laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jaanika Põllumajanduslik Kollektiiv

Jaanika Põllumajanduslik Kollektiiv oli Eesti NSV üks esimesi kolhoose, mis tegutses 1941. aastal Nissi vallas Harjumaal. Kollektiivi 9 asutajaliiget (neist 8 Jaanika talu sulased ja teenijad), kes kõik elasid varem Emilie Tiefile kuulunud Jaanika talus, ühinesid põllumajanduslikuks kollektiiviks, et organiseeritud ühistegelise tööga tõsta oma liikmete elujärge ja kõrvaldada sotsialismi põhimõtte alusel ühe isiku ekspluateerimise võimalus teise poolt. Talu suurus oli 196 ha, sellest põldu 30 ha ja kultiveeritud heinamaad 20 ha. Asutajatel enestel hooneid, maad ega inventari polnud. Maa lootsid nad saada riigilt, hooned Emilie Tiefilt ja elus- ning eluta inventari (5 hobust, 2 sälgu, 21 lüpsilehma, naftamootor, rehepeksumasin ja vähem inventar) Otto Tiefilt kollektiivi omanduseks tasuta. Hilisematel suulistel andmetel oli kollektiivi esimees algul Oskar Aas, seejärel Alfred Pillet. Kollektiivi raamatupidaja oli Emilie Tief. 3. mail 1941 valiti EK(b)P Harjumaa Komitee I sekretäri juuresolekul kollektiivi esimeheks August Kiin. Harju Maakonna TSN Täitevkomitee otsusega 5. maist otsustas kinnitada Jaanika majapidamise kollektiivselt kasutatavaks majapidamiseks, ühtlasi kolhoosi liikme Emilie Tiefi ühes oma perekonnaga kolhoosi liikmeskonnast välja heita ja Jaanikalt lahkuma sundida 2 nädala jooksul. ("Emilie Tief on endise ministri Otto Tiefi abikaasa, Jaanika talund kuulus varem Tiefidele. Et võimaldada endale mugavat äraelamist, poeb reaktsiooniline Tiefide perekond ja sugukond kollektiivi õilsa nime varju. Et ära hoida kolhoosi laostumist, tuleks Tiefide sugukonnal sealt lahkuda.") Eesti NSV ajaloolased on kollektiivi maininud möödaminnes, pidades seda Tiefide algatatud fiktsiooniks, mille eesmärk oli säilitada kontroll oma talu üle ja vältida selle jagamist uusmaasaajatele. (Evald Laasi: "On selge, et taolistel motiividel ja taolise inimese initsiatiivil loodud "kolhoos" ei saa pretendeerida aule olla üks esimesi kolhoose Eesti NSV-s.") Pärast Eesti taasiseseisvumist ja maa eraomandi taastamist on Eesti NSV esimese kolhoosi asutamise au küsimus oma tähtsuse kaotanud.
Nupp-punaliudik

Nupp-punaliudik (Melastiza cornubiensis) on liudikulaadsete liik. Seen eelistab kasvada kevadest sügiseni inimese poolt häiritud pinnasel, nt metsa väljaveo roobastes. Nupp-punaliudik andmebaasis eElurikkus.
Ukraina Ülemraada

Ukraina Ülemraada ehk Verhovna Rada (ukraina keeles Верховна Рада України, eesti keeles 'Ukraina Ülemraada') on Ukraina ühekojaline parlament, millel on 450 liiget. See valitakse viieks aastaks, kusjuures 225 liiget valitakse otse ühemandaadilistes ringkondades ja 225 võrdeliste valimiste põhimõttel. Ukrainas kehtib 3% valimiskünnis.[viide?] Ülemraadal rolliks on võtta vastu seaduseid, sh riigieelarve kinnitamine ja konstitutsiooniparandused, ratifitseerida välislepingud, määrata peaminister ja mõned muud ametiisikud, määrata kolmandik Konstitutsioonikohtu koosseisust, valida (eluaegseid) kohtunikke, algatada presidendi tagasikutsumine. Presidendil on õigus Ülemraada poolt vastu võetud seadused vetostada, Ülemraadal omakorda õigus kahe-kolmandiku saadikute toetusel veto tühistada. Ülemraada esimehe ülesandeks on juhatada istungit, allkirjastada seadused ja saata need presidendile väljakuulutamiseks, allkirjastada ja välja kuulutada parlamentaarsed aktid jne. Esimehel on õigus kokku kutsuda erakorralisi istungeid. Juhul kui presidendi ametikoht mingil põhjusel ennetähtaegselt vabaneb, asub Ülemraada esimees piiratud volitustega riigipea kohusetäitjaks.[viide?]  Pikemalt artiklis Ukraina Ülemraada koosseisud 1990. aastal toimusid esimesed osaliselt vabad parlamendivalimised. Esimesed iseseisva riigi parlamendivalimised toimusid 1994. aastal. 2014. aasta oktoobris korraldatud parlamendivalimistel jäid Krimmi ja separatistide käes olevate Kagu-Ukraina alade 27 parlamendikohta täitmata. 2015. aastal esitasid Ülemraada saadikud seaduseelnõu number 3112-1, mis nägi ette proportsionaalset valimissüsteemi koos avatud valimisnimekirjadega Ülemraada, oblasti nõukogude ja linnanõukogude valimistel. 2017. aasta novembris läbis eelnõu esimese lugemise ning seda toetas 226 saadikut. 11. juuni 2019 võttis ülemraada 230 poolthäälega vastu uue valimisseaduse, mis kehtestas proportsionaalse valimissüsteemi, avatud valimisnimekirjad ja 5% valimiskünnise. 2019. aasta jaanuaris registreeris kolm saadikut seaduseelnõu, millega moodustataks julgeolekuasutuste järelevalve komitee. 2007. aasta Ukraina parlamendivalimised 2019. aasta Ukraina parlamendivalimised Рада избрала спикером Руслана Стефанчука - Liga Novosti, 08.10.2021 (vaadatud: 08.10.2021) Вице-спикером Рады избрана Елена Кондратюк - Lb.ua, 29.08.2019 Remy, Johannes. Ukraina ajalugu. 2018, lk. 225. Remy, Johannes. Ukraina ajalugu. 2018, lk. 269. Рада одобрила в первом чтении Избирательный кодекс с выборами по открытым спискам - ZN.ua, 07.11.2019 (vaadatud: 19.06.2019) Рада приняла новый Избирательный кодекс с проходным барьером в 5% - ZN.UA, 11.07.2019 (vaadatud: 14.07.2019) Спецслужбы берут под купол. В Верховной Раде вырастет количество парламентских комитетов - Focus.ua, 2019-01-21 10:15:00 Verhovna Rada koduleht Отмена неприкосновенности: ОПОРА назвала пренебрежение регламентом "путем в никуда" - Zn.ua, 03.09.2019 Рада разблокировала подписание закона об изменениях в регламент - Lb.ua, 24.04.2020
Eestiitel

Eestiitel on raamatus eeslehele järgnev ja tiitellehele eelnev lehekülg, millel on raamatu pealkiri, mõnikord ka autor, ilmumisandmed või kirjastuse signeet. Eestiitel on enamasti vähema tekstisuuruse ja -kujundusega kui tiitelleht. Eestiitel kujunes välja 15.–16. sajandil, kui raamatute väljaandjad lasid trükkida raamatu raamatuploki tühja esimese lehega. Selle tühja lehe ülesandeks oli kaitsta raamatu tiitellehte ja frontispissi määrdumise ja kulumise eest köitmisprotsessis, samuti aja jooksul, mil arvukad raamatuplokid seisid laos köitmise ootel. 17. sajandil, mil raamatuid toodeti massiliselt, kuid köitmine polnud ikka veel kirjastamisprotsessi osa, olid raamatupoodides ja -ladudes müügis sajad ühesugused tühja välislehega raamatuplokid ning raamatumüüjate abistamiseks hakati sellele välimisele tühjale lehele trükkima tavakirjas teose pealkirja. Peagi sai see levinud standardiks. Enne 19. sajandit hoiti raamatuid riiulites mitte seljaga, vaid eeslõikega vaataja poole. Tavaks sai kas kirjutada raamatu pealkiri eeslõikele (eeslõiketiitel) või lõigata pealkiri eestiitlilt välja ja kleepida see kaane külge, nii et jäi eeslõike ette murtuna vaatajale nähtavale. 18. sajandi lõpul, mil hakati raamatuid riiulitesse panema selg väljapoole, kleebiti eestiitlilt lõigatud pealkiri raamatu seljale. 19. sajandil hakkasid kirjastused kujundama ka raamatuselgi. Sellest ajast on arvamusi erinevaid, kas eestiitel paks raamatusse jääma või mitte. See jäi siiski levinud praktikaks ja alles 20. sajandi lõpul on kirjastused hakanud eestiitlit kulude kokkuhoiu pärast ära jätma. Raamatukogusõnastik[alaline kõdulink] A. Koczela. A History of the Bastard Title. - Books Tell You Why. blogis librorum. May 3, 2019
Iirimaa rahvusparkide loend

Siin on loetletud Iirimaa rahvuspargid. Allolevas tabelis on loetletud Iirimaa rahvuspargid. Esimene Iiri rahvuspark, Killarney rahvuspark, asutati 1932. aastal Kerry krahvkonnas. Sellest ajast saati on avatud veel seitse rahvusparki; kõige hiljutisem neist Páirc Náisiúnta na Mara Kerry krahvkonnas, esimene mere- ja riigi suurim rahvuspark. "Ministers announce Ireland's first Marine National Park". IE: gov.ie. Vaadatud 22. aprillil 2024. "News | National Parks & Wildlife Service". www.npws.ie. Vaadatud 19. juunil 2024. "Wicklow Mountains National Park". IE: wicklowmountainsnationalpark.ie. Vaadatud 22. augustil 2021. "Wild Nephin". National Parks of Ireland (Ameerika inglise). Vaadatud 19. juunil 2024. Iirimaa rahvusparkide koduleht
Gnocchi alla sorrentina

Sorrento gnocchid on tüüpiline roog Campania maakonna, Sorrento piirkonna, köögis. Rooga kutsutakse ka Strangulaprievete alla Sorrentina. Gnocchi alla Sorrentina on tüüpiline roog õhtusöögiks. Enamasti valmistatakse seda värskest kohalikust toorainest. Gnocchid valmistatakse kartulist, jahust, veest ja soolast. Neid keedetakse ja seejärel maitsestatakse tomatikastme, fiordilatte (mozzarella), parmesani ja basiilikuga . Seejärel küpsetatakse gnocchisid väikesel savipannil (itaalia keeles pignatiello) ja serveeritakse sama panniga tulikuumalt. Campanias kutsuti ajalooliselt gnocchi’sid strangulaprievete’ks . "Top 5 Meals You Must Eat in Sorrento - Sorrento Vibes" (itaalia). 26. oktoober 2020. Vaadatud 19. juunil 2024. Maria Riveccio Zaniboni, Cucina e vini di Napoli e della Campania ILC - 'o puosto
Glenveagh' rahvuspark

Glenveagh rahvuspark (/ɡlɛnˈveɪ/; iiri keeles Gleann Bheatha 'kaskede org') on Iirimaa suuruselt teine rahvuspark. See asub Donegali krahvkonnas ja hõlmab Glenveagh lossi valdusi, Lough Veagh järve ja suurt osa Derryveagh mägedest. Iirimaa rahvuspargid vastavad IUCNi standarditele. Rahvuspark võtab enda alla 170 ruutkilomeetrit ja hõlmab suurt osa Derryveagh mägedest, Lough Veagh järve ja Glenveagh lossi selle kaldal. Lossi aedades leidub palju eksootilisi ja kauneid taimi. Anglo-iiri ärimees kapten John George Adair (1823–1885) ehitas Glenveaghi lossi. Adair läks oma Iiri katoliiklastest üürnikega tülli küttimis- ja kalapüügiõiguste ning lammaste karjatamismaade üle. 1861. aasta näljahäda ajal tõstis Adair oma valdustel asuvatest kodudest välja 44 perekonda (kokku 224 inimest), teenides endale hüüdnime "Black Jack Adair". Mõis pärandus tema abikaasale Cornelia Adairile. Seejärel ostis selle 1929. aastal ära Arthur Kingsley Porter, kellelt ostis selle omakorda Henry Plumer McIlhenny 1937. aastal. McIlhenny pärandas Glenveagh 1970. aastatel Iiri riigile, kuid jätkas lossi kasutamist osalise elukohana kuni 1982. aastani. Rahvuspark on koduks Iirimaa suurimale punahirvede populatsioonile ja 2000. aastal taasasustati parki lokaalselt välja surnud kaljukotka populatsioon. 2018. aasta talvel ja 2019. aasta kevadel puhastati pargist palju põlis- ja võõrpuid ning taimi ning uuendati veesüsteeme. Glenveagh National Park: In-depth history of Glenveagh "Glenveagh National Park". web.archive.org. 18. oktoober 2007. Originaali arhiivikoopia seisuga 18. oktoober 2007. Vaadatud 19. juunil 2024.{{netiviide}}: CS1 hooldus: robot: algse URL-i olek teadmata (link) "National Parks in Ireland". National Parks and Wildlife Service (Ireland). Originaali arhiivikoopia seisuga 13. juuni 2018. Vaadatud 3. juunil 2018. "Derryveagh Evictions". irelandxo.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. oktoober 2020. Vaadatud 27. detsembril 2020. "Derryveagh Evictions – 'Black Jack Adair". Ireland Calling (Briti inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 11. aprill 2021. Vaadatud 27. detsembril 2020. "Black Jack Adair, Donegal's Most Hated Man". HeadStuff (Briti inglise). 3. aprill 2017. Originaali arhiivikoopia seisuga 27. detsember 2021. Vaadatud 27. detsembril 2020.
Petras Leonas

Petras Leonas (16. november 1864 Leskava Suwałki kubermang – 12. mai 1938 Kaunas) oli Leedu poliitik ja jurist. Ta oli II Riigiduuma liige Suwałki kubermangust. Ta oli aastatel 1918–1919 Leedu justiitsminister ja aastal 1919 Leedu siseminister. Ta sündis aastal 1864 Leskavas Suwałki kubermangus (praeguse haldusjaotuse järele Veiveriai vallas Prienai rajoonis 11-lapselises perekonnas. Ta lõpetas Marijampolės gümnaasiumi ja aastal 1886 Moskva Ülikooli õigusteaduskonna. Aastatel 1890–1893 töötas ta Suwalki ringkonnakohtus, 1893–1905 oli ta abikohtunik, magistraat, uurija Taškendis, Fergana piirkonnaprokuröri kolleeg vanades kohtutes ja Uus-Margelani ringkonnakohtu liige. Hea teenistuse eest autasustati teda kahe riikliku ordeniga. Aastal 1905 vallandati ta Konstitutsioonilis-Demokraatliku Partei ridadesse kuulumise tõttu teenistusest. Aastatel 1906–1914 oli ta Kaunases vandeadvokaat, ta oli Konstitutsioonilis-Demokraatliku Partei kohaliku rühmituse liige. 6. veebruaril 1907 valiti ta Konstitutsioonilis-Demokraatliku Partei nimekirjas Suwałki kubermangust II Riigiduuma liikmeks. Tast sai Riigiduumas Konstitutsioonilis-Demokraatliku Partei fraktsiooni ja Leedu grupi liige. a kuulus duuma kirjavahetuse analüüsi komisjoni ja oli südametunnistuse vabaduse komisjoni sekretär.
Burreni rahvuspark

Burreni rahvuspark (iiri keeles Pàirc Nàisiùnta Bhoirne) on üks kaheksast Iirimaa rahvuspargist. See hõlmab väikest osa Burreni karstimaastikust Clare'i krahvkonnaskonnas Iirimaa läänerannikul. Burreni rahvuspark asutati 1991. aastal. See hõlmab 1500 hektarit mägesid, rabasid, nõmmesid, rohumaid ja metsi. Park on Iirimaa rahvusparkidest väikseim. Burren National Park. Placenames Database of Ireland. "Burren National Park" (Ameerika inglise). Vaadatud 29. juulil 2020. Burren National Park Visitor Centre: Environmental Impact Statement (inglise). RPS Cairns Limited. 1994. Clements, Paul (14. mai 2011). Burren Country (inglise). Gill & Macmillan Ltd. ISBN 978-1-84889-939-1. Rainbolt, Dawn (7. oktoober 2020). "The Burren National Park Essential Guide". Wilderness Ireland (inglise). Vaadatud 7. septembril 2022. "Heritage Ireland: Burren National Park". www.heritageireland.ie. Vaadatud 29. juulil 2020. "Burren National Park | Burren and Cliffs of Moher Geopark | Ireland". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. mai 2021. Vaadatud 29. juulil 2020. S.), National Geographic Society (U; Geographic, National (25. veebruar 2020). National Geographic Complete National Parks of Europe: 460 Parks, Including Flora and Fauna, Historic Sites, Scenic Hiking Trails, and More (inglise). National Geographic Books. ISBN 978-1-4262-2096-8. "Burrent National Park Guide (Includes MAP With Attractions)" (Ameerika inglise). 19. mai 2022. Vaadatud 7. septembril 2022.
Medinilla magnifica

Medinilla magnifica ehk oivaline korallpõõsas on epifüütsete õistaimede sugukonda Melastomataceae kuuluv liik, mis on looduslikult levinud Filipiinidel. Selle liigi ja tema perekonna mitmesugused kultivarid ja hübriidid on hästi tuntud ja muutunud populaarseks taimekollektsionääride seas. Taim kasvab kuni 3 meetri kõrguseks, talle on iseloomulikuks vastaku leheseisuga tugevad ovaalse kujuga nahkjad lehed, mis kasvavad 20–30 cm pikkuseks. Taimel on väga efektsed roosad, punased või violetsed õisikiud. Filipiinidel kasvab M. magnifica suurte puude võrastikus. Viljastatud seemnena satub taim alguses suurema puul või taimel paikneva sambla või leheprahiga kaetud alale, kust võrsub uus kasve ning hakkab seal end juurutama ja ankurdama, ammutades toitaineid enda ümber leiduvast lagunenud ainest. Sugukonnale väga iseloomulik tunnus on lehe servaga paralleelselt paiknevad külgrood (meenutavad n-ö veene). Taime taksonoomiline kuuluvus: Angiospermae>Eudicolydoneae>Superrosidae>Rosidae>Malvidae>Myrtales>Melastomataceae>Medinilla>Medinilla magnifica "Medinilla magnifica Lindl. | Plants of the World Online | Kew Science". Plants of the World Online (inglise). Vaadatud 19. juunil 2024.
Kummipuu

Ficus elastica ehk kummipuu on õistaime Moraceae perekonnas, mis on levinud Lõuna- ja Kagu-Aasia idaosas. Taim on sisse toodud ka Sri Lankal, Lääne-Indias ja USA Florida osariigis. Vaatamata üldnimetustele ei kasutata seda kautšuki tootmisel. Kummipuu on suur puu viigimarjade rühmas, mis kasvab 30–40 meetri, harva kuni 60 meetri pikkuseks, tüve läbimõõduks võib olla kuni 2 meetrit. Tüvel kasvavad õhu- ja tugijuured, mis kinnituvad pinnasesse ja aitavad toetada taime raskeid oksi. Kummipuul on laiad läikivad ovaalse kujuga lehed, mis on 10–35 cm pikad ja 5–15 cm laiad; lehtede suurus on suurim noortel taimedel, vanadel puudel palju väiksem (tavaliselt 10 cm). Lehed arenevad apikaalses meristeemis paikneva tupe sees, mis uue lehe arenedes kasvab suuremaks. Kui leht on n-ö küps, rullub see lahti ja tupp kukub taimelt maha. Uue lehe sisse on arenenud järgmine arenemist ootav ebaküps leht. Kummipuu taksonoomia: Angiospermae>Eudicolydoneae>Superrosidae>Rosidae>Fabidae>Rosales>Moraceae>Ficus>Ficus elastica F. elastica looduslik levila ulatub Nepalist põhjas Indoneesia, Bhutani, Kirde-India, Myanmari, Yunnani ja Malaisiani. Taime on laialdaselt kasutusele võetud maailma troopilistes piirkondades, sealhulgas ka Hawaiil ja Lääne-Indias. Euroopas võib taime leida pehme kliimaga Vahemere piirkonnas. Illustratsiooni raamatust Köhleri ravimtaimed (1887) 1854. aasta illustratsioon elavakssillaks kasvatatud Ficus elastik Ficus elastica leht vasakul võrreldesFicus luteaga lehega paremal F. elastica viigimarjad Ficus elastica tee ääres Fidžil, mis näitab pideva pügamise mõju kasvuvormile Hiiglaslik Ficus elastica puu Ghanas, millel on õhujuured. Paljud kultivarid, näiteks Ficus elastica 'Robusta', on toalilled kaubanduses populaarsed Kirev kultivar Ficus elastica, mida tavaliselt kutsutakse kummipuuks. Must Ficus "Ficus elastica Roxb. ex Hornem. | Plants of the World Online | Kew Science". Plants of the World Online (inglise). Vaadatud 19. juunil 2024. Zhengyi Wu, Zhe-Kun Zhou & Michael G. Gilbert. "Ficus elastica". Flora of China. Missouri Botanical Garden, St. Louis, MO & Harvard University Herbaria, Cambridge, MA. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. aprill 2017. Vaadatud 29. augustil 2013. "Flora of North America, Ficus elastica Roxburgh ex Hornemann, 1819. India rubber plant". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. aprill 2018. Vaadatud 19. augustil 2015. "India rubber plant | Description, Uses, & Facts | Britannica". www.britannica.com (inglise). Vaadatud 19. juunil 2024.
Pasta al forno

Pasta al forno või timballo di pasta on tüüpiline itaalia köögi roog. Otsetõlkes tähendab see ahjupastat. Ahjupasta tegemiseks kasutatakse enamasti lühikest pastat, mis on kaetakse béchamel-kastme, tomatikastme ja juustuga, seejärel küpsetatakse pastat ahjus. Küpsetatud pasta võib jagada kahte suurde kategooriasse. Béchamel-kastmega versioon sündis Kesk- ja Põhja-Itaalias renessansi õukondades. Niinimetatud pasta 'nfurnata on hoopis üks Sitsiilia tüüpilisemaid roogasid (eriti Messina provintsis, Mistretta provintsis ja Catania provintsis) ning pärineb väga iidsetest traditsioonidest. Roa valmistamiseks kasutatakse erinevat tüüpi lühikese ja keskmise pikkusega pastat. Näiteks tehakse ahjupastat rigatoniʾdest, pennedest, tortiglioni'dest. Pasta keedetakse väga al dente'lt, seejärel pasta nõrutatakse ja segatakse kastmega hästi läbi. Pasta laotakse seejärel kihtidena kergelt määritud küpsetusnõusse või -vormi vaheldumisi teiste koostisosadega. Kvaliteetse tulemuse saamiseks on vaja valmistada hea kaste kvaliteetsest koostisosadest. Ka kastet valmistatakse vastavalt kohalikele traditsioonidele, kuid üldiselt valmistatakse see veise- ja/või seahakklihast. Enne hautatakse hakkliha koos peeneks hakitud sibulaga, maitsestatakse aromaatsete ürtide, soola ja pipraga ning lisatakse punane vein. Kastmesse lisatakse ka tomatikaste, seejärel hautatakse pool tundi, et kastmele anda parem maitse. Kihtide koostisesse kuuluvad klassikalised juustud (provola, caciocavallo), keedetud sink (salaami, Calabria schiacciata või soppressata),viiludeks lõigatud kõvaks keedetud munad ja lihapallid. Kui viimane pastakiht on laotud, kaetakse kogu tervik ohtra riivitud parmesani juustuga. Sitsiilia versioon sisaldab ka baklažaani, mis on tavaliselt õhukesteks viiludeks lõigatud ja praetud või kuubikuteks lõigatud. Pastat saab aga valmistada mitmel erineval viisil ning on palju versioone, mis põhinevad valgel kastmel. ITALIA, TOURING CLUB- (2003). La cucina del Bel Paese (itaalia). Touring Editore. ISBN 978-88-365-2957-5. "Gli anelletti al forno, un timballo per ogni festa e svago! | Agave Blog - dalla Sicilia". web.archive.org. 6. juuli 2018. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. juuli 2018. Vaadatud 19. juunil 2024. "Pasta 'Ncasciata (Incaciata) - Authentic Italian Recipes" (Ameerika inglise). 26. juuli 2022. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. oktoober 2022. Vaadatud 19. juunil 2024. "Pasticcio di Rigatoni alla Siciliana". la7.it. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuni 2016. Vaadatud 2. novembril 2021. "Pasticcio di Rigatoni alla Siciliana - Benedetta Parodi - imenudibenedetta.la7.it | LA7 - Video e notizie su programmi TV, sport, politica e spettacolo". web.archive.org. 5. juuni 2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuni 2016. Vaadatud 19. juunil 2024.
Wild Nephini rahvuspark

Wild Nephin (iiri keeles: Nèifinn Fhiàin) on rahvuspark Iirimaal Mayo krahvkonna loodeosas. See hõlmab suurt osa Nephin Begi mägedest ja üht Euroopa suurimat turbaala, mis koosneb 150 ruutkilomeetri suurusest rabaalast. See on ainulaadse ning mitmekesise taimestiku ja loomastikuga elupaik. Rahvuspark asutati 1998. aastal Ballycroy rahvuspargina, mis laiendati ja nimetati ümber 2018. aastal, plaanidega taastada kadunud looduslik keskkond Nephini metsa aladel. Wild Nephin hõlmab Iirimaa mandriosa kõige kaugemat maismaapunkti. See on ka linnuala ja osa Natura 2000 võrgustikust. Euroopa Liidu elupaikade direktiiv (92/43/EEC), mis võeti Iirimaa õigussüsteemi üle 1997. aastal, loetleb teatud elupaigad ja liigid, mille kaitse tagamiseks peab Iiri valitsus määrama erikaitsealadeks. Nende elupaikade hulka kuuluvad rabad. Ballycroy raba olulises seisneb faktis, et see on üks suurimaid rabaelupaiku, mis on säilinud Lääne-Euroopas. Ballycroy asutati rahvuspargina 1. novembril 1998. aastal. Seda hallatakse 1954. aasta riigivaraseaduse alusel. 2017. aastal lisati Ballycroy rahvuspargi 11 000 hektarile 4000 hektarit külgnevat okasmetsa ja mägiala. Piirkond oli algselt tööstusmets, mis koosnes männi- ja kuuseistandustest. Pargis leidub erinevaid elupaigatüüpe: rabasid, kaljusid ja jõgesid. Rahvuspargi rabaalad on ühed suurimaid Euroopasse jäänud turbarabasid . Rabaelupaikade kaitse on seega rahvusvahelise tähtsusega, kuna see pakub nišše erinevatele liikidele, näiteks haruldastele taimeliikidele nagu Hamatocaulis vernicosus . Owendaffi jõgi on ka oluline kaitseobjekt, sest see on ainus jõgi Lääne-Euroopas, mis veel suhteliselt puutumata ja ulatuslikku rabasüsteemist välja voolab. See on ka oluline lõhe- ja meriforellijõgi . Owenduffi piirkond on oluline puhke-, toitumis- ja pesitsuspaik mitmetele Euroopa Liidu linnudirektiiviga kaitstud rändlinnuliikidele, nagu näiteks suur-laukhani. Teiste haruldaste pargis leiduvate liikide hulka kuuluvad sarnaselt laululuik ja rabapistrik. Wild Nephini rahvuspark on ka Mayo Dark Sky Park, mis on Iirimaa esimene omalaadne. Rahvuspargi külastuskeskus avati 2009. aastal. 700 ruutmeetri suurusest hoonest avaneb vaade Atlandi ookeanile. See on avatud iga päev märtsi keskpaigast kuni novembri alguseni. "National Parks and Wildlife Service". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. august 2006. Vaadatud 28. juulil 2006. Viitamistõrge: Vigane <ref>-silt; nime "NPWS" on määratud mitu korda erineva sisuga. Gordon, Yvonne. "Ireland's loneliest wilderness, Wild Nephin National Park". www.bbc.com (inglise). Vaadatud 3. mail 2023. Flanagan, David. "Into the wild: Where is Ireland's most remote location?". Irish Independent, 28 September 2016. CONSERVATION OF WILD BIRDS (OWENDUFF/NEPHIN COMPLEX SPA 004098) Book (eISB), electronic Irish Statute. "electronic Irish Statute Book (eISB)". www.irishstatutebook.ie (inglise). Vaadatud 19. juunil 2024. "Mayo Dark Sky Park". Vaadatud 1. juulil 2021. Viitamistõrge: Vigane <ref>-silt; nime "Dark" on määratud mitu korda erineva sisuga. Antonelli, Lenny (juuli–august 2014). "Those Not-So-Wild Europeans". Sierra Club (inglise). Vaadatud 2. juulil 2020.
Fookuskaugus

Fookuskaugus (tähis f {\displaystyle f} ) optilise süsteemi peapunkti ja fookuse vaheline kaugus. Õhukese läätse peapunkti mõõdetakse läätse keskpunktist; sel juhul on fookuskaugus võrdne läätse keskpunkti ja fookuse vahelise kaugusega. Koondava optikasüsteemi fookuskaugus loetakse positiivseks ja hajutava süsteemi fookuskaugus negatiivseks. Läätse fookuskaugus sõltub läätse materjalist (murdumisnäitajast) ja läätse pinna kõverusraadiusest. Õhukese koondava läätse fookuskauguse saab kergesti otseselt mõõta, kui tekitada läätsega ekraanile kauge valgusallika kujutis ning mõõta ekraani ja läätse keskpunkti vaheline kaugus. Fookus Lääts