laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Iny Lorentz

‎Iny Lorentz ja Eric Maron ning veel mitu nime on kirjanduslikud pseudonüümid, mille all avaldab oma raamatuid sakslastest kirjanikepaar Ingrid Klocke ja Elmar Wohlrath. Ingrid Klocke sündis 1949. aastal Kölnis. Ta käis seal koolis ning õppis hiljem arsti abiks (õeks). Hiljem õppis ta programmeerijaks. 1980. aastal kolis ta Münchenisse ning töötab 1981. aastast ühes kindlustusfirmas. Tema abikaasa Elmar Wohlrath on Baieri päritolu. Mees kasvas üles ühes väikeses Baieri talus. Huvi kirjanduse vastu tekitas temas usuõpetaja, kes innustas teda kirjutama. Elmar Wohlrathi esimesed kirjatükid ilmusid kohalikus ajakirjas. Ta lahkus kolmekümneaastaselt oma sünnikodust ning leidis töökoha kindlustusfirmas, kus tutvus ka Ingrid Klockega. 1982. aastal nad abiellusid. 1986. aastal ilmus nende esimene lasteraamat, seejärel valmis mitu teleseriaalistsenaariumi. Nende läbimurdeks sai 2003. aastal ilmunud ajalooline romaan "Die Kastratin". Kõik nende järgnevad teosed on sündinud koostöös. Reeglina kirjutab Elmar raamatu üldise kontseptsiooni, misjärel Ingrid seda täiendab ja parendab. "Die Kastratin". (2003) ISBN 3-426-62366-8 "Die Goldhändlerin". (2003) ISBN 3-426-62568-7 "Die Wanderhure". (2004) ISBN 3-426-62934-8 "Die Tatarin". (2005) ISBN 3-426-62857-0 "Die Kastellanin". (2005) ISBN 3-426-66113-6 "Die Löwin". (2006) ISBN 3-426-63248-9 "Das Vermächtnis der Wanderhure". (2006) ISBN 3-426-66202-7 "Die Pilgerin". (2007) ISBN 3-426-66249-3 "Die Feuerbraut". (2007) ISBN 3426662418 "Die Tochter der Wanderhure" (2008) ISBN 978-3-426-66242-7. Osa neist teostest moodustab tetraloogia: "Die Wanderhure" ("Rändhoor") (2004), "Die Kastellanin" ("Kindluse valitsejanna") (2005) "Das Vermächtnis der Wanderhure" ("Rändhoora testament") (2006) "Die Tochter der Wanderhure" ("Rändhoora tütar") (2008) "Die Fürstin". (2004) ISBN 3-426-62647-0 "Die Rebellinnen von Mallorca". (2005) ISBN 3-426-66201-9 "Die Reliquie". (2005) ISBN 3-404-15520-3 "Die Braut des Magiers". (2007) ISBN 3-404-15765-6 "Die Tochter der Apothekerin." (2008) ISBN 978-3-404-15955-0 "Neues Glück im Kreiental". (2006) ISBN 3-898-97319-0 "Hotel Edelweiß". (2006) ISBN 3-898-97406-5 "Die Berghebamme". (2007) "Der Feuerthron". (2008) ISBN 978-3-446-23093-4 "Die Tallinn-Verschwörung".(2009) ISBN 978-3-442-20341-3 Ühtegi nende teost pole eesti keelde tõlgitud. Brasiilia A Prostituta Errante, 2007 (Die Wanderhure) Prantsusmaa La Catin, 2008 (Die Wanderhure) Itaalia Salvata dall'amore, 2007 (Die Wanderhure) Poola Nierządnica, 2007 (Die Wanderhure) Venemaa Padšaja ženštšina, 2006 (Die Wanderhure) Tšanskaja dotš': ljubov' v nevole, 2007 (Die Tatarin) Hispaania La Ramera Errante, 2006 (Die Wanderhure) La dama del castillo, 2007 (Die Kastellanin) Tšehhi Kočovná nevěstka, 2006 (Die Wanderhure) Markytánka, 2007 (Die Kastellanin) Křesťanská otrokyně, 2007 (Das Vermächtnis der Wanderhure) Kastrátka, 2008 (Die Kastratin) Iny Lorentzi teosed Saksa Rahvusraamatukogus Droemer Knaur'i kirjastuse Iny Lorentzi veebileht Jörg Steinleitneri intervjuu Iny Lorentziga Iny Lorentzi elulgu ja tema romaanid
Rudolf Reiman

Rudolf Reiman (ka Rudolf Reimann; 25. oktoober 1893 Mõdriku – 6. oktoober 1957 Mõdriku) oli eesti luuletaja, proosakirjanik ja pedagoog. Pedagoogikutse omandas Rakvere linnakoolis ning 1911. aastast töötas ta mitmel pool õpetajana. Aastatel 1922–1930 töötas ta eesti keele õpetajana Võru Õpetajate Seminaris. Lisaks ilukirjandusele (luule, näidend) avaldas ka mitu õpikut, lugemikku ja metoodikakäsiraamatut koolidele. "Lambi valgel" (1914) "Vaikus" (1918) "Päikeseratas" (1922) "Läbi öö" (1925) "Sinivalge öö" (2014) "Lunastus" (1939) "Põgenemine" (1940) "Painaja" (1925), draama "Jõulutäht" (1934), draama 1945 Eesti NSV teeneline õpetaja Albert Ivask. Võru. Tallinn: Eesti Raamat, 1967, lk 57 Foto
Ado Reinvald

Ado Reinvald (sünninimi Ado Jurik; 21. november / 3. detsember 1847 Uusna vald – 8. veebruar 1922 Kulbilohu, Elva) oli eesti kirjanik. 1867–1894 oli ta Tarvastu vallas Illissa talunik. Tema talust kujunes kohalik kultuurikeskus. 1894. aastal, pärast pankrotistumist elas Nõos ja Elva lähedal Kulbilohus. Maetud Tartu Raadi kalmistule Kirjutas luuletusi, jutustusi, naljalugusid ja näidendeid. Tema isamaaluule järgib Lydia Koidula eeskuju ning kirjanduslikuks nõuandjaks oli Friedrich Reinhold Kreutzwald. Tema luuletuse "Kuldrannake" sõnadele on loodud laul "Kuldrannake". Reinvald oli üks Sakala kaastöölisi ja levitajaid ning osales ka kalendrite koostamisel. Ado Reinvaldi tütar oli kirjanik Liisa Perandi. Tema järgi on nimetatud Ado Reinvaldi tänav Tallinnas. Luulekogud "Villandi laulik" (I 1872, II 1875) "Viljandi laulik" (III 1877, IV 1889) "Õitsi Ööpik" (1876) "Nalja-Kannel ehk Laulurahe Baltlaste lilliaias" (I 1881, II 1883), kirjutatud koos vend Jüri Reinvaldiga Huumoriraamat "Suur Naljahammas" (1903) Endel Priidel. Ado Reinvald. Eesti Raamat, Tallinn 1965. Lk. 5 ja 7. "Eesti Värss - Ado Reinvald". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 12. augustil 2017. "Eesti värss" - Ado Reinvald: elulugu ja terviktekstid Ado Reinvald Eesti biograafilises andmebaasis ISIK "Mats alati on tubli mees"
Franciscus Sylvius

Franciscus de le Boë Sylvius (15. märts 1614 Hanau – 16. november 1672 Leiden) oli hollandi arst ja anatoom.
Roy Makaay

Roy Makaay (kodanikunimega Rudolphus Antonius Makaay, sündinud 9. märtsil 1975 Wijlhenis) on Hollandi jalgpallikoondise endine ründaja. 2003 oli ta Hispaania kõrgliiga La Liga resultatiivseim pallur 29 väravaga. Samal aastal pälvis ta Euroopa liigade resultatiivseima palluri auhinna Euroopa kuldsaapa. Hollandi jalgpallikoondises debüteeris Makaay 5. oktoobril 1996, kui Walesi jalgpallikoondis võideti 3:1. Kokku osales Makaay kuni 2008. aastani Hollandi koondises 46 mängus ja lõi 8 väravat. Makaay osales 2000. aasta EM-il, kuid ei pääsenud põhirivistusse. Platsile sai ta veerandfinaalis Jugoslaavia jalgpallikoondise vastu seisul 4:0, kui vahetas välja 3 väravat löönud Patrick Kluiverti. Mäng lõppes 6:1. Holland võitis alagrupis kõik mängud, aga kaotas poolfinaalis Itaalia jalgpallikoondisele pärast 0:0 lõppenud normaal- ja lisaaega penaltiseerias, jättes kogu mängus realiseerimata 5 penaltit. 2004. aasta EM-il oli Makaay samuti koondises, aga mitte põhirivistuses. Alagrupis sai ta mängu üksnes viimases kohtumises Läti jalgpallikoondise vastu, kui vahetas välja 2 väravat löönud Ruud van Nistelrooy. Kuid 84. minutil suutis ka Makaay skoorida ja mäng lõppes 3:0. Alagrupis saavutas Holland võidu, viigi ja kaotusega teise koha. Veerandfinaalis Rootsi jalgpallikoondise vastu vahetati Makaay sisse 87. minutil seisul 0:0, mis püsis lõpuvileni. Penaltiseerias lõi ta Hollandi viiendana ja tabas. Kuuenda löögiga võitis Holland 5:4. Poolfinaalis Portugali jalgpallikoondise vastu vahetati Makaay Marc Overmarsi asemele sisse teiseks poolajaks seisul 0:1. Mäng lõppes 1:2. 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis alustas Makaay avakohtumist Nigeeria jalgpallikoondise vastu kaptenina, aga teiseks poolajaks vahetati välja. Mäng lõppes 0:0. Teises mängus USA jalgpallikoondise vastu sekkus ta 75. minutil seisul 1:2 ja mäng lõppes 3. üleminutil löödud väravast 2:2. Kolmanda mängu Jaapani jalgpallikoondise vastu mängis ta algusest lõpuni kaptenina ja Holland võitis 1:0. Veerandfinaalis Argentina jalgpallikoondise vastu ta ei osalenud. Argentina võitis lisaajal 2:1. Olümpiamängud jäid Makaay viimasteks mängudeks Hollandi koondises. 1995–1997 Arnheimi Vitesse (109 mängu/42 väravat) 1997–1999 CD Tenerife (72/21) 1999–2003 Deportivo de La Coruña (133/79) 2003–2007 Müncheni Bayern (129/78) 2007–2010 Rotterdami Feyenoord (83/36) 2000 – Hispaania meister 2002 – Hispaania karikas 2000, 2002 – Hispaania superkarikas 2003 – Kuldne saabas 2004 – Saksamaa liiga karikavõitja 2005, 2006 – Saksamaa meister ja karikavõitja 2008 – Hollandi karikas Roy Makaay on 188 cm pikk ja kaalub 75 kg. Tema abikaasa on Joyce, paaril on tütar Milou ja poeg Dani. Koduleht (saksa ja hollandi keeles)
Haarats

Haarats on seade, mille abil esemeid haaratakse, hoitakse kinni ja/või vabastatakse. Haaratsid on tihti tööstusrobotite lõpplüliks. Metsanduses, ehituses ning paljudes teistes tööstusvaldkondades on haarats hüdrauliliselt juhitav seade, mida kasutatakse palkide või teiste kehade tõstmiseks ja liigutamiseks. F g n μ = m g k v a r u {\displaystyle F_{g}n\mu =mgk_{varu}{\frac {}{}}} , kus Fg - sõrme survejõud n – sõrmede arv μ - hõõrdetegur m - teisaldatav mass g - raskuskiirendus kvaru - varutegur ohutuse tagamiseks (2…3) Arvestada tuleb kindlasti ka mehhanismi (näiteks tööstusroboti), mille külge on haarats kinnitatud, kiirendust.
Joachim Rossihnius

Joachim Rossihnius (Rossinius) (umbes 1600 Stargard, Pomorze – umbes 1646) oli saksa päritolu eesti kirjamees ning tartumurdelise kirikukirjanduse rajaja. Tegutses 1622. aastast peamiselt Lõuna-Eestis pastorina. Avaldas esimesed lõunaeestikeelsed protestantlikud raamatud "Catechismus Herrn D. Martini Lutheri in sechs Hauptstücke verfasset..." ja "Evangelia vnd Episteln auff alle Sonntage durchs gantze Jahr" (mõlemad Riias 1632). Talle olid ilmselt eeskujuks käsikirjalised põhjaeestikeelsed tõlketekstid.
Lõpplüli

Lõpplüli on lülidega robotite kõige viimane ja otseselt töötav lüli. Lõpplüliks võib olla esemeid haarav haarats, keevitusseade, lõikeseade vms.
Friedrich Nikolai Russow

Friedrich Nikolaus Russow (14. aprill 1828 Tallinn – 22. juuli 1906 Peterburi) oli eesti luuletaja, muuseumitöötaja, kunstnik ja publitsist. Tema isapoolne vanaisa Anton Russow oli pärisori parun Friedrich Gustav von Roseni Kauksi ja Kiikla mõisas. Roseni ajal lavastati Kiikla mõisa koduteatris mõisniku hea tuttava, kuulsa dramaturgi August von Kotzebue abiga nii saksa- kui ka eestikeelseid näidendeid, kus osales näitlejana ka Anton Russow. Kui Rosen kolis Tallinna, jätkas Anton Russow osalemist Kotzebue Tallinna asjaarmastajate teatri (Revaler Liebhaber Theater, 1784–1792) etendustes. Anton Russowi poeg ja Friedrich Nikolaus Russowi isa Carl Gustav Andreas sündis Tallinnas, kus töötas kirjutajana tollivalitsuses. Carl Gustav Andreas Russow abiellus Caroline Maria Nesoriga, kelle neiupõlve perekonnanimi Nesor oli Rosen tagurpidi loetuna. Caroline Maria ema oli parun Carl Gustav von Rosen noorema (1765–1833) ja eestlannast toatüdruku, pärisorjast kangru tütre Marie Jürgensi (tema perekond vabastati pärisorjusest 1805. aastal) väljaspool abielu sündinud laps. Friedrich Nikolai Russow sündis 1828. aastal Tallinnas eestlasest tolliametniku pojana. Õppis Paide kreiskoolis, Tallinna kubermangugümnaasiumis, Peterburi ülikoolis õigusteadust, mille lõpetas 1851. aastal. Pärast Peterburi ülikooliu lõpetamist töötas (1852–1863) Tallinnas Eestimaa kubermanguvalitsuses, 1859 määrati Toompea lossifoogtikohtu esimeheks. Ühtlasi oli Eestimaa kubermanguvalitsuse eesti keele tõlgiks. 1863. aastal siirdus Peterburi, kus töötas sekretärina rahandusministeeriumile alluvas mäedepartemangus, 1886–1899 oli Peterburis, keiserliku Ermitaaži gravüüride ja joonistuste osakonna varahoidja, 1865–1905 ühtlasi varahoidja Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia etnograafiamuuseumis. F. Russowi tegevus ajakirjanduse alal: aastatel 1854–1857 ilmus temalt 8–12-leheküljelisete vihikutena sariväljaanne “Tallinna koddaniko ramat omma söbbradele male” (12 vihikut) Krimmi sõja sündmuste vahendamiseks talurahvale. Sariväljaanne oli poolperioodilise väljaandena eesti ajalehe asetäitja ja eelkäija. 1860. aastal asutas F. Russow Tallinnas koos juristi ning ajaloolase Thomas Wilhelm Greiffenhageniga päevalehe Revalsche Zeitung. Kogus rahvaluulet ja tegeles kirjandusliku tegevusega ning avaldas 1854. aastal kaks Krimmi sõjast inspireeritud luuletust “Söalaul Eestima tüttarlastele” ja “Wenne soldati laul” ja värsivihiku “Ued Kandlekeled”, 1858 ilmusid Berliinis tema joonistuste järgi värvilisena litografeeritud Tallinna ja selle ümbruse vaated. Tema õlimaalid on kainelt asjalikud. Kisseljova, Ljubov. 2016. "Kroonupatriotism või rahvuslik mõtlemine? Friedrich Nikolai Russowi ja Friedrich Reinhold Kreutzwaldi Krimmi sõja ainelised teosed." Keel ja Kirjandus 2016/7:504–515. Friedrich Nikolai Russow Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Friedrich Nikolai Russow (1828-1906), Kreutzwaldi sajand / Eesti kultuurilooline veeb
Kristjan Rajasaare

Kristjan Rajasaare (kuni 1936. aastani Christian Rutoff; 26. november 1879 Sõtke, Vaivara vald, Virumaa – 18. mai 1940 Vaivara) oli eesti näitekirjanik. Ta õppis 1889–1893 Türsamäe vallakoolis ja 1894–1897 Vaivara kihelkonnakoolis. Seejärel töötas ta Peterburi kaubakontori ametnikuna. 1899. aastal naasis kodutallu. 1913. aastast töötas Narva ühispangas ametnikuna. Mobiliseeriti tsaariarmeesse ja teenis Soomes, seejärel oli Narva linnavalitsuse ametnik. 1920. aastast pidas Vaivaras Paasiku talu. Ta oli Vaivara karskusseltsi "Külvaja" üks rajajatest ning tegutses samas näitejuhina, juhendades Vaivara näitetruppi. Lisaks oli ta ka Narva teatri "Võitleja" näitejuht. Ta oli ka Vaivara Elektriseltsi juht ja juhtis Vaivara talude elektrifitseerimist. Samuti oli ta tegev kohalikus piimaühisuses ja põllumeeste seltsis. Pikka aega oli ka Türsamäe lauavabriku asjaajaja ja raamatupidaja. Ta on maetud Vaivara kalmistule. Tema näidendid kujutasid peamiselt taluolustikku ja külaühiskonda. 1912. aasta Eesti Kirjanduse Seltsi näidendivõistlusel sai tema kirjutatud draama "Kivi" sajarublase ergutusauhinna. Näidendit "Kivi" mängiti mitmes suuremas Eesti teatris. Tema näidendiga "Vastu vett" andis 26. augustil 1916. aastal avaetenduse nn Pandorini trupp, millest kujunes välja Tallinna Draamateater. Tema komöödiat "Väimehed" mängiti ka Estonia teatris. "Vastu vett" (1905) "Kahepaiksed" (1911) "Kivi" (1914) "Mässajad" (1920) "Väimehed" (1932) "Rahvamehed" (1938) Eesti kirjanduse biograafiline leksikon. Tallinn: Eesti Raamat, 1975 Kristjan Rutoff-Rajasaare maetakse kolmapäeval. Uus Eesti, 21. mai 1940 Näitekirjanik Christian Rutoff Rajasaare. Virumaa.ee Kirjanik Rajasaare 60-aastane. Päewaleht, 26. november 1938 "Homseid sünnipäevi". Uus Eesti. 25. november 1935. Vaadatud 9.02.2019. Helmut Joonuks. Alutaguse. Tallinn: Eesti Raamat, 1969 Karin Kask. Draamateatri poolsajand. Sirp ja Vasar, 7. oktoober 1966 Kahepaiksed : Algupäraline näidend kolmes järgus Kivi : Draama 3 järgus
Uurimisrobot

Uurimisrobot on autonoomne või kaugjuhtimisega kosmose, ohtlike alade või süvamere uurimismasin.
Meditsiinirobot

Meditsiinirobot on robot, mis on mõeldud meditsiinitoiminguteks: inimeste jälgimiseks (robot-õed) või liikumispuuetega inimeste liikumisfunktsiooni taastamiseks kasutatavad robotid ja bioloogiliselt inspireeritud robotid (bioonikal põhinevad robotid).
Francesco Totti

Francesco Totti (sündinud 27. septembril 1976) on Itaalia endine jalgpallur, kes mängis ründaja või poolkaitsjana terve oma karjääri Itaalia kõrgliiga klubis AS Roma. AS Roma 2000 Euroopa meistrivõistluste hõbe 2001 Serie A meister 2002 Itaalia superkarikas 2006 Maailmameister Francesco Totti on 180 cm pikk ja kaalub 78 kg.
Tellimustootmine

Tellimustootmine on vaheladudeta tootmisviis, millega kiirendatakse investeeringute tasuvust (vähendatakse tasuvusaega) suurendatakse efektiivsust ja parandatakse kvaliteeti. Iga toode või detail valmib täpselt selleks hetkeks, mil teda vajatakse tootmise jätkamiseks. Tellimustootmine eeldab väga täpset tootmiskorraldust.
Johannes Ruven

Johannes Heinrich Ruven (18. oktoober 1902 Peterburi – 2.aprill 1942 Tallinn) oli eesti kirjanik. Töötas aastatel 1923–1940 Tallinna elektrijaamas montööri ja ametnikuna, lõpetas 1938 Tallinna Kolledži, oli 1940–1941 ajalehe Sirp ja Vasar vastutav sekretär ning juunis 1941 (peale sõja algust) esitas avalduse KPsse astumiseks.[viide?] Ruven hukati süüdistatuna kommunistlikus meelsuses Saksa okupatsiooni ajal.[viide?] Kirjutas novelle, näidendi ja ka vesteid varjunime Jaak Räbal all.[viide?] Novellikogud "Võitlus" (1931) "Julius Jürgens võidab enese" (1937) Näidend "Süüdlased" (1936) Johannes Ruven Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Veera Saar

Veera Saar (kuni 1936 Veera-Alise Döring; 28. märts 1912 Aasiku, Jamburgi maakond, Peterburi kubermang – 20. juuli 2004) oli eesti kirjanik ja pedagoog. Ta lõpetas 1931. aastal Jõhvi Gümnaasiumi ja 1937. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna. Ta kaitses seal 1940. aastal rahvaluule alal magistritöö "Luust sõrmus", mis 1947. aastal kinnitati teaduste kandidaadi kraadina. Akadeemiliselt oli ta korporatsiooni Lembela liige aastast 1935. Töötas 1937–1959 õpetajana Tartus, Kehtnas ja Jänedal. Alates aastast 1958 elas Arukülas (praeguses Raasiku vallas), kus kirjutas ka enamiku oma raamatutest. 2018. aastal valiti Veera Saar aktsiooni "Sajandi 100 arukülalast" raames toimunud rahvaküsitluse tulemusel saja meeldejäävama arukülalase hulka. Romaanid "Lõokesed taeva all" (1965), "Üle allikate" (1963) (teosed käsitlevad kooliprobleeme) "Ukuaru" (1969) (teos metsatööliste ja laanetalude elust) Tetraloogia: "Kraakuvi mägi" (1987), "Maa hind" (1990), "Kodutee" (1996) ja "Käritsa leib" (1999) (teosed Eesti väljarändajatest Peterburi kubermangus) "Neid ammuseid aegu" (2000) (mälestused) Novellikogud "Põlatud maa" (1965) "Isa niinepuu" (1977) Lasteraamat "Sõit mustikametsa" Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1952 1960 – Eesti Kirjanike Liit 1957 – Eesti NSV teeneline õpetaja 1970 – Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind ("Ukuaru") 1982 – A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia ("Aprillipäev") 1988 – Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind ("Kraakuvi mägi") 1997 – Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind ("Kodutee") 1999 – Virumaa kirjandusauhind ("Käritsa leib" (tagasiulatuvalt ka "Kraakuvi mägi", "Maa hind", "Kodutee")) 2002 – Raasiku valla aukodanik Koppelmaa, Külli (5. september 2018). "Aruküla Kultuuriseltsi EV100 kingitus – kogumik „Sajandi 100 arukülalast"". Sõnumitooja. Vaadatud 25.04.2020. Raasiku vallavalitsus. "Raasiku valla aukodanikud". Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Foto Veera Saarest Veera Saar Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Juhtpult

Juhtpult ehk juhtimispult, ka kaugjuhimispult, on seade, kuhu on paigaldatud mingi tehnilise süsteemi juhtimiseks ja kontrollimiseks vajalikud lülitid, näidikud ja side loomise vahendid. Enamasti toimub juhtimine teatud vahemaa tagant infopunakiire või raadiolainete vahendusel. Tuntuimad on käes hoitavad puldid teleri, audio- ja videoseadmestiku juhtimiseks, samuti valgustuse lülitamiseks, uste ja väravate avamiseks/sulgemiseks. Pult võib olla seadmega ühendatud ka kaabli abil, näiteks mängupult. Tehnoloogiasüsteemides on juhtimispult enamasti kujundatud operaatori või dispetšeri töölauana või paneelina, millel paiknevad juhtimislülitid, mõõteriistad, indikaatorid, signalisaatorid, ka mnemoskeem (objektidevaheliste sidemete skemaatiline esitus). Sõnaveeb EKSS ENE 4. köide, 1989
Mari Saat

Mari Saat (kodanikunimi alates 14. märtsist 1975 Mari Meel; sündinud 27. septembril 1947 Tallinnas) on eesti majandusteadlane, õppejõud ja kirjanik. Mari Saat õppis Tallinna 2. Keskkoolis ning lõpetas 1970 majanduse erialal Tallinna Polütehnilise Instituudi. Ta töötas aastatel 1970–1982 ENSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudis. 1993. aastast on ta Tallinna Tehnikaülikooli dotsent, juuli 2015 seisuga majandusteaduskonna ärikorralduse instituudi tootmis- ja teeninduskorralduse õppetoolis. "Sissejuhatus ärieetikasse" (Külim, 2000) "Surija üksildusest" (Tuum, 2004), ISBN 9985802705 "Mida teha emaga" (Eesti Raamat, 1978) "Laanepüü" (Eesti Raamat, 1980) "Võlu ja vaim" (Õllu, 1990) "Sinikõrguste tuultes..." (Varrak, 2000), ISBN 9985303520 "Lasnamäe lunastaja" (Tuum, 2008), ISBN 9789985989722 "Katastroof" (Perioodika, 1973) "Roosipuupungad; Salapuudel; Hendrik; Koobas; Koolimaja; Katastroof" (Eesti Raamat, 1975) "Õun valguses ja varjus" (Eesti Raamat, 1985) "Mina ise" (Eesti Raamat, 1988; TEA Kirjastus, 2009), ISBN 9789985718193 "Päkapikuõpetus" (TEA Kirjastus, 2011), ISBN 9789949241057 "Kes on okupant?". Eesti Päevaleht, 31. detsember 2008 "Ei näe süüd?". Postimees, 21. jaanuar 2012 1974 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Katastroof") 1985 A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia ("Õun valguses ja varjus") 1986 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Elsa Hermann") 1989 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Mina ise") 1999 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("Sinikõrguste tuultes") 2008 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("Lasnamäe lunastaja") Mari Saadi isa oli Joosep Saat. Ka tema vend Maksim Saat on ning õde Luule Saat oli majandusteadlane ja TTÜ õppejõud. Tema abikaasa on kunstnik Raul Meel. ""Mari Saat: kirjutan tundega, mitte mõeldes"". Postimees. Vaadatud 14.03.2009. http://www.ttu.ee/majandusteaduskond/majandusteaduskonna-veeb/majanduse-teaduskond/struktuur-5/arikorralduse-instituut/tootmis-ja-teeninduskorralduse-oppetool Tootmis- ja teeninduskorralduse õppetool - TMK Luule Epner "Feminine and intellectual Mari Saat". Estonian Literary Magazine, no. 25, 2007 Tarmo Rajamets "Mari Saat "Lasnamäe lunastaja"". Eesti Ekspress, 19. detsember 2008 Kaarel Kressa "Mari Saat: tegelaste saatus kujuneb minu sees". Eesti Päevaleht, 4. aprill 2009 Merlin Piirve "Mari Saat: "Raamat võib muutuda eluks"". Sirp, 30. september 2011
Oksüdeerija

Oksüdeerija (ka oksüdeeriv aine, oksüdant) on keemias aine, mis redoksreaktsiooni käigus liidab endaga elektrone. Näitena üheks levinud oksüdandiks on hapnik. Oksüdatsioon Redutseerija Redoksreaktsioon
Georg Salemann

Georg Salemann (6. märts 1597 Ristow Schlawe lähistel, Pommeri – 6. august 1657 Tallinn) oli saksa päritolu eesti kirjamees. Salemann õppis Schlau, Pasewalki ja Stettini (Szczecini) koolides. 1623. aasta oktoobris immatrikuleerus ta Rostocki ülikooli, kus oli kohal ka aastal 1624. 15. septembril 1626 ordineeriti ta õpetajaks Aastatel 1626–1632 oli Salemann Jüri koguduse pastor, 1632 Tallinna Pühavaimu koguduse abipastor ja 1640 sama koguduse eesti koguduse pastor. Tema poeg Joachim Salemann (1629–1701) oli Eestimaa ja Tallinna piiskop (1693–1701). ja väimees Peter Koch (1620–1669) oli 1650–1657 Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja ja 1658–1669 koguduse õpetaja. Georg Salemann algatas riimi ja rütmi seatud kirikulaulu eestindamise (arvatavasti 1637). 1656 kirjutas Salemanni 45 kirikulaulu, lisaks on ta kirjutanud ka ilmalikus laadis eestikeelseid värsspalveid ja juhuluulet. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2 Estland, Bd. 2 , Görlitz, 1930, lk.259 Georg Salemann aastal Rostock Matrikelportal Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrtenlexikon der Provinzen Livland, Esthland und Kurland. Hrsg. von Johann Friedrich von Recke, Karl Eduard Napiersky. Bd. 4. Mitau : Steffenhagen und Sohn 1832, lk. 15 Max Hilweg: Nachrichten über die Familie Salemann in Pommern und Estland und ihr verwandte Familien., Riga 1911 Andmed ESTERis