laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ära

"Ära" on Maimu Bergi 1999. aasta modernistlik romaan. Romaan ilmus üheaegselt nii eesti kui ka soome keeles. Romaani tegevus toimub 1970.–1980. aastate Eestis ning hargneb peategelaste, tuntud kunstniku Ennu ja tema filoloogist abikaasa Tamara armastuse ja Eesti NSVst lahkumise ümber. 2000. aastal pälvis Maimu Berg romaani eest A. H. Tammsaare nimelise kirjanduspreemia. Kirjanduskriitik Rutt Hinrikus on öelnud, et "Ära" on tihedas seoses Bergi varasema loominguga ning ka teostega, kus on käsitletud n-ö idaeurooplase fenomeni (näiteks Viivi Luige "Ajaloo ilu", Milan Kundera "Olemise talumatu kergus", Emil Tode looming). Rohkelt on tõmmatud ka paralleele Maimu Bergi 1994. aastal ilmunud romaaniga "Ma armastasin venelast" ning romaani on peetud ka selle mõtteliseks jätkuks. Berg ise on märkinud, et romaane ühendab ajalooline taust ja tegelaste traagiline armastus. Peeter Künstler "Romaan ühe ärkamisaja umbsusest". Sirp, 21. jaanuar 2000 (kasutatud 21. novembril 2012) Rutt Hinrikus "Kõik on minevik". Eesti Päevaleht, 24. detsember 1999 (kasutatud 21. novembril 2012) Annika Koppel "Kirjanik Maimu Berg purustab oma raamatutes armusuhteid". Postimees, 18. november 1999 Rutt Hinrikus "Kõik on minevik". Eesti Päevaleht, 24. detsember 1999 Peeter Künstler "Romaan ühe ärkamisaja umbsusest". Sirp, 21. jaanuar 2000
Ripuka mõis

Ripuka mõis (saksa keeles Rippoka) oli rüütlimõis Laiuse kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jääb Ripuka Jõgevamaale. 1914. aastal kuulus mõisale 510,21 ha mõisamaad. Ripuka on iseseisev mõis alates 1729. aastast (enne kuulus Kärde mõisa alla, nimi pärineb Johann Rebuckilt, kes oli Kärde mõisnik 1532. aastal). 1919. aastal oli mõisa omanik Margarethe von Brasch. Mõisa peahoone oli ühekorruseline krohvitud seintega viilkatusega kivihoone lihtsa profileerimata räästakarniisiga. Lakapealset valgustas segmentaken. Aknad olid kõrged ja kitsad. Hoone tagaküljel oli väike viilkatusega lahtine puitrõdu. Kõrvalhoonetest oli märkimisväärseim laut. See oli väga suur viilkatusega maakivihoone, millel nurgad ja osa viiludest olid laotud tellistest. Mõisapark oli väike lehtpuusalu (valdavalt saar, vaher ja hõbepaju) peahoone ees ja taga viljapuuaed. Mõisa kasutas kolhoos Bolševik Pedja külanõukogus ja seda on pildistatud aastal 1971. Ripuka Punamägi (Ripuka linnus) Päde https://register.muinas.ee/ftp/Fotokogu/A231/Ripuka_mois.pdf Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 252 [1].
Pikihoone

Pikihoone on kirikuhoone osa, mis on määratud kogudusele. Moodustab tavaliselt kirikuhoone läänepoolse osa, millega idas liitub kooriruum. Pikihoonega risti võib olla üks või mitu transepti. Pikihoone võib olla jagatud löövideks. Kunstileksikon, Eesti Klassikakirjastus, Tallinn, 2001
Religiooniteadus

Religiooniteadus (varem võrdlev usuteadus) on religiooni tekkimist, olemust ja arenemist uuriv antropoloogiline teadus. Religiooniteadus muutus iseseisvaks distsipliiniks 19. sajandil, mil Max Müller purustas religiooniküsimustes teoloogia monopoli ja nõudis võrdsetel alustel tegelemist kõigi religioonidega. Religiooniteadus hargnes religioonilooks, religioonipsühholoogiaks, religioonisotsioloogiaks, religioonifenomenoloogiaks jne. Teoloogia ja religiooniteadus on kaks eri teadust. Ajalooliselt on valdkonnad seotud ja see seos ei ole täielikult katkenud kuni tänaseni. Religiooniteaduse ja teoloogia teadlaste vahel on leidnud aset ka tõsiseid konflikte. Eriti teravad olid vastasseisud 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi alguses. Kui piibliteadlased hakkasid kasutama oma uurimistöös muistse Lähis-Ida ja antiikreligiooni allikaid, siis šokeeris tulemus mitte ainult paljusid tollaseid teolooge, vaid ka laiemat kiriklikku ja ühiskondlikku avalikkust. Tänapäeval on religiooniteadus üha enam asendanud teoloogiat. religioonilooline koolkond Tartu Ülikooli usuteaduskond teoloogia võrdlev usundilugu üldine usundilugu Kulmar, T., 2006. Üldine usundilugu: religiooniteaduse põhimõisted. Tartu ülikooli kirjastus. Lk 10. Arne Hiob. Teoloogia kui teadus. Ettekanne Interdistsiplinaarsel konverentsil Jumal teaduses. Tallinn, 4.02.2006 (24.01.2015). Jaan Lahe. Teoloogia ja religiooniteadus – sõbrad või vaenlased? Kirik ja teoloogia, 2013 (24.01.2015).
Võrdlev usundilugu

Võrdlev usundilugu on erinevaid religioone nende ajaloolises arengus uuriv teadus. Võrdlev usuteadus Üldine usundilugu Kulmar, T., 2006. Üldine usundilugu: religiooniteaduse põhimõisted. Tartu ülikooli kirjastus. Lk 10
Üldine usundilugu

Üldine usundilugu on võrdleva usundiloo osa, mis tegeleb religiooni põhimõistete ja maailmausunditega. Võrdlev usundilugu Võrdlev usuteadus Kulmar, T., 2006. Üldine usundilugu: religiooniteaduse põhimõisted. Tartu ülikooli kirjastus. Lk 10
Õmbleja

Õmbleja on inimene, kes tegeleb õmblemisega. Õmbleja töö seisneb õmblustoodete valmistamises. Eelkõige hinnatakse selle töö juures kiirust ja kvaliteeti. Õmbleja õmbleb kokku kiiresti ja kvaliteetselt eri suuruse ja kujuga detaile, lisab nööbid, haagid, lukud ja muud vajalikud õmblustoote komponendid. Õmbleja peab tootmisprotsessi tundma ja teadma, kuidas töötavad õmblusmasinad ja -seadmed. Selle kõige juurde käib ka materjalide tundmine ja säästlik kasutamine. Nagu paljud muudki ametit, juhindub ta meistri antud korraldustest. Töö on väga järjepidev ja samas ka rutiinne, töö hakkab teatud ajal korduma, sest iga õmblustoodet tehakse mitu samasugust. Õmbleja kohustuste hulka kuulub ka oma töökoha korraldamine ja korrashoid ning töövahendite esmane hooldamine. rätsep
Albert Laus

Albert Laus (2. juuli 1918 Narva – 18. veebruar 1986) oli Eesti NSV partei- ja riigiaparaadi tegelane. Ta lõpetas aastal 1938 Tallinna Reaalkooli. Aastatel 1938–1940 oli ta ajateenistuses Eesti sõjaväes. Aastal 1940 oli ta ehitustöödel NSV Liidu sõjavägede Kärdla baasis. Aastatel 1940–1941 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli ehitusala üliõpilane. Aastatel 1941–1945 oli ta mobiliseerituna Eesti Laskurkorpuses, sõja lõpus rühmakomandöri kohusetäitjana. Aastatel 1945–1946 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi üliõpilane. Aastatel 1946–1947 ELKNÜ TPI komitee sekretär. Aastatel 1947–1948 oli ta TPI kaadriosakonna inspektor, aastatel 1948–1950 TPI kaadriosakonna ülem. Aastatel 1950–1951 oli ta EK(b)P Keskkomitee propaganda ja agitatsiooni osakonna instruktor, aastatel 1951–1952 oli ta instruktoriks EK(b)P Keskkomitee teaduse ja kõrgemate õppeasutuste osakonnas. Aastatel 1952–1955 õppis ta NLKP KK juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis. Aastatel 1955–1956 oli ta EKP Tallinna Keskrajooni Komitee sekretär, aastatel 1956–1959 I sekretär, aastatel 1959–1960 oli ta EKP Tallinna Linnakomitee sekretär. Aastatel 1960–1963 oli ta EKP Keskkomitee teaduse, koolide ja kultuuri osakonna juhataja, seejärel aastal 1963 EKP Keskkomitee ideoloogia osakonna juhataja. Aastatel 1964–1973 oli ta Eesti NSV kultuuriminister, aastatel 1973–1982 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi vastuvõtuülem. Ta oli aastatel 1958–1961 ja 1971–1976 EKP Keskkomitee liikmekandidaat, aastatel 1961–1971 oli ta EKP Keskkomitee liige. Aastatel 1963–1967 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu VII koosseisu saadik. Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee organisatsiooniline struktuur. Tallinn 2002 Haud Tallinna Metsakalmistul
Elektrik

Ajakirja kohta vaata artiklit Elektrik (ajakiri). Elektrik on mingil elektrotehnilisel alal tegelev isik. Laiemalt on termin elektrik kasutusel kutsenimetusena: elektrik on isik, kes teeb elektritöid energia-, tööstus-, ehitus- jm ettevõtetes. Tööülesanneteks võivad olenevalt kvalifikatsioonist olla elektripaigaldiste, elektriseadmete ja juhistike paigaldamine, seadistamine ja käit (tegevus elektripaigaldiste ja -seadmete hoidmiseks talitluses ning nõutavas seisukorras). Elektriku kutsekvalifikatsiooni nõudeid (mis hõlmavad teadmisi, oskusi, vilumusi, elektriohutust) määratletakse viiel tasemel: I tase on madalaim ja V tase kõrgeim. EKSS Kutsestandard: Elektrik I, II ja III Kutsenimetused ja tasemed (elektrik III, IV ja V) Sisetööde elektriku eriala
Ettekandja

Ettekandja ehk kelner on kokkade valmistatud toitude ning jookide klientidele serveerija restoranides ja muudes söögikohtades. Ettekandja töö nõuab kiirust ja head suhtlemisvõimet. Teeninduse headusest sõltub söögikoha külastajalt ettekandjale jäetud lisatasu, mida nimetatakse jootrahaks. Levinud on arusaam, et viisakas jootraha on 10% arve summast.[viide?] Baarimees
Surnud 21. novembril

Siin loetletakse 21. novembril surnud tuntud inimesi. 1555 – Georgius Agricola, saksa arst ja loodusteadlane 1695 – Henry Purcell, inglise helilooja 1717 – Jean-Baptiste Santerre, prantsuse maalikunstnik 1811 – Heinrich von Kleist, saksa kirjanik 1844 – Ivan Krõlov, vene kirjanik 1879 – Benjamin Franklin Mudge, USA geoloog ja paleontoloog 1904 – Nikolai Karl Otto von Wahl, baltisaksa poliitik ja mõisnik 1907 – Paula Modersohn-Becker, saksa maalikunstnik 1916 – Franz Joseph I, Austria-Ungari keiser 1928 – Heinrich XXVII, Reußi noorema liini vürst 1941 – Jüri Kitsing, Eesti kergejõustiklane, korv- ja võrkpallur, sporditegelane 1941 – Harald Lokk, Eesti ja Nõukogude Liidu sõjaväelane 1941 – Aleksander Takel, Eesti sõjaväelane 1942 – Karl Vaarma, eesti jurist ja kohtunik 1957 – Francis Burton Harrison, Ameerika Ühendriikide ja Filipiinide riigitegelane 1958 – Boris Kumm, Eesti poliitik 1963 – Artur Lemba, eesti pianist, helilooja ja pedagoog 1963 – Robert Stroud, USA kurjategija 1970 – Chandrasekhara Raman, India füüsik, Nobeli auhind 1930 1974 – Frank Martin, Šveitsi helilooja 1979 – Koidu Räägel, eesti kultuuritegelane 1992 – Kaysone Phomvihane, Laose poliitik 1995 – Jaak Perker, Eesti allveespordikohtunik 1995 – Anna Taru, Eesti ametnik 1996 – Abdus Salam, Pakistani füüsik, Nobeli auhind 1979 1996 – Gail Stanton, USA modell 1998 – Mall Randmer, Eesti ujuja ja treener 1998 – Valentin Berežkov, nõukogude tõlk, diplomaat ja ajakirjanik 1999 – Marie Kraja, albaania ooperilaulja 1999 – Quentin Crisp, inglise kirjanik, jutuvestja ja näitleja 2001 – Madis Hint, eesti ajakirjanik 2002 – Karl Tuberik, eesti orkestrijuht 2003 – Pekka Kuvaja, soome murdmaasuusataja 2006 – Hassan Gouled Aptidon, Djibouti president 1977–1999 2006 – Svein Erik Bakke, norra ettevõtja 2006 – Pierre Amine Gemayel, Liibanoni poliitik 2006 – Konstantin Meštšerjakov, vene pangandustegelane 2006 – Viktor Sergejev, vene filmilavastaja ja -produtsent 2006 – Vadim Zagladin, Nõukogude Liidu välissuhete ekspert, ajakirjanik ja parteitegelane 2007 – Agassi Aivazjan, armeenia kirjanik 2007 – Fernando Fernán Gómez, hispaania näitleja 2007 – Tom Johnson, Kanada jäähokimängija 2007 – Dmitri Monakov, Ukraina jahilaskur 2008 – Marco Allen Chapman, USA mõrvar 2008 – Tom Gish, USA ajakirjanik 2008 – Mihail Velsvebel, Eesti kergejõustiklane 2009 – Bernard Bonnin, Filipiinide näitleja 2009 – Konstantin Feoktistov, esimene vene tsiviilkosmonaut 2009 – Ira Hanford, USA džoki 2009 – Tom Janik, USA jalgpallur 2009 – Rena Kanokogi, USA judoka 2009 – Ken Krueger, USA ettevõtja 2009 – Paige Palmer, USA fitnessi-treener 2009 – Celso Pitta, Brasiilia poliitik 2009 – Jaan-Mati Punning, Eesti ökoloog 2009 – Erni Prits, Eesti laskur 2009 – Allen Shelton, USA muusik 2009 – Pános Tzanetís, Kreeka laulja 2012 – Algirdas Šocikas, Leedu poksija 2012 – Arne Otter, eesti üliõpilasaktivist ja poliitik 2015 – Linda Haglund, Rootsi kergejõustiklane 2016 – Mait Arvisto, eesti haridustegelane ja spordipedagoog 2017 – Wayne Cochran, USA soulilaulja 2018 – Igor Korobov, Venemaa sõjaväelane, GRU ülem 2021 – Vaike Hang, eesti looduskaitsetegelane, teadusajaloolane ja koduloolane
Lessu

Lessu on endine küla, mis asus Kaaverest lõuna pool Laiuse kihelkonna piirimail soosaarel. Geograafilised koordinaadid on 58° 52′ 25″ N, 26° 28′ 0″ E. Tänapäeval on küla inimtühi. Puudub sõiduautoga läbitav ligipääsutee. Küla endised talukohad jäävad tänapäeval Jõgevamaale Jõgeva valla Reastvere küla territooriumile. Napu küla "Riiamaa" piiril asus arvatavasti hilisema Lessu kohal. Napu (Nappo) küla kuulus Koila mõisapiirkonda. Hilisem küla sai arvatavasti nime samanimelise talu järgi. 1871. aasta kaardil on Virumaa poolel märgitud kokku 3 talu, millest üks kannab nime Lesse. Veidi lõunas Tartumaa poolel on läheduses veel kaks talu, millest üks kannab nime Sakkusaar. Küla paiknes kihelkonna piiril. Nappo küla lõunaserva (Pedja jõe ja Tammissaare raba vahele) teisele poole Koilast lähtuvat oja (tollast Salla jõge ja praegust Koila peakraavi) on 18. saj. L.A. Mellini kaardil Laiuse kihelkonda Villakverest (Willakfer) itta märgitud Willina Saar. Resti soost idas paikneb Laiuse kihelkonna endine Resti küla (varasematel kaartidel ka kui Pillijago talu ja vesiveski). Endine küla on ümbritsetud Resti soo, Sakussaare soo ja Tammissaare rabaga. Piirkonda läbib lääneküljelt Koila peakraav ja idaküljelt Saunamäe kraav. Resti Kaavere Helmut Joonuks: Simuna Piirkonna Ajalugu, 1981 Soolembese rännakud: Sakusaare (Sakussaare) rännak 02.06.2012
Palamuse raamatukogu

Palamuse Raamatukogu on rahvaraamatukogu Jõgeva vallas. Raamatukogu aadress on Kooli 4. Varem tegutseti Uus tänav 2 hoones. Palamuse Raamatukogu Palamuse Vallavalitsus Jõgeva Maakonna Keskraamatukogu
Säde

Säde oli laste- ja noorteleht, mis ilmus Eesti NSV-s 13. juunist 1946 kuni 30. detsembrini 1990; oli Eesti NSV ELKNÜ KK ja pioneeriorganisatsiooni häälekandja. Esimene peatoimetaja oli Ralf Parve (kuni 1949), edasi 1950–1952 Ita Saks, 1953 Holger Pukk, 1953–1955 Juhan-Kaspar Jürna, 1955–1957 Harald Suislepp, 1957–1962 Arnold Päts, 1962–1970 Lembit Prits, 1970–1987 Juta Renzer, 1988–1990 Mare Vetemaa, asetäitja Juhan Haravee. Säde ilmus kolmapäeviti, alates 6. aprillist 1952 ka pühapäeviti, 12. septembrist 1964 lisaks ka laupäeviti. Leht maksis 1 kopika. Venekeelne rööpleht Iskra ilmus 2. aprillist 1986 kuni 29. detsembrini 1990 kolmapäeviti ja laupäeviti. Sädemele tegid lapsepõlves kaastööd paljud hilisemad ajakirjanikud ja ühiskonnategelased, teiste seas näiteks Helar Osila, Ingrid Veidenberg, Tiina Lang, Tiina Joosu, Ainar Ruussaar, Arne Otter, Jakko Väli, Ragnar Kond, Tõnu Ojala ja Allan Alaküla. Sädeme õigusjärglane oli 1991–2001 ilmunud noorteleht Meie Meel. HEIMAR LENK. VÕRU-, VALGA- JA PÕLVAMAA VALIMISRINGKOND Allan Teras. "Nekroloog pioneerilehele". EPL/Eesti Ekspress, 15. veebruar 2001 (vaadatud 22. novembril 2012) Allan Teras. "Nekroloog pioneerilehele". EPL/Eesti Ekspress, 15. veebruar 2001
Meie Meel

Meie Meel oli Eestis aastatel 1991–2001 ilmunud noorteleht, 1990. aastal tegevuse lõpetanud ajalehe Säde (Eesti komsomoli ja Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni häälekandja) õigusjärglane. Algul oli Meie Meele trükiarv üle 23 000 eksemplari ja jaanuaris 1993 isegi 30 000, kuid 2001. aastal vaid 6000. AS Ajakirjade Kirjastus lõpetas lehe väljaandmise 7. veebruaril 2001, põhjendades seda turu väiksuse ja sihtrühma vähese ostujõuga, mis omakorda tingis kahjumi ning halvad tulevikuväljavaated. Ajalehe peatoimetaja oli Mare Vetemaa. Allan Teras: "Nekroloog pioneerilehele" EPL/Eesti Ekspress, 15. veebruar 2001 (vaadatud 22. novembril 2012) Meie Meel 4(212), 20. jaanuar 1993, lk. 2. "Meie Meel läheb kahjumi pärast kinni"[alaline kõdulink] Delfi majandus, 27. jaanuar 2001 Allan Teras: "Nekroloog pioneerilehele" EPL/Eesti Ekspress, 15. veebruar 2001.
Saadjärve Rattaaed

Saadjärve Rattaaed on endine spordiehitis Tartu maakonnas Tartu vallas Tormi külas Piibe maantee ääres, tollase haldusjaotuse järgi Tartumaal Äksi kihelkonnas. Võssakasvanud kurvides kaldpindne ringrada on osaliselt säilinud. Ehitisest on nähtav vana velodroom ja mälestuskivi, mis pühendatud 1896. aastal asutatud Saadjärve Jalgratta Sõitjate Seltsile - esimesele eesti spordiseltsile. Kivi paigaldati Jõgeva jalgrattaspordi veteranide poolt 1986. aastal, kui möödus 100 aastat rattasõitjate seltsi asutamisest. Endise rattaaia tähistamisel ja mälestuskivi paigaldamisel oli suur osa Kalev Raudsepal ning jalgrattaspordi veteranidel. Tartumaal, Saadjärve vallas sündinud Karl Vestel pidas samas kaupmeheametit. Tema teened on märkimisväärsed kogu Eesti spordiajaloos. 1896. aastal hakkas ta Saadjärvele organiseerima rattasõitjate seltsi. Pärast pikki vaidlusi ja kooskõlastamisi registreeriti 20. detsembril 1896. aastal Saadjärve Jalgratta Sõitjate Seltsi põhikiri. See oli esimene maal tegutsev eestlaste spordiselts Tsaari-Venemaal. Veebruaris 1897 valiti seltsi juhatus, mille esimeheks sai Vestel. Tema eestvedamisel hakati sama aasta kevadel Tormi talu maadele rajama rattasõidu ringrada. Treki maa renditi Tormi talu omanikult J. Torrimilt. Selle ehitamisel olid abiks ümbruskonna talumehed. Lähte kruusaaugust veeti kruusa, enne kevadtööde algust jõuti kohale vedada ka puit ja savi. Töödeks kasutati pühapäevi, hilisõhtuid ja isegi öötunde. Rattaaia avamine toimus 20. juunil 1897. Tee õnnistas sisse tollane Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja Franz Hollmann. Ringraja pikkus oli 355,6 meetrit, st 1/3 versta ja oli sama pikk kui Tartuski. Augustis peetud avavõistluste kohtunikud olid Tartu linna parimad jalgratturid Hint ja Rüter ning kohalik sõidujuht Sõber. Võitis Karl Vestel, kes sõitis 2 versta 2 minuti 37,2 sekundiga. Võidusõite korraldati usinalt, kaasa teha lubati ka linnarahval, kes olid varem keeldunud maamehi tunnustamast. Seltsi tegevusaeg jäi lühikeseks, põhjuseks peetakse tüli Tormi talu peremehega, kelle hinge ei mahtunud seltsi agar tegevus; võimalik, et ka tulud. Tüli algas rendi suurendamise pärast, mis viis rendilepingu lõpetamiseni ja seltsi likvideerimiseni 1912. Kokku tegutseti 16 aastat. Jõgevamaa pärandikultuurist (2011).Jõgeva- 2011, lk.122 Jõgevamaa, Tallinn, 2009, lk.90 Jõgeva spordi biograafiline leksikon, Jõgeva 2992, lk. 180 Killamängudelt olümpiaareenile, Põltsamaa, 2011, lk. 33 Sporditegijad Kalevipoja tegude maalt, Tallinn, 2008, lk.201 Tabivere vald-Tabivere commune, Paar OÜ, 2007, lk. 15 Pärandkultuuri objekt: "Saadjärve Rattaaed" Eesti looduse infosüsteemis
Tarmo (eesnimi)

Tarmo on mehenimi. 2012. aasta 22. novembri seisuga elas Eestis rahvastikuregistri andmetel 3826 Tarmot. 1. jaanuari 2017 seisuga oli eesnimi Tarmo 3759 mehel. Tarmo on Eestis populaarsuselt 28. mehenimi. Kõige populaarsem on eesnimi Tarmo vanuserühmas 45–49, kus neid on 10 000 elaniku kohta 72,07 ning Hiiu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 46,09. Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Tarmo 4 inimesel. Tarmo All Tarmo Anton Tarmo Kikerpill Tarmo Kink Tarmo Kohv Tarmo Kruusimäe Tarmo Kulmar Tarmo Kõuts Tarmo Laht Tarmo Lausing Tarmo Leinatamm Tarmo Lepik Tarmo Linnas Tarmo Linnumäe Tarmo Loodus Tarmo Mikussaar Tarmo Mänd Tarmo Männard Tarmo Neemelo Tarmo Oja Tarmo Pihlap Tarmo Roosimölder Tarmo Ruubel Tarmo Rüütli Tarmo Saks, eesti jalgpallur Tarmo Soomere Tarmo Strenze Tarmo Tagamets Tarmo Tamm Tarmo Tammiste Tarmo Teder Tarmo Timm Tarmo Tulva Tarmo Türkson Tarmo Uusivirta Tarmo Vaask Tarmo Vahter Tarmo Õkva Nimede statistika päring[alaline kõdulink] Eesti.ee "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. september 2017. Vaadatud 14. septembril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Personvārdu datu bāze
Tor Arne Hetland

Tor Arne Hetland (sündinud 12. jaanuaril 1974 Stavangeris) on Norra endine murdmaasuusataja. Hetland võitis sprindis kuldmedali nii 2001. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis, kui ka 2002. aasta olümpiamängudel Salt Lake Citys. 2003. aasta MM-il Val di Fiemmes oli ta sprindis kolmas ja 2005. aasta MM-il Oberstdorfis teine. Lahti MM-il kuulus ta ka 4×10 km teatesõidus maailmameistriks tulnud Norra meeskonda ning Oberstdorfis võitis ta koos Tore Ruud Hofstadiga kuldmedali esimest korda maailmameistrivõistluste kavva võetud teatesprindis. Pikematel distantsidel Hetland pole nii edukas olnud kui sprindis, kuid on siiski kahel korral ka maailma karikasarja etapi võitnud. Esimene võit tuli 19. novembril 2005 Beitostølenis, kus ta võitis 15 km distantsi, ja teine kaks aastat hiljem Rõbinskis, kus ta oli esimene 30 km ühisstardiga vabatehnikasõidus. Hetland lõpetas sportlaskarjääri 2009. aastal. 2002 Salt Lake Citys olümpiavõitja 1,5 km sprindis vabastiilis 2006 Torinos hõbemedal 6×1,4 km vabalt sprindi teatesõidus 2001 Lahtis maailmameister 1 km sprindis vabastiilis maailmameister 4×10 km teatesõidus 2003 Val di Fiemmes pronksmedal 1,5 km sprindis vabastiilis 2005 Oberstdorfis maailmameister 6×1,2 km kl sprindi teatesõidus hõbemedal 1,2 km sprindis klassikastiilis Üldkarikas 3. koht: 2005, 2006 Sprindikarikas 1. koht: 2005 2. koht: 1999, 2003 3. koht: 2001, 2006, 2009 Tor Arne Hetland osales karjääri jooksul 169 maailma karikasarja etapil ja jõudis poodiumile 35 korral, millest 13 korral kõige kõrgemale astmele. Tor Arne Hetland FIS-i kodulehel (inglise)
Apteegitill

Apteegitill ehk fenkol (Foeniculum) on sarikaliste sugukonda kuuluv taimeperekond. Apteegitilli perekonda liigitatakse tänapäeval CoL-is järgmised taimeliigid: Foeniculum vulgare Hill (harilik apteegitill) Foeniculum scoparium Quézel Foeniculum subinodorum Maire, Weiller & Wilczek. Foeniculum Mill.[alaline kõdulink] Foeniculum, CoL-i veebiversioon (vaadatud 18.05.2015)(inglise keeles) Philip Miller, "The Gardeners Dictionary: Containing the Methods of Cultivating ...", 1. köide, lk 3, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 18.05.2015)(inglise keeles)
Pioneer (ajakiri)

Pioneer oli noorteajakiri, Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni häälekandja, mis ilmus aastatel 1940–1989. Ajakirja kirjastas Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Kirjastus Tallinnas. Ajakiri hakkas ilmuma 1940. aasta oktoobris kaks korda kuus,1.number 11.oktoobril 1940. 1945–1989 ilmus see üks kord kuus. 1941. aasta numbrid 1 ja 2 ilmusid kahes trükis, 1942–1944 Pioneer ei ilmunud. Pioneeri viimane number avaldati detsembris 1989. 1990. aastal sai ajakiri uueks nimeks Põhjanael ja 1995 muudeti see Põhjatäheks. Ajakirja lisana ilmus 1946–1971 "Abiks noortele tehnikutele, naturalistidele, sportlastele, isetegevuslastele jt" (1957–1971 nr 1–12 juures, 1949–1956 üksiknumbrite vahel). 1989. aastal avaldati eriväljaanne "Eetser = Estonian scouting movement" ning aastavahetuse erinumber Põhjatäht. Pioneeri väljaandjad olid: ELKNÜ KK (1941–1988, nr 8); Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni Nõukogu (1958–1988, nr 8); Eesti NSV Haridusministeerium (1946, nr 3 – 1950); Eesti NSV Hariduse Rahvakomissariaat (1941–1946, nr 2). 1940. aastal oli vastutav peatoimetaja Enn Vallak ja tegevtoimetaja Ralf Parve.Aprillist 1941 oli toimetajaks Enn Kippel. Kaaneillustratsioonid tegid Alo Hoidre (nr 2, 4) Paul Reeveer (nr 6) ja Hando Ruus (nr 5). Trükikoda oli 1940. aastal numbritel 1–5 Natsionaliseeritud Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus ja 6. numbril trükikoda Kommunist. Ajakiri Pioneer raamatukogukataloogis Ester
Kanaldamine

Kanaldamine (inglise keeles channeling) on (väidetav) informatsiooni vastuvõtmine üleloomulikul teel. Nähtus sai tuntuks 19. sajandil spiritismis. Termini võtsid 1950. aastatel kasutusele rühmad, kes väitsid end olevat ühenduses ufodega. Kõige mahukamaks kanaldatud teoseks peetakse "Urantia raamatut". See moodustab õpetusliku aluse Urantia liikumisele, mis kuulub uususundiliste liikumiste hulka. Terminit kasutatakse eriti New Age'i liikumises. Kanaldaja ehk meedium on isik, kes väidetavalt võtab vastu informatsiooni (enamasti teksti) intuitiivselt või meelteväliselt ning fikseerib selle (enamasti) üles kirjutades (vt ka automaatkirjutamine) või (mõnedel juhtudel) edasi rääkides. Informatsiooni allikaks peetakse enamasti üleloomulikke olendeid, jumalaid, surnute hingi, tulnukaid, vaime vmt. Kanaldamise tulemuseks on meediumkirjandus ehk meediumiraamatud. Kanaldamisest. I, Klassikaraadio, Traditsiooni Tarkus, 26. juuni 2006 Kanaldamisest. II, Klassikaraadio, Traditsiooni Tarkus, 27. juuni 2006
Resti

Resti on endine küla Reastvere lähedal Pedja jõe ääres. Geograafilised koordinaadid on 58° 53′ 20″ N, 26° 29′ 30″ E. 18. saj. L.A. Mellini kaardil on Reastvere lähedale Pedja jõe äärde märgitud koht nimega Pilli koos vesiveski tähisega. 1941 2. aug. hommikul päiksetõusu ajal põletati metsavendade vastase kättemaksu käigus maha kolonel Peeter Olleni elamu Pillijago talus. Ollen ja major Selgvee said põgenema. Resti küla kuulus Sadala valda. Resti soo Lessu Sortside saladused II, lk 54 ja lk 63 Kaitseliidust omakaitseni lk 204