laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tänavamood

Tänavamood on tänavapildis avalduv rõivamood, mis vastandub elitaarsele moeloomingule. Tänavamood on tihedalt seotud noortekultuuriga ning avaldub peamiselt suuremates linnapiirkondades. Peavoolumoelooming saab tihti tänavamoest mõjutusi. Kuna enamasti on igal noorte subkultuuril oma moevool, erineb tänavamood piirkonniti üle maailma. Bread & Butter Tarbijakäitumine Vastukultuur Moedisain Haute couture Streetwear Subkultuur "Why Fashion Photographers Are Flocking to Instagram" "New Zealand Street Style" "When Politics Became a Fashion Statement" "Why London Deserves to be the Fashion Capital of the World" "Street Unicorns: Bold Expressionists of Style" (Robbie Quinn)
Kelvin Kiptum

Kelvin Kiptum Cheruiyot (2. detsember 1999 – 11. veebruar 2024) oli Keenia pikamaajooksja, alates 8. oktoobrist 2023 maratoni maailmarekordi omanik (2:00:35) ning ainus alla 2:01:00 maratoni jooksnu. Kiptumi käes oli kolm kuuest kiireimast maratoniajast. Aastal 2022 jooksis ta Valencia maratonil ajaloo kiireima debüütmaratoni ning temast sai kolmas inimene, kes on jooksnud maratoni alla 2:02:00. Tema debüüt maailma maratoni suurvõistlustel sündis 2023. aasta Londoni maratonil, kus ta jooksis ajaloo teise aja (2:01:25), maailmarekordist jäi puudu 16 sekundit. 8. oktoobril 2023 püstitas ta 2023. aasta Chicago maratonil maailmarekordi ajaga 2:00:35. Kelvin Kiptum ja tema treener Gervais Hakizimana hukkusid Keenias liiklusõnnetuses. "Kelvin KIPTUM – Athlete Profile". World Athletics. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. detsember 2022. Vaadatud 4. detsembril 2022. "RRM Online Guide". www.rrmonlineguide.com. Vaadatud 12. juunil 2023. Ingle, Sean (8. oktoober 2023). "Kelvin Kiptum shatters marathon world record with run of just over two hours". The Guardian. Vaadatud 8. oktoobril 2023. "Kiptum smashes world marathon record with 2:00:35, Hassan runs 2:13:44 in Chicago". World Athletics. 8. oktoober 2023. Vaadatud 8. oktoobril 2023. *Subject to the usual ratification procedure Larry Madowo, Heather Chen: Marathon world record holder Kelvin Kiptum and coach killed in road accident in Kenya CNN, 12. veebruar 2024. Vaadatud 12. veebruaril 2024
Raivo Olmet

Raivo Olmet (27. september 1951 – 10. oktoober 2023) oli eesti tööstuselektroonik ja müügiesindaja. 2002. aastal astus ta Isamaaliitu. Ta oli 2014. aastal Vabaerakonna asutajaliikmete hulgas. 2017. aastal ühines ta Isamaa Erakonnaga. . 2020. aastal sai ta kirjeldustõlgi tunnistuse. Ta kuulus erinevate ühingute juhatusse: EESTI FILMIKLUBIDE SELTS ja Kontsertorganisatsioon NOORED TALENDID. Vabaerakonna asutajaliige lahkus erakonnast ja liitus IRL-iga, IRL, 1. oktoober 2017 Tunnistuse said uued kirjeldustõlgid "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2023. Vaadatud 10. oktoobril 2023.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.teatmik.ee/et/personlegal/80132017-MT%C3%9C-Kontsertorganisatsioon-NOORED-TALENDID
Laminaarne voolamine

Laminaarne voolamine (lad. lamina - leht, plaat, lame) on vedeliku või gaasi selline voolamine, kus aineosakestel on vaid ühtlane voolusuunaline kiirus, voolamine on korrapärane. Voolu teele asetatud kehaga vahetult kokku puutuv gaasi või vedeliku kiht, nn piirikiht võib olla laminaarse vooluga või ka hõõrdumise tagajärjel pidurdunult turbulentne. Näiteks torus suureneb voolukiirus telje suunas ja saavutab oma maksimaalse väärtuse teljel. Vedeliku või gaasi laminaarset voolamist võib kujutleda paljude õhukeste vedelikukihtide libisemisena üksteise peal. Need kihid ei segune. Turbulentne voolamine Muutumatu voolamine Muutuv voolamine A.Votjakov, Aerodinamika i dinamika poljota samaljota, Moskva, izdatelstvo DOSAAF,1975 voolamise tüübid, e-ope.ee PINDMISELT VOOLAVA VEE GEOLOOGILINE TEGEVUS[viide?]
Narges Moḩammadī

Narges Mohammadi (pärsia keeles نرگس محمدی; sündinud 21. aprillil 1972) on Iraani inimõiguste kaitsja ja Nobeli rahuauhinna laureaat. Ta on Iraani naiste õiguste eest võitleva Inimõiguste Kaitsmise Keskuse (DHRC) asepresident, organisatsiooni juhib samuti Nobeli rahuauhinnaga pärjatud Shīrīn ‘Ebādī. Mohammadi on Iraani hidžaabi kandmise kohustuse häälekas kriitik ning on kutsnunud naisi üles kodanikuallumatusele. Aastal 2023 kritiseeris ta avalikult nii hidžaabi kui vooruslikkuse kohustust. Aastal 2016 mõisteti talle Teheranis 16-aastane vanglakaristus "surmanuhtluse kaotamist propageeriva inimõigusliikumise" eest. Mohammadi vabanes 2020. aastal, kuid pandi 2021. aastal uuesti vangi. Ta on teatanud naisvangide kartserikaristusest ja tagakiusamisest. Oktoobris 2023 sai ta vangis olles 2023. aasta Nobeli rahupreemia tema võitluse eest Iraani naiste rõhumise vastu ning inimõiguste ja kõigi vabaduste edendamise eest. Iraani välisministeerium mõistis otsuse hukka. Farangis Najibullah (27. veebruar 2008). "Iran: Activist 'Dynamic Duo' Fight for Human Rights". Radio Free Europe/Radio Liberty. Vaadatud 10. märtsil 2017. Pourmokhtari Yakhdani, Navid (2018). Iran's Green Movement: A Foucauldian Account of Everyday Resistance, Political Contestation and Social Mobilization in the Post-Revolutionary Period (PDF). Edmonton: Department of Political Science, University of Alberta. Lk 178. Vaadatud 5. juunil 2021. Saeed Kamali Dehghan (26. aprill 2012). "Iranian human rights activist Narges Mohammadi arrested". The Guardian. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuni 2012. Vaadatud 31. oktoobril 2012. "نرگس محمدی: قدرت امتناع زنان، قدرت استبداد را درهم شکسته است" [Narges Mohammadi: The power of women's refusal has crushed the power of tyranny], Deutsche Welle (pärsia) "نرگس محمدی: زنان و مبارزه با حجاب اجباری، راهبرد پایان دادن به جمهوری اسلامی هستند" [Narges Mohammadi asked the people who believe in hijab to "separate their line from the line of religious oppressors"], BBC Persian (pärsia), 13. aprill 2023 Saeed Kamali Dehghan (24. mai 2016). "UN condemns 16-year jail sentence for Iranian activist Narges Mohammadi". The Guardian. Vaadatud 11. jaanuaril 2019. "Nå blir det klart hvem som får Nobels fredspris 2023". www.aftenposten.no (norra). 6. oktoober 2023. Vaadatud 6. oktoobril 2023. "Iran's jailed rights advocate Narges Mohammadi wins 2023 Nobel Peace Prize". Al Jazeera (inglise). 6. oktoober 2023. Vaadatud 7. oktoobril 2023. "Spokesman Raps Political Move to Award Nobel Peace Prize to Iranian Convict – Politics news". Tasnim News Agency (inglise). Tehran: tasnimnews.com. Tasnim News. 7. oktoober 2023. Vaadatud 7. oktoobril 2023.
Oignies

Oignies on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Oignies asub 16 km Lensist kirdes, teede D46 ja D160 ristumiskoha ümbruses. Valda läbib Autoroute A1, piki metsa ja järvedega täidetud pargiala. Kaevandus 9 - 9 Oignies's Oignies' linn näib olevat asustatud juba varakristlikul ajal. Siis oli see tuntud kui Ongniacume. Mme De Clercqi lossi territooriumil avastas insener Mulot 7. juunil 1842 kivisöe olemasolu, mis oli piirkonna jaoks majanduslik kingitus, mis arendas seejärel välja tohutu kaevandustööstuse. See oli esimene kivisöeavastus selles piirkonnas. Esimese maailmasõja ajal okupeerisid linna sakslased. Vahetult enne territooriumilt taandumist 1918. aasta oktoobris hävitasid nad linna ja söekaevandused. Ajavahemikus 28. maist 1940 kuni 2. septembrini 1944 oli linn taas kord Natsi-Saksamaa vägede poolt okupeeritud. Vahetult pärast saabumist põletasid okupatsiooniväed 380 maja ja tapsid 80 tsiviilisikut kättemaksuks ägeda vastupanu eest, mida nad Patarei sillal kohtasid. 1919. aastal saabus Oignies'i Georges Clemenceau, kes annetas Croix de guerre. 1948. aastal saabus François Mitterrand'i saatel linna Vincent Auriol, kes annetas linnale taas kord risti. Ta avas 28. mail 1940 mahalastud 80 inimest meenutava mausoleumi ja kuulutas Oignies'i "Ville Martyre'iks" (märtrilinn). 21. detsembril 1990 tõsteti Oignies'i šahtist 9 üles viimane veok kivisütt. See palju tähelepanu saanud sündmus tähistas söekaevandamise lõppu kogu Põhja-Prantsusmaal. Guy Drut (1950–), olümpiavõitja 110 m tõkkejooksus 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis. Michel Jazy (1936–2024), olümpia hõbemedalist 1500 m jooksus 1960. aasta suveolümpiamängudel Roomas. Püha Maria Oignies'st, 13. sajand. St. Barthélemy kirik, pärast Esimest maailmasõda koos enamusega linnast uuesti üles ehitatud. Kivisöekaevandamise muuseum. Loss, pärineb 16. sajandist. Sõjamälestusmärk. Buxton, Inglismaa, aastast 1940. Mutterstadt, Saksamaa, aastast 2004 Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Pont-à-Vendin

Pont-à-Vendin on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Pont-à-Vendin asub 8 km Lensist kirdes, teede D30 ja D164 ristumiskoha ümbruses. Vald oli oluline keskajal, kuna seal asus sild üle Deûle'i jõe. Pont-à-Vendini raekoda 18. sajandi St. Vaasti kirik, pärast Esimest maailmasõda koos enamusega linnast uuesti üles ehitatud. Saksa sõjakalmistu. Sõjamälestusmärk. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Rouvroy (Pas-de-Calais)

Rouvroy on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Rouvroy asub 9,7 km Lensist kagus, teede D40 ja D46 ristumiskoha ümbruses. Rouvroy vallamaja Tänapäevane Saint-Géry-et-Saint-Louis kirik, mis ehitati asendama algset, mis purustati koos enamusega vallast Esimese maailmasõja ajal. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Alexander Boecking

Alexander Boecking (17. detsember 1897 München–3. veebruar 1946 Riia) oli Teise maailmasõja ajal SA-Standartenführer. 1914. aastal astus Boecking 16-aastasena vabatahtlikult 7. Baieri välisuurtükiväerügementi ning teenis kuni Esimese maailmasõja sõja lõpuni lääne- ja idarindel. Viimased paar kuud enne sõja lõppu oli ta Baieri hävitajate eskadrilli nr. 16 piloot ja tulistas vahetult pärast relvarahu algust kaks Inglise lennukit alla. Pärast sõda õppis ta Hamburgi kunsti- ja käsitöökoolis ning töötas aastatel 1920–1934 Braunschweigis arhitekti ja aiakujundajana. Kommunistide mässude ajal Hamburgis aastatel 1919–1920 oli ta Lettow-Vorbecki vabakorpuse liige, mida kasutati aktiivselt kommunistide vastu. 1931. aastal liitus ta NSDAP ja SA-ga. Kolm aastat hiljem sai temast täiskohaga SA juht ja sellel ametikohal osales ta ka Poola kampaanias. 1940. aastal astus ta sõjaväkke, osaledes kampaaniates Belgias ja Prantsusmaal ning võitles ka idarindel 1941. aastal, kus oli ooberstleitnant ja kuulipildujakompanii ülem. Hiljem kutsuti ta tagasi ringkonnakomissariks. Boecking teenis oma sõjaväekarjääri ajal välja Esimese maailmasõja raudristi II klassi, EK 1939 klambri ja lenduri märki. 5.detsembril 1941 määrati Tallinn-maa (hõlmab Harjumaad ja Järvamaad) ringkonnakomissariks. 1944. aastal määrati Valga, Võru ja Petserimaa ringkonnakomissariks. 12.augustil 1944 langes Boecking Rõuges Punaarmee kätte vangi. Pärast sõda poodi ta avalikult 3.veebruaril 1946 Riias üles. "Revaler Zeitung 27 jaanuar 1942 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 10. oktoobril 2023.
Hallutsineerimine

Hallutsineerimine on tehisaru veenvalt sõnastatud vale vastus, mis on väljamõeldis ja milles puudub asjakohane sisu.
Kuriinfo

Kuriinfo on õige teave, mida levitatakse teadlikult kellegi kahjustamiseks. Kuriinfo näideteks on andmepüük, doksimine jm. Desinformatsioon Väärinfo Libauudis
Varssavi-Radomi lennujaam

Varssavi-Radomi lennujaam on regionaalne lennujaam Poolas Masoovia vojevoodkonnas. Lennujaam asub 3 kilomeetrit Radomi kesklinnast idas.
Margus-Hans Kuuse

Margus-Hans Kuuse (sündinud 22. detsembril 1943) on eesti autoajakirjanik. Margus-Hans Kuuse lõpetas 1967. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI). Alates 1971. aastast on ta tegutsenud autoajakirjanikuna. Kuuse oli 18 aastat ajakirja Tehnika ja Tootmine osakonnajuhataja ja selle auto-motorubriigi toimetaja. Ta oli ka ajakirja juures koos käinud autospetsialistide ja keeletoimetajate konsiiliumi liige, mis tegeles tehnilise oskuskeele arendamise ja eestindamisega. Ta võttis eesti keeles kasutusele sõna "mahtuniversaal". Aastatel 1996–1998 oli ta ajakirja AutoPluss peatoimetaja ning 1999. aastal asutas ajakirja Autoleht ja sai selle peatoimetajaks. Ta on Briti Autokirjameeste Seltsi (GMW) ja Rahvusvahelise Autoajakirjanike Liidu (IMPA) liige ning Washingtoni Autoajakirjanike Liidu (WAPA) auliige. Margus-Hans Kuuse on avaldanud artikleid 23 riigi autoväljaannetes. Margus-Hans Kuuse oli Nõukogude Liidus ilmunud autoajakirja Za Ruljom ja Avtomobilnõi Transport Kasahstana kaastööline alates 1968. aastast kuni Eesti Vabariigi taasiseseisvumiseni. Ta on kahel korral (1990. ja 1999. aastal) olnud ülemaailmse autoajakirjanike žürii liige, mis on valinud sajandi autot. Margus-Hans Kuuse on toimetanud Henry Fordi raamatu "Minu elu ja töö" ja kirjutanud sellele eessõna. "100 autot" (1979, 1984) "Porsche. Saksamaa sportautode firma tegevusest" (1991) "XXXII 'Kalevi' suursõit" (koostaja, 1993) "Autod 1920–2000" (2001) "50 ideeautot" (2010) "100 autot. 2" (2014) "Eestimaa autosajand. 333 autoklassikut" (2018) https://www.aripaev.ee/raadio/episood/margushans-kuuse-autoarmastus-ei-hoolinud-raudsest-eesriidest-ega-kgb-silmast http://www.ester.ee/search~S1*est?/a%22kuuse%22/akuuse/51%2C245%2C626%2CB/exact&FF=akuuse+margus+hans+++++1943+autor&1%2C9%2C https://www.eesti.ca/margus-h-kuuse-honoured-by-automobile-magazine-in-the-usa/article35696
Sains-en-Gohelle

Sains-en-Gohelle on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Sains-en-Gohelle asub 9,7 km Lensist loodes, teede D937 ja D166 ristumiskoha ümbruses. Autoroute A26 läbib valda. Eiffeli torni makett ristteel Kaevanduse 10 rajamine Compagnie des mines de Béthune poolt algas Sains-en-Gohelle'is 1900. aasta juulis ja lõpuks jõuti 730 m sügavuseni. Šahti 10bis alustati 1901. aasta juulis ja jõuti 791 m sügavuseni. Tootmine algas 1903. aastal. Kaevandus suleti 1957. aastal ja täideti 1972. aastal. Pinnarajatised lammutati 1975. aastal. St. Vaasti kirik, pärineb 12. sajandist Tänapäevane Saint Marguerite'i kirik Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Aldur

Aldur on mehenimi, mida on pandud ka eestlastele. 2023. aasta alguse seisuga oli Aldur Eestis esinemissageduselt 787. mehenimi, eesnimi Aldur oli 74 mehel. Aldur oli keskmiselt 63 aasta vanune (mediaanvanus oli 61). Kõige populaarsem oli eesnimi Aldur vanuserühmas 80–84, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 3,62. Aldur Kaljo Aldur Parts Aldur Pitk Aldur Vunk https://www.stat.ee/nimed/ALDUR (vaadatud 10.10.2023)
Aniva

Aniva on linn Venemaal Sahhalini oblastis, Aniva linnaringkonna keskus. Asub Sahhalini lõunarannikul, Aniwa lahe kaldal. Asula rajati 1886. aastal ja kandis nime Ljutoga. 1905–1945 kuulus Jaapanile ja kandis nime Rūtaka. 1946. aastal sai linnaõigused ja praeguse nime. https://aniva.sakhalin.gov.ru/
Gadži Abašilov

Gadži Ahmedovitš Abašilov (vene keeles Гаджи Ахмедович Абашилов; 2. september 1950 – 21. märts 2008), tuntud ka kui Haji Abašilov, oli Venemaa ajakirjanik ja Dagestani Vabariigi riikliku meediaettevõtte VGTRK müügiesinduse juht. Ta mõrvati Dagestanis Mahhatškalas 21. märtsil 2008 kell 19.45 kohaliku aja järgi. Gadži Abašilov sündis Dagestani Gunibi rajoonis 1950. aastal. Ta lõpetas Dagestani Riikliku Ülikooli pärast õpinguid võõrkeelte teaduskonnas. Aastatel 1975–1991 töötas Abašilov kohalikes komsomolistruktuurides ja 1980. aastate lõpus juhtis ta Dagestani VLKSM-i komiteed. Aastatel 1991–2006 oli Abašilov "Molodež' Dagestana" (Молодежь Дагестана, Dagestani noored ) peatoimetaja. 1999. aastal valiti ta kohaliku seadusandliku kogu liikmeks, seejärel määrati vabariikliku teabe-, riigipoliitika ja välisministeeriumi juhi asetäitjaks. Abašilov esitas ka oma teleprogrammi kuni 2007. aastani Jaanuaris 2007 sai temast Dagestani osariigi televisiooni- ja raadioringhäälingu juht. Gadži Abašilov mõrvati 2008. aasta 21. märtsi õhtul. Tema auto pihta avati tuli Mahhatškala kesklinnas, Abašilov suri sündmuskohal ja tema juht sai vigastada. Sama päeva varahommikul leiti Moskvast kägistatuna teine Dagestani ajakirjanik Iljas Šurpajev, kes oli aastaid töötanud NTV ja Pervõi Kanali korrespondendina. UNESCO peadirektor Kōichirō Matsuura mõistis 28. märtsil 2008 mõlemad mõrvad hukka. "Southern Russia TV boss shot dead". BBC News. 21. märts 2008. Vaadatud 21. märtsil 2008. "Russia regional TV chief killed". TVNZ. Reuters. 22. märts 2008. Originaali arhiivikoopia seisuga 23. veebruar 2013. Vaadatud 25. detsembril 2012. "Director-General condemns murder of two Russian journalists: Ilyas Shurpayev and Gadzhi Abashilov". Paris: UNESCO. 28. märts 2008. Originaali (Press Release) arhiivikoopia seisuga 14. märts 2015. Vaadatud 25. detsembril 2012.
Iljass Šurpajev

Iljas Imranovitš Šurpajev (vene keeles Ильяс Имранович Шурпаев; 25. juuli 1975, Mahhatškala – 21. märts 2008, Moskva) oli Vene televisiooni ajakirjanik ja Pervõi Kanali korrespondent. Šurpajev sündis Dagestanis Mahhatškalas ja lõpetas kohaliku ülikooli filoloogia erialal. Ta töötas Pervõi Kanal'is ja teenis peamiselt Venemaa Põhja-Kaukaasia piirkonnas, sealhulgas Dagestanis ja Tšetšeenias. 21. märtsil 2008 leiti Šurpajev surnuna enda korterist Moskvas, tema kehal olid mitmed noahaavad ja tal oli vöö ümber kaela tõmmatud. Korter oli peale rünnakut põlema pandud ja korteris olev raha varastatud. Tunde enne rünnakut kirjutas Šurpajev enda blogis "Nüüd olen ma dissident!", öeldes, et Dagestani ajalehe omanikud olid tema veeru ära keelanud ja käskinud töötajatel tema nime ajalehes mitte mainida. Venemaa prokuratuuri uurimiskomisjon algatas mõrva kohta kriminaalasja. Ööl, mil ta mõrvati, palus ta uksehoidjal lubada oma hoonesse kaks noormeest, öeldes, et nad on tema külalised. Nädal hiljem teatati, et Šurpajev kohtus nendega pargis, mida tuntakse homoseksuaalide populaarse kohtumiskohana. Kaks kahtlusalust olid Tadžikistani kodanikud ja üks neist oli kandnud vanglakaristust röövimise eest. Mõlemad mehed põgenesid Tadžikistani. 30. juulil 2008 tunnistas Tadžikistani ülemkohus Shurpajevi mõrvas süüdi kaks Tadžikistani kodanikku, 25-aastase Masrudzhon Yatimovi ja 21-aastase Nadžmiddin Mukhiddinovi, kellele määrati 21-aastane vangistus. Mõlemad tunnistasid oma süüd. Interfax, Criminal case opened into Shurpayev murder, 21. märts 2008 Партнеры по скверу Происшествия ГАЗЕТА.GZT.ru [Боздоштшудаҳо дар куштори И. Шурпаев иқрор шуданд] - [Радиои Аврупои Озод / Радиои Озодӣ @ RFE/RL, Inc. 2008 Ҳамаи ҳуқуқ маҳфуз аст.] No use to even appeal, Kommersant, 31. juuli 2008
Külm-leotus efekt

Õhusõiduki tiivad on külmleotatud kui need sisaldavad väga külma kütust, mis on tingutud suurel kõrgusel pikaajalisest lendamisest või külma kütuse tankimisest. Kui sademed puutuvad kokku maapinnal seisva õhusõiduki külmleotatud tiiva pinnaga, siis võib tekkida läbipaistev jääkiht. Jää-või härmatise kiht võib õhusõiduki konstruktsioonil, mille temperatuur on nullilähedane, tekkida välisõhu temperatuuride -2°C kuni +15°C vahemikus kui õhuniiskuse tase on kõrge või on silmnähtav niiskus. Läbipaistev jää on visuaalselt väga raskesti tuvastatav ning see võib vahetult enne õhkutõusmist või selle ajal tiivapinnalt eralduda. Tegurid, mis soodustavad külmleotust: kütuse temperatuur ja kogus kütusepaakides, kütusepaakide konstruktsioon ja paigutus, lennuaeg troposfääri ülaosas, maapinnal tangitud kütuse temperatuur ja tankimisest möödunud aeg. https://www.ecologie.gouv.fr/sites/default/files/1_AEA_Deicing_v23.pdf
Abdullah Ališajev

Abdullah Telman Ališajev (vene keeles Абдулла Тельман Алишаев; suri 3. septembril 2008) oli vene Dagestani ajakirjanik ja kirjanik. Ališajev oli populaarse islami telejaama telesaatejuht Dagestani Vabariigis. Ališajev juhtis populaarset islamiteemalist telesaadet Rahu sinu koju, mis oli eetris TV-Chirkei's, mis on moslemitele suunatud vene telekanal. Ta oli Dagestanis ja Venemaal tuntud fundamentalistliku islami vastane. Ta oli hiljuti TV-Chirkei's eetrisse lasknud dokumentaalfilmi, mis kritiseeris islami radikaalseid vorme. Ališajev oli eriti kriitiline naaberriigis Tšetšeenias juurdunud vahhabismi suhtes ja propageeris aktiivselt islami mõõdukamaid vorme. 2. septembri õhtul 2008 tulistasid kaks tundmatut ründajat teda sõidu pealt pähe ja õlga. Rünnak toimus Dagestani pealinnas Mahhatškalas. Ta viidi kiirkorras Mahhatškala keskhaiglasse, kus talle tehti operatsioon. Ališajev suri 3. septembril 2008, kell 5.00 . Tema matustel osales üle 1000 inimese. Ališajevi tapmine leidis aset vähem kui kolm päeva pärast seda, kui politsei tulistas lähedalasuvas Inguššia Vabariigis veebilehe Ingushetiya.ru omanikku ajakirjanikku ja ärimeest Magomed Jevlojevi. "Two Russian Journalists Killed". Voice of America. 5. mai 2008. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. oktoober 2008. Vaadatud 15. septembril 2008. "Telman (Abdulla) Alishayev". Committee to Protect Journalists. 2. september 2008. Vaadatud 14. märtsil 2013. "Anti-radical Islam reporter killed in south Russia". The Independent. Reuters. 3. mai 2008. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. september 2008. Vaadatud 15. septembril 2008. "Dagestan, Journalist for "Official" Islam Killed". Agenzia Giornalistica Italia. Reuters. 3. mai 2008. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. juuni 2011. Vaadatud 15. septembril 2008. Jürgen Tamme (3. september 2008, 09:34). "Lõuna-Venemaal tapeti taas ajakirjanik". Postimees. Vaadatud 11.10.2023. Belton, Catherine (3. mai 2008). "Tension in Ingushetia after journalist's death". Financial Times. Vaadatud 15. septembril 2008.
Neoism

Neoism viitab nii subkultuursele tegevuskunstnike ja meediaeksperimentalistide võrgustikule kui praktilisele underground-filosoofiale, mis opereerib kollektiivsete pseudonüümide ja identiteetidega, prankide, fake'ide, paradokside ja plagiarismiga. Neoismi – prefiksist ja sufiksist koosneva nimega -ismiparoodia pärisosa on iseenda vastuoluline defineerimine, hoidmaks ära kategoriseerimist ja ajaloo osaks muutumist. Mässatakse establishmenti vastu, mis käsitleb kunsti kui kaupa või omandit. Neoism kasvas 70ndate lõpus välja mail-arti võrgustikust ning subkultuursete performance- ja kunstiaktivistide sekkumistest, mõtte- ja elustiilist. Neoismi teooria ja praktika rajanes "avatud popstaari" või mitmikpersooni Monty Cantsini ning erinevates loomevaldkondades aset leidvate plagiaristliku tegevuse ümber. Neoismi strateegiad "suur segadus" ja "radikaalne mäng" kujunesid välja 1980-89 toimunud korterifestivalidel Põhja-Ameerikas, Austraalias ja Euroopas ning neid strateegiaid kehastavates trükistes. Neoistlike võtete eesmärk on identiteedi, kehade ja meedia, omanduse ja tõe mõistete äärmuslik õõnestamine. Korterifestivalid leidsid aset ka 1997 ja 2004. Ebatüüpiliselt postmodernistlikele vooludele oli neoism eelkõige praktiline (ja seetõttu eksistentsiaalne). Oma eraelu varjamise poolest tuntud Ameerika menukirjaniku Thomas Pynchoni järgi on sobiv neoismi nimetada ühist identiteedi jagavate eriti ekstsentriliste tegelaste rahvusvahelise võrgustiku "anarhiliseks imeks". Kui üks neoist asutas anti-neoismi, võtsid teised selle kohe omaks, väites, et neoism ongi vaid anti-neoistide välmitud fiktsioon. Neoism asetub 20 sajandi mõtteloos ühte ritta antikunsti ja kriitiliste nähtustega nagu dadaism, situatsionism, lettrism, fluxus, postikunst ja konspiratsiooniteooriad. 80ndate lõpu ja interneti massideni jõudmiseni oli postikunsti võrgustik neoismi peamiseks propaganda- ja kommunikatsioonivahendiks. Loogiliste argumentide retoorikast keeldudes vastandub neoism lääne filosoofiale. Stewart Home'i väitel on neoistid peale Situationistliku Internatsionaali laialiminekut ainus liikumine, mis töötab järjekindlalt ajaloo surma suunas. 1994 asutati Neoistlik Allians, samal ajal opereerisid ka itaalia Luther Blissetti projekti aktivistid nime Alleanza Neoista all. Neoismiga on seotud veel (neti)kunsti rühmitus 0100101110101101.org, anarhistlik bändiprojekt The KLF, vastupanukunstnikud Alexander Brener & Barbara Schurtz, 90ndate muusikastiili britpop alusepanija Luke Haines, eesti kunstnik Kiwa jne. "Istvan Kantor Monty Cantsin? Amen! Mässav neoist". Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseum. 17. juuni 2012. Vaadatud 10. oktoobril 2023.