laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Olivier' salat

Olivier' salat on toit, mille algse retsepti autor oli väidetavalt 1860. aastatel Moskva restorani Ermitaaž prantslasest peakokk Lucien Olivier. Salati tegi eriliseks Olivier' oma leiutatud majoneesikaste oliiviõlist, valge veini äädikast ja sinepist. Koostisosadena on nimetatud põldpüü liha, vasikakeelt, kaaviari, salatit, vähisabasid, marineeritud kurki, kappareid, keedumuna, keedukartulit ja sojaube. Võimalik, et komponendid varieerusid hooajaliselt. Esimeses trükitud retseptis aastast 1894 on nimetatud salati koostisainetena järgmist: pool laanepüüd, kaks kartulit, üks väike kurk või suurem kornišon, 3–4 salatilehte, 3 vähisaba, veerand klaasi kallerdunud lihaleent, 1 teelusikatäis kappareid, 3–5 oliivi ja provanssaali kastet (majoneesi). Legendi kohaselt varastas kuulsa kastmeretsepti kokaabi Ivan Ivanov ning hakkas konkureerivas Moskva restoranis pakkuma sarnast rooga Pealinna salatina. Aja jooksul asendusid nii Olivier' kui ka Pealinna salati retseptides kallimad ja eksklusiivsemad koostisained odavamate ja kättesaadavamatega, mõlemast salatist on sadu erinevaid variante. Tänapäeval Venemaal ja mitmel pool mujal Ida-Euroopas tüüpilise Olivier' salati retseptis on pea alati keedukartul, keedumuna, mingi lihatoode (vorst, sink, keel, külm praeliha), marineeritud kurk, konservherned ja majonees; lisatud võib olla sibulat, värsket kurki, porgandit jm. Kartulisalat
Tamme-pahkvaablane

Tamme-pahkvaablane (Cynips quercusfolii ehk Diplolepis quercus-folii) on tammelehtedel pahku moodustav pahkvaablase perekonda kuuluv kiletiivaline putukas. Tamme-pahkvaablane eritab vedelikku, mille mõjul tamme lehe allküljele kasvavad väikese õuna kujulised pahad. Selle sees areneb tamme-pahkvaablase vastne. juurepahklane, kelle tekitatud pahad võsutippudes on suuremad kui tamme-pahkvaablasel Tamme-pahkvaablane andmebaasis eElurikkus
Magneesiumkloriid

Magneesiumkloriid on keemiline aine valemiga MgCl2. Molaarmass: 95,211 g/mol Tihedus: 2,316 g/cm3 Sulamistemperatuur: 714 °C Keemistemperatuur: 1412 °C Magneesiumkloriidi leidub maakoores mineraal bišofiidi koosseisus; magneesiumkloriidi on ka merevees ja soolajärvede vees.
Sonneberg

Sonneberg on linn Saksamaal Tüüringi liidumaa lõunapiiril. Sonneberg moodustab koos Baierimaa poolse piiriala ja partnerlinna Neustadt bei Coburgiga geograafiliselt ja majanduslikult kokku kuuluva linnalise ala. Sonnebergist põhjas algab Thüringeni põlevkivimäestik. Kuni 19. sajandini oli linn tuntud mänguasjade tootmise poolest. Sonneberg on 1925. aastal avatud Saksa Mänguasjamuuseumi (Deutsches Spielzeugmuseum) asukoht. Sonnebergi linn asub orgudes, mis on Oberfrankeni poole suunduvate jõgede Röthen ja Steinach ümber, Tüüringi ürgmetsa lõunanõlvas ning laiub ees asuval Linderi tasandikule ja seega peaaegu Tüüringi-Baieri piirini. Sonnebergi naabervallad on Steinach, Oberland am Rennsteig, Judenbach, Föritz (alle Landkreis Sonneberg), Mitwitz (Landkreis Kronach), Neustadt bei Coburg (Landkreis Coburg), Mengersgereuth-Hämmern (Landkreis Sonneberg). Bettelhecken Hönbach Hüttensteinach Köppelsdorf Malmerz Mürschnitz Neufang Oberlind Obere Stadt Steinbach Untere Stadt Unterlind Wehd Wolkenrasen Linnavalitsuse aadress on Bahnhofsplatz 1, 96515 Sonneberg Pärast 2009. aasta kohalike omavalitsuste valimisi on Sonnebergi linnavalitsuses järgmised erakonnad: CDU 12 kohta (40,8%) Die Linke 8 kohta (27,5%) SPD 6 kohta (18,6%) FDP 4 kohta (13,1%) Linnapea on Sibylle Abel (CDU). Valimistel osales 42,2% elanikest. Sonnebergi praegune vapp kinnitati 5. oktoobril 1934. Vapil on kujutatud kuldsel taustal musta lõvi, kellel on punased küüned. Veel on vapil kaks kaheksanurkset tähte. Must lõvi sümboliseerib Sonnebergi üleminekut Meißeni krahvkonda 1353. aastal. Tähed on vapil olnud kõrvalmärkidena 16. sajandist (19. sajandist kuni 1934. aastani puudusid). Praegune kesklinn on ehitatud pärast seda, kui linn 1840. aastal maha põles. Seetõttu on Sonnebergil ka ainuke 19. sajandist pärinev linnaplaneering Tüüringis. Algne linn asus praegusest kesklinnast kõrgemal, kitsas Rötheni jõe orus. Uue plaani järgi pidi linna keskuseks saama Juttaplats (nimi Jutta von Hennebergi järgi, kes 1349. aastal Sonnebergile linnaõigused andis) linna kiriku lähedal, kuid 1920. aastatel lisandus veel märkimisväärsete ehitistega Bahnhofplats. Seetõttu kaunistab Sonnebergi kesklinna pigem arhitektuur aastatest 1840–1930, mis moodustab siiani kena suletud üksuse. Saksa Mänguasjamuuseumis on umbes 100 000 eksponaati. Muuseumi uusbarokses stiilis hoone valmis 1901. aastal. Esmalt tegutses hoones kunstikool, kus sai õppida mänguasjade valmistamist ja portselanimaali. Alates 1938. aastast kasutatakse hoonet ainuüksi muuseumina. Lisaks on Sonnebergis ka observatoorium, akvaarium ja koduloomaaed. Rahvusvahelised Sonnebergi džässipäevad (november) Sonneberger Vogelschießen (karusselli tuur) (juuli algus) Sonnebergi kõrtsipidu (mitu korda aastas, esinevad kohalikud bändid) Sonneberger Musikmeile Nukuteatripäevad Rahvusvaheline nukufestival (koos Neustadt bei Coburgiga) Linna- ja muuseumipäevad (september) Ettekanded observatooriumis (iga kuu esimene esmaspäev) Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Koduleht
Valeri Razmanov

Valeri Razmanov (3. oktoober 1937 Tjumen, Vene NFSV – 2. detsember 2020 Tallinn) oli Eesti poksija. Ta poksis aastatel 1951–1962 Tallinna Dünamos, tema treener oli Nigul Maatsoo. Ta pidas 178 kohtumist ja võitis neist 159. Ta oli keskkaalus (kuni 75 kg) kahekordne Eesti NSV meister (1959 ja 1960). Ta oli keskkaalus (kuni 75 kg) Burevestniku üleliiduline meister (1956) ja Dinamo üleliiduline meister (1959). Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2018. Lk 451 (seal nimega Valeri Rozmanov) Haud Tallinna Liiva kalmistul
Juudid kuulutavad Saksamaale sõja

"Juudid kuulutavad Saksamaale sõja" (inglise keeles Judea Declares War on Germany) on Briti päevalehe Daily Express 24. märtsil 1933 esileheküljel ilmunud artikkel. Artikkel räägib põhiliselt sellest, kuidas juudi rahvuslikud organisatsioonid avaldasid ühiskondlikku protesti juutide tagakiusamise vastu Saksamaal, samuti sellest, et protestikampaanias osaleb ka USA Kongressi Esindajatekoda ning USA ametiühinguliikumine. Ühtlasi kirjutab artikkel juudiorganisatsioonide ja üksikute juudi soost kaupmeeste kavast boikoteerida Saksamaa majandust. Osa juute ühendavaid organisatsioone korraldas või kavatses artikli teatel poliitilisi demonstratsioone Adolf Hitleri natsionaalsotsialistliku valitsuse vastu. Holokaustirevisionist Ingrid Weckert on oma saksakeelses raamatus "Feuerzeichen" artiklit moonutatud tõlkes tsiteerinud nii, et tsitaadid jätavad mulje täielikust finantsboikotist Saksamaale. "Üle kogu maailma laialipillatud 14 miljonit iisraellast seisab kui üks mees, kuulutades sõda oma usukaaslaste vaenajatele Saksamaal. Kildkondlikud erimeelsused ja vastuolud on taandunud ainsa ühise eesmärgi ees — toetada 600 000 Saksamaa juuti, keda hitlerlik antisemitism terroriseerib, ning sundida fašistlikku Saksamaad lõpetama oma juudi vähemuse vastu suunatud vägivalla- ja rõhumiskampaaniat. Maailma juutkond on otsustanud, et ei kavatse sellist keskaegse juudivaenu taassündi vaikides pealt vaadata." "Igale New Yorgi linna rabile on rabiliku dekreediga (Rabbinic decree) tehtud pühaks kohuseks pühendada laupäevane jutlus Saksamaa juutide tagakiusamisele." "Tänahommikune New York Times kirjutab, et natside välismaine organisatsioon on koostanud nimekirja tuhandest saksa immigrandist, kes on Ühendriikidesse viimastel aastatel asunud, et kasutada neid natsipropaganda levitamiseks Ühendriikides." "Suurbritannia juudi noorteorganisatsioon korraldab nädalavahetusel demonstratsioone Londonis ja provintsides." "Board of Deputies of British Jews, mis esindab kogu juudi kogukonda Suurbritannias, koguneb eriistungiks pühapäeval, et Saksamaa olukorda arutada ja otsustada, mida tuleks ette võtta, et vastu astuda rünnakutele Saksa juutide vastu." Daily Express, 24. märts 1933 The Zionist War on Nazi Germany Artikli originaaltekst Artikli originaaltekst kõrvu Ingrid Weckerti moonutava tõlkega
Magneesiumbromiid

Magneesiumbromiid on keemiline aine valemiga MgBr2. See on tahke valge hügroskoopiline aine.
‘Īd al-Aḑḩā

‘Īd al-Aḑḩā on islami püha (Dhul-Hijja kuu 10. päeval), millega märgistatakse püha palverännaku hadži lõppu. Tähistatakse vaid nende moslemite poolt, kes hadžist osa võtsid. Eid ul Adha käigus ohverdavad palverändurid lambaid, aga ka kaameleid ja kodukitsi, mälestades aega, mil prohvet Ibrahim (kristliku traditsiooni Aabraham) asus Jumala nõudel kuulekalt ohverdama oma poega, kuid Jumal asendas selle altaril lambaga. Ohvriloomade liha jagatakse vaestele.
Põrsashein

Põrsashein (Hypochaeris) on astrilaadsete seltsi korvõieliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond. Esimesena kirjeldas põrsasheinu teaduslikult Linnaeus. Eri hinnangutel on põrsasheinu maailmas 50–100 liiki. Enamik neist kasvab Lõuna-Ameerikas, aga mõned kasvavad ka Euraasias ja Põhja-Aafrikas. Eestis on levinud kaks liiki: Hypochaeris maculata – veishein (tavaline) Hypochaeris radicata – püsik-põrsashein (Lõuna-Eestis, paiguti)
Porgi

Porgi ehk Borki oli väike saar Väinameres, Tauksist idas ja Holmirahust (praegu Sassi poolsaar) läänes. Nüüdseks liitunud Tauksi saarega. Kuulub Matsalu rahvuspargi Väinamere saarte sihtkaitsevööndisse.
Muinastulede öö

Muinastulede öö on mere ääres lõkete süütamise tava augusti viimasel laupäeval. Traditsioon sai alguse 1992. aastal Eesti ja Soome rannikul ning hiljem liitusid sellega teised Läänemere maad. Lõkked süüdatakse mere ääres päikseloojangul, kohaliku aja järgi kell 21.30. Vanimad kirjalikud andmed tuledega teadete edastamisest meie regioonis pärinevad viikingiajast. Siis toimis Läänemere ranniku laevateede ääres ühtne valvesüsteem, meremeestele tee näitamiseks ohutusse sadamasse või randa. Märgutulesid kasutati ka valvesüsteemis hoiatuste ja muude sõnumite edastamiseks. Muinastulede ööks nimetatakse üritust tänapäeval, meenutamaks kunagisi rannalõkkeid. Lisandunud on keskkonnateemaline eesmärk: "mere ääres lõkkeid süüdates tuletame meelde, et meie ühine meri vajab hoidmist". Muinastulede ööst on mere ääres viibijate jaoks kujunenud ka meeldejääv suve lõpetamine. 2009. aastal muutus üritus esimest korda üle-eestiliseks, siis kutsuti veebilehe muinastuled.ee kaudu inimesi mere äärde või randa lõket süütama ja võeti kasutusele veebikaart lõkete asukoha märkimiseks. Igal aastal märgitakse veebikaardile üle 700 lõkke ja registreeritakse üle 10 tuhande osavõtja. Muinastulede öö loits: „Põle, muinastuli, põle! Põle puhtamale Läänemerele. Põle selle elujõulistele rannaküladele ja saartele. Põle Läänemere kultuuri mineviku ja tuleviku rikkusele. Põle ajaloolisele ühtekuuluvusele ning vastutusele Läänemere tuleviku eest!“ – Muinastulede öö idee autor Birgitta Bröckl http://muinastuled.blogspot.com/2013/05/esimene-muinastulede-loke-suudati-ka.html "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. august 2014. Vaadatud 20. augustil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Sydkustens landskapsförbud: Forneldarnas natt - Muinaistulien yö (rootsi keeles) Muinastulede öö veebileht Muinastulede öö kutse, 2009 Muinastulede ööl süüdati sadu lõkkeid. Õhtuleht, 29. august 2010 Muinastulede ööst ERR-i uudistes Muinastulede öö 2009 Google Mapsi kaardil Toila Muinastulede öö 2008 – avamine
Aseotroopne destillatsioon

Aseotroopne destillatsioon on võte, mida kasutatakse kõige sagedamini vee eraldamiseks segust, näiteks niiskunud ainest või reaktsioonis tekkiva vee eraldamiseks. Niisuguse segu teiseks komponendiks on enamasti benseen või tolueen, mis lisatakse destillatsioonikolbi. Kuna segu keemistemperatuur on tavaliselt madalam kõigi selle komponentide keemistemperatuurist, siis ta lendub ja kondenseerub jahutis. Segu komponendid ei lahustu teineteises, nad kogunevad seadme "sõrme" ja kihistuvad. Lahusti on tavaliselt veest kergem ning kui seda koguneb palju, valgub ta kolbi tagasi ja toob uue koguse vett välja. Näiteks võib vett sisaldavale etanoolile lisada benseeni ning vee ja benseeni segu üle ajades saab veevaba etanooli. Parempoolsel skeemil on aseotroopse destillatsiooni seadme põhimõtteline ülesehitus, kus 1 – magnetsegaja, 2 – destillatsioonikolb, 3 – fraktsioneeriv kolonn, 4 – termomeeter, 5 – püstjahuti, 6 ja 7 – jahutusvee sisse- ja väljavool, 8 – veekoguja ehk "sõrm", 9 – kraan, 10 – vastuvõtuanum. Aseotroopset destillatsiooni Seda meetodit kasutatakse 100% alkoholi saamiseks. Harilikud meetodid kasutavad asjaolu, et etanooliaurud sisaldavad vähem vett kui destilleeritav lähteaine, kuid 96,4% etanooli aur sisaldab samuti 96,4% alkoholi, mistõttu see segu on aseotroopne ja harilikud destilleerimismeetodid ei võimalda suuremat etanooli kontsentratsiooni saavutada. Suurema kontsentratsiooni saavutamiseks lisataksegi vee ja etanooli segule näiteks benseeni. Pärast vee ja etanooli eraldamist teineteisest on vaja omakorda lisatud benseen kätte saada. Niisugune mitmekordne töötlemine muudab aseotroopse destillatsiooni kalliks ja sellepärast ei ole praktiline seda alkohoolsete jookide tootmisel tarvitada. Aseotroopset destillatsiooni võib kasutada lähedaste keemistemperatuuridega ja aseotroopseid segusid moodustavate komponentide eraldamiseks. Selle meetodi korral lisatakse lähteainele veel üks komponent, et tekitada uus, madalama keemistemperatuuriga segu, mille aur poleks aseotroopne, vaid heterogeenne, s.t koosneks segunematutest vedelatest faasidest. Teine meetod aseotroopsete segude komponentide eraldamiseks üksteisest on rõhuvahetusega destilleerimine. See põhineb asjaolul, et aseotroopne kontsentratsioon sõltub rõhust. Aseotroobil pole mitte kontsentratsioonivahemik, vaid kindel, täpne kontsentratsioon. Kui õnnestuks kuidagi sellest punktist "üle hüpata", võib jätkata harilike meetoditega destilleerimist, ehkki (vee ja etanooli näite korral) ei keedeta enam etanooli välja veest, vaid vett keedetakse välja etanoolist. Aseotroopsuse punktist üle hüppamiseks võib asetada segu rõhu alla, mistõttu aseotroopsuse punkt tõuseb 96,4%-lt näiteks 97%-ni. Niisugusel rõhul destilleeritakse etanooli – mitte tingimata 97%-ni, vaid näiteks 96,5%-ni. Seejärel rõhku alandatakse, et asetroopsuse punkt langeks jälle, näiteks normaalrõhul oleva 96,4%-ni või mõnel muul rõhul oleva veel madalama kontsentratsioonini. Jätkata saab hariliku destilleerimisega, millega võib saavutada ka täiesti puhta etanooli.
Pihlaka tänav

Pihlaka tänav on mitme tänava nimi Eestis: Pihlaka tänav Aegviidu alevis Pihlaka tänav Aespa alevikus Pihlaka tänav Aseri alevikus Pihlaka tänav Audru alevikus Pihlaka tänav Haapsalus Pihlaka tänav Jüri alevikus Pihlaka tänav Kallastel Pihlaka tänav Kambja alevikus Pihlaka tänav Kangru alevikus Pihlaka tänav Keilas Pihlaka tänav Klooga alevikus Pihlaka tänav Kose alevikus Pihlaka tänav Kose-Uuemõisa alevikus Pihlaka tänav Kuusalu alevikus Pihlaka tänav Kõrveküla alevikus Pihlaka tänav Mustla alevikus Pihlaka tänav Mustvees Pihlaka tänav Märjamaa alevikus Pihlaka tänav Narvas Pihlaka tänav Nõo alevikus Pihlaka tänav Otepääl Pihlaka tänav Paikuse alevis Pihlaka tänav Põlvas Pihlaka tänav Pärnus Pihlaka tänav Rakveres Pihlaka tänav Tabasalu alevikus Pihlaka tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Männiku asumis Pihlaka tänav Tapal Pihlaka tänav Tartus Ropka linnaosas Pihlaka tänav Valgas Pihlaka tänav Valjala alevikus Pihlaka tänav Viljandis Pihlaka tänav Viru-Jaagupi alevikus
Seanupp

Seanupp (Leontodon) on astrilaadsete seltsi korvõieliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond. Teaduslikult kirjeldas seanuppe esimesena Linnaeus. Sinna kuulub tänapäeval mitukümmend liiki. Looduslikult kasvavad seanupud Euraasias ja Põhja-Aafrikas. Neist 3 on naturaliseerunud Põhja-Ameerikas ja Uus-Meremaal. Seanupud on umbrohud. Lisaks tugeva inimmõjuga aladele kasvavad nad niitudel. Seanupu lehed moodustavad kännase ning on terve või sulgjaguse servaga. Õisikud on kollaste või oranžide keelõitega. Õiekate koosneb 1–3 reast kattelehtedest, mis katavad üksteist katusekivilaadselt. Seemnetel on pappus, mis koosneb sulgjatest karvadest. Leontodon autumnalis – sügisene seanupp (sage) Leontodon hispidus – kare seanupp (tavaline) subsp. danubialis – doonau seanupp (hajusalt) subsp. hispidus (paiguti)
Pihlaka tänav (Tallinn)

Pihlaka tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Männiku asumis. Tänav algab Männiku teest ning suundub edasi poolkaares lääneloode suunas, ristub Jalaka, Kraavi, Võidu, Nelgi ja Astri tänavaga ning lõpeb Kreegi tänaval. Pihlaka tänava pikkus on umbes 750 meetrit. Tänaval asub Nõmme Sotsiaalmaja, mis rajati endisse Tallinna Männiku Põhikooli (Tallinna 39. Keskkool) hoonesse. Tänav sai nime 1927. aastal. Lühikest aega (1940–1941) kandis see nime Saku . Tallinna Puuetega Noorte Õppekeskus JUKS, Pihlaka 10 Nõmme Sotsiaalmaja, Pihlaka 12 Männiku raamatukogu, Pihlaka 12 Tallinna tänavanimed. KNAB. Päring kohanimeandmebaasist. Eesti kohanimed Männiku tee remont lööb liikluse segamini. / Postimees, 27. august 2007 Silver Saluri. Tallinnas hävis tules elumaja teine korrus ja pööning. / Õhtuleht, 23. mai 2009
Junk Riot

Junk Riot on 2006. aastal asutatud eesti garage/indie/experimental-ansambel. Noortebänd 2009 võitja. Vadim Ivanov, laul, kitarr Viktor Pavlov, kitarr Julian Zainullin, basskitarr Aigar Vals, trummid (2015-2017) Kirill Nikiforov, trummid (2006-2015) Noortebänd 2009 on Junk Riot, melu.ee, 3. aprill 2009 Noortebändi võistluse võitis eestivenelaste Junk Riot Õhtuleht, 6. aprill 2009 http://www.myspace.com/junkriot http://www.ollesummer.ee/esinejad/artist_id-291
Piimohakas

Piimohakas (Sonchus L.) on taimede perekond korvõieliste sugukonnast. Enamik liike on üheaastased, mõned mitmeaastased ja mõned (Kanaari saartel kasvavad liigid, alamperekond Dendrosonchus) mitmeaastased puittaimed. Kõiki rohtseid liike iseloomustavad juurmisest lehekodarikust alguse saavad pehmed, varrele liibuvad lehed. Vars sisaldab piimmahla, millest ka taime nimetus. Liigiti küünib varre kõrgus 30 cm kuni kahe meetrini. Vars on roheline, vanemas eas punakas. Kiirjad õisikud on kollased. Kõige enam piimohaka liike kasvab Euraasias ja Aafrika troopilises osas, kuid neid leidub peaaegu kõikjal maailma parasvöötmes. Sonchus arvensis – põld-piimohakas (tavaline) Sonchus asper – kare piimohakas (hajusalt) Sonchus oleraceus – harilik piimohakas (tavaline)
Sinihape

Sinihape ehk vesiniktsüaniidhape ehk tsüaanvesinikhape (keemiline valem HCN) on värvitu lenduv mõrumandlilõhnaline vedelik, mis mõjub loomsetele organismidele tugeva mürgina. Mürgine toime on tingitud hapniku kasutamist reguleerivate rakkude rauda sisaldavate ensüümide blokeerimisest. Mürgistusnähud on kõrvetustunne, hingamisraskused, südametegevuse häired, kesknärvisüsteemi halvatus ja surm. Inimesele suukaudne surmav kogus sinihapet on 50–90 mg. Sinihappe avastajaks peetakse Carl Wilhelm Scheelet. Sinihapet on kasutatud nii keemiarelvades (zyklon A ja B) kui ka hukkamistel; samuti mõningate kõrgmolekulaarsete ühendite sünteesimiseks, taimekahjurite tõrjeks, väärismetallide eraldamiseks maagist jne. Luuviljade (ploomid, kirsid, virsikud, aprikoosid) seemned sisaldavad amügdaliini, mis kergesti hüdrolüüsub, andes sinihappe, glükoosi ja bensaldehüüdi. Seetõttu ei tohiks kunagi luuviljaliste seemneid süüa ning hoidistamisel on soovitatav ploomidest ja kirssidest kivid eemaldada. Tsüanogeensed glükosiidid Hydrogen cyanide: health effects, incident management and toxicology Vaadatud 24.02.2014 Hergi Karik. "Luuviljad ja sinihape" Horisont, 1998 Ohutuskaart KATHLEEN F. CASTRIC ja PETER A. CASTRIC, Method for Rapid Detection of Cyanogenic Bacteria, APPLIED AND ENVIRONMENTAL MICROBIOLOGY, veebruar 1983, lk 701-702, 45. väljaanne, nr 2
Koeratubakas

Koeratubakas (Crepis L.) on taimede perekond korvõieliste sugukonnast. Perekonda kuulub umbes 200 liiki kollaseõielisi ühe-, kahe- või mitmeaastaseid taimi. Koeratubakad meenutavad veidi võililli, kuid neil on reeglina ühe õievarre küljes mitu korvõisikut. Perekonna levikukese on Euroopas, kuid neid leidub ka Aasia parasvöötmes, Aafrikas, Põhja- ja Lõuna-Ameerikas. Crepis biennis – kaheaastane koeratubakas (hajusalt) Crepis mollis – pehme koeratubakas (haruldane) Crepis paludosa – soo-koeratubakas (sage) Crepis praemorsa – tömbijuurene koeratubakas (hajusalt) Crepis tectorum – liiv-koeratubakas (tavaline) Crepis capillaris – sile koeratubakas Crepis incana – hall koeratubakas Crepis pyrenaica – kuldkollane koeratubakas Crepis rubra – punane koeratubakas Crepis sancta – palestiina koeratubakas Crepis sibirica – siberi koeratubakas
Männiku raamatukogu

Männiku raamatukogu on Tallinna Keskraamatukogu haruraamatukogu, mis tegutseb Tallinnas Nõmme linnaosas Männiku asumis aadressil Pihlaka tänav 12. Aastal 1969 avatud Männiku raamatukogu paikneb Nõmme Sotsiaalmaja hoones, kus kuni 1998. aastani tegutses Tallinna Männiku Põhikool (Tallinna 39. Keskkool). Praegusesse asukohta koliti 1999. aastal aadressilt Männiku tee 89 (Hotell Dzingel). Raamatukogu pindala on 228 m², säilikuid ligi 22 000 eksemplari. Raamatukogus on võimalik kasutada WiFi't. Raamatukogu lähedal Männiku teel asub Pihlaka bussipeatus, kus peatuvad Tallinna bussiliinid 5 (Männiku–Metsakooli), 32 (Männiku–Kopli) ja 33 (Männiku–Kopli). 33. liini bussid peatuvad ka Valdeku tänava Kraavi bussipeatuses. Tallinna Keskraamatukogu osakondades ja haruraamatukogudes kehtib ühtne lugejakaart. Männikul suletakse vene põhikool. / Õhtuleht, 6. märts 1998. Toomas Pirn. Raamatukogu tõstetakse välja. Ärileht, 18. aprill 1998. Männiku raamatukogu. www.keskraamatukogu.ee Sõiduplaanid soiduplaan.tallinn.ee Sõiduplaanid[alaline kõdulink] soiduplaan.tallinn.ee Maie Eisma. Kirjanduslikud sügismatkad Nõmmel. Raamatukogu, nr 5, 2007. Männiku raamatukogu Tallinna Keskraamatukogu kodulehel
Aleksander Mitnits

Aleksander Mitnits (7. mai 1885 Visusti vald – 31. jaanuar 1919) oli Eesti õpetaja ja sõjaväelane (lipnik). Oli Saadjärve algkooli juhataja ja õpetaja, teenis Esimeses maailmasõjas Venemaa ja Vabadussõjas Eesti sõjaväes (viimati Kuperjanovi pataljonis). Langes Paju lahingus. Urmas Salo. Ühe kooliõpetaja saatus Vabadussõjas. Lipnik Aleksander Mitnitsi kirjad. Tuna, 2009, nr. 2, lk. 89–94.