laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Acacia cambagei

Akaatsia Acacia cambagei on liblikõieliste sugukonda akaatsia perekonda kuuluv puu või põõsas. Levinud Austraalias Uus-Lõuna-Walesis, Põhjaterritooriumil ja Queenslandis. Keskmiselt 7 m, kuni 15 m kõrge puu või põõsas, võra laius kuni 5 m. Koor tumepruun, kare, lõheline. Oksad nõrgad, rippuvad. Fülloodid kahvatukallid, süstjad keskmiselt 12 cm pikad. Õied kollased, kerajad, tihedates kobarates, õitseb sügisel ja talvel. Kaunad pikad, kitsad, hallikaspruunid. Eritab tugevat, ebameeldivat lõhna. Valguslembene, kuid põuda, tugevat tuult ja külma taluv. Mulla suhtes vähenõudlik, kuid eelistab raskeid savikaid muldi. Kasutatakse Austraalia farmerite poolt lammaste söödataimena ja hekkides. Hinnatakse ka väga tugeva puidu pärast.
Hõbeakaatsia

Hõbeakaatsia (Acacia dealbata) on liblikõieliste sugukonda akaatsia perekonda kuuluv puu või põõsas. Jaguneb kaheks alamliigiks, Acacia dealbata dealbata ja Acacia dealbata subalpina, mis annavad omavahel hübriide. Kasvab looduslikult Austraalias Uus-Lõuna-Walesis, Victorias ja Tasmaanias. Lisaks on teda introdutseeritud mitmele poole Kesk-Aasiasse, Indiasse, Lõuna-Euroopasse, USA-sse ja Brasiiliasse. Tüvi tavaliselt kuni 8 m, maksimaalselt 30 m kõrge, võra kuni 4 m lai. Koor pruun, heleda jahuja kirmega kaetud. Lehed (fülloodid) peened, kahelisulgjad, kuni 12 cm pikad. Noored lehed sageli kollakate tippudega. Väikesed õied on koondunud okste tippudes paiknevatesse kahvatukollastesse kobaratesse. Kaunad seemnete vahelt veidi kitsenenud, sinakad kuni (küpsenuna) purpurjad. Vajab kergeid muldi ja tuulevarjulist kasvukohta, samuti piisavalt niiskust. Külmakindel, kuid ei talu kestvat põuda. Erinevalt teistest akaatsiatest kasvab isegi soostunud aladel. Suhteliselt kiirekasvuline. Kultiveeritakse nii koores leiduvate (kuni 20% kuivkaalust) parkainete pärast, kui ka ilutaimena. Oluline on ka parfümeeriatööstuses kasutatava eeterliku õli tootmiseks (Euroopas oluline majanduslik tähtsus näiteks Prantsuse Riviera ümbruses). Lõuna-Prantsusmaalt eksporditakse ka mujale Euroopasse hõbeakaatsia oksi, tuntud mimoosiokste nime all. Samuti turustatakse neid mimoosidena Musta mere piirkonnas. Vt. majanduslik tähtsus. Hõbeakaatsia andmebaasis eElurikkus
Wifi.ee

wifi.ee on veebileht, mis kajastab avalike Wi-Fi-võrkude asukohti Eestis. Portaal Wifi.ee propageerib turvalise Wi-Fi pakkumist Eestis. Portaalis leiduvad WiFi levialad on rajatud RIA juhendi järgi. Wifi.ee alustas tööd 2002. aasta märtsis. WiFi.ee Traadita Wiki Wifikaardistajad
Anatoli Ennvere

Anatoli Ennvere (enne eestistamist Anatoli Entson; 28. märts 1900 – 21. jaanuar 1987) oli eesti põllumajandusteadlane. Ennvere, Anatoli 1947. Hariliku orasheina bioloogiast ja tõrjest. Tartu. Ennvere, Anatoli; Karmin, Martin 1973. Umbrohutõusmete määraja. Tallinn: Valgus. Annuk, Karl 1998. Dr. agr. professor Nikolai Rootsi. Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi Toimetised 8.
Kummiakaatsia

Kummiakaatsia (Acacia senegal) on liblikõieliste sugukonda akaatsia perekonda kuuluv puu või põõsas. Levinud troopilises Aafrikas Saharast lõuna pool, idas kuni Araabia poolsaare lõunaosani. Keskmiselt 5–6 m kõrgune vihmavarjukujulise võraga puu, noorena okkaline põõsas. Tüvi okkaline ja tugevalt harunenud. Koor noorena hallikasvalge, vananedes tumeneb. Lehed hallikasrohelised, paarissulgjad, vahelduvad, umbes 7 cm pikad. Õied kollakad, õisikutes. Kaunad suhteliselt pikad, pruunid. Eelistab sügavaid liivaseid muldi ja rohket päikesepaistet. Suhteliselt külma- ja põuakindel. Erinevalt enamikust akaatsiatest heitlehine (heidab põuaperioodil lehed maha; pärast põuaperioodi puhkevad õied ja lehed üheaegselt). Noorena on väikelindudele oluline pesapuu, kuna okkad kaitsevad pesa ründajate eest. On ka toidutaimeks paljudele gasellidele. Majanduslikult on kummiakaatsia tähtis eelkõige seoses ta vaigust toodetava kummiaraabikuga. See on keerulise koostisega, kleepjas, toitaineterikas valkjas mass, lahustub hästi vees. Oma toitvuse tõttu on kasutusel pärismaalaste toiduainena (200 grammist piisab täiskasvanud inimese päevatoiduks). Hotendotid kasutavad seda haigete ja nõrkade turgutamiseks. Tänapäeval leiab kasutust mitmesugustes tööstusharudes: farmaatsiatööstuses (pillide ja pastade sideainena), akvarellvärvides, tindi paksendajana, liimides, tuletikkudes, tekstiilitööstuses ning muidugi ka toiduainetööstuses. On oluline paljude Aafrika rahvaste igapäevaelus ning rahvameditsiinis ja sealt tulenevalt ka folklooris. Juba vana-ajal oli oluliseks ekspordiartikliks troopilisest Aafrikast. Kummit on muu seas mainitud ka Vanas Testamendis, kui üht Pundist väljaveetavat luksuskaupa. Egiptlased kasutasid seda värvide valmistamisel. Araabia kummi oli tuntud vanas Kreekas ja Roomas, uuesti sai tuntuks 14. sajandil Itaalias ja üleeuroopaliselt 17. sajandi Prantsusmaal. Tööstuslikult hakati kasutama alates 18. sajandist, intensiivsemalt alates 1830. aastatest.
Kingstown

Kingstown on Saint Vincenti ja Grenadiinide pealinn. Asub Saint Vincenti saarel Saint George'i vallas. Elanike arv oli 2006. aastal 18 200. Linn on saare põllumajanduse keskus. Asutati 18. sajandi alguses inglaste poolt. Kingstownis on Saint Vincenti suurim sadam, mille kaudu toimub banaanide, marantajahu, pähklite ja kopra väljavedu ning parvlaevaühendus Grenadiinidega. Linnas asub E. T. Joshua lennujaam. Aasta keskmine õhutemperatuur on 24,5 °C ja sademete hulk 1100 mm. https://www.citypopulation.de/en/stvincent/
Terijoki konverents

Terijoe konverents oli 2.–4. märtsil (17.–19. veebruaril vkj) 1907 Soome linnas Terijokil peetud VSDTP Eestimaa organisatsioonide (Eestimaa Kommunistliku Partei eellase) saadikute kongress. Pärast keiser Nikolai II ja II Riigiduuma (Venemaa Keisririik) vastasseisu ning II Riigiduuma laialisaatmist kevadel 1907 kogunesid vabama poliitilise keskkonnaga Soome radikaalsemate poliitiliste parteide esindajad. Konverentsi valmistas ette VSDTP Tallinna komitee (Эстонский РК Петербургской организации). Konverentsil osales 1115 sotsiaaldemokraatliku partei liikme 21 saadikut. Eesti Vähemlaste poolt olid esindajad August Rei, Alma Ostra, Villem Maasik jt. ja Eesti enamlaste poolt Hans Pöögelmann, Tõldsepp Dvigateli tehasest jt. Terijoki konverentsil pandi alus üksikute Eestimaa VSDTP organisatsioonide tegevuse koordineerimisele ning bolševike liini järgimisele tegevuses. Töötati välja põhikiri ja valiti 5-liikmeline keskkomitee, ajalehe (Kiir) toimetus ja revisjonikomitee. Konverentsi päevakorras oli arutelu VSDTP V Kongressi resolutsiooni projekti üle, mille oli koostanud Vladimir Uljanov. Eestimaa sotsiaaldemokraatide bolševistliku suuna esindajad Hans Pöögelmanni juhtimisel võitsid enamuse. Kongressist võttis osa ka II Riigiduuma saadik – Tallinna Dvigateli vagunitehase tööliste esindaja P. Pärn. Katkendid mineviku võitlustest., Edasi: Venemaa Kommunistline (enamlaste) Partei Peterburi Eesti osakonna häälekandja, nr. 57, 14 märts 1923 ЦЕНТР "БЛИЖНЕЙ ЭМИГРАЦИИ"
Uuskeinsism

Uuskeinsism (ka neokeinsism) on koolkond majandusteaduse teooriad, mis on edasi arendatud John Maynard Keynesi ideedest (keinsism), kuuluvad osaliselt ka uusklassikaliste teooriate hulka, kuid mida ei peaks segi ajama postkeinsismiga, mis arendas keinsismi mudeleid edasi. Uuskeinsism sidus majandusteadust teiste sotsiaalteadustega ehk põhjendas mikroökonoomika baasil makroökonoomikat. Uuskeinsism tekkis seoses 1970. aastate majanduskriisi ajal tehtud kriitikaga keinsismile. Algul täiendas John Hicks keinsismi mudelit, kuidas poliitikaga saab kontrollida majandust, IS/LM-mudeliga, mida kasutades on võimalik jälgida reaalse poliitika ja majanduse omavahelist sõltuvust ja leida tasakaalupunkti, arvesse võttes ka reaalset raha pakkumist ja SKP-d. Teine keinsismi põhimõte oli Phillipsi kõver, mis sidus sõltuvussuhtesse töötuse ja inflatsiooni. 1970. aastatel leiti, et korraga võivad suureneda nii töötus kui ka inflatsioon. Leiti, et vanad mudelid enam ei toimi ja otstarbekas oleks kombineerida omavahel biheiviorismi, mänguteooriaid ja monetarismi. Muutused NSV Liidu lagunemise tagajärjel ja majanduse üldisel globaliseerumisel ei võimaldanud enam klassikalise majandusteooria mudeleid kasutada, kuna hinnad ei muutnud nii kiiresti ja otseselt, nagu muutus nõudluse ja pakkumise vahekord. Majandusteadlane Paul Krugman ütles selle kohta, et "töötab väga hästi praktikas, aga teoorias halvasti". Joseph Stiglitz leidis, et olukorras, kus ratsionaalse valiku teooria arvestab, et kõigil on olemas kogu informatsioon, ei vasta tegelikule olukorrale ja pigem on oluline on tegeleda riskide juhtimisega. Robert Lucas kritiseeris uuskeinsiste leides, et ratsionaalne valik on esmajärgulisem, kui ükskõik milline fiskaalpoliitika või rahanduspoliitika. Uuskeinsistid aga väitsid, et ratsionaalne valik toimib vaid teatud tasakaalutingimusel täieliku tööhõive olukorras. Krugman, Paul. "There's something about macro". Vaadatud 2.01.2008. Gregory Mankiw, David Romer: „New Keynesian Economics“ (Cambridge, MA und London, MIT Press, 1991).
Stephenie Meyer

Stephenie Meyer (sünninimi Stephenie Morgan; sündinud 24. detsembril 1973 Hartfordis) on Ameerika Ühendriikide kirjanik. Stephenie Meyeri esimene teos oli vampiiriromaan "Videvik", mis ilmus 2005. aastal ja tegi autori kohe tuntuks. Järgmiste romaanidega kujunes sellest romaanisari "Videvik". Meyer kasvas üles Arizonas kuuelapselises perekonnas. Ta lõpetas keskkooli Arizonas ja astus Brigham Youngi ülikooli Utah's, mille lõpetas bakalaureusekraadiga inglise kirjanduses. Ta tutvus Christian Meyeriga ajal, mil ta elas Arizona osariigis, ja abiellus temaga 1994, kui nad mõlemad olid 21-aastased. Christian oli audiitor, kuid loobus ametist, et pere eest hoolitseda. Neil on kolm poega ja nad elavad Arizonas Glendale'is. Enne kirjanikuks hakkamist oli Meyer töötanud vaid kinnisvaraettevõttes külastajate vastuvõtjana. Ning enne "Videviku" sarja polnud ta üldse midagi kirjutanud, isegi lühijutte mitte. Meyer on mormooni kiriku liige. Ta on teatanud, et on oma vaadetelt kitsarinnaline, ei joo alkoholi ega suitseta. 2008. aastal linastus romaani "Videvik" põhjal loodud film "Videvik". 2009. aastal lavastas Chris Weitz romaanisarja teise raamatu järgi filmi "Videviku saaga: Noorkuu". 2010. aastal lavastas David Slade romaanisarja kolmanda raamatu järgi filmi "Videviku saaga: Päikesevarjutus". 2011. aastal lavastas Bill Condon romaanisarja neljanda raamatu järgi filmi "Videviku saaga: Koidukuma – osa 1" ja 2012. aastal "Videviku saaga: Koidukuma – osa 2". "Twilight" (2005); eesti keeles "Videvik", tõlkinud Marge Paal, Pegasus 2008, ISBN 9789949442492 "New Moon" (2006); eesti keeles "Noorkuu", tõlkinud Marge Paal, Pegasus 2008, ISBN 9789949442690 "Eclipse" (2007); eesti keeles "Päikesevarjutus", tõlkinud Marge Paal, Pegasus 2009, ISBN 9789949453160 "Breaking Dawn" (2008); eesti keeles "Koidukuma", tõlkinud Marge Paal, Pegasus 2009, ISBN 9789949453399 "Midnight Sun" (2020); eesti keeles "Keskööpäike", tõlkinud Marge Paal, Pegasus "Prom Nights from Hell" (2007) "The Host" (2008; eesti keeles "Keha", tõlkinud Marge Paal, Pegasus 2010) ISBN 9789949472109 "The Twilight Saga: The Official Guide" (2009) Ametlik koduleht
Jomo Kenyatta

Jomo Kenyatta (sünninimi Kamau wa Ngengi; ka Kamau Ngengi; 20. oktoober 1894 Gatundu – 22. august 1978 Mombasa) oli Keenia poliitik, riigi esimene peaminister (1963–1964) ja esimene president (1964–1978). Jomo Kenyatta kuulub kikujude hulka. Ta käis šoti misjonikoolis ning sealt saadud mõjutuste sunnil pöördus 1914. aastal ristiusku. Ristimisel sai ta nimeks John Peter Kamau, kuid võttis peagi uueks nimeks Johnstone Kamau. Jomo Kenyatta oli Keenia esimene peaminister 1. juunist 1963 kuni 12. detsembrini 1964. Pärast seda peaministri ametikoht kaotati ning presidendist sai ühtlasi valitsusjuht. Ametikoht loodi uuesti alles 2008. aastal. Seejärel sai Kenyattast Keenia president. Riigipea oli ta kuni oma surmani 22. augustil 1978. Keenia neljas president Uhuru Kenyatta on Jomo Kenyatta poeg. "Facing Mount Kenya" (1938) "My People of Kikuyu and the Life of Chief Wangombe" (1944) "Suffering Without Bitterness" (autobiograafia 1968) "Kenya: The Land of Conflict" (1971) "The Challenge of Uhuru: The Progress of Kenya" 1968–1970 Tema järgi on nimetatud Nairobi Jomo Kenyatta rahvusvaheline lennujaam. Mzee Jomo Kenyatta
Casimir Carl Eduard von Raupach

Casimir Carl Eduard von Raupach (7./19. august 1842 Tartu – 7./19. veebruar 1913 Tartu) oli baltisaksa loomaarstiteadlane, veterinaariaprofessor. Casimir Carl Eduard Raupach oli baltisakslane; TÜ itaalia ja saksa keele lektor ja Carl Eduard Raupachi poeg, Maximilian Raupachi vend. Lõpetas 1859 Tartu Kubermangugümnaasiumi. Õppis Tartu Veterinaariakoolis veterinaarmeditsiini aastatel 1860–1864; veterinaariamagister. (1875, TVK), väitekiri "Die Resultate der letzten Rinderpestimpfungen in dem Impfinstitute Karlowka". Töötas seejärel mitmel pool Venemaal. Oli 1865–1868 Turkestanis, 1868–1870 Orenburgi Junkrutekoolis ja 1870–1876 Poltaava kubermangus Karlovka veterinaararst, 1876–1882 Tartu Veterinaariainstituudi (TVI) eripatoloogia ja -teraapia, üldteraapia ja eksterjööri õppetoolide erakorraline professor ja kliiniku juhataja, 1882–1907 eripatoloogia ja teraapia ning 1882–1897 epizootoloogia õppetooli korraline professor ja 1882–1905 TVI direktor. Olnud 1888–1895 ühtlasi TVI bakterioloogiajaama juhataja. Uurimisvaldkond: veiste Siberi katku puhune vaktsineerimine, lammaste pidamine ja haigused, hobuste eksterjöör, loomataudide diagnoosimine ja tõrje. 12 teadustrükist. Die Schäferei in Karlowka mit besonderer Rücksichtnahme auf sanitäre Verhältnisse. SPb, 1876 Критический очерк и исследование одного дела о сапе в кавалерии (kaasautor). Санкт-Петербург, 1890 Сообщение об опытах лечения коросты овец куперовым порошком (Coopers sheep dipping). Дерпт, 1890. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti biograafiline leksikon. Täiendusköide. Tartu, Tallinn, 1940, 77–78 Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710–1960. Köln, Wien, 1977, 609 Eesti Loomaarstlik Ringvaade (1994) 2, 55–57 Eesti Loomaarstlik Ringvaade (1994) 3, 64–66 Ernits, E., Aaver, E. Über das Leben und die Tätigkeit der Professoren Woldemar Gutmann und Casimir Carl Eduard Raupach. // Jb. der Akad. Gesellschaft für Deutschbaltische Kultur in Tartu (Dorpat). Tartu, 1996, 1, 81–83 Tehver, J. Einiges aus der Geschichte der Dorpater Veterinärschule und des Veterinär-Instituts. // Eesti Loomaarstlik Ringvaade V (1931) 4/5 Альбом имматрикулированных в ДВИ, 39-42 Профессор Казимир Карлович Раупах. // Вестник общественной ветеринарии (1913), 4, 198–200 Ваганов С. В. К биографии К. К. Фон Раупаха, бывшего директора и профессора Юрьевского ветеринарного института. // Вестник общественной ветеринарии (1913), 6, 304–308 Памяти проф. Казимира Карловича Раупаха. // Ветеринарная жизнь (1913), 8, 142 Ветеринарная энциклопедия. М, 1969, 332 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Türgi kohv

Türgi kohv on kohvijook, mis saadakse röstitud kohviubade väga peeneks jahvatatud pulbri keetmisel spetsiaalses potis cezve's. Valmis jook valatakse tassi ja oodatakse veidi, kuni kohvipaks vajub tassi põhja. Juuakse kuumalt, soovi korral lisatakse suhkrut. Türgi kohv on väga levinud Lähis-Idas, Põhja-Aafrikas, Kaukaasias ja Balkani maades. Eri maades kannab jook erinevaid nimetusi: Kreekas on see tuntud kui Kreeka kohv, Põhja-Makedoonias kui Makedoonia kohv jne. Ka mujal maailmas pakutakse paljudes kohvikutes ja restoranides türgi kohvi. Türgi kohvi valmistamiseks on vaja kitsa suu ja laia alumise osaga keedunõu (cezve't) ja teelusikat. Kohv valmistatakse värskelt jahvatatud, soovitatavalt tumeda röstiga kohviubadest. Kohv peab olema väga peeneks pulbriks jahvatatud. Kohv ja suhkur lisatakse külmale veele, segatakse ja pannakse keema. Kui kohv keema läheb, võetakse pott tulelt ja jook valatakse tassidesse. Türgi kohv on välja valades väga kuum, mistõttu seda serveeritakse tavaliselt klaasitäie külma veega. Vesi aitab suud jahutada ja värskendada, et kohvi oleks parem maitsta. Kogu keedunõu sisu valatakse tassi, aga kohvi ei jooda põhjani – kohvipaks jääb tassi alles. Levinud on ka tassi põhja jäänud kohvipaksu pealt ennustamine. Selleks keeratakse tass tavaliselt alustassile ümber, oodatakse paar minutit ja seejärel ennustatakse tulevikku kohvipaksul olevate mustrite järgi.
Kongo kohvipuu

Kongo kohvipuu (Coffea canephora) on madaraliste sugukonda kohvipuu perekonda kuuluv liik. Algselt levis kongo kohvipuu Lääne- ja Kesk-Aafrikas. Nüüd kasvatatakse kongo kohvipuud eelkõige Aafrikas ja Brasiilias, kus see on tuntud ka Conilloni nime all, samuti Kagu-Aasias, kuhu selle tõid Prantsuse kolonisaatorid 19. sajandil. Viimastel aastatel on kongo kohvipuu suurim kasvataja Vietnam[viide?], mis kasvatabki ainult seda kohvipuuliiki. Kongo kohvipuud on lihtsam kasvatada ja hooldada kui teist levinumat kohvipuuliiki araabia kohvipuud ning seetõttu on selle kasvatamine ka odavam. Et araabika kohvi peetakse üldiselt kvaliteetsemaks ja maitsvamaks, kasvatatakse kongo kohvipuud enamasti madalama kvaliteediga kohvi tegemiseks. Kongo kohvipuu vilju hakati kohvi valmistamiseks kasutama alles 18. sajandil. Kongo kohvipuu viljadest valmistatud saadust nimetatakse robusta kohviks.
Zákynthose väin

Zákynthose väin (kreeka Δίαυλος Ζακύνθου (Díavlos Zakýnthou)) lahutab Zákynthose saart Peloponnesose poolsaarest.
Kuressaare oblast

Kuressaare oblast oli vahetult enne asehalduskorra kehtestamist, 3/14. märtsil 1783, asutatud haldusüksus Läänemereprovintsidesse kuulunud Läänemere saartest. Oblastikeskus asus Kuressaares. 15/26. märtsil jagati oblast kaheks maakonnaks, teine maakonnalinn tuli asutada Hiiumaale või mõnele teisele sobivale saarele. Asehalduskorra kehtestamise tõttu jäi oblast tegelikult loomata. 3/14. juulil allutati Saaremaa maakonnana Riia kubermangule.
Robusta kohv

Robusta kohv on kongo kohvipuust (Coffea canephora) saadav kohv. Umbes kolmandik maailmas toodetavat kohvist on robusta kohv. Robusta kohv sisaldab umbes kaks korda rohkem kofeiini kui araabika kohv. Seda peetakse vähem kvaliteetseks ja maitsvaks kui araabika kohvi. Robusta kohvi röstitud oad on kummimaitselised, põlenud maitsega, kibedamad kui araabika kohvi röstitud oad. Robusta kohvi kasutatakse palju lahustuvates kohvides ning vängemates espressosegudes. Tavalistest kohvidest võib tuua näiteks Fürsten Kaffee, mille koostisest moodustab 50% jahvatatud robusta kohvioad, 50% jahvatatud araabika kohvioad.
Vabadussõja Üleriikliku Monumendi Püstitamise Peakomitee

Vabadussõja Üleriikliku Monumendi Püstitamise Peakomitee moodustati 6. detsembril 1938 Vabariigi Presidendi poolt väljakuulutatud Vabadussõja üleriikliku monumendi püstitamise korraldamise seadusega (RT 193, 99, 859) Vabadussõja üleriikliku monumendi püstitamise teostamiseks ja selleks vajalikkude eeltööde tegemiseks. Peakomitee auesimeheks oli Vabariigi President (Konstantin Päts) ja esimeheks Vabadussõja-aegne Sõjavägede Ülemjuhataja (Johan Laidoner). Peakomitee ase-auesimeesteks olid Peaminister (Kaarel Eenpalu, Jüri Uluots), Riigivolikogu Esimees (Jüri Uluots, Otto Pukk) ja Riiginõukogu Esimees (Mihkel Pung) Peakomitee liikmeiks olid: Vabariigi Valitsuse liikmed; Riigivolikogu ja Riiginõukogu juhatuse liikmed; Riigikohtu Esimees (Kaarel Parts); Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku pea (Hugo Bernhard Rahamägi, Johan Kõpp); Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku pea (metropoliit Aleksander); Tallinna ülemlinnapea (Jaan Soots, Aleksander Tõnisson); Eesti Panga president (Jüri Jaakson); Sõjavägede Staabi ülem (Nikolai Reek, Aleksander Jaakson); Kaitseliidu ülem (Johannes Orasmaa); Riikliku Propagandatalituse (hiljem Informatsiooni Keskuse) juhataja (Ants Oidermaa); Tallinna Garnisoni ülem; Vabadusristi Vendade Ühenduse Keskjuhatuse esimees; Eesti Vabariigi Tartu Ülikooli rektor (Hugo Kaho); Eesti Vabariigi Tallinna Tehnikaülikooli rektor (Paul Kogerman, Jüri Nuut); maakonnakomiteede esimehed; esimese ja teise astme linnade ning maakonnalinnade hulka kuuluvate kolmanda astme linnade komiteede esimehed; Eesti Punase Risti Seltsi president; kõigi kutsealaste omavalitsuste esimehed. Peakomitee võis üleriiklikkude organisatsioonide esimehi kutsuda osa võtma peakomitee töödest, samuti kutsuda oma koosseisu liikmeõigusega üldtuntud ja auväärseid kodanikke, eriti neid, kel teeneid Vabadussõjas või riikliku ülesehitamise töös pärast Vabadussõda. Kui Vabadusristi Vendade Ühenduse Keskjuhatuse, Eesti Punase Risti Seltsi ja kutsealaste omavalitsuste esimehed juba kuulusid peakomitee koosseisu oma muu ametialase või seltskondliku seisundi tõttu, siis kuulus peakomiteesse vastava organisatsiooni või omavalitsuse abiesimees või juhatuse liige esimehe määramisel. Peakomitee pidas oma esimese koosoleku 20. veebruaril 1939 auesimees Konstantin Pätsi juhatusel Toompea lossi Valges saalis. Kogu rahvas Vabadusmonumenti püstitama. Rahvaleht, 21. veebruar 1939, nr. 44, lk. 5. "Kivid saavad elavaks, kui rahvas tänutundes ehitab Vabadusmonumendi!" Uus Eesti, 21. veebruar 1939, nr. 51, lk. 1.
Ohvitseride teenistuskäigu seadlus

Ohvitseride teenistuskäigu seadlus (RT 1938, 100, 871) määras Eesti ohvitseride teenistuskäigu nii rahu kui ka sõja ajal. Seadlus anti Vabariigi Presidendi poolt 28. novembril 1938 ja avaldati Riigi Teatajas 8. detsembril 1938 (RT 1938, 100, 871), mil ta ka jõustus (seadluse XI osa). Seadluse algtekstile kirjutasid alla Vabariigi President Konstantin Päts, Sõjavägede Ülemjuhataja Johan Laidoner, Peaminister Kaarel Eenpalu ja Sõjaminister Paul Lill. Seadluse alusel toimus kaks korralist ohvitseride kõrgendamist auastmes: 24. veebruaril 1939 ja 24. veebruaril 1940. Allohvitseride ja sõdurite teenistuskäigu seadlus Eesti ohvitseride ülendamine 24. veebruaril 1939 Eesti ohvitseride ülendamine 24. veebruaril 1940 Ago Pajur. Kuidas saada kindraliks: ohvitseride auastmed ja nendes kõrgendamise kord aastail 1917–1940. Tuna, 2002, nr 1–2 [1] [2]
Füllood

Fülloodiks nimetatakse lehe muudendit, mille puhul tõelist lehelaba leherootsu küljes ei arene, kuid leherootsud ise lamenduvad, muutudes lehekujulisteks. Levinud peamiselt liblikõieliste sugukonnas. Fülloklaad
Jack Lovelock

Jack Lovelock (õieti John Edward Lovelock; 5. jaanuar 1910 Crushington, Uus-Meremaa – 28. detsember 1949 New York, USA) oli Uus-Meremaa kergejõustiklane. Ta võitis Berliini olümpiamängudel 1500 m jooksu, püstitades finaaljooksus ka uue maailmarekordi tulemusega 3.47,8.
Lumepiir

Lumepiir on kujuteldav joon maapinnal, kus lume ja jää sulamine on tasakaalus tahkete sademetega. Eristatakse klimaatilist ehk teoreetilist ja orograafilist ehk tegelikku lumepiiri. Klimaatiline lumepiir on välja kujunenud kliima mõjul, kuid ta võib erineda orograafilisest lumepiirist näiteks nõlva ekspositsiooni ehk orienteerituse tõttu. Põhjapoolkeral on põhjapoolsetel nõlvadel lumepiir reeglina madalamal, kui lõunapoolsetel. Lumepiiri kõrgus sõltub eelkõige laiuskraadist. Polaaraladel ulatub lumepiir merepinnani. Ekvaatorilähedastel aladel on aga 4...6 km kõrgusel. Siiski ei ole lumepiir kõige kõrgemal mitte ekvatoriaalses kliimavöötmes, vaid troopilises. Selle põhjuseks on see, et sademete moodustumiseks on vaja niiskust, mida troopikas napib. Atmosfäärikihti, kus on võimalik pidev tahkete sademete positiivne bilanss nimetatakse kionosfääriks. Seega võime öelda, et lumepiir on kionosfääri alumine piir. Lumepiirist kõrgemal toimub liustike moodustumine. Liustiku alumised osad asuvad küll lumepiirist madalamal, kuid seal liustik sulab, mitte ei moodustu. Seda ala nimetatakse ablatsiooni- ehk sulamisalaks. Lumepiirist kõrgemal toimub lume kuhjumine, mis suurenenud rõhu tõttu (ülal asuvad lumekihid) muutub esmalt firniks ehk sõmerlumeks ning seejärel liustikujääks. Sõltuvalt jääkihi paksusest ja nõlva kallakusest hakkab jääkiht voolama (jää on seda plastsem, mida suurem on rõhk), moodustades liustiku.