laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ōsaka

Ōsaka (varasem eestikeelne nimi: Osaka; jaapani keeles 大阪 (Jaapanis kasutatavas latinisatsioonis Ôsaka), 大阪市 (Ôsaka-shi) on linn Jaapanis, Ōsaka prefektuuri keskus. Ōsaka on elanike arvult (2,6 miljonit) kolmas linn riigis. Asub Kinki piirkonnas Ōsaka lahe kaldal. Linnas olevate inimeste arv muutub väga suures ulatuses ööpäeva jooksul, öösel on see 2,6 miljonit ja päeval tõuseb see töölesaabujate arvel 3,7 miljonini. Linna algne nimi oli Naniwa. Keiser Shōmu tegi Naniwa 7. sajandil oma pealinnaks. Naniwa oli Jaapani pealinn 8. sajandini. 1496 rajas budistlik Jōdō-Shin-shū kogudus tänapäeva Ōsaka alale oma kindlustatud peatempli Ishiyama-Honganji. Oda Nobunaga hakkas seda piirama 1576. aastal. Kindlus õnnestus vallutada alles pärast 4 aastat kestnud piiramist Toyotomi Hideyoshil, kes laskis selle lammutada ja ehitas selle asemele Ōsaka lossi. Keskajal oli Ōsaka Jaapani kaubanduslik keskus. Linnas toimus maailmanäitus Expo '70. Ōsaka lähedal asub kunstlikule saarele rajatud Kansai rahvusvaheline lennujaam. Sisemaalendudeks kasutatakse peamiselt Ōsaka lennujaama, mis asub linnast põhjas. Linnas on kaheksa liiniga metroo ja seda läbivad nii riiklik kui ka eraraudteevõrk. Ōsaka Nagai staadionil toimusid 2007. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused. Ōsaka Ülikool Abeno Harukas 大阪府／大阪府の毎月推計人口, vaadatud 2.04.2021.
Häll

Häll ehk kätki (murdes käki), ka kiik, (murdes kiigu) on imikutele või väikelastele mõeldud magamisase, mis on tavaliselt korvi- või kastikujuline ja kiigutatav. Põliseks Eesti hälliks peetakse vibuhälli, mis oli kasutusel ka mujal Euroopas. Keskajal tuntud jalashäll tuli Eestis kasutusele 19. sajandil, esmalt saartel, siis Põhja-Eestis, kus muutus valdavaks. Mujal Eestis oli vähem levinud. Alates 1920. ja 1930. aastatest asendusid hällid lapsevoodi ja -vankriga. Tänapäeval on levinud värvilistest vitskorvidest korvhällid, mis on kaetud kangaga ning on sangade abil kantavad. Korvhall on varustatud madratsi, teki ja reguleeritav kaarvarjuga, teda saab asetada nii kokkupandavatele ja kaasavõetavatele jalgadele kui kiikuvatele jalasega jalgadele. Häll Kihnu muuseumis imikuvoodi hällilaul Eesti keele seletav sõnaraamat [1] vaadatud 28.04.2020 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 41
582

◄ | 5. sajand | 6. sajand | 7. sajand | ► ◄ | 550. aastad | 560. aastad | 570. aastad | 580. aastad | 590. aastad | 600. aastad | 610. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 578 | 579 | 580 | 581 | 582 | 583 | 584 | 585 | 586 | ► | ►► 582. aasta Vana-Rooma konsuliks oli Mauricius Flavius Tiberius. 14. august - Bütsantsi keisriks sai Tiberius II järel Mauricius. ... Evtychios, Konstantinoopoli patriarh 14. august - Tiberius II
Vatitekk

Vatitekk ehk vateeritud tekk on tekk, mis koosneb tavaliselt kolmest kihist: vatist, vatiinist või muust materjalist täidisest ja tekstiilist ümbrisest. Kihid on ühendatud õmblustega (tepingutega). Vatitekiga sarnanevad lapitekk, mille ümbris on kokku õmmeldud eri värvusega tekstiilitükkidest, mis moodustavad mustri, ning sulgtekk, mille täidiseks on suled.
Riigi arengutase

Riigi arengutase on näitaja, mille alusel saab riikide pingerida koostada, riike omavahel võrrelda ja arengutaseme järgi rühmadeks jaotada. Üks enamkasutatavaid näitajaid riikide arengutaseme võrdlemiseks on SKT ühe elaniku kohta. Aga suurem SKT inimese kohta ei tähenda, et selles riigis on suurem heaolu. Selle näitaja suure arve põhjuseks võib olla seotud näiteks strateegiliste maavarade (nafta, maagaas, teemandid, kuld jne) tootmise, suure hulga turistide teenindamise või suuremate kuludega (nt kütmiseks, kuritegevuse vastu võitlemiseks jne). Samuti kasutatakse riigi arengutaseme iseloomustamiseks riigi majandusstruktuuri – kas eri majandussektorite osa (toodangu väärtus) SKT-s või hõive eri majandussektorites (tööhõive struktuur). Madala arengutasemega riikides suurim osa SKT annab põllumajandus, kus on hõive suur. Kõrgelt arenenud riikides on kõrge hõive teenindussfääris, mis annab ka SKT-st suuremat osa. Aga samal ajal on madala arengutasemega riike, kus suur osa töötajaist on hõivatud teeninduses (nt Jordaanias on hõivatud teeninduses 77,4%, Araabia Ühendemiraatides 78%, Peruus 75,5%, Uruguays 73%, kuid teised arengunäitajad on nendes riikides madalamad. Ettekujutuse riigi arengutaseme kohta annavad ka energia tootmine inimese kohta ja energia tarbimine inimese kohta, sest kõrgelt arenenud majandus vajab energiat (elekter, kütused jt). Heaolu näitavad sellised näitajad nagu autode ja olmetehnika (telerite, külmkapide, pesumasinate jne) arv 1000 inimese kohta, tava- ja mobiiltelefonide arv 1000 inimese kohta, arvutite arv 1000 inimese kohta, Interneti kasutajate arv 1000 inimese kohta, uurimis- ja arendustegevusega tegelejaid miljoni kohta (näitab teaduse osa ühiskonnas). Aga kõik need näitajad on seotud materiaalse küljega ja ei arvesta sotsiaalseid näitajaid. Selle tõttu kasutatakse selliseid sotsiaalsed näitajaid nagu arstide arv 1000 inimese kohta, haiglakohtade arv 1000 inimese kohta, imikusuremus 1000 inimese kohta, keskmine oodatav eluiga ja täiskasvanute (üle 15.a) kirjaoskus või kirjaoskamatute inimeste osakaal. Nad peegelduvad tervisehoiu ja haridussüsteemi seisundit riigis. Nii majanduslikke kui ka sotsiaalseid näitajaid arvestab inimarenguindeks. Selle indeksi arvestamiseks kasutab ÜRO Arenguprogramm ostujõu pariteedi järgi ümber arvestatud SKT elaniku kohta, keskmist oodatav eluiga ja täiskasvanud inimeste haridustase.
Caspar Matthias Rodde

Caspar Matthias Rodde (28. juuni 1689 Narva – 9. juuni 1743 Narva) oli Eesti vaimulik. Rodde õppis Narva toomkoolis. Aastal 1708 küüditati ta koos teiste Narva kodanikega Vologdasse. Aastal 1711 oli ta Moskvas, aasta 1716 alguses ta vabastati. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 25. augustil 1716, oli kohal veel juulis 1719) Halle Ülikoolis. Ordineeriti aastal 1719 Magdeburgis vaimulikuks. Ta oli aastal 1719 Magdeburgis Vene kindral Adam van der Weyde koduvaimulikuks. Aastatel 1720–1723 oli ta Narva Johannese koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1723–1743 oli ta sama koguduse õpetaja. Ta oli ka Narva linnakooli Vana Testamendi keelte heebrea ja kaldea keele õpetajana. Kultuurilises tegevuses oli ta August Hermann Francke Venemaa poliitika aktiivne teostaja, tema kirju on säilinud Francke asutuse pearaamatukogu käsikirjade kogus. Teda on oma sõbraks nimetanud Sangaste Püha Andrease koguduse õpetaja Chilian Rauschert, kes kinkis talle aastal 1714 Moskvas Heinrich Stahli postill. Tema suur raamatukogu läks aastal 1744 Peterburis oksjonile, kus ostis raamatuid hilisem Narva Johannese koguduse õpetaja Johann Heinrich Lange. Rodde tõlkis pietistide töid vene keelde, ka August Hermann Francke traktaadi Kristliku õpetuse algusest. See trükiti esimest korda Narvas, kordustrükk aga Halles. Tõlkis ristimise traktaadi vene keelde ja saatis selle Hallesse. Katariina I tegi talle ülesandeks välja selgitada erinevused lääne kiriku ja kreeka (õigeusu) kiriku vahel. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885 Tallinn 2007
Ivo Sanader

Ivo Sanader (sündinud 8. juunil 1953 Splitis) on endine Horvaatia poliitik, peaminister aastatel 2003 kuni 2009. Ta oli Horvaatia Demokraatliku Liidu esimees. 2009. aasta 1. juulil teatas ta ootamatult, et lahkub ametist ja poliitikast. Partei andis talle eluaegse auesimehe tiitli. Levisid kuulujutud, et Sanader on segatud mitmesse kriminaalasja. 2010. aasta 3. jaanuaril teatas Sanader, et soovib aktiivsesse poliitikasse tagasi tulla. Järgmisel päeval otsustas Demokraatliku Liidu juhatus ta peale pikki arutelusi parteist välja heita. Oktoobris palus Sanader taastada oma ametivolitused parlamendis. 9. detsembril võttis parlament Korruptsiooni- ja Organiseeritud Kuritegevusega Võitlemise Büroo taotlusel Sanaderilt saadikupuutumatuse, kuid pisut enne hääletust ületas Sanader Sloveenia piiri. Sanader kuulutati kohe rahvusvaheliselt tagaotsitavaks ja vahistati 10. detsembril Salzburgis. 2011. aasta 18. juulil andis Austria Sanaderi Horvaatiale välja. Teda süüdistatakse korruptsioonis ja ametiseisundi kuritarvitamises. 20. novembril 2012 mõisteti Sanader mitme miljoni euro ulatuses altkäemaksude võtmises süüdi ja talle määrati karistuseks 10 aastat vangistust. http://www.b92.net//eng/news/region-article.php?yyyy=2011&mm=07&dd=19&nav_id=75523[alaline kõdulink]
Vilniuse veresaun

Vilniuse veresaun toimus 11.–13. jaanuaril 1991, mil Leedu iseseisvuse toetajad kaitsesid Vilniuse teletorni ning neid ründasid NSV Liidu sõjaväeüksuste, sealhulgas NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee eriüksuse Alfa sõdurid. Hukkus 14 leedulast, neist üks sai südamerabanduse. Kõik hukkunud olid täisealised, neist üks oli naine. Lisaks hukkus omade tule tagajärjel üks KGB leitnant, keda postuumselt autasustati Punalipu ordeniga. Sarnased sündmused toimusid samal ajal ka teistes Leedu linnades Alytuses, Šiauliais, Varėnas ja Kaunases, nagu ka nädal hiljem, 20. jaanuaril Riias, kus ohvrid olid kaks teleoperaatorit. 20. jaanuaril külastas Leedut Islandi delegatsioon eesotsas välisministri Jón Baldvin Hannibalssoniga, kes ütles, et Islandi valitsus kaalub tõsiselt Leeduga diplomaatiliste suhete kehtestamist. 4. veebruaril 1991 tunnustas Island esimese riigina maailmas Leedu iseseisvust. Vilniuse veresaun aitas konsolideerida rahvast Leedu iseseisvusreferendumil 9. veebruaril 1991. Referendumil osales 84,73% Leedu elanikest ja neist 90,47% hääletas Leedu iseseisvuse poolt. Hukkunute nimed anti tänavatele nende kodulinnas. Vilniusest oli 9 hukkunut ja nendenimelised tänavad asuvad teletorni ümbruses. The13th of January (first part)/Sausio 13-oji (pirma dalis) The13th of January (second part)/Sausio 13-oji (antra dalis)
Mall Tomberg

Mall Tomberg (1955. aastani Mall Haas; sündinud 19. juulil 1927 Tartus) on Eesti tekstiilikunstnik. Ta on lõpetanud 1952. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI). Töötas algul ERKI-s assistendina ning aastatel 1978–1985 kunstilise tekstiili ja kostüümi kateedri juhatajana. 1982. aastal sai ta Eesti Riikliku Kunstiinstituudi emeriitprofessoriks. Mall Tombergi loodud teostest on tuntuim Tartu Ülikooli raamatukogu konverentsisaalis asuv gobelään, mis on ühtlasi suurim Tartu-aineline vaip (5,6 m x 10,9 m); see valmis 1979. aastal. 1978 Tallinn, Kuressaare, Pärnu 2002 Viljandi 2003 Rahvusooperi Estonia talveaed 2010 "Klassikud. Mall Tomberg", Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum Mall Tomberg on Eesti Kunstnike Liidu auliige ja kuulub Eesti Tekstiilikunstnike Liitu. 1974 Kristjan Raua preemia (gobeläänid "Kodu- maastik I" ja "Kodumaastik II") 1978 Eesti NSV teeneline kunstitegelane 1982 Eesti NSV riiklik preemia 1987 ergutuspreemia kunstnike ideekavandite võistlusel Tema abikaasa oli kunstnik ja disainer Bruno Tomberg, nende tütar on käsitööline Riina Tomberg.Mall Tombergi isa oli kunstnik Voldemar Haas. Emeriitprofessorid ja -dotsendid Sakala 3. august 2002 Sigrid Huik, Maasike Maasik, Aet Ollisaar, Tiina Puhkan "Eesti tekstiilikunst 1915–2015" Eesti Tekstiilikunstnike Liit, 2015. ISBN 9789949385751 Kujutava ja tarbekunsti almanahh 47/1 Kunst 1975, Kirjastus Kunst, Tallinn Eesti rahvakunsti ja käsitöö liidu välja antud trükis liidu taastamise 25. aastapäeva puhul, 2017. Üritus: "Klassikud. Mall Tomberg" Eesti kunstnike Liidu kodulehel Mall Tombergi maavillane kujunditemaailm kutsub vaatama, Sakala, 3. august 2002 Mall Tomberg maalib lõngaga, Äripäev, 13. august 2010
Molex-pistik

Molex-pistik on arvutitehnikas neljakontaktilise toitepistiku tüüp 8981 firmalt Molex. Molex-pistik on kujunenud arvutikomponentide toitepistikute üldnimetuseks. Molex patenteeris oma esimesed pistikud 1950. aastate lõpus ja 1960. aastate alguses. Esmalt kasutati neid kodumasinates, hiljem ka autode elektriseadmetes ja arvutites. Esimene 5,25-tolline flopiseade (1976) kasutas AMP MATE-N-LOK-pistikut. See pistik sai standardiks 5,25-tollistele välisseadmetele, näiteks kõvaketastele, kuni võeti kasutusele SATA-ühendusega kõvakettad. 1983. aastal tõi Molex välja 8981-tüüpi pistiku, mis oli täielikult ühilduv AMP MATE-N-LOK-pistikuga. Seda tüüpi emaspistikut kasutatakse kõvakettaseadmete ja muude arvutikomponentide toitepistikuna. AT- või ATX-standardi kohastes toiteplokkidel on tavaliselt mitu seda tüüpi pistikut. Pistikul on neli juhet, mille otstarve on näha tabelis. Kontakte on kolme läbimõõduga: 1,57 mm (voolule kuni 5 a), 2,36 mm (8,5 a) ja 2,13 mm. Krehbiel, John H., "Wire Connector" US 3178673, issued April 1965 Krehbiel, John H., "Electrical Connector Having Resilient Accurately Bendable Locking Means", US 3409858, issued November 1968
Rebu

Rebu on loomade (sh inimese) munaraku varuaine. Enamasti mõeldakse rebu all lindude reburikast munarakku, mida korrektne on nimetada munarebuks. Munarebu kasutatakse paljudes toitudes, eriti küpsetistes. Muna EE 8. köide, 1995.
Kosovo Vabastusarmee

Kosovo Vabastusarmee (albaania keeles Ushtria Çlirimtare e Kosovës, inglise keeles Kosovo Liberation Army) oli Kosovo albaanlaste ehk kosovaride poolpõrandaalune organisatsioon, mis tegutses 1990. aastatel ja taotles Kosovo iseseisvumist Jugoslaaviast (st Serbiast ja Montenegrost) ja kasutas oma eesmärkide saavutamiseks vägivalda. 1995. aastal alustas organisatsioon relvastatud rünnakuid miilitsa vastu. Järgmisel aastal võttis organisatsioon esimest korda sääraste rünnakute eest avalikult vastutuse ja Serbia võimud kuulutasid selle terroriorganisatsiooniks. Kuni 1998. aastani luges Vabastusarmeed terroriorganisatsiooniks ka USA, mis seejärel aga sõlmis organisatsiooniga diplomaatilised suhted. 1998. aastal kasvas konflikt Jugoslaavia armeega Kosovo sõjaks, millesse 1999. aastal humanitaarkaalutlustel sekkus NATO. Vabastusarmee saadeti sõja lõppedes 1999. aastal ametlikult laiali. Osa Vabastusarmee juhtidest, näiteks 2008. aastal peaministriks saanud Hashim Thaçi, läks poliitikasse. Kosovo Vabastusarmeed kahtlustatakse inimeste röövimises ja tapmises selleks, et müüa nende elundeid mustal turul. Carla Del Ponte kirjutas 2008. aastal avaldatud raamatus, et talle edastatud info kohaselt rööviti 1999. aastal umbes 300 mittealbaanlast, kes viidi elundite eemaldamiseks Albaaniasse. 2010. aastal avaldas endine Šveitsi peaprokurör Dick Marty Euroopa Nõukogule aruande, mille kohaselt on üht Kosovo kliinikut põhjust kahtlustada kriminaalses elundiäris, mis on teoks saanud tänu sidemetele Kosovo valitsuses. Serbia ja Montenegro Relvajõud
Sekvents

Sekvents on muusikas motiivi või pikema meloodialõigu või harmoonia kohene kordumine samas hääles kõrgemal või madalamal kõrgusel. 18. ja 19. sajandi klassikalises muusikas (klassitsism ja romantism) oli see üks kõige kasutatumatest meloodia-arenduse meetoditest. Sekventse seostatakse stereotüüpselt barokkmuusikaga ja eriti Antonio Vivaldi loominguga, kuid seda tehnikat võib leida kogu Lääne muusikaajaloos. Sekventsi põhilised tunnused on: tavaliselt kaks kuni neli lüli, suund säilib (kas tõusev või laskuv), järgnevad lülid on eelmisest sama intervalli kaugusel. Meloodia ja harmoonia võivad moodustada sekventsi iseseisvalt, ilma et see esineks mõlemas. Kadents Benward and Saker (2003). Music: In Theory and Practice, Vol. I, p.111-12. Seventh Edition. ISBN 978-0-07-294262-0.
Sekvents (luule)

Sekvents (ld sequentia 'järgnemine' – järgnes liturgias alleluia'le) oli keskajal üks levinumaid vaimuliku luule vorme. Sekventse lauldi või retsiteeriti liturgias enne evangeeliumi kuulutamist. Sekvents arenes varakristlikest hümnidest (alleluia vokaliisidele kujunenud troobid olid sekventside alged) ning selle ülesehitusele olid eeskujuks rahvalikud tantsulaulud (nt estampii). Tekstid olid tihti pühendatud kohaliku kiriku, kloostri või linna kaitsepühakule ja seetõttu kujunes paikkonniti välja väga erinev sekventsirepertuaar. Eriti palju sekventsitekste loodi teise aastatuhande algul, hiliskeskajal oli arvatavasti käibel ligi 5000 seda tüüpi laulu. 16. sajandi keskel pidas Trento kirikukogu seda traditsiooni liialt vabaks ja liiga ilmaliku laulu sarnaseks ning kaotas enamiku sekventsidest käibelt, jättes alles vaid neli: Victimae paschali laudes (ülestõusmispüha sekvents) Veni Sancte Spiritus (nelipüha sekvents) Lauda Sion Salvatorem (Kristuse ihu püha sekvents) Dies irae (leinamissa sekvents) 1727. aastal lisati neile viiendana Stabat Mater (Maarja mälestuspäeva sekvents). Keskajal kasutatud liturgiline raamat, mis koondas sekventse, oli sekventsiaar, see oli tavaliselt missaali täiendus. Kunstmuusika kaudu on tuntuimaks saanud sekvents "Dies irae", mille autor on Tommaso da Celano. Teised tuntumad sekventsid on näiteks "Ave maris stella" ja "Stabat mater". Toomas Siitan, "Õhtumaade muusikalugu I", Talmar & Põhi, Avita, 1998, lk 40, 49
Rataslüüra

Rataslüüra ehk hurdy gurdy on keskaegne keelpill, mille keeled paneb helisema nahaga ületõmmatud ja vändaga pööratav ratas. Ratas funktsioneerib viiulipoognasarnaselt ning pilli kõla on lähedane viiuli omale. Meloodiat mängitakse klahvide abil, mis suruvad kiilukujulisi puitdetaile keelte vastu, muutes nende kõrgust. Enamikul rataslüüradel on mitu burdoonkeelt, mis saadavad meloodiat samal helikõrgusel. See muudab heli torupilli heli sarnaseks ning tihti ongi rataslüürat mängitud koos torupillidega, eriti prantsuse rahvamuusikas ja tänapäeva ungari rahvamuusikas. Rataslüüra varajasemaid eelkäijaid oli organistrum, mida mängiti kahekesi. Rataslüüra varajasemaid eelkäijaid organistrum. Santiago de Compostela, Hispaania
Malindi

Malindi on linn Keenias, Kilifi maakonna suurim linn. Malindi asub India ookeani rannikul Malindi lahe ääres Athi-Galana jõe suudmes 120 km Mombasast kirdes. 1999. aasta rahvaloenduse järgi elas linnas 117 735 inimest. Malindi elanikud saavad oma elatise peamiselt turismist, kuid ka kalandusest ja põllumajandusest. Linn jääb Mombasast Lamusse viiva maantee äärde, siselende teenindab Malindi lennujaam. Piirkonnas leidub ajaloolisi suahiili ehitisi. Malindi lähedal asub Itaalia kosmoseagentuurile kuuluv Broglio kosmosekeskus, sealhulgas ranniku lähedal meres paiknev endine stardiplatvorm. Linna ümbritsevad valged liivarannad. Malindi ala oli alates 14. sajandist suahiilide asuala. See on olnud läbi aegade oluline sadamakoht. Asula on varem kandnud ka nime Melinde. Mererannas on sammas, mille püstitas aastal 1498 teel Indiasse vahepeatuse teinud Vasco da Gama. Kirik Malindis Vasco da Gama püstitatud sammas Malindi linnavalitsus
Giordano

"Giordano" on Eesti lühimängufilm aastast 1988. Paul Poom ‒ fotograaf Anne Paluver ‒ fotograafi naine Guido Kangur ‒ klient Andrus Vaarik ‒ ajakirjanik Ilmar Tammur ‒ klient Ene Järvis ‒ klient Arvo Kukumägi ‒ KGB-mees Salme Reek ‒ klient Giordano ETV saadete arhiivis
Maris Padjus

Maris Padjus (sünninimi Maris Aleksašin; sündinud 8. märtsil 1983 Võrus) on Eesti keskkonnaaktivist ja poliitik. Ta on lõpetanud 2001. aastal Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumi ja õppinud aastatel 2001–2006 Tartu Ülikoolis keskkonnatehnoloogia erialal, mille lõpetas tööga "Tartu linna ja linna lähiümbruse uusehitiste keskkonnasõbralikkus". Ta on toimetanud Laeva valla infolehte Vallakaja. 2008. aasta märtsist töötas Laeva valla majandusnõunikuna. 2009. aastal valiti ta Laeva vallavanemaks. Kandidaadiks esitasid ta Laeva vallavolikogu reformierakondlastest liikmed. Ta oli Laeva vallavanem aastatel 2009–2012. Alates 20. oktoobrist 2006 kuni 10. veebruarini 2012 oli ta Erakonna Eestimaa Rohelised liige. Ta on kuulunud erakonna volikokku ja noortekogu Noored Rohelised juhatusse. Alates 10. veebruarist 2012 on ta Eesti Reformierakonna liige. Sama aasta mais avaldas Laeva vallavolikogu talle umbusaldust. Ta on olnud Eesti Rohelise Liikumise juhatuse liige. Maris Padjus harrastab jalgrattasporti ja rogaini. http://www.mv.werro.ee/failid/stat/kava0001/04_Haridus.pdf[alaline kõdulink] (vaadatud 23.10.2011) http://www.lote.ut.ee/424210[alaline kõdulink] (vaadatud 23.10.2011) http://tartu.ester.ee/record=b1064533~S1*est (vaadatud 23.10.2011) "Vallavanemad astuvad ametisse" Tartu Postimees, 06.11.2009 (vaadatud 23.10.2011) https://archive.today/20121119010002/http://www.erakond.ee/eestimaarohelised/meie-inimesed/volikogu?lang= (vaadatud 23.10.2011) "Noorte roheliste juhina jätkab Jaan Vaabel"[alaline kõdulink] Neljas.ee, 08.07.2008 (vaadatud 23.10.2011) Maris Padjus. Erakonnad. e-Äriregister. [http://www.tartupostimees.ee/851568/laeva-vald-otsib-uut-vallavanemat/ "Laeva vald otsib uut vallavanemat" Postimees, 23.05.2012 "Inimesed" ERLi kodulehel (vaadatud 4. oktoobril 2012) XII TAOK rogain Maris Aleksašin. "Tartu linna ja linna lähiümbruse uusehitiste keskkonnasõbralikkus" (lühiülevaade) "Vallavanemad astuvad ametisse" Tartu Postimees, 6. november 2009 Maris Aleksašin. "Noored ja rohelised" Kortsleht (artikkel Noorte Roheliste teemal)
Soome-Ugri Selts

Soome-Ugri Selts (soome keeles Suomalais-Ugrilainen Seura, prantsuse keeles Société Finno-Ougrienne) on Soomes tegutsev teaduslik selts, mille eesmärk on edendada soome-ugri keelte ja altai keelte uurimist, samuti neid keeli kõnelevate rahvaste ja nende kultuuride uurimist. Soome-Ugri Selts asutati aastal 1883 Helsingis professor Otto Donneri algatusel. 2022 aastal oli Soome-Ugri Seltsil ligikaudu 1000 liiget. Liikmed jagunevad tegevliikmeteks, auliikmeteks, välisliikmeteks ja annetajaliikmeteks. Selts peab iga kuu kolmandal reedel Helsingis ettekandekoosoleku, kus arutatakse ka üldisi asju. Soome-Ugri Selts annab igal aastal välja kaks teaduslikku stipendiumi. Aastakoosolekut peab selts M. A. Castréni sünniaastapäeval 2. detsembril. Tänapäeval on Soome-Ugri Seltsi kõige olulisem tegevusvaldkond kirjastamine. Selts annab välja mitut teaduslikku väljaandesarja, millest olulisemad on 1890. aastast ilmuv Suomalais-Ugrilaisen Seuran Toimituksia (prantsuskeelse pealkirjaga Mémoires de la Société Finno-Ougrienne, 2019. aasta lõpuks oli ilmunud 274 köidet), sõnaraamatusari Lexica Societatis Fenno-Ugricae, aastast 1901 ilmuv jätkväljaanne Finnisch-Ugrische Forschungen (2019. aasta lõpuks oli ilmunud 64 köidet), ja Suomalais-Ugrilaisen Seuran Aikakauskirja (prantsuskeelse nimega Journal de la Société Finno-Ougrienne, 2019. aasta lõpuks oli ilmunud 97 köidet.) Lisaks avaldab Soome-Ugri Selts soome-ugri keelte õppevahendeid (sari Apuneuvoja suomalais-ugrilaisten kielten opiskelua varten ehk Hilfsmittel für das Studium der Finnisch-Ugrischen Sprachen) ja etnograafiliste teadustööde sarja Kansatieteellisiä julkaisuja (prantsuse keeles Travaux ethnographiques de la Société Finno-Ougrienne). Selts avaldab ligikaudu kümme teaduslikku teost aastas. Selle artikli kirjutamisel on kasutatud soomekeelset artiklit fi:Suomalais-Ugrilainen Seura seisuga 20.07.2011. Fennougristika Suomalais-Ugrilaisen Seuran Toimituksia. Soome-Ugri Seltsi koduleht. (Kasutatud 30. jaanuaril 2020.) Finnisch-Ugrische Forschungen. Soome-Ugri Seltsi koduleht. (Kasutatud 30. jaanuaril 2020.) Suomalais-Ugrilaisen Seuran Aikakauskirja. Soome-Ugri Seltsi koduleht. (Kasutatud 30. jaanuaril 2020.) Soome-Ugri Seltsi koduleht
Goran Hadžić

Goran Hadžić (serbia Горан Хаџић; 7. september 1958 Vinkovci – 12. juuli 2016 Novi Sad) oli Horvaatia serblaste kindral ja Krajina Serblaste Vabariigi president (1992–1994), keda Endise Jugoslaavia Rahvusvaheline Kriminaaltribunal süüdistas inimsusvastastes kuritegudes. Serbia võimud vahistasid Hadžići 2011. aasta 20. juulil. Ta oli viimane tribunali poolt tagaotsitav. Hadžićile esitati süüdistus etnilise puhastuse läbiviimises mitteserblaste väljatõrjumiseks serblastega asustatud Horvaatia aladelt ning horvaatide ja teiste mitteserblaste tagakiusamises ja tapmises Vukovaris ja mujal. Ta suri ajuvähki.