laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Leelo Olm

Leelo Olm (sündinud Leelo Raudsepp; sündinud 28. mail 1944 Viljandis) on eesti keemiainsener ja tselluloositehnoloogia eriteadlane. Lõpetas 1962 Tallinna 7. Keskkooli, 1967 TPI plastmasside tehnoloogia erialal, tselluloositehnoloogia eriala litsentsiaat (1984, Stockholmi Ülikool), Ph.D. samal alal (1999, samas). Oli 1962–1964 Tallinna Tselluloosi- ja Paberikombinaadi laborant, 1967–1968 insener, 1969 TPI orgaanilise keemia kateedri teadur. Asus 1970 Rootsi, oli 1971 Asea Atomi (Västerås) ja 1971–1972 Sandviken Coromantis insener, 1972–1979 Rootsi Puidumassi ja Paberi Uurimise Instituudi (SPPRI) teadur. 1979–1980 Austraalias CSIRO keemilise tehnoloogia osakonna ja 1982–1983 Sydney Ülikooli toiduainete tehnoloogia kateedri teadur. Aastast 1983 oli ta taas Rootsis SPPRI vanemteadur. Üle 25 teadustrükise, kahe patendi (1 rahvusvaheline) kaasautor. Pitch problems and their control in kraft mills using hardwood from temperate and tropical zones – a literary survey. // Appita 37 (1984) A new sulfide-antraquinone pulping process with high yield, high strength and low odor (kaasautor A. Teder). // ATP Annual Conf. Paris 1986 Kraft pulping modifications and alternatives. Alkaline softwood pulping from a Swedish perspective (kaasautor A. Teder). // Int Conf in Bleached Kraft Pulp Mills 4–5 Feb 1991, Melbourne. Lk 59 Black liquor in craft cooks (kaasautor U. Anderson). // Int Pulp Bleaching Conf, June 1–5 1998, Helsinki. Lk 329 Kraft pulping with sulphide pretreatment: Part 1. Delignification and carbohydrate degradation (kaasautor D. Tormund). // Nordic Pulp Paper Res, J.15:1 (2000) Recent developments in soda-AQ cooking (kaasautorid L. Håkansdotter, T. Jonsson). // Das Papier 12 (2001) Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tiiu Olm

Tiiu Olm (aastani 1962 Tarien; sündinud 24. augustil 1935 Narvas) on eesti arstiteadlane ja spordipedagoog. Tiiu Olm on ohvitseri tütar ja Alvar Olmi lesk. Ta on lõpetanud 1953. aastal Tallinna 6. Töölisnoorte Keskkooli, 1960 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, 1961 õppinud Leningradi Arstide Täiendusinstituudi kursustel, spetsialiseerudes spordiarstiks, olnud 1964–1968 Leningradi P. Lesgafti nimelise Kehakultuuri Instituudi kaugõppeaspirant, meditsiinikandidaat (1968, TRÜ), väitekiri "О применении гипоксемических проб при определении функции внешнего дыхания спортсменов". Täiendanud end Moskvas, Stockholmis, Québecis, Örebros, TRÜ kardiovaskulaarkirurgia Tallinna teaduskeskuses, Kuopios ja Berliinis. Ta on olnud aastatel 1960–1966 Vabariikliku Arstliku Kehakultuuri Dispanseri arst. 1966. aastast Tallinna Pedagoogilise Instituudi (hiljem TLÜ) õppejõud, sh 1969–1988 dotsent, 1989–1998 professor, ühtlasi 1976–1989 kehalise kasvatuse ning 1989–1992 meditsiinilis-bioloogiliste distsipliinide kateedri juhataja, 1993–1998 spordibioloogia õppetooli juhataja, 1998. aastast emeriitprofessor. Õpetanud spordimeditsiini ja ravikehakultuuri kursusi. Uurinud spordikardioloogiat ja bioküberneetikat, sealhulgas hüpokseemiliste testide kasutamist sportlaste treenituse määramisel, südame siirdeprotsesside matemaatilist modelleerimist ja morfoloogiliste näitude mõjureid. Kuulub Viktor Karpmani spordikardioloogia koolkonda. Eesti Spordimeditsiini Föderatsiooni, Eesti Olümpiaakadeemia, Eesti Sporditeadlaste Seltsi, Eesti Südameliidu liige. Üle 100 teadustrükise. 1985 Eesti NSV teeneline sporditegelane 2011 Tallinna Ülikooli teenetemärk Сравнительный анализ переходных процессов у спортсменов и нетренированных людей при повторных мышечных нагрузках. // Кардиореспираторная система: количественные храктеристики. Под ред. Т. Ольм, В. Карпмана. Тлн, 1986 Количественная оценка степени сходства и различия между многомерными биологическими объектами. // TÜ Toimetised 800 (1988) Mathematical Identification of the Structure of the Heart Rate Control. // Abstracts XXXI Int. Congr. Physiol. Sci. Helsinki, 1989 Echocardiographic measurements in young athletes. // Acta medica Baltica (1997) 1 Comparative left venticular dimension in young athletes. // J. Sport Sci. 16 (1998) 5 Gender Differences in the Heart Dimensiony of Young Swimmers. // Biomechanics and Medicine in Swimming. Univ. of Yväskylä, Finland 1999 Influence of Aerobic Training of the Function State in Football Players. // Proc. VI Ann. Congr. Eur. College of Sport Sci. Cologne, Germany, July 24-28, 2001 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide. Eesti entsüklopeedia 14, 342 Eesti spordi biograafiline leksikon, 442–443 Virkus, R. Tallinna Pedagoogikaülikool läbi aegade. Tallinn, 1998, 81, 100, 114 Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997, 875–876 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Biograafia ESBL-is Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Viktor Olman

Viktor Olman (sündinud 27. oktoobril 1946 Leningradis) on Eesti matemaatik. Viktor Olman on juut, teenistujate poeg. Lõpetas 1963 Tallinna 5. Keskkooli, 1969 Leningradi Ülikooli matemaatika-mehaanikateaduskonna, 1972 Küberneetika Instituudi aspirantuuri, füüsika-matemaatikakandidaat (1976, Küberneetika Instituut), väitekiri "Использвание линейных статистик в некоторых статистических задачах". Oli 1969 Küberneetika Instituudi vaneminsener, 1972–86 noorem- ja vanemteadur, aastast 1986 matemaatikaosakonna juhtivteadur. 1992 emigreerus USA-sse. Uurimisvaldkond: tõenäosusteooria ja matemaatiline statistika. Üle 30 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Программы построения робастной и проективной регрессий (kaasautor M. Karolin). Тлн, 1988 Сохранение байесовского свойства в задаче оценивания функций от среднего нормального закона. // Теория вероятности и ее применения 33 (1988) 3 Оценка максимальной структурной сложности систем (kaasautor H. Salum). // Кибернетика и системный анализ (1991) 4 Оптимальная квантизация одномерного распределения при выпуклых потерь. // Автоматика и телемеханика (1992) 4 Eesti TA Küberneetika Instituut 1990. Tallinn, 1990, 18, 45 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Jüri Olt

Jüri Olt (sündinud 22. märtsil 1949 Lüganusel) on eesti tehnikateadlane. Lõpetas 1968 Kohtla-Järve Keemiatehnikumi, 1977 Eesti Põllumajandusakadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonna ja 1979 Moskva Üleliidulise Patendinduse Keskinstituudi. 1994. aastal omandas Eesti Põllumajandusülikooli tehnikamagistri kraadi ja oli samas 1995–2000 doktorant. Tehnikadoktor (2001, EPMÜ), väitekiri "Kartuli laiarealise viljelemise põimtehnoloogia" (Tartu, 2001). Oli 1977–78 Kuremaa Sovhoostehnikumi vaneminsener, 1978–81 õpetaja, 1981–92 Eesti Põllumajandusakadeemia teadusliku uurimise sektori vanemteadur, 1992–94 õppeosakonna insener, 1994–95 mehaanika ja masinaõpetuse instituudi insener, 2000–01 lektor ja 2001–08 tehnikainstituudi dotsent. Alates 2008. aastast tehnikainstituudi professor. Uurimisvaldkonnad: põllundustehnika modelleerimine ja tööprotsesside uurimine; kultuurmarjade viljelemise masintehnoloogia arendamine; biokütuste tootmise tehnoloogia protsesside arendamine. CIGR-i auhind (2006). Üle 230 teadustrükise, üle 30 patendi. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide New technology for wide furrow potato growing and possibilities for its realisation. // CIOCTA-CIGR V Congress. Krakow, 2001 A method of virtual reality creating a disk-ridging tool (kaasautor M. Heinloo). // Agricultural Eng. Int.: the CIGR Ejournal. Manuscript PM 05 008. Vol. VIII. (2006) January Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, 144 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
August Arvo Olt-Ojasalu

August Arvo Olt-Ojasalu (22. juuni (vkj 10. juuni) 1881 Konguta vald, Tartumaa – 2. detsember 1949 Elva) oli eesti loomaarstiteadlane. August Arvo Olt-Ojasalu oli talupidaja poeg. Lõpetas 1899 Tartus gümnaasiumi ja 1905 Tartu Veterinaarinstituudi. Oli 1905–1909 Helmes ja Põltsamaal jaoskonna loomaarst, Põltsamaal ka Põllutöökursuste õppejõud, 1909–1019 Tallinna tapamaja direktori abi, osales ka Taga-Kaukaasias veiste katkutõrjel. 1919 oli Põllutööministeeriumi veterinaariaosakonna sekretär, 1919–1929 Loomatervishoiu Peavalitsuse juhataja/direktori asetäitja ning vanemloomaarst. Oli 1920 Eesti Loomaarstide Ühingu asutajaid ning aastani 1929 selle juhatuse liige ja sekretär, aastast 1929 auliige, ühingu ajakirja Loomaarstlik Ringvaade väljaandmise algataja 1925 ning aastani 1940 selle toimetuse liige, aastail 1925–1928 tegev- ja peatoimetaja. Avaldas mainitud ajakirjas rohkesti artikleid Eesti loomaarstide elust ja tööst, veterinaartöö korraldusest Eestis, ülevaateid Loomatervishoiu Peavalitsuse tegevusest jm. Tõlkis eesti keelde ka soome veterinaaride teoseid (näiteks H. Nyländ, E. Cajander "Lüpsikarjapidamine"; A. Alfthan "Hobusekasvatuse käsiraamat" I–II; A. E. Sandelin, "Piima- ja piimasaaduste bakteriõpetus"). Olt-Ojasalu oli üliõpilaskorporatsiooni Fraternitas Tartuensis auvilistlane ja lipulaulu sõnade autor. Koduloomade tervishoid ja sünnitusabi. Tallinn, 1911; 3. trükk Tartu, 1920 Võitlus distomatoosi vastu. // ELR (1926) 5 Rootsi loomaarstide võitlus iseseisva riikliku veterinaarkorralduse eest. // Eesti Loomaarstlik Ringvaade (1926) 5 Loomatervishoiu käsiraamat (koost ja kaasautor). Tallinn, 1928; 2. trükk 1938 Karjamaade tähtsuse alahindamine ja selle tagajärjed loomatervishoiu seisukohalt. Tallinn, 1928 Loomariigist kahjurid koduses majapidamises. Tallinn, 1928 Loomaarstide seisukord ja loomatervishoiu ala korraldus Eestis enne ja nüüd. // Eesti Loomaarstlik Ringvaade (1928) 1 / 2 Uus lehekülg Soome veterinaar-administratsiooni ajaloos. // Eesti Loomaarstlik Ringvaade (1930) 3 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Karelson, J. A. Ojasalu – Eesti Loomaarstide Ühingu auliige. // Eesti Loomaarstlik Ringvaade (1929) 3, 65–67 Luitalu, A. Auvil. Arvo Ojasalu. // Fraternitas Tartuensis. I. Toronto, 1956, 60–61 Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühenduse arhiiv Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Hain Oona

Hain Oona (sündinud 3. aprillil 1945 Fichtelbergis Saksamaal) on eesti päritolu USA füüsik. Hain Oona on Henn Oona vend. Lõpetas 1963 Coxsackie Athens Central High Schooli (USA), 1967 Rensselaeri Polütehniline Instituudi füüsikuna, Ph.D. (füüsika, Arizona Ülikool, Tucson), väitekiri "Development of a C14 detector and measurement of р C14 production in dated tree rings grown in 1043 to 1055". Töötas 1985–2006 California Ülikooli Los Alamose Rahvuslaboris. Uurimisvaldkond: astrofüüsika, eksperimentaalne tuumafüüsika. Talvitus 1968. aastal lõunapoolusel USA Amundseni-Scotti jaamas ionosfäärifüüsikuna. Tema auks on nimetatud jää- ja kaljujärsak Outbacki nunatakigrupis Lõuna-Victoria Maa põhjaosas (Oona Cliff, 72° 27′ S, 160° 9′ E). Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Ion source development for the Los Alamos heavy ion fusion injector (kaasautor). // IEEE Transactions on Nuclear Sci. 32 (1985) 5 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Henn Oona

Henn Oona (sündinud 28. aprillil 1939 Tartus) on eesti füüsik, kes viibis esimese eestlasena lõunapoolusel. Henn Oona on Hain Oona vend. Lõpetas Rensselaeri Polütehnilise Instituudi (M.Sc.), Ph.D. (füüsika, 1974, Arizona Ülikool, Tucson), väitekiri "Characteristic and non-characteristic X-rays from ion-atom collisions". Töötas 1963–66 USA Antarktika Uurimisprogrammis (USARP), hiljem Arizona Ülikoolis Tucsonis ja California Ülikooli Los Alamose Rahvuslaboris. Uurimisvaldkond: eksperimentaalne aatomifüüsika, laserite jm energiaimpulsid termotuumareaktsioonide indutseerijana. 1963 novembrist 1965 märtsini talvitus Antarktikas lõunapoolusel asuvas Amundseni-Scotti jaamas, kus uuris virmaliste geofüüsikat ja morfoloogiat; polaarpäeval osales ka jääkihtide dateerimise uuringutes ning töötas Crozier' neeme pingviinikoloonias ja Rossi šelfiliustikul. Tema auks on nimetatud mägi Transantarktilises mäestikus Kuninganna Elisabethi ahelikus (Mount Oona, 2170 m, 83° 9′ S, 162° 36′ E). Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Comments on Ar L23-shell fluorescence yields and argon-charge-state fractions. // Phys. Rev. Lett. 34 (1975) Equilibrium charge-state distributions and multiple-scattering angles of 1 MeV and 2 MeV krypton ions in carbon foils (kaasautor). // Phys. Rev. A 21 (1980) 2 Experimental study of relative level populations in beam-foil-excited Ar-VIII and Kr-VIII (kaasautor). // Phys. Rev. A 25 (1982) 1 Target plasma formation for magnetic compression magnetized target fusion (kaasautor). // Phys. Rev. Lett. 75 (1995) 10. Teataja (1974), 3. VIII Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Marje Oona

Marje Oona (sündinud 8. novembril 1963 Tartus) on eesti arstiteadlane, perearst ja pediaater. Marje Oona on inseneri ja koorijuhi tütar. Lõpetas 1982 Nõo Keskkooli, 1988 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinidoktor (2005, TÜ), väitekiri "Helicobacter pylori infection in children: epidemiological and therapeutic aspects". Oli 1988 intern, 1989–1991 kliinilises ordinatuuris laste nakkushaiguste erialal, 1991–1992 TÜ nakkushaiguste, dermatoloogia ja veneroloogia kateedri nakkushaiguste assistent, 1993–2005 polikliiniku ja perearstiteaduse õppetooli assistent, 1993–2004 (vaheajaga) ka samas doktorant ja 2001–2005 teadur, 2005– dotsent. 1999–2002 spetsialiseerus perearstiks. Õpetanud infektsioonihaigusi, perearstiteadust; koostanud õppevahendeid. Uurinud Helicobacter pylori infektsiooni epidemioloogilisi ja kliinilisi aspekte, fenogrammi ja perekonnaanamneesi tähtsust diagnostikas ja patsientide nõustamisel. Eesti Perearstide Seltsi ja Eesti Lastearstide Seltsi liige, Eesti Perearstide Seltsi esindaja rahvusvahelises töögrupis EGPRN (European General Practice Res Network). Üle 40 teaduspublikatsiooni. 2021 Tartu Ülikooli aumärk Microorganisms of the gastric antrum in Helicobacter pylori infection (kaasautor). // Microecology and Therapy 25 (1995) Peremeditsiin (kaasautor). Tartu, 1998 Serpositivity to Helicobacter pylori and CagA protein in schoolchildren of different ages living in urban and rural areas in southern Estonia (kaasautor). // Eur. J. Gastroenterol. Hepatology 12 (2000) 1 Helicobacter pylori infektsioon ja sünnikohordi fenomen. // Eesti Arst (2004) 7 Helicobacter pylori infection in children in Estonia: decreasing seroprevalence during the 11-year period of profound socioeconomic changes (kaasautor). // Helicobacter 9 (2004) 3 Patient evalution on familiy doctor's familiy orientation. // Patient education and councelling. 56 (2005) 3 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 119 Maaroos, H.-I. Meditsiinidoktor Marje Oona. // Eesti Arst (2005) 2, 135 Marje Oona Eesti Teadusinfosüsteemis Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Voldemar Ora

Voldemar Ora (25. september 1904 Valmiera maakond, Läti – 21. märts 1994 Tartu) oli Eesti keemik. Voldemar Ora oli sepa poeg. Lõpetas 1923. aastal Viljandi Poeglaste Gümnaasiumi ja 1930. aastal Tartu Ülikooli keemiaosakonna. Oli aastatel 1931–1932 Tartu Ülikooli tehnoloogialabori abijõud, 1932 Gold Fieldsi Kohtla Õlitööstuse ja 1933–1935 AS-i Jaan Maim keemik, 1935–1936 Tartu Ülikooli keemia tehnoloogia labori abijõud ning töötas 1936–1940 Kohtla Õlitööstuses. 1944. aastal oli Tartu Riikliku Ülikooli orgaanilise keemia kateedri vanemõpetaja ja 1944–1952 assistent, 1952–1954 analüütilise keemia kateedri assistent, 1954–1967 ELVI keemialabori noorem- ja vanemteadur. Tartu Riiklikus Ülikoolis juhendas mitmesuguseid keemiapraktikume. Uurimisvaldkond ELVI-s: vitamiinide määramine loomasöötades. 3000 retsepti: praktilisi valmistus- ja käsitlusjuhiseid (kaasautor A. Ora). Tartu, 1935 О содержании и химическом определении каротина и ксантофиллов в кормах // ELVI teadustööde kogumik 15 (1968), 73–83 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 276 Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 298 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn, 1992, 61 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Mátyás I

Mátyás I Corvin ehk Mátyás Hunyadi (ungaripäraselt Hunyadi Mátyás, latiniseeritult Matthias Corvinus) (23. veebruar 1443 – 6. aprill 1490) oli Ungari ja Horvaatia kuningas alates 1457. Ta oli János Hunyadi poeg. Teda peetakse viimaseks edukaks Ungari kuningaks. Alates 1471 oli ta ametlikult ka Böömi kuningas (koos Jagelloon Vladislav II-ga). Mátyás Hunyadi valitsemisaeg oli Ungari kuningriigi kuldaeg. Tema hüüdnimi oli Mátyás Õiglane. Ta parandas veelgi Ungari majandust ja kasutas nutikat diplomaatiat sõjaliste toimingute asemel, kui vähegi võimalik. Pärast Böömi kuninga (1458–1471) Jiří Poděbradyst surma 1471. aastal valiti Böömimaa troonile Poola kuninga ja Leedu suurvürsti Kazimierz IV poeg Ulászló II (Vladislav II). Et Böömimaa trooni taotles ka Ungari kuningas Mátyás, siis puhkes Ungari ja Böömimaa vahel sõda ning Mátyás okupeeris enamuse Määrimaast. Ungari kuningas kandis sellest ajast Böömi kuninga tiitlit. Aastal 1479 hävitas Mátyási loodud Ungari must armee Pal Kinizsi juhtimisel Osmanite ja Valahhia väed Leivavälja lahingus. Ungari väed hävitasid oma vaenlasi peaaegu iga kord, kui Mátyás kuningas oli. Mátyás ei alustanud sõda, kui see ei olnud vajalik. 1485. aastal, eesmärgiga piirata Saksa-Rooma riigi mõju ja Habsburgide sekkumist Ungari asjadesse, vallutas ta Saksa-Rooma keisrilt Friedrich III-lt ja okupeeris ta Viini 5 aastaks, kus asus tema residentsiks kuni surmani. Mátyás Hunyadi on üks neist, kellele on omistatud algselt pilkav lause: "Bella gerant alii at tu felix Austria nube" ("Teised sõdigu, aga sina, õnnelik Austria, abiellu"). Sellega peeti silmas, et 15.–16. sajandil laienesid Habsburgide valdused pigem soodsate abielutehingute kui võidukate sõdade abil. Üks tema peamisi oponente oli Saksa-Rooma keiser Friedrich III. 1485. aastal vallutas ta sõjas keisriga Viini, mis oli järgnevalt tema residentsiks kuni surmani. Ta sõdis edukalt ka Osmanite riigiga ning toetas kultuuri ja teaduse arengut. 1490. aastal surigi Mátyás pärijateta ning pärast tema surma sai Ungari kuningaks (1490–1516) Ulaszló II Jagelloonide dünastiast. Ta valis oma põhiresidentsiks Buda linna.
Leo Edgar Oras

Leo Edgar Oras (18. juuni 1911 Triigi vald, Harjumaa – 23. oktoober 1970 Kvissleby, Rootsi) oli eesti arstiteadlane ja terapeut. Leo Edgar Oras oli kooliõpetaja poeg. Lõpetas 1930 Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, 1938 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. Sooritas 1941 meditsiinidoktori eksamid ning alustas väitekirja koostamist maksa- ja sapiteedehaigustest, ent töö jäi pooleli. Oli 1934 Tartu Ülikooli Füsioloogia Instituudi ja 1938 närvikliiniku abijõud, 1939–1940 Tartu Ülikooli vaimu- ja närvihaiguste ning 1940–1944 I sisehaiguste kliiniku assistent. 1944 mobiliseeriti Saksa sõjaväkke, saadeti välihaigla koosseisus Saksamaale. Pärast sõda oli ta Oldenburgis ja Lübeckis põgenikelaagris sisearst ja röntgenoloog. 1947 siirdus Rootsi, töötas 1948–1949 Lundi Ülikooli kunstliku neeru osakonnas, 1948–1950 Hallandis Fagersta sanatooriumis, 1950–1952 Piteå haiglas, 1952–1959 jaoskonnaarstina Fagerdalis Hallandis ning 1955–1970 Njurundas. Lõi kaasa Rootsi Eesti Arstide Seltsis. Maksafunktsiooni proovidest. // Eesti Arst (1941) 1 Sapiteede düskineesiast. // Eesti Arst (1942) 11 Intercapillary glomerule-nephritis (Kimmelstiel-Wilson's disease) (kaasautorid N. Allvall, C. Ekelund). // Acta med. scand. 136 (1950), 5 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, III, 120 Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997, 442 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Riho Oras

Riho Oras (sündinud 19. veebruaril 1953 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane. Riho Oras on rätsepa poeg. Lõpetas 1971 Tallinna 22. Keskkooli, 1976 TPI ehitusteaduskonna, 1983 aspirantuuri TPI-s, tehnikakandidaat (1984, TPI), väitekiri "Статистическая работа, расчет и конструирование тентово-вантовых конструкций". Täiendas end 1987–88 Zagrebi Ülikoolis. Oli 1984–92 TPI ehituskonstruktsioonide kateedri assistent, vanemõpetaja ja dotsent, ühtlasi 1985–90 ehitusteaduskonna prodekaan ja 1990–92 kateedri juhataja, 1992–2006 konsultatsioonifirma JP-Terasto direktor. Peamised loengukursused: raudbetoonkonstruktsioonid, ehitiste katsetamine. Uurimisvaldkond: telkkonstruktsioonid, arendanud nende arvutusmeetodeid, loonud vastava arvutusprogrammi; uurinud raudbetoonkonstruktsioonide põikjõukindlust, välja töötanud vastava graafilise arvutusmeetodi. Eesti Ehitusinseneride Liidu liige, Eesti Inseneride Liidu president (2000–05). 12 teadustrükist. 2024 Valgetähe IV klassi teenetemärk Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Pасчёт тентово-вантового покрытия. // TPI Toimetised 571 (1984) Kangasmaterjalide käitumine konstruktsioonides. Tallinn, 1989 Design of tent roofs by FEM. Textile Composites in Building Constructions. // Proc. Int. Symp. Composite Materials with Textile Reinforcement for Use in Building Construction and Related Applications. Lyon, France, 1992 Inseneri roll ühiskonnas. // TTÜ aastaraamat 2001. Tallinn, 2003 Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 234, 442, 497 10 aastat Eesti Inseneride Liitu. 1988–1998. Tallinn, 1998, 79 Ehitamise 2416 võtmeisikut. Tallinn, 2003, 196 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.