laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Goldschmidti reeglid

Goldschmidti reeglid on kolm geokeemilist seaduspärasust, mille sõnastas Victor Moritz Goldschmidt 20. sajandi esimesel poolel. Goldschmidti reeglid käsitlevad keemiliste elementide käitumist magma kristalliseerudes või kivimite sulades. Teatud elemendid on eelistatult vedelas, teised jälle tahkes faasis. Reeglid käsitlevad kahe erineva iooni valentsi ja ioonraadiuse erinevusest tulenevat erinevat käitumist. Kaks erinevat iooni, millel on sama valents ja väga sarnane ioonraadius, omavad sama tahke ja vedela faasi vahelist jaotuskoefitsienti. Kui ioonraadiused on pisut erinevad, siis on väiksema ioonraadiusega ioon eelistatult tahkes faasis ning suurema ioonraadiusega ioon vedelas faasis. Väga sarnase ioonraadiuse, kuid erineva valentsi korral on tahkes faasis eelistatult kõrgema valentsiga ioon. Reegleid tuleb mõista nii, et kui kristallstruktuuris on vaba koht, mille saaksid täita kaks erinevat iooni, siis teeb seda statistiliselt tõenäolisemalt (seega mitte alati) ioon, mis vastab Goldschmidti reeglites sõnastatud tingimustele. Samuti ei arvesta Goldschmidti reeglid ioonide kontsentratsiooni vaadeldavas süsteemis. Seetõttu võib vastava koha kristallstruktuuris hõivata sagedamini ioon, millel on Goldschmidti reeglite kohaselt selleks halvemad võimalused ning seda lihtsalt seepärast, et teda on vaadeldavas süsteemis suuremal hulgal.
Luutsna jõgi

Luutsna jõgi on jõgi Tartumaal, Emajõe parempoolne lisajõgi. Tuntakse ka Lustna jõena. Luutsna jõgi saab Alakülas ja suubub Emajõkke 27,7 km enne suuet Vana-Kastre küla lähistel. Jõe pikkus on 25,4 km pikk ja valgla pindala 126,1 km². Luutsna jõgi keskkonnaportaalis
Paul Cook

Paul Cook (sündinud 20. juulil 1956 Londonis) oli legendaarse punkansambli Sex Pistols trummar. Enne seda mängis ta bändis The Strand.
Wonder Showzen

"Wonder Showzen" on ameerika sketšikomöödia, mida näidatakse telekanalil MTV2. Saade sai alguse aastal 2005. Saate loojad on John Lee ja Vernon Chatman. Koduleht
Mõra jõgi

Mõra jõgi (ka Mõrajõgi) on jõgi Tartumaal, Emajõe parempoolne lisajõgi. Tuntakse ka Merra, Roiu, Kitseküla või Uniküla jõena. Mõra jõgi saab alguse Vastse-Kuustest loodes ja suubub Emajõkke 34,4 km enne suuet. Jõe pikkus on 30,2 ja valgla pindala 93,2 km². Alamjooksul on jõele paisutatud Kurepalu järv. Jõe orus on mitmeid paljandeid (Mõra jõeoru paljandid) ja mõnes paljandis on ka koopaid (nt Age koobas). Mõra jõgi keskkonnaportaalis
Leevi jõgi

Leevi jõgi on jõgi Põlvamaal, Ahja jõe vasakpoolne lisajõgi. Tuntakse ka Tudu jõena, Valgejõena, Tõdu või Matu jõena. Leevi jõgi saab alguse Ööbikujärvest ja suubub Ahja jõkke 65,2 km enne suuet. Jõe pikkus on 38,4 km pikk ja valgla pindala 163,8 km². Jõe kesk- ja alamjooks oli varem suures ulatuses Tartu- ja Võrumaa piiriks.
Peeda jõgi

Peeda jõgi (ka Kambja jõgi) on jõgi Tartumaal, Porijõe vasakpoolne lisajõgi. Peeda jõgi saab alguse Pangodi küla lähedalt ja see suubub Porijõkke 20,1 km enne suuet. Jõe pikkus on 21,9 km ja valgla pindala 103,6 km². Suuremad lisajõed on Idaoja ja Luhasoo oja. Peeda jõe kesk- ja alamjooksul on ligi 8 km pikkune lõik kaitse all Peeda jõe – Idaoja hoiualana. Jõel asuvad Peeda järv ja Suure-Kambja järv. Peeda jõgi keskkonnaportaalis
Piigaste oja

Piigaste oja on oja Põlvamaal, Leevi jõe parempoolne lisajõgi. Tuntakse ka Tsähkna, Punaku, Punaka ojana või Viruojana. Piigaste oja saab alguse Tiido külas ja suubub Leevi jõkke 1,3 km enne suuet. Oja pikkus on 19,8 km ja valgla pindala 35,3 km². Piigaste oja voolab läbi Janokjärve. Piigaste oja keskkonnaportaalis Piigaste oja veebiportaalis eestigiid.ee
Pühäjõgi

Pühäjõgi (ka Sillaotsa jõgi) on jõgi Valgamaal Otepää vallas ja Põlvamaal Kanepi vallas. Pühäjõgi algab Vidrike järvest Otepää kõrgustikul, voolab läbi Kooraste järvede ja suubub Võhandu jõkke. Pühäjõe pikim lisaoja on vasakult suubuv Seega oja (14,1 km). Pühäjõgi keskkonnaportaalis
Demokraadid 66

Demokraadid 66 (hollandi Democraten 66, ametlik nimi: Politieke Partij Democraten 66, lühend: D66) on Hollandi sotsiaalliberaalne partei. Partei asutati aastal 1966. 2006. aasta Hollandi parlamendivalimistel võitis partei parlamendi teises kojas (Tweede Kammer) 3 kohta 150-st (2,0% häältest). Kaudselt valitud parlamendi esimeses kojas (Eerste Kammer) 3 kohta 75-st. 2004. aasta Euroopa Parlamendi valimistel sai D66 1 koha 27-st (4,2% häältest). D66 kuulub Liberaalsesse Internatsionaali, Euroopa liberaalsete ja reformiparteide ühendusse ja Allianssi Liberaalid ja Demokraadid Euroopa Eest. Democrats 66 Demokraadid 66 ametlik veebileht (hollandi keeles) Democrats 66 Demokraadid 66 ametlik veebileht (inglise keeles)
Nairobi

Nairobi on Keenia pealinn ja Nairobi maakonna halduskeskus. Asub Nairobi jõe ääres 1661 m kõrgusel merepinnast. Nairobi on Ida-Aafrika suurim linn. Linn on asutatud 1899 aastal Mombasast Ugandasse viiva raudtee äärde ja sai Briti Ida-Aafrika pealinnaks 1905. aastal. Iseseisva Keenia pealinn on Nairobi alates 1963. aastast. Linna nimi tuleb masai keelest, kus Ewaso Nyirobi tähendab 'külm vesi'. Linna piiril asub Nairobi rahvuspark. Nairobi ülikool on asutatud 1956. aastal. Nairobi on tuntud ka kõrge kuritegevuse poolest. Nairobi koduleht
Keenia šilling

Keenia šilling on Keenia rahaühik. Jaguneb 100 sendiks. Keenia šilling võeti kasutusele 1966. aastal, mil see vahetas välja Ida-Aafrika šillingi. Kasutusel on 50 sendine ning 1, 5, 10, 20 ja 40 šillingised mündid. Käibelolevad paberrahad on väärtuses 50, 100, 200, 500 ja 1000 šillingit. ISO 4217 kood on KES. 1 euro = 129,3951 Keenia šillingit 29. juunil 2011. Keenia keskpank
KES

KES võib tähendada: Keenia šilling kohtuekspertiisi seadus
Daniel arap Moi

Daniel Toroitich arap Moi (2. september 1924 – 4. veebruar 2020) oli Keenia poliitik, ta oli riigi teine president (1978–2002). Poliitilise ja rahvusvahelise surve tulemusena oli ta sunnitud 1992. aastal osalema mitmeparteivalimistel, kuid viis nii 1992. aastal kui ka järgnevatel valimistel 1997. aastal oma partei võidule. Aastatel 1967–1978 oli Moi Keenia asepresident. Moi on Keenias tuntud ka kui "Nyayo", mis tähendab Suahiili keeles jalajälgi, kuna ta ütles tihti, et jälgib temale eelnenud esimese presidendi Jomo Kenyatta samme. Samuti on talle omistatud hüüdnimi "Poliitikaprofessor" tänu tema 24-aastasele valitsusajale, mis on pikim Keenia ajaloos. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuli 2014. Vaadatud 5. juulil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Toivo Kusmin

Toivo Kusmin (ka Kuzmin; 27. aprillil 1938 – 19. juunil 2014) oli eesti dokumentalist (filmirežissöör ja -operaator). Paljud tema filmidest on seotud merega. 1980 "Meri ukse all" 1990 "Saa vabaks, Eesti meri" 1992 "Suur Tõll" 1994 "Vabaduse eest" 1995 "Rannaküla" 1996 "Lipule... güüsile... valvel!" 1999 "Hiiumaa" Urmas Dresen. Merendusajalugu läbi Toivo Kusmini kaamera. Teater. Muusika. Kino 1997, nr 12, lk 35–40. Toivo Kuzmin
Mahtuvustajur

Mahtuvustajur on tajur, kus muundatakse lineaarnihe või nurgamuutus kondensaatori mahtuvuse muutuseks. Plaatkondensaatori mahtuvus arvutatakse üldjuhul valemiga C = ε S δ , {\displaystyle C=\varepsilon \,{\frac {S}{\delta }},} kus ε {\displaystyle \varepsilon } on elektroodidevahelise keskkonna absoluutne dielektriline läbitavus, S {\displaystyle S} ‒ plaadi pindala ja δ {\displaystyle \delta } ‒ plaatide vahekaugus. Seega on kondensaatori mahtuvust võimalik muuta plaatidevahelise keskkonna dielektrilise läbitavuse või elektroodide suuruse ja nende vahekauguse muutmisega. Mahtuvustajurites saavutatakse mahtuvusmuutus enamasti kondensaatori liikuva plaadi muutuva kaugusega paigalseisvast plaadist. Et ka väikeseid mahtuvusmuutusi täpsemalt kindlaks teha, ümbritsetakse liikuv plaat varjestuselektroodiga; see tagab peaaegu paralleelse elektrivälja, hoides ära äärenähtustest tingitud ebaühtluse. Mahtuvusmuutust kasutatakse elektrisignaali saamiseks näiteks rõhuanduris, positsioonianduris, elektromehaanilistes mikrosüsteemides, puuteekraanis jm.
Termopaartajur

Termopaartajur ehk termopaar on temperatuuri mõõtmiseks ettenähtud elektromotoorjõu allikas. Termopaar koosneb kahest eri metallist (enamasti metallisulamist) juhtmest, mille liitekoht paigutatakse temperatuuri määramise kohta ja mõõdetakse juhtmete vabade otste vahel tekkivat elektripinget, mida sel juhul nimetatakse ka termopingeks, Selle pinge arvväärtus võib olla mõni kuni mitukümmend mikrovolti kraadi kohta (µV/K), olenevalt juhtmete materjalidest ja temperatuurist. Täppismõõtmistel kasutatakse diferentsiaaltermopaari (koosneb kahest termopaarist), mille ühte termopunkti hoitakse püsitemperatuuril, näiteks sulavas jääs. Eri tüüpi termopaaridega saab suure täpsusega mõõta temperatuure vahemikus −270 °C kuni +2500 °C. Täppistermopaarid on suutelised kindlaks tegema temperatuurimuutusi kuni 10−6 K. Termopaaride töö põhineb 1821. aastal avastatud termoelektrilisel efektil, mis seisneb selles, et erinevatest juhtivatest materjalidest elektriahelas tekib elektromotoorjõud, kui temperatuurid juhtmete otstes on erisugused. Nähtust seletatakse metallide elektronteooriaga, mille kohaselt metallides leidub alati vabu elektrone, kusjuures nende tihedus on eri metallides erisugune. Termoelektriline efekt Termomeeter The Basics of Thermocouples
Halli tajur

Halli tajuri töö põhineb Halli efektil, mis seisneb elektrivälja tekkimises magnetväljas asetsevas vooluga juhis. Halli tajurid valmistatakse õhukesest pooljuhtplaadist, sest pooljuhis tekib küllalt kõrge Halli pinge. Need plaadid ‒ Halli elemendid ‒ on harilikult integreeritud (kokku ehitatud) elektroonikalülitusega, mille väljundist saadakse analoog- või digitaalsignaal. Kuna Halli efekt seob omavahel kolm füüsikalist suurust: magnetilise induktsiooni, elektrivoolu ja elektrivälja (vastavalt ka elektripinget), saab kahe teadaoleva suuruse järgi arvutada kolmanda. Seega osutub võimalikuks Halli tajuri abil neid suurusi mõõta. Tööstuspraktikas on Halli tajurite peamiseks ülesandeks magnetvälja olemasolu või selle muutumise kindlakstegemine, kusjuures anduri väljundsignaaliks on Halli pinge. Liikuvate osade asendi, pöördenurga või pöörlemiskiiruse kohta signaalide saamiseks paigaldatakse nendele osadele väikesed püsimagnetid. Niiviisi saadakse väljundsignaal ilma vahetu elektrilise kontaktita; samuti ei mõjuta mõõtetulemusi anduri keskkonna seisund, näiteks niiskus või mittemagnetilised osakesed. Kasutatakse ka andureid, milles magnet ja Halli plaat on kokku ehitatud. Kui niisugusele andurile läheneb mingi ferromagnetiline osa, kutsub muutuv magnetväli esile väljundsignaali. Sensori väljundpinge mõõtmine annab seda täpsema tulemuse, mida püsivam on Halli plaati läbiv vool ja mida täpsemalt mõõdetakse Halli pinget. Seepärast sisaldab Halli plaadiga ühisel kiibil paiknev elektroonikalülitus lisaks võimendile püsivooluallika ja ka temperatuurimuutuse kompenseerimise lülituse. Rakendusnäiteid: pöörleva keha (ratas, ketas, võll) pöörete arvu loendamine või pöörlemiskiiruse mõõtmine; elektriahelate kontaktivaba lülitamine; kontaktivaba (harjadeta) kommutatsioon elektrimootoris; auto mootori silindrites kütuse pihustamise ja süütamise hetke määramine sõltuvalt nukkvõlli asendist (nukkvõllile kinnitatud magnetid tekitavad paigalseisvast Halli plaadist möödumisel sensoris pingeimpulsid). Halli andurit kasutatakse tüürsignaali allikana mitmesugustes juhtimise, reguleerimise ja signaliseerimise süsteemides. Halli efekt Andur Keelrelee Hall Effect Sensor Hall Effect Sensing And Application
Optiline tajur

Optiliste tajurite ehk fototajurite töö põhineb mitmesugustel fotoelektrilistel nähtustel, mida põhjustab nähtav või infrapunane elektromagnetkiirgus. Fotoelektilised nähtused on kvantnähtused, mis tekivad valguskvandi (footonite) piisava energia korral. Gaasidele on iseloomulik fotoionisatsioon, mis suurendab nende elektrijuhtivust. Mittemetallilistes tahketes ainetes esineb mitut liiki fotoelektrilisi nähtusi. Kui footonid suudavad aatomeid või molekule üksnes ergastada, võib muutuda aine dielektriline läbitavus (fotodielektriline efekt). Kui neelduvate footonite energia ületab keelutsooni laiuse või atomaardefektide ionisatsioonienergia, tekib fotojuhtivus ehk sisefotoefekt. Tõkkekihis (pn-siire, pooljuhi ja metalli kokkupuutepind) kaasneb fotojuhtivusega harilikult ka fotoelektromotoorjõu teke (ventiilfotoefekt). Kui footonite energia on piisav tekitamaks juhtivuselektrone, mis suudavad ületada energiabarjääri ning ainest väljuda, ilmneb fotoemissioon ehk välisfotoefekt. Välisfotoefekt on omane metallidele. Fotojuhtivusel põhinevates pooljuhtfotoelementides muutub valguse toimel homogeense pooljuhi juhtivus (fototakisti) või vastupingestatud pn-siirde juhtivus (fotodiood, fototransistor) või tekib pn-siirdes elektromotoorjõud (fotogalvaaniline efekt). Fotojuhtivuse avastas 1873 USA insener W. Smith (1828...1891), ventiilfotoefekti avastasid 1876 inglise füüsikud W. G. Adams (1836...1915) ja R. Day (sündinud 1844), fotoemissiooni 1887...1888 H. Hertz ja saksa füüsik W. Hallwachs (1859...1922), selle kvantolemuse selgitas 1905 Albert Einstein. Masinate liikuvate osade asendi kindlakstegemiseks kasutatakse nüüdisajal üha enam optilisi signaale ning neid tuvastavaid fototajureid. Optiline infoedastus koosneb tavaliselt valgusvoo allikast, optilisest ülekandekanalist ning valgusvoo vastuvõtjast. Valgusvoo allikateks ehk saatjateks (transmitter) on nii nähtava kui ka infrapunakiirguse valgusdioodid. Valgusvoo vastuvõtjatena (receiver) kasutatakse fototakisteid ja fotoelemente.
Keelkontakttajur

Keelkontakttajur on magnetväljale reageeriv astmelise toimega tajur. Keelkontaktid asuvad inertse gaasiga, näiteks argooniga, täidetud hermeetilises klaaskestas. Magnetmaterjalist kontaktid täidavad mitut funktsiooni. Nad on samal ajal nii magnetjuhiks, elektrijuhiks kui ka kontakti ennistusvedruks. Kontakttakistuse vähendamiseks ja roostetamise vältimiseks on kontaktipinnad kaetud väärismetalliga, näiteks kulla või plaatinaga. Keelkontaktide töölerakendamiseks tuleb tekitada magnetvoog, mis läbib kontaktidevahelist õhupilu. Magnetvoo tekitamiseks võib kasutada püsimagnetit, keelkontakti läheduses olevat vooluga latti või seda ümbritsevat solenoidi. Keelkontaktide vahemik on tavaliselt mõnest sajandikust kuni mõne kümnendiku millimeetrini. Valmistatakse sulguvaid, ümberlülituvaid ja püsimagnetitega polaar- ja mälukeelkontakte. Suurte voolude puhul kasutatakse kaarekustutuskontaktiga keelkontakte. Tajuri seisukohalt on keelkontaktide puuduseks lai hüstereesisilmus, eeliseks aga suur toimekiirus (rakendusaeg 0,5...2 ms) ja töökindlus. Andurites kasutatakse keelkontakttajureid koos mehaaniliste muundurite ja püsimagnetitega. Näiteks, kontakti lülitav püsimagnet võib olla kinnitatud nivooanduri ujukiga, rõhuanduri manomeetrilise vedruga, asendianduri liuguriga jne. Keelrelee
Bimetalltajur

Bimetalltajurit ehk termoreleed kasutatakse mitmesuguste seadmete ning elektriahelate kaitseks liigsoojenemise eest. Bimetalltajur koosneb kahest erineva soojuspaisumisega metallist. Soojenemisel bimetall kaardub väiksema soojuspaisumisega metalli suunas. Kui bimetalltajur on mehaaniliselt ühendatud elektriliste kontaktidega, toimub bimetalllehe kaardumisel kontaktide ümberlülitumine (termorelee rakendumine). Bimetalltajuri ülesandeks on kaitstava objekti soojuslike omaduste modelleerimine ning väljundsignaali hüppeline muutmine kahjulike pöördumatute muutuste või avariiohu tekkimisel. Näiteks, liigkoormusvool toimib nii kaitstavale objektile kui ka bimetalltajurile, kusjuures mõlemad soojenevad voolu toimel. Bimetalltajuri rakendumislävi valitakse vastavalt kaitstavale objektile nii, et termorelee rakenduks enne kui liigkuumenemine muutub kaitstavale objektile ohtlikuks. Seega, bimetalltajur on sisendsuurusest sõltuva toimega releetajur, kusjuures tema rakendumisaeg on soojenemisprotsessi kestuse tõttu suhteliselt pikk. Eeldades, et bimetalltajuri soojenemine toimub kiiresti ning soojenemise ajal soojusülekannet keskkonda ei toimu, saab väita, et soojenemisprotsess on adiabaatiline. Sel juhul on termorelee rakendusmisaja sõltuvus voolust logaritmilistes koordinaatides kujutatav sirgjoonena. Vastavat tunnusjoont nimetatakse sekund-amper tunnusjooneks. Elektrisüsteemides iseloomustab see tunnusjoon kõiki liigkoormuse kaitseaparaate, sealhulgas ka termoreleesid. Üldjuhul saab bimetall-termotajuri rakendumisaja arvutada valemiga: t r a k = T ϑ ln ⁡ ( I I n ) 2 − ( I 0 I n ) 2 ( I I n ) 2 − ( I ∞ I n ) 2 {\displaystyle t_{rak}=T_{\vartheta }\ln {\frac {({\frac {I}{I_{n}}})^{2}-({\frac {I_{0}}{I_{n}}})^{2}}{({\frac {I}{I_{n}}})^{2}-({\frac {I_{\infty }}{I_{n}}})^{2}}}} , kus Tθ on termorelee ajakonstant, I I n {\displaystyle {\frac {I}{I_{n}}}} on suhteline vool, I 0 I n {\displaystyle {\frac {I_{0}}{I_{n}}}} on suhteline algvool ning I ∞ I n {\displaystyle {\frac {I_{\infty }}{I_{n}}}} on suhteline vool, kui rakendumisaeg läheneb lõpmatusele. Kui termorelee lülitatakse sisse jahtunud olekus, siis I 0 I n = 0 {\displaystyle {\frac {I_{0}}{I_{n}}}=0} .
Optopaartajur

Optopaartajur on tajur, mida kasutatakse diskreetsete valgussignaalide tuvastamiseks. Valgusvoo muudab diskreetseks elektriline või mehaaniline modulaator. Elektriline modulaator kujutab endast valgusvooallika (tavaliselt valgusdioodi või laserdioodi) juhtlülitus. Valgusdioodi voolu diskreetsel muutmisel, muutub sama seaduspärasuse järgi ka dioodi valgusvoog. Järelikult kujutab valgusvoo elektriline moduleerimine endast valgusdioodi voolu reguleerimist ühel võimalikul pulsimodulatsiooni põhimõttel. Mehaanilisi modulaatoreid kasutatakse mehaanilise liikumise tuvastamiseks. Pöördliikumise korral kasutatakse valgusvoo moduleerimiseks pilu- ja koodkettaid, mis liikumisel sulgevad perioodiliselt valgusvoo pääsu saatjalt vastuvõtjale. Valgusimpulsside sagedus iseloomustab liikumise kiirust, impulsside arv aga asendimuutust ehk siiret. Impulsside sageduse ning ühtlasi täpsuse suurendamiseks kasutatakse valgusvoo teel lisaks modulatsiooniketta piludele veel rasterplaate. Pilude ja rastri koostoimel valgusimpulsside sagedus mitmekordistatakse. Koodkettad on mitmekanalilised ning väljastavad asendile vastava kahendkoodi. Lineaarse liikumise tuvastamiseks kasutatakse sama põhimõtet, kuid modulatsiooniketaste asemel kasutatakse samaks otstarbeks pilu ning koodimustriga varustatud liugureid.
Noonius

Noonius on mõõteriista või anduri täpsust suurendav vahend, millega saab täpsustada skaalajaotise murdosi. Elektrilistes andurites kasutatav noonius sarnaneb oma põhimõttelt mehaaniliste joonmõõtevahendite nooniusega. Noonius on nihutatavale raamile märgitud lisaskaala. Näiteks on nihikul kaks skaalat. Ühelt skaalalt loetakse mõõt millimeetrites, millele liidetakse juurde teise skaala näit kümnendikmillimeetrites. Lisaks nihikule ja kruvikule kasutatakse nooniust ka näiteks sekstantide ja teodoliitide puhul. Nooniuse leiutas 1631. aastal prantsuse matemaatik Pierre Vernier ja nimetas selle portugali matemaatiku Pedro Nunesi (ladina Nonius; 1492–1577) järgi.
Elektroodipotentsiaal

Elektroodipotentsiaal (tähis E või φ ja mõõtühik volt) on IUPAC määratluse kohaselt elektromotoorjõud, mis tekib elektrokeemilise elemendi – galvaanielemendi – mõõdetaval elektroodil standardvesinikelektroodi suhtes. Standardse vesinikelektroodi enda elektroodipinge loetakse seejuures nulliks. Niisiis pole võimalik mõõta eraldi mingi elektroodi elektromotoorjõudu, vaid tuleb kasutada võrdlust mingi kindla kokkuleppelise elektroodi potentsiaaliga. Niisuguseks elektroodiks ongi standardne vesinikelektrood. Selleks et teada saada, kui suur on mingi metalli elektroodipotentsiaal, koostatakse galvaanielement, mille üks elektrood on uuritavast metallist ja teiseks elektroodiks on vesinikelektrood, ning mõõdetakse voltmeetriga elektroodidevaheline pinge (suure sisetakistusega voltmeetri kasutamisel väljendab see pinge elektroodidevahelist elektromotoorjõudu). Standardvesinikelektroodi ja uuritava metalli (täpsemalt selle redokspaari) vahel mõõdetud elektromotoorjõudu (pinget) nimetatakse selle metalli standardpotentsiaaliks (tähis E0, ka φ0). Teiste sõnadega, standardpotentsiaal on standardtingimustel mõõdetud elektroodipotentsiaal. Kui järjestada metallid nende standardpotentsiaalide kasvavas järjestuses, saadakse metallide elektrokeemiline pingerida. Vesinikelektrood Electrode potential E L. Tamm, T. Tamm, A. Tuulmets, 2009. Keemia mõisted gümnaasiumile (eesti-vene-eesti sõnastik). Tartu Ülikooli Kirjastus
Abrasiiv

Abrasiiv ehk abrasiivmaterjal on suure kõvadusega teraline kristalne aine, mille osakeste teravad servad kokkupuutes pehmema materjaliga kriimustavad ja kulutavad pinda (hõõrdel, lihvimisel, abrasioonil).
Abrasiivsus

Abrasiivsus (inglise: abrasivity) on abrasiivi kulutamisvõimet iseloomustav suurus.
Ken Saro-Wiwa

Ken Saro-Wiwa (sünninimi Kenule Benson Tsaro-Wiwa; 10. oktoober 1941 Bori – 10. november 1995) oli Nigeeria kirjanik ja keskkonnakaitseaktivist, Nigeeria naftarikka deltapiirkonna ogoni hõimu poliitiline liider. Ta sündis 1941 Boris Nigeeria lõunarannikul ja kasvas suures tugevate hõimusidemetega perekonnas. Ta õppis Ibadani ülikoolis ja Umuahia Government College'is, kus ta hiljem õpetas. 1960. aastatel oli ta õppejõud algul Nigeeria ülikoolis, hiljem Lagose ülikoolis. Ta astus agressiivselt välja Nigeeria sõjaväelise režiimi ja kompanii Shell Oil vastu keskkonnakahjustuste pärast ogoni hõimu maadel. Saro-Wiwa nõudis ogoni hõimu enesemääramist ning süüdistas Nigeeria poliitikuid, hõimujuhte ja Shell Oili rüüstamises osalemises. Et teda ja tema kaaslasi vaigistada, püüti neid ära osta, ähvardati ja peksti. Saro-Wiwa kasutas oma võitluses, luuletusi ja jutustusi, poleemikat ja situatsioonikomöödiaid televisioonis. Ühes kolumnis aastast 1990 kirjutab ta Maailmapanga poliitikat arvustades: Peaaegu 20 aastat tagasi tutvusin ma ühel ringreisil Ameerika Ühendriikides oma perekonnanime mõningate variatsioonidega. New Yorgis kutsuti mind Sora-Wawo, Los Angeleses Sira-Wawa. Aga kõige tipp oli Atlanta, kus mind Mrs. Coretta Kingi juuresolekul tutvustati Saro-Wee-Wee'na [Saro-Piss-Piss]. Ebamugavalt lähedal tualettruumile, võiks öelda. Tol päeval olin ma valmis muutma oma nime millekski taevalikumaks, nagu Wiwa või Saros. Ma hoidusin sellest. Ajaloo huvides. Pärast arreteerimist kirjutas ta vanglast kirju, milles ta nägi oma saatust ette. Tema viimane näidend kandis pealkirja "On the Death of Ken Saro-Wiwa" ('Ken Saro-Wiwa surmast'). Protsessil, mida inimõiguste kaitse grupid hukka mõistsid, mõisteti Saro-Wiwa koos veel 8 isikuga süüdi väidetavas kaasosaluses nelja ogoni hõimupealiku mõrvas. Pealikud tapeti ühel poliitilisel kogunemisel 1994. Ken Saro-Wiwa ja teised hukati poomise läbi. Nende surnukehad maeti salajasse ühishauda. Säilmed ekshumeeriti 2002. Peaaegu üksmeelselt peetakse seda poliitiliseks justiitsmõrvaks. Ken Saro-Wiwa hukkamise tõttu peatati Nigeeria liikmesus Briti Rahvaste Ühenduses. Ken Saro-Wiwa saatis jõuka mehena oma lapsed õppima Etoni-taolistesse koolidesse. Ta taotles, et nad tagasi tulles tooksid Nigeeriale kasu. Selleks andis ta neile näiteks vaheajaks lektüürinimekirja ja kamandas stiilis: "Põlvita! Kus on Piiblis öeldud, et poeg peaks isa vastu sõnakuulmatu olema?" Eriti palju ootas ta esimeselt pojalt Ken Saro-Wiwa Jr-lt (saro on 'esimene'). Ent poeg armastas jalgpalli ja kriketit ega tahtnud Nigeerias olla. Ta ei tahtnud ka prestiižikas kõrgkoolis õppida. Poja sõnakuulmatuse tõttu isa ja poeg võõrdusid teineteisest. Ken Saro-Wiwa Jr. võttis ametlikult nimeks Ken Wiwa. Sellest teatas ta isale kirja teel, kui isa oli juba vanglas. Kirja teel leppisid nad ära. Pärast isa surma läks Ken Nigeeriasse ja mattis puusärgis isa piibu ja kaks raamatut. 2000 avaldas Ken Wiwa mälestused raamatuna "In the Shadow of a Saint" ('pühaku varjus'). Ken Saro-Wiwa - Life Stories, Books, and Links (foto; oluline allikas)
Dünaamiline kõvadus

Dünaamiline kõvadus (inglise keeles dynamic hardness) on keha muutuval ehk dünaamilisel koormamisel määratav kõvadus. Keha dünaamiline kõvadus on väiksem kui kõvadus püsiva ehk staatilise koormuse korral.
Hüdroabrasiivne kulumine

Hüdroabarasiivne kulumine (inglise: hydroabrasive wear) ehk hüdroabrasiivne erosioon on kulumine, mille kutsuvad esile liikuvas vedelikus sisalduvate abrasiivosakeste löögid vastu pinda. Seda kulumisliiki esineb pinnasepumpades, hüdroturbiinides, hüdrotransportseadmeis ja mujal.