laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Voŭčyn

Voŭčyn (valgevene keeles Воўчын, transkribeerituna Vovtšõn, poola keeles Wołczyn) on küla (endine alev) Valgevenes Bresti oblastis Kamienieci rajoonis. Asula on Voŭčyni külanõukogu halduskeskus. Küla asub Pulva jõe kaldal, merepinnast 137 meetri kõrgusel. Haridust annab keskkool. Voŭčynis on ka raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on XIX sajandil ehitatud sünagoog ja vesiveski (hävis 2013 tulekahjus), katoliku kirik (1729–1733) ja XVIII sajandil ehitatud endine kreekakatoliku, praegune õigeusu kirik aastast 1799 ning endine katoliku kirik, lisaks veel kaks kabelit. Voŭčynit on mainitud esimest korda XVI sajandil, toona oli see Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda kuuluv alev. Esimesed teadaolevad omanikud olid Sołtanid. XVII sajandi alguses läks valdus Gosiewskite kätte. Aastal 1639 ehitas Aleksander Korwin Gosiewski sinna esimese kiriku. Aastal 1708 abiellus viimane pärija Sapiehade suguvõssa, tema surma järel (1710) müüdi valdus Flemmingitele. Järgmiseks omanikuks oli Kazimierz Czartoryski. Tema tütar abiellus Stanisław Poniatowskiga. Üks nende lastest, hilisem poola kuningas Stanisław II, sündis selles alevis. Poola jagamisel läks Voŭčyn aastal 1795 Venemaa koosseisu. Aastal 1828 läks valdus Czartoryskitelt üle Pusłowskitele, hiljem aga Marczewskitele. XIX sajandi lõpus oli asulas kaks kirikut ja heebrea palvemaja, kool, vesiveski, 24 laohoonet, alevis peeti kolm korda aastas laata. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Voŭčyn Poola koosseisu. Aastal 1938 maeti sinna ümber kuningas Stanisław II. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi sai Voŭčynist küla. Aastal 1995 viidi kuninga põrm Voŭčynist edasi Varssavisse. 1942. aastal hukkasid saksa sõjaväelased külas 350 juudi tsiviilisikut. Nende mälestuseks on küla servale püstitatud mälestussammas. Voŭčyn Veski Õigeusu kirik Katoliku kiriku varemed "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. juuni 2015. Vaadatud 25. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://tomin.by/news/pro/5095-v-derevne-volchin-kamenetskogo-rajona-ognem-unichtozhena-vodyanaya-melnitsa-xix-veka Voŭčyn (vene keeles) Artikkel holokaustist Voŭčynis (inglise keeles) Voŭčyn Valgevene fotoentsüklopeedias
Elsa Avesson

Elsa Avesson (17. veebruar 1911 Omsk – 24. juuli 1986 Tallinn) oli eesti pianist ja muusikapedagoog. Ta lõpetas 1933. aastal Tallinna Konservatooriumi (Artur Lemba klassis), aastatel 1938–1978 töötas samas kontsertmeistriklassi õppejõuna (1947. aastal sai dotsendiks). Ta esines peamiselt ansamblistina nii Eestis kui ka välismaal, sealhulgas Saksamaal, Soomes, Tšehhoslovakkias; 1935. aastal esitas ta eesti muusikat Praha Raadios. Püsivam koostöö oli tal Jaan Tamme nimelise puhkpillikvintetiga ning solistide August Karjuse, Jenny Siimoni, Elsa Maasiku, Ellen Laidre, Paula Padriku, Herbert Laane, Juhan Kaljaspooliku, Roland Kriidi ja Samuel Saulusega. Ta paistis silma prima vista mängijana. Tema vanem vend Rudolf Avasalu (1915–1949) oli viiuldaja, noorem vend Lembit Avesson (1925–2008) oli helilooja ja organist. 1957 Eesti NSV teeneline kunstnik Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide: A–M. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007, lk. 54-55.
Rudolf Avasalu

Rudolf Vladimir Avasalu (aastani 1935 Rudolf Vladimir Avesson; 24. aprill 1915 Borovitši[küsitav] – 25. veebruar 1949 Haunstetten) oli eesti viiuldaja. Ta lõpetas aastal 1934 Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1928–1935 Tallinna Konservatooriumis (Alfred Papmehli klassis). Aastal 1935 astus ta Tartu Ülikooli, õppides lühikest aega tehnikateaduskonnas (ehitusinseneriks), kuid siis läks üle usuteaduskonda, kus õppis aastani 1940 (teaduskonna likvideerimiseni nõukogude võimu poolt). Aastatel 1940–1941 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. Ta oli EÜS Põhjala liige. Õpingute ajal töötas ta teatris Vanemuine orkestrandina ja sõja ajal kontsertmeistrina, laga ka viiuliõpetajana Tartu Kõrgemas Muusikakoolis. Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale. Aastast 1945 elas ta Augsburg-Haunstetteni pagulaslaagris, kus esines nii solistina kui ka ansamblites. Koos endise vanemuislase Jüri Mandrega esitas Augsburg-Pfersee Drei Könige teatris täissaalidele mitmeid kavu Eesti kammermuusikast, kusjuures osa töid kõlas esiettekandes (näiteks Jüri Mandre "Vabadus võidab"). Ta andis samas kontserte klaveritrios koos Peeter Paul Lüdigi ja Aleksei Köhleriga. Aastast 1948 esines ta solistina teisteski pagulaslaagrites (viimane kontsert oli 24. veebruaril 1949 Hochfeldis). Tema õde Elsa Avesson (1911–1986) oli pianist ja muusikapedagoog, vend Lembit Avesson (1925–2008) oli helilooja ja organist. Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide: A–M. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007, lk. 54.
Magnus Pehrsson

Magnus Pehrsson (sündinud 25. mail 1976 Lidingö vallas) on Rootsi jalgpallitreener ja endine jalgpallur. Ta oli Eesti jalgpallikoondise peatreener 2013. aasta detsembrist kuni 2016. aasta septembrini. http://jalgpall.ee/news.php?st=style_fp.css&news_id=5987 Eesti koondise tüüri juurde asub rootslane Magnus Pehrsson http://sport.delfi.ee/news/jalgpall/eesti/pehrsson-tegin-koik-mida-minult-tood-alustades-paluti?id=75620569 Ott Järvela. Ott Järvela | Magnus Pehrssoni pärand, järeldused ja õppetunnid, ohtuleht.ee, 14. september 2016
Erebuni

Erebuni (ka Irpuni, Irepuni, urartu keelesURUer-bu-ú-ni, armeenia keeles Էրեբունի) oli Urartu riigi linn, mille varemed paiknevad Armeenias tänapäeva Jerevani äärelinnas Arin-Berdi künkal. Erebuni rajas Urartu kuningas Argišti I 782 eKr tugipunktina urartulaste kannakinnitamiseks Ararati orus. Et Erebuni asus Jerevani lähedal ning nimed "Jerevan" ja Erebuni on sarnased ja on võib-olla etümoloogiselt lähedased, samastatakse Erebunid sageli Jerevaniga, lugedes 782. aastat eKr Jerevani asutamisaastaks, kuigi pole andmeid, et Jerevani kohal oleks 4. sajandist eKr kuni 3. sajandini pKr olnud märkimisväärset asulat. Esimest korda pöörasid teadlased Arin-Berdile tähelepanu 1894. aastal, kui vene teadlane Aleksei Arsenjevitš Ivanovski omandas Tšolmaktši küla (praegu Jerevani linnaosa Norkh) elanikult urartukeelse kiilkirjaga kivi. Kohalik elanik Papak Ter-Avetissov kinnitas, et leidis selle 1879. aastal Arin-Berdi künkalt. Pealdise joonise ja ligikaudse tõlke avaldas varsti Mihhail Vassiljevitš Nikolski Kivil olev pealdis teatas, et sellesse kohta ehitas Urartu kuningas Argišti I viljahoidla "mahuga 10 100 kapit". Ent alles 1947. aastal tegi Jerevanis Karmir Bluri künkal Boriss Piotrovski juhtimisel väljakaevamisi teinud ekspeditsioon künkal arheoloogilist luuret. Aastal 1950 alustas seesama ekspeditsioon Arin-Berdi künkal süstemaatilisi väljakaevamisi (Оганесян 1961). 25. oktoobril 1950 leidis armeenia teadlane Konstantin Hovhannisjan luuretööde käigus kaks kiilkirjaga kaetud basaltkivi. Üks kivi teatas sellest, et Urartu kuningas Sarduri II ehitas viljahoidla, teine omistas Erebuni kindluse ehitamise kuningas Argišti I-le. Pärast seda leidu oletati, et Arin-Berdi künkal on peidus Erebuni varemed. Alates 1952. aastast jätkas künkal väljakaevamisi juba kaks ekspeditsiooni Boriss Piotrovski üldjuhtimisel koos: üks Armeenia NSV TA Arheoloogia ja Etnograafia Instituudist, teine A. S. Puškini nimelisest Riiklikust Kujutava Kunsti Muuseumist. Et palju esemeid pealdisega "Erebuni" oli leitud läheduses asuva Teišebaini väljakaevamistel, siis jäid mõneks ajaks kahtlused, kas Erebuni ikka asus Arin-Berdi künkal: jäi võimalud, et tahvel, mille Hovhannisjan oli 1950. aastal leidnud, oli sellele künkale sattunud juhuslikult. Kahtlused hajusid lõplikult 1958. aastal: väljakaevamistel leiti puutumatuna veel üks Argišti I pealdis Erebuni rajamise kohta vanaaja müüri pandud kivilt (Оганесян 1961, Пиотровский 1959:22–23).
Beverini piiramine (1208)

Beverini piiramine oli 1208. aastal toimunud end Beverini linnuses kaitsnud kohalike latgalite piiramine ugalaste ja sakalaste väe poolt. Beverini piiramise kirjeldus pärineb Henriku Liivimaa kroonikast, mille kohaselt 1208. aastal ugalaste ja Tālava latgalite vahel teravnenud konflikt kasvas üle sõjaks, kui latgalid palusid abi Riia piiskop Albertilt ja Mõõgavendade ordult ning tegid nende vägedega koos rüüsteretke Ugandisse. Peagi tungisid ugalased koos appikutsutud sakalastega vastuseks Trikātasse, võtsid seal vange, põletasid Wardeke-nimelise latgali elusalt tules ja tegid "palju kurja". Sulev Vahtre hinnangul viitab sakalaste kiire ühinemine ugalastega nende maakondade vanemate vahel sel ajal olnud liidusuhetele. Lõpuks piirati sisse Beverini linnus. Sealt väljatunginud latgalite salgal õnnestus viis piirajat tappa ja nendelt röövitud hobustega tervelt sisse tagasi jõuda. Linnuses viibis ka kroonika autor Läti Henrik, kes lahingu ajal läks üles kindlustusele jumalat paludes laulma ja pilli mängima (on arvatud, et see pidi olema tugeva heliga instrument, nt kas pasun või väike kaasaskantav orel). Varem sellist muusikariista mitte kuulnud eestlased olevat seepeale lahingu katkestanud ja küsinud "nii suure rõõmu põhjust". Latgalite vastus oli, et nad rõõmustavad ja kiidavad jumalat, kuna näevad, et pärast ristiusu vastuvõtmist see neid kaitseb. Seejärel tegid piirajad ettepaneku rahu sõlmida, kuid seesolijad lubasid seda teha vaid juhul kui nad tagastavad varem röövitud kaubad ja nõustuvad ristiusu vastu võtma. Selle peale eestlased lahkusid pahaselt linnuse alt. Neid jälitama asunud latgalitel läks korda paljusid neist haavata. Samal ajal saadeti kiiresti abikutse Võnnusse ordumeister Wennole, kes koos sealsete latgalitega läks samuti ugalasi ja sakalasi jälitama. Kuna eestlased olevat röövitud kariloomi tappes ja vangid lahti lastes kiiruga põgenenud, siis jälitajad peagi loobusid ja pöördusid tagasi. Beverini latgalite eestvõttel koguti aga peagi suurem vägi ja korraldati kättemaksuretk Sakalasse. Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. XII 6, lk 89–91 Sulev Vahtre. Muinasaja loojang Eestis : vabadusvõitlus 1208-1227. Tallinn : Olion, 1990. Lk 58 Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. XII, kommentaar 25, 29
Velise mõisa Maydellide kalmistu

Velise mõisa kalmistu on kalmistu Rapla maakonnas Märjamaa vallas Päärdu külas. Ajalooliselt asus kalmistu Läänemaal Vigala kihelkonnas. Kalmistu jääb Velise mõisa südamest linnulennult umbes 1,2 km kaugusele lääneloodesse. Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Maydellid tõenäoliselt 19. sajandi lõpus pärast mõisa ostmist Wetter-Rosenthalidelt, sest Maydellid ei soovinud enam kasutada mõisa alal asuvat endiste omanike Wetter-Rosenthalide kalmistut. Kalmistule on teadaolevalt maetud neli inimest. Kalmistul paikneb uusgooti stiilis matusekabel. Umbes 200 meetri kaugusel lõuna suunas üle Velise jõe paikneb Velise mõisa varasem, Wetter-Rosenthalide suguvõsa kalmistu. Omaaegu oli kalmistute vahel otsetee, kuid praegu on sellel teel olnud sild hävinud ja kalmistute vahel puudub otsetee. 1885 – Carl Anton von Maydell (1816–1885) 1910 – Lilly von Maydell (sündinud Rosen; suri 1910) 1913 – Boris von Maydell (1890–1913) Alo Särg. "Velise (Schloß Felx)". // Raplamaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2007. Lk 226 Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002 Velise mõisa kalmistu ja kabel kultuurimälestiste riiklikus registris Velise mõisa Maydellide kalmistu kunsti fotokogus. Muinsuskaitseameti fotokogu Pärandkultuuri objekt: "Maydel´i kabel" (884:KAV:001) Eesti looduse infosüsteemis Velise mõis ja selle kalmistud Eesti mõisaportaalis Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
Välgutamine

"Välgutamine" on mitmetähenduslik sõna. Välgutamine on oma intiimsete kehaosade lühiajaline eksponeerimine. Välgutamine on fotografeerimine välklampi kasutades. Välgutamine on välkmale mängimine.
OÜ Identity

Identity OÜ on Eesti strateegilise disaini agentuur. Ettevõttes on mh loodud brändid Bauhof, IIZI, Levira, Cinamon, Arigato, Bosse, Sparta, Thermory, Solaris, Nortal, Tuule, Clint, Capital Mill, Retro FM, Lyon, Arcwood jpt. Ettevõtte koduleht
Galvanic Elephants

Galvanic Elephants on 2010. aasta augustis Tartus tegevust alustanud Eesti alternatiivroki ansambel. Ansambel avaldas oma esimese pala "Rum Rumble" 2010. aasta detsembris ning 2011. aasta mais andis bänd ise välja viie looga EP "B Side". 2013. aasta kevadel lahkus ansamblist trummar Mihkel Ronk, keda hakkas asendama Oleg Ivanov. Bändiga liitus ka klahvpillimängija Dirk Lloyd. 2014. aasta 29. aprillil ilmus veebis bändi esimene täispikk album – debüütalbum "Mosaic". Kuu alguses oli ilmunud ka albumi esimene singel "Handshakes". Füüsilisel kujul jõudis ansambli enda välja antud album müügile 2014. aasta mais. "B Side" (2011) "Mosaic" (2014) Taavi-Peeter Liiv – vokaal Kaido Paapstel – kitarr Gert Look – basskitarr Mihkel Ronk – trummid Taavi-Peeter Liiv – vokaal Kaido Paapstel – kitarr Gert Look – basskitarr, süntesaator Dirk Jonathon Lloyd – klahvpillid Oleg Ivanov – trummid Galvanic Elephants – Allstarz.ee. Vaadatud 19.09.2014.
NSV Liidu merevägi

NSV Liidu merevägi, ametlikult NSV Liidu Sõjalaevastik (vene keeles Военно-морской флот СССР Vojenno-morskoi flot SSSR), oli NSV Liidu relvajõududesse kuulunud merevägi aastatel 1946 kuni 1992. Nõukogude Venemaa mereväed, Tööliste ja Talupoegade Punalaevastik moodustati 1918. aastal Vene SFNV Sõja- ja sõjamerelaevastiku rahvakomissar Lev Trotski alluvuses. NSV Liidu mereväe ülemad: 1939–1947, Nikolai Kuznetsov 1947–1951, Ivan Jumašev 1951–1955, Nikolai Kuznetsov 1956–1985, Sergei Gorškov 1985—1992, Vladimir Tšernavin NSV Liidu mereväe ülem oli kaitseministri üks asetäitjatest, kes juhtis talle alluvaid laevastiku- ja kaldaüksusi nelja laevastiku ja ühe flotilli vägede kaudu. NSV Liidu mereväe ülemale allusid vahetult asetäitjad: ülema esimene asetäitja; asetäitja laevaehituse ja relvastuse alal; asetäitja õppeasutuste alal; asetäitja lahinguväljaõppe alal; asetäitja tagalateenistuse alal; asetäitja tehnika alal. poliitvalitsuse ülem, kes oli sisuliselt samuti ülema asetäitja õigustes. mereväe peastaabi ülem. Põhja laevastiku ülem, Balti laevastiku ülem, Musta mere laevastiku ülem, Vaikse ookeani laevastiku ülem, Kaspia mere flotilli ülem. merelennuväe ülem. merejalaväe ja rannakaitse ülem NSV Liidu mereväe Põhjalaevastik, NSV Liidu mereväe Balti laevastik, Baltiiski, Tallinna ja Liepaja mereväebaas, NSV Liidu mereväe Musta mere laevastik NSV Liidu mereväe Vaikse ookeani laevastik NSV Liidu mereväe Kaspia flotill Leningradi mereväebaas Igal laevastikul oli oma staap ja väeüksused, mille seas olid esindatud kõik mereväe relvaliigid. Laevastikujõud jagunesid brigaadideks ja divisjonideks. Eralditegutsevaid laevastiku sihtüksusi kutsuti eskaadriteks, ning operatiivjuhtimise osas allusid nad mitte laevastikule, vaid mereväe peastaabile. Laevastike juures tegutsesid ka NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsusele allunud erivägede – spetsnazi üksused. NSV Liidu merevägi koosnes relvaliikidest: NSV Liidu allveejõud, mis koosnesid allveelaevade koondistest, mida toetasid kalda- ja ujuvbaasid. Allveejõudude ja pealveejõudude koondnimetusena kasutati Nõukogude sõjandusterminoloogias väljendit laevastikujõud, NSV Liidu pealveejõud, mille ülesannete hulka kuulus vaenlase allveelaevade, pealveelaevade, meredessantüksuste ja konvoide otsimine ning hävitamine. Pealveejõud ründasid samuti sihtmärke vaenlase territooriumil, tagasid allveelaevade julgeoleku baasides viibimise ajal, korraldasid meredessantüksuste transporti ning osutasid neile tuletoetust sõjaliste operatsioonide käigus. Pealveejõude ülesannete hulka kuulus ka merelaevanduse kaitse ja tegelesid samuti miinisõja ja mereluurega, NSV Liidu merelennuvägi, mille ülesanneteks oli vaenlase laevastikuformatsioonide, konvoide ja dessantlaevade hävitamine nii merel kui ka nende baasides; vaenlase allveelaevade otsimine ja hävitamine, NSV Liidu merejalavägi, NSV Liidu rannakaitse raketi-suurtükivägi.
Tarmo Sulger

Tarmo Sulger (sündinud 26. septembril 1967) on mitmekordne Eesti meister ringrajasõidus. Ta töötab liikluseksperdina OÜ-s Stratum. Tulemused 1995-2000 1996. aasta Eesti meistrivõistlustel IV koht klassis Lada-Rex. 1997. aasta Eesti meistrivõistluste III koht klassis Super-1600. 1998. aasta Eesti meistrivõistluste IV koht klassis Super-1600. 1999. a. Eesti meister klassis Super- 1600. 1999. a. Eesti meister vabaklassis. 2000. aasta Baltimaade MV II koht klassis Super-1600. 2000. a. Eesti meister klassis Super- 1600. 2000. a. NGK Karikavõistluste I koht klassis Super-1600. 2001. a. Klassis Super-1600 4. koht (Toyota Yaris 1300cc) ja vabaklassis 2. koht autol Estfield. Hooaegadel 2002 ja 2003 tegutses Tarmo sõiduõpetaja ringraja Toyota Yarise roolis.
Beverini piiramine (1211)

Beverini piiramine oli 1211. aastal toimunud end Beverini linnuses kaitsnud kohalike latgalite piiramine ugalaste ja sakalaste väe poolt. Beverini piiramise kirjeldus pärineb Henriku Liivimaa kroonikast, mille kohaselt 1208. aastal alanud Tālava latgalite ja ugalaste-sakalaste sõjalise konflikti käigus, mida iseloomustasid sagedased vastastikused rüüste- ja sõjaretked, tungis suur ugalaste ja sakalaste vägi latgalite aladele. Nad said kätte ja tapsid paljusid latgali üliku Russini kaaskonnast, rüüstasid Trikātas ja kogunesid lõpuks Beverini linnust piirama. Pärast katset linnust põlema süüdata olevat piirajad kaitsjatele meelde tuletanud nende Ümera ääres tapetuid, need aga vastuseks Turaida juures tapetuid, soovitades eestlastel ristiusku astuda. Selle peale olid sakalased ja ugalased vihastunud ning röövitud saagiga oma maale tagasi pöördunud. Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. XV 7, lk 125
B Side

"B Side" on Eesti alternatiivroki ansambli Galvanic Elephants 2011. aasta mais ilmunud esimene helikandja. EP lindistati Tartu stuudios Ö Stuudio. EP neljas lugu "Rum Rumble" oli ansambli üldse esimene avaldatud lugu. "Thumbs Down" (3:13) "Moonstruck" (3:17) "My Time To Get Out" (3:41) "Rum Rumble" (4:05) "It's Only Cool To Watch The Rain Through A Window" (4:50) Galvanic Elephants - Side B (CD) at Discogs. Vaadatud 19.09.2014. Galvanic Elephants - Allstarz.ee. Vaadatud 19.09.2014.
Üheaegsus

Üheaegsus ehk samaaegsus (saksa keeles Gleichzeitigkeit) ehk simultaansus (inglise keeles simultaneity, saksa keeles Simultanität) ehk sünkroonsus (saksa keeles Synchronität) on sündmuste omadus toimuda täielikult või osaliselt ühel ja samal ajal. Albert Einsteini relatiivsusteooria kohaselt sõltub sündmuste üheaegsus mõnel juhul taustsüsteemist.
Mosaic (Galvanic Elephants'i album)

"Mosaic" on Eesti alternatiivroki ansambli Galvanic Elephants 2014. aasta aprillis ilmunud debüütalbum. Album lindistati Tartu stuudios Ö Stuudio ja masterdati stuudios Forwards Studio. Albumi esimene singel "Handshakes" ilmus 2014. aasta aprilli alguses. Album ilmus digitaalsel kujul 29. aprillil ja füüsilisel kujul jõudis ansambli enda välja antud album müügile 2014. aasta mais. "Diamonds And Stones" "We Are Together" (trompet: Jaak Järvekülg) "Reversed" "Pawns In A Line" "Napoleon" "Handshakes" "Fluorescent Lights" "Idèe Fixe" "Olympics" (trompet: Jaak Järvekülg) "Arvustus: Galvanic Elephants ja tema uusromantiline sündi-indi". Margus Haav, kultuur.err.ee, 09.06.2014. Hinne: 6/10. Galvanic Elephants "Mosaic". Lauri Tikerpe, Eesti Ekspress, 06.08.2014. Hinne: 6/10. Galvanic Elephants - Mosaic (CD) at Discogs. Vaadatud 19.09.2014. Galvanic Elephants - Allstarz.ee. Vaadatud 19.09.2014.
Ksenija Judajeva

Ksenija Judajeva (sündinud 17. märtsil 1970 Moskvas) on vene majandusteadlane ja riigitegelane. Alates 11. septembrist 2013 on ta Venemaa Keskpanga juhatuse aseesimees. Enne seda oli ta Venemaa Föderatsiooni presidendi eksperdivalitsuse (Экспертное управление Президента Российской Федерации) ülem. Ksenia Judajeva on Venemaa Föderatsiooni 1. klassi riiginõunik. 1992 – sai Moskva Riikliku Ülikooli majandusteaduskonnast kiitusega diplomi majandusmatemaatiku kvalifikatsiooniga; 1994 – sai Venemaa majanduskoolist magistrikraadi; 1998 – sai Massachusettsi Tehnoloogiainstituudist doktorikraadi majanduse alal; 1998–1999 – õpetas Stockholmi majanduskoolis (en:Stockholm School of Economics) üleminekuaja majandust; Alates 1999. aastast on Venemaa majanduskooli õppejõud 1999–2000 – Venemaa-Euroopa majanduspoliitika keskuse juhtivmajandusteadlane; 2000–2006 – Majanduse ja rahanduse teadusuuringute keskuse rakenduskavade direktor; 2006 – Carnegie Moskva Keskuse teadusnõukogu liige ning Strateegiliste teadusuuringute keskuse teadusjuht; 2008 – Presidendi vanemnõunik, peaökonomist; Venemaa Sberbanki makromajanduslike teadusuuringute keskuse juhataja; samal aastal sai ka valitsuse komisjoni eksperdinõukogu esimehe asetäitjaks; 2009 – veebruaris kantud esimese 100 juhtivtöötaja reservi Venemaa Föderatsiooni presidendi egiidi all; 13. juulil 2012 – 10. septembrini 2013 oli Venemaa Föderatsiooni presidendi eksperdivalitsuse ülem – presidendi administratsiooni juht Sergei Ivanov kirjeldas Judajevat suurepärase finantsistina ja majandusteadlasena; 2012–2013 – oli Venemaa Föderatsiooni presidendi esindaja G-20 juures; 2013 – juunis ennustasid eksperdid, et Judajeva saab Venemaa Keskpanga presidendi esimeseks asetäitjaks; need ennustused läksid täide 11. septembril 2013; 2014 – märtsis sai Judajeva 30. koha ajakirja Ogonjok "Venemaa 100 mõjukaima naise" edetabelis. Ksenia Judajeva on "Strateegia 2020" (ru:Стратегия 2020) uuendamisel eksperdirühma nr 3 üks juhte pensionisüsteemi reformi küsimustes ning eksperdirühma nr 10 teadussekretär finants- ja pangandussektori arendamise küsimustes. 2012. aastal oli Judajeva deklareeritud sissetulek 23 600 000 rubla. Ta osaleb regulaarselt analüütilistes telesaadetes. Judajeva on Facebooki kasutaja. Enda sõnul on ta Prince'i, Vladimir Võssotski, Viktor Tsoi ja DDT fänn. Ksenia Judajeva ei ole abielus. Ksenia Judajeva tegevuse suur kriitik on Mihhail Hazin. Hazini sõnul ei ole Ksenia Judajeva pädev, tema tegevus ei ole mõistlik ja toob kaasa rubla languse . http://worldcrisis.ru/crisis/1644506 Ksenia Judaeva biograafia Forbes
Ptolemaios XI

Ptolemaios XI Alexandros II (suri 80 eKr) oli Ptolemaioste dünastiast Egiptuse valitseja lühikest aega enne oma surma. Ta oli Ptolemaios X poeg. Ema isik on kindlalt teadmata, võimalik, et selleks oli Berenike III. Peale Ptolemaios IX surma sai võimule tema tütar ja Ptolemaios X naine Berenike III. Kuid Rooma valitseja Sulla tahtis Egiptusesse võimule Rooma-meelset valitsejat ning saatis nii tulevase Ptolemaios XI sinna, kaasas Ptolemaios IX "testament". Selle järgi pidid Berenike ja Ptolemaios hakkama valitsema koos, kusjuures nad pidid omavahel abielluma. See saigi teoks, kuid seejärel tappis Ptolemaios segastel asjaoludel oma oletatava ema ning vastse naise, kes oli egiptlaste hulgas väga populaarne. Nii lintšiti Ptolemaios peagi Aleksandria elanike poolt ning uueks valitsejaks sai Ptolemaios IX poeg Ptolemaios XII Auletes.