laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tahula kihid

Tahula kihid (inglise keeles Tahula Beds) on siluri ajastu Kuressaare lademe Kuressaare kihistu alumised kihid. Neid hakkasid esimesena eristama Ago Aaloe jt. aastal 1976. Kihid on nime saanud Tahula külalt. Kihtide stratotüüp on Tahula puurauk, kus selle kivimid esinevad 1.5..12.3 meetril. Tahula kihtide neostratotüüp on Kuressaare G1 puurauk, kus kihid esinevad 8.2..19.8 meetril. Tahula kihid koosnevad domeriidist, dolomiidist ja merglist, milles esineb õhukeste vahekihtidena ka lubjakivi. Kihtide kirdepoolsemas osas nende lubjakivisisaldus kasvab. Tahula kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 16.09.2020) "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. november 2020. Vaadatud 17. septembril 2020. Kuressaare Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Tahula kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Kudjape kihid

Kudjape kihid (inglise keeles Kudjape Beds) on siluri ajastu Kuressaare lademe Kuressaare kihistu ülemised kihid. Neid hakkas esimesena eristama Ago Aaloe aastal 1976. Kihid on nime saanud Kudjape kalmistu järgi. Kihtide stratotüüp on kalmistu juures asuv kraav, kus aga paljand on mattunud. Kihtide laiendatud stratotüüp on Kuressaare G1 puurauk, kus kihid esinevad 1.5..8.2 meetril. Kudjape kihid koosnevad savikast muguljast lubjakivist, milles esinevad vahekihtidena mergel ja detriiti sisaldav lubjakivi. Kihid sisaldavad ka mõningaid bioherme. Kihtidele on omane suur rugooside ja muude korallide sisaldus. Kudjape kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 16.09.2020) Eesti stratotüüpsed paljandid "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. november 2020. Vaadatud 17. septembril 2020. Kuressaare Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Kudjape kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Kaugatuma kihistu

Kaugatuma kihistu (inglise Kaugatuma Formation) on siluri ladestu Kaugatuma lademe kihistu. Kihistut hakkas esimesena eristama Hendrik Bekker aastal 1925. Kihistu stratotüübiks on Kaugatuma pank, laiendatud stratotüübiks on aga Kaugatuma G1 puurauk, kus selle kivimid esinevad 0.6..37.2 meetril. Lade on nime saanud Kaugatoma küla vana nimekuju järgi. Kihistus eristuvad järgmised kihid (nooremast vanemani): Lõo kihid Äigu kihid. Kihistu koosneb vahelduvatest mergli ja lubjakivi kihtidest. Iseloomulikud on kuni 5 m paksused jämeteralise puhta suure krinoidide sisaldusega lubjakivi kihid. Kaugatuma kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 15.09.2020) "Estonian Commission on Stratigraphy (ESK)". stratigraafia.info. Vaadatud 9. veebr 2024. "Siluri skeem". sisu.ut.ee. Vaadatud 9. veebr 2024. Kaugatuma kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kolmeteistkümnes parandus

Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kolmeteistkümnes parandus on Ameerika Ühendriikide põhiseaduse täiendus, mis kaotas orjuse ja sunniviisilise töö, välja arvatud karistusena kuriteo eest. 19. juunil 1862 oli president Abraham Lincoln läbi proklamatsiooni keelustanud orjanduse Ühendriikide osades, millele polnud veel omistatud osariigi staatust. Ameerika Ühendriikide kodusõja ajal, 22. septembril 1862 kuulutas ta kõik orjad alates 1. jaanuarist 1863 Ameerika Riikide Konföderatsioonis vabaks. Viimasena kaotas kolmeteistkümnes parandus orjanduse Kentucky ja Delaware'i osariigis. Parandus võeti vastu Kongressis 31. jaanuaril 1865 ning ratifitseeriti osariikide tasemel 6. detsembril 1865. Parandus jõustus 18. detsembril 1865. "U.S. Constitution - Thirteenth Amendment". USA Kongress (inglise). Vaadatud 20. detsembril 2023. "TO PASS S.J. RES. 16. (P. 531-2). -- House Vote #480 -- Jan 31, 1865". GovTrack.us (inglise). Vaadatud 20. detsembril 2023. Seward certificate Sertifikaat, mis kuulutas 13. paranduse põhiseaduse osaks alates 6. detsembrist 1865.
Lõo kihid

Lõo kihid (inglise Lõo Beds) on siluri ajastu Kaugatuma lademe Kaugatuma kihistu ülemised kihid. Neid hakkas esimesena eristama Enar Klaamann aastal 1970. Kihid on nime saanud Lõu lahelt. Kihtide stratotüüp on Lõo pank. Lõo kihtide neostratotüüp on Ohesaare G1 puurauk, kus kihid esinevad 1.80..29.85 meetril. Lõo kihid koosnevad ligi 30 meetri paksusest domeriidi ja mergli lasundist, milles esineb õhukeste vahekihtidena ka lubjakivi. Kihid sisaldavad kohati aleuriitset materjali. Kihid koosnevad kahest tsüklist, millest alumisel on analoogselt Äigu kihtidele ülemises osas paksem krinoidlubjakivi lasund, ülemisel tsüklil see aga puudub. Lõo kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 16.09.2020) "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. aprill 2022. Vaadatud 17. septembril 2020. Kaugatuma Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Lõo kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Korvpall 1976. aasta suveolümpiamängudel

Korvpall 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis 18.–27. juulil. Olümpiavõitja 1972: NSV Liit. 12 võistkonda. Egiptus kaotas avamängu Tšehhoslovakkiale 64:103. Rohkem Egiptus ei mänginud, sest algas boikott, mille käigus enamiku Aafrika riikide kõik sportlased lahkusid olümpiamängudelt. Jugoslaavia – NSV Liit 89:84 (42:42) USA–Kanada 95:77 (48:35) Tšehhoslovakkia–Kuuba 91:76 Itaalia–Austraalia 79:72 Puerto Rico – Jaapan 111:91 (59:44) Finaal: USA–Jugoslaavia 95:74 (50:36) Pronksimäng: NSV Liit – Kanada 100:72 (49:38) 5. koha mäng: Itaalia–Tšehhoslovakkia 98:75 (46:46) 7. koha mäng: Kuuba–Austraalia 92:81 (42:36) 9. koha mäng: Puerto Rico – Mehhiko 89:84 (39:32) USA: Michael Armstrong, William Buckner, Phil Ford, Steven Sheppard, Adrian Dantley, Walter Davis, Ernie Grunfeld, Kenneth Carr, Scott May, Thomas LaGarde, Philip Hubbard, Mitchell Kupchak. Jugoslaavia: Blagoje Georgijevski, Dragan Kičanović, Vinko Jelovac, Rajko Žižić, Željko Jerkov, Andro Knego, Zoran Slavnić, Krešimir Čosić, Damir Šolman, Žarko Varajić, Dražen Dalipagić, Mirza Delibasić. NSV Liit: Vladimir Arzamaskov, Aleksandr Salnikov, Valeri Miloserdov, Alžan Žarmuhhamedov, Andrei Makejev, Ivan Jedeško, Sergei Belov, Vladimir Tkatšenko, Anatoli Mõškin, Mikheil Korkia, Aleksandr Belov, Vladimir Žigili. Esmakordselt olümpiakavas. 6 võistkonda. NSV Liit: Angele Rupšiene, Tatjana Zahharova, Raissa Kurvjakova, Olga Barõševa, Tatjana Ovetškina, Nadežda Šuvajeva, Uljana Semjonova, Nadežda Zahharova, Nelli Ferjabnikova, Olga Suhharnova, Tamara Dauniene, Natalja Klimova. USA: Cindy Brogdon, Susan Rojcewicz, Ann Meyers, Lusia Harris, Nancy Dunkle, Charlotte Lewis, Nancy Lieberman, Gail Marquis, Patricia Roberts, Mary Anne O'Connor, Patricia Head, Julienne Simpson. Bulgaaria: Nadka Golčeva, Penka Metodieva, Petkana Makavejeva, Snežana Mihailova, Krassimira Gujurova, Krassimira Bogdanova, Todorka Jordanova, Diana Dilova, Margarita Štarkelova, Maria Stojanova, Georgia Skerlatova, Penka Stojanova.
Horodok

See artikkel räägib linnast Lvivi oblastis. Hmelnõtskõi oblasti linna kohta vaata artiklit Horodok (Hmelnõtskõi oblast). Horodok (ukraina Городок) on linn Ukrainas Lvivi oblastis Lvivi rajoonis. Kuni 2020. aastani oli Horodoki rajooni keskus. See asub Lvivist umbes 25 km edelas. Horodokki on esmamainitud 1213. aastal. Linnaõigused sai 1389. aastal. Kuulus Galiitsia-Volõõnia vürstiriiki ja seejärel 1772. aastani kuulus Horodok Rzeczpospolita (Leedu suurvürstiriigi) Vene vojevoodkonda. Esimese ja teise maailmasõja vahel kuulus linn Poola Lvovi vojevoodkonda. Horodokis suri 1434. aastal Poola kuningas Jogaila. 2017. aastal oli linnas 16 257 elanikku. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Horodoki elanikest ukrainlasi 95,74%, venelasi 3,03%, poolakaid 0,74% ja valgevenelasi 0,21%. Number of Present Population of Ukraine, as of January 1, 2022 http://pop-stat.mashke.org/ukraine-cities.htm Статистичний збірник «Чисельність наявного населення України» на 1 січня 2017 року Національний склад міст за переписом 2001 року Datatowel
Lilian Thuram

Ruddy Lilian Thuram-Ulien (sündinud 1. jaanuaril 1972 Pointe-à-Pitre'is) on endine Prantsusmaa jalgpallikoondise kaitsja. Lisaks koondisekarjäärile mängis Thuram klubijalgpalli Monacos, Parmas, Juventuses ja Barcelonas. Thuram võitis Prantsusmaa koondisega 1998. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused ja 2000. aasta Euroopa meistrivõistlused. Ühtlasi on Thuram Prantsusmaa koondise 142. mänguga rekordinternatsionaal. Thuram tuli Juventusega Itaalia Serie A meistriks aastatel 2002 ja 2003.
Korvpalli Optibet Rahvaliiga

Korvpalli Optibet Rahvaliiga on harrastusliiga korvpallihuvilistele. Korvpalli Rahvaliigat mängitakse kahes divisjonis ning esimene hooaeg peeti 2016. aastal. Mängitakse kahes sarjas - Regular ja Weekend. Esimesel hooajal võttis turniiri esimesest etapist osa 7 meeskonda, kuid hooajaks 2019/2020 oli tiime kokku juba üle 80 ning mängiti kümnes regioonis. 2020. aasta hooajaks laieneb Korvpalli Rahvaliiga ka Lõuna-Eestisse. "Esimene korvpalli Rahvaliiga etapp sai põneva lõpplahenduse". "2019/2020 tulemused". "Korvpalli rahvaliiga laieneb algaval hooajal ka Lõuna-Eestisse". Korvpalli Rahvaliiga portaal
Nobuo Kishi

Nobuo Kishi (jaapani keeles 岸 信夫 Kishi Nobuo; sündinud 1. aprillil 1959 Tōkyōs) on Jaapani poliitik, Liberaaldemokraatliku Partei liige. Ta on 16. septembrist 2020 Jaapani kaitseminister. Ta lõpetas aastal 1981 Keiō ülikooli majandusteaduskonna ning töötas aastani 2002 ettevõttes Sumitomo Corporation. Ta valiti aastal 2004 Jaapani parlamendi liikmeks. Ta on 16. septembrist 2020 Jaapani kaitseminister.
Ohesaare kihistu

Ohesaare kihistu (inglise Ohesaare Formation) on siluri ladestu Ohessaare lademe kihistu. Kihistu stratotüübiks on Ohessaare pank. Kihistu on nime saanud Ohessaare küla vana nimekuju järgi. Kihistus eristatakse Kaavi kihistikku. Kihistu paksus on ligi 40 meetrit. See koosneb vahelduvatest rohekashalli mergli ja kirju domeriidi kihtidest, milles esinevad vahekihtidena lubjakivi ja dolomiit. Alumises osas lasub suhteliselt paks õhukeste mergli vahekihtidega õhukeste lubimudast tekkinud lubjakivi ja bioklastilise lubjakivi lasund. Ohesaare kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 15.09.2020) http://stratigraafia.info/term/?keyword=Ohesaare+kihistu Stratigraafia terminoloogia] Ohessaare Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Ohesaare kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
Edmond Huot de Goncourt

Edmond Louis Antoine Huot de Goncourt [edm'oon lu'ii antu'aan ü'oo dö gonk'uur] (26. mai 1822 Nancy – 16. juuli 1896 Champrosay) oli prantsuse kirjanik, kriitik ja kirjastaja, Goncourti Akadeemia asutaja. Koos oma noorema venna Jules Huot de Goncourtiga (1830–1870) avaldas ta hulga romaane ja paljuköitelise "Päeviku", mis sisaldab rohkesti kultuurilooliselt väärtuslikku materjali. Pärast venna surma jätkas ta iseseisvat kirjanduslikku tegevust. Temalt ilmusid romaanid "Neiu Elisa" ("La fille Élisa", 1875), "Vennad Zemgannod" ("Les frères Zemganno", kahe tsirkuseakrobaadi lugu, 1879) ja "Faustin" ("La Faustin", näitlejatar Rachelle'i (1821–1858) elul põhinev lugu, 1882). Lisaks andis ta välja illustreeritud monograafiad Utamarost (1891) ja Hokusanist (1896). Ta pühendas kogu oma varanduse Goncourti Akadeemia asutamisele ja juhtimisele. Edmondi venna Julesi mälestuseks annab akadeemia alates 1903 iga aasta detsembris, Julesi sünnipäeva paiku, välja Goncourti auhinna, mis on kõige prestiižsem prantsuskeelse kirjanduse auhind. See antakse igal aastal parima ilukirjandusliku proosateose eest. Läbi aegade ainsana on Goncourti auhinna kaks korda võitnud Romain Gary. "Vennad Zemganno" (romaan). Tõlkinud Marta Sillaots, A. Org'i kirjastus, Tallinn 1929, 168 lk E. ja J. Goncourt'i päevikust. Tõlkinud J. S. (= Johannes Semper) – Looming 1940, nr 4, lk 419–426; samas lk 405–418 J. Semperi artikkel "Kirjanike päevikud" (Goncourtide päevikust lk 413–414); tekstid loetavad ka digiteeritud ajakirjanduse aadressil Edmond ja Jules de Goncourt, "Germinie Lacerteux" (romaan). Tõlkinud Kaja Riesen. Eesti Raamat, Tallinn 2010, 142 lk; ISBN 9789985657768 Franz Schiller, "Lääne-Euroopa uue aja kirjandusajalugu". Tõlkinud August Annist ja Heiti Talvik, RK "Teaduslik Kirjandus", Tartu 1941, lk 256–263
Kaavi kihistik

Kaavi kihistik (inglise Kaavi Member) on siluri ladestu Ohessaare lademe Ohesaare kihistu kihistik. Kihistikku hakkas esimesena eristama Ago Aaloe aastal 1976. Kihistiku stratotüübiks on Kaavi 568 puurauk, milles kihistiku kivimid esinevad 5.3..35.0 meetril. See on nime saanud Kaavi asula järgi. Kihistik on ligi 20 meetri paksune ja selle moodustab valdavalt punane domeriit või mergel. Kihistik sisaldab ka liiva ja aleuriiti. Kuigi ohesaare lademele on üldiselt omane rikkalik kojaga olendite fauna, on Kaavi kihistikust tuvastatud üksnes selgrooksete jäänuseid. Kaavi kihistik Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 15.09.2020) https://web.archive.org/web/20210122162426/http://stratigraafia.info/term/Kaavi%20kihistik (vaadatud 14.09.2020) Ohessaare Stage H. Heinsalu & V. Viira: Raukas, A., Teedumäe, A. (eds). 1997. Geology and Mineral Resources of Estonia. Estonian Academy Publishers, Tallinn. ISBN 9985-50-185-3. Kaavi kihistik Eesti geokogude infosüsteemis
Haapsalu linnafoogt

Haapsalu linnafoogt, ka politseimeister (1783–1797) ja kohtufoogt (saksa keeles Hapsaler Stadtvogt, vene keeles Гапсальский городничий) oli Haapsalus korda ja julgeolekut taganud ametnik, kes allus Eestimaa kubernerile, Eestimaa kubermanguvalitsusele ja kohtukodadele. Linnafoogti ülesanneteks olid: politseifunktsioonide täitmine ja vaeste kureerimine; koostöös Haapsalu linnanõukoguga kaalude ja mõõtude õigsuse jälgimine. Linnafoogt kontrollis ka keelatud kaupude müümist ja toidukaupade hindade ettekirjutustele vastavust. Jälgis ja kontrollis kroonuehitiste, teede, tänavate ja sildade korrashoidu, sõjaväe majutamist; teostas passide jagamist ja arreteerimiskäskude andmist. Haapsalu linnafoogt, EAA.993, Ajalooarhiivi fondiloend
Tārgale kihistu

Tārgale kihistu (inglise keeles Tārgale Formation) on siluri ladestu Ohessaare lademe kihistu. Kihistut hakkasid esimesena eristama Rita Ulste ja Lilita-Ilga Gailite aastal 1986. Kihistu stratotüübiks on Ventspils D-3 puurauk, kus selle kivimid esinevad 267.5..344.0 meetril. Kihistu on nime saanud Tārgale asula järgi. Kihistus eristuvad järgmised kihid (nooremast vanemani): Lūžni kihid, Gārzde kihid, Venzava kihid. Tārgale kihistu Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 15.09.2020) https://web.archive.org/web/20210821191428/http://stratigraafia.info/term/T%C4%81rgale%20kihistu Stratigraafia terminoloogia] A bio-chemostratigraphical test of the synchroneity of biozones in the upper Silurian of Estonia and Latvia with some implications for practical stratigraphy-- Dimitri Kaljo, Rein Einasto, Tõnu Martma, Tiiu Märss, Viiu Nestor, Viive Viira Tārgale kihistu Eesti geokogude infosüsteemis
Galjard

Galjard (prantsuse keeles gaillarde, itaalia keeles gagliarda, inglise keeles galliard) oli renessansiaegne 3/4 taktimõõdus tantsu- ja muusikastiil, mis oli 16. sajandil populaarne kogu Euroopas. Video: galjard Trinity Laban Conservatoire of Music and Dance üliõpilaste esituses YouTube'is
Camilo (laulja)

Camilo Echeverry Correa (sündinud 16. märtsil 1994 Medellínis Colombias) tuntud lihtsalt kui Camilo, on Colombia laulja ja laulukirjutaja.
Lūžni kihid

Lūžni kihid (inglise keeles Lūžni Beds) on siluri ajastu Ohessaare lademe Tārgale kihistu ülemised kihid. Neid hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1976. Kihid on nime saanud Lūžņa külalt. Kihtide stratotüüp on Lūžni 4 puurauk, kus nende kivimid esinevad 172.0..188.0 meetril. Kihtide neostratotüüp on Ventspilsi D-3 puurauk, milles kihtide kivimid esinevad 267.5..283.0 meetril. Kihtide all lamavad Gārzde kihid. Lūžni kihid koosnevad erinevatest mergli kihtidest, millest osad on osaliselt dolomiidistunud. Lūžni kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 18.09.2020) "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. jaanuar 2021. Vaadatud 18. septembril 2020. A bio-chemostratigraphical test of the synchroneity of biozones in the upper Silurian of Estonia and Latvia with some implications for practical stratigraphy-- Dimitri Kaljo, Rein Einasto, Tõnu Martma, Tiiu Märss, Viiu Nestor, Viive Viira Lūžni kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Gārzde kihid

Gārzde kihid (inglise keeles Gārzde Beds) on siluri ajastu Ohessaare lademe Tārgale kihistu kihid. Neid hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1976. Kihid on nime saanud Gārzde külalt. Kihtide stratotüüp on Lūžni 4 puurauk, kus nende kivimid esinevad 180.0..210.0 meetril. Kihtide neostratotüüp on Ventspilsi D-3 puurauk, milles kihtide kivimid esinevad 267.5..303.0 meetril. Kihtide all lamavad Venzava kihid ja neil lasuvad Lūžni kihid. Gārzde kihid koosnevad ülemises ja alumises osas katkestuspindadega lubjakivist, mis sisaldab konglomeraati. Lubjakivikihtide vahel asub sõlmja struktuuriga mergel. Gārzde kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 18.09.2020) "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. jaanuar 2021. Vaadatud 18. septembril 2020. A bio-chemostratigraphical test of the synchroneity of biozones in the upper Silurian of Estonia and Latvia with some implications for practical stratigraphy-- Dimitri Kaljo, Rein Einasto, Tõnu Martma, Tiiu Märss, Viiu Nestor, Viive Viira Gārzde kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Venzava kihid

Venzava kihid (inglise keeles Venzava Beds) on siluri ajastu Ohessaare lademe Tārgale kihistu alumised kihid. Neid hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1976. Kihid on nime saanud endiselt Venzava külalt. Kihtide stratotüüp on Piltene 1 puurauk, kus nende kivimid esinevad 436.0..470.0 meetril. Kihtidel lasuvad Gārzde kihid. Venzava kihid koosnevad erinevatest mergli kihtidest, millest osad on osaliselt dolomiidistunud. Esineb ka katkestuspindadega lubjakivi kihte, mis sisaldavad konglomeraati. Venzava kihid Eesti geokogude infosüsteemis (vaadatud 18.09.2020) "Stratigraafia terminoloogia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. jaanuar 2021. Vaadatud 18. septembril 2020. A bio-chemostratigraphical test of the synchroneity of biozones in the upper Silurian of Estonia and Latvia with some implications for practical stratigraphy-- Dimitri Kaljo, Rein Einasto, Tõnu Martma, Tiiu Märss, Viiu Nestor, Viive Viira Venzava kihid Eesti geokogude infosüsteemis
Vilsandi tuletorni märk

Vilsandi Tuletorni märgiseeria Märgil on kujutatud Vilsandi tuletorn. Idee autorid: Marko Kullapere ja Tarvo Kullapere Disainer: Kairo Antsaar Valminud Kuressaares aastal 2019 Tootjaks: OÜ Sporrong Eesti Märgid saadaval Vilsandi saarel. Tiraaž: Pronksist märk – 200 tk Hõbedane oksüdeeritud magnet – 100 tk Hõbedane oksüdeeritud magnet (sinisel taustal) – 200 tk Hõbedane oksüdeeritud rinnamärk (sinisel taustal) tiftidega– 100 tk Hõbedane oksüdeeritud ripats(Sinisel taustal/rõngaga)– 100 tk Hõbedane oksüdeeritud võtmehoidja (ilma värvita /Kahe rõngaga)– 100 tk Kullatud rinnamärk tiftidega, tumesinine taustavärv - 50 tk Kullatud emailitud magnet, helesinine email, ühekordne limiteeritud väljalase, graveeritud järjekorranumbritega - 30 tk Kullatud emailitud magnet, tumesinine email, ühekordne limiteeritud väljalase, graveeritud järjekorranumbritega - 30 tk Kullatud emailitud magnet, punane email, ühekordne limiteeritud väljalase, graveeritud järjekorranumbritega - 30 tk
Dmitri Sipjagin

Dmitri Sergejevitš Sipjagin ([[8. (ukj 20. märts) 1853 Kiiev – 2. (ukj 15. aprill) 1902 Peterburi) oli Venemaa keisririigi poliitik ja riigiametnik. Dmitri Sipjagin oli Harkovi asekuberner aastatel (1886–1888), Kuramaa kuberner (1888–1891, Moskva kuberner (1891–1893), Venemaa keisririigi riigivarade ministri abi (1893–1894) ja (1899) ning Venemaa keisririigi siseminister (1899–1902). Шилов, Д. Н. Государственные деятели Российской империи. Главы высших и центральных учреждений, 1802-1917. Биобиблиографический справочнк. С.-Петербург: Буланин, 2001. Lk 596-598.
Lehterkarikseen

Lehterkarikseen (Microstoma protractum) on karikseeneliste sugukonda kuuluv seeneliik. Seent esineb Eestis väga harva. Karikjad, ülaküljel roosakaspunased viljakehad kasvavad alates varatalvest maikuuni maapinda mattunud kõduneval puidul. Kuulo Kalamees, Vello Liiv. 400 Eesti seent. Tartu: Eesti Loodusfoto, 2010, lk 50 Lehterkarikseen andmebaasis eElurikkus
Dhāraṇā

Dhāraṇā (sanskriti keeles धारणा, verbijuurest dhri, keskendumine või kokkutoomine; (meele) kooshoidmine, kandmine, toetamine, säilitamine, tagasihoidmine) on joogas ja teistes indiast pärinevates vaimsetes praktikates oluline komponent. Dhāraṇā on joogasuutral põhineva kaheksaosalise ashtanga jooga kuues osa. Sellele eelneb pratyāhāra ehk endasse tõmbumine ning sellele järgneb dhyāna ehk meditatsioon ja samādhi ehk süüvimine või sulandumine. Samyama on ashtanga jooga kolme viimase osa (dhāraṇā, dhyāna ja samādhi) ühisnimetus. Jooga Joogasuutra Dhyāna Samādhi Sanskrit-English Dictionary by Monier Monier-Williams, (c) 1899 Patañjali, "Yogasūtra", tõlkinud Martti Kalda, 2015.
Antaios

Antaios (berberi Änti) oli berberi ja vanakreeka mütoloogias gigant, Poseidoni ja Gaia (Maa) poeg. Antaios elas Liibüas. Ta sundis kõiki, kes tema maale tulid, endaga elu ja surma peale maadlema. Kui ta võitluses alla jäi ja maha paisati, sai ta oma ema (maad) puudutades iga kord uut jõudu. Oma ohvrite kolpadega ehtis ta Poseidoni templi katust. Herakles sattus Antaiosega kokku, kui läks tooma hesperiidide õunu, mis oli tema 11. vägitöö. Ta tõstis Antaiose maast üles ja kägistas ära. Berberi mütoloogia järgi oli Antaiosel naine Tinga (Tinge, Tingis). Herakles sigitas enne lahkumist temaga poja Sufaxi. Sufax asutas Tangeri ja nimetas selle oma ema järgi. Tema enda järgi on nimetatud Sfax. Sufaxi pojast Diodorosest põlvnevaks lugesid end paljud berberi kuningad. Plutarchose sõnul olevat see legend välja mõeldud selleks, et näidata Numiidia kuninga Juba II kuninglikku päritolu. Antaiost kujutavad paljud antiiksed vaasimaalid (Euphroniose krateer Louvre'is) ja skulptuurid ning Baldung Grieni, Tiepolo ja Tintoretto maalid. Dante "Jumalikus komöödias" valvab Antaios Põrgu üheksandat sfääri. Iiri poeet Seamus Heaney on kirjutanud temanimelise poeemi. On ka Antaiose-nimelisi koomiksiraamatuid.
Gabriel dos Santos Magalhães

Gabriel dos Santos Magalhães (tuntud lihtsalt kui Gabriel; sündinud 19. detsembril 1997 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib kaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Arsenal. Ta alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Avaí, mille koosseisus debüteeris ta Brasiilia esiliigas 2016. aastal. 2017. aasta jaanuaris liitus ta Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Lille, kellega sõlmis nelja ja poole aasta pikkuse lepingu. Hooajal 2017–18 mängis ta Lille'ist laenul Prantsusmaa klubis Troeys ja Horvaatia kõrgliiga klubis Zagrebi Dinamo. Hooajal 2018–19 naasis ta Lille'i ja lõi 10. veebruaril 2019 mängus Guingamp' vastu oma esimese värava Prantsusmaa kõrgliigas. 2020. aasta septembris liitus ta Arsenaliga. Inglismaa kõrgliiga hooaja 2020–21 kohe esimeses mängus 12. septembril 2020 lõi ta värava Fulhami vastu. "Gabriel is a Gunner! | Defender joins Arsenal". www.arsenal.com. 1.9.2020. Vaadatud 18.9.2020 "Fulham 0-3 Arsenal: Gabriel & Willian impress on debut in Gunners win". BBC Sport. 12.9.2020. Vaadatud 18.9.2020