laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jaan Puidet

Jaan Puidet (sündinud 4. jaanuaril 1992) on eesti korvpallur. Ta mängib TTÜ Korvpalliklubi koosseisus. Puidet alustas profikarjääri 2008. aastal Kuremaa SK meeskonnas. Järgmisel hooajal liitus ta Pärnu korvpalliklubiga. 2010. aastal mängis ta BC Kalev/Cramos, kellega tuli Eesti meistriks. Alates 2011. aastast mängib Puidet TTÜ Korvpalliklubis. 2015. aasta sügisel astus Jaan Puidet Rootsi kõrgliigas osaleva klubi Jämtland Basket ridadesse. "Jaan Puidet - bbl.net".[alaline kõdulink] "Jaan Puidet - basket.ee". "TTÜ Korvpalliklubi". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. detsember 2011. Vaadatud 17. jaanuaril 2012.
Planktoni paradoks

Planktoni paradoks ehk vetikaparadoks ehk Hutchinsoni paradoks (inglise plankton paradox) on vastuolu, kus vaatamata piiratud ressurssidele (nt valgus, mineraaltoitained), esineb rikkalik planktoniorganismide koosseis. Paradoksile pööras esimesena tähelepanu USA limnoloog George Evelyn Hutchinson. Planktoni paradoksi teeb vastuoluliseks see, et konkurentsi välistamise reegli (Gause reegel) järgi peaks kahest liigist, kel on sarnased ressursinõudlused, ellu jääma üks, mitte mõlemad. Fütoplanktoni suur mitmekesisus on aga nt mingis veekogus sarnastest ressursinõudlustest hoolimata (nt valgus, nitraadid, fosfaadid, ränihapped, raud) suur. G. E. Hutchinson püüdis paradoksi seletada selliste tegurite nagu valguse või vee turbulentsi püstgradiendi olemasoluga, sümbioosi või kommensalismiga, valikulise kisklusega (inglise differential predation) või alaliselt muutuvate keskkonnatingimuste kaudu. Hilisemad tööd on välja toonud, et paradoksi saab selgitada suurussõltuva herbivoorsuse (inglise size-selective grazing), ruumilis-ajalise heterogeensuse, veekeskkonna fluktueerimise kaudu. Üldisemas plaanis on mõned teadlased välja pakkunud, et ökoloogilised ja keskkonnategurid muutuvad alaliselt ning planktoni asustatavates elupaikades ei saa kunagi tekkida tasakaal, kus üks liik on pikemat aega ainueelises. konkurentsi välistamise reegel fütoplankton zooplankton Hutchinson, G. E. (1961) The paradox of the plankton. American Naturalist 95, 137-145. Wiggert, J.D., Haskell, A.G.E., Paffenhofer, G.A., Hofmann, E.E. and Klinck, J.M. (2005) The role of feeding behavior in sustaining copepod populations in the tropical ocean. Journal of Plankton Research 27, 1013-1031. Miyazaki, T., Tainaka, K., Togashi, T., Suzuki, T. and Yoshimura, J. (2006) Spatial coexistence of phytoplankton species in ecological timescale. Population Ecology 48, 107-112. Descamps-Julien, B. and Gonzalez, A. (2005) Stable coexistence in a fluctuating environment: An experimental demonstration. Ecology 86, 2815-2824. Scheffer, M., Rinaldi, S., Huisman, J. and Weissing, F.J. (2003) Why plankton communities have no equilibrium: solutions to the paradox. Hydrobiologia 491, 9-18.
Leprosoorium

Leprosoorium on leeprahaigete ehk pidalitõbiste ravila. See on paik, asutus või hoone, kus hoitakse haigeid eraldatult (karantiinis). Leprosooriumid hakkasid laialt levima keskajal, eriti Euroopas ja Indias. Neid pidasid tihti mungaordud. Ajalooliselt on leeprat kardetud kui ravimatut ja väga nakkavat haigust. Leepra leviku piiramiseks kasutati kuni 20. sajandini haigete isoleerimist leprosooriumidesse. Leprosooriume rajati mägedesse või teistesse kõrvalistesse kohtadesse, et tagada eraldatus, või just veekogulähedaste suuremate teede lähedale, et koguda annetusi nende ülalpidamiseks ja rajada linnavälist turuplatsi. Harva rajati neid keskuste keskele. Euroopa tuntuimaks leprosooriumiks on ilmselt Spinalonga saar Kreeta lähedal. USA tuntuimaks on Hawaiis Molokai saarel Kalaupapa poolsaar, mis moodustab Kalawao maakonna. Tänapäeval arvatakse, et leepraks liigitati ajalooliselt ka paljusid muid, nüüdseks eristatud nahahaigusi, seega võis leprosooriumides olla ka muude haiguste põdejaid. Tulenevalt leepra levikule, kristlaste tavast rajada raviasutusi ja vajadusest pakkuda palveränduritele peavarju muutus leprosooriumite rajamine alates 11. sajandi lõpust iseenesestmõistetavaks nähtuseks. Tulenevalt leepra taandumisest ja ühiskonna mõtteviiside muutumisest kujundati 14. sajandil leprosooriumitest laiemale kasutajaskonnale avatud asutusi. 20. sajandi alguses tegutses Eestis viis leprosooriumi: Muuli leprosoorium (1891–1944) Nina leprosoorium (1892–1916) Kuuda leprosoorium (1896–1977) Tarvastu leprosoorium (1899–1939) Audaku leprosoorium (1904–1946) Püha Johannese leprosoorium Erki Russow (20. aprill 2019 10:30). "Tallinn 800: esimene kirjalik märge linnaasutusest". Postimees. Postimees Grupp. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. aprill 2019. Ken Kalling. Pidalitõbi – vari minevikust. Horisont, 1, 2006, lk 10–15
Tartu Ülikooli nõukogu

Tartu Ülikooli nõukogu on üks Tartu Ülikooli juhtorganeist. Kuni 2011. aastani kuulus Tartu Ülikooli nõukogusse 50 liiget, nende hulgas rektor, prorektorid, dekaanid, kolledžite (sh Viljandi Kultuuriakadeemia) direktorid, raamatukogu direktor, füüsikainstituudi ja tehnoloogiainstituudi direktorid, üliõpilasesinduse esimees, akadeemiline sekretär ning teaduskondade ja üliõpilaskonna valitud esindajad. See nõukogu kogunes viimast korda istungile 16. detsembril 2011. Alates 2012. aastast on ülikooli juhtorganid nõukogu ja senat. Tartu Ülikooli uus nõukogu vastutab ülikooli pikaajalise arengu eest, otsustab muu hulgas laenu- ja kinnisvaraküsimused ning võtab vastu eelarve. Nõukogu koosseisu kuulub 11 liiget: Tartu Ülikooli poolt esitatud Toomas Asser, Toivo Maimets, Peeter Saari, Jüri Sepp ja Paul Varul, Eesti Teaduste Akadeemia esitatud Kari Olavi Raivio ning haridus- ja teadusministeeriumi esitatud Kaja Tael, Toomas Kiho, Kersti Kaljulaid (esimees), Vahur Kraft ja Aku Sorainen. Nõukogu koosseisu kinnitas viieks aastaks Vabariigi Valitsus 22. detsembril 2011. Vabariigi valitsus kinnitas uue nõukogu koosseisu 16. veebruari 2017 istungil. Esialgu kinnitati nõukogu ainult kümneliikmelisena (viis ülikooli senati ja viis haridus- ja teadusministri poolt nimetatud liiget). Haridus- ja teadusministri nimetatud liikmed on Ruth Oltjer, Heidi Kakko, Vahur Kraft, Ants Nõmper ja Eva Åkesson ning senati nimetatud liikmed Toomas Asser, Jüri Sepp, Richard Villems, Birute Klaas-Lang ja Tõnu Lehtsaar. Hiljem nimetas Eesti Teaduste Akadeemia nõukogu liikmeks Els Heinsalu. 13. märtsi istungil valis nõukogu uus koosseis oma esimeheks Ruth Oltjeri. Kui Toomas Asser valiti rektoriks, nimetati tema asemel nõukogu koosseisu Jaan Eha. Alates 1. jaanuarist 2022 on ülikooli nõukogu liikmed Arto Aas, Jaan Eha, Heidi Kakko, Birute Klaas-Lang, Marja Makarow, Mari Moora, Martin Aleksander Noorkõiv, Ants Nõmper, Ruth Oltjer (nõukogu esimees), Elmer Sterken ja Urmas Varblane. "Eelmise nõukogu viimane istung" (PDF). Universitas Tartuensis, 2012/1. Vaadatud 14. detsembril 2022. "Tartu Ülikooli nõukogu koosseisu kinnitamine". Riigi Teataja. 27. detsember 2011. "Tartu Ülikooli nõukogu koosseisu kinnitamine". Riigi Teataja. 21. veebruar 2017. "Tartu Ülikooli nõukogu koosseisu muutmine". Riigi Teataja. 13. märts 2018. "Tartu Ülikooli nõukogu koosseisu muutmine". Riigi Teataja. 24. juuli 2018. "Tartu Ülikooli nõukogu koosseisu kinnitamine". Riigi Teataja. 31. detsember 2021. "Tartu Ülikooli nõukogu". Tartu Ülikool. Vaadatud 13. detsembril 2022.  Tartu Ülikooli nõukogu – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Priit Paabo

Priit Paabo (sündinud 12. oktoobril 1968 Tartus) on eesti tuubamängija. Ta mängib Tallinna Politseiorkestris, vaskpillikvintetis Silver Brass, diksiländansamblis Happy Feet Orchestra.
Aleksandri tänav

Aleksandri tänav (varem Nõukogude tänav; saksa keeles Alexanderstraße, Schweinkoppelstrasse 'Seakopli tänav', Neue Straße 'Uus tänav') on tänav Tartus Kesklinna ja Karlova linnaosas. Tänav algab Riia tänavalt (millest teisel pool kannab ta nime Küüni tänav), kulgeb kagusse ja lõpeb Jõe tänaval. Tänava pikkus on 980 meetrit. Aleksandri tänav ristub Soola, Lao, Aida ja Lina tänavaga. Aleksandri tänava alguses asub kaubanduskeskus Kvartal. Aleksandri tänava piirkonnas asub miljööväärtusega hoonestusala, mis hõlmab Aleksandri tänava mõlema külje hoonestust kinnistute Aleksandri 16, 19, 44 ja 49 vahel ning ulatub Lina tänava piirkonnas Turu ja Kalevi tänavani. Aleksandri tänava miljööväärtusega hoonestusala majad enamasti 19. sajandi lõpukümnenditest ja 20. sajandi algusest. Vanemad majad on ka Aleksandri 43 ja Lina 7 esimene korrus (pärast 1901. aasta ümberehitust sai 20. sajandi algusele omase ilme). Peale elamute asuvad alal Tartu Karlova Kool ja asus endine nakkushaigla kompleks. Tänav on nime saanud Venemaa keiser Aleksander I auks. Kuni 1989. aastani kandis tänav nime Nõukogude tänav. Aleksandri 32 asus vana Tartu Kliinilise Nakkushaigla suur peahoone, mille aadress oli varem Lina tänav 6. Aleksandri 6 Aleksandri 16 Aleksandri hotell, Aleksandri 42 Jalgrattalasila Aleksandri tänava nimega Küüni tänaval Tartu uue kaubamaja ees, september 2012 Õhtune vaade Sõpruse sillalt Aleksandri tänavale Aleksandri tänava miljööväärtusega hoonestusala, www.tartu.ee Hillar Palamets, Aleksander I noorusest, Tartu Ekspress, nr. 21, 28. mai 2015 Vana haigla võib ametlikult muutuda kivist aja jäljeks, Postimees, 4. oktoober 2019 Tartu uus nakkushaigla projektis, Postimees (1886-1944), nr. 13, 14 jaanuar 1939  Aleksandri tänav – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Holmi tänav (Tartu)

Holmi tänav (Holmstraße) oli tänav Tartus, Emajõe vasakul kaldal. Tänav algas Henningi platsilt (umbes praeguse Narva maantee ja Raatuse tänava ristmiku kohal) ja suundus jõeni. Holmi tänava lõpp asus praeguse Uueturu tänava otsa vastas üle jõe. Holmi tänav oli 19. sajandist 1941. aastani oluline äritänav ning vaheaegadega kuni 1956. aastani toimis jõeületuskoht Holmi ja Uueturu tänava vahel. Tänava otsa juures jõekaldal asusid puuturg, kalaturg ja vanakraamiturg. Tsaariajal liikus jõel liiniparv. Kuni 1933. aastani kasutati ajutist ujukitel silda (nn nahksild), siis viidi see üle praeguse Võidu silla trassile. 1941. aastal ehitasid sakslased püsiva puitsilla, sest taganevad Nõukogude väed olid lasknud õhku senise peamise jõeületusvõimaluse – Kivisilla. Nõukogude väed ehitasid 1944. aastal uue puitsilla ning see oli 1956. aastani Tartu ainuke aasta läbi ületatav sild. Võidu silla valmides puitsild lammutati. Holmi ja Kalaturu tänava nurgal asus linna esimene juugendstiilis ärihoone, mis kuulus Feodot Kudrjašovile ning kus tegutses ka hotell Jakor (1905, arhitekt Rudolf von Engelhardt). Hoone põles 1941. aastal. Terveks jäänud ärikorrus lammutati 1948. aastal. Holmi 2 asus 1881. aastal tegevust alustanud Franz Georg Faure metallitöökoda, kus 1895. aastal hakkas tööle malmisulatusahi. 19. sajandi lõpul oli F. Faure tehas Franzenhütte Lõuna-Eesti suurim masinaehitusettevõte, firmale kuulus ka auru jõul töötav sae- ja jahuveski ning mitu kauplust. F. Faure vabriku baasil loodi OÜ Tartu Masina-Vabrik, mis sai 1920. aastal nimeks AS põllutöömasinate tehas Estöö ja seejärel põllutööriistade ja masinavabrik AS Tegur. 1930. aastate algul läks AS Teguri tehas pankrotti ja selle ostis Pikalaenu Pangalt Jaan Ratnik. J. Ratniku ettevõte natsionaliseeriti 1940. aastal. Tänapäeval on endise Holmi tänava kohal Holmi park. "Andres-Teet Merisalu: meie aukohus möödunu ees" Tartu Postimees, 25. mai 2011 Firma Franz Georg Faure Tartus, Eesti Ajalooarhiiv, EAA.3473 Fotosid majadest Holmi tänaval
Kivi tänav

Kivi tänav on paljudes Eesti asulates. Kivi tänav Abja-Paluoja linnas Kivi tänav Jõgeva linnas Kivi tänav Jõhvi linnas Kivi tänav Karksi külas (Karksi vald) Kivi tänav Karksi-Nuia linnas Kivi tänav Kilingi-Nõmme linnas Kivi tänav Kiviõli linnas Kivi tänav Kohila alevis Kivi tänav Kuressaare linnas Kivi tänav Muraste külas (Harku vald) Kivi tänav Mustvee linnas Kivi tänav Mõisaküla linnas Kivi tänav Nõo alevikus Kivi tänav Paldiski linnas Kivi tänav Põltsamaa linnas Kivi tänav Pärnu linnas Kivi tänav Rakvere linnas Kivi tänav Tallinna linnas Kivi tänav Tapa linnas Kivi tänav Tartu linnas Kivi tänav Toila alevikus Kivi tänav Tudu alevikus Kivi tänav Vasalemma alevikus Kivi tänav Viljandi linnas Kivi tänav Võiste alevikus Kivi tänav Võru linnas Kivi tee
Kivi tänav (Tartu)

Kivi tänav (Steinstraße) on tänav Tartus Ülejõe linnaosas. Tänav algab Narva maanteelt, kulgeb kirdesse, ristub Pika tänavaga ja lõpeb Jaama tänaval. Tänav on umbes 520 meetrit pikk. Ülejõe vanima tänavana (pärineb vähemalt 16. sajandist) kandis see algul nime Kivitammi tee ning kulges Saksa värava vastas olnud Holmilt üle Emajõe luha. 17. sajandil oli see Ülejõe kõige laiem tänav (4,1 meetrit). 1758. aastal algas Kivitammi tee Narva maanteelt ning lõppes Jaamamõisa teel. Tänav kaotas tähtsuse 1775. aasta Tartu tulekahju tõttu, milles hävis Holmi ja Ülejõe vahelist Koolujõge otse Kivi tänava otsas ületanud sild. Uus, 1784. aastal valminud Kivisild juhtis liikluse Raatuse tänavale. 1786. aasta Tartu elanikeraamatus kandis tänav juba Kivi nime. Kivi tänavale ehitas maja või elas seal rida linna ühiskondlikus elus silmapaistvaid tegelasi. Kivi 36 maja kuulus kaupmees J. Stadenile. Kivi 1 (Narva mnt 23) ehitas Ülejõe esimese kivimaja (Katariina II ehitusmäärust rikkudes) W. C. von Pistohlkors, hiljem ostis majas ringkonnadeputaat Constantin von Knorring. Kivi 6 elas aadlipreili Sharlotte von Oettingen, samuti elas Kivi tänaval krahv O'Rourke. Kivi 2 majaomanik oli maakohtu sekretär A. von Dehn. Kivi 20 omanikule Luchsingerile kuulus pagari- ja kondiitriäri Lossi tänaval, Kivi 51 omanikule Karl Hackenschmidtile mehaaniline villatööstus Kaluri tänaval. Kivi tänaval asus ka mitmeid asutusi. Nii paiknesid Kivi 2 hotell Estland (1891, ehitusmeister Otto Schröder) ja linnaosa postkontor, Kivi 3 asus alates 1894. aastast Viljandist pärit fotograafi Wilhelm Stadeni ateljee (teine korrus rekonstrueeriti 1896. aastal ehitusmeister Peeter Kreutzwaldi projekti alusel). Pistohlkorsi majas Kivi 1 tegutses 1886–1896 Postimehe toimetaja ja väljaandjana Karl August Hermann. 1900. aastal oli Kivi tänaval 53 maja, neist viies tegutses toidupood. 1897. aasta rahvaloenduse andmeil elas Kivi tänava asumis luterlastest eestlasi 75,2%, õigeusklikke eestlasi 3,1%, luterlastest sakslasi 9,1%, õigeusklikke venelasi 4,4%, vene vanausulisi 1,2%, saksakeelseid juute 1,2% ning mittesaksakeelseid juute 4,2%. A. Schmidti juugendstiilis üürimaja aadressil Kivi 60, mille projekteeris 1911. aastal Viktor Kessler, on üks väheseid tänaval säilinud sajandivanustest kivimajadest. Kivi 60 tagantvaates Heivi Pullerits, "Tartu Ülejõe linnaosa 19. sajandi teisel poolel. Hoonestus ja elanikkond", Linnamuuseumi aastaraamat 2011
Näituse tänav (Tartu)

Näituse tänav (kuni 29. jaanuarini 1934 Savi tänav; saksa keeles Lehmstraße) on tänav Tartus. 1958. aastast kuni 28. oktoobrini 1987 kandis tänav nime Oskar Lutsu tänav. See algab Kesklinnast Toomemäe jalamilt K. E. von Baeri tänavalt ning kulgeb üldiselt edelasse. Näituse tänava keskosa on Tähtvere ja Vaksali linnaosa piir. Näituse tänavaga ristuvad Veski, Taara puiestee, Kastani, Kooli, A. Haava, Vaksali tänav, Tapa–Tartu raudtee ja Lehola tänav. Näituse tänav lõpeb Veeriku linnaosas ristmikul, kus Ludvig Puusepa tänav läheb üle Ilmatsalu tänavaks. Näituse tänava pikkus on umbes 1070 meetrit. Tänava ääres asuvad Tartu Ülikooli õppehooned Näituse 2 (Uus Anatoomikum) ja Näituse 20. Tartu linnavalitsus plaanis ehitada Näituse raudteeületuskohale tunneli, kuid täiendavatel uuringutel ilmnes projektis puudusi. Ka olid Näituse tänava elanikud tunneli rajamise vastu. Projekti ellu ei viidud. Uus Anatoomikum, vaade Näituse tänavalt, 2013 Näituse 3 Puitelamu, Näituse 5 Puitelamu, Näituse 8 Vaade Vaksali ristmikult kesklinna poole Vaade kesklinna poole Raudteeülesõit Savi tänaval tegutses Tartu linna XVI algkool. Martin Šmutov: "Raad valis välja Näituse tänava liiklustunneli lahendusvariandi", Tartu Postimees, 19. juuli 2004 Jüri Saar: "Näituse tänava tunnel jääb ehitamata", Tartu Postimees, 28. mai 2008
Rahvusvaheline Artur Kapi Ühing

Rahvusvaheline Artur Kapp´i Ühing on 26. oktoobril 2001. aastal 48 inimese poolt Suure-Jaanis asutatud mittetulundusühing, mille eesmärk on Artur Kapi heliloomingu propageerimine ja levitamine, samuti teiste Suure-Jaani piirkonnaga seotud loovisikute elu ja tegevuse tutvustamine. Ühingu juhatuse esimees on Andres Uibo. Rahvusvaheline Artur Kapp'i Ühing
Kaamera

Kaamera on fototehniline aparaat, mis võimaldab andmekandjal saada üksikpilte või/ja liikuvaid pilte (järjestikuste piltide ehk kaadritena). Andmekandjaks on pikka aega olnud filmilint, seejärel ka magnetlint ning laserplaat, praegusajal peamiselt välkmälukiip (mälupulgas, mälukaardis, SSD-kõvakettas). Kaamera nimetus tuleb ladina keele sõnadest camera obscura ’pimekamber’; nii nimetati pimedat ruumi, mille seinas oleva väikese ava kaudu tekkis vastasseinal ümberpööratud kujutis ava ees olevatest esemetest või maastikust. Seesugusest pimekambrist on kirjeldusi juba alates 10. sajandist. Tänapäeval paikneb pimekamber kõige sagedamini digikaameras ja nutitelefonis: kambri avas on väike objektiiv ja tagaseinas pildisensor. Kaamerate liigid: fotokaamera ehk fotoaparaat (tänapäeval digikaamera); videokaamera; filmikaamera (professionaalne videokaamera); televisioonikaamera (kasutamiseks televisioonis). Camera obscura Camera obscura -- ENE, 1. kd. 1985, lk 678
Heliloojate Kappide majamuuseum

Heliloojate Kappide majamuuseum on heliloojate Joosep, Hans, Artur, Villem, Eugen Kapi elu ja loomingut tutvustav muuseum Suure-Jaani linnas aadressil Tallinna 30. Muuseum asub majas, mille ehitas aastail 1926–1929 Hans Kapp ja kus elas alates 1938. aastast Villem Kapp. Muuseum paikneb hoone esimesel korrusel: näituseruum, saal, magamistuba ja muusikatoaks renoveeritud söögisaal. Valdavalt pärineb eksponeeritud mööbel Hans Kapilt, osaliselt ka Joosep Kapilt. Saalis oleval klaveril on komponeerinud enamiku oma helitöödest Villem Kapp. Muusikatoas asub Eugen Kapile kuulunud tiibklaver. Muuseum asutati Suure-Jaanis 1971. aastal Viljandi Koduloomuuseumi filiaalina. 1973. aastal tehti majas põhjalik remont ja paigutati hoone seinale mälestustahvel Villem Kapile. 1996. aastast oli muuseum Suure-Jaani valla (kuni aastani 2005 Suure-Jaani linna) omandis. 1998. aastal avati muuseumis muusikatuba, kus on samast aastast toimunud ka Suure-Jaani Muusikafestivali avaüritused. Heliloojate Kappide majamuuseum
Jaan Naissoo

Jaan Naissoo (sündinud Jaan Naisson; 23. september 1903 Pärdisepa talu, Rabavere küla, Koonga vald, Pärnumaa – 4. juuli 1941 Põltsamaa) oli Eesti politseinik ja metsavend. Ta teenis Pioneerpataljonis ning konstaabli, kriminaalpolitsei agendi ja assistendina Viljandis ja Põltsamaal. 21. veebruaril 1940 anti talle Kotkaristi teenetemärgi kuldrist. Jaan Naissoo varjas end 1941. aasta küüditamise eest ja langes metsavennana võitluses hävituspataljoni vastu. Ta oli Uno Naissoo isa.
Willibald Heldt

Willibald Carl Bernhard Heldt (15. juuni 1900 Kuressaare – 16. september 1968 Stuttgart-Degerloch) oli Eesti poliitik ja õpetaja. Ta lõpetas 1919. aastal Saaremaa Eesti Segagümnaasiumi ja õppis seejärel aastail 1919–1920 Tartu Ülikooli keemiaosakonnas, 1920–1921 kaubandusosakonnas ja 1921–1923 Berliini Kaubandusülikoolis. Ta oli Korporatsioon Fraternitas Academica vilistlane. Willibald Heldt osales Vabadussõjas, oli 1926–1930 Võru saksa kooli, 1931–1939 Tallinna Hansakooli õpetaja, hiljem direktor, 1935–1938 ka Tallinna saksa algkooli juhataja, alates 1938. aastast Saksa kultuuromavalitsuse asepresident, 1939 Tallinna toomkooli direktor. 1939. aastal asus ta Saksamaale, oli Teise maailmasõja ajal sõjaväeametnik, alates 1949. aastast õpetaja Stuttgardi koolides. Willibald Heldti õemees oli laskesportlane, insener ning Paide linnategelane Boris Pertel (1888–1955). Vilistlased. Kuressaare Hariduse Kooli veebisait. ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Surmahagijas

"Surmahagijas" on kaheteistkümnest Agatha Christie jutustusest koosnev kogumik. 1995. aastal avaldatud edetabelis "The Top 100 Mystery Novels of All Time Selected" (Mystery Writers of America) asus kogumikust pärit jutustus "Süüdistuse tunnistaja" 19. kohal. "Surmahagijas" (The Hound of Death) "Punane ohusignaal" (The Red Signal) "Neljas mees" (The Fourth Man) "Mustlasnaine" (The Gipsy) "Lamp" (The Lamp) "Raadio" (Wireless) "Süüdistuse tunnistaja" (Witness for the Prosecution) "Sinise kruusi mõistatus" (The Mystery of the Blue Jar) "Sir Arthur Carmichaeli kummaline juhtum" (The Strange Case of Sir Arthur Carmichael) "Tiibade kutse" (The Call of Wings) "Viimane seanss" (The Last Seance) "SOS" (SOS) 2000. "Surmahagijas"; kirjastuse Elmatar 50. raamat sarjas "Öölane". 240-leheküljeline taskuformaadis ja pehmes köites. Inglise keelest tõlkinud Maia Planhof. Top 100 Mystery Novels of All Time Selected. Mystery Writers of America. LibraryThing The Hound of Death and Other Stories. Stories. Agatha Christie koduleht.
Peeter Lainevool

Peeter Lainevool (kuni 1905. aastani Peeter Lammas, 1905–1923 Peeter Lammas-Vildfluss; 16. august 1898 Laatre vald, Pärnumaa – 14. september 1941 Lääne-Virumaa) oli eesti eraadvokaat. Ta õppis aastail 1920–1923 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Ugala vilistlane. Ta oli Tapa linnavalitsuse juriskonsult. geni.com
Johannes Lambi

Johannes Lambi (kuni 1933. aastani Johannes Lamp; 28. märts 1898 Kobilu, Konguta vald, Tartumaa – 6. juuli 1942 Eesti) oli Eesti kohtunik. Ta õppis 1917. aastal Tartu ülikooli matemaatikaosakonnas ja 1920–1925 (lõpetas) õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Ta osales Vabadussõjas, oli 1919. aastal Rahaministeeriumi, 1923–1925 Rooma saatkonna ametnik, 1925–1934 Tallinna-Haapsalu Rahukogu kohtuameti kandidaat ja Mustvee jaoskonnakohtunik, 16. märts 1934–1941 Tallinna 10. jaoskonna kohtunik. Hukati Saksa okupatsioonivõimude poolt 15.07.1942. http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700242289&img=era0031_005_0000332_00178_t.jpg&tbn=1&pgn=9&prc=20&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=f6b95086a38abba10d560e3d20df90d8 Riigivanema otsus nr. 175 – 16. märtsist 1934 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Jamie Baulch

Jamie Steven Baulch (sündinud 3. mail 1973 Nottinghamis) on Suurbritannia kergejõustiklane (400 m ja 4×400 m). 1996 hõbemedal 4×400 m (2.56,60) 1997 maailmameister 4×400 m (2.56,65) 1997 hõbemedal 400 m (45,62) 1999 maailmameister 400 m (45,73) ; pronksmedal 4×400 m (3.03,20) 2003 pronksmedal 400 m (45,99) ; hõbemedal 4×400 m (3.06,12) 1998 Euroopa meister 4×400 m (2.58,68) 2002 Euroopa meister 4×400 m (3.01,25) 400 m jooks – 44,57, 3. juuli 1996, Lausanne. Jamie Baulch Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Peroksiidid

Peroksiidid (vananenud nimetusega ülihapendid) on teatud klass keemilisi ühendeid, mille molekulis esineb hapnik–hapnik-üksikside (-O-O-) või peroksiidanioon (O22-). Aatomite rühma O-O nimetatakse peroksürühmaks või peroksiidrühmaks. Peroksiidide O-O side on ebastabiilne ja kergesti katkeb homolüütiliselt andes väga reaktsioonivõimelised radikaalid (ROOR' → RO*+R'O*). Peroksiide kui kergesti aktiivseid radikaale moodustavaid ühendeid kasutatakse keemilise sünteesi protsessides oksüdeerijatena või radikaalreaktsioonide initsieerimiseks. Lihtsaim peroksiid on vesinikperoksiid (H-O-O-H), mida kasutatakse suurtes kogustes keemiatööstuses, keemilises sünteesis, meditsiinis, olmes jm. Anorgaanilised peroksiidid on ioonsed soola tüüpi ühendid, kuid orgaanilistes peroksiidides on aatomid seotud kovalentsete sidemetega. Orgaanilised peroksiidid on plahvatusohtlikud. Kuna need ühendid võivad valguse toimel moodustuda eetritest hapniku osalusel, siis tuleb pikemat aega seisnud eetrite destillatsioonil olla väga ettevaatlik ja eelnevalt kontrollida peroksiidide võimalikku sisaldust. Bensoüülperoksiid Vaba radikaal Radikaalreaktsioon Radikaalinitsiaator
Riho Mägi

Riho Mägi (2. detsember 1943 – 14. oktoober 2003) oli eesti tuubamängija, pedagoog ja muusikategelane. Aastatel 1970-1992 oli ta ERSO tuubamängija ja 1992-1994 direktor. Lisaks osales ta paljude ansamblite tegevuses. Lisaks tuuba- ja baritonimängule õpetas ta toonases Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, Tallinna Muusikakeskkoolis ja Tallinna Pedagoogilises Instituudis puhkpilliorkestri dirigeerimist ja ansamblimängu. Elu viimastel aastatel töötas Riho Mägi vask- ja löökpilliõpetaja ning puhkpilliorkestri dirigendina Soomes. Riho Mägi 75. sünniaastapäev; Puhkpillimuusika Koda. Riho Mägi 2. XII 1943 – 14. X 2003 Sirp