajärgul ehk 1920. aastate uue majanduspoliitika (NEP) ajal. Teostes rõhutatakse tegelaste asumist väljaspool organiseeritud, sihikindlat ja tootlikku Nõukogude Venemaa ühiskonda. See andis autoritele pasliku platvormi, millelt seda ühiskonnakoda vaadata ja heita nalja selle vähem meeldivate ja vähem sotsialistlike aspektide üle. Mainitud kaks romaani on ka ühed kõige loetumad ning kõige tsiteeritumad raamatud vene kultuuris ja raamatust "12 tooli" on tehtud mitu filmiversiooni (sh üks Ameerika Ühendriikides). Kirjanikud reisisid aastatel 1933 ja 1934 mööda Euroopat ja aastatel 1935 ja 1936 ka mööda ülemaailmse majanduskriisi aegset Ameerikat. Ameerikas Ilfi tehtud piltide põhjal avaldasid autorid ajakirjas Ogonjok ka fotoessee "Ameerika fotod". Varsti pärast seda ilmus neilt raamat "Ühekorruseline Ameerika" ("Одноэтажная Америка"), mille esmatrükk ei sisaldanud Ilfi fotosid. Nii essee kui ka raamat kirjeldavad nende seiklusi neile omase huumori ja mängulisusega. Märkida tasub, et Ilf ja Petrov ei kartnud neis teostes mõningaid Ameerika elustiili aspekte ülistada. Lisaks romaanidele ja reisikirjadele ilmus nende sulest veel raamatuid. Loomingu Raamatukogus ilmus 1958. aastal "Kolumbus kinnitab otsad" ning 1979. aastal "Õilis isik". Ilf, I.A. and Petov, E.P. - SovLit.net - Encyclopedia of Soviet Authors. Vaadatud 28.01.2015. Ilf, Ilya; Petrov, Eugene (1937). Little Golden America. New York: Farrar & Rinehart. Originaali arhiivikoopia seisuga 16. september 2013. Vaadatud 28. jaanuaril 2015.
Mati Preitof

Mati Preitof (sündinud 13. veebruaril 1960) on eesti orienteeruja. Lõpetas 1980. aastal Tallinna Polütehnikumi tööstusettevõtete elektriseadmete eriala. Töötanud OÜ Graben projektijuhina. 2012. aastast OÜ Elektrof juhatuse liige. Orienteerumisjooksus tulnud veteranide klassis (M50) Eesti meistriks öisel tavarajal aastatel 2010, 2011, 2012, 2014. Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis 2007. aastal Smiltenes segavõistkondade arvestuses koos Eduard Pukkoneni ja Marje Viirmanniga pronksi. Veteranide segavõistkondade arvestuses võitis 2008. aasta rogaini MMil kulla koos Eduard Pukkoneni ja Marje Viirmanniga ning 2013. aastal pronksi koos Aleksander Pritsiku ja Heidi Sillaga, rogaini EMil 2007. ja 2009. aastal kulla koos Eduard Pukkoneni ja Marje Viirmanniga. "Tallinna Polütehnikumi lõpetanute nimekirjad 1921-2007". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. veebruar 2015. Vaadatud 28. jaanuaril 2015. Eesti Spordi Biograafiline Leksikon. Preitof, Mati Inforegister.ee Mati Preitof[alaline kõdulink] "Eesti Orienteerumisliidu edetabel. Mati Preitof". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 28. jaanuaril 2015. "ESBL sporditulemused. Mati Preitof". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 28. jaanuaril 2015. Rogaini EM-ilt tuli Eestisse viis poodiumikohta. Sportnet, 31.07.2007[alaline kõdulink]
Staryja Darohi rajoon

Staryja Darohi rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1370 km². 2009. aasta seisuga elas seal 21 937 inimest. Rajoon moodustati 1934. aastal. Aastal 1962 see likvideeriti, aga aastal 1966 loodi see taas. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Dražna, Horki, Jazyli, Novyja Darohi, Pałaževičy, Pasieka, Staryja Darohi ja Ščytkavičy külanõukogu. Halduskeskus on Staryja Darohi linn. Budeničy järv Rajooni suurim jõgi on Aresa. Rajooni territoorium asub Kesk-Biarezina tasandikul. Kõrgused jäävad üldiselt vahemikku 150–170 meetrit üle merepinna, kõrgeim koht (201 meetrit) asub Słucki rajooni piiri ääres Padareśsie küla juures. 2009. aasta seisuga olid elanikest 92,95% valgevenelased, 4,82% venelased, 1,1% ukrainlased ja 1,13% oli teistest rahvustest. 80,53% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 17,61% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 50,54% elanikke, vene keelt aga 45,13%. http://www.gki.gov.by/docs/gzk_2010-15404.doc The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Staryja Darohi rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajoon Minski oblasti täitevkomitee kodulehel (vene keeles) Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles)
Daniel Stern

Daniel Stern on olnud mitme tuntud inimese nimi: Daniel Stern oli Marie d'Agoult (1805–1876) kirjanikunimi; Daniel Stern (1928–2007) oli USA kirjanik ja filoloog; Daniel Stern (1934–2012) oli USA psühhoanalüütik; Daniel Stern (sündinud 1957) on USA näitleja.
Örsted

Örsted (tähis Oe) on magnetvälja tugevuse mõõtühik CGS-süsteemis. SI ühikutes 1 O e   = ^   1000 4 π A m ≈ 79,577 5 A m . {\displaystyle 1\,\mathrm {Oe} \ {\mathrel {\hat {=}}}\ {\frac {1000}{4\pi }}\,{\frac {\mathrm {A} }{\mathrm {m} }}\approx 79{,}5775\,{\frac {\mathrm {A} }{\mathrm {m} }}.} Ühik on nimetuse saanud Taani füüsiku Hans Christian Ørstedi järgi.
Amhara keel

Amhara keel ehk amhari keel (varasemas kirjanduses amhaara keel) kuulub semi keelte hulka. On levinud Etioopias, põhiliselt Abessiinia mägismaal (Addis Abeba lähedal ja sellest põhja pool). Kõnelejaid on umbes 20 miljonit (umbes veerand Etioopia elanikkonnast). On Etioopia riigikeel. Koos mõne väiksema keelega moodustab semi keelte etioopia rühma (etiosemi keeled). Semi keeled jõudsid Araabia poolsaarelt Etioopiasse ilmselt esimesel aastatuhandel eKr. Esimesed teadaolevad amhara keele mälestised pärinevad 14. sajandist. Amhari keel kasutab etioopia kirja. Seda kirjutati algul paremalt vasakule, hiljem hakati kreeka keele mõjul kirjutama vasakult paremale. Etioopia kirjas kirjutatakse iga kahe sõna vahele kaks punkti, kuid tänapäeval kasutatakse selle asemel üha enam tühikut. Amharakeelne Vikipeedia Daniels, Peter T.; Bright, William, toim-d (1996). "Ethiopic Writing". The World's Writing Systems. Oxford University Press, Inc. Lk 573. ISBN 978-0-19-507993-7. "Principles and Specification for Mnemonic Ethiopic Keyboards" (PDF). Vaadatud 1.06.2015. Vikipeedia amhari keeles Amhara nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus
Edgar Lungu

Edgar Chagwa Lungu (sündinud 11. novembril 1956 Ndolas) on Sambia poliitik, kes oli 25. jaanuarist 2015 kuni 24. augustini 2021 Sambia president. President Michael Sata ajal oli ta justiitsminister ja kaitseminister. Pärast Sata surma sai ta Sata partei Patriootlik Rinne kandidaadiks 2015. aasta jaanuari järelvalimistel. Ta võitis napilt vastaskandidaat Hakainde Hichilemat ja asus ametisse 25. jaanuaril 2015. Ta kaotab 2021. aasta presidendivalimised pikaajalisele vastasele Hakainde Hichilemale.
Ingrid Piht

Ingrid Piht (aastani 2011 Ingrid Vehlmann; sündinud 26. mail 1976) on eesti orienteeruja. Lõpetas 1994. aastal Tallinna Õismäe Humanitaarkeskkooli, seejärel õppis Oldenburger Volkshochschules. Bakalaureusekraadi omandas 1995.–2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis saksa filoloogia erialal. Töötanud AS-is LTT, Liiwi Heliisis, TD Balticus. 2010. aastal võitis Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksus pronksmedali sprindidistantsil. Veteranide klassis (N35) tuli Eesti meistriks 2013. aastal sprindis ja öisel tavarajal. Osaleb siiani aktiivselt orienteerumisvõistlustel ja võitnud mitmeid medaleid Eesti meistrivõistlustelt veteranide klassis: https://orienteerumine.ee/sportlane/?eolcode=2687 Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis 2005. aastal Nõval naiskondade arvestuses koos õde Monika Vehlmanniga pronksi. Harrastanud ka pikamaajooksu. Tallinna Õismäe Gümnaasium. Vilistlased 1994 https://www.facebook.com/public/Ingrid-Pih "ESBL sporditulemused". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 28. jaanuaril 2015. "Eesti Orienteerumisliidu edetabel. Ingrid Piht". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. august 2020. Vaadatud 28. jaanuaril 2015.