laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tiiu Trisberg

Tiiu Trisberg (15. november 1942 Soodla) on eesti õpetaja ja koolijuht. Aastatel 1950–1957 õppis ta Krasnojarski krais ja lõpetas 7-klassilise kooli. Kodumaale saabudes lõpetas ta Kehra töölisnoorte keskkooli vene osakonna. 1962. aastal asus ta Tartu ülikoolis vene filoloogiat õppima. 1997. aastal lõpetas ta Tallinna Ülikoolis koolijuhtimise eriala. Aastatel 1960–1962 töötas ta Kehra tehase raamatukogus. Alates 1962. aastast töötas ta Tuhala 8-klassilises Koolis vene keele õpetajana. Aastatel 1978–1990 töötas ta vene keele õpetajana Jõelähtme 8-klassilises Koolis (alates 1984. aastast Kostivere 8-klassiline Kool). Aastatel 1990–2002 oli ta Anija algkooli juhataja. Pärast Anija kooli sulgemist on Tiiu Trisberg töötanud Tallinna Õismäe Humanitaargümnaasiumis, Aruküla waldorfkoolis ja Kostivere Põhikoolis. 1990. aastal asus Tiiu Trisberg kohaliku rahva soovil ja Anija Muinsuskaitse Seltsi algatusena taastama kooli Anija mõisas. 1997 – aasta õpetaja[viide?] Tiiu Trisberg sündis Anija vallas Soodlavabriku talus. 1949. aastal küüditati ta koos perega Siberisse. 1958. aasta suvel pere vabastati ja Anija kolhoosi esimehe loal asuti elama oma koju – Soodlavabriku tallu. Ants Miidla, ANIJA KOOL, veebiversioon (vaadatud 18. septembril 2017) Tiiu Trisberg (sündinud 15.11.1942), veebiversioon (vaadatud 18. septembril 2017)
Jelnja rajoon

Jelnja rajoon (vene keeles Ельнинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Smolenski oblasti kaguosas. Rajooni keskus on Jelnja linn. Rajoon piirneb põhjas Dorogobuži rajooniga, kirdes Ugra rajooniga, idas Kaluga oblastiga, lõunas Roslavli rajooniga, edelas Potšinoki rajooniga ja läänes Glinka rajooniga. Rajooni pindala on 1808,15 km². Elanike arv oli 2005. aastal 15 784. Jelnja rajooni asulad kuuluvad ühe linnaasunduse (Jelnja linna) ja kolme külaasunduse koosseisu. Rajooni tähtsamad jõed on Uža, Strjana, Ugra, Usija ja Demina. Q126974795
Vladimir Vassiljev

Vladimir Viktorovitš Vassiljev (vene keeles Владимир Викторович Васильев; sündinud 18. aprillil 1940 Moskvas) on vene balletitantsija, ballettmeister ja koreograaf. Pärast Suure Teatri Koreograafiakooli lõpetamist 1958. aastal asus Vassiljev balletisolistina tööle Moskva Suures Teatris, oli seal juhtiv balletisolist kuni 1988. aastani. Koreograafina töötas ta juba tegevtantsijana alates 1971. aastast. Pärast GITIS-e režiiteaduskonna ballettmeistriosakonna lõpetamist 1982. aastal on ta tegutsenud samas koreograafia õppejõuna (kuni aastani 1995), aastatel 1985–1995 oli ta koreograafiakateedri juhataja. 1989. aastast on ta professor. Aastatel 1995–2000 oli ta Suure Teatri direktor ja balletitrupi kunstiline juht. 1964 – Varna rahvusvahelise balletikonkursi Grand Prix of Varna 1964 – Vene NFSV teeneline kunstnik 1969 – Vene NFSV rahvakunstnik 1970 – Lenini preemia 1973 – NSV Liidu rahvakunstnik 1976 – Lenini orden 1977 – NSV Liidu riiklik preemia 1995 – Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli auprofessor 2000 – orden Teenete eest Isamaa ees IV järk  2000 – Pablo Picasso nimeline medal 2008 – orden Teenete eest Isamaa ees III järk 2021 – valiti Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks Tema abikaasa oli Suure Teatri priimabaleriin Jekaterina Maksimova (1939–2009). Presidendi ukaas, 18. aprill 2000 Presidendi ukaas, 1. detsember 2008  Vladimir Vassiljev – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Dorogobuži rajoon

Dorogobuži rajoon (vene keeles Дорогобужский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Smolenski oblasti keskosas. Rajooni keskus on Dorogobuži linn. Rajoon piirneb põhjas Safonovo rajooniga, kirdes Vjazma rajooniga, idas Ugra rajooniga, lõunas Jelnja rajooniga, edelas Glinka rajooniga, läänes Kardõmovo rajooniga ja loodes Jartsevo rajooniga. Rajooni pindala on 1772 km². Elanike arv oli 2008. aastal 29 800. Dorogobuži rajooni asulad kuuluvad kahe linnaasunduse (Dorogobuži linna ja Verhnedneprovski alevi) ning kaheteistkümne külaasunduse koosseisu. Q126974795
Maremma-Abruzzo karjakoer

Maremma-Abruzzo karjakoer on Kesk-Itaaliast Apenniinidega piirnevatest Abruzzo, Maremma ja Marsica piirkondadest pärinev koeratõug. Koera kasutatakse peamiselt karja kaitseks ja vara valveks. "CANE DA PASTORE MAREMMANO ABRUZZESE" (pdf) (inglise). FCI. Vaadatud 16.09.2017. Desmond Morris: Dogs, North Pomfret, Vermont 2008, ISBN 978-1-57076-410-3  Maremma-Abruzzo karjakoer – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Maremma-Abruzzi lambakoer saidil koer.ee
Sarõal Afanasjev

Sarõal Anufrijevitš Afanasjev (vene keeles Сарыал Ануфриевич Афанасьев; sündinud Handõgas Tompo ulussis Sahhas) on jakuudi balletitantsija, Sahha teeneline kunstnik. Ta on 2016. aastast Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Akadeemilise Muusikateatri balletisolist. 2002. aastal asus Sarõal Afanasjev õppima Jakutski koreograafiakooli Gulnara Dulova klassi. 2003. aastal sai ta Natalja Posselskaja õpilaseks. Pärast koreograafiakooli lõpetamist 2010. aastal asus ta balletisolistina tööle Sahha ooperi- ja balletiteatrisse. Ta on lõpetanud Arktika Riikliku Kunstide ja Kultuuri Instituudi. 2012 – ülevenemaalise konkursi "21. sajandi ballett" diplomand 2013 – Juri Grigorovitši rahvusvahelise konkursi "Maailma noor ballett" laureaat 2015 – ajakirja Balet ("Балет") balletiauhind Tantsu Hing 2016 – Juri Grigorovitši rahvusvahelise konkursi "Maailma noor ballett" teine preemia 2016 – üleliidulise balletiartistide ja koreograafide konkursi teine preemia 2017 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi teeneline kunstnik Известный танцор Сарыал Афанасьев. ysia.ru О награждении государственной наградой Республики Саха. ysia.ru Солист якутского балета приглашён в Московский музыкальный театр. news.ykt.ru Балетный приз "Душа танца" получат 15 новых лауреатов. tvkultura.ru
Candida albicans

Candida albicans on seeneliik Candida perekonnast. Candida albicans võib mitmete tegurite toimel elusorganismides paljuneda ohtlikuks seenpatogeeniks. Candida albicans'iga kommensalismis elavad organismid pole teada, uuringute kohaselt eluneb seen ühes biokiles vahel koos Candida auris'e ja bakteri Staphylococcus aureus'ega ja kuulub mitmete loomade, näiteks lindude, maoliste ja imetajate mikrofloorasse. Candida albicans kuulub ka inimese normaalse naha-, limaskesta ja tupe mikrofloorasse, st elab inimese nahal ja limaskestadel; siin hoiavad tema vohamist kontrolli all teised normaalse mikrofloora mikroobid ning ka katteepiteeli toodetud antimikroobsed ained. Candida albicans'i peetakse oportunistlikuks pärmseenhaiguse tekitajaks osadel, peamiselt immuunpuudulikkuse seisunditega eri vanuses inimestel (vastsündinutest vanuriteni).  Pikemalt artiklis Kandidoos#Candida albicans-kandidoos Seen võib ületada teiste mikroobide elualad, kui antibiootikumide tarvitamise tagajärjel saavad kahjustada kasulike bakterite kolooniad või kui neil tekivad iseäranis soodsad kasvutingimused, näiteks põhjustada suhkurtõbe ja kandidoose. Sattudes vereringesse võib seen mitmes elundis nagu süda, kopsud, põrn, maks jne kandideemiat, nahal aga nahapärmseentõbe, ja ka generaliseerunud kandidoosi (candidosis systemica) esile kutsuda. Nosokomiaalse fungeemia korral peetakse elumusprognoose halvaks. Candida albicans kasvab ka mitmete seenevastaste ainete, näiteks asoolide, ehhinokandiinide ja flukonasooli juures. Candida albicans at NCBI Taxonomy browser, url accessed 2006-12-26 McClary, Dan Otho (1952). "Factors Affecting the Morphology of Candida Albicans". Annals of the Missouri Botanical Garden. 39 (2): 137–164. DOI:10.2307/2394509. JSTOR 2394509. Marek Strandberg & Kai Kisand, Seente ja inimeste sõda, Sirp, 20.04.2012 Seenpatogeen Eugene P. Schoch Jr., MD, Thymic Conversion of Candida albicans From Commensalism to Pathogenism, märts 1971, Arch Dermatol. 1971;103(3):311–319., doi:10.1001/archderm.1971.04000150081012 Jonathan P Richardson ja David L Moyes, Adaptive immune responses to Candida albicans infection, Virulence. mai-juuni 2015 ; 6(4): 327–337, doi: 10.1080/21505594.2015.1004977, PMCID: PMC4601188
Ugra rajoon

Ugra rajoon (vene keeles Угранский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Smolenski oblasti idaosas. Rajooni keskus on Ugra küla. Rajoon piirneb põhjas Vjazma rajooniga, kirdes Tjomkino rajooniga, idas ja lõunas Kaluga oblastiga, edelas Jelnja rajooniga ning läänes Dorogobuži rajooniga. Rajooni pindala on 2868,52 km². Elanike arv oli 2012. aastal 8677, 2009. aastal 9678 ja 2002. aastal 11 022. Ugra rajoonis on 202 asulat ja nad kuuluvad seitsmeteistkümne külaasunduse koosseisu. Rajooni tähtsamad jõed on Ugra, Uržept, Vorona, Raslovka, Gordota, Debrja ja Volosta. Q126974795
Kasekäsn

Kasekäsn ehk kasekäsnak (Piptoporus betulinus) on seeneliik kasekäsna perekonnast. Ain Raal (143:2010b) annab seeneliigi nimetuseks kasekäsnak. 19. septembril 1991 Alpidest (Ötztali Alpidest) leitud 5300 aastat vana meesterahva mumifitseerunud surnukehaga, keda tuntakse Ötzina, oli lisaks kasekäsnale kaasas tuletael (Fomes fomentarius).Mükoloog Indrek Selli sõnul aetakse Eestis tihti segi kasekäsn (Piptoporus betulinus) ja musta pässiku (Inonotus obliquus) tekitatud steriilsed moodustised, "mustad mügarad, mida kasetüvelt leiab ja millel arvatakse olevat ravitoime". Ain Raal, "Farmakognoosia. Õpik kõrgkoolile.", Taimejoonistused Franz Eugen Köhler, Tartu Ülikooli Kirjastus, lk 143, 2010, ISBN 978 9949 19 412 4 Birch Polypore, Iceman's Fungi Piptoporus betulinus, veebiversioon (vaadatud 27. juulil 2017)inglise keeles Viio Aitsam Indrek Sell: Must pässik ja kasekäsn on kaks erinevat liiki Maaleht, 29.10.2012 Kasekäsn andmebaasis eElurikkus Viio Aitsam Indrek Sell: Must pässik ja kasekäsn on kaks erinevat liiki Maaleht, 29.10.2012
Seda ja Teist

Seda ja Teist : kasulik-lõbus-rahvalik ajakiri, oli meelelahutusajakiri, mis ilmus 1924. aasta juunis Narvas. Ajakirja väljaandja ja vastutav toimetaja oli Robert Astrem. Ilmus ainult 1 number. Ajakirjas kirjeldati 1918-1919 Narva lahinguid koos fotodega, mõned jutustused ja mitmed erinevad näpunäited. Viimastel lehtedel olid anekdoodid ja erinevad reklaamid. Toimetus asus Kiriku tn 10, Narvas. Ajakirja trükiti Narvas trükikojas "M. Minis". Hinnaks oli 15 marka. ESTER - Seda ja Teist
Maiten

Maiten (Maytenus) on taimeperekond kikkapuuliste sugukonnast. Maytenus abbottii A.E.van Wyk Maytenus acuminata (L.f.) Loes. Maytenus addat (Loes.) Sebsebe Maytenus aquifolia Mart. Maytenus austroyunnanensis S.J. Pei & Y.H. Li Maytenus bilocularis (F.Muell.) Loes. Maytenus boaria Molina Maytenus canariensis (Loes.) G. Kunkel & Sunding Maytenus clarendonensis Britton Maytenus crassipes Urb. Maytenus cunninghamii (Hook.) Loes. Maytenus curtissii (King) Ding Hou Maytenus cymosa Krug & Urban – Caribbean Mayten Maytenus dhofarensis Sebsebe Maytenus disperma (F.Muell.) Loes. Maytenus eggersii Loes. Maytenus elongata (Urban) Britt. Maytenus fasciculiflora Jessup Maytenus ferdinandi Jessup Maytenus harenensis Sebsebe Maytenus harrisii Krug & Urb. Maytenus hookeri Loes. Maytenus ilicifolia Mart. ex Reissek Maytenus jamesonii Briq. Maytenus jefeana Lundell Maytenus krukovii A.C.Sm. Maytenus laevigata (Vahl) Griseb. ex Eggers Maytenus laevis Reissek Maytenus lucidus Maytenus macrocarpa (Ruiz & Pav.) Briq. Maytenus magellanica (Lam.) Hook.f. Maytenus manabiensis Loes. Maytenus matudai Lundell Maytenus microcarpa Fawc. & Rendle Maytenus octogona Maytenus obtusifolia Maytenus oleoides Loes. Maytenus oleosa A.E.van Wyk & R.H.Archer Maytenus ponceana Britt. Maytenus phyllanthoides Benth. Maytenus procumbens (L.f.) Loes. Maytenus quadrangulata (Schrad.) Loes. Maytenus reynosioides Urb. Maytenus silvestris Lander & L.A.S.Johnson Maytenus sp. nov. A Miller (Yemen) Maytenus stipitata Lundell Maytenus undata (Thunb.) Blakelock Maytenus vitis-idaea Maytenus williamsii A.Molina "Genus: Maytenus Molina". Germplasm Resources Information Network. United States Department of Agriculture. 8. veebruar 2005. Vaadatud 31.08.2010. Eestikeelsete taimenimede andmebaas, Maytenus, veebiversioon (vaadatud 9. septembril 2017) "Maytenus". Australian Plant Name Index (APNI), IBIS database. Centre for Plant Biodiversity Research, Australian Government, Canberra. Originaali arhiivikoopia seisuga 23.09.2020. Vaadatud 2.02.2009. "GRIN Species Records of Maytenus". Germplasm Resources Information Network. United States Department of Agriculture. Originaali arhiivikoopia seisuga 11.10.2000. Vaadatud 31.08.2010. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Maytenus seisuga 9.09.2017.
Harku järv

Harku järv (varem Haabersti järv, Loodjärv, Argo järv) asub Tallinna lääneservas. Järve pindalaks on mõõdetud 1,64 km² ja sügavuseks kuni 2,5 meetrit. See on kunagine Läänemere osa, mis umbes 2000 aastat tagasi maapinna kerkimise tagajärjel eraldus omaette veekoguks. Järve põhjas on 2–3 meetri paksune mudakiht. Harku järv on hea kalapüügiks, seal harrastatakse ka suplust ja veesporti. Vanasti nimetati Harku järve Loodjärveks. Nimi tulenes sellest, et ülalt mäenõlvalt vaadates näis järv olevat sama kõrgel kui taamal paistev meri. Arvatakse, et raamatus "Tasuja" mainitud Lodijärve nime tuletas Eduard Bornhöhe just selle järve nimest. Päikeseloojang järve ääres Õhuvaade järvele Harku järv talvel 1987 Harku järve ääres talvel 1987 Harku järv keskkonnaportaalis
Laid

Laid (omastav laiu) on väljakujunenud taimkattega väike saar. Pindala on harilikult paarist hektarist mõnekümne (harvem mõnesaja) hektarini. Laiud on tavaliselt asustamata. Laiud on näiteks Hobulaid, Kesselaid, Viirelaid. Suurim laid on Vohilaid, väikseimat on raske määratleda. Enamik Eesti laidusid asub Lääne-Eestis. Kuna Lääne-Eestis esineb märgatav maatõus, on aja jooksul mitmetest laidudeks nimetatavaist saartest saanud poolsaared või seljandikud rannikulähedasel mandril. Sellest hoolimata võib olla laiu nimi jätkuvalt kasutusel. Näiteks on selline Puhtulaid (alates 19. sajandist tegelikult poolsaar), samuti selle lähedal (Virtsu ja Puhtu vahel) olevad vähemärgatavad künkad Jürilaid ja Peedulaid. kare nasv rahu Tiit Leito: "Maakillud meres. Eesti väikesaared." Varrak. 2015 lk.38 Haide-Ene Rebassoo. Laidude raamat. Tallinn 1972
Tjomkino rajoon

Tjomkino rajoon (vene keeles Тёмкинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Smolenski oblasti idaosas. Rajooni keskus on Tjomkino küla. Rajoon piirneb põhjas Gagarini rajooniga, idas Kaluga oblastiga, edelas Ugra rajooniga ja läänes Vjazma rajooniga. Rajooni pindala on 1324,25 km². Elanike arv oli 2007. aastal 6932. Tjomkino rajooni asulad kuuluvad kümne külaasunduse koosseisu. Rajooni tähtsamad jõed on Ugra ja Vorja. Q126974795
Sahha estraaditeater

Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riiklik Estraaditeater (vene keeles Государственный театр эстрады Республики Саха (Якутия)) on teater Sahha pealinnas Jakutskis. 1979. aastal loodi Jakuudi Riiklik Filharmoonia (JRF). 1992. aastal reorganiseeriti JRF Sahhakontserdiks. Sahhakontsert reorganiseeriti 1998. aastal Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riiklikuks Estraaditeatriks. Samal aastal loodi estraaditeatri estraadiorkester Parafraz Bend (Парафраз Бенд) Olga Aleksejeva juhatusel. 1950. aastate lõpus loodi Jakuudi Muusika- ja Draamateatris kontserdi- ja estraadibüroo. 1967. aastal hakkasid seal tööle Juri Platonov ja Natalja Trapeznikova. Neist said esimesed jakuudi lauljad, kellele NSV Liidu kultuuriministeerium andis 1969. aastal estraadi vokaalsolisti atestatsiooni. 1972. aastal lõpetasid Roskontserti juures asuva Üleliidulise estraadikunsti loomingulise töökoja 15 Jakuutiast õppima saadetud lõpetajat, kellest formeeriti kutseline estraadikollektiiv Jakuudi estraad-72 (nende seas Sergei Rastorgujev, Marfa Kolessova, Fjodor Kolossov ja Vladimir Zabolotski). 1979. aastal reorganiseeriti kontserdi- ja estraadibüroo Jakuudi Riiklikuks Filharmooniaks (JRF). Samal aastal loodi JRF juurde 34-liikmeline tantsuansambel (1980. aastast Riiklik Tantsuansambel Jakutija), mis saadeti täies koosseisus lühiajalisele stažeerimisele Lenkontserdi estraaditöökotta. 1983. aastal loodi fusion-ansambel Melodija Severa, mis sai õiguse käia ringreisidel mööda Nõukogude Liitu. 1987. aastal loodi Jakuudi Riikliku Filharmoonia filiaalid Nerjungris ja Mirnõis. 1990. aastal loodi JRF juurde Tsirkuse-estraadikunsti vabariiklik loominguline töökoda (1996. aastast Estraadikunsti vabariiklik loominguline töökoda). Seda hakkas juhatama Juri Platonov. 1996. aastast teeb töökoda koostööd Ammossovi-nimelise Jakutski Riikliku Ülikooliga. 1992. aastal reorganiseeriti JRF Sahhakontserdiks. 1993. aastal eraldusid sellest Riiklik Tantsuansambel Jakutija (edaspidi Sahha rahvuslik tantsuteater) ja 1994. aastal tsirkusegrupid (nende baasil asutati Sahhatsirk). 1995. aastal loodi Sahhakontserdi juurde sõu-ballett. Albina Degtjarova, Sahha teeneline kunstnik Klavdija Hatõlajeva, Sahha teeneline kunstnik German Hatõlajev, Sahha teeneline kunstnik Vassili Jeremejev Julia Krivošapkina Juri Platonov, Vene NFSV teeneline kunstnik Aleksei Sergejev (Golderov) Из истории Якутской эстрады. sakhaestrada.ru Koduleht. sakhaestrada.ru Teatri artistide koosseis. sakhaestrada.ru
Vaba sisu

Vaba sisu (inglise keeles free content, libre content, free information) on mistahes loodud tarbeobjekt, kunstiteos või muu loometegevuse produkt, mis vastab vabakultuuri teoste definitsioonile. Definitsioon algatati 2006. aastal ning täpsustab Creative Commons litsentside poolt loodud raamistikku, definitsiooni edasiarendus on avatud teadmuse definitsioon, mis püüab hõlmata vaba sisu kunstiteostest andmete ja tarkvara lähtekoodini. Vabakultuuri teoste definitsioonile vastab näiteks Creative Commons "autorile viitamine" ja "jagamine samadel tingimustel" piirangutega sisu, täiendavad piirangud teevad sisu mitte-vabaks. Vikipeedia vastab vaba sisu nõudmistele. Vabakultuuri teose definitsiooni järgi on tegu teostega, mille puhul ei ole märkimisväärseid õiguslikke piiranguid inimeste vabadusele: kasutada sisu ja sellest kasu saada; uurida sisu ja rakendada uurimisel õpitut; luua ja levitada sisust koopiaid; muuta ja täiendada sisu ning levitada sellest tuletatud teoseid. Vabakultuuri teoste jaoks lubatud piirangute hulka kuuluvad: nõue tuua teose levitamisel ära selle autorid; nõue teose levitamisele algse litsentsi või ühilduva litsentsi all (nn "jagamine samadel tingimustel"). Sõltuvalt teose iseloomust ei pruugi teos olla vaba, kui teose puhul pole tagatud: ligipääsu teose algandmetele; avaldamisel kasutatud vormingu avatust; tehniliste piirangute või kaitsemeetme puudumist; muud piirangud nagu patendid, koormavad lepingud, privaatsustingimused jne. Vabakultuuri teosed pole ühildatavad järgmiste piirangutega: tuletatud teoste keeld; ärilise kasutuse keeld; soovimatu poliitilise kasutuse keeld; keeld kasutada väljaspool arenguabi konteksti; piirangud tuletatud teoste reklaamimisele, nt reklaamis kõigi autorite nimetamine. Vabakultuuri liikumine Avatud teadmus Avatud õppematerjalid Avalik omand Vaba tarkvara Creative Commons "Resolution:Licensing policy". Wikimedia Foundation Governance Wiki. Vaadatud 21. märts 2020.
Tartu Ülikooli kartser

Tartu Ülikooli kartser on Tartu Ülikooli peahoone pööningul asuv ajalooline kartser, kus omal ajal istusid üliõpilased, kes olid rikkunud avalikku korda ja ülikoolis kehtinud käitumisreegleid. Kunagisest viiest kartseriruumist on alles üks. Kartseriga saab tutvuda Tartu Ülikooli kunstimuuseumi vahendusel. Kartserikaristuse määras ülikooli kohus ja see võis ulatuda ühest päevast kolme nädalani. Paljud üliõpilased jäädvustasid oma kartseris viibimise joonistuste, salmide või monogrammidega seintel, lagedel ja ustel, millest mitmeid võib seal ka tänapäeval näha. Neli viiest peahoone kartserist hävis 1965. aasta tulekahjus ning ka tänapäeval allesolev kartser hävis osaliselt. Tänapäeval kaunistavad allesjäänud kartseri seinu nii originaaljoonised kui ka fotode põhjal tehtud rekonstruktsioonid hävinud kartserite joonistustest ja kirjutistest. Kartserikaristus
Berni alpi karjakoer

Berni alpi karjakoer on Šveitsist pärinev koeratõug. Koera kasutuse kohta on tõustandardis kirjas järgmist: "Algselt Berni kantoni talude valve-, karjasaate- ja veokoer, praegu ka pere- ja mitmekülgne töökoer." Sama allikas kirjeldab koera käitumist ja iseloomu järgmiselt: "Tavaoludes on kindel, tähelepanelik, valvas ja häirimatu, lähedaste isikutega suhtlemisel heasüdamlik ja kiinduv, võõraste suhtes enesekindel ja sõbralik; keskmiselt temperamentne, hea juhitavusega." Berni alpi karjakoera või berni tõu ajalugu ulatub 2000 aasta taha, kui roomlased tungisid Šveitsi, tollase nimega Helveetsiasse oma karja ajavate ja valvavate koertega. Roomlaste mastifi-tüüpi koeri ristati ilmselt karjakoertega, kes talusid Alpide karmimat ilmastikku ja mille tulemusena muutus leebemaks ka nende iseloom. Alpi karjakoeri kasutati siis koormavedajatena, et transportida kootud või piimatooteid külade vahel. Berni alpi karjakoerad on heatahtlikud koerad, kellele meeldib osa võtta kõigist perekonna tegevustest, olles nii suurepärased kaaslased. Nad on hellad, kannatlikud ja eriti osavad lastega, neid vajadusel kaitstes. Nad peavad olema inimestega koos ja neil on vaja hellust. Külalistest annavad nad teada haukumisega, kuid rahunevad üsna ruttu. Kui neid on juba varakult tuttavaks tehtud kasside ja teiste koduloomadega, austavad nad neid. Berni alpi karjakoerte levinuim terviseprobleem on teatud tüüpi agressiivsed vähid, mille suhtes neil on eelsoodumus. Seetõttu on nende oodatav eluiga sageli lühem. Nagu paljudel suurtel tõugudel, võib ka neil esineda puusaliigese düsplaasiat (seisund, mis võib põhjustada liikumisprobleeme). Enne aretamist on seega oluline hinnata koerte puusaliigeseid. Kutsikana peaks nende liikumist piirama, et nende luud ja liigesed saaksid korralikult areneda. Kui koer on saanud aastaseks, võib ta lubada ilma rihmata vabalt jooksma. Täiskasvanud Berni alpi karjakoer vajab tegevust umbes üks tund päevas. Hiigelkasvu koeratõud on suurema isuga ning vajavad väiksemate koertega võrreldes teistsuguses vahekorras vitamiine ja mineraale, mis toetavad nende liigeseid ja kõhri. Berni alpi karjakoeral on soodumus puhituse ja maoprobleemide tekkeks. Riski aitavad vähendada tihedamad toidukorrad ja väiksemad portsjonid. Pildid "BERNESE MOUNTAIN DOG" (pdf) (inglise). FCI. Vaadatud 18.09.2017. "Berni alpi karjakoer" (pdf). Eesti Kennelliit. Vaadatud 18.09.2017. "Kuidas treenida oma kassi". Purina (inglise). Vaadatud 17. mail 2023. Desmond Morris: "Dogs", North Pomfret, Vermont 2008, ISBN 978-1-57076-410-3  Berni alpi karjakoer – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Berni alpi karjakoer koer.ee saidil
R-12 Dvina

R-12 Dvina (vene keeles Р-12, NATO klassifikatsioon SS-4 Sandal) oli Nõukogude Liidu strateegilise raketiväe relvastusse kuulunud ballistiline keskmaarakett. R-12 raketid võeti Nõukogude Liidus kasutusele 1959. aastal. R-12 tüüpi rakettide laskeulatus oli vahemikus 300–3500 km. Rakett R-12 võis kanda tuumalõhkepead. R-12 rakettide paigutamine Kuubale 1962. aastal põhjustas Kuuba raketikriisi. Nõukogude perioodil Eesti territooriumil asunud NSV Liidu relvajõudude NSV Liidu strateegilise raketiväe rakettidest olid R-12 ballistilised raketid suurimad. Raketibaasid R-12 rakettidega tegutsesid paarikaupa ning paiknesid järgmistes asukohtades Eestis: Lintsi (Harjumaa) ja Piirsalu (Läänemaa), Kadila ja Rohu (Lääne-Virumaa), Uniküla ja Rooni (Valgamaa) ning Nursi ja Sänna (Võrumaa). Lisaks asus Valgamaal Vilaskil maa-alune hoidla R-12U rakettidega. Lintsi (Siimika) raketibaas Harju maakonnas Nissi vallas Piirsalu raketibaas Läänemaal Risti vallas
Vjazma rajoon

Vjazma rajoon (vene keeles Вяземский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Smolenski oblasti idaosas. Rajooni keskus on Vjazma linn. Rajoon piirneb põhjas Novodugino rajooniga, kirdes Gagarini rajooniga, idas Tjomkino rajooniga, lõunas Ugra rajooniga, edelas Dorogobuži rajooniga, läänes Safonovo rajooniga ja loodes Holm-Žirkovski rajooniga. Rajooni pindala on 3352,66 km². Elanike arv oli 2005. aastal 79 268. Vjazma rajooni asulad kuuluvad ühe linnaasunduse (Vjazma linna) ja kahekümne kahe külaasunduse koosseisu. Rajooni jõed suubuvad kas Dnepri või Volga jõkke. Q126974795
Befungin

Befungin on ravimpreparaat, mis koosneb musta pässiku ekstraktist, koobaltisooladest (CoCl2, CoSO4) ja alkoholist. Befungin oli Nõukogude Liidus ravimina registreeritud. Kasekäsnaravimid Klaus Glebe, Chaga Pilz: Wirkung und Anwendung, veebiversioon (vaadatud 27. juulil 2017)saksa keeles Befungin