laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Räpina vald (1939)

Räpina vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950. 1. aprillil 1939 oli vallas 4791 elanikku. Vald kuulus Riigivolikogu 78. valimisringkonda, kust valiti Eduard Peedosk. Valla täitevkomitee esimees Daniel Piirilaht (15. märts 1898 – 5. detsember 1941 Võru või 10. veebruar 1942 Tallinn) oli aktiivne kommunist juba iseseisvusajal, kommunistliku tegevuse eest karistatud, küüditaja, hävituspataljoni liige, osales haarangutel, hukati. Vallavanem Eduard Peedosk (17. august 1897 – 9. juuni 1977; arreteeriti 13. novembril 1944 Saarekülas, vabanes 1954) oli kaitseliitlane, Leevaku küla metsavendade grupi juht. 10. juulil 1941 tuli ta vallamajja ja asus valla elu korraldama. 10. juulil 1941 andis vallavalitsus käskkirja, millega kutsus rahvast võsavenna elu lõpetama ja kommunismi hävitama, samuti heiskama rahvuslipud. Vallavalitsuse koosseisu kinnitas Võru maavalitsus. Esimesi sakslasi nähti Räpina vallas 22. juulil 1941. 13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Alaküla külanõukogu, Leevaku külanõukogu, Linte külanõukogu ja Võõpsu külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Räpina rajooni koosseisu. 18. Räpina vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Räpina valla maa-alast, välja arvatud Märaste nr. V, Märastesaare nr. VI ja Kikkasaare nr. VII talude piirkond; b) senise Kahkva valla Sülgoja ja Suur-Veerksoo külade piirkondadest; c) senise Toolamaa valla Levako ja Punni külade ning Puusta ja Toolamaa asunduste piirkondadest. Räpina kihelkond Räpina mõis 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88., Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938
Sõmerpalu vald (1939)

Sõmerpalu vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950. Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Sõmerpalu valla maa-alast, välja arvatud Peetrimõisa piirkond; senise Kärgula valla maa-alast, välja arvatud osa Kärgula asunduse piirkonnast ja Saia talu maa-ala; senise Erastvere valla Koigera küla osa piirkonnast. Vald kuulus Riigivolikogu 80. valimisringkonda, kust valiti Jaan Murro. Vald kuulus Võru põllumeeste konvendi tegevus- ja valimisringkonda. Sõmerpalu vallas asus suurem sakslaste asula Eestis, kus sakslased elasid juba tsaariajast talupidajatena. Kohalik Sõmerpalu mõisaomanik Moeller müüs 1900, aastal Liivimaa rüütelkonna asundamiskomisjonile oma 4 karjamõisat ära, mis tükeldati ja asustati Lõuna-Venemaalt Volõõniast toodud sakslastega. Alates 1912. aastast müüs Sõmerpalu mõisa omanik Peetrimõisa, Annõmõisa, Mustja ja Lilli karjamõisa maadest moodustatud 26 talu saksa asunikele. Heimtalis oli umbes 35 saksa talu ligi 200 elanikuga, 20 km eemal on Viira asundus 8 saksa taluga ning ka saksa asundus Peetrimõisas. Sõmerpalu sakslased kolisid ka Saksamaale 1939. aastal. Maha jäi umbes 73 perekonnast ainult 3, need on kõik segaabielus perekonnad, kusjuures meespooleks on eestlane. Valla TSN täitevkomitee esimees Hermann Vilson (Vilsen, 1. jaanuar 1905 – 13. juuli 1941) oli aktiivne kommunist, hukati. Dictionary of Estonian Place names, Heimtali Iseseisvusaegne vallavanem Otto Tint määrati Võru maavalitsuse poolt tagasi 12. juulil 1941. 13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Sulbi külanõukogu ja Sõmerpalu külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Võru rajooni koosseisu. Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88., Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938 Dictionary of Estonian Place names, Heimtali, www.eki.ee, (vaadataud 03.01.2022) Sõmerpalu sakslaste lahkumisdraama, Postimees (1886-1944), nr. 297, 3 november 1939 Sõmerpalu kolonistid lahkumas, Postimees (1886-1944), nr. 278, 15 oktoober 1939 Wõrumaalt lahkus 400 sakslast, Postimees (1886-1944), nr. 296, 2 november 1939
Urvaste vald (1939)

Urvaste vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950. Vald moodustati senise Vastse-Antsla valla maa-alast, välja arvatud Tokko-Jaani nr. 87, Tokko-Märdi nr. 88, Maurits-Hansu nr. 89, Maurits-Hansu nr. 90 ja Kõrtsi-Jüri nr. 91 talude piirkond; senise Urvaste valla Kivi küla, Urvaste, Hansi ja Ruhingo asunduste ning vallamaja ümbruse piirkondadest kuni Silgu, Pikamäe, Hansu, Metsa, Kangro, Kunguse, Paduse ja Keema taludeni, kõik loendatud talud kaasa arvatud; senise Linnamäe valla Järve, Pätsimäe, Piirikannu, Luusaku, Kõri-Mihkli, Tarvastu ja Kärsna talude piirkonnast. Vald kuulus Riigivolikogu 77. valimisringkonda, kust valiti Alo Karineel. Vallas asus looduskaitsealune Tamme-Lauri tamm ja rändrahn. Valla täitevkomitee esimees August Mõttus (13. september 1896 – 25. oktoober 1942) käis läbi OGPU töötajatega ja vahistas kooliõpetaja Taali, hukati. 13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kuldre külanõukogu ja Urvaste külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Antsla rajooni koosseisu. Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88., Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938
Valgjärve vald (1939)

Valgjärve vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950. Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Valgjärve valla maa-alast, välja arvatud Põdra, Puusepa, Tuutska, Rootsi, Koivo ja Kangro talude ning Tõdu metsavahikoha piirkond, Vana-Piigaste asunduse piirkond, osa Tõdu asunduse piirkonnast, Tammemetsa talude ja metsavahikoha Keldu nr. A-19 piirkonnad, Piigandi metsa ning Pikareinu, Raja, Vädase-Raja, Võsu, Halliku, Saare, Peelia, Liivako nr. 27, Möldre nr. 28, Piirikolga nr. 26, Raudsepa nr. 31, Kure nr. 3, Vana-Pika nr. 4, Põdra nr. 1, Treiali nr. 2 ja Kubi nr. 5 talude maa-alad; senise Vastse-Otepää valla maa-alast; senise Kooraste valla Jõksi küla osa piirkonnast ning Mügra ja Väike-Mügra asunduste piirkondadest; senise Krüüdneri valla Poka nr. 26, Kuksena nr. 513, Jeroski nr. 22, Lõrsokese nr. 27, Taniko nr. 28, Tigase nr. 23 ja Saare nr. 24 talude maa-aladest. Vald kuulus Riigivolikogu 77. valimisringkonda, kust valiti Alo Karineel. Vald kuulus Kanepi põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda. Valla täitevkomitee esimees Marie Pelju oli aktiivne kommunist, pealekaebaja, laskis vahistada kaks inimest, hukati septembris 1941. 13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Pikajärve külanõukogu ja Valgjärve külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati vald Otepää rajooni koosseisu. Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88., Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938
Varstu vald (1939)

Varstu vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950. Vald moodustati senise Vana-Roosa valla maa-alast, välja arvatud osa Savira küla piirkond; senise Saru valla Punsa asunduse, Palu metsavahikoha ning Haava, Rebase ja Palu talude piirkondadest; senise Krabi valla maa-alast, välja arvatud Kellamäe küla piirkond; senise Mõniste valla Ritsiku kõrtsi ning Ala-Partsi, Mäepartsi, Parmuvere (Parmupalu), Luhtu, Tundo, Pihkura, Sae ja Suure-Tamme talude piirkonnad. Esimene vallavanem oli Eduard Kokk, kes valiti 17. aprillil 1939 Võru maavolikogu liikmeks. Valla täitevkomitee esimees Jaan Pettai (30. november 1903 – august 1941) oli EK(b)P liige, küüditaja ja hävituspataljonlane, hukati. Väljavõte 776. Vabariigi Presidendi otsus nr. 88., Riigi Teataja, nr. 87, 14 oktoober 1938
Vihula vald (1939)

Vihula vald oli vald Virumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Paasi külas. Vald asutati 1. aprillil 1939 järgmistes piirides [Vabariigi Presidendi otsus nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)]: "32. Vihula vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Vihula valla maa-alast, välja arvatud Jorika, Pihlaspea ja Vergi külade, Paju nr. A-20, Mägede-Pikapõllu nr. 10 ja Mägede-Everk nr. 11 talude, Loobu metskonna Viitna metsandiku kvartaalide nr. 14–18 ning nende vahel asuvate heinamaatükkide maa-alad; b) senise Varangu valla Eisma, Andi, Kiva, Matsu ja Kandle külade maa-aladest; c) senise Palmse valla Sagadi metsandiku kvartaalide nr. 54–57 ja 65–67 maa-aladest." Esimene Vihula vallavanem oli Evald Etverk. Vald kuulus Riigivolikogu 67. valimisringkonda, kust valiti Rudolf Penno, ning Haljala põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda. 13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Annikvere külanõukogu, Karula külanõukogu ja Vihula külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Loksa rajooni koosseisu. Vihula mõis Maa-ameti kaardirakendused
Paul Morrissey

Paul Morrissey (sündinud 23. veebruaril 1938 New Yorgis) on Ameerika filmirežissöör. Ta on olnud kunstnik Andy Warholi mänedžer, Andy Warhol’s Factory tegevjuht ning rokkansambli Velvet Underground avastaja, mänedžer ja produtsent. Morrissey lõpetas Ampleforthi kolledži ja Fordhami Ülikooli kirjanduse teaduskonna ning hiljem teenis Ameerika sõjaväes. Pärast sõjaväeteenistust hakkas ta tegema sõltumatuid lühimängufilme. Ta tutvus 1965. aastal Andy Warholiga ning nende pikk koostöö lõppes 1975. aastal. Dokumentalistikalt stilistilisi võtteid laenavad Morrissey teosed paistavad tõsieluliste kujutustena sellest, mis elu elati tolle aja boheemringkondades. Kuidas tarbiti narkootikume, kuidas vahel alanduti ja vahel hedonistlikult sukelduti kõikvõimalikesse seksuaalsetesse veidrustesse. Paul Morrissey oli Andy Warholi mänedžer kõiges selles, mis ei puudutanud kunsti või «kunsti» – nagu ta ise oma faksides kirjutab: «Ma pidin mõtlema välja asju, mida ta teha võiks, siis need ära tegema ja siis tegema näo, et ta oli kuidagi nendega seotud.»Velvet Undergroundi ametlik ajalugu seob nende edu ja kultuse otse Warholiga, kes olla nad avastanud, Nicoga kokku viinud, nende mänedžeriks hakkas ja nende esimese albumi produtseeris. Kõike seda tegi hoopis Morrissey.Ta oli Velvet Undergroundi saatjaks ka nende esimestel turneedel. Morrissey on oma võitlusega tõese kultuuriajaloo eest alustanud ilmselt liiga hilja. Isegi informeeritumad kirjutajad püüavad leida populaarse ja tegeliku vahel kompromissi, kirjutades Morrisseyst näiteks kui «mehest, kes lavastas Andy Warholi filmid» – nagu oleks võimalik kellegi filme kellegi eest lavastada. Õigupoolest on need ikka ühed päris eriskummalised filmid igas mõttes. Vormilise radikaalsusega lõikas Warhol omaenda filmieksperimentides loorbereid juba varem, need piirnesid aga vaid enam kui igavate ning diletantlike ekstravagantsustega. “Sleep” – kuus tundi magavat meest kinolinal aastast 1963, või Tarzani-film, mille puänt seisneb selles, et peategelane eirab etteantud käsikirja. Chelsea Girls (1966) The Loves of Ondine (1967) Imitation of Christ (1967) Lonesome Cowboys (1968) Flesh (1968) Trash (1970) Women In Revolt (1972) L'Amour (1973) Heat (1973) Flesh for Frankenstein (1973) Blood for Dracula (1974) The Hound of the Baskervilles (1978) Madame Wang's (1981) Forty Deuce (1982) Mixed Blood (1985) Beethoven's Nephew (1985) Spike of Bensonhurst (1988)
EELK Usuteaduse Instituut

Mitte segi ajada asutusega E.E.L.K. Usuteaduslik Instituut EELK Usuteaduse Instituut (lühend EELK UI) on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku erarakenduskõrgkool Tallinnas. Usuteaduse Instituudi põhiülesandeks on valmistada ette vaimulikke ja töötegijaid EELK kogudustele, töötegijaid teoloogilist, kultuuriloo ja ühiskonnateaduste alast kvalifikatsiooni eeldavatele ametikohtadele avalikus ja erasektoris, ning tagada akadeemilisel haridus- ja teadustegevusel põhineva kõrgema hariduse andmine teoloogias ja teoloogiaga haakuvatel erialadel. Usuteaduse Instituudil on neli üksust (usuteaduskond, pastoraalseminar, kirikumuusika osakond ja täiendusõppe osakond). Instituudil on ka teoloogiline raamatukogu. Instituut asub Tallinna Püha Vaimu kiriku kõrval 14. sajandist pärinevas hoones Pühavaimu tänav 6. Koolihoones asuvad õpperuumid, kabel, raamatukogu, arvutiklass ja hospiits ehk külalistemaja. Instituut teeb koostööd Tartu Ülikooli usuteaduskonnaga ja teiste õppeasutuste ning kiriklike organisatsioonidega Eestis ja välismaal. 2011. aastal kaotas instituut riikliku üleminekuhindamise käigus ülikooli staatuse. Kool reorganiseeriti rakenduskõrgkooliks ning alustas sellisena tegevust 1. jaanuaril 2012. Õigus viia läbi usuteaduse rakenduskõrgharidusõpet ja magistriõpet ning kristliku kultuuriloo magistriõpet oli instituudile antud kolmeks aastaks, 2014. aasta kordushindamise järel pikendati seda õigust tähtajatult. 1946–1948 August Pähn 1949–1967 Jaan Kiivit seenior 1967–1977 Alfred Tooming 1978–1986 Edgar Hark 1987–1991 Kuno Pajula 1991–1992 Jaan Kiivit juunior 1992–1996 Voldemar Ilja 1996–1998 Paul-Gerhard Hörschelmann 1998–2002 Tiit Pädam 2002–2004 Allan Kährik 2004–2005 Alar Laats 2006–2011 Randar Tasmuth 2012–2020 Ove Sander 2020–2022 Marko Tiitus 2022–... Ove Sander Tartu Teoloogia Akadeemia Usuteaduse Instituudi koduleht Rita Pokk: "60 aastat teoloogilist haridust Tallinnas" Eesti Kirik, 7. detsember 2005 Nils Niitra "Eesti vanim eraülikool kaotab ülikooli staatuse" Postimees, 28. mai 2011 Tiiu Pikkur: "Usuteaduse Instituudist saab rakenduskõrgkool" Eesti Kirik, 30. november 2011 Ove Sander: "Instituudi eesmärgist" Eesti Kirik, 25. jaanuar 2012 Ove Sander: "Kasvav avatus koostööle" Eesti Kirik, 16. mai 2012 Ove Sander: "On, mille eest olla Jumalale tänulik" Eesti Kirik, 5. september 2012 Ove Sander: "Mõned read õppijatest ja õpetajatest" Kirik & Teoloogia, nr 49/16.11.2012
Olympic Casino Eesti

Olympic Casino Eesti AS on 1993. aastal asutatud Eesti kasiinoettevõte, mis tegutseb 18 mänguautomaadikasiinoga Tallinnas, Tartus, Pärnus, Narvas ja Jõhvis. Lisaks on kahes kasiinos – Olympic Casino Olümpias ja Tartu kasiinos – mängulauad. Alates 2010. aastast pakub OCE AS hasartmänge ja spordiennustuse võimalust ka internetikeskkonnas OlyBet. Olympic Casino juhib sponsorlus- ja heategevusprogrammi, mille raames saavad toetust mitmesugused sotsiaal-, kultuuri-, haridus- ja spordiprojektid. Igal aastal maksab Olympic Casino oma tegevuse pealt Eesti riigile hasartmängumaksu, mis 2013. aastal oli üle 4,5 miljoni euro. Olympic Casino Eesti kuulub Olympic Entertainment Group kontserni, mis oli noteeritud Tallinna ja Varssavi börsil. Ettevõtte juhatuse liikmed on 1. oktoobrist 2009 alates Meelis Pielberg ja alates 28. detsembrist 2010 Madis Jääger. Ettevõte kustutati Äriregistrist 2019. aastal. http://www.olympic-casino.ee/firmast Äriregistri teabesüsteem. (Kasutatud 31. juulil 2011.) Ettevõtte koduleht
Heaven & Hell

Heaven & Hell oli aastatel 2006–2010 tegutsenud Suurbritannia heavy metal'i ansambel, mis koosnes muusikastiilile aluse pannud bändi Black Sabbath liikmetest. Bänd loodi peamiselt laulja Ronnie James Dio ja kitarristi Tony Iommi algatusel 2006. aastal. Iommi, kellele kuuluvad Black Sabbathi nime õigused, otsustas koostööprojektile Dioga anda siiski teise nime, et distantseerida seda peamiselt Ozzy Osbourne'iga seostatavast Sabbathist. Nimi võeti Black Sabbathi 1980. aasta albumilt. Esialgu pidi Heaven & Hell jääma lühiajaliseks projektiks, kuid peagi otsustasid Iommi, Dio ja nendega liitunud Geezer Butler salvestada stuudioalbumi. Album "The Devil You Know" ilmus 2009. aasta aprillis ja pälvis üldiselt sooja vastuvõtu. Pärast albumi ilmumist andis bänd mitmel pool Euroopa festivalidel ka edukaid kontserte. Lisaks uue albumi lugudele esitas bänd ka Black Sabbathi loomingut, mis pärineb ajast, mil Dio seal lauljaks oli. 2010. aasta 16. mail suri laulja Ronnie James Dio ja selle tõttu bänd lagunes.
Liialaid

Liialaid ehk Liia saar on laid Väinameres Haapsalu linna Põgari-Sassi küla territooriumil. Saar asub Matsalu rahvuspargi Väinamere saarte sihtkaitsevööndis. Saare pindala on maakerke tulemusena Sõmeriga liitumisel 1,31 km² ja rannajoone pikkus 10,9 kilomeetrit. Liialaiust 1,6 km kagus asub Tauksi. 1,1 km edelas asub Hanemaa koos ümbritsevate rahudega. 200 meetrit põhja pool on Podurahu. Liialaiu ja Tauksi vahel on Suurrahu, Roograhu, Kuivarahu ja teised väiksemad rahud. Liiaga on saare põhjaosas liitunud Sõmeri. Saare keskosas asuv seljak ulatub 2,8 meetrit üle merepinna. Saar kerkis merest umbes aastal 1300. Saare lõunarannas on maasäär. Liialaiul leidub rannaniite. Mõnel varem niidetud alal kasvab tänapäeval tihe kadastik. Laiul kasvab ka väike männimets. Saarel on allikas. Esimest korda mainiti Liialaidu 1526 (Lyszar). Liialaid on olnud kasutuses heinamaana. 1944. aasta 29. septembri varahommikul põgenes Liialaiult Hiiumaa laidudele ja hiljem Rootsisse riigisekretär Helmut Maandi. Liialaiule oli ta tulnud jalgsi Tauksi kaudu. Sel ajal oli saarel vähemalt kaks ehitist, majake ja heinaküün. Liialaid Eesti looduse infosüsteemis, vaadatud 22. juulil 2019. Haide-Ene Rebassoo. Laidude raamat. Tallinn 1972, lk 95 "September 1944 – põgenemine". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2013. Vaadatud 3. detsembril 2013. Matsalu laiud, luhad ja linnud. Tallinn, 1962. Paakspuu, T. Sõmeri, Liia ja Tauksi saarte ajaloolisest maakasutusest ja taimkatte muutumisest. – Loodusevaatlusi 1997–1999: 20–75. Kaarel Kaisel, Triin Paakspuu, Eve Mägi. Muutustest Tauksi, Liia ja Sõmeri saarte linnustikus ja nüüdisaegse linnustiku üldiseloomustus. – Loodusevaatlusi 1997–1999: 76–87. Liialaid Eesti looduse infosüsteemis
Mall Hellam

Mall Hellam (neiuna Mall Tiismus; sündinud 4. mail 1957 Tallinnas) on eesti kultuuritegelane ja hõimuliikumise tegelane. Mall Hellam lõpetas 1975. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis aastatel 1975–1977 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat ning lõpetas 1983. aastal Budapestis Loránd Eötvösi Ülikooli ungari filoloogina. Aastal 1994 lõpetas ta Eesti Diplomaatide Kooli. Aastatel 1983–1987 töötas Mall Hellam Eesti Majandusuuringute ja Informatsiooni Instituudis tõlk-referendina, seejärel oli ta aastatel 1987–1989 Eesti Sõprusühingu referent ja 1989–1990 Eesti Kultuurifondi ekspert. Alates 1990. aastast juhib ta Avatud Eesti Fondi. 1980. aastate lõpus oli Mall Hellam üks hõimuliikumise taaselustajaid ja osales hõimupäevade korraldamisel. 1994–2017 oli Mall Hellam Ungari aukonsul Eestis. Ta oli aastal 1988 üks Eesti-Ungari Seltsi taasasutajaid ja oli 1994–2016 seltsi esimees. Aprillis 2017 teatas ta, et loobub Ungari aukonsuli ametist. Põhjuseks on Ungari valitsuse tegevus, mis on suunatud vaba meedia, sõltumatu õigussüsteemi, kodanikuühiskonna ja akadeemilise vabaduse vastu. Otsuse ajendiks sai Ungari valitsuse Kesk-Euroopa Ülikooli kallal toime pandud jõudemonstratsioon, mis vähem kui nädalaga seadis ülikooli eksistentsi Ungaris tõsise küsimärgi alla. Mall Hellam on aktiivne kodanikuühiskonna eestkõneleja. Ta on üks Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu asutajaid. Tema isa oli tehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli professor Hugo Tiismus (1924–2007), ema Maimu Tiismus (17. juuli 1928, Abhaasia - 3. september 1986, Tallinn), vend Rihu Türkel. 2000 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2002 Ungari Vabariigi Rüütlirist 2005 Euroopa Liidu aasta kodanik 2010 Aasta eurooplane EE 14: 85 http://www.postimees.ee/4074831/mall-hellam-lahkub-ungari-aukonsuli-kohalt "Mall Hellam valiti Euroopa Liidu aasta kodanikuks". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. veebruar 2006. Vaadatud 19. augustil 2009. Intervjuu Maksumaksjate Liidu lehel MALL HELLAM: Eesti ühiskond kui kitsas toru Eesti Päevaleht, 6. november 2003 Mall Hellam: kodanikuühiskond vajab kasvatamist Postimees, 18. september 2007 MALL HELLAM: Usaldus toob tulu Eesti Päevaleht, 3. november 2009
Sergio Esteban Vélez

Sergio Esteban Vélez Peláez (sündinud 15. septembril 1983 Colombias Medellínis) on Colombia kirjanik ja ajakirjanik. "Destellos nocturnos" (Medellín, 1996) "Entre el fuego" (Medellín, 1998) "Sinfonía mística" (Medellín, 1999) "Urdimbre bajo la piel" (Medellín, 2005) "El color en el arte moderno colombiano" (Medellín, 2006) Sergio Esteban Vélez Arte Poètica (El Salvador) Biblioteca Digital Siglo XXI Red Mundial de Escritores en Español Las Elecciones Afectivas La Coctelera (Peru) La Sombra del Membrillo
Arseni Mölder

Arseni Mölder (18. juuni 1919 Võlla, Muhu saar – 18. august 2009) oli eesti skulptor, ehtekunstnik ja pedagoog. Lõpetas 1932. aastal 6-klassilise algkooli Massu vallas Läänemaal. Arseni Mölder lõpetas 1938. aastal Riigi Kunsttööstuskooli puitehistöö erialal. Aastatel 1938–1941 õppis ta Kõrgemas Kunstikoolis Pallas ja Jaan Koorti nimelises Riigi Rakenduskunsti Koolis skulptuuri. Ta osales Punaarmees Teises maailmasõjas. Aastal 1948 lõpetas ta Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi skulptuuri ja metallehistöö erialal, diplomitöö "Põlevkivikaevurid". Aastatel 1946–1994 oli Arseni Mölder praeguse Eesti Kunstiakadeemia õppejõud keraamika ja klaasehistöö erialadel, 1968. aastast metallehistöö kateedri juhataja, 1994. aastast emeriitprofessor. Arseni Mölder oli skulptor Signe Mölderi abikaasa. Ta on loonud avalikke mälestusmärke, portreesid, väikeskulptuure, humoristlikke skulptuure, dekoratiivplastikat, mälestustahvleid, medaleid, ehteid. Ta on osalenud näitustel alates 1947. aastast. Arseni Mölder on kirjutanud skulptuurist kaks raamatut: "Noor skulptor" (1962) ja "Puit vormis, vorm puidus" (1968). Ta kirjutas ka laule Muhu Matsi nime all. 1974 Eesti NSV teeneline kunstitegelane 2000 Ede Kurreli preemia Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon, ISBN 5-89900-049-x Arseni Mölder Kunstiserveris, tema töid Arseni Mölder Kunstiserveris, tema biograafia ja töid (arhiiviversioon) Skulptor Arseni Mölder: pole ma olnud prominent, veelgi vähem dissident Põhjarannik, 14. september 2004
Ciskei

Ciskei oli bantustan Lõuna-Aafrika Vabariigis. Eraldi haldusüksusena loodi Ciskei 1961. aastal. See oli üks kahest koosade bantustanist Transkei kõrval. 1972 kuulutas LAV valitsus Ciskei autonoomseks. Peaministriks sai Lennox Sebe. 1970. aastatel hakati koosasid Ciskeisse ümber asustama. 1981 kuulutas LAV valitsus Ciskei neljanda bantustanina iseseisvaks ja kõik selle elanikud kaotasid LAV kodakondsuse. Nagu teistegi bantustanide puhul, ei tunnustanud teised riigid Ciskei iseseisvust. 1990 haaras võimu brigaadikindral Oupa Gqozo, kes valitses diktaatorina 1994. aastani, mil Ciskei liideti Ida-Kapimaa provintsiga.
Addo rahvuspark

Addo elevandirahvuspark (afrikaani keeles Addo Olifant Nasionale Park, inglise keeles Addo Elephant National Park) on üks Lõuna-Aafrika Vabariigi kahekümnest rahvuspargist. Addo rahvuspark asub Ida-Kapimaa provintsis Port Elizabethi lähedal Sundaysi jõe kaldal . Park loodi Sydney Skaife algatusel 1931, et kaitsta seal säilinud 11 elevanti. Algset parki laiendati hiljem. Tänapäeval on tema pindala 1640 km². 2009. aastal on pargi pindala 1640 km² ja seal elab ligi 450 elevanti. Rahvuspargis elab ka 400 kahvripühvlit, lõvid, 48 teravmokk-ninasarvikut, leopardid, mitut liiki antiloope, tähnikhüäänid ja palju muid liike. Aastas käib rahvuspargis keskmiselt 120 tuhat turisti, neist 54% välismaalased. Pargis on kaks silmusekujulist asfalteeritud teed, ülejäänud on kruusakattega. Pargis on 5 laagrit matkajatele. Pealaagris on restoran ja ujula. Addo rahvuspargis on paljud liigid ohustatud. See tuleb osalt elevantide ja ninasarvikute ülepopulatsioonist, mistõttu paljud taimeliigid kannatavad üleliia söömise ja trampimise all. Suur maailma atlas, lk. 118 Pargi koduleht
Habesääsklased

Habesääsklased (Ceratopogonidae) on putukate sugukond, mis kuulub sääseliste alamseltsi. Habesääsklased on väikesed, maksimaalselt 3–4 mm pikkused. Võrreldes surusääsklastega on neil suised hästi arenenud. Habesääsklaste hulgas on palju verd imevaid liike. Maailmas on teada umbes 3500 liiki, Eestis 186 liiki habesääsklasi. Habesääsklasi on põhjalikult uurinud Hans Remm.
Larnaca

Larnaca (kreeka Λάρνακα) on linn Küprosel Küprose saare kagurannikul, Larnaca ringkonna halduskeskus. Linna lähedal asub saare suurim lennujaam Larnaca rahvusvaheline lennujaam. Larnaca on saare suuruselt teine kaubasadam ja oluline turismikeskus. Jalgpalliklubi AEK Larnaca mängib Küprose kõrgliigas ja Néa Salamís Famagusta FC esiliigas. http://www.mof.gov.cy/mof/cystat/statistics.nsf/populationcondition_21main_gr/populationcondition_21main_gr?OpenForm&sub=1&sel=1