laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Signori-Lippsi efekt

Signori-Lippsi efekt selgitab, miks äkilist väljasuremist võidakse kujutada pikaajalise protsessina. Paleontoloogilised teadmised põhinevad peamiselt leitud kivististel. Nende kadumine stratigraafilistest kihtidest on enamasti seostatav kivistisi ehk fossiile tekitanud organismide väljasuremisega. Kui oletada, et palju organismirühmi suri välja geoloogilises mõttes väga lühikese ajaperioodi jooksul, peaksime me ka settekivimitest leidma väga järsu piiri, kust alates teatud rühmi ei esine. Praktikas see siiski nii ei pruugi olla, sest paljusid haruldasemaid rühmi ei pruugi me lihtsalt leida ja teeme sellest järelduse, et nad surid välja varem kui laiema levikuga rühmad, kuigi tegelik väljasuremine võis toimuda umbes samal ajal. Ehkki Signori-Lippsi efekti olemasolus pole mõtet kahelda, ei tohiks seda siiski ületähtsustada. Näiteks Kriidi lõpu väljasuremist, mille kestel surid välja ka dinosaurused, on kaua aega seletatud suure meteoriidi langemisega 65 miljonit aastat tagasi. Tänapäeval on selles hüpoteesis ikka enam ja enam kahtlema hakatud. Sellel on mitmeid põhjuseid. Näiteks küsitakse irooniliselt, et kas osa sugukondi tundis ette, et suurem pauk on tulemas, ning pidas paremaks kollektiivselt välja surra. Sellele üritatakse vastata just Signori-Lippsi efektiga. Paljud teadlased usuvad siiski, et ainuüksi meteoriidi langemisest ei piisa, sest väljasuremisprotsess kestis vähemalt 3 miljonit aastat. Otsustav tähtsus on ilmselt paljude sündmuste kokkulangemisel, milles ka meteoriidil võis olla mingi roll. Efekti kirjeldasid 1982. aastal kaks paleontoloogi Jere H. Lipps ja Philip W. Signor.
Hillar Loskit

Hillar Loskit (1. aprill 1932 Tallinn – 27. jaanuar 1974 Tallinn) oli eesti poksija. Loskit poksis aastatel 1947–1957. Ta oli poksija kohta haruldase kehakaalu-ulatusega, alustades kärbeskaalus (kuni 51 kg) ja lõpetades kergekeskkaalus (kuni 67 kg). 1951. aastal tuli ta Eesti NSV meistriks kärbeskaalus (kuni 51 kg), 1954. aastal kergekaalus (kuni 60 kg) ja 1957. aastal kergekeskkaalus (kuni 67 kg). 1951. aastal sai ta Nõukogude Liidu meistrivõistlustel kärbeskaalus (kuni 51 kg) kuuenda koha. Loskit kuulus Nõukogude Liidu koondisse kukk-kaalus (kuni 54 kg) ja võitis Bulgaaria – Nõukogude Liidu maavõistlusel kärbeskaalus (kuni 51 kg) oma kohtumise Vasil Borisovi vastu. Ta oli Nõukogude Liidu poksikoondise kandidaat Helsingi 1952. aasta olümpiamängude juulis-augustis 1952 toimunud poksivõistluste kukk-kaalus, kuid teda siiski ei võetud koondisse. Loskiti tegelik vorm oli hiilgav, sest septembris 1952 võitis ta Dinamo üleliidulistel meistrivõistlustel kindla esikoha, alistades finaalis Gennadi Garbuzovi (Helsingi 1952. aasta olümpiamängude kukk-kaalu pronksmedalist). Veel oktoobris 1952 võitis ta Balti spartakiaadi kukk-kaalu kuldmedali. Bulgaaria–Nõukogude Liidu maavõistlus poksis. Moskva, 11. märts 1952. Tulemused inglise keeles Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2018. Lk 433 Biograafia ESBL-is
Kakerdaja raba

Kakerdaja raba on Järvamaal Järva vallas asuv raba. Ta paikneb Epu-Kakerdi soostikus ja jääb Kõrvemaa maastikukaitsealale. Rabas esineb arvukalt laukaid. Raba keskosas asub Kakerdi järv, mille pindala on 6,7 hektarit. Raba on nimetatud järvekauri järgi, keda rahvasuus nimetatakse ka kakerdajaks. Kakerdaja raba kuulub Epu-Kakerdi turbamaardlasse. Maardlas kaevandatakse turvast, kuid mitte Kakerdaja raba maa-alal. Kakerdi järv kakerdaja Peraküla-Aegviidu-Ähijärve matkatee Oandu-Ikla matkatee Kakerdi järv Kakerdaja rabas Hommik Kakerdaja rabas Kakerdaja raba hommikul Panoraamvaade Kakerdaja rabale RMK matkatee Kakerdaja rabas Rüüt Kakerdaja raba laudteel Kakerdaja raba talvel Ülaltvaade Kakerdaja rabale ja laudteele Kakerdaja raba linnulennult Kink, H. (2006). "Veeobjektid "Eesti ürglooduse raamatus"". Tallinn, Teaduste Akadeemia Kirjastus. Lk. 53 Eesti entsüklopeedia, 12. kd., lk. 119. "Üle Kakerdaja raba" Eesti Loodus, 2006/6
Peetla soostik

Peetla soostik (ka Peedla soostik) on sooala Pandivere kõrgustikul, halduslikult asub Lääne-Viru maakonnas. Soostiku pindala on 5460 hektarit. Soostik koosneb Peetla (Peedla) rabast, Avanduse soost ja kuivendatud Välissoost. (2003). EE 12 [Eesti A-Ü]. Tallinn, Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 405
Laukasoo

Laukasoo-nimelisi soomassiive on Eestis mitu: Laukasoo asub Tartu maakonnas Luunja vallas. Laukasoo asub Ida-Viru maakonnas Illuka vallas. Laukasoo asub Lääne-Viru maakonnas Vihula vallas. Laukasoo on Laukesoo variantnimi ...
Adele Luuk-Lik

Adele Luuk-Lik (8/20. september 1890 – 1. märts 1939 Tallinn) oli eesti arst. Lõpetas 1922 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna, Eesti Naisüliõpilaste Seltsi vilistlane. Tallinna Linna Komblusvalvekoha juhataja 1924–1939.
Walter Rummel

Walter Morse Rummel (19. juuli 1887 Berliin – 2. mai 1953 Bordeaux) oli Saksamaa päritolu pianist ja helilooja. 1939. aastal külastas ta Eestit. Morse lapselaps uurib "Kalevipoega". Uus Eesti, 4. märts 1939, nr. 62, lk. 2.
Lindi raba

Lindi raba on soomassiiv Pärnu madalikul, halduslikult asub Pärnu maakonnas Pärnu linnas. Lindi küla asub rabast 2 km ida pool. Lindi raba pindala on 1361 hektarit. Lindi raba jääb Lindi looduskaitseala territooriumile. Vaade Lindi raba vaatetornist Lindi raba vaatetorn Orru, M. (1995). Eesti turbasood. Eesti Geoloogiakeskus, Tallinn. Lk 135
Kerpen

Kerpen on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Kölni ringkonnas Rhein-Erfti kreisis. Asub Kölner Buchtis, Kölnist mõni kilomeeter ida pool. Linna idaosa läbib Erfti jõgi. Kerpenit on mainitud asulana 871. aastal. Pärast Worringeni lahingut 1288. aastal sai linnast Brabanti hertsogkonna eksklaav Kölni piiskopkonna valdustes. 1477 läks vahepeal Burgundia hertsogi valduses olnud asula Habsburgide valdusse. 1522-1712 oli Kerpen Hispaania kuninga valdus. Linnaõigused sai alles 1941. aastal. Tänapäeva linn loodi haldusreformi käigus 1975. aastal Kerpeni ja seitsme lähivalla liitmisel. Suuremad vaatamisväärsused on Bergerhauseni kindlus ning Lörsfeldi ja Türnichi loss. Kerpen koosneb 12 linnaosast. Kerpenist on pärit Adolph Kolping. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Kerpeni koduleht
Kuresoo

Kuresoo on mitmetähenduslik sõna. Sood: Kuresoo (Viljandimaa) (ka Leemeti raba), soo Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas, jääb Soomaa rahvusparki Kuresoo (Ida-Virumaa), soo Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Kuresoo (Väike-Maarja), soo Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas Muu: Kuresoo (perekonnanimi)
Weichseli jäätumine

Weichseli jäätumine on Kvaternaari jääaja viimane suurem jäätumine. Weichseli jäätumist nimetatakse ka viimaseks jäätumiseks, viimaseks jääajaks või lihtsalt jääajaks. See jäätumine on nimetatud Wisła jõe järgi. Weichseli jäätumine kitsas tähenduses tähendab jäätumist, mille kese asus Skandinaavias. Sealt pärinevad ka liustikud, mis Weichseli jäätumise ajal Eestit katsid. Weichseli jäätumine ei ole jääaeg, sest jääajaks nimetatakse pikemat aega kestvat jäätumist, mille käigus moodustuvad ulatuslikud jääkilbid. Praegu on nendeks Antarktika ja Gröönimaa jääkilbid. Ühe jääaja sees saab eristada mitmeid soojenemis- (jäävaheaeg) ja jahenemisperioode (jäätumine). Weichseli jäätumine oli Kvaternaari jääaja, mida nimetatakse sageli samuti jäätumiseks, viimane jäätumine. Weichseli jäätumine on seni viimane, kuid miski ei viita kindlalt sellele, et Kvaternaari jääaeg oleks läbi, mistõttu on praegune soojem periood kõigest jäävaheaeg, millele järgneb tulevikus tõenäoliselt uus jäätumine. Samaaegselt toimusid liustike laienemised ka Põhja-Ameerikas, Alpides ja paljudes teistes kohtades, mistõttu nimetatakse Weichseli jäätumisega samaaegset jahenemisperioodi ka Würmi jäätumiseks (Alpidest lähtuvad liustikud), Wisconsini jäätumiseks (Põhja-Ameerikas), Valdai jäätumiseks (Venemaal) jne. Enne taasiseseisvumist nimetati Weichseli jäätumist Eestis Valdai jäätumiseks. Weichseli jäätumine algas umbes 110 000 aasta eest ning lõppes 10 000...15 000 aastat tagasi. Täpseid arve ei ole võimalik anda, sest erinevais kohtades lõppes jäätumine eri ajal. Näiteks Eesti vabanes jääst varem kui Soome, Läti omakorda varem kui Eesti jne.
Wisconsini jäätumine

Wisconsini jäätumine oli viimane jääaeg Põhja-Ameerikas pleistotseeni lõpus. Põhja-Euroopa vastavat jääaega nimetatakse Weichseli jäätumiseks.
Mihkel Usai

Mihkel Eduard Usai (28. detsember (vkj 15. detsember) 1901 Ninasi, Lohusuu vald, Torma kihelkond, Tartumaa – 9. aprill 1991 Tallinn) oli eesti matemaatikaõpetaja ja -õppejõud. Lõpetas 1922. aastal Jõhvi gümnaasiumi. Aastatel 1922–1927 õppis ta Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas, lõpetas selle ning sai matemaatika-, füüsika- ja astronoomiaõpetaja kutse. Töötas 1926–1932 Viljandimaa poeglaste gümnaasiumis, 1932 Viljandi Eesti Haridusseltsi Gümnaasiumis, 1932–1938 Tallinnas Kaarli koguduse gümnaasiumis, Elfriede Lenderi gümnaasiumis, Jakob Westholmi gümnaasiumis ja Õhtugümnaasiumis matemaatikaõpetajana. 1938–1940 Tallinna 5. Gümnaasiumi inspektorina, 1940–1941 Tallinna 3. Keskkoolis õppealajuhatajana ja 1944–1948 Tallinna 5. ja 7. keskkoolis direktorina, aastatel 1949–1952 oli ta klassijuhataja Tallinna 20. Keskkooli 1.–3. lennule Aastatel 1947–1952 oli ta õppejõud Tallinna Õpetajate Instituudis ja aastatel 1952–1967 Tallinna Pedagoogilises Instituudis matemaatika õppemetoodika ja kõrgema matemaatika õppejõud. Ta suri 9. aprillil 1991 ning 13. aprillil maeti ta Tallinna Metsakalmistule. "Piirväärtuste arvutamisi ühenduses pinna katmisega". Tallinna Pedagoogiline Instituut, "Teaduslikud Toimetised" III. Tallinn 1960 "Kolm kuulsat antiikaja matemaatilist probleemi". Nõukogude Kool 2/1971 "Lõplik ja lõpmatu". Nõukogude Kool 6/1971 Mihkel Usai on avaldanud pedagoogilises ajakirjanduses metoodikaartikleid. Tõlkinud mitmeid füüsika õpikuid: Füüsika kursus. 2. osa, Võnkumised ja lained; Soojus: õpik keskkooli 9. klassile. Ivan Ivanovitš Sokolov; tõlkinud M. Usai Füüsika kursus. 1. osa, Mehaanika: õpik keskkooli 8. klassile. Ivan I. Sokolov ;tõlkinud M. Usai Füüsika kursus. 1. osa, Mehaanika. 1. jagu: õpik keskkooli 8. klassile. I. Sokolov ; tõlkinud M. Usai Füüsika kursus. 1. osa, Mehaanika. 2. jagu: õpik keskkooli 8. klassile. I. Sokolov ; tõlkinud M. Usai Vanemad Joosep ja Lovisa Usai (neiuna Sepp). August Usai Personaalraamat III. K - V; EAA.1265.1.519; 1885-1939 - viide sünnile, sünnikohale ja vanemate nimedele Eesti kooli biograafiline leksikon,koostanud Heino Rannap; [toimetajad Riina Aro... jt.], Tallinn : Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1998 (Tallinn : Tallinna Raamatutrükikoda), ISBN 9985700236, lk 261 Väljavõte Jõhvi gümnaasiumi kodulehel[alaline kõdulink]. "Väljavõte Viljandi Maagümnaasiumi kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. detsember 2008. Vaadatud 28. veebruaril 2009. "Väljavõte Carl Robert Jakobsoni gümnaasiumi kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2007. Vaadatud 28. veebruaril 2009. - Õpetajate Leht, 17. oktoober 2008 Väljavõte Tallinna Ühisgümnaasiumi kodulehelt Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Kamenka

Kamenka on paljude asulate ja geograafilste objektide nimi Venemaal, Ukrainas ja mujal: Kamenka, küla Ludza piirkonnas Zaļesje vallas Kamenka, küla Preiļi piirkonnas Rušona vallas Camenca (endine kirjapilt Kamenka), linn tunnustamata Transnistria Camenca rajoonis. Kamenka, linn Penza oblastis, Kamenka rajooni keskus Kamenka, alev Arhangelski oblastis, Mezeni rajoonis Kamenka, alev Leningradi oblastis Viiburi rajooni Poljanõ külaasunduses Kamenka, alev Voroneži oblastis, Kamenka rajooni keskus Kamenka, endine eestlaste küla Jaroslavli oblastis, Pošehhonje rajoonis Kamenka, endine eestlaste küla Novgorodi oblastis Valdai rajoonis Kamenka, küla Novosibirski oblastis, Novosibirski rajoonis Kamenka, küla Pihkva oblastis Petseri rajooni Petseri linnaasunduses Kamenka, jõgi Moskvas, Jauza lisajõgi Kamenka, jõgi Sverdlovski oblastis, Isseti lisajõgi Kamenka, vooluveekogu Kuriilide Šumšu saarel Kamenka saar, Pihkva järves Kamenka rajoon Kamienka, mitme Valgevene asula nimi Kamjanka, mitme Ukraina asula nimi Kamianka ja Kamionka, mitmete Poola asulate nimed
Jaanuar 2001

Jaanuar 2001, sündmuste kroonika Berliinis võeti uus aasta vastu vabaõhukarnevaliga, millest võttis osa umbes miljon inimest. Uue aasta saabumist tähistati võimsa ilutulestikuga Brandenburgi väravate ümbruses. Seattle'isse Magnuson Parki paigutati anonüümse kunstniku umbes 3 meetri kõrgune monoliit, mis vihjas filmile "2001: kosmoseodüsseia". Umbes 00.30 kohaliku aja järgi süttis Hollandis Volendami linnas kohvik Het Hemeltje ('Väike Taevas'), kus noored uut aastat vastu võtsid. Inimesed lõhkusid aknaid ja hüppasid kolmandalt korruselt alla. Neli inimest suri kohapeal, üks haiglas. (Hiljem tõusis hukkunute arv 14-le). Vigastada sai umbes 180 inimest. Öösel toimus Jordani läänekaldal Iisraeli armee kontrolli all olevas piirkonnas tulevahetus Iisraeli sõdurite ja Palestiina politseinike vahel, kes valvasid üht kontrollpunkti Tulkarmi lähedal. Kaks politseinikku hukkus. Öösel sõitsid relvastatud juudi asunikud kahe autoga Hizma küla juurde Jeruusalemma lähedal ja lasksid kuuli pähe 22-aastasele palestiinlasele, kes suri hiljem haiglas.
Uus-Irboska

Uus-Irboska (vene keeles Новоизборск) on küla Venemaa Pihkva oblasti Petseri rajoonis, Uue-Irboska valla keskus. Haldusterritoriaalselt kuulus Uus-Irboska 1918–1940 Petseri maakonda Eesti Vabariigi koosseisus. Asula tekkis 19. sajandil Irboska raudteejaama juurde Irboskast umbes 10 km kirde pool. Sealne raudteejaam kandis 1920. aastatest kuni 1970. aastate alguseni nime Irboska. Tänapäeval kannab raudteejaam nime Uus-Irboska raudteejaam (Новоизборск). Aastatel 1944–1956 oli Uus-Irboska linn. Vana-Irboska
Brigaadikomandör

Brigaadikomandör (vene keeles командир бригады; lühend комбриг) oli aastatel 1935–1940 sõjaväeline auaste Punaarmees. Brigaadikomandöri auaste anti tavaliselt brigaadi juhtima määratud ohvitseridele, samuti diviisikomandöride abidele. Sõjaväelises hierarhias paiknes brigaadikomandör polkovniku ja diviisikomandöri vahel. Auastme kaotamisel 1940. aastal anti selle omanikele ümberatesteerimisel reeglina polkovniku, üksikutel juhtudel ka kindralmajori auaste. Siiski kohtas ka 1941. aastal Teise maailmasõja alguses veel ohvitsere, kes kandsid brigaadikomandöri lõkmeid – osaliselt oli see tingitud venitustest ümberatesteerimisel, osaliselt ohvitseride rahulolematusest ümberatesteerimisel neile määratud madalama polkovniku auastmega (näiteks hilisem armeekindral Aleksandr Gorbatov, kes lasti 1941. aasta kevadel vangilaagrist välja, ennistati Punaarmeesse ja sõdis rindel brigaadikomandöri auastmes kuni detsembrini). Eesti Kaitseväes vastab brigaadikomandöri auastmele brigaadikindrali auaste.
August Usai

August Usai (4. detsember (vkj 21. november) 1880 Lohusuu vald, Tartumaa – 7. juuli või 8. juuli 1941, mõrvatud Tartu vanglas) oli eesti õpetaja, koolijuht ja poliitik. Õppis Lohusuu vallakoolis aastatel 1892–1894, 1894–1897 Torma kihelkonna koolis,1897–1898 Tartu Õpetajate Seminaris, 1898–1902 Gattšina Õpetajate Seminaris (omandas algkooliõpetaja kutse). 1908–1910 käis Peterburi rahvaülikoolis ja 1911–1915 eksperimentaalpedagoogika kursustel ning Peterburi Pedagoogilises Akadeemias. 1902–1903 töötas Rääbise 3-klassilises algkoolis õpetajana, 1903–1905 Peterburi kubermangus Lagonovi eesti 4-klassilise algkooli juhatajana. 1905–1906 vangistati poliitilistel põhjustel, 1906–1907 oli Pihkva kubermangus koduõpetaja ning seejärel läks õpetajaks Saadjärve kooli (1908–1911). Viibis 1915–1918 mobiliseerituna Vene armees (lõpetas 1917 Peterburi Vladimiri sõjakooli). Osales ohvitserina (lipnikuna) Vabadussõjas. Oli 1920–1927 Petserimaal koolinõunik. 1926-1928 Riigikogu liige ja hariduskomisjoni abiesimees, 1935 Senno 6-klassilise algkooli juht ja 1940-1941 Petseri gümnaasiumi direktor. August Usai arreteeriti 27. juunil 1941, mõisteti süüdi Vene SFNV Kriminaalkoodeksi §§ 58-4, 58-10 järgi (nõukogudevastane agitatsioon) ning hukkus NKVD massimõrva ohvrina 8. juulil 1941 Tartu vanglas. Mihkel Usai Personaalraamat III. K - V; EAA.1265.1.519; 1885-1939 - viide sünnile, sünnikohale ja vanemate nimedele Heino Rannap. Eesti kooli biograafiline leksikon. [toimetajad Riina Aro... jt.], Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1998 (Tallinn: Tallinna Raamatutrükikoda), ISBN 9985700236, lk 261 ja 262. Väljavõte Setomaa Valdade Liidu kodulehelt. "Kirje okupatsioon.ee lehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. jaanuar 2015. Vaadatud 9. jaanuaril 2015. Karskusõpetus koolis (Kasvatus, 1923, nr 8). Eesti Sõjamuuseumi ohvitseride andmekogu: Usai, August
Jaroslavli ja Rostovi piiskopkond

Jaroslavli ja Rostovi piiskopkond (vene keeles Ярославская и Ростовская епархия) on Vene Õigeusu Kiriku piiskopkond, mis katab umbes tänapäevase Jaroslavli oblasti ala. 2004. aastal oli piiskopkonnas 19 praostkonda ja 269 kogudust. Jaroslavli ja Rostovi piiskopkonda juhib 15. märtsist 2012 metropoliit Panteleimon (Dolganov). Piiskopkonna peakirik on Theodorose peakirik Jaroslavlis, kuid tuntum on tähtsuselt järgmine, Rostovi Jumalaema Uinumise peakirik. Vaimulik seminar asutati 1994. aastal Jaroslavlis, kuid viidi 2003. aastal üle Rostovisse. Piiskopkond asutati ametlikult 991. aastal, kuid tegelikult peaaegu sada aastat hiljem 1073–1076. aastal. See sai 1589. aastal metropoolia staatuse. Piiskopi ja hiljem metropoliidi asupaik oli Rostov, kuid see viidi 1786. aastal üle Jaroslavli. Arvatavasti oli selle taga keisrinna Katariina II kättemaks piiskopkonnale, sest metropoliit Arseni (Maciejewicz) oli avalikult olnud vastu keisrinna ja riigi sekkumisse kiriku asjadesse ja Katariina II liiderlikule eluviisile.
1546

◄ | 15. sajand | 16. sajand | 17. sajand | ► ◄ | 1510. aastad | 1520. aastad | 1530. aastad | 1540. aastad | 1550. aastad | 1560. aastad | 1570. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1542 | 1543 | 1544 | 1545 | 1546 | 1547 | 1548 | 1549 | 1550 | ► | ►► 1546. aasta (MDXLVI) oli 16. sajandi 46. aasta. Hispaanlased vallutasid Yucatáni poolsaare. ... 14. detsember – Tycho Brahe, taani astronoom 18. veebruar – Martin Luther, usureformaator
Arseni (Maciejewicz)

Arsenius (1697 Volodõmõr – 28. veebruar 1772 Tallinn) oli Rostovi metropoliit aastatel 1742–1763. Ta sündis preestri perekonnas ja sai omaaegse hea vaimuliku hariduse. Ta sai pärast mungaks pügamist 1716. aastal nime Arsenius (vene keeles Арсений). Teda eristatakse ajalookäsitlustes teistest samanimelistest isikutest tema ilmaliku perekonnanime Maciejewicz järgi. Ta asus 1715. aastal õppima Kiievi vaimulikus akadeemias (Киевская Духовная академия), kus ta 1716. aastal pöeti mungaks, 1723. aastal pühitseti ta diakoniks ja pärast akadeemia lõpetamist jäeti vaimulikku akadeemiasse jutlustajaks. Aastail 1728–1729 teenis ta Kiievi koobaskloostri peakirikus ning suunati tegema misjonitööd Siberis Tobolskis. 1733. aastal reisis ta läbi Siberi ning veenis naasma õigeusku Solovetsi kloostris olevaid vanausulisi, 1734–1737 osales Kamtšatka ekspeditsioonil. Pärast seda määrati ta Peterburis Teaduste Akadeemia juures asuva Maismaa Šlahta Kadetikorpuse õppejõuks. Ta tegutses Venemaal aktiivselt õigeusu kaitsmisel teiste usutunnituste (juutide) ja ususalgajate vastu, nõudes neile karistuseks ka surmanuhtlust. 1741. aastal määrati ta Siberi metropoliidiks. 1742. aastal määrati Arsenius Rostovi piiskopkonna metropoliidiks ja Pühima Valitseva Sinodi liikmeks. Ta protestis Venemaa keisrinna Katariina II käsul teostatavate kirikumaade riigistamise ja üldse riigi sekkumise vastu kirikuasjadesse (nõudis Peeter I reformidele eelnenud olukorra taastamist, ilmalike isikute kõrvaldamist sinodist) ning nimetas avalikult keisrinna Katariina II tema liiderlike elukommete pärast "Paabeli hooraks" (vene keeles вавилонская блудница). Ta eemaldati ametist 1763. aastal ning saadeti karistuseks asumisele Arhangelski kubermangu Nikolski kloostrisse, kus ta aga jätkas ilmaliku võimu ja vaimuliku võimu lahususe propageerimist ning viidi 1767. aastal Andrei Vrali nime all Tallinna, kus paigutati Harjuvärava torni vangistusse. Seal ta ka 28. veebruaril 1772 suri. Ta maeti Tallinna Nikolai kirikusse. 2000. aastal kuulutas Vene Õigeusu Kirik ta piiskopmärtrina pühakuks. 2004. aastal kanoniseeriti ta Kiievi Patriarhaadi Ukraina Õigeusu Kiriku poolt pühakuks. Metropoliit Arseni ja Katariina II vastasseis on Loone Otsa näidendi "Keisrinna hull ehk Mees, kes rääkis tõtt" (lavastaja Anne Velt, esietendus 27. veebruaril 2010 Kiek in de Kökis, pärimusteater LOOMINE) põhisüžeeks. Vang Harjuvärava kasematis. Vaba Maa, 9. ja 14. veebruar 1935, nr 35 ja 39 БЛАГО МНЕ, ЯКО СМИРИЛ МЯ ЕСИ... (Пс. 118; 71)
1503

◄ | 15. sajand | 16. sajand | 17. sajand | ► ◄ | 1470. aastad | 1480. aastad | 1490. aastad | 1500. aastad | 1510. aastad | 1520. aastad | 1530. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1499 | 1500 | 1501 | 1502 | 1503 | 1504 | 1505 | 1506 | 1507 | ► | ►► 1503. aasta (MDIII) oli 16. sajandi 3. aasta. ... Liivimaa-Moskva sõda: suvel sõlmis Vana-Liivimaa Moskvas kuueks aastaks vaherahu Novgorodi ja Pihkvaga. ... 14. detsember – Nostradamus, prantsuse astroloog ja matemaatik 18. august – Aleksander VI, Rooma paavst 1. november – Pius III, Rooma paavst Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 54
Tehnofiilia

Tehnofiilia on tehnoloogialembus. Tehnofiilne perspektiiv näeb tehnoloogiaid edasiviiva jõuna ühiskonnas. Tehnoloogiaga seotud muutusi käsitletakse optimistlikult ja lootusrikkalt. Sellist seisukohta esindavate ühiskonnateoreetikute hulka kuuluvad näiteks Daniel Bell, Alvin Toffler ja Yoneji Masuda, keda peetakse ka infoühiskonna mõiste käibeletoojateks. P. Pruulmann-Vengerfeldt / P. Runneli konspekt loengust "Mis on infoühiskond?" (DOC-fail)
Lossi tänav (Tartu)

Lossi tänav (saksa keeles Schlossstrasse) on tänav Tartus, mis ühendab kesklinna ja Toomemäge. Tänav lähtub Ülikooli tänavast, kulgeb edela suunas Toomemäkke, ristub vasakult Uppsala tänavaga ja lõpeb ristumisega Baeri tänavaga. See on 360 m pikk. Üle Lossi tänava läheb kaks silda: Inglisild ja Kuradisild. Lossi tänaval asuvad Heino Elleri nimeline Tartu Muusikakool (Lossi 15), Tartu Ülikooli Philosophicumi üks õppehoone (Lossi 3) ja Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi õppehoone (Lossi 36). Tänava äärde jääb ka Riigikohtu hoone. 2018. aasta mais moodustati varem Lossi tänavale kuulunud tänavalõigust, mis ulatub endise sünnitusmaja (Lossi 36) hoonest Vana Anatoomikumi hooneni Uppsala tänav, mis nüüd Lossi tänavaga ristub. Arheoloog Vilma Trummali hinnangul oli praeguse Lossi tänava kohal tänav juba muinasaja lõpul, 11.–12. sajandil sai see puusillutise. Keskajal algselt Toomemäe järgi Doomi nime kandnud tänava ülemisest osast sai hiljem Schlossstrasse ehk Lossi tänav, alumine ots kandis Schmidestrasse ehk Sepa tänava nime. Eesti NSV ajal oli Lossi tänava nimeks Aleksander Lätte tänav (helilooja Aleksander Lätte järgi) 1. oktoobrist 1948 kuni tagasinimetamiseni 1987. aastal. Pirogovi plats Tartus Lossi tänav 2, Ülikooli tänava nurgal, suvi 2011 Tänava algusosa. Paremale jääb Tartu Ülikooli õppehoone ja vasakule Pirogovi park Lossi tänava algus pildistatuna Inglisillalt Vaade Inglisillalt Vaade Toomemäelt, Inglisild Lossi tänava lõpp ja Kuradisild Lossi tänav 1910. aastal Endine Lossi 36 hoone (nüüdne Uppsala 4) Endine kliinikuhoone, Lossi 23 Ekspresskataloog 2005. Tartu sai Uppsala tänava Postimees, 24. mai 2018 (vaadatud 02.10.2018) Aili Raendi "Isikunimelised tänavad Tartus" Tln: Eesti Raamat, 1987, lk 49 Edasi, 13. oktoober 1948. KNAB Aili Raendi "Isikunimelised tänavad Tartus" Tln: Eesti Raamat, 1987, lk 49
Aleksander Lätte tänav

Aleksander Lätte tänav on tänav Tartumaal Nõo alevikus.
Lossi tänav

Lossi tänav on mitme tänava nimi Eestis: Lossi tänav Haapsalus Lossi tänav Kuressaares Lossi tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Vana-Mustamäe asumis ja Mustamäe linnaosas Kadaka asumis Lossi tänav Tartus Lossi tänav Viljandis Lossi tänav oli Narvas Suure tänava endine nimi. Veel leiab Lossi tänava Karksi-Nuias ja Põltsamaal. Eesti alevikes on sellenimeline tänav Alatskivil, Keila-Joal, Kuremaal ja Uuemõisas. Lossi tee Lossi plats Tallinna vanalinnas Lossiplats Haapsalus Lossipark Kuressaares Lossihoov Kuressaares Suur-Lossi tänav Haapsalus Väike-Lossi tänav Haapsalus