laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Laisaba

Laisaba (Laticauda) on maoperekond. Teadlased loevad, et laisaba hammustus on loomadele eluohtlik, kuid oma tasase loomuse tõttu hammustavad nad harva. 1978. klassifitseeriti laisabad merimadulaste sugukonna alamsugukonda laisabalased; Tänapäeval klassifitseerivad erinevad autorid laisaba perekonda erinevalt, nii merimadulaste kui ka laisabalaste alamsugukonda. Laisaba perekond liigitatakse roomajate andmebaasis järgmisteks liikideks: Laticauda colubrina Schneider, 1799 Laticauda crockeri (järve-laisaba) Slevin, 1934 Laticauda frontalis De Vis, 1905 Laticauda guineai Heatwole, Busack & Cogger, 2005 Laticauda laticaudata (rõngas-laisaba) Linnaeus, 1758 Laticauda saintgironsi Cogger & Heatwole, 2005 Laticauda schistorhynchus Günther, 1874 Laticauda semifasciata (suur laisaba) Reinwardt, 1837 Nad elavad peamiselt lõunapoolsetes rannikuvetes ja osaliselt ka maismaal Aasia saartest läänes kuni Indiani, põhjas kuni Jaapanini ja Fidžini. Nad on valdavalt öise eluviisiga ja elavad nii vees kui ka maismaal. Toituvad mitut liiki kaladest. Emased ja isased laisabad paarituvad maismaal. Mitu isast moodustavad ühe emase ümber paaritumiskuhja. Emased munevad munad pessa, mis arvatakse maismaal asuvat. Loomade elu 5:307. Peter Uetz & Jakob Hallermann. roomajate andmebaas – Laticauda veebiversioon (vaadatud 09.10.2013) (inglise keeles) Joseph Nicolas Laurenti,Specimen medicum, exhibens synopsin reptilium emendatam cum experimentis circa venena et antidota reptilium austriacorum, Vienna Joan Thomae, lk 109–110, 1768, OpenLibrary raamat veebiversioon (vaadatud 9.10.2013) (ladina keeles)
Brachyophidium

Brachyophidium on maoperekond. Perekonda Brachyophidium klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: Brachyophidium rhodogaster Wall, 1921. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Brachyophidium Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 22.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Wall,A new snake of the family Uropeltidae. Journal of the Bombay Natural History Society, vol.28, n. 1, lk.41-42, 1923, Veebiversioon (vaadatud 09.10.2013) (inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Brachyophidium rhodogaster seisuga 22.12.2013.
Margarita Žernosekova

Margarita Žernosekova (aastast 2015 Matjuhhova, sündinud 29. jaanuaril 1988) on Eesti jalgpallur (ründaja). Aasta parim noor naisjalgpallur 2008
Anete Paulus

Anete Paulus (sündinud 27. septembril 1991) on Eesti jalgpallur (kaitsja). Noore sportlase preemia 2009 Aasta parim noor naisjalgpallur 2011
1367

1367. aasta Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand Aastakümned: 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad - 1360. aastad - 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad Aastad: 1362 1363 1364 1365 1366 - 1367 - 1368 1369 1370 1371 1372 ... ... 6. jaanuar – Richard II, Inglise kuningas 3. aprill – Henry IV, Inglise kuningas 18. jaanuar – Pedro I, Portugali kuningas
Tuleviku Eesti Erakond

Tuleviku Eesti Erakond (lühend TEE) oli Eesti erakond. Erakond eksisteeris aastatel 1993–1999. Selle erakonna õigusjärglaseks on Eesti Iseseisvuspartei. Asutajaliikmed olid: Jaanus Raidal, Eve Pärnaste, Kalev Roosiväli, Linnart Mäll, Kalju Ruuven, Toomas Katušin, Ants Veetõusme. TEE osales 1995. aasta parlamendi valimistel. Parim tulemus tehti Tartu linnas.
Johann Daniel Kraft

Johann Daniel Kraft oli saksa alkeemik ja kaupmees. "Johann Daniel Kraft". dresden.stadtwiki.de (Saksa keel). Dresden. 2. märts 2011. Vaadatud 12. detsember 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Ensümaatiline hüdrolüüs

Ensümaatiline hüdrolüüs on hüdrolüüsiprotsess, milles ensüümid kiirendavad (katalüüsivad) keemiliste sidemete lõhkumist ja fragmentidele veemolekuli osade liitumist. Ensümaatiline hüdrolüüs on olulise tähtsusega toidu seedimisel. Kasutatakse seda protsessi polüsahhariidide nagu tärklise (õlle ja piirituse valmistamine) või tselluloosi (bioetanooli tootmine) hüdrolüüsiks. Hüdrolüüs Ensüümkatalüüs
Neboltši

Neboltši on alev Venemaal Novgorodi oblastis Ljubõtino rajoonis. Asub Veliki Novgorodist 215 km kirdes Mda jõe ääres. See on raudteesõlm, mida läbib Moskva–Peterburi raudtee kõrvalharu ja kust saab alguse Okulovkasse viiv raudteeharu. Asulat on esmamainitud 1564. aastal Äänise viiendiku pogostina. 19. sajandi algusest kandis nime Nebolotskoi. 1916. aastal rajati Neboltši raudteejaam. 1962. aastal nimetati asula töölisaleviks. Neboltši peamine tööstusharu on metsa- ja puidutööstus. Alevis on lasteaed ja keskkool. http://nebolchi.lubitino.ru
Üliõpilasseltside Vilistlaskogude Liit

Üliõpilasseltside Vilistlaskogude Liit oli Eesti üliõpilasorganisatsioon. Organisatsioon andis aastatel 1937–1940 välja ajakirja Akadeemia. Üliõpilasseltside Liit https://web.archive.org/web/20001020201020/http://www.postimees.ee/htbin/1art-a?%2F99%2F04%2F26%2Ftartu%2Fuudised.htmXviies (vaadatud 10.10.2013) Sissekanne artiklite andmebaasis BIBIS
Evald Mustel

Evald Mustel (vene keeles Эвальд Рудольфович Мустель; 3. juuni 1911 Sevastopol – 10. aprill 1988 Moskva) oli eesti päritolu Venemaa astrofüüsik. Tema peamised uurimistööd käsitlesid Päikese füüsikat, tähtede atmosfääre, noovasid, supernoovasid ning Päikese korpuskulaarkiirguse mõju Maa magneto- ja atmosfäärile. Mustel oli aastatel 1970–1976 Rahvusvahelise Astronoomiauniooni asepresident. Krimmi eestlaste perest pärit Evald Mustel õppis Moskva ehitustehnikumis, seejärel Moskva Ülikooli mehaanika-matemaatika teaduskonnas, mille lõpetas 1935. aastal. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Moskva ülikooli Šternbergi-nimelises riiklikus astronoomiainstituudis (1935–1951), samal ajal õppis aspirantuuris (1935–1939) ja doktorantuuris (1939–1943). Mustel kaitses kandidaadiväitekirja 1939. aastal ja füüsika-matemaatikadoktori kraadi 1944. aastal. Ühtlasi töötas ta õppejõuna Moskva ülikooli astrofüüsika kateedris dotsendina (1943–1944) ja professorina (1944–1951). Oli Krimmi astrofüüsikaobservatooriumi kaastööline aastail 1946–1960. Alates 1957. aastast töötas Mustel NSV Liidu Teaduste Akadeemia Astronoominõukogus (esimees aastail 1963–1986). Mustel alustas juba tehnikumis õppides muutlike tähtede vaatlusi. Jätkas hiljem nende, samuti täheatmosfääride kiirgusliku tasakaalu, noovade ja supernoovade ehituse uurimist. Avastas noovade kestades anomaalselt suure süsiniku-, lämmastiku- ja hapnikusisalduse ning tugeva magnetvälja ja näitas, et supernoovade spektrites domineerivad neeldumisjooned. Uuris Päikeselt lähtuvate osakeste voogude omadusi ja nende mõju Maa atmosfääri tsirkulatsioonile. 1953 – NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks valimine (astronoomia ja astrofüüsika alal) 1981 – A. Belopolski preemia NSV Liidu Teaduste Akadeemialt noovade, supernoovade ja Päikese aktiivsuse spektroskoopilise uurimise eest Мустель Э.Р. "Звёздные атмосферы". 1960 Eesti teaduse biograafiline leksikon, II köide, 2005 Институт астрономии РАН. Kраткая история (vene keeles) Мустель Эвальд Рудольфович "Астрономы". Биографический справочник. 1977 (vene keeles)
Pfaffi õlletehas

Pfaffi õlletehas oli aastatel 1832–1911 Tallinnas tegutsenud õlletehas. Aastatel 1907–1911 kandis tehas nime "Revalia" õlletehas. Tehase asutaja ja esimene omanik oli kaupmees Georg Wilhelm Pfaff, kes 1832. aastal avas õlletehase Suur-Karja ja Väike-Karja tänava nurgal asuval krundil. 1858. aastal kolis õlletehas Väike-Karja ja Sauna tänava nurgal asunud krundile. Tallinna entsüklopeedia. II köide Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS, 2004. Lk 62 Heikki Kähkönen. Viro on vanha olutmaa. The Baltic Guide, 5.7.2011
1370

1370. aasta Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand Aastakümned: 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad - 1370. aastad - 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad Aastad: 1365 1366 1367 1368 1369 - 1370 - 1371 1372 1373 1374 1375 ... ... ... 19. detsember – Urbanus V (Guillaume Grimoard), Rooma paavst Kazimierz III, Poola kuningas
Baby Take Me in Your Arms

"Baby Take Me in Your Arms" (eestikeelse pealkirjaga "Julge laul") on Tony Macaulay ja John MacLeodi kirjutatud laul, mille salvestas esimesena 1968. aastal inglise ansambel The Paper Dolls albumil "Paper Dolls House". Tuntuks sai laul aga järgmisel aastal, kui selle salvestas esinejanime Jefferson all Geoff Turton. Eesti keeles on laul tuntud Ivo Linna esituses. Eestikeelsete sõnade autor on Heldur Karmo, või nagu Ivo Linna mäletab, siis hoopiski Vally Ojavere. Saates "Eesti otsib lemmiklaulu" sai laul välismaiste autorite laulude hulgas kolmanda koha. Nõukogude ajal oli üsna tavaline, et Lääne lugude autoriks märgiti mõni Ida-Euroopa helilooja või dirigent, vahel ka lihtsalt väljamõeldud nimi – muidu poleks kõne alla tulnud, et laulu saaks esitada ja plaadistada. Selle laulu variautoriks on märgitud L. Komenski (Ivo Linna meenutuste järgi) või kogunisti Tšehhi filosoof J. Komenski (kes elas aastatel 1592–1670). See nimi esineb veel 2001. aastal "Eesti kullafondi" sarjas ilmunud Ivo Linna kogumikplaadil. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2015. Vaadatud 10. oktoobril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://heldurkarmo.net.ee/?qry=1,727 Sõnad Heldur Karmole pühendatud veebilehel https://web.archive.org/web/20131028064842/http://vikerraadio.err.ee/helid?main_id=1007971 (alates 6:24)
Rahvusvaheliste ja Sotsiaaluuringute Instituut

Tallinna Ülikooli Rahvusvaheliste ja Sotsiaaluuringute Instituut (lühend: RASI) on Tallinna Ülikooli struktuuriüksusi. RASI asutati 1988 Ajaloo Instituudi (sotsioloogid ja filosoofid) ja Eesti Majanduse Instituudi (õigusteadlased ja politoloogid) baasil. Aastatel 1988–1989 kandis see nime Eesti NSV TA Filosoofia, Sotsioloogia ja Õiguse Instituut, aastatel 1989–1994 Eesti TA Filosoofia, Sotsioloogia ja Õiguse Instituut, 1994–1998 Eesti TA Rahvusvaheliste ja Sotsiaaluuringute Instituut. Tallinna entsüklopeedia. II köide Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS, 2004. Lk 127
Vana-Kaarli kalmistu

Vana-Kaarli kalmistu on Tallinna Siselinna kalmistute üks osa. Kalmistu suurus on kuus hektarit. Kalmistu (Der Dom-Karls Kirchhof) rajati 1863. aastal, kalmistut kasutas Tallinna Toompea Kaarli kogudus. Selle peaväravas asub Vana-Kaarli kalmistu kabel. Tõnismäel, Hariduse ja Tõnismäe tänava vahel asus Antoniuse kalmistu. Arheoloogiliste esemete, hauapanuste võib oletada, et kalmistule matmise põhiline periood oli 16.–18. sajand. Teine Toompea eeslinna kalmistu asus Endla ja Koidu tänava nurgal. Põhjasõja käigus põles Kaarli puukirik maha, seda ümbritsenud kalmistut aga kasutati veel mõnda aega. Kalmistu Tõnismäel suleti 2. novembrist 1748, viimane teadaolev matus sellele kalmistule toimus 25. septembril 1748. Venemaa keisrinna Katariina II ukaasiga 19. maist 1772 keelati linnades kalmistute rajamine ja surnute matmine lähemale kui 100 sülda (213 meetrit) lähimast linnaelamust. Võimaluse korral pidi minimaalne kaugus olema 300 sülda. Ukaas kinnitati ka Eestimaa kindralkuberneri ukaasiga 14. märtsil 1773. Ukaasi täitmise tulemusel rajati Tallinnas kolm uut kalmistut: 1774. aastal Tallinna Oleviste ja Niguliste saksa koguduse Kopli kalmistu, Tallinna Toomkiriku saksa koguduse kalmistu väljaspool tollast linna piiri Mõigus ning 1775. aastal vene koguduste Aleksander Nevski kalmistu Juhkentalis. 1782. aasta paiku ostis endise Vana-Kaarli kalmistu maa-ala maja- ja aiaplatsiks kunstkärner (ehisaednik) Wulffgen. Vt Vana-Kaarli kalmistule maetud Tallinna entsüklopeedia. II köide Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2004. Lk 300 Uwe Gnadenteich. Ministeeriumi ukseesine on surnukehi täis. postimees.ee, 9. juuni 2017 Hugo Peets. Tallinna eeslinnade keskaegsed kabelid ja kalmistud. Päewaleht nr 21, 22. jaanuar 1934
Lambaliha

Lambaliha on kodulamba liha, mida tarvitatakse kulinaarias. Lambalihal on tähtis roll Kaukaasia, Kesk-Aasia ja Araabia köögis. 21. sajandil süüakse kõige rohkem lambaliha Pärsia lahe äärsetes riikides, Uus-Meremaal, Austraalias, Kreekas, Uruguays, Suurbritannias ja Iirimaal. Neis maades süüakse 3–18 kilo liha inimese kohta aastas. Lambaliha on populaarne ka Prantsusmaal, Aafrikas (eriti Maghribis), Kariibi mere saartel, Lähis-Idas, Indias ja mõnes Hiina piirkonnas. Sageli tuleneb see lambakasvatustraditsioonist. Samas tarvitab keskmine USA elanik lambaliha aastas vaid pool kilo või vähem; selle asemel süüakse aastas keskmiselt 22 kilo sea- ja 29 kilo veiseliha. Eriti just neis riikides võidakse levinud või traditsioonilisi toite valmistada rupskitest. Mitmel pool maailmas peetakse lamba munandeid delikatessiks. Üks tavatumaid toite on šoti rahvusroog haggis: lamba siseelundid küpsetatakse koos kaerakruupide ja hakitud sibulatega lambamaos. Norra rahvustoitude hulka kuulub lambapeast valmistatud smalahove. Traditsiooniliselt valmistatakse ka Kesk-Aasias, Kaukaasias ning Lähis-Idas populaarset pilaffi ja šašlõkki just lambalihast. Eestis tarvitatakse lambaliha toiduks suhteliselt vähe, kuid tänapäevases eesti köögis pole see siiski tundmatu. Paljud võõrastavad lambaliha nn lanoliinimaitse pärast, mis tuleneb lammaste valest toidust ja valmistusviisist. Enamasti lambaliha küpsetatakse või hautatakse, Eestis seda tavaliselt ei keedeta.
Kodupart

Kodupartideks nimetatakse kodustatud parditõuge, kes enamjaolt pärinevad sinikael-pardist (Anas platyrhynchos). Kodustatud on ka muskuspart (Cairina moschata). Koduparte kasvatatakse enamasti liha või munade pärast, sestap jagatakse parditõud liha-, liha-muna- ja munatõugudeks. Tuntakse ka ilutõuge. Lihatõugude hulka kuuluvad näiteks pekingi, roueni ja eelsberi part, liha-munatõugude hulka orpingtoni ja kaiuuga part (ehk korallpart), munatõugude hulka kampelli, khaki-kampelli, tsaia ja india jooksupart. Ilutõugudest levinuimad on mandariinvart, karoliinpart ja mõrsjapart. Teine parditõugude liigitus on kääbuspardid (cayuga kääbusversioon must ida-india part, miniatuurne tanupart ja miniatuurne appleyard), kerged tõud (kampelli, orpingtoni ja india jooksupardid) ning rasked tõud (roueni, pekingi, eelsberi, kaiuuga, saksi ning rootsi sinist tõugu part). Munema hakkab part 5-6 kuu vanuselt. Munetakse kella 2-3st öösel 10ni hommikul. Munemisperiood kestab 6–7 kuud, selle vältel võib emaspardilt saada üle 200 parditibu ning toota sel viisil 400–500 kg pardiliha. Kodupartide kehatemperatuur on 42 kraadi, neil on kiire ainevahetus. Pardid on kartlikud ning tundlikud süsihappegaasi, ammoniaagi ja niiskuse suhtes. Nad võivad süüa mitmesuguseid loomseid söötasid. Eesti oludes võib parte kasvatada maist septembrini vähese jõusöödaga, pidades neid loodusliku sööda poolest rikastel veekogudel. Pardid kodustati arvatavasti 3000–4000 eKr. Euroopas kodustati nad Antiik-Roomas, muskuspart kodustati Lõuna-Ameerikas. Eestis ei ole pardikasvatus küll tundmatu, kuid see pole ka kuigi levinud, ehkki Eesti kliima sobib partidele hästi. Esimesed teated pardikasvatusest Baltimaades pärinevad Salomon Guberti 1645. aastal Riias avaladatud põllumajanduskäsiraamatust. 2013. aasta augustis oli Eesti suurim pardikasvataja Renno Nurmela, kelle laudas Tarvastu vallas kasvas 3000 parti. Peamiselt tuuakse pardiliha Eestisse Ungarist ja Poolast. Eesti pardikasvatajaid ühendab Eesti Väikelinnukasvatajate Selts.  Pikemalt artiklis Pardiliha Kuna parte Eestis palju ei kasvatata, ei ole ka partidest valmistatud road siin kuigi tuntud. Seevastu on pardid olulisel kohal näiteks Prantsuse ja mitme Hiina piirkonna köögis. Maailma ilmselt tuntuim pardiroog on Pekingi part, kuid pardimaksast valmistatakse ka foie gras'd, mida tavailselt seostatakse hanemaksaga. "Parditõud". Kodulinnutõugude Entsüklopeedia. Vaadatud 23.12.2013. Albert Essenson "Kasvatagem hanesid ja parte" Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1958 (24 lk) August Männik, Matti Piirsalu ja Andres Varik "Pardikasvatus" Tallinn: Valgus, 1984 (65 lk) Matti Piirsalu "Pardikasvatus" – Rmt: Harald Tikk, Viive Tikk, Matti Piirsalu "Linnukasvatus II: Eestis vähelevinud põllumajanduslinnud" Tartu, 2008, lk 109–124 Jaanus Hämmal Parditõud Mõtetega kevades: millist parti valida? Eesti suurima pardikasvataja kõik 4000 lindu käivad õues jalutamas
Kalev (riie)

Kalev on tavaliselt labase või toimse sidusega täis- või poolvillane riie, mis on vildisarnase pinnaga ja tugevasti vanutatud. Kalevit valmistatakse kraasitud villast. Kalevi parema poole vilditaolisus on vanutamise tagajärg. Sidus on sellega peidetud. Tugeva vanutamise tulemusel tõmbub lõng nii pikuti kui ka laiuti (kuni poole võrra) kokku, mistõttu kalev on väga tihe. Lõnga liigi ja paksuse järgi liigitatakse kalev peeneks (peenkalev), pooljämedaks ja jämedaks, töötluse järgi karvastamata ja karvastatud kaleviks. Kalevist valmistatakse peamiselt talvemantleid, ülikondi ja vormiriietust. Kalevit kasutatakse ka filtrina, tihendina ja polstrina. Eestis on kalevivabrikud tegutsenud Kärdlas, Narvas ja Sindis. "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" Kalev (riie) Eesti entsüklopeedia veebiversioonis (vaadatud 10.08.2013)
Karin Peetri

Karin Peetri (sündinud 24. juulil 1954 Sindis) on eesti endine näitleja. Ta lõpetas aastal 1972 Sindi Keskkooli ja aastal 1978 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (8.lend). Ta töötas aastatel 1978–1984 Rakvere Teatris ja 1984–1991 Ugalas. 1978 Hella Wuolijoki/Bertolt Brecht "Suur-Heikkilä peremees ja tema sulane" (Eeva) 1979 August Kitzberg "Veli Henn ja Hennu veli" (Kniks-Mariihen) 1979 Juhan Liiv/Raivo Trass "Kui seda metsa ees ei oleks" (Adelheid ja Käe-Madli) 1981 Mait Metsanurk/Raivo Trass "Taavet Soovere elu" (Viisa) 1981 August Kitzberg "Neetud talu" (Urve) 1982 Jaan Kross/Paul-Eerik Rummo "Rakvere romanss" (Tiiu) 1985 Ferenc Molnár "Kaardiväeohvitser" (Mamma) 1985 Mihkel Tiks "Vana-Toomas" (Eneken) 1985 Tšõngõz Ajtmatov/Kalju Komissarov/Jaak Allik "Ja sajandist on pikem päev" (Ukubala) 1986 Eduard Petiška "Kuidas Mutionu endale uued püksid sai" (põrnikas) 1986 Shakespeare "Othello" (Emilia) 1987 Aleksandr Gribojedov "Häda mõistuse pärast" (vürstitar) 1987 Vladimir Arro "Naised, kes meid armastavad" (Asja) 1987 Mark Rozovski "Punanurk" (Saruhhanova) 1989 Alfred Mering, Huko Lumet, Leo Normet, Edgar Arro "Rummu Jüri" (episoodid) 1991 Ain Kalmus/Peeter Tammearu "Jumalad lahkuvad maalt" (Anniko) Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000
Loomingu aastapreemia

Loomingu aastapreemia on Eesti kirjandusauhind, mis antakse välja igal aastal ajakirja Looming parimatele kaastöölistele. Loomingu toimetus hakkas aastapreemiaid pidevalt jagama aastast 1972. 2004. aasta loomingu eest said auhinna Sven Sildnik, Igor Kotjuh, Jan Kaus, Juhani Salokannel, Kadri Liik, Vaino Vahing. 2009. aastal anti auhind välja viies kategoorias ja kuuele autorile. Kategooriad olid järgmised: parimad luuletused, parim novell, parim artikkel, parim raamatu arvustus ja tunnustatuim tõlkija. Auhinna said Mari Vallisoo, Eeva Park, Vaapo Vaher, Johanna Ross, Andrus Kivirähk, Kalle Kasemaa. 2013. aastal avaldatud loomingu eest said auhinna Indrek Hirv, Rein Vahisalu, Lauri Sommer, Ilmar Taska, Mart Kangur, Krista Mits. 2018. aastal sai ajakirja Looming luulepreemia Triin Soomets; parima näidendi auhinna sai Andrus Kivirähki "Vaimude tund Koidula tänavas"; parim artikkel oli Vaapo Vaheri "Asta Willmann ja tema hiiumaisus"; parimate arvustuste autor on Alvar Loog ja novelliauhinna pälvis Kairi Look oma teose "Relaps" eest. 2021. aastal pälvisid Loomingu aastapreemia Kalju Kruusa luuletused, Kai Aareleiu novell „­Vikerkaar”, Linnar Priimäe artikkel „Keele hääled. Neli lühiesseed”, Jaan Sudaki „Kiri Kotkajärvelt Tõnu ­Õnnepalule” ja Mart Velskri arvustus „Kuuleb oma mõtete keelt”. „Loomingu Raamatukogu” preemia pälvis Anu Saluäär Albert Engströmi teose „Moskoviidid” tõlke eest. 2022. aasta preemia pälvisid luuletaja Kristjan Haljak, Kai Kask (Kai Arrak) novelli "Äärealadele" eest, Janika Kronberg artikli "Elu ja surm New Yorgis. Märkmeid Karl Asti viimasest kümnendist" eest ning Hasso Krull arvustuse "Mõttešaakalid kläfivad neetud poeedi pääle" (Jürgen Rooste "Veider aeg (Meeleheite laulud I)", "Sagittarius A*. (Meeleheite laulud II)", "Signaal surnud tähelt. Meeleheite laulude 3. ja viimane osa") eest. 2023. aasta preemia pälvisid Tõnis Vilu luuletuse (Loominr nr 3) eest, Lilli Luuk novelli "Mäed" (Looming nr 2) eest, Paul-Eerik Rummo näidendi "L-hunt. Pildikesi kohalikult taevakehalt" (Looming nr 1) eest, Märt Väljataga W. B. Yeatsi luuletuste tõlgete inglise keelest (Looming nr 9) ning Jaan Kaplinski luuletuste tõlgete vene keelest (Looming nr 12) eest, Asta Põldmäe artikli "Raamatuga nalja ei ole. Kirjanikud ja nende liit" (Looming nr 10) eest, Ott Kilusk arvustuse "Reaalsus – hüsteerias loodud illusioon" (mis käsitleb Piret Raua novellikogu "Nimepanija") (Looming nr 12) eest ja Karola Karlson novelli "Roosiaed" (Looming nr 5) ning arvustuse "Sünge polüfoonia globaalse küla äärel" (mis käsitleb raamatut "Eesti novell 2022") (Looming nr 8) eest. "Selgusid ajakirja Looming aastapreemiad" Postimees, 16. aprill 2005 "Anti välja Loomingu aastapreemiad" Eesti Ekspress, 27. aprill 2010 "Looming jagas aastapreemiad" ERR Kultuur, 22. aprill 2014 Selgusid Loomingu aastapreemiate laureaadid. ERR Kultuur, 27. aprill 2018. Loomingu koduleht. Kroonikat Viilup, Kaspar (27.04.2022). "Kirjandusajakiri Looming jagas välja aastapreemiad". err.ee. Vaadatud 09.03.2023.
Helene (kuu)

Helene on üks Saturni kuudest. See avastati 1980. aastal ja nimetati 1988. aastal ilusa Helena järgi. Kuu mõõtmed on 43,4×38,2×26 km. Ta tiirlemisperiood on sünkroonne pöörlemisperioodiga, mis tähendab et ühe tiiru tegemisel ümber Saturni teeb ta ühe pöörde ning on Saturni poole suunatud kogu aeg ühe küljega. Helene on suhteliselt ebaregulaarse kujuga ning ta pinnal võib näha mõnda selgete teravamate servadega kraatrit, mõnda suurt pehmemate servadega kraatrit ja pinnavorme, mis meenutavad valgalasid materjali voolujälgedega. Helene koostiseks on arvatavalt põhiliselt vee jää. Helene: Facts & Figures. NASA. Vaadatud 12.11.14. Thomas, P. C.; Burns, J. A.; Hedman, M.; Helfenstein, P.; Morrison, S; Tiscareno, M. S.; Veverka, J. (2013) The inner small satellites of Saturn: A variety of worlds. Icarus, 226, 999–1019.
Pikad sammud

"Pikad sammud" on eesti kirjaniku A. H. Tammsaare 1908. aastal ilmunud uudisjutt. 1921. aastal ilmus "Pikad sammud" žanrinimetusega "novell". Loo keskmes on Olga, Otto ja Heinrichi armukolmnurk. Süžee arenedes lisandub kõrvalliinina Heinrichi ja Leeni armusuhe. Kogu loo vältel kirjeldatakse enim Heinrichi tundemaailma, ehkki suured muutused toimuvad kõigis noortes. Ajakirjanik Heinrich Orisoo, kes on loo alguses kõrgete ja üllaste ideaalidega, muutub pärast Olgas pettumist andestamatuks, naistega manipuleerivaks ja egoistlikuks noormeheks. Samas Otto, kes algselt suhtus naistesse pealiskaudselt, muutub kannatuste ja süütunde najal üha eetilisemaks ning empaatilisemaks. Teos on kirjutatud impressionistlikus stiilis ja selles jälgitakse tegelaste meeleolude tundevarjundeid. Jutustuse "Pikad sammud" sisus ja kunstilises teostuses leidub palju ühiseid jooni novelliga "Noored hinged". Olga Kamar – Otto ja Heinrichi sõbratar Heinrich Orisoo – Otto sõber, emand Martini üüriline Otto Leiser – Heinrichi sõber emand Martin – Heinrichi korteriperenaine, Leeni ema Leeni – emand Martini tütar Anton Tammsaare. Jutustused II, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1960. Lk 533. Anton Tammsaare. Jutustused II, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1960. Lk 521-522.  Pikad sammud – alliktekstid Vikitekstides