laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Limaskestabarjäär

Limaskestabarjäär (inglise keeles mucosal barrier) on epiteelirakkude membraanil ja nendevahelistel tiheliidustel põhinev limaskesta ioonide, molekulide, bakterite jm läbivust blokeeriv või pärssiv omadus. Limaskestabarjäär ei ole kindel anatoomiline struktuur, ja kontseptsioonina kerkis see esile arvatavasti möödunud sajandi teisel poolel (1960. ja 1970. aastatel). Osade uurijate arvates esineb limaskestabarjäär näiteks sooltes ja maos. Limaskestabarjäär koosneb tõenäoliselt mitmetest komponentidest: lima epiteeli pinnal, bikarbonaatide moodustatud puhverkiht, epiteelirakkude rakumembraanid koos nendevaheliste tiheliidustega, epiteeli kattev fosfolipiidikiht ja epiteelirakkude rakusisene pH regulatsioonisüsteem. Limaskestabarjääri ülesandeks on neutraliseerida või ka elimineerida rakku sisenenud ülemäärased H+-ioonid ja bakterid, aga ka osalemine toitainete imendumisel ja jääkainete väljutamisel. Mao limaskestabarjäär kaitseb epiteeli ka maomahla lagundava toime eest. Limaskestabarjääri talitluse häirumise korral võib tekkida ägedaid limaskestalesioone. Limaskestabarjääri kahjustavad ka mittesteroidsed põletikuvastased ravimid (näiteks atsetüülsalitsüülhape põhjustab endoskoopiliselt diagnoositud mao ja kaksteistsõrmiku limaskesta lesioone 70–90 protsendil tarvitajatest), kuid need paranevad ravimite tarvitamise lõpetamisel üsna ruttu. Limaskestabarjääri kahjustumise tagajärjel imendub soolhape limaskesta ja võib seal esile kutsuda põletikku meenutava protsessi. "Meditsiinisõnastik", 448:2004 "Gastroenteroloogia", toimetanud Vello Salupere, keeletoimetaja Elna Martson, tõlkijad Ülle Toots, Katrin Luts, Ülle Uustalu, lk 198 – 199, 2003, AS Medicina, ISBN 998582945X Sissekanne Encyclopædia Britannicas
Võõpsu tsässon

Võõpsu Migula tsässon on tsässon Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Võõpsu külas Setomaa vallas. Tsässon paikneb Võõpsu küla läbiva Tartu–Petseri tee ääres Võõpsu kalmistul. Kunagisel külakalmistul lõpetati matmine umbes 19. sajandi keskel. Dendrokronoloogiliste uuringutega on leitud, et tsässon on tõenäoliselt ehitatud 1710. aastal. Tsässona restaureerimine lõppes 2010 ja see pühitseti uuesti 2011. aasta suvel. Võõpsu tsässon 2008. aastal Sisevaade 2008. aastal Võõpsu tsässona altariruum, 2015 Võõpsu kalmistu Tsässonate loetelu Võõpsu. Migula tsässon. - Jaanus Plaat, Arne Maasik. Õigeusu kirikud, kabelid ja kloostrid Eestis. Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn 2011. Lk 870-873 Võõpsu tsässon kultuurimälestiste riiklikus registris Võõpsu küla Mikitamäe valla kodulehel
Norman Mailer

Norman Kingsley Mailer (31. jaanuar 1923 – 10. november 2007) oli ameerika kirjanik ja ajakirjanik. Tema vastuolulised vaated ameerika elulaadile on tekitanud tuliseid diskussioone. Mailer lõpetas maineka Harvardi ülikooli. Teises maailmasõjas osales ta seersandi ja ajakirjanikuna. Ta on kirjutanud Marilyn Monroe, Pablo Picasso ja Lee Harvey Oswaldi biograafiad. Juba 25-aastaselt avaldati tema teos "Alasti ja surnud" ("Naked and the dead") (1948), mis tegi ta maailmakuulsaks. Eesti keeles ilmus see teos kirjastuses Olion 1996 (tõlkis Janika Karemäe, saatesõna Enn Soosaar; 2. trükk – "Eesti Päevalehe raamat" 2006). Selles raamatus kajastuvad autori sõjakogemused Filipiinidelt. Lugu räägib rühmast Ameerika sõdureist, kes saadeti üht Vaikse ookeani saart üle võtma. Romaan, mida on peetud üheks paremaks Teist maailmasõda kajastavaks teoseks üldse, kirjeldab realistlikult sõjakeerisesse sattunud meeste tundeid. Iga tegelase olemus avatakse ükshaaval ja sügavuti. Raamatu lõpuks on lugeja kohtunud hulga huvitavate kangelastega, kes tegutsevad tõepärases õhkkonnas. Maileri enam kui veerandsajast nimetusest koosneva loomingu viimaseks lüliks on 1997 ilmunud "Poja evangeelium" ("The Gospel According to the Son") ja see kujutab autorit Jeesus Kristusena. Teose viimase peatüki tegevus toimub taevas, kus autor istub "Isa" paremal käel, nii nagu kristlik usutunnistus seda ette näeb. "Isa" temaga palju ei räägi, kurdab Mailer, kuid see-eest pühendab "Poeg" end seda usinamalt vaeste ja viletsate hooldamisele. "Ma mõtlen tihti lootusele, mis peitub vaeste nägudes," kuulutab "Poeg" Mailer, sest "üha käib võitlus Jumala ja Mammona vahel kõigi meeste ja naiste südamete pärast". Norman Mailer on pälvinud kaks mainekat Pulitzeri auhinda. 1967 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks Enn Soosaar, "Kolme ameeriklase kolm ajaloolist romaani" (Maileri romaanist "Muistsed õhtud" / "Ancient Evenings", 1983) – Looming 1986, nr 11, lk 1574–1580 Udo Uibo, "Postuumne auhind Norman Mailerile" – Looming 2007, nr 12, lk 1912–13 Elulugu, pildigalerii ja online video Norman Maileri ajaveeb ajalehes Huffington Post Ilmar Mikiver, "Jumala rollist modernismis" (Norman Maileri uuest raamatust The gospel according to the son – "Poja evangeelium") (Luup 4. august 1997, nr 16, lk 46) Hannes Varblane, "Ühe raamatu mees" (Postimees 31. jaanuar 2000) "Norman Mailer pahandab sakslasi" (Maileri viimane romaan The Castle in the Forest räägib Hitleri lapsepõlvest) (Eesti Päevaleht / Arkaadia, 17. veebruar 2007, nr 1, lk 2)
Õilme tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Õilme tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Veerenni asumis. Õilme tänav algab Veerenni tänavalt ja kulgeb esialgu peaaegu ida-läänesuunaliselt. Seejärel ristub Õilme tänav Magasini tänavaga, pöördub põhjaloode-lõunakagusuunaliseks ja edasi lääneedela-idaloodesuunaliseks. Õilme tänav lõpeb umbtänavana. Tänava esialgne nimi oli alates 27. veebruarist 1924 Õie tänav. See nimi muudeti aga kordumise tõttu ära ja praeguse nime sai Õilme tänav 25. septembril 1959. http://www.eki.ee/knab/tallinn1.htm Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 146
Zdeněk Jirotka

Zdeněk Jirotka (7. jaanuar 1911 Ostrava – 12. aprill 2003 Praha) oli tšehhi kirjanik ja raadioajakirjanik. Ta on paljude kuuldemängude, humoristlike romaanide ja följetonide autor. Zdeněk Jirotka sündis Põhja-Moraavias Ostrava linnas. Õppis algul Ostrava reaalkoolis. Pärast sealt väljaheitmist õppis müürsepaks. Hiljem jätkas õpinguid Ida-Moraavias asuva Hradec Králové kõrgemas tööstuskoolis, mille lõpetas 1933. aastal. Seejärel oli kuni 1940. aastani armees. Pärast Saksa okupatsiooni algust Tšehhoslovakkias likvideeriti armee ning Jirotka asus tööle Avalike Tööde Ministeeriumi veeteede osakonda. 1942. aastal avaldas ta humoristliku romaani "Saturnin", mida saatis menu, ning Jirotkast sai elukutseline kirjanik ja ajakirjanik. Lisaks romaanidele on Jirotka kirjutanud hulga kuuldemänge ning teinud kaastööd sellistele ajakirjandusväljaannetele nagu Lidové noviny (1940–1945), Svobodné noviny (1945–1951) ja Dikobraz (1951–1953 ja pärast 1962. aastat) ning töötanud Tšehhi raadios. Humoristlik romaan "Saturnin" (1942) Detektiivromaane parodeeriv teos "Muž se psem" ("Mees koeraga") (1944) Anekdoodi- ja lühijutukogumik "Profesor biologie na žebříku" ("Bioloogiaprofessor redelil") (1956)
Manuela Di Centa

Manuela di Centa (sündinud 31. jaanuaril 1963 Paluzzas) on Itaalia poliitik ja endine suusataja, kahekordne olümpiavõitja (1994). Albertville 1992 pronksmedal 4x5 km Lillehammer 1994 olümpiavõitja 15 km vabastiilis olümpiavõitja 30 km klassikalises stiillis hõbemedal 5 km klassikalises stiilis hõbemedal 10 km tagaajamisvõistlus (vabastiilis) pronksmedal 4x5 km Nagano 1998 pronksmedal 4x5 km Val di Fiemme 1991 hõbemedal 4x5 km pronksmedal 5 km klassikalises stiilis pronksmedal 30 km vabastiilis Falun 1993 hõbemedal 30 km vabastiilis hõbemedal 4x5 km Thunder Bay 1995 hõbemedal 30 km vabastiilis pronksmedal 5 km klassikalises stiilis Koduleht
Embūte kihelkond

Embūte kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Amboten) oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Aizpute kreisis. Embūte loss, kõrvalmõisad: Jagmann, Jagmini ja Warken, Varķes muiža Embūte kirikumõis, (Pastorat Amboten, Embūtes mācītājmuiža) Gross-Nikratzen, Lielmuiža muiža Brinkenhof, kõrvalmõis; Klein-Nikratzen, Murnieki Backhusen, Bakkhusen, Bakūzes muiža Dehsseln Groß-Wormsahten, Dižvormsātes muiža Alschhof, Alšu privātmuiža Welden, Veldes muiža Wibingen, Vībiņu muiža Meldsern, Meldzeres muiža Nigranden, Nīgrandas muiža, kõrvalmõis: Pikkulhofs, Pikelhof, Liepkalnu muiža Sirgen, Sirren, Dsirgen, Dsiras muiža Grdsen Baten, Bate, kõrvalmõisad: Alt-Baten; Charlottenhof, Šarlotes muiža; Augustenhof, Augustumuiža Pastorat Baten, Gulben, Gulbenes muiža Schmaisen, Smaižu muiža Wainoden, Vaiņodes muiža, kõrvalmõisad: Berg-Baten, Kalten, Kalleten, Dižkalētu muiža Rauden Gross-Aswikken, kõrvalmõisad: Klein-Aswikken, Mittelhof, Vidus muiža Groß-Damen, Diždāmas muiža Klein-Damen, Mazdāmas muiža, kõrvalmõis: Gustavsberg Gallkitten, Galķintes privātmuiža Pleppen, Plepju muiža, kõrvalmõis: Gailenhof, Gaiļa muiža Elkeseem, Elkuzemes muiža Preekuln-Assiten, Priekules Asītes muiža, kõrvalmõisad: Elkeseem, Elkuzemes muiža ja Abelneeken, Ābelnieki Firks-Assiten, Baģu Asītes muiža, kõrvalmõis: Berghof Mescheneeken, Mežnieku muiža, kõrvalmõis: Karlshof, Kārļa muiža Nodaggen, Nodegu muiža, kõrvalmõis: Weslaiden Diensdorf, Dinsdurbes muiža, kõrvalmõis: Seppen, Sepene Groß-Dselden, Lieldzeldes muiža, kõrvalmõis: Dseldgallen Klein-Dselden Lehnen, Lēnu muiža, kõrvalmõis: Lissen katoliku kiriku Pastorat Lehnen, Muggerkaul, Mugurkaula muiža Tukkumshof, Tuckumshof, Tukuma muiža Gross-Windaushof, Ventasmuiža Klein-Windaushof Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 449–451. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 449–451. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1918). Kreis Hasenpoth, seite 534-573
Saka kihelkond

Saka kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Sackenhausen) oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Aizpute kreisis. Saka kirikumõis (Kirchpiels-pastorat Sakkenhausen) (saksa keeles Seemuppen, läti keeles Ziemupes muiža, kõrvalmõis: Ewangen, Evangas muiža Wallhof, Valki muiža Stembern, Stemberu muiža Sewneeken Saka loss ja Saka mõis Sackenhof, Sackenhausen, Sakaspils, kõrvalmõis: Charlottenhof, Šarlotes muiža Rotenhof, Rothof, Sarkanmuiža muiža Freiberg, Freiberģes muiža Ostbach, Ostbakas muiža Münde ehk Sackenmünde, Mindes muiža Bächhof, Neuhof Strandhof, Strantes muiža Ullmalen, Ulmahlen, Ulmales muiža Labraggen, Labragas muiža Charlottenhof, Šarlotes muiža. Apprikken, Apriķu muiža Groß-Dserwen, Lieldzerve Klein-Dserwen, Mazdzerve Dubenalken, Dunalkas muiža Duppelsdorf, Dupelnieki Gross-Liepen, Lipa Rawen, Rāvas muiža Schlosshof, Cīrava mõis Zierau, Cīravas muiža Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 447. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1918). Kreis Hasenpoth, seite 534-573 Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 447. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1918). Kreis Hasenpoth, seite 534-573
2014. aasta Rahvaste Ühenduse mängud

2014. aasta Rahvaste Ühenduse mängud olid 20. mängud, mis toimusid 23. juulist 4. augustini Glasgow's Šotimaal. See oli korraldamise ajal suurim Šotimaal peetav spordiüritus. Varem oli Rahvaste Ühenduse mängud toimunud Šotimaal 1970. ja 1986. aastal Edinburghis. Võistlustel osales 4947 sportlast 71 riigist. Toimus 261 võistlust 17 spordialal. 2014. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel osales ligi 4950 sportlast. Rohkem sportlasi oli osalenud vaid eelmistel, 2010. aasta mängudel, kui osales ligi 6000 sportlast. 7. oktoobril 2013 kinnitas Gambia, et ei osale mängudel, kuna riik lahkus paar päeva varem Rahvaste Ühendusest. Jalgrattasõit (sh maastikusõit, maanteesõit ja trekisõit; 23) Judo (14) Kergejõustik (50) Laskmine (19) Lauatennis (7) Maadlus (14) Maahoki (2) Murukeegel (10) Netball (1) Poks (13) Ragbi (1) Squash (5) Sulgpall (6) Triatlon (3) Tõstmine (19) Ujumine (44) Vettehüpped (10) Võimlemine (20) Medali võitsid 37 Rahvaste Ühenduse maa sportlased, vähemalt ühe kuldmedali võitis 21 Rahvaste Ühenduse maad. Pärast 1986. aasta mänge oli medalitabelis esimene Inglismaa. Viimastel kuutel mängudel oli medalitabelis esimene Austraalia. Korraldajariik Šotimaa võitis rekordiliselt 19 kuldmedalit ja 53 medalit. Esimese Rahvaste Ühenduse mängude medali võitis Kiribati meeste tõstmisvõistlusel. Esimese Rahvaste Ühenduse mängude kuldmedali võitis Grenada meeste 400 meetri jooksus. Enim medaleid võitis Lõuna-Aafrika ujuja Chad le Clos, kes võitis seitse medalit (kaks kulda, ühe hõbeda ja neli pronksi). Kanada võimleja Patricia Bezzoubenko võitis enim kuldmedaleid. Viiele kuldmedalile võitis ta lisaks ühe pronksmedali. ██ Korraldajariik (Šotimaa) ""The Gambia withdraw from Glasgow 2014 Commonwealth Games"". Daily Mail. DMG Media. 6. oktoober 2013. Vaadatud 27. juuli 2014. ""Medal Table - Glasgow 2014"". BBC Sport. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuli 2014. Vaadatud 10. august 2014. McCullough, Ian (31. juuli 2014). ""Kataotau wins Kiribati's first Games medal"". Sydney Morning Herald. Vaadatud 10. august 2014. ""Medalists"". Glasgow 2014 Ltd. Vaadatud 10. august 2014. Ametlik koduleht
Ulrike Meinhof

Ulrike Marie Meinhof (7. oktoober 1934 Oldenburg – 9. mai 1976 Stuttgart) oli saksa ajakirjanik, poliitaktivist ja hiljem vasakäärmuslik terrorist. Ulrike Meinhofi vanemad olid kunstiajaloolased Werner Meinhof ja Ingeborg Meinhof. Vanemad surid varakult ning pärast ema surma 1949. aastal sai Ulrike ja ta vanema õe Wienke eestkostjaks veendunud sotsialist ajaloolane Renate Riemeck. 1955. aastal lõpetas Ulrike Meinhof gümnaasiumi ning õppis seejärel Marburgi ja Münsteri Ülikoolis filosoofiat, pedagoogikat, sotsioloogiat ja germanistikat. 1958. astus ta Sotsialistlikku Saksa Üliõpilasliitu (heideti sealt küll 1959. aastal vasakpoolitsemise tõttu välja) ja hakkas tegutsema ajakirjaniku ja publitsistina. 1959. aastal hakkas ta tegema kaatööd ajakirjale konkret. 1960–1964 oli ta sama ajakirja peatoimetaja. 1961. aastal abiellus ta ajakirja väljaandja Klaus Rainer Röhliga. Neil oli kaks tütart. Abielu lahutati 1967. aastal. Tol perioodil oli Ulrike Meinhof üks Lääne-Saksamaa populaarsemaid ajakirjanikke. 1968. aastal asus Ulrike Meinhof Hamburgist elama Lääne-Berliini, kus töötas Berliini Vaba Ülikooli õppejõuna. Tema poliitilised vaated radikaliseerusid üha enam. 1969. aastal lõpetas ta ajakirjale konkret kaastöö tegemise. 1970. aasta 14. mail osales Meinhof Andreas Baaderi vangistusest vabastamises ja hakkas seejärel elama illegaalselt. Temast sai üks Punaarmee Fraktsiooni loojaid, ideolooge ja juhte. Jordaanias said Meinhof, Gudrun Ensslin, Andreas Baader, Horst Mahler ja teised väljaõppe relvastatud võitluse alal. Lääne-Saksamaale tagasipöördumise järel osales ta pangaröövides ja korraldas pommiatentaate. Politsei arreteeris Ulrike Meinhofi 15. juunil 1972 Hannoveris. 29. novembril 1974 mõistis kohus ta kaheksaks aastaks vangi. 21. mail 1975 algas tema ja teiste Punaarmee Fraktsiooni liikmete vastu uus kohtuprotsess. 9. mail 1976 leiti ta oma kambrist pooduna. Ametliku versiooni kohaselt oli tegemist enesetapuga. http://www.emma.de/artikel/raf-1989-wie-war-das-den-50ern-264466 http://www.rafinfo.de/bio/m-q/meinhof.php http://biography.yourdictionary.com/andreas-baader-and-ulrike-meinhof Ulrike Meinhof 1934–1976 Lebendiges Museum Online http://www.dieterwunderlich.de/Meinhof.htm Anja Deuble:Ulrike Meinhof: Eine Frau radikalisiert sich NDR, 14. november 2019 http://www.deutschlandradiokultur.de/raf-terroristin-ulrike-meinhof-verhaftet.932.de.html?dram:article_id=208857 http://uni-protokolle.de/Lexikon/Ulrike_Meinhof.html http://www.historyofwar.org/articles/people_meinhof_ulrike.html
Ameerika Ühendriikide kirjanike loend

Siin on loetletud USA kirjanikke. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Kathy Acker (1947–1997) Henry Adams (1838–1918) George Ade (1866–1944) Jelena Ahtjorskaja (1985) Louisa May Alcott (1832–1888) Thomas Bailey Aldrich (1836–1907) Nelson Algren (1909–1981) Joseph Alexander Altsheler (1862–1919) Sherwood Anderson (1876–1941) Maya Angelou (1928–2014) Christopher Anvil (1922) Jay Asher, USA kirjanik (1975-) Isaac Asimov (1920–1992) Gertrude Atherton (1857–1948) David Auburn (1969–) Louis Auchincloss (1917) Paul Auster (1947) Amelia Atwater-Rhodes (1984) Richard Bach (1936) James Baldwin (1924–1987) Irving Bacheller Nicholson Baker Russell Banks (1940) Amiri Baraka (1934-2014) Giannina Braschi (1953) Fredric Brown (1906–1972) Sandra Brown (1948–) Charles Bukowski (1920–1994) Truman Capote Orson Scott Card John Dickson Carr Michael Chabon Whittaker Chambers (1901–1961) Raymond Chandler Tom Clancy Ernest Cline Margaret Craven Lydia Davis Rene Denfeld Helen DeWitt Joan Didion Edgar Lawrence Doctorow Lloyd C. Douglas Roger Ebert (1942–2013) Carrie Fisher Vince Flynn (1966–2013) Charles Frazier (1950–) Elizabeth Gilbert (sündinud 1969) Louise Glück (sündinud 1943) Sue Grafton (sündinud 1940) Anna Katharine Green (1846–1935) Paul Greenberg (sündinud 1967) Alex Haley (1921–1992) Dashiell Hammett Daniel Handler Lorraine Hansberry Frank Herbert Mary Higgins Clark (1927–2020) Douglas Hofstadter (1945–) Robert E. Howard (1906–1936) Varina Howell (1826–1905) Nathaniel Hawthorne (1804–1864) John Irving (1942–) James Jones Miranda July Stephen King Maxine Kumin Michael Landon Arthur Laurents Ann Leckie Dennis Lehane Robert Ludlum Masiela Lusha Hans Massaquoi (1926–2013) Stephenie Meyer (1973–) Edna St. Vincent Millay (1892–1950) Madeline Miller (sündinud 1978 või 1979) Walter M. Miller Margaret Mitchell (1900–1949) Naomi Novik (1973–) Frank O’Hara Bill O'Reilly Alicia Ostriker Katherine Paterson James Patterson (1947–) Sylvia Plath (1932–1963) Ayn Rand (1905–1982) Anne Rice (1941–) Rick Riordan (1964–) Alexandra Ripley (1934–2004) Nora Roberts (1950–) Morgan Robertson (1861–1915) Philip Roth (1933–2018) Louis Sachar (1954–) Christine Schutt Maurice Sendak (1928–2012) Irwin Shaw Sidney Sheldon (1917–2007) Upton Sinclair Gary Snyder (1930–) Nicholas Sparks Danielle Steel (1947–) Maggie Stiefvater Irving Stone (1903–1989) Dorothea Tanning (1910–2012) Sara Teasdale (1884–1933) Ross Thomas (1926–1995) Hunter S. Thompson (1937–2005) Michael Tobias (1951) Scott Turow (1949) John Updike S. S. Van Dine Carl Van Vechten (1880–1964) Rob Walker (1968–) Robert James Waller (1939–2017) Thornton Wilder Ingliskeelne kirjandus
Limaskest

Limaskestaks ehk mukoosaks (ladina keeles tunica mucosa) nimetatakse paljude selgroogsete loomade kehaavausi ja õõneselundite (sh sooled) sisepinda katvat kesta. Limaskestade areng, morfoloogia, funktsioonid, histoloogia ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti, indiviiditi, arenguastmeti kui ka asendist lähtuvalt. Limaskest koosneb valdavalt mitmekihilisest limaskesta epiteelist ja selle all paiknevast sidekoelisest limaskesta päriskihist (lamina propria mucosae) ning paiguti ka limaskesta lihaskihist (lamina muscularis mucosae). Limaskestale järgneb submukooskiht. Limaskest on kantud rahvusvahelisse inimese anatoomia standardisse Terminologia Anatomica ning inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse Terminologia Histologica vastavate elundite limaskestana. Eristatakse nina, suu, neelu, söögitoru, seedetrakti, mao, hingetoru, bronhide, sapipõie, ussripiku, kusejuha, kusepõie, peensoole, käärsoole, tühisoole, kaksteistsõrmiku, tupe, sugutiluku, pärasoole, emakalimaskesta ja silmade sidekesta jt. Paljude limaskestade seintes paiknevad näärmed, mis eritavad lima. Mitmeis paigus sisaldavad limaskestad ka närve ja veresooni. Limaskestade funktsioonid sõltuvad elundkonnast. Nii on suuõõnes, neelus, söögitorus ja pärakus limaskesta ülesandeks limaskestaimmuunsuse tagamine, maos aga kaitse ja maomahla eritamine, peensooles imendumine, jämesooles kaitse, imendumine ja sooltes ka ainete transport. Immuunkaitse tagamisel osaleb limaskestas paiknev limaskestaga seotud lümfikude (sh ninaga seotud lümfikude, sooltega seotud lümfikude, bronhidega seotud lümfikude, silmasidekestaga seotud lümfikude, kõriga seotud MALT, nahaga seotud MALT, kuseteedega seotud MALT, LDALT, TALT jt). Limaskestas on mitmeid rakutüüpe, mille esinemine oleneb limaskesta asukohast, näiteks Langerhansi rakud. endokardium emakalimaskest limaskestabarjäär "Meditsiinisõnastik", 429:2004. Arne Lepp. "Inimese anatoomia, I osa. Liikumisaparaat, siseelundid", Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 336, 2013, ISBN 978-9949-32-239-8. Sissekanne Encyclopædia Britannicass Beebipillide kasutamine võib rikkuda suu limaskesta, 6. märts 2013, veebiversioon (vaadatud 25.12.2014) Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Mucous membrane seisuga 27.07.2014.
Szmul Zygielbojm

Szmul Mordechaj Zygielbojm (שמואל זיגלבוים) (21. veebruar 1895 – 12. mai 1943 London) oli Poola juudi sotsialistlik poliitik. Szmul Zygielbojm oli pärit vaesest paljulapselisest perekonnast. Juba 10-aastaselt läks ta vabrikusse tööle. 1917. aastal ühines Zygielbojm Bundiga ja 1924. aastal valiti ta selle keskkomiteesse. 1927. aastal valiti ta Varssavi linnavolikogusse ja 1938. aastal Łódźi linnavolikogusse. Pärast Poola okupeerimist Saksamaa poolt põgenes Zygielbojm 1939. aasta detsembris Belgiasse. Kui Saksa väed ründasid 1940. aasta mais Belgiat, põgenes ta Prantsusmaale ja sealt edasi Ameerika Ühendriikidesse. 1942. aasta märtsis saabus Zygielbojm Londonisse, kus ta oli Bundi esindaja Poola eksiilvalitsuse juures. Varssavi geto ülestõusu ajal kirjutas Szmul Zygielbojm 11. mail 1943 kirja Poola eksiilvalitsuse presidendile ja peaministrile. 12. mai 1943 sooritas ta oma Londoni korteris enesetapu, keerates gaasikraani lahti. http://www.deathcamps.org/occupation/zygielbojm.html http://www.polskatimes.pl/artykul/891122,70-lat-temu-szmul-zygielbojm-popelnil-samobojstwo-protestowal-przeciw-obojetnosci-wobec-holokaustu,id,t.html?cookie=1 http://yad-vashem.org.il/about_holocaust/documents/part2/doc154.html http://yiddishkayt.org/view/zygielbojm/
Pervomaisk (Luhanski oblast)

Pervomaisk on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Luhanski oblastis, Luhani jõe vasakkaldal. Linn on kasvanud välja Oleksandrivka (asutatud 1765. aastal) ja Petro-Marivka (asutatud 1865. aastal) asulast, linna õigused sai 1938. aastal. Kuni 1920. aastani kandis asula Petro-Marivka nime. Pervomaiski haldusalas on kaks linna (Girske ja Zolote) ja kaks alevit (Nižne ja Toškivka) Linnas elas 2011. aasta 1. jaanuaril 38 801 inimest. 2014. aasta Ukraina kriisi ajal võtsid venemeelsed separatistid linna oma kontrolli alla. 25. juulil alustasid Ukraina relvajõud separatistide väljatõrjumist linnast. Operatsioon ei õnnestunud ja 2015. aasta seisuga on linn mässuliste kontrolli all. Septembris 2015 oli linnas hinnanguliselt 15 000–17 000 elanikku. Ukraina sõdurid Pervomaiski piiril juulis 2014 "Державний комітет статистики України. Чисельність наявного населення України на 1 січня 2011 року, Київ-2011 (doc)". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2012. Vaadatud 27. juulil 2014. У Первомайську терористи зайняли військомат Ukraine Advances After Heavy Fighting "Жителей Первомайска попросили не выходить из подвалов". Ukrajinska Pravda. 27. juuli 2014. Vaadatud 27. juulil 2014. Luganski elanikud maksavad karmi hinda, Postimees, 29. september 2015  Pervomaisk – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis 14. november 2014. Ukrajinska Pravda. Valitsus kinnitas riigi kontrolli all mitteolevate asulate nimekirja (ukraina keeles) Первомайська міськрада 5. oktoober 2014. Infovastupanu. Гумконвой Путина не доехал: террористы раздают живых курей жителям оккупированного Первомайска. Видео (vene keeles) 9. oktoober 2014. Liga Novosti. Первомайск после обстрелов террористов: фото разрушений (vene keeles) 13. november 2014. Infovastupanu. Террористы ЛНР довели людей до голодовки: хлеб теперь по карточкам, 200 гр в однируки (vene keeles)
Pervomaisk

Pervomaisk on mitme asustatud koha nimi. Pervomaisk – linn Luhanski oblastis Pervomaisk – linn Mõkolajivi oblastis Pervomaisk – linn Nižni Novgorodi oblastis Pervomaiske Pervomaiskoje