laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Singapuri botaanikaaed

Singapuri botaanikaaed (inglise keeles Singapore Botanic Gardens; prantsuse keeles Jardins botaniques de Singapour; malai keeles Kebun Bunga Singapura) on 2015. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse kantud objekt, mis asub Singapuris Singapuri saarel. Praeguses asupaigas rajati botaanikaaed 1859. aastal. 2012. aastal lisati botaanikaaed maailmapärandi ootenimekirja ning 2015. aastal võeti see maailmapärandisse (Singapore Botanical Gardens). See on UNESCO maailmapärandi nimistus kolmas botaanikaaed ning ainuke troopiline botaanikaaed. 2016. aastal muudeti objekti ingliskeelset nime, milleks sai Singapore Botanic Gardens. Botaanikaaed asub Singapuri südames. See on selgelt määratletav ja eristatav kultuurmaastik, mis sisaldab rikkalikult erinevaid ajaloolisi maastikuelemente, taimeistutusalasid ja ehitisi. Tänu hästi säilinud maastikukujundusele ja algse kasutuse järjepidevusele on botaanikaaed hea näide 1859. aastal asutatud Briti troopilisest botaanikaaiast, mis inglise stiilis meelelahutusaiast arenes koloniaalseks majandusaiaks, kus toimus ka aiandus- ja botaanikauuringuid. Edasi on areng hästi jälgitav moodsaks ja maailmatasemel botaanikaaiaks, mis on kõrgel tasemel teadusasutus ning ka virgestus- ja hariduskoht. Botaanikaaial on olnud oluline roll teaduse arengus, eriti troopilise botaanika ja aianduse valdkonnas, sealhulgas ka kummipuuistanduste arendamisel. Sümfooniajärv botaanikaaias. Fotoː 25. oktoober 2004 Vaade botaanikaaias. Fotoː Maksym Kozlenko, 3. aprill 2016 Kõlakoda botaanikaaias. Fotoː Jorge Cortell, 8. märts 2017 Singapuri botaanikaaia koduleht. Inglise keeles Singapuri botaanikaaed, maailmapärandi objekt nr 1483. UNESCO maailmapärandi koduleht. Inglise keeles
Arthur Schnitzler

Arthur Schnitzler (15. mai 1862 Viin – 21. oktoober 1931 Viin) oli austria romaani-, novelli- ja näitekirjanik, elukutselt arst. Ta on eelkõige tuntud psühholoogiliste näidendite poolest, mis lahkavad Viini sajandivahetuse kodanlikku elu. Ta sündis juudi perekonnas maineka arsti Johann Schnitzleri pojana. Aastal 1879 alustas ta meditsiiniõpinguid Viini Ülikoolis ning aastal 1885 sai ta meditsiiniteadustes doktorikraadi. Ta hakkas tööle Viini keskhaiglas, kuid samal ajal töötas ka kirjanikuna ning avaldas kirjutisi ja luuletusi erinevates ajakirjades ja teaduspublikatsioonides. Schnitzler tegi kirjanikuna nime näidendiga "Anatol" (1893), mis räägib jõuka noore Viini mehe juhuslikest armastustest. "Ringmäng" ("La Ronde"; 1897) on kümnest dialoogist koosnev näidend, mis räägib meeste ja naiste südametusest iha küüsis. Kuigi see põhjustas skandaali isegi 1920. aastal, mil seda esimest korda etendati, on näidendit hiljem sageli lavastatud ja selle põhjal on tehtud mitu filmi, sh Max Ophülse lavastatud "La Ronde" (1950). Schnitzler kutsus oma teostes sageli esile rikutud enesepettuse õhustiku, mida ta kohtas Habsburgide monarhia viimastel valitsusaastatel. Ta uuris inimpsühholoogiat, kujutades armastuses esinevat egoismi, surmakartust, inimese psühhoseksuaalset arengut ja hinge haigestumust. Tema tuntuim romaan on "Leitnant Gustl" (1901). Näidendis "Professor Bernhardi" (1912) ja romaanis "Der Weg ins Freie" (1908) analüüsis ta juutide positsiooni Austrias. Ta abiellus 1903. aastal näitleja Olga Gussmanniga (1882–1970). Abielu lõppes 1921. aastal lahutusega. Neil oli poeg ja tütar, kes aga 1928. aastal sooritas enesetapu. Schnitzler suri 1931. aastal Viinis 69-aastasena. "Armastus ja surm Viinis" (jutustused). Tõlkinud Piret Pääsuke, Eesti Raamat 2009. "Casanova kojusõit" (romaan). Tõlkinud J. Kangilaski, Loodus 1936. "Casanova kojutulek" (jutustus). Tõlkinud E. Valdna, Eesti Raamat 1993. "Karjuseflööt" (novellid). Tõlkinud Jaan Kangilaski, Loodus 1929. "Kreeka tantsijatar" (novellid). Tõlkinud Krista Läänemets, Perioodika 1996. "Leitnant Gustl" (novell). Tõlkinud Edla Valdna, Eesti Raamat 1988. "Mõrtsuka" (novell). Tõlkinud M. Ilistvere, Sõna 1922. "Mäng hommikuämarikus" (jutustus). Elu 1927. "Proua Berta Garlan" (romaan). Tõlkinud Uno Liivaku, Monokkel 1998. "Suremine" (romaan). Tõlkinud Bernhard Linde, Varrak 1920. "Unenäonovell". Tõlkinud Krista Läänemets, Perioodika 2000. "Anatol, Max ja naised" "Armumäng". Tõlkinud K. Kasak "Elu janu". Tõlkinud Heino Anto, 1922 "Ringmäng" "Viimane soov" "Arthur Schnitzler". Encyclopædia Britannica "Arthur Schnitzler surnud". Päewaleht, nr. 289, 23 oktoober 1931
Kataisk

Kataisk (vene keeles Катайск) on linn Venemaal Kurgani oblastis, Kataiski rajooni halduskeskus. Kataisk asub Isseti jõe ääres, Jekaterinburgist umbes 132 km idakagus ja Kurganist ligikaudu 200 km lääneloodes. Kataisk rajati kindlustatud tugipunktina 1655. aastal. Linnaõigused sai Kataisk 1944. aastal. Linna suurim tööstusettevõte on pumbatehas, mis valmistab pumpasid nafta- ja keemiatööstusele. Катайск "Мой Город" : Народная энциклопедия городов и регионов России. Vaadatud 17. juulil 2023
Sérgio Oliveira

Sérgio Miguel Relvas de Oliveira (sündinud 2. juunil 1992 Paços de Brandãos) on Portugali jalgpallur, kes mängib Türgi kõrgliigaklubis Galatasaray. Jalgpalli hakkas ta mängima kodukohaklubis C.D. Paços de Brandão. 2002. aastal liitus ta FC Porto noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 17. oktoobril 2009 Portugali karikavõistluste mängus Sertanense vastu. 17 aasta, nelja kuu ja 15 päeva vanuselt sai ta Porto kõige nooremaks debütandiks. 4:0 Porto võiduga lõppenud mängus andis Oliveira väravasöödu ühele Hulki väravale. Hooajal 2010/11 oli ta Portost laenul Portugali kõrgliigaklubis Beira-Mar ning hooajal 2011/12 Belgia kõrgliigaklubis Mechelen ja Portugali esiliigaklubis Penafiel. Hooajal 2012/13 mängis Oliveira Porto reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Aastatel 2013–2015 mängis Oliveira kaks hooaega Portugali kõrgliigaklubis Paços Ferreira. Hooaja 2015/16 eel naasis Oliveira Portosse ning debüteeris samal hooajal Portugali kõrgliigas ka lõpuks Porto meeskonnas. Hooaja 2016/17 teises pooles oli ta Portost laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Nantes ja hooaja 2018/19 teises pooles Kreeka kõrgliigaklubis PAOK, kellega tuli 2019. aastal ka Kreeka meistriks. Portos oli Oliveira edukaim hooaeg individuaalselt 2020/21, mil ta lõi liigas 13 väravat ning valiti Porto hooaja parimaks mängijaks ja kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Portoga tuli ta riigi meistriks hooaegadel 2017/18, 2019/20 ja 2021/22. Hooaja 2021/22 teises pooles oli ta küll laenul Itaalia kõrgliigaklubis Roma. 2022. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Galatasarayga.. Aastatel 2008–2015 mängis Oliveira Portugali noortekoondistes. 2011. aastal saavutas ta Portugali kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel teise koha. 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Portugali olümpiavõistkonda. Portugali jalgpallikoondises debüteeris Oliveira 6. septembril 2018 sõprusmängus Horvaatia vastu. Ta kuulus Portugali koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Porto Primeira Liga: 2017–18, 2019–20, 2021–22 Taça de Portugal: 2009–10, 2019–20, 2021–22 Supertaça Cândido de Oliveira: 2018, 2020 PAOK Kreeka Super League: 2018–19 Kreeka karikas: 2018–19 Roma UEFA Euroopa Konverentsiliiga: 2021–22 Galatasaray Süper Lig: 2022–23 Assunção, Manuel (17. oktoober 2009). "O clássico bis de Farías, o clássico 4–0 e um adolescente recordista". Público (portugali). Vaadatud 7. juunil 2017. "Sergio Oliveira: "Galatasaray'ın bir parçası olacağım için çok mutlu ve onurlu hissediyorum"" (türgi). Galatasaray S.K. 9. juuli 2022. Vaadatud 9. juulil 2022.
Stanislav Grossi valitsus

Stanislav Grossi valitsus tuli Tšehhi Vabariigis võimule 4. augustil 2004 ja 25. aprillil 2005. Valitsuse koduleht [[1]]
Rubén Pérez

Rubén Salvador Pérez del Mármol (sündinud 26. aprillil 1989 Écijas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Panathinaikόs. Ta alustas klubikarjääri Madridi Atléticos, mille noortesüsteemiga liitus ta 2002. aastal. Ainsal korral mängis ta klubi põhimeeskonnas 15. mail 2010, kui sekkus vahetusest Borja Bastóni asemele Hispaania kõrgliigamängus Getafe vastu. Seejärel oli ta Atléticost kuni 2015. aastani laenul teistest klubides, milleks olid Hispaania kõrgliigaklubid Deportivo La Coruña (hooaeg 2010/11), Getafe (2011/12), Real Betis (2012/13), Elche (2013/14) ja Granada (2015) ning Itaalia kõrgliigaklubi Torino (2014/15). 2015. aasta augustis sõlmis Pérez Granadaga püsiva nelja-aastase lepingu. Aastatel 2016–2018 oli ta Granadast kaks hoooaega laenul teises Hispaania kõrgliigaklubis, Leganéses. 2018. aasta juulis sõlmis ta Leganéseega lõpuks püsiva nelja-aastase lepingu. 2021. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Panathinaikόsega. 2022. aastal võitis ta Panathinaikόsega Kreeka karikavõistlused. Aastatel 2010–2011 mängis Pérez viiel korral Hispaania kuni 21-aastaste koondises. 2011. aastal tuli ta selle koondisega Euroopa omavanuste meistriks. "Rubén Pérez, propiedad del Granada CF por 4 temporadas" [Rubén Pérez, Granada CF's property for 4 seasons] (hispaania). Granada CF. 8. august 2015. Originaali arhiivikoopia seisuga 27. detsember 2015. Vaadatud 10. augustil 2015. "CD Leganés and Rubén Pérez reach an agreement". CD Leganés. 6. juuli 2018. Vaadatud 8. juulil 2018. "Στον Παναθηναϊκό ο Ρουμπέν Πέρεθ" [At Panathinaikos, Rubén Pérez] (kreeka). Panathinaikos F.C. 14. juuli 2021. Vaadatud 22. augustil 2021.
Makušino

Makušino (vene keeles Макушино) on linn Venemaal Kurgani oblastis, Makušino rajooni halduskeskus. Makušino asub Kasahstani piirist 38 km kaugusel, Kurganist ligikaudu 125 km idas. Küla on esmamainitud 1797. aastal. Asula areng kiirenes pärast raudteejaama rajamist 1896. aastal. Aleviks sai Makušino 1944. aastal. Linnaõigused sai Makušino 1963. aastal. Макушинский район Курганская область: туризм и отдых, 22. aprill 2020. Vaadatud 17. juulil 2023 Макушино "Мой Город" : Народная энциклопедия городов и регионов России. Vaadatud 17. juulil 2023
Kaheaastane koeratubakas

Kaheaastane koeratubakas (Crepis biennis) on korvõieliste sugukonda koeratubaka perekonda kuuluv kaheaastane rohttaim. Ta on hajusalt levinud üle kogu Eesti. Taim on 40–120 cm pikkune. Vars tahuline-vaoline, harunenud. Juurmised lehed õitsemisajaks kuivanud. Varrelehed sulglõhised või -hõlmised, enamasti karedakarvased, kõige ülemised peaaegu terved. Õied kollased. Seemned kollased, valgete lendkarvadega Meenutab liiv-koeratubakat (Crepis tectorum), kuid on sellest tugevam. Metsa- ja teeservadel, puisniitudel, põllupeenardel. On lubjalembene taim. Õitseb juulis ja augustis. "Crepis biennis". eElurikkus. Vaadatud 17. juuli 2023. Kuusk, V. (1972). Taimede välimääraja. Käsiraamat kõrgemate taimede tundmaõppimiseks. Tallinn: Valgus. Lk 302. Kukk, Toomas (2022). Eesti taimede kukeaabits (üheksas, parandatud, täiendatud trükk). Tallinn: Varrak. Lk 298. ISBN 9789985355480.
Miussi limaan

Miussi limaan (vene keeles Миусский лиман) on limaan Venemaa territooriumil, mis on ühtlasi Aasovi merre suubuva Miussi jõe estuaar. Limaan on 33 km pikk. Keskmine laius 2 km, kohati laieneb kolme kilomeetrini ja aheneb 200 meetrini. Limaani pindala on 59 km². Lakedemonovka Nataljevka Миусский лиман — один из крупнейших в Ростовской области. yugarf.ru
Soo-koeratubakas

Soo-koeratubakas (Crepis paludosa) on korvõieliste sugukonda koeratubaka perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Eestis kohtab teda sagedasti. Taim rohirohelist värvi. Üldkatise lehed mustade näärmekarvadega. Vars vaoline, alusel sageli violettpunane. Lehed lõhestumata, hambulise servaga, juurmised äraspidimunajad, varrelehed süstjad, noolja alusega, ümbritsevad vart teravate kõrvakestega. Kasvab 30–100 cm pikkuseks. Niisketel puisniitudel, leht-, sega- ja lodumetsades, ojakallastel. Õitseb juunis ja augustis "Crepis paludosa". eElurikkus. Vaadatud 17. juuli 2023. Kukk, Toomas (2022). Eesti taimede kukeaabits (üheksas, parandatud, täiendatud trükk). Tallinn: Varrak. Lk 298. ISBN 9789985355480. Kuusk, V. (1972). Taimede välismääraja. Käsiraamat kõrgemate taimede tundmaõppimiseks. Tallinn: Valgus. Lk 301.
Lakedemonovka

Lakedemonovka (vene keeles Лакедемоновка) on küla Venemaal Rostovi oblastis Neklinovka rajoonis, Lakedemonovka külaasunduse keskus. Elanike arv: 1441 (2010). Küla asub Miussi limaani vasakkaldal, Taganrogist 25 km läänes. Küla lähedale ehitati üle limaani kaks silda. Üks neist asub Rahvusvahelise E-teede võrku kuuluval maanteel E58. Küla asutas 1789. aastal kreeka päritolu keiserliku Venemaa ohvitser Dmitri Alferaki (tema järglasi on helilooja Achilles Alferaki). Küla nimi tuletati Vana-Kreeka linnriigi Lakedaimoni järgi. Asulasse asusid peamiselt Taganrogis elanud kreeklased. Nataljevka Итоги Всероссийской переписи населения 2010 года. Том 1. Численность и размещение населения Ростовской области]
Tömbijuurene koeratubakas

Tömbijuurene koeratubakas (Crepis praemorsa) on korvõieliste sugukonda koeratubaka perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Ta esineb Eestis paiguti, Lääne-Eestis on tavaline. Ainukene koeratubakas, millel õisikud püstise lehtedeta varre otsas kobarana. Vars lehtedeta- lehed ainult juurmised. Lehed on tervaservalised või hõredalt hambulised, rootsuks ahenenud. Korvõisikud helekollased, kuni 2 cm läbimõõdus, kobarjas pöörises. Kasvult 20–60 cm pikkused. Kasvab niitudel ja puisniitudel, enamasti Eesti loode- ja põhjaosas. Õitseb juunis ja juulis. "Crepis praemorsa". eElurikkus. Vaadatud 17. juuli 2023. Kukk, Toomas (2022). Eesti taimede kukeaabits (üheksas, parandatud, täiendatud trükk). Tallinn: Varrak. Lk 298. ISBN 9789985355480. Kuusk, V. (1972). Taimede välismääraja. Käsiraamat kõrgemate taimede tundmaõppimiseks. Tallinn: Valgus. Lk 301.
Lamonti-Doherty Maa Observatoorium

Lamonti-Doherty Maa Observatoorium (inglise keeles Lamont–Doherty Earth Observatory; lühend LDEO) on New Yorgi osariigis Palisadesis asuv Columbia ülikooli Columbia Climate Schooli uurimiskeskus. LDEO tegeleb geoteaduste uuringutega rõhuasetusega kliimateadusele. LDEO asutas 1949. aastal Maurice Ewing toona kui Lamonti Geoobservatooriumi (pankur Thomas W. Lamont oli Columbia ülikoolile teinud suure annetuse). Tänutäheks 1960. aastate lõpus tehtud annetusele naftakontserni omanikult Henry Latham Dohertylt muudeti observatooriumi nimi tänaseks tuntud nimekujule. Bioloogia ja paleokeskkond Geokeemia Meregeoloogia ja geofüüsika Ookean ja kliimafüüsika Seismoloogia, geoloogia ja tektoonfüüsika Mereoperatsioonide üksus Maa ja keskkonnateaduse osakond Koduleht
Dalmatovo

Dalmatovo (vene keeles Далматово) on linn Venemaal Kurgani oblastis, Dalmatovo rajooni halduskeskus. Dalmatovo asub Isseti jõe ääres, Kurganist ligikaudu 175 km loodes. Asula on tekkinud 1644. aastal rajatud mungakloostri juurde. 18. sajand algul oli Dalmatovo oluline õigeusu ja vene kultuuri keskus Uurali-tagustel aladel. Linnaõigused anti Dalmatovole 1781. aastal. 1852. aastal laastas linna ränk tulekahju, hävis ligi 550 maja. Raudteeühenduse sai linn 1913. aastal. 1924. aastal kaotas Dalmatovo linnaõigused ja muudeti külaks. Aleviks sai Dalmatovo 1945. aastal. Dalmatovo sai linnaõigused tagasi 1947. aastal. Далматово "Мой Город" : Народная энциклопедия городов и регионов России. Vaadatatud 17. juulil 2023 Павел Распопов:Город Далматово и Далматовский монастырь: история и достопримечательности Ураловед, 19. aprill 2022
Rafael Ramos

See artikkel räägib jalgpallurist. Poksija kohta vaata artiklit Rafael Ramos (poksija). Rafael António Figueiredo Ramos (sündinud 9. jaanuaril 1995 Santa Marinhas) on Portugali jalgpallur, kes mängib kaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Corinthians. Ta kuulus noorena Portugali klubidesse – 2006–2012 Lissaboni Sportingu, 2012–2013 Reali ja 2013–2014 Lissaboni Benficasse. 2014. aastal siirdus Ramos Põhja-Ameerikasse ning asus järgmisel aastal mängima Major League Socceri (MLS) esimest hooaega alustavas klubis Orlando City. 2018. aasta esimeses pooles mängis ta MLS-i klubis Chicago Fire. 2018. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu Hollandi esiliigaklubiga Twente. Ta aitas hooajal 2018/19 Twentel tagasi Hollandi kõrgliigasse pääseda. Aastatel 2019–2022 mängis Ramos Portugali kõrgliigaklubis Santa Clara. 2022. aasta aprillis sõlmis ta kaheaastase lepingu Corinthiansega. "FC Twente haalt multifunctionele Ramos binnen" (hollandi). FC Update. 6. august 2018. Vaadatud 2. juulil 2022. "Corinthians anuncia a contratação do lateral-direito português Rafael Ramos". Gazeta Esportiva (portugali).  Rafael Ramos – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Berndorf (Alam-Austria)

Berndorf on linn (Stadtgemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Badeni ringkonnas. Selle ajaloolise arengu tõttu 19. sajandil nimetatakse seda ka Kruppi linnaks. Valda kuulub asundus nimega Kolonie. Kiviaja eri ajastutest pärit esemed tõendavad, et selles piirkonnas oli asula. Perindorf on tõenäoliselt saanud nime Pero-nimelise mehe järgi, kes asus sinna elama 1070. aastal. Nime Perendorf on esmamainitud 1133. aastal. Järgnevate sajandite jooksul laastasid Berndorfi madjarid ja osmanid. 18. sajandil asusid sellesse piirkonda metallitöötlemisettevõtted, nagu Neuhirtenberger Kupferhammer, mis kasutas 1836. aastal esimest aurumootorit kogu Alam-Austrias. Enne seda oli peamiseks energiaallikaks Triestingist tulev hüdroenergia. 19. sajandil töötas enamik Berndorfi ja selle naaberkülade elanikke metallitööstuses. 1844. aastal koosnes Berndorf kuni 50 majast umbes 180 elanikuga, mil asutati Alexander von Schoelleri ja Hermann Kruppi söögiriistade tehas. Algselt töötas seal 50 töötajat, kuid aastate jooksul arenes ettevõte ja muutus üle 6000 töötajaga rahvusvaheliseks kombinaadiks. Berndorfi linna areng oli tihedalt seotud Kruppi perekonna ajalooga. Hermann Kruppi poeg Arthur Krupp rajas eraalgkooli ja avaliku ujula ning neobarokse Püha Margareeta kiriku. 1923. aastal ühendati Berndorfi, St. Veiti, Ödlitzi ja Veitsau vallad Berndorfi linnaks. Pärast 1938. aasta anšlussi sai Arthur Kruppi ettevõte Saksa Kruppi kombinaadi osaks. Oma tööstusliku tähtsuse tõttu oli Berndorf ka oluline õhurünnakute sihtmärk. Teise maailmasõja ajal ei säästnud Berndorfi isegi loodusjõud. 1939. ja 1944. aasta üleujutused olid Triestingi jõe ajaloos kõige hävitavamad. Kui sõda oli lõppenud, konfiskeeris Nõukogude armee metalliettevõtte ja see liideti USIA-ga. 1957. aastal anti see tagasi Austria riigile ja ühendati ettevõttega Vereinigte Aluminiumwerke Ranshofen (VAW). 1980. aastatel sotsialiseerunud tööstusharude finantsprobleemide tõttu eraldati Berndorfi konsortsium ja anti erakätesse. Iga-aastane teatrifestival toimub suviti Berndorfi linnateatris. Berndorfi linnateater Berndorfi Kruppi koolid Guglzipf oma vaateväljaga Kruppi Linnamuuseum Raudkaru Püha Margareta kirik Maarja kirik Berndorf vaadatuna Guglzipfist Ōhasama (Jaapan, nüüd Hanamaki osa) Sigmundsherberg Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
August Koern

August Koern VR II/3 (27. aprill 1900 Liigu talu, Uue-Võidu vald (Viljandi kihelkond), Viljandimaa – 11. jaanuar 1989 Kopenhaagen) oli Eesti diplomaat ja poliitik, välisminister eksiilis 1. märtsist 1964 kuni 3. juunini 1982. Koern õppis Uue-Võidu vallakoolis, J. Kirsipuu eragümnaasiumis Tallinnas, Aleksandri gümnaasiumis ja linna poeglaste gümnaasiumis (GAG). 1918. aastal asus õppima arhitektuuri Riia Polütehnikumis, kuid astus juba sama aasta detsembris vabatahtlikuna Scoutspataljoni ning võitles soomusrongi dessantüksuses Lõuna-Eestis ja Lätis kuni haavatasaamiseni 1. aprillil 1919. Aastail 1919–1920 läbis Koern Sõjakooli kursused ning jätkas teenistust Scoutspataljonis. 1922. aastal lõpetas ohvitseride kursused. 1920. aastal astus ta Tartu Ülikooli, kus õppis algul filosoofiateaduskonnas ja 1923–1927 õigusteaduskonnas. Oli EYS Veljesto liige. Teenis 1921–1927 sõjaväe õpetuskomitees, Sõjavägede staabis ja ajakirja Sõdur toimetuses. 1927. aasta oktoobris asus tööle Välisministeeriumi juriidilisse osakonda. Oli Berliini saatkonna atašee detsembrist 1929 kuni 1932 septembrini ning jätkas seejärel Välisministeeriumi teenistuses. Jaanuarist 1936 oli konsulaarbüroo juhataja ja protokolliülem. Septembris 1936 asus nõunikuna tööle Varssavi saatkonnas ning juulist 1939 oli asjur ja nõunik Kopenhaageni saatkonnas. 1940. aasta juunipöörde jäi Taani ning hoidis konsulaati töös kuni oma surmani. 1949–1971 töötas ta Koern Taani riiklikus raamatukogus ja 1964–1982 oli ta ka eksiilvalitsuse välisminister. August Koern suri 1989. aastal Kopenhaagenis ja tema tuhastatud põrm puistati Läänemerre. Vabadusristi II liigi 3. järk (1920) Poola taassünni ordeni IV klass (1934) Suurvürst Gediminase ordeni III klass (1936) Valgetähe III klassi teenetemärk (20. veebruar 1939; oli sellal Eesti Vabariigi Varssavi saatkonna nõunik) Diplomaat August Koern 120 Eesti Suursaatkond Kopenhaagenis (vaadatud 30. novembril 2020) Vestlus saatkonnanõunik August Koerniga: "Eksiilvalitsuse välistegevus on vajalik". Teataja, 24. veebruar 1979, nr 4, lk 4 August Koern Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Blumau-Neurißhof

Blumau-Neurißhof on vald (Gemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Badeni ringkonnas. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Krimmi silla plahvatused (2023)

Krimmi silla plahvatused olid 2023. aasta 17. juulil, Venemaa Ukrainasse sissetungi 509. päeval, Kertši väina ületaval sillal toimunud plahvatused. Plahvatused Krimmi sillal toimusid kell 3.04 ja 3.20. Vene võimude teatel said purustusi silla autotee kaks sildeava, kuid silla raudtee osa ei saanud kahjustada. Silla kandvad toed jäid plahvatuse kohal terveks. Plahvatuses hukkus Belgorodi oblastist pärit abielupaar, nende tütar sai raskelt vigastada ja viidi haiglasse. Alates Ukraina sõja algusest oli see teine suurem intsident annekteeritud poolsaarele viival sillal. Eelmine juhtum juhtus 2022 aasta oktoobris. Annekteeritud Krimmi võimuesindajad sulgesid taas autoliikluse. Võimud tegid seejärel okupeeritud ala elanikele ettepaneku kasutada maismaaliikluseks teid läbi Lõuna-Ukraina okupeeritud osa rindealade. BBC teatel poolsaare sõjaline varustamine plahvatuse tõttu ei katkenud, kuna raudteesild annab suurema osa transpordivoolust. Kuid plahvatus avaldas okupantidele moraalset ja psühholoogilist mõju ning see tõi kaasa silla suurenenud kaitse vajaduse, mis oli lisakoormus kogu poolsaare julgeolekusüsteemile. Vene riigivõimu esindajad süüdistasid rünnakus Ukrainat, kuid Ukraina võimud rünnaku eest ametlikult vastutust ei võtnud. Al Jazeera teatel avaldasid Ukraina meediaväljaanded, et rünnak korraldati meredroonidega ning selle kavandasid Ukraina julgeolekuteenistus (SBU) ja Ukraina merevägi. SBU pressiesindaja teatas, et täiendav teave rünnaku kohta selgub sõja lõpus. Krimmi silla plahvatus (2022) "Ukraina allikas: Krimmi silda ründas Ukraina". err.ee. ERR. 17. juuli 2023, 16:24. Vaadatud 17. juulil 2023. "Moscow halts grain deal after bridge to Crimea struck". reuters.com (inglise). Reuters. 17. juuli 2023, 17:30. Vaadatud 17. juulil 2023. Ukraine claims responsibility for new attack on key Crimea bridge. CNN (17 июля 2023). Взрывы на Крымском мосту: что известно и что сказал Путин. BBC News Русская служба (17 июля 2023). "„Silda rünnati „ristlejatega"." Militaarekspert selgitab, kuidas ukrainlased Krimmi silda ründasid". Delfi FORTE Sõjandus 18.07.2023, 13:02 "Krimmi silda rünnanud salapärased Ukraina droonid teevad meresõjas revolutsiooni. Eksperdid selgitavad, kuidas". Delfi FORTE Sõjandus 22.07.2023, 00:01 Krimmi raudteeühendus jäi terveks, ent turismil on kriips peal. epl.delfi.ee, 17. juuli 2023.
LaVey satanism

LaVey satanism on üks satanismi suundi, mille asutas 1966. aastal Ameerika okultist Anton LaVey. LaVey satanismi võib pidada ateistlikuks religiooniks. Ei usuta jumalusse ega kõrgemasse võimu.