laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pampāļi

Pampāļi on küla (lielciems) Lätis Salduse piirkonnas, Pampāļi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 77 meetri kõrgusel valla kaguosas Zaņa jõe kaldal. Asula jääb piirkonna keskusest Saldusest 27 ning Riiast 166 kilomeetri kaugusele. Külas on põhikool, kultuurimaja, raamatukogu, valla muuseum ja postkontor. Seal tegutseb keraamikatehas. Küla tekkis agraarreformi järel Pampāļi mõisa (Pamplen) keskuse juurde. Seal asus ka Pampāļi kirik, mis valmis aastal 1838, ent hävis teises maailmasõjas. Nõukogude perioodil ehitati küla välja kui kohaliku kolhoosi keskasula. Aastal 1935 oli külas 470 elanikku, aastal 1989 oli elanikke 670. Aastal 2017 oli elanikke 420, aastal 2022 aga 342.  Pampāļi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Vietvārdu datubāze Pampāļu luterāņu baznīca Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. ISBN 9984-00-412-0.
Palade

Palade on küla Hiiumaa vallas, Kärdla ja Suuremõisa vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda. Palade asub Kärdlast 7 km kagus. Lähimad külad on Partsi kagus, Sakla lõunas, Ala edelas, Lõpe läänes ja Lõbembe põhjas. Carl Friedrich Wilhelm Russwurm pidas külanime lähtekohaks rootsikeelseid sõnu pålad torp 'vaiküla'. Paul Ariste tuletas külanime sõnast pala 'tükk, osa'. Temaga ühines Lauri Kettunen, kes tõi võrdluseks kohanimed Pala, Palakese, Palametsa, Palamulla ja Palase, ehkki need kõik ei tohiks sõnast pala pärineda. Kettuse arvates pole tegu sõnaga palu 'nõmm' nagu 2 km loodes asuva Paluküla nimes. Kuid Valdek Palli arvates tulevad kõik pala-tüvelised kohanimed just sõnast palu. Kohanime on esmamainitud 1564 kujul Pola. 1565 on nime mainitud kujul Palada. Suure osa küla alast hõlmab Kukka maastikukaitseala. Vana maantee lähedal metsas asub Kuradikivi ja kaks rändrahnu ning koolimajast põhjas asub Palade rändrahn. Küla läbib Ussisoo peakraav, külas asub Palade Silmaallikas. Paladel elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 27 inimest. Kõik elanikud olid eestlased. Palade talud 1939 Palade kuulus ajalooliselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla. 1564 elas Kukka vakuses talunik matz i Pola. Järgmisel aastal esines tema nimi kujul Matz i Palada. 1688 elas Palukülas Pallode Lenu ja 1798 nimetati Pallade talu. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli külas 5 talu, kus elasid peremehed Palade Peter, Maehe Mick, Matzi Siemo, Matzi Niels ja Hinriche Mick. 1835 oli külas kolm talu, mille peremehed said omale perekonnanimedeks Hellmann, Märjama ja Sooääre (Soäre), sulasrahvas aga Paljasmaa, Pildak, Singi ja Timmermann. Palade koosseisu kuulusid 1939 Lõbembe ning 1977–1997 Ala, Lõpe ja Sakla külad. Küla läbivad Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee ja Vana maantee, külast algab Palade – Kõlunõmme tee. Külas asub bussipeatus. Külas asuvad Palade põhikool, Soera Talumuuseum, Palade Kivimite Maja, kabel, spordihall ja staadion. Palade kalmistu ei jää küla piiresse, vaid asub maanteest edelas Sakla külas, teised eespoolmainitud rajatised teest kirdes. Küla elamud jäävad peamiselt vana maantee juurde, mis kulgeb uuega umbes paralleelselt pool kilomeetrit kirdes. Palade spordihall, tagaplaanil koolihoone Palade Põhikool Palade bussipeatus Palade lasteaed Palade priikoguduse palvela "Rahu eest" Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 10.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Eesti kohanimeraamat, kaart 48 Marja Kallasmaa: artikkel "Palade" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Statistikaameti andmebaas Pühalepa valla elanike ja kinnisvarade nimekirjad; Rahvusarhiiv RA, ERA.4320.2.166a Pühalepa kihelkonna perekonnanimede panemise raamat. Rahvusarhiiv RA,EAA.1864.2.VIII-198 1835
Zaņa vald

Zaņa vald (läti keeles Zaņas pagasts) on vald Lätis Salduse piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Pampāļi, Kursīši, Ezere ja Nīgrande vallaga. Valla pindala on 87,2 km². 2011. aastal oli elanikke 710 ja 2021. aastal 539. Aastal 2011 elas vallas 601 lätlast, 14 venelast,1 valgevenelane, 9 ukrainlast, 2 poolakat ja 838 leedulast. Valla keskuseks on Kareļi küla. Aastal 1945 moodustati Pampāļi vallas Zaņa, Pampāļi ja Venta külanõukogu, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Zaņa külanõukoguga likvideeritav Kreijase külanõukogu, aastal 1961 aga Mauri külanõukogu kolhoosi Boļševiks alad. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastal 2009 arvati vald Salduse piirkonda. Valla suuremad jõed on Venta jõgi ja selle lisajõgi Zaņa jõgi. Looduskaitse all on Zaņa alamjooksu paljandid, Zaņa veskitiik, Brīniņi tamm, Celmenieki idapärn, Celmenieki läänepärn ja Cīruļi tamm, lisaks veel 12 nimetut põlispuud. Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Laivenieki muinaskalmed. Vallas on seitse küla. Valla keskuses Kareļis (vidējciems) oli 2022. aastal 162 elanikku. Teine sama staatusega küla on Baltaiskrogs 76 elanikuga aastal 2022. Sātiņis (skrajciems) oli 2005. aastal 17 elanikku. Ülejäänud külad on staatusega mazciems: Franči 29 elanikuga aastal 2005, Lībji 36 elanikuga aastal 2005, Silaiņi 19 elanikuga aastal 2005 ja Zaņas muiža 46 elanikuga aastal 2005. Ülejäänud elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Ethnic composition of Latvia 2011 Saldus novads, vaadatud 11.09 2022 Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9 Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. september 2022. Vaadatud 11. septembril 2022. Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.  Zaņa vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kareļi

Kareļi (vanasti ka Zaņa) on küla (vidējciems) Lätis Salduse piirkonnas, Zaņa valla halduskeskus. Küla asub valla keskosas ja jääb piirkonna keskusest Saldusest 33 ning Riiast 151 kilomeetri kaugusele. Asula tekkis endise Kareļi karjamõisa (Karlsberg) keskuse juurde. Aastal 2022 oli külas 162 elanikku. Vietvārdu datubāze
Paluküla (Hiiumaa)

Paluküla on Hiiumaa vallas, Kärdlas kagus asuv küla. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda. Paluküla piirneb põhjas Hausma, läänes Prählamäe ja Tubala, lõunas Lõpe ja Palade ning idas Lõbembe ja Hiiessaare külaga. Külanimi lähtub sõnast "palu", mis tähendab nõmme, liivast männimetsa või kuiva põõsastega kaetud maad. Kohanime esmamainiti 1564 kujul Palo. Küla nimetati 1565 Paloby, 1798 Pallo ja 1886 Palloküla. Paluküla asub Kärdla meteoriidikraatri alal, mille tulemusena kujunes Paluküla kerge, kus valdav metsatüüp on kuusik. Kraatri keskosas asub Eesti sügavaim, Soovälja K-1 puurauk. Külas asuvad Paluküla paemurd, Paluküla rändrahn, Paluküla kolm rahnu ja Paluküla töökoja õuerahn. Küla lääneosa läbib Ala kraav. Palukülas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 78 inimest. Kõik elanikud olid eestlased. Paluküla ajaloolised talud 1939 Paluküla kuulus ajalooliselt Pühalepa kihelkonda. Küla asus esmalt Hiiessaare mõisa, hiljem Vilivalla mõisa all. 1609 mainiti vakuses isikut Palokyll Hanß. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli külas 28 talu. 1949 asutatud Kalevipoja kolhoosi kontor asus Leigri talus. Paluküla läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee ääres, kus asuvad Antoni mäe ja Paluküla bussipeatus. Maanteest läände lähtuvad Puurkaevu tee ja Kraatri tee. Küla idaosa läbib Vana postimaantee, mida uue maanteega ühendavad Töökoja tee, Paemüüri tee ja Raja-Peedu tee. Paluküla piirneb põhjas Lennujaama teega, küla lõunaosa läbib Palade–Tubala teed. Küla kõige kõrgemal kohal asub 1820. aastal rajatud Paluküla kirik, mille torn on meremärk. Kärdla meteoriidikraatriga tutvumiseks rajati Paluküla kerkele vaateplatvorm. Külas asus varem lasketiir. Palukülas paiknesid Teise maailmasõja järel Nõukogude üksuste laod, mis 1961 anti üle Rahu eest kolhoosile, mis rajas ladudesse töökojad. Külas asus Rahu eest kolhoosi rebasefarm. Meteoriidikraatri puuraugust saadud veest toodeti 1984–1993 mineraalvett Kärdla. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 11.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Paluküla" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Statistikaameti andmebaas Pühalepa valla elanike ja kinnisvarade nimekirjad; Rahvusarhiiv RA,ERA.4320.2.166a; 08.02.1939-09.02.1940
Kuninganna Mary kroon

Kuninganna Mary kroon (inglise keeles Crown of Queen Mary) on Ühendkuningriigi kroonijuveelide hulka kuuluv kroon, mis valmistati 1911. aastal kuningas George V abikaasa Mary jaoks kandmiseks George'i kroonimistseremoonial. Krooni valmistas aastail 1843–2007 kuninglik juveliir olnud Garrad & Co, võttes eeskuju 1902. aastal valmistatud kuninganna Alexandra kroonist. See on tehtud kullaga kaetud hõbedast raamile, velvetist lillal mütsiosa alumisele otsale on kinnitatud kärbinahast ümbrispael. Kroon on 25 cm kõrge, kaalub 590 grammi ja sellel on 2200 teemanti. 1911. aasta kroonimistseremooniaks oli sellele kinnitatud ka kolm suurt teemanti: Koh-i-Noor, Cullinan III (94,4 karaati) ja Cullinan IV (63,6 karaati), mida tuntakse väikeste Aafrika Tähtedena, kuid hiljem vahetati need kvartskristallist koopiate vastu, et kive oleks võimalik kasutada ka mujal. Kaks mainitud vääriskividest olid algselt osa Cullinanist, mis on seni maailma suurim teemant. See kaalus algselt 3106 karaati ning leiti 1905. aastal Lõuna-Aafrika Vabariigist Pretoria linna lähedasest kaevandusest. Transvaali koloonia valitsus kinkis kivi 1907. aastal kuningas Edward VII tema kuuekümnekuuendaks sünnipäevaks. Cullinanist lõigatud väiksemaid vääriskive on kasutatud ka teistel kroonijuveelidel – Cullinan I Monarhi valitsussaual ja Cullinan II Impeeriumi riigikroonil. Krooni polnud kantud alates Mary surmast 1953. aastal kuni 2023. aastani. Kuninganna Camilla krooniti kuninganna Mary krooniga tema kroonimisel Charles III-ga 6. mail 2023. Krooni hoitakse koos teiste kroonijuveelidega Londoni Toweris. Impeeriumi riigikroon India impeeriumikroon Püha Edwardi kroon "Queen Mary's Crown 1911" (inglise keeles). The Royal Collection Trust. Vaadatud 12. september 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)  Kuninganna Mary kroon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Partsi

Partsi on küla Hiiumaa vallas Kärdla ja Suuremõisa vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda. Partsi piirneb põhjas Kõlunõmme ja Palade, läänes Sakla, edelas Loja, lõunas Leerimetsa, kagus Reikama ja idas Pühalepa-Harju külaga. Kohanimi lähtub sõnast parras 'äär, serv, vall'. Kohanime on esmamainitud 1564 kujul Pardas. Partsi põhjaosa piirneb Kukka looduskaitsealaga. Külas asuvad Partsi allikad. Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 34 inimest. Neist 33 olid eestlased. Tabel kajastab Partsi küla elanikke. 1977. aastal külaga liidetud Partsi asunduses elas 1959. aastal 49 elanikku ja 1970. aastal 40 elanikku. Partsi küla ja Partsi asundus toimisid 1977. aastani eraldi haldusüksustena. Partsi küla ajaloolised talud 1939 Partsi asunduse talud 1939 Rootsi aja alguses oli olemas Partsi vakus, mida on esmamainitud 1564. aastal. Partsi mõis rajati 1591 ja mõisa juurde kujunes küla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid Partsi mõisa alal talupojad Partzi Siemo Jack ja Partzi Siemo Thomas. 1835 oli Partsi külas 5 talu, mille elanikud said perekonnanimedeks nimed: Apri, Aru (Arro), Juurik (Jurik), Kaljo, Nobrik, Park, Peujall, Vaha (Wahha), Valge (Walge), Veski (Weski) ja Worm. Partsi mõisa maale tekkis 1920. aastatel Partsi asundus, mis 1977. aastal liideti Partsi külaga. Küla läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, kus asub bussipeatus. Külas lõpeb Vana postimaantee. Suurest maanteest suundub itta Partsi–Kuri tee. Külas asuvad Partsi mõis, Partsi mõisa tuuleveski ja mälestusmärk Esimeses maailmasõjas langenud vene sõduritele. Eesti külade loend Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 11.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Partsi" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Statistikaameti andmebaas Pühalepa valla elanike ja kinnisvarade nimekirjad; Rahvusarhiiv RA, ERA.4320.2.166a Pühalepa kihelkonna perekonnanimede panemise raamat. Rahvusarhiiv RA,EAA.1864.2.VIII-198 1835
Blumeriella jaapii

Blumeriella jaapii on seenpatogeen, mis põhjustab kirsi- ja ploomipuudel kirsipuu-lehevarisemistõbe. Lehtede pealispinnale tekivad punakaspruunid haiguslaigud, lehed kolletuvad ja varisevad enneaegselt, võrsete kasv pidurdub ja puu talvekindlus väheneb. Eesti tingimustes kahjustuvad ka hiliste sortide viljad. Seene levikut soodustab jahe ja niiske ilm. Seeneeosed talvituvad langenud lehtedel. Kevadel arenevad neist viljakehad, millest vihmaperioodide ajal vabanevad kotteosed (askospoorid). Askospoorid idanevad niiskel lehepinnal ning sisenevad lehekoesse õhulõhede kaudu. Suviste vihmaperioodide ajal paiskuvad nakatunud lehtede alumisel küljel moodustunud koniidid uutele lehtedele läbi kogu hooaja. Uued viljakehad moodustuvad nakatunud lehtedele, kus patogeen talvitub. Esimesed pruunid täpid ilmuvad lehtede pealmisele küljele juba kevadel, tugeva nakkuse korral võivad need ka liituda. Haiguse progresseerudes värvuvad haiguslaigud keskelt tumepruuniks ning leht kolletub. Lehe alumisel küljel võib niiske ilmaga tekkida valge kirme. Kolletunud lehed langevad reeglina enneaegselt, mistõttu võib puudel tekkida talvekahjustused ning väheneda mitmeks aastaks ka õite moodustumine. Kuna Blumeriella jaapii eosed talvituvad langenud lehtedel, rakendatakse maheistandikes peamise tõrjemeetodina sügisest lehtede koristamist ja põletamist, et hävitada seene viljakehad. Teine võimalus on valida istandikku kirsipuu-lehevarisemistõvele vastupidavad sordid. Tavatootmisistandikes kasutatakse haiguse tõrjeks fungitsiide. Efektiivseid tulemusi on saavutatud mitme tõrjemeetodi kombineerimisel: kirsipuude haigestumist on võimalik vähendada oluliselt, kui lisaks fungitsiididega töötlemisele koristada sügisel kõik langenud lehed. Pallum, V. (2007). Suur taimekaitseraamat. Tallinn: Maalehe raamat. Holb, I. J., Lakatos, P., Abonyi, F. (2010). Some aspects of disease management of cherry leaf spot (Blumeriella jaapii) with special reference to pesticide use. International Journal of Horticultural Science. Vol 16. Wilcox, W. F. (10. mai 2010). "Cherry Leaf Spot" (PDF). Department of Plant Pathology, NYS Agricultural Experiment Station, Cornell University. Vaadatud 12.09.2022. Lizotte, E. (18. märts 2011). "Cherry leaf spot 101: Understanding Blumeriella jaapii biology and management". Michigan State University Extension. Vaadatud 12.09.2022. Outwater, C., Proffer, T., Rothwell, N., Peng, J., and Sundin. G. (2019). Boscalid Resistance in Blumeriella jaapii: Distribution, Effect on Field Efficacy and Molecular Characterization. Plant Disease. Vol. 103, No 6. Tezcan, H. (2008) An outbreak of cherry leaf spot (Bluemriella jaapii [Rehm] Arx) on sweet cherry in Çanakkale province, Turkey. ISHS Acta Horticulturae 795: V International Cherry Symposium.
Jon Kabat-Zinn

Jon Kabat-Zinn (sündinud 5. juunil 1944 New Yorgis) on arstiteaduse emeriitprofessor USAs. Ta on rajanud meetodi stressi leevendamiseks (mindfulness-based stress reduction, lühendatult MBSR) ning asutanud Massachusettsi Ülikooli juures vastava kliiniku ja keskuse (Center for Mindfulness in Medicine, Health Care, and Society). Kabat-Zinn oli õppinud ja praktiseerinud meditatsiooni ja joogat Thích Nhất Hạnhi ja teiste budistlike õpetajate juures. Ta nägi võimalust ühitada need õpetused teaduslike järeldustega. Tema õpetuste kohaselt võib mindfulness aidata inimestel toime tulla stressi, ärevuse, valu ja haigustega. Full catastrophe living: using the wisdom of your body and mind to face stress, pain, and illness. Delta Trade Paperbacks. 1991. ISBN 0-385-30312-2. Mindfulness Meditation for Everyday Life. Piatkus, 1994. ISBN 0-7499-1422-X. Wherever You Go, There You Are: Mindfulness Meditation in Everyday Life. Hyperion Books, 1994. ISBN 1-4013-0778-7. The Power of Meditation and Prayer, with Sogyal Rinpoche, Larry Dossey, Michael Toms. Hay House, 1997. ISBN 1-56170-423-7. Everyday Blessings: The Inner Work of Mindful Parenting, with Myla Kabat-Zinn. Hyperion, 1997. ISBN 978-0-7868-8314-1. Coming to Our Senses: Healing Ourselves and the World Through Mindfulness. Hyperion, 2006. ISBN 0-7868-8654-4. The mindful way through depression: freeing yourself from chronic unhappiness, by J. Mark G. Williams, John D. Teasdale, Zindel V. Segal, Jon Kabat-Zinn. Guilford Press, 2007. ISBN 1593851286. Arriving at Your Own Door. Piatkus Books, 2008. ISBN 0-7499-2861-1. Letting Everything Become Your Teacher: 100 Lessons in Mindfulness. Dell Publishing Company, 2009. ISBN 0-385-34323-X. The Mind's Own Physician: A Scientific Dialogue with the Dalai Lama on the Healing Power of Meditation, co-authored with Richard Davidson (New Harbinger, 2012) (based on the 13th Mind and Life Institute Dialogue in 2005). Mindfulness for Beginners: reclaiming the present moment - and your life. Sounds True, Inc., 2012. ISBN 978-1-60407-753-7. Jon Kabat-Zinn. Teadvelolek algajatele. Praeguse hetke ja oma elu tagasivõtmine. Pegasus. ISBN 9789916162163. Mindfulness Fitzpatrick, Liam (24 January 2019). "The Monk Who Taught the World Mindfulness Awaits the End of This Life". Time. Retrieved 22 June 2020. "Among his students was the American doctor Jon Kabat-Zinn, founder of the Mindfulness Based Stress Reduction course that is now offered at hospitals and medical centers worldwide."
Jumalaema uinumine

Jumalaema uinumine ehk Jumalaema Uinumise püha (kreeka keeles Κοίμηση της Θεοτόκου, Koimisis tis Theotokou, vene keeles Успение Богородицы) on üks suurtest pühadest õigeusu kirikus, kreekakatoliku kirikus ja vanades idakirikutes. Sellel päeval tähistatakse Jumalasünnitaja surmapäeva, mil Kristus võttis vastu tema hinge. Läänekirikus vastab sellele Maarja Taevaminek. Jumalaema uinumise püha - eesti rahvakalendris rukkimaarjapäev - tähistatakse 15. augustil (28. augustil Juliuse kalendri järgi). Armeenia Apostlik Kirik tähistab seda mitte kindlal kuupäeval, vaid 15. augustile lähimal pühapäeval. Läänekiriku Maarja Taevamineku püha tähistatakse samuti 15. augustil. Sõna "uinumine" vihjab pärimusele, mille kohaselt Jumalasünnitaja ei kannatanud surres, vaid lahkus elust sügava vaimse rahu seisundis. See pärimus ei tugine ühelegi kirjalikule allikale, kuid kuulub õigeusu kiriku püha pärimuse hulka. Arvatakse, et pärast nelipühi elas Maarja apostel Johannese majas Jeruusalemmas ja kolm päeva enne tema surma ilmus talle peaingel Kaabriel, kes kuulutas talle ette tema surmapäeva. Apostlid saabusid maailma eri paigust tema surivoodile, ainsaks erandiks Toomas, kes jutlustas Indias. Legendi järgi saabus apostel Toomas Maarja hauale kolm päeva pärast Maarja surma ja nägi Maarjat tõusmas taeva poole; küsimuse peale, kuhu ta läheb, heitis Maarja talle oma vöö ja kadus silmist. Maarja arvati olevat maetud Ketsemane aeda; tema keha kadus hauast kolmandal päeval ning ühines hingega. Õigeusu teoloogia õpetuse kohaselt on Maarja läbi teinud ihulise ülestõusmise, mida kõik hinged kogevad Kristuse teise tulemise ajal, ning on taevas au sees, mis saab osaks õiglastele pärast viimset kohtupäeva. Jumalaema Uinumise ikoonidel on ikooni keskmes lautsil lebav Jumalaema, keda ümbritsevad kaksteist apostlit. Lautsi juures keskel seisab Jeesus Kristus mandorlas ja hoiab kätel Jumalaema hinge väikese mähkmetes lapse kujul. Elevandiluutahvel 10. sajandi lõpust või 11. sajandi algusest (Musée de Cluny). 12. sajandi Novgorodi ikoon. 40-ruutmeetrine fresko 1265. aastast Sopoćani kloostris Serbias. Chora kiriku Jumalaema Uinumise mosaiik Konstantinoopolis. Jumalaema uinumisele on pühitsetud EAÕK Tartu Jumalaema Uinumise katedraalkirik, Tahkuranna Jumalasünnitaja Uinumise kirik, Tuhalaane Jumalaema Uinumise kirik (taastamisel) ja Paide Jumalaema Uinumise kirik (hävinud); MPEÕK Kuremäe kloostri Jumalaema Uinumise peakirik. Setumaa traditsiooniline usuelu keskus oli Petseri klooster, kus asub imettegev Petseri Jumalaema uinumise ikoon. Jumalaema Uinumise kirik A. Lintrop. Maarjapäev Petseris. - Loitsija. Aado Lintropi võrgumaja (blogi) Petserimaal Maarjapäeva aegu. - Wõrumaa Teataja, 31. august 2017 15. augustil on rukkimaarjapäev ehk Maarja taevassevõtmise püha. - EELK e-kirik, 15. august 2022
Pilpaküla (Hiiumaa)

Pilpaküla on küla Hiiumaa vallas Kärdlast läänes. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda. Pilpaküla piirneb idas Kärdla, põhjas Kärdla-Nõmme, läänes Kanapeeksi ja lõunas Prählamäe külaga. Eestis kutsutakse Pilpaküladeks uusi elamupiirkondi, kus on kas väikesed puust eramajad või valdavalt puust kergehitised. Kohanimi tuletub sõnast pilbas. Pilpaküla läbib Liivajõgi. Küla äärmine edelaserv ulatub Pihla-Kaibaldi looduskaitsealale. Pilpakülas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 39 inimest. Küla kõik elanikud olid eestlased. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 34 püsielanikku. Pilpaküla moodustati külana 1997. Ala kuulus 1977. aastani Kärdla asunduse ja 1977–1997 Tubala küla koosseisu. Külas lõpevad Kärdla Metsa tänav ja Kabeli tänav. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 12.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Pilpaküla" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Statistikaameti andmebaas 2021. aasta rahvaloendus RL21003: RAHVASTIK, 31. DETSEMBER 2021 | Aasta, Sugu, Elukoht ning Vanus. Statistikaamet. Vaadatud 17. juuni 2022 kl 17
Tatjanapäev

Tatjanapäev (vene keeles Татьянин день) on vene üliõpilaste tähtpäev 25. jaanuaril, mida Tartu Ülikooli Narva kolledžis tähistatakse alates 1990. aastate keskpaigast. Traditsioon ulatub 18. sajandisse ja on seotud sellega, et Vene keisrinna Jelizaveta Petrovna kirjutas 1755. aastal, kirikukalendri järgi tatjanapäeval, alla Moskva ülikooli, Venemaa esimese ülikooli asutamisaktile. Päev on Rooma märtri Tatjana mälestuspäev, kes suri 225. aasta paiku keiser Severus Alexanderi ajal. Ta oli silmapaistvast perekonnast pärit kristlane ja kiriku diakoniss, kes hukati kristlaste tagakiusamises. Legendi järgi palvetas ta oma hukkajate eest, kellest mõned hakkasid nägemuse mõjul kristlasteks ja tapeti. Pärast piinamist raiuti temal ja ta isal pead maha. Pidutsemise traditsioon ulatub Moskva ülikooli asutamise aega 1755. aastasse. Tsaari-Venemaal tähistati seda päeva ülikoolides ja teistes õppeasutustes hommikuse jumalateenistuse, rektori kõnega pidulikul aktusel ja järgneva rongkäiguga, koos tulevärgi ja suure pummeldamisega. Tsaaririigi politseil oli sel päeval keelatud purjutavaid üliõpilasi kimbutada. Traditsioon keelustati pärast oktoobrirevolutsiooni 1917. Pärast seda, kui 1995. aastal taasavati Moskva ülikooli juures Püha Tatjana kirik, elustati see uuesti. Tatjanapäeval toimub tõrvikurongkäik ja esmakursuslaste pühitsemine tõelisteks üliõpilasteks. Traditsioonid sarnanevad Tartu volbriöö ja rebaste ristimise kommetega. Narva linnuses saavad Tartu Ülikooli Narva kolledži esmakursuslased endale pähe kolledži sinikollased teklid ja annavad üliõpilasvande. Tatjanapäev. - BERTA Eesti Rahvakalendri Tähtpäevade Andmebaas Vene tudengid tähistavad Narvas tatjanapäeva. - Eesti Päevaleht, 25.01.2002
Tõmanivka (Tultšõni rajoon)

Tõmanivka (ukraina keeles Тиманівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tultšõni rajoonis. Elanike arv on 1942. Pindala on 4,98 km².