laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Šautbenaht

Šautbenaht (hollandi keeles schout-bij-nacht ‘öövalvur’, vene keeles шаутбенахт, ka шаубенахт) oli Madalmaade, Rootsi, Taani-Norra ja Venemaa mereväe auaste, mis vastas teistes maades kontradmirali auastmele. Madalmaade mereväes oli šautbenaht neljas ehk madalaim admiraliauaste, millest kõrgemad olid viitseadmiral, admiralleitnant ja admiral. Maaväes vastas see kindralmajori aukraadile. Esimene Madalmaaade mereväelane, kes auastme sai (1641), oli Michiel de Ruyter (1607−1676). Rootsi mereväes võeti auaste (rootsi keeles schoutbynacht) kasutusele XVII sajandi lõpul. 1771. aastal muudeti auastme nimi kontradmiraliks. Sellest kõrgem aukraad oli viitseadmiral. Venemaal kehtestas auastme Madalmaade eeskujul tsaar Peeter I. Valitseja ise sai selle auastme 1709. aastal. Auaste oli madalam viitseadmiralist ja kõrgem kapten-kommodoorist. Maaväes vastas sellele kindralmajor. Auastet anti kuni 1730. aastateni, mil see asendati kontradmirali aukraadiga. Kontradmiral Swedish / English dictionary - Military Terms. Biografica: flottan - en matrikel över flottans officerare 1687-1721 Генералитет российской императорской армии и флота saidil rusgeneral.ru
Henn Kukk

Henn Kukk (sündinud 18. märtsil 1942) on eesti bioloog. Ta lõpetas 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna. 1980. aastal kaitses ta bioloogiakandidaadi väitekirja. Ta on uurinud merebioloogiat ja veetaimi. 1996. aastast on ta Tallinna Pedagoogikaülikooli professor, 1998–2005 sama ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna dekaan. Henn Kukk Eesti Teadusinfosüsteemis
Nepali riigipeade loend

Nepali riigipeade loend loetleb Nepali riigipead alates Nepali riigikeste Bhaktapura (pealinn Bhatgaon), Banikapura (pealinn Banepa) ja Kantipura (pealinn Katmandu) ühendamisest 25. septembril 1768. Aastatel 1816–1923 oli riik de facto Suurbritannia protektoraadi all. 28. mail 2008 kaotati monarhia ja Nepalist sai vabariik.
Brayden McNabb

Brayden Luke McNabb (sündinud 21. jaanuaril 1991 Davidsonis Saskatchewani provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Vegas Golden Knights. Aastatel 2007–2011 mängis ta Western Hockey League'i klubis Kootenay Ice. 2011. aastal tuli ta Ice'iga liiga meistriks. 2009. aastal valis Buffalo Sabres ta NHL-i draft '​ist 66. valikuna. 2011. aasta mais sõlmis ta Sabresiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris McNabb 2011. aasta novembris. Sama aasta 26. detsembril lõi ta mängus Washington Capitalsi vastu oma esimese värava NHL-is. Järgmistel hooaegadel mängis ta põhiliselt Sabresi noorteklubis Rochester Americans American Hockey League'is (AHL). 2013. ja 2014. aastal osales ta AHL-i tähtede mängul. 2014. aasta märtsis sõlmis McNabb lepingu Los Angeles Kingsiga. 2017. aasta juunis liitus ta NHL-is esimest hooaega alustava Golden Knightsiga. Hooajal 2017–18 jõudis ta klubiga Stanley karikaturniiri finaali, kus kaotati Capitalsile mängudega 1:4. Väljalangemismängudes jäi McNabbi arvele kaks väravat ja kolm väravasöötu. Bryden McNabb NHL.com lehel Bryden McNabb hockeydb.com lehel
Max Pacioretty

Maximillian Kolenda Pacioretty (sündinud 20. novembril 1988 New Canaanis Connecticuti osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Washington Capitals ründajana vasakäärel. Hooajal 2006–07 mängis ta United States Hockey League'i klubis Sioux City Musketeers ja hooajal 2007–08 Michigani Ülikooli jäähokimeeskonnas. 2007. aastal valis Montreal Canadiens ta NHL-i draft '​is 22. valikuna. NHL-is debüteeris ta Canadiensi meeskonnas 2. jaanuaril 2009 mängus New Jersey Devilsi vastu, lüües selles mängus ka värava. 2012. aastal pälvis ta NHL-i kõige spordimehelikumale mängijale antava Bill Masterton Memorial Trophy. 2013–14 sai ta hooaja jooksul enda nimele enim võiduväravaid NHL-is (11). Aastatel 2015–2018 oli Pacioretty Canadiensi kapten. Pärast kümmet hooaega Canadiensis liitus Pacioretty 2018. aasta septembris Vegas Golden Knightsiga. Seal mängis ta neli hooaega. 2022. aasta juulis kaubeldi Pacioretty Golden Knightsist Carolina Hurricanesi. Vigastuse tõttu sai ta hooaja 2022/23 jooksul NHL-is väljakule vaid viies mängus. 2023. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Washington Capitalsiga. 2020. aastal valiti ta NHL-i tähtede mängule. USA jäähokikoondise koosseisus on Pacioretty osalenud 2012. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2014. aasta taliolümpiamängudel. Ta on alates 2011. aastast abielus endise NHL-i mängija Maksim Afinogenovi õe Jekaterinaga. Max Pacioretty. eliteprospects.com. Vaadatud 27.2.2024 "Pacioretty traded to Hurricanes by Golden Knights". NHL.com. 13. juuli 2022. Vaadatud 13. juulil 2022. "Capitals sign Max Pacioretty". Washington Capitals. 1. juuli 2023. Vaadatud 1. juulil 2023. Steve Milton (23. september 2011). "No offence, but he'd rather not be in Hamilton". The Hamilton Spectator. Originaali arhiivikoopia seisuga 1. november 2011. Vaadatud 1. oktoobril 2011.  Max Pacioretty – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Max Pacioretty NHL.com lehel Max Pacioretty hockeydb.com lehel
Chandler Stephenson

Chandler Stephenson (sündinud 22. aprillil 1994 Saskatoonis Saskatchewanis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis Vegas Golden Knights. Aastatel 2010–2014 mängis ta Western Hockey League'i klubis Regina Pats. 2012. aastal valis Washington Capitals ta NHL-i draft '​ist 77. valikuna oma mängijaks. NHL-is debüteeris ta Capitalsi meeskonnas 15. oktoobril 2015 mängus Chicago Blackhawksi vastu. Aastatel 2014–2017 mängis ta põhiliselt Capitalsi noorteklubis Hershey Bears American Hockey League'is. NHL-is lõi ta esimese värava 26. oktoobril 2017 mängus Vancouver Canucksi vastu. Samal hooajal võitis Stephenson Capitalsi meeskonnas Stanley karika. 2019. aasta detsembris liitus ta Golden Knightsiga. Chandler Stephenson NHL.com lehel Chandler Stephenson hockeydb.com lehel
Pusku kihid

Pusku kihid (inglise Pusku Beds) on siluri ajastu Raikküla lademe Järva-Jaani kihtide alumised kihid. Tegemist on mitteametliku nimetusega kihtidele, mis vastavad Nurmekunna kihistus Saarde kihistu Heinaste kihistikule. Kihid on nime saanud Pusku asulalt. Kihte moodustab mergel, mis sarnaneb Heinaste kihistiku merglile. Samas on Pusku kihtide mergel lubjarikkam ja erinevalt Heinaste kihistikust ei sisalda graptoliite, vaid lubikodadega fauna jäänuseid. Pusku kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) Stratigraafia terminoloogia Correlation of lower–middle Llandovery sections in central and southern Estonia and sedimentation cycles of lime muds, Heldur Nestor, Rein Einasto, Peep Männik, and Viiu Nestor, 2002. Pusku kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Alta (täpsustus)

Alta on mitme koha ja asja nimi. Alta on asula Norras Finnmargi maakonnas. Alta vald on vald Norras Finnmargi maakonnas. Alta on asula USA-s Colorado osariigis. Alta on asula USA-s Utah' osariigis. Alta on asula USA-s Iowa osariigis. Alta on asula USA-s Wyomingi osariigis. Alta oli inglise automark. Alta oli Kreeka firma, mis tootis autosid ja mootorrattaid. Alta oli Briti firma, mis tootis mootorrattaid. Alta oli Vormel 1 meeskond. Alta on Taani supermarketikett. Alta. on Kanada Alberta provintsi lühend. ALTA alta keel
Velise kihistu

Velise kihistu (inglise keeles Velise Formation) on siluri ajastu Adavere lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Erika Jürgenson aastal 1966. Kihistu stratotüübiks on Velise jõe Velise-Kõrgekalda paljand, kus paljandub mergel. Paljandi jalamil on rusukalle, mille alt võib kohati paljanduda ka lubjakivi. Kihistu on nime saanud Velise küla järgi. Kihistu koosneb põhjapoolsemas osas valdavalt rohekashallist merglist, milles on arvukate vahekihtidena metabentoniiti. Kihistu lubjakivi on muguljas. Lõunapoolsemas osas on kihistu mergel pruunikas ja suurema savisisaldusega, seal lisanduvad kihistu kivimitele veel domeriit ja argilliit. Kohati sisaldab kihistu ka puhast savi. Kihistu on kõige paksem loodeosas, (Eikla ja Viki kandis 37-38 meetrit) õhenedes kagu pool järk-järgult olematuks. Velise kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) https://stratotuup.ut.ee/s-velise-k%C3%B5rgekalda-paljand[alaline kõdulink] Eesti stratotüüpsed paljandid Stratigraafia terminoloogia (vaadatud 15.09.2020) EESTI ALUSPÕHJA GEOLOOGILINE KAART Mõõtkavas 1: 400 OOO, SELETUSKIRI, Tallinn, 1997 Adavere Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Velise kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
Jūrmala kihistu

Jūrmala kihistu (inglise Jūrmala Formation) on siluri ladestu Adavere lademe kihistu. Kihistule on nime andnud Jūrmala linn. Kihistut hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1976. Kihistu stratotüüp on määratlemata, kuid seda kirjeldati esmalt Ragaciemsi puuraugust, kus kihistu kivimid esinevad 795.0..837.0 meetril. Kihistu liigendub ülevalt alla järgmiselt: Irlava kihid Dēgole kihid. Leedu keskosas on kihistu ligi 56 meetri paksune. Jūrmala kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 14.09.2020) https://web.archive.org/web/20200812120819/http://stratigraafia.info/term/J%C5%ABrmala%20kihistu (vaadatud 14.09.2020) Modelling Seawater Chemistry of the East Baltic Basinin the Late Ordovocian – Early Silurian, Enli Kiipli, Tallinn, 2005 LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 13 Jūrmala kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
Dēgole kihid

Dēgole kihid (inglise Dēgole Beds) on siluri ajastu Adavere lademe Jūrmala kihistu alumised kihid. Kihte hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1976. Kihtide stratotüüp on Vērgale 46 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 948.0..967.2 meetril. Kihid on nime saanud Dēgole küla järgi. Dēgole kihtidel lasuvad Irlava kihid. Nende alumise osa moodustab rohekashall argilliit, millel lasub punane argilliit, sellel omakorda roheline ja tumehall argilliit ja kõige ülemisena punase ning halli argilliidi kiht. Leedu keskosas esinevad need kihid ligi 22 meetri paksuselt. Dēgole kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 15.09.2020) "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. august 2021. Vaadatud 15. septembril 2020. Modelling Seawater Chemistry of the East Baltic Basinin the Late Ordovocian – Early Silurian, Enli Kiipli, Tallinn, 2005 LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 13-14 Dēgole kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Irlava kihid

Irlava kihid (inglise Irlava Beds) on siluri ajastu Adavere lademe Jūrmala kihistu ülemised kihid. Kihte hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1976. Kihtide stratotüüp on Talsi 55 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 781.0..806.0 meetril. Kihid on nime saanud Irlava küla järgi. Irlava kihtide all lamavad Dēgole kihid. Nende alumise osa moodustab rohekashall argilliit, millel lasub halli suure lubjasisaldusega argilliidi kiht. Leedu keskosas esinevad need kihid ligi 34 meetri paksuselt. Irlava kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 15.09.2020) "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. juuli 2021. Vaadatud 15. septembril 2020. Modelling Seawater Chemistry of the East Baltic Basinin the Late Ordovocian – Early Silurian, Enli Kiipli, Tallinn, 2005 LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 13 Irlava kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Meridianas

Meridianas (algselt vene keeles Меридиан, ametliku latinisatsiooni järgi Meridian, tõlkes 'meridiaan'; hiljem leedu keeles ametlikult Meridianas) on pärast Teist maailmasõda Soomes sõjakahjutasukuunarina ehitatud 3-mastiline puust purjelaev. On säilinud tänaseni, kuid on põhjalikult rekonstrueeritud (originaalainest on säilinud vähe) ja seisab praegu Klaipėdas ujuvrestoranina Dangė jõel kai ääres. Meridian ehitati 1948. aastal Soomes Turus (Pansios) Laivateollisuus-laevatehases sõjakahjude korvamiseks NSV Liidule. Kokku ehitati Soomes sõjakahjudeks 91 puukuunarit, Meridian oli selle tehase 5. laev (kogu sarja nr 26). Laevale pandi kiil 22. veebruaril 1947, ta lasti vette 10. juunil 1948, sai valmis 30. augustil 1948 ja anti NSV Liidule üle 1. oktoobril 1948. Ta anti 3. mail 1949 üle Klaipėda merekoolile õppelaevana, temaga sõtsid Riia, Klaipėda ja Kaliningradi merekoolide kursandid. Pärast laevaõnnetust 1968. aastal arvati ta õppelaevanimekirjast välja. 1970. aastal anti ta üle Klaipėda restoranide trustile ning seal avati 1971. aastal ujuvrestoran ametliku leedukeelse nimega "Meridianas". 1994. aastal trust erastati, restoran tegutses edasi, laeva eest ei hoolitsetud piisavalt ja ta jäi lagunema. 2001. aastal loodi Meridianasega tegelemiseks sihtasutus, kelle laev müüdi sümboolse ühe liti eest. Laev oli väga halvas seisukorras ja sihtasutuse eestvedamisel alustati novembris 2012 Klaipėda ühes laevatehases laeva põhjalikku uuendamist. Kasutamiskõlblikku originaalainest oli järgi väga vähe, mõned säilitatud detailid on tänapäeval väljas laeva seisukoha juures kaldapealsel eksponaatidena. Laeva uuendustööd lõppesid juulis 2014 ning 18. detsembril 2014 avati Dangė jõe äärde tagasitoodud laeval uuesti restoran. Aastakümnetega on Klaipėda vanalinna lähedal jõe ääres seisvast laevast saanud Klaipėda üks maamärke ja sümboleid. Foto: Robert Treufeldt, 19. juuni 2020 Vaade ahtrile Osa algset tekiplangutust Osa algset masti Restoran ülemisel tekil Panoraam Dangė jõele laeva paremast pardast Restoran "Meridianase" koduleht. Inglise keeles Restoran "Meridianase" koduleht. Leedu, inglise ja vene keeles
Jaani kihistu

Jaani kihistu (inglise Jaani Formation) on siluri ladestu Jaani lademe kihistu. Kihistut hakkas esimesena eristama Artur Luha aastal 1930. Kihistu stratotüübiks valis ta Jaani rannas paljanduvad kivimikihid. Hiljem leiti, et see stratotüüp on ebarahuldav ja uueks stratotüübiks on Paramaja pank. Kihistule on nime andnud Saaremaa Jaani kirik. Kihistus eristuvad järgmised kihistikud: Mustjala kihistik Ninase kihistik Paramaja kihistik. Kihistu moodustavad valdavalt mergel ja domeriit, milles esinevad mugulate või vahekihtidena savikas lubjakivi ja dolomiit. Kihistu ülemises osas esineb lubjakivist bioherme. Jaani kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 15.09.2020) http://stratigraafia.info/term/?keyword=Jaani+kihistu (vaadatud 14.09.2020) https://sisu.ut.ee/stratotuup/silur-skeem EESTI ALUSPÕHJA GEOLOOGILINE KAART Mõõtkavas 1: 400 OOO, SELETUSKIRI, Tallinn, 1997 Jaani Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Jaani kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
Pilguse Psühhiaatriahaigla

Pilguse Psühhiaatriahaigla oli kohalik psühhiaatriahaigla (vahepeal psühhoneuroloogiahaigla) Saaremaal Pilgusel. Haigla avati 1913. Haigla töötas Pilguse mõisa peahoones, mis oli haigla jaoks 1909. aastal ostetud ning siis remonditud. Aastatel 1913–1917 oli haigla ametlik nimi venekeelne (eesti keeles Öseli mõistusekaotanud talurahva varjupaik). Aastatel 1917–1928 oli haiglal eestikeelne nimi Pilguse Vaimuhaigete Asutus. Pärast seda sai nimeks Pilguse Vaimuhaigete Haigla. Aastaks 1986 oli haiglas 60 voodikohta, millest olid täidetud umbes pooled. Haigla likvideeriti 1994. aasta lõpus. Haiged viidi üle Kuressaare Haiglasse. Selles haiglas on töötanud teiste seas Anti Liiv (peaarst 1975–1979) ja Gea Petersell. "8. septembril 1913 avati Pilguse vaimuhaigete varjupaik"[alaline kõdulink] Eesti HIV-positiivsete Võrgustiku koduleht (artikli originaal Meie Maa, 2. september 2013) Kristel Kirss: Haigla jättis patsientide paberid laiali, Eesti Päevaleht, 8. september 1998
Paramaja kihistik

Paramaja kihistik (inglise Paramaja Member) on siluri ladestu Jaani lademe Jaani kihistu kihistik. Kihistikku hakkas esimesena eristama Ago Aaloe aastal 1960. Kihistiku stratotüübiks on Paramaja pank, mille järgi on see ka nime saanud. Kihistiku moodustavad valdavalt lubjarikas mergel ja lubjakivi. Seda esineb Saaremaa idaosas, Muhu saarel ja Eesti mandriosas. Paramaja kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 15.09.2020) https://web.archive.org/web/20200812113940/http://stratigraafia.info/term/Paramaja%20kihistik (vaadatud 14.09.2020) Jaani Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Paramaja kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Ninase kihistik

Ninase kihistik (inglise Ninase Member) on siluri ladestu Jaani lademe Jaani kihistu kihistik. Kihistikku hakkas esimesena eristama Ago Aaloe aastal 1960. Kihistiku stratotüüp on Ninase pank, kihistik on nime saanud aga Ninase küla järgi. Kihistiku laiendatud stratotüüp on Mustjala puurauk, milles kihistiku kivimid esinevad 5,5–49,6 meetril. Kihistik esineb Saaremaa lääneosas. Selle moodustab valdavalt bioherme sisaldav lubjakivi. Kuigi Ninase kihistik esineb sisuliselt Paramaja kihistikuga kõrvuti, lamab ta mitmel pool osaliselt viimase all. Ninase kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 15.09.2020) https://web.archive.org/web/20200812130430/http://stratigraafia.info/term/Ninase%20kihistik (vaadatud 14.09.2020) Jaani Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Ninase kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Männiliimik

Männiliimik (Chroogomphus rutilus) on puravikulaadsete seltsi liimikuliste sugukonda kuuluv seeneliik. Liigi teaduslik esmakirjeldus on tehtud aastal 1774, sakslase Jacob Christian Schäfferi poolt, kes andis liigile nimeks Agaricus rutilus. Ameerika mükoloog Orson Knapp Miller Jr. liigitas selle 1964. aastal ümber perekonda Chroogomphus. Seent leidub nii Euroopas kui Põhja-Ameerikas, sh ka Eestis. Männiliimikud on söödavad, kuid mitte kõrgelt hinnatud söögiseened. Miller OK. (1964). "Monograph of Chroogomphus (Gomphidiaceae)". Mycologia. 56 (4): 526–49. DOI:10.2307/3756358. JSTOR 3756358. Sünonüüm Gomphidius viscidus on leheküljel 543. Chroogomphus(Singer) O.K. Mill., 1964 eElurikkus. Vaadatud 15.09.20
Mustjala kihistik

Mustjala kihistik (inglise Mustjala Member) on siluri ladestu Jaani lademe Jaani kihistu kihistik. Kihistikku hakkas esimesena eristama 1960. aastal Ago Aaloe. Kihistiku stratotüüp on Mustjala puurauk, milles kihistiku kivimid esinevad 49.6..85.8 meetril. See on nime saanud Mustjala asula järgi. Kihistik on Jaani kihistu alumine kihistik. See koosneb valdavalt merglist. Kihistik on paljudes kohtades dolomiidistunud, eriti idapoolsetel aladel. Kihistiku keskosas on karbonaatse komponendi sisaldus suurem kui ülejäänud kihistikul. Mustjala kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 15.09.2020) https://web.archive.org/web/20200919062807/http://stratigraafia.info/term/Mustjala%20kihistik (vaadatud 14.09.2020) Jaani Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Mustjala kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Rīga kihistu

Rīga kihistu (ka Riia kihistu, inglise Rīga Formation) on siluri ladestu kihistu. Kihistut hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1976. Kihistu stratotüübiks on Šķirotava-D2 puurauk, milles kihid esinevad 561.0..685.0 meetril. Kihistule on nime andnud Riia linn. Kihistus eristuvad järgmised kihid: Tõlla kihid (Kuuluvad Jaani lademesse) Jugla kihid (Kuuluvad Jaagarahu lademesse, ei esine Eestis). Kihistu moodustavad süvaveelise tekkega kivimid. Leedu keskosas on kihistu ligi 140 meetri paksune, selle moodustavad seal savi, mergel ja domeriit. Rīga kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 15.09.2020) https://web.archive.org/web/20200812114856/http://stratigraafia.info/term/R%C4%ABga%20kihistu (vaadatud 14.09.2020) https://sisu.ut.ee/stratotuup/silur-skeem "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. august 2020. Vaadatud 15. septembril 2020. EESTI ALUSPÕHJA GEOLOOGILINE KAART Mõõtkavas 1: 400 OOO, SELETUSKIRI, Tallinn, 1997 LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 13 Rīga kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
Tõlla kihid

Tõlla kihid (inglise Tõlla Beds) on siluri ladestu Rīga kihistu Jaani lademesse kuuluvad kihid. Kihte hakkasid esimesena eristama Ago Aaloe ja Dimitri Kaljo aastal 1962. Kihtide stratotüübiks on Tõlla puurauk, milles kihid esinevad 117,2..127,0 meetril. Need on nime saanud Tõlla asula järgi. Kihid on Rīga kihistu alumine osa, neil lasuvad Jugla kihid. Kihid koosnevad Eesti aladel valdavalt hallist argilliidist. Kihid on siin 10–30 meetri paksused, rohekas- kuni pruunikashallid ja sisaldavad ka savikaid dolokive ning domeriiti. Leedu keskosas esindab seda ligi 40 meetri paksune savikas mergel. Tõlla kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 15.09.2020) https://web.archive.org/web/20200812123945/http://stratigraafia.info/term/T%C3%B5lla%20kihid (vaadatud 14.09.2020) Jaani Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. EESTI ALUSPÕHJA GEOLOOGILINE KAART Mõõtkavas 1: 400 OOO, SELETUSKIRI, Tallinn, 1997 LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 13 Tõlla kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Kaspar Kurve

Kaspar Kurve (sündinud 18. detsembril 1986) on Eesti munitsipaalpoliitik, televisiooniajajakirjanik ning Antsla Valla Kultuurikeskuse direktor. Ta lõpetas 2005. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi, omandas bakalaureusekraadi rahvusvahelistes suhetes ja poliitikas (London Metropolitan University ning Institut d'études politiques de Bordeau) ning magistrikraadi inimõigustes ja sotsiaalses õiguses (London Metropolitan University). 12. septembril 2020 valiti Kurve Erakonna Eestimaa Rohelised kaasjuhiks. Kurve juhtimisel pääses Erakond Eestimaa Rohelised esmakordselt oma nimekirjaga KOV volikogusse - Antsla vallas kogusid Rohelised 12.5% häältest ning said Antsla volikogusse kaks kohta. Kurve ise sai Antslas paremuselt teise tulemuse vallas (186 häält). 8. novembril 2021 astus Kurve kaasjuhi kohalt tagasi tuues põhjenduseks Roheliste kehvad valimistulemused väljaspool Antsla valda. Tema isa oli eesti kergejõustiklane, näitleja ja ajakirjanik Igor Kurve, tema poolõde on endine lapsnäitleja ning praegune tõlkija Anna-Liisa Kurve.[viide?] "Antsla Kultuuri- ja Spordikeskus". "err". err (17.10.2021). "valimistulemused". err. "err".
Jugla kihid

Jugla kihid (inglise Jugla Beds) on siluri ladestu Rīga kihistu Jaagarahu lademesse kuuluvad kihid. Kihte hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1976. Kihtide stratotüübiks on Šķirotava-D2 puurauk, milles kihid esinevad 561,0..661,0 meetril. Need on nime saanud Jugla järve järgi. Kihid on Rīga kihistu ülemine osa, mille all lamavad Tõlla kihid. Leedu keskosas esindab seda ligi 100 meetri paksune kiht domeriiti ja karbonaatset savi. Jugla kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 15.09.2020) https://web.archive.org/web/20200806070859/http://stratigraafia.info/term/Jugla%20kihid (vaadatud 14.09.2020) LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 13 Jugla kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Apaščia kihistu

Apaščia kihistu on siluri ajastu Juuru lademe ja Raikküla lademe (Leedus eristatava ühise Juuru-Raikküla lademe) kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Petras Lapinskas aastal 1967. Kihistu stratotüüp on Parovėja-8 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 1722,2–729,9 meetril. Kihistu neostratotüüp on Likėnai-396 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 751,1–758,4 meetril. Kihistu on kuni 9 meetri paksune, selle moodustavad lubjakivi ja mergel. Kihistik on nime saanud Apaščia jõe järgi. Kihistut eristatakse Leedu keskosas. LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 14