laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Punktmuusika

Punktmuusika ehk puäntillism on muusika, kus seriaalheliridade üksikhelisid esitavad pidevalt vaheldudes eri muusikariistad. Kui punkt on eraldatud fenomen, siis väli on määratud helimassidega, mida võib veel vaid (suurte arvude reegli kohaselt) statistiliselt juhtida. Seostatusest-seosetusest, punktist-helimassist tuleneb, et punktmuusika on mõeldav rohkem lokaalsetes struktuurides, rühma- või väljamuusika aga globaalsetes struktuurides (Gieseler, Walter 1975: Komposition im 20.Jahrhundert. Celle: Moeck Verlag, lk 83)
Alfred Hirv

Alfred Aleksander Hirv (26. märts 1880 Petseri lähedal – 26. mai 1918 Pihkva) oli eesti maalikunstnik. Alfred Hirv sündis Petserimaal. Ta õppis Peterburis Stieglitzi kunstikoolis ja Julius von Kleveri ateljees. Aastail 1898–1899 jätkas õpinguid Rooma Kunstiakadeemias ja 1900 Anton Ažbe kunstikoolis Münchenis. Käis õppereisidel mitmel pool Euroopas. Maalinud realistlikus akadeemilises laadis natüürmorte ja portreid ning maastiku ja olustikupilte. Alfred Hirv oli paljude Peterburi kunstiühingute liige ning tunnustatud natüürmordimeister. Alfred Hirv, järgis oma teostes vanade hollandi meistrite traditsioone. Tema tööde meelelaad on kammerlik – tema natüürmortidele on iseloomulikud neutraalsel foonil lauaserval esiplaanile nihutatud, suures mastaabis kujutatud ning harmoonilisse staatilisse kompositsiooni seatud pretensioonitud esemed, mida elustab rahulik hajutatud valgus. Esmaesinemine 1897 Tartus baltisaksa kunstnike näitusel. Osales paljudel Peterburi kunstinäitustel. Oli Peterburi Kunstnike Seltsi liige. "Akt roosiga" "Natüürmort kannu ja viinamarjadega" "Natüürmort viinamarjadega" "Nelgid ja ploomid" "Natüürmort vähiga" "Natüürmort" "Alfred Hirv". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 27. novembril 2012.
Originaal

Originaal (ladina keeles originalis, prantsuse keeles original) on algne, personaalne, kaasasündinud või loodud objekt. Schopenhauer (1788-1860) ütleb (Vierf. Wurzel des Satzes vom zureich. Grunde S. 103): das mit Hilfe anschaulicher Vorstellungen operierende Denken ist der eigentliche Kern aller Erkenntnis, indem er zurück geht auf die Urquelle; auf die Grundlage aller Begriffe. Daher ist es der Erzeuger aller wahrhaft originellen Gedanken, aller ursprünglichen Grundansichten und aller Erfindungen, sofern bei diesen nicht der Zufall das Beste getan hat.«  Originaali vastandiks võib olla näiteks mutatsioon, koopia, reproduktsioon. Kirjanduses vastandatakse originaali kui algkuju ehk algupärandit tõlkele või tõlgendusele. Friedrich Kirchner 1907. original. Wörterbuch der philosophischen Grundbegriffe
Nõukogude kultuuripoliitika

Totalitaarsel perioodil oli kultuuripoliitika läbinisti totalitaarne, ideoloogia kehtestamisel kasutati kultuuripoliitiliste instrumentidena: tsenseeritud ajakirjandust ja teisi võimule allutatud massiteabevahendeid, mille tulemusel alternatiivne avalikkus enamal või vähemal määral puudus juhtnööre (või ka otseseid käske) loomingulisele intelligentsile ehk riikliku propaganda ülimuslikkust loometegevuses; tihedat ülalt kontrollitavat ja hierarhilist institutsionaalset võrgustikku (nii maal kui linnas, nii professionaalidele kui harrastajatele) tsentraliseeritud riiklikku rahastamist, mis keskendus ülalt juhitavatele ideoloogiliselt lojaalsetele institutsioonidele; vaba kodanikualgatuse riigistamist, kontrollimist või asendamist riikliku sunniga Kõik need kultuuripoliitika instrumendid iseloomustavad Eesti kultuuripoliitikat aastail 1934-1991 ehk kogu (pro)totalitaarset perioodi. Nõukogude võim võttis üle tolleaegse Euroopa kohta väga korralikult töötava Pätsi loodud kultuuripoliitika institutsiooniline mudeli, muutes selle totalitaarseks ja kehtestades selle sees oma ideoloogia. Kulbok-Lattik, Egge 2008, Eesti kultuuripoliitika ajaloolisest periodiseerimisest
Roland Buck

Roland Buck (13. juuni 1913 Everett, Washingtoni osariik – 1979) oli USA pastor. Idaho osariigis Boise'i linnas Assembly of Godi pastorina töötades kohtus ta 1970. aastate lõpus enda sõnul 27 korda inglitega, sealhulgas Gabrieli ja Miikaeliga. Neid kohtumisi ja neil saadud sõnumeid kirjeldab ta raamatus "Angels on Assignment". John Crowder. Imetegijad, usupuhastajad ja uusmüstikud, Charismata Ministries 2009, tõlkinud Riina Aasa, lk 272–274. Raamat "Angels on Assignment (PDF-fail)
Käina vald

Käina vald oli vald Hiiu maakonnas. 20. detsembril 2016 kirjutasid Hiiu vald ja Käina vald alla ühinemislepingule, millega loodi Hiiumaa vald. Käina vallavanem oli Omar Jõpiselg. Käina vald moodustati 1992. aasta 10. septembril. Vallavanemana töötas ka Üllar Padari (†2018). Käina vallas oli üks alevik (Käina) ja 34 küla: Aadma, Allika, Esiküla, Jõeküla, Kaasiku, Kaigutsi, Kassari, Kleemu, Kogri, Kolga, Kuriste, Laheküla, Lelu, Ligema, Luguse, Moka, Mäeküla, Mäeltse, Männamaa, Nasva, Niidiküla, Nõmme, Nõmmerga, Orjaku, Putkaste, Pärnselja, Ristivälja, Selja, Taguküla, Taterma, Utu, Vaemla, Villemi, Ühtri. Käina vallamaja Käina kiriku varemed Putkaste peahoone Kuriste kirik Kassari tuuleveski Kassari kabel Orjaku sadama sihi ülemine tulepaak Maakatastri statistika, vaadatud 24.03.2020. Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Samm lähemale ühtsele Hiiumaale. Hiiu valla koduleht, vaadatud 21.12.2016 Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014 Harju maakonna Keila ja Loksa valla, Hiiu maakonna Käina ja Lauka valla ning Kärdla linna, Jõgeva maakonna Saare valla ja Mustvee linna, Kohtla-Järve linna Püssi alevi ning Võru maakonna Misso valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta "KONTAKT". Hiiumaa Omavalitsuste Liit. 2018. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. juuli 2017. Vaadatud 4. detsembril 2018. Nele-Mai Olup, Sven Randlaid (3. detsember 2018). "Hiiumaal hukkus veoki ja sõiduauto kokkupõrkes endine Käina vallavanem". Postimees. Vaadatud 3. detsembril 2018.
Ambassa

Ambassa on linn Indias Tripura osariigis, Dhalai ringkonna halduskeskus.
Küllastumata lahus

Küllastumata lahus on lahus, milles tingimusi (temperatuur, rõhk) muutmata saab veel lahustatavat ainet lahustada. Küllastunud lahus
Musikē

Musikē ehk mousikē (kreeka keeles μουσική 'muusade kunst') on lauldes ettekantud luule. Kreekalik mõiste musikē kujunes välja kreeka kultuuris 5. sajandiks eKr. See mõiste hõlmab poeesiat ja muusikat lahutamatus ühtsuses. Poeesia ja muusika täielik ja meie päevil raskesti ettekujutatav ühtsus hakkas hellenismiajastul (330–146 eKr) aegamisi lagunema ja alles sellest alates võib rääkida luulest ja muusikast omaette kunstidena. Toomas Siitan (1998) "Õhtumaade muusikalugu I", lk 17
Metskannikesed

"Metskannikesed" on eesti mängufilm aastast 1980. Filmi tegevus toimub Teise maailmasõja järgses Eestis. Eesti NSV RJM 2. osakonna agent Rein juhib välisriikide saadetud agentide kinnipüüdmise operatsiooni. Tõnu Kark – Rein Rudolf Allabert – Andres Aarne Üksküla – Juhan Enn Klooren – Kristjan Robert Gutman – Kalev Arvo Kukumägi – Tõnu Sulev Luik – Sander Jüri Järvet – apteeker Lipp Tõnu Mikiver – Anti Tõnu Saar – Lauri Metskannikesed andmekogus IMDb (inglise)
Suhkruvatt

Suhkruvatt on suhkrust valmistatud õhuline vatilaadne maiustus. Suhkruvati loomulik värvus on valge, värvilist suhkruvatti tehakse toiduvärvi lisades.
2A36 Giatsint-B

152 mm haubits/kahur 2A36 Giatsint-B on Nõukogude Liidus valmistatud välihaubits. On kasutuses tänapäeval. GRAU koodnimetus 2A36. Relval on märkimisväärne laskekaugus – 28,5 km ja mürsu algkiirus 945 m/s. Relv kaalub 9,76 t ja seda aitab teenindada hüdraulikasüsteem koos elektrisüsteemiga. Relva on toodetud alates 1976. aastast ja see on u 10 riigi relvastuses. Uuemal ajal on lisatud veel tänapäevastavad moderniseeringud. Valmistatud on ka liikursuurtüki versioon Giatsint-S.  Ukraina  Venemaa Олексій Тригуб. «Гіацинти» на полігоні - АрміяInform, 23.02.2021 (vaadatud: 07.02.2022)
2A65 Msta-B

152 mm välihaubits 2A65 Msta-B (Мста–Б) on Nõukogude Liidus valmistatud keskmine välihaubits. GRAU koodnimetus 2A65. Kaliiber: 152,4 mm Raua pikkus: 53 kaliibrit Laskesektor: +/- 27° Tõstenurk: -3...+70° Mürsu algkiirus: 828 m/s Maksimaalne laskekaugus: 24,7 km Laskekiirus: 6-7 lasku/min Mürsu kaal: 43,6 kg (OF45) Kaal: 6800 kg (laskeasendis) Pukseerimiskiirus: 80 km/h (maanteel) Standardveduk: Ural-4320, KrAZ-260 Meeskond: 8 Msta-B väljatöötamine algas 1976. Peakonstruktor oli G. I. Sergejev. Eelkäija oli 152 mm haubits D-20. Relvastusse võeti 1986 ja seeriatootmine algas 1987. On seni Venemaa suurtükiväe relvastuses. Relv oli kasutusel Venemaa-Gruusia sõjas 2008 ja on kasutusel 2014. aastal alanud Donbassi sõjas. 1989. aastal võeti relvastusse ka sama relva baasil valmistatud liikursuurtükk Msta-S.  Venemaa  Valgevene  Ukraina  Kasahstan  Gruusia  Nõukogude Liit "Pod Gorłówką „objawił się" Specnaz GRU, a w okolicach Doniecka – samochody opancerzone „Tigr" (03.05.2015)" (poola). "Wschodnik". 03.06.2015. Vaadatud 04.06.2015. "Боевики усиливают группировку под Луганском, а под Донецком «всплыли» бронеавтомобили «Тигр», - WSCHODNIK" (vene). Infovastupanu. 04.06.2015. Originaali arhiivikoopia seisuga 10.06.2015. Vaadatud 04.06.2015. Бригада імені князя Вітовта знешкодила три БМП росіян (vaadatud: 14.06.2022) Tutvustav video kene k. Warfare.ru
Öö on öö

"Öö on öö" on Indrek Hirve (tekstid) ja Heikki Kalle (kõik lauluviisid v.a. "Suur nukker kuu", mis on Jaan Söödi sulest) koostöös 1998. aastal sündinud helisalvestis. Laule laulavad Tõnis Mägi, Kärt Johanson, Riho Sibul ja Jaan Sööt. Üks tüdruk nutab hommikuti õues Kui joome veini Meretuul Suur nukker kuu Pool tinarasket kuud Sõjasulase laul Läbipaistev kuu Su sosin lõikas Kaks vahast õuna Ah alati on hilja Pargilinnud Näputäis püssirohtu Lume värvid
2S5 Giatsint-S

152 mm liikurhaubits 2S5 Giatsint-S (vene keeles Гиацинт–С) on Nõukogude Liidus valmistatud keskmine liikurhaubits. GRAU indeks 2S5, NATO M1981. Vene kaliibrisüsteemi järgi nimetatakse ka kahuriks. Giatsint-S töötati välja 1970. aastail ja selle seeriatootmine algas 1976. Laskeseade on võetud välisuurtükilt Giatsint-B.  Eritrea – 13 tk seisuga veebruar 2024.  Ukraina  Usbekistan  Valgevene – 107 tk seisuga veebruar 2024.  Venemaa – 120 tk teenistuses ja 550 hoiul seisuga veebruar 2024.  Etioopia  Nõukogude Liit  Soome Giatsint-S Soome kaitsejõududes ЗСУ показали трофейну техніку, захоплену у росіян (відео) (vaadatud: 09.01.2023) На Півдні України тривають навчання артилеристів (vaadatud: 09.07.2022) The Military Balance 2024. – Lk 193. The Military Balance 2024 / International Institute for Strategic Studies. – Abingdon: Taylor & Francis, 2024. – 552 p. – ISBN 9781032780047.
Kõrgessaare vald

Kõrgessaare vald oli vald Hiiu maakonnas. Vald moodustati 10. septembril 1992. 1992–1993 kandis vald nime Lauka vald. 28. juunil 1993 muudeti nimi Kõrgessaare vallaks. 2013. aasta oktoobris ühines vald Kärdla linnaga Hiiu vallaks. Samal ajal olid Hiiumaal ka Emmaste, Käina ja Pühalepa vald. Kõrgessaare vallas oli üks alevik (Kõrgessaare) ja 58 küla: Heigi, Heiste, Heistesoo, Hirmuste, Hüti, Isabella, Jõeranna, Jõesuu, Kalana, Kaleste, Kanapeeksi, Kauste, Kidaste, Kiduspe, Kiivera, Kodeste, Koidma, Kopa, Kurisu, Kõpu, Laasi, Lauka, Lehtma, Leigri, Lilbi, Luidja, Malvaste, Mangu, Mardihansu, Meelste, Metsaküla, Mudaste, Mägipe, Napi, Nõmme, Ogandi, Ojaküla, Otste, Palli, Paope, Pihla, Poama, Puski, Reigi, Risti, Rootsi, Sigala, Suurepsi, Suureranna, Sülluste, Tahkuna, Tammistu, Tiharu, Viita, Viitasoo, Vilima, Villamaa, Ülendi. Kaibaldi nõmm Hiiu vald Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 1.04.2020. Statistikaamet, vaadatud 6.06.2021. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Kõrgessaare vald. Ajalugu (vaadatud 21.06.2020) KNAB (vaadatud 23.01.2018) Siseministeerium Tekib seitse tugevat valda. 2013 Kõrgessaare valla koduleht "Vaesunud Kõrgessaare vald kaalub ühinemist Kärdlaga" Maaleht, 5. veebruar 2013
2S9 Nona-S

2S9 Nona-S (vene keeles 2С9 «Нона-С») on Nõukogude Liidus valmistatud soomustatud 120 mm liikurmiinipilduja dessandi lahingumasinast edasi arendatud veermikul. GRAU koodnimetus on 2S9. Miinipilduja laskekaugus: 7100 m Miinipilduja laskekiirus: 6–8 lasku/min Lahingkomplekt: 25 miini Laskesektor: ±35° Pikkus: 6,02 m Kaal: 8,7 t Soomuskaitse: 15 mm Kiirus: 60 km/h Meeskond: 4 Nona-S miinipilduja 2A60 on tagantlaetav ning sellega on võimalik tulistada ka vastavate mürskudega, mis lendavad miinidest kaugemale – 8,7 km, algkiirusega 367 m/s. Tulistada on võimalik ka täielikult otsesihtimisega (üla-trajektoorita). Nona-S on praktiliselt universaalselt kasutatav nii miinipilduja, kahuri kui ka haubitsa funktsioonides. 1960.–1970. aastail püüti pikemat aega lahendada dessantvägedele kerge kaudtuletoetusmasina valmistamise probleemi. Kõik variandid osutusid ebasobivaiks. Alles pärast BTR-D kasutuselevõttu saadi sobiv veerimik, mis kandis universaalselt 120 mm relva. Nona-S tootmist alustati 1981. aastal ja see oli mõeldud peamiselt õhudessantvägedele. Esmakordselt näidati relva paraadil avalikult 1985. Relvasüsteem näitas end heast küljest Afganistani sõjas. Legendi järgi sai relv nime "Nona" mitte lillenimetusest, vaid nimetusest "Новое Орудие Наземной Артиллерии" ('uus suurtükk maismaa suurtükiväele'). Masinast on Venemaal valmistatud versioon BTR-80 veermikul – 120mm Nona-SVK (GRAU indeks 2S23) ja veokiga haakes veetav versioon 120mm 2B16 Nona-K (GRAU indeks 2B16). Kokku on toodetud u 1000 miinipildujat, millest üle 800 on siiani relvastuses eri riikides.  Ukraina  Venemaa enamus (u 600)[viide?] Ukraina 2S9 Nona-S 2018. aastal Venemaa 2S9 Nona-S 2018. aastal 2S31 Vena Воїни ЗСУ "клацають" танки рашистів рідкісною САУ 2С9 "Нона-С" (відео) (vaadatud: 08.07.2022) Nona-S põhijoonised
2S1 Gvozdika

122 mm liikurhaubits 2S1 Gvozdika ('nelk') on Nõukogude Liidus toodetud soomustatud liikursuurtükk, mis on valmistatud soomustransportööri MT-LB baasil ja laskeseade on modifitseeritud välihaubitsalt D-30. GRAU koodnimetus 2S1. Laskeseade Kaliiber: 122,4 mm Laskekaugus: 15,2 km Tõstenurk: -3...+70° Laskesektor: 360° Lahingkomplekt: 40 mürsku, sh 5 kumulatiivmürsku Laskekiirus: 5 lasku/min Panoraamsihik: PG-2 (kollimaator K-1) Teleskoopsihik: OP 5-37 Massiandmed ja mõõdud Kaal: 15,7 T Pikkus: 7,26 m Laius: 2,85 m Kõrgus: 2,73 m Kliirens: 0,4 m Liikuvus Mootor: diisemootor YaMZ-238N V-8 Mootori võimsus: 300 hj Kiirus maanteel: 60 km/h Kiirus maastikul: 30 km/h Sõidukaugus maanteel: 500 km Muud andmed Laskevalmiduse saavutamise aeg: 2 min Soomuskaitse: kuni 20 mm Meeskond: 4 (meeskonnaülem, sihtur, laadur, juht-mehaanik); lisaks võib olla 2 mürsukandjat positsioonil. Suurtüki veermik on valmistatud soomustransportööri MT-LB baasil ja laskeseade on modifitseeritud välihaubitsalt D-30. Mootor asub korpuse keskosas, tagaosas on lahingruum. Torni on võimalik pöörata 360°. Masin on ujumisvõimeline. Veekogu ületamise ajaks vähendatakse lahingukomplekti 30-ni. Relv on valmistatud 1960. lõpus ja võeti relvastusse 1970. alguses. Seeriatootmine algas 1972. Esmakordselt näidati avalikult paraadil Poolas 1974. aastal. Lisaks Venemaale on relva toodetud ka Bulgaarias ja Poolas. Osalenud mitmes külma sõja aegses ja hilisemas relvakonfliktis. Ukraina kasutas seda relva 2023. aastal. Oli üks toodetumaid liikursuurtükke. 2024. aasta seisuga on kasutusel järgmistes riikides:  Alžeeria  Angola  Armeenia  Aserbaidžaan  Bulgaaria  Eritrea  Etioopia  Horvaatia  Iraan  Jeemen  Lõuna-Sudaan  Kasahstan  Kongo Demokraatlik Vabariik  Kongo Vabariik  Kuuba  Kõrgõzstan  Poola  Rumeenia  Serbia  Soome  Süüria  Sudaan  Zimbabwe  Tadžikistan  Tšaad  Türkmenistan  Ukraina  Uruguay  Usbekistan  Valgevene  Venemaa  Vietnam Королівська бригада показала у дії польську САУ “Гвоздика” (vaadatud: 25.12.2022) Сітка врятувала САУ “Гвоздика” від “Ланцета” (vaadatud: 15.03.2023) Військові України з “Гвоздики” знищили бронетехніку росіян (vaadatud: 01.04.2022)
Puriliblikas

Puriliblikas (Iphiclides podalirius) on ratsulibliklaste sugukonda puriliblika perekonda kuuluv liblikas. Teaduslikult kirjeldas teda esimest korda Jacob Hübner aastal 1807. Nime podalirius sai ta vanakreeka mütoloogia tegelaskuju Podaleiriose järgi, kes oli arstiteaduse jumala Asklepiose poeg. Puriliblikas elab Lõuna- ja Kesk-Euroopas ning Põhja-Aafrikas. Tema levila põhjapiir kulgeb 52°–54° põhjalaiusel ning läbib Saksimaad ja Kesk-Poolat. Eestis on teda kohatud üksikutel kordadel . Soodsatel aastatel on ta jõudnud ka Briti saartele ja Soome. Aasias elab ta Väike-Aasias, Taga-Kaukaasias, Araabia poolsaarel, Indias ja Lääne-Hiinas. Alpides leidub teda kuni kõrguseni 1600 m. Kaspia madalikul ja Lääne-Kasahstanis suudab ta elada üksnes seal, kus inimene on loonud selleks sobivad tingimused. Ta armastab elada laukapuude läheduses, samuti istandustes. Laukapuupõõsastike maharaiumise tõttu on puriliblikas muutunud haruldasemaks. Luksemburgis, Poolas, Saksamaal, Slovakkias, Tšehhis, Ukrainas, Ungaris, mõnes Venemaa oblastis ja mõnes Austria provintsis on puriliblikas looduskaitse all. Tema tiibade siruulatus on 68–72 mm. Emased on isastest suuremad. Tiivad on üldiselt helekollased. Kummalgi eestiival on 7 kiilukujulist musta triipu, mis on tiiva esiservaga risti. Tagatiibadel on umbes 15 mm pikkused jätked, nende alusel on silmtäpp. ♂ ♂ △ ♀ ♀ △ Puriliblikal on mitu alamliiki. Alpides elab I.p. inalpina, mille tiivad on laiemad ja lühemad, tagatiiva jätked on lühemad, aga mustad triibud tiibadel laiemad. Alamliigi I.p. virgatus tiivad on lumivalge taustaga. Pürenee poolsaarel elab alamliik I.p. feisthamelli, mida mõned teadlased peavad eraldi liigiks ja mille isastel on esitiivad kollakasoranži ääristusega. Aastas on puriliblikal kaks põlvkonda. Esimene põlvkond ilmub mai keskel ja lendab juuni alguseni, teine lendab juulis ja augustis. Levila põhjaosas, Alpidest põhja pool on ainult üks põlvkond, mis lendab maist juulini. Puriliblikas eelistab sooje piirkondi, kus kasvab põõsaid. Talle sobivad metsalagendikud, välud ja hõrendikud. Tihti tuleb ta aedadesse ja parkidesse. Kevaditi meeldib tal toituda mitmesuguste põõsaste, näiteks sireli õitel. Suvel köidavad neid sarikaliste suured õisikud. Puriliblika röövikute toidutaimed on viirpuud. Vastkoorunud röövikud on tumedad kahe suurema ja kahe väiksema roheka laiguga seljal. Hiljem on röövikud rohekad kollakate selja- ja külgtriipudega. Suvised nukud on reeglina rohelised, talvituvad nukud on pruunid. Palju talvituvaid nukke satub mitmesuguste vaenlaste saagiks. Talvituvad üksnes nukud. J. Viidalepp, H. Remm. "Eesti liblikate määraja". 1996 Puriliblikas andmebaasis eElurikkus
Kelowna

Kelowna on linn Kanadas Briti Columbia provintsis. Asub Lääne-Kanadas Okanagani järve kaldal. Linna ümbruses on pehme kliima, mistõttu see on Kanada peamine viinamarjakasvatuspiirkond. Suvel on õhutemperatuur keskmiselt 27 °C ja talvel 0 °C. Kelowna asutati 1859. aastal, linnaks sai 1905. 2003 toimunud metsatulekahjus hävis üle 200 maja ja umbes 30 000 inimest tuli ajutiselt evakueerida. Elanike arv halduspiires oli 2006. aastal 106 700. Canada 2021 Census Kelowna koduleht
Jeff Wall

Jeff Wall (sündinud 29. septembril 1946 Vancouver) on Kanada fotokunstnik. Jeff Walli isikunäituse kajastus MoMA kodulehel (2007) Jeff Walli isikunäituse kajastus Tate Moderni kodulehel (2005–2006) David Shapiro intervjuu Jeff Walliga (1999) ajakirjas Museo Jeff Wall Artcyclopedias
Fotograafide loendid

Eesti rahvusest või Eestis tegutsevaid fotograafe loetletakse Eesti fotograafide loendis Muu maailma fotograafe loetletakse Välismaa fotograafide loendis
Välismaa fotograafide loend

Siin on loetletud tuntud välismaa fotograafe. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Julius Aagaard, taani fotograaf Rolf Magdal Aagaard, norra pressi- ja loodusfotograaf Mikkel Aaland, USA fotograaf Giorgi Abdaladze Ansel Adams, USA fotokunstnik Robert Adams, USA fotograaf Igor Amelkovich Diane Arbus, USA fotograaf Antony Armstrong-Jones Yann Arthus-Bertrand Attila Bartis Hippolyte Bayard Jean-Marc Bouju, prantsuse fotograaf Jacques Bourboulon Hermann Wilhelm Brandt Brassaï Knut Bry, norra fotograaf Alfred Buckham, briti fotograaf Carl Oswald Bulla Jean Daniel Cadinot Julia Margaret Cameron Robert Capa, USA fotokunstnik Lewis Carroll Henri Cartier-Bresson, prantsuse fotokunstnik Michel du Cille, USA pressifotograaf Lucien Clergue, prantsuse fotograaf Anton Corbijn, hollandi fotograaf Louis Daguerre Augusto De Luca Robert Doisneau Arthur Elgort Ludmila Foblová, tšehhi fotokunstnik Grigori Galitsõn, vene aktifotograaf Ralf Ginter, saksa linna- ja loodusfotograaf Anne Helene Gjelstad, norra fotograaf Raoul Grimoin-Sanson Alexander Gronsky Hervé Guibert Andreas Gursky, saksa fotokunstnik Rawi Hage, Kanada fotograaf David Hamilton, inglise fotograaf Hans Hartung Hannu Hautala, soome loodusfotograaf Petter Hegre, norra aktifotograaf Lewis Hine, USA sotsioloog ja fotograaf Heinrich Hoffmann, saksa fotograaf George Hoyningen-Huene, moefotograaf Eikoh Hosoe, jaapani fotograaf Astrid Kirchherr, saksa fotograaf ja kunstnik Andréas Kontokánis, kreeka fotograaf ja malekohtunik David LaChapelle Peter Lindbergh Lazar Lissitski Ruslan Lobanov Peter Magubane, Lõuna-Aafrika Vabariigi pressifotograaf (1932–2024) Robert Mapplethorpe, Ameerika Ühendriikide fotograaf ja kunstnik (1946–1989) Villi Melnikov, vene fotokunstnik Tina Modotti, itaalia näitleja, fotograaf ja revolutsionäär (1896–1942) Pierre Molinier, prantsuse maalikunstnik ja fotograaf (1900–1976) Eadweard Muybridge Nadar Helmut Newton Nikolai Nyländer Rebekka Guðleifsdóttir Bettina Rheims Leni Riefenstahl Manuel Rivera-Ortiz Aleksandr Rodtšenko, vene fotokunstnik Jiří Růžek, tšehhi fotokunstnik Lucas Samaras, kreeka päritolu USA fotograaf Tom Sandberg, norra fotokunstnik Jan Saudek, tšehhi fotokunstnik Terje Sorgjerd, norra fotograaf Edward Steichen, USA fotokunstnik Alfred Stieglitz, USA fotograaf Paul Strand Thomas Struth, saksa fotokunstnik Juergen Teller, moefotograaf Everard Ferdinand im Thurn, antropoloogiafotograaf Spencer Tunick Nick Út, vietnami päritolu USA pressifotograaf Robert Vano, tšehhi fotokunstnik Carl Van Vechten, USA fotograaf Priit Vesilind Dima Vesnine, prantsuse fotograaf Jeff Wall, Kanada fotokunstnik Carl Warner, inglise fotograaf Edward Weston, USA fotograaf Herman de Wetter, Eestis sündinud baltisaksa päritolu USA fotograaf Francesca Woodman, ameerika fotograaf
Dénes Farkas

Dénes Kalev Farkas (sündinud 2. juulil 1974 Budapestis) on Tallinnas elav ja töötav eesti-ungari postkontseptualistlik fotokunstnik. Farkase teoste läbivaks jooneks on alates 2000. aastate teisest poolest olnud eesmärk redutseerida vaadeldav sotsiaalne struktuur võimalikult lakoonilise fotot ja pildiallkirja ühendava esitlusmudeli kujule. 2013. aastal esines Dénes Farkas Veneetsia biennaali Eesti paviljonis näitusega "Evident in Advance". Ruudi, Ingrid (toim.) 2017. Dénes Farkas. How-to-calm-yourself-after-seeing-a-dead-body Techniques. Tallinn: Lugemik. [Eesti keeles.] ISBN 978-9949-9934-1-3 Ruudi, Ingrid (ed.) 2017. Dénes Farkas. How-to-calm-yourself-after-seeing-a-dead-body Techniques. (Cullen, Adam; Ruudi, Ingrid, trans.) Tallinn: Lugemik. [Inglise keeles.] ISBN 978-9949-9934-0-6 2010 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti aastapreemia (näituse "Let's play ehk mäng on läbi" eest Hobusepea galeriis ning esinemiste eest kuraatorinäitustel "Blue Collar Blues" ja "Next to Nothing") 2013 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (meeldejääva Eesti paviljoni ekspositsiooni eest 55. rahvusvahelisel Veneetsia kunstibiennaalil) 2014 stipendium "Ela ja sära" 2018 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (kompaktse isikunäituse „Kui ma sulen oma silmad“ eest Tartu Kunstimajas, mis sidus kujundlikult tervikuks tajude ja mälu toimemehhanismid) Vt täpsemalt https://web.archive.org/web/20130206125340/http://www.evident-in-advance.com/ Kunstniku koduleht Dénes Farkase tööd Fotokunstnike Ühenduse kodulehel http://www.delfi.ee/teemalehed/denes-kalev-farkas Dénes Farkase isikunäituse "15 portreed" tutvustus Hobusepea galerii veebilehel (2004) Johannes Saar. "Külmkapp kultuurivaramuks" Eesti Päevaleht, 21. jaanuar 2004 Dénes Farkase isikunäituse "Autoportree" tutvustus Draakoni galerii veebilehel (2005) Ants Juske. "Vaikivad fotod näitavad nukrat poeesiat ja kivistunud julmust" Eesti Päevaleht, 6. veebruar 2009