laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Barbakaan

Barbakaan (vanaprantsuse keele sõnast barbacane) on linna või linnuse puhul sillapäis, väravehitise ette püstitatud väline tõstesilda külgedelt ümbritsev kaitsetorn või tornipaar. Barbakaan. http://www.keeleveeb.ee/dict/speciality/art/dict.cgi?word=barbakaan&lang=et
Relvakoda

Relvakoda on keskaegsetes kirikutes väike eeskoda lõunapoolse portaali juures, kuhu enne kirikusse sisenemist jäeti relvad
Jelgava Süüta Neitsi Maarja katedraal

Jelgava Süüta Neitsi Maarja katedraal (Läti keeles Jelgavas Bezvainīgās Jaunavas Marijas Romas katoļu katedrāle) on katedraal Lätis Jelgava linnas aadressil Katoļu ielā 11. Hoone on arhitektuurimälestis. Praegune kirikuhoone ehitati Jelgavasse aastail 1902–1906. Kirik on ehitatud punastest tellistest, sellel on üks suur torn. Nii torni kui ka katust kaunistavad uusgooti stiilile omased elemendid. Hoonel on kolm löövi ja transept. Peasissekäigu kohal asub püha õhtusöömaaega kujutav bareljeef. Katedraali juures asub ka väike aed, samuti kuulub selle juurde kirikla. Katedraalis asub kolm gooti stiilis tammepuust altarit. Katedraali koha peal oli varem väike kivist kirik, mis valmis aastal 1630 ja kandis püha Jüri nime. Hoone ehitamist alustas Friedrich Kettler, aga töö ja lõpetamata. Aastal 1639 lubas Jakob Kettler Władysław IV Wazale, et kirik ehitatakse valmis. Tööd lõpetati aastal 1645, aga juba aastal 1661 kaebas kohalik piiskop hertsogile, et kirik vajab remonti. Remont lõpetati aastaks 1715. Aastail 1672–1773 asus Jelgavas jesuiitide misjonikeskus, mistõttu linna katoliiklaste arv kasvas. Nõnda taotleti aastal 1783 kirikule katedraali staatust ja see palve rahuldati, aga aastal 1798 allutati Kuramaa katoliiklased Vilniuse piiskopkonnale ja katedraalist sai taas tavaline kirik. Prantsuse revolutsiooni ajal elas Jelgavas kuningas Louis XVIII, kes annetas kirikule briljantidega kaunistatud monstrantsi ja vana maali, mis kujutas ristilöödud Kristust. Aastal 1902 juhtis Jelgava kogudust Kazimirs Jasenas, kes soovis vana hoone asendada uue ja uhke kirikuga. Nii alustas ta raha kogumist ja uue kiriku rajamist. Ehitustööd lõppesid aastal 1906. Uusgooti stiilis hoone ehitati punastest tellistest. Algul kandis ka see kirik püha Jüri nime, aga aastal 1925 pühitseti see neitsi Maarjale. Ühtlasi pühitseti valminud kirik ka sisse. Teise Maailmasõja ajal, juulis 1944, põles kirik maha. Püsti jäid vaid selle välismüürid. Taastamistöid alustati aastal 1950, need viis läbi kohalik kogudus oma jõududega. Üldjoontes lõpetati tööd aastaks 1958, aga sisetöid jätkati veel aastani 1969. Kiriku torn taastati algsel kujul alles aastaks 1992. Algselt oli tegemist tavalise kirikuga, katedraaliks sai see aastal 1995, kui rajati Liepāja piiskopkond. Katedraali koduleht Katedraal Jelgava turismiportaalis Fotod katedraalist
Katja Višnar

Katja Višnar (sündinud 21. märtsil 1984 Bledis) on endine Sloveenia murdmaasuusataja. Esimest korda osales Višnar täiskasvanute tiitlivõistlusel 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris oli ta klassikasprindis 16., paarissprindis koos Vesna Fabjaniga kümnes ja teatesõidus 14. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel Oslos oli ta vabasprindis 21. ja paarissprindis viies. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes oli ta klassikasprindis neljas ja paarissprindis kuues. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis oli ta vabasprindis üheksas, paarissprindis kümnes, teatesõidus üheteistkümnes ja 10 km distantsil 54. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis võitis ta koos Anamarija Lampičiga sprinditeates hõbemedali. Višnar osales esimest korda maailma karikasarja etapil 2006. aasta oktoobris Düsseldorfis ja saavutas sprindis 27. koha. Esikümnesse jõudis ta esimest korda 2010. aasta jaanuaris Rõbinskis, kus oli sprindis kuues. Kaks päeva hiljem tuli ta paarissprindis teiseks. Esimest korda jõudis poodiumile 2011. aasta veebruaris Rõbinskis, kui oli vabasprindis teine. Ta teatas sportlaskarjääri lõpetamisest 2020. aasta jaanuaris. 2019 Seefeldis hõbemedal sprinditeates (koos Anamarija Lampičiga) Katja Višnar osales individuaalarvestuses 161 maailma karikasarja etapil ja jõudis esikolmikusse kolmel korral, millest kõigil kordadel oli ta teine. Katja Višnar sports-reference.com, kasutatud 6. detsember 2014 Katja Višnar FIS-i lehel
Eesti Toidupank

Eesti Toidupank on heategevusorganisatsioonide võrgustik, mille eesmärk on kaubandus- ja hulgivõrgust kokku koguda (veel) kõlblik toidukaup, mida ei jõuta mingil põhjusel ära müüa, ning jagada see toimetulekuraskustes inimestele, ennekõike lastega peredele. Kaubamärgi Eesti toidupank omanik ning võrgustiku keskorganisatsioon on Sihtasutus Eesti-Hollandi Heategevusfond. Kaupa annetatakse toidupankadele tasuta ja antakse ka edasi tasuta. Toidupanga eestvedaja Piet Boerefijni sõnul moodustavad annetused nende eelarvest 80–90%. Toidupankade idee pärineb 1960. aastate keskpaigast, mil Ameerikas loodi esimene toidupank. Eesti Toidupanga kutsusid ellu 2010. aasta märtsis Eesti-Hollandi Heategevusfond ja Swedbank. 2020. aastatel on võrgustikus 14 toidupanka: Tallinna TP, Tartu TP, Pärnu TP, Haapsalu TP, Kuressaare TP, Rakvere TP, Järvamaa TP (Türi ja Paide), Narva TP, Viljandi TP, Võru TP, Põlva TP, Valga TP, Jõgeva TP ja Jõhvi TP. 2019. aasta aprillis oli äriregistris kolm MTÜ-d, mille nimes sisaldub sõna "toidupank". Toidupanga veebis on märgitud peamiseks juriidiliseks kehaks SA Eesti-Hollandi Heategevusfond. Eestimaa Toidupankade Ühendus Läänemaa Toidupank mtü Pärnu Toidupank mtü https://web.archive.org/web/20141206093757/http://www.toidupank.ee/11448/ (vaadatud 06.12.2014) Toidupanga abiraha on otsakorral, ERR (vaadatud 8.3.2016). http://www.toidupank.ee/eesti-toidupank/ (vaadatud 06.12.2014) Toidupanga koduleht
Cimitero degli Allori

Cimitero degli Allori (Cimitero Evangelico degli Allori; 'evangeelne kalmistu Allori juures') ehk Firenze Allori kalmistu (Allori oli asundus, nimi on tõlkes "Loorberipuud") on evangeelne (mitte-katoliiklik) kalmistu, mis asub Galluzzo linnajaos Firenze lõunaosas Toscana maakonnas Itaalias. Kalmistu rajati 1860. aastal, kui Firenze vanalinna piiril asuval evangeelsel Firenze inglise kalmistul lõpetati ruumipuuduse tõttu uute haudade rajamine. Alates 1970. aastast on seal lubatud matta ka teiste kristlike koguduste ja isegi mittekristlike usuühenduste liikmeid. Arnold Böcklin (1827–1901), šveitsi maalikunstnik Thayaht (1893–1959), itaalia kunstnik Anna Michelson (1878–1965), keeleõpetaja, Lydia Koidula noorem tütar John Pope-Hennessy (1913–1994), briti kunstiajaloolane
Katlakalna kihelkond

Katlakalna kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Kattelkaln) oli haldusüksus Liivimaa kubermangus Riia kreisis Riia linnasarases. Mazā Jumpravmuiža mõis Olaine mõis (Olei, Olai, (Olaines muiža) Katlakalna kirikumõis (Katlakaln Pastorat, Katlakalnsi mācītājmuiža) Fockenhofi poolmõis (Fockenhof) Depkini mõis (Depkinshof, Merķeļamuiža poolmõis) Rāmava poolmõis (Rammenhof) Rummershofi poolmõis (Rummershof) Hupel, August Wilhelm (1782). Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk 46–49. Hupel, August Wilhelm (1782). Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk 46–49. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 214. von Hagemeister, Heinrich (1836). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Volumes 1. Riga: Eduard Frantzen. Lk 37.
Hildesheimi piiskopkond

Vürstlik Hildesheimi piiskopkond (saksa Hochstift Hildesheim) oli Saksa-Rooma riigi osariik keskajast aastani 1803. See oli Hildesheimi piiskopkonna ametis olevate juhtide vürstlikult valitsetud territoorium. Vürstlikud piiskopid kandsid seega ilmalikke ja vaimulikke funktsioone. Riik sai nime oma pealinna Hildesheimi järgi. Pärast Vana-Saksimaa vallutamist Frangi riigi poolt asutas keiser Karl Suur aastal 800 misjonipiiskopkonna oma Ostfaali õukonnas Elzes (Aula Caesaris), umbes 19 km Hildesheimist läänes. Tema poeg, kuningas Ludwig Vaga rajas Hildesheimis piiskopkonna aastal 815, pühendades selle neitsi Maarjale. Vendade Grimmide esitatud legendi järgi pidas kuningas Elze talvistes metsades jahti, kui märkas, et oli kaotanud oma õnnistatud neitsi Maarja reliikviaga ripatsi. Hullununa saatis ta oma saatjaskonna minema, kes lõpuks avastasid õitsva roosipõõsa ja reliikvia selle okstes, mida see lahti ei lasknud. Ludwig ehitas roosi kõrvale kabeli, hilisema Püha Maarja toomkiriku. Rosa canina kasvab siiani toomkiriku apsiidil, seda kutsutakse tuhandeaastaseks roosiks (Tausendjähriger Rosenstock). Tema poeg, kuningas Ludwig Sakslane nimetas kuulsa endise Reimsi peapiiskopi Ebbo 845. ja 847. aasta vahel piiskopiks. Ebbo järglane Altfrid alustas toomkiriku ehitamist, kiriku põhiplaan pole sellest ajast muutunud. Saksi dünastia valitsemise ajal muutusid Hildesheim ning naabruses asunud Halberstadti ja Magdeburgi piiskopkonnad keskseks kiriklikuks territooriumiks Saksa-Rooma riigis. Piiskop Bernward (993–1022) ja tema järglane Godehard (1022–1038) lisasid palju arhitektoonilisele ja kultuurilisele traditsioonile tänapäeva UNESCO maailmapärandi nimistus. Riigipäeval Mainzis 15. augustil 1235 jõudis piiskop Konrad II Hildesheimi ametliku tunnustamiseni vürstliku piiskopkonnana (Hochstift) keiser Friedrich II Hohenstaufeni poolt. Selle edu negatiivseks tagajärjeks hakkas Hildesheimi häirima naabruses asunud Welfide Braunschweig-Lüneburgi hertsogkond, mis tipnes Hildesheimi piiskopivaenusega 1519–1523 koos sõjaka hertsog Heinrich Nooremaga, mis viis märkimisväärse territooriumite kaotuseni. 16. sajandil pöördus enamus piiskopkonnast, samuti enamus Hildesheimi riigist protestantismi. Kuid piiskopkonnal õnnestus mitte ainult säilitada oma sõltumatus ümbritsevatest protestantlikest Braunschweig-Lüneburgi riikidest, vaid ka tagasi saada suur osa kaotatud valdustest, enamasti seetõttu, et piiskopid olid aastatel 1573–1761 võimsa Wittelsbachi dünastia liikmed, viimati Clemens August von Bayern aastast 1723, kes oli ka Kölni peapiiskop ja kuurvürst, Münsteri, Osnabrücki ja Paderborni vürstlik piiskop, samuti Saksa ordu kõrgmeister. Saksamaa mediatisatsiooni ajal, aastal 1803 kaotas Hildesheim oma riikluse ja territoorium anti Preisimaale. Preisimaa kaotas selle varsti Vestfaali kuningriigile. 1815. aasta Viini kongress andis territooriumi Hannoveri kuningriigile. Ernst (1573–1612) Ferdinand (1612–1650) Maximilian Heinrich (1650–1688) Joseph Clemens (1688–1723) Clemens August (1723–1761) Hildesheimi piiskoppide loend Hildesheimi piiskopkond (diötsees)
Air Wales

Air Wales (kõmri keeles Awyr Cymru) oli Walesi lennuettevõte peakorteriga Cardiffis. Air Walesi asutas 1997. aasta alguses kinnisvaraettevõtja Roy Thomas. Ta valis sellele nime, mida oli juba varem kasutatud, kuni selle nime eelmine kandja 1979. aasta juunis Air Angliaga ühines. Ettevõte alustas lende 2000. aasta jaanuaris, esialgu Lääne-Walesis Pembrey lennujaamas. 2001. aasta oktoobris kolis ta Swansea lennujaama. Kolme aasta jooksul ei saavutanud reisijate arv ettevõttes taset, mis võimaldanuks end ära elatada, ja ettevõte kolis 2004. aasta oktoobris Cardiffi lennujaama. Ettevõte laienes järjest, kuni tema palgal oli 2005. aasta seisuga 120 inimest, neist 20 pilooti ja 20 tehnikut. Ettevõte pakkus lende Walesist mujale Suurbritanniasse, Iirimaale, Belgiasse ja Prantsusmaale. Ettevõte lõpetas tegevuse 23. aprillil 2006, nimetades põhjusena kasvavaid kulusid ja suuremate odavlennuettevõtete agressiivset konkurentsi. Algselt kuulus firmale kaks Dornier Do 228 lennukit, mille asemele osteti hiljem ATR42-300 lennukid. Tegevuse lõpetamise ajaks oli ettevõttel neid 5. 2006. aasta märtsis oli Air Walesi lennukipargi keskmine vanus 13,4 aastat. Air Walesi koduleht
TE

TE võib tähendada järgmist: Terminologia Embryologica ... Te võib tähendada järgmist: telluuri tähis ...
Nikolai gümnaasium

Nikolai gümnaasium on vähemalt ühe Eesti ja mitme välismaa kooli nimi: Nikolai gümnaasium on Gustav Adolfi Gümnaasiumi varasem nimi Nikolai gümnaasium on Riia lütseumi varasem nimi Liepāja Nikolai gümnaasium
Tiin

Tiin ehk tessatin (ehk dessatin) (vene keeles десятина; murretes ka tessand, tessandiin, tessantiin, tiinemaa) on vana pindalaühik. Üks tiin on 2400 ruutsülda või 6 Tallinna vakamaad (1,0925 hektarit). Tiin võrdus kolme Riia vakamaaga. Mõõtühikute loend Eesti etümoloogiasõnaraamat, eki.ee, (vaadatud 25.04.2016) Carl Robert Jakobson, Maa laiuse mõõdud, Sakala Kalender põllumeestele 1880, lk 131
Läti Ajaloomuuseum

Läti Ajaloomuuseum (läti Latvijas Nacionālais vēstures muzejs) on Riia linnas Riia lossis asuv ajaloomuuseum. Muuseumi asutas 1869. aastal Riia Läti Selts (läti Rīgas Latviešu Biedrība). Aastast 1920 asub muuseum Riia lossis ja aastast 1924 on see riigimuuseum. http://lnvm.lv
Sülearvuti dokk

Sülearvuti dokk või lihtsalt dokk on sülearvuti lisaseade, mis võimaldab lihtsamal viisil ühendada sülearvutit levinud välisseadmetega. Enamikul dokitavatel seadmetel nagu mobiiltelefonidel ja arvutihiirel on erinevad üleminekud, seega pole dokid standardiseeritud ning on kujundatud vastavalt soovitavale seadmele. Doki abil võib sülearvutist saada lauaarvuti asendaja arvuti mobiilsust ohverdamata. Dokkimist saab olenevalt süsteemi suutlikkusest läbi viia nii unerežiimil kui ka sülearvuti sisse- või väljalülitatud olekus. Tahvelarvuti dokk on üldjuhul tahvelarvuti kinnitusadapter, millel võivad olla ka pordiläbiviigud või pordilaiend. Erinevalt enamusest lauaarvuti dokkidest kinnitub tahvelarvuti dokki lukustusega, et vältida soovimatut väljakukkumist. Dokid jagunevad nelja põhikategooriasse. Portreplikaatorid on funktsionaalsuse ja loogika poolest sarnased hulga juhtmetega, mida saab sisse ja välja lülitada dokkimispesa kaudu. Mõni portreplikaator sisaldab adaptereid, millega saab erinevaid kontakte vahetada (näiteks Micro-DVI tavalise DVI vastu). Kõik eriseadmed on ühendatud portreplikaatori külge, ning kui kasutaja soovib ligipääsu ühele või mitmele seadmele tuleb tal selleks sülearvuti ühendada vaid portreplikaatoriga. Portreplikaator on mõeldud vaid notebook-tüüpi sülearvutitele. Breakout-dokk on üleminek, mis on jagatud mitmeks osaks. Sellel on duplikaadid olemasolevatest pesadest ning täiendavad välised pesad. Osa breakout-doki tootjaid kasutavad adaptereid, millel on ligipääs ühenduses olevatele siinidele ning seega on võimalik kasutada suuremat arvu pesasid. Konverterdokk loob mitu ühendust läbi ühe pesa, kuid sisemise kiibistiku asemel kasutatakse muundureid doki sees. USB baasil sisaldab see muundureid nagu USB-videokaart, -helikaart, -võrgukaart, -modem ja -mälukaardiluger, mis on ühendatud sisemise USB-jaoturi kaudu, et anda arvutile lisaühendusi. Hübriiddokk on otseselt ühendatud emaplaadi kiibistikuga kasutades suletud ühendust. Mõnel hübriiddokil on laienduskaardid, RAM, VRAM, CPU, cache ja lisaprotsessorid. Hübriiddoki võimalust kasutatakse hübriidarvutitel. Vahel liigitatakse ka sülearvutitoed (stand) dokkide alla, aga tegelikult ei saa neid mitte mingil moel arvutiga ühendada. Tegemist on inertse tarvikuga, mis on disainitud üksnes sülearvuti füüsiliseks toetamiseks, tavaliselt tõstetakse sellega sülearvuti kasutaja jaoks paremale kõrgusele või kasutatakse alust selleks, et parandada sülearvuti jahutamist. "Docking station". www.techopedia.com. Vaadatud 07.12.2014 "Port Replicator". www.whatis.techtarget.com. Vaadatud 07.12.2014
Sikorsky HH-60 Pave Hawk

Sikorsky MH-60G/HH-60G Pave Hawk on Sikorsky Aircrafti toodetud neljalabalise tiivikuga kahemootoriline USA õhujõudude (Air Force) kopter. Pave Hawk on Sikorsky UH-60 Black Hawk modifikatsioon. Pave Hawk on varustatud PAVE (Precision Avionics Vectoring Equipment) elektroonilise süsteemiga. Pardal on INS/GPS/Doppler navigatsioonisüsteem, SATCOM satelliit- ja krüpteeritud sidevahendid, öövaatlusseadmed, infrapunaradar, ilmaradarid, tiivikutelt jää eemaldamise süsteem, õhus tankimise seadmed, päästevints, signaalraketid helikopteri suunas lastud juhitavate rakettide eksitamiseks ja peegelaganate süsteem. MH60G Pave Hawki kasutatakse eelkõige erioperatsioonidel osalejate sihtpaika viimiseks ja tagasi toomiseks. HH60G Pave Hawki põhiülesanne on inimeste ohtlikest olukordadest välja toomine, kaasa arvatud otsingud ja päästetööd. Mõlemad mudelid töötavad nii päeval kui öösel, nii konfliktikolletes kui tsiviilotsingute ja päästetööde puhul, meditsiiniteenistuses (MEDEVAC), katastroofiabi ja rahvusvahelise abi andmiseks, narkovastases tegevuses ning NASA kosmosesüstikute programmis. (chaff (ingl. k): sagedusele vastavalt lõigatud lehtmetalli, traadi või metalliseeritud klaaskiudude ribad, mida kasutatakse elektromagnetilise energia peegeldamiseks, tavaliselt radari vastumeetmena õhusõidukist väljaheidetuna või mürskudest või rakettidest väljapaisatuna. MILITERM ) "MH60G Pave Hawk". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. detsember 2014. Vaadatud 6. detsembril 2014. HH60G Pave Hawk
Frans Eemil Sillanpää

Frans Eemil Sillanpää (16. september 1888 Hämeenkyrö vald – 3. juuni 1964 Helsingi) oli soome kirjanik. Tema looming eritleb põhjalikult hingeelu ning käsitleb varjundirohkelt inimese ja looduse vahekorda. Romaanides avaldub kibe ühiskonnakriitika. Sillanpää populaarsemad romaanid on "Vaga viletsus" (1919, eesti keeles 1923), "Noorena uinunud" (1931, eesti keeles "Silja" 1935), "Inimesed suveöös" (1934, eesti keeles 1936) ja "Inimelu võlu ja vaev" (1945, eesti keeles 1975). 1939. aastal pälvis Sillanpää Nobeli kirjandusauhinna. "Vaga viletsus: lõpule jõudnud soome elulugu" (romaan); autori loaga tõlkinud ja eessõna: August Anni (= August Annist), sari Noorsoo kirjavara: maailmakirjanduse seeria, nr 96, Eesti Kirjanduse Seltsi koolikirjanduse toimkond, Tartu 1923, 200 lk "Hildu ja Ragnar: lugu kahest inimlapsest", tõlkinud J. Põld, sari Looduse universaal-biblioteek, nr 3, Loodus, Tartu 1928 70 lk "Silja: noorena uinunu ehk Vana sugupuu viimne võsu" (romaan); autori loal soome keelest tõlkinud ja eessõna: Mart Lepik, Noor-Eesti Kirjastus, Tartu 1935, 304 lk "Inimesed suveöös: eepiline sari", tõlkinud Mart Lepik, kaas ja puugrvüürid: Ernst Kollom, sari Põhjamaade romaane, nr 6, Eesti Kirjastuse Kooperatiiv, Tartu 1936, 206 lk; teine trükk: Orto, Toronto 1966, 104 lk "Mehe tee: Ahrola talu oludest Paavo peremeheameti kindlakskujunemise ajal", tõlkinud Mart Lepik, sari Põhjamaade romaane, nr 12, Eesti Kirjastuse Kooperatiiv, Tartu 1937, 292 lk "Armas isamaa" (jutustused), autori loal tõlkinud Mart Lepik, Eesti Kirjastuse Kooperatiiv, Tartu 1940, 298 lk "Noorena uinunud; Inimelu võlu ja vaev" (romaanid), tõlkinud Mart Lepik ja Harald Lepik, järelsõna: Minni Nurme, Varamu sari, Eesti Raamat, Tallinn 1975, 384 lk "Lõikuskuu" (romaan), tõlkinud Ilmar Palli, sari Nobeli laureaat, Eesti Raamat, Tallinn 2016, 112 lk; ISBN 9789949567379 Aino Suits, "Ühe murrangulise monograafia puhul" (Tatu Vaaskivi, "F. E. Sillanpää") – Looming 1938, nr 1, lk 115–120 A. A. (= August Annist, "F. E. Sillanpää juubel [50]" – Looming 1938, nr 7, lk 819–821 A. H. T. (= A. H. Tammsaare), "F. E. Sillanpää – Nobeli laureaat" – Rahvaleht 14. november 1939, nr 268; ka: A. H. Tammsaare, Kogutud teosed, 17. köide, Eesti Raamat, Tallinn 1990, lk 450–452; ka: A. H. Tammsaare, "Armastusest ja lapselikkusest", sari Eesti mõttelugu, Tartu 2011, lk 326–328 August Annist, "Frans Eemil Sillanpää ja tema bioloogiline eetika" – Looming 1939, nr 10, lk 1045–57; ka: August Annist, "Noorusmaa", sari Eesti mõttelugu, Tartu 2011, lk 368–386 Salme Kabur, "Sillanpääle mõeldes" – Looming 1939, nr 10, lk 1061–65 Panu Rajala, "100 aastat Soome Nobeli-kirjaniku F. E. Sillanpää sünnist", tõlkinud Piret Saluri – Looming 1988, nr 9, lk 1284–86 (samas lk 1219–22 Piret Saluri tõlkes ka Sillanpää lühijutt "Üks Tellervo-nimeline") Hilve Rebane, "Frans Eemil Sillanpää ja Eesti" – Keel ja Kirjandus 1989, nr 3, lk 163–169; uustrükk raamatus: Hilve Rebane, "Uhke põhjamaine", 2003, lk 208–225
Ants Liigus

Ants Liigus (sündinud 22. juunil 1962) on eesti fotograaf. Ta lõpetas 1981. aastal Tallinna 2. Tehnikakooli foto erialal. 1999. aastast töötab ta Pärnu Postimehe fotograafina. Ta on õpetanud Pärnumaa Kutsehariduskeskuses täiskasvanute õppes praktilist fotograafiat. Liigus on mitmel korral pälvinud Eesti Ajalehtede Liidu preemia nii parima olemus- kui ka uudisfoto eest. 2009. aastal sai ta auhinna parima uudisfoto eest maakonnalehtede kategoorias. 2010. aastal sai ta samas kategoorias preemia parima olemusfoto eest. "Hansagümnaasiumis näeb Ants Liiguse fotosid" Pärnu Postimees, 2. märts 2010 "Ants Liiguse foto tulekahjuohvrist valiti maakonnalehtede parimaks" Pärnu Postimees, 6. märts 2009 "Ants Liigus tegi aasta parima olemusfoto" Pärnu Postimees, 5. märts 2010
Viper (Battlestar Galactica)

Viper on fiktiivne kosmoselaev Battlestar Galactica frantsiisis. See on peamine inimeste poolt kasutatud kosmosehävituslennuk. Viperid olid kasutusel sarja 1978. aasta kui ka 2004. aasta versioonis. Üheistmelised Viperid olid peale Battlestar´ide inimkonna peamiseks abivahendiks võitluses inimkonna suhtes vaenulike Cylonite vastu. Sarja 1978. aasta versiooni populaarsus tõi kaasa selle, et Ameerika Ühendriikide õhuväe piloodid hakkasid oma F-16 Fighting Falcone kutsuma Viperiteks. Kui sarjast tehti uusversioon oli Viper üks vähestest elementidest, mille sarja loojad soovisid üle tuua minimaalsete muudatustega.
Qualcomm Snapdragon

Snapdragon on süsteemikiipide tootepere. Töötas välja elektroonikaettevõte Qualcomm mobiilsete seadmete jaoks nagu nutitelefonid, tahvelarvutid jne. Kiibistikud omavad ARM arvutiarhitektuuri. Kiibistikus Qualcomm kasutab oma isikliku tuuma – Krait (varem Scorpion). Ja oma graafikaprotsessor – Adreno. Snapdragoni eesmärk on saavutada võimalikult suur jõudlus kõikvõimalike protsesside läbiviimises, samal ajal tarvitades võimalikult vähe energiat. Disain on eelkõige suunatud tänapäeva inimeste elus üha suuremat rolli mängivate nutiseadmete võimekuse ja aku kestvuse parandamiseks. Snapdragoni loojad nimetavad oma ideed "heterogeenseks arvutamiseks" (ik heterogeneous computing), mille idee seisneb traditsiooniliselt eraldi seisvate protsessorite, nagu keskprotsessor, digitaalse signaali protsessor ja graafika protsessor, koondamises üheks. Disain võimaldab erinevate protsessi mootorite samaaegset koostöötamist ja koormuse ühtlast jaotust. Optimeerimise elementidega, mis näiteks optimeerivad vahemälu kasutust ja sagedusi saavutatakse suur jõudlus ja vähene energia tarve. Esimesed kiibistikud QSD8250 ja QSD8650 toodi turule novembris 2007. Esimene seade kiibistikuga Snapdragon QSD8250 oli T-Mobile G1. See avalikustati oktoobris 2008. Esimene kiibistik, kus oli integreeritud 3G, toodi turule veebruaris 2009. Esimene kahetuumaline protsessor toodi turule juunis 2010. Viimane protsessorigeneratsioon Snapdragon 200/400/600/800 toodi turule jaanuaris 2013. Esimesed kolm tähte: MSM = Mobile Station Modem QSD = Qualcomm SnapDragon APQ = Application Processor Qualcomm MDM = Mobile Data Modem MPQ = MultiProcessor Qualcomm Järgnevad neli numbrit: 1 = näitab protsessorite klass (7 – madalam protsessorite klass, 8 – kesk ja kõrgem protsessorite klass) 2 = näitab võrku (0 – võrk puudub, 2 – 3GPP, 9 – 3GPP (WCDMA+LTE)) 3 ja 4 = näitab protsessorite arvutiarhitektuuri Kõrgema klassi protsessorid. Keskmise klassi protsessorid. Madalama klassi protsessorid. Madalama klassi protsessorid. Qualcomm Android Protsessor Intel Qualcomm Snapdragon koduleht, https://www.qualcomm.com/products/snapdragon/heterogeneous-computing (vaadatud 10.01.2015) Qualcomm ajalugu Snapdragon 800 Snapdragon 801 Snapdragon 805 Snapdragon 808 Snapdragon 810 Snapdragon 600 "Snapdragon 602A". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. veebruar 2018. Vaadatud 6. detsembril 2014. Snapdragon 610 Snapdragon 615 Snapdragon 400 Snapdragon 410 Snapdragon 200 Snapdragon 208 Snapdragon 210 Snapdragon S4 seeria "Snapdragon S4 Prime" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2014. Vaadatud 6. detsembril 2014. Snapdragon S1,S2,S3