laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Boris Gavronski

Boris Gavronski (14. detsember 1934 – 25. veebruar 1999) oli eesti põllumajandustegelane. Ta lõpetas 1958. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaararsti erialal. Aastatel 1958–1961 oli ta Annikvere Veterinaarjaoskonna juhataja, 1961–1967 Rakvere rajooni Haljala kolhoosi esimees, 1967–1991 Väike-Maarja kolhoosi esimees. Ta on maetud Rahumäe juudi kalmistule. Tema pojatütar on teleajakirjanik Anna Pihl. 1975, 1978 aunimetus "Vabariigi parim loomakasvataja" 1982 Eesti NSV teeneline põllumajandustöötaja 1997 Väike-Maarja valla aukodanik Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951–2000. Tallinn 2003, lk 75 Kalmistute register HAUDI Väike -Maarja valla aukodanikud Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Gavronski, B. - Rakvere rajooni Väike-Maaja kolhoosi esimees Eesti Muuseumide Veebivärav. Eesti Põllumajandusmuuseumi fotokogu. Väike-Maarja kolhoosi esimees Boris Gavronski Boris Gavronski – 80. Väike-Maarja Valla Infoleht, 1 november 2014
Xavier Eluère

Xavier Marie Louis Antoine Eluère (8. september 1897 Issé vald, Loire-Atlantique'i departemang – 5. veebruar 1967 Saint-Privat-des-Prés vald, Dordogne'i departemang) oli Prantsusmaa poksija. Eluère sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1920. aasta Antwerpeni olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Ronald Rawsonile (Suurbritannia) ning saades 3. koha kohtumises William Spenglerilt (USA) loobumisvõidu. Eluère poksis veebruarist 1922 kuni juunini 1924 elukutselisena. Ta osales kokku 19 kohtumisel, millest võitis 14 (neist 9 nokaudiga) ja kaotas 5 (neist 2 nokaudiga) kohtumist. 7. suveolümpiamängude poksivõistlus. Antwerpen 1920. Tulemused inglise keeles Xavier Eluère veebisaidil Olympedia (inglise) Xavier Eluère lehel BoxRec. Inglise keeles
Mira

Mira (ο Ceti) on täht Vaala tähtkujus. See oli esimene vaadeldud muutlik täht ja sai seega omasuguste tähtede (miriidide) prototüübiks. Selle tähesuurus võib muutuda kuni 1700 korda. 332-päevase tsükli jooksul kõigub selle näiv heledus palja silmaga nähtava 3m ja 10m vahel. Näiva kadumise ja uuesti ilmumise tõttu sai ta Johannes Heveliuselt nimeks Mira (ladina k 'imepärane, imeline'). Mira on kaksiktäht, mille põhitäht Mira A on muutlik punane hiid ja kaaslane on valge kääbus Mira B. Mira kaugus Maast on umbes 300 valgusaastat. Selle avastas David Fabricius 1596. aastal. Johann Holwarda avastas 1639. aastal, et Mira heledus muutub enam-vähem reeglipärase intervalliga. 1936. aastal esitas Mira pulsatsiooniteooria Tartu matemaatik Jakov Gabovitš. 2007. aastal avastati NASA kosmoseteleskoobi GALEX abiga, et Miral on komeetidega sarnaselt saba, mis on 13 valgusaasta pikkune. Selle põhjuseks peetakse Mira suurt relatiivset kiirust 110 km/s. van Leeuwen, F. (November 2007). "Validation of the new Hipparcos reduction". Astronomy and Astrophysics. 474 (2): 653–664. arXiv:0708.1752free to read. Bibcode:2007A&A...474..653V. doi:10.1051/0004-6361:20078357. Heino Eelsalu, Astronoomialeksikon, Tallinn 1996, lk 83 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. september 2016. Vaadatud 20. septembril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) A. Mayer: Herschel’s view into Mira’s head. In: Astronomy & Astrophysics. Band 531, 2011, S. L4, doi:10.1051/0004-6361/201117203.
Kontrollarvutus (masinaehitus)

Kontrollarvutus toimub pärast detaili ja koostu konstrueerimist, kui on täpselt teada kõigi elementide kuju ja mõõtmed, materjalid, pinnatöötlus ja rakendatavad jõud. Kontrollarvutusega kontrollitakse varem projekteeritu õigsust. Püüeldakse selle poole, et konstruktsioon muutuks järkjärgulise lähenemise teel mõistlikult võrdvastupidavaks. Tänapäevase konstruktori tarkvara muudab muidu küllaltki töömahuka ja keerulise kontrollarvutuse lihtsaks. Nii on lihtsam mitmeid variante konstrueerida ja kontrollarvutusi teha kui lähteainevaeguses projektarvutusi teha. Kasutatakse näiteks programme Solid Edge, Solid Works, Mechsoft for Inventor. Need programmid on mõeldud küll jooniste tegemiseks, kuid nende lisad võimaldavad teha ka arvutusi. projektarvutus
Klemm

Klemm (saksa keeles Klemme näpits) on seadis juhtmeotsa kinnitamiseks ja elektrilise ühenduse loomiseks elektriseadmetes (toite-, sisend-, väljund-, jätkuklemm). Paljudel juhtudel on klemmid koondatud klemmiplaadile, -liistule või -karpi. Juhtmeotsa kinnitamiseks ja elektrilise kontakti loomiseks vajalik survejõud saadakse keermesliitega (kruviklemm) või vetruvate (ja fikseerivate) kontaktide abil (vedruklemm). Elektriahelate teoorias on klemm elektriahelate või nende lülide ühenduspunkt. Klemmide arv iseloomusta ahela keerukust (kaksklemm, neliklemm, hulkklemm). Klemmipinge Klemmliide ENE 4. köide, 1989
Ülle Õun

Ülle Õun (sündinud 10. aprillil 1957 Tallinnas) on eesti telerežissöör. Ta on lõpetanud 1975. aastal Tallinna Muusikakeskkooli ja õppinud aastatel 1975–1977 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis. Töötanud 1977. aastast Eesti Televisioonis administraatorina, 1979. aastast režissööri assistendina ja 1993. aastast muusikasaadete režissöörina. Tema režissöörikäe all on valminud näiteks ETV muusikasaatesarjad “MI”, „Klassikatähed“, "Laululahing". Ülle Õun on olnud paljude Estonia kontserdisaalist tehtud teleülekannete režissöör. 2008. aastal valmis tema režiiga muusikateemaline dokumentaalfilm "Laulutaadi hümnid" (tootnud Laara Production), kus otsitakse eesti koorimuusika suurimat korüfeed. Filmi stsenaristid on Andres Laasik, Vello Mäeots ja Ruth Alaküla. 2021 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali tunnustuspreemia pikaajalise panuse eest valdkonda (Eesti muusika pildil hoidmise eest) Ülle Õun Eesti Filmi AndmebaasisVaadatud 13.12.2016.
Kõrveküla (Paasvere)

Kõrveküla oli küla Virumaal. Küla jääb tänapäeval Paasvere küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Simuna kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Paasvere külaga. 1930. aastatel kandis küla nime Paasvere-Metsaküla.[viide?] Marja Kallasmaa: artikkel "Paasvere" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 447.
Koigi (Haljala)

Koigi oli küla Virumaal. Küla jääb tänapäeval Kõldu küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Haljala kihelkonda. Küla moodustati pärast 1919. aasta mõisate riigistamist Koigi mõisast (saksa keeles Koik). Küla kaotati 1977, mil see liideti Kõldu külaga. Marja Kallasmaa: artikkel "Kõldu" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 270.
Kivirehe

Kivirehe oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Aakre küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Rõngu kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil selle ala liideti Aakre külaga. Küla asus endisaegse Aakre mõisa südames. Kivirehe oja (Rapla maakonnas) Enn Ernits: artikkel "Kivirehe" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 22.
Haigri

Haigri oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Raiste küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Raiste külaga. Külas on sündinud eesti kaevur, ametiühingutegelane ja poliitik Endel Paap. Evar Saar: artikkel "Raiste" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 537.
Koolitarõ

Koolitarõ (ka Koolitare) on paikkond Põlva maakonnas Põlva vallas Tilsi küla alal. 20. sajandi algul oli praegune paikkond küla staatuses[viide?]. Küla kaotati 1977, mil see liideti Tilsi külaga. Evar Saar: artikkel "Koolitarõ" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 665.
Korgõmäe

Korgõmäe (ka Kõrgemäe) oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Loosu küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Loosu külaga. Evar Saar: artikkel "Loosu" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 336.
Lahokülä

Lahokülä (varem ka Laho) oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Himma küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Himma külaga. 1896 on mainitud nime Lahho ja umbes 1900 Лаго. 1896. aasta kaardi alusel saab öelda, et tollal oli see (Lahho) Vardja mõisa renditalu, mida hakati koos naabertaludega nimetama Lahoküläks. Evar Saar: artikkel "Lahokülä" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 300.
Lüüsi

Lüüsi on Eesti kohanimi: Lüüsi oli küla Võrumaal Põlva kihelkonnas Lüüsi oli küla Võrumaal Hargla kihelkonnas Lüüsi oli küla Võrumaal Rõuge kihelkonnas Lüüsi peakraav Lüüsi tänav lüüs
Lüüsi (Põlva kihelkond)

Lüüsi oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Suurküla idaossa. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. Lüüsi oli küla staatuses 1930. aastatel. Evar Saar: artikkel "Lüüsi (Põlva kihelkond)" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk Suurküla.
Meltssaarõ

Meltssaarõ (kirjakeeles varem ka Melsaare) oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Suurküla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Suurkülaga. 1744 on mainitud kohta nimega Dorf Meltsahr, 1798 Melzara ja umbes 1900 Мельсаре. Evar Saar: artikkel "Meltssaarõ" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 371.
Mäni

Mäni oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Mustajõe küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Mustajõe külaga. 1627 on esimest korda mainitud kohta fraasis Meni Thootz. 1783 on mainitud Menni ja Männi, 1866 Männi ja umbes 1900 küla Менни. Evar Saar: artikkel "Mäni" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 404.
Ortuskülä

Ortuskülä (ka Ortuse) oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Vardja küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Vardja külaga. Evar Saar: artikkel "Ortuskülä" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 736.
Puraski

Puraski on paikkond Põlva maakonnas Põlva vallas Suurküla alal. 1920. aastatel oli Puraski küla staatuses.
Vedo

Vedo oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Pragi küla lääneossa. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. Küla eksisteeris 1930. aastatel. Evar Saar: artikkel "Pragi" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 496.
Võõrtäht

Võõrtäht on täht, mida kasutatakse ainult võõrnimedes ja tsitaatsõnades. Eesti keele seisukohalt nimetatakse võõrtähtedeks ladina kirja tähti, mida ei kasutata oma- ja võõrsõnades, küll aga eestikeelses tekstis kasutatavates võõrkeelsetes nimedes ja sõnades. Sellised tähed on näiteks c, č, q, w, x, y. Eesti nimeseaduse järgi peab eestikeelse isikunime kirjapilt vastama eesti õigekirjutuse reeglitele, võõrkeelse isikunime kirjapilt aga asjaomase võõrkeele õigekirjutuse reeglitele. Lapsele pandav Eestis haruldane nimi peab olema kas mingis võõrkeeles sellisena kasutusel, mispuhul nime kirjapilt vastab selle keele reeglitele, või täiesti väljamõeldud nime puhul vastama eesti õigekirjareeglitele ehk mitte sisaldama võõrtähti. Nimeseadus EKI keelenõuanne (vaadatud 9. novembril 2017)
António Guterres

António Manuel de Oliveira Guterres (portugali hääldus: [ɐ̃ˈtɔnju ɡuˈtɛʁɨʃ]; sündinud 30. aprillil 1949 Lissabonis) on Portugali Sotsialistliku Partei poliitik, endine Portugali peaminister (1995–2002) ja alates 2017. aasta jaanuarist praegune ÜRO peasekretär. Ta sündis aastal 1949 Lissabonis, kus kasvas üles ja lõpetas keskkooli. Seejärel õppis ta Instituto Superior Técnicos (praegu on see Lissaboni Ülikooli osa) füüsikat ja elektriinseneriasjandust, instituudi lõpetas ta aastal 1971. Seejärel alustas ta akadeemilist karjääri abiprofessorina. Tema poliitiline karjäär sai alguse aastal 1974, pärast Nelgirevolutsiooni, mil kukutati Marcelo Caetano diktatuur. Ta astus Sotsialistlikku Parteisse ja hakkas elukutseliseks poliitikuks. Ta oli Lissaboni volikogu ja hiljem Castelo Branco vallavolikogu liige. Aastatel 1976–1995 oli ta Portugali parlamendi liige, lisaks kuulus ta aastatel 1981–1983 Euroopa Nõukogu Parlamentaarne Assambleesse. 23. veebruarist 1992 kuni 20. jaanuarini 2002 oli ta Sotsialistliku Partei peasekretär. Pärast 1992. aasta Portugali parlamendivalimisi sai Sotsialistlik Partei võimule ja Guterresist sai 28. oktoobril 1995 Portugali peaminister. Lisaks oli ta aastatel 1999–2005 Sotsialistliku Internatsionaali president. Portugali peaminister oli ta kuni 6. aprillini 2002. 15. juunist 2005 kuni 31. detsembrini 2015 oli ta ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti ülemkomissar. 13. oktoobril 2016 valis ÜRO Peaassamblee Guterrese alates 2017. aasta 1. jaanuarist ÜRO peasekretäriks. Juulis 2021 valiti ta samale kohale teiseks 5-aastaseks ametiajaks, mis algas 1. jaanuaril 2022. Tema esimene naine Luísa Amelia Guimarães e Melo (1946–1998) oli lastepsühhiaater, abielust sündis kaks last; aastal 2001 abiellus ta jurist Catarina Marques de Almeida Vaz Pintoga (1960–). "United Nations appoints Portugal's Guterres as next U.N. chief" (inglise). Reuters. 13. oktoober 2016. Vaadatud 13. oktoobril 2016. "UN appoints Antonio Guterres as new secretary general" (inglise). The Times of India. 13. oktoober 2016. Vaadatud 13. oktoobril 2016. António Guterrese elulugu ta enda kodulehel (inglise keeles) HARDtalk | UN Secretary General António Guterres: Is multilateralism dead?, BBC Sounds, 4. september 2020 (intervjuu, helifail, 23 min, inglise keeles)
Kärt Miil

Kärt Miil (kuni 1974 Kärt Kaasikmäe; 14. august 1951 Rakvere – 14. september 2016 Tartu) oli eesti raamatukogutegelane ja õigusinfospetsialist. 1958–1969 õppis ta Rakvere 1. Keskkoolis. 1978. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti filoloogia erialal ning sügisel asus tööle sama ülikooli raamatukogusse. Esialgu töötas ta hoiu-, seejärel vanaraamatu ja siis teenindusosakonnas. 1989. aastal sai Kärt Miilist Tartu Ülikooli Raamatukogu teenindusdirektor. 1990. aastatega algas Eesti raamatukogunduses suurte muutuste aeg. Oli igati loogiline, et otsiva vaimu, uutele ideedele avatud ja probleemidele süsteemselt läheneda eelistava inimesena pidas Kärt Miil vajalikuks oma praktilisi oskusi täiendada teoreetiliste teadmistega ning 1993. aastal omandas ta töö ja pere kõrvalt teise kõrghariduse Tallinna Pedagoogikaülikooli sotsiaalteaduskonna infoteaduste osakonnas. 1996. aastal sai Kärt Miil vastrajatud Eesti Õiguskeskuse raamatukogu juhatajaks. Osalemisega õigusalastel koolitustel ja töötamisega suurte andmebaasidega kujunes temast väga hinnatud õigusinfospetsialist. 2000. aastal sai Miil Tartu Ülikooli Raamatukokku teatme- ja erialainfoteeninduse juhiks. Olulisele kohale tema töös tõusis infopädevuse kursuste väljatöötamine ja läbiviimine nii üliõpilastele kui ka õppejõududele. 2002 Tartu Ülikooli Raamatukogu aastapreemia 2004 Tartu Ülikooli Raamatukogu aastapreemia 2010 Tartu Ülikooli aumärk 2010 Tartu Ülikooli Raamatukogu teenetemärk "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022.
Kööna vald

Kööna vald (ka Ķoņi vald, läti keeles Ķoņu pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Ruhja linnaga ning Naukšēni, Loodi, Vilpulka ja Jeri vallaga, samuti ka Viljandimaa Mulgi vallaga. Valla pindala on 88 km². 2010. aasta seisuga elas seal 764 inimest. Valla keskus on Kööna küla, vallavanem on Ņina Krastiņa. Vald moodustati Kööna mõisa maadele aastal 1866. Aastal 1903 liideti sellega Dīķeri mõisa maadele moodustatud Dīķeri vald. Aastal 1935 oli valla pindala 57,6 km². 1945. aastal jagati vald Kööna ja Dīķeri külanõukoguks, ent aastal 1954 ühendati need taas. Aastal 1975 liideti külanõukoguga ka osa Ruhja linna aladest. Aastal 1990 muudeti külanõukogu taas vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Naukšēni piirkonda. Vald jääb osalt Talava madalikule, osaliselt aga Sakala kõrgustikule. Valla kõrgeim koht on voor Kööna mägi (92,6 m). Vallas voolab Ruhja jõgi. Looduslikud järved vallas puuduvad, küll on seal aga mitmed tiigid ja Kööna veski paisjärv. Valda jääb Murši rahn, mille pikkus on 5,2, laius 2,9 ja kõrgus 4 meetrit. Maavaradest leidub seal turvast, liiva ja kruusa. Metsa all on 35,3% valla maadest. Looduskaitse all on Kalniņi pärn, endise Sinepesi pargi pärn, Kalnlungase pärn, endise Unguriņi pargi künnapuu, Dīķeri park, Maratase pärnad, Polbrenči kask, Kööna mõisa paju, Eriņi mõisapargi kask, Polbrenči vaher, Eriņi mõisapargi vaher, Vecglāznieki tamm ja Eriņi mõisapargi tammed. Arvukalt nimetuid looduskaitsealuseid põlispuid kasvab Dīķeri pargi lähistel. Regionaalse kaitse alused muinsusmälestised vallas on Eriņi mõisa häärber koos sealse vestibüüli trepikäsipuuga ja Kalēji muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Jurata linnamägi ja Tilikase muinaskalmed. Aastal 2011 elas vallas 651 lätlast, 18 venelast, 8 valgevenelast, 5 ukrainlast, 5 poolakat ja 2 leedulast. Valla külad: Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 21.06.2024. "Latvijas iedzīvotāju skaits pašvaldībās 01.07.2010" (PDF). Originaali arhiivikoopia (PDF) seisuga 3.10.2011. Vaadatud 3.10.2011. http://www.naukseni.lv/?lang=1&id=3 Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0. Latvijas dabas pieminekļi Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001. ISBN 9984-00-412-0. 534 lk. Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts, vaadatud 14.11 2024 Ethnic composition of Latvia 2011 Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.  Kööna vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Pahurtsi

Pahurtsi (ukraina keeles Пагурці) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Hmilnõki rajoonis. Elanike arv on 604. Pindala on 1,37 km².
Visvaldis Lācis

Visvaldis Bruno Lācis (12. märts 1924 Valmiera – 18. aprill 2020) oli Läti ajakirjanik, keeleteadlane, ajaloolane ja poliitik, Laulva revolutsiooni üks liidreid. Ta oli seimi 9. ja 10. koosseisu liige. Ta sündis aastal 1924 Valmieras, kuid õige pea pärast tema sündimist kolisid vanemad Riiga. Tema isa oli Läti Vabadussõja veteran ja Läti armee ohvitser. Ta õppis Riia klassikalises gümnaasiumis. Aastal 1943 asus ta Läti leegioni 19. Relvagrenaderide SS-diviisi 44. rügementi. Ta sõdis ka Kuramaa lahingutes, saades kaks korda haavata. 92-aastane Läti poliitik jooksis oma esimese maratoni
Ice-T

Tracy Marrow (esinejanimega Ice-T; sündinud 16. veebruaril 1958 Newarkis New Jerseys) on USA rokkmuusik, räppar ja näitleja. Tracy Marrow sündis Newarkis. Tema ema suri südamerabandusse, kui Tracy käis kolmandas klassis. Kui ta oli 12-aastane, suri ka ta isa südamerabandusse. Tracy läks elama oma tädi juurde Los Angelesse. Ta on bändi Body Count solist, kes küll üllatas 2006. aastal albumiga "Murder 4 Hire: Will Kill For Money" ja sooloalbumiga "Gangsta Rap", kuid sellist edu, nagu oli ta kogenud 1980. aastate keskel ja 1990. aastatel, need albumid siiski ei toonud. Tema tuntuim näitlejaroll on detektiiv Odafin Tutuola osa telesarjas "Seaduse nimel". 1990. aastatel tekitas suurt poleemikat tema laul "Cop Killer", mis rääkis sellest, et Ameerika politseinikud on liiga jõhkraks muutunud. Ice-T on räpis elav legend ja tema sõnum on alati olnud tugev. Mõnikord peetakse teda parimaks räppariks üldse ning tema hüüdnimi on the father of the gangsta rap (gängstaräpi isa). Ice-T on räppinud nüüdseks[viide?] juba 35 aastat. Rhyme Pays (Sire/Warner, 1987) Power (Sire/Warner, 1988) The Iceberg/Freedom of Speech...Just Watch What You Say (Sire/Warner, 1989) OG: Original Gangster (Sire/Warner, 1991) Home Invasion (Priority, 1993) VI - Return of the Real (Priority, 1996) The Seventh Deadly Sin (Coroner, 1999) Ice-T ametlik koduleht (inglise keeles) Ice-T andmekogus IMDb (inglise) Ice-T Twitteris Ice-T on the Music-Map on BandNext Discography at discogs.com
Erich von Stroheim

Erich von Stroheim (sünninimega Erich Oswald Stroheim 22. september 1885 Viin – 12. mai 1957) oli Austria juudi päritolu Ameerika Ühendriikide filmilavastaja ja näitleja. Ta oli pärit keskklassist ning tema vanemad olid juudid, kuid ta ise nimetas end Austria aadlikuks[viide?]. Ta kolis USA-sse 1909. aastal. Tema lavastatud filmidest on tuntumad "Ahnus" ("Greed"; 1924) ja "Pulmamarss" ("The Wedding March"; 1928). Ta ei töötanud ainult Hollywoodis, vaid ka Prantsusmaal ja sai veidi enne surma Auleegioni ordeni. Stroheim kandideeris näitlemise eest filmis "Päikeseloojangu bulvar" ("Sunset Boulevard"; 1950) Oscarile parima meeskõrvalosatäitja kategoorias. Hollywoodi kuulsuste alleel on tema nimega täht. "Blind Husbands" (1919) "The Devil's Pass Key" (1920) "Foolish Wives" – "Rumalad naised" (1922) "Merry-Go-Round" (1923; koos Rupert Julianiga) "Greed" – "Ahnus" (1924) "The Merry Widow" (1925) "The Wedding March" – "Pulmamarss" (1928) "Queen Kelly" (1929) "Hello, Sister!" (1933; koos Alan Croslandi, Raoul Walshi ja Alfred L. Werkeriga) IMDb link puudub Erich von Stroheim andmekogus IMDb (inglise)
Joe DiMaggio

Joseph Paul DiMaggio (hüüdnimega "Joltin' Joe"; 25. november 1914 Martinez, California – 8. märts 1999 Hollywood, Florida) oli Ameerika Ühendriikide pesapallur.Tema mängupositsiooniks oli center fielder. Ta mängis kogu karjääri Major League Baseballi klubis New York Yankees. Esimese mängu pidas ta klubis 3. mail 1936 ja viimase 30. septembril 1951. Teise maailmasõja ajal värvati ta United States Army Air Forcesi (USAAF) ning ta teenis Hawaiil California osariigis Santa Anas ja New Jersey osariigis Atlantic Citys. Ta tuli New York Yankeesiga kümnel korral American League'i võitjaks ja üheksal korral World Seriesi võitjaks (1936–1939, 1941, 1947, 1949–1951). DiMaggio valiti kolmel korral MLB kõige väärtuslikumaks mängijaks (1939, 1941, 1947) ja 13 korral MLB tähtede mängule (1936–1942, 1946–1951). Aastal 1955 võeti ta pesapalli kuulsuste halli liikmeks. 1999. aastal valiti ta MLB sajandi meeskonda. New York Yankees on igavikustanud numbriga 5 särgi, mis oli DiMaggio särginumbriks. 15. maist kuni 16. juulini 1941 sai ta järjest 56 mängus kirja vähemalt ühe hit '​i. See rekord püsib siiani tema nimel. Karjääri lõppedes oli ta kodujooksude arvult (361) MLB kõigi aegade edetabelis viiendal kohal. Pärast sportlaskarjääri lõppu abiellus ta 1954. aastal filmitäht Marilyn Monroega, kellest aga lahutas juba üheksa kuud hiljem. Pärast seda jäid nad üksteisega lähedasteks ka edaspidi, nii et veidi aega enne Monroe surma rääkis DiMaggio sõpradele, et nad kavatsevad uuesti abielluda. DiMaggio suri 1999. aasta 8. märtsil 84-aastaselt kopsuvähki. Ka tema vennad Vince (1912–1986) ja Dom (1917–2009) olid pesapallurid. Ansambli Simon & Garfunkeli laulus "Mrs. Robinson" on üks tuntumaid popkultuuri viiteid DiMaggiole ("Where have you gone, Joe DiMaggio"). Teda mainitakse ka Billy Joeli laulus "We Didn't Start the Fire" ja John Fogerty laulus "Centerfield". Koduleht Joe DiMaggio Baseball-Reference.com lehel
Kanepi kolhoos

Kanepi kolhoos oli kolhoos Põlva rajoonis Kanepi külanõukogus. Kolhoosi keskus asus Kanepis. Kanepi kolhoosi nime kandis kolhoos 1970. aastast kui liideti kolhoosid "Suur Oktoober" ja "Ühisjõud". Kolhoosi kogupindala oli ligi 7400 ha, millest ligi 3200 ha haritavat maad. 1976. aasta seisuga oli kolhoosil umbes 410 töötajat. Kolhoosil oli eesti punase karja tõufarm, tegeleti ka lambakasvatuse ja seakasvatusega. Kolhoosi esimees 1964. aastast 1990. aastate alguseni oli Henno Meeliste. Kanepi valla üldplaneering. Lähteandmestiku analüüs. Kanepi, 2007[alaline kõdulink] Jaan Kappo. Põlva rajoon. Siin- ja sealpool maanteed. Tallinn: Eesti Raamat, 1989, lk 163–164 Nõukogude Eesti. Entsüklopeediline teatmeteos. Tallinn: Valgus, 1978, lk 368 Ilkka Alanen. Eesti põllumajanduspoliitika ja võitlus kollektiivmajandite saatuse pärast. Akadeemia, 2000/11 Alanen, Ilkka (1999). Dissolution of Kanepi kolkhoz. — Agricultural Reform and Rural Community in the Municipality of Kanepi: A Community Study in Southern Estonia. Eds. Ilkka Alanen et al. Aldershot: Ashgate Põder, Helvi (1999). Historical background of the kolkhoz and municipality of Kanepi. — Agricultural Reform and Rural Community in the Municipality of Kanepi — A Community Study in Southern Estonia. Eds. Ilkka Alanen et al. Aldershot: Ashgate