laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vakuraamat

Vakuraamat oli talude ja nendel lasuvate koormiste (peamiselt maksude) nimekiri Eesti ja Läti aladel. Sõna ise tuleneb vakusest, mis oli muinasaegne haldus- ja maksustusüksus. Alates 16. sajandist oli vakus lähestikku asunud külade kokkutulek, et maksta feodaalile makse ja pidada vakupidu. 14. ja 15. sajandil märgiti vakuraamatusse talupoegade võlad, milleks olid peamiselt saamata jäänud andamid, alates 16. sajandist kõik talul lasuvad koormised ja nende täitmine. Mõisate reduktsiooni ajal riigistatud mõisates sisse seatud vakuraamatud ühtlustasid koormised ja välistasid maksude meelevaldse tõstmise. Sealsed koormiste normid muudeti kohustuslikuks riigimõisates 17. sajandi lõpus ja eramõisates 1804. Pärast pärisorjuse kaotamist kaotati ka vakuraamatud, mida asendasid talude rendilepingud. Paljud vakuraamatud on säilinud ja on Baltimaade põllumajanduse ajaloo tähtsad allikad. Eesti entsüklopeedia, 12. kd., lk. 633
Jakovlev Jak-40

Jakovlev Jak-40 (vene Як-40, NATO koodnimi Codling) oli Nõukogude Liidu kolmemootoriline regionaal reaktiivreisilennuk. Lennuk konstrueeriti 1966. aastal Jakovlevi konstrueerimisbüroos, mida ehitati aastatel 1968–1981 kokku 1011. Reisijaid: kuni 40 Kasulik last: 3200 kg Maks. lennukal: 17,2 tonni Suurim lennukiirus: 550 km/h Reisikiirus: 510 km/h Mootorid: 3 x AI-25,iga mootori tõmme - 14,7 kN
Häme linnus

Häme linnus on keskaegne linnus Soomes Hämeenlinnas. Linnus asub praegu Vanajavesi järve kaldal, algselt asus see saarel. Häme linnus arvatakse olevat ehitatud 13. sajandi lõpus, Soome selle aja keskusteks on mereäärsed Turu, Viiburi, Hämeenlinna. Kuningas Gustav III juhtimisel hakati 1770. aastatel linnust suurejooneliselt ümber ehitama. Hämeenlinna linn koliti keskaegse linnuse kõrvalt oma uude asupaika, et saada ruumi linnuse ümber rajatavasse bastionaalsüsteemis kindlustistele. Häme linnusesse viidi garnison, sinna ehitati peavahihoone ning linnuse ringmüüri siseküljele rajati mitmesuguseid töökoja-, toiduvamistamis- ja toiduhoidmisruume ning sõjaväelaste elamisruume. Linnus muudeti uue Häme kindluse keskuseks. Linnuse osasid oli kasutatud ajutise vangistuspaigana juba keskajal. Pärast Soome vallutamist Venemaa poolt tegutses linnuses alates 1830. aastatest vangla, kuid tegutsesid edasi ka viljalaod. Carl Ludwig Engeli tegi linnuse vanglaks ümberehitamise projekti aastal 1837, mille järgi ehitai linnus täielikult vanglaks ning viljaladu viidi mujale. Vangla tegutses linnuses 1953. aastani vangla, siis hakati seda järk-järgult sulgema. Lõplikult suleti keskaegses linnuses asunud vangla 1972. aastal. Alates 1979. aastast toimib linnus muuseumina. "Häme Castle". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. jaanuar 2018. Vaadatud 19. oktoobril 2016. Häme linnus Soome Rahvusmuuseumi kodulehel. Soome keeles (vaadatud 9. mail 2019)
Jaffa ja Ashkeloni krahvkond

Jaffa ja Ashkeloni krahvkond (prantsuse keeles Comté de Jaffa et d'Ascalon), a-ni 1153 Jaffa krahvkond oli ristisõdijate Jeruusalemma ladina kuningriigi läänivaldus. 13. sajandi juristi Ibelini Jeani (1215–1266) hinnangul oli krahvkond üks Jeruusalemma kuningriigi neljast olulisemast valdusest. Jaffa langes ristisõdijate kätte Esimeses ristisõjas. 1100. aastal lasi seda kindlustada Bouilloni Godefroy. Jaffale esitas nõudmise Jeruusalemma esimene ladina patriarh Pisa Daimbert, kuid tema püüdlused jäid viljatuks. Nii jäi see kuninglikuks valduseks kuni aastani 1110, mil see anti Puiset’ Hugues´le. Tema poeg Hugues II pidas vandenõu Jeruusalemma kuninga Foulques’i vastu ja tema krahvkond konfiskeeriti. Pärast mässu jagati Jaffa väiksemateks valdusteks ja sellest sai kuninglik domeen. 1151. aastal anti see apanaažina kuningas Foulques’i noorimale pojale Amauryle. Tema vanem vend Baudouin vallutas 1153. aastal Ashkeloni ja see liideti tema venna valdustega; edaspidi oli krahvkond tuntud kui Jaffa ja Ashkeloni krahvkond. Järgnevalt oli krahvkond Jeruusalemma kuningliku perekonnaga seotud isikute käes. Pärast Hattini lahingut 1187. aastal hõivas Jaffa Egiptuse sultan Salah ad-Din, kuid Inglise kuningal Richard I Lõvisüdamel õnnestus see 1191. aastal tagasi vallutada. Krahvkond oli järgnevalt Lusignani, Brienne’i ja Ibelini suguvõsa käes. 1268. aastal vallutas Jaffa linna ja krahvkonna Egiptuse sultan Baibars. Kaks aastat hiljem purustas ta täielikult Ashkeloni. Jaffa ja Ashkeloni titulaarkrahvi tiitel oli käibel veel 19. sajandi alguses. Jaffa ja Ashkeloni krahvid olid otseses vasallisuhetes Jeruusalemma kuningaga, kuid neil oli ka endal allvasalle. 12. sajandi keskpaigas olid kõik need senjööriad Ibelini suguvõsa valduses. Ibelini senjööria Mirabeli senjööria (õiguslikult eraldiseisev, kuid tegelikult seotud Ibelini senjööriaga) Ramla senjööria (a-st 1126) 1099–1110 Jeruusalemma kuningriigi valdus 1110–1118 Puiset’ Hugues I (surn. 1118) 1118–1122 Namuri Albert, Hugues I lese abikaasa 1122–1134 Hugues II (surn. 1134) 1134–1151 Jeruusalemma kuningriigi valdus 1151–1153 Jeruusalemma Amaury (1136–1174) 1153–1163 Jeruusalemma Amaury (1136–1174) 1163–1176 Jeruusalemma kuningriigi valdus 1176–1177 Monferrato Guglielmo (1150–1177) ja Jeruusalemma Sybille (1159–1190) 1177–1180 Jeruusalemma Sybille (1159–1190) 1180–1186 Lusignani Guy (1159–1194) ja Jeruusalemma Sybille (1159–1190) 1186–1187 Jeruusalemma kuningriigi valdus 1187–1191 Egiptuse Aijubiidide valdus 1191–1193 Lusignani Geoffroy (1150–1224) 1193–1198 Lusignani Amaury II (u 1145–1205) 1198–1208 Jeruusalemma kuningriigi valdus 1208–1209 Küprose Hugues I (1193–1218) ja Champagne´i Alix (u 1195/6–1247) 1209–1221 Jeruusalemma kuningriigi valdus 1221–1246 Brienne´i Gautier IV (1205–1246) 1247–1266 Ibelini Jean (1215–1266) 1266–1268 Ibelini Jacques (u 1240–1276)
Imago

Imago (ka imidž; ladina keeles 'pilt, kujutis, kujutlus') on ühiskonnas kujunenud pilt kellestki või millestki. Imagot kujundatakse imagoloogi sihipärase töö käigus, mille tööriistadeks on suhtekorraldus, propaganda ja reklaam ning teised turundusvaldkonnas tuntud hoovad. Imagoloogi töövahenditeks on nii reklaamiettevõtted, PR ettevõtted, kui ka objekti olemust ja sisekultuuri mõjutavad hoovad. Imagoloogi töö eesmärk on kujundada objektist uus teisenenud kujutluspilt ehk imago. Imago võib sisaldada nii reaalseid kui ka loodud imaginaarsete kujundite (neid, mida tegelikult ei ole) omadusi. Imagoloog Spetsialist, kes on õppinud imagoloogiat. Imago ja kuvand Tänapäeval leidub imago ja kuvandi kohta mitmesuguseid seisukohti. Lääne erialakirjanduses tähistatakse terminiga image objekti kuvandit, mis luuakse meie psüühikas objekti iseloomulike tunnuste alusel. Seega on termin image laiem, kui lihtsalt „objekti kuvand” – see hõlmab peale väliste, nähtavate tunnusjoonte ka nähtamatuid. „Kuvand” ja „imago” pole sünonüümid – imago on kuvandi liik. Täpsemini, imago on iseloomulik subjektile, mitte igale nähtusele. Mõistete „kuvand” ja „imago” sisu uurib lähemalt imagoloogia. Objekti imago on emotsionaalse ja ratsionaalse tunnetuse käigus kujunenud pilt, mille inimesed kujundavad selle alusel, kuidas nad on objekti kuvandi (inimene, organisatsioon, süsteem jne) selle ühe või teise tunnusjoone järgi kujundatud pildi oma psüühikas vastu võtnud. Igal riigil on siseimago (kodanikele) ja välisimago (avalikkusele). Riigi imago on seotud paljude sotsiaalpsühholoogiliste aspektidega, nagu inimestevaheliste suhete, suhtumiste, stereotüüpide ja eelarvamuste, kommunikatsiooni ja mõjutamise, avaliku arvamuse, massimeedia, sotsiaalse interaktsiooni ja konformsuse, isiksuse ning sotsiaalse tajuga. Iga kategooria peegeldab nii riigi sise- kui ka välisimagot. Organisatsiooni imago on see, kuidas inimesed tajuvad organisatsiooni. See on ettekujutus, mille kujunemist mõjutavad nii organisatsioonikäitumine ja kommunikatsioon kui ka tajuja suhtumine organisatsiooni. Imago põhjal eristavad inimesed üht organisatsiooni teisest. Imagot mõjutavad tegurid: Organisatsiooni rahaline olukord Organisatsiooni ajalugu, traditsioonid ja maine Juhi isiksus Avalikustamine – reklaamist tulenev kuulsus Sotsiaalne vastutus ühiskonna ees Organisatsiooni juhtimine Organisatsiooni identiteet Tegevuste ja suhete eetilisus
Esmatõus

Esmatõus ehk esmavallutamine, ka esmavallutus, on alpinistide esmakordne tipputõus mäetipule. Tippujõudmine peab olema tõendatud pildimaterjali ja marsruudikirjelduse näol. Isikut, kes sooritab esmavallutuse, nimetatakse esmatõusjaks või esmavallutajaks. Kui alpinistid tõusevad tippu uut marsruuti mööda, nimetatakse seda esmatõusuks uuel marsruudil. Üldjuhul valitakse uued marsruudid tehniliselt raskemini läbitavatel tõusuteedel. Kuulsamaid esmatõuse uutel marsruutidel on esmatõus Eigeri põhjaseinal 1938. aastal (80 aastat pärast mäe esmavallutust). Põhiallikas: 1829 – Suur-Ararat (5165 m), Armeenia mägismaa 1960 – Estonia mäetipp (6211 m), Taga-Alai ahelik, Pamiir 1974 – kahe tipu esmavallutused Pamiiris 1977 – mitme tipu esmavallutused Pamiiri Alai ahelikus 1982 – Tartu ülikool 350 (6258 m), Pamiir 1982 – J. F. Parroti mäetipp (6277 m), Pamiir 1984 – Tallinna mäetipp (6047 m), Pamiir 1984 – Spordiühing Kalevi mäetipp (5750 m), Pamiir 1984 – Tipp Pamiiris (5700 m) 1989 – Eesti ülikool (üle 5000 m), Pamiir 1991 – Norma mäetipp (5467 m), Pamiir 1991 – Paide mäetipp (5341 m), Pamiir 2010 – Tipp 5202 (5202 m), Kunlun, esmatõusjad Priit Joosu, Kristjan-Erik Suurväli, Marko Aasa 2010 – Tipp 5419 (5419 m), Kunlun, esmatõusjad Priit Joosu, Priit Simson 2018 – Kunchang Kangri (6801 m), Karakoram 2010 – Lazio (6045 m), Eesti alpinistide esmatõus uut marsruuti mööda Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee
Cis-soolisus

Cis-soolisus ehk paiksoolisus on olukord, kus inimese sooidentiteet kattub tema bioloogilise sooga. Paiksoolise inimese "sooidentiteet või sooroll vastab sellele, mida ühiskond peab kohaseks tema soole." Paiksoolisuse vastandmõisteks on transsoolisus. Eesti LGBT Ühing (3. aprill 2012). "LGBTQIA uudissõnad". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. juuni 2018. Vaadatud 15. mai 2017. "Uus vaade sugudele läbi teadlaste pilgu". National Geographic. 26. detsember 2016. Vaadatud 16. mai 2017. Tristan Priimägi (11. märts 2016). "Vahedel on vahed vahel. Transsoolisus on filmikunstis siiski veel suhteliselt tume valdkond". Sirp. Vaadatud 16. mai 2017. Crethar, H. C. & Vargas, L. A. (2007). Multicultural intricacies in professional counseling. In J. Gregoire & C. Jungers (Eds.), The counselor's companion: What every beginning counselor needs to know. Mahwah, NJ: Lawrence Erlbaum. ISBN 0-8058-5684-6. p. 59. Schilt, Kristen; Westbrook, Laurel (august 2009). "Doing Gender, Doing Heteronormativity: 'Gender Normals,' Transgender People, and the Social Maintenance of Heterosexuality". Gender & Society. 23 (4): 440–464 [461]. DOI:10.1177/0891243209340034.
Valdek Udris

Valdek Udris (sündinud 13. märtsil 1960) on eesti mägimatkaja, mäesuusataja, lumelaudur alpinist ja seljakotirändur ning fotokonkursi Tamroni reisifoto kahekordne võitja. Mägedes on ta matkanud ja alpinismiga tegelenud (alpilaagrites Kaukaasias ja Pamiiris) alates 1981. aastast. 1987. aastal sai ta 1. spordijärgu alpinimis. Ta oli Jaan Künnapi Alpinismiklubi II taseme treener. 15. aprillil 1999. aastal tõusis Noorte Matkaklubi grupiga Elbruse idatippu ja 16. juulil 2000 soolotõusuna Elbruse läänetippu ning laskus mõlemalt lumelaual. 2000. aastal võttis ta osa Valdo Kanguri juhtimisel toimunud ekspeditsioonist Pamiiris Lenini mäe (7134 m) tippu, mille käigus laskus ta 21. augustil esimese eestlasena tipult lumelauaga mööda mäe põhjaseina. Tema laskumine on ka kõigi aegade teine laskumine lumelaual Lenini tipust. 2001 tõusis Alpides nii Matterhorn'ile (4478m) esimese eestlasena mööda Leongrat marsruuti kui ka Dent du Geant'ile. Mont Blanc'i tippu on tõusnud 4 korda (3 erineval marsruudil). 2013. aastal osales Valdek Udris Go Traveli ja Matkaspordi poolt Aasta Seikluseks 2013 valitud matkal idarannikult läänerannikule läbi Kalimantani saare, mis on maailmas suuruselt 3 saar. Pühendunud seljakotirändur, reisinud 52 riigis kõigis maailmajagudes ja mandritel, välja arvatud Austraalia ja Antarktis. Ta on töötanud sporditarvete hulgi- ja jaemüügi alal, Nõmme seikluspargis ning praegu töötab ta mäesuusaõpetajana Nõmme Lumepargis. 2000 – J. K. Alpinismiklubi rändauhind parimale alpinistile (tõus Lenini mäetippu ja laskumine sealt lumelaual) 2000 – Eesti Matkaliidu aunimetus aasta matkaja 2014 – fotokonkursi "Tamroni reisifoto 2014" võitja (võidutöö "Gulmarg, Kashmir, India") 2015 – fotokonkursi "Tamroni reisifoto 2015" võitja (võidutöö "Yuanyangi riisiterrassid, põlvkondade ja sajandite elustiil") Teenetemärk alpininismipreemia eestvõtjale Jaan Künnapile. 23.02.2001. postimees.ee MTÜ Jaan Künnapi Alpinismiklubi. jkalpiklubi.ee Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Teoksil. jkalpiklubi.ee Aasta Matkaja ja Aasta Matkategelane. matkaliit.ee Tamroni reisifoto konkursi esikolmik on selgunud blog.photopoint.ee Pildid: selgusid Eesti parimad reisifotod 2015!. 21.09.2015. reisijuht.delfi.ee White Coca Cola- reisijutud. Kirja pannud: Valdek Udris. Kuidas me Alpides puhkamas käisime ning vabal ajal ka alpinismi tegime. matkasport.ee Lumelaual Lenini mäetipult. Kirja pannud: Valdek Udris. matkasport.ee Mont Blanc'i matkapäevik. Kirja pannud: Valdek Udris Matterhorn, 1 katse matkapäevik. Kirja pannud: Valdek Udris Lumelauaga Elbruselt alla. Kirja pannud: Valdek Udris Aasta Seiklus 2013
Eeva Joenpelto

Eeva Elisabeth Joenpelto (aastast 1945 Hellemann; 17. juuni 1921 Sammatti – 28. jaanuar 2004 Lohja) oli soome kirjanik. Ta on kasutanud varjunimesid Eeva Helle ja Eeva Autere. Ta sündis aastal 1921 Sammattis kaupmehe perekonnas. Ta lõpetas aastal 1940 keskkooli ja õppis aastatel 1940–1942 Sotsiaalteaduste Instituudis (Tampere Ülikooli eelkäijas). 1940. aastatel töötas ta reklaami ja ajakirjanduse alal. Aastatel 1964–1967 oli ta Soome PEN-klubi esimees. Tema esimene romaan "Seitsemän päivää" ilmus pseudonüümi Eve Helle all aastal 1946. Tema teine romaan "Seitsemän päivää" ilmus pseudonüümi Eeva Autere all aastal 1950. 1970. aastatel ilmus talt neljaosaline niinimetatud Lohja-sari: "Vetää kaikista ovista" (1974), "Kuin kekäle kädessä" (1976), "Sataa suolaista vettä" (1978) ja "Eteisiin ja kynnyksille" (1980). Eesti keeles on Eeva Joenpelto raamatutest ilmunud aastal 1967 kirjastuse Orto väljaandel Torontos "Rüütel laante süngusest" (originaalis "Ritari metsien pimennosta", Harry Ingelmani tõlkes), aastal 1981 kirjastuses Eesti Raamat "Tõmbab ustest ja akendest" (originaalis "Vetää kaikista ovista", Hella-Mare Männamaa tõlkes), aastal 1982 kirjastuses Eesti Raamat "Otsekui tulest tõmmatud tukk" (originaalis "Kuin kekäle kädessä", Hella-Mare Männamaa tõlkes), aastal 1984 kirjastuses Eesti Raamat poolt "Sajab soolast vihma" (originaalis "Sataa suolaista vettä", Hella-Mare Männamaa tõlkes), aastal 1987 kirjastuse Eesti Raamat poolt "Esikutesse ja künnistele" (originaalis "Eteisiin ja kynnyksille", Hella-Mare Männamaa tõlkes), aastal 1987 kirjastuse Sinisukk poolt "Kohtunik Müller, tõeline härrasmees", (originaalis "Tuomari Müller, hieno mies" Kadi Lehtmetsa tõlkes). Ta oli aastatel 1945–1975 abielus kirjastaja Jarl Hellemanniga, neil oli kaks last. 1967 Aleksis Kivi auhind 1968 Pro Finlandia 1994 Finlandia kirjandusauhind
Binokkel

Binokkel (ladina keele sõnadest bini kahekordne + oculus silm) on kahest omavahel ühendatud pikksilmast koosnev optikaseade, mida kasutatakse kaugel asuvate esemete vaatamiseks kahe silmaga. Binokli kummaski pooles on läätsedest objektiiv, mille kaudu valgus siseneb, ja okulaar, mille kaudu valgus tuleb vaataja silma. Objektiiv koondab vaateväljalt valgust ja annab esemest ümberpööratud (alaspidise) kujutise. Selle õiget pidi pööramiseks on objektiivi ja okulaari vahel prismad. Okulaar suurendab kujutist (sellega vaadatakse objektiivi tekitatud kujutist kui luubiga). Okulaari ja objektiivi vahelise kauguse muutmisega saab seada objektiivi tekitatud kujutise okulaari fookusse, seega kujutist teravustada. Binoklites kasutatakse peamiselt kaht tüüpi prismasid: Porro-prisma (nimetatud Itaalia leiutaja Ignazio Porro järgi, kes patenteeris selle prismatüübi 1854. a). Kiirte käik on prismas astmeline ja seetõttu on objektiivide vaheaugus suurem kui okulaaridel. Katusprisma (ingl roof prism), ka Abbe-Königi prisma, mis on saanud nime katust meenutava kuju järgi, võeti laiemalt kasutusele 20. sajandi teisel poolel. Niisuguse prismaga binoklis on objektiivi ja okulaari optilised teljed ühel sirgel. Porro-prismaga binoklid on suuremad ja raskemad, kuid annavad veidi parema sügavustaju. Katusprismaga binoklid on kompaktsemad ning kukkumistele ja löökidele oluliselt vastupidavamad. Binoklite tähtsaimad omadused on suurendus (kordades) ja objektiivi läbimõõt (millimeetrites), mis antakse korrutisena, näiteks 10×50. 10-kordse suurendusega binoklist paistavad 100 meetri kaugusel asuvad objektid nagu oleksid nad 10 meetri kaugusel. Objektiivi suurusest sõltub, kui palju valgust ta on võimeline koguma ja vastavalt kui heleda pildi ta annab. Objektiivi läbimõõdu ja suurenduse jagatist nimetatakse väljundavaks ehk pupilliks (näitejuhul on see 50/10 = 5 mm). Pupilli läbimõõt jääb enamasti vahemikku 2,5–5 mm. Binokli oluline iseloomustaja on ka vaatevälja laius, mis väheneb koos suurenduse kasvuga, Vaatevälja väljendatakse kraadides või vaatevälja laiusena 1000 m kaugusel, kusjuures 1° vastab 17,5 meetrile. Kui vaateväljaks on antud 100 m, siis näiteks 200 m kaugusel on näha objekte 20 m laiuses alas. Kõige levinumad on binoklid suurendusega 7–10. Üle 10-kordse suurenduse korral kasutatakse stabiilse kujutise saamiseks statiivi või sisseehitatud pildistabilisaatoriga binoklit. Koos objektiivi läbimõõduga kasvab ka binokli kaal. Näiteks kompaktne 8×20 binokkel kaalub vaid umbes 250 g, 8×32 binokkel 500–600 g, 8×55 jahimehebinokkel näiteks kuni 1000 g. Saadava pildi heledus ja selgus sõltub optika vääristusastmest. Valguskadude vähendamiseks võivad binoklitel olla ühe- või mitmekihilise vääristusega läätsed ja prismad. Pikksilm Ööbinokkel Parimad linnuvaatlusbinoklid
Lex Nederlof

Leendert Arie Nederlof (sündinud 10. juunil 1966 Oostvoornes) on endine hollandi elukutseline jalgrattur. Ta oli kõige vanem võistlustel osalenud profi kuni karjääri lõpuni 2018. aastal. 1988 – Superconfex-Yoko (stagiair) 2005 – Fondas Imabo-Doorisol Team 2012 – CCN Cycling Team 2013 – CCN Cycling Team 2014 – CCN Cycling Team 2015 – CCN Cycling Team 2016 – Black Inc Cycling Team 2007 Tour of Siam, 7. koht 2013 Melaka kuberneri karikas, esikoht "Lex Nederlof". ProCyclingStats (inglise). Vaadatud 16. detsembril 2016. Brown, Gregor (6. märts 2014). "Lex Nederlof: Oldest rider in the pro peloton" (inglise). Cycling Weekly. Vaadatud 16.12.2016.
Hagar Olsson

Alli Hagar Olsson (16. september 1893 Kustavi, Päris-Soome – 21. veebruar 1978 Helsingi) oli soomerootsi kirjanik, kriitik ja tõlkija. Hagar Olsson oli pärit kirikuõpetaja perekonnast. Ta lapsepõlv möödus Ahvenamaal, 1906. aastal kolis perekond Karjala kannasele Räisälässe (tänapäeval Melnikovo). Gümnaasiumi lõpetamise õppis ta mõnda aega Helsingis Rootsi Kõrgemas Kaubanduskoolis, mille jättis 1914. aastal pooleli ja asus õppima humanitaaraineid Helsingi Ülikoolis. Ülikooliõpingud katkesid 1916. aastal, mil Olsson pühendus kirjanduslikule ja ajakirjanduslikule tegevusele. Hagar Olssoni esikromaan "Lars Thorman och döden" ('Lars Thorman ja surm') ilmus 1916. aastal. Samal aastal ilmus ka Edith Södergrani luulekogu "Dikter" ('Luuletused'). Seda peetakse modernismiperiooni alguseks soomerootsi kirjanduses. Olssoni esimene novellikogu "Själarnas ansikten" ('Hingede näod') ilmus 1917. aastal, proosapoeem "Kvinnan och nåden" ('Naine ja arm') 1919. aastal. 1918. algas Hagar Olssoni ajakirjanduslik ja publitsistlik tegevus. Ta töötas toimetajana kirjandusajakirjas Ultra ja tegi kaastööd ajakirjale Quosego. 1920. aastatel ja 1930. aastatel oli Hagar Olsson soomerootsi modernismi üks juhtivamaid teoreetikuid, ta avaldas esseekogud "Ny generation" (1925) ('Uus põlvkond') ja "Arbetare i natten" (1935) ('Tööline öös'). Alates 1920. aastate teisest poolest kirjutas Hagar Olsson ka näidendeid. Olssoni olulisemate teoste hulka kuulub 1933. aastal ilmunud autobiograafiline arenguromaan "Chitambo". 1940. aastal avaldatud müstiline romaan "Träsnidaren och döden" ('Puunikerdaja ja surm') kuulub samuti kirjaniku loomingu silmapaistvamate teoste hulka. Hagar Olsson avaldas veel novellikogud "Hemkomst" ('Kojutulek', 1961), "Drömmar" ('Unenäod', 1963) ja "Ridturen" ('Ratsasõit', 1968). 1965. aastal sai ta Eino Leino auhinna. Eesti keeles on 1987. aastal ühiste kaante vahel ilmunud Hagar Olssoni proosapoeem "Siidimaal" ja novell "Kojutulek". Valimikus "Vastutus : soomerootsi novelle" (1977) on avaldatud Hagar Olssoni novell "Tantsijatar". Olsson, Hagar (1893–1978) : Författare, kritiker Biografiskt lexikon för Finland Hagar Olsson 1893-1978 : Finland The history of Nordic women's literature Roger Holmström. Hagar Olsson, 1893–1978 Svenskt översättarlexikon Hagar Olssons Samling Hereditas culturalis Olsson, Hagar Uppslagsverket Finland Träsnidaren och döden Boksampo Hagar Olsson gutenberg.us
Teine oopiumisõda

Teine oopiumisõda oli Suurbritannia ja Prantsusmaa ning Hiina Qingi riigi vaheline sõda aastatel 1856–1860. Esimene oopiumisõda Taipingi ülestõus Niani ülestõus Tunganite ülestõus Frontier and Overseas Expeditions from India, kd 6, Calcutta: Superintendent Government Printing 1911, lk 446. Wolseley, G. J. (1862). Narrative of the War with China in 1860, London: Longman, Green, Longman, and Roberts, lk. 1. Magoc, Chris J.; Bernstein, David (2016). Imperialism and Expansionism in American History, kd 1, Santa Barbara, California: ABC-CLIO, lk 295, ISBN 9781610694308.
Wuqimai

Wuqimai (hiina keeles 完顔呉乞買, Wányán Wúqǐmǎi; templinimi Taizong; 25. november 1075 – 9. veebruar 1135) oli tšurtšenite valitsetud Jini dünastia teine keiser 27. septembrist 1123 kuni oma surmani. Tema valitsusajal vallutas Jini riik kitanite valitsetud Liao riigi. Hiljem juhtis ta Songi riigi vastu tehtud sõjakäiku, vallutas 1127. aastal Songi riigi pealinna Bianjingi (Jingkangi intsident) ja hõivas suurema osa Põhja-Hiinast.
Ladumine

Ladumine on trükivormi tekstiosa koostamine. Selle protsessi tulemus on trükiladu, kusjuures kasutatakse trükikirja ehk laokirja. Olenevalt lao koostamise viisist eristatakse käsiladu ja masinladu. Masinladumiseks on olnud kasutusel tinavalul põhinevad tähe- ja realadumismasinad. Nüüdisajal toimub ladumine arvutil. Tinalaolt arvutilaole ülemineku ajal 1980. aastatel oli kasutusel ka fotoladu. Käsiladumisel võttis laduja tähekastist ükshaaval trükitüübid ja koostas nendest sõnad ning read. Selle ladumisviisi leiutas 1440. aastail Johann Gutenberg. Täheladumismasin ehk monotüüp koosneb kahest eraldi masinast: klaviatuuriosas sisestatatakse tekstiinfo perfolindile, mille järgi valamismasin valab trükitinast üksikud trükitüübid ja koostab neist lao. Realadumismasin ehk linotüüp valmistab klaviatuurilt sisestatud info järgi kohe lao tähematriitside järgi trükitinast valatud ridadena. See pikka aega laialdaselt kasutatud masin leiutati 1884. aastal. Fotolao korral kantakse kirjamärkide kujutised fotomehaaniliselt või fotoelektriliselt fotopaberile või filmile, mille järgi valmistatakse trükivorm. Arvutiladumisel sisestatakse informatsioon tekstitöötlustarkvara kasutades klaviatuurilt arvuti mällu ja saadetakse küljendatuna trükikotta trükiplaadi valmistamiseks. "Trükiladu". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. detsember 2016. Vaadatud 17. detsembril 2016. Ladumine
Küljendamine

Küljendamine (ingl page layout) on laotud tekstiridadest, neist moodustatud veergudest, piltidest ja kujunduselementidest soovitud suuruse ja kujundusega lehekülgede – küljendite – koostamine. Küljendid on trükise vm dokumendi üksustena kasutusel tekstitöötluses, kuvamisel, printimisel ja trükivormi valmistamisel. PostScript Tekstitöötlus WYSIWYG Küljendamine