laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Varr

Varr, tähis "var", on reaktiivenergia mõõtühik SI-süsteemis, mis on tuletatud sõnadest voltamper reaktiivne. 1 var on elektrivoolu reaktiivvõimsus, mille puhul pinge ja voolutugevuse efektiivväärtused on 1 V ja 1 A ja ning võimsustegur sin φ = 1, kus φ on voolu ja pinge vaheline faasinihe, mis on võrdne π / 2 {\displaystyle \pi /2} .
David Attenborough

Sir David Frederick Attenborough (sündinud 8. mail 1926 Londonis) on inglise looduseuurija, ajakirjanik, loodusfilmide autor ja loodusteaduse populariseerija. Ta on üks tuntumaid esinejaid BBC loodusdokumentaalides. Davidi vanem vend on näitleja Sir Richard Attenborough. David Attenborough on kuulunud ka BBC tippjuhtide hulka, sealhulgas olnud programmidirektor 1960. ja 1970. aastatel. Reader's Digesti 4900 osalejaga arvamusküsitlus 2006. aastal näitas, et Attenborough'd peetakse Suurbritannia kõige usaldusväärsemaks avaliku elu tegelaseks. Ajakiri New Statesman paigutas ta 2006. aastal "Meie aja kangelaste" nimekirjas kümnendale kohale. Väidetavalt on David Attenborough'st tema ligi 60 aastat kestnud filmitegemise käigus saanud maailma kõigi aegade enim ringi rännanud inimene. Raske on leida mistahes kontinendilt piirkonda, kus ta poleks elusloodust jälginud ja filminud, kasutades kõikjal oma imelist jutustamisandi. 2009. aastal anti Filipiinidelt avastatud lihasööjataimele David Attenborough' auks nimi Nepenthes attenboroughii. 1974 Briti impeeriumi ordu (CBE) komandör 1983 valiti Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks (akadeemia statuudi punkt 12 alusel) 1991 Kuningliku Victoria ordu (CVO) komandör 1996 aurüütlite orden (CH) 2003 Michael Faraday auhind 2005 aurüütlite teenetemärk (OM) 2020 Pühade Miikaeli ja Georgi ordeni (GCMG) Rüütli suurrist. "Life on Earth" (1979) "The Living Planet" (1984) "Lost Worlds, Vanished Lives" (1989) "The Trials of Life" (1990) "Life in the Freezer" (1993) "The Private Life of Plants" (1995) "The Life of Birds" (1998) "State of the Planet" (2000) "The Blue Planet" (2001) "The Life of Mammals" (2002) "Life in the Undergrowth" (2005) "Planet Earth" (2006) "Planet Earth 2" (2016) "Üks elu, üks planeet: minu kogemus ja tulevikunägemus". Autor David Attenborough koos Jonnie Hughes'ga. (Originaal 2020.) Eesti keelde tõlkinud Ülle Jälle, Helios Kirjastus 2021. ISBN 9789916656006 Simon Hoggart, 'In David we trust ... but not Peter,' The Guardian, 28. jaanuar 2006 Heroes of our time – the top 50 "New Statesman" Brian Leith, 2002. Life on Air (Press Release); Andrew Denton, 2003 "Interview with David Attenborough" on Enough Rope, ABC TV. BBC Earth News David Attenborough BBC kodulehel Tanel Veenre. Sir Attenborough – rüütel, kes räägib linnukeeli, EPL, 5. detsember 2009
Valkla mõis

Valkla mõis (saksa keeles Wallküll) oli rüütlimõis Kuusalu kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Harju maakonna Kuusalu valla territooriumile. Mõisa keskus asus Valkla külas.[viide?] Valkla mõis rajati 1627. aastal ja selle esimene omanik oli Herman Wrangel. 1652. aastal ostis mõisa Hans von Fersen.[viide?] Mõisal oli järgemööda hulk omanikke, muuhulgas Nolckenite ja Schwengelmide suguvõsa. 1785. aastal läks Valkla mõis Hermann Ludwig von Löwensterni valdusse. 1792. aastal läks mõis Brevernidele. 1837. aastal pantis Brevernidelt Valkla mõisa polkovnik Gustav von Nasackin (1803–1876 Dresden) ja sai 1843 omanikuks. 1877. aastal läks Valkla mõis Gustavi tütre Marie Sophie Anna von Nasackini (1839–1923 Valkla) abielu kaudu Leedu kaardiväepolgu lipnik Ernst von Rammiga (1837–1904) Nasackinitelt Rammide suguvõsale. Nende poeg reservohvitser Jakob von Ramm (sünd. 1872) perega oli viimane mõisavalitseja, kelle kätte jäi mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni.[viide?] Tõenäoliselt 1760. aastatel rajati barokkstiilis kahekorruseline kelpkatusega peahoone. 19. sajandil lisati sellele ühekorruselised tiibehitised. Hoones olid väga rikkalikud interjöörid, mis tänapäevaks on hävinud.[viide?] Alates 1957. aastast tegutseb mõisa territooriumil Valkla Hooldekodu.[viide?] Härrastemaja ees paikneva avara väljaku ääres olid ait ja tall-tõllakuur. Tall-tõllakuur on omapärane oma sisehoovi, esiküljel paiknevate tornide ja kaarakende tõttu.[viide?] Härrastemaja tagaküljel paiknes park. Enamik kõrvalhooneid asus peahoonest idas.[viide?] Ait Härjatall Kelder I moonakatemaja II moonakatemaja Tall Vesiveski Kuusalu koguduse personaalraamat VIII; EAA.1216.1.285; 1900-1914 Alo Särg, "Harjumaa mõisad ja mõisnikud". Argo, Tallinn 2006 Valkla mõisast Eesti mõisaportaalis Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register: Valkla mõis (Kuusalu khk)
Ivana Abramović

Ivana Abramović (sündinud 3. septembril 1983 Zagrebis) on Horvaatia endine elukutseline naistennisist. Tema kõrgeim koht WTA edetabelis on olnud 143. koht jaanuaris 2004. Tema üheks paremaks mänguks peetakse 2006. aasta Wimbledoni turniiri esimeses ringi mängu, kus ta kaotas kahes setis 6-0 6-0 Amélie Mauresmole, kes turniiri ka võitis. WTA turniire tal võita ei õnnestunud, küll aga võitis ta 2 ITF-i turniiri üksikmängus ja 7 ITF-i turniiri paarismängus. Ta lõpetas tipptennisistikarjääri 2010. aastal. Ivana Abramovići andmed WTA kodulehel
Aatomvõre

Aatomvõre on üks kristallivõre põhitüüpe, kus kristallivõre sõlmedes asuvad aatomid, mis on omavahel seotud kovalentse sidemega. Ühe aatomi naabrite arvu 8-N (koordinatsiooniarv, kus N vastab aine rühmanumbrile Mendelejevi tabelis) määrab ära antud keemilise elemendi maksimaalne valents. Aatomvõre võib esineda nii lihtainetes kui ka liitainetes. Tänu tugevale kovalentsele sidemele on aatomvõrega ainetel kõrge sulamistemperatuur, suur kõvadus ja väga väike lahustuvus ja lenduvus. Kuna sellistel kristallidel on kõik valentsnivood täidetud, siis ei juhi nad elektrit (on isolaatorid). Aatomvõrega ained on näiteks teemant, grafiit, räni, tsinkoksiid, ränikarbiid ja magneesiumsulfiid. Kui võre sõlmpunktides asuvad aatomite asemel ioonid, siis on tegemist ioonvõrega. Ioone hoiavad koos kovalentsete sidemete asemel elektrostaatilised vastastikmõjud. U. Palm, V. Past 1974 "Füüsikaline keemia" Valgus Tallinn lk 97–98
Ahti

Ahti, ka Ahto, on Soome mütoloogias mere- ja kalapüügijumal, keda kujutatakse samblast habemega mehena. Ahti on merejumalanna Vellamo abikaasa ja nad elavad Ahtolas veealuses lossis. Soome mõjul on F.R.Kreutzwald korra "Kalevipojas" nime Ahti tarvitanud. Teda on mainitud eepose kuueteistkümnendas loos (Laevaehitus ja sõidu algus. Teekond maailma otsa. Lapumaa ja Varrak.), kui Kalevipoeg räägib veekogudest läbi kõndimisest: Eks ma tunne nende teesid, Pikkusmõõdul piirisida, Lainte langu laiusida, Salapeidul sügavusi, Ahti poja haudasida? Kirjanik on pärast seletanud: Ahti esineb eesti ennemuistsetes juttudes, kuid on tingimata Soome jumalus. Samas ei ole ta Eestis mitte võõras. Ühes rahvalaulus on sõnad: "Vesi võttis vennikese, Ahti kattis armukese." Veel nimetatakse Eestis vee õõnestatud sügavaid kohti, jõgesid ja järvi Ahti haudadeks. Ka mõnel Eesti kohanimel võib olla seos Ahtiga, näiteks Sagadis asub Ahi sadam, Lõuna-Eestis paikneb mitu Ahijärve ja Ahimaa.
Augustin Pyrame de Candolle

Augustin Pyrame de Candolle (on kasutatud ka nimekuju Augustin Pyramus de Candolle; 4. veebruar 1778 Genf – 9. september 1841) oli Šveitsi botaanik. Pärast Genfi ülikooli lõpetamist siirdus ta Pariisi, kus 1799 avaldas neljaosalise teose "Plantarum historia succulentarum" ja 1802 "Astragalogia". Nendega pälvis ta Georges Cuvier' ja Jean-Baptiste Lamarcki tähelepanu. Ta oli esimene, kes sõnastas olelusvõitluse, mida ta nimetas "looduse sõjaks". Nimelt kirjutas ta, et taimed on üksteisega sõjas, mille all pidas ta silmas võitlust valguse, toitainete ja teiste loodusressursside pärast. Need tema vaated mõjutasid ka Charles Darwinit. Aastatel 1803–1815 kirjutas ta Lamarcki üleskutsel Prantsuse taimestikust ("Flore française") põhjaliku ülevaate. Selle suurtöö kokkuvõtlikus teoses "Principes élémentaires de botanique" kirjeldas ta oma taimeklassifikatsiooni uusi põhimõtteid, mis järgisid Linné kunstliku süsteemi asemel võimalikult loomulikke põhimõtteid. 1804 sai ta Pariisis meditsiinidoktoriks. Seejärel avaldas ta uurimuse "Essai sur les propriétés médicales des plantes" ja 1806 uurimuse "Synopsis plantarum in flora Gallica descriptarum". Prantsusmaa valitsuse palvel veetis ta järgmise 6 aasta suved botaanika- ja põllumajandusuuringutes kõikjal Prantsusmaal. Uuringute tulemused avaldas ta 1813 teoses "Théorie élémentaire de la botanique" ("Botaanika algteooria"). 1807 määrati ta Montpellier' ülikooli arstiteaduskonna botaanikaprofessoriks. 1810 asutati samas ülikoolis loodusteaduskonna botaanika õppetool, kus ta töötamist jätkas. 1816 naasis ta oma sünnilinna Genfi ja 1817 kutsus Genfi kantonivalitsus ta äsjaloodud loodusajaloolase ametikohale. Genfis töötas ta surmani ja oma ülejäänud elu pühendas ta endaloodud taimeklassifikatsiooni täiustamisele. Tema tuntuim teos oli "Prodromus Systematis Naturalis Regni Vegetabilis", millest ta jõudis enne surma välja anda 7 köidet. Teose lõpetas tema poeg Alphonse Pyrame de Candolle. Tema kirjeldatud taksonite juurde märgitakse autorilühend DC..
Nefeliin

Nefeliin (kreeka sõnast nέφος 'pilv') on feldšpatoidide hulka kuuluv silikaatne mineraal. Puhta nefeliini koostist kirjeldab keemiline valem: NaAlSiO4, kuid looduses on naatrium sageli asendunud osaliselt kaaliumiga, mistõttu esitatakse nefeliini koostist mõnikord ka kujul Na3(Na,K)[Al4Si4O16]. Väiksemas koguses võivad mineraali kristallstruktuuri kuuluda ka Ca, Mg, Mn, Ti, Fe2+, Fe3+. Naatriumi kohal võib kristallstruktuuris olla ka vakantne koht. Nefeliini kõvadus on Mohsi astmikul 5,5–6; tihedus 2,56–2,67 g/cm³; värvus tumehall, helehall, valge või värvitu; kristallidel on klaasi- või rasvaläige. Nefeliin võib esineda lihtsate heksagonaalsete prismadena, kuid sageli on ta ilma iseloomuliku kujuta mineraaliterade ebaregulaarne polükristalliline mass. Nefeliin on kõige levinum feldšpatoidne mineraal. Ta tekib ränivaestest (kvartsivabadest) leeliselistest magmadest, kuid võib olla ka moondelise tekkega. Vulkaanilistest kivimitest on nefeliin oluline fonoliidi, nefeliniidi ja leelisbasaltide koostisosa. Nefeliini võidakse kasutada toorainena alumiiniumi, klaasi ja keraamika valmistamisel.
Alphonse de Candolle

Alphonse Louis Pierre Pyrame de Candolle (28. oktoober 1806 Pariis – 4. aprill 1893 Genf) oli Šveitsi botaanik, Šveitsi botaaniku Augustin Pyrame de Candolle'i poeg. Alguses pühendus ta õigusteadusele, aga edaspidi hakkas järjest enam tegelema botaanikaga ning 1841. aastal võttis ta üle oma isa õppejõukoha Genfi ülikoolis. Kuid 1846 loobus ta õppejõutööst ja tegeles kuni surmani põhiliselt teadusega. Lisaks valiti ta mitu korda Genfi kohaliku omavalitsuse liikmeks. Ta lõpetas isa poolelijäänud teose "Prodromus systematis naturalis regni vegetabilis", andes välja selle 8 köidet lisaks 8 isa kirjutatud köitele. Selleks kaasas ta õpetlasi kogu maailmast ja töötas ise sarja peatoimetajana. Seejärel jätkas ta sama tööd, avaldades aastatel 1878–1883 viis köidet pealkirja "Monographiae Phaneroganorum" all, kuhu lisas mitu uut üheiduleheliste perekonda, aga mõned kaheiduleheliste rühmad töötas põhjalikult ümber. Eriti põhjalikult käsitles ta taimede geograafiat, mille õppimisele oli tal eriline kalduvus. Tal olid laialdased teadmised ka teistes botaanikaga piirnevates teadustes. Juba 1835 avaldas ta juhendi "Instruction à l'étude de la botanique", milles käsitles taimegeograafiat. See tõlgiti vene keelde ja Venemaal kasutati seda kaua ülikoolides botaanika õpetamisel. Tema üks olulisimaid teoseid on 1855 ilmunud "Géographie botanique raisonnée", milles ta ulatuslike ja täpsete uuringute abil püüdis kindlaks määrata taimede liigituse ja leviku seadusi ja põhimõtteid. Selles teoses on ka laialdane uurimus kultuurtaimede päritolu kohta. Selle uurimuse andis ta 1883 parandatuna ja täiendatuna ka eraldi välja pealkirja "Origine des plantes cultivées" all. Ta lõi esimese botaanilise nomenklatuuri koodeksi, mis 1867. aastal kiideti rahvusvahelisel botaanika kongressil heaks, ning see on tänapäeval kehtiva ICBNi prototüüp. 1858. aastal valiti ta Venemaa Teaduste Akadeemia ja 1859 Rootsi Teaduste Akadeemia välisliikmeks. 1889 autasustati teda Linné medaliga. Ta on tuntud ka Prantsuse ja Briti Teaduste Akadeemia liikmete, sealhulgas välisliikmete religioosse kuuluvuse uurimise poolest teadusrevolutsiooni ajal. Uuring näitas, et mõlemas akadeemias, kui võrrelda protestantide ja katoliiklaste osakaalu nende osakaaluga riigi rahvastikus, olid protestandid tunduvalt üleesindatud. Seda tähelepanekut on tänapäevani kasutatud näitena, et protestandid kalduvad olema teaduses aktiivsemad kui katoliiklased. Tema poeg Anne-Casimir-Pyrame de Candolle sündis 1836 ja sai samuti silmapaistvaks botaanikuks.
Ümarusside loend

Siin on loetletud ümarusse ehk nematoode. Selles nimekirjas on ümarusside liigid ja teised -taksonid. Muud zooloogia mõisted on loetletud loendites zooloogia mõisteid ja anatoomia mõisteid. Kogu bioloogias käibel olevad mõisted on loetletud loendis Bioloogia mõisteid. Kui taksonil on eestikeelne nimetus, siis see on paigutatud loendisse vastavalt oma kohale tähestikus. Taksoninimetuse järel on sulgudes ladinakeelne nimetus kursiivis. Edasi tulevad lühiandmed sugukondliku kuuluvuse (sgk) ja levila kohta, samuti leviku kohta Eestis: Eestis tavaline – kogu Eestis tavaline või sage Eestis kohati – Eestis kohati tavaline, kohati puudub või haruldane Eestis haruldane – Eestis haruldane või väga vähestes kohtades levinud # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Ascarops strongylina, sgk Spirocercidae britovi keeritsuss (Trichinella britovi) ebakeeritsuss (Trichinella pseudospiralis) keeritsuss (Trichinella), perekond koerasolge (Toxocara canis), sgk solkmelised männi-laguuss (Bursaphelenchus xylophilus), sgk Parasitaphelenchidae metskeeritsuss (Trichinella nativa) naaskelsaba (Enterobius vermicularis), sgk naaskelsabalased piuglane (Trichurius trichiura) solge (Ascaris lumbricoides), sgk solgelased trihhiin e seakeeritsuss (Trichinella spiralis), sgk Trichinellidae varbuss (Caenorhabditis elegans), sgk varbuslased ürgpihtlane (Strongyloides stercoralis)
Onitsha

Onitsha on linn Nigeerias Anambra osariigis Nigeri jõe ääres. Onitsha on Bamako järel suuruselt teine linn Nigeri jõe ääres ning tähtsaim linn Nigeri alamjooksul. 2008. aasta hinnangu järgi elas Onitshas 630 000 elanikku. Onitsha koos eeslinnadega moodustab Onitsha linnastu, kus 2008 elas hinnanguliselt ligi 1,5 miljonit elanikku. Onitsha on väga tiheda asustusega Anambra osariigi suurim linn. Linn asub endise Ibo kuningriigi alal ning suurem osa selle elanikest on ibod. Onitsha on tähtis kaubandus- ja kergetööstuslinn. Tänu sadamale ning asukohale teede ristumiskohal on ta üks Nigeeria olulisemaid kaubandus- ja ärikeskusi. Onitsha õhk on väga saastunud. 2016. aasta WHO aruande kohaselt oli Onitsha õhus sisalduvate mikroosakeste (PM10) sisalduselt kõige saastunuma õhuga linn maailmas. Onitsha on tähtsaim jõesadam Nigeri alamjooksul. Linnast viib üle Nigeri jõe ligi 2 km pikkune maanteesild, mis on ainus naftarikast Nigeeria kaguosa riigi edelaosaga ühendav sild. Onitsha on tähtis maanteede sõlmpunkt. Seoses Onitsha kiire arenguga on linna kommunikatsioonid jäänud oluliselt maha äärelinnade ja eeslinnade elanike arvu kasvust. Paljude linnaosade seisund on seetõttu halvem teiste Nigeeria suurlinnade omast. Suurimaid valupunkte on paljudes piirkondades tänavatele kuhjunud prügi. Onitsha asutasid 16. sajandil tolleaegse Ibo kuningriigi alale Benini kuningriigist tulnud sisserändajad. Hiljem sai Onitshast Ibo kuningriigi pealinn. Linn sai 1960. aastate lõpus palju kannatada Biafra Vabariigi ja Nigeeria keskvalitsuse vahel toimunud sõjas (Nigeeria kodusõda), osa hooneid on praeguseni varemeis. Onitsha on tähtis kultuurilinn. Linnas asuvad katoliku ja anglikaani kiriku katedraal ning üks ibode usundi keskusi. Jean-Marie Gustave Le Clézio on kirjutanud romaani "Onitsha". Which are the world's two most polluted cities – and why?, The Guardian
Anerahu

Anerahu on mitme Eesti väikesaare nimi: Anerahu mätas on 0,2 hektari suurune väikesaar Abruka sadama juures Annerahu ehk Anerahu on 1 hektari suurune väikesaar Vilsandi rahvuspargis Loonalaiu lõunatipu juures Hanerahu ehk Anerahu on Väinameres asuv 1,2 hektari suurune Hiiumaa laid Hanerahu, väike liivasaareke Jausa lahes Langekare, mida mõnel kaardil on nimetatud Anerahuks
Anambra osariik

Anambra osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Nigeeria lõunaosas. Jaguneb 21 omavalitsuseks: Aguata, Anambra East, Anambra West, Anaocha, Awka North, Awka South, Ayamelum, Dunukofia, Ekwusigo, Idemili North, Idemili South, Ihiala, Njikoka, Nnewi North, Nnewi South, Ogbaru, Onitsha North, Onitsha South, Orumba North, Orumba South ja Oyi. Osariigi suurim linn on Onitsha.
Baar

See artikkel räägib joomiskohast. Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Baar (täpsustus). Baar on toitlustusettevõte, kus pakutakse koha peal joomiseks alkohoolseid jooke. Baaris on enamasti baarilett, mille taga baarmen müüb klientidele jooke. Tavaliselt on võimalik osta ka väiksemaid suupisteid ja tubakatooteid. Baarid võivad olla iseseisvad ettevõtted või kuuluda hotelli, restorani või ööklubi juurde. Kohvik Lokaal baar, ÕS2006, eki.ee baar, EKSS, eki.ee eRT: Alkoholiseadus eRT: Toiduseadus Jäätmeseadus
Aizkraukle

Aizkraukle (läti) (saksa keeles Ascheraden) on linn Lätis Vidzemes. Linna süda asub Daugava paremal kaldal. Linnaõigused sai Aizkraukle 1967. aastal. See on Aizkraukle piirkonna keskus. Aastani 2009 oli see Aizkraukle rajooni keskuseks. Aizkraukle kohal on Daugava tõkestatud Pļaviņase hüdroelektrijaama tammiga. Linnas asub Aizkraukle raudteejaam. 1967–1991 kandis linn nime Stučka, Nõukogude Liidu riigitegelase ja Läti Kommunistliku Partei looja Pēteris Stučka mälestuseks. 10.–13. sajandini oli Aizkraukle üks Väina liivlaste keskustest, olles nende idapoolseim asula. Tänapäevase linna kõrval asuval Aizkraukle linnamäel paiknes poole hektari suuruse pindalaga Aizkraukle muinaslinnus koos väikese eeslinnuse ja nende kõrval asuva küla ja sadamakohaga. Läheduses asusid kaks kalmistut, kust väljakaevamistel on avastatud umbes 100 hauda. Liivimaa ristisõja sündmustega seoses on Aizkrauklet korduvalt mainitud Henriku Liivimaa kroonikas. 1204. aastal osalesid Aizkraukle liivlased koos leedulaste ja Lielvārde liivlastega Riia kodanike karja röövimises. 1205. aastal põletati piiskop Alberti juhitud ristisõdijate Daugava-äärse sõjakäigu ajal maha Aizkraukle linnus, misjärel kohalikud liivlased piiskopiga rahu tegid, talle pantvange andsid ja ristiusku astuda lubasid. Järgmisel aastal ristis nad preester Daniel. Kroonika mainib nimepidi ka üht Aizkraukle ülikut – Viewaldi. Hiljem rajasid ristisõdijad sinna Aizkraukle ordulinnuse, millest sai Aizkraukle komtuuride residents. Aastal 1229 toimus linnuse all lahing Markward von Bauerbachi juhitud orduvägede ja Vesthardi juhitud semgali rüüstajate vahel. 5. märtsil 1279 toimus sealses piirkonnas leedulaste võiduga lõppenud Aizkraukle lahing Liivi ordu vastu, milles hukkus ka maameister Ernst von Ratzeburg. Aizkraukle komtuur Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. Peatükk VIII, kommentaar 1. Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982.  Aizkraukle – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Bauska

Bauska (saksa Marienland või Bauske, poola keeles Bowsk, jidiši keeles בויסק, Bojsk) on linn Lätis Zemgales, Bauska piirkonna keskus. Bauska kohal saab Mūsa ja Mēmele ühinemisel alguse Lielupe jõgi. Linnas asub Bauska linnus. Igal aastal juulikuus toimub seal keskaegse muusika festival. Bauska asub semgalite Upmale maakonna aladel. Bauskas asus Liivimaa ordu Bauska ordulinnus, mis rajati XV sajandil. Aastal 1445 asustas Heidenreich Vincke von Overberg Bauska ümbruskonda ligi 3000 sõjakäigult Novgorodi vastu kaasa toodud vadjalast, kellest kasvas hiljem välja kreevinite rahvarühm. Linnus oli Bauska foogtide residentsiks. Aastal 1561 sai linnusest Gotthard Kettleri residents ning üks Kuramaa keskustest. Bauska sai linnaõigused 1609. aastal. Aastal 1640 oli linnas 1500 elanikku, neist kolmandik olid lätlased. Hilisemal ajal asusid Bauskasse elama ka juudid. Aastal 1897 oli linnas 6544 elanikku, neist lätlasi 45,6%, juute oli 2745 ehk siis 42,0%, ja sakslasi 536 ehk siis 8,2%. Teise maailmasõja ajal oli Bauska aastal 1944 mõnda aega rindelinn. Lahingutegevuse käigus hävis kolmandik Bauska vanalinnast. Elanikke oli 2004. aastal 10 945. Bauska raekoda Riia tänav Rahvamaja ja raamatukogu hoone Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 30.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny/Tom_I/343 Bauska linna koduleht (läti keeles) Linna kaart
Minneapolis

Minneapolis on linn USA Minnesota osariigis, Hennepini maakonna keskus. Asub Mississippi jõe kaldal. Linn on kokku kasvanud kagu pool asuva Saint Pauliga, moodustades linnastu, mida hüütakse Twin Cities. Linna hüüdnimed on City of Lakes ja Mill City. Piirkonna ainsad elanikud olid dakotad kuni prantslaste saabumiseni u 1680. aastal. 1820–1825 ehitati Minnesota jõe suudmesse Mississippi äärde Fort Snellingi kindlus, mis aitas kaasa linna kasvule. 1837–1851 olid siuud sunnitud oma maadest loobuma ja taanduma lääne poole. Minnesota Timberwolves  Minneapolis – kasutusnäited, päritolu, sünonüümid ja tõlked Vikisõnastikus  Minneapolis – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Minneapolise veebidait
Waza rahvuspark

Waza rahvuspark on rahvuspark Kameruni põhjaosas. Pindala 1700 km². See loodi 1934. aastal jahipargina, 1968 muudeti rahvuspargiks. 1979. aastast on see UNESCO biosfääri kaitseala. Rahvuspargis elavad muu hulgas kaelkirjakud, lõvid ja elevandid. Seal on kohatud 379 liiki linde.
Haanja kõrgustik

Haanja kõrgustik on maastikurajoon Kagu-Eestis. Haanja kõrgustik on liustikutekkeline pinnavorm. Kõrgustiku on kuhjanud kuni 160 meetri kõrgusele aluspõhjakõrgendikule mandrijääliustik viimasel jääajal. Pinnakattes eristatakse kuni viite eri vanusega moreeni, koos nende vahele jäävate liiva, kruusa ja savikihtidega võib pinnakatte paksus ulatuda 180 meetrini. Kõrgustiku lõunaosa jääb Lätisse ja idanurk Venemaale. Lätis olevat ala tuntakse seal Alūksne kõrgustikuna (tuntud ka Ida-Vidzeme kõrgustikuna). Kõrgustiku idaosa nimetatakse Vaaksaare kõrgustikuks. Talvine Haanja kõrgustik Suur Munamägi Haanja kõrgustikul Haanja Munamäe tornist vaadatuna Suur Munamägi 318 m Vällamägi 304 m Kerekunnu mägi 296 m Tsälbämägi 293 m Rohtõsuu mägi 289 m Haragamägi 289 m Papisöödü mägi 288 m Kivestmägi 288 m Mustikmägi 286 m Vänni Kõrgõmägi 285 m "Haanja kõrgustik" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 12. märts 2016. Vaadatud 14. novembril 2013. Haanja kõrgustik Estonica
Garden Party

"Garden Party" on Rick Nelsoni 1972. aasta hittlaul. Lugu on inspireeritud kontserdist, mis toimus 15. oktoobril 1971 Madison Square Gardenis New Yorgis ning kus esinesid mitmed tuntud tähed nagu Chuck Berry, Bo Diddley, Bobby Rydell ja Rick Nelson. Rick esitas oma vanad tuntud lood "Hello, Mary Lou" ja "She Belongs to Me" ning seejärel Rolling Stonesi hittloo "Honky Tonk Woman", mille peale teda rahvas justkui välja vilistama hakkas. Mõningatel andmetel olevat rahvas olnud pahane hoopis politseinike tegevuse üle publiku seas, kuid vähemalt Rick võttis seda isiklikult ning lahkus lavalt ega naasnud enam isegi mitte kontserdi lõpuks. Laul räägibki kontserdi paljutõotavast kulgemisest ning kuidas ta oma esimesi lugusid laulis ja kuidas siis loo "Honky Tonk Woman" ajal teda välja vilistati ("When I sang a song about a honky-tonk, it was time to leave."), refrään aga pajatab saadud kogemustest ("But it's alright now, I've learned my lesson well. You see, you can't please everyone, so you got to please yourself."). See oli Ricki esimene hitt pärast 1964. aasta "For You'd" ja samas ka tema viimane hitt üldse.