laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Marie-Chantal

Kreeka kroonprintsess Marie-Chantal (kodanikunimega Marie-Chantal Miller; sündinud 17. septembril 1968) on lasterõivaste disainer, Kreeka kroonprintsi Pavlose abikaasa. Marie-Chantal Miller sündis Londonis 17. septembril 1968 eduka ärimehe Robert W. Milleri ja Maria Clara Pesantase teise tütrena. Tal on õed Pia ja Alexandra ning nad kõik on tuntud oma kuulsate abielude tõttu. Marie-Chantal sündis Londonis, kuid kasvas kuni kümnenda eluaastani Hongkongis. Tema ja ta õed õppisid (kuid ei lõpetanud) Institut Le Rosey erakoolis Šveitsis 1977–1982. Selle asemel lõpetas Marie-Chantal Masters Schooli New Yorgis, mis on ka erakool, ning hiljem õppis kunstiajalugu New Yorgi Kunstiakadeemias ja New Yorgi Ülikoolis. Marie-Chantal abiellus 1. juulil 1995 Londonis Kreeka kroonprintsi Pávlosega. Enne tseremooniat võttis ta vastu õigeusu. Paaril on viis last: printsess Maria Olympia (sündinud 25. juulil 1996 New Yorgis); prints Konstantinos-Alexios (sündinud 29. oktoobril 1998 New Yorgis); prints Achileas Andreas (sündinud 12. augustil 2000 New Yorgis); prints Odysseas Kimon (sündinud 17. septembril 2004 Londonis); prints Aristide Stavros (sündinud 29. juunil 2008). 2000. aastal asutas printsess oma lasterõivaste ettevõtte, mis toodab rõivaid kaubamärgiga Marie Chantal LLC. Riideid müüakse Ameerika Ühendriikides, Londonis ja Ateenas. Temalt on ilmunud lasteraamat "The Frog Prince" ("Konnast prints"), mis on ta enda illustreeritud. Kreeka kuningliku perekonna ametlik koduleht: Kroonprints Pavlos ja printsess Marie-Chantal ootavad viiendat last (inglise keeles)
Salisbury katedraal

Salisbury katedraal on Inglismaal Salisbury linnas asuv anglikaani katedraal. Esimese katedraali ehitus Old Sarumis algas 1075. aastal. Lahkhelid kirikutegelaste ja valitsejate vahel viisid otsuseni ehitada katedraal mujale. New Sarumi linn, tänapäeval Salisbury, tekkis 1220. aastal koos uue katedraali ehitusega. Katedraali ametlik nimi on Püha Maarja katedraal (Cathedral of Saint Mary). Kuna ehitus viidi lõpule 38 aastaga, on Salisbury katedraali ehitusel kasutatud ainult ühte arhitektuuristiili – varainglise gooti stiili. Hiljem ehitati katedraalile juurde ristikäigud, kapiitlihoone ja 1320. aastal 123 meetri kõrgune torn, mis on kõrgeim Suurbritannias. Olulisi muudatusi katedraalis tegi 1790. aastal arhitekt James Wyatt, kes uuendas kiriku kooriosa ja lammutas algse kellatorni. Salisbury on üks kolmest Suurbritannia katedraalist, millel ei ole kellamängu. 1386. aastal pandi katedraalis üles mehaaniline kell, mis on praegu vanim Suurbritannias ja arvatavalt ka vanim töötav kell maailmas. Katedraali raamatukogus on hoiul üks neljast paremini säilinud Magna Carta koopiast. See jõudis Salisburysse, kuna hilisem Salisbury kanoonik ja ehituse järelevaataja Derehami Elias osales 1215 Runnymede'is, kus kuningas John Maata pitseeris Magna Carta, ja Elias sai ülesandeks jagada laiali mõned originaalid.  Salisbury katedraal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht
Neitsinahk

Neitsinahk (ladina keeles hymen) ehk hüümen ehk tupekõld on limaskestakurd, mis poolkuu- või rõngakujuliselt ümbritseb ja osaliselt katab osal imetajatest (sh inimestel) tupe (emassuguelundi) suuet. Neitsinahk on tuvastatud šimpansitel, elevantidel, lamantiinidel, vaaladel, hobustel. Tütarlastel ja naistel neitsinahk esimesel suguühtel tavaliselt rebeneb. Seda nimetatakse defloratsiooniks. Kultuurides, kus abielueelset seksi peetakse tabuks, on terve neitsinahk tütarlapse vooruslikkuse ja abielukõlblikkuse tunnuseid ning defloratsiooni loetakse kohustuslikuks pulmaöö riituseks. Tegelikult võib neitsinahk olla nii tugev, et see suguühtel tingimata ei rebenegi. Seepärast pole üksnes neitsinaha vaatluse põhjal enamasti võimalik kindlaks teha, kas naine on seksuaalvahekorras olnud või mitte. Neitsinahk võib rebeneda ka günekoloogilise läbivaatuse käigus, tupetampoonide kasutamise tõttu või masturbeerimise käigus. Tänapäeval tehakse ka neitsinaha taastamise lõikusi. Hiinas toodetakse kunstlikku neitsinahka, mis on täidetud kunstverega ja mis paigaldatakse enne pulmaööd tuppe. Teelemari Loonet. Neitsinaha taastamise lõikus võib päästa mosleminaise elu, 25. aprill 2010, postimees.ee (vaadatud 21.03.2014) Sissekanne Terminologia Anatomicas A09.1.04.008: Hymen. Neitsinahk
Partido Independentista Puertorriqueño

Partido Independentista Puertorriqueño (Puerto Rico Iseseisvuslaste Partei; inglise keeles Puerto Rican Independence Party, PIP) on Puerto Rico partei, mille platvorm on üles ehitatud Puerto Rico iseseisvumise taotlemisele Ameerika Ühendriikidest. Iseseisvuslaste Partei on üks kolmest Puerto Rico suuremast parteist. Partei on asutatud 1946. aastal. Partei juht (president) on Juan Delmau.
Otto Reinhold von Holtz

Otto Reinhold von Holtz (2. mai (21. aprill vkj) 1757 Keila – 10. mai (28. aprill vkj) 1828 Keila) oli rootsi-saksa päritolu eesti vaimulik ja kirjamees. Õppis 1774–1778 Greifswaldi (ei immatrikuleeritud) ja Tübingeni ülikoolis (immatrikuleeriti 2. mail 1775) ülikoolis teoloogiat. Oli aasta koduõpetaja. Ordineeriti õpetajaks 16. veebruaril 1780. Oli Keila Miikaeli koguduse pastor (kutsuti ametisse 7. oktoobril 1779) aastatel 1780–1828 ja aastast 1806 Lääne-Harju praostkonna praost. Tõlkis 1816. aasta talurahvaseadused ja arstiteaduslikke brošüüre. Tema isa Otto Reinhold von Holtz vanem Paide ja Anna koguduse ning Keila Miikaeli koguduse õpetaja, emapoolne vanaisa Reinhold Winkler vanem oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, äi Reinhold Johann Winkler vanem oli Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja, Tallinna Oleviste koguduse õpetaja ja Tallinna superintendent. Avaldas raamatus "Luggemissed Eestima Tallorahwa Moistusse ja Süddame Juhhatamisseks" (1817) peale tõlkejuttude ja -luuletuste eestiainelisi palu. Ilmutas teiste tolle aja õpetlike juturaamatute autoritega võrreldes suuremat stiilivõimet. Eestindas esimesena Friedrich von Schilleri ja Ludwig Christoph Heinrich Hölty luulet. "Iggaüks" (1802) "Eestima Tallorahwa Seäduse" (1805) "Eestimaa Tallorahwa Kohto-Seäduse ehk Wallakohto Kässo-Ramatu" (1805) "Eestima Tallorahwa Seädmised" (1816) "Lühhike öppetus nende abbiks, kes näivad surnud ollewad ja ommeti weel ellawad" (1811) "Lühhike öppetus Eestima Tallorahwa Ämmadele" (1812) "Luggemissed Eestima Tallorahwa Moistusse ja Süddame Juhhatamisseks. Tallinnas, trükkitud J. H. Gresseli kirjadega, aastal 1817" Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007 Pürkop, H., "Holtz, Otto Reinhold von". Leksikon Eesti biograafiline: In. Toim. AR Cederberg ... [Et al.]. I, A – L. Tartu Loodus 1926, pp. 141f. (= Akadeemilise Ajaloo Seltsi toimetused-II = II Estonia Academicae Societatis historicae scripta). Otto Reinhold von Holtz andmebaasis EEVA
Peeter Jakobson

Peeter Jakobson (27. detsember 1854 Rakvere – 23. juuli 1899 Väike-Maarja) oli eesti kirjanik. Võttis osa Üheksandast Vene-Türgi sõjast, oli 1885. aastast Väike-Maarjas raamatukaupmees, hiljem Põdrangul vallakirjutaja. Kirjutanud järelromantilist luulet, jutustusi, mälestusi ning näitekirjanduses algatas ta pseudomütoloogilise laulumängu. Lisaks tõlkinud oma luuletusi saksa keelde. "Õilme nupukesed" (1881) "Luuletused" I - II (1884 - 1885) "Koit ja Hämarik" (1884) "Udumäe kuningas ehk kroonitud voorus" (1888) "Minu sõjamälestused" (1901) Rudolf Põldmäe, "Kingsepast võrsunud kirjamees Peeter Jakobson" – Keel ja Kirjandus 1966, nr 5, lk 274–283 ja nr 6, lk 335–343 Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk 138–139, artikli autor Rudolf Põldmäe Peeter Jakobson Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Evald Abram Jalak

Evald Abram Jalak (kuni 1935 Jalakas, kuni 1936 Jallak; 24. veebruar (11. veebruar vkj) 1903 Kursi (teistel andmetel Kosu-Kaidaste ), Kolga vald – 13. aprill 1974 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja kirjanik. Pseudonüümid Eesav Edvard Puuslik, Eevalt Viskel, Peeter Torkram. Lõpetas 1925. aastal Tallinna Reaalkooli ja õppis aastatel 1925–1928 Tartu Ülikoolis õigusteadust. Töötas alates 1925. aastast Rahvalehes, aastatel 1926–1940 Päevalehes, avaldades neis följetone, reportaaže jm kirjutisi. Ta oli 1940. aastal Kommunisti kirjanduslik kaastöötaja ja aastatel 1940–1961 poliitvangina vangilaagris ja asumisel. Eestisse naasmise järel ilmus temalt Kodumaas, Õhtulehes ja Pikris vesteid ja följetone. "Eesav Edvard Puuslik ja teised" (1965) Tema abielust Heline-Rosalie (Helmi) Rosenbergiga (1903–1975) sündis 1932. aastal tütar Tiiu-Ann Salasoo. "Eesti biograafiline andmebaas ISIK: Jalak, Evald Abram". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuni 2007. Vaadatud 25. jaanuaril 2010. Saaga: Evald-Abram Jalaki sünd Kuusalu koguduse sünnimeetrikas: EAA.1216.1.276, sünd #72 (vaatamiseks vajalik registreerimine) Härmakosu; Niidipõllu talu ja Evald-Abram Jalakas Kuusalu koguduse pesonaalraamatus, Saaga: EAA.1216.1.284 (vaatamiseks vajalik registreerimine) TLÜAR väliseesti isikud: Salasoo, Tiiu Meelik Kahu, "Paarkümmend aastat koos Eesav Puuslikuga" – Keel ja Kirjandus 1983, nr 12, lk 676–679 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 Evald Abram Jalak Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Šveitsi jalgpallikoondis

Šveitsi jalgpallikoondis on Šveitsi jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Šveitsi rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel. Šveits on koduks nii FIFA-le kui ka UEFA-le ning selle Kesk-Euroopa väikeriigi 1895. aastal asutatud jalgpalliliit (FIFA liige 1904. aastast) on üks Mandri-Euroopa vanemaid. Šveitsi koondis pidas oma esimese maavõistluse 12. veebruaril 1905, kaotades Prantsusmaale 0:1. Kahe maailmasõja vahel oli Šveits arvestatav jalgpallijõud. 1924. aasta olümpiamängudel saadi hõbemedal, 1934. ja 1938. aasta MM-il jõuti veerandfinaali. 1954. aastal võõrustati maailma paremaid meeskondi oma kodus ning mängiti end kaheksa parema hulka. MM-il mängiti 16 finalisti seas ka 1962 ja 1966, kuid suurema eduta. Järgmised enam kui kaks aastakümmet kuulus Šveits Euroopa keskmike sekka. Alles 1990. aastatel hakkas esmalt sakslase Uli Stielike ja seejärel inglase Roy Hodgsoni töö vilja kandma – 1994. aastal jõudis Šveits pärast 28-aastast vaheaega MM-i finaalturniirile. Alain Sutter, Ciriaco Sforza ja Stéphane Chapuisat olid selle Šveitsi meeskonna suurimad tähed, mis USA-s peetud finaalturniiril 1994. aastal alagrupist edasi pääses. Järgmises mängus Hispaania vastu jäi šveitslaste võimekus siiski napiks. Järellainetusena pääses Šveits ka 1996. aasta EM-il finaalturniirile, kuid seal piirduti vaid mängudega alagrupis. Šveitsi koondis 2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Seisuga 29. juuni 2024 ... Uli Stielike (1989–1991) Roy Hodgson (1992–1995) Artur Jorge (1996) Rolf Fringer (1996–1997) Gilbert Gress (1998–1999) Enzo Trossero (2000–2001) Jakob Kuhn (2001–2008) Ottmar Hitzfeld (2008–2014) Vladimir Petković (2014–2021) Murat Yakin (2021–) Šveitsi jalgpallikoondis 2004. aasta Euroopa jalgpallimeistrivõistlustel Šveitsi jalgpallikoondis 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Šveitsi jalgpallikoondis 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Koduleht
Valter Juhkum

Valter Leopold Juhkum (24. aprill 1898 Tallinn – 27. juuni 1934 Leningrad) oli eesti proletaarne kirjanik. Osales Venemaa kodusõjas ning töötas hiljem Leningradis. "Musta Jaani karjapoiss" (1931) "Kaheksakümmend kolm" (1933) "Saadikud" (1933) "Peetro tuli tagasi" (1934), kolhoosiaineline "Meretõus" (1936), postuumselt Foto Valter Juhkum TEA e-entsüklopeedia
Harri Jõgisalu

Harri Jõgisalu (20. maini 1936 Konstaabel; 24. august 1922 Korju, Paadrema vald – 18. september 2014) oli eesti lastekirjanik ja pedagoog. 1936. aastal lõpetas Jõgisalu Paadrema algkooli, 1940. aastal Tallinna Poeglaste Kommertsgümnaasiumi. Kahel korral lühikest aega Saksa sõjaväes teeninud, sattus ta Teise maailmasõja kaotajate seas 1944. aastal Venemaale vangi. Vanglast vabanenud, omandas tulevane kirjanik Herzeni-nimelises Leningradi Pedagoogilises Instituudis aastal 1955 bioloogia- ja keemiaõpetaja diplomi. Töötas aastatel 1947–1978 Märjamaa keskkoolis õpetaja ja õppealajuhatajana. Aastast 1984 oli ta Eesti NSV Kirjanike Liidu konsultant. Harri Jõgisalu oli Kihnu valla aukodanik. Harri Jõgisalu on kirjutanud filosoofilise põhjaga lühijutte loomadest, lindudest ja lastest ning etnograafilisi lühipalu. Loomingulisse pärandisse kuulub üle 25 raamatu. "Käopoja tänu" (1967) "Sass ja Jass" (1968) "Kärp" (1981) "Metsapaharet" (1993) "Vesiratta Madis" (2006) "Suutäis soolast" (1974) "Nõiutud allikas" (1974) "Maaleib" (1985) "Valel poolel. Mälestuspilte Parahhino sõjavangilaagrist." Tallinn, Faatum 1998 ""Grand Marinast" Kadriorgu." (Lisatud Pätsi, Saksa ja Stalini aeg.) Tallinn, Faatum 2007 1962 Eesti NSV teeneline õpetaja 1982 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Kärp") 1986 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Maaleib") 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk 2013 Eesti looduskaitsemärk 2013 Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind Harri Jõgisalu. "Valel poolel. Mälestuspilte Parahhino sõjavangilaagrist." Tallinn, Faatum 1998. ISBN 9985-856-15-5 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Helvi Jürisson

Helvi Jürisson (1953–1962 õieti Helvi Volkonskaja, alates 1962. aastast Helvi Soans; 5. oktoober 1928 Tallinn – 16. september 2023 Tallinn) oli eesti kirjanik, arst ja tõlkija. Lõpetanud 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, töötas 1955–1958 arstina Tallinnas. Kirjutanud mediteerivat lembe- ja looduslüürikat ning lastele südamlikke värsse ja lühiproosat. Tõlkinud bulgaaria, prantsuse, vene ja valgevene luulet. "Mägedes sünnivad pilved" (1961) "Puu silmapiiril" (1966) "Aga kukulind see kukkus..." (1966) "Rohelised leed" (1971) "Inimhäälele" (1977) "Ilmapuu varjus. Luulet 1954–1982" (1983), valikkogu "...ja pikkamisi roheldub maailm. Luuletusi 1982–1987" (1989); ISBN 5450006047 "Sinine kivi" (1998); ISBN 9985300653 "Selle ilma kõlakojas. Luuletusi 1998–2012" (2013); ISBN 9789985328071 "Päike võttis kiirtekannu" (1963) "Nukuraamat" (1967) "Rähn rätsepaks" (1967) "Sputnikute nääriöö" (1967) "Tedretähestik" (1970) "Kas sa tunned seda teed" (1971) "Ahvi trahvimine" (1976) "Igaühel oma pesa" 1978) "Putukajutud" (1984) "Loomalaulud" (1987) "Peegliplika" (1989); ISBN 5450003676 "Mägra maja" (2007); ISBN 9789985716366 "Kõrv peos" (2010); ISBN 9789985710692 "Mida tähed räägivad?" (2018), ISBN 978-9949-549-80-1 2001 – Keila kultuuripreemia – elutöö eest luuletaja, lastekirjaniku ja tõlkijana 2001 – Valgetähe medaliklassi teenetemärk 2008 – Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind Tal on abielust Andrei Volkonskiga poeg Peeter Volkonski (sündinud 1954) ning abielust Olev Soansiga tütar Kerttu Soans (sündinud 1961). Suri kirjanik ja tõlkija Helvi Jürisson, Tartu Postimees, 16. september 2023 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Linda Ruud, "Ilmapuu varjus" (valikkogu "Ilmapuu varjus" arvustus) – Keel ja Kirjandus 1984, nr 4, lk 243–244 Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk 156–157, artikli autor Silvia Nagelmaa Helvi Jürissoni 80. sünnipäevale pühendatud saade "Luuleruum", Vikerraadio, 29. oktoober 2008 Helvi Jürisson saates "Kukul külas", 23. november 2008 Arno Oja, "Sümfoonia aegade kõlakojast" (raamatu "Selle ilma kõlakojas" arvustus) – Sirp 1. november 2013, lk 28–29 Helvi Jürisson Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Aira Kaal

Aira Kaal (kuni 9. aprillini 1938 Alma-Vilhelmine Kaal, alates aastast 1939 Aira Hone, pseudonüüm Reet Uielu; 7. november 1911 Uuemõisa vald, Saaremaa – 7. aprill 1988) oli eesti kirjanik. Ta lõpetas 1930. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja 1940. aastal Tartu Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskonna. Aastatel 1940–1941 töötas ajakirjanikuna mh Tartu Kommunisti juures, aastatel 1941–1945 oli NSV Liidu tagalas. Aastatel 1945–1950 töötas ta Tartu Riiklikus Ülikoolis marksismi-leninismi kateedri vanemõppejõuna. 1950. aastast oli vabakutseline kirjanik. Temalt on ilmunud luulet ja reisikirju. Aira Kaal oli aastatel 1940–1951 NLKP liige, heideti siis parteist välja, kuid sai 1955. aastal uuesti NLKP liikmeks. 1944. aastast oli ta Eesti Kirjanike Liidu liige. 1980. aastal kirjutas ta alla 40 kirjale. "Mehe ja naise psühholoogiast" (1936) "Mamma ja mina" (1939, pseudonüüm "Reet Uielu") "Ma ei anna relva käest" (1945) "Võidurakett" (1948) "Vaba kodumaa" (1950) "Meretuuled" (1958) "Valitud luuletused" (1961) "Üks tigu ilma majata" (1968) "Pihlakad mere ääres" (1971) "Hetked merega" (1976) "Saaks kord seda imet veel vaadata" (1981), valikkogu "Muljeid ja mõtteid India sõidult" (1958) "Pilk tänapäeva Hiinasse" (1961) "Esimest korda Armeenias" (1964) "Kodunurga laastud" I–III (1966, 1970, 1978) "Seitse tõtt ja seitse valet" (1986) 1987 – Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Seitse tõtt ja seitse valet") 1971 – Eesti NSV teeneline kirjanik Tema isa oli poliitik Aleksander Kaal. Tema vennapojad on Mati Kaal ja poliitik Vambo Kaal, vennatütar on kunstiajaloolane Ülle Kruus. Aira Kaal oli abielus keeleteadlase, Tartu Ülikooli õppejõu Arthur Robert Hone'iga. Saarlaste kirjarahvast. Helgi Allik (koostaja). Kuressaare, 2003. Lk 22–23 Vilistlased. Kuressaare Hariduse Kooli veebisait. Aira Kaal. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1940. Maaleht: Aira Kaal kirjutas oma elust romaani Aira Kaal Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Juliana (täpsustus)

Juliana on naisenimi. Juliana Nicomediast ehk Juliana Cumaest (3.–4. sajand) oli kristlik märter. Sama nime kannavad pühakud: Juliana Liège'ist ehk Juliana Mont Cornillonist (suri 1258) Juliana Falconieri (suri 1341) Sama nime kandis müstik Juliana Norwichist (14.–15. sajand). Seda nime on kuningannadest ja kuninglikust soost isikutest kandnud: Juliana, Madalmaade kuninganna (1909–2004) Juliana Guillermo, kuninganna Juliana tütretütar (1981–) Kuninganna Juliana järgi on nimetatud asteroid 816 Juliana. Sama nime kandis krahvinna Juliana zu Stolberg-Wernigerode, Oranje Willemi ema. "Juliana" on Cynewulfi luuletus. Julianija Juliana Vabariik
Loretta Lynn

Loretta Lynn (sünninimega Loretta Webb; 14. aprill 1932 Butcher Hollow Johnsoni maakond Kentucky – 4. oktoober 2022) oli Ameerika Ühendriikide kantrilaulja ja laulukirjutaja. Tema tuntumad laulud on "You Ain't Woman Enough (To Take My Man)", "Don't Come Home A-Drinkin' (With Lovin' on Your Mind)", "One's on the Way", "Fist City" ja "Coal Miner's Daughter". Ta on 18 korda nomineeritud Grammy auhinnale ning võitnud neist kolm. Lisaks on ta pälvinud Grammy elutööauhinna. Loretta Lynn grammy.com (vaadatud 21.06.2022)
Merle Haggard

Merle Ronald Haggard (tuntud ka nime all The Hag; 6. aprillil 1937 Oildale, California – 6. aprill 2016 Palo Cedro, California) oli USA kantrilaulja ja laulukirjutaja. Kasvanud vaese maatöölise perekonnas ja jäänud varakult isata, sattus Merle Haggard 14-aastaselt kuritegevuse teele ja oli korduvalt parandusmajas ja vanglas. Vabanenud 1960. aastal viimase karistuse kandmisest, alustas ta oma muusika tegevust ja tegi 1966. aastal oma esimese LP, mis tõi talle kiire populaarsuse. Paljud tema laulud toetuvad tema enese elukogemustele. Merle Haggard, Country Music’s Outlaw Hero, Dies at 79, New York Times
SR

SR võib tähendada järgmist: Sotsialistide-Revolutsionääride Partei Sr võib tähendada järgmist: strontsiumi tähis
Nestor Mahno

Nestor Mahno (ukraina keeles Нестор Іванович Махно, vene keeles Нестор Иванович Махно; vkj 26. oktoober/ukj 7. november 1888 Huljaipole – 25. juuli 1934 Pariis) oli Ukraina anarhokommunist, Ukraina revolutsiooni juht. Osalemise eest terroriaktis mõisteti 1910. aastal surma, karistus asendati tähtajatu asumisele saatmisega, vabanes 1917. aastal Butõrka vanglast Veebruarirevolutsiooni tulemusel antud amnestiaga. 1917. aastal valiti Ukrainas Huljaipole nõukogu esimeheks (vene keeles Гуляйпольского Совета). Pärast Vene SFNV esindaja Brest-Litovski rahulepingu läbirääkimiste läbikukkumist okupeerisid Saksamaa Keisririigi väed Ukraina ning aprillis 1918 alustas Mahno koos staabiülema Feodossi Štšusiga partisanisõda Saksa vägede vastu. Novembris 1918 andsid vastupanuliikumise liikmed talle austava nimetuse "Batko" (Батько). 1919. aasta veebruaris liitus Mahno oma väeosaga Punaarmeega võitluses Ukraina Keskraada ja Petljura vägede vastu ning hiljem Anton Denikini vägede vastu. Sõjategevuse ajal liitus ta kolm korda Ukrainasse tunginud Punaarmeega ning kolm korda lõi neist poliitilistel põhjustel lahku. Mahno oli nn roheliste esindaja Venemaa kodusõja ja sellele järgnenud sõjategevuse ajal endise Venemaa keisririigi aladel. 28. augustil 1921 ületas Nestor Mahno koos 78 kaaslasega Dnestri jõel Rumeenia piiri ja andis ennast Rumeenia võimude kätte. Emigratsioonis elas Nestor Mahno Rumeenias, Poolas, Saksamaal ja alates 1925. aastast Prantsusmaal, kus ta ka suri ning maeti Père-Lachaise'i kalmistule Pariisis. Tõnu Trubetsky. Anarhistid : anarhia agendid. Maailmarevolutsiooni prelüüd : anarhistliku liikumise ajalugu. Tallinn, 2003, lk. 302 Sergei Semanov. Mahno: tegelik elulugu. (venekeelse originaali pealkiri Махно: подлинная история). Vene keelest tõlkinud Peeter Villmann. Olion, Tallinn 2002, 222 lk; ISBN 9985663004
William Somerset Maugham

William Somerset Maugham (25. jaanuar 1874 – 16. detsember 1965) oli üks oma aja populaarsemaid inglise kirjanikke, keda on tõlgitud palju ka eesti keelde. Ta kirjutas eelkõige näidendeid, romaane ja lühijutte. 1950 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia välisliikmeks "Liza Lambethist" ("Liza of Lambeth") (1897, eesti keeles 2004) "Proua Craddock" ("Mrs Craddock") (1902, eesti keeles 2003) "Maag" (The Magician) (1908, eesti keeles 2003) "Inimorjusest" ("Of Human Bondage") (1915, eesti keeles 2002) "Kuu ja kuuepenniline" ("The Moon and Sixpence") (1919, eesti keeles 2003) "Värisev leht" ("The Trembling of a Leaf") (1921, eesti keeles 1959 ja 2003) "Hiina sirmi taga" ("On A Chinese Screen") (1922, eesti keeles 2005) "Kirev loor" ("The Painted Veil") (1925, eesti keeles 1991) "Ashenden" ("Ashenden: Or the British Agent") (1928, eesti keeles 2004) "Härrasmees võõrastetoas" ("The Gentleman In The Parlour: A Record of a Journey From Rangoon to Haiphong") (1930, eesti keeles 2006) "Kitsas nurgake" ("The Narrow Corner") (1932, eesti keeles 2001) "Üleval villas" ("Up at the Villa") (1941, eesti keeles 2002) "Vahe tera" ("The Razor's Edge") (1944, eesti keeles 1956 ja 2004) "Catalina" ("Catalina") (1948, eesti keeles 2004) "Don Fernando" ("Don Fernando") (1935, eesti keeles 2006) "Teater" ("Theatre") (1937, eesti keeles 2001) "Rangelt isiklik" ("Strictly Personal") (1942, eesti keeles 2010) "Siis ja praegu" ("Then and Now") (1946, eesti keeles 2005) "Kokkuvõtteks" ("Points of View") (1958, eesti keeles 2005) Somerset Maughami auhind
Laulatus

Laulatus "on kiriklik talitus, kus mees ja naine sõlmivad omavahel abielulepingu. Laulatus on kristliku abielu algus. Kirikuõpetaja viib laulatuse läbi kui kirikupoolne tunnistaja ja abielulepingu seaduslikkuse kinnitaja.". Kirikliku talituse all tuleb siin mõelda kristliku kiriku talitust. Laulatus kuulub pühade toimingute hulka. Laulatust viib läbi vastavate õigustega vaimulik. Eesti tingimustes tuleb ranget vahet teha mõistetel laulatus ja abielu sõlmimine, kuna: laulatus on kiriklik mõiste ja abielu sõlmine on juriidilis-riiklik mõiste; ainuüksi laulatusel ei ole tänapäeval riigi silmis mingit õiguslikku tähendust. Kui paar ei ole enne laulatust abielu sõlminud, siis abielu sõlmimise õigusega koguduse vaimulik viib läbi enne laulatust abielu sõlmimise protseduuri seadusega ettenähtud korras. Kontrollitakse abielu kehtivust. Kontrollitakse laulatatavate konfirmatsiooni läbimist. Laulatusloa väljastamine – juhul kui laulatust soovitakse läbi viia väljaspool kodukogudust. Tehakse sissekanne laulatuste raamatusse. Laulatus kantakse laulatava personaalraamatusse. Laulatuse kandmine talituste registrisse Laulatustalituse läbiviimine "Laulatus". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. august 2007. Vaadatud 30. juunil 2007. Abielu sõlmimisega seonduvate perekonnaseisuasutuse ülesannete kiriku, koguduse või koguduste liidu vaimulikule üleandmise ning täitmise tingimused ja kord Eesti Vabariigi perekonnaseadus Ove Sander. "Kiriklikest talitustest: laulatus". Nõmme Sõnumid. 30. aprill 2010