laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Plaani Külajärv

Plaani Külajärv (ka Külajärv, Plaani järv, Suurjärv, Plaani Küläjärv) on Võru maakonnas Rõuge vallas asuv järv. Selle pindala on 23,1 ha. Järvest saab alguse Piusa jõgi. Ruta Tamre, 2006. Eesti järvede nimestik. Tallinn: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus.
Rääkjärv

Rääkjärv on Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Vasavere külas asuv järv. Selle pindala on 5,0 ha. Rääkjärv keskkonnaportaalis (vaadatud 22. detsembril 2022)
Muuga tiik

Muuga tiik asub Lääne-Virumaal Laekvere vallas Muuga külas. Tiik asetseb Muuga mõisa pargis ja mõisast kagu suunas. Muuga tiik koosneb kolmest omavahel ühenduses olevast ringikujulisest veekogust. Muuga tiigi keskel asub ka ringikujuline saar, kuhu viib sild. Tiigist saab alguse ka Avijõgi. Muuga tiik kaevati aastal 1951, kui kaunistati ja korrastati Muuga mõisa ümbrust. Muuga tiigist on juttu ka Eduard Vilde teoses "Minu esimesed triibulised". See raamat räägibki sellest, kuidas Eduard Vilde käis mõisahärra pojaga tiigi peal parvetamas, ning sündmustest, mis leidsid aset pärast seda, kui mõisahärra poeg vette kukkus.
Sebastian Aagaard-Williams

Sebastian Henry Aagaard-Williams (sündinud 11. augustil 1988 Gentoge vallas) on taani näitleja ja laulja. Tema isa on ameeriklane. Ta on mänginud seriaalis "Jesus & Josefine" ning olnud ansambli B-Boys liige. IMDb dfi.dk danskefilm.dk
Martin Aagård

Sven Martin Aagård (sündinud 5. märtsil 1971 Gävles) on rootsi kultuuriajakirjanik, kirjanduskriitik ja muusik. Ta töötas varem Svenska Dagbladetis, praegu Aftonbladetis. Ta on ansambli Doktor Kosmos asutajaliige. Tema abikaasa on ajakirjanik Natalia Kazmierska.
Rõuge Valgjärv

Valgjärv (ka Rõuge Valgjärv, Jaanipeebu järv) on järv Võrumaal Rõuge vallas Tiidu külas. Selle pindala on 5,3 ha. Valgjärv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 09.03.2015)
Undu laht

Undu laht (ka Käärme laht) on järv Saare maakonnas Saaremaa vallas. Järvel on nõrk ühendus merega, mistõttu on ta käsitletav ka mereosana. Selle pindala on 225,7 ha. Undu laht keskkonnaportaalis Undu laht (mereosa) Eesti looduse infosüsteemis Undu laht (järv) Eesti looduse infosüsteemis
Hans Aage

Hans Aage (sündinud 1946) on taani majandusteadlane, politoloog ja sotsioloog. Ta on 1994. aastast Roskilde Ülikooli rahvamajandusteaduse professor. Sissekanne Roskilde ülikooli saidil
Viitina Alajärv

Alajärv (ka Viitina Alajärv, Väike Viitina järv, Kose järv) on järv Võrumaal Rõuge vallas Viitina külas. Selle pindala on 1,8 ha.. Alajärv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 09.03.2015)
Vällämäe Küläjärv

Küläjärv (ka Vällämäe Küläjärv, Vällamäe Külajärv, Suur Rauba järv) on järv Võrumaal Rõuge vallas Simula külas. Selle pindala on 4,4 ha. Küläjärv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 09.03.2015)
Võngjärv

Võngjärv on Tartu maakonnas Kastre vallas Lääniste külas asuv järv. Selle pindala on 21,2 ha. Ruta Tamre, 2006. Eesti järvede nimestik. Tallinn: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus.
Üvvärjärv

Üvvärjärv (ka Üvarjärv) on Võru maakonnas Rõuge vallas Kaloga ja Soodi külas asuv järv. Selle pindala on 2,2 ha. Ruta Tamre, 2006. Eesti järvede nimestik. Tallinn: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus.
Adralaid

Adralaid on laid Rame lahes, halduslikult Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Ahessäär

Ahessäär (ka Ahelaid, Ahessääre laid) on saar (laid) Rame lahe ja Ruilõpu suudmes, halduslikult Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Pivarootsi külas, üks Pivarootsi laidudest. Laiu pindala on 5,5 hektarit ja rannajoone pikkus on 1,4 kilomeetrit. Ahessäärest vahetult idas asub Ruilaid, millest teda kitsamas kohas lahutab umbes 15 meetrit. Ahessäärest umbes 150 m läänes on Kibissäär. Ahessaarest põhjas on Araani säär. Ahessäär on edela-kagu sihis pikliku kujuga laid. Laiul esineb võsa ja roostikku. Ahessäär Eesti looduse infosüsteemis Asend Maa-ameti kaardil
Tsink (muusikainstrument)

Tsink (saksa keeles Zink, itaalia keeles cornetto, inglise keeles cornett) on puhkpill, mis oli tavaline keskaja, renessansi ja baroki muusikas, eriti aastatel 1500–1650. Tsinke valmistati tavaliselt puidust, harvemini ka elevandiluust. Vastavalt Hornbosteli-Sachsi muusikainstrumentide liigitusele kuulub tsink kui kausshuulikuga kromaatiline sõrmeaukudega trompet (Grifflochtrompete) aerofonide rühmas huulheliliste aerofonide (Lippenton-Aerophone) ehk vaskpuhkpillide (Blechblasinstrument) klassi. Tsingil ei ole midagi tegemist ventiilidega kornetiga.
Ahtra saar

Ahtra saar (ka Väike Viiratükk) on saar Pärnu lahe suudmes, halduslikult Pärnu linnas. Saare pindala on 0,13 hektarit ja rannajoone pikkus 198 meetrit. Saar on madal ja liivase pinnasega. Väike Viiratükk Eesti looduse infosüsteemis
Olaf Aagedal

Olaf Aagedal (sündinud 1946) on norra religiooni- ja kultuurisotsioloog. Tutvustus KIFO saidil
Aage

Aage (ka Åge) on taani eesnimi. Vanataani nimekuju oli Aki. Seda seostatakse norra nimega Åge, mis pärineb vanapõhja nimest Áki 'väike isa' (sõnast *anuR 'isa') ning mille variandid on islandi ja fääri keeles Áki, rootsi keeles Åke (ka Aake) ja saami keeles Oge. Samuti seostatakse seda vanaülemsaksa nimega Anihho, mis võib tähendada 'esivanem'. Saksa variandid on Oke ja Ocke. Taanis on nimi tuntud 1. sajandist. Aastatel 1900–1930 oli see Taanis väga populaarne. Taanis oli 2013. aastal 4442 Aaget (2017. aastal 3588 ja 2018. aastal 3403), Norras 2012. aastal 1523 (2009. aastal 1699) Aaget, Fääri saartel 2006. aastal 6 Aaget, Soomes 2013. aastal 100 Aaget, Islandil 2007. aastal 5 Aaget. Tuntuim nime kandja oli taani füüsik Aage Bohr.
Tüümuse ekstrakt

Tüümuse ekstrakt on organoteraapias (elundiekstraktravi) kasutatav bioloogiline preparaat, mida toodetakse lehma tüümusest (või ka vasika tüümusest) ja kasutatakse selliste infektsioonhaiguste nagu gripp, uus gripp A(H1N1), B-hepatiit, C-hepatiit, mononukleoos, ohatis, urkepõletik ja AIDS/HI-viirusnakkuse korral. Tüümuse ekstrakti kasutatakse ka astma, allergilise riniidi, toiduallergiate, pahaloomuliste kasvajate, reumatoidartriidi, viirusnakkusejärgse väsimussündroomi, süsteemse erütematoosse luupuse ravis. Veel kasutatakse tüümuse ekstrakti vähihaigetel, kes on saanud kiiritusravi või kemoteraapiat, valgete vereliblede tootmise tagamiseks. Tüümuse ekstrakti valmistamisviisid ja vormid võivad varieeruda, suukaudsed preparaadid on thymic fractions 1402A (sün immunoplex 402), complete thymic formula, NatCell thymus extract või süstepreparaat tümosiin-alfa-1. Thymomodulin THYMUS EXTRACT, veebiversioon (vaadatud 3.12.2014)(inglise keeles) James L. Wilson, Ph.D. THYMUS EXTRACTS: An International Literature Review of Clinical Studies THYMUS EXTRACTS: An International Literature Review of Clinical Studies Continued... Süstepreparaat Thymus Injections
Aage (piiskop)

Aage (Oggi, Occo, Aagge, Ogge; 12. sajand) oli Slesvigi piiskop 1141–1145 ja 1161–1167. Poliitilistes tülides osalemise pärast pidi ta võitlema vastupiiskopiga ja Slesvigist lahkuma. Pärast piiskop Rike siirdumist Roskilde piiskopiks 1138 valis toomkapiitel ja Slesvigi kogudus Aage tema järglaseks. Kuningas Erik III laskis samasse ametisse pühitseda oma kaplani, saksa päritolu Hermani, kellel oli teeneid läbirääkimistelt Roomaga. Herman nimetati Slesvigi piiskopiks peapiiskop Eskili kirjaga 8. augustist 1139. Slesvigis puhkesid rahutused ning Herman aeti minema, sest nii vaimulikud kui ka linnaelanikud eelistasid kohalikku inimest. Varsti peeti läbirääkimised, mille tulemusel kuningas andis järele ning andis Hermanile teise ameti. Aastal 1141 kandis tiitlit juba Aage, sest 11. juulil 1141 oli ta Bremenis tunnistajaks peapiiskop Adalbero annetusele. Kuningas tahtis piiskopi koha kaotuse Hermanile korvata kinkekirjaga, millel seisab ka Aage kui tunnistaja nimi, kuid kiri on kuupäeva puudumise ja vormi tõttu kahtlane. See on ka ainuke Taani ürik, milles Aaget mainitakse. Mõne aja pärast puhkes troonitüli Harald Kesja poja Olufiga ja nähtavasti oli Aage erinevalt oma peapiiskop Eskilist nende poolel, mistõttu ta pärast nende kaotust aeti maapakku Prantsusmaale ja Eskil pühitses uueks piiskopiks Esberni. Igatahes kuningas Valdemari kirjas 1158. aastast, millega asutati Vitskøli klooster, on piiskopina märgitud Esbern. Hiljem rüüstas Slesvigi asevalitseja Esberni residentsi Gottorpi lossi; Esberni sugulased kaitsesid teda ja tapsid asevalitseja; Esbern läks kuninga viha kartes maapakku Saksimaa hertsogiriiki, kus ta 1161 suri. Valdemar I kutsus Aage tagasi ja määras ta uuesti piiskopiks. Skisma ajal võitlesid võimu pärast paavst Aleksander III ja vastupaavst Victor IV. Kuningas Valdemar I ja keiser tunnustasid Victorit, kuid peapiiskop Eskil toetas vankumatult kiriku ühtsust Aleksander III võimu all. Vastupaavst kinnitas Aage ametit; peapiiskop Eskil pani Aage anateemi alla, kuid skisma tõttu säilitas Aage oma ameti, sest Eskil seisis üksi kuninga ning tema kirikupoliitikat toetavate piiskoppide vastu; 1161. aastal läks Eskil maapakku. Alates 1161. aastast laskis Aage ehitada uue Gottorpi lossi teise kohta. Kui skisma lõppes, kutsus kuningas 1167 Eskili tagasi ning vastupaavsti toetanud piiskopid pidid lahkuma. Odense piiskop Livo ja Aage otsisid varjupaika Saksamaalt. Aage oli 1174 tunnistajaks ühele Bremeni peapiiskopi Baldewini kirjale ja 1180ndate alguses ühele peapiiskop Siegfriedi kirjale. Adolf Ditlev Jørgensen. Sissekanne biograafilises leksikonis Taani biograafiline leksikon
Aditus

"Aditus" on eesti helilooja Erkki-Sven Tüüri 2000. aastal sümfooniaorkestrile loodud uvertüür, millega helilooja mälestab Lepo Sumerat (In memoriam Lepo Sumera). Muusikateose pikkus on 9 minutit . Teose kandis esimest korda ette 1. detsembril 2000 Staatsphilharmonie Rheinland-Pfalz (dirigent Ralf Otto) . http://www.emic.ee/?sisu=heliloojad&mid=32&id=95&lang=est&action=view&method=teosed (vaadatud 15.03.2015)
Tüümuse kitsus

Tüümuse kitsuse ehk tüümuse isthmuse (thymic isthmus) all peetakse harilikult silmas kahesagaralise tüümusega sündinud selgroogsetel loomadel tüümuse kihnuga kaetud tüümuse sagaraid ühendavat struktuuri, mida saab pidada ajutiseks struktuuriks kuna tüümuselundi vananedes asendub kitsus rasvkoega. Osade tüümuse patoloogiliste seisundite korral võivad need haarata ka isthmust. Thymus, PathPedia, veebiversioon (vaadatud 3.12.2014)(inglise keeles) Tarik Ibrahem Ali, Nazar M.T.Jawhar, REVIEW OF GLOBAL MEDICINE AND HEALTHCARE RESEARCH (RGMHR), Unusual Presentation of a Fleshy Mass in the Suprasternal Notch, ISSN: 1986-5872, 2. väljaanne, nr 1 (2011)
Valga Issidori peakirik

Valga Issidori peakirik on Valgas aadressil Pargi tänav 1a asuv õigeusu kirik. Kirik on nimetatud Tartu preestermärtri Issidori järgi. Kirikut kasutab Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Valga Issidori peakiriku kogudus. Kirik ehitati aastatel 1897–1898 ja pühitseti sisse 1898. Hoone arhitekt on Vladimir Lunski. Kirik oli algselt mõeldud linna venelastest ja lätlastest õigeusklike kogudusele, ent kui õigeusklike eestlaste koguduse kasutada olnud Valga Püha Nikolai Imetegija kirik Vabaduse ja Kuperjanovi tänava ristumiskoha lähedal 1913. aastal maha põles, hakkas Valga Püha Nikolai kogudus ka seda kirikut kasutama ja 1923. aastal sai kirik peakiriku staatuse. 1993. aastal kogudus lõhenes ja venekeelne koguduseosa lahkus ning ehitas oma pühakojaks ümber endise Valga raudteelaste klubi. Vassili Kudrjavtsev, 13.03-10.05.1849 - oli Valga koguduse esimene preester Jossif Šestakovski, 23.12.1849-13.05.1851 Aleksander Troitski, 12.03.1851-27.10.1859 Aleksander Mutovozov, 31.12.1859-15.01.1866 Aleksander Vozdviženski, 15.01.1866-1869 Sergei Lebedev, 05.12.1869-08.03.1870 Nikolai Grozdov, 1870-31.01.1875 (Peteris) Peeter Mednis, 24.03.1875-01.06.1881 Aleksander Karzov, 07.1881-27.05.1897 Aleksander Tamm, 01.09.1897-01.09.1917 Andrei Luha, 30.01.1918-24.03.1919 Joann Melts, 04.08.1919-1923 Püha Issidori kirik (Peterburis) Kunagise kiriku aset märgib nüüd mälestuskivi, Postimees,13. august 2015 http://www.eoc.ee/kogudus/valga-issidori-peakirik/ (vaadatud 15.03.2015) Preester juhatab teed oma koguduse liikmetele, Postimees, 17. märts 2005 Valga Püha Nikolai kogudus 1845-1923, valgalinn.ee, (vaadatud 23.07.2020) Kirikust EAÕKi kodulehel Valga Issidori peakirik kultuurimälestiste riiklikus registris
PN-3

PN-3 oli 1938. aastal Eestis ehitatud luure- ja hävituslennuk. PN-3 oli kiireim Eestis konstrueeritud lennuk. Lennuki esimesed joonised tegi 1935. aastal Peterburist pärit Eestis elanud aadlisoost insener Küttner, kes siirdus 1937. aastal Saksamaale. Töö viisid lõpule Voldemar Post, Rein Tooma ja E. Lesta. Lennuk ehitati valmis 1938. aastal ning esmalend tehti 1939. aasta jaanuaris. Ehitati vaid prototüüplennuk, mis võeti lennuväes arvele numbri 160 all. Kuna Eesti lennuväe tehniline tase oli ajastu kohta suhteliselt tagasihoidlik, nimetasid sõjaväelendurid (ka ajalehed) uut lennukit naljatades isamaa päästjaks. Kuni Eesti okupeerimiseni 1940. aastal jõuti PN-3-ga sooritada kokku 104 maandumist ja lennata 31 tundi. Aasta jooksul plaaniti ehitada 6 lennukit, kuid alanud Nõukogude Liidu okupatsiooni tõttu Eestis jäi see teostamata. Okupatsioonivõim lasi 1940. aastal lennukilt mootori maha võtta ning see saadeti Moskvasse. PN-3 oli segakonstruktsiooniga tandemasetusega kaheistmeline (lendur ja vaatleja) dubleeritud juhtimisega alltiivaline monoplaan, mille terastorudest keresõrestikule oli tõmmatud riie. Alates kabiini esiistme kohalt katsid lennuki kere esiosa alumiiniumpaneelid. Vabaltkandev tiib oli täielikult puitkonstruktsiooniga ning varustatud allapoole kallutatava spoilerilaadse tagatiivaga. Lennuki ehitamise majandusliku piiratuse tõttu ehitati prototüüp lennus mitte-sissetõmmatava telikuga, mille rattad kaeti voolundajatega. Järgmistele lennukitele planeeriti sissetõmmatav telik. Ajutise lahendusena paigaldati prototüübile Eesti õhuväe biplaanide Hawker Harti varumootor (vedelikjahutusega 12-silindriline V-mootor), mis ajas ringi hävituslennukitele uuenduslikku kolmelabalist (Rotol või de Havilland, muutuvsammuga (viide?) ) metall-propellerit. Järgmistele ehitatavatele lennukitele kavatseti paigaldada modernne 1000 hj V-ridamootor. PN-3 oli eriti hea manööverdusvõimega, kõrguse 5000 m saavutas lennuk 11,4 minutiga, mis teeb keskmiseks tõususukiiruseks 7,1 m/s. Lennuk arendas horisontaallennul 4000 m kõrgusel kiirust 395 km/h. Plaanitud võimsama mootori ja sissetõmmatava telikuga oleks lennuk ületanud ka 500 km/h piiri. Eesti sõjalennukite loend (1918–1940) Gerdessen, Frederik 2001: "Aeg mehed lennukid". Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn, lk 185
Väino Unt

Väino Unt (9. november 1932 Tilga – 10. märts 2015 Tartu[viide?]) oli eesti füüsik. Ta sündis kooliõpetaja peres Tartumaal Rõngu vallas. Sõjakeeris viis pere Nõukogude Liidu tagalasse. Isa langes rindel, Väino koos ema ja õega naasis 1944. aastal Eestisse. Koolitee jätkus Tartu Õpetajate Seminari Harjutuskoolis ja seejärel Tartu Õpetajate Instituudis. Keskkooli lõputunnistuse sai Väino eksternina Tartu I Keskkoolis 1952. aastal. Seejärel õppis Väino Unt Tartu Riiklikus Ülikoolis füüsikat ja lõpetas ülikooli 1957. aastal kiitusega. Nii keskkooli- kui ka ülikooliõpingute kõrvalt teenis ta elatist Toome võõrastemajas. Ülikooli aspirantuuris teoreetilise füüsika erialal oli tema juhendajaks professor Harald Keres. Kandidaadiväitekiri teemal "Tsentraalsümmeetrilised gravitatsiooniväljad üldrelatiivsusteoorias" sai kaitstud 1962. aastal. Teadlase karjäär algas juba 1960. aasta oktoobris tollases Füüsika ja Astronoomia Instituudis (FAI). Alguses oli ta töökoht Tartus ja instituudis tööruumi puudumise tõttu ka kodus. Oktoobrist 1970 asus Väino Unt tööle Tõraveres FAI teadusala asedirektorina. Pärast seda, kui Füüsika ja Astronoomia Instituut jagunes 1973. aastal Füüsika Instituudiks ning Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudiks (AAI), sai Väino Undist 1974. aasta aprillis AAI direktor. Väino Undi direktoriaastad kuni 1985. aasta juulini olid AAI kõrgaastad. Instituudi töötajate arv kasvas üle 200. AAI korraldusel toimusid mitmed suured rahvusvahelised teadusnõupidamised. 1976. aastal alustas Tõraveres tööd astrofüüsika teaduskraadide kaitsmisnõukogu, milles kaitsti 15 aasta jooksul 103 väitekirja. Dissertante oli kogu Nõukogude Liidust, aga ka Bulgaariast. Pärast direktoriametit jätkas Väino Unt tööd Tõravere observatooriumis vanemteadurina, uurimisteemaks gravitatsiooninähtused. Direktorina tehtud töö eest tunnustati Väino Unti Eesti Teaduste Akadeemia medaliga 1987. aastal. 9. detsembril 1993 kaitses Väino Unt Peterburi Riiklikus Ülikoolis füüsika-matemaatikadoktori kraadi saamiseks väitekirja "Gravitatsioonikiirgus mittelineaarsetes lähendites ja iseendaga interakteeruv graviton". Töö Tartu Observatooriumis kestis kuni 2002. aasta lõpuni, mil ta jäi pensionile. Väino Unt suri 10. märtsil 2015 Tartus. Ta on maetud Raadi kalmistule. Tema abikaasa oli pedagoogikateadlane Inge Unt. Nende poeg on filosoof Anto Unt. Eesti füüsika seltsi aastaraamat 1993. EFS, Tartu, 1994. L. Leedjärv, T. Viik. In memoriam. Väino Unt. Tartu tähetorni kalender 2016. aastaks. Tartu Observatoorium, Tõravere, 2015. Eesti entsüklopeedia. 14. köide: Eesti elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 570.
Johanna Mudist

Johanna Mudist (sündinud 29. mail 1991 Tallinnas) on eesti maalikunstnik. Tema töödes kesksel kohal inimkeha, tunnete- ja ajakogemus. Tema teoseid on eksponeeritud arvukatel näitustel Eestis, aga ka Soomes, Poolas, Leedus ja Tšehhis. Aastast 2017 kuulub ta Eesti Maalikunstnike Liitu ning 2019. aastast Eesti Kunstnike Liitu. Ta õppis aastatel 2014–2016 Tartu Kõrgemas Kunstikoolis ning 2014–2017 Eesti Kunstiakadeemias maalikunsti. Ta on õppinud ka Soomes Saimaa Rakenduskõrgkoolis ning Poolas Krakowi Kunstiakadeemias. Mudist kujutab oma loomingus enamasti päriselulisi objekte ja inimesi kompositsiooniliselt nihestatud perspektiivist. Tema töid iseloomustab omapärane analüütilisus, kus kujutatu lõhutakse esmalt tükkideks ning pannakse ootamatul viisil uuesti kokku tagasi. “EEVAD” Galley Noorus (EST) 2016 “ZADYMA- Behind the smoke” Starej Fabryki Tytoniu (PO) 2016 Tartu Kunstnike Aastanäitus, Tartu Art House (EST) 2015 „MINA-MANIFEST" Katarina kirik (EST) 2015 „Illusioon“ Pärnu Linnagalerii, (EST) 2015 „MOMENT“ Nooruse galerii, (EST) 2015 „Noorus kui elustiil“ Tartu Kunstimuuseum, (EST) 2015 „Uudsus ja järjepidevus“ Uue Kunsti Muuseum, (EST) 2015 „Aja tegemine“ Tampere Emil galerii, (FIN) 2014 „Lend 2014“ Galerii Noorus, (EST) 2014 „Valmis x olek“ Tallinna Disaini ja Arhitektuuri galerii, (EST) 2014 „Reaalaeg“ Pärnu City Gallery Artists’ House, (EST) 2014 „Üledoos“ Jakobi galerii, (EST) 2014 „Muuntujat,” Pyyhtää (Stockforse Art Fair), (FIN) 2013 Tema vanaisa oli maalikunstnik Peeter Mudist. Johanna Mudist EKABLis (vaadatud 03.06.2022) "Hooajanäitus seob kunstnike põlvkondi" lounaleht.ee, 18/06/2020 Johanna Mudisti koduleht Johanna Mudisti profiil NOAR keskkonnas Galerii: Johanna Mudist avas kunstnike majas näituse. Pärnu Postimees
Aadama itk

"Aadama itk" (ingl "Adam's Lament") on Arvo Pärdi 2009. aastal valminud muusikateos vokaalansamblile, segakoorile ja keelpilliorkestrile. Teose kestus on 24 minutit. Selle kandsid 7. juunil 2010 esimest korda ette Eesti Filharmoonia Kammerkoor, ansambel Vox Clamantis ja Borusani Filharmooniaorkester (dirigent Tõnu Kaljuste). Teose tekstiosa autor on püha Siluan Athoselt ja see kantakse ette kirikuslaavi keeles. Arvo Pärdi teosed. Eesti Muusika Infokeskus, vaadatud 15.03.2015. Arvo Pärt. Adam's Lament. ECM Records, vaadatud 17.03.2015.
Ante finem saeculi

"Ante Finem Saeculi" on eesti helilooja Erkki-Sven Tüüri 1985. aastal loodud oratoorium. Muusikateose pikkus on 30 minutit . Teose kandis esimest korda ette 26. aprillil 1986 Eesti Filharmoonia Kammerkoor ja Estonia teatri orkester (dirigent Tõnu Kaljuste) . Teosel on neli osa: Tempus I Tempus II Tempus III Tempus IV http://www.emic.ee/?sisu=heliloojad&mid=32&id=95&lang=est&action=view&method=teosed (vaadatud 15.03.2015)
Alleluia-Tropus

"Alleluia-Tropus" on eesti helilooja Arvo Pärdi 2008. aastal loodud muusikateos. Muusikateose pikkus on 3 minutit . Teose kandis esimest korda ette 20. detsembril 2008 Bari katedraalis Vox Clamantis ja tšellooktett Amsterdam. 2010. aastal avaldas Pärt uue versiooni oma 2008. aasta teosest. http://www.emic.ee/?sisu=heliloojad&mid=32&id=95&lang=est&action=view&method=teosed (vaadatud 15.03.2015)
Beatus Petronius

"Beatus Petronius" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1990. aastal loodud koorilaul, mille ta kirjutas Bologna San Petronio kiriku 600. aasta juubeliks. Muusikateose pikkus on 5 minutit. Teose kandis esimest korda ette 3. oktoobril 1990 San Petronio kirikus San Petronio lastekoor ja Kühni lastekoor (dirigent Sergio Vartolo). http://www.emic.ee/?sisu=heliloojad&mid=32&id=61&lang=est&action=view&method=teosed (vaadatud 15.03.2015)
Kloriit

Kloriit on rohelise värvusega silikaatne monokliinne savimineraal. Tekkepõhiliselt hüpergeenseks mineraaliks liigituv kloriit on madalatempearatuuriliste hüdrotermide toimel tekkiv sekundaarne mineraal, see tähendab tekib põhiliselt biotiidi, amfiboolide ja pürokseenide lagunemisel soojade vesilahuste mõjul. Kloriidi keemiline valem on: (Mg,Fe)3(Si,Al)4O10(OH)2•(Mg,Fe)3(OH)6. Rauasisalduse alusel jagunevad kloriidid: magnesiaalseteks (Fe2O3 kuni 25%), magnesiaal-raua (Fe2O3 25–75%) ja rauakloriitideks (Fe2O3 üle 75%). Magnetilisuse järgi liigitub kloriit paramagnetiliseks. Mineraali tihedus on 2,6–2,9 g/cm³, suhteline kõvadus Mohsi skaala alusel 1–2,5. Kihtsilikaatide hulka kuuluvana on kloriit ülitäiusliku ühesuunalise lõhenevusega, mis tuleneb kihtidevahelistest nõrkadest van der Waalsi jõududest. Mõnikord esineb kloriit üsna suurte pseudoheksagonaalsete tahveljate kristallidena. Kloriit on väga levinud mineraal paljudes moondekivimites, eriti rohekiltade ja epidoot-amfiboliidifaatsieses (kloriitkilt, fülliit). Eestis esineb kloriiti nii kvaternaarsetes setetes kui aluspõhja savides. Koostise ja struktuuri põhjal on tal rida erimeid: penniin, klinokloor, nimiit, odiniit, pennantiit, ripidoliit, sudoiit ja veel teisigi. Seda asjaolu sõnastatakse sageli nii, et kloriidi nime all peitub tegelikult terve rühm väga muutliku koostisega erinevate nimedega kihtsilikaate. Herbert Viiding (1984). "Eesti mineraalid ja kivimid". Valgus. Lk 58, 60, 139. Kalle Suuroja (2007). "Kiviaabits: Eesti mineraalid". Tallinn. Lk 10, 11, 13, 25, 99.
Concerto piccolo über B-A-C-H

"Concerto piccolo über B-A-C-H" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1994. aastal loodud teos trompetile ja orkestrile. Teos põhineb Pärdi 1964. aastal loodud teosel "Kollaaž teemal B-A-C-H". Muusikateose pikkus on 8 minutit. Teose kandsid esimest korda ette 23. oktoobril 1994 Göteborgis Håkan Hardenberger (trompet) ja Göteborgi Sümfooniaorkester (dirigent Neeme Järvi). http://www.emic.ee/?sisu=heliloojad&mid=32&id=61&lang=est&action=view&method=teosed (vaadatud 15.03.2015)
Für Alina

"Für Alina" (eesti keeles: "Aliinale") on eesti helilooja Arvo Pärdi 1976. aastal loodud teos klaverile. Teos on Pärdi nn tintinnabuli-tehnika kasutamise üks parimaid näiteid. "Für Alina" YouTube'is
Karl Annuk

Karl Annuk (23. november 1930 – 11. märts 2015) oli eesti põllumajandusteadlane. Ta lõpetas 1955. aasta Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomia erialal. Karl Annuk töötas pikka aega Eesti Põllumajanduse Akadeemias õppejõuna. Tema peamisi tegevusalasid oli Eesti rohumaade uurimine.
35347 Tallinn

35347 Tallinn on asteroidide vöös asuv asteroid. See on nime saanud Eesti pealinna Tallinna järgi. Asteroidi avastas 3. mail 1997 Eric Walter Elst La Silla observatooriumis Tšiilis ja selle algne nimi oli 1997 JN12.