laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Leonhard Pääsuke

Leonhard Pääsuke (13. oktoober 1902 Krüüdneri vald, Tartumaa – 1. märts 1951 Montréal, Kanada) oli eesti keemik. Leonhard Pääsuke oli põllumehe poeg. Oli õppursõdurina Vabadussõjas. Lõpetas 1921. aastal Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 1926 Tartu Ülikooli keemiaosakonna tehnoloogia haru, keemiamagister (mag chem techn) (1928, TÜ), väitekiri "Tärklise määramine odras, rukkis ja nisus Pulfrichi turkerefraktomeetri abil". Oli 1925–26 Tartu Ülikooli mullateaduse ja agrokeemia kabineti nooremassistendi kohusetäitja, 1926–1930 agrokeemia katsejaama vanemassistendi kohusetäitja ja vanemassistent, aastast 1932 Kohtlas firma New Consolidated Gold Fields Ltd keemik. Põgenes 1944. aastal Saksamaale, sealt siirdus 1948. aastal Kanadasse. Uurimisvaldkond: põlevkivikeemia. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide http://www.findagrave.com/cgi-bin/fg.cgi?page=gr&GRid=109002906 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 150. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Georg Friedrich Pöschmann

Georg Friedrich Pöschmann (11. jaanuar 1768 Naumburg, Saksamaa – 17. märts 1812 Tartu) oli Eesti ajaloolane. Georg Friedrich Pöschman oli kaupmehe poeg. Ta õppis Leipzigi Ülikoolis ja töötas Tartu Ülikoolis ajaloo, statistika ja geograafia professorina 1800–1812. Georg Friedrich Pöschmann oli sakslane. Lõpetas 1787 Naumburgi linnakooli, 1789 Leipzigi Ülikooli mag. phil. kraadiga. Töötas 1790–98 erinevatel ametikohtadel Saksamaal, tõlkis teaduskirjandust ning avaldas luulekogumiku. 1798–99 viibis Riias ja Moskvas. 1800–12 oli TÜ üldajaloo professor, 1803 ja 1809–10 ka filosoofiateaduskonna dekaan. TÜ taasavamisel 1802 esines ladinakeelse tervituskõnega. TÜ ainukese ajalooprofessorina luges nii üldajaloo kui ka Vene ajaloo üldkursusi ning erikursustena sissejuhatust ajalooteadusse ja riigiteadusse, samuti ajaloolise etnograafia kursust, õpetas ka ladina, saksa ja inglise keelt. Üliõpilaste eeskujuliku kasvatamise eest kinkis keiser Aleksander I talle briljantidega kaunistatud tubakakarbi. Õppetöö kõrval pidas arvukalt muid ameteid: oli TÜ raamatukogu esimese direktori J. K. S. Morgensterni abi-bibliotekaar, kellena etendas olulist osa raamatukogu komplekteerimisel praeguseni ajaloolist väärtust omava stat-alase kirj-ga, kuulus 1803 TÜ koolikomisjoni esimesse koosseisu, oli TÜ Üldise Õpetajate (Pedagoogika) Instituudi direktor ning professor. Paljude ametite tõttu jäi teaduslik produktsioon tagasihoidlikuks, tähtsaim töö (1802) käsitleb Õhtumaa kultuuri mõju Venemaale. Gedichte. Lepizig, 1797 Oratio qua Academiae Dorpatensi XI die Cal. Maj. Auspicanda fausta quaevis adprecatur. Dorpat, 1802 Ueber der Einfluss der abendländischen Kultur auf Russland. Dorpat, 1802 Einleitung in die allgemeine Menschengeschichte als Leitfaden zu akademische Vorlesungen, I. Riga, 1802 Einige historische Bemerkungen in Beziehung auf das Schulwesen in den Ostsee-Provinzen. Dorpat, 1804 Einige Gedanken zur Vergleichnung der älteren und neuerer Erziehung. Dorpat, 1808 Einige historische Bemerkungen über den Zustand des weiblichen Geschlechts im Älteren Russland. // Ein Brief an Caecilie. Livonia, 1812. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide. [1] TÜ õppejõud kuni 1918. Üliõpilased kuni 1918 Левицкий II, 371–374 Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, II, 5, 36, 41, 54, 55, 63, 71, 72, 75, 157, 158, 162, 163, 166, 167, 378. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Silvia Pöögelmann

Silvia Pöögelmann (20. veebruar 1917 New York – 9. detsember 2002 Peterburi) oli eesti zooloog ja loomafüsioloog. Silvia Pöögelmann on Hans Pöögelmanni tütar. Lõpetas 1935 Leningradis keskkooli (Peterschule), 1941 Leningradi Ülikooli bioloogia osakonna zooloogia alal, 1945 Moskvas Timirjazevi nimelise Põllumajanduse Akadeemia, 1950 aspirantuuri Leningradis Üleliidulises Taimekaitseinstituudis, põllumajanduskandidaat (1951, samas), bioloogiadoktor (1968, Moskva Ülikool). Oli 1950–54 Leningradis Üleliidulise Taimekaitseinstituudi nooremteadur, 1954–59 Leningradi Põllumajanduse Instituudi assistent ja 1966–91 zooloogia kateedri juhataja, 1960–66 Eestis Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudi loomafüsioloogia sektori juhataja. Õpetanud zooloogiat ja ökoloogiat; koostanud õppevahendeid. Uurimisvaldkond: loomade ökofüsioloogia, näriliste ontogenees ja füsioloogia, ka radiobioloogia. Sedastas, et täiskasvanud organismi füsioloogiline seisund ja reproduktsioonivõime sõltuvad ontogeneesi varase perioodi mõjuteguritest. Esinenud ettekannetega loomaökoloogia-, -füsioloogia- ja -psühholoogia-alastel teaduskonverentsidel. Venemaa Terioloogiaseltsi liige. Üle 100 teaduspublikatsiooni, sh 3 monograafiat. О некоторых вероятных причинах колебания численности грызунов. // Eesti TA Toim. Biol 11 (1962) 2 О световой адапдации цыплят. // Иссл. по физиол. животных. Tallinn, 1964 Влияние гамма-облучения на организмы (kaasautor). Тлн, 1965 Ранние морфо-функциональные изменения в постнатальном онтогенезе животных. Тлн, 1966 Приспособительные реакции новорожденных. Ранние морфо-функциональные изменения животных. // Eesti TA Toim. Biol 16 (1967) 3 Поведение млекопитающих (kaasautor). M, 1977. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide. E. Plotnik. Hans Pöögelmann. Elu ja tegevus 1875–1919. Tallinn, 1965, I, 197 Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituut 40, Harku, 1997, 14. 15, 24, 26, 30, 33, 35, 37, 38, 41, 44 Eesti Ekspress (2001) 12. IV (intervjuu). Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Kalev Pügi

Kalev Pügi (perekonnanime rööpkuju Pugi; 31. detsember 1925, Tartu – 13. oktoober 1984, Kingston, Kanada) oli eesti keemiainsener. Kalev Pügi oli metsatöösturi poeg. Lõpetas 1944 Tartus gümnaasiumi. Põgenes 1944 Saksamaale. Õppis 1946–1947 Balti Ülikoolis Pinnebergis keemiat. Oli aasta Kanadas metsatöödel, õppis 1948–1952 Vancouveris Briti Columbia Ülikoolis, lõpetas keemiainseneri erialal, M.Sc. keemilise tehnoloogia alal (1955, Queensi Ülikool, Kingston). Oli 1952–1964 Maitlandi (Kingstoni lähedal) rajatud DuPonti suurfirma keemiainsener, 1964–1971 sama firma arendusgrupi uurija, 1971–1984 uurimisgrupi juht. Uurimisvaldkond: orgaaniline süntees, peamiselt polüamiidide saamine ja polüamiidkiudude tööstuslik tootmine. Pügi uurimistulemuste alusel ehitati tehases uus reaktor, mis võimaldas toota nailonit varasemast efektiivsemalt. Juhtis esimese täieliku matemaatilise mudeli loomist kunstkiudude valmistamiseks. Uuringute tulemused on patenteeritud paljudes tööstusriikides. Oli innukas maletaja ja maleelu organiseerija Kanadas, valiti korduvalt Ida-Kanada Maleliiga ja 1973–1984 Kanada Maleliidu presidendiks. Korraldanud mainekaid ülekanadalisi maleturniire, millest 1975. aastal (vahetult enne surma) võttis osa ka Paul Keres. Maletajana on Pügi autasustatud kuninganna Elisabeth II hõbemedaliga (1977). Canadian Society of Chemical Engineers'i liige. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Oxidation of cyclohexane. USA, Prantsusmaa ja Belgia patendid. Referaat Chemical Abstracts 64 (1966) Nr P1982e, 65 (1966) Nr P15248a Polyamides by continuous polymerization (kaasautor). Kanada ja Saksamaa patendid. Referaat Chemical Abstracts 82 (1974) Nr 31793h. Balti Ülikool Saksamaal (1946–1949). Toronto, 1991. Lk 271, 469–470. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Aino Pürge

Aino Pürge (kuni 1936 Aino Bürger; 11. august 1925 Tallinn – november 1998 Tallinn) oli eesti arstiteadlane ja neurokirurg. Lõpetas 1944. aastal Tallinna 8. Keskkooli, 1950. aastal TRÜ arstiteaduskonna, täiendas end 1962 ja 1969 neurokirurgia alal Moskvas Burdenko-nimelises Neurokirurgia Instituudis, meditsiinikandidaat (1975, TRÜ), väitekiri "Диагностика и хирургическое лечение травматических гематом". Oli 1951–1954 Pärnu-Jaagupis jaoskonnaarst ja Libatse Sanatooriumi ftisiaater, 1954–1956 Tallinna Vabariikliku Haigla kliiniline ordinaator, 1956– neurokirurg, ühtlasi Põhja-Eesti piirkonna neurotraumade konsultant. Uurimisvaldkond: traumaatiliste hematoomide diagnostika ja ravi. Üle 10 teadustrükise. Traumaatiliste koljusiseste epi- ja subduraalsete hematoomide diagnostikast ja ravist. Tallinn 1952 К вопросу о диагностике и лечении травматических внутричерепных эпидуральных и субдуральных кровоизлияний (kaasautor Anatoli Chevalier). // Nõukogude Eesti Tervishoid 5/1956 Kinniste kolju-peaaju traumade diagnostika ja ravi rajooni- ja jaoskonnahaigla etapil (kaasautor Anatoli Chevalier). Tallinn 1962 О диагостике и лечении травматиеских эпи- и субдуральных гематом. // Boпр. клин. неврол. психиатр. 5 (1965) Отдаленные результаты хирургического лечения травматических внутричерепных гематом. // Вопр. клин. неврол. психиатр 10 (1975) Tema isa oli tehnikateadlane ja insener Aleksander Pürge. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide. Lk 909 Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn 1997. Lk 933 K. Juur. Arstiteaduse kandidaatide täiendus. // Nõukogude Eesti Tervishoid 4/1976. Lk 349 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 909 Haud Tallinna Rahumäe kalmistul Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Keila-Joa hüdroelektrijaam

Keila-Joa hüdroelektrijaam (varem Keila-Joa mõisa vesiveski) on hüdroelektrijaam Keila-Joa alevikus endise Keila-Joa mõisa lähedal. Jaam asub Keila jõel, Keila joa kõrval. Keila-Joa mõisa vesiveski on ehitismälestis nr 9475. Hüdroelektrijaama võimsus on 365 kW. Elektrit toodab üks reguleeritavate töö- ja juhtlabadega Kaplan turbiin nimivooluhulgaga 5,5 m³/s ja töörõhuga 8,7 m. Turbiini läbimõõt on 1 m. Vanimad ülestäheldused Keila-Joa vesiveskist pärinevad 1555. aastast. 1928 algas elektritootmine, samal ajal jätkas tegevust ka viljaveski. 1936 ehitati uus veevõtukanal ja laiendati kalakasvatuse abihooneid. 2005 taastas hüdroelektrijaama Eesti Energia. Taastati 20. sajandi algusest pärinev välisilme. Renoveerimistööd maksid Eesti Energia korraldatud riigihanke kohaselt koos käibemaksuga 15,3 miljonit krooni ehk ligi 1 miljon eurot. Taastamistööd toimusid Raine Karbi projekti järgi. Keila-Joa mõis Muinsuskaitse Aastaraamat 2014 lk 77 Keila-Joa hüdroelektrijaam kultuurimälestiste riiklikus registris
Ciergnoni loss

Ciergnoni loss, tuntud ka kui Ciergnoni kuninglik loss (prantsuse keeles Château Royal de Ciergnon; hollandi keeles Koninklijk kasteel van Ciergnon) on loss Belgias Namuri provintsis Houyet' vallas Ciergnoni küla lähistel. Loss on Belgia kuninga üks residentse. Metsade, jõe ja avarate jahimaadega valduse omandas 1840. aastal kuningas Leopold I, kuninganna Louise-Marie soovil. Siis ehitati jahiloss. 1888. hakati kuningas Albert II algatusel vana lossi ehitama ümber, milline kuju on säilinud praeguseni. Lossi kabelis on ristitud prints Filipi lapsed printsessid Elisabeth ja Eléonore ning printsid Gabriel ja Emmanuel.  Ciergnoni loss – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Õppimisteooria

Õppimisteooria on psühholoogias üldmõiste teooriate ja mudelite kogumile, mille abil on püütud kirjeldada ja seletada õppimist. Õppimisteooria olulisemad teooriad ja mudelid on: tingitus klassikaline tingitus operantne tingitus ehk instrumentaalne tingitus biheiviorism instruktsionalism kognitivism konstruktivism Sotsiaalne konstruktivism konnektivism õppimine
Tingitus

Tingitus (inglise keeles conditioning) on õppimisteooria mudel, mida kasutati olendi käitumise uurimisel etteantud tingimustes. Tehakse vahet klassikalisel ja operantsel (instrumentaalsel) tingitusel. 19. sajandi lõpus uuris Edward Lee Thorndike probleemilahendust ja mõtlemist. Oma paradigmat loovas eksperimendis aastast 1898 pani ta kassi puuri, mida oli võimalik seestpoolt nöörist tõmmates avada, asetas väljapoole puuri sööda ja mõõtis seejärel, kui palju aega kulus kassil vabadusse pääsemiseks. Thorndike'i tähelepanekud ja järeldused viisid instrumentaalse tingituse teooria tekkeni. 1905. aastal avastas füsioloog Ivan Pavlov, et loomadel algab süljeeritus juba enne toidunõu etteandmist. Piisas sellest, kui katseruumi astus talitaja toiduga. Avastatud seaduspärasust hakati nimetama klassikaliseks tingituseks. 1937. aastal võttis Burrhus Frederic Skinner kasutusele operantse tingituse mõiste, millega ta tähistas olendi käitumise seoseid tingimuste vormi, sageduse ja tugevusega. 1960. aastatel viisid Skinneri teooriad kognitivistlike mudelõppe teooriateni. õppimisteooria
Crupet

Crupet on prantsuskeelne osavald ja asula Belgias Namuri provintsis Assesse'i vallas. Kuni ühendamiseni Assesse'i vallaga 1977. aastal oli Crupet omaette vald. Sint-Martinuskerk Crupet' linnus Sint-Martinuskerk  Crupet – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Crupet' linnus

Crupet' linnus, tuntud ka kui Carondelet' linnus (Château des Carondelet) või Crupet' donjon, on keskaegne linnus Belgias Namuri provintsis Assesse'i vallas.  Crupet' linnus – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Luhasoo looduskaitseala

Luhasoo looduskaitseala asub Võru maakonnas Rõuge vallas Kadõni ja Kellämäe küla piires. Kaitseala moodustati 1981. aastal ja selle pindala on 916 ha. Kaitsealal on kaks sihtkaitsevööndit – Luhasoo sihtkaitsevöönd ja Kellämäe sihtkaitsevöönd. Luhasoos on kolm huumustoitelist rabajärve (Mustjärv, Tiksijärv ja Püksijärv), mis on säilinud jäänukina kunagisest suuremast järvest. Idast piirab sood Pärlijõgi ja lõunast Eesti-Läti piir. Rabaga tutvumiseks on rajatud 4,5 km pikkune ringikujuline õpperada, kuhu on märjemate osade katteks ehitatud laudtee. Luhasoo geograafilised koordinaadid on 57° 38′ 43″ N, 26° 54′ 24″ E. Luhasoo looduskaitseala kaitse-eeskiri. RT I, 05.07.2017, 7 Luhasoo maastikukaitseala Eesti looduse infosüsteemis Luhasoo looduskaitseala kaitse-eeskiri "Luhasoo maastikukaitseala Võrumaal ootab külastajaid" Valgamaalane, 15. mai 2008
Blondiini armastus

"Blondiini armastus" on 1965. aastal valminud Tšehhoslovakkia mängufilm. Zruč nad Sázavou on mitme kergetööstusettevõttega linn ja linnaelanike hulgas on ülekaalus naised. Vabriku juhtkond korraldab oma töötajatele kohtumisõhtu reservväelastega. Kohtumisõhtu kujuneb kohati üsna koomiliseks. Kingavabrikus töötav Andula saab tuttavaks Prahast kohale sõitnud muusikust noormehe Mildaga. Nad veedavad kohalikus hotellis koos öö. Lahkudes annab Milda Andulale oma aadressi, kuid ei mõtle seda kuigi tõsiselt. Samuti jätab ta rääkimata, et elab väikeses korteris koos oma vanematega. Ühiselamus elav Andula ei ole oma eluga rahul. Ta jätab oma peigmehe Tonda maha ja sõidab Prahasse Milda juurde. Korraga ongi Andula kohver käes Milda vanemate korteri ukse taga ja küsib Mildat. Milda on ansambliga peol mängimas ja Andula jääb teda ootama. Milda ema on Andula tulekust tõsiselt häiritud. Milda jõuab koju hilja öösel ja on väga üllatunud, kui avastab, et tema diivanil keegi magab. Esialgu ei tunne ta Andulat üldse äragi ning pole külalise üle üldse rõõmus, kuigi ta püüab seda mitte välja näidata. Kuna Milda diivan on hõivatud, peab ta magama oma vanematega ühes voodis, mis on parasjagu koomiline. Hommikul sõidab Andula tagasi oma kodulinna. Film lõpeb sellega, kuidas ta ühiselamus räägib oma sõbrannale, kui lahe on Milda ja kui hästi nad omavahel läbi saavad. Hana Brejchová – Andula Vladimír Pucholt – Milda Vladimír Menšík – Vacovský Ivan Kheil – Maňas Jiří Hrubý – Burda Milada Ježková – Milda ema Josef Šebánek – Milda isa Josef Kolb – Pokorný Jana Nováková – Jana Marie Salačová – Marie Jana Crkalová – Jaruška Zdena Lorencová – Zdena Táňa Zelinková – tüdruk kitarriga Josef Vostrčil – major Antonín Blažejovský – Tonda
Instruktsionalism

Instruktsionalism on õppimisteooria, mille loomise ajendiks on olnud vajadus õpetada inimesi paremini õppima. Instruktsionalism järgib biheivioristlikku impulss-reaktsioon-mudelit. Instruktsionalismi teoreetikutele on avaldanud mõju Burrhus Frederic Skinneri biheivioristlikud käitumisteooriad. Üheks varasemaks instruktsionalismi teoreetikuks on Robert Mills Gagné, kes avaldas 1965. aastal raamatu "Conditions of Learning". Instruktsionalismi teooria on saanud tugevaid mõjutusi Chicago ülikooli professori Benjamin Bloomi 1956. aastal avaldatud tööst "Taxonomy of Education Objectives", mis kujutab enesest ühte esimestest moodsatest õppimisprotsessi kodifitseeringutest. Instruktsionalism on avaldanud mõju nii biheiviorismile, kognitivismile, humanismile kui ka konstruktivismile. Paulo Freire instruktsionalismikriitiline raamat "Rõhutute pedagoogika" ("Pedagogy of the Oppressed"), milles on analüüsitud õpetaja-õpilane suhteid ning kritiseeritud igasuguseid õpetuse "panganduslikke" ("banking") mudeleid, on mõjutanud terveid ameerika õpetajate põlvkondi. õppimisteooria
XIV üldtantsupidu

XIV üldtantsupidu toimus 29. juunist 1. juulini 1990. aastal. Kalevi keskstaadionil toimus ühtekokku neli tantsuetendust. See oli esimene tantsupidu pärast 1939. aasta pidu, mis toimus sinimustvalgete lippude all, ehkki Eesti Vabariik ei olnud veel juriidiliselt taastatud. 1990. aastast kehtib praegune tantsupidude numeratsioon, mis arvestab esimese peona 1934. aastal toimunud I Eesti mänge. Peo alguses leelotas viimast korda Laine Mesikäpp, kes oli leelotanud üldpidudel alates 1947. aastast. Tantsupeo tule süütas aujuht Alfred Raadik. Tantsupeole registreerus 13132 osalejat, kellest peole pääses 8874. Külalisesinejaid oli Leedust, Lätist, Venemaalt ja Soomest. Esimest korda osalesid peol väliseesti rühmad Kanadast, USAst, Rootsist, Inglismaalt ja Austraaliast. Tantsupeo etendusi ja peaproove vaatas kokku 90 000 inimest. Aujuht – Alfred Raadik Pealavastaja-kunstiline juht – Heino Aassalu Üldjuht-korraldaja – Juris Žigurs Üldjuht-lavastajad – Lille-Astra Arraste, Ülo Luht, Mait Agu Muusika üldjuht – Els Roode A-rühmade üldjuht – Maie Orav B-rühmade üldjuht – Angela Arraste C-rühmade üldjuht – Ilma Adamson D-rühmade üldjuhid – Naima Ebrok, Erika Põlendik Naisrühmade üldjuht – Kersti Ulmas Lasterühmade üldjuht – Niina Raadik Vene ja külalisrühmade üldjuht – Ljubov Poljakova Liikumisrühmade üldjuht – Riina Randlepp Rahvapilliorkestrite üldjuht – Uno Veenre Helikujundaja – Asta Kuivjõgi Kunstnikud – Ene Ammer, Kustav-Agu Püüman 29. juunil kell 20 - I etendus 30. juunil kell 16 - II etendus 30. juunil kell 20 - III etendus 1. juulil kell 11 - IV etendus 75 aastat Eesti tantsupidusid. Koostajad Lille-Astra Arraste, Ilma Adamson, Anneli Ammas, Ülle Feršel, Kadri Tiis, Juris Žigurs ja Kadri Valner. Kirjastus Varrak, Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Selts. Tallinn 2009, lk 196 XIV üldtantsupidu. Eesti laulu- ja tantsupeo SA koduleht. Vaadatud 28.12.2012
NCIS: Los Angeles

"NCIS: Los Angeles" (Naval Criminal Investigative Service: Los Angeles) on USA draamasari NCIS-i eriagentide igapäevatööst. "NCIS: Los Angeles" on spin-off draamasarjast "NCIS: Kriminalistid", mis omakorda on spin-off draamasarjast JAG ja seda toodab 2009. aasta 22. septembrist Ameerika Ühendriikide telejaam CBS. Ametlik leht CBS-is NCIS: Los Angeles andmekogus IMDb (inglise)
XV üldtantsupidu

XV üldtantsupidu oli üldtantsupidu, mis toimus 1.–3. juulil 1994 Kalevi keskstaadionil. Anti kolm etendust. Esimest korda pärast 1939. aasta pidu tantsiti vaid eesti rahvatantse ja eesti autorite loomingut. Kavas oli 27 tantsu. Taasiseseisvunud Eesti esimene tantsupidu algas I üldtantsupeo meenutusega. Tantsiti samu tantse, mis 1934. aastal ("Tüska polka", "Labajalg", "Tuljak"). Lavastuse läbivaks jooneks oli Linda ja Kalevi pulmapidu, kuhu oli kutsutud terve Eestimaa. Tantsurühmad esinesid Viru, Harju, Lääne ja Järva piirkondade kaupa. Sarnast piirkondadeks jagamist kasutati ka 1963. aasta peol. See oli viimane üldtantsupidu, mille üldjuht-lavastaja oli Mait Agu; pealavastaja oli Agu veel ka 1997. aasta noorte tantsupeol. Ta haaras lavastusse ka tuletseremoonia. Tantsupeo tuli süüdati Tartumaal Haldja talus Helju Mikkeli kodus. Hiljem ühines tantsupeotuli laulupeotulega. Tantsupeol osales 7599 tantsijat ja nende saatjat. Pealavastaja – Mait Agu Üldjuht-lavastajad – Maie Orav, Linda Raus, Helle-Mare Kõmmus, Andi Einaste, Heiki Unt Muusika üldjuht – Erich Loit Üldjuht-korraldaja – Juris Žigurs Kunstnik-kujundaja – Riina Vanhanen Vahetekstide autor – Helju Mikkel Helirežissöörid – Asta Kuivjõgi, Hans Brümmel, Uno Tormet, Kalev Timuska 1. juulil kell 19 – I etendus 2. juulil kell 11 – II etendus 3. juulil kell 18 – III etendus 75 aastat Eesti tantsupidusid, lk 216 XV tantsupidu. Eesti laulu- ja tantsupeo SA koduleht. Vaadatud 28.12.2012 75 aastat Eesti tantsupidusid, lk 217 75 aastat Eesti tantsupidusid. Koostajad Lille-Astra Arraste, Ilma Adamson, Anneli Ammas, Ülle Feršel, Kadri Tiis, Juris Žigurs ja Kadri Valner. Kirjastus Varrak, Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Selts. Tallinn 2009
Saaremaa DeliFood

Saaremaa DeliFood on glasuurkohukesi tootev ettevõte, mis kuulub Eesti ja Soome omanikele. Ettevõtte võttis esimesena kasutusele mitmekihilise kohukese tehnoloogia.[viide?] Firma alustas kohukeste tootmist 2002. aasta lõpus. Rakverre rajati vabrik sellepärast, et seal olid sobivad ruumid ja võimalus teha koostööd Rakvere Piimaga ning tootmine on seal odavam kui Tallinnas. Kohupiimamass saadi Rakvere Piimalt ning turustamisel kasutati Rakvere Piima logistikat, mis võimaldab tooteid müüa kogu Eestis. Tootmist alustati ühes vahetuses, kuid kohe mindi üle kahele vahetusele. Kohuke valmib kahe ööpäeva jooksul, läbides kümnemeetrise tootmisliini. OÜ Nantecom kolis 2012. aastal Rakverest Jaama puiestee 25 asunud tootmisruumidest ümber Saaremaale. Saaremaale kolimise järel oli ettevõtte nimeks Nantecom Saaremaa DeliFood. Hiljem lihtsalt Saaremaa DeliFood. sari Bono BONO Classic Vanilla Duo BONO Šoko BONO Kids Metsmaasikas BONO Rosina Bono Luxus vahvli ja kirsitükkidega Bono Luxus vahvli ja maasikatükkidega sari kOHuke („oh-kohuke”) Šokolaadi kOHuke Jõhvika kOHuke Vanilli kOHuke Tibu OÜ Nantecom on osalenud konkurssidel "Eesti parim toiduaine". Aastal 2003 märgiti ära Duo BONO Šoko. 2004. aasta konkursil osalesid BONO Kids Metsmaasikas ja BONO Rosina. Aastal 2005 märgiti ära Šokolaadi kOHuke ja Jõhvika kOHuke. 2005. aasta seisuga on Nantecomi turuosa Eesti kohukeseturul umbes 15%. Teda edestavad AS Kohuke ja AS Hea Meier. Käive oli 2003. aastal 14 miljonit krooni, 2004. aastal 17 miljonit krooni. Aastal 2005 oli plaanis müüa 20 miljoni krooni eest. 80% käibest tuleb suurtest kaubanduskettidest, sest Bono kohukesi peetakse kalliks. Kahel aastal on Nantecomi kohukesi müüdud Lätis firma Tukuma Piens kaudu Baltais Premiumi nime all. Sügisel 2005 mindi ka Leedu turule. 2017. aastal oli ettevõtte käive 4,88 miljonit eurot. Juhatuse esimees on Tõnu Rehema. Tootmisjuht on Kai Jaumees, kes on ka retseptide väljatöötaja. Ettevõttes oli 2005. aasta seisuga 25 töötajat. Hanneli Rudi: "Saarlaste kohukeste tootmine läheb poole suuremaks" tarbija24.postimees.ee, 4. oktoober 2012 SAAREMAA DELIFOOD OÜ inforegister.ee (vaadatud 12. aprillil 2019) Ettevõtte koduleht Andres Pulver: "Tarbija: Kohupiimast vormub kohuke kahe päevaga" Virumaa Teataja, 28. veebruar 2003 Foto: kohukesemasin