laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
NG Investeeringud

OÜ NG Investeeringud on Eesti erakapitalil põhinev tööstus-, kaubandus- ja kinnisvarainvesteeringute grupp. NG Investeeringud omab enamusosalust TKM Grupis ja täielikult kuuluvad ettevõttele jäätisetootja Balbiino, alkoholitootja Liviko, kaubandussisustuse tootja Kitman Thulema ning kinnisvaraga tegelevad Roseni Kinnisvara ja Roseni Majad. TKM Grupi kaudu kuuluvad NG Investeeringute ettevõtete hulka Kaubamaja Tallinnas ja Tartus, TKM Kinnisvara, TKM Kinnisvara Tartu, Selver, Viimsi Keskus, Viking Motors, I.L.U. ja Viking Security. Grupi ettevõtted annavad tööd ligi 5400 inimesele. NG Investeeringud kontserni kuulub kokku 25 aktiivselt tegutsevat tütarettevõtet Eestis, Lätis, Leedus ja Soomes. NG Investeeringute 68,75% suuromanikuks on NG Kapital, mille võrdsed osanikud on Jüri Käo, Enn Kunila ja Andres Järvingu perekond. 2023. aastal oli kontserni konsolideeritud käive 1,1 miljardit eurot ja puhaskasum 35 miljonit eurot. Aasta varem olid käive ja kasum vastavalt 1,0 miljardit ja 23 miljonit eurot. Jüri Käo, juhatuse liige Enn Kunila, juhatuse liige „Rikaste TOP: nende puhul arvati, et kõik mida teevad õnnestub - Jüri Käo, Enn Kunila, Andres Järving“ Äripäev, 25. jaanuar 2010 "Tallinna Kaubamaja Grupp muutis nime ja maksab dividendi". Äripäev. Vaadatud 1. augustil 2024. "NG Investeeringud kontsern". NG Investeeringud. Vaadatud 1. augustil 2024. "Käo ja Kunila NG Investeeringud kasvatasid kasumit 40%". Äripäev. Vaadatud 5. augustil 2024. "NG Investeeringud". NG Investeeringud. Vaadatud 5. augustil 2024. "Tuntud ärimees jagas oma 100miljonilise ettevõtte lähedaste vahel". Äripäev. Vaadatud 5. augustil 2024. 2023. a konsolideeritud majandusaasta aruanne "Juhatus". NG Investeeringud. Vaadatud 5. augustil 2024. NG Investeeringud Tallinna Kaubamaja grupp Tallinna Kaubamaja Tartu Kaubamaja Selver I.L.U Kia Auto Viking Motors Forum Auto SIA KIA Auto UAB Balbiino Kitman Thulema Kitman Thulema Liviko Roseni Majad Bowlinguklubi Kuulsaal Roseni Majad Roseni Torn
Koloskõ

Koloskõ on alev Ukrainas Donetski oblastis Starobeševe rajoonis, umbes 10 kilomeetri kaugusel Ukraina-Venemaa piirist. Koloskõ kõrgus merepinnast on 160 meetrit. 2001. aasta 1. jaanuaril elas rahvaloenduse andmeil asulas 482 inimest. Donbassi sõja ajal, 26. augustil, andis Reutersi korrespondent teada asula elanike kahtlustest piirkonda ilmunud "viisakate inimeste" (vene keeles kasutatav rööpväljend "roheliste mehikeste" tähistamiseks) ja nende sõjatehnika kohta. Tsvetkova, Maria (26. august 2014). "'Men in green' raise suspicions of east Ukrainian villagers" (inglise). Orlando Sentinel. Originaali arhiivikoopia seisuga 3. september 2014. Vaadatud 27. august 2014. Tsvetkova, Maria (26. august 2014). "Блокпост "зеленых человечков" насторожил жителей востока Украины" (vene). Reuters. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. oktoober 2014. Vaadatud 27. august 2014.
Internacyjanalny

Internacyjanalny (valgevene keeles Інтэрнацыянальны, transkribeerituna Internatsõjanalnõ) on alevik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Linova külanõukogus. Asulas on 117 elanikku (2012). Internacyjanalnys on tärklisevabrik. Suurimaks vaatamisväärsuseks on Linova mõisa hoonetekompleks, mille ümber on kasvanud ka alevik. Internacyjanalny
Norman Levi Bowen

Norman Levi Bowen (21. juuni 1887 Kingston – 11. september 1956 Washington) oli Kanada geoloog. Õppis geoloogiat, keemiat ja mineraloogiat Queen's Universitys Kanadas, lõpetas ülikooli 1909. aastal. Doktorikraadi kaitses Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis 1912. aastal. Töötas põhiliselt Ameerika Ühendriikides Washingtonis (Geophysical Laboratory of the Carnegie Institution of Washington). Bowen on tõenäoliselt kõigi aegade kuulsaim petroloog, teda peetakse eksperimentaalse petroloogia rajajaks. Ta uuris peamiselt silikaatsete mineraalide kristallisatsiooni ja stabiilsust. Tema tuntuim töö on ilmselt Boweni skeem, mis määrab ära magmast kristalliseeruvate mineraalide kristalliseerumisjärjekorra. Tema kirjutatud "The Evolution of the Igneous Rocks" (1928) kuulub geoloogia ajaloo väljapaistvaimate teoste hulka. See raamat jäi mitme aastakümne vältel petroloogia käsiraamatuks. 1941 – Penrose'i medal
Linova mõis

Linova mõis (Палацава-паркавы комплекс Трэмбіцкіх «Лінова») on mõis Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Linova külanõukogus Internacyjanalny alevikus. Linova mõis sai alguse pärast Poola jagamist, mil selle omanikuks sai kindral Rumjantsev. Too müüs mõisa peagi Trębickitele, neist esimene ehitas välja ka Linova mõisakompleksi. Mõisa klassitsistlik peahoone ehitati XVIII sajandi lõpus ja XIX sajandi alguses. XX sajandi alguses hakati hoonet ümber ehitama (lisati tiibhooned), kuid sellele tegi lõpu alanud esimene maailmasõda ja nii jäid need plaanide kohaselt välja ehitamata. Hoone on ühekorruseline, keskmine osa aga kahekorruseline. XIX sajandi keskel asus hoones omaniku bibliofiilist venna raamatukogu, mis viidi hiljem Varssavisse ja hävis aastal 1944 linna pärast peetud lahingute käigus. Nõukogude ajal asus hoones tärklisevabriku kontorihoone. Peale vabriku pankrotti ostsid selle uued omanikud, kes jätkasid hoone vabrikuks kohandatud osas tootmist, aga ülejäänud osa häärberist on halvas seisus. Mõisa peahoone ees asub parter, milleni viib sissesõiduallee. Hoonet ehib arkaadiga portikus, frontoon toetub neljale sambale. Keskrisaliit lõpeb pargipoolsel küljel terrassiga. Vasakus tiivas, mis jõuti XX sajandi algul renoveerida, on osa hoonet kahekorruseline, seal asub väike sammastele toetuv palkon. Hoone interjöör oli luksuslik. Hoones oli kaks salongi: "tumeda" mööbel oli tumeroheline ja "heleda" oma kattis must atlass. Kõrvalhoonetest asus sissesõiduallee ääres tall. Teisel pool parterit olid häärberiga sümmeetriliselt kaks mõisa juurde viivat väravat. Aastal 1921 ehitati mõisa juurde ka pruulikoda. Mõisa juurde rajati ka park (pindala 3 hektarit). Peamisel alleel kasvasid hobukastanid, sellelt viis häärberi juurde 20 meetri laiune pärnaallee. Hiljem lisati pruulikoja juurde viiv allee, mille ääres kasvasid kaukaasia pärnad ja läänepärnad. Ka parteri ääres kasvasid puud, nende seas pöögid ja Kreeka pähklipuud. Kaugemal läks park üle aiaks. Mõisa peahoone Hoone vasak tiib Kahhelahi mõisa peahoones Mõisa peahoone sisevaade Fotod Hłeb Łabadzenka blogis Fotod lossi varemetest
Karl Taagepera

Karl Taagepera (enne eestistamist Karl Tagepera; 10. aprill 1894 Aru vald – 31. mai 1993 Toronto lähedal) oli eesti loomaarst ja Tartu Ülikooli veterinaariaõppejõud. Ta õppis aastatel 1902–1906 Aru valla ministeeriumikoolis. Aastatel 1906–1914 õppis ta Hugo Treffneri Gümnaasiumis, kus ta lõpueksamil kukkus läbi (viletsa vene keele oskuse tõttu) ladina keele eksamil. Seetõttu astus ta samal aastal Tartu Veterinaariinstituuti, kuhu piisas sisseastumiseks gümnaasiumi eelviimase aasta tunnistusest. Veterinaariinstituudi lõpetas ta aastal 1918. Ta kuulus üliõpilasseltsi Ühendus. Pärast Veterinaariinstituudi lõpetamist naasis ta kodutallu, kuid detsembris 1918 lahkus ta kodutalust ja astus 5. jaanuaril 1919 vabatahtlikult Eesti sõjaväkke. Samal päeval määras Sõjaväe ülemloomaarst ta 1. Suurtükiväepolgu loomaarstiks, 8. mail 1919 sai tast 1. Diviisi loomalaatsareti ülem, 23. oktoobril sai tast 1. ratsapolgu vanemloomaarst ja 27. novembril 1919 ajutiselt 2. Diviisi loomaarsti abi. 1. ratsapolgu nimekirjast kustutati ta 6. jaanuaril 1920, kui ta nimetati Piirivalve valitsuse loomaarstiks. 29. aprillil 1920 saadeti ta tagasi sõjaväe ülemloomaarsti käsutusse, kes suunas ta kohe Soomusrongide Diviisi loomaarstiks; seejuures sai ta tagasiulatuvalt (5. jaanuar 1919) veterinaarleitnandi aukraadi; Soomusrongide Diviisi jäi ta 3. veebruarini 1921. 1. jaanuaril nimetati ta Vabariigi Sõjakooli hipoloogia lektoriks; sõjaväest lahkus ta 6. septembril 1921, saades sel puhul Eesti Vabadussõja mälestusmärgi. Seejärel asus ta tööle Põllutööministeeriumi, esiteks 16. septembrist 1921 Elva jaoskonna loomaarstina. 15. septembril 1926 valiti ta Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna dotsendi kohusetäitjaks. Loenguid hakkas ta loomaarstiteaduskonnas pidama 1927. Tema erialaks olid hobusekasvatus, eksterjöör (hobuste hindamine välistunnuste alusel) ja rakendusõpetus (kuidas hobust vankri ette rakendada) ja. aasta sügisel, töötades edasi ka Tallinnas; ametlikult siirdus ta ministeeriumist ülikooli, käies veel aasta otsa kord Tallinnas.[küsitav] Aastatel 1930–1932 oli ta teaduskonna sekretär ja suvel 1931 dekaani asetäitja. Aastal 1931 valiti ta hobusekasvatuse õppetooli dotsendiks. Ta oli ajakirjade Eesti Loomaarstlik Ringvaade ja Meie Hobune toimetuseliige. Lisaks ostis ta aastal 1934 Ropka valda Külitse külla Ani talu. 18. augustil 1944 lahkus ta koos perega (5 inimest: Karl ise, abikaasa, 2 poega ja ema) kahe hobusevankriga Pajusi valda ja sealt edasi tuttava juurde Lohule ja sealt ööl vastu 22. septembrit Rohukülla. Rohukülast lahkus pere väikese laevaga Möwe Ventspilsi ja sealt suurema laeva, Lapplandiga Gotenhafenisse, kuhu jõuti 28. septembril. Ta abiellus aastal 1926 Elfriide Taageperaga (neiuna Erbak), neil oli kaks poega: Arvo (1927–2007) oli insener ja patendiametnik, Rein on füüsik ja politoloog. Abikaasa õde Nora Peets oli prosaist ja ajakirjanik, abikaasa õemees Rudolf Peets oli arst. Teadus Eesti põllumajanduse arenguloos. II osa (1918–1940) Tartu 2003. Lk 184–185 Ohvitseride ja sõjaväeametnike kartoteek
Jülich-Kleve-Bergi ühendatud hertsogkonnad

Jülich-Kleve-Berg oli kahe endise territooriumi nimi piki tänapäeva Saksa Nordrhein-Westfaleni liidumaa ja tänapäeva Hollandi Gelderlandi provintsi piiri. Aastatel 1521 kuni 1666 olid territooriumi riigid ühendatud personaaluniooni, kõik Saksa-Rooma riigi reichsfrei territooriumid. Nimi taaselustati pärast Viini kongressi Preisi kuningriigi lühiajalisele provintsile aastatel 1815 kuni 1822.[viide?] Jülich-Kleve-Bergi ühendatud hertsogkonnad olid kogum Saksa-Rooma riigi osariike. Jülichi ja Bergi hertsogkonnad ühendati aastal 1423. Ligi sajand hiljem, aastal 1521, hääbusid need kaks hertsogkonda koos Ravensbergi krahvkonnaga, kui vaid viimase hertsogi tütar Maria von Jülich-Berg jäi pärima; Saali tavaõiguse järgi sai naine vara vallata vaid abikaasa või eestkostja kaudu, nii läksid territooriumid tema abikaasale — ja kaugele sugulasele — Kleve ja Marki hertsogile Johann III-le nende strateegilise abielu tulemusena aastast 1509. Need ühendatud hertsogkonnad kontrollisid enamust tänapäeva Nordrhein-Westfalenist, välja arvatud Kuur-Kölni ja Münsteri kiriklikud territooriumid.[viide?] Alles sajand pärast Johann III abielu hääbus ühendatud hertsogiliin, ajendades territooriumidel pärast Johann III pojapoja, hertsog Johann Wilhelmi ilma pärijateta surma pärilussõja. Samal ajal, kui hertsogitel, innustatuna Rotterdami Erasmuse humanismist, õnnestus luua "via media" reformatsioonist tulenenud usuliste vaidluste vahele, olid viimase hertsogi kahe vanema õe pärijad jagamise vastaspooltel. Olukorda raskendasid veelgi keiser Rudolf II ja Wettinitest Saksimaa hertsogite ahned soovid — esimene oli eriti muret tekitav Henri IV-le ja Hollandi Vabariigile, kes kartsid mistahes Habsburgide Madalmaade tugevnemist.[viide?] Luterlik Preisimaa Anna abiellus Brandenburgi kuurvürsti, Brandenburg-Preisimaa valitseja Johann Sigismundiga, samas katoliiklik Anna von Kleve abiellus Pfalz-Neuburgi hertsogi Philipp Ludwigiga. Seetõttu, pärast Jülichi pärilussõda (üks Kolmekümneaastase sõja ettekuulutajaid) sõlmiti Xanteni leping, millega protestantlikud territooriumid (Kleve, Mark ja Ravensburg) läksid Brandenburg-Preisimaale ning katoliiklikud maad (Jülich ja Berg) anti Pfalz-Neuburgile. Sõja-aastad hävitasid enamuse maade rikkusest, mis oli olnud Johann Wilhelmi isa, Wilhelmi ajal.[viide?] Philipp Ludwigi pojapoeg Philipp Wilhelm sai aastal 1685 Pfalzi kuurvürstiks ja tegi Bergi pealinna Pfalzi kuurvürsti residentsiks, kuni liin päris aastal 1777 Baieri. Aastal 1701 said Brandenburgi kuurvürstid Preisimaa kuningateks; Kleve-Mark, kui nende esimene valdus Lääne-Saksamaal, oli seemneks tulevasele Preisi Reinimaale.[viide?] 1521–1539: Johann 1539–1592: Wilhelm 1592–1609: Johann Wilhelm[viide?] Jülich-Kleve-Bergi provints
Mstislav II

Mstislav II Izjaslavitš (suri 19. augustil 1170) oli Rjurikovitšite dünastiast Vana-Vene valitseja, Kiievi suurvürst 1167–1169 ja 1170. Mstislav Izjaslavitši vanemad olid Kiievi suurvürst (1146–1154) Izjaslav II Mstislavitš ja Saksa kuninga Konrad III tütar Agnes. Mstislav II oli aastatel 1146–1149 ja 1151–1155 Perejaslavli vürst, aastatel 1155–1157 Lutski vürst ja 1157–1170 Volõõnia vürst. Mstislav II oli kahel korral, maist 1167 kuni detsembrini 1169 ja veebruarist 1170 kuni aprillini 1170 Kiievi suurvürst. Mstislav II oli abielus 1151/52. aastast, Poola Piastide dünastiast Poola hertsogi (1107–1138) Boleslaw III "Krzywousty" tütre Agnieszkaga (1137 – surn. pärast 1181). Mstislav II ja Agnieszka järglased: Roman Mstislavitš (~1160–1205) , Novgorodi vürst 1168–1170, Volõõnia vürst 1173–1187 ja 1188–1205, Galiitsia vürst 1187–1188 ja Galiitsia-Volõõnia vürst 1199–1205 ning Kiievi suurvürstina 1203–1205 Roman Suur. Galiitsia-Volõõnia vürstiriigi Rjurikovitšite dünastia, Romanovitšide dünastiaharu asutaja. Svjatoslav Mstislavitš, Bresti vürst, Vsevolod Mstislavitš (surn. 1195), Belzi vürst 1170–1195, Volõõnia vürst 1187–1188.
C&A

C&A Mode GmbH & Co. KG (lühinimi C&A) on Brenninkmeijeritele kuuluv valmisriiete kaupluste kett peakorteritega Düsseldorfis ja Brüsselis, Euroopa suurim jaekaubandusettevõte. Ketis on 1400 kauplust. Firma on asutatud 1841. Töötajaid on üle 36 000, käive oli 2011./12. aastal 6,8 miljardit eurot. Ametlik koduleht
C+C Music Factory

C+C Music Factory on USA tantsumuusikaprojekt. See tegutses 1990ndatel ning alustas taas tegevust 2010. Produtsendid olid algselt Robert Clivillés ja David Cole, kelle perekonnanimede esitähtedest tuleb ansambli nimi. Pärast Cole'i surma 1995 ansambli tegevus lõppes. Aastal 2010 asendas Cole'i Eric Kupper. Vokalistide seas olid räppar Freedom Williams ning lauljad Martha Wash, Deborah Cooper ja Zelma Davis. Tuntumad hitid on "Gonna Make You Sweat (Everybody Dance Now)" ja "Things That Make You Go Hmmmm...". "Gonna Make You Sweat" 1990 "Anything Goes!" 1994 "C+C Music Factory" 1995 "Ultimate" 1995
Velõka Stratijivka

Velõka Stratijivka (ukraina keeles Велика Стратіївка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Trostjanetsi rajoonis. Elanike arv on 733. Pindala on 1,66 km².
Jülich-Kleve-Berg

Jülich-Kleve-Berg võib olla: Jülich-Kleve-Bergi ühendatud hertsogkonnad Jülich-Kleve-Bergi provints
Betsi rakud

Betsi rakud ehk Betsi neuronid on osade selgroogsete loomade kesknärvisüsteemi motoneuronite tüüp – need mitte eriti arvukad rakud paiknevad peamiselt suuraju koore otsmikusagara hallaine premotoorse korteksi V kihis. Betsi rakud osalevad motoorsete impulsside vahendamisel ja ülekandel. Betsi rakud saavad aksoneid ka talamusest. Betsi rakud saadavad aksoneid mööda seljaaju kortikospinaaltrakti alla, sünapsi kohaks on eesmised sarved ja need omakorda annavad sünapseid märklaud lihastele. Betsi rakud kasutavad neurotransmitterina glutamaati. Betsi rakkude kehast võivad, sõltumata asukohast, välja ulatuda dendriidid, mis suunavad, teistest närvirakkudest ümbritsetuna, jätkeid kõigisse suurajukoore kihtidesse ja mõned ka valgeainesse, kuid peamiselt siiski V ja ka VI kihti, mis koosnevad mitut tüüpi püramiidrakkudest. Betsi rakkude (dendriitide hävimine) patofüsioloogiaga seostatakse inimestel amüotroofset lateraalskleroosi. Need püramiidrakud on nimetatud esmakirjeldaja, Ukraina anatoomi ja histoloogi Vladimir Betsi auks. Vladimir Lenin: Syphilitic Mattoid Motivated by PTED, 30. mai 2012, veebiversioon (vaadatud 22.04.2015)(inglise keeles) Betz W. (1874) Anatomischer Nachweis zweier Gehirncentra. Centralblatt für die medizinischen Wissenschaften. 12:578-580, 595-599. SHOICHI SASAKI ja MAKOTO IWATA, Ultrastructural study of Betz cells in the primary motor cortex of the human brain, J. Anat. (2001) 199, lk 699–708, veebiversioon (vaadatud 28.08.2014) (inglise keeles) Rivara CB, Sherwood CC, Bouras C, Hof PR., Stereologic characterization and spatial distribution patterns of Betz cells in the human primary motor cortex. Lühikokkuvõte, Anat Rec A Discov Mol Cell Evol Biol. 2003 Feb;270(2):137-51., veebiversioon (vaadatud 28.08.2014) (inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Betz cell seisuga 28.08.2014.
Nara prefektuur

Nara prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas. Asub Kii poolsaarel, sisemaal. Prefektuuri keskuseks on Nara, mis oli Jaapani pealinn aastatel 710 kuni 784. Prefektuuri lõuna- ja idaosa on mägine, seal asub Kii mäestik. Kõrgeim tipp on Hakken (1915 m). Mägedest saab alguse palju jõgesid, neist suuremad on Kino ja Totsu jõgi. Nara prefektuuri tunnuslind on jaapani punarind (Erithacus akahige), tunnuspuu on krüptomeeria (Cryptomeria japonica) ja tunnuslill kirsiõis (Prunus verecunda cultivar). Nara prefektuur on jaotatud 39 omavalitsusüksuseks, millest 12 on linnad (市 shi). Gojō Gose Ikoma Kashiba Kashihara Katsuragi Nara Sakurai Tenri Uda Yamatokoriyama Yamatotakada Nara prefektuuris asub palju šintoistlikke ja budistlikke pühamuid, sealhulgas Tōdai-ji ja Kasuga pühamud, mis kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimekirja. 推計人口調査/奈良県公式ホームページ, vaadatud 31.03.2021. Nara prefektuuri koduleht (jaapani, inglise, hiina, korea, saksa, hispaania, portugali, prantsuse keeles)
Signs and Society

Signs and Society on Ameerika Ühendriikides välja antav semiootikaajakiri. Väljaanne on multidistsliplinaarne, avaldades sotsiaal- ja humanitaarvaldkonna artikleid, mille ühendavaks fookuseks on märgiprotsessi ehk semioosi mõiste. Ajakiri hakkas ilmuma 2013 ja ilmub kaks korda aastas. Peatoimetaja on Richard J. Parmentier. Ajakirja koduleht
Eesti Suursaatkond Oslos

Eesti Suursaatkond Oslos on Eesti diplomaatiline esindus Norras Oslos. Alates augustist 2021 asub suursaatkond aadressil Arbins gate 2. Norra Saatkond Tallinnas Suursaatkonna koduleht  Eesti Suursaatkond Oslos – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Norra Saatkond Tallinnas

Norra Saatkond Tallinnas (ka: Kuninglik Norra Saatkond) on Norra diplomaatiline esindus Eestis Tallinnas. Suursaatkond asub aadressil Harju tänav 6. Enne teist maailmasõda asus Norra kuningriigi saatkond Helsingis, Tallinnas asus 1925. aastast Norra konsul Walfried Schneider (1878–1944) ja konsulaat Viru tänav 18. Eesti Suursaatkond Oslos Konsul Walfried Schneider, Päewaleht, nr. 103, 17 aprill 1928 Saatkonna koduleht
AS Järvevana

AS Järvevana on Eesti ehitusettevõte, mis moodustati seoses AS Merko Ehituse kriminaalasjaga. Ettevõtte juhatuse esimees on Toomas Annus. Ettevõtte aktsiad olid noteeritud NASDAQ OMX Tallinn Balti lisanimekirjas, kuid kauplemine nendega lõpetati 4. detsembril 2014. AS Järvevana kujundati ümber osaühinguks Järvevana. Muudatus jõustus 15. aprillil 2015. https://web.archive.org/web/20140828092606/http://www.jarvevana.ee/ (vaadatud 28.08.2014) "Ettevõtte koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. august 2014. Vaadatud 28. augustil 2014. Ettevõtte koduleht
Kaljo Kask

Kaljo Kask (14. veebruar 1929 Ookatku – 24. august 2014) oli eesti põllumajandusteadlane. Ta lõpetas aastal 1958 Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomia erialal. Õpingute ajal töötas ta laborandina botaanika ja fütopatoloogia kateedris. EPA lõpetamise järel suunati ta tööle taimehaiguste ja kahjurite arvestuse ning prognoosi Saku vaatluspunkti. Aastal 1962 asus ta tööle Eesti Maaviljeluse Instituudi taimekaitse osakonda nooremteadurina; aktiivne teadustegevus jätkus fütopatoloogia erialal aspirantuuris; aastal 1967 kaitses ta põllumajandusteaduste kandidaadi dissertatsiooni teemal "Kõrreliste mükoosid, nende reservatsioonikolded ja tõrjevõimalused Eesti NSV-s". Aastal 1966 asus ta tööle Jõgeva Sordiaretusjaama resistentsuse ja biokeemia laboratooriumi juhatajana; Jõgeva Sordiaretusjaamas töötas ta aastatel 1966–1999 (pensionile minekuni) laboratooriumi juhataja ja vanemteadurina. Tema põhitöödeks olid resistentsuse ja biokeemia laboratooriumi töölerakendamine ning aretusmaterjali kvaliteedi uuringud. Ta on järgmiste haiguskindlate sortide üks autoreid: talirukkid "Viku" ja "Elvi", kartul "Sarme", tomatid "Visa", "Erk", "Mato", "Piibe" ja "Varto". Ta oli ka tunnustatud mükoloog ning Eesti Loodusuurijate Seltsi mükoloogia sektsiooni aktiivne liige. Kogumikus "Eesti seenestik" on ta kirjutanud rooste- ja nõgiseeni käsitleva osa.
Põllumajandusloendus

Põllumajandusloendus on loendus, mille käigus kogutakse andmeid põllumajandusettevõtete ja põllumajandussaadusi tootvate kodumajandite tegevuse ja tulemuste kohta. Eestis korraldab põllumajandusloendust Statistikaamet. Eestis korraldati põllumajandusloendus näiteks 1929. aastal - 1929. aasta põllumajandusloendus ja 1939. aastal - 1939. aasta põllumajandusloendus. U. Mereste, 2003. Majandusleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Köide II (N–Y). Lk 138 1929. a. põllumajandusloendus, Saaga 1939. a. põllumajandusloendus, Saaga
Essad Bey

Mohammad Essad Bey (sündinud Lev Nussimbaum, kasutas ka nime Leo Noussimbaum; hiljem Kurban Said ('vabatahtlik ohver'); 20. oktoober 1905, Kiiev – 1942 Itaalia, Positano) oli Ukraina juudi päritolu Saksamaa kirjanik ja ajakirjanik. Kiievis sündinud Essad Bey veetis lapsepõlve Aserbaidžaanis Bakuus, kust põgenes bolševike eest 14-aastaselt, 1920. aastal. 1922. aastal omandas ta Saksamaal elades tõendi selle kohta, et oli pöördunud islami usku Berliini Türgi saatkonna imaami juuresolekul. Ta leidis endale niši publitsistina, kirjutades teemadel, millest Lääne avalikkus vähe teadis: Kaukaasiast, Vene keisririigist, 1917. aasta revolutsioonist Venemaal, toona vastavastatud naftamaardlatest ja islamist. Ta kirjutas saksa keeles Mohammad Essad Bey nime all. Samu teemasid hästi tundvad ajaloolased ja kirjanduskriitikud on tunnistanud Essad Bey allikana ebausaldusväärseks. Tänapäeval tsiteerivad ajaloolased harva tema raamatuid, ehkki Essad Bey käsitletud teemad on endiselt kriitilise tähtsusega. Ka on tema loomingulise viljakuse tõttud kaheldud tema nime all avaldatud raamatute autorsuses. Ühe hüpoteesi kohaselt tegutses Essad Bey peamiselt vahendaja ning käsikirjade toimetajana, turustades neid enda nime all, mis oli selleks ajaks juba kuulus. 1934. aastal soovitas tema agent Werner Schendell (1891–1961) tal raamatute vahel aeg aastaks maha võtta, et ta nii viljakas ei paistaks. Tol aastal ei ilmunud Essad Beyl saksa keeles ühtki raamatut, üksnes kaks novelli poola keeles. 1938 põgenes Essad Bey natsismi eest Šveitsi. Abbas Abdulla, "Research" Nussimbaum is a Jew from Kyiv" in Adabiyyat Qazetti (Literature Qazette), No. 48:3643 (Baku: December 19, 2008), p.6, cit. via "Frequently Asked Questions about the Authorship of Ali and Nino," "FAQ No. 54: But was Lev Nussimbaum (Essad Bey) actually born in Baku?" in Azerbaijan International, Vol. 15:2–4 (2011), p. 65 ja "Endnote 119" leheküljel 109. Reiss, Tom "The Orientalist" Random House, 2005, p.199 Blood and Oil in the Orient (1929), "Twelve Secrets of the Caucasus" (1930) ja "Der Kaukasus" (1931) "OGPU" (1932), "Nicholas II" (1935) "Stalin" (1931), "OGPU" (1932), "Russia at the Crossroads" (1933), "Lenin" (1935), "End of Bolshevism" (1936) "Blood and Oil in the Orient" (1929), "Liquid Oil" (1933), "Love and Oil" (1934), God is Great (about Ibn Saud, 1936) Mohammed (1932), "God is Great" (islami esiletõusust ja Ibn Saudist, 1936) "Fact or Fiction? What Essad Bey's Contemporaries Said" Azerbaijan International, Vol. 15:2–4, pp. 166–177. "Did he really write 16 books in 8 years?" Azerbaijan International, Vol. 15:2–4, pp. 162–163. Kiri 8. maist 1934. Dr. Gerhard Hopp, "Mohammed Essad Bey: Nur Orient Für Europäer?" – Asien Afrika Lateinamerika, Vol. 25:1 (1997), p. 86, Endnote 120. "Love and Oil" ja "Manuela" 1934 "Mohammed" (eesti keeles "Muhamed", Tallinn 2000) 1937 "Allah ist groß. Niedergang und Aufstieg der islamischen Welt von Abdul Hamid bis Ibn Saud" ("Allah on suur. Islamimaailma langus ja tõus Abdul Hamidist Ibn Saudini")
San Marino kaptenregendid 1801–1900

San Marino kaptenregendid 1801–1900 Selles loendis on toodud San Marino kaptenregendid (Capitani reggenti) 1. aprillist 1801 kuni 1.aprillini 1901. San Marino kaptenregendid 1243–1500 San Marino kaptenregendid 1501–1700 San Marino kaptenregendid 1701–1800 San Marino kaptenregendid 1901–2000 San Marino kaptenregendid 2001–tänaseni