John Wood vanem

See artikkel on inglise arhitektist; teiste samanimeliste isikute kohta vaata lehekülge John Wood John Wood vanem (1704 – 23. mai 1754) oli inglise arhitekt, kes on tuntud oma palladianismi stiilis tööde ja olulise panuse poolest Inglismaa linna Bathi arhitektuuris. John Wood sündis 1704. aastal Bathis, Somersetis, Inglismaal. Ta oli kohaliku ehitaja poeg ja sai varajase hariduse Bathis. John Wood vanem on tuntud oma tööde poolest Bathis, kus ta mängis 18. sajandi jooksul otsustavat rolli linna muutumisel moekaks spaakuurordiks. Wood, kes oli juba Londonis ehitamist proovinud ja oli selle käigus peaaegu pankrotti läinud, tuli Bathi tagasi, kui ta oli vaid kakskümmend kolm. Ta oli palladianismi arhitektuuristiili järgija, mis oli inspireeritud Vana-Rooma ja Kreeka klassikalisest arhitektuurist. Kujundustes esinesid sageli sümmeetrilised fassaadid, klassikalised sambad ja muud palladianismi arhitektuurile iseloomulikud elemendid. Tal oli visioon linna ümberkujundamisest, mis tol ajal veel keskaegsete müüride vahel oli, rentides maad väljaspool müüre ja arendades seda. Tema ambitsioonide suursugusus ja tema kujutlusvõime suurejoonelisus olid paralleelsed. Bath oli olnud Rooma linn ning Wood oli otsustanud luua selle moodsa versiooni. Ta uskus kohalikku legendi, et Bath oli ammu enne Rooma aega olnud suur linn, mis on võrreldav Babüloniga. Seda valitses kuningas Bladud, brittide kuningas ja druiidide patroon. Pärast Kreekas reisimist haigestus Bladud pidalitõbi ja naasis Suurbritanniasse, töötades maskeeritult seakarjana Swainswickis, Bathi lähedal asuvas külas. Ühel päeval vaatas ta oma sigu soojas mudas püherdamas. Ta märkas, et neil ei tekkinud ühtegi tavalist sigade haigust ja proovis seetõttu ise mudavanni. See ravis ta leepra. Ta naasis ja suutis troonile pääseda, kuid tema valitsemisaeg lõppes enneaegselt. Tema esimene projekt oli Queen Square. Wood sõlmis maale 99-aastase rendilepingu. Ta kavatses algusest peale ehitada sellisel skaalal, mis sobiks Bladudi linnale, ja pidas oma eeskujuks Palladiot. Kõik oli loodud selleks, et muuta elanike elu meeldivaks. See pidi olema kaitstud mööduva liikluse eest. Laiad kõnniteed hoiaksid jalakäijad möödasõitvate vankrite ratastelt üles lendava muda eest. Kolm külge ehitati terrasside moodustavate üksikelamutega. Kuid tõeline sensatsioon, Suurbritannias uudne, oli põhjakülje ehitamine. See nägi välja nagu palee. See on üks pikk hoone, mille keskne kolmnurkne frontoon toetub korintose sammastele. See palee on jagatud eraldi majadeks, millest igaühel on oma sissepääs ja ülaltoodud akende komplekt. Wood tutvustas veel üht nutikat uuendust, millest sai toonase Suurbritannias seda tüüpi eluasemete puhul norm. Ta nõudis ainult, et fassaad vastaks tema disainile. Ta jättis kodu välisukse ja akende taha ehitamise teistele ehitajatele, kes rendivad ühe või mitu lahte ja arendavad neid oma äranägemise järgi. Ehkki kõigi Bathi suurejooneliste poolkuude ja terrasside esiküljed on ühetaolised, pole need tegelikult muud kui eesriie selle jaoks, mis nende taga peitub. Teine tähelepanuväärne projekt on The Circus, ümmargune ruum, mida ümbritsevad kolm klassikalist sammast (dooria, joonia ja korintose) linnamajad. Queen Square'ist põhja pool on John Woodi teine suur triumf: tsirkus. Kahjuks suri ta kohe pärast vundamendikivi panekut. Tsirkus koosneb kolmest kumerast terrassist, mis moodustavad ringi. Wood kujutas ette, et kesklinnas asuvat ruumi kasutatakse erinevate mängude jaoks, nagu Rooma tsirkuses. Kuigi Circus oli ette nähtud spordivõistluste kohaks, siis arvestades nõudlust elegantsete elamispindade järele, moodustus sellele krundile linnamajadest ring. Sinna jõuab mööda kolme tänavat, millest üks, Brock Street, ühendab teda Crescent'iga. Woodi kujundas terrassid Rooma Colosseumit silmas pidades. Meekarva vannikivist fassaad on paigutatud astmete kaupa. Esimesel korrusel on paar lihtsat dooria sammast, samas kui nende kohal muutub meeleolu elavamaks jooniaks ja üleval priiskavaks korintoseks. Maapinda esimesest korruselt eraldava kitsa serva vahele jäävad kujundused, mis väidetavalt tulenevad Woodi huvist vabamüürluse vastu. Seal on linnud, öökull puus, ankur, kiiver, vikat ja madu, nägu ja harf; kõrvalekalle Palladio lihtsusest. Iga maja projekt on erinev. Sellest hoolimata on see Inglise pragmaatilisuse heaks näiteks, ning mis selgitab Circus'e püsimist: ta on ühel ja samal ajal nii rangelt formaalne kui ka äärmiselt hästi mugandatav. Tema elamute ja avalike hoonete kavandid aitasid kujundada klassistlikul ajastul linna eripära. John Wood vanema töö on märkimisväärne, kuna see aitas kaasa Bathi arhitektuursele maastikule, mis sai 1987. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse. John Woodi pojast John Woodist nooremast sai samuti tunnustatud arhitekt ja ta jätkas oma isa tööd Bathis. Noorem Wood viis lõpule mitu oma isa projekti ja töötas välja oma arhitektuuristiili. Kokkuvõttes mäletatakse John Woodi vanemat oma mõjuka panuse eest klassitsitliku arhitektuuri, eriti Bathi linnas. Tema töid imetletakse jätkuvalt nende elegantsi ja rolli pärast, mida nad mängisid Bathi kui kultuuri- ja arhitektuurikeskuse arendamisel. Harris, Eileen (1989). "John Wood's System of Architecture". The Burlington Magazine. The Burlington Magazine Publications Ltd. 131 (1031): 101–107. ISSN 0007-6287. JSTOR 883753. Vaadatud 14. novembril 2023. Dimbleby, David (2008). How We Built Britain. Bloomsbury Pub Limited. ISBN 0-7475-9287-X. Glancey, Jonathan (2006). Architecture. DK Publishing (Dorling Kindersley). ISBN 0-7566-1732-4. Worsley, Giles (1995). Classical Architecture in Britain. New Haven (Conn.) London: Paul Mellon Ctr for Studies. ISBN 0-300-05896-9. Centre, UNESCO World Heritage (22. mai 2009). "City of Bath". UNESCO World Heritage Centre. Vaadatud 14. novembril 2023.