laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Bluefish

Bluefish on tekstiredaktor, mis on mõeldud peamiselt veebilehtede loomiseks ja programmeerimiseks. Bluefish toetab mitut programmeerimis-, skriptimis- ja märgistuskeelt, näiteks HTML, PHP, C, Java, JavaScript, Java server pages (JSP), SQL, XML, Python, Perl, CSS, ColdFusion, Pascal, R, Octave/Matlab. Bluefish töötab enamikus POSIX-ühilduvates operatsioonisüsteemides , näiteks FreeBSD, Linux, Mac OS X, OpenBSD ja Solaris, samuti Windowsis (kõik vahendid Windowsis ei tööta). Bluefish on avatud lähtekoodiga vaba tarkvara ja kasutab GNU Üldist Avalikku Litsentsi. Bluefish võimaldab hõlpsalt töötada rohkem kui viiesaja avatud dokumendiga. Sealjuures on ta väga kiire, avades tuhandeid faile kõigest mõne sekundiga. Teda on testitud rohkem kui 10 tuhande avatud dokumendiga. Bluefish suudab faile avada rekursiivselt, lähtudes failinime ja/või sisu mustritest. Bluefishil on piiramatu viimaste muudatuste tagasivõtmise ja jälle edasivõtmise võimalus. Isegi hangumise ja voolukatkestuse korral suudab ta taastada muudatused kõigis muudetud dokumentides. Bluefishi projektile panid 1997. aastal aluse Olivier Sessink ja Chris Mazuc, kes leidsid, et puudub hea tasuta tekstiredaktor veebiarenduseks. Sessink alustas projekti ProSite ja Mazuc alustas HTML-redaktori arendamist. Mehed nägid üksteise postitusi meililistides ja otsustasid koostööd tegema hakata: Oliver oli loonud algelise redaktori ja Chris HTML-dialoogid. Koodi ühendades sündis Thtml-nimeline redaktor. Hiljem liitus projektiga Neil Miller. Projekti arenedes leiti, et vaja oleks logo. Selleks valiti Neil Milleri disainitud sinine kala, mille järgi võeti kasutusele nimi Bluefish. Pärast projekti algfaasi ühinesid sellega teised vabatahtlikud. Neid ühendavad meililist ja viki bfwiki. Bluefish Features (inglise keeles). Kasutatud 22. aprillil 2010 About Bluefish (inglise keeles). Kasutatud 22. aprillil 2010 Bluefish Launchpadis (inglise keeles). Kasutatud 14. aprillil 2010 Bluefish Development (inglise keeles). Kasutatud 22. aprillil 2010 History of Bluefish (inglise keeles) Kasutatud 22. aprillil 2010 Ametlik koduleht (inglise keeles) Bluefish Wiki (inglise keeles)
XBRL

XBRL (inglise keeles eXtensible Business Reporting Language) on XML-põhine infoedastusplatvorm, mis on mõeldud äri- ja rahandusinfo edastamiseks, töötlemiseks ning analüüsimiseks. See on avatud standard, mille kasutajatelt ei nõuta litsentsitasu. XBRL-i kasutamisel ja aruannete struktureeritud esitamisel kõige tähtsam leppida kokku ja kinnitada riiklikult tsentraalse majandusaasta aruande taksonoomia. Taksonoomia keskne osa on elementide loend, milles igale näitajale ehk andmeühikule antakse oma märgend (inglise keeles tag). Aruannete esitajatele ja nende audiitoritele luuakse keskkond, kus nad saavad aruande koostada, kontrollida, allkirjastada, lisada audiitori arvamuse ja edastada. Platvormi arendab ligi 250-st ettevõtjast, organisatsioonist ja valitsusasutusest koosnev mittetulundusühendus XBRL International. XBRL-põhist aruandlust on hakatud juurutama Rootsis, Taanis, Hollandis, Itaalias, Suurbritannias ja Belgias. USA finantsjärelevalve SEC ja Suurbritannia maksuamet HMRC on hakanud ettevõtetelt nõudma XBRL-i kasutamist. XBRL-ile pani aluse Washingtoni osariigis tegutsev audiitor Charles Hoffman. XBRL Internationali rajamises oli oluline roll Ameerika Sertifitseeritud Audiitorite Instituudil (The American Institute of Certified Public Accountants, AICPA). Eesti XBRL-taksonoomiad "Regulators are serious about universal financial language" Financial Times 8-Dec-2010 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. veebruar 2012. Vaadatud 17. veebruaril 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) XBRL-i ametlik koduleht Eesti XBRL-taksonoomiad
Krutsifiks

Krutsifiks (ladina keeles cruci fixus 'ristilöödu') on ristilöödud Jeesuse kuju. Krutsifiks on kristluse üks olulisemaid sümboleid. Reliikviakrutsifiksid hakkasid levima 7. sajandil, laua- ja altarikrutsifiksid levisid alates 10. sajandist; altari oluliseks osaks kujunes krutsifiks 13. sajandil. ladina rist
Valimisliit Neljas Jõud

Valimisliit Neljas Jõud oli Eesti Roheliste ja Eesti Rojalistliku Partei valimisliit 1995. aasta 5. märtsi valimistel, kui valiti Riigikogu VIII koosseisu. Kokku 4377 häält (0,81% kõigist häältest) kogunud valimisliit Neljas Jõud jäi Riigikogust välja, kuna ei ületanud valimiskünnist (5% kõigist häältest). Üleriigilise valimisnimekirja esikümnesse kuulusid Kalle Kulbok, Jüri Martin, Aadu Must, Jüri Tenson, Mihkel Kraav, Vladimir Viies, Peeter Ernits, Maret Merisaar, Andres Ehin ja Valdur Lahtvee. Riigikogu valimine. 5. märts 1995. Vabariigi valimiskomisjoni koduleht. (Kasutatud 14. aprillil 2010.)
Valter Pint

Adolf Valter Pint (10. juuni 1880 Laius-Tähkvere vald (Laiuse kihelkond), Tartumaa – 25. juuli 1934 Tallinn) oli Eesti advokaat ja sõjaväelane (kapten). Briti Võidu medal, 1922 Briti Sõjamedal (hõbe), 1923 Advokaat Valter Pint surnud. Vaba Maa, 26. juuli 1934, nr. 173, lk. 7. Ühe elukunstniku mälestuseks. Vaba Maa, 27. juuli 1934, nr. 174, lk. 6. Kanne Eesti sõjamuuseumi ohvitseride andmekogus
Kustav Saar

Kustav Saar (kuni 1935. aastani Gustav Saar; 19. august 1897 Jõgisoo vald, Läänemaa – 13. juuli 1941 Rõbinsk, Jaroslavli oblast, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). Ta teenis Valga Sõjaväeringkonna staabis, arreteeriti NKVD poolt 29. juunil 1941. Suri vangistuses Venemaal. Ohvitseride andmekogu
Otto Nurmberg

Otto Nurmberg VR II/3 (24. aprill 1889 Vana-Tänassilma vald, Viljandimaa – 25. november 1942 Norillag) oli Eesti sõjaväelane (major). Ta teenis Vabadussõjas Scouts pataljonis, hiljem 3. üksikus jalaväepataljonis, 7. Jalaväerügemendis ja 2. üksikus jalaväepataljonis. Ta arreteeriti NKVD poolt 15. juunil 1941.
Turbopaus

Turbopaus on atmosfäärikiht, millest madalamal on ülekaalus turbulentne segunemine. Turbopausi all paiknevat kihti nimetatakse homosfääriks, ning selle keemiline koostis on muutumatu. Turbopausi kohal paikneb heterosfäär, kus on ülekaalus molekulaarne difusioon ja õhu keemiline koostis kõrgusega muutub. Turbopaus paikneb mesopausi lähedal mesosfääri ja termosfääri piiril umbes 100 km kõrgusel.
Magnus von Essen

Magnus von Essen on olnud mitme Essenite suguvõsa liikme nimi: Magnus von Essen (1759–1813), Venemaa sõjaväelane (kindralleitnant) Magnus von Essen (1796–1869), baltisaksa poliitik Magnus von Essen (1851–1895), insener
Vanad ja kobedad

"Vanad ja kobedad" oli Eesti komöödiasari, mille esmaeeter oli 2000. aastal. Viimane hooaeg oli teleekraanil 2007. aastal. Esimesel ja teisel hooajal oli kokku 13 osa, kolmandal ehk viimasel vaid kaheksa osa. Esimest kahte hooaega näitas Eesti Televisioon, viimast aga TV3. Seriaal, mis ei taha olla naljakas, vaid kus lihtsalt ei panda kaamerat kinni, kui juhtumisi midagi naljakat hakkab juhtuma. Läbi põhjaliku filtri ja kultuurilise kontrolli on siia lubatud vaid sellised tegelased, kelles iga eestlane tunneb ära oma naabri. Seega pole kedagi ega midagi välja mõeldud, sellegipoolest ei ole tegu dokumentalistikaga, pigem võiks žanrimääratluseks olla "sotsioloogiline rekonstruktsioon". Sarjas on Maie ja Väino rollis Henrik Normann, Silvit ja Valdurit kehastab Madis Milling. Sarja käsikirja kirjutas Peep Pedmanson, kuigi Milling ja Normann olid juba varem raadios "Vanu ja kobedaid" näidelnud. 2003. aastal esilinastus ka sarjast inspireeritud film "Vanad ja kobedad saavad jalad alla". Kurejaht (06.10.2000) Kartulid (13.10.2000) Seened (20.10.2000) Pulma-aastapäev (27.10.2000) Sviit (03.11.2000) Kuulutus (10.11.2000) Saun (17.11.2000) Kole lugu (24.11.2000) Tuhat-tuhat (01.12.2000) Õppused (08.12.2000) Tere, Aet! (15.12.2000) Jõulud (22.12.2000) Vana-aasta (31.12.2000) Uusaasta (01.01.2001) Ennustajad (25.10.2001) Ümbermaailmareis (01.11.2001) Mäger (08.11.2001) Kolimine (15.11.2001) Hüpnoos (22.11.2001) Pärandus (29.11.2001) Tööle (06.12.2001) Hale lugu (13.12.2001) Jõuluime (20.12.2001) Folkloor (27.12.2001) Väino tütar (03.01.2002) Lapsehoidjad (10.01.2002) Sünnipäev (17.01.2002) Osa 1 (2007) Osa 2 (2007) Osa 3 (2007) Osa 4 (2007) Osa 5 (2007) Osa 6 (2007) Osa 7 (2007) Osa 8 (2007) Sarja tegevus toimub Tallinnas, kus ühes vanas majas elavad Valdur ja Maie. Väino on Valduri suur sõber ning Maie, kes Väinot silmaotsaski ei salli, saab oma muresid kurta sõbranna Silvile. Viimasel hooajal kolib abielupaar Tiskre uuselamurajooni. Samal ajal kui Silvi töötab lillepoes ja Väino otsib tööd, vahetavad Maie ja Valdur oma vana Volga Mercedese vastu välja. Vanad ja kobedad andmekogus IMDb (inglise) Vanad ja kobedad ERR-i arhiivis
Klaus Gustav von Essen (surnud 1740)

Klaus Gustav von Essen (surnud 29. mail (vkj 18. mail) 1740 Kalvi mõisas) oli Eestimaa aadlik ja maanõunik. Klaus Gustav von Essen sündis Rootsi majori Gustav Johann von Esseni (1637–1703) ja Gertrude Elisabeth von Rammi (1642–1717) pojana. Talle kuulusid Kalvi ja Aseri mõis Eestimaal ning Kokora mõis Liivimaal. Klaus Gustav von Essen abiellus 10. juulil (vkj 30. juunil) 1698 Tallinnas Kalvi mõisa pärijanna Helene von Engdesiga (1677–1716), kes oli Kalvi mõisniku Reinhold von Engdesi ja Helene von Anrepi tütar. Abielust sündisid: Karl von Essen (1700–1741), ooberstleitnant Sophie Helene von Essen (1702–1776 Kokora mõis), Otto Magnus von Rehbinderi (surnud 1768) abikaasa Gustav Johann von Essen, riiginõunik, Peterburi Kammerkompt. asepresident, viitseadmiral Peter von Siversi (1674–1740) tütre Dorothea Kornelia von Siversi ja 1756. aastast Anna Katharina von Kruse von Babetzky (1735–1815) abikaasa Hermann Reinhold von Essen (surnud 1761), leitnant, Erra ja Tudu, mõisniku maanõunik Karl Philipp von Esseni (1754–1813) isa; ihukaitse ulaanipolgu ülema, tiibadjutandi ja Berliini sõjaväeatašee Alexander von Esseni (1792–1826) ja Erra-Tudu mõisa pärijanna Anna Karolina Meta von Esseni (1793–1876; Austria rittmeistri Franz Assingi abikaasa) vanaisa Friedrich Wilhelm von Essen (ristitud 1712) Otto Reinhold von Essen (1715 Kalvi – 1756 Tartu), Preisi major Alexander Magnus von Essen (sündinud 1716 Kalvis) Hiljem abiellus Klaus Gustav von Essen Lunetta von Rohriga (maetud 1752), kes oli Hans Christoph von Rohri ja Anna Katharina von Cronmanni tütar ning leitnant Wilhelm Christoph von Rehbinderi lesk. Abielust sündisid: Augusta Gertrude von Essen, 1734. aastast Soontaga mõisniku vabahärra Nils Johann von Wrangelli (surnud 1778) abikaasa Christina Margaretha von Essen (1719–1780), 1736. aastast Järve mõisniku Hans Heinrich von Paykülli abikaasa Klaus Gustav von Essen (1720–1777), Kalvi ja Aseri mõisnik, Venemaa sõjaväelane (rittmeister), Eestimaa maanõunik Reinhold Wilhelm von Essen (1722–1788), Kiideva ja Halliku mõisnik, Venemaa sõjaväelane (kindralleitnant) Johanna Sophie von Essen (1723–1757), 1748. aastast Pala mõisniku Hans Heinrich von Stryki (surnud 1787) abikaasa Hans Heinrich von Essen (ristitud 1724) Essen (aadlisuguvõsa) "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 1.2: Estland" Görlitz. 1930. Lk. 70–72
Gustav Johann von Essen

Gustav Johann von Essen (6. august (vkj 27. juuli) 1637 – 9. oktoober (vkj 28. september) 1703 Ääsmäe mõis) oli Eestimaa aadlik ja Rootsi sõjaväelane (major). Gustav Johann von Essen sündis Rootsi sõjaväelase ja diplomaadi Alexander von Esseni (1595–1665) ja Magdalena von Ungerni pojana. Tema vend oli Eestimaa rüütelkonna peamees ja Eestimaa maanõunik Otto Magnus von Essen. Ta oli 1675. aastast Karjala rügemendi rittmeister ja seejärel teenis Eestimaa aadlilipkonna rittmeisrina, ning oli 1698. aastast major samas väeosas. 1686. aastal ostis ta Piiumetsa mõisa. Ta mõrvati leitnant Thomas Wyboldti poolt. Gustav Johann von Essen abiellus 17. juulil (vkj 7. juulil) 1663 Tallinnas Gertrude Elisabeth von Rammiga (1642–1717), kes oli Padise mõisniku Claus von Rammi (suri 1684) ja Sophie Elisabeth von Lieveni tütar. Abielust sündis: Reinhold Wilhelm von Essen (1669–1732), Lellapere mõisnik, Rootsi vabahärra (1719) ja kindralmajor, Pohjanmaa maavanem, Liivimaa kuberneri krahv Carl Gustaf Frölichi väimees, Rootsi krahv Hans Henrik von Esseni (1755–1824) vanaisa. Hans Heinrich von Essen (1674–1729), Rootsi vabahärra (1717) ja kindralleitnant (1720), Skaraborgi rügemendi ülem Klaus Gustav von Essen (suri 1740), Kalvi, Aseri ja Kokora mõisnik, Eestimaa maanõunik Essen (aadlisuguvõsa) "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 1.2: Estland" Görlitz. 1930. Lk. 72 Carl Arvid Klingspor, Ernst Bernhard Schlegel: Den med sköldebref förlänade men ej å Riddarhuset introducerade Svenska Adelns Ättartaflor, 1875, lk.70 Gen. Handbook, Estland 1930 Par. lk. 34
Algol-60

Algol-60 on keele Algol (ALGOrithmic Language) klassikaks kujunenud versioon. Arv 60 nimes viitab 1960. aastale, mil kõnealune versioon avalikustati. Algol-60 ei olnud algselt tavaline programmeerimiskeel, vaid pigem algoritmiline keel teadusartiklite publitseerimiseks. Siiski otsustati üsna pea Algol-60 realiseerida. Kusjuures standardid puudusid ja seega olid realiseerijatel vabad käed. Seetõttu loodi mitu erinevat realisatsiooni. Algol ja COBOL olid esimesed programmeerimiskeeled, mis standardiseeriti. Algol standardis ISO 1538. Algol-60 arenes välja Algol-58-st ja põhineb Fortranil. Algol-60 oli esimene rahvusvahelises koostöös loodud programmeerimiskeel. Arendusmeeskonda kuulus 13 inimest 7 riigist: Taanist, Inglismaalt, Prantsusmaalt, Saksamaalt, Hollandist, Šveitsist ja USAst. Tuntumad nimed sellest seltskonnast on Peter Naur ja John Backus. Uuendusena võrreldes eelmise versiooniga võeti Algol-60-s kasutusele plokkstruktuurid. Nende eraldajatena kasutati enamasti võtmesõnu BEGIN ploki alguses ja END ploki lõpus. Alamprogrammidele argumentide edastamiseks kasutati kahte viisi: väärtuse järgi ja nime järgi väljakutsed. Kuna Algol-60 ei olnud mõeldud reaalseks programmeerimiseks, vaid pigem algoritmide publitseerimiseks, siis puudus algselt sisend ja väljund. Siiski, kui Algol-60-t realiseerima hakati, siis lisati sisendi ja väljundi tugi. Algol-60 toetab tingimuslause if-then-else konstruktsiooni ja ka tsükleid ning tsüklitingimuse kontrolli. Samuti on Algol-60-s võimalik kasutada rekursiooni. Lisaks sellele toetab Algol-60 dünaamilisi massiive, reserveeritud võtmesõnu ja kasutaja defineeritud andmetüüpe. Nõukogude Liidu ajast mõned tuntumad realisatsioonid: Malgol – autor Malle Kotli (realisatsiooni nimi tuleneb väidetavalt sellest, et realisatsioon on kirjutatud arvutile Minsk-22 või siis modulaarne algol) Velgol – autor Vello Kuusik АЛГАМС – TPIs tehtud (projektijuhid Tõnu Lume ja Leo Prisk, juhendaja Leo Võhandu) Tere, Maailm! programm Algol-60-s BEGIN FILE F (KIND=REMOTE); EBCDIC ARRAY E [0:14]; REPLACE E BY "Tere, Maailm!"; WHILE TRUE DO BEGIN WRITE (F,*,E); END; END. Ain Isotamm. Programmeerimiskeeled, Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2007 "ALGOL-60". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2002. Vaadatud 2. juunil 2002. "The ALGOL Programming Language". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. oktoober 2016. Vaadatud 14. aprillil 2010. "Hello world! Algol-60's". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuni 2002. Vaadatud 20. juunil 2002.
Homosfäär

Homosfäär on atmosfääri osa kõrguseni 95–100 km, kus õhu koostis (välja arvatud argooni, süsihappegaasi, osooni ja veeauru) on peaaegu muutumatu. Selles kihis on ülekaalus õhu turbulentne segunemine ja seepärast ei toimu gaasimolekulide gravitatsioonilist jaotumist. Keskmine õhu molekulmass on selles kihis 28,966. Homosfääri kohal paikneb heterosfäär, nende piiriks on turbopaus.
Lindiseade

Lindiseade ehk striimer (ingl streamer või tape drive) on andmete salvestamise seade, kus andmed salvestatakse magnetlindile. Tänapäeval kasutatakse linte põhiliselt andmete varundamiseks, kuna lintide eluiga on vähemalt 10 aastat. Samas nõuab seade regulaarset puhastamist ja on küllat ebamugav kasutada. Lindiseade võimaldab andmetele ligipääsu, kasutades järjestikpöördust, erinevalt kettaseadmetest, mis võimaldavad suvapöördust. Suvapöördus tähendab, et kettaseade võib lugemispead liigutada ükskõik millisesse ketta piirkonda väga lühikese ajaga. Lindiseade kulutab küllalt palju aega, et andmete lugemiseks vajalik koht ette kerida ja seetõttu on lindiseadmetel väga madal keskmine otsimiskiirus. Sellele vaatamata võib andmeid lindilt lugeda või sinna kirjutada väga kiiresti. Näiteks saavutavad moodsad LTO seadmed andmevahetuskiiruse 80 MB/s, mis on sama hea kui enamikul 10 000 pööret minutis töötavatel kõvaketastel. Lindiseadmete mälumaht ulatub mõnest megabaidist sadade gigabaitide tihendamata andmeteni. Turundusmaterjalides eeldatakse lindiseadme, et tihendatud ja tihendamata andmete mahutavus on suhtes 1:2. See tähendab, et kui lindi mälumahuks on märgitud 80/160, siis tõeline mälumaht on 80, tihendatud andmete puhul aga 160. Sony ja IBM on kasutanud ka suuremat tihendamise koefitsienti. Tegelik mälumaht sõltub andmete tüübist. Lindiseade võib olla arvutiga ühendatud väikearvutisüsteemi liidese (levinuim), kiudkanali (ingl Fiber Channel), SATA, USB, FireWire'i, FICON'i või mõne muu liidese abil. Magnetlint on tavaliselt paigutatud ümbrisesse, mis võib olla valmistatud näiteks plastmassist. Sellist ümbrist nimetatakse tavaliselt kassetiks. Plastikust väliskest lihtsustab käsitlemist ja kaitseb õrna magnetlinti välistingimuste eest. Indrek Zolk "Riistvara ja tehniline dokumentatsioon" Tartu 2008 ISBN 9789949180905
Ärakanne (suurus)

Ärakanne (inglise washout rate) on mingilt alalt erosiooni ja leostumise (ärakandega) tõttu vee või tuulega ära kanduv ainehulk mingis ajaühikus. Keskkonnasõnaraamat 2004 [1] (vaadatud 23.01.2012)
Sümfoonia

Sümfoonia (kreeka keeles σύμφωνος sýmphōnos 'kokkukõlav, harmooniline'; itaalia keeles sinfonia) on muusikažanr, millesse kuuluvad erineva muusikavormi ja esituskoosseisuga, tavaliselt ilma solistita instrumentaalmuusika teosed. Sümfoonia tavaline esituskoosseis on tänapäeval sümfooniaorkester. Sõna "sümfoonia" on moodustunud kahest kreekakeelsest sõnast syn (‘koos’) ja phōnē (‘kõlama’). Ladinakeelset sõna symphonia kasutati kesk- ja renessansiajal kooskõla tähenduses. Ilmselt on sõna algne tähendus olnud põhjuseks ka Giovanni Gabrieli ("Sacrae symphoniae", 1597), Heinrich Schützi ("Symphoniae sacrae", 1629) ja teiste heliloojate tavaliselt nii lauljaid kui ka muusikainstrumente kaasavate motettide pealkirjastamisel. 17. sajandil tähistati sõnaga "sümfoonia" (sinfonia) ooperite, oratooriumite ja kantaatide instrumentaalseid sissejuhatusi, aariate ja ansamblite sissejuhatavaid instrumentaalseid ritornelle ning ansambliteoseid, mida võiks nimetada ka sonaatideks või kontsertideks. Põhjused, miks sarnaseid teoseid nimetati erineva nimetusega, olid muusikavälised: sümfoonia võis olla osa suuremast teosest, näiteks ooperist või oratooriumist, muusikasündmusest (akadeemiast) või jumalateenistusest. Tänapäevase mitmeosalise sümfoonia otseseks eelkäijaks oli ooperi avamäng, millel 18. sajandi alguseks oli kujunenud suhteliselt standardne kolmeosaline struktuur: kiire – aeglane – tantsuline kiire. Seda Alessandro Scarlatti ja tema kaasaegsete skeemi rakendati laialt ka väljaspool Itaaliat: põhiliselt Saksamaal ja Inglismaal ning vähem Prantsusmaal, kus valitses prantsuse avamäng. Sõnu "avamäng" ja "sümfoonia" peeti veel 18. sajandil sünonüümideks. Näiteks Johann Sebastian Bach nimetas sümfooniateks (sinfonia) nii teise klahvpillipartiita esimest osa kui ka kolmehäälseid inventsioone. 18. sajandil kujunes sümfoonia juhtivaks instrumentaalmuusika žanriks, mida klassitsismiajastu lõpuks iseloomustas neljaosaline sonaaditsükli vorm: 1. osa. Allegro (kiire), sonaat-allegro vormis. 2. osa. Andante (või Adagio vms aeglases tempos), tihti variatsioonivormis. 3. osa. Menuett (või Skertso, tantsulise iseloomuga, kolmeosalises vormis) 4. osa. Finaal (Allegro, Allegretto, Presto vms kiires tempos, tavaliselt rondovormis.) Sellises vormis sümfooniaid kirjutatakse tänapäevani. 19. sajandi romantilisel sümfoonial võis olla ka rohkem või vähem osi. Alates Ludwig van Beethoveni 9. sümfooniast võisid sümfoonia koosseisus olla ka lauljad. Klassitsistlik sümfoonia kujunes välja 18. sajandil Viini klassikalise koolkonna (Haydni, Mozarti ja Beethoveni) loomingus. Sümfooniate loend helistike järgi Sümfoonia nr 1 Sümfoonia nr 2 Sümfoonia nr 3 Sümfoonia nr 4 Sümfoonia nr 5 Sümfoonia nr 6 9. sümfoonia needus Citizendiumi artikkel
Tootja

Tootja on tootmise produkte valmistav või hüviseid loov majandussubjekt.
Erkki Pakkanen

Erkki Olavi Pakkanen (19. aprill 1930 Elimäki – 23. aprill 1973 Kouvola) oli Soome poksija. Pakkanen ei jõudnud oma riigi tasemel kuigi kõrgele – ta võitis III koha kergekaalus (kuni 60 kg) 1952. aasta Soome meistrivõistlustel. Ta sai koha Soome koondisse 1952. aasta Helsingi olümpiamängudele läbi katsevõistluste. Pakkanen võitis 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel kergekaalus (kuni 60 kg) III koha. Ta sai selle eest pronksmedali kätte alles 1970. aastal. Pakkanen vigastas 1953. aasta Soome meistrivõistlustel oma paremat kätt nii, et ei saanud enam poksida. Ta töötas edaspidi autojuhi ja väikeettevõtjana. Ta suri 23. aprillil Kouvola hipodroomi tribüünil südamerabandusse, kui vaatas pealt traavivõistlusi, kus võistles tema vanem poeg Jarmo.
Cai Yingwen

Cai Yingwen (蔡英文; Tsai Ing-wen; Cài Yīngwén; sündinud 31. augustil 1956 Taipeis) on Hiina Vabariigi (Taiwani) poliitik, kes oli 20. maist 2016 kuni 20. maini 2024 Hiina Vabariigi president. Ta kandideeris 2012. aasta Hiina Vabariigi presidendivalimistel. Ta oli riigi esimene naispresidendikandidaat. 2016. aasta 16. jaanuaril toimunud üldvalimistel valiti ta 56,12% häältega Hiina Vabariigi presidendiks. 20. mail 2016 ametisse astudes sai temast riigi esimene naispresident. 2020. aasta Hiina Vabariigi presidendivalimistel valiti ta 57,13% häältega ametisse teiseks ametiajaks. Tema nelja-aastane ametiaeg lõppes 20. mail 2024. Pärast seda sai presidendiks Lai Ching-te, kes võitis 14. jaanuaril 2024 toimunud valimised. Tema paiwanikeelne nimi on Tjuku. ERR: Taiwanis valiti esimese naisena presidendiks Tsai Ing-wen (vaadatud 16. jaanuaril 2016)
Koosmeele auhind

Koosmeele auhind (ka: koosmeele preemia) on auhind, millega Avatud Eesti Fond tunnustab neid, kes on oma tegevusega aidanud kaasa avatud ühiskonna kujunemisele nii Eestis kui ka mujal, samuti Eestis elavate inimeste üksteisemõistmisele ja ühise tuleviku-Eesti ehitamisele. Auhinda antakse välja alates 1997. aastast ja selle laureaadid kuulutatakse välja igal aastal aprillis Avatud Eesti Fondi aastapäeval. Kuni 2016. aastani oli auhind rahaline, pärast seda on auhinnaks olnud Marje Üksise graafiline leht "Koosmeelesammas" ja võimaluse korral ka rahaline preemia. "Koosmeele auhind. Avatud Eesti Fondi veebisait". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. märts 2019. Vaadatud 14. mail 2020. Koosmeele auhind. Avatud Eesti Fondi veebisaidil
Ahmet Davutoğlu

Ahmet Davutoğlu (sündinud 26. veebruaril 1959 Konyas) on Türgi politoloog ja poliitik. Ta oli 29. augustist 2014 kuni 24. maini 2016 Türgi peaminister. Ta õppis Boğaziçi ülikoolis politoloogiat, majandusteadust ja rahvusvahelisi suhteid. Alates 1990. aastast töötas ta politoloogia õppejõuna Malaisia rahvusvahelises islamiülikoolis; aastatel 1995–1999 Marmara ülikoolis ning 1995–2004 Beykenti ülikoolis. Pärast 2002. aasta parlamendivalimisi sai Ahmet Davutoğlust peaministri nõunik. 1. maist 2009 kuni 29. augustini 2014 oli ta Türgi välisminister. Pärast Recep Tayyip Erdoğani valimist Türgi presidendiks esitas valitseva Õigluse ja Arengu Partei täitevkomitee Davutoğlu kui Erdoğani lähedase kaastöölise partei esimehe ja peaministri kandidaadiks. 27. augustil 2014 valis Õigluse ja Arengu Partei kongress ta erakonna uueks esimeheks. 28. augustil 2014 nimetas samal päeval presidendiks vannutatud Erdoğan ta peaministri kohusetäitjaks ja tegi talle ülesandeks uue valitsuse moodustamise. Järgmisel päeval astus Davutoğlu valitsus ametisse. 6. septembril läbis tema valitsus edukalt parlamendis toimunud usaldushääletuse. Elulugu Türgi välisministeeriumi lehel (inglise keeles)