laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Heinz Keßler

Heinz Keßler (26. jaanuar 1920 Lauban (tänapäeval Lubań, Poola) – 2. mai 2017 Berliin) oli Saksa DV sõjaväelane ja riigitegelane. Heinz Keßler oli pärit töölisperekonnast, tema vanemad olid kommunistid. Heinz Keßler õppis masinalukksepaks. 1940. aastal kutsuti ta teenistusse Wehrmachti. 15. juulil 1941 jooksis ta Idarindel Nõukogude poole üle. 1943. aastal oli ta üks Vaba Saksa Rahvuskomitee asutajaliikmetest. 1945. aastal pöördus ta Saksamaale tagasi ja astus Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, millest 1946. aastal sotsiaaldemokraatide sundliitmise järel sai Saksamaa Sotsialistlik Ühtsuspartei. Alates 1946. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1948–1950 oli Heinz Keßler Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogu sekretär. 1. novembril 1950 astus ta Saksa DV relvastatud organite teenistusse. 1952–1955 oli ta Saksa Rahvapolitsei õhujõudude juhataja ja aeroklubi president. 1. oktoobril 1952 sai ta kindralmajori auastme. 1955–1956 õppis ta Nõukogude Liidus. Seoses Saksa DV Rahvaarmee loomisega sai ta 1956. aastal kaitseministri asetäitjaks ja õhujõudude juhatajaks. 1959. aastal sai ta kindralleitnandi auastme ja 1966. aastal kindraloobersti auastme. 1967–1978 oli Keßler kaitseministri asetäitja ja Peastaabi juhataja. 1979–1985 oli ta kaitseministri asetäitja ja Saksa DV Rahvaarmee Poliitilise Peavalitsuse ülem. Heinz Keßler oli 3. detsembrist 1985 kuni 18. novembrini 1989 Saksa DV kaitseminister. Alates 1986. aasta aprillist oli Heinz Keßler Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liige. 1990. aasta jaanuaris heideti Heinz Keßler välja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei järglasorganisatsioonist Demokraatliku Sotsialismi Parteist. 24. jaanuaril 1990 vahistati ta süüdistatuna riigi raha raiskamises, kuid sama aasta aprillis vabastati vahi alt. 16. septembril 1993 mõistis Berliini Maakohus Heinz Keßleri Saksa DV ajal aset leidnud piiriületajate tapmiste ees seitsmeks ja pooleks aastaks vangi. Keßler kaebas kohtuotsuse edasi, kuid Saksamaa Liidukohus jättis selle 1994. aasta juulis kehtima. 29. oktoobril 1998 vabastati ta tervislikel põhjustel ennetähtaegselt vangistusest. Aus dem Leben von Heinz Kessler ddr-kabinett-bochum.de Heinz Keßler DDR-Lexikon Wir gratulieren zum 95. Geburtstag und wünschen alles erdenklich Gute Verband zur Pflege der Traditionen der Nationalen Volksarmee und der Grenztruppen der DDR e.V. German Democratic Republic : Ministries, political parties, etc. rulers.org SED-Führungsgremien :Übersicht über die Mitglieder und Kandidaten des Politbüros des ZK der SED (1949-1989) Bundesarchiv. SED- und FDGB-Archivgut Heinz Keßler : geb. 20. Januar 1920 Lauban (Schlesien) Chronik der Wende Heinz Keßler: Die letzten Tage der SED und der Deutschen Demokratischen Republik : Abschrift eines Interviews mit Heinz Keßler nachrichtenbetriebsamt.de Die Ahndung der Todesschüsse n-tv.de Hans Schueler. Sie waren Täter : Der Bundesgerichtshof hat die DDR-Führung abgeurteilt Die Zeit, 29. juuli 1994 So schwach und zersplittert die antikapitalistischen Kräfte heute auch noch sind ... kommunisten-online.de
Kitchener

Kitchener on linn Kanadas Ontario provintsi lõunaosas. See asub Torontost 100 km kaugusel läänes. Kitchener on Waterloo regionaalvalla keskus. Elanike arv oli 2011. aasta rahvaloenduse kohaselt 219 153. Koos Cambridge'i ja Waterloo linnaga moodustab ta linnastu, kus elab umbes 500 000 inimest. Asula asutasid 18. sajandi lõpus saksa asukad. Aastatel 1833−1916 kandis see Saksamaa linna Berliini järgi nime Berlin. 1916. aastal nimetati linn Briti riigimehe Herbert Kitcheneri järgi Kitcheneriks. 1853. aastal sai asula vastloodud Waterloo maakonna keskuseks ning asulale anti külaõigused. Kitcheneril on linnaõigused 1912. aastast. Linnas on tegutsenud Kitcheneri Eesti Selts. Canada 2021 Census "About Kitchener". kitchener.ca. Vaadatud 22.1.2017  Kitchener – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Linna koduleht
Ilmar Palo

Ilmar Palo (6. detsember 1929 Võru – 1. september 2003 Viljandimaa) oli eesti alpinist ja matkasportlane. Ta osales alpinistina eestlaste esmatõusus seitsmetuhandelise mäe tippu (1965) ja jõudis NSV Liidu kõrgeima mäe tippu (1972). Ta oli Viljandi Turismiklubi (praegu Viljandi Matkaklubi) üks asutajaliikmeid ja juhatuse liige. 1946. aasta veebruaris arreteeriti ta 9. klassi õpilasena süüdistatuna riigireetmises (lendlehtede levitamine ja nõukogudevastane propaganda). Talle mõisteti karistuseks kuus aastat vangistust koos sellele järgneva asumisega. Karistust kandis ta Norilskis. Pärast vangilaagri- ja asumisaastaid Siberis sattus ta elama Viljandisse, kus lõpetas 1958. aastal õhtukooli (Viljandi Töölisnoorte Keskkool) ja töötas elektrikuna Viljandi linavabrikus. Elektrikutöö oli ta selgeks õppinud Norilski niklimaagikombinaadis, kuhu ta asumisaastatel eestlaste abiga tööle oli saanud. Ta töötas 1956. aastast kuni pensionile jäämiseni 1993. aastal Viljandi linaketramis- ja kudumisvabrikus (hiljem Viljandi Eksperimentaalvabrik Mistra) valveelektrikuna. 1964. aastal võttis ta naise. Hilisemas elus näitas ta oma asumiskohta Siberis ka oma abikaasale ja kahele pojale, organiseerides selleks Norilskisse matka. Ta suri 2003. aastal autoõnnetuses saadud vigastuste tagajärjel. Matkamisega hakkas ta tegelema 1959. aastal Viljandi matkaklubis. Ta harrastas jalgsi-, vee- ja mägimatkamist, kuid tegeles ka suusatamise ja orienteerumisega. Ta osales Eesti ja Balti matkajate kokkutulekutel võistleja ja kohtunikuna (1959–1963) ning töötas instruktori ja treenerina Viljandi matkaklubi matkakoolis. 1960. aastal hakkas ta harrastama alpinismi. Viimati käis ta mägedes ronimas 1990. aastate algul, varem käis alpinistina mägedes peaaegu igal aastal. 1965. aastal võttis ta osa Pamiiri ekspeditsioonist Lenini mäetipule ja tõusis koos kaaslastega Ragnar Palmre juhtimisel mäe lõunaküljelt tippu. Baltikumi alpinistidel oli see tõus esimene ja tunnistati 1965. aasta parimaks tõusuks. Tõusuga lõunast saadi ka NSV Liidu esivõistlustel 4. koht. 1970. aastal võttis ta osa III Eesti Pamiiri ekspeditsioonist, mille käigus 12 eesti alpinisti tõusid Ilmar Priimetsa juhtimisel Korženevskaja tippu. Tippu jõudnute hulgas oli ka Ilmar Palo. 1972. aastal osales ta Pamiiris ekspeditsioonil Kommunismi mäetipule. Koos Peeter Varepi, Vello Parki ja Kaljo Palmistega tõusis ta NSV Liidu kõrgeima mäe tippu, korrates sellega Eesti kõrgtõusude rekordit. 1974. aastal tõusis ta teist korda Lenini mäetippu. 1965 – Lenini mäetipp (7134 m) 1970 – Korženevskaja (7105 m) 1972 – Kommunismi mäetipp (7495 m) 1974 – Lenini mäetipp (7134 m) Tema abikaasa oli Viljandi antikvaar ja matkategelane Mai Palo (sündinud 1940). Neil on kaks poega (sünniaastad 1964 ja 1966). Ilmar Palo. geni.ee Eesti Matkaliit. "Eesti matkajate leksikon". Tallinn, 2001. Lk 76–77 Mai ja Ilmar Palo. 27.04.2002. sakala.postimees.ee Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Firni ajalugu. firn.ee Mai ja Ilmar Palo. Sakala/Postimees, 27. aprill 2002
Philipp (Pfalz-Neuburg)

Philipp Riiakas (saksa: Philipp der Streitbare) (12. november 1503 – 4. juuli 1548), Wittelsbachide dünastia liige, oli titulaarne Reini pfaltskrahv ja valitsev Pfalz-Neuburgi hertsog aastatel 1505 kuni 1541. Philipp oli Reini pfaltskrahvi Ruprechti ja selle naise, Baieri-Landshuti hertsogi Georg tütre Elisabethi noorim poeg. Olles vastuolus keiserliku õiguse ja pärimislepinguga Baieri-Müncheni hertsogitega, püüdis hertsog Georg anda oma Baieri-Landshuti maad oma tütrele Elisabethile. See viis aastal 1503 Landshuti pärilussõjani, mille Elisabethi ja tema abikaasa Ruprechti väed kaotasid. Elisabeth ja Ruprecht surid teineteise järel 1504. aasta sügisel. Kölni arbitraažiga aastal 1505 andis keiser Maximilian I kompensatsioonina territoriaalsete kaotuste eest väikese riigi nimega Pfalz-Neuburg (Alam-Baieri territooriumite hulgast) Elisabethi kahele pojale. Philipp valitses seda territooriumit koos oma vanema venna Ottheinrichiga. Aastal 1529 võitles ta kahe rügemendi eesotsas edukalt türklastega Viini piiramisel ja tehti kaks aastat hiljem Kuldvillaku ordu rüütliks. 8. detsembril 1539 külastas Philipp Inglismaa kuninga Henry VIII õukonda lootuses saada kuninga tütre Mary käsi. See potentsiaalne kosjakaup oli osa kuningas Henry liiduplaanidest protestantlike Saksa vürstidega keisri vastu. Nad kohtusid 17. detsembril Hertfordi lossis, kus ta esitles end koos kingitusega ja suudles teda. Selline familiaarsus kergitas usku, et need kaks abielluvad ja enamus Inglise õukonnast ootas pulma mõne kuu jooksul. Kuid kuningas Henry ei lubanud selle kosjakauba õnnestumist asjaolu tõttu, et hertsog oli sugulane kuninganna Kleve Annaga (tema neljas naine). Üllatuslikult, arvestades nende erinevaid usulisi baateid, näitas Mary hertsogi suunas kiindumust, kui suudles teda õukonnaväliselt. Hertsog saadeti hiljem tagasi koju. Plaan ei õnnestunud. Kuid Philipp ei heitunud ja külastas Inglismaad veel kolm korda, kuid nägi Maryt vaid ühe korra.
Nevill Mott

Nevill Francis Mott (30. september 1905 Leeds – 8. august 1996 Milton Keynes) oli inglise füüsik, Nobeli auhinna laureaat. 1977. aastal sai ta koos Philip Warren Andersoni ja John Hasbrouck van Vleckiga Nobeli füüsikaauhinna teoreetiliste uuringute eest magnetiliste ja korrastamata süsteemide elektronstruktuuri vallas. 1936 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks Nevill Mott Nobeli auhinna lehel
Philipp Ludwig (Pfalz-Neuburg)

Philipp Ludwig (2. oktoober 1547 – 22. august 1614) oli Pfalz-Neuburgi hertsog aastatel 1569 kuni 1614. Philipp Ludwig sündis Zweibrückenis pfaltskrahv Wolfgangi vanima pojana. Pärast isa surma aastal 1569 jaotati tema maad Philipp Ludwigi ja tema nelja venna vahel - Philipp Ludwig sai Neuburgi hertsogkonna. Ta abiellus aastal 1574 Jülich-Kleve-Bergi hertsogi Wilhelmi tütre Annaga ning kasutas abielu alusena nõuda hertsogkondade pärimist järglustülis Brandenburgi kuurvürstiga pärast Wilhelmi ainsa poja Johann Wilhelmi pärijata surma. Aastal 1613 pöördus Philipp Ludwigi vanim poeg katoliiklusse ning sai abi Hispaanialt ja Katoliiklikult Liigalt, samas Brandenburg sai abi Madalmaadelt. Poja ja pärija usuvahetus oli vankumatule luterlasele Philipp Ludwigile väga raske. Xanteni lepinguga aastal 1614 jaotati hertsogkonnad ilma sõjata: Philipp Ludwig sai Jülichi ja Bergi hertsogkonnad. Ta suri Neuburgis ja maeti Lauingenis. Philipp Ludwig abiellus 27. septembril 1574 hertsog Wilhelmi tütre Annaga ja nad said järgmised lapsed: Anna Maria (18. august 1575 – 11. veebruar 1643) Dorothea Sabine (13. oktoober 1576 – 12. detsember 1598) Wolfgang Wilhelm (25. oktoober 1578 – 20. märts 1653) Otto Heinrich (28. oktoober 1580 – 2. märts 1581) August (2. oktoober 1582 – 14. august 1632) Amalia Hedwig (24. detsember 1584 – 15. august 1607) Johann Friedrich (23. august 1587 – 19. oktoober 1644) Sophie Barbara (3. aprill 1590 – 21. detsember 1591)
Mahharõntsi (Kozjatõni rajoon)

Mahharõntsi (ukraina keeles Махаринці) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Kozjatõni rajoonis. Elanike arv on 1720. Pindala on 3,3 km².
Julga

Julga oli küla Võrumaal Vastseliina kihelkonnas. Kohanimekäändeks on "Julga külla" või "Julka". Kohanime esmamainiti 1627, kui nimetati isikut Julga Pap. Hajatalust tekkis küla, kus 1684 elas juba 5 poolemeest. Sel aastal esmamainiti Julga talurühma. Ametlikult moodustati Julga küla 18. sajandil. Nõukogude ajal liideti see Tsolli külaga. Külanimi tekkis talupoja lisanimest. Lisanimi tuleb arvatavasti sõnast "julk", mis oli talupoja pilkenimi. Kuid Venemaalt on 1625 kirja pandud lisanimi Julkov. Eesti kohanimeraamat, lk. 127
Feodossija

Feodossija (vananenud nimetus Feodossia; ukraina keeles Феодосія; vene keeles Феодосия; krimmitatari keeles Кефе) on linn Venemaa annekteeritud Krimmi poolsaarel Musta mere ääres. Asulat on esimest korda mainitud 355 eKr. 13. sajandi teises pooles asusid linna Genova vabariigi kaupmehed, kes kujundasid sellest Kaffa või Caffana tuntud kaubanduslinna. 1475. aastal vallutas linna Osmanite riik ning 18. sajandi lõpul Vene keisririik. Linnas elab 68 562 inimest (2016). Feodossijas sündis maalikunstnik Ivan Aivazovski. Armavir, Armeenia Azov, Venemaa Kroonlinn, Venemaa Stavropol, Venemaa Kołobrzeg, Pool Q126688840
Bilkõ (Illintsi rajoon)

Bilkõ (ukraina keeles Білки) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Illintsi rajoonis. Elanike arv on 500. Pindala on 2,83 km².
Ivanivka (Luhõnõ rajoon)

Ivanivka (ukraina keeles Іванівка) on küla Ukrainas Žõtomõri oblastis Lugõnõ rajoonis. Elanike arv on 49. Pindala on 0,37 km².
Wolfgang Wilhelm (Pfalz-Neuburg)

Wolfgang Wilhelm (4. november 1578, Neuburg an der Donau – 14. september 1653, Düsseldorf) oli Saksa vürst. Ta oli Neuburgi pfaltskrahv ning Jülichi ja Bergi hertsog. Tema vanemad olid pfaltskrahv Philipp Ludwig ja selle naine Anna. Ta oli Jülichi pärilussõja (1609–1614) võitja ja temast sai seega Pfalz-Neuburgi esimene valitseja, kes oli ka Jülichi ja Bergi hertsog. Aastal 1615 sai temast Kuldvillaku ordu rüütel. Kuna ta pöördus katoliiklusse ja teostas Kolmekümneaastases sõjas ranget neutraliteedipoliitikat, pääsesid tema territooriumid suuremast laastamistööst. Ta viis oma residentsi aastal 1636 Düsseldorfi. Wolfgang Wilhelm abiellus kolm korda: Aastal 1613 Magdalene von Bayerniga, kes sünnitas Philipp Wilhelmi Aastal 1631 Katharina Charlotte von Pfalz-Zweibrückeniga, kes sünnitas Ferdinand Philippi ja Eleonore Franziska. Mõlemad lapsed surid noorelt. Aastal 1651 Maria Franziska von Fürstenberg-Heiligenbergiga, nad ei saanud lapsi.
Sault Ste. Marie

Sault Ste. Marie on Ameerika Ühendriikide ja Kanada piiril asuva kahe linna nimi. Sault Ste. Marie (Michigan), linn Ameerika Ühendriikides Sault Ste. Marie (Ontario), linn Kanadas
Kaalupi laht

Kaalupi laht on järv Saaremaal Saaremaa vallas Kõrkküla külas. Kaalupi lahe pindala on 13 hektarit. Suurim sügavus on 0,5 m. Järv on osa Mullutu-Loode hoiualast. Kaalupi laht keskkonnaportaalis Kaalupi laht Eesti looduse infosüsteemis
Vägara laht

Vägara laht (ka Väike Mullutu laht, Kiisajärv) on järv Saaremaal Saaremaa vallas Kogula, Kõrkküla ja Mändjala külas. Laht kuulub Lääne-Eesti vesikonna Läänesaarte alamvesikonda. Vägara lahe veepeegli pindala on 87,5 ha, valgala pindala aga 82,8 km². See ei ole avalik ega avalikult kasutatav. Vägara laht on võrdlemisi mageveelise olemusega, kuna Läänemere mõju on väike. Tänu veekogu suurele pindalale on laht stabiilne. Sellest voolab läbi Pühajõgi. Soolatoitelise veekoguna on Vägara laht tumekollakat tooni ja paistab läbi põhjani (0,7 m). Kuna laht paikneb keset metsi ja soid, sisaldab sealne vesi rohkelt lahustunud orgaanilist ainet. Ka on vees suur huumusainete ja lämmastiku osakaal. Vägara lahe pH-tase on kõrge (9,53), st vesi on hapnikuga üleküllastunud (128%). Suure osa Vägara lahe taimestikust moodustavad kaldaveetaimed. Kõige arvukamad liigid on harilik pilliroog (Phragmites australis) ja ahtalehine hundinui (Typha angustifolia). Ujulehtedega taimestikust esineb valget vesiroosi (Nymphaea alba), mis asetseb tuule eest varjatult järvesoppides. Samuti leidub lahes veesisest taimestikku, näiteks mändvetiktaimi (Charophyta), kamm-penikeeli (Potamogeton pectinatus, ka Stuckenia pectinata), täht-vesikuuski (Myriophyllum spicatum) ja vahelmist näkirohtu (Najas marina subsp. intermedia), millest viimane on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse. Samasse järku kuuluvad ka lääne-mõõkrohi (Cladium mariscus), harilik porss (Myrica gale) ja soo-neiuvaip (Epipactis palustris). Veekogus leidub ka mitmeid kalaliike, kellest arvukuselt domineerib linask (Tinca tinca L.). Samuti on roosärgi (Scardinius erythrophthalmus), kiisku (Acerina cernua või Gymnocephalus cernuus), mudamaime (Leucaspius delineatus), hõbekokresid (Carassius gibelio) ja nurge (Blicca bjoerkna). Röövkaladest elavad lahes haugid (Esox lucius) ja ahvenad (Perca fluviatilis). Teadaolevaid kaitsealuseid liike pole. Vägara lahes leidub looduskaitsealuseid linde. Näiteks on Eestis III kaitsekategooriasse arvatud sookured (Grus grus) ja roo-loorkullid (Circus aeruginosus). Vägara laht kuulub Mullutu-Loode linnuala ja Mullutu-Loode looduskaitsealana (registrikood EE0040444) Euroopa Liidu Natura 2000 võrgustikku. Eestis korraldatakse piirkonna kaitset vastavalt kaitsekorra sätetele. Vägara laht keskkonnaportaalis Vägara laht Eesti looduse infosüsteemis Ott, Ingmar jt (2012). Rannikujärvede uurimiste tulemused. – Rannikulõukad Eestis ja Läänemere keskosas. Arengulugu, geoloogia ja hüdroloogia, elustik ning looduskaitseline väärtus. Tartu Ülikooli Pärnu kolledž, Keskkonnaamet, Eesti Maaülikooli Põllumajandus- ja keskkonnainstituudi Limnoloogiakeskus. {{#coordinates:}}: leheküljel ei saa olla üle ühe põhisildi
Sault Ste. Marie (Ontario)

Sault Ste. Marie on linn Kanadas Ontario provintsis Kanada – Ameerika Ühendriikide riigipiiril. Teisele poole St. Marysi jõge jääb Sault Ste. Marie Ameerika Ühendriikides Michigani osariigis. Ajalooliselt olid need kaks linna üks asula. Linnas tegutseb Kanada eestlaste kogukond. Neil on oma selts (Sault Ste. Marie Eesti Selts) ja oma kogudus (Sault Ste. Marie kogudus). Canada 2016 Census Canada 2016 Census  Sault Ste. Marie (Ontario) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Perejaslav

Perejaslav (ukraina keeles Переяслав) on linn Ukrainas Kiievi oblasti Borõspili rajoonis. Linnas elab umbes 30 000 inimest.[viide?] Asulat on esimest korda mainitud 907. aastal. Aastatel 1943–2019 oli linna nimi Perejaslav-Hmelnõtskõi (Переяслав-Хмельницький). Klooster Чисельність наявного населення України на 1 січня 2019 року, vaadatud 1.07.2019. Переяслав-Хмельницький перейменовано в Переяслав (vaadatud: 07.07.2022)
Philipp Wilhelm (Pfalz)

Philipp Wilhelm (24. november 1615 – 2. september 1690) oli Neuburgi pfaltskrahv aastatel 1653–1690, Jülichi ja Bergi hertsog aastatel 1653–1679 ning Pfalzi kuurvürst aastatel 1685–1690. Ta oli Wolfgang Wilhelmi ja Magdalene von Bayerni poeg. Aastal 1685, seoses protestantliku nõo Pfalzi kuurvürst Karl II surmaga päris Philipp Wilhelm Pfalzi kuurvürstkonna, mis seega muutus protestantlikust katoliiklikuks territooriumiks. Karl II õde, nüüd Orléansi hertsoginna ja Louis XIV vennanaine, nõudis samuti Pfalzi. See oli ettekäändeks Prantsuse sissetungile aastal 1688, millega algas Pfalzi pärilussõda. Philipp Wilhelm abiellus kaks korda. Esiteks printsess Anna Katarina Konstantia Vasaga, Zygmunt III Waza ja Constanze von Österreichi tütrega. Paar sai poja, kes suri sündides. Anna Katarina Konstantia ise suri aastal 1651. Aastal 1653 abiellus Philipp Wilhelm Elisabeth Amalie von Hessen-Darmstadtiga. See abielu kestis 37 aastat ja seda peeti eriti õnnelikuks. Nad said 17 last, sealhulgas järgmised kaks Pfalzi kuurvürsti, Johann Wilhelm ja Karl III Philipp, samuti kuurvürst-peapiiskop Franz Ludwig von Pfalz-Neuburg. Mitmel nendest lastest on järglasi tänapäeval. Abielu algusaastatel elas paar Düsseldorfis, kus nad asutasid kirikuid ja kloostreid. Eleonore Magdalene (6. jaanuar 1655 – 19. jaanuar 1720) Maria Adelheid Anna (6. jaanuar 1656 – 22. detsember 1656) Sophie Elisabeth (25. mai 1657 – 7. veebruar 1658) Johann Wilhelm (19. aprill 1658 – 8. juuni 1716) Wolfgang Georg Friedrich (5. juuni 1659 – 4. juuni 1683) Ludwig Anton (9. juuni 1660 – 4. mai 1694) Karl III Philipp (4. november 1661 – 31. detsember 1742) Alexander Sigismund (16. aprill 1663 – 24. jaanuar 1737) Franz Ludwig (18. juuli 1664 – 6. aprill 1732) Friedrich Wilhelm (20. juuli 1665 – 23. juuli 1689) Marie Sophie (6. august 1666 – 4. august 1699) Maria Anna (28. oktoober 1667 – 16. juuli 1740) Philipp Wilhelm August (19. november 1668 – 5. aprill 1693) Dorothea Sophie (5. juuli 1670 – 15. september 1748) Hedwig Elisabeth Amalia (18. juuli 1673 – 10. august 1722) Johann (1. veebruar 1675 – 2. veebruar 1675) Leopoldine Eleonore (27. mai 1679 – 8. märts 1693)
Raja tänav (Narva)

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Raja tänav on tänav Narvas Vanalinna ja Joaoru linnaosade piiril. Raja tänav algab Malmi tänavalt, suundub kirdesse ja lõpeb Narva linnuse juures Narva jõe kaldal Linnuse tänavaga ristumisel. Tänav on umbes 350 meetrit pikk. 1905. aasta linnaplaanil oli selle tänava nimi vene keeles Граничная улица, 1912. ja 1927. aasta linnaplaanil Raja tänav'. See algas Kiriku tänavast ja lõppes Posti ja Malmi tänavaga ristudes ning eraldas Peetri eeslinna Joaoru linnaosast. Raja tänav on nime saanud seetõttu, et sellest paremal pool Joaorgu mööda kulges aastatel 1708–1917 piir Peterburi ja Eestimaa kubermangu vahel. Svetlana Andrejeva. Narva tänavad 17.–21. sajandi linnakaartidel. – Narva Muuseumi Toimetised, nr 7, 2007, lk 108-127.
Rakvere tänav (Jõhvi)

Rakvere tänav on tänav Jõhvis. Tänav sai nime 1940. Aadressil Rakvere tänav 6 asub Jõhvi Mihkli kirik ja Rakvere tänav 41A Jõhvi kalmistu. Teeregistris on tänava number 2510510 ja pikkus 2455 meetrit.
Ranna puiestee (Pärnu)

See artikkel räägib Pärnu tänavast. Samanimeliste tänavate kohta vaata artiklit Ranna puiestee (täpsustus). Ranna puiestee on tänav Pärnus. Ranna puiestee algab Pärnu mudaravila ees ringristmikul, kus saavad kokku Mere puiestee ja Supeluse tänav, ning kulgeb itta, kuni lõpeb Side tänavaga ristumisel. Ranna puiestee ristub veel Lehe (vasakult) ja Kuuse (vasakult) tänavaga. Tänava külgneb ka Pärnu rannapargiga. Tänav on ligikaudu 760 meetrit pikk. Mudaravilast kuni Lehe tänavani on Ranna puiestee ühesuunaline. Sõita saab vaid Side tänava suunas. Praeguse nime sai tänav 1937. aastal. Varasem nimi oli Puškini bulvar (saksa keeles Puschkinboulevard), kuigi tänav on kandnud ka saksakeelset nime Strandboulevard. Ranna puiestee 1 – Pärnu mudaravila Ranna puiestee 2 – Pärnu rannastaadion Ranna puiestee 3 – Pärnu rannakohvik Ranna puiestee 5 – Pärnu rannahotell Ranna vaatetorn Ranna pst 7 territooriumil Ranna vaatetorn Ranna pst 7 territooriumil "Ranna puiestee". Kohanimeandmebaas. Vaadatud 18.12.2020.
Ranna tänav

Ranna tänav on või oli mitmes Eesti asulas: Ranna tänav (Kuressaare) Ranna tänav (Kärdla) Ranna tänav (Pärnu) ... Ranna tee
Ranna tänav (Pärnu)

Ranna tänav on tänav Pärnus Vana-Pärnu linnaosas. Tänav saab alguse Haapsalu maanteelt ning suundub lõunasse. Tänav ristub Kesk, Luha ja Soo tänavaga ning lõppeb Merekalda tänavaga ristudes. Tänava pikkus on ligikaudu 432 meetrit. Tänav sai nime 1915.[viide?]
Joseph Drobinsky

Joseph Drobinsky oli fiktiivne Narva trükkal ja kirjastaja. Tema nime all on 1790. aastal ilmunud kaheksa raamatut, mille tegelik kirjastaja oli Wilhelm Gottlob Sommer Leipzigis. Aastail 1704–1830 ei olnud Narvas tegelikult trükikoda. "Narva kirjastaja ja trükkal Joseph Drobinsky: Eesti oma Pierre Marteau". Lauri Frei. Raamatukogu nr 2/2016, lk. 34–36.
Roheline tänav (Pärnu)

Roheline tänav on tänav Pärnus Rääma ja Ülejõe linnaosas. Tänav saab alguse Piiri ja Allika tänava ristmikult, suundub põhja suunas ja lõppeb Ülejõe Selveri parkla juures. Roheline tänav ristub veel Ilvese, Oja, Vilja, Rohu, Astri, Lille, Pärja, Niine, Kilgi, Tulika , Kaevu , Kiige, Saviaugu, Kuldse kodu ja Savi tänavaga. Tänava pikkus on ligikaudu 1,7 km. Tänav sai nime 1923.[viide?] Aadressil Roheline tänav 64 asub Keskkonnaameti keskkontor ja Eesti Keskkonnauuringute Keskuse Pärnu filiaal.
Roosi tänav (Pärnu)

Roosi tänav on tänav Pärnus Rannarajooni linnaosas. Tänav saab alguse Esplanaadi tänava ja Paul Kerese tänava ristmikult ning suundub kagusse. Roosi tänav ristub Pärna ja Supeluse tänavaga ning lõppeb Aia tänavaga ristumisel. Tänava pikkus on ligikaudu 500 meetrit. Valdav osa tänavast jääb Pärnu vanalinna ja kuurordi muinsuskaitsealale. Tänava ajaloolised saksakeelsed nimed olid Rosenstraße ja Rosengasse.