laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tõnis Vares

Tõnis Vares (23. juuli 1859 Lätkalu küla, Võisiku vald, Viljandimaa – 26. juuni 1925 Tallinn) oli Eesti riigiametnik ja poliitik. Tõnis Vares õppis aastatel 1872–1882 Riias vaimulikus koolis ja seminaris ning sooritas 1882. aastal eksternina küpsuseksami Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi juures. 1887. aastal lõpetas Tõnis Vares Peterburi Ülikooli õigusteaduskonna. Aastatel 1882–1884 töötas Tõnis Vares senaator Manasseini revisjoni tõlgi ja nõunikuna Eesti küsimustes. 1888. aastast oli T. Vares kohtuameti kandidaat Tallinnas, 1899. aastast Haapsalu talurahvaasjade komissar ja 1903. aastast ametnik kindralkuberneri juures Vilnos. 1906. aastast töötas T. Vares Peterburis, Venemaa keisririigi Rahaministeeriumis, ning oli ka Talurahva Panga nõukogu liige Riias ja Peterburis ning aastatel 1914–1917 Venemaa keisririigi rahaministri nõukogu liige ja kaudsete maksude peavalitsuse ülema abi. Hea teenistuse eest anti talle Venemaa keisririigi salanõuniku tiitel. Märtsis 1917 naasis Tõnis Vares Venemaalt Eestisse. Ta määrati 1919. aastast rahaministri abiks ja oli 28. juuli – 26. oktoobril 1920 Eesti Vabariigi rahaminister, Jaan Tõnissoni teises valitsuses. Rahaministrina oli T. Vares ka Venemaale evakueeritud Eesti varade tagasitoomiseks loodud erikomisjoni esimees kuni 1920. aasta augustini. 14. veebruarist 1921 (nimetatud 21. jaanuaril 1921) kuni 21. juunini 1922 oli Tõnis Vares Moskvas esimene Eesti saadik Vene SFNVs. Peale lahkumist Eesti Välisministeeriumi teenistusest oli Tõnis Vares kuni 26. juulini 1924 Eesti Riigikohtu liige ja seejärel kuni 1925. aastani Eesti Panga direktor. Tõnis Vares suri 26. juunil 1925 ja maeti Tallinna Aleksander Nevski kalmistule. http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700220954&img=era0031_002_0000006_00192_t.jpg&tbn=1&pgn=10&prc=30&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=cd4c2d6073f35d04d80961241c451432 kalmistud.ee Tõnis Vares Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Tallinna Aleksandri Gümnaasium

Tallinna Aleksandri Gümnaasium oli aastatel 1872–1917 Tallinnas tegutsenud haridusasutus. Tallinna Aleksandri Gümnaasium (vene keeles Ревельская Александровская гимназія) asus aadressil Vene turg 1, Vene turu põhjapoolsel küljel (tänapäeval Viru väljak 2) 1850. aastal ehitatud Rotermanni kaubamaja hoones, mille Tallinna Linnavalitsus omandas 1871. aastal ning avas hoones 31. mail esimese 3-klassilise venekeelse poeglastegümnaasiumi Eestis. 1914. aastal nimetati Riia õpperingkonna (Reveli) Tallinna Linna Kõrgem Algkool, Tallinna Aleksandri Gümnaasiumiks (vene k Ревельское высшее начальное училище Императора Александра I Благословенного). Pärast Teist maailmasõda töötas selles hoones aastakümneid kutsekool, enne lammutamist oli see aga Tallinna Pedagoogilise Instituudi üks õppehooneid. 1886–1891, Grigori Jantševetski 1898 kolleegiumi assessor Pogodin 1905 Pjotr Polsinski (Пользинский Петр Степанович) Julius Albert Borkvell Pärtel Haliste Martin Jervan Richard Jõgis Paul Kogerman Ernst-Carl-Johannes Limberg Johan Pitka Jaan Poska Harald Tummeltau Roman Ungern von Sternberg Tõnis Vares Tallinna Nikolai Gümnaasium Pärnu Aleksandri Gümnaasium Tartu Aleksandri Gümnaasium Riia Aleksandri Gümnaasium (1868–) Revalscher protestantischer Kalender für das Jahr 1898 : welches ein Gemeinjahr von 365 Tagen ist : nebst Adressbuch für Estland, 1898, lk. 95 Hoone, kus 1872-1917 asus Tallinna Aleksandri Gümnaasium, kultuurimälestis nr 1187 О. Хойнацкiй. "Двадцатипятилѣтiе Ревельской Александровской гимназiи. (1872-1897). Ревель 1897
Albert Kallasmaa

Albert Kallasmaa (aastani 1936 Albert Krantsmann, hüüdnimi Breti; 2. veebruar 1915 – 27. oktoober 1969) oli eesti kunstnik. Eraklik külakunstnik Albert Kallasmaa läks vabasurma 1969. aastal. Ta on maetud Sinalepa õigeusukalmistule (Ridala vallas Läänemaal). http://kallasmaa.blogspot.com/
Tuikekublik

Tuikekublik on ainurakse organismi organell, mille kaudu ta eritab liigset vett ja jääkaineid, reguleerides ühtlasi raku osmootset rõhku. See on pulseeriv vakuool, mis liigub kindlate ajavahemike järel (näiteks tavalisel amööbil 5–8 minuti takka) rakupinna juurde ja sulab kokku rakumembraaniga, heites oma sisu rakust välja. Magevees on lahustunud ainete kontsentratsioon rakus kõrgem kui keskkonnas. Seetõttu voolab vesi osmoosi teel rakku. Kui tuikekublik ei viiks ülearust vett rakust välja, kasvaks veehulk selles üha, kuni rakk plahvataks. Amööbidel on tuikekublikuid üks või mitu, kingloomadel kaks (üks keha eesmises, teine tagumises kolmandikus). Kinglooma tuikekublik koosneb kesksest reservuaarist ning 5–7 seda radiaalselt ümbritsevast toomakanalist. Kõige rohkem on uuritud protistide seas kingloomade, amööbide, keerdviburlaste ja Dictyostelium'ide, rohevetikaist Chlamydomonas'e tuikekublikuid. Kingloom tuikekubliku töö võib jagada kolme faasi. Esimeses tööfaasis koguneb toomakanalitesse vedelik, misjärel kanalid muutuvad hästi nähtavateks, aga keskne reservuaar on siis märkamatu. Teises faasis ehk diastoolis tühjenevad toomakanalid kesksesse reservuaari, mis muutub hästi märgatavaks, toomakanalid seevastu muutuvad märkamatuks. Kolmandas faasis ehk süstoolis tühjeneb reservuaar läbi erilise rakukestas oleva ava ehk eritusurve ümbritsevasse keskkonda, misjärel pole enam märgata toomakanaleid ega reservuaari. Seejärel algab protsess uuesti. Kinglooma esimene ja tagumine tuikekublik töötavad kordamööda. Üks tsükkel kestab 10–15 sekundit. See aga sõltub keskkonnast, sest magevees elavatel kingloomadel töötab tuikekublik hoopis kiiremini kui merevees elavatel ja parasiitsetel kingloomadel. Poole kuni kolmveerand tunniga viiakse tuikekubliku kaudu kehast välja sama suur kogus vedelikku kui on kinglooma ruumala. See vedelik tungib tema kehasse niihästi läbi rakusuu koos toitevakuoolidega kui osmootselt läbi rakuseina. "Loomade elu", 1. kd, lk 98
Angry Birds

"Angry Birds" (inglise keeles, 'vihased linnud') on Soome arvutimängufirma Rovio Mobile arvutimäng. Mängu loomise põhiline inspiratsioon oli joonistus tiibadeta lindudest. Mäng lasti müüki esmalt Apple'i operatsioonisüsteemi iOS tarbeks detsembris 2009. Sestsaati on mängu Apple'i veebipoest App Store ostetud üle 12 miljoni eksemplari, mis ajendas firma tegema mängust uusi versioone teistele puutetundliku ekraaniga nutitelefonidele, muuhulgas ka neile, mis kasutavad operatsioonisüsteemi Android. Mängijad kasutavad lingu, et heita linde mitmesugustele ehitistele või nende sisse paigutatud sigade pihta eesmärgiga hävitada kõik mänguväljal olevad sead. Uutele tasemetele jõudes ilmuvad uued linnud, mõned neist mängija aktiveeritavate erivõimetega. Rovio Mobile on varustanud "Angry Birdsi" arvukate tasuta uuendustega, mis lisavad mängusisu, samuti on firma lasknud mängust välja eraldiseisvaid pühade- ja promoversioone. "Angry Birdsi" on kiidetud selles saavutatud hea tasakaalu eest haarava mängu, koomilise stiili ja madala hinna vahel. Selle populaarsuse tõttu on mängust loodud uusi versioone arvutitele ja mängukonsoolidele, tekkinud on turg mängutegelastega seotud kaupadele ja pikas perspektiivis kavandatakse isegi filmi või teleseriaali. Kõigil platvormidel ja versioonides kokku oli mängu 2011. aasta novembri alguseks alla laaditud 500 miljonit korda. "Angry Birdsi" on nimetatud "üheks praeguse aja levinumaks mänguks", "üheks 2010. aasta suurimatest hittidest" ja "edukaimaks mobiilirakenduseks, mida maailm on tänini näinud". Mäng on saadaval ka veebibrauseri Google Chrome rakendusena. Meedias on kasutatud koguni väljendit ""Angry Birdsi" põlvkond", märkimaks selliste noorte vanuserühma, kelle mõtteviis ja meediatarbimise harjumused on kujunenud selle mängu mõjul ja ajal. Angry Birds: Kurjad linnud. Film "Angry Birds Review". IGN.com. 11. veebruar 2010. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. mai 2010. Vaadatud 24. märts 2011. "The Supremely Addicting Angry Birds Hits 42 Million Free and Paid Downloads". SymbianFreak.com. 22. oktoober 2010. Originaali arhiivikoopia seisuga 18. detsember 2010. Vaadatud 11. detsember 2010. Tarmo Virki (2. november 2011). "Angry Birds tops 500 million downloads". Yahoo.com. Vaadatud 2. november 2011. Van Camp, Jeffrey (23. november 2010). "Israeli Angry Birds satire goes viral". digitaltrends.com. Vaadatud 26. november 2010. Shaer, Matthew (29. november 2010). "Angry Birds bound for Xbox, PlayStation". Vaadatud 29. november 2010. Erik Holthe Eriksen, Azamat Abdymomunov, Dagens Næringsliv (18. veebruar 2011). "Angry Birds will be bigger than Mickey Mouse and Mario. Is there a success formula for apps?". MIT Entrepreneurship review. Originaali arhiivikoopia seisuga 30. aprill 2011. Vaadatud 27. märts 2011.{{cite web}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Angry Birds, Google Apps
Neurokirurgia

Neurokirurgia (või neuroloogiline kirurgia) on meditsiini haru, mis tegeleb närvisüsteemi mis tahes osa, sealhulgas aju, selgroo, seljaaju ja ajuveresoonkonna haiguste ennetamise, diagnoosi, ravi ja taastusraviga. Eestis koolitatakse neurokirurge vastava eriala residentuuris Tartu Ülikoolis. Tartu Ülikooli neurokirurgia residentuur toimub 5-aastase õppena, kokku 55 kuud, millele lisandub 5 puhkusekuud. Õpe koosneb praktilisest ja teoreetilisest koolitusest. Ameerika Ühendriikides peab neurokirurg õppima neli aastat ülikoolis, neli aastat meditsiinikoolis, aasta internina ja viis kuni kuus aastat neurokirurgia residentuuris. Selgroolüli song Vesipeasus Peatraumad (aju verevalumid, kolju luumurrud) Seljaaju traumad Piirdenärvisüsteemi närvide traumaatilised vigastused Piirdenärvisüsteemi kasvajad Mõned liikumishäired (arenenud Parkinsoni tõbi) Veresoonkonna väärarengud Moyamoya haigus lobotoomia Harvey Cushing – tuntud neurokirurgia isana Walter Dandy – tuntud kui üks neurokirurgia rajajaist Wilder Penfield – tuntud kui üks neurokirurgia rajajaist, ja epilepsia neurokirurgia teerajajana Joseph Ransohoff – asutas esimese neurokirurgia intensiivravi osakonna. Gazi Yasargil – tuntud mikroneurokirurgia pioneerina Patient Information Primary Certification Process in America Albert L. Rhoton, Jr., MD Stereotactic Radiosurgery Program Neurokirurgia Neurokirurgia, Prof. Toomas Asser
Kersti Unt

Kersti Unt (sünninimi Kersti Tigane; sündinud 25. juunil 1950 Tartus) on eesti kirjandusteadlane ja tõlkija. 2005. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis teadusmagistrikraadi eesti kirjanduse alal tööga "Omakirjastuslikud väljaanded diskursiivsete muutuste kandjana nõukogude eesti kirjanduses". Ta töötab Tartu Ülikoolis maailmakirjanduse lektorina. Kersti Unt on inglise keelest tõlkinud teiste hulgas William Faulkneri, Thomas Hardy, Robert Louis Stevensoni, Salman Rushdie, Graham Swifti, David Lodge'i, Philip Rothi, Robert van Guliki, Gilbert Keith Chestertoni, Peter Ackroydi jt teoseid. 2008 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (ilukirjanduslik tõlge võõrkeelest eesti keelde: William Faulkner "Absalom, Absalom" ja Cormac McCarthy "Tee") 2020 Tartu Ülikooli aumärk 2020 teenetemärk "100 semestrit Tartu Ülikoolis" Kersti Undi abikaasa oli kirjandusteadlane Jaan Unt. Nende lapsed on Marja Unt ning Jaan-Kristjan Unt. Magistritöö täistekst "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. "Teenetemärgi "100 semestrit Tartu Ülikoolis" kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022.
Ole Klemetsen

Ole Klemetsen (sündinud 30. augustil 1971 Stavangeris) on Norra endine poksija. Klemetsen osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Robin Reidile (Suurbritannia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Klemetsen sai I keskkaalus (kuni 71 kg) pronksmedali 6. maailmameistrivõistlustel (Sydney, 1991), kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Israel Akopkohjanile (NSV Liit) ning jäädes edasisest medaliheitlusest välja ning 29. Euroopa meistrivõistlustel (Göteborg, 1991), kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Torsten Schmitzile (Saksamaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Klemetsen poksis oktoobrist 1992 kuni juunini 2001 elukutselisena ning pidas kokku 51 kohtumist, millest võitis 45 (neist 36 nokaudiga) ja kaotas 6 (neist 4 nokaudiga) kohtumist. 25. suveolümpiamängude poksivõistlus. Barcelona 1992. Tulemused inglise keeles 6. maailmameistrivõistlused poksis. Sydney 1991. Tulemused inglise keeles 29. Euroopa meistrivõistlused poksis. Göteborg 1991. Tulemused inglise keeles Ole Klemetsen veebisaidil Olympedia (inglise) Ole Klemetsen lehel BoxRec. Inglise keeles
Jevgeni Moissejenko

Jevgeni Moissejenko (Moiseenko) (sündinud 9. jaanuaril 1981 Omskis) on Eesti Nuku- ja Noorsooteatri näitleja. Ta lõpetas Peterburi Teatriakadeemia nukunäitleja erialal 2002. aastal. Ta töötas Venemaal Hakassia Riiklikus Nukuteatris aastatel 2002–2007. Aastast 2008 töötab ta Eesti Nuku- ja Noorsooteatris. Ta on mänginud näiteks nukulavastustes „Mängurid“, „Oskar ja Roosa Daam“, „Kuldvõtmeke“, „Võlurätik“ ning jõululavastustes „Väike nõid“, „12 kinki jõuluvanale“ ja "Karlsson katuselt". Eesti Noorsooteatri kolleegipreemia Auruvedur ehk kõige enam etendusi andnud meesnäitleja hooajal 2023/2024 (127 etendust).
Rein Agur

Rein Agur (sündinud 25. novembril 1935 Paides) on eesti lavastaja. Ta on esimene Eesti nukuteatri lavastaja, kes on saanud akadeemilise nukuteatrialase hariduse: ta õppis Leningradi Riiklikus Teatri-, Muusika- ja Kinematograafia Instituudis (LGITMiK), mille lõpetas 1963. aastal nukunäitleja erialal. Samal aastal tegi ta Eesti NSV Riiklikus Nukuteatris oma esimese lavastuse, tuues lavale Oskar Liigandi nukunäidendi "Pardike Tuttpütt". Rein Agur töötas Nukuteatris aastatel 1963–1966 lavastaja assistendina ning 1966–1981 ja 1992–1994 lavastajana. Aastatel 1981–1992 oli ta Nukuteatri peanäitejuht. 1994. aastast on vabakutseline. Ta on loonud Nukuteatris üle 70 lavastuse. Tema 1960. aastate lavastused, milles võis märgata seniste trafarettide eiramispüüdu, olid tegelikult eelmänguks 1970. aastate plahvatuslikule väljundile sirmivaba nukuteatri näol. Rein Agur tõi Eesti Nukuteatri ajaloos esimese lavastajana meie nukureaalsusse sügava kunstilise taotluse. Tema lavastustele on omane mängulisus, kujundlikkus, mitmetasandilisus, fantaasia, eri mängulaadide ja stiilide põimumine. Tema lavastused rajanevad enamasti "avatud mängule", kuid nii mõnigi kord pöördus ta ka traditsioonilise sirmiteatri poole. Nii mõnigi kord toimus teatrimäng mitmel tasandil, st kasutati "teater teatris" või "mäng mängus" lavalist väljendusvormi. Rein Agur on olnud Eesti nukuteatris samasugune uuendaja nagu Evald Hermaküla, Jaan Tooming, Kaarin Raid ja Ingo Normet draamažanris.[viide?] 1971 Eesti NSV teeneline kunstitegelane 1987 Eesti NSV rahvakunstnik 2008 ASSITEJ Eesti Keskuse Tähelepanuteatri preemia pikaajalise loomingu eest 2011 Salme Reegi nimeline auhind 2022 Väikese Printsi tunnustusauhind pikaajalise silmapaistva töö ja panuse eest laste- ja nukuteatri arengusse 2023 Valgetähe IV klassi teenetemärk "Punamütsike" 1973 "Väike Illimar" 1975 "Gulliver ja Gulliver" 1979 "Pessi ja Illuusia" 1982 "Suveöö unenägu" 1985 Rein Agur. Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu koduleht. Ajalugu. ASSITEJ Eesti Keskus, vaadatud 12.01.2021.
Ferdinand Veike

Ferdinand Veike (13. november 1924, Saueaugu küla, Küti vald – 14. august 2015) oli eesti nukunäitleja ja teatrijuht, Eesti Riikliku Nukuteatri rajaja ja peanäitejuht (1951–1980). Ferdinand Veike suunas ja juhtis aastakümnete eesti nukuteatri arengut ning koolitas mitme põlvkonna nukunäitlejaid ja -lavastajaid. 1962. aastal asutas Ferdinand Veike Eesti Riikliku Nukuteatri juurde Teatriühingu õppestuudio nukuosakonna ehk Nukuteatri õppestuudio. Stuudio õpilastest kujunes Eesti nukunäitlejate ja -lavastajate raudvara. Eesti Riikliku Nukuteatri peanäitejuhina tõi Ferdinand Veike 29 aasta jooksul Nukuteatri lavale üle 80 lavastuse, kokku tõi Veike lavale üle saja lavastuse. Erilise tuntuse saavutas Ferdinand Veike omaloominguliste Buratino-kavadega, mis said alguse 1955. aastal Eesti Raadios esitatud kuuldemängudest. Ferdinand Veike sündis Küti vallas Saueaugu külas 13. novembril 1924 isatalu tagatoas pere kaheksast lapsest noorimana. Õppinud Viru-Jaagupi algkoolis aastatel 1932–1938, Jõhvi Keskkoolis aastatel 1938–1941, Rakvere Gümnaasiumis aastatel 1941–1942, Tallinna teatrikoolis 1942–1946, Ostrovski-nimelises Leningradi Teatriinstituudis režii erialal 1950–1951. Ferdinand Veike töökohad teatrites enne Eesti Riiklikku Nukuteatrit: 1944–1948 tantsija, näitleja ja lavastaja Riiklikus Noorsooteatris; 1948–1951 näitleja, näitejuht ja lavastaja Tallinna Riiklikus Draamateatris. Oma esimese nukulavastuse tegi ta 1948. aastal Draamateatris, tuues publiku ette Helmut Vaagi nukunäidendi "Reinuvader Rebane". Kui Ferdinand Veike 1951. aastal Leningradist naasis, tehti talle Kunstide Valitsuse käskkirjaga ülesandeks moodustada Nukuteater. Veikest sai Eesti esimese iseseisva nukuteatri, mis tollal kandis nime Eesti Vabariiklik Nukuteater, esimene peanäitejuht. Nukuteatri kunstilist tegevust juhtis Ferdinand Veike kuni aastani 1980. Ferdinand Veike suri 2015. aasta 14. augusti hommikul. 1949 Eesti NSV riiklik preemia 1977 Eesti NSV rahvakunstnik 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk 2008 Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind 2014 Tallinna teenetemärk Ta oli Jaak Variku väimees. Veike poeg Jaak Veike oli kinnisvaraärimees, kes tapeti 32-aastaselt 11. veebruaril 1998 . Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Risto Berendson, Tapeti skandaalne ärimees, Eesti Päevaleht, 12. veebruar 1998
Eesti Kirjandus

Eesti Kirjandus on endine ajakiri, mis ilmus Tartus aastail 1906–1940. Aastast 1908 oli ta Eesti Kirjanduse Seltsi kuukiri. Aastal 1940 ühendati Eesti Kirjandus ja Eesti Keel ajakirjaks Eesti Keel ja Kirjandus, mis oli praeguseni ilmuva ajakirja Keel ja Kirjandus eelkäija. Eesti Kirjanduse toimetajad olid Jaan Jõgever (1906–1910 ja 1913–1915), Villem Grünthal-Ridala (1910–1912), Johannes Voldemar Veski (1915–1934) ja Daniel Palgi (1934–1940). Ajakirja trükiarv oli 1000–2000. ""Keele ja Kirjanduse tutvustus"". eki.ee. Vaadatud 28.12.2011. August Palm, "Kuukirja "Eesti Kirjandus" asutamine ja algaastad" – Eesti Kirjandus 1932, nr 5, lk 229–240 ja A. Palmi raamatus "Trükisõna ja selle saladuste ümber", Eesti Raamat, Tallinn 1983, lk 50–64 Daniel Palgi, "Eesti Kirjanduse" 35-aastaselt teelt" – Keel ja Kirjandus 1971, nr 3, lk 158–165 Daniel Palgi, "J. V. Veski "Eesti Kirjandust" toimetamas" – "Centum", Tallinn 1974 (Emakeele Seltsi toimetised, nr 9), lk 106–112 Daniel Palgi, "Murduvas maailmas. Mälestusi", Loomingu Raamatukogu 1994, nr 1–4, lk 125–133 Krista Aru, "Sada aastat ajakirja Eesti Kirjandus asutamisest" – Eesti Päevaleht 25. november 2006, lk 34–35
Alfonso d'Ávalos

Alfonso de Ávalos (ka Alonso de Ávalos, Pescara ja Vasto IV markii; 1502 Ischia – 31. märts 1546 Vigevano) oli Hispaania-Itaalia päritolu kondotjeer. Ta osales Itaalia sõdades Karl V poolel. Ta võttis koos nõbu Fernando Francesco d'Ávalosega osa Pavia lahingust, Cognaci liiga sõja ajal juhtis ta Napoli kaitsmist. Ta oli Milano III kuberner aastatel 1538–1546. Alfonso d'Avalos – Commonsi pildivaramu (inglise)
Puutepunktid

Puutepunktid oli aastail 2011–2021 ilmunud sõltumatu ajakiri, mis võitles erivajadustega inimeste õiguste eest. Ajakiri oli suunatud eeskätt puudega inimestele ja nende pereliikmetele, valdkonna spetsialistidele, poliitikakujundajatele ning sotsiaaltöö, meditsiini ja eripedagoogika üliõpilastele ja õppejõududele. Ajakirjas käsitleti sageli pikemalt lugusid, mida kajastati Eesti Televisiooni telesaates "Puutepunkt". Ajakiri ilmus 2011. aasta oktoobrist sagedusega kümme numbrit kalendriaastas. Ajakirja andis välja MTÜ Puutepunktid ja selle peatoimetaja oli Tiina Kangro. Ajakiri on veebis kättesaadav Puutepunkti portaalis. Ajakirja Puutepunktid koduleht
Kalkun (perekond)

Kalkun (Meleagris) on perekond kanaliste seltsis kalkunlaste sugukonnas. Perekonda kuulub kaks liiki: Metskalkun (Meleagris gallopavo) – sellesse liiki kuulub ka kodukalkun Silmikkalkun (Meleagris ocellata) Perekonna levila piirdub Põhja- ja Kesk-Ameerikaga.
Aleksei Budõlin

Aleksei Budõlin (sündinud 5. aprillil 1976 Tallinnas) on endine Eesti judomaadleja ja praegune judotreener. Ta on lõpetanud 2013. aastal Tallinna Ülikooli kehakultuuri erialal. Pärast sportlaskarjääri oli ta kolm aastat Eesti juunioride judokoondise peatreener ja neli aastat (kuni peatreeneri ametikoha koondamiseni 2016. aasta sügisel) täiskasvanute koondise peatreener. Jaanuarist 2017 töötab Aleksei Budõlin Šveitsi judokoondise treenerite meeskonnas. 2018. aasta seisuga töötab ta Šveitsi judokoondise peatreenerina. Aleksei Budõlin on täiskasvanute tiitlivõistlustel võitnud kokku kaheksa medalit: olümpiamängudelt ühe, maailmameistrivõistlustelt kaks ja Euroopa meistrivõistlustelt viis. Lisaks on ta kaks korda tulnud Euroopa juunioride meistriks. Lisaks on ta võitnud mitmel tippturniiril (World Cup, Grand Prix ja Grand Slam) üheksa esikohta. Alates lapsepõlvest treenis ta pikka aega Feliks Saakjani käe all. Viimastel sportlasaastatel juhendas teda Davor Vlaskovac. Aleksei Budõlin on treenerina juhendanud Eestis järgmisi sportlasi: Georgi Ladõgin, Aleksandr Marmeljuk, Jevgeni Salejev, Elnur Alijev, Grigori Minaškin. Neist Minaškin sai 2016. aastal Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali ning võistles ka Rio de Janeiro olümpiamängudel. Lisaks judole on Aleksei Eesti meister saalijalgpallis (2012) ja rannajalgpallis (2011) ning võitnud pronksmedali Eesti meistrivõistlustelt rannavõrkpallis (1996). Aleksei Budõlin on üks Tallinnas tegutseva Spordiklubi Tanuki asutajaid. 2002 Eesti Vabariigi spordipreemia (Euroopa meistriks tulemise ja maailmameistrivõistluste hõbemedali võitmise eest judos) Tema vend Dmitri Budõlin on samuti endine judomaadleja. Aleksei Budõlini elukaaslane on Ilona Toots, neil on tütar Malena (2001) ja poeg Aleksander (2014). Aleksei Budõlini olümpiapronks läks kaotsi. Ohtuleht.ee, 27.06.2018 ""Alexei Budolin"". www.judoinside.com (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 26.04.2012. Vaadatud 28.12.2011. Biograafia ESBL-is
Viru-Järva Sõjaväeringkond

Viru-Järva Sõjaväeringkond (kuni 1937. aastani Viru-Järva Kaitseringkond) asus Virumaa läänepoolses osas ja Järvamaal. Ringkonna staap asus Rakveres, esimene ülem oli kolonel Jakob Vende. Viru-Järva Kaitseringkond moodustati Järva Kaitseväeringkonna Ülema Asutise, Viru Kaitseväeringkonna Ülema Asutise ja Viru-Järva Sõjaväeringkonna Staap baasil. Kaitseväeringkonna ülem oli major Heinrich Oldermann. 31. jaanuaril 1939 määrati Vende Valga Sõjaväeringkonna ülemaks, vahetusena tuli Valga ringkonna ülema kohalt Viru-Järva ringkonna ülemaks Verner Trossi. 8. novembril 1939 määrati ringkonna ülemaks kolonel Viktor Koern, kes enne seda oli 1. Jalaväerügemendi ülem. Sama aasta 28. novembril määrati ta Narva Sõjaväeringkonna ülemaks, tema asemele Viru-Järva Sõjaväeringkonna ülemaks ja 1. diviisi ülema asetäitja asus kolonel Friedrich-Karl Pinka. Riigivanema otsusega 1940. aastast, alates 1. veebruarist jaotati Eesti Vabariigi maaala neljaks diviisi rajooniks ja viimased omakorda sõjaväeringkondadeks järgmiselt: 1. diviisi rajoon: Narva Sõjaväeringkond, kuhu kuulus idapoolne osa Virumaast, ja Viru-Järva Sõjaväeringkond, kuhu kuulusid läänepoolne osa Virumaast ja Järvamaa. 2. diviisi rajoon: Tartu Sõjaväeringkond, kuhu kuulus Tartumaa, ja Võru-Petseri Sõjaväeringkond, kuhu kuulusid Võru- ja Petserimaa. 3. diviisi rajoon: Harju Sõjaväeringkond, kuhu kuulus Harjumaa, ja Lääne-Saare Sõjaväeringkond, kuhu kuulusid Lääne- ja Saaremaa. 4. diviisi rajoon: Pärnu-Viljandi Sõjaväeringkond Pärnu- Ja Viljandimaaga ja Valga Sõjaväeringkond Valgamaaga. Ringi ümber kodumaa. Wirumaalt, Postimees (1886-1944), nr. 283, 19 oktoober 1936 Loodi neli diviiside piirkonda., Uus Eesti, nr. 25, 27 jaanuar 1940