laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Raplamaa Ühistöö

Raplamaa Ühistöö on 2012. aasta jaanuaris korrapärast ilmumist alustanud Rapla maakonna elu käsitlev ainult internetis levitatav nädalaleht. Enne seda ilmus 2011. aasta detsembris neli proovinumbrit. Raplamaa Ühistöö ilmub igal kolmapäeval. Ajalehe väljaandja on seltsing Raplamaa Ühistöö. Kuna senine maakonna ajaleht Raplamaa Sõnumid lõpetas alates 2013. aasta algusest ilmumise 3 korda nädalas ja ilmub nüüd kord nädalas samuti kolmapäeviti, hakkas seltsing Raplamaa Ühistöö 2013. aasta algusest katseliselt andma välja ka ajalehte Ühistöö Nädalalõpp, mis ilmus netilehena laupäeviti. Peatselt selle lehe väljaandmine katkestati. http://issuu.com/piirp/docs (pdf)
Ühistöö (Rapla ajaleht)

Ühistöö oli aastatel 1951–1995 ilmunud Rapla maakonna (algselt Rapla rajooni) ajaleht. 1995. aasta märtsis ajaleht erastati AS JT-le, sama aasta detsembris lõpetas Ühistöö ilmumise ja 1996. aasta jaanuaris alustas Ühistöö järglasena ilmumist AS Heldeian väljaandena Raplamaa Nädalaleht. Kokku ilmus Raplamaa Nädalalehte 6 numbrit.
Isamaasõja orden

Isamaasõja orden (vene keeles орден Отечественной войны) oli Nõukogude Liidu autasu, millega autasustati Nõukogude armee sõdureid ja partisane kangelaslike tegude eest Suures Isamaasõjas. 1985. aastal, Suure Isamaasõja võidu 40. aastapäeval otsustati kõiki elusolevaid veterane autasustada ordeni I või II järguga. II maailmasõja aegse I järgu ordenil olev sirp ja vasar ning taustaks olev kuldne täht koos ristatud mõõga ja vintpüssiga on valmistatud kullast. Ordeni II järgul on sirp ja vasar valmistatud kullast. Punatähe orden Punalipu orden Kuulsuse orden Suure Isamaasõja võidu medal Medal "20 aastat võidust" Medal "30 aastat võidust" Medal "40 aastat võidust" Указ Президиума Верховного Совета «Об учреждении Ордена Отечественной войны первой и второй степени» от 20 мая 1942 года // Ведомости Верховного Совета Союза Советских Социалистических Республик : газета. — 1942. — 28 мая (№ 19 (178)). — С. 1. (vene keeles)
Talu Maa

Talu Maa on aastatel 1991–1993 ilmunud Maalehe väljaanne. Talu Maa ilmus kord kuus ja sisaldas praktilisi nõuandeid talunikele. Ajakirjanumbrid PDF-failidena
Austuse märk

Orden "Austuse märk" (vene keeles орден «Знак Почёта») oli Nõukogude Liidu teenetemärk, millega autasustati isikuid väljapaistvate saavutuste eest tootmises, teaduses, sotsiaal- ja kultuuritöös ning muudes ühiskondlikes tegevustes. Ordeniga autasustati ka ettevõtteid, asutusi ja töökollektiive (näiteks tsehhe), samuti rajoone, linnu ja muid asustatud punkte. Autasustada võidi ka välismaalasi ning välismaiseid ettevõtteid ja asulaid. Ordeniga autasustati üle 1 535 000 korra. Viimati anti ordenit "Austuse märk" 23. detsembril 1988, kui autasustati Poola Rahvavabariigi kodanikke. Eesti NSV-s oli 1. jaanuari 1990 seisuga saanud ordeni "Austuse märk" 9118 isikut ja 16 kollektiivi. Orden nimetati 1988. aastal ümber Austuse ordeniks. Sellenimelise ordeniga autasustati Eesti NSV-s kokku 6 isikut, kellest esimesena sai selle Gustav Ernesaks 29. detsembril 1988. Tööpunalipu orden Austuse orden (Venemaa Föderatsioon)
Töökuulsuse orden

Töökuulsuse orden oli Nõukogude Liidu orden, mis loodi Kuulsuse ordeni tsiviilvastena, ning sellega autasustati isikuid väljapaistvate töösaavutuste eest. Ordenit anti välja kolmes järgus (kõrgeim oli I järk). Isik, keda oli autasustatud ordeni III järguga, pälvis järgnevate väljapaistvate tegude eest ordeni kõrgema järguga. Ordeniga kaasnesid mitmed materiaalsed hüved, näiteks pensionitõus ja tasuta sõit ühissõidukites. Ordeniga on kokku autasustatud 1. jaanuari 1995 seisuga: I klass – 952 II klass – u 50 000 III klass – u 650 000 Eesti NSV-s oli 1. jaanuari 1990 seisuga autasustatud: I klass – 6 II klass – 245 III klass – 3711 Viimane autasustamine Töökuulsuse ordeniga Eesti NSV-s toimus aastal 1988, kui autasustatutele anti üle 2 II klassi ordenit. I klassi ordeni pälvisid: Anna Fedotova (Ranna sovhoosi lüpsja), Hilja Kont (Leiburi kondiiter), Hilma Kool (Koeru sovhoosi seatalitaja), Ants Lehtme (Saida sovhoosi traktorist), Maimo Lõppe (kalurikolhoosi töötaja) ja Tadeuš Pupkevitš (Eesti Põlevkivi Narva karjääri ekskavaatori brigaadi brigadir). Kuulsuse orden Tööpunalipu orden Orden "Austuse märk" ru.wikipedia.org: Список полных кавалеров ордена Трудовой Славы, vaadatud 19. mai 2023
Pavel Voronov

Pavel Nikolajevitš Voronov (vene Павел Николаевич Воронов; 19. mai 1851 Moskva – 5. detsember 1922 Petrograd) oli Venemaa sõjaväelane ja sõjaajaloolane. Ta oli kindralleitnandina Tallinna garnisoni ülem ja 1905. aasta revolutsiooni aegse sõjaseisukorra ajutine kindralkuberner (10. detsember 1905 – 24. detsember 1905) Tallinnas. После отставки А. А. Лопухина обязанности эстляндского губернатора выполнял вице-губернатор коллежский советник Александр Николаевич Гирс. С введением в Ревеле военного положения 10 декабря 1905 г. Гирс передал права и звание генерал-губернатора Воронову. 18 декабря 1905 г. в управление губернией вступил бывший архангельский губернатор действительный статский советник Николай Георгиевич фон Бюнтинг. Занимал он эту должность, по-видимому, недолго, в «Адрес-календаре на 1906 г.» эстляндским губернатором значится уже действительный статский советник Петр Петрович Башилов. [1] "Российский государственный военно-исторический архив: ВОРОНОВ П. Н." Originaali arhiivikoopia seisuga 7. märts 2016. Vaadatud 6. aprillil 2012.
Klarett

Klarett on vürtsvein, mida valmistati ja müüdi Tallinna Raeapteegis alates 1467. aastast ning tänapäeval uuesti alates 2006. aastast. Klaretil arvatakse olevat tervistav ja üldtoniseeriv toime. Apteeker oli kohustatud saatma seda veini "ilma tasuta, maitsmiseks, sõbraliku tunnustuse täheks" raehärradele raekotta. Inglise keeles nimetatakse klaretiks punaseid Bordeaux' veine. 32 toopi reinveini 8 naela suhkrut 1 nael kaneeli 1 nael ingverit 4 loodi nelki 4 loodi muskaatõit 2 loodi safranit "Müügile tuleb Raeapteegi Klarett" Eesti Päevaleht, 18. november 2006
Merike Pitk

Merike Pitk (sündinud Pärnapuu, seejärel Paulus; 5. aprillil 1959) on eesti ajakirjanik. Pärast žurnalistika eriala lõpetamist Tartu Riiklikus Ülikoolis 1982. aastal töötas ta ajakirjas Sotsialistlik Põllumajandus. Kui 1987. aastal loodi ajaleht Maaleht, asus sinna tööle. 1992. aastal siirdus tööle ajakirja Maa Pere[viide?]. Järgmise aasta sügisest oli ta lühikest aega Saaremaa ajalehe Oma Saar peatoimetaja, seejärel läks aga teise Saaremaa ajalehe Meie Maa ajakirjanikuks. 1998. aastast oli ta Maalehe Lääne-Eesti korrespondent, 2007. aastast Maalehe vanemtoimetaja. Septembrist 2011 töötas Merike Pitk ajalehe Saarte Hääl peatoimetajana. 1. novembril 2012 nimetati ta Pressinõukogu liikmeks. 2015. aasta veebruarist kuni 2018. aasta jaanuarini töötas taas Maalehe vanemtoimetajana. 2018. aasta jaanuarist töötab ta Saaremaa valla meediaspetsialistina. http://www.aki.ut.ee/et/instituut/vilistlastele/vilistlaste-nimekirjad[alaline kõdulink] Pressinõukogu uueks liikmeks saab Merike Pitk, err.ee, 1. november 2012
Pele pisarad

Pele pisarad on väiksed vulkaanilisest klaasist koosnevad piisakujulised tükid. Pele pisarad on kivimiliselt koostiselt basaltsed ja värvuselt enamasti mustad. Pele pisarad tekivad siis, kui basaltne laava purskub õhku ja laguneb selle käigus väikesteks fragmentideks. Basaldile omase suhteliselt väikse viskoossuse tõttu vormivad õhutakistus ja pindpinevus laavapiiskadest pisarakujulisi või ümaraid tükke, mis kiiresti jahtudes omandavad klaasja struktuuri. Mõnikord jätkuvad pisarad pika sabaga, mida nimetatakse Pele juusteks. Sarnaselt paljude muude vulkanoloogiaalaste terminitega on ka see pärit Hawaiilt – Pele on tule, välgu, tuule ja tulemägede jumalanna, Hawaii saarte looja. Pele juuksed
Austuse orden

Austuse orden (vene keeles oрден Почёта) on Venemaa Föderatsiooni orden, mida antakse Vene Föderatsiooni tsiviilisikutele või ka sõduritele hea ja eeskujuliku töö, teenete ning vapruse eest. Ordenit antakse välja alates 1994. aastast. Püha Georgi orden
Embleem

Embleem on mingi mõtte või mõiste tinglik kujutis. Näiteks sirp ja vasar on tööliste ja talupoegade liidu embleem. bränd logo sümbol ENE 2: 556 (1987).
Suure Isamaasõja võidu medal

Suure Isamaasõja võidu medal (vene keeles медаль «За победу над Германией в Великой Отечественной войне 1941—1945 гг.») oli Nõukogude Liidu autasu, mida jagati peale Teist maailmasõda nendele, kes olid sõjast osa võtnud Nõukogude poolel. Medal jaguneb kahte liiki - üks, mis oli sõduritele ja teine vapratele töölistele. Sõduritele jagati 14 933 000 medalit ning vapratele töölistele jagati 16 096 750 medalit.
Laanik

Laanik (Hylocomium) on perekond samblaid laanikuliste (Hylocomiaceae) sugukonnast. Selles perekonnas on Eestis kaks liiki: – Hylocomium splendens – harilik laanik Hylocomium umbratum – varjulaanik
Ulmikulised

Ulmikulised (Hypnaceae) on sugukond samblaid ulmikulaadsete seltsist. Breidleria Callicladium – kalliklaadium Calliergonella – teravtipp Campylophyllum Herzogiella – ebaulmik Hypnum – ulmik Isopterygium – sarmik Pseudotaxiphyllum – ebasarmik Ptilium – lehviksammal Taxiphyllum – lamesarmik
Pele juuksed

Pele juuksed on pikad basaltsed ja klaasjad kivimkiud. Pele juuksed on kivimiliselt koostiselt basaltsed ja värvilt enamasti pruunikad. Pele juuksed võivad olla isegi mitme meetri pikkused, olles samas ainult poole millimeetri jämedused. Basaltse laava õhkupaiskumise järel moodustuvad pisarakujulisad laavapiisad, mille saba võib venida pikaks, mis moodustabki juustelaadsed kiud. Kuid Pele juuksed ei pruugi olla seotud Pele pisaratega, vaid võivad tekkida ka iseseisvalt. Pele juuksed võivad tuulest kantuna lennata tekkekohast mitmekümne kilomeetri kaugusele. Sarnaselt paljude muude vulkanoloogiaterminitega on ka see pärit Hawaiilt – Pele on tule, välgu, tuule ja tulemägede jumalanna, Hawaii saarte looja. Pele pisarad
Garphyttani rahvuspark

Garphyttani rahvuspark on rahvuspark Rootsis Örebro läänis. Rahvuspark on rajatud aastal 1909, selle pindala on 1,11 km². Rahvuspark on rajatud pärandkoosluste kaitseks. Haruldase loomaliigina elab selles rahvuspargis pähklinäpp. Rootsi rahvuspargid
Olev Anton

Olev Anton (24. september 1935 Päde küla, Vaimastvere vald – 18. september 1998) oli eesti ajakirjanik ja näitekirjanik. Õppis Kõola ja Selli algkoolis, Vaimastvere 7-klassilises koolis 1943–1950, Jõgeva keskkoolis 1950–1954, Eesti Põllumajanduse Akadeemias maakorralduse erialal 1954–1959. Ta töötas ajalehe Rahva Hääl toimetuses 1959–1963 ning Edasi toimetuses põllumajandusosakonna juhatajana ja korrespondendina 1963–1988. Maalehe toimetuses oli ta aastatel 1987–1988 osakonnajuhataja, 1988–1991 erikorrespondent, 1991–1992 peatoimetaja. Tema poeg oli kirjanik ja ajakirjanik Jüri Pino. Olev Anton on maetud Laiuse kalmistule. "Karjabrigadiri päevik" 1978 "Junkin, sõelameister" 1978 "Kuus klassi..." 1978 "Kuu ajaga rumalaks" 1978 "Tossuta korsten" 1978 "Miin ja sealt edasi" 1978 "Omaenese vilja tunne" 1978 "Kaks korda karjas" 1996 "Meie, kangelased Karussaarest" 1996 "Mu koduke on tilluke" 1996 "Talu tulevik on tume" 1996 "Küljetsi külaeluga" (novellikogumik) 1978 "Laudalüürika" 1980 "Tuulemurd" 1983 "Kopkakoid" 1984 1972 Eesti NSV teeneline ajakirjanik
Õpik

Õpik (vananenud kirjanduses õpperaamat, kooliraamat) on õppeaine või -kursuse kokkuvõtlikku sisu esitav trükitud või elektrooniline õppevahend. Elektroonilist õpikut nimetatakse ka e-õpikuks. aabits lugemik töövihik Eesti keele seletav sõnaraamat
Kalju Sakk

Kalju Sakk (sündinud 17. juunil 1936 Piirissaarel) on eesti poliitik, kes tegutseb Piirissaare vallas. Ta kuulub Eesti Keskerakonda. 2004–2005 oli ta Piirissaare vallavanem. Kohalikke juhte ähvardab range karistus Leib jõuab Piirissaare poodi vaid tänu piirivalve hõljukile Piirissaart tabas võimuvaakum
Valla Vaatleja

Valla Vaatleja on Kehtna valla ajaleht, mis hakkas korrapäraselt ilmuma märtsis 1995. Esimeste numbrite väljaandjaks oli AS Viiteleht, alates 30. numbrist Kalev Türk ja alates 136. numbrist OÜ Nädaline. Lehe toimetajad on olnud Reet Langi, Laura Kokk ja Kaire Soomets, praegu on toimetaja Aare Hindremäe. Valla Vaatleja eelkäijaks võib lugeda Kehtna NST infolehte, mida andis välja Kehtna Näidissovhoostehnikumi administratsioon. Valla Vaatleja esimesed numbrid kuni numbrini 97 ja mõned Kehtna NST infolehed asuvad eraarhiivis ning järgnevad Valla Vaatlejad on Kehtna valla kodulehel. Valla Vaatleja ilmub 11 korda aastas. Valla Vaatleja ja Kehtna NST infolehtede arhiiv aastani 2004 Valla Vaatleja koduleht
Azawad

Azawadi Sõltumatu Riik (araabia keeles أزواد, uus-tifinaghi kirjas ⴰⵣⴰⵓⴷ, prantsuse keeles État indépendant de l’Azawad, inglise keeles Independent State of Azawad), vahel ka Azaouad, on tunnustamata riik, mis kuulutati iseseisvaks pärast konflikti, milles Azawadi Rahvuslik Vabastusliikumine (MNLA) ja teised rühmitused võitsid Mali armeed. Selle kontrolli all on Mali kaheksast piirkonnast kolm ja pool (üle 70% territooriumist): Timbuktu, Kidali, Gao ja osalt ka Mopti piirkond. Rahvusvaheliselt peetakse neid kõiki Mali Vabariigi osadeks. Azawadi alad piirnevad lõunas Mali ja Burkina Fasoga, läänes ja loodes Mauritaaniaga, põhjas Alžeeriaga ning idas ja kagus Nigeriga. See hõlmab osa Saharast ja Sahelist. Azawadi aladel on hinnanguliselt 2,52 miljonit elanikku (23 % Mali ca 10,8 mln-st), kellest ligi pool elab Mopti piirkonna põhja- ja idaosas. 6. aprillil 2012 avaldas suurt osa piirkonnast valitsev Azawadi Rahvuslik Vabastusliikumine oma veebilehel teadaande, milles kuulutas Azawadi Malist "pöördumatult" iseseisvaks. Siiani pole ükski välisriik Azawadi tunnustanud. Robert Browni andmeil on Azawad araabiakeelne mugandus berberi nimest Azawagh, mis tähistab kuiva jõebasseini Lääne-Nigeris, Kirde-Malis ja Lõuna-Alžeerias. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. oktoober 2012. Vaadatud 6. aprillil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Mouvement National de Liberation de l'Azawad". Mouvement National de Liberation de l'Azawad. Mouvement National de Liberation de l'Azawad. Originaali arhiivikoopia seisuga 14.04.2013. Vaadatud 10.01.2018. DÉCLARATION D’INDÉPENDANCE DE L'AZAWAD, www.mnlamov.net, 6.04.2012 "Mali Tuareg rebels control Timbuktu as troops flee". BBC News. 1. aprill 2012. Vaadatud 3. aprill 2012. "Tuareg rebels declare the independence of Azawad, north of Mali". Al Arabiya. 6. aprill 2012. Vaadatud 6. aprill 2012. Robert Brown (1896). "Annotations to The history and description of Africa, by Leo Africanus". The Hakulyt Society. Vaadatud 3. aprill 2012.
68 (Berliin)

68 on Berliini trammiliin. National Geographic Society valis liini maailma kümne huvitavama marsruudi hulka.. "Top 10 Trolley Rides". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. jaanuar 2010. Vaadatud 3. mail 2012.
Peep Tambet

Peep Tambet (1942–2004) oli Eesti munitsipaalpoliitik. Aastatel 1996 kuni 2002 oli ta Piirissaare vallavanem, olles seega kõige pikemalt ametis olnud vallavanem Piirissaarel. Piirissaare laev kihutas Peipsil reisijatega kaldasse
Magistraal

Magistraal on suur keskne liiklustee. Linnades on magistraale jagatud kahte kategooriasse: põhimagistraalid ja jaotusmagistraalid Trass Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [1] Tallinna Linnavalitsuse 26. septembri 2012 määrus nr 46 "Tallinna teede liigid" Tiit Metsvahi. Jõhvi valla üldplaneeringus teede- ja transpordiosa koostamise konsulteerimine. Tallinn 2011
Hilja Bakhoff

Hilja Bakhoff (23. detsember 1926 – 3. juuni 2023) oli eesti kergejõustiklane. Ta sündis Olustvere kandis. Esimesed kuus klassi õppis ta Tääksi algkoolis. Spordiga hakkas ta tegelema Viljandis õppides. Ta kuulus odaviskes mitu aastat Eesti esikolmikusse. Noorena oli ta odaviske kõrval edukas ka kaugushüppes. Hilja Bakhoff õppis Tallinna kehakultuuri tehnikumis ja siis pedagoogilises instituudis ning töötas kehalise kasvatuse õpetajana. 1950. aastate alguses pidi ta sportimisest terviseprobleemide tõttu loobuma. Uuesti võistlema hakkas ta alles veteranieas. Veteranide klassis võitis ta heitealadel palju maailma- ja Euroopa meistrivõistluste medaleid. Hilja Bakhoff võitis veteranide tiitlivõistlustelt 58 medalit, neist 24 kulda, 22 hõbedat ja 12 pronksi. Tiitlivõistluste hulka on arvatud nii sise- kui ka välitingimustes maailmameistrivõistlused ja veteranide maailmamängud. Aastatel 1993–2019 valiti Bakhoff 27 korda Eesti kergejõustikuveteranide assotsiatsiooni parimaks. 2017. aastal püstitas ta 90-aastaste naiste vasaraheites maailmarekordi 18.81. 2017. aastal pälvis Hilja Bakhoff Eesti Olümpiakomitee tunnustuse paljude tiitlivõitude eest. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. oktoober 2012. Vaadatud 6. aprillil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Hilja Bakhoff toob välismaalt kulda ja hõbedat, Sakala Hilja Bakhoff tuli maailmameistriks, ERR Eesti kergejõustikuveteran püstitas Soomes maailmarekordi, Delfi
Eesti kliimaminister

Kliimaminister on Vabariigi Valitsuse liige, kes juhib Kliimaministeeriumit. Kliimaminister koordineerib keskkonna- ja looduskaitset ning riigi tasakaalustatud arenguga seotud valdkondi. Kuni 17. aprillini 2023 oli Eestis keskkonnaminister. Kaja Kallase kolmas valitsus korraldas mitme ministeeriumi töö ümber ja muu hulgas nimetati Keskkonnaministeerium ümber Kliimaministeeriumiks, mida juhib kliimaminister. Ministri nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi President peaministri ettepanekul. Minister astub ametisse ametivande andmisega Riigikogu ees. 23. juulist 2024 on kliimaminister Yoko Alender. Parteid ██ Eesti Reformierakond ██ Eesti Keskerakond ██ Mõõdukad / Sotsiaaldemokraatlik Erakond ██ Isamaa ja Res Publica Liit ██ Eesti Konservatiivne Rahvaerakond ██ Eesti Maarahva Erakond / Eestimaa Rahvaliit ██ Vabariiklaste ja Konservatiivide Rahvaerakond "Keskkonnaministri ametist". valitsus.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 18.05.2021. Vaadatud 06.07.2022.
Encarta

Microsoft Encarta oli digitaalne multimeedia entsüklopeedia, mida andis välja Microsoft Corporation aastatel 1993–2009. Encarta ingliskeelne versioon Encarta Premium sisaldas üle 62 000 artikli, hulgaliselt fotosid ja illustratsioone, heliklippe, videosalvestisi, kaarte ja atlaseid ning muud materjali. Entsüklopeedia veebiversiooni kasutamiseks tuli vormistada aastatellimus, aga see oli müügil ka DVD või mitme CD-na. Osa artikleid oli tasuta. 31. oktoobril 2009 teatas Microsoft MSN Encarta veebiväljaande sulgemisesest. Selle põhjuseks oli suutmatus vastu pidada konkurentsis vaba võrguentsüklopeediaga Wikipedia.
Ventiil

Ventiil on seadis auru, gaasi või vedeliku ühesuunalise voolu läbilaskmiseks või sulgemiseks (sulgeventiil) või reguleerimiseks (reguleerventiil). Ventiili põhiosade hulka kuuluvad kere, sulgur ja kruvispindel, mida käitab käsiratas või elektriajam. Sõltuvalt voolu suuna liikumise muutmisest eristatakse otsevoolu-, nurk- ja kolmikventiile. Kaitseklapp Kraan Siiber Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [1] EE 10. köide, 1998.
Vitacura

Vitacura on vald Tšiilis Santiago piirkonnas. Vallas on 81 499 elanikku (2002). Koduleht
Luule Žavoronok

Luule Žavoronok (sündinud Pavelson; sündinud 25. märtsil 1933 Tõstamaal) on endine Tallinnfilmi toimetaja ja animafilmide dubleerija. 1941. aastal küüditati ta perega Siberisse, kus ta ka koolis käis. Siberis viibis ta ligi viis aastat. Ta sai tuttavaks Haapsalus teeninud piirivalvuriga ning abiellus. Mehega ühiselt reisilt naasis Luule aga lastehalvatusega, ta oli siis 26-aastane. Kõndima õppis ta uuesti karkude ja kepi abil. 1960. aastal läks ta end tööle pakkuma Tallinnfilmi, kui oli juhuslikult lugenud Õhtulehest töökuulutust. Lennart Meri võttis ta tööle toimetusse, kus Žavoronok töötas toimetajana kolmkümmend aastat. Ta oli masinakirjutaja, kinokuulutuste ülespanijana, osales filmilaenutuskontori töös. Lisaks ta arhiveeris, toimetas käsikirju, tegeles lepingutega jne. Töö kõrvalt asus ta Moskva Kinoinstituudis stsenaristikat õppima. Seejärel spetsialiseerus ta populaarteaduslikule filmile ja dokumentalistikale. Animafilmide dublaaži tegema sattus ta tegema pigem juhuslikult. Üks tollane toimetaja ei osanud eriti vene keelt, kuid selgus, et Luule oli Venemaal koolis käinud ja tema vene keelega on kõik korras (nagu eesti keelegagi). Seepeale määras peatoimetaja Lembit Remmelgas Žavoronoki dublaaže tegema, mis jäigi aastateks tema ülesandeks toimetaja töö kõrvalt. 1990. aastal võttis ta tagasi oma neiupõlvenime Pavelson. Luule Pavelsonilt intervjuu võtnud Vilja Kiisler: "Ajakirjanikega on Luule Pavelsonil siiski mõningad arved õiendada. "Keegi sellest seltskonnast, kes on mind 20 aastat reklaaminud, asja ees, teist taga, mõtles välja, et olen olnud häälnäitleja," räägib ta. "Ma ei ole elus mikrofoni sisse mitte ainsamatki sõna öelnud! Ma ei oska näidelda, mul ei ole häält, mul s susiseb, no kuidas saan mina näitleja olla! Vaadake Vikipeediast, isegi seal seisab dublaažinäitleja." Nii et kes iganes selle termini ka leiutas, tagugu ta endale pealuu sisse: Luule Žavoronok oli Tallinnfilmi toimetaja. Näidelnud pole ta eluilmaski." 1966 "Eesti peekoni tõugu sead" (dokumentaalfilm), stsenarist 1971 "Piima tööstusliku tootmise tehnoloogia" (dokumentaalfilm), stsenarist 1972 "Tervise nimel" (dokumentaalfilm), stsenarist 1973 "See on ohtlik" (õppefilm), stsenarist 1976 "Juurvilja koristusele" (teabefilm), stsenarist 1977 "Enne väljasõitu" (õppefilm), stsenarist Reet Linna. "Luule Žavoronok: kõik asjad juhtuvad minuga minust olenemata", ERR/ETV "Prillitoos", 26.11.2023 (vaadatud 28.11.2023) Luule Žavoronok. Eesti filmi andmebaas. Vilja Kiisler. "Luule Žavoronok 89. Kange naine, kes pani vene karud ja rebased eesti keelt rääkima" EPL, 24. märts 2022 (vaadatud 28.11.2023) Rain Tolk. Luule Žavoronok – kurjuse südamlik vaenlane, EPL, 23. jaanuar 2001 Allar Viivik. «Dubleerinud filmistuudio Tallinnfilm...», Õhtuleht, 28. detsember 2002 Jaanus Kulli. "Luule Žavoronok: "Oota, sa" Hunt kiusab Jänest, aga sel pole verelõhna, nagu tänapäeva multikatel"". Õhtuleht, 25. märts 2017 (tasuline artikkel) Luule Žavoronok: kõik asjad juhtuvad minuga minust olenemata. err.ee, Prillitoos, intervjueeris Reet Linna.
Kraan

Kraan on keeratav seadis vedeliku, auru või gaasi juurde-, läbi- või äravoolu reguleerimiseks. Kraanid on võrreldes ventiilide ja siibritega lihtsama ehitusega ja nende töökindlus on suurem. Siiber Ventiil Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [1] EE 5. köide, 1990.