laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nephthys

Nephthys on Egiptuse mütoloogias nii surnute kaitsejumalanna kui ka leina-, öö- ja hauajumalanna. Ta oli Gebi ja Nuti tütar, Sethi õde ja abikaasa ning Anubise ema. Seejuures pole kindel, kas lapse isa oli Osiris või Seth. Olgugi et Nephthys on seotud Sethiga, näib ta rohkem hoidvat oma õe Isise poole. Teatud määral esineb Nephthys „Surnuteraamatus”, kus ta on oma õe Isise abistaja. Usuti, et Nephthysel on suur võlujõud ja palju esinemisvorme nagu tema õelgi. Samas oli Nephthys igas suhtes Isise vastand: Isis sümboliseeris sündi, kasvu, arengut ja jõudu, Nephthys aga surma, lagunemist, kahanemist ja liikumatust. Kõigest hoolimata olid kaks jumalannat teineteisega lahutamatult seotud. Nephthys valmistas koos Isisega Osirisele matuseaseme ning tegi ka muumiasidemed. Ta valvas Isise kõrval Osirise surnukeha. Sel ajal koosnes Vana-Egiptuses aasta kolmesaja kuuekümnest päevast ja Thothi lisatud viiest päevast, mis ei läinud ei tuleva aasta ega ka ühegi kuu juurde. Nendel viiel päeval sündisid Nephthys, tema vennad Seth, Horos ja Osiris ning tema õde Isis. Teises versioonis sündis Horose asemel surnutejumal Anubis, kuid on ka arvamus, et Anubis oli hoopis Osirise ja Nephthyse poeg. Sõna "nephthys" võib tähendada erinevaid asju, näiteks head õde, surmasõpra, õnnelikku inimest või jumalate õde. Nephthys pole selgelt piiritletud tunnustega, kuid üldiselt võib teda kirjeldada kui jumalannat, kes valitseb surma üle, mis ei kesta igavesti.
Eduard Rüga

Eduard Rüga (16. august 1903 Sangaste vald – 28. oktoober 1997 Elmwood Park, New Jersey, USA) oli eesti graafik ja maalikunstnik. Eduar Rüga sündis Sangaste vallas Tiidu karjamõisas. Ta õppis Tagulas ja Urvastes ning lõpetas Võru gümnaasiumi. 1928. aastal sai temast Kõrgema Kunstikooli Pallas õpilane Jaan Vahtra ettevalmistusklassis. Majanduslikel põhjustel katkesid õpingud mõne aasta pärast. Noor kunstnik jätkas iseseisvalt tööd ning osales 1931. ja 1934. aastal Võru noorte kunstnike näitusel. 1934. aastal naasis ta Pallasesse, seekord Nikolai Triigi maaliateljeesse. Ühtlasi õppis ta graafikat Arkadio Laigo juures. Kunstniku käekiri erines nii märgatavalt eelkäijate omast, et graafikaateljee juhataja Laigo keeldus alla kirjutamast tema lõputunnistusele, väites, et Rüga pole lõpetamiseks küps. Konflikt lahenes ja Rüga lõpetas kooli ühes Pallase arvukamas lennus koos Lepo Mikko, Elmar Kitse, Erich Pehapi jt (kokku üheksa kunstnikku). Lõpetamisel anti Rügale kultuurkapitali aastane kodumaine stipendium. Kunstnik elas Pärnumaal Toris Viira koolimajas, kus tema abikaasa oli õpetaja. 1944. aastal põgenes perekond Saksamaale ja emigreerus sealt 1949. aastal USA-sse. Eduard Rüga oli aktiivne ka kultuurielu organiseerimisel paguluses. Ta oli Eesti Kujutavkunstnike Keskuse laekur ja esimees. Tema eestvedamisel korraldati näitusi New Yorgi Eesti Majas ning mitmes muuseumis ja galeriis. Eduard Rüga oli Üliõpilasseltsi Liivika liige. Eduard Rüga oli Tartu Kunstiühingu (Kunstiühingu "Pallas") auliige. Tema annetus pani aluse ühingu kunstikogule. Kunstnik suri USA New Jersey osariigis Elmwood Parkis, tema tuhastatud põrm sängitati 8. augustil 2000 Tartu Raadi Vana-Jaani kalmistule. Rüga oli alles Pallase õpilane, kui tema teosed valiti 1939. aastal Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse korraldatud eesti kunsti rändnäitusele Itaalias, Ungaris, Poolas ja Belgias. Antwerpeni Kuninglik Muuseum ja Rooma Moodsa Kunsti Rahvusgalerii omandasid tõmmised kunstniku teostest "Altja neem" (1938) ja "Vana Irboska" (1938). Tema esimene isikunäitus Eestis leidis aset 1988. aastal Võrumaa muuseumis. Eduard Rüga põhialaks kujunes puugravüür ja -lõige, mis olid tollal populaarseimad graafikatehnikad. Kodumaa-aastate loomingu tippteoseks saabki lugeda mappi "Lõuna-Eesti inimene ja loodus" (1942–1943), mille kavand pälvis Haridusdirektooriumi preemia. Eduard Rüga viljeles tollal Eestis haruldast mitmevärvilist kõrgtrükigraafikat. Lemmikaineseks olid Võrumaa maastikud ja inimesed. Ameerikas sattus kunstnik täiesti uude keskkonda nii ühiskondlikus kui ka kunstilises mõttes. Ameerika perioodi alguses harrastas Rüga monotüüpiat. 1951. aastal jätkas katsetusi linoollõikes. Korduvaiks motiivideks olid kalad ja linnud. 1960. aastail jätkas Rüga maalimist, kusjuures valdavaks sai abstraktne kujutusviis. Ta oli kunstnik, kes aastate vältel ei kinnistunud kord leitud laadi juurde, vaid otsis vaheldusrikkust. Tema loomingupärandi hulka kuuluvad maalide ja graafika kõrval illustratsioonid ja eksliibrised. Enn Lillemets, Eduard Rüga näitus tulekul, Võrumaa Teataja, 13.05.2004 "Eduard Rüga värvidesse kätketud elurõõm", Õhtuleht, 1994
Herman Evert

Herman(n) Evert (8. veebruar (vkj)/ 20. veebruar 1898 Everti talu, Uusna vald, Viljandimaa – 20. september 1982 Tallinn) oli ökonomist ja kirjastustegelane, Eesti Kirjanduse Seltsi büroo juhataja aastatel 1924–1940. Ta sündis oma vanemate kaheksanda lapsena Viljandimaal Uusnas Everti talus. Ta õppis Suure-Kõpu Metsaküla külakoolis aastatel 1904–1907, Simbirski kubermangu Svetloje Ozero külakoolis 1907–1909 ja Tartu Reaalkoolis 1909–1915. Seejärel õppis ta Riia Polütehnilise Instituudi kommertsosakonnas,mis Esimese maailmasõja tõttu oli evakueeritud Moskvasse. Ta osales Vabadussõjas ning sai Irboska all haavata. Pärast viibimist aastatel 1921–1923 Ameerika Ühendriikides õppis ta aastatel 1923–1931 Tartu Ülikoolis kaubandust. Ta osales Üliõpilasselts Liivika tegevuses, olles selle põhimõtete kujundaja ja alleshoidja ning seltsi peaideoloog 1930. aastatel. Ta oli 1924. aastast Eesti Kirjanduse Seltsi büroo juhataja Tartus. Pärast Eesti okupeerimist oli ta aastatel 1945–1950 Leningradi oblastis vangis. Seejärel elas ta Türil ja Tallinnas. Ta korraldas 1966. aastal Tartus Eesti Kirjanduse Seltsi arhiivi säilinud osa. Ta on maetud Everti talu kalmistule. "Üliõpilase kasvatus ja üliõpilasühingute reform". // Akadeemia - ÜS Liivika 30-aasta juubeli erinumber, 3 (17) aprill 1939, lk 145-153 1934 Akadeemiline Majandusteaduse Selts Ta oli aastatel 1930–1936 abielus Renate Kaasikuga. August Palm. "Eesti kirjanduse selts 1907-1932". Tartu: Eesti Kirjanduse Seltsi kirjastus, 1932 August Eelmäe. "Evert, Herman". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 86 Marin Laak, Kristi Ojasaaar. "Sada aastat ajalugu. Eesti Kirjanduse Selts 1907-2007". Tartu 2007 Toomas Haug. "Liivika" kodukord. Kohtumine Herman Evertiga 1980. aastal". Looming 9/ 2015, lk 1283-1299 Toomas Haug. "Liivika" kodukord. Kohtumine Herman Evertiga 1980. aastal. Looming 9/2015, lk 1283 Toomas Haug. "Liivika" kodukord. Kohtumine Herman Evertiga 1980. aastal. Looming 9/2015, lk 1292 Marin Laak, Kristi Ojasaaar. "Sada aastat ajalugu. Eesti Kirjanduse Selts 1907-2007". Tartu 2007, lk 25 Herman Evert Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Meinhard Karelson

Meinhard Karelson (23. august 1917 Rannu vald – 31. märts 2004 Tartu) oli eesti põllumajandusteadlane. Ta oli alates 1939. aastast Üliõpilasselts Liivika liige. Biograafia ESBL-is
Dilma Rousseff

Dilma Vana Rousseff (sündinud 14. detsembril 1947 Belo Horizontes) on Brasiilia poliitik. Tema isa, Petǎr Rusev (hilisema nimega Pedro Rousseff) oli sündinud Bulgaarias Gabrovos. Ta oli aktiivne kommunist ja põgenes jälitamise eest Prantsusmaale ja sealt 1930. aastatel Brasiiliasse. Dilma Rousseff on õppinud majandusteadust. Ta kuulub Tööliste Parteisse. Aastatel 2003–2005 oli ta Brasiilia mäendus- ja energiaminister, seejärel kuni märtsini 2010 valitsuse kantseleiülem. 31. oktoobril 2010 peetud presidendivalimiste teises voorus valiti ta Brasiilia presidendiks. Tema ametiaeg algas 1. jaanuaril 2011. Oktoobris 2014 peetud presidendivalimistel valiti ta uueks ametiajaks, mis algas 1. jaanuaril 2015. 12. mail 2016 otsustas senat peatada kuueks kuuks Dilma Rousseffi volitused presidendina seoses süüdistustega, mis puudutavad riigieelarvega manipuleerimist. 31. augustil 2016 ta tagandati. Koduleht
Päevane kaunitar

"Päevane kaunitar" on 1967. aasta film. Filmi lavastas Luis Buñuel, peaosas mängis Catherine Deneuve. "Päevane kaunitar" võitis Veneetsia filmifestivali peaauhinna Kuldlõvi (1967).
Exitfilm

Exitfilm on Eesti filmistuudio, mis on asutatud 1992. aastal. Exitfilm asutati eelkõige omamaiste kinos näidatavate mängufilmide tootmiseks, kuid tehakse ka dokumentaal- ja animafilme. 2022. aasta seisuga on stuudios valminud sadakond filmi, lisaks sellele on stuudio teinud rahvusvahelist koostööd mitmekümne välismaise mängufilmi tootmisel. "Balti armastuslood" (1992, kolm eraldi mängufilmi) "Kass kukub käppadele" (1999, kolm eraldi mängufilmi) "Agent Sinikael" (2002, režissöör Marko Raat) "Malev" (2005, režissöör Kaaren Kaer) "Stiilipidu" (2005, režissöör Peeter Urbla) "Kuhu põgenevad hinged" (2007, režissöör Rainer Sarnet) "Taarka" (2008, režissöör Ain Mäeots) "Võõras" (2008, režissöör Jukka-Pekka Valkeapää) "Kutsar koputab kolm korda" (2010, režissöör Elo Selirand) "Mausoleum" (2016, režissöör Lauri Randla) "Jää" (2017, režissöör Anna Hints) "Küberkaheksajalgade rünnak" (2017, režissöör Nicola Piovesan) "Pööripäev" (2018, režissöör Kaspar Ainelo) "Kerberos" (2020, režissöör Kaspar Ainelo) "Hüvasti, NSVL" (2020, režissöör Lauri Randla) "Vene metalli ja US $ suudlus" (1993) "Ööliblika jõulud" (1994) "Vabadus või surm" (1995) "Intervjuu president Dudajeviga" (1995) "Armastuse poeem" (1998) "Päikesepüüdja" (1998) "Terasratsanik" (1999) "Valga-Tallinn-Valga" (2001) "Pagulaslaagri lapsed" (2001) "Me ise ennast" (2001) "Lepinguga emaks" (2001) "Elukutse - rahutagaja" (2001) "Sõda pärast sõda" (2002) "Leigo järved" (2002) "Kuningas üheks päevaks" (2002) "Kulgemise kunst" (2002) "Helmi Betlem" (2002) "Graali otsimas" (2002) "Naeratavad naised" (2003) Ametlik koduleht Exitfilmi filmograafia Eesti Filmi Andmebaasis
Linaleoauk (järv)

Linaleoauk on rannajärv Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Tahu külas. Järve kaldajoone pikkus on 652 m. Järv jääb Silma looduskaitsealale. Järv on Haapsalu lahe põhjakalda lähedal, Kropi silma läänekalda lähedal. Linaleoauk on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Linaleoaugu keskkonnaregistri kood on VEE2051440. Eesti järvede loend Linaleoauk Keskkonnaregistris
Linsänketräske

Linaleojärv ehk Linsänketräske (ka Nõmmküla Linaleojärv, Nõmmküla järv, Väike Kutspaki järv) on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Niibi külas. Järve kaldajoone pikkus on 470 m. Järv on Niibi raba lääneosas. Järvest umbes 1,3 km kirdesse jääb Kaevandu järv. Nõmmküla Linaleojärv on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Linaleojärv keskkonnaportaalis
Stanley mägi

Stanley on mägi Ruwenzori mäestikus Uganda ja Kongo Demokraatliku Vabariigi piiril. See on mõlema riigi kõrgeim mägi. Stanley geograafilised koordinaadid on 0° 23′ 9″ N, 29° 52′ 18″ E. Mäel on mitu tippu. 5109 meetri kõrgune Margherita mäetipp on Aafrika kõrguselt kolmas tipp Kilimanjaro (5895 m) ja Keenia mäe (5199 m) järel. Stanley mäe kõrguselt järgmised tipud on Alexandra (5091 m), Albert (5087 m), Savoia (4977 m), Ellena (4968 m), Elizabeth (4929 m), Phillip (4920 m), Moebius (4916 m) ja Great Tooth (4603 m). Kõrgematel tippudel on liustikud. Mägi sai nime Briti maadeuurija ja ajakirjaniku Henry Morton Stanley järgi. Esimesena ronis Stanley mäe tippu Itaalia prints Luigi Amedeo di Savoia-Aosta koos kolme kaaslasega aastal 1906. Seetõttu on mitmel tipul itaaliapärane nimi. Margherita tipu nimetas ta tollase Itaalia kuninganna Savoia Margherita järgi, kes oli tema onunaine. Stanley mägi kuulub Ruwenzori rahvusparki. See rahvuspark kuulub UNESCO maailmapärandi loendisse.
Juudi keel

Juudi keeleks on nimetatud peamisi juutide kõneldavaid keeli. Tavaliselt (näiteks ENE-s) on juudi keeleks nimetatud germaani keelte hulka kuuluvat jidiši keelt (jidišit). Viimasel ajal[millal?] on nimetus "juudi keel" kõrvale jäetud, sest see võib jätta mulje, nagu oleks juutidel ainult üks keel. Tegelikult on juutide keel olnud algselt hoopis heebrea keel, mille üht varianti (ivriiti) kõneldakse praegu Iisraelis, ning ka romaani keelte hulka kuuluv ladiino keel ehk espanjool. Piiblis on juudi keeleks ühes kohas nimetatud heebrea keelt (2. Kuningate raamat 18:26,28): Siis ütlesid Eljakim, Hilkija poeg, Sebna ja Joah ülemjoogikallajale: "Räägi ometi oma sulastega aramea keelt, sest me mõistame seda, aga ära räägi meiega juudi keelt müüri peal oleva rahva kuuldes!" Kuid ülemjoogikallaja vastas neile: "Kas mu isand on mind läkitanud kõnelema neid sõnu ainult su isandale ja sinule? Küllap ka müüri peal istuvatele meestele, kes koos teiega peavad sööma oma rooja ja jooma oma kust!" Ja ülemjoogikallaja astus ette ning hüüdis valju häälega juudi keeles, rääkis ja ütles: "Kuulge suurkuninga, Assuri kuninga sõna!" Juutide keeled
Jahukaste

Jahukaste on tavaline ja levinud taimede seenhaigus, mil taimede maapealseid osi – enamasti lehti, aga ka varsi, õisi, vilju – katab hallikasvalge jahusarnane kirme. Haiguse tagajärjel muutuvad haigestunud osad nõrgaks, murduvad ja kuivavad. Taimetoitainete transport aeglustub ja saak väheneb. Jahukaste põhjustajaiks on rühm fütopatogeenseid seeni – jahukasteseened (selts jahukasteliselaadsed, Erysiphales). Haigustekitajad talvituvad taimejäänustel ja umbrohtudel. Haiguse levikut soosib nii kuiv ja kuum kui ka niiske ja jahe ilm. Jahukasteseeni on ligi 300 liiki. Paljud liigid nakatavad erinevaid taimeliike ning ühte peremeestaime võib nakatada mitu jahukasteliiki. elulõnga-jahukaste herne-jahukaste kapsa-jahukaste karusmarja-jahukaste kurgi-jahukaste kõrreliste jahukaste kõrvitsa-jahukaste maasika-jahukaste mustsõstra-jahukaste ploomipuu-jahukaste rododendroni-jahukaste roosi-jahukaste sarapuu-jahukaste tamme-jahukaste viinapuu-jahukaste virsiku-jahukaste õunapuu-jahukaste jpt. Harri Karis; Viive Rumberg 1966. Jahukasteseened dekoratiivtaimedel. Tallinn: Eesti NSV Teaduste Akadeemia Tallinna Botaanikaaed. Stefan Buczacki, Keith Harris, "Taimekahjurite ja- haiguste käsiraamat", Kirjastus Varrak, Tallinn, 2010, ISBN 978 9985 3 2089 1
Ravšana Kurkova

Ravshana Bahram qiz Ko‘rkova [ravš'aana kurk'oova] (sündinud 22. augustil 1980 Taškendis) on Usbekistani filminäitleja. Ta on lõpetanud Moskva Riikliku Pedagoogikaülikooli, kus õppis filoloogiat. Näitlejaharidust tal pole. Ravšana Kurkova mängis peaosa Veiko Õunpuu lavastatud filmis "Püha Tõnu kiusamine". Korsten, T. Ravšana Kurkova: Näitleja elukutse aitab ennastki mõista, Põhjarannik, november 2008 Ravšana Kurkova andmekogus IMDb (inglise) Koduleht
Eesti euromündid

Eesti euromündid on euromündid, mis hakkasid kehtima Eestis ja kogu euroalal 1. jaanuaril 2011. Eesti euromündi rahvusliku külje kavandas graafik Lembit Lõhmus. Münte hakati vermima Soomes Rahapaja Oy tehases juulis 2010. Alates 1. detsembrist 2010 olid Eesti panga- ja postkontorites 200 krooni eest müügil Eesti euromüntide stardikomplektid. Eesti euromeenemündid Eesti euromündid  Eesti euromündid – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ülo Oll

Ülo Oll (17. august 1927 Härjanurme vald, Tartumaa – 31. jaanuar 1997 Tartu) oli eesti põllumajandusteadlane. Oll töötas ka Eesti Põllumajanduse Akadeemia zooinseneriteaduskonna dekaanina. Ta oli ÜS Liivika vilistlane. Tema sulest on ilmunud ligi 400 trükist eesti, vene, saksa ja inglise keeles. Nendest 25 on õpikud, käsiraamatud ja monograafiad. Ülo Oll töötas ka ajakirja Agraarteadus peatoimetajana. "Минеральное питание животных в различных природно-хозяйственных условиях". Ленинград: Колос, 1967 (kaasautor Ants Ilus) Söötade keemilise koostise ja toiteväärtuse tabelid. Tallinn: Valgus, 1974 (kaasautor August Muuga) "Veiste söötmine". Tallinn: Valgus 1978 "Emiste söötmine". Tartu: Eesti Põllumajanduse Akadeemia, 1986 "Hobuste söötmine". Tartu: Eesti Põllumajanduse Akadeemia, 1990 "Kaarel Liidaku elukäigust" – Agraarteadus 1990, nr 1 (kaasautor Leo Nigul) "Sigade söötmine". Tallinn: Valgus, 1991 "Söötmisõpetus". Tallinn: Valgus, 1994
Alfred Kalm

Alfred Kalm (14. märts 1883 Udeva vald, Järvamaa – 1. jaanuar 1959 Los Patios, Santa Barbara, USA) oli eesti agronoom, tööstur ja reeder. Kalm oli Riia Eesti Üliõpilaste Seltsi, hilisema üliõpilasseltsi Liivika asutajaliige. Kalm asutas 1913. aastal Põhja-Liivimaa Põllumeeste Keskseltsi ja oli alates 1914. aastast Tartu konservitehase omanik. 1915. aastal sõitis ta Siberisse, kus asutas samuti konservitehase. 1917. aastal ostis Alfred Kalm Keila mõisa. 1919. aasta maareformiga rekvireeriti kõik mõisad ja mõisamaadest tuli loobuda ka Kalmul. Kuna ta soovis siiski mõisa omanikuks jääda, tuli tal Eesti riigilt mõis uuesti välja osta. 1926. aastal müüs Alfred Kalm Keila mõisa riigile tagasi. Alfred Kalm oli 1920.–1930. aastatel ärimees ja laevareeder Eestis. Ta põgenes suvel 1940. aastal Rootsi, tema laevaühingu laevad (Aarne, Begonia, Margo) natsionaliseeriti juunipöörde järel võimul olnud Johannes Varese valitsuse poolt 17. augustil 1940. 1052. Natsionaliseerimisele kuuluvate laevade nimestik., Riigi Teataja, nr. 104, 19 august 1940. Eesti ärimees aegade tuules. Alfred Kalm: tagasivaated. Päevaraamat 1940-46. Tallinn: Kunst, 2002. Lukk, Mart. 25. aastat Elva Piimaühisuse tegevust: 1911-1936. Elva Piimaühisus, 1936. Maailmapilt: Alfred Kalm, Eesti Raadio, 9. juuli 2002
Intuitsioonipump

Intuitsioonipump on mõtteline eksperiment, mis mingi seisukoha kaitsmisel kasutab esmapilgul veenvat, kuid siiski kahtlast analoogiat. Sellist intuitsioonile rõhuvat argumenteerimisviisi on näiteks kasutatud põhjendamaks determinismi kokkusobimatust vaba tahtega (inkompatibilism). Kui inimene on determineeritud, siis oleme me nagu piljardikuulid, hüpiknukud, lelud väliste jõudude käes, robotid või muud säärased asjad. Piljardikuulidel või muudel särastel asjadel vaba tahe aga puudub. Seega kui inimene on determineeritud, siis meil puudub vaba tahe. Taolised argumendid ei ole aga määravad: kui meil ka on vaba tahteta asjadega midagi ühist, siis sellest ei järeldu, nagu meil ei oleks nendega olulisi erinevusi. Näiteks puudub eelpoolnimetatud asjadel vaim, mis näib olevat vaba tahte olemasolu eeltingimuseks. Intuitsioonipumbaks on nimetatud ka Frank Jacksoni Mary toa nimelist mõtteeksperimenti, ning John Searle'i Hiina tuba.
Helmuth Ibrus

Helmuth Ibrus VR II/3 (6. jaanuar 1897 Viljandi – 5. märts 1930 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major). Ta osales patareiülemana Vabadussõjas, teenis välja Vabadusristi. Alates 1930. aastast oli ta õhukaitse suurtükiväegrupi ülem, sai surma häire ajal. Eesti ohvitseride andmekogu
Etaanhape

Etaanhape ehk äädikhape on värvuseta, spetsiifilise lõhnaga hügroskoopne vedelik. Etaanhape on tuntuim karboksüülhape. Etaanhape on efektiivne nii lahustina kui ka lahustatava ainena. Etaanhapet nimetatakse ka atsetaathappeks ja metaankarboksüülhappeks. Kontsentreeritud etaanhapet nimetatakse jää-äädikhappeks. Äädikhappe molekuli tähistatakse tihti lühendatult AcOH, milles Ac märgib atsetüülrühma. Äädikhape on toidulisaaine E260. Äädikhappe molekuli deprotoneerumisel lahuses moodustuvat aniooni CH3COO- nimetatakse atsetaadiks ehk atsetaatiooniks. Etaanhapet leidub nii toiduainetes kui ka organismide kudedes ning eritistes. Etaanhape tekib puidu kuumutamisel hapniku juurdepääsuta ja alkoholi kääritamisel. Tööstuslikult on võimalik äädikhapet saada butaani oksüdatsioonil ja etanaali katalüütilisel oksüdatsioonil. Äädikhapet kasutatakse toiduainete säilitamiseks, maitsestamiseks ja marineerimiseks. Etaanhapet kasutatakse ka ravimite, lakkide ning atsetooni valmistamiseks. Etaanhappe estrid on kasutusel kondiitritööstuses ja parfümeerias. Etaanhappe sooli kasutatakse umbrohutõrjes, meditsiinis ja tekstiilitööstuses. Etaanhape on tuleohtlik ja põhjustab tugevat söövitust. Kõrgetel temperatuuridel võivad tekkida plahvatusohtlikud aurusegud. Aine on ärritava toimega ja võib tekitada raskesti paranevaid haavu ning absorbeeruda organismi. Nahale sattudes võib põhjustada haavu, ville ja hüperkeratoosi. Aurude sissehingamisel kahjustab hingamisteid ning võib tekitada pöördumatuid kahjustusi. Etaanhape on ohtlik ka veeorganismidele. Sissehingamisel tuleb kannatanu viia värske õhu kätte ning panna pooleldi istuvasse asendisse. Kahjustused ei pruugi kohe ilmneda. Allaneelamisel ei soovitata oksendamist esile kutsuda, vaid loputada suud ning juua rohkelt vett. Nahale sattumisel tuleb nahka loputada veega ning eemaldada saastunud riided. Silma sattumisel on vaja kohe loputada silmi rohke veega 15 minuti vältel. Kontaktläätsed tuleb võimalusel eemalda. Kõikidel eespool nimetatud juhtudel tuleb kohe arsti poole pöörduda. Normaalrõhul ja -temperatuuril on etaanhape stabiilses olekus. Aine reageerib enamiku metallidega, karbonaatidega, hüdroksiididega, oksiididega ja fosfaatidega. Etaanhapet ei tohi kuumutada ja see ei sobi lämmastikhappega, alkoholidega, oksüdeerijatega, ammooniumnitraadiga ega peroksiididega. Äädikhappe happe dissotsiatsioonikonstant Ka (tuntud ka kui happelisuse konstant) on 1.75 × 10−5. Karboksüülhapped Äädikas [1],Janno Puks Tallinna Arte ja Kristiine Gümnaasium. Kasutatud 29.09.2013. [2],Ohutuskaart. Kasutatud 29.09.2013
Manfred Fiskar

Manfred Fiskar (11. september 1898 Tallinn – 26. jaanuar 1942 Turinsk, Sverdlovski oblast) oli eesti advokaat. Ta oli raamatuköitja Juhan Fiskari poeg. Ta õppis 1921–1925 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (matrikkel nr. 1786), oli üliõpilasseltsi "Concordia" vilistlane. Osales 1919–1920 Vabadussõjas, pärast sõda teenis 1920–1924 Kaitseministeeriumi kodifikatsiooniosakonnas ja 1924–1926 Teedeministeeriumis asjaajaja-sekretärina, oli Kohtupalati kohtuameti kandidaat, 1926–1931 vandeadvokaat Peeter Reisiki abi, alates 1931 vandeadvokaat Keilas. Ta oli Kaitseliidu kompaniipealik ja Isamaaliidu juhatuses. NKVD arreteeris ta Keilas 14. juunil 1941. Fiskar suri vangistuses. Kirje ohvitseride andmekogus Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Riia Eesti Üliõpilaste Selts

Riia Eesti Üliõpilaste Selts (REÜS) oli aastatel 1909–1915 Riias tegutsenud eesti üliõpilasorganisatsioon. Pärast sõja vaibumist jätkus tegevus Tartus Üliõpilasselts Liivika nime all. Tollane Venemaa Liivimaa kubermangu pealinn Riia pakkus Peterburi ja Tartu kõrval eesti soost üliõpilastele suhteliselt hästi kättesaadavaid kõrghariduse omandamise võimalusi. Riia Eesti Üliõpilaste Seltsi tuumik kujunes eesti soost üliõpilasi ühendava Laene sõpruskonna liitumisel 1909. aasta kevadel korporatsioon Vironiast lahkunutega. Asutajaliikmeid oli kokku 23. Riia Eesti Üliõpilaste Seltsi asutajaliikmeist kuulusid Laenesse Anton Uesson, Eduard Kimberg, Martin Kesküla, Heinrich Johani Väljamäe, Viktor Pihlak, Peeter Sisask, Konstantin Zeren, Anton Lembit Soans, Aleksander Bürger, Karl Treumann, Kristjan Kask ja K. Feldmann. Vironia rühma kuulusid Märt Raud, Juhan Kukk, Alfred Kalm, Eduard Johannes Erlich (astus hiljem tagasi Vironiasse), Eduard Laur, Rudolf Maasen, Voldemar Saukas, Hermann Perna, Johann Sakeus (astus hiljem tagasi Vironiasse), Aleksander Müürisepp ja Karl Parvei. Mitmed neist panustasid oluliselt hilisema Eesti Vabariigi ülesehitamisse. Joosti, H. (toimetuskolleegiumi esimees), Ermel, V., Ilja, R., Joosep, E., Kalm, A., Karuks, T., Koobas, L., Mathiesen, M., *Pettai, E., Randveer, R. (seenior), Rämmer, A., Tamjärv, L., Tang, P., Treier, J. (toim). Üliõpilasselts Liivika 1909–2003. Pärnu 2003 Salumaa, E. S. Liivika esimesel veerandsajandil. Väljaandes: Nõmmera, E.-J., Mets, J., Normak, H., Raudvere, A., Margiste, A., Zastrov, M., Järvel, E., Järvesoo, E. (toimetajad): Kodumaal ja võõrsil. ÜS Liivika koguteos. Toronto: ÜS Liivika Kirjastus, 1965
Kuldne Palmioks

Kuldne Palmioks (prantsuse Palme d'Or) on Cannes'i filmifestivali peaauhind, mille saab filmifestivalil parimaks tunnistatud film. Kuldne Palmioks on peaauhinna nimi olnud aastatel 1955–1963 ning aastast 1975. Aastail 1946–1954 ja 1964–1974 kandis peaauhind Suure auhinna nime (Grand Prix).
Edgar Laane

Edgar Laane (1. mai 1903 Türi – 3. aprill 1947 Uppsala) oli eesti notar. Ta õppis 1922–1926 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (matrikkel nr. 3439), Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Tallinna kinnistusjaoskonna ametnik, alates 1930 notar Paides. Põgenes 1944 Rootsi.