laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Malacičy

Malacičy (transkribeerituna Maliatsitšõ) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Mahiloŭ oblastis Kryčaŭ rajoonis, Malacičy külanõukogu halduskeskus. Malacičy asub Mahiloŭ linnast 129 ja rajoonikeskusest Kryčaŭ linnast 25 kilomeetri kaugusel Čornaja Natapa jõe kaldal. Haridust annab keskkool, asulas on ka raamatukogu. Malacičys töötab saekaater. Küla on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1639 (Малецічы). Aastal 1684 asusid külla elama juudid. Aastal 1706 (teistel andmetel alles aastal 1784) sai asulast alev. Aastal 1708 toimus alevi lähistel Malatitze lahing, milles võitjaks on peetud mõlemat osapoolt. Alev kuulus Mstsisłavi vojevoodkonda. Alev läks esimesel Poola jagamisel aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu. Asula kuulus piiskop Stanisław Bohusz Siestrzeńcewiczile, kes rajas sinna katoliku kiriku, mis oli koopia Rooma Peetri kirikust. Kiriku juures tegutses ka dominiiklaste klooster. Novembriülestõusu järel konfiskeeriti kirik katoliku koguduselt ja anti see üle Moskva patriarhaadile. Külas peeti igal aastal 29. juunil laata. Aastal 1924 läks Malacičy Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai küla. Aastal 1934 lammutati sealne kirik. Asula rahvaarv jõudis haripunkti aastaks 1940, mil seal oli 502 elanikku. Novembris 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed sealsed juudid (70–122 tapetut). Aastal 1943 põletasid Saksa väed küla maha ja tapsid 210 sealset elanikku. Aastal 2000 sai asulast agrolinnake. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. august 2018. Vaadatud 22. novembril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. oktoober 2016. Vaadatud 22. novembril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny/Tom_V/942 Кулагін А. М. Каталіцкія храмы Беларусі: Энцыкл. даведнік / А. М. Кулагін; фатограф А. Л. Дыбоўскі. — 2-е выд. — Мн.: БелЭн, 2008. Lk. 435—436. http://yahadmap.org/#village/molyatichi-mogilev-belarus.657 http://db.narb.by/search/2957
Svetlana Orlova

Svetlana Orlova (13. augustil 1946 Primorje krai – 1. mai 2003) oli Eesti näitleja. Ta sündis aastal 1946 Krasnõi Rõbolovski külas Primorje krais ohvitseri perekonnas. Ta lõpetas aastal 1964 Volgogradi 7. Keskkooli ja aastal 1968 GITIS-e. Ta töötas aastatel 1968–1971 Noginskis Moskva oblasti draamateatris. Aastatel 1973–2003 näitlejana Tallinna Vene Draamateatris. Ta on mänginud filmides "Armastus kolme apelsini vastu" (1970, Mosfilm), "Legend Sijavušist (1976, Tadžikfilm) ja "Naine kütab sauna". Svetlana Orlova suri 1. mail 2003 ja ta maeti 6. mail 2003 Metsakalmistule. 1973 Agatha Christie "Hiirelõks" (Molly) Tema isa oli ohvitser. Ta oli aastatel 1966–1979 abielus Juri Orloviga, abielust sündis poeg. Haud Tallinna Metsakalmistul Haud Tallinna Metsakalmistul
Müügiautomaat

Müügiautomaat on kaupade või teenuste müügiks ehitatud automaat. Automatiseeritud on müüja-poolsed tegevused ehk makse vastuvõtmine ning kauba väljastamine.
Grodno lahing

Grodno lahing oli Põhjasõja käigus 7. (3). veebruaril (vkj. 27. jaanuaril, Rootsi kalendri järgi 28. jaanuaril) 1708 Rzeczpospolita aladel Hrodna linna all Vene tsaaririigi sõjaväe ja Rootsi sõjaväe vahel toimunud lahing, milles Rootsi väed saavutasid võidu. 1706. aastal olid rootslased suutnud August II Poola troonist loobuma sundida. Aastaks 1708 oli Karl XII kavandanud Vilniuses ja Smarhońis talvitunud Rootsi vägedega rünnata oma tugevaimat vastast Venemaad. Vene väed olid talvitunud Minski ja Čašniki all. Peeter I ise asus 9000 mehe eesotsas Hrodnas. Kuuldes, et seal asub tsaar ise, suundus Karl XII 800 mehe suuruse valitud väesalga eesotsas linna peale. Hrodnas asunud 9000 Vene sõdurist olid 2000 brigaadikomandör Mühlenfelsi juhtimisel linna viiva silla kaitsel. Rootsi ratsaväelaste rünnak sillale sundis selle salga paanikas taanduma. Sillalt põgenenud venelased andsid tsaarile rootslaste rünnakust teada ja see, kartes, et rootslased ründavad peajõududega, otsustas linna maha jätta ning taganeda Biarezina taha. Kaks tundi hiljem jõudsid rootslased maha jäetud linna, vallutades selle sisuliselt ilma lahinguta. Peeter I sai aga peagi teada, kui suur oli rootslaste väesalk tegelikult, ning nii saatis ta 3000 meest tagasi linna alla, et need öösel linna tagasi vallutaks ja võimaluse korral ka rootslaste kuninga tabaks. Linna väravas oli aga 30 mehe suurune rootslaste väesalk linna valvamas ja need peatasid venelaste rünnaku. Peatselt liitusid lahinguga ka ülejäänud rootslased ja nii olid venelased sunnitud linna alt taas taganema. Rootslased kaotasid lahingu käigus surnutena 11 meest, venelased aga 56 meest, lisaks jätsid nad taganedes maha hulgaliselt haavatuid. Peeter I pidas kaotuse eest vastutavaks Mühlenfelsi ja lasi ta arreteerida, see aga põgenes rootslaste juurde. Peter From, Katastrofen vid Poltava (2007), Lund, Historiska media. lk. 77. Ett kort dock tydeligit utdrag utur then öfwer konung Carl den Tolftes lefwerne och konglida dater, Jöran Andersson Nordberg (1745). lk. 565 Lahingu eelloost ja käigust.
Voldemar Roosalu

Voldemar Roosalu (Voldemar Reibaum, Voldemar Reinbaum; 2/15. oktoober 1901 Tartu – 11. aprill 1942 Sosva, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti politseinik. Lõpetas 1925 Politseikooli, Tartu kriminaalpolitsei agent, hiljem vanemassistent. Kaitseliitlane. Küüditati 1941 koos perekonnaga, hukati. http://www.ra.ee/dgs/_purl.php?shc=EAA.3148.1.146:122 Jutustab Liivi (Roosalu) Rudenko
Alfred Voitk

Alfred Karl Voitk (7. oktoober 1908 – 5. jaanuar 1988 Tartu) oli Eesti politseinik. Ta lõpetas 1928. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 1929. aastal Sõjakooli suurtükiväe aspirantide klassi (aspirant nooremallohvitser) ja 1930. aastal Politseikooli kõrgema klassi. 1931–1939 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (lõpetas, lõputöö "Õppelepingud"). Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Alates 1930 Narva 2. jaoskonna konstaabel, alates 10. novembrist 1939 Kuressaare jaoskonna politseiabikomissar. Lipnik 1939, 1940 Kaitseliidu Saaremaa maleva õppepealik. 1941 mobiliseeriti ta Punaarmeesse, kus teenis kuni 1944, seejärel Tartus militsionäär. Arreteeriti nõukogude okupatsioonivõimu poolt 24. novembril 1948 Raasikul. Ta oli ka võrkpallur (Eesti meister, 1928) ja kuulitõukaja. http://www.ester.ee/record=b3653298*est Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Eesti ohvitserid 1918-1940 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 Haud Tartu Vana-Jaani kalmistul
Narva Noorte Meremeeste Klubi

Narva Noorte Meremeeste Klubi on Narvas tegutsev merendushuvilistele noortele suunitletud huvikool. Klubil on umbes 200 liiget ja 10 palgalist töötajat. Klubi liikmed peavad tasuma väikest kuumaksu. Huvitegevus on jaotatud neljaks põhisuunaks: ettevalmistus tunnistuse saamiseks (purjejahi roolimadrused, väikelaevajuhid); veeturism (matkamine, laagrid, ekskursioonid); sport (purjetamine, sõudmine, laevamudelism); erinevad merendusega seonduvad huvialad. Klubi laevastik koosneb peamiselt sõudepaatidest ja purjejahtidest. Klubil on Narva jõe ääres, Jõe tänav 3 oma paadisadam ja õppehoone Viru tänav 18. Klubi asutati Narvas 1957. aastal algselt Narva pioneeride maja allasutusena. Tänapäeval tegutsetakse Narva linnavalitsuse toel ja tegemist on ühtlasi ainsa omataolise nõukogude perioodist tänaseni edukalt tegevust jätkava regulaarse merendusliku huvikooliga Eestis. Koduleht Narva Pioneeride Maja meremehed - Ringvaade „Nõukogude Eesti” (1960)
Kūdums

Kūdums (vanasti ka Kūdummuiža) on küla (vidējciems) Lätis Cēsise piirkonnas Raiskumsi vallas. Kuni 1949. aastani oli asula Kūdumsi valla keskus. Aastani 2021 kuulus küla Pārgauja piirkonda. Külas on Kūdumsi bussipeatus. Kūdums jääb osaliselt Gauja rahvusparki. Külas kasvav hõberemmelgas ümbermõõduga 4,95 ja kõrgusega 14 m, ning hõberemmelga ümbermõõduga 5,83 ja kõrgusega 15 m on looduskaitse all. Aastal 2015 oli külas 79 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 76, aastal 2021 aga 73. http://vietvardi.lgia.gov.lv/vv/to_www_obj.objekts?p_id=2171 Autotransporta direcija Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
Vihmavarjud

„Vihmavarjud“ (prantsuse keeles „Les Parapluies“) on prantsuse kunstniku Auguste Renoiri õlimaal lõuendil. Aastatel 1881–1886 kahes järgus valminud maal on vaheldumisi väljas Rahvusgaleriis Londonis ja Hugh Lane’i galeriis Dublinis. Irish Times National Gallery National Gallery education feature – notes for primary school teachers William Crawley. Who own's Hugh Lane's pictures? BBC Roy, A., Billinge, R., Riopelle, C. 'Renoir’s "Umbrellas" Unfurled Again'. National Gallery Technical Bulletin Vol 33, pp 73–81. 2012. Renoir: The Umbrellas, Video, Frick Collection
Vecsaule

Vecsaule on küla (vidējciems) Lätis Bauska piirkonnas Vecsaule vallas. Nüüdisaegne asula on endisaegse Vecsaule mõisa (Alt-Rahden) keskus. Asulas asub nt vallavalitsus, põhikool, raamatukogu, seltsimaja, postkontor. Asula lähedal on Vecsaule luteri kirik.
Vecate

Vecate on küla (vidējciems) Lätis Valmiera piirkonnas, Vecate valla halduskeskus. Küla asub Salatsi jõe vasakul kaldal. Külas asuvad vallavalitsus, raamatukogu ja postkontor. Seal on Vecate bussipeatus. Nüüdisaegne asula on umbes endisaegse Vecate mõisa (Alt-Ottenhof) keskus. Aastal 1944 avati seal Košķele hobusekasvanduse hobuselaenutuspunkt. Aastail 2006-2021 kuulus küla Burtnieki piirkonda. Dārziņi muinaskalme on muinsusmälestisena riikliku kaitse all. https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Autotransporta direcija Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2002. ISBN 9984-00-412-0. 572 lk. "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. jaanuar 2022. Vaadatud 5. mail 2021. Vietvārdu datubāze
Vana-Laitsna

Vana-Laitsna (ka Laitsna; läti keeles Veclaicene) on endine asula Lätis Alūksne piirkonnas Vana-Laitsna vallas. Küla kujunes Vana-Laitsna mõisa (Alt-Laitzen) hoonetekompleksi juurde. Vastse-Laitsna (läti keeles Jaunlaicene)
Ilmar Tõnissoo

Ilmar Tõnissoo (kuni 1936 Ilmar Leopold Tõnisson; 30. aprill 1913 Vana-Võidu vald, Viljandimaa – 18. aprill 1942 Kirov) oli Eesti politseinik. Ilmar Tõnissoo õppis 1936–1942 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Ugala liige. Ta oli 1940. aastal poliitilise politsei sekretär, Kaitseliidu Tallinna maleva liige (nooremleitnant aastast 1939). Arreteeriti 13. jaanuaril 1941, hukati 1942. aastal Kirovis.
Hilja Kangro (pianist)

Hilja Kangro (24. märts 1922 Tartu – 6. detsember 2004 Elva) oli eesti pianist ja muusikapedagoog. Ta lõpetas 1942. aastal Tartu II Gümnaasiumi ja 1944. aastal Tartu Õpetajate Seminari. 1947. aastal lõpetas Tartu Muusikakooli klaveri erialal Aleksandra Sarve klassis. Aastatel 1945–1976 töötas ta Tartu Muusikakoolis kontsertmeistri ja üldklaveriõpetajana, 1947–1959 ühtlasi Tartu Pedagoogilise Kooli klaveriõpetajana ja 1951–2000 Vanemuise teatri kontsertmeistrina. Ta on maetud Elva kalmistule. 1973 Eesti NSV teeneline kunstnik Tema kaksikvend oli tšellist Endel Kangro. Need, kes astuvad koolipingilt ellu. Postimees, 16 mai 1942 "Tartu Muusikakooli lõpetajad - 1947 a". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. november 2016. Vaadatud 23. novembril 2016. Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 69 Kalmistute register HAUDI
Anu Tonts

Anu Tonts (sündinud 30. märtsil 1969 Tallinnas) on eesti dramaturg. Ta lõpetas 1987. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1998. aastal Tartu Ülikooli teatriteaduse erialal. Ta töötab alates 1994. aastast Vanemuise teatris, 1994–2013 oli kirjandusala juhataja, alates 2013. aastast on dramaturg. 1995–1997 töötas õppejõuna Viljandi Kultuurikolledžis (Eesti teatri ja maailmateatri ajalugu) Korraldab alates 2002. aastast laulvate näitlejate heategevuskontserti "Kuula, palun!" Maarja küla toetuseks. Ta on kirjutanud gümnaasiumi valikaine õpiku "Draama ja teater" (kirjastus Maurus, 2016), samuti teatrikriitikat ja teinud intervjuusid, esinenud ettekannetega Teatriuurijate Ühenduse konverentsidel, koostanud ja kirjutanud: "Eesti rahvusliku teatri sünd. Vanemuine" (2006) ning "Teater Vanemuine 140" (2010). 2003 Tartu linna Aasta Tegu Maarja küla heategevuskontserdi "Kuula, palun!" korraldamise eest Tema ema oli Reet Krusten ja isa oli Ülo Tonts, vanaisa oli kirjanik Erni Krusten. Tal on suhtest Ain Mäeotsaga poeg. https://kroonika.delfi.ee/artikkel/82298364/ain-maeots-sai-viienda-lapse-isaks? Anu Tonts
Värvisügavus

Värvisügavus määrab kujutise heledus- ja värviväärtused, mida arvuti ja kuvar on võimeline esitama ning digikaamera registreerima. Piltide heledus- ja värviväärtused salvestatakse digitaalselt elementaarüksustes. Rastergraafikas on nendeks üksusteks pikslid ja vektorgraafikas värvivektorid. Värvikanali igas elementaarüksuses sisaldub teatud arv heledusastmeid. Pildi suurim võimalik värvide arv saadakse heledusastmete ja värvikanalite (RGB) koostoimel. Värvisügavust väljendatakse bittides värvikanali kohta. Näiteks värvisügavus 1 bitt tähendaks, et värvikanal suudab esitada (kuvaril) ainult kaht värvi, nt punases kanalis punast ja musta. Kui kujutist esitatakse värvisügavusega 2 bitti, on võimalik esitada 22 = 4 olekut, nt must, tumepunane, keskmine punane ja helepunane. Peamiselt kasutatava 8-bitise värvisügavuse korral on võimalikud 28 = 256 astet ja vastavalt niisama palju punase värvitoone. Üldiselt kasutatava kolme värvikomponendiga RGB-värvimudeli korral võimaldab 8-bitine värvisügavus esitada teoreetiliselt (28)3 = 16 777 216 (umbes 16,7 miljonit) värvi. Professionaalses fotograafias ja teadusrakendustes on kasutusel ka 16-bitine värvisügavus (igas kanalis). Graafikavormingud võimaldavad kasutada erinevaid värvisügavusi, näiteks rastergraafika vorming PNG väärtusi 1, 2, 4 või 8 bpp (bit per pixel). Värviesitus Värvimudel
TIFF

TIFF või TIF (lühend ingl k sõnadest Tagged Image File Format) on rasterkujutiste tihendamata või kadudeta tihendamise failivorming. Selle töötas välja firma Aldus Corporation 1980. aastate keskel skannerite ja kirjastamise tarkvarana. Adobe Systems võttis selle kui mitmekülgselt ja paindlikult kasutatava vormingu üle 1994. aastal. Vormingut kasutatakse laialdaselt rasterpiltide (eriti fotode) salvestamiseks ja edastamiseks tarbegraafika, kirjastamise ja polügraafia ettevõtetes, sest see toetab CMYK-värvimudelit (suurim värvisügavus kuni 32 bitti värvikomponendi kohta). Samuti on võimalik töödelda RGB-signaale (vastavalt 24 bitti). TIFFi rakendusvaldkonda kuulub samuti dokumentide (sealhulgas ka ühevärviliste tehniliste jooniste) arhiivimine, sest nii säilivad need edaspidiseks kasutamiseks ja töötlemiseks algsel kujul. Kuna TIFF-failid on pakkimata või ainult vähesel määral (nt neljakordselt) kadudeta tihendatud, siis on nad palju andmemahukamad kui näiteks vastavad JPEG-failid. Rastergraafika
Ülo Rannaste

Ülo Rannaste (8. märts 1930 Tartu – 25. september 2005 Lagedi) oli eesti balletitantsija ja näitleja. 1946. aastal lõpetas ta Tartu 1. Keskkoolis 8. klassi. Õppis tantsimist Vanemuise õpperühmas. Aastatel 1946–1966 oli ta Vanemuise balletisolist, 1967–1971 sama teatri näitleja. 1964 Eesti NSV teeneline kunstnik "Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum. Tähtpäevade kalender". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. november 2016. Vaadatud 23. novembril 2016. Eesti Entsüklopeedia Rahvusarhiivi fotode andmebaas. RT Vanemuine balletisolist Ülo Rannaste (1957) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Näitlejad Ülo Rannaste (Kalevipoeg) ja J. Juhanson (Soome sepp) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Vabariigi teatrite vahelisel jalgpallivõistlustel esikohale tulnud Vanemuise meeskonna kapten Ülo Rannaste rändkarikat vastu võtmas
Jaak Vaus

Jaak Vaus (3. veebruar 1946 Märjamaa – 27. august 2022) oli eesti teatrikunstnik. 1964. aastal lõpetas ta Märjamaa Keskkooli. Aastatel 1965–1967 õppis Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis metallikunsti. 1972. aastal lõpetas ta ERKI teatrikunsti eriala (cum laude). Aastatel 1970–1980 oli ta Eesti NSV Riikliku Nukuteatri peakunstnik, 1980–1993 Eesti Riikliku Noorsooteatri peakunstnik, 1998–2000 Vanalinnastuudio peakunstniku kohusetäitja, 1993–2009 Ugala peakunstnik. 2009. aastast on ta vabakutseline teatrikunstnik. Aastatel 1985–1986 oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri õppejõud, 1993–1995 Viljandi Kultuurikolledži õppejõud. Teinud 2019. aasta seisuga üle 280 kujunduse teatrites ja mujal. Joonistas ka karikatuure, mida avaldati ajakirjas Pikker. 1972, 1974, 1976, 1979, 1982 Eesti NSV Teatriühingu preemia 1982 Eesti NSV teeneline kunstnik 1986 Eesti NSV Ministrite Nõukogu ja Eesti NSV Ametiühingute Nõukogu aukiri 1990 Eesti NSV rahvakunstnik 2005 Eesti Teatriliidu kunstnikuauhind 2007 Kaarel Saha preemia 2014, 2016, 2017 Rakvere Teatri kolleegipreemia 2022 Valgetähe V klassi teenetemärk "Märjamaa Keskkool. 15. lend 1964.a". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. november 2016. Vaadatud 23. novembril 2016. EKA vilistlased, stsenograafia Eesti Lavastuskunstnike Liit. Jaak Vaus Pikker 1965 Nr 16 Eesti NSV Teatriühingu preemiad parimate loominguliste saavutuste eest Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri peakunstnik, Eesti NSV teeneline kunstnik Jaak Vaus (1982) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Viljandi Draamateatri "Ugala" kunstnik Jaak Vaus ja lavastusala juhataja Ülo Selter "Ugala" laval
Krista Karu

Krista Karu (kuni 1978 Krista Mirov; sündinud 15. novembril 1950 Tallinnas) on eesti arhitekt. Ta lõpetas 1969. aastal Tallinna 21. Keskkooli ning õppis aastatel 1969–1974 ERKI-s, mille lõpetas arhitektina. Ta töötas aastatel 1974–1992 projekteerimisinstituut Eesti Maaehitusprojektis. Ta on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1979. aastast. Õllerestoran "Saku" ja 16-korruselise elamu sidumine Ehte 2, Tallinn. Projekt 1975, valmis 1979. Õllerestorani osa jäi tühjaks 1993, seal avati kaubakeskus 1996. See osa lammutati 2005. aastal ning asemele ehitati Selveri tüüpprojektiga poehoone Olustvere Sovhoostehnikumi õppehoone ja ühiselamu. Projekt 1975, valmis 1985. Kaasautor Jüri Jaama Loksa kolhoosi keskusehoone Vihasool. Projekt 1976, valmis 1981 Laborihoone Akadeemia 4, Tartu. Projekt 1976, valmis 1988 Korterelamu ja optikakauplus Uue Maailma 19, Tallinn. Projekt 1981, valmis 1986. Kaasautor Boris Mirov Endise kauplus-elamu rekonstrueerimine Leisi vallamajaks. Projekt 1995, valmis 1996 Ühepereelamu Järvekülas, Rae vallas. Projekt 2000, valmis 2004 Ühepereelamu Uuskülas, Jõelähtme vallas. Projekt 2001, valmis 2009 Loomaaia toidubaar Paldiski mnt 145, Tallinn. Projekt 2003 Tema isa oli arhitekt Boris Mirov ja ema rahvaluuleteadlane Ruth Mirov. Hilja Jõgi. "Karu, Krista, arhitekt". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 167
Picnic

PIcnic on Eesti ansambel. Bänd asutati 2006. aastal ning on plaadifirma Seksound all välja andnud 2 täispikka albumit . Marju Taukar – vokaal Rivo Järvsoo – kitarr, rütmid, taustad Andres Soosaar – kitarr 2010 LP Winter Honey 2012 7" We've Only Just Began 2013 LP The Weather's Fine http://seksound.wordpress.com http://seksound.wordpress.com
Vladimir Meema

Vladimir Meema (varem Vladimir Vladimirov-Meema; sündinud 1. veebruaril 1962) on Eesti alpinist. 29-aastaselt sai ta Lumeleopardiks. Ta on noorimaid selle aunimetuse saanud Baltimaade alpiniste. Ta võttis osa 1990. aastal Jaan Künnapi juhtimisel läbi viidud ekspeditsioonist Tian Shani ja selle käigus jõudis seitsmetuhandelise Han-Tengri (7010 m) tippu. Aastatel 1990–1994 juhtis ta mitmeid ekspeditsioone Pamiiri ja Tian Shani. NSV Liidu kõrgeima mäe – Kommunismi mäetippu (7495 m) – tõusis ta koos kaaslastega 1991. aastal vene-eesti ekspeditsiooni käigus. 1991 – aunimetus "Lumeleopard" (tõusnud nelja Nõukogude Liidu üle 7000 m kõrguse mäe tippu) HAN TENGRIST, kuid mitte ainult!. reisiajakiri.gomaailm.ee Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Foto: Eesti-Vene grupp, kes 1-5.augustil 1991.a. käisid Kommunismi (7495m) tipus. firn.ee Snow Leopards. russianclimb.com
Igor Lematško

Igor Lematško (sündinud 27. augustil 1965) on Eesti alpinist. 26-aastaselt sai ta Lumeleopardiks. Ta on noorimalt selle aunimetuse saanud Baltimaade alpinist. Ta võttis osa 1990. aastal Jaan Künnapi juhtimisel läbi viidud ekspeditsioonist Tian Shani ja selle käigus jõudis seitsmetuhandelise Han-Tengri (7010 m) tippu. 1991. aastal võttis ta osa vene-eesti ekspeditsioonist Pamiiri, mille käigus tõusis ta koos kaaslastega Kommunismi mäetippu (7495 m). 1991 – aunimetus "Lumeleopard" (tõusnud nelja Nõukogude Liidu üle 7000 m kõrguse mäe tippu) HAN TENGRIST, kuid mitte ainult!. reisiajakiri.gomaailm.ee Foto: Eesti-Vene grupp, kes 1-5.augustil 1991.a. käisid Kommunismi (7495m) tipus. firn.ee Snow Leopards. russianclimb.com
Nikolai Jegorov (näitleja)

Nikolai Jegorov (vene keeles Николай Егоров; 16. oktoober 1916 Garubino küla, Moskva oblast, Venemaa – 30. detsember 1981 Tallinn) oli Vene päritolu Eesti näitleja. 1939. aastal lõpetas ta Moskva Akadeemilise Kunstiteatri stuudiokooli. Aastatel 1939–1942 ja 1945–1947 mängis Vene NFSV teatrites, 1942–1945 oli Punaarmees. 1949. aastast surmani oli ta Eesti NSV Riiklikus Vene Draamateatris näitleja. Ta on mänginud Nõukogude filmides "Armastada inimest" ja "Variant Omega". 1971 Eesti NSV teeneline kunstnik 1976 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri Ta oli aastast 1951 abielus näitleja Anastassia Bedredinovaga, nende tütar Jekaterina Jegorova on Vene Teatri näitleja. Кино-Театр.Ру Николай Егоров. Фильмография Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Jegorov, Nikolai, Eesti NSV teeneline kunstnik - ENSV Riikliku Vene Draamateatri näitleja (1971)
Franz Viehböck

Franz Artur Viehböck (sündinud 24. augustil 1960 Viinis) on Austria elektriinsener ja esimene Austria kosmonaut. Ta külastas Sojuz TM-13 meeskonnaliikmena kosmosejaama Mir. Viehböck valiti koos arst Clemens Lothalleriga osalema Nõukogude Liidu ja Austria Vabariigi ühisprojektis Austromir 91. Pärast kaks aastat kestnud treeningut valiti Sojuz TM-13 meeskonnaliikmeks Viehböck. Missioon startis 2. oktoobril 1991. Peale austerlase viibisid Sojuzi pardal NSV Liidu kosmonaudid Aleksandr Volkov ja Toktar Aubakirov. Miri pardal sooritas ta 15 meditsiini-, füüsika- ja kosmosetehnikakatset. Viehböck naasis Maale 10. oktoobril Sojuz TM-12 pardal koos Sergei Kirkaljovi ja Anatoli Artsebarskiga. Kokku viibis Viehböck kosmoses 7 päeva ja 22 tundi. Järgmise kahe aasta jooksul pidas ta missiooni kohta loenguid. Seejärel kolis ta Ameerika Ühendriikidesse, kus töötas Rockwelli lennukitehases. Pärast Rockwelli liitmist Boeinguga töötas ta mõnda aega Viinis ja hiljem suunati ta tööle Alam-Austriasse.