laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Viisaastakuplaan

Viisaastakuplaan (vene keeles: пятилетний план) on peamiselt NSV Liidus ja teistes, reeglina käsumajaduse ehk nn sotsialistliku arengutee valinud riikides kehtinud või jätkuvalt kehtiv majanduse planeerimise riiklik süsteem. Ajavahemikku, mille jooksul viisaastakuplaani täide viiakse, nimetatakse viisaastakuks. Tänapäeval kasutab viisaastakuplaane mitu riiki, kuid esimestena alustasid plaanimajanduslikke mitmeaastakuid NSV Liit, India, Hiina Rahvavabariik ja Vietnam. Nõukogude Liit juhatas mitmeaastakute sarja sisse aastal 1928. Viisaasta- vms mitmeaasta-plaanid töötas NSV Liidus välja Riiklik Plaanikomitee produktiivsete jõudude teooria järgi. India alustas viisastakuplaanide elluviimist aprillis 1951. Hiina Rahvavabariik alustas 1953, kuid seal tekkis 1962-1966 paus ja viimatine, 13. viisaastak algas 2016. aastal. Põhja-Vietnam algatas viisaastakud aastal 1958. Tänapäevani praktiseerivad riiklikku majanduse planeerimist viisaastakute kaupa veel Bhutani Kuningriik (aastast 1961), Malaisia Föderatsioon (1966) ja Valgevenemaa (1996). Esimest korda tutvustas NSV Liidus viisaastakuplaani ideed Stalin 1928. aastal selleks, et NSV Liit jõuaks järele arenenud riikide tööstusele. See tähendas pööret 1921. aastal alustatud NEP-ilt (uus majanduspoliitika), mis oli Stalini jaoks liiga kapitalistlik. Peamine tähelepanu seati mitmeaastaku plaanides rasketööstusele ja eriti sõjatööstusele. 1929. aastal lülitati plaani ka kollektiviseerimine. Esimene viisaastakuplaan täideti NSV Liidus ühe aasta võrra kiiremini, kui oli ette nähtud. Hiljem rakendati viisaastakuplaane peale tööstuse ja põllumajanduse muudeski valdkondades, ka hariduses ja kultuuris. Üleliidulised viisaastakuplaanid kinnitati NLKP kongressidel. Oma viisaastakuplaan ja püstitatud eesmärgid pidid olema ka igal kollektiivil. Viimane, kolmeteistkümnes viisaastak jäi pooleli NSV Liidu lagunemise tõttu. Viisaastakuid oli NSV Liidus kokku kolmteist: Esimene viisaastak 1928–1932 Teine viisaastak 1933–1937 Kolmas viisaastak 1938–1942 Neljas viisaastak 1946–1950 Viies viisaastak 1951–1955 Kuues viisaastak 1956–1960 (ei viidud täide, asendati seitseaastakuplaaniga 1959–1965) Kaheksas viisaastak, 1966–1970 Üheksas viisaastak 1971–1975 Kümnes viisaastak 1976–1980 Üheteistkümnes viisaastak 1981–1985 Kaheteistkümnes viisaastak 1986–1990 Kolmeteistkümnes viisaastak 1991
Guinea vapp

Guinea vapp on Guinea Vabariigi riigivapp. Vapp on kasutusel aastast 1993. Vapikilbil on lipu värvides alus, mille kohal on valge rahutuvi, kes hoiab nokas kuldset oliivioksa. Vapi all valgel lindil on prantsuskeelne rahvuslik deviis "Travail, justice, solidarité" ('Töö, õiglus, solidaarsus'). Guinea lipp
Ahmed Tidiane Souaré

Ahmed Tidiane Souaré (sündinud 1951) on Guinea poliitik. Ta oli Guinea peaminister 23. maist 2008 kuni 30. detsembrini 2008. Souaré on Guinea tipp-poliitikas tegev alates 1989. aastast. Ta on muu hulgas töötanud presidendi administratsioonis. Aastal 2005 sai temast mäetööstusminister, aastal 2006 kõrgharidus- ja teadusminister. Ahmed Tidiane Souaré sai peaministriks mais 2008, kui president Lansana Conté määras ta ameti kuritarvitamise tõttu vabastatud peaministri Lansana Kouyaté asemele. Pärast seda, kui sõjavägi detsembris 2008 riigis võimu haaras, teatas Ahmed Tidiane Souaré, et tema valitsus on uue presidendi Moussa Dadis Camara teenistuses. 30. detsembril 2008 määras võimu haaranud sõjaväehunta tema asemele Kabiné Komara.
Jean Joseph Marie Amiot

Jean Joseph Marie Amiot [žan žoz'ef mar'i ami'o] (8. veebruar 1718 Toulon – 8. või 9. oktoober 1793 Peking) oli prantsuse jesuiidi misjonär ja sinoloog. 1737. aastal astus Amiot Jeesuse Seltsi ning 1740 või 1750 saadeti ta misjonärina Hiinasse. Seal võimaldasid ta ulatuslikud teadmised teadusest, matemaatikast, kirjandusest, keeltest, ajaloost ja muusikast tal peagi võita keiser Qianlongi usalduse (muuhulgas oskas ta keisri emakeelt mandžu keelt ja hiina keelt) ning ta veetis oma ülejäänud elu Pekingis. Hiinas olles kasutas Amiot hiina nime (錢德明). Amiot' Euroopas avaldatud tööd tutvustasid Kaug-Ida elu- ja mõttelaadi Lääne lugejatele paremini kui varem saadaval olnud teosed. Tema "Dictionnaire tatare-mantchou-français" ("Mandžu-prantsuse sõnaraamat"; Pariis 1789) oli väärtuslik teatmeteos, sest mandžu keelt Euroopas varem praktiliselt ei tuntud. Enamik Amiot' teistest kirjatöödest on koondatud väljaandesse "Mémoires concernant l'histoire, les sciences et les arts des Chinois" ("Märkmed hiinlaste ajaloost, teadustest ja kunstidest"; 15 köidet, Pariis, 1776–1791). Selle 12. köites avaldatud "Vie de Confucius" ("Konfutsiuse elu") oli varasematest samateemalistest Läänes käibel olnud teostest põhjalikum ja täpsem. Amiot tõlkis esimese eurooplasena Sun Zi teose "Sõja seadused", mis avaldati prantsuse keeles 1772.
Jüri Lossmann

Jüri Lossmann (ka Lossman; 4. veebruar 1891 Kabala mõis, Kõo vald – 1. mai 1984 Stockholm) oli eesti pikamaajooksja. Jüri Lossmann õppis kullassepaks. 1916 tuli ta Venemaa meistriks 5000 m jooksus. Esimeses maailmasõjas sai ta haavata. 1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis võitis ta hõbemedali maratonijooksus ajaga 2:32:48,6 kaotades soomlasest võitjale Hannes Kolehmaisele 13 sekundiga. 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis saavutas ta maratonis 10. koha. Ta püstitas pikamaajooksudes üle 20 Eesti rekordi. 1928. aastal osales ta kestvusjooksul Los Angelesest New Yorki (Bunion Derby). Tallinna linnavalitsusega sõlmitud lepingu alusel pidi Jüri Lossmann Tallinnas üles seadma 252 liiklusmärki ja neid viie aasta jooksul korras hoidma, misjärel need läksid Tallinna linnavalitsuse omandusse. 1944. aastal põgenes Rootsi, kus töötas kullassepana. Tema mälestuseks korraldatakse 1991. aastast juunikuus Viljandis "Jüri Lossmanni mälestusjooksu", mille distants on 6,5 km. Kuni 2005. aastani oli mälestusjooksu raja pikkus 21,1 km ehk poolmaraton. "Ettevaatust!" Esmaspäev, 31. oktoober 1932, nr. 44, lk. 5 Tiit Lääne. "Jüri ja Leks", Tallinn 1996 Eesti raha maandus bensiini ja verega Biograafia ESBL-is Jüri Lossmanni mälestusjooksu koduleht
Pilvi Üllaste

Pilvi Üllaste (sünniperekonnanimi Tõnisson; aastatel 1938–1945 Toomendi; 18. september 1917 Tallinn – 6. juuni 2003) oli eesti raadioesineja, helilooja, kirjanik ja kunstnik. 1935. aastal asus ta tööle Eesti Draamateatris etenduste muusikalise kujundajana. Aastatel 1938–1940 töötas ta Riigi Ringhäälingus lastesaadete tegijana. Sealt sai ta hüüdnime "raadiotädi". Samal eluperioodil mängis ta kannelt taarausuliste ühenduses Taara Hiis, Estonia teatris lavastati tema muusikaetendus "Lamburneid". 1945. aastal asus ta elama Türile ja õpetajana tööle Türi keskkoolis. Alates 1948. aastast elas Üllaste Väätsa vallas. Ta lõi palju tuntuks saanud lastelaule, millele ta kirjutas ka teksti. Neist paljud jõudsid hiljem helikassettidele ja plaatidele, samuti koolilaulikutesse. Kuid Pilvi Üllaste loomingus on ka laule täiskasvanuile, mille tekstid kirjutas ta samuti ise. Enne abiellumist valmis tal lasteraamat "Leheritsikas otsib tööd". 1978. aastal andis kirjastus Valgus välja tema taimefüsioloogiasse süüviva lasteraamatu "Avatud pähklipuu". 1988. aastal ilmus raamat "Lugu kahest vereliblest", mis tutvustab inimkeha talitlust. Pilvi Üllaste mahukaim teos oli 1997. aastal Kultuurkapitali abiga välja antud "Matsi raamat" – tema vanaisa Mats Tõnissoni elulugu. Üllaste loomingus on ka suur hulk maastikumaale. Samuti illustreeris ta ise oma raamatuid. Leheritsikas otsib tööd. Tallinn 1942 Laulame-tantsime laule ja laulumänge lasteaia lastele. Tallinn 1960 Avatud pähklipuu. Tallinn 1978 Piiri-pääri lastelaule. Tallinn 1987 Lugu kahest vereliblest. Tallinn 1988 Matsi raamat. Mats Tõnisson 1853-1915. Tallinn 1997 Meie lapse lauluraamat. Tallinn 2001 Muusade kutse. Paide 2017 Tema isa Ustus Toomendi oli Mats Tõnissoni poeg. Mait Talts. Muusade kutsele järgnedes. Eesti Päevaleht (Rootsi), 16. august 2017 2002 Türi Linnamuuseumis Pilvi Üllaste 85. juubeli tähistamiseks näitus raadiotädi elust ja loomingust. Foto "Raadiotädi Pilvi tähistab 85. juubelit" Pilvi Üllaste laulab ja saadab ennast kandlel (1987, pikkus 2 minutit)
N-terminaalne ots

N-terminaalne ots ehk N-ots ehk amino-terminaalne ots on polüpeptiidahela ots, kus paikneb vaba -NH2-rühm. N-ots sünteesitakse valkude sünteesil ribosoomi poolt esimesena. Paljudel valkudel paikneb N-otsas signaalpeptiid, mis määrab ära valgu transporditee. Vastab järjestuselt mRNA 5'-otsale. C-terminaalne ots
Aragats

Aragats (armeenia Արագած) on kihtvulkaan Kaukaasias, Armeenia kõrgeim mägi. Mäel on neli tippu, millest kõrgeima (põhjapoolse) tipu kõrgus on 4095 meetrit, läänepoolse 4007 m, idapoolse 3916 m ja lõunapoolse 3879 m. Jääb Aragatsotni maakonda. Edelanõlval asub Bjurakani observatoorium. Mäe nõlval 2300 m kõrgusel asub Amberdi kindlus. Aragatsi viimase purske aeg ei ole täpselt teada, kuid tõenäoliselt jääb see pleistotseeni või holotseeni algusse. Laavavoolud ja tefra koosnevad peamiselt andesiidist ja datsiidist. "Aragats". Global Volcanism Program (inglise keeles). Smithsonian Institution. Originaali arhiivikoopia seisuga 14. november 2020. Vaadatud 5. veebruaril 2009.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
James Cook

James Cook [džeimz kukk] (27. oktoober 1728 Yorkshire, Marton – 14. veebruar 1779 Hawaii) oli Briti meresõitja, kartograaf ja maadeavastaja. James Cooki tuntus põhineb kolmel ümbermaailmareisil, mille ta sooritas aastail 1768–1779. Cook uuris eeskätt Vaikse ookeani saari (Hawaii, Uus-Meremaa ja paljusid teisi Polüneesia saari), Põhja-Ameerika rannikut, Austraalia idarannikut jne. Ta üritas avastada ka lõunamandrit ehk Antarktist, kuid see tal ei õnnestunud. Cook erineb enamikust tolleaegseist meresõitjaist väidetava inimlikuma iseloomu pärast. Ta ei olnud konkistadoor. Pärismaalaste vastu kasutas ta vägivalda vaid siis, kui muud võimalust ei olnud. Ta püüdnud õpetada Polüneesia pärismaalasile kartulite ja sigade kasvatamist, et võõrutada neid kannibalismist. Cookist on loodud palju legende ja tema nimele kirjutatakse tihti avastusi, mis ei ole tema tehtud. Kuulsaim näide on Hawaii saared, mille on avastanud eurooplaste jaoks hoopis hispaanlased. Legendidele Cookist lisab loomulikult värvi tema traagiline surm Hawaii saartel 1779. aastal. Oletatavasti nägi tulevane meresõitja merd esimest korda u 15-aastaselt, ehkki ta sünnikodu oli merest kõigest kümmekonna kilomeetri kaugusel. Cookil ei olnud juhendajaid, ta oli iseõppija. Tal olid head teadmised astronoomiast, topograafiast, hüdrograafiast, navigatsioonist jms. Tema teadmised ei olnud arvatavasti väga põhjalikud, sest teoreetilist haridust mõnes mereväeakadeemias vms õppeasutuses polnud ta kunagi saanud. Tema haridustee piirdus mõne aastaga külakoolis. See-eest olid ta teadmised praktikule omaselt kindlad ja hästi omandatud. Cooki töid iseloomustab erakordne täpsus ja hoolikus. Tema koostatud kaarte Newfoundlandi ranniku kohta kasutati isegi 20. sajandi alguseni. Tavaliselt tuuakse Cooki merelemineku peapõhjusena välja tema armastust mere vastu.[viide?] See võib muidugi tõsi olla, kuid tõenäolisem on see, et tal ei jäänud teist valikut. Nimelt oli ta tõsiselt tülli läinud oma tööandjaga. Cook töötas 1746. aastal Staithesi-nimelises kalurikülas poesellina. Tekkinud olukorrast ei näinud ta muud väljapääsu, kui pani end kirja laevapoisina Whitby-nimelises sadamalinnas. Seega algas Cooki meremehestaaž 17-aastaselt. Tu'i Malila David Dobbs, Restless Genes
Albuquerque

Albuquerque on linn Ameerika Ühendriikides, New Mexico osariigi suurim linn ja Bernalillo maakonna halduskeskus. Linna asutasid 1706. aastal hispaania kolonistid. Linnas tegutseb teadusmuuseum ¡Explora!. 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022. Linna koduleht
Uuesalu Lasteaed

Uuesalu Lasteaed on lasteaed Rae vallas Rae ja Kiili valla piiri lähedal Uuesalu külas. Paariselamuks ehitatud hoone omanik on piirkonna arendaja IBE Estonia OÜ, kes kohandas selle lasteaiaks ja rendib välja. Uuesalu Lasteaed avati 2008. aastal ja töötas algul 1-rühmalise eralasteaiana. Pärast remonti ja laiendust 12. oktoobril 2009 jätkus tegevus kahes rühmas Kiili lasteaia filiaalina. Augustis 2016 võttis Uuesalu lasteaiamaja haldamise üle Rae vallavalitsus ja paariselamusse rajatud lasteaiast sai Õie lasteaia filiaal. Veebruaris 2020 valmis hoone juurdeehitus ja lasteaed sai juurde saali, õpitoa ning ühe rühma.
Kursi kirik

Kursi Maarja-Eliisabeti kirik asub Kursi külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas. Kirikus tegutseb EELK Kursi kogudus. Ehitatud vana kiriku müüridele (mille ehituse aeg ei ole teada) 1648. aastal. 1871–1872 toimus arhitekt Johann Gottfried Mühlhauseni juhtimisel kiriku ümberehitus. Siis lammutati kiriku edelaküljel ka arvatavasti 1760. aasta paiku rajatud Manteuffeli kabel. Suurele tornile lisaks ehitati 12 väikest nooljat apostlitorni, mis tähistavad sümboolselt Kristuse 12 apostlit. Torni kell on valmistatud 1922. aastal Tartus. Orel on ehitatud Frankfurdis Oderi ääres Wilhelm Saueri poolt 1898. aastal. Altarimaal "Kolgata" (autor teadmata) pärineb aastast 1872. Altari koos aiaga on meisterdanud Ants Reinberg (Raatmaa). Legend Kursi kiriku ehitamisest: „Kursi kirikut tahetud enne Tõrve külasse jõe kaldale ehitada, aga nii palju kui päevaga tehtud, sama palju ka ööga maha lõhutud. Ei saadud mitte ehitada. Siis näidatud kiriku meistrile öösel unes, et tuleb võtta sealt kohalt jõest sõel vett täis, kuhu kirikut ehitada taheti, ja minna mööda jõe äärt alla poole seni kaua, kui sõelast vesi maha kukub. Sinna kohta ehitatudki kirik, kus ta praegugi Pedja jõe kaldal seisab. Selle kiriku meistri nimi olnud Kusta ja sellest olevat tulnud Kursi kiriku nimi Kursi.“ – Esialgne ehitis oli barokne ühelööviline kivikirik, millel oli eenduv neljakandiline barokk-kiivriga läänetorn. 1872. aastal ehitati ristlööv, pikihoonet pikendati ida suunas ja lisati hulknurkne kooriruum. Tehti ka omaette katusega käärkamber. Välisarhitektuur ühtlustati uusgootipäraseks. Pikihoone ja ristlöövide nurkadesse ehitati teravatipulised ristlillikuga lõppevad tornikesed, aknad muudeti teravkaarseteks ning nende kaareväljadesse paigutati vitraažid. Teravkaarsed uksed on varustatud nikerdatud maasvärgiga. Seest on kirik võlvitud puust segmentvõlvidega, mida jaotavad puust ristroided. Sisustus on samuti uusgootipärane. Kursi kogudus Kursi kihelkond Kursi kirikuaed Kursi surnuaed Vaade edelast Vaade loodest Vaade kirdest Vaade altari suunas Kantsel Altar Altarimaal Vaade välisukse suunas Kursi kirik[alaline kõdulink] Kursi kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Saksa ordu suurmarssal

Saksa ordu suurmarssalite loend loetleb teadaolevaid Saksa ordu suurmarssaleid (ladina k. Summus Marescalcus; saksa k. Großmarschall, ka Ordensmarschall või Oberster Marschall) ehk sõjaväe juhatajaid, kes juhatasid peamiselt Leedu vastaseid rünnakuid ja resideerisid aastatel 1312–1525 Preisimaal Königsbergi ordulinnuses (tänapäeval Kaliningradis), olles aastast 1360 ka sealseks Königsbergi komtuuriks. Liivi ordu maamarssalite loend Liivi ordu maameistrite loend Saksa ordu kõrgmeistrite loend Saksa meistrite loend Preisi maameistrite loend Saksa ordumarssalite loend (kuni 1450. aastani)
Edise vasallilinnus

Edise vasallilinnus (saksa keeles Schloẞ Etz) oli vasallilinnus Edise külas Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asuvad linnuse varemed Ida-Viru maakonnas Jõhvi vallas. Edise linnus ehitati 15. sajandil kolmekorruselise kindlustatud tornina. Ajaloolase Ants Heina uurimistööde alusel võib arvata linnuse ehitusajaks aastat 1477. Edise linnus oli koos Jõhvi kindluskiriku ja Purtse vasallilinnusega sealkandis üks kolmest sõjalisest tugipunktist ja kaitserajatisest. Edise linnus võimaldas kontrollida Tallinnast ja Tartust tulevaid ja Narva viivat teed. Edise vasallinnust mainis Renneri kroonika Narva ja Vasknarva ordulinnuse kõrval tähtsuselt kolmanda linnusena Alutagusel. Linnus kuulus Michael von Taube andmetel Taubede suguvõsale 13. sajandist, tõestuskirjades on lossi Taubede omanduses esmamainitud 1477. aastal. 16. sajandi viimasel veerandil oli Edise mõisa ja loss, Kuressaare komandandi Hans von Focki omanduses. Loss müüdi kindral Georg Johann von Maydellile 1698. aastal, Põhjasõja eel Otto Johann Taube poolt. Edise linnust on mainitud Vene-Liivi sõja ajal, kui see jäi 1558. aasta juunis venelaste kätte. Kindluse 10-meheline kaitsemeeskond alistus ja vabastati venelaste poolt, kindlus aga hävitati. 1600. aastal koostatud Rootsi maarevisjoniraamatutes linnust kindlusena enam ei nimetata. 1816. aastast oli Edise pandiõiguse alusel kaupmees Frei valduses ja seejärel Tollide, Schwebside ja Rosenite valduses. 1919. aasta võõrandamise järel sai mõisasüdame omanikuks Vabadussõjast tuntud kindral Aleksander Tõnisson, hilisem Tartu ja Tallinna linnapea. Edise mõisnikele kuulus ka Jõhvi kiriku patronaadiõigus ning Ediselt viis Jõhvi kirikusse maa-alune käik, mille suue aeti kinni kindluse lammutamisega. Linnuse varemed olid säilinud veel Teise maailmasõja lõpuni, kuid hiljem need lammutati. Edise mõis Prof. Bar. M. Taube, Archiv des uradl. Geschlechtes Taube I Abt. I Bd. Petersb., 1910, pg 128 jne Georg Adelheim, "Revaler Ahnentafeln. Hans Fock" Eine Fortsetzung der Laurenty’schen „Genealogie der alten Familien Revals“ I, 1929, seite 9 Virumaa, Maakonna minevikku ja olevikku kajastav koguteos. Koostanud Ernst Rosenberg. Viru Maavalitsuse väljaanne. 1924, Rakvere. lk 83 U. Hermanni ajalooline õiend "Edise vasall linnus", 1973 Edise vasallilinnus kultuurimälestiste riiklikus registris SIHTASUTUS EDISE LINNUS
Sündinud 29. veebruaril

Siin loetletakse 29. veebruaril sündinud tuntud inimesi. 1468 – Paulus III, paavst 1792 – Gioacchino Rossini, itaalia helilooja 1892 – Hermine Elisabeth Jürgens, "Äksi nõid" 1896 – Morarji Desai, India peaminister 1977–1979 (surnud 1995) 1896 – Rudolf Jõks, eesti laulja ja pedagoog 1896 – Juozas Urbšys, Leedu diplomaat ja poliitik 1904 – Villem Seidra, eesti arhitekt 1920 – Tiiu Haamer, eesti näitleja ja lavastaja 1924 – Vladimir Krjutškov, Nõukogude Liidu poliitik 1924 – Pierre Sinibaldi, Prantsusmaa jalgpallur ja treener 1928 – Joss Ackland, Suurbritannia näitleja 1928 – Jüri Kivistik, eesti põllumajandustegelane ja majandijuht 1932 – Eha Raend, eesti nahakunstnik 1932 – Masten Gregory, USA autovõidusõitja 1932 – Teo Maiste, eesti näitleja ja laulja 1936 – Boriss Škitkin, Venemaa kabetaja 1936 – Jack R. Lousma, USA astronaut 1936 – Linda Ojastu, eesti kergejõustiklane 1936 – Joseph Henri Richard, Kanada jäähokimängija (ründaja) 1936 – Alex Rocco, USA filminäitleja 1936 – Alwin Schockemöhle, Saksamaa ratsutaja 1940 – Bartholomeos I, Konstantinoopoli patriarh 1940 – Toivo Ninnas, eesti laevandusjuht, endine kaugesõidukapten ja poliitik 1944 – Dennis Farina, itaalia päritolu USA näitleja 1944 – Ene Ergma, Eesti astrofüüsik ja poliitik 1944 – Maksim Saat, eesti majandusteadlane 1944 – Oleksandr Moroz, Ukraina poliitik 1944 – Leiki Loone, eesti matemaatik 1948 – Nikolai ja Juri Pimenov, Venemaa sõudjad 1948 – Irina Kuptšenko, vene filmi- ja teatrinäitleja 1952 – Jüri Pikma, eesti prokurör 1952 – Raissa Smetanina, vene murdmaasuusataja 1956 – Aileen Wuornos, USA sarimõrtsukas (surnud 2002) 1956 – Ruth Huimerind, eesti kujunduskunstnik 1956 – Kari Eloranta, soome jalgpallur ja jäähokimängija 1964 – Henrik Sundström, rootsi tennisist 1964 – Ola Lindgren, rootsi käsipallur ja treener 1968 – Clarence Brown, USA korvpallur 1972 – Antonio Sabato Jr., itaalia päritolu USA näitleja 1972 – Pedro Sánchez, Hispaania poliitik 1976 – Ja Rule, USA räppar ja näitleja 1980 – Simon Gagné, Kanada hokimängija 1980 – Taylor Twellman, USA jalgpallur 1980 – Virgo Tulit, eesti laulja 1980 – John Anders Gaustad, Norra murdmaasuusataja 1980 – Kairi Kasearu, eesti sotsioloog 1980 – Steven Cree, šoti filmi-, tele- ja teatrinäitleja 1984 – Cam Ward, Kanada hokimängija 1984 – Darren Ambrose, inglise jalgpallur 1984 – Cullen Jones, Ameerika Ühendriikide ujuja 1984 – Jekaterina Kordas, Eesti näitleja 1988 – Lena Gercke, Saksamaa modell ja saatejuht 1988 – Mikel Balenziaga, hispaania jalgpallur 1988 – Triin Loide, eesti ulmekirjanik 1992 – Theodor Sink, eesti tšellist 2000 – Ferran Torres, hispaania jalgpallur 2000 – Jesper Lindstrøm, taani jalgpallur
Suunav valik

Suunav valik on populatsioonigeneetikas loodusliku valiku vorm, mille tagajärjel muutunud või uute keskkonnatingimuste tõttu tõusevad esile võrreldes varasemate genotüüpidega uued genotüübid ja nende poolt määratud fenotüübid. Suunaval valikul toimub mingite alleelide kindlasuunaline sageduste muutus, mille tagajärjel võivad fikseeruda ka vastavas keskkonnas kasulikuks osutunud retsessiivsed alleelid. Enamik evolutsioonilistest muutustest on toimunud suunava valiku tagajärjel. Lõhestav valik Stabiliseeriv valik Kallak, H. 1990. Bioevolutsioon. Tallinn, Valgus. lk 46
Kristlik-Demokraatlik Rahvapartei (Moldova)

Kristlik-Demokraatlik Rahvapartei (rumeenia keeles Partidul Popular Creștin Democrat) on Moldovas tegutsev konservatiivne erakond. See on ainus Moldova parlamendis esindatud erakond, mis toetab riigi ühendamist Rumeeniaga. Erakond kasvas välja Moldova Rahvarindest ning kannab oma praegust nime aastast 1999. 2005. aasta märtsis toimunud parlamendivalimistel toetas seda 9% valijatest. See tagas 101-kohalises parlamendis 11 kohta. Alates 1994. aastast on erakonda juhtinud Iurie Roșca, kes on praegu ühtlasi Moldova parlamendi asespiiker. Kristlik-Demokraatlik Rahvapartei on Euroopa Rahvapartei vaatlejaliige ning Rahvusvahelise Demokraatide Liidu ja Euroopa Kristliku Poliitilise Liikumise täisliige. Kristlik-Demokraatlik Rahvapartei
Abhisit Vejjajiva

Abhisit Vejjajiva (tai อภิสิทธิ์ เวชชาชีวะ; sündinud 3. augustil 1964 Suurbritannias Newcastle-upon-Tyne'is) on Tai poliitik. Ta oli 17. detsembrist 2008 kuni 5. augustini 2011 Tai peaminister. Abhisit Vejjajiva sündis Inglismaal arstide perekonnas. Ta omandas Oxfordi Ülikoolis bakalaureusekraadi filosoofia, politoloogia ja majandusteaduse alal; hiljem sai magistrikraadi majandusteaduse ja bakalaureusekraadi õigusteaduse alal. Ta pidas muu hulgas loenguid ka Tai ülikoolides. Abhisit Vejjajiva poliitikukarjäär algas 1992. aastal, kui ta valiti Bangkoki esindajana parlamenti. Alates aprillist 2005 on ta Tai Demokraatliku Partei esimees. Pärast 2007. aasta parlamendivalimisi sai temast opositsioonijuht. Pärast seda, kui Tai konstitutsioonikohus saatis 2. detsembril 2008 laiali valitseva Rahva Võimu Partei ja tema koalitsioonikaaslased ning keelustas nende parteide juhtide osalemise poliitikas, astus peaminister Somchai Wongsawat tagasi ja peaministri kohusetäitjaks sai Chaovarat Chanweerakul. Seejärel valis Tai parlament 15. detsembril 2008 Abhisit Vejjajiva riigi peaministriks, kuningas Bhumibol Adulyadej kinnitas ta ametisse 17. detsembril.
Johan Albrecht Ehrenström

Johan Albrecht Ehrenström (28. august 1762 – 15. aprill 1847) oli Soome arhitekt ja Helsingi ülesehituskomitee esimees, kes kutsus Carl Ludvig Engeli projekteerima pealinna olulisi hooneid ja kujundas ise linna detailplaneeringu. Tal oli soov kujundada Helsingist euroopalik pealinn, kus tänavad on laiad ja väljakud avarad – tunduvalt erinevad keskaegsest sopilisest linnast. Ülesehituskomiteel olid linna kujundamisel üpris vabad käed, kuna vanad puitehitised olid suurelt osalt 1808. aasta tulekahjus hävinenud. Ehrenström projekteeris Helsingi kesklinna ruudustikukujuliselt, kus tänavad kulgevad otse kõrguste erinevusele vaatamata. Sellise planeeringu eeskuju sai ta Vana-Kreekast, kus pikad tänavad tõid värskendavat meretuult linna keskusse. Oulu tulekahjus 1822. aastal oli peaaegu kogu linn maha põlenud. Venemaa keisri Aleksander I käsuga sai Ehrenström õiguse teha Oulu linna detailplaneering. See valmis 1824. aastal, kuid ametlikult kinnitas keiser selle 15. veebruaril 1825. Planeeringu autoriks on peetud ka Engelit, kuid tema osa oli selles ainult planeeringu joonistamine Ehrenströmi soovituste järgi. Ehrenström on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule. "Oulu ajaloolised kaardid". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. jaanuar 2012. Vaadatud 29. detsembril 2008.