laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hołowczyni lahing

Hołowczyni lahing oli Põhjasõja käigus 14. (3). juulil (Rootsi kalendri järgi 4. juulil) 1708 Rzeczpospolita aladell Hołowczyni alevi all Vene tsaaririigi sõjaväe ja Rootsi sõjavägede vahel toimunud lahing, mille tulemusel purustati Vene väed. 14. ukj (3 vkj) juulil 1708 toiminud lahingus purustasid Rootsi väed kuningas Karl XII juhtimisel venelaste arvuliselt neid enam kui kahekordselt ületava (28 500 meest) armee, mida juhatas Boriss Šeremetev. 1706. aastal olid rootslased suutnud August II Poola troonist loobuma sundida. Vilniuses ja Smarhońis talvitunud Rootsi vägedel oli seejärel plaanis rünnata oma tugevaimat vastast Venemaad. Vene väed olid talvitunud Minski ja Čašniki all. Kuuldes, et rootslased ei liigu mitte otse Moskva peale, vaid suunduvad Biarezina jõe suunas, otsustasid Venemaa vägede juhid Šeremetjev ja Menšikov Dnepri jõe ääres kaitsele asuda. Juuli alguseks olid Vene väed jõudnud Škłoŭ linna alla, vägede parem tiib asus aga Hołowczyni alevi all. Rootsi väed saabusid Hołowczyni alevi alla, kus Vene väe koguhulk oli 40 000 meest. Venelastel oli seal ka kuus suurtükipatareid. Need jõud olid aga Vabiči jõe kallastel asuvate soode poolt kaheks lõigatud. Kuigi sood ei olnud täiesti ületamatud, oli nende läbimine siiski aeganõudev ja vaevaline. Nõnda otsustasid rootslased rünnata vastase vägesid osade kaupa ja need ükshaaval purustada. Lahingut otsustati alustada öösel. Lahingu alguses saadeti väike väesalk pettemanöövrina lahingusse Šeremetjevi vastu, põhijõud suunati aga Repnini ja von der Goltzi vastu. Öö, udu ja vihm varjasid Rootsi vägede liikumise venelaste eest täielikult. Kell pool kolm avasid rootslaste kahurid venelaste pihta tule, seejärel asusid lahingusse rootslaste trabandid ja ületasid Vabiči. Selle manöövri käigus pidi Karl XII peaaegu uppuma. Kui viis jalaväepolku olid jõe ületanud, alustasid need kell 4:30 rünnakut Repnini vägede vastu. Need ei olnud rünnakut oodanud ja taganesid seega lähedal asuvasse metsa, kust avasid rootslaste pihta tugeva tule. Kell 6:30 olid venelastel padrunid otsas ja rootslased asusid taas rünnakule, sundides Repnini väed põgenema. Põgenemise ajal langes kindralmajor von Schweden. Karl XII otsustas põgenejaid mitte jälitada. Samal ajal võitlesid omavahel ka Carl Gustaf Rehnskiöldi ja Heinrich von der Goltzi juhitud ratsaväelased. Nähes Repnini lüüasaamist hakkas viimane sissepiiramist kartma ja taganes Mahiloŭ linna. Seda kuuldes taganes ka Šeremetjev. Rootslastele avanes vaba tee Dneprini ja nad hõivasid Mahiloŭ linna. Vene väed taganesid Horkisse. John Chambers, Anikita Repnin ja Heinrich von der Goltz anti kohtu alla, kaks esimest mõisteti ka süüdi. Repninile määrati surmanuhtlus, aga pärast võitu Lesnaja lahingus muudeti see ära. 2008. aastal püstitati lahingu toimumispaika mälestuskivi. Энциклопедия военных и морских наук под главной редакцией Леера. Том 2. Спб. 1883. http://zapadrus.su/bibli/geobib/poltava/915-kniga-v-a-artamonova-poltavskoe-srazhenie-glavy-iii-i-iv.html?start=1 Sunnefeldt, Bo, «Stora nordiska kriget i karolinska ryttares spår», in Pennan och Svärdet, Svenskt militärhistoriskt bibliotek Lahingu eelloost ja käigust.
Priit Elias

Priit Elias (sündinud 18. mail 1941 Rakveres) on eesti piimandusteadlane. Ta lõpetas 1961. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1966. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaariateaduskonna piimatehnoloogia osakonnas. Aastatel 1994–1999 õppis Eesti Põllumajandusülikoolis, kaitses seal 1999. aastal väitekirja "Piima ja selle käsitluse tähtsusest mikrobioloogilistele protsessidele emmentali juustu valmistamisel" (juhendaja Huno Eller) ning sai põllumajandusdoktori kraadi. Ta töötab alates 1967. aastast praeguses Eesti Maaülikoolis. Ta on alates 2000. aastast Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi dotsent. 2000 – Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi aastapreemia "Elias, Priit". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. I kd, A – Ki. Tallinn 2000. Lk 234 Priit Elias Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Your Songs 2015

"Your Songs 2015" on 2015. aastal välja antud eri esitajate kogumikplaat. Kogumiku andis välja plaadifirma Universal Music TV. Albumi 40 laulust 13 on olnud 2014.–2015. aastal singlite edetabelites esikohal. Kogumiku vanim laul on Elton Johni laul "Tiny Dancer", mis on avaldatud juba 1971. aastal albumil "Madman Across the Water" ning oli Rolling Stone'i kõigi aegade 500 parema laulu 2004. aasta valikus 387. kohal. albumi info amazoni veebilehel
Norbert Grund

Norbert Grund (4. detsember 1717 Praha – 17. juuli 1767 Praha) oli tšehhi maalikunstnik. Kaks tudengit (1760)
Naljakas tüdruk

"Naljakas tüdruk" (inglise keeles "Funny Girl") on Briti kirjaniku Nick Hornby 2014. aastal ilmunud romaan. Romaan kirjeldab Põhja-Inglismaalt Blackpoolist pärit Barbara karjääri Londonis telekanali BBC komöödianäitlejana telesarjas "Barbara (ja Jim)". Eesti keeles ilmus "Naljakas tüdruk" 2015. aastal kirjastuses Varrak Triin Taela tõlkes. Loe katkendit Nick Hornby romaanist "Naljakas tüdruk" ERR 25. september 2015 Kaarin Kivirähk. Kõik ju armastavad BBC komöödiaid EE 22. oktoober 2015 Nick Hornby – Naljakas tüdruk (2015) kirjandusblogi Loterii, 23. november 2015 Funny Girl by Nick Hornby, book review: The rise and faltering of a sitcom star The Independent, 30. oktoober 2014 John Williams. Nick Hornby’s ‘Funny Girl’ The New York Times 18. veebruar 2015 "Naljakas tüdruk" autori kodulehel
Intervjuu vampiiriga (romaan)

"Intervjuu vampiiriga" on USA kirjaniku Anne Rice'i 1976. aastal ilmunud debüütromaan. Goodilikul õudusel põhineva vampiiriromaani aluseks on Rice'i 1968. aastal kirjutatud lühijutt. Romaani peategelane vampiir Louis de Pointe du Lac jutustab oma eluloo reporterile. Rice kirjutas teose peatselt pärast oma viieaastase tütre Michelle'i surma, tütrest sai lapsvampiir Claudia prototüüp. Ehkki algul jäi kriitikute vastuvõtt leigeks, kujunes raamatust kultusteos ning esimene osa sarjas "Vampiirikroonikad". 1994. aastal valmis romaani põhjal samanimeline film, milles mängisid Brad Pitt ja Tom Cruise.
Eesti Rahva Muuseumi peahoone

Eesti Rahva ­Muuseumi peahoone on Eesti Rahva Muuseumi peahoone Tartus Raadil, mis asub haldusjaotuslikult nii Tartu linna Raadi-Kruusamäe linnaosas kui ka Tartu valla Raadi alevis. Aastal 2006 võitsid arhitektid Dan Dorell, Lina Ghotmeh, Tsuyoshi Tane ERM-i uue peahoone saamiseks korraldatud rahvusvahelise arhitektuurivõistluse projektiga "Memory Field" (e.k 'mälestuste väli'). Muuseumihoone pikkus on 355,8 meetrit, laius 71,7 meetrit ning kõrgus vahemikus 2,4–15,3 meetrit. Tegu on niinimetatud maakraapijaga (groundscraper). Muuseumi uus peahoone avati pidulikult 29. septembril 2016. Külastajatele avati uksed 1. oktoobril 2016. Hoone rajamine läks koos käibemaksuga kokku maksma 87,3 miljonit eurot. Sealhulgas kulus projekteerimisele 7 miljonit, ehitusele 70,6 miljonit ning sisustusele ja tehnoloogiatele 7 miljonit eurot. Hiljem on muuseumihoone juurde hakatud rajama eluhooneid, mis on pälvinud linnaplaneerijate, arhitektide ja kultuuriinimeste seas negatiivset tähelepanu. Laatre ristimänd, mis oli ristipuu Eesti Üliõpilaste Seltsi lipp Õllekannude kogu "Eesti Rahva Muuseumi uus hoone avab uksed" Riigi Kinnisvara, 29. september 2016 "Reporteritund. Eesti Rahva Muuseumi ümbruses kerkivad uhked elumajad" Vikerraadio, 6. jaanuar 2022 "ERMi arhitekt Tsuyoshi Tane: muuseumi kõrval tuleb keelata ehitus" Tartu Postimees, 20. detsember 2021 Eesti Rahva Muuseum: Uus hoone dgt architects: MEMORY FIELD | ESTONIAN NATIONAL MUSEUM | EE01| 2006 | ONGOING DGT: EE01_ENM site 11. veebr 2013, ERM: Eesti Rahva Muuseumi uus hoone DGT Dorell Ghotmeh Tane: Construction Site
Tõnu Lauk

Tõnu Lauk (sündinud 5. juunil 1938 Tallinnas) on eesti metallikunstnik ja falerist. Tõnu Lauk lõpetas 1958. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1966. aastal kiitusega hinnatud diplomitööga cum laude Eesti Riikliku Kunstiinstituudi. 1966–1969 oli ta Paide Rajoonidevahelise Koduloomuuseumi direktor. 1969–1972 oli Tõnu Lauk Tallinnas Kunstitoodete Kombinaadi metalliehistööateljee kunstiline juht. 1972–1978 töötas ta õppejõuna Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis. Hiljem on ta töötanud Tallinna Arsis ning 1995. aastast Ars-Juveelis. Aastast 1980 kuulub ta Eesti Kunstnike Liitu. Tõnu Laugu kujundatud ja teostatud on arvukad Tallinna vanalinnas ja ning mujal Eestis asuvad sepised, muuhulgas restorani Nord kaksiktuulelipp ja rõduvõre (1973), Tallinnas Vana turg 1 asuva pakkhoone kaks tuulelippu (1989) ja Lühikese jala trepikäsipuu (1991), Soome firma Puolimatka Kirkkonummi õues asuvad tulepajad (1984) ning Rakvere linnuse õuevalgustid, sisevalgustid ja väravad. Rida aastatel 1971–1988 loodud suurejoonelisi sepiseid on valminud koostöös Heino Mülleriga. Muuhulgas valmis Laugu ja Mülleri ühistööna Tallinna Suur-Karja 8 hoone sepisvärav (1979), Pirita kloostri sepistatud väravad (1980), Lühike jalg 9 akna- ja väravavõred (1983), Niguliste kiriku Antoniuse kabeli väravate võred (1982), Edise mõisa Valge Hobu trahteri sepised (1982), Karja Keldri interjöörisepised (1972), Karika baari interjöörisepised (1978), Soome firma Puolimatka Kirkkonummi nõupidamissaali valgustid (1984) ning Narva Hermanni kindluse valgustid ja kaminad (1986). Tõnu Laugu loodud on filmis "Viimne reliikvia" kasutatud kostüümide metallist valmistatud detailid, muuhulgas sõjasulaste rõivaste pandlad ning Ivo Schenkenbergi kiiver ja turvis. Eesti taasiseseisvumise järel on Tõnu Lauk kujundanud teenete- ja ametimärke. Tema kavandatud on ka vehklemisturniiri Tallinna Mõõk püsiauhinnad. Tõnu Lauk on koostanud, kujundanud ja teostanud ajaloolise tarbekunsti näitusi.. Ta on uurinud Ruhnu etnograafilist ainest ja asutanud saarele talumuuseumi.. Tõnu Lauk tegeleb faleristikaga ja ta on tunnustatud koolilõpumärkide asjatundja. Tõnu Laugu abikaasa on maali- ja polükroomse puidu restauraator Ene Tromp. Tõnu Laugul on eelmisest abielust sisearhitekt Malle Lauguga neli last. Tema tütar on näitleja Katariina Unt. Ta on Üliõpilasselts Liivika liige. Karika baari sepis (koostöös Heino Mülleriga, 1978) Karika baari interjöörisepised (koostöös Heino Mülleriga, 1978) Suur-Karja 8 hoone sepisvärav (koostöös Heino Mülleriga, 1979) Helme, Sirje (toimetaja). 1974. "Eesti NSV Riiklik Kunstiinstituut". Tallinn: Kunst. 116. Eller, Mart-Ivo (peatoimetaja). 1996. "Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon". Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus. 251. Vilbaste, Marju (koostaja). 2000. "Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurimise ringi biograafiline teatmik." 102–103. (ISBN 9985-78-044-2) Valk, Heinz."Tallinna sepad." Kultuur ja Elu, 1987/1, 28–32.
Anne Rice

Anne Rice (sünninimi Howard Allen Frances O'Brien; 4. oktoober 1941 New Orleans, Louisiana – 11. detsember 2021) oli Ameerika Ühendriikide ulmekirjanik. Eelkõige tuntakse teda ulmeromaanide sarja "Vampiirikroonikad" loojana, ehkki ta on ulme kõrval kirjutanud ka ajaloolisi romaane Jeesuse elust ning erootikat. Rice oli üks tuntumaid kaasaegseid Ameerika kirjanikke, tema romaane on müüdud enam kui 100 miljonit eksemplari. Anne Rice'i poeg Christopher Rice on samuti kirjanik. Anne Rice'i abikaasa oli luuletaja ja maalikunstnik Stan Rice. Anne Rice'i ametlik koduleht
Egmont Välja

Egmont Välja (sündinud 12. märtsil 1963) on eesti barokktšellist. Alustanud muusikukarjääri tšellistina ERSOs, siirdus Välja ansambli Consortium kaudu barokkmuusikasse ning haris end selles vallas korduvalt Hollandis. Ta on 1987. aastal asutatud Tallinna Barokkorkestri rajajate seas (koos Ivan Monighetti ja Taivo Niitväega) ning sama kollektiivi soolotšellist, mänedžer ja kunstiline juht. Ta on ka üks 1993. aastal asutatud kontserdiagentuuri Concerto Grosso asutajatest; hiljem on ta töötanud agentuuri direktorina.
Christmas cracker

Christmas cracker on väliselt kompvekki meenutav silindrikujuline jõuluüllatus, mis on pakitud dekoreeritud paberisse ja kahest otsast kokku keeratud. Selle keskmises osas paikneb üllatus, milleks tavaliselt on paberist peokroon, lipik jõulunalja või -mõistatusega ning väike kingitus. Christmas cracker'is on pabeririba, mille sisse on pandud pisike kogus lõhkeainet, mis teeb väikese paugu, kui Christmas cracker'it mõlemast otsast sikutada. Lõhkeainega pabeririba sisaldab tavaliselt hõbeda nitraati (AgNO3), lämmastikhapet (HNO3) ja alkoholi, mille kogukaal jääb 6–15 milligrammi vahele. Christmas cracker'eid müüakse üldiselt kolmestes kuni kaheteistkümnestes pakendites ning need on tavaliselt punast, kuldset ja rohelist värvi. Christmas cracker'id on jõulupühade lahutamatu osa Suurbritannias, Iirimaal ja teistel Rahvaste Ühenduse maadel Austraalias, Kanadas, Uus-Meremaal ja Lõuna-Aafrika Vabariigis. Eesti keeles on neid nimetatud paukkompvekkideks, sest need näevad välja nagu kommid ja teevad pauku, kuigi tegu ei ole kommi ega üldse söödava asjaga. Christmas cracker'eid sikutatakse jõululaua taga ja üldse pidudel. Seda tehakse kahekesi, kumbki sikutaja oma otsast kinni hoides, mille tagajärjel Christmas cracker puruneb ning teeb väikese paugu. Sees olevad kingitused saab endale see, kelle kätte jääb Christmas cracker'i suurem osa (ehk keskosa). Teise võimalusena saab igaüks Christmas cracker'i koos selle sees olevate kingitustega endale juba enne selle sikutamist. Christmas cracker'id on varakult asetatud jõululauale külaliste taldrikutele või nende kõrvale ja aitavad omakorda oma jõululikult sädeleva ja dekoratiivse väljanägemisega jõululauda kaunistada. Christmas cracker'i leiutaja oli Tom Smith, kes pidas 1840. aastatel Ida-Londonis pagariäri ja tegeles pulmatortide ja nende kaunistuste valmistamisega. Tom Smith oli innukas otsima ja arendama uusi ideid, mistõttu reisis tihti välismaale. Aastal 1840 Pariisis olles nägi ta seal bon-bon'e ehk suhkrustatud mandleid, mis olid paberi sisse keeratud. Sellest sai ta inspiratsiooni, millest arendas järgneva seitsme aasta jooksul välja esimese Christmas cracker'i. Tom Smith otsustas suhkrustatud mandleid Londonis müüma hakata ning müük oli jõuluajal väga hea. Kui aga jaanuarikuus bon-bon'ide müük langes, tegeles ta jälle pulmatortidega. Õhinal püüdis ta bon-bon'ide ideed arendada ning müüki stimuleerida. Aastal 1847 otsustas Tom Smith lisada bon-bon'ide sisse õnnemotodega lipikud. Ta leidis palju edasimüüjaid, laiendas äri ning suurendas ka pagariäri töötajaskonda. Tom Smith teadis, et tal on ainulaadne ja kaubanduslikult väga hea äriidee, kuid otsustas oma toodet ikkagi edasi arendada. 1850. aastal asendas ta mandlid väikeste mänguasjade ja muude nipsasjakestega. Uue idee – lisada Christmas cracker'itele paukutegev element – sai ta puuhalust, mille ta kaminasse viskas ja mis seejärel tule käes praksuvat heli tegi. http://www.tomsmith-crackers.com/history/
Vana-Kirepi mõis

Vana-Kirepi mõis ehk Kirepi mõis (saksa keeles Alt-Kirrumpäh, varem Kirrumpäh) oli rüütlimõis Rõngu kihelkonnas Tartumaal. http://www.mois.ee/pikknims.shtml (vaadatud 20.02.2016) Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 95-96. Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 412 [1]. Vana-Kirepi mõis Eesti mõisaportaalis Vana-Kirepi mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Rannu kirikumõis

Rannu kirikumõis (saksa keeles Pastorat Randen) oli kirikumõis Rannu kihelkonnas Tartumaal. http://www.mois.ee/pikknimr.shtml (vaadatud 20.02.2016)
Gareth Emery

Gareth Thomas Rhys Emery (sündinud 18. juulil 1980 Southamptonis), esinejanimega Gareth Emery, on inglise DJ ja elektroonilise tantsumuusika produtsent. 2006. aastast alates on ta figureerinud ajakirja DJ Magazine iga-aastases Top 100-s, kus ta 2010. aastal saavutas seni kõrgeima, seitsmenda koha. Ta on välja andnud kaks albumit. Emery on tunnistatud viis korda briti parimaks DJ-ks. Emery muusikakarjäär sai alguse noorpõlve punkansamblist. VIDEO: Tutvume artistiga! Kes on briti EDMi äss Gareth Emery, kes asub Tallinnas masse hullutama?, Delfi Publik (vaadatud 21.02.2016).
ENA

ENA võib tähendada järgmist: Eesti Näitemänguagentuur École nationale d'administration Ena võib tähendada järgmist: Ena (eesnimi) Ena, linn Jaapanis
Rahvusteater

"Rahvusteater" on mitme teatri nimi või nime osa: Eesti Rahvusteater Kanadas (1951–1981) Eesti Rahvusteater Kanadas (1951–1981) Eesti Rahvusteater Saksamaal Praha Rahvusteater (Národní divadlo) Prahas Rahvusteater (Nationaltheatret) Norras Soome Rahvusteater (Suomen Kansallisteatteri) ...
David Margulies

David Joseph Margulies (19. veebruar 1937 Brooklyn – 11. jaanuar 2016 Manhattan) oli USA näitleja.
Pjotr Kontšalovski

Pjotr Kontšalovski (21. veebruar (9. veebruar vkj) 1876 Slovjansk – 2. veebruar 1956 Moskva) oli vene maalikunstnik. Kontšalovski alustas kunstiõpinguid Harkivi kunstikoolis ja seejärel õppis ta Moskvas G. Stroganovi tehnilise joonistamise kooli õhtuklassis. Aastail 1897–1898 õppis ta Pariisis Académie Julianis ja 1898–1907 Peterburi Kunstide Akadeemias Vassili Savinski ja Pavel Kovalevski käe all. Ta oli kunstirühmituse Ruutu Soldat algataja ja eestvedaja. Kontšalovski isa Pjotr Kontšalovski (1839–1904) oli vene tõlkija ja kirjastaja. Vend Maksim Kontšalovski (1875–1942) oli tuntud arst. Pjotr Kontšalovski oli abielus tuntud maalikunstniku Vassili Surikovi tütre Olga Surikovaga (1878–1958). Nende tütar Natalja Kontšalovskaja (1903–1988) oli lastekirjanik, luuletaja ja tõlkija, kes abiellus Sergei Mihhalkoviga. Nende lapsed (st Pjotr Kontšalovski lapselapsed) on Jekaterina Mihhalkova-Kontšalovskaja, tuntud filmirežissöör Andrei Kontšalovski, filmirežissöör ja näitleja Nikita Mihhalkov.
Kaarma-Suure vald

Kaarma-Suure vald (ka Kaarma-Suuremõisa vald; saksa keeles Karmel-Grossenhof) oli vald Saaremaal Kaarma kihelkonnas ümber Kuressaare linna. Valla pindala oli koos Abruka saarega 198 km² ja elanikke oli 2996 (1922. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939, mil see liideti Kuressaare ja osalt Salme vallaga. Vallas oli 598 talundit ja need kasutasid 14 934 ha maad. 1891 liideti Kaarma-Suure vallaga Kellamäe, Praakli, Pähkla, Randvere, Tahula vald, samuti Kuressaare kirikumõisa maakogukond, mis varem oli Praakli valla koosseisus. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 247-248. Kaarma-Suure vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Eesti nõukogude entsüklopeedia. 4. köide: IST–KONI. Tallinn: Valgus, 1989, lk 191. Kaarma-Suure vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kassel

Kassel on linn Saksamaa lääneosas Hesseni liidumaal. See asub Fulda jõe ääres. Esimest korda mainiti Kasselit 913. aastal. 1189. aastal sai ta linnaõigused. Kassel oli 1277–1567 Hesseni maakrahvkonna, 1567–1803 Hessen-Kasseli maakrahvkonna ja 1803–1866 Hesseni kuurvürstiriigi pealinn. 1970. aastal asutati Kasseli Ülikool. Kassel on tuntud seal iga viie aasta tagant korraldatava kaasaegse kunsti näituse "documenta" poolest. Eelmine "documenta" toimus 2022. aastal. Linna raekoda Fridericianum Königsstraße Fatima kirik Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Kasseli koduleht
Kalvi vald

Kalvi vald (saksa keeles Pöddes) oli vald Viru-Nigula kihelkonnas Viru kreisis ja Viru maakonnas, 1866–1939. Vallamaja asus Viru-Nigulas. Valla pindala oli 132 km² ja elanikke oli 3949 (1922. aasta seisuga). Vallas oli 562 talundit ja need kasutasid 8613 ha maad. Vallas asus Kalvi asundus, Aseri tsemendivabrik. Kalvi vald moodustati 1866. aastal, kuid sama aasta oktoobris liideti see vald Unukse vallaga ja sama aasta detsembris liitmisotsus ka tühistati. 1891. aastal liideti Kalvi vallaga Unukse, Aseri ja Vasta vald. 1939. aasta vallareformiga moodustati Kalvi, Pada ja Kunda-Malla vallast, Mahu vald. Kalvi vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Eesti nõukogude entsüklopeedia. 4. köide: IST–KONI. Tallinn: Valgus, 1989, lk 263. Maa-ameti kaardirakendused Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 377. Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88., Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938 Kalvi vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kambja vald (Kambja kihelkond)

Kambja vald (ka Suure-Kambja vald; saksa keeles Gross-Kamby) oli vald Tartumaal Kambja kihelkonnas. Valla pindala oli 80 km² ja elanikke oli 1941 (1922. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939[viide?]. Vallas oli 293 talundit ja need kasutasid 6667 ha maad. Vallamaja asus tänapäeva Kaatsi küla aladel. 1892 liideti Suure-Kambja vallaga Raanitsa ja Väike-Kambja vald. Väike-Kambja vald (Vastse-Kambja vald) Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 381. Kambja vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Maa-ameti kaardirakendused Kambja vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Karksi vald (Karksi kihelkond)

Karksi vald (saksa keeles Karkus) oli vald Pärnumaal Karksi kihelkonnas. Valla pindala oli 147 km² ja elanikke oli 2596 (1922. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939. Vallas oli 340 talundit ja need kasutasid 9644 ha maad. Vallamaja asus Sudiste külas. Vallas asus Karksi asundus. Valla alale jäi Karksi mõis. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 481. Karksi vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Eesti nõukogude entsüklopeedia. 4. köide: IST–KONI. Tallinn: Valgus, 1989, lk 339. Maa-ameti kaardirakendused Karksi vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kastre-Võnnu vald

Kastre-Võnnu vald (varem Kastre vald; saksa keeles Kaster) oli vald Tartumaal Võnnu kihelkonnas. Valla pindala oli 281 km² ja elanikke oli 3944 (1922. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939. Vallas oli 770 talundit ja need kasutasid 12 458 ha maad. Vallamaja asus Võnnus. Valla alale jäi üks mõis: Kastre mõis. Perioodil 1900–1904 liideti Kastre vallaga Võnnu vald ja Kastre valla nimeks sai Kastre-Võnnu vald. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 540. Kastre vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 21.02.2016) Eesti nõukogude entsüklopeedia. 4. köide: IST–KONI. Tallinn: Valgus, 1989, lk 380. Maa-ameti kaardirakendused Kastre vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Kastre vald

Kastre vald on 2. järgu haldusüksus (vald) Tartumaal. Vald moodustati 2017. aastal Haaslava, Mäksa ja Võnnu valla ühinemisel. Samuti liideti Kastre vallaga Meeksi valla Järvselja ja Rõka küla. 18. maist 2023 on Kastre vallavanem Annika Pajumaa-Murov. Vallas on kaks alevikku ja 49 küla. Alevikud: Roiu, Võnnu Külad: Aadami, Aardla, Aardlapalu, Agali, Ahunapalu, Alaküla, Aruaia, Haaslava, Hammaste, Igevere, Ignase, Imste, Issaku, Järvselja, Kaagvere, Kaarlimõisa, Kannu, Kastre, Kitseküla, Koke, Kriimani, Kurepalu, Kurista, Kõivuküla, Kõnnu, Lange, Liispõllu, Lääniste, Melliste, Metsanurga, Mõra, Mäksa, Mäletjärve, Paluküla, Poka, Päkste, Rookse, Rõka, Sarakuste, Sudaste, Tammevaldma, Terikeste, Tigase, Tõõraste, Uniküla, Vana-Kastre, Veskimäe, Võruküla, Võõpste Maa-amet, vaadatud 11.03.2018. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 21.08.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Kastre vallavalitsuse koduleht
Kavastu vald (Tartu-Maarja kihelkond)

Kavastu vald (saksa keeles Kawast) oli vald Tartumaal Kodavere ja Tartu-Maarja kihelkonna aladel.) Valla pindala oli 155 km² ja elanikke oli 3129 (1922. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939. Vallas oli 381 talundit ja need kasutasid 10 483 hektarit maad. Vallamaja asus Koosa külas. Vallas asus Kavastu asundus ja Kavastu küla. Valla alale jäi üks mõis: Kavastu mõis. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 606. Kavastu vald (Tartu-Maarja kihelkond) Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 Maa-ameti kaardirakendused Kavastu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917