laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
MRPeasy

MRPeasy OÜ on pilvepõhist tootmistarkvara arendav Eesti ettevõte, mis pakub oma teenuseid väiketootjatele ja hulgimüüjatele rohkem kui 55 riigis üle maailma. Ettevõtte ärinimi on MRPEasy OÜ. MRPeasy asutati 2014. aasta veebruaris ning oli üks esimesi teenusena pilvepõhist tootmistarkvara pakkuvaid ettevõtteid maailmas. MRPeasy peakontor asub Tallinnas, esindajad paiknevad ka Ameerika Ühendriikides ja Suurbritannias. Ettevõtte asutajad on Konstantin Klugman ja tema poeg Aleksandr Klugman. 2015. aastal osales MRPeasy idufirmadele mõeldud ärikiirendis Startup Wise Guys. 2023. aastal jõudis MRPeasy Ettevõtluse ja Innovatsiooni Sihtasutuse poolt korraldataval Eesti parimate ettevõtete konkursil finaali ja teda pärjati aasta pereettevõtte tiitliga. Auhinnagalal andis tunnustuse üle Kõu Mobility Group kaasasutaja ja tegevjuht Kristjan Maruste. 2024. aastal nimetas äri- ja majandusvaldkonna uudiseid kajastav väljaanne Financial Times MRPeasy üheks kiireima kasvuga ettevõtteks Euroopas. Koostöös andmeanalüütikafirmaga Statista koostatud nimekiri FT1000 hõlmab 1000 Euroopa ettevõtet, mis aastatel 2019 kuni 2022 saavutasid kõrgeima liitkasvumäära (CAGR). MRPeasy paistis nimekirjas silma ühe juhtiva tootmistarkvara pakkujana. 2024. aasta jaanuari seisuga töötab ettevõttes umbes 30 inimest ning MRPeasy tooteid kasutab üle 1500 ettevõtte. Peamised sihtturud asuvad Põhja-Ameerikas, Okeaanias ja Lääne-Euroopas. MRPeasy nimi tuleneb sõnadest tootmisressursside planeerimine (inglise Manufacturing Resource Planning) ja lihtne (inglise easy). Tootmistarkvara arendamiseks said asutajad inspiratsiooni olukorrast, kus suuremad tootmisettevõtted olid pikka aega kasutanud suurte ERP-süsteemide eeliseid, kuid väikestel tootmisettevõtetel puudus tarkvara, mis oleks vastanud nende vajadustele. Aasta pereettevõte 2023, EISA Aasta ettevõte 2023 nominent, EISA Euroopa ERP-partner, Shopify FT1000 Euroopa kõige kiiremini kasvavad ettevõtted 2024 "VIDEO | Aasta perefirma saladus: 100% usaldust ja kedagi ei kahtlustata". Ärileht. Vaadatud 12. jaanuaril 2024. "e-Äriregister – MRPEasy OÜ". ariregister.rik.ee. Vaadatud 12. jaanuaril 2024. "Contact Us - MRPeasy Cloud-based Manufacturing Software". MRPeasy (Ameerika inglise). Vaadatud 12. jaanuaril 2024. "Kriisikindlad pereärid kogevad korraga lootust ja hirmu". Ärileht. Vaadatud 12. jaanuaril 2024. "MRPeasy". Startup Wise Guys (inglise). Vaadatud 12. jaanuaril 2024. ERR (4. november 2023). "Aasta ettevõte on Tartu biotehnoloogiafirma Icosagen Cell Factory". ERR. Vaadatud 12. jaanuaril 2024. "Jupiter | ERR". Jupiter | ERR (inglise). Vaadatud 12. jaanuaril 2024. Kilby, Nathalie (1. märts 2024). "FT 1000: the eighth annual ranking of Europe's fastest-growing companies". www.ft.com (Briti inglise). Vaadatud 22. aprillil 2024. d-Systems. "teatmik.ee". www.teatmik.ee (inglise). Vaadatud 12. jaanuaril 2024. Aasta pereettevõte 2023 | MRPEasy, vaadatud 12. jaanuaril 2024 "ConeX-Portal". www.conex-portal.co.uk. Vaadatud 12. jaanuaril 2024. MRPeasy kodulehekülg
Bučiškė

Bučiškė (žemaidi Buciškė) on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Židikai vallas. Küla nimi tuleneb isikunimest Bučys või Bucys. Kohaliku loo kohaselt asunud seal vanasti onnid (bučis), kus hoiti ümbruskonna tiikidest püütud kala. Sellest saanud ka paikkond oma nime. Dėl Mažeikių rajono savivaldybės gyvenamųjų vietovių nustatymo, pavadinimų suteikimo, gyvenamųjų vietovių panaikinimo, teritorijų ribų nustatymo ir pakeitimo Gyventojai gyvenamosiose vietovėse: Lietuvos Respublikos 2021 metų gyventojų surašymo rezultatai. Vilnius: Statistikos departamentas, 2022. Küla Mažeikiai piirkonna entsüklopeedias
Võiseemnik

Võiseemnik (Vitellaria paradoxa, varem ka Butyrospermum parkii) on liik puid sapotillipuuliste sugukonnast, kanarbikulaadsete seltsist. Võiseemnik on perekonna Vitellaria ainus liik. Ta kasvab pärismaisena troopilises Aafrikas. Temast tehakse võiseemnikuõli (ehk shea-võid), mida kasutatakse kosmeetikatoodete (sh seepide) valmistamiseks.
Veljo Vingissar

Veljo Vingissar (29. mai 1955 – 7. jaanuar 2024) oli eesti muusik, ansambli Vanemõde asutajaliige. Ta musitseeris muuhulgas sellistes ansamblites nagu Vanemõde, Turist (1983–1985) ja Smilers (1996–2002). "Suri ansambli Vanemõde asutajaliige Veljo Vingissar". Postimees.ee. 8. jaanuar 2024. Vaadatud 13. jaanuaril 2024.
Nagyatád

Nagyatád on linn Ungaris Somogyi komitaadis, Nagyatádi kreisi halduskeskus. Nagyatád asub Horvaatia piirist 17 km kaugusel, komitaadikeskusest Kaposvárist ligikaudu 36 km lääneedelas. Asulat on esmaminitud 1190. aastal (Atád). Linnaõigused sai Atád 1475. aastal. Aastatel 1554–1555 läks linn Türgi võimu alla. Türgi ikka alt vabnemise järel oli asula peaaegu asustamata ja sinna toodi horvaadi ja sloveeni asunikke. 18. sajandil saabus Atádisse arvukalt ungarlasi. 1744. aastal sai Atád vaba kuningalinna õigused. Linnaõigused kaotas Nagyatád 1871. aastal. Raudteeühenduse sai Nagyatád 1890. aastal. Tööstuse areng algas 19. sajandi lõpul. Teises maailmasõjas sai asula tõsiselt kannatada. Rinne seisis piirkonnas mitmeid kuid, kahjustada sai 70% elumajadest. Kolmandat korda sai Nagyatád linnaõigused 25. aprillil 1971. Debeljača, Serbia Križevci, Horvaatia Nußloch, Saksamaa San Vito al Tagliamento, Itaalia Târgu Secuiesc, Rumeenia Tvrdošovce, Slovakkia http://www.ksh.hu/apps/hntr.telepules?p_lang=HU&p_id=17941 Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. Történelmi visszatekintés Nagyatád. Vaadatud 13. jaanuaril 2024
Põhjataadi keel

Põhjataadi keel ehk džuhuri keel ehk juuditaadi keel, ka mägijuudi keel (cuhuri, жугьури, ז׳אוּהאוּראִ‎) on mägijuutide traditsiooniline keel, mida räägitakse peamiselt Aserbaidžaanis, Dagestanis ja Iisraelis. Põhjataadi keel on üks kahest taadi keelest, teine neist on lõunataadi keel. Juuditaadi keel on juudi-pärsia murre, mida ajalooliselt rääkisid mägijuudid. See keel kuulub indoeuroopa keelte Iraani jaotuse edelaosa rühma, ehkki tugeva heebrea mõjuga. Nõukogude ajalookirjutuse ajastul peeti mägijuute ekslikult Aserbaidžaani islamiusuliste taadidega sugulasteks. Siiski ei jaga nad ühist keelepärandit, kuna mägijuudid säilitasid oma emakeele, samas kui moslemist taadid võtsid lõpuks pärsia keele omaks. Sõnad Juvuri ja Juvuro on tõlkes "juut" ja "juudid". Juuditaadil on semi keelte (heebrea/aramea/araabia) elemente kõigil keeletasanditel. Juuditaadil on semiidi häälik "ayin/ayn" (ع/ע), samas kui üheski naaberkeeles seda pole. Juuditaat on ohustatud keel mis on UNESCO ohustatud maailma keelte atlases klassifitseeritud kui "kindlasti ohustatud". Seda keelt räägib hinnanguliselt 101 000 inimest: Iisrael: 70 000 1998. aastal Aserbaidžaan: 24 000 1989. aastal Venemaa: 2010. aastal 2000 Ameerika Ühendriigid: 5000 Kanada: 2500 20. sajandi alguses kasutas juuditaat heebrea kirja. 1920. aastatel kohandati selle jaoks ladina kiri; hiljem kirjutati see kirillitsas. Heebrea tähestiku kasutamine on peale nõukogude aja lõppu taas populaarseks saanud. Taadi keelena võib Juuditaadi jagada mitmeks dialektiks: Quba murre (traditsiooniliselt räägitakse Quba's ja Qırmızı Qəsəbə's). Derbendi murre (traditsiooniliselt kõneldakse Derbenti linnas ja seda ümbritsevates külades). Kaitagi murre (räägitakse Põhja-Kaukaasias). Oğuzi (endine Vartashen) ja nüüdseks väljasurnud Mücü juudi kogukonna murdeid ei ole hästi uuritud ja seega ei saa neid klassifitseerida. "Taadi / Tat / Жугьури Džuhuri" (PDF). Eesti Keele Instituut. 30.09.2012. Vaadatud 13.01.2024. Habib Borjian, “Judeo-Iranian Languages,” in Lily Kahn and Aaron D. Rubin, eds., A Handbook of Jewish Languages, Leiden and Boston: Brill, 2015, pp. 234-295. . Published in: Encyclopedia of the world’s endangered languages. Edited by Christopher Moseley. London & New York: Routledge, 2007. 211–280. John M Clifton. "Do the Talysh and Tat languages have a future in Azerbaijan?" (PDF). Work Papers of the Summer Institute of Linguistics, University of North Dakota Session. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 12. november 2013. Vaadatud 18. veebruaril 2013. Habib Borjian and Daniel Kaufman, “Juhuri: from the Caucasus to New York City”, Special Issue: Middle Eastern Languages in Diasporic USA communities, in International Journal of Sociology of Language, ed. Maryam Borjian and Charles Häberl, issue 237, 2016, pp. 51-74. . James B. Minahan, ed. Ethnic Groups of North, East, and Central Asia: An Encyclopedia: Juhuro.
Kuld-merikoger

Kuld-merikoger (Sparidae) on ahvenaliste (Perciformes) seltsi merikogerlaste sugukonda (Sparidae) kuuluv kalaliik. Kuld-merikoger on ainus liik oma perekonnas. Liik on levinud Vahemeres ja Põhja-Atlandi ookeani idaosa rannikualadel. Ta kasvab tavaliselt umbes 35, maksimaalselt 70 sentimeetri pikkuseks ja võib kaaluda kuni 7,36 kilogrammi. Kuld-merikokre peetakse merikogerlaste seas üldiselt kõige maitsvamaks. Tema eriline nimi aurata tuleneb tema silmade vahel olevast kuldsest triibust. Tavaliselt ujub kuld-merikoger 0–30 meetri sügavusel, maksimaalselt 150 meetri sügavusel. Teda võib näha üksikult või väikestes rühmades meriheina lähedal või liivase merepõhja kohal. Kevadel esinevad nad sageli riimveega rannikulaguunides ja jõesuudmetes. Toitub peamiselt vähilaadsetest, vähemal määral taimsest toidust. Kuld-merikoger on hinnatud toidukala, kuid loodusliku kala saak peamiselt Vahemerest on olnud aastatel 2000–2009 suhteliselt tagasihoidlik, vahemikus 6100–9600 tonni. Lisaks sellele on kuld-merikokre traditsiooniliselt kasvatatud rannikulaguunides ja soolase veega tiikides. 1980. aastatel töötati välja intensiivsed kasvatussüsteemid, misjärel on kuld-merikoger muutunud peamiselt Vahemere piirkonnas ja Portugalis oluliseks vesiviljelusliigiks. Kuni 1980. aastate lõpuni oli toodang tühine, kuid 2010. aastal jõudis see 140 000 tonnini, mis jätab loodusliku kala püügimahud varju. Türgi on maailma suurim kuld-merikogre kasvataja, talle järgneb Kreeka. Gilt-head Seabream. iucnredlist.org. Vaadatud 8.4.2024 Sparus aurata Linnaeus, 1758. Gilthead seabream FAO (Food and Agriculture Organization of the United Nations) (2011). Yearbook of fishery and aquaculture statistics 2009. Capture production (PDF). Rome: FAO. Lk 163. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 19. mai 2017. "Sparus aurata (Linnaeus, 1758)". Cultured Aquatic Species Information Programme. FAO Fisheries and Aquaculture Department. Vaadatud 22. septembril 2012. "The State of World Fisheries and Aquaculture". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. veebruar 2024. Vaadatud 13. jaanuaril 2024.
Võrkpalli Balti liiga 2017/18 hooaeg

Võrkpalli Balti liiga 2017/18 hooaeg (sponsornimega Credit24 Meistriliiga) oli 13. korda toimunud kõrgeim iga-aastane liiga Baltikumi võrkpalliklubidele. 2017/18 hooajal osales Credit24 Meistriliigas 14 Baltimaade meeskonda (7 Eestist, 5 Lätist ja 2 Leedust). Kõik meeskonnad mängisid omavahel läbi kodus-võõrsil süsteemis. Põhiturniiri paremusjärjestuse määramisel arvestatakse esmalt punkte, siis võitude arvu, pärast mida geimide ja punktide suhet ning lõpetuseks omavaheliste mängude tulemusi. Allikas: Credit24 Champions League 2017/2018 Üldine Play-off paarid jagati vastavalt põhiturniiri kohtadele (esimene läks vastamisi kaheksandaga, teine seitsmendaga jne). Play-offe mängiti kahe mänguvõiduni, kus kõrgema asetusega võistkonnal oli koduväljaku eelis (teine ja vajadusel kolmas mäng toimusid nende kodusaalis). Iga paari võitja pääses Final fouri ja kaotaja langes konkurentsist. Korraldaja: Saaremaa VK Asukoht: Kuressaare Spordikeskus, Kuressaare, Eesti Alljärgnevad mängijad valiti Balti liiga kuu parimateks. Kõige väärtuslikum mängija (MVP) Hindrek Pulk (Saaremaa VK) Parim diagonaalründaja Hindrek Pulk (Saaremaa VK) Parim sidemängija Alexander Tusch (Saaremaa VK) Parimad keskblokeerija Harri Palmar (Pärnu VK) Siim Ennemuist (Rakvere VK) Parimad nurgaründajad Tomaš Halanda (Saaremaa VK) Märt Tammearu (Pärnu VK) Parim libero Davis Melnis (Jēkabpils Lūši) Credit24 Champions League 2017/2018 Mängijad Eesti Võrkpalli Liit (vaadatud 13.01.2024). Meelis Naudi: Oktoobrikuu parimaks valiti Pärnu võrkpalliklubi leegionär Delfi, 03.11.2017. Balti liiga novembri parimaks valiti Selveri temporündaja Reimo Rannar Delfi, 03.12.2017. 29. detsembril peetud karikafinaali eel sai Credit24 Meistriliiga detsembrikuu parima mängija auhinna kätte Saaremaa Võrkpalliklubi diagonaalründaja Siim Põlluäär volley.ee facebook, 03.01.2018. Krišs Upenieks: Baltijas līgas labāko spēlētāju balvas iegūst Levinskis un Liniņa Sporta Centrs, 02.02.2018. Credit24 Meistriliiga veebruarikuu parima mängija tuleb Saaremaa Võrkpalliklubist Delfi, 02.03.2018. Uskumatu finaal: Saaremaa küll väristas, aga võitis Balti liiga! Postimees arhiiv, 24.03.2018.
Tuomas Haapanen

Tuomas Jaakko Haapanen (29. detsember 1924 Helsingi – 8. jaanuar 2024) oli soome viiuldaja ja muusikapedagoog. Ta oli soome dirigendi ja viiuldaja Toivo Haapaneni poeg. Tema esimene muusikaõpetaja oli Erik Karma. Hiljem õppis ta Sibeliuse Akadeemias Erik Cronvalli ja Arno Granrothi juhendamisel. Pärast ülikooliõpingud 1948. aastal täiendas end Pariisis prantsuse viiuldajate ja muusikapedagoogide Léon Nauwincki ja René Benedetti juures. Oma esimese kontserdi andis ta 1948. aastal. Pärast Helsingisse naasmist mängis ta 1951–1961 Helsingi kammerorkestris ja oli aastatel 1953–1962 YLE Raadio sümfooniaorkestris esimene viiul ja kontsertmeister. 1962. aastast elas ta Turus, kus töötas viiuliõpetajana vastvalminud Turu konservatooriumis. Aastail 1966–1978 oli ta selle kõrgkooli direktor. 1978. aastal naasis Helsingisse ja oli kuni 1990. aastani Sibeliuse Akadeemia viiuliprofessor ja aastail 1987–1990 Sibeliuse Akadeemia rektor. Tuomas Haapaneni õpilaste seas olid Pekka Kuusisto, Jaakko Kuusisto, Réka Szilvay, Elina Vähälä, Petteri Iivonen, Dmitri Kogan jpt. Tuomas Haapanen suri 99-aastaselt 8. jaanuaril 2024. "Suomalaisen viulutaiteen isä Tuomas Haapanen on kuollut 99-vuotiaana". Helsingin Sanomat. Vaadatud 13. jaanuaril 2024.
Hofamt Priel

Hofamt Priel on vald (Gemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Melki ringkonnas Doonau jõest põhja pool. Ööl vastu 2. maid 1945 ajas SS üle 200 põgeniku lühikesel marsikäigul sisemaale ja mõrvas nad. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Maiori

Maiori (originaalselt ladina keeles: Rheginna Maiori) on linn ja kommuun Amalfi rannikul Salerno provintsis Itaalias. Maiori on olnud populaane turistide kuurortlinn juba Rooma ajast. Maioril on pikk rannajoon, ligikaudu kilomeeter liivaranda. Linna päritolu on ebaselge, aga tõenäoliselt olid selle asutajateks etruskid. 3 sajandil eKr vallutasid selle roomlased, kes nimetasid linna Rheginna Maioriks, sest naaberlinna nimi oli Minori (Rheginna Minori). Aastatel 830–840 ühinesid Maiori, Lettere, Tramonti, Catara, Positano ja Capri saar ning moodustasid riikide konföderatsiooni, mis oli hiljem tuntud Amalfi hertsogiriigina. Iga linn säilitas enda nime ja haldusautonoomia, omades siiski eraldi rolli ka konföderatsioonis. Maioris asusid hertsogiriigi admiraliteedid, toll, soolaturg ja mitmed arsenalid. Umbes 1000. aastal tekkis aga Salerno vürstiriik ja seejärel Napoli kuningriik, kuhu kuulus ka Maiori. Santa Maria a Mare kirikul (13. sajand) on värvikas majoolika-stiilis plaaditud kuppel, suurem osa kiriku välisilmest on renoveeritud kaheksateistkümnendal sajandil. Kiriku kõrval asub sakraalkunstimuuseum, kus on samuti majoolikat näha. San Francesco kirik valmis aastal 1590. Kirik on hilisrokokoo stiilis. Santa Maria de Olearia on benediktiiniklooster, mis asutati 973. aastal. Falerzio mägi Avvocata kirik. Amalfi ranniku kõrgeim tipp. San Nicola loss (9. sajand). Salicerchio torn. Lähim lennujaam on Napoli lennujaam. "Maiori". www.positano.com (inglise). Vaadatud 13. jaanuaril 2024. CampaniaCoordinates: 40°39′N 14°39′ECountryItalyRegionCampaniaProvinceSalernoFrazioniErchie, MaioriComuneComune di Maiori Coat of armsMaiori within the Province of SalernoLocation of Maiori MaioriLocation of Maiori in ItalyShow map of ItalyMaioriMaioriShow map of; Ponteprimario; Pietro, San; Grazie, Santa Maria delle; Total5, VeciteGovernment • MayorAntonio CaponeArea• Total16 67 km2Elevation5 mPopulation•; website, 604 • Density340/km2DemonymMaioresiTime zoneUTC+1• SummerUTC+2Postal code84010Dialing code089Patron saintSanta Maria a MareSaint day15 AugustWebsiteOfficial. "Wikiwand – Maiori". Wikiwand. Vaadatud 13. jaanuaril 2024. "Airports near Maiori". Vaadatud 13.01.2024.
Võrkpalli Balti liiga 2016/17 hooaeg

Võrkpalli Balti liiga 2016/17 hooaeg (sponsornimega Credit24 Meistriliiga) oli 12. korda toimunud kõrgeim iga-aastane liiga Baltikumi võrkpalliklubidele. 2016/17 hooajal osales Credit24 Meistriliigas 14 Baltimaade meeskonda (6 Eestist, 6 Lätist ja 2 Leedust). Kõik meeskonnad mängisid omavahel läbi kodus-võõrsil süsteemis. Põhiturniiri paremusjärjestuse määramisel arvestatakse esmalt punkte, siis võitude arvu, pärast mida geimide ja punktide suhet ning lõpetuseks omavaheliste mängude tulemusi. Allikas: Credit24 Champions League 2016/2017 Üldine Play-off paarid jagati vastavalt põhiturniiri kohtadele (esimene läks vastamisi kaheksandaga, teine seitsmendaga jne). Play-offe mängiti kahe mänguvõiduni, kus kõrgema asetusega võistkonnal oli koduväljaku eelis (teine ja vajadusel kolmas mäng toimusid nende kodusaalis). Iga paari võitja pääses Final fouri ja kaotaja langes konkurentsist. Korraldaja: Bigbank Tartu Asukoht: Võru Spordikeskus, Võru, Eesti Alljärgnevad mängijad valiti Balti liiga kuu parimateks. Kõige väärtuslikum mängija (MVP) Siim Põlluäär (Rakvere VK) Parimad nurgaründajad Tanel Uusküla (Rakvere VK) Taavet Leppik (Pärnu VK) Parimad keskblokeerija Toms Švans (Pärnu VK) Kaupo Kivisild (Rakvere VK) Parim diagonaalründaja Siim Põlluäär (Rakvere VK) Parim libero Rait Rikberg (Bigbank Tartu) Parim sidemängija Artis Caics (Rakvere VK) Balti liiga novembri parimaks valiti Tartu Bigbanki leegionär Delfi, 05.12.2016. Tartu võrkpallur tunnistati Balti liiga detsembrikuu parimaks mängijaks ERR arhiiv, 10.01.2017. Balti liiga jaanuarikuu parimaks võrkpalluriks valiti Karli Allik Delfi, 03.02.2017. Kadi Parts: Veebruarikuu parimaks mängijaks valiti Pärnu meeskonna kapten Postimees arhiiv, 03.03.2017. Rakvere tuli finaalis välja kindlast kaotusseisust ja võitis Balti liiga ERR arhiiv, 19.03.2017.
Guy Bonnet

Guy Bonnet (8. august 1945 Avignon – 8. jaanuar 2024 Montpellier) oli prantsuse helilooja, laulja ja laulukirjutaja. Kolmel korral osales Eurovisiooni lauluvõistlusel. Esimesel korral osales ta kui laulu autor. 1968. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esitas tema laulu "La source" Isabelle Aubret, kes sai 3. koha. 1970. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Prantsusmaad lauluga "Marie-Blanche" ja 1983. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Prantsusmaad lauluga "Vivre". Tema loomingut on esitanud näiteks Mireille Mathieu, Sylvie Vartan, Franck Fernandel ja Massilia Sound System. "Guy Bonnet passed away". Eurovision Universe. Originaali arhiivikoopia seisuga 10. jaanuar 2024. Vaadatud 13. jaanuaril 2024.
Valge Kotka orden (Venemaa keisririik)

Valge Kotka orden (vene keeles О́рден Бе́лого Орла́) oli Venemaa keisririigi autasu. Selle lõi keiser Nikolai I 1831 Poola ordeni järgi. Valge kotkas on olnud Poola sümbol juba keskajast, esimest korda kasutati seda Poola vapil 13. sajandil. Sellenimelise ordeni (poola keeles Order Orła Białego) lõi väidetavalt kuningas Wladislaw I 1325. aastal, kuid esimene kindel kavaler on August II Tugev 1705. aastal. Kolmanda Poola jagamise järel 1795. aastal kadus orden koos monarhiaga. Napoleon I taastas selle 1807 Varssavi hertsogiriigis. 1815. aasta Viini kongressile järgnenud Poola konsitutsioon sätestas selle olemasolu Kongressi-Poolas. Poola sõja- ja tsiviilordenid: Valge Kotka, Püha Stanislause ja Sõjarist, säilivad. (Ordery Polskie cywilne i woyskowe, to iest: Orła Białego, Świętego Stanisława i Krzyża Woyskowego, są zachowane.) - Poola konstitutsioon, artikkel 160 Pärast Novembriülestõusu Poolas 1830-31. aastatel kaotas Nikolai I Poola autonoomia ja võttis üle kõik selle ordenid. Statuudi järgi koosnes orden tumeinisest lindist, mille küljes oli kotka märk, ja kuldsest tähest, millel oli rist ja deviis "Pro Fide, Rege et Lege" (Usu, tsaari ja seaduse eest). Vene versioon ordenist erineb tunduvalt Poola omast: märgile lisati kuld ja punane email, valge kotka taha lisati suuremana kahepealine vene kotkas ja kotka pähe pandi vene kroon. 1832. aastal lisandus sinine lint ja suurpael. Ordenil oli üks klass, rangide tabelis vastas see I-IV astmele. Ordenite hierarhias järgnes see Andreas Esmakutsutu, Püha Katariina ja Püha Aleksander Nevski ordenitele. Erinevalt teistest ei kuulunud Valge Kotka ordeni juurde pension. Valge Kotka orden (Poola) Valge Kotka orden (Serbia) "Jan Rękawek. "The White Eagle". Polish Academic Information Center. University of Buffalo. Archived from the original on 10 October 2016". george-orden.narod.ru. Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2016. Vaadatud 13. jaanuaril 2024.{{netiviide}}: CS1 hooldus: robot: algse URL-i olek teadmata (link) Planché, James Robinson (1879). A cyclopedia of costume, or, dictionary of dress, including notices of contemporaneous fashions on the continent: a general chronological history of the costumes of the principal countries of Europe. Chatto and Windus. ISBN 9781179956510. "Konstytucja Królestwa Polskiego z 1815 r. - oprac. Bartłomiej Migda". web.archive.org. 5. mai 2003. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. mai 2003. Vaadatud 13. jaanuaril 2024.{{netiviide}}: CS1 hooldus: robot: algse URL-i olek teadmata (link) "Императорский и Царский Орден Белого Орла - Российская Империя - история государства Российского". www.rusempire.ru (vene). Vaadatud 13. jaanuaril 2024. "Георгиевская страница : Учреждение Орденов и других знаков отличия". george-orden.narod.ru. Vaadatud 13. jaanuaril 2024. "The Order of the White Eagle by Rafal Heydel-Mankoo". web.archive.org. 3. jaanuar 2010. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. jaanuar 2010. Vaadatud 13. jaanuaril 2024.{{netiviide}}: CS1 hooldus: robot: algse URL-i olek teadmata (link)
Pecorino

Pecorino juustud on kõvad Itaalia juustud, mis on tehtud lambapiimast. Kõige rohkem kasutatakse Sardiinia lambatõu pecora piima, mille järgi juust ka oma nime sai. Nimi "pecorino" tulenebki itaaliakeelsest sõnast pecora, mis tähendab otsetõlkes "lammas". Pecorino juustu saab kasutada mitmekülgselt. Juustu saab nii toidu sisse riivida, nii tükkide kui ka laastudena süüa. Pecorino juust sobib hästi pasta, risoto, supi kui ka salati sisse. Pecorinot võib ka küpsetatud toitudesse lisada, sel juhul on parimaks sulamistemperatuuriks 150°C. Niisama söömiseks on soovitatav see lõigata õhukesteks viiludeks ning süüa toatemperatuuril. Juustu säilitamiseks on aga parim külmkapi temperatuur. Enamik juustust toodetakse siiani Sardiinia saarel, kuid juustu tootmine on lubatud ka Lazios ning Toscanas Grosseto ja Siena provintsides. Pecorino juustu on mitut tüüpi, igaühel neist on ainulaadsed omadused. Sorte ühendab distinktiivne maitse ja murenev tekstuur. Kuuest peamisest sordist, millest kõigil on Euroopa Liidu seaduste kohaselt kaitse päritolunimele, on tuntuim pecorino romano. Eriti populaarne on see Ameerika Ühendriikides. Ülejäänud viis kaitstud päritolunimega juustusorti on: pecorino sardo Sardiiniast pecorino toscana Toscanast pecorino siciliano Sitsiiliast pecorino di Filiano Basilicatast pecorino crotonese Calabriast Lõuna-Itaaliast on veel pärit sort pecorino pepato, mis otsetõlkes tähendab "pipraga" pecorino. Sellele sordile on lisatud musta pipra terasid. "Pecorino". www.cheese.com (inglise). Vaadatud 13. jaanuaril 2024. Institute, Queen Anne (27. aprill 2022). "Pecorino 6 Rules: How To Serve And Eat Pecorino Right". Queen Anne Institute (Ameerika inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 13. jaanuar 2024. Vaadatud 13. jaanuaril 2024. "Seasoned Pecorino Cheese 200gr – Italia Deli Shop" (Ameerika inglise). Vaadatud 13. jaanuaril 2024. Larina, Tatyana (8. juuni 2023). "Pecorino's Journey: An All-You-Need-To-Know Guide". en.italy4.me (Ameerika inglise). Vaadatud 13. jaanuaril 2024. "Pecorino Pepato | Salumeria Italiana". www.salumeriaitaliana.com. Vaadatud 13. jaanuaril 2024.