laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Givenchy-en-Gohelle

Givenchy-en-Gohelle on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. See asub 1,8 km põhja pool Kanada riiklikust Vimy memoriaalist, mis on pühendatud Vimy seljandiku lahingule ja Esimeses maailmasõjas kadunud Kanada sõduritele, kellel pole teadaolevat hauda; memoriaal on ka kahe Kanada kalmistu koht. Küla purustati Esimese maailmasõja ajal, kuid ehitati pärast sõda uuesti üles. Givenchy-en-Gohelle on suur põllumajandusküla, mis asub 9,7 km Arrasist põhja pool, teede D51 ja D55 ristumiskoha ümbruses. Bois de Givenchy ehk Givenchy mets katab suure osa vallast selle põhjaküljel. Põllumajandustoodete valiku edendamiseks on Givenchy-en-Gohelle vald istutanud viinamarju (chardonnay ja pinot Grigio). Esimene viinamarjasaak saadi 2000. aastal. Saint-Martini kirik Esimese maailmasõja ajal oli Givenchy-en-Gohelle Arrasi lahingute ajal Saksa ja liitlasvägede vahelisel rindejoonel ja sai tõsiselt kannatada, eriti Vimy seljandiku lahingus 1917. aastal. Suure osa Esimesest maailmasõjast oli küla ka pidevate maa-aluste võitluste koht Saksa ja Briti tunneliüksuste vahel. 2. Kanada diviis vallutas Givenchy-en-Gohelle'i 13. aprillil 1917. Sealsel Kanada kalmistul mälestatakse üle 150 sõjaohvri (1914–1918) ja sinna on maetud 109 Vimy seljandiku lahingus hukkunut. Vimy seljandiku lahingu sajandat aastapäeva tähistati küla lähedal asuvas Kanada riiklikus Vimy memoriaalis 9. aprillil 2017. Ürituse-eelsed hinnangud näitasid, et kohale saabub kuni 30 000 inimest. 2017. aasta aprilli alguses oli küla kaunistatud 500 Kanada lipuga. Kanada riiklik Vimy memoriaal, et mälestada Esimeses maailmasõjas Kanada hukkunuid ja teadmata kadunuid Prantsusmaal. St. Martini kirik, pärineb 17. sajandist. Kanada sõjamälestusmärk ja kalmistud. Vallamaja Saint-Martini kirik Sõjamälestusmärk Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Gouy-Servins

Gouy-Servins on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Vald asub u. 16 km Lensist läänes, teede D57 ja D75 ristumiskoha ümbruses. Gouy-Servins'i kirik St. Rochi kirik, pärineb 16. sajandist. Sõjamälestusmärk ja sõjahauad. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Ivan Tjutrin

Ivan Ivanovitš Tjutrin (Ива́н Ива́нович Тю́трин; sündis 29. mail 1981 Tomskis) on Venemaa opositsioonipoliitik ja ühiskonnategelane. Vaba Venemaa Foorumi kaasasutaja, opositsioonilise Venemaa tegevuskomitee kaasasutaja. Varem oli ta Ühinenud Demokraatliku Liikumise "Solidaarsus" tegevdirektor. 2003 lõpetas Tomski Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna. 2003–2006 Tomski 8. keskkooli ajaloo- ja ühiskonnateaduste õpetaja. Aastast 2007 Tomski ülikooli rahvusvaheliste suhete ajaloo õppejõud. 2005. aasta juunis juhtis Garri Kasparovi loodud Ühinenud Kodanikerinde Tomski piirkondlikku haru. 2008–2013 Ühinenud Demokraatliku Liikumise "Solidaarsus" föderaalse poliitilise nõukogu liige, 2010–2012 tegevdirektor. 2011–2012 osales Venemaa opositsiooni massimeeleavalduste korraldamises. Tänu oma pikaajalisele avalikule positsioonile Putini režiimi vastu oli ta sunnitud 2012. aastal riigist lahkuma. 2016. aasta märtsis asutas ta koos Garri Kasparoviga Vilniuses Vaba Venemaa Foorumi, Venemaa opositsiooni suurima platvormi ja on de facto selle liider. 2022. aastal sai temast Venemaa Tegevuskomitee (välis-venelaste poliitiline liikumine, kes seisavad vastu Putini vallandatud sõjale ja Putini režiimile ning seisavad kõigi Venemaa sõja- ja diktatuurivastaste jõudude ühendamise eest) asutajaliige. 16. detsembril 2022 lisas Venemaa justiitsministeerium ta "välisagentide" nimekirja. https://www.forumfreerussia.org/biographies/tyutrin
Grenay (Pas-de-Calais)

Grenay on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Vald asub u. 8 km Lensist loodes, teede D165 ja D58 ristumiskoha ümbruses. Grenay kirik Töö 640 m sügavuse Grenay kaevanduse 11 rajamiseks Compagnie des mines de Béthune poolt algas 1904. aasta oktoobris. 749 m sügavuse šahti 11bis kaevamine ventilatsiooniks algas 1906. aasta mais. Kaevandamine algas 1908. aasta aprillis. Šahtid täideti tagasi 1967. aastal ja pinnapaigaldised hävitati 1969. aastal. Notre-Dame'i kirik, pärineb 18. sajandist. St. Louise'i kirik, pärineb 20. sajandist. Sõjamälestusmärk ja sõjahauad. Äärmiselt vana puu. Ballyshannon, Donegali krahvkond, Iirimaa Ruddington, Nottinghamshire, Suurbritannia Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Peeter Kaasik

Peeter Kaasik (sündinud 28. oktoober 1974) on eesti ajaloolane. Peamine uurimisvaldkond on Eesti sõjaajalugu XX sajandil. 2003. aastal lõpetas bakalaureusekraadiga Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloo-osakonna ning kaitses 2012. aastal Tallinna Ülikooli Ajaloo Instituudi juures doktorikraadi. Aastatel 2000–2009 Inimsusevastaste Kuritegude Uurimise Eesti Sihtasutuse teadur, alates 2009. aastast Eesti Mälu Instituudi teadur. Aastast 2016 Eesti Sõjamuuseumi – kindral Laidoneri muuseumi teadur. Publikatsioone Peeter Kaasik. Suur sõda ja Eesti. Tallinn: Äripäev, 2022 Peeter Kaasik, Mauri Kiudsoo, Pearu Kuusk, Martin Herem, Üllar Kurik. Forest Brothers: Archaeologists and Historians on the Trail of Forest Brothers. Tallinn: Äripäev, 2021 Merike Jürjo, Peeter Kaasik, Igor Kopõtin, Hellar Lill, Kristjan Luts jt. Eesti sõjaajalugu: valitud peatükke Vabadussõjast tänapäevani. Koost T. Tannberg; toim Mart Orav. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2021 Peeter Kaasik, Lauri Vahtre, Urmas Salo jt. Eesti Vabadussõja ajalugu, I–II. Toim L. Vahtre. Tallinn: Varrak, 2020 Marti Taru, Eli Pilve, Peeter Kaasik. Noorsootöö Eestis: 19. sajandi keskpaigast kuni 21. sajandi esimese kümnendi lõpuni : ajalooline ülevaade. Tallinn: Eesti Noorsootöö Keskus, 2015 Peeter Kaasik. Nõukogude Liidu sõjavangipoliitika Teise maailmasõja ajal ja sõjajärgsetel aastatel: Sõjavangide kinnipidamissüsteem Eesti näitel ja hinnang sõjavangide kohtlemisele rahvusvahelise õiguse järgi. Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus, 2012 Magnus Ilmjärv, Peeter Kaasik, Mart Laar, Ago Pajur, Tõnu Tannberg jt. Sõja ja rahu vahel, II köide, Esimene punane aasta: okupeeritud Eesti julgeolekupoliitiline olukord sõja alguseni. Toim E. Tarvel, M. Maripuu. Tallinn: S-Keskus, 2010 Peeter Kaasik, Olev Liivik, Indrek Paavle, et al. Estonia since 1944: reports of the Estonian International Commission for the Investigation of Crimes Against Humanity. Ed T. Hiio, M. Maripuu, I. Paavle. Tallinn: Inimsusevastaste Kuritegude Uurimise Eesti Sihtasutus, 2009 Toomas Hiio, Peeter Kaasik, Argo Kuusik, Aivar Niglas, Meelis Maripuu jt. Estonia 1940-1945: reports of the Estonian International Commission for the Investigation of Crimes Against Humanity. Ed T. Hiio, M. Maripuu, I. Paavle. Tallinn: Inimsusevastaste Kuritegude Uurimise Eesti Sihtasutus, 2006 "Metsavendluse uurimine tõi ajaloolasele mitu tunnustust". Inimene. 3. detsember 2022. Vaadatud 30. septembril 2023. "ETIS". www.etis.ee. Vaadatud 30. septembril 2023.
Galaagolased

Galaagolased (Galagidae) on esikloomaliste sugukond poolahviliste alamseltsist. Nad on Sahara-taguses Aafrikas väga levinud, elutsedes sealsetes metsades, savannides ja võsastikes. Galaagod on aktiivsed öösiti ning toituvad peamiselt putukatest, puuviljadest, mahlast ning vaigust. Neil on nahkhiirtega sarnased kõrvad, mida nad kasutavad ööpimeduses putukate tabamiseks. Erinevalt oma lähimatest sugulastest loorilastest liiguvad galaagod puudel hüpetega. Neid aitavad selles pikad tugevad tagajäsemed ning kohev pikk saba. Galaagolased ja loorilased moodustavad koos leemuritega leemurilaadsete infraseltsi.
Sotsiaalepistemoloogia

Sotsiaalepistemoloogia on epistemoloogia haru, mis uurib seda, kuidas kollektiivide uskumused on õigustatud, ratsionaalsed või teadmist moodustavad, ja teiste inimeste mõju indiviidi otsustele, mida uskuda. Tänapäeva sotsiaalepistemoloogia tekkele eelnes postmodernismi, sotsiaalkonstruktivismi ning sotsiaalsetele teaduse ja tehnika uuringute nime all tuntud mõttesuund, mis püüdis õõnestada tõe, ratsionaalsuse, usaldatavuse ja objektiivsuse mõistet, ohustades epistemoloogiat. See, mida peetakse tõeseks või objektiivseks, on selle lähenemise järgi suuresti sotsiaalsete praktikate saadus. Selle mõttesuuna juhtide seas olid Michel Foucault, Thomas Kuhn, Bruno Latour, Barry Barnes, David Bloor, Steven Shapin ja Richard Rorty. Need mõtted veensid väga väheseid epistemolooge. 1980. aastate lõpus ja 1990. aastate alguses hakkasid epistemoloogid ja teadusfilosoofid eesotsas Alvin Goldmani ja Philip Kitcheriga kirjeldama vastust, mis küll tunnistab sotsiaalsete tegurite tähtsust, kuid jätab episteemilised standardid paika. Sellest saigi alguse sotsiaalepistemoloogia. Sotsiaalepistemoloogial on kolm põhilist suunda. Isikutevaheline sotsiaalepistemoloogia vaatleb, kuidas indiviid kasutab oma vaadete kujundamisel või revideerimisel teiste inimeste uskumusi või väiteid. Teine suund on kollektiivide sotsiaalepistemoloogia, mis eeldab, et teatud inimrühmadel on uskumused, ning uurib nende õigustatuse tingimusi. Kolmas suund, institutsioonide sotsiaalepistemoloogia, uurib, kuidas rühmad või institutsioonid, millel endal uskumusi pole, mõjutavad informatsiooni levimist oma liikmete vahel. Goldman 2020: 10–11. Goldman 2020: 11–12. Goldman 2020: 12. Miranda Fricker, Peter J. Graham, David Henderson, Nikolaj Pedersen 2020. Nikolaj J. L. L. Pedersen. The Routledge Handbook of Social Epistemology, Routledge. Alvin I. Goldman 2020. The What, Why, and How of Social Epistemology, lk 10–20.
1972. aasta magnettormid

1972. aasta magnettormid olid 1972. aasta augustis aset leidnud intensiivsete magnettormide seeria. Magnettormid toimusid 1972. aasta augusti esimeses pooles, 20. Päikese aktiivsustsükli ajal. Torme peetakse nende tugevuse poolest võrreldavaks Carringtoni sündmusega. Magnettorme põhjustasid augusti esimese nädala jooksul aset leidnud leidnud Päikese loited, millest kõige tugevam toimus 4. augustil. Tegu oli ülitugeva X-klassi loitega ja sellest lähtuv laetud osakeste voog jõudis Päikeselt Maale 14,6 tunniga, mis on teadaolevalt kiireim päikesetuule liikumiskiirus, mida teadlased on iial mõõtnud. Magnettormid põhjustasid ulatuslikke elektri- ja sidevõrgu häireid Põhja-Ameerikas ning häireid satelliitsides. 4. augustil 1972 põhjustas magnettorm Vietnami sõja käigus Põhja-Vietnami ranna lähedale Hải Phòngi linnast lõunasse paigutatud USA meremiinide väljal arvukate meremiinide iseenesliku detoneerumise. Miinide lõhkemist vaatlesid sündmuspaigast juhuslikult üle lennanud USA sõjaväelendurid. Knipp, Delores J.; Fraser, Brian J.; Shea, M. A.; Smart, D. F. (25. oktoober 2018). "On the Little‐Known Consequences of the 4 August 1972 Ultra‐Fast Coronal Mass Ejecta: Facts, Commentary, and Call to Action". Space Weather (inglise). 16 (11): 1635–1643. DOI:10.1029/2018SW002024. ISSN 1542-7390. Carter, Brett (8. november 2018). "Blasts from the past: how massive solar eruptions 'probably' detonated dozens of US sea mines". The Conversation (inglise). Vaadatud 1. oktoobril 2023. "A 1972 solar storm triggered a Vietnam War mystery". CU Boulder Today (inglise). 12. november 2018. Vaadatud 1. oktoobril 2023. Heliofüüsik Tamitha Skovi 20. sajandi sündmusi käsitlev (ingliskeelne) ettekanne Youtube'is
Soojushulk

Soojushulk on füüsikaline suurus, mis iseloomustab termilise energia kandumist ühelt termodünaamiliselt süsteemilt teisele. See on keha siseenergia hulk, mis kandub ühelt kehalt teisele soojusülekandes. Soojushulga tähis on Q ja mõõtühik džaul (1J). Seda saab arvutada valemitega. Q = cmΔT, kus Q on soojushulk, c on erisoojus, m on mass ja Δt on temperatuuri muut. Q = λm, kus Q on soojushulk, λ on sulamissoojus ja m on mass. Q = Lm, kus Q on soojushulk, L on keemissoojus ja m on mass. Q = rm, kus Q on soojushulk, r on kütteväärtus ja m on mass. Q = ΔU + A, kus Q on soojushulk, ΔU on siseenergia muut ja A on sisejõudude poolt tehtav töö. Seda valemit tuntakse ka termodünaamika esimese seadusena.  Pikemalt artiklis Soojus "e-õpik : Füüsika 9.klassile". opik.fyysika.ee. Vaadatud 27. mail 2024. "e-õpik : Füüsika 9.klassile". opik.fyysika.ee. Vaadatud 27. mail 2024. "e-õpik : Füüsika 9.klassile". opik.fyysika.ee. Vaadatud 27. mail 2024. "Termodünaamika (soojusenergia)". opik.fyysika.ee. Vaadatud 27. mail 2024. "e-õpik : Energia". opik.fyysika.ee. Vaadatud 27. mail 2024.
Drohiczyn

See artikkel räägib Poola linnast. Valgevene linna kohta vaata artiklit Drahičyn. Drohiczyn on linn Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Siemiatycze maakonnas, Drohiczyni valla halduskeskus. Drohiczyn asub Lääne-Bugi paremal kaldal, Valgevene piirist 38 km kaugusel. Asulat on esmamainitud 1142. aastal. 12. sajandil kuulus Drohiczyn Vene vürstide valdusse. 13. sajandi alguses kuulus asula Masoovia hertsogile Konrad I-le, seejärel Galiitsia-Volõõnia vürstiriigile ja 1280. aastast Leedu suurvürstiriigile. Linnaõigused sai Drohiczyn 1498. aastal. 1569. aastal liideti linn Poola kuningriigiga. 1566–1795 oli Drohiczyn Podlaasia vojevoodkonna keskus. Kolmanda Poola jagamise tulemusel läks linn 1795. aastal Preisi kunungriigi võimu alla. 1807. aastal liideti Drohiczyni paremkaldaosa Venemaa Keisririigiga, vasakkaldaosa Varssavi hertsogiriigiga. 1815. aastal läks linn Venemaa Keisririigiga reaalunioonis olenud Poola Kuningriigi (nn. Kongressi-Poola) koosseisu. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/062013810024-0922998?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 6.10.2022. Drohiczyn Encyklopedia PWN. Vaadatud 1. oktoobril 2023
Loo (perekonnanimi)

Loo on perekonnanimi. Malaisias oli Loo 2014. aastal sageduselt 130. perekonnanimi, nimekandjaid oli üle 51 000 ja USA–s oli sellenimelisi isikuid rohkem kui 5500. Eesti oli nimekandjate arvult riikide hulgas 16. kohal. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Loo 239 inimesel: 111 mehel ja 128 naisel. Perekonnanimede levikult oli Loo meeste puhul 706. kohal ja naiste puhul 654. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Loo vanuserühmas 0–4, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,37. Nimi oli kõige sagedasem Järva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 4,02 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Järvamaal Järva-Madise kihelkonnas, Saaremaal Pöide kihelkonnas, Läänemaal Ridala kihelkonnas ja Harjumaal Jõelähtme kihelkonnas nimeks Lo ja Loo. Nimede eestistamisel võeti Loo aastatel 1935–1940 uueks perekonnanimeks 87 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Andresson, Brockner, Burdukov, Eichelmann, Flint, Habermann, Jakobson, Johannson, Kirkmann, Krainev, Lähker, Lahze, Lammas, Langfeldt, Leimann, Leinbok, Leümann, Limberg, Lindeberg (2), Lipstok (2), Loberg, Loden, Logberg, Logvinenko, Lohmann, Lohv, Lomann (2), Lõmps, Loo-Lahker, Loolähker, Looman, Loomann (16), Loomsman, Loomsmann (2), Loopmann, Lorenberg (4), Lossmann (5), Mikalovitch, Mikonovitch, Morosov (2), Pallopson, Roosmann, Saaberg, Sopp, Stern, Suurmann, Tärn (4), Tompsohn, Tschätinikov ja Vinkelberg (3). Charles-André van Loo, prantsuse maalikunstnik (1705–1765) Jean-Baptiste van Loo, prantsuse portreemaalija (1684–1745) Katrin Loo, eesti jalgpallur (1991–) Laine Loo, eesti arst (1920–2018) Martin Loo, eesti jalgrattur (1988–) Raine Loo, eesti näitleja (1945–2020) Rudolf Loo, eesti maadleja (1902–1983) Verner Loo, eesti balletitantsija (1932–1997) Loo Surname. Vaadatud 1. oktoober 2023. Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 1.10.2023) Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Loo. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Loo. Loo statistikaameti andmebaasis
Malik Ahmedilov

Malik Ahmedilov (vene keeles Малик Ахмедилов; c. 1976 – 11. august 2009), tuntud ka kui Abdulmalik Ahmedilov, oli Venemaa uuriv ajakirjanik, kes tegutses Dagestani Vabariigis. Ahmedilov oli avaarikeelse päevalehe Hakikat (ХIакъикъат, 'tõde') juhtiv uuriv korrespondent. Ta töötas ka poliitilise kuukirja Sogratl (Согратль, 'mägiküla') peatoimetajana. Ahmedilov oli tuntud Dagestanis mitmete ametnike lahendamata mõrvade uurimise poolest. Hakikati veergudel kritiseeris Ahmedilov tugevalt Venemaa föderaaljõude ja kohalikke õiguskaitseorganeid usu- ja poliitilise vabaduse piiramise eest "äärmuslusevastase" kampaania varjus. Ahmedilov leiti 11. augustil 2009 autost mõrvatuna Dagestani pealinna Mahhatškala servas Ta oli mõrva ajal 33-aastane. Politsei arvas, et Ahmedilovit tulistati lähedalt püstolist, kuigi sõltumatud allikad on väitnud, et teda tulistati Winchesteri vintpüssist. Sama allika sõnul väidavad pealtnägijad, et lasud sooritasid tundmatud isikud, kes väljusid numbrimärkideta ja toonitud klaasidega autost. Samuti on nad väitnud, et nägid autot mitu päeva ajakirjaniku maja lähedal. Ahmedilovi tapmine toimus pärast mitut reporterite ja ajakirjanike mõrva Dagestanis, sealhulgas teleajakirjanik Abdullah Ališajevi mõrva 2008. aasta septembris. 2009. aasta märtsis tapeti veel kaks Dagestani ajakirjanikku. "Journalist shot dead in Russia's Dagestan-police". Reuters. 11. august 2009. Vaadatud 11. augustil 2009. "Investigative Journalist Killed in Russia's Dagestan". Radio Free Europe. 11. august 2009. Vaadatud 11. augustil 2009. Editor shot and killed in Dagestan. Committee to Protect Journalists. 11 August 2009 {{citation}}: tühi viide (juhend)
Nina Jefimova

Nina Jefimova (umbes 1971 – 9. mai 1996 Groznõi, Tšetšeeni Vabariik, Venemaa) oli Tšetšeenia pealinna Groznõi kohaliku venekeelse ajalehe Vozroždenije ('taassünd') reporter. Ta oli 18. ajakirjanik, kes tapeti Tšetšeenias pärast Esimese Tšetšeenia sõja algust. 9. mail 1996 leiti 25-aastane Nina Jefimova kuklasse tehtud lasu tagajärjel surnuna – ka tema 73-aastane ema oli tapetud – pärast seda, kui nad mõlemad olid röövitud Groznõi äärelinnas asuvast korterist. Jefimova surnukeha leiti järgmisel hommikul Groznõi Leninski rajoonist, tema ema surnukeha aga samal õhtul Groznõi mahajäetud konservitehasest. Groznõi ja Moskva ajakirjanikud usuvad, et tema mõrv oli seotud artiklitega, mida ta oli avaldanud Tšetšeenia kuritegevuse kohta. Kohalik korrakaitseametnik, kes keeldus ajakirjanikele oma nime avaldamast, väitis, et mõrv pandi toime "eraelulistel põhjustel". Jefimova ajalehte kirjeldas Moskva meediajärelevalve rühmitus Glasnost Defense Foundation kui "suhteliselt sõltumatut". Sel ajal kontrollis kogu Tšetšeenia meediat Doku Zavgajevi valitsus. Nadežda Tšaikova Anna Politkovskaja "ANOTHER JOURNALIST KILLED IN CHECHNYA". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. juuni 2018. Vaadatud 1. oktoobril 2023. "Russia: Journalist killed". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. oktoober 2006. Vaadatud 7. detsembril 2006. Journalist Nina Yefimova killed[kõdulink] Committee to Protect Journalists (13. mai 1996). "Journalist Nina Yefimova killed". IFEX. Vaadatud 18. juunil 2018.
Ramzan Hadžijev

Ramzan Hadžijev (vene keeles Рамзан Хаджиев; 14. november 1955 Kasahstan – 11. august 1996 Tšetšeenia) oli Pervõi Kanali (ORT) Põhja-Kaukaasia büroo juht. Hadžijev oli 19. ajakirjanik, kes hukkus 20 kuud kestnud Tšetšeenia sõjas. 11. augustil 1996 tapeti Hadžijev, kui ta üritas oma naise ja väikese pojaga lahkuda Tšetšeenia pealinnast Groznõist. Teda tulistati pähe pärast seda, kui ta läbi Venemaa sõjaväe kontrollpunkti liikus. ORT teatas, et tšetšeeni mässulised võtsid sihikule etnilise tšetšeeni Hadžijevi, kuna too toetas Moskvas loodud valitsust. Nende autos olnud kaasreisija ütles aga Venemaa televisioonile NTV, et nad sattusid hoopis Vene soomukite tule alla. Hiljem olid tema kolleegid kinnitanud, et Vene föderaalsõdurid lasid teda kaks korda pähe. Uurimist ei ole algatatud. Russian, Chechen leaders OK cease-fire, Associated Press Journalist killed in Chechnya p.25, Editor & Publisher No. 157, Part I, 14 August 1996 RFE/RL Archive, Radio Free Europe Russia's Harsh Press Climate by Catherine A. Fitzpatrick, Committee to Protect Journalists
Lints

Lints on perekonnanimi. Ameerika Ühendriikides oli perekonnanimi Lints 2014. aastal ligi 500 isikul. Eesti oli selle nime kandjate arvult maailma riikide hulgas 2. kohal. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lints 128 inimesel: 54 mehel ja 74 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lints meeste puhul 1887. kohal ja naiste puhul 1407. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lints vanuserühmas 40–44, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,74. Nimi oli kõige sagedasem Lääne maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 12,0 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Virumaal Rakvere ja Väike-Maarja kihelkonnas, Tartumaal Rannu ja Kambja kihelkonnas, Viljandimaal Põltsamaa kihelkonnas, Harjumaal Juuru kihelkonnas ja Pärnumaal Pärnu-Elisabethi kihelkonnas 7 korral nimeks Linz, Lintz ja Lints. Nimede eestistamisel võeti Lints 1935. aastal uueks perekonnanimeks isiku poolt, kelle perekonnanimi oli varem Raumann. Nimi Lints vahetati kahel korral 1937. aastal, kui uueks nimeks võeti Lindaru ja Lindsalu. Heli Lints, eesti omavalitsustegelane (1963–) Rosanna Lints, eesti laulja (1995–) Rudolf Lints, eesti sõjaväelane (1891–1942) Lints Surname. Vaadatud 1. oktoober 2023. Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 1.10.2023) Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Lints. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Lints. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Lints. Lints statistikaameti andmebaasis
Tamitha Skov

Tamitha Skov (sünninimi Tamitha Lynne Mulligan) on Los Angeleses tegutsev kosmoseilma uuriv füüsik ja avalik esineja. Skov prognoosib ja analüüsib helio- ja eksosfääri kosmoseilmaprotsesse, tutvustades uurimistulemusi nii sotsiaalmeedias kui ka muudes meediakanalites. Ta on sotsiaalmeedias tuntud kosmoseilmateadustajana (Space Weather Woman). Praegu töötab Skov teadlasena The Aerospace Corporationis ning heliofüüsika ja kosmoseilma abiprofessorina Millerville'i ülikoolis. "Earth, Planetary, and Space Sciences | Graduate Student Alumni". epss.ucla.edu. Vaadatud 1. augustil 2024. "Solar storm heading to Earth may bring Northern Lights far south. Here's how to see the auroras". NBC News (inglise). 22. märts 2019. Vaadatud 21. septembril 2021. "From Vancouver to Lake Superior, the northern lights made a fleeting appearance Monday morning". Washington Post (Ameerika inglise). ISSN 0190-8286. Vaadatud 21. septembril 2021. Skov, Tamitha Mulligan; Nitta, Nariaki (12. detsember 2016). "The Relationship between Stealth CMEs and Coronal Holes: Origin, Interaction, and Geoeffectiveness". AGU Fall Meeting Abstracts. AGU. Bibcode:2016AGUFMSH13B2294M. "2019-03-16: Space Weather Seminar by Dr. Tamitha Skov at CSUN". SCALACS (Ameerika inglise). 6. märts 2019. Vaadatud 21. septembril 2021. "TECH TALK WITH DR. TAMITHA SKOV, THE SPACE WEATHER WOMAN". IEEE vTools - Events. "In all likelihood, someday the sun will knock out the grid". Popular Science (Ameerika inglise). 18. märts 2019. Vaadatud 21. septembril 2021. "Sun's biggest outburst this cycle is sending solar storms to Earth and Mars". Room, The Space Journal (Ameerika inglise). Vaadatud 21. septembril 2021. "The sun may offer key to predicting El Niño, groundbreaking study finds". Washington Post (Ameerika inglise). ISSN 0190-8286. Vaadatud 21. septembril 2021. Frazier, Sarah (18. september 2020). "Everyday Effects of the Solar Cycle". NASA. Vaadatud 21. septembril 2021. "Media hyped a chance to see the northern lights last Saturday night. It was a bad forecast badly communicated". Washington Post (Ameerika inglise). ISSN 0190-8286. Vaadatud 21. septembril 2021. "Ham Radio Forms a Planet-Sized Space Weather Sensor Network". Eos (Ameerika inglise). 9. veebruar 2021. Vaadatud 21. septembril 2021. "Google Podcasts - What The Weather Podcast". podcasts.google.com. Vaadatud 21. septembril 2021. "Indoor Antennas That Work". TWiT.tv. Vaadatud 21. septembril 2021. "Aerospace AMS 2021 | The Aerospace Corporation". Aerospace Corporation (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 21. september 2021. Vaadatud 21. septembril 2021. "Department of Earth Sciences Faculty | Millersville University". www.millersville.edu (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 21. september 2021. Vaadatud 21. septembril 2021. Tamitha Skovi koduleht (inglise keeles)