laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kapten

Kapten on leitnandist kõrgem ja majorist madalam sõjaväeline auaste maaväes ja õhuväes. Mereväes vastab kaptenile vanemleitnandi auaste. Vana-Kreekas vastas kaptenile lochagos (Λοχαγός), kes oli faalanksi allüksuse lochose juht. Samamoodi nimetatakse kapteni auastet tänapäeva Kreeka sõjaväes. Vana-Roomas vastas kaptenile tsentuurio. Ta juhtis tsentuuriat ehk sadakonda, kus tavaliselt oli mehi ettenähtud sajast vähem. Tsentuuriotel oli mitu teenistusastet, aga edutamine oli erandlik. Ühiskonnas asetses ta sõduri tasemel. Sõna "kapten" tuleb hilisladina sõnast capitaneus 'ülem, tähtis'. Sellest tuli vanaprantsuse sõna capitaine, millest pärines 14. sajandi keskinglise sõna capitayn. Kuid esialgu kasutati seda sõna ainult kompaniiülema tähenduses. Niihästi auastmena kui laeva kapteni tähenduses läks see sõna inglise keeles käibesse alles 16. sajandi keskel. Samal 16. sajandil hakati seda sõna kasutama Venemaa sõjaväes, esialgu välismaalt pärit ohvitseride kohta rooduülema tähenduses. 17. sajandil hakati Venemaal laiemalt organiseerima sõjaväeüksusi Lääne-Euroopa eeskujul ja nendes kasutati kapteni auastet. Alates 18. sajandist kasutati kaptenit ja sellega võrdsustatud auastmeid rooduülema tähenduses juba kõikjal regulaararmees. Ratsaväes kasutati kapteni asemel sõna "rittmeister" ja kasakaväes sõna "jessauul". Kuid arvestada tuleb, et armeekapten ja kaardiväekapten olid teenistusastmete tabelis erineval astmel (kaardiväekapten oli astme võrra kõrgem). Eesti kaitseväes on kapten (inglise keeles captain; OF-2) kõige kõrgem nooremohvitseri auaste. Vabadussõja ajal vastas Eesti sõjaväes kapteni auaste tänapäeva mõistes majori auastmele, kehtestati 1924. aasta auastmete reformiga.[viide?] Kapteni (vanemleitnandi) auastmele võis ülendada ohvitsere, kes teenisid XI (kompaniiülem) ja XII (komandoülem) astme ametikohal. Kapteni auastmele vastav põhiametikoht kaitseväe maismaaüksuste rahuaegsetes koosseisudes on üldjuhul kompaniiülem.[viide?] Sõna on tuletis ladinakeelsetest väljenditest capitanu(m), da căput, capo. Mereväekapten Hauptmann Antiigileksikon, 1. kd., lk. 321 Antiigileksikon, 2. kd., lk. 236 Sümboolika (vaadatud: 14.07.2022)
Iisraeli tunnustamine

Iisraeli on tunnustanud 164 ÜRO liikmesriiki, lisaks Vatikan, Kosovo, Taiwan, Cooki saared, Niue ja Palestiina omavalitsus. Araabia riikidest on Iisraeli tunnustanud Egiptus, Jordaania, Maroko, Bahrein, Araabia Ühendemiraadid, Sudaan. Teistest islamimaadest tunnustavad Iisraeli Albaania, Kosovo, Bosnia ja Hertsegoviina, Türgi, Tšaad, Lõuna-Sudaan, Aserbaidžaan, Kõrgõzstan, Tadžikistan, Turkmenistan, Kasahstan, Usbekistan ja veel mitmed. 18 ÜRO liikmesriiki: Afganistan, Alžeeria, Bangladesh, Brunei, Djibouti, Indoneesia, Jeemen, Katar, Komoorid, Kuveit, Liibüa, Malaisia, Omaan, Pakistan, Põhja-Korea, Saudi Araabia, Somaalia, Tuneesia ei tunnusta ametlikult Iisraeli. 6 ÜRO liikmesriiki: Kuuba, Maldiivid, Mali, Mauritaania, Niger, Venezuela on Israeli tunnustanud, kuid hiljem tunnustuse tagasi võtnud. 4 ÜRO liikmesriiki:Süüria, Liibanon, Iraan ja Iraak ei tunnusta Iisraeli ja loevad ennast olevat Iisraeliga sõjaseisukorras.
Palestiina tunnustamine

Palestiina riiki on tunnustanud 144 ÜRO liikmesriiki ja Vatikan. 49 ÜRO liikmesriiki (nende seas enamus Lääneriike) ei ole Palestiina riiki ametlikult tunnustanud. Norra, Iirimaa ja Hispaania tunnustasid Palestiinat iseseisva riigina Delfi 22. V 2024 Sloveenia tunnustas Palestiina riiklust Delfi 5. VI 2024
Androúlla Vasileíou

Androúlla Vasileíou (kreeka keeles Ανδρούλλα Βασιλείου; sündinud 30. novembril 1943) on kreeka päritolu Küprose poliitik. Ta oli aastatel 2008–2010 Euroopa Komisjoni tervishoiu ja toiduohutuse volinik Barroso esimeses komisjonis ning aastatel 2010–2014 Euroopa Komisjoni hariduse, kultuuri, mitmekeelsuse ja noorsoo volinik Barroso teises komisjonis. Aastatel 1961–1964 õppis Vasileíou Londonis õigusteadust ja seejärel rahvusvaheliste suhete alal mainekas University College Londonis. Küprosele naastes töötas ta alates 1968. aastast Standard Charteredi ja Küprose panga õigusnõustajana. Ta lõpetas erialase karjääri, kui tema abikaasa Giórgos Vasileíou valiti Küprose presidendiks. 1996. aastal alustas Androúlla Vasileíou poliitilist karjääri liberaalses erakonnas Ühinenud Demokraadid (ED), mille asutas tema abikaasa, ja ta valiti Küprose esindajatekotta. Oma ametiaja jooksul paistis ta üha enam silma asjatundlikkusega Euroopa poliitika küsimustes, mistõttu oli ta üks Küprose esindajatest Euroopa tuleviku konvendis, Euroopa põhiseaduse lepingu ettevalmistamise nõuandeorganis. Aastatel 2001–2006 oli ta Euroopa Demokraatide ja Liberaalide Liidu aseesimees. Pärast seda, kui Vasileíou kaotas 2006. aasta Küprose parlamendivalimistel parlamendikoha, sai ta 2008. aasta veebruaris Euroopa Komisjoni tervishoiu ja toiduohutuse volinikuks, asendades oma kaasmaalast Márkos Kyprianoúd, kes loobus ametist. Ta võttis 3. märtsil üle tema päevakorra ja Euroopa Parlament kinnitas ta ametisse 9. aprillil 2008. aastal 446 poolthääle ja 7 vastuhäälega. 29 saadikut jäi erapooletuks. 2010. aastal sai temast Barroso teise komisjoni hariduse, kultuuri, mitmekeelsuse ja noorsoo volinik. Ta on aastaid osalenud aktiivselt Küprose ÜRO assotsiatsioonis, mida ta juhtis mitmel perioodil presidendina. Selle aja jooksul osales ta arvukatel inimõiguste konverentsidel. Alates 1996. aastast on ta Küprose naiste assotsiatsiooni president. Ta on abielus Küprose endise presidendi Giórgos Vasileíouga, kellega tal on kolm last. Vasileiou Euroopa Komisjoni kodulehel
Kaspia Mere Koletis

Kaspia Mere Koletis, ametlikult KM (Korabl Maket), oli eksperimentaalne laugur (ekranoplaan), mis ehitati Nõukogude Liidus 1960. aastatel Rostislav Aleksejevi juhtimisel Tiiburlaevade Projekteerimisbüroos. 1970. aastatel leiti NATO satelliidipiltidelt objekt, mis meenutas lennukit, oli suurem kui Boeing 747 ning liikus merepinnal kiirusega umbes 500 km/h. Objekt nimetati Kaspia Mere Koletiseks. Edasine piltide analüüs näitas, et Kaspia Mere Koletis oli umbes kaks korda suurem kui Boeing 747 ning kaalus umbes 500 tonni. Alles pärast NSV Liidu kokkuvarisemist 1990. aastatel sai NATO kindlalt teada, et Kaspia Mere Koletis oli eksperimentaalne ekranoplaan. KM-i pikkus oli 92 m, kõrgus 22 m, tiibade siruulatus 37 m. Kere põhi meenutas laeva põhja, kuid väliselt nägi KM välja nagu lennuk. Ees oli kaheksa turboreaktiivmootorit, igaüks tõukejõuga 10 tonni, mida kasutati startimise ajal. Kiilul oli veel kaks samasugust mootorit, millest piisas sõidukiiruse säilitamiseks. Nende abil kiirendas KM kiiruseni 500 km/h, liikudes 4–14 m kõrgusel veepinnast, mis muutis lauguri radaritele nähtamatuks. Rekordlennul ulatus selle mass 544 tonnini, see oli kõige suurema kandevõimega õhusõiduk maailmas kuni transpordilennuki An-225 Mriya valmimiseni 1988. aastal. Esimene katselend tehti 1966. aasta oktoobris Kaspia merel Mahhatškala (Dagestan) lähedal, kuhu KM toimetati osade kaupa mööda Volgat. Kõik KM-iga seotu oli ülisalajane, ning ekranoplaan toodi kohale öösiti. Esimene katselend oli edukas ja projekt sai täiendava rahastuse. Katsetusi tehti Kaspia meres kuni 1980. aastani. 1980. aastal, paar kuud pärast Aleksejevi surma, toimus lennuõnnetus. Piloot, kes polnud pikka aega KM-i roolis istunud, tõstis stardi ajal õhusõiduki nina liiga järsult üles, KM tõusis kiiresti ja peaaegu vertikaalselt üles ning segaduses piloot langetas järsult tõukejõu. Selle tõttu kukkus KM vasaku tiivaga vastu vett ja uppus nädala pärast, ohvreid ei olnud. KM-i ei üritatudki välja tõsta ega taastada, samuti ei ehitatud seda mudelit rohkem eksemplare. KM-i alusel loodi 1972. aastal väiksem transport- ja dessantekranoplaan A-90 Orljonok ('kotkas'), mis oli mõeldud 200 sõduri transportimiseks kuni 1500 km kaugusele. 1986. aastal loodi KM-i baasil ekranoplaan-raketikandja Lun ('loorkull'), mille pardale oli paigutatud kuus juhitavat laevatõrjeraketti. Haines, Lester (22. september 2006). "In search of the Caspian Sea Monster". The Register. Vaadatud 23. aprill 2023. Garthoff, Raymond (2016). "The Swallow and Caspian Sea Monster vs. the Princess and the Camel: The Cold War Contest for a Nuclear-Powered Aircraft" (PDF). An Intelligence Estimative Record. 60 (2): 8–10. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 9. veebruar 2023. Vaadatud 23. aprillil 2023. Liang, Yun; Bliault, Alan (2012). "High Performance Marine Vessels" (PDF). Springer: 89–104. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 23. aprill 2023. Vaadatud 23. aprillil 2023. Алексеев, Ростислав (2001). "Алексеев КМ (Каспийский Монстр)". Авиационная энциклопедия Уголок неба.
Erató Kozákou-Markoullí

Erató Kozákou-Markoullí (kreeka keeles Ερατώ Κοζάκου-Μαρκουλλή, transkribeeritud ka Kozakou-Marcoullis; sündinud 3. augustil 1949 Limassolis) on Küprose poliitik. Ta oli Küprose välisminister 2011. aasta augustist kuni 2013. aasta veebruarini. Ta sündis 1949. aastal Limassolis. Ta õppis Ateena Ülikoolis õigusteadust ja politoloogiat ja lõpetas ülikooli 1972. ja 1974. aastal. 1979. aastal sai ta Helsingi Ülikoolis doktorikraadi sotsioloogia ja politoloogia alal. Erató Kozákou-Markoullí oli Küprose välisminister 2007. aasta juulist kuni 2008. aasta märtsini. Seejärel vahetas ta ametit ja sai alates 2. märtsist 2010 kommunikatsiooni- ja tööministriks, mis kestis kuni 2011. aasta augustini, misjärel nimetati ta teist korda Küprose välisministriks. Tema ametiaeg lõppes, kui president Dimítris Christófias 2013. aasta presidendivalimistel ametist maha hääletati. Erató Kozákou-Markoullí on abielus Giórgos Markoullí'ga ja tal on poeg. "Minister of Foreign Affairs Mrs Erato Kozakou-Marcoullis". MOI. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. "Γραφείο Τύπου και Πληροφοριών - Τελευταίες Ειδήσεις". Küprose valitsus. 16. juuli 2007. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016.  Erató Kozákou-Markoullí – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Paul Mauriat

Paul Julien André Mauriat (4. märts 1925 Marseille – 3. november 2006 Perpignan) oli prantsuse dirigent, helilooja ja arranžeerija.
Lu Shaye

Lu Shaye (lihtsustatud hiina kirjas: 卢沙野; sündinud oktoobris 1964) on Hiina Rahvavabariigi diplomaat, kes töötab praegu Hiina suursaadikuna Prantsusmaal ja Monacos. Lu Shaye väitis 2023. aasta aprillis Darius Rochebinile antud intervjuus, et endistel Nõukogude riikidel " puudub rahvusvahelises õiguses tegelik staatus". Küsimusele, kas tema arvates kuulub Krimm Ukrainale, vastas Lu Shaye: " see oleneb sellest, kuidas te probleemi tajute, " lisas, et " see pole nii lihtne " ja et Krimm "kuulus alguses Venemaale", täpsustamata, mida ta selle all mõtles. Eesti välisminister Margus Tsahkna ütles, et Hiina diplomaadi öeldu on vale ja ajaloo valesti tõlgendamine. Läti välisminister Edgars Rinkēvičs andis Twitteris vastuse, milles teatas, et Lu väljaütlemised on "täiesti vastuvõetamatud", ning nõudis "Hiina poolelt selgitust ja avalduse täielikku tagasivõtmist". Lisaks teatas ta, et Läti koos Leedu ja Eestiga kutsuvad vastavad kõrged Hiina diplomaadid, et anda selgitusi Lu sõnavõttude kohta. 中国驻加拿大原大使卢沙野即将出任驻法国大使 [Former Chinese Ambassador to Canada, Lusaye, is about to assume the post of Ambassador to France]. sina (hiina). 6. juuli 2019. @LCI (21. aprill 2023). "Question test "Est-ce que la Crimée, à vos yeux, c'est l'Ukraine ?" (Tweet) – cit. via Twitter. "China's ambassador to France says former Soviet countries have 'no status in international law'". Vaadatud 22. aprillil 2023. ERR (22. aprill 2023). "Eesti, Läti ja Leedu mõistsid Hiina diplomaadi sõnavõtu hukka". ERR. Vaadatud 23. aprillil 2023. Bermingham, Finbarr (23. aprill 2023). "Baltic countries fume as China's envoy in France questions sovereignty of post-Soviet states". Vaadatud 23. aprillil 2023.
Harkivi kobarpommitamine 2022. aasta veebruaris

28. veebruaril 2022 hukkus Venemaa relvajõudude raketirünnakus Harkivi lahingus (osa Venemaa sissetungist Ukrainasse) 9 tsiviilisikut ja sai haavata veel 37 inimest. Vene armee kasutas rünnakul kobarlahingumoona. Kuna need relvad ei vali tiheasustusaladele lastes ohvreid siis kirjeldas Human Rights Watch neid rünnakuid kui võimalikku Venemaa sõjakuritegu. 28. veebruaril 2022 tulistas Vene armee Harkivi lahingu ajal kella 10:00 paiku Grad rakette Harkivi kolme erinevasse elamupiirkonda. Hukkus üheksa tsiviilisikut. Neli inimest hukkus, kui nad lahkusid varjupaigast, et liikumiskeeldude vahel vett hankida ja poes käia; kahest vanemast ja kolmest lapsest koosnev perekond põles oma autos elusalt ära. Löögikohad olid elamud ja mänguväljak, mis paiknesid Industrialnõi ja Ševtšenkivskõi rajooni vahel. Plahvatusi linnas registreeriti kuni kella 14:23ni. Human Rights Watch uuris rünnakut ja jõudis järeldusele, et Vene väed kasutasid Smertši kobarlahingumoona rakette, mis ajavad õhku laiali kümneid allmoona või pomme. Rahvusvaheline leping keelab kobarlahingumoona laialdase kahju ja ohu tõttu tsiviilelanikele. Kuna nendest rünnakutest 400 meetri raadiuses ei olnud ühtegi sõjalist sihtmärki ja kuna need relvad ei vali tiheasustusaladele lastes ohvreid, oletab Human Rights Watch, et tegemist võib olla võimaliku Venemaa sõjakuriteoga. Amnesty International leidis tõendeid selle kohta, et Venemaa väed kasutavad korduvalt kobarlahingumoona 9N210/9N235, samuti jalaväemiine, mille mõlema suhtes kehtivad rahvusvahelised lepingud – kobarlahingumoona konventsioon ja Ottawa leping. Venemaa sõjakuriteod Harkivi kobarpommitamine 2022. aasta märtsis Harkivi kobarpommitamine 2022. aasta aprillis "Civilian casualty report" (PDF). ÜRO inimõiguste ülemvoliniku büroo. 1. märts 2022. Originaali arhiivikoopia (PDF) seisuga 2. märts 2022. Vaadatud 29. märtsil 2022. "Ukraine: Cluster Munitions Launched Into Kharkiv Neighborhoods". Human Rights Watch. 4. märts 2022. Originaali arhiivikoopia seisuga 13. märts 2022. Vaadatud 29. märtsil 2022. "Several killed as Russian rockets pound Ukraine's Kharkiv". Al Jazeera. 28. veebruar 2022. Originaali arhiivikoopia seisuga 28. veebruar 2022. Vaadatud 29. märtsil 2022. Luke Harding (1. märts 2022). "'Horrendous' rocket attack kills civilians in Kharkiv as Moscow 'adapts its tactics'". The Guardian. Originaali arhiivikoopia seisuga 28. märts 2022. Vaadatud 29. märtsil 2022. David L. Stern, Miriam Berger, Sarah Cahlan, Isabelle Khurshudyan, Joyce Sohyun Lee (28. veebruar 2022). "Dozens wounded in shelling of Kharkiv as Russia strikes buildings with suspected cluster munitions". The Washington Post. Originaali arhiivikoopia seisuga 28. veebruar 2022. Vaadatud 29. märtsil 2022.{{cite news}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Amnesty International UKRAINE: HUNDREDS KILLED IN RELENTLESS RUSSIAN SHELLING OF KHARKIV Arhiiviversioon, June 13, 2022 "Ukraine war: Evidence shows widespread use of cluster munitions in Kharkiv". BBC News. 13. juuni 2022. Originaali arhiivikoopia seisuga 13. juuni 2022. Vaadatud 13. juunil 2022.
Samuel Wanjiru

Samuel Kamau Wanjiru (10. november 1986 – 15. mai 2011) oli Keenia pikamaajooksja, kes võitis Pekingis 2008. aasta suveolümpiamängudel maratoni olümpiarekordiga 2:06.32. Ta oli esimene keenialane, kes võitis maratonis olümpiakulla. Temast sai noorim maratoni kuldmedalist alates 1932. aastast. Praeguse (2023. aasta seisuga) 10 000 m juunioride maailmarekordi püstitas ta 2005. aastal ja poolmaratoni maailmarekordi 3 korda. 2009. aastal võitis ta nii Londoni maratoni kui ka Chicago maratoni, joostes läbi aegade kiireimad maratonid vastavalt Ühendkuningriigis ja Ameerika Ühendriikides. Ta säilitas oma Chicago tiitli 2010. aastal, kuigi hooajal oli vigastusi. 2011. aastal suri ta pärast kodutüli oma Nyahururus asuvas kodus, rõdult alla kukkudes. "IAAF: Half Marathon - men - senior - outdoor | iaaf.org". iaaf.org. Vaadatud 23. aprillil 2023.
Londoni maraton

Londoni maraton on iga-aastane maraton, mida peetakse Ühendkuningriigis Londonis ja mis on suuruselt teine iga-aastane maanteevõistlus Ühendkuningriigis pärast Great North Run'i Newcastle'is. Selle asutasid sportlased Chris Brasher ja John Disley 1981. aastal ning see toimub tavaliselt aprillis, kuigi koroonapandeemia tõttu kolis see 2020., 2021. ja 2022. aasta oktoobrisse. Suures osas tasane rada asub Thamesi jõe ümbruses, alustades Blackheathist ja lõpetades kaubanduskeskusega The Mall. Hugh Brasher (Chris Brasheri poeg) on praegune jooksu direktor ja Nick Bitel selle tegevjuht. Võistlus koosneb mitmest komponendist: sellel on massijooks, profijooksud meestele ja naistele pikamaajooksjatele, eliittasemel ratastoolijooksud meestele ja naistele ning kolmemiiline minimaraton alla 17-aastastele sportlastele. Massijooks on Ühendkuningriigi suurim maratonivõistlus ja suuruselt kolmas jooksuüritus (pärast Great North Run ja Great Manchester Run). Maraton on heategevuslik: osalejad on aidanud koguda üle 1 miljardi naela alates selle asutamisest, sealhulgas 66,4 miljonit naela 2019. aasta Londoni maratonil, mis oli suurim summa ühepäevase rahakogumise ürituse eest. Alates 2006. aastast on eliitjooks olnud osa World Marathon Majorsist (Maailma maratoni suurvõistlused), mis hõlmab kuut maailma tipptasemel maratonijooksu. Londoni maratonil on maratoni maailmarekordit ületatud seitsmel korral: Khalid Khannouchi ületas meeste rekordi 2002. aastal, naiste rekordeid on purustanud Grete Waitz (1983), Ingrid Kristiansen (1985), Paula Radcliffe (2002, 2003, 2005). ) ja Mary Jepkosgei Keitany (2017). Praegused eliitraja rekordid kuuluvad Eliud Kipchogele (2019. aastal 2:02.37) ja Paula Radcliffe'ile (2003. aastal 2:15.25). Ratastooli praegused rekordid kuuluvad Marcel Hugile (2022. aastal 1:24.38) ja Manuela Schärile (2021. aastal 1:39.52). Võistlusel on sageli sponsor, mida on aastaid sponsoreerinud Virgin Money, ja seda nimetatakse 2023. aastal "TCS Londoni maratoniks".
Sahara Araabia Demokraatliku Vabariigi tunnustamine

Sahara Araabia Demokraatlikku Vabariiki on tunnustanud 45 ÜRO liikmesriiki ja tunnustamata riik Lõuna-Osseetia. Enamus tunnustanud riikidest asub Aafrikas ja Ladina-Ameerikas. Varem on Sahara Araabia Demokraatliku Vabariiki tunnustanud 84 ÜRO liikmesriiki, kuid 39 on tunnustamise "tühistanud", "külmutanud" või "peatanud". Aastal 2020 otsustas USA Sahara Araabia Demokraatlikku Vabariiki mitte tunnustada ja tunnustas Lääne-Saharat Maroko osana. The World Factbook On 10 December 2020, the US recognized Morocco's sovereignty over all of Western Sahara.
Harkivi kobarpommitamine 2022. aasta aprillis

Harkivi kobarpommitamine 2022. aasta aprillis oli osa Harkivi lahingust Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse. 15. aprillil läbi viidud Venemaa relvajõudude raketirünnakutes hukkus 9 tsiviilisikut ja sai haavata veel 35 inimest. Vene armee kasutas rünnakul 9N210/9N235 kobarlahingumoona. Kuna need relvad ei vali tiheasustusaladele lastes ohvreid, siis kirjeldas Amnesty International neid rünnakuid kui võimalikku Venemaa sõjakuritegu. 15. aprillil 2022 pärastlõunasel ajal tulistas Vene armee Harkivi lahingu ajal kobarpommidega 9N210/9N235 Industrialnõi rajooni, tabades Mõru tänava elurajooni ja mänguväljakut. Väljas kõndinud inimesed hüppasid pikali, et end plahvatuste eest kaitsta. Üheksa tsiviilisikut sai surma ja 35 vigastada, sealhulgas lapsed. Kohalik haigla võttis vastu haavatud inimesi, kellel olid jäsemetes metallitükid ja šrapnellid. Paar kõndis mänguväljakul koos oma 4-aastase tütrega, kui laskemoon tabas, mille tulemusena sai ema surma, kui šrapnell läbis tema kopsudest, selgroost ja kõhust. Veel üks 16-aastane poiss hukkus kui laskemoon jättis tema rinda 1 sentimeetri laiuse augu. Haribaldi tänaval hukkus oma hoone sissepääsu juures kaks eakat naist. Kobarpommid plahvatasid 700 ruutmeetri suurusel alal. Amnesty International leidis tõendeid selle kohta, et Venemaa väed kasutavad korduvalt kobarlahingumoona 9N210/9N235, samuti jalaväemiine, mille mõlema suhtes kehtivad rahvusvahelised lepingud – kobarlahingumoona konventsioon ja Ottawa leping. Amnesty International jõudis järeldusele, et need valimatud rünnakud, mis lõppesid tsiviilelanike surmaga, on sõjakuriteod. Venemaa sõjakuriteod Harkivi kobarpommitamine 2022. aasta veebruaris Harkivi kobarpommitamine 2022. aasta märtsis "Ukraine: Hundreds Killed in Relentless Russian Shelling of Kharkiv". Amnesty International. Juuni 2022. Vaadatud 27. juunil 2022. Ema Sabljak (13. juuni 2022). "'Shocking' widespread use of cluster munitions in Kharkiv, Amnesty reveals". Yahoo! News. Vaadatud 27. juunil 2022. Joel Gunter (12. juuni 2022). "Ukraine war: Evidence shows widespread use of cluster munitions in Kharkiv". BBC News. Vaadatud 27. juunil 2022.
Maailma maratoni suurvõistlused

Maailma maratoni suurvõistlused (World Marathon Majors – WMM; sponsornimega Abbott World Marathon Majors) on maratonijooksjatele mõeldud meistrivõistluste stiilis võistlus, mis sai alguse 2006. aastal. See on punktipõhine võistlussari, mis koosneb kuuest suurest maratonist. Sarja kuuluvad iga-aastased võistlused Tokyo, Bostoni, Londoni, Berliini, Chicago ja New Yorgi linnas. Lisaks tunnustatakse sarjas samal aastal toimunud kergejõustiku maailmameistrivõistluste maratoni (iga kahe aasta tagant) ja olümpiamängude maratoni (iga nelja aasta tagant) tulemusi. Igal aastal on sarja kuulunud järgmised maratonid:
Wilhelm von Ulrich

Wilhelm von Ulrich on mitme aadlimehe nimi: Wilhelm von Ulrich (1605−1661), Ulrichi (Pilkuse) suguvõsast pärit Tallinna asehaldur Wilhelm von Ulrich (suri pärast 1663), Eestimaa rüütelkonna sekretär Wilhelm von Ulrich (1810−1891), Ulrichi (Vahenurme) suguvõsast pärit sõjaväelane ja Eestimaa tsiviilkuberner
Madis Somelar

Madis Somelar (sündinud 17. jaanuaril 1983 Pärnus) on Tallinna Reaalkooli õppealajuhataja ning ajaloo- ja ühiskonnaõpetuseõpetaja.
Auaste küla

Auaste on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas. Külas on Auaste bussipeatus. Muinsuskaitse all on Jalukse Tiinamägi, kivikalme ja kaks kultuskivi (mälestised nr. 10061 ja 10062). Kuni 2013. aastani kuulus küla Oru valda. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 12.07.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. https://xgis.maaamet.ee/xgis2/page/app/maanteeamet
NSV Liidu Side Rahvakomissariaat

NSV Liidu Side Rahvakomissariaat (vene keeles Народный комиссариат связи СССР) oli aastatel 1932–1946 eksisteerinud riigiorgan Nõukogude Liidus; kuulus rahvakomissariaadina NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu koosseisu. Vastutas erinevat tüüpi side, sealhulgas posti ja telegraafi korraldamise ja toimimise eest. Jaanuaris 1932 kujundati NSV Liidu Posti ja Telegraafi Rahvakomissariaat ümber Side rahvakomissariaadiks. Aleksei Rõkov (1932–1936) Genrihh Jagoda (1936–1937) Innokenti Halepski (1937–1937) Matvei Berman (1937–1938) Ivan Peresõpkin (1939–1944) Konstantin Sergeitšuk (1944–1946) Märtsis 1946 kujundati side rahvakomissariaat ümber NSV Liidu Sideministeeriumiks.
Human Rights Watch

Human Rights Watch (HRW) on inimõiguste alaste uuringute ja inimõiguste kaitse edendamisega tegelev rahvusvaheline valitsusväline organisatsioon peakorteriga New Yorgis. Rühm avaldab survet valitsustele, poliitikakujundajatele, ettevõtetele ja üksikuile inimõiguste rikkujaile, et nad mõistaksid hukka inimõiguste rikkumise, ning tegutseb sageli pagulaste, laste, sisserändajate ja poliitvangide nimel. 1997. aastal oli HRW üks Nobeli rahuauhinna saajatest. "About Us". Human Rights Watch. Vaadatud 24. aprillil 2023. "Form 990" (2019), www.hrw.org. "History". www.hrw.org. 21. aprill 2015. Originaali arhiivikoopia seisuga 8. mai 2017. Vaadatud 8. mail 2017. Koduleht
NSV Liidu Miinipildujarelvastuse Rahvakomissariaat

NSV Liidu Miinipildujarelvastuse Rahvakomissariaat (vene keeles Народный комиссариат миномётного вооружения СССР) oli aastatel 1941–1946 eksisteerinud riigiorgan Nõukogude Liidus; kuulus rahvakomissariaadina NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu koosseisu. Tegeles miinipildujarelvastuse tootmise juhtimisega. 5. veebruaril 1939 likvideeriti NSV Liidu Masinaehituse Rahvakomissariaat. Selle baasil moodustati kolm uut rahvakomissariaati, sealhulgas NSV Liidu Üldise Masinaehituse Rahvakomissariaat (rahvakomissar Pjotr Paršin). Novembris 1941 kujundati üldise masinaehituse rahvakomissariaat ümber miinipildujarelvastuse rahvakomissariaadiks. Pjotr Paršin (1941–1946) Veebruaris 1946 kujundati miinipildujarelvastuse rahvakomissariaat ümber NSV Liidu Masina- ja Aparaadiehituse Rahvakomissariaadiks.