laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Le Plessis-Grammoire

Le Plessis-Grammoire [le plessis gramm'oar] on vald Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas Maine-et-Loire'i departemangus. Vald asub departemangu keskuse Angersi südalinnast 10 kilomeetrit kirdes. Selle läheduse tõttu kuulub ta ka Angersi linnastusse ja on ühendatud bussiliiniga number 30. Valla kõrgus merepinnast jääb 28 ja 42 meetri vahele. Valla postikood on 49124 ja INSEE kood on 49241. Enne 1789. aasta Prantsuse Revolutsiooni oli vald jagatud kaheks kihelkonnaks: Le Plessis Grammoyre ja Foudon. Need kihelkonnad olid kaks täiesti erinevat haldusüksust, oma keskusega ja kirikuga. Kuid revolutsiooni käigus nad ühendati ja tänapäeval on valla territooriumile seda meenutamaks jäänud kaks küla keskust oma kirikuga, mis asuvad teineteisest kilomeetri kaugusel. Kuid tänapäeval on need endised keskused peaaegu täielikult kokku kasvanud. Neid läbib departemangu maantee RD 113. Valla lõunapiiril asub veel Aigrefouini küla. Valla elanikkond on suhteliselt noores eas. Üle 60-aastased elanikud moodustavad valla elanikkonnast 15,6%, mis on tunduvalt vähem prantsuse keskmisest (21,8%). Populations légales 2021 Valla koduleht (prantsuse keeles)
Saint-Barthélemy-d'Anjou

Saint-Barthélemy-d'Anjou [sen bartelömi dan'žuu] on vald Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas, Maine-et-Loire'i departemangus. Vald asub departemangu keskuse Angersi idapiiril. Ta on Angers'i linnaga täielikult kokku kasvanud ja kuulub ka tema linnastusse. Valla kõrgus merepinnast jääb 22 ja 49 meetri vahele. Valla postikood on 49124 ja INSEE kood on 49267. Tema idaosa läbib põhja-lõuna suunal kiirtee A87 ja seetõttu asub seal suur tööstusküla. 1760. aastal koosnes vallakeskus kirikust, surnuaiast ja neljast majast. Need olid kirikuõpetaja maja, ühe Angers'ist pärit isiku maja, mis seisis enamuse ajast tühjana, kabaree maja, ühe heategevusega tegeleva vanadaami maja. Vallaelanikud aga olid hajutatud laiali kogu valla territooriumil. 1776. aastal ehitas Angers'ist tulnud rikas Marcel Avril de Pignerolles omanimelise Pignerolle'i lossi. 1843. aastal ehitati Angers-Pariisi raudtee, mis läbib valda. 1882. aastal täiustati seda ja ehitati Angers-La Flèche'i raudteelõik. Aastatel 1939–1940 oli Pignerollesi loss Władysław Raczkiewiczi, Poola eksiilvalitsuse presidendi residendiks. Vallas asub kultuurikeskus 350 kohalise teatrisaaliga ja raamatukoguga. Populations légales 2021 Valla koduleht (prantsuse keeles)
Pellouailles-les-Vignes

Pellouailles-les-Vignes [pellu'eill le vinj] on vald Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas Maine-et-Loire'i departemangus. Vald asub departemangu keskuse Angersist 11 kilomeetrit kirdes. Valla maksimaalne kõrgus on 44 meetrit. Valla postikood on 49112 ja INSEE kood on 49238. Vallakeskust läbib departemangu maantee RD323, mis ühendab Angersi La Flèche'i ja Le Mansiga. 1237. aastast on teada esimene üleskirjutus asulast Pellouailles Chaloché kloostri seaduste kogus. Asula kirjapildi muutumine: Pelleyolle (1265), Pelleovis (1317), Pille Oueille (1334), Pellouaille (1388). Aastal 1919 nõudis vallavolikogu «les Vignes» lisamist nimele. See seletas ka valla peamist majandustegevust, sest veel 1878. aastal oli üle poole valla territooriumist kaetud viinapuude istandustega. Ka tänapäeval on see jäänud valla üheks suurimaks majandusharuks. Igal aastal toodetakse ligi 227 000 pudelit veini. Vallaga on seotud preester ja usutegelane Jacques Dille. Populations légales 2018 Valla koduleht (prantsuse keeles)
La Spezia

La Spezia on linn Itaalias Liguurias, La Spezia provintsi halduskeskus. La Spezia asub Liguuria mere ääres Genova ja Pisa vahel. Ta on Itaalia tähtis kauba- ja sõjasadam (sõjasadamate seas Taranto järel tähtsuselt teine). La Spezia on Itaalia kohta noor linn, kus on vähe enne 1920. aastaid rajatud ehitisi, seetõttu ei ole seal palju ka arhitektuurimälestisi ning ajaloolisi vaatamisväärsusi. Vana-Rooma ajal asus La Spezia lahe ääres praegusest linnast idas Luni sadam. La Speziat mainiti esimest korda 13. sajandil Genovale alluva linnana. Napoleon asutas linna sõjasadama, millena La Spezia sellest ajast peale ongi tuntud. Sellest algas ka linna areng. Viini kongressi tulemusena 1815 läks ta Sardiinia koosseisu. 1923 sai ta provintsi keskuseks. Teise maailmasõja ajal kasutas Kriegsmarine La Spezia sadamat Vahemerel liikuvate allveelaevade peabaasina. Seetõttu sai ta liitlaste pommitamise tulemusena kõvasti kannatada. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it La Spezia valla ametlik koduleht (itaalia keeles)
Péter Szijjártó

Péter Szijjártó (sündinud 30. oktoobril 1978 Komáromis) on Ungari poliitik. Ta on 23. septembrist 2014 Ungari välisminister. Ta lõpetas aastal 1997 Győris keskkooliõpingud. Seejärel lõpetas ta Budapesti majandusteaduse ja avaliku halduse ülikooli (praeguse Budapesti Corvinuse Ülikooli). Ta on ainuke Euroopa Liidu minister, kes on pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse käinud Moskvas Vene riigiametnikega kohtumas. 2021 – Sõpruse orden (Venemaa) 2021 – Serbia lipu orden (Serbia) 2023 – Győri aukodanik Lavroviga kohtunud Ungari välisministri sõnul on Venemaa valmis rahuläbirääkimisteks, Postimees, 23. september 2023
Epidoot

Epidoot on monokliinne silikaatne epidoodi rühma kuuluv mineraal. Epidoodi idealiseeritud keemiline valem on Ca2(Fe3+,Al)(Al2O)(OH)(Si2O7)(SiO4). Valemist nähtub, et kristallstruktuuris toimuvad mitmesugused asendumised. Et asenduvate ioonide valentsid on 2 või 3, siis toimub tavaliselt ühe ioonidepaari asendumine teisega, et säiliks neutraalne kogusumma. Epidoodikristallide omadused sõltuvad suurel määral raua sisaldusest mineraalis. Tüüpiliselt leidub epidooti kiltates ja marmoris, tegemist on sagedase mineraaliga, mis on siiski enamasti aktsessoorne. Kuigi tüüpiliselt esineb seda mineraali moondekivimites, võib seda ette tulla ka moondeprotsessides osalenud tardkivimites, kus vee ja kuumuse mõjul võivad epidoodiks muunduda nii päevakivid, vilgud, pürokseenid, amfiboolid kui ka granaadid. Epidoot on põhimineraal epidosiidi koostises. Brasiilia ja Austria epidoodikristalle on kasutatud ka vääriskividena. Lisaks neile paikadele leidub epidooti veel arvukates teisteski paikades (teada on üle 7500 leiukoha). Meile lähedasemad esinemiskohad on Soome ja Leedu. Mineraal eristati esimest korda 1782. aastal Le Bourg-d’Oisansis, aga hiljem peeti seda eksituseks ning epidooti turmaliiniks. Mineraali nimetas 1801. aastal nii René-Just Haüy, kes selle ka mineraalina defineeris. Le Bourg-d’Oisansison ka mineraali tüüpesinemispaik. Mineraali nimetus tuleneb kreekakeelsest sõnast epidosis (επίδοσις), mis tähendab lisamist. Põhjuseks on epidoodikristallidele tüüpiline ebavõrdne külgede pikkus. Vahel nimetatakse eksikombel punaseid epidoodikristalle piemontiidiks, kuna need on piemontiidikristallidest palju sagedasemad. http://www.mindat.org/min-1389.html http://www.mindat.org/min-3208.html
Araabia-Nuubia kilp

Araabia-Nuubia kilp on kilp Põhja-Aafrikas ja Araabia poolsaarel. Araabia-Nuubia kilbil asuvad osaliselt Iisrael, Jordaania, Egiptus, Sudaan, Eritrea, Etioopia, Somaalia, Saudi Araabia ja Jeemen. Saudi Araabias on kilbi osaks ‘Asīri provintsi mägismaad, lõunas Etioopia mägismaa. Põhjapoolsem osa kilbist on kõrbeline. Kilbi pindala on 2 725 000 km². Araabia-Nuubia kilp on osa Sahara metakraatonist (tegu on endise kraatoniga, mis on taas seismiliselt aktiivseks muutunud). Kilbil avanevad proterosoikumi kivimid. Suur osa Araabia-Nuubia kilbist on moodustunud Ida-Aafrika orogeneesi käigus (neoproterosoikum), mis oli seotud Gondwana tekkega. Vanimad kivimid kilbil on 870 miljonit aastat vanad ofioliitsed kompleksid. Kilbi tekkeks kulus hinnanguliselt 300 miljonit aastat. Protsessi lõpus sattus sealne noor maakoor Gondwana tekkel surve alla, mis muutis maakoore paksemaks. Praegu on maakoore paksus kilbil 40–45 kilomeetrit. Tektooniline aktiivsus kilbil oli kambriumi ajastu liivakivide moodustumise ajaks (530 miljonit aastat taagas) lõppenud. Kilp on kivimiliselt koostiselt mitmekesine. Levinud on mitmesugused moondekivimid ja tardkivimid ning neid lõikavad arvukad intrusioonid. Tektooniliste protsesside käigus tekkinud madalamad kohad on moodustunud settekivimitest, sealhulgas liivakivist. Kilbi kivimid paljastusid taas, kui tekkis Punane meri. Mere teke tõi kaasa ümbritseva maapinna kerke, mille käigus seda katnud settekivimid minema uhuti. Kõrbeline kliima, peaaegu täielikult puuduv taimkate ja fanerosoikumi setete puudumine muudavad piirkonna maakoore tekke uurimisel üliväärtuslikuks. Kilp on olnud üks esimesi geoloogiliste uuringute alasid meie planeedil. Egiptlased hankisid sealt kulda ja graniiti, roomlased porfüüri. Ka Araabia poolsaarel on üle 5000 aasta tegutsenud kaevandusi. Blasband,B., White,S., Brooijmans,P., De Boorder,H. & Visser,W. 2000. Late Proterozoic extensional collapse in the Arabian-Nubian Shield. Journal of the Geological Society, 157, 615–628.
Kannelüür

Kannelüürid ehk kanneleering (prantsuse keeles cannelure 'vagu, soon', ladina keeles canna 'pilliroog', vanakreeka keeles κάννα, kánna 'toru') on vertikaalselt kulgevad rihvad ehk nõgusad ehisvaokesed samba, piilari või pilastri tüvesel. Pärit antiikarhitektuurist, esineb kanneleeringut ka romaanikas, gootikas ja renessansis ning neist lähtunud stiilides. Kanneleerimine (rihvamine) muudab samba tüvese näiliselt saledamaks. Dooria samba tüvesel on 16-20 lamedamat kannelüüri, mida eraldavad üksteisest teravad servjooned. Joonia ja korintose samba tüvesel on 24 kitsamat ja sügavamat rihva, mida eraldavad triibutaolised pinnaribad. Vana-Rooma arhitektuuris on mõnikord kannelüüride alumisse lõiku paigutatud kitsas ümarturp, nagu näiteks Vesta templi sammastel Rooma foorumil. Alates Rooma keisririigi ajast on kasutatud ka sammaste spiraalset kanneleeringut, Kreekas ja Väike-Aasias 5.–6. sajandil.. Dooria stiilis kannelüürid Parthenoni sammastel Ateenas Joonia stiilis kannelüüridega sammas Kreekas Ateenas Kanneleering rihva allosa täitva ümarturbaga. Vesta tempel Roomas Spiraalkanneleeringuga sambad Apameas Süürias Süvarihv F. S. Meyer, Handbook of Ornament Eesti arhitektuur. Oskussõnastik. Kirjastus Valgus. Tallinn 1993. Kunstileksikon. Kirjastus Kunst. Tallinn 2000. http://www.ascsa.edu.gr/pdf/uploads/hesperia/147247.pdf
Karüatiid

Karüatiid on maani rüüga seisva naise kuju, mis talastikku kandes täidab Vana-Kreeka ehituskunstis samba, piilari või pilastri ülesannet. Kreeka termin karyatides tähendab tõlkes Karyai neide. Karyai oli väike linn antiikses Lakoonias Peloponnesose poolsaarel.Legendi järgi sealseid naised orjastati ja sunniti raskusi kandma. Karüatiidide motiiv pärineb 5. sajandist eKr Vana-Kreekast. Sealt on tuntud ka kõige kuulsam ja enim kopeeritud karüatiidide ansambel Ateena akropoli Erechtheioni templi verandalt. Üks originaalsest kuuest karüatiidist asub tänapäeval Londonis Briti Muuseumis, selle võttis kohalt lord Elgin 19. sajandi alguses ning viis endaga kaasa Suurbritanniasse. Tänapäeval on akropoli mäel karüatiidid asendatud koopiatega. Viis originaali asuvad Akropoli muuseumis, eksponeeritud tegelikkusele vastavas asetuses ja on vaadeldavad igast küljest. 2011. aastal alustati karüatiidide põhjalikku puhastust, mille käigus eemaldati spetsiaalse laseriga kujudelt sinna kogunenud tahm ja õhusaaste, ilma et oleks kahjustatud marmori paatinat. Iga karüatiid puhastati kohapeal, tegevust kanti samal ajal üle videona akropoli külastajatele. Puhastustööd lõppesid 2015. aastal. Vaatamata samale pikkusele, kehatüübile, soengule ja riietusele pole kuus karüatiidi välimuselt täpselt samasugused. Nende näod, juuksed, rüüvoldid ja seisang on erinevad; kolm vasakpoolset karüatiidi toetuvad paremale ja parempoolsed vasakule jalale. Rasked ja detailsed soengud pakuvad tuge strukturaalselt nõrgimale kohale, kaelale. Roomlased kasutasid Erechtheioni karüatiidide koopiaid Augustuse foorumi, Rooma Panteoni ja Hadrianuse villa kaunistamisel Tivolis. Renessansist tänapäevani on karüatiide arhitektuuri integreeritud. Tihti paiknevad need hoone fassaadil ja kõrvuti atlantidega. Interjööris kujutati karüatiide näiteks kaminatugede ja muude dekoratiivtarbeesemete osana. Antiiksed karüatiidid kandsid arhitektuuri detaili raskusi ainult pea peal, ilma pingutuseta ja seda kätega teotamata. Nad olid riietatud täisfiguurid, mis meenutasid sambaid. Uusajal hakati arhitektuuri kasutama uuenenud tüüpi karüatiide - poolakte, kes kandsid raskust varem vaid atlantidele omases poosis - käed pea kohal.   Eestis on karüatiidid esindatud Tallinnas Estonia puiestee 15 maja fassaadil ning Tallinna Reaalkooli idaküljel. Väljaspool Tallinna näiteks Muuga mõisas. Kanefoor "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. oktoober 2015. Vaadatud 22. oktoobril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.nytimes.com/2014/07/08/arts/design/caryatid-statues-restored-are-stars-at-athens-museum.html?_r=1
Süvarihv

Süvarihv, ka lihtsalt rihv on nõgus (konkaavne) poolringikujulise rennitaolise ristlõikega raidvorm, vastandina kumerale ümarvöödile või mõikale. Tehnilises terminoloogias nimetatakse rihvaks igasugust nõgusat soont. Esineb erinevates profileeringutes, horisontaalliistuna näiteks hoone sokli, karniisi, simsi, talumi, sambabaasi profiilis. Portaalipalestike profiilides võib rihv olla nii vertikaalne kui ka silluskaart järgivalt kõver. Ka samba kannelüüre võib käsitleda vertikaalsete rihvadena. Süvarihv, mis paikneb joonia või korintose samba baasis kahe ümarmõika (torus) vahel, kannab nime trochilus. Rõhtsa rihva puhul eristatakse seisvat rihva (ääred vertikaalselt kohakuti), eendrihva (ülaäär eendub) ja taandrihva (alläär eendub). Taandrihv (saksa keeles Anlauf) esineb sageli soklite ja sambabaaside kujunduses. Eendrihv (saksa keeles Ablauf) on iseloomulik simsile ja karniisile. Ümarvööt kõrvuti süvarihvaga ja teemantliist ääristamas romaani kaksikakent. Burg Hornberg, Neckarzimmern, Saksamaa Eendrihv selle kohal asetseva ümarvöödiga simsil Karja kirikus. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. august 2018. Vaadatud 22. augustil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.keeleveeb.ee/dict/speciality/art/dict.cgi?word=sv2579 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. august 2018. Vaadatud 22. augustil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Eesti arhitektuur: Oskussõnastik. Tallinn: Valgus, 1993
Nikolai Vojeikin

Nikolai Vojeikin (sündinud 29. jaanuaril 1950 Iisakus) on Eesti poliitik. Ta oli 1998–2010 Reformierakonna liige ning 2014–2015 Eestimaa Ühendatud Vasakpartei liige. Ta oli 2013–2014 Maardu linnapea. Vojeikin on 2015. aastast Kiviõli linnapea. Ta oli 2005–2014 Harjumaa Spordiliidu juhatuse liige ning 2014–2015 Harjumaa Omavalitsuste Liidu juhatuse liige. 2004 Valgetähe V klassi teenetemärk Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Marslane (romaan)

"Marslane" on 2011. aastal ilmunud ulmeromaan. See on Ameerika Ühendriikide kirjaniku Andy Weiri teine romaan. Weir avaldas selle alguses internetis ja see avaldati raamatuna 2014. aastal, kui Crown Publishing ostis romaani avaldamisõiguse. Raamatu peategelaseks on astronaut Mark Watney, kes peab ellu jääma, kui ta kogemata üksinda Marsile jäetakse. 2015. aasta oktoobris esilinastus Ridley Scotti lavastatud samanimeline ulmefilm, mille peaosas on Matt Damon.
Andy Weir

Andy Weir (sündinud 16. juunil 1972) on Ameerika Ühendriikide kirjanik ja programmeerija. Ta sai maailmakuulsaks oma debüütromaaniga "Marslane", mis ilmus 2011. aastal. Weir sündis ja kasvas üles California osariigis ja oli pere ainus laps. Tema isa oli füüsik ja ema insener. Vanemad lahutasid, kui Andy oli 8-aastane. 15-aastaselt asus ta tööle programmeerijana. Ta õppis California ülikoolis San Diegos arvutiteadust, kuid ülikooli ei lõpetanud. Ta on töötanud programmeerijana mitmes tarkvaraettevõttes. Weir hakkas ulmelugusid kirjutama 20. eluaastates ja avaldas teosed isiklikul veebilehel. 2009. aastal avaldas ta lühijutu "Muna". See on tõlgitud enam kui 30 keelde. Kui Weir asus kirjutama "Marslast", seadis ta eesmärgiks kirjutada raamat teaduslikult võimalikult täpsena ning tegi selleks enne kirjutamist põhjalikku uurimistööd. Raamatu avaldas ta kõigepealt internetis. Kui Weir avaldas lugejate soovil raamatu Kindle'is, võttis temaga ühendust kirjastuse agent ning 2014. aastal avaldas kirjastus Crown Publishing romaani "Marslane". 2015. aastal esilinastus romaanil põhinev ja Ridley Scotti lavastatud samanimeline film. 2017. aastal ilmus temalt raamat "Artemis". Teose tegevustik leiab aset 2080. aastatel Kuu ainukeses linnas Artemis. 2021. aasta mais ilmus Weiri kolmas romaan "Project Hail Mary". Weir elab California osariigis Mountain View's. Ta tunneb hirmu lennukiga lendamise ees, mistõttu ta ei külastanud "Marslase" võttepaika Budapestis.
Komparativism

Komparativismiks nimetatakse eetikas lähenemist, mille järgi see, kas miski on kellegi jaoks hea või halb, kasulik või kahjulik, on tema huvides või mitte, on määratud sellega, kas tema heaolu oleks ilma selleta väiksem või suurem.
Projekteerimisinstituut

Projekteerimisinstituut (ka projekteerimise instituut) on asutus (instituut), mis tegeleb projekteerimisega ja sellega seotud geodeetiliste ja geoloogiliste uurimistöödega. Nõukogude ajal tegutsesid Eestis riiklikud projekteerimisinstituudid. Need olid EKE Projekt, ETK Projekt, Eesti Maaehitusprojekt, Eesti Tööstusprojekt, Kommunaalprojekt, Eesti Projekt. "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 23.10.2015)
Šošoniit

Šošoniit on vulkaaniline kivim. Šošoniidiks nimetatakse suure oliviinisisaldusega, basaldiga sarnanevat trahhüütset andesiiti; kivim paistab silma suure värviliste mineraalide sisalduse poolest. Kivim sisaldab ortoklassiga kaetud labradori kristalle. Varem on kivimit peetud ka basaldiks, diabaasiks ja dioriidiks. Šošoniit defineeriti esimest korda aastal 1895 ja see sai nimetuse Shoshone jõe järgi Yellowstone'i rahvuspargis. Kivimi nimetas Joseph Paxson Iddings. Ta pidas oluliseks kivimi porfüürilist struktuuri, kus põhimassi mineraalikristalle pole võimalik eristada, suurt ortoklasside sisaldust (ortoklass oli sageli asendanud magnetiiti ja augiiti), mainides ka sagedasi augiidi, labradori ja andesiini fenokristalle. Šošoniidi vormid erinevad üksteisest plagioklassi koguselt ja sanidiini sisalduselt. Šošoniit läheb plagioklassi fenokristallide kadudes sujuvalt üle absarokiidiks ja sanidiinisisalduse kasvades bannakiidiks. Nende kolme kivimi uurimine on näidanud, et sealsed fenokristallid polegi enamasti tegelikult fenokristallid, vaid pigem magma poolt gabrost kaasa haaratud ksenoliidid. Šošoniidi levikut seostatakse saarkaarte vulkanismiga, kuigi see tekib üldiselt subdutseeruva laamaga seostuvast Wadati–Benioffi vööndist kõrgemal. Kivimi sagedaseks kaaslaseks on leutsiiti sisaldavad kivimid; neid esineb koos šošoniidiga nii Yellowstone'i pargis, Itaalias, Indoneesias kui ka Ida-Aafrikas. Mõnel pool kaasneb šošoniidi tekkega ka kulla- ja vasemaardlate teke. Sellistes kohtades kaevandatakse kulda Ladolami kaevanduses Lihiri saarel Paapua Uus-Guineas, vaske ja kulda aga Binghami kanjoni kaevanduses Utah' osariigis, Grasbergi kaevanduses Indoneesias ja Oyu Tolgoi kaevanduses Mongoolias. "The nomenclature of petrology, with references to selected literature" Igneous Rocks: Composition, Texture and Classification, Description and Occurrance. J.P Iddings 1913. lk. 192 Gest, D. E. and A. R. McBirney, Genetic relations of shoshonitic and absarokitic magmas, Absaroka Mountains, Wyoming, Journal of Volcanology and Geothermal Research, Vol 6; nr 1-2, Sept 1979. lk. 85-104 Prostka, Harold J., Hybrid Origin of the Absarokite-Shoshonite-Banakite Series, Absaroka Volcanic Field, Wyoming, 1973 GSA Bulletin February, 1973 v. 84 nr. 2 lk. 697-702 Joplin, Germaine A., The shoshonite association: A review, Journal of the Geological Society of Australia, kd. 15, #2, 1968, lk 275-294 Muller D., Groves D.I. (2015) Potassic igneous rocks and associated gold-copper mineralization (4. väljaanne.). Mineral Resource Reviews. Springer-Verlag Heidelberg, 311 lk.
Zaō vulkaan

Zaō (jaapani keeles 蔵王山 (Zaō-san ('Zaō mägi'))) on tegevvulkaan Honshū saarel Jaapanis. Vulkaani kõrgus on 1841 meetrit, see on Honshū saare üks aktiivsemaid vulkaane. Zaō asub Põhja-Honshūl Yamagata ja Miyagi prefektuuri piiril. Vulkaan koosneb mitmest kihtvulkaanist ja tufikoonusest, milles asub Okama kraatrijärv. Järve happelise vee värvus muutub vastavalt ilmale, seetõttu kutsutakse seda ka Viievärviliseks järveks (五色沼, goshiki numa). Järve sügavus on 60 meetrit, diameeter aga 360 meetrit. Järv tekkis pärast vulkaanipurset 1720. aastatel. Okama vetes elavad Rotatoria rotatoria ja Pinnularia perekonna esindajad. Zaō asub kahe maakooreplaadi kokkupuutealal. Need on Amuuri plaat, millel asub Lääne-Jaapan ja Ohhotski plaat, millel asub Ida-Jaapan. Mäe jalamil asub mets, kus talvel tekivad nn. lumekoletised (樹氷 Juhyō). Lähedaselt järvelt auranud vesi jäätub puudele kogunedes, piirkonnale talvisel ajal omane tugev tuul ei lase tekkivatel jääpurikatel aga vertikaalsihis kasvada. Vulkaanile on rajatud talispordikeskus. Mäel asub suusahüppetorn, mis on 2012. aastast üks naiste suusahüppe maailma karikasarja etappe. Deneke, Rainer (2000). "Review of rotifers and crustaceans in highly acidic environments of pH values ≤ 3". Hydrobiologia 433 (1-3): 167–172. Negoro, K (1940). "A Pinnularia from Okama, an acidotrophic crater lake of volcano Zao". Jap. J. Limnol 9: 176–179. http://www.skisprungschanzen.com/EN/Ski+Jumps/JPN-Japan/06-Yamagata/Zao/0389/
Novotrojitske

Novotrojitske on kohanimi. Novotrojitske, asula Ukrainas Donetski oblastis Volnovahha rajoonis Novotrojitske, asula Ukrainas Hersoni oblastis Novotrojitske rajoonis
Novotrojitske (Volnovahha rajoon)

Novotrojitske on alev Ukrainas Donetski oblastis Volnovahha rajoonis, 34,4 km kaugusel Donetskist edelas. Novotrojitske asutati 1824. aastal, alevi õigused alates 1938. aastast. Suhha Volnovahha jõe kaldal asuva asula kõrgus merepinnast on 186 meetrit. "Державний комітет статистики України. Чисельність наявного населення України на 1 січня 2011 року, Київ-2011 (doc)". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2012. Vaadatud 23. oktoobril 2015. Новотроїцька селищна рада (ukraina keeles) Новотроїцьке на сайті Верховної Ради Погода: Новотроїцьке
Murtud Rukkilill

Murtud Rukkilill (ka Rukkilill) on Tartus maavalitsuse hoone kõrval aadressil Riia tänav 15 asuv mälestusmärk kommunismi ohvritele. Mälestusmärk avati 1990 ja algul asus see Pepleri ja Riia tänava nurgal, ent hiljem teisaldati. Enn Tarto "Kas kolmas Lihula?" Kultuur ja Elu
‘Ādil al-Jubayr

‘Ādil bin Aḩmad al-Jubayr (araabia keeles عادل بن أحمد الجبير; sündinud 1. veebruaril 1962 Al-Majma'ah's Ar-Riyāḑi provintsis) on Saudi Araabia diplomaat. Ta on 29. aprillist 2015 Saudi Araabia välisminister. Ta sündis Al Majma'ahis Ar-Riyāḑi provintsis Saudi Araabias. Ta on õppinud Saudi Araabias, Liibanonis, Jeemenis, Saksamaal ja USA-s. Aastal 1962 sai ta bakalaureusekraadi politoloogia ja majanduse alal Põhja-Texase Ülikoolist, aastal 1964 sai ta magistrikraadi rahvusvaheliste suhete alal Georgetowni Ülikoolist. Ta määrati 29. jaanuaril 2007 Saudi Araabia suursaadikuks USA-sse, kus ta tegutses 28. aprillini 2015. 29. aprillist 2015 on ta Saudi Araabia välisminister.
Mavrovo Püha Nikola kirik

Mavrovo Püha Nikola kirik on varemetes õigeusu kirik Põhja-Makedoonias Mavrovo ja Rostuša omavalitsuses Mavrovo külas. Kirik ehitati 1850. aastal. 1953. aastast on see olnud osaliselt üleujutatud Mavrovo veehoidla veega, kuid on põuastel aastatel vee alt väljas. 1990. aastatel hakati Mavrovos ehitama üleujutatuga sarnast ja samanimelist kirikut, mis valmis ja pühitseti 2006. aastal. Kirik kuival Kirik talvel Kiriku sisevaade