laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1851. aasta Prantsusmaa riigipööre

1851. aasta Prantsusmaa riigipööre (koodnimi operatsioon Rubicon) oli eneseriigipööre 2. detsembril 1851 Prantsusmaal. Selle viis läbi president Louis-Napoléon Bonaparte (hilsem keiser Napoleon III), kes ajastas selle Napoleoni kroonimise (1804) ja Austerlitzi lahingu (1805) aastapäevale. Louis-Napoleon Bonaparte saatis parlamendi laiali ning andis presidendile diktaatori õigused. Aasta hiljem päädis see Teise Prantsusmaa Keisririigi rajamisega. Louis-Napoleon Bonaparte, keiser Napoleon I vennapoeg, kartis, et peab 1852. aastal võimust loobuma ning otsustas võimu säilitamiseks ja reformide sisseviimiseks võimu haarata. Reformide hulka kuulus näiteks meeste üldise valimisõiguse taastamine. Paar päeva hiljem andis põhiseadusreferendum talle õiguse kirjutada uus põhiseadus. Uue põhiseaduse järgi oli presidendil rohkem võimu ja pikem ametiaeg. Aasta pärast võimu haaramist kuulutas ta end keisriks ning võttis keiserlikuks nimeks Napoleon III. Margadant, Ted (1979). French Peasants in Revolt: The Insurrection of 1851. John Burt Halsted, toim (1972). December 2, 1851: contemporary writings on the coup d'etat of Louis Napoleon. Anchor Books. Hugo, Victor (1852). Napoléon le Petit. Marx, Karl (1852). The Eighteenth Brumaire of Louis Napoleon.
Haussmanni linnauuendus Pariisis

Haussmanni linnauuendus Pariisis oli suur linnaehitusprogramm, mis toimus keiser Napoleon III käsul ja Seine'i prefekt Georges-Eugène Haussmanni juhtimisel aastatel 1853–1870 Pariisis Prantsusmaal. Sellega hävitati keskaegsed linnaosad, mida ametnikud pidasid ülerahvastatuks ja ebahügieenseks. Ehitati laiad avenüüd, uued pargid ja linnaväljakud. Linnaga liideti eeslinnad, ehitati uus kanalisatsioon, purskkaevud ja akveduktid. Haussmanni töö sai palju kriitikat ja Napoleon III vallandas ta 1870. aastal. Tema projektide järgi jätkusid tööd kuni 1927. aastani. Tänapäeva Pariisi välimus on suuresti Haussmanni uuendusprojekti tulemus. Pariisi rahvastik Hobrecht-Plan Hopkins, Richard S. Planning the Greenspaces of Nineteenth-Century Paris (LSU Press, 2015). Paccoud, Antoine. "Planning law, power, and practice: Haussmann in Paris (1853–1870)". Planning Perspectives 31.3 (2016): 341–61. Pinkney, David H. "Napoleon III's Transformation of Paris: The Origins and Development of the Idea", Journal of Modern History (1955) 27#2 pp. 125–34. Pinkney, David H. "Money and Politics in the Rebuilding of Paris, 1860–1870", Journal of Economic History (1957) 17#1 pp. 45–61. Richardson, Joanna. "Emperor of Paris Baron Haussmann 1809–1891", History Today (1975), 25#12 pp. 843–49. Saalman, Howard. Haussmann: Paris Transformed (G. Braziller, 1971). Soppelsa, Peter S. The Fragility of Modernity: Infrastructure and Everyday Life in Paris, 1870–1914 (ProQuest, 2009). Walker, Nathaniel Robert. "Lost in the City of Light: Dystopia and Utopia in the Wake of Haussmann's Paris". Utopian Studies 25.1 (2014): 23–51.
Mägidoktor

Mägidoktor (saksa keeles Der Bergdoktor) on uusversioon 1990. aastate Saksa-Austria meditsiinilise draama telesarjast Mägidoktor (Der Bergdoktor), mida on edastatud alates 6. veebruarist 2008. Hans Sigl dr Martin Gruberina Heiko Ruprecht Hans Gruberina Ronja Forcher Lilli Gruberina Mark Keller dr Alexander Kahnweilerina Monika Baumgartner Elisabeth Gruberina Rebecca Immanuel dr Vera Fendrichina Simone Hanselmann Franziska Hochstetterina
Conocybe vestita

Conocybe vestita on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv liik seeni. Conocybe vestita andmebaasis eElurikkus.
Pariisi kongress (1856)

Pariisi kongress oli 1856. aastal Pariisis Prantsusmaal aset leidnud tippkohtumiste sari, kus arutati peaaegu kolm aastat varem puhkenud Krimmi sõja rahu tingimusi. Kongressil osalesid Prantsusmaa, Suurbritannia, Venemaa, Austria, Preisimaa, Türgi ja Piemonte-Sardiinia esindajad. Seda juhtis Prantsusmaa välisminister Alexandre Colonna-Walewski. "Paris, Treaty of (1856)". The New Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Inc. Volume 9. 15th ed. pp. 153-154. 2007.
George Villiers, neljas Clarendoni krahv

George William Frederick Villiers, neljas Clarendoni krahv (12. jaanuar 1800 – 27. juuni 1870) oli Suurbritannia diplomaat ja poliitik. Ta kuulus mõjukasse Villiersi suguvõssa. Pärast karjääri diplomaadina töötas ta mitmes järjestikuses viigide ja liberaalide valitsuses, mh Iirimaa lordleitnant Iiri näljahäda ajal ning kolm korda Suurbritannia välisminister. Ta oli brittide esindaja Krimmi sõja lõpetanud 1856. aasta Pariisi kongressil. David Steele. "Villiers, George William Frederick, fourth earl of Clarendon" Dictionary of National Biography (2009) DOI:10.1093/ref:odnb/28297 Cecil, Algernon. British Foreign Secretaries 1807-1916 (1927) pp 220–255. online Sir Herbert Eustace Maxwell: The Life and letters of George William Frederick 4. Earl of Clarendon. London: Arnold, 1913. online George Villiers Clarendon: First report on the commercial relations between France and Great Britain, addressed to ... the lords of the committee of privy council for trade and plantations: with a supplementary report, by John Bowring. London, 1834
Berliini memorandum

Berliini memorandum oli dokument, mille Kolmekeisriliidu riigid (Venemaa, Austria-Ungari ja Saksamaa) 1876. aastal Idaküsimuse lahendamiseks vastu võtsid. Selle eesmärk oli reguleerida suhteid islamiusku Osmanite Riigi ja Balkani poolsaare kristlaste vahel ning muuta sama eesmärgiga 1875. aastal koostatud Gyula Andrássy nooti. Aldred, John. British Imperial and Foreign Policy, 1846-1890. Heinemann Educational Publishers, 2004. "Correspondence Respecting Affairs in Bosnia and Herzegovina." Parliamentary Papers, 1876, vol.84., retrieved from Mount Holyoke College, https://www.mtholyoke.edu/acad/intrel/andrassy.htm * "The Eastern Crisis (1875-1878)." ICRC Resource Centre. ICRC, 4 June 1998. <http://www.icrc.org/eng/resources/documents/misc/57jnvn.htm>. Harris, David. A Diplomatic History of the Balkan Crisis of 1875-1878: The First Year. Stanford University Press, 1936. Pearce, Malcolm, and Geoffrey Stewart. British Political History, 1867-2001. 3rd ed. New York: Routledge, 2010.
Idaküsimus

Idaküsimus oli 18. sajandi lõpust kuni 20. sajandi alguseni Euroopa suurriikide diplomaatia ja poliitika keskne probleem, mis puudutas Osmanite Riigi järkjärgulist nõrgenemist ja selle valduste saatust Euroopas ning Lähis-Idas. Peamisteks osapoolteks olid Suurbritannia, Prantsusmaa, Venemaa ja Austria-Ungari, kes konkureerisid omavahel mõjuvõimu pärast Balkani piirkonnas ja Vahemere idaosas. Idaküsimus hõlmas endas mitmeid kriise ja sõdu, sealhulgas Krimmi sõda (1853–1856) ja Vene-Türgi sõda (1877–1878), ning oli tihedalt seotud rahvuslike liikumistega Balkani maades. Probleem kulmineerus esimese maailmasõja ja Osmanite Riigi lõpliku lagunemisega, mis viis kaasaegse Lähis-Ida poliitilise kaardi kujunemiseni. Rahvusvahelised suhted (1814–1919) Kaasaegse Egiptuse ajalugu Osmanite Riigi langus ja moderniseerumine Euroopa haige mees Armeenia küsimus Poola küsimus Kreeka plaan Suur mäng
Skvaier

Skvaier (inglise keeles esquire, lühend Esq.) oli keskaegne suurmaaomanik Inglismaal. Algselt viitas see tiitel rüütli teenistuses olevale noormehele, kes õppis rüütliks saamist. Hiljem hakati seda tiitlit kasutama laiemalt, tähistamaks kõrgema klassi mehi, kes ei olnud rüütlid, kuid kellel oli teatud sotsiaalne staatus. Tänapäeval kasutatakse esquire tiitlit peamiselt formaalse viisakusväljendina, eriti Ameerika Ühendriikides advokaatide ametinimetustes, lühendatuna "Esq." ning lisatuna advokaadi nime järele.
Augustus Loftus

Lord Augustus William Frederick Spencer Loftus (4. oktoober 1817 – 7. märts 1904) oli Suurbritannia diplomaat ja koloniaaltegelane. Ta oli aastatel 1865–1868 suursaadik Preisimaal, 1868–1871 suursaadik Põhja-Saksa Liidus, 1871–1879 suursaadik Venemaal ning 1879–1885 Uus-Lõuna-Walesi kuberner. Ward, A. W. (2004). "Loftus, Lord Augustus William Frederick Spencer (1817–1904)". Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press. DOI:10.1093/ref:odnb/34586. Loftus, A. (1892). "The diplomatic reminiscences of Lord Augustus Loftus. 1837–1862" Loftus, A. (1894). "The diplomatic reminiscences of Lord Augustus Loftus. 1862–1879" "Review of The Diplomatic Reminiscences of Lord Augustus Loftus, P.C., G.C.B., 1837–1862". The Athenaeum (3387): 409–410. 24. september 1892.
Samarkandi piiramine (1868)

Teiste tähenduste kohta vaata artiklit Samarkandi piiramine. Samarkandi piiramine oli lahing Samarkandis praeguses Usbekistanis aastal 1868, kus põrkasid kokku Venemaa väed ning Buhhaara Emiraadi koalitsioon, kuhu kuulusid ka Kokandi Khaaniriik ning türkmeeni ja usbeki hõimud. Lahingu ajal tõrjusid venelased edukalt mitu koalitsiooni tormijooksu linnale. Venemaa võit kindlustas kontrolli Vene Turkestani üle ning põhjustas Buhhaara Emiraadi osalise kokkukukkumise. Malikov A.M. The Russian conquest of the Bukharan emirate: military and diplomatic aspects in Central Asian Survey, volume 33, issue 2, 2014,pp.180-198
1835

◄ | 18. sajand | 19. sajand | 20. sajand | ► ◄ | 1800. aastad | 1810. aastad | 1820. aastad | 1830. aastad | 1840. aastad | 1850. aastad | 1860. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1831 | 1832 | 1833 | 1834 | 1835 | 1836 | 1837 | 1838 | 1839 | ► | ►► 1835. aasta (MDCCCXXXV) oli 19. sajandi 35. aasta. 30. jaanuar – Richard Lawrence oli esimene, kes üritas mõrvata ametis olevat USA presidenti, kui ta korraldas Kapitooliumis ebaõnnestunud atentaadi Andrew Jacksonile. 20. veebruar – hinnanguliselt 8,2-magnituudiline maavärin hävitas Concepcióni linna Tšiilis ning maavärina tagajärjel sai kannatada ka naaberlinn Talcahuano. 28. veebruar – ilmus Elias Lönnroti koostatud Soome rahvuseepose "Kalevala" algvariant. 5. mai – Belgias avati Mandri-Euroopa esimene raudteeühendus. 12. september – anti patent esialgsele tuubale. 2. oktoober – Texase revolutsioon algas Gonzalese lahinguga, kus Mehhiko väed kohtasid Texase maakaitsevägedelt tugevat vastupanu. 16.–17. detsember – New Yorgis möllas hiigeltulekahju, mis hävitas üle 600 ehitise. Kuna eelmisel, 1834. aastal oli olnud suur ikaldus, siis talurahva seas oli suur toidupuudus. Liivimaale toodi välismaalt vilja sisse. Selle aasta saak oli samuti viletsavõitu. Suremus ületas sel aastal sündimuse. 18. jaanuar – César Cui, vene helilooja 31. jaanuar – Lunalilo, Hawaii kuningas 15. veebruar – Demetrius Vikelas, ROK-i president 7. märts – Daniel Giraud Elliot, USA zooloog 26. mai – Edward Porter Alexander, USA insener, sõdur ja raudteeametnik 2. juuni – Pius X, paavst 19. august – Tom Wills, Austraalia sporditegelane 28. juuni – John Young Brown, USA poliitik 22. september – Aleksandr Potebnja, ukraina keeleteadlane 9. oktoober – Camille Saint-Saëns, prantsuse helilooja 17. oktoober – Alexandrine Tinné, Hollandi maadeuurija 31. oktoober – Adolf von Baeyer, saksa keemik 13. november – Robert Kennicott, USA loodusteadlane 25. november – Andrew Carnegie, USA tööstur ja filantroop 30. november – Mark Twain, USA kirjanik ja humorist 4. detsember – Samuel Butler, inglise kirjanik 2. märts – Franz I, Austria keiser 26. aprill – Henry Kater, Briti füüsik 13. mai – John Nash, inglise arhitekt 25. juuni – Antoine-Jean Gros, prantsuse kunstnik 6. juuli – John Marshall, USA riigitegelane 28. juuli – Édouard Mortier, Prantsuse kindral 10. november – Georg Gottfried Marpurg, eesti koolikirjanik ja vaimulik Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 124
Sōtō

Sōtō ehk Sōtō-shū (jaapani ja hiina keeles 曹洞宗) on jaapani budismi zeni koolkond, mis on välja kasvanud hiina budismi caodong’i koolkonnast. Sōtō tõi Jaapanisse Hiinas õppinud munk Dōgen aastal 1227. Sōtō hoidub rinzai koolkonna šokimeetoditest ning taotleb õpilase sujuvat arengut või lahtisõlmumist, vaikset virgumist, astmelist teed. Soovitatakse lihtsalt istumist (shikantaza) ja oma igapäevast elamist ning tööd kui kahte meditatsiooni vormi. Sōtō on suurim jaapani zen-budismi koolkond, mida järgib 7 miljonit inimest ja neil on üle 14 700 templi. Sōtō Zen International Käesolevas artiklis on kasutatud "Ida mõtteloo leksikoni" materjale.
Ordinaattelg

Ordinaattelg on üks tasandil asuva koordinaatteljestiku kahest ristuvast arvteljest. Telge, mis joonestatakse vertikaalsena, positiivse suunaga alt üles, nimetatakse ordinaatteljeks ehk y-teljeks ja tema koordinaate ordinaatideks. Punkti ordinaat näitab, kui kaugel asub punkt x-teljest.Koordinaatteljestiku teist, horisontaalset telge, nimetatakse abstsissteljeks ehk x-teljeks. "Ordinaat". www.real.edu.ee. Vaadatud 28. augustil 2024.
Andrew Buchanan, esimene baronet

Andrew Buchanan, esimene baronet (7. mai 1807 – 12. november 1882) oli Suurbritannia diplomaat. Ta töötas saadikuna mitmel pool maailmas, sealhulgas Konstantinoopolis, Rio de Janeiros, Peterburis, Firenzes, Kopenhaagenis, Berliinis ja Šveitsis. Boase, George C. (1886). "Buchanan, Sir Andrew (1807–1882), diplomatist". Dictionary of National Biography Vol. VII. Smith, Elder & Co. Vaadatud 12. juunil 2019.
Montreuil-sur-Mer

Montreuil-sur-Mer on alamprefektuur ja vald Pas-de-Calais' departemangus Põhja-Prantsusmaal. Kuni 31. detsembrini 2022 oli see tuntud kui Montreuil. See asub Canche'i jõe ääres, mitte kaugel Étaples'ist. Meri on aga nüüd veidi eemal. Montreuil-sur-Meri jaamal on raudteeühendused Arrasi ja Étaples'iga. Montreuil-sur-Mer on ümbritsetud märkimisväärsete telliskivivallidega, mis ehitati pärast linna hävitamist Habsburgist keisri Karl V vägede poolt 1537. aasta juunis. Need kindlustused pärinevad enne Põhja-Prantsusmaa linnade ulatuslikku kindlustamist Sébastien Le Prestre de Vaubani poolt 17. sajandil. Montreuil-sur-Mer oli Esimese maailmasõja ajal 1916. aasta märtsist kuni sulgemiseni 1919. aasta aprillis Suurbritannia maaväe peakorter Prantsusmaal. Montreuil-sur-Mer valiti peakorteriks väga erinevatel põhjustel. See asus kampaania kahe peamise keskuse, Londoni ja Pariisi vahelisel peateel, kuigi mitte pearaudteeliini ääres, mis oleks olnud ebamugav. See ei olnud tööstuslinn ja seega välditi nii müra kui ka võimaliku tülika tsiviilelanikkonna tüsistusi. Telefoni ja mootortransiidi seisukohast oli see väga keskses olukorras, et teenindada vägede vajadusi, mis asusid Dunkerque'is, Calais's, Boulogne'is, Dieppe'is ja Le Havre'is ning selle rinne ulatus Somme'i jõest Belgia piiri taha. Haigi staabitöötaja Sir Frank Fox kirjutas 1916. aastal kriitikute poolt tunnustatud ülevaate peakorterist, mis avaldati algselt pseudonüümi "GSO" all, nimega G. H. Q. (Montreuil-sur-Mer). Tema töö QMG direktoraadis viimasel rünnakul Saksa armee vastu tõi talle OBE (sõjaväe) autasu. Teda mainiti ka saadetistes. Kindral Haig majutati lähedalasuvasse Beaurepaire'i lossi, mis asub linnast 3,2 km kagus tee D138 ääres. Selle mälestuseks on lossi seinal tahvel. Kuningas George V tegi 27. novembril 1918 oma teel Pariisi Haigi saatel võiduka läbisõidu Montreuil-sur-Merist. Charles de Gaulle'i väljakul teatri lähedal on näha Haigi ratsamonumenti, meenutamaks tema sealviibimist. Linna Saksa okupatsiooni ajal Teise maailmasõja ajal võeti ausammas maha. Seda ei leitud kunagi ja arvatakse, et see on sulatatud. See taastati 1950. aastatel, kasutades skulptori originaalvormi. Laurence Sterne külastas linna 1765. aastal. Ta jutustas külaskäigust oma romaanis Sentimentaalne teekond läbi Prantsusmaa ja Itaalia (1768) läbi jutustaja silmade. Victor Hugo romaanis Hüljatud (1862) on Montreuil-sur-Mer suure osa I köite "Fantine" sündmuskohaks samanimelise kangelanna kodulinn. Slough, Inglismaa, UK. Montreuil-sur-Meri kirik Montreuil-sur-Meri linnamüürid Vallid Chapelle Sainte-Austreberthe Tänav Montreuil-sur-Meris Église abbatiale Saint-Saulve Montreuil-Sur-Meri raekoda Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
1873. aasta Hiiva-kampaania

Hiiva-kampaania oli sõda 1873. aastal, mille käigus Venemaa vallutas Hiiva Khaaniriigi (praegu osaliselt Usbekistan, Türkmenistan ja Kasahstan) ning muutis selle oma protektoraadiks. Kesk-Aasia vallutamine Venemaa poolt Гродеков Н. И. Хивинский поход 1873 года. Действия кавказских отрядов. — 2-е изд., значит. доп. — СПб.: тип. В.С. Балашева, 1888. — Приложения, С. 63—64. J. A. MacGahan, Campaigning on the Oxus and the Fall of Khiva, 1874 'An Indian Officer', Russia's March towards India, 1894 (general account of the Russian conquest of Central Asia)
Konstantin Petrovitš von Kaufmann

Konstantin Petrovitš von Kaufmann (vene keeles Константи́н Петро́вич фон-Ка́уфман; 2. märts 1818 – 16. mai 1882) oli Venemaa sõjainsener. Ta oli Vene Turkestani esimene kindralkuberner. Turkestani album «Кауфман» in the Русский Биографический Словарь. Ибак – Ключарев (С.Пб.) 1897. Евгений Глущенко "Герои Империи" (Москва) 2001. Jean-Marie Thiebaud, Personnages marquants d'Asie centrale, du Turkestan et de l'Ouzbékistan, Paris, L'Harmattan, 2004. ISBN 2-7475-7017-7
Rinzai

Rinzai (jaapani keeles 臨濟) on jaapani zen’i alakoolkond, hiina linji suuna jätkaja, mille 13. saj tõid Hiinast Jaapanisse õpetajad Eisai ja Enni (1202–1280). Rinzai on Sōtō ja Ōbaku kõrval levinumaid zen’i koolkondi, kus pannakse eriti rõhku kōaṇ’ide õppimisele ja harjutamisele, et jõuda äkilise virgumiseni, jaapani keeles kenshō, satori. Zeni tõi Jaapanisse (seda Hiinas õppinud) buda munk Eisai aastal 1191 ja hakkas kasutama (ootamatuid) karjatusi. Teadmisi antakse edasi koan'e lahendades. Et koani mõistmist on raske sõnadega kirjeldada, siis väljendatakse sellest arusaamist ka mõne liigutuse või viipega vms. Toimuvad perioodilised vestlused õpetaja (guru) ehk meistriga, kes teab, millal õpilane on jõudnud (järsu) valgustatuse ääremaadele ja millal on teda võimalik satori kogemusse ehmatada. Käesolevas artiklis on kasutatud "Ida mõtteloo leksikoni" materjale.
Londoni protokoll (1877)

Londoni protokoll oli 21. märtsil 1877 sõlmitud rahvusvaheline leping Venemaa ja Suurbritannia vahel. Venelased lubasid sellega Vene-Türgi sõja võitmise korral mitte üles seada uusi nukuriike ning britid lubasid tulevastes Venemaa ja Türgi vahelistes konfliktides erapooletuks jääda. Lepingu eesmärk oli säilitada jõudude tasakaal Balkani poolsaarel ning hoida ära mõne muu suurriigi sekkumine. Kui Venemaa proovis pärast sõda San Stefano lepinguga tekitada suurt Bulgaaria Vürstiriiki, tühistas Suurbritannia Londoni protokolli ja ähvardas sõjalise sekkumisega, kuni Berliini kongress taas pooled rahustas.
Nikolai Pavlovitš Ignatjev

Krahv Nikolai Pavlovitš Ignatjev (vene keeles Граф Никола́й Па́влович Игна́тьевM 29. jaanuar (vkj 17. jaanuar) 1832 – 3. juuli (vkj 20. juuni) 1908) oli Venemaa poliitik ja diplomaat. Ta oli tuntud oma agressiivse ekspansioonipoliitika ja Vene imperialismi poolest. Aastal 1860 tagas ta Venemaale Hiinalt Pekingi konventsiooniga suured maavaldused. Suursaadikuna Osmanite Riigis õhutas ta Balkani poolsaarel panslavismi ja ülestõuse Osmanite vastu ning oli osaliselt vastutav 1876. aasta aprilliülestõusu eest. Aastal 1877 veenis ta Venemaa valitsust kuulutama Türgile sõda ning aasta hiljem osales San Stefano lepingu läbirääkimistel, millega kasvas Vene mõju Balkani poolsaarel kuni Suurbritannia ja Austria-Ungari sekkumise tõttu lepingut muuta tuli. Aastatel 1881–1882 oli ta Venemaa siseminister, kus tema poliitika oli ülikonservatiivne ja -rahvuslik. John L. Evans, Russian Expansion on the Amur, 1848-1860: the Push to the Pacific (Edwin Mellen Press, 1999). George Ignatieff (1985). The Making of a Peacemonger: The Memoirs of George Ignatieff. University of Toronto Press. Lk 25–32. ISBN 9781442638594. Ignatieff. George (1985). The Making of a Peacemonger: The Memoirs of George Ignatieff. University of Toronto Press. Lk 25–32. ISBN 9781442638594.
1880. aasta Ühendkuningriigi üldvalimised

1880. aasta Ühendkuningriigi üldvalimised olid 1880. aasta kevadel Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigis toimunud üldvalimised. Valimisi iseloomustas hea kõneoskusega William Ewart Gladstone'i juhtimisel toimunud Liberaalse Partei intensiivne Midloth'i kampaania. Ta kritiseeris teravalt peaminister Benjamin Disraeli välispoliitikat, mis oli tema hinnangul ebamoraalne. Liberaalid võitsid ühe oma erakonna ajaloo suurima enamuse, Konservatiivne Partei jäi kaugele maha ning Gladstone sai teist korda peaministriks. "Data" (PDF), parliament.uk Blake, Robert (1967), Disraeli, EA London, ISBN 978-1-84413-312-3 Chilston, Viscount. "The 1880 Election: A Historical Landmark." Parliamentary Affairs 14 (June 1961): 477-492. Craig, F. W. S. (1989), British Electoral Facts: 1832–1987, Dartmouth: Gower, ISBN 0900178302 Fitzsimons, M. A. (1960), "Midlothian: the Triumph and Frustration of the British Liberal Party", Review of Politics, 22: 187–201, DOI:10.1017/S0034670500008202, JSTOR 1405317, S2CID 144807807 Lloyd, T.O. The General Election of 1880 (Oxford UP, 1967) Matthew, H. C. G. (1997), Gladstone: 1809–1898, Clarendon Press, ISBN 0-19-820696-8 Rallings, Colin; Thrasher, Michael, toim-d (2000), British Electoral Facts 1832–1999, Ashgate Publishing Ltd Roberts, Matthew. "Election Cartoons and Political Communication In Victorian England.' Cultural & Social History (2013) 10#3 pp 369–395, covers 1860 to 1890. Smith, Paul (1996), Disraeli: A Brief Life, Cambridge UP, ISBN 9780521381505
Lordkantsler

Lordkantsler (inglise keeles Lord Chancellor), ametlikult täistiitliga Suurbritannia lord-ülemkantsler (Lord High Chancellor of Great Britain) on Ühendkuningriigi riiklik ametikoht, traditsioonilisest tähtsaim riigi suurametnikest. Ta nimetab ametisse valitsev monarh peaministri ettepanekul. Enne ühtse Suurbritannia kuningriigi moodustamist 1707. aasta uniooniaktiga olid Inglismaa ja Šotimaa kuningriikidel eraldi lordkantslerid. Kuni |Iiri Vaba Riigi loomiseni 1922. aastal oli eraldi lordkantsler ka Iirimaal. Lordkantsleri ülesannete hulka kuulub muuseas Suure Riigipitsati (Great Seal of the Realm) eest vastutamine. Alates 5. juulist 2024 on lordkantsleriks Shabana Mahmood. "Shabana Mahmood appointed lord chancellor and justice secretary in Starmer cabinet". The Law Society Gazette (inglise keeles). 5. juuli 2024. Vaadatud 29. august 2024.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)