laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
21. kromosoom

Inimese 21. kromosoom ehk kromosoom 21 on inimese väikseim kromosoom. Nagu kõiki teisi autosoome ehk mittesugukromosoome, on inimesel ka 21. kromosoomi kaks koopiat. Inimese 21. kromosoom sisaldab umbes 46,7 miljonit aluspaari ehk ligikaudu 1,5% kogu inimese DNA-st. 2000. aastal jõuti lõpule selle kromosoomi sekveneerimisega ja see oli tol ajal ühtlasi teine täielikult sekveneeritud kromosoom. Arvatakse, et selles kromosoomis on umbes 600 geeni, mille seas on ka 226 valke-kodeerivat ja 142 pseudogeeni. 21. kromosoomi trisoomia põhjustab Downi sündroomi. Chromosome Statistics VEGA, seisuga veebruar 2017 National Institutes of Health: "Chromosome 21" Genetics Home Reference
22. kromosoom

Inimese 22. kromosoom ehk kromosoom 22 on inimese üks väiksemaid kromosoome. Nagu kõiki teisi autosoome ehk mittesugukromosoome, on inimesel ka 22. kromosoomi kaks koopiat. Inimese 22. kromosoom sisaldab umbes 51 miljonit aluspaari ehk ligikaudu 1,5% kogu inimese DNA-st. 1999. aastal jõudsid Human Genome Projecti teadlased lõpule selle kromosoomi sekveneerimisega ja sellest sai esimene täielikult sekveneeritud kromosoom. Selles kromosoomis on leitud 1123 geeni, mille seas on ka 453 valke kodeerivat ja 345 pseudogeeni. Chromosome Statistics VEGA, seisuga märts 2011 Human Chromosome 22: First to be Decoded National Institutes of Health: "Chromosome 22" Genetics Home Reference
I

Tehniliste piirangute tõttu on siia suunatud ka väiketäheline ı. Selle tähe kohta vaata artiklit punktita i. I (väiketähena i) on eesti tähestiku ja teiste ladina kirja kasutavate tähestike täht. I on ladina tähestiku 9. täht. I-le vastab kreeka tähestikus ioota.
Jo Benkow

Jo Benkow (sündinud Josef Elias Benkowitz; 15. august 1924 Trondheim – 18. mai 2013 Oslo) oli Norra poliitik, Høyre liige ja 1985–1993 Norra parlamendi Stortingi president. Benkow sündis Trondheimis, aga kolis lapsena koos vanematega Osloga piirnevasse Bærumi valda. Et ta oli juut, põgenes ta pärast Norra okupeerimist Natsi-Saksamaa poolt Rootsi kaudu Suurbritanniasse, kus ta sõja lõpul teenis Norra õhuväes. Pärast sõda tuli ta sünnimaale tagasi ja hakkas tööle fotograafina. 1965 valiti Benkow Stortingisse Høyre esindajana. Ta sai kiiresti üheks mõjukamaks parlamendi liikmeks. 1980–1984 oli ta Høyre juht ja 1981–1985 Høyre saadikurühma juht Stortingis. 9. oktoobril 1985 valiti ta parlamendi spiikriks ja sellel kohal oli ta kuni pensionile jäämiseni 30. septembril 1993. Ta oli parlamendi liige kokku 28 aastat. 1983. aastal oli ta Põhjamaade Nõukogu president. Ta oli muu hulgas Rahvusvahelise Inimõiguste Helsingi Föderatsiooni president ja õpetas Bostoni ülikoolis rahvusvahelisi suhteid. Ta kirjutas raamatuid inimõiguste kohta ja monarhia olukorrast Norras. Tema raamat "Olav – menneske og monark" ("Olav – inimene ja monarh") sai bestselleriks. Benkow oli nõutud kõneleja Lähis-Ida poliitika ja antisemitismi teemadel. Viimastel aastatel äratas ta tähelepanu sellega, et nimetas oma erakonnakaaslast, endist ministrit ja Høyre juhti Kåre Willochit "kõige suuremate eelarvamustega inimeseks kogu maal", käsitledes Willochi vaateid Lähis-Ida konfliktile ja tema kriitikat Iisraeli suhtes.
Matthías Á. Mathiesen

Matthías Á. Mathiesen (6. augustil 1931 Hafnarfjörður – 9. november 2011 Hafnarfjörður) oli Islandi poliitik. Ta oli Iseseisvuspartei liige. 1959. aastal valiti ta esimest korda Alþingi liikmeks. Aastatel 1974–1978 oli Matthías Á. Mathiesen Geirs Hallgrímssonari valitsuse rahandusminister, aastatel 1983–1985 Steingríms Hermannssonari valitsuse kaubandusminister ja 1986–1987 välisminister. 1987–1988 oli ta Þorsteins Pálssonari valitsuse kommunikatsiooniminister. Aastatel 1970 ja 1980 oli Matthías Á. Mathiesen Põhjamaade Nõukogu president. Tema poeg on poliitik Árni M. Mathiesen.
Kristiine Kurema

Kristiine Kurema (sündinud 1. detsembril 1990 Paides) on eesti kirjanik. Ta lõpetas 2010. aastal Paide Gümnaasiumi. Tema tuntuim teos on 2008. aastal ilmunud noorsooromaan "Jäätunud võõras". 2008 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse ja kirjastuse Tänapäev korraldatud algupärase noorteromaani võistluse I–II koht ("Jäätnud võõras") 2011 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse ja kirjastuse Tänapäev korraldatud algupärase noorteromaani võistluse äramärgitud töö ("Liblika lein")
Gustav Johann Laurentius

Gustav Johann Laurentius (ka Gustavus Johannes Laurenti; 1658? Tallinn – 1704 Järva-Jaani) oli juhuluuletaja ja vaimulik. Tema isa oli Tallinna Oleviste kiriku kantor Joachim Laurentius (maetud 1684), ema Agneta Knemayer (u 1636 – maetud 1705). Ta lõpetas 1676. aastal Tallinna gümnaasiumi ja õppis 1676–1679 Wittenbergi ülikoolis, kus sai magistrikraadi. Oli Ambla koguduse pastor 1680–1683, Harju-Madise koguduse abipastor 1683–1684 (L. Aarma) või 1685–1688 (H. R. Paucker), pärast seda kuni aastani 1696 Risti koguduse diakon, Järva-Jaani koguduse pastor 1697–1704. Ta tapeti arvatavasti 1704. aasta septembris sõjasündmuste käigus ja maeti 4. märtsil 1706 Oleviste kirikusse. TLÜAR rahvusbibliograafia isikud G. J. Laurentius, EEVA Tema teoseid ESTERis
Caspar Franz Lorenzsonn

Caspar Franz Lorenzsonn (27. detsember 1811 Suigu – 27. august 1880 Pärnu) oli tõlkija, ajakirjanik, köster, eesti kirjanik ja kirjamees. Caspar Franz Lorenzsonn Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Caspar Franz Lorenzsonn Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
Kristiina Kass

Kristiina Kass (sündinud 14. mail 1970 Tartus) on eesti lastekirjanik, illustraator ja tõlkija. Ta elab 1990. aastast Soomes ja on kirjutanud ka soome keeles. 1988. aastal lõpetas ta Tallinna Kunstigümnaasiumi kunstiklassi, 1999. aastal sai Helsingi ülikoolis kandidaadi- ja 2020. aastal filosoofiamagistri kraadi soome keele ja kultuuri erialal. 1999. aastal avaldas Soome ajaleht Hyvinkään Sanomat (hilisem Aamuposti) tema esimesed lastelood ja peagi ka illustratsioonid. Tema lastelugusid ja noorteföljetone ilmus ajalehes üheksa aasta jooksul peaaegu igal nädalal. Kass on teinud kaastööd lasteajakirjadele Täheke ja Hea Laps ning mitmele raamatu- ja õpikukirjastusele. Esimesed viis lasteraamatut on Kristiina Kass illustreerinud ise, lisaks neile ka Wimbergi "Buratino laulud" ja Jaan Rannapi "Jänesepoeg Juss ja karupoeg Kusti". "Nõianeiu Nöbinina", "Õpetaja Kusti kummitab", "Elle ja Kalle koduvideo" ning "Nõianeiu Nöbinina ja korstnapühkija" on illustreerinud Heiki Ernits. 2011. aastal esilinastus Eesti Televisioonis tema "Nõianeiu Nöbinina" järgi tehtud teleseriaal (nimiosas Mari Pokinen). Kristiina Kass on tõlkinud soome keelest selliste populaarsete Soome lastekirjanike nagu Sinikka ja Tiina Nopola ("Risto Räppari" sari), Mauri Kunnase, Marjatta Kurenniemi ("Õnneli ja Anneli"), Marko Leino ("Jõululugu") ja Magdalena Hai ("Painajapoe" sari) raamatuid. "Kasper ja viis tarka kassi" (Tänapäev, 2005), vene keeles 2010 "Käru-Kaarel" (Tiritamm, 2006), vene keeles 2010 "Samueli võlupadi" (Tänapäev, 2006), rootsi keeles 2007 "Petra lood" (Tänapäev, 2008), vene keeles 2011 "Peeter ja mina" (Tänapäev, 2009) "Nõianeiu Nöbinina" (Tänapäev, 2010), illustreerinud Heiki Ernits "Õpetaja Kusti kummitab" (Tänapäev, 2012), illustreerinud Heiki Ernits "Unelinnu pesa" (Päike ja Pilv, 2013), illustreerinud Kristi Kangilaski "Elle ja Kalle koduvideo" (Päike ja Pilv, 2014), illustreerinud Heiki Ernits "Sandri mikroskoop" (Tänapäev, 2014), illustreerinud Marja-Liisa Plats "Nõianeiu Nöbinina ja korstnapühkija" (Tänapäev, 2015), illustreerinud Heiki Ernits "Lõvi Leo" (Tänapäev, 2018), illustreerinud Joonas Sildre 2006 – Eesti Raudtee ja Sirbi kirjanduspreemia ("Kasper ja viis tarka kassi") 2008 – stipendium "Ela ja sära" 2010 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia („Nõianeiu Nöbinina”) 2004 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse, ajakirja Täheke ja kirjastuse Tänapäev korraldatud lastejutuvõistluse "Minu esimene raamat" III koht ("Kasper ja viis tarka kassi") 2005 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse, ajakirja Täheke ja kirjastuse Tänapäev korraldatud lastejutuvõistluse "Minu esimene raamat" I koht ("Samueli võlupadi") 2008 – Nukitsa konkurss, 3. koht kirjanike kategoorias ("Samueli võlupadi") 2012 – Nukitsa konkurss, 1. koht kirjanike kategoorias ("Nõianeiu Nöbinina") ja 3. koht kirjanike kategoorias ("Peeter ja mina") 2014 – Nukitsa konkurss, 2. koht kirjanike kategoorias ("Õpetaja Kusti kummitab ja teisi jutte") http://www.raamatumaailm.ee/autor/kristiina-kass[alaline kõdulink]
Timotheus Kuusik

Timotheus Kuusik ((vkj. 24. detsember 1862) 5. jaanuar 1863 Lalli, Muhu – 14. mai 1940 Tallinn) oli eesti kooli- ja kirjamees. Ta lõpetas Lõetsa külakooli, Hellamaa apostlik-õigeusu kihelkonnakooli ja Kuressaare õpetajate ettevalmistamise kooli. Aastatel 1879–1882 õppis ta Tartu Õpetajate Seminaris. Aastatel 1882–1892 oli ta kooliõpetajaks Harjumaal Arukülas (apostlik-õigeusu kihelkonnakoolis) ning aastast 1892 Tallinna koolides:. Timotheus Kuusik abiellus aastal 1885 Maria Kuusikuga (neiuna Oniks). Neil oli neli poega (vanem poeg Aleksis Kuusik oli füüsika-, matemaatika- ja kosmograafiaõpetaja ning Gustav Adolfi Gümnaasiumi direktor; teine poeg Vladimir Kuusik oli Viljandi, Tartu ja Tallinna ringkonnakohtu esimees) ja kolm tütart. Nende tütre Eugenie tütar on kunstnik Vive Tolli. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. veebruar 2008. Vaadatud 28. aprillil 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www2.kirmus.ee/biblioserver/isik/index.php?id=1708
Reinhold Kamsen

Reinhold Kamsen (12/24. oktoober 1871 Imavere – 16. mai 1952 Kiisa) oli eesti lastekirjanik, ajakirjanik ja luuletaja. Kamsen õppis Järavere külakoolis. 1909. aastast pidas ta Pilistvere alevikus seltsimaja ning töötas laenu-hoiuühisuses ja majandusühingu raamatupidajana. 1920. aastast oli ta Põltsamaa tarvitajate ühingu raamatupidaja ning osales kohalikus seltsitegevuses. Aastatel 1927–1931 töötas ta ajalehe Põltsamaa Teataja vastutava toimetajana, aastatel 1930–1931 andis ta välja nädalalehte Põltsamaa Uudised. Kamsen on ise väitnud, et kirjutas elu jooksul mitu tuhat luuletust.[viide?] Tema luuletusi ja lühiproosapalu on avaldatud peamiselt Postimehes ja selle kaasannetes (1896–1913), Lindas (1899–1905) ja Põltsamaa Teatajas (1927–1930). Tema loomingus on valdav loodus- ja kodulüürika. Romantilises võtmes antakse edasi kauneid looduspilte ning vahendatakse eleegilisi tundeelamusi, tema isamaaluule sisendab optimismi ja kinnitab autori usku eestlaste tulevikku. Friedebert Tuglas leidis, et ainuke Kamseni sulest pärit väärtluuletus on "Murede maa" (1907). 1901. aastal hakkas ta kaastööd tegema Lastelehele, vanemas eas kirjutaski peamiselt lastele mõeldud tekste. Mõned Kamseni lastelaulud on saanud viisistatult üldtuntuks (nt "Küll on kena kelguga"). 1950. aastal kolis ta Tallinna tütre juurde, suri 16. mail 1952 Kiisal. Tema põrm on maetud Pilistvere kalmistule oma perekonna hauaplatsile. Tema tütar oli ehitusinsener ja -teadlane Valve Kikas. Sünnikohta Imaverre on püstitatud talle mälestuskivi. Tema 150. sünniaastapäevaks kinkisid Kamseni järeltulijad Põltsamaa linnale puuskulptuuri "Tüdruk kelguga", mis asub Kamseni kunagise korteri ees. Reinhold Kamsen (1871-1952) Eesti biograafiline andmebaas ISIK: Kamsen, Reinhold Kamsen pühendas oma kostilisele luuletuse
Salongiorkester

Salongiorkester on varieeruva koosseisuga instrumentaalansambel, millega eelkõige aastatel 1880–1950 esitati meelelahutuseks n-ö salongimuusikat. Salongiorkestri funktsioon pärineb 19. sajandi kodanlikest salongidest ja tantsusaalidest. Salongiorkestrite hiilgeaeg oli 1920. ja 1930. aastatel. Salongiorkestri repertuaari põhiosa moodustasid ooperi- ja operetimeloodiate, klassikaliste karakterpalade, filmimuusika ja lööklaulude seaded. Terve rida kirjastusi andis teoseid välja nii põhikoosseisule kui ka seades salongiorkestrile. Salongiorkestrit kasutati eelkõige pidude, tantsuteede ja väiksemate muusikateatrietenduste (sh revüüde) saateansamblina ning n-ö "kuurorkestrina" kuurkontsertidel kuursaalides. Väikseimaks salongiorkestri koosseisuks on klaveritrio, kuid tavaliselt oli salongiorkestril erinevaid pillirühmi esindav variantne koosseis, millesse kuulus 5–15 muusikut. Ansambli tuuma moodustasid klaver ja keelpillirühm, mida võisid täiendada puupillid, vaskpillid, kitarr ja löökpillid. Varem oli populaarseks salongiorkestri pilliks ka harmoonium. Suurtes salongiorkestrites, mis lähenesid sümfooniaorkestrile või bigbändile, võis olla ka kuni kolm saksofoni. Salongiorkestri koosseise on nimetatud ka pariisipäraseks (sisaldab kornetit), viinipäraseks (sisaldab flööti) ja berliinipäraseks (sisaldab klarnetit ja trombooni). Salongiorkestril oli harva dirigent, kes mingit pilli kaasa ei mänginud. Tavaliselt oli teisi instrumente juhtiva n-ö direktsioonihääle funktsioon esimesel viiulil või klaveril. Salongiorkestri eripäraks oli teise viiuli asemel violino obligato kasutamine. Salongiorkestri muusikud mängisid tihti kordamööda ka erinevaid instrumente. Maailmasõdadevahelisel ajal oli tavaline, et üks mängija võis mängida vaheldumisi näiteks viiulit ja saksofoni või sõjaväeansamblites tavalist kombinatsiooni tšello-tromboon. Tänapäeval kohtab selliseid multiinstrumentaliste harva, kuid suhteliselt levinud on kombinatsioonid laul-klaver (süntesaator), klarnet-saksofon või viiul-vioola. Salongiorkestrile on kirjutatud ka originaalrepertuaari. Näiteks Kurt Weilli "Kolmekrossiooperit" saadab salongiorkester. Seadeid salongiorkestrile leiab ka Arnold Schönbergi loomingust.
20. kromosoom

Inimese 20. kromosoom ehk kromosoom 20 on inimese üks väiksemaid kromosoome. Nagu kõiki teisi autosoome ehk mittesugukromosoome, on inimesel ka 20. kromosoomi kaks koopiat. Inimese 20. kromosoom sisaldab umbes 63 miljonit aluspaari ehk ligikaudu 2% kogu inimese DNA-st. Selles kromosoomis on leitud 1025 geeni, mille seas on ka 541 valke kodeerivat ja 204 pseudogeeni. On leitud seoseid 20. kromosoomis paiknevate geenide ja selliste haiguste vahel nagu Alagille'i sündroom, Creutzfeldti-Jakobi tõbi, tsöliaakia, leukeemia, Okihiro sündroom, brahhüdaktüülia (lühisõrmsus). Chromosome Statistics VEGA, seisuga märts 2011 National Institutes of Health: "Chromosome 20" Genetics Home Reference Human genome overview
Christian Gottlob Neefe

Christian Gottlob Neefe (5. veebruar 1748 Chemnitz – 26. jaanuar 1798 Dessau) oli saksa helilooja, organist, kapellmeister ja muusikateadlane. Neefe oli ka Ludwig van Beethoveni õpetaja.
Unipiha Algkool

Unipiha algkool on algkool Kambja vallas Tartumaal. Kool asub Pangodi järve kaldal. Selles koolimajas alustati õppetööd 15. jaanuaril 1945. Kool on neljaklassiline. 1997 Bengt Gottfried Forseliuse medal Kooli koduleht
Euraasia Majandusühendus

Euraasia Majandusühendus (vene keeles Евразийское экономическое сообщество, lühend ЕврАзЭС) on rahvusvaheline majanduskoostöö organisatsioon, mille liikmeteks on Venemaa, Valgevene, Kasahstan, Kõrgõzstan ja Tadžikistan. Vaatlejaliikme staatuses on Ukraina, Moldova ja Armeenia. Organisatsiooni eesmärgiks on tolliliidu ja ühise majandusruumi loomise protsessi edendamine ja muude majandus- ja humanitaaralast integratsiooni toetavate ülesannete elluviimine. Organisatsiooni asutamisleping allkirjastati 2000. aastal Astanas ja see jõustus 2001. aastal. Esialgsele viiele liikmesriigile lisandus 2006. aastal Usbekistan, kes aga peatas organisatsioonis osalemise 2008. aastal. Organisatsiooni peasekretäriks nimetati 2007. aastal Tair Mansurov. Euraasia Liit Organisatsiooni veebileht
Stabat Mater (Boccherini)

Stabat Mater on itaalia päritolu hispaania helilooja Luigi Boccherini 1781. aastal Stabat Materi tekstile kirjutatud heliteos sopranile ja keelpillikvintetile (keelpilliorkestrile). Teose 1800. aastal valminud teine versioon (trükis avaldatud 1801) on kirjutatud kahele sopranile, tenorile ja keelpillidele. Teosele on hiljem antud oopusenumber 61. Teos valmis Hispaania printsi Don Luis'i tellimusel, selle esiettekande kohta info puudub. Boccherini Stabat Mater on isikupärane ja põnev teos, mis kuulub oma aja olulisemate religioossele tekstile loodud teoste hulka. Boccherini muusika ühendab retsitatiivseid, vabu arioosseid ja täiemõõdulisi ooperilaadseid aariaid. Teost võib pidada pigem kultiveeritud meditatsiooniks kui Stabat Materi sünge teksti kehastuseks. Teoses leidub ka ülivirtuoosseid lõike soolotšellole, mida tšellistist helilooja ilmselt ise esitas. Uurijad on viidanud Boccherini Stabat Materi seostele Giovanni Battista Pergolesi Stabat Materiga aastast 1736. Sarnasusi leidub nii notatsioonilistes detailides kui ka harmoonias. Mõlemal teosel on sama põhihelistik: f-moll. Samuti võib hoolikal vaatlemisel leida seoseid ka Joseph Haydni teosega "Jeesuse seitse sõna ristil". Teosel on 11 osa ja muusikasse on kirjutatud kogu Stabat Materi tekst: Stabat mater dolorosa (Grave assai) Cujus animam gementem (Allegro) Quae moerebat et dolebat (Allegretto con moto) Quis est homo (Adagio assai - Recitativo) Pro peccatis suae gentis (Allegretto) Eja mater, fons amoris (Larghetto non tanto) Tui nati vulnerati (Allegro vivo) Virgo virginum praeclara (Andantino) Fac ut portem Christi mortem (Larghetto) Fac me plagis vulnerari (Allegro commodo) Quando corpus morietur (Andante lento)
‘Ādil Safar

‘Ādil Safar (araabia عادل سفر; sündinud 1953) on Süüria poliitik, ta oli riigi peaminister 3. aprillist 2011 kuni 6. juunini 2012. Aastatel 2003 kuni 2011 tegutses ta põllumajandus- ja agraarreformi ministrina. ‘Ādil Safar määrati peaministriks pärast seda, kui president 2011. aasta märtsis puhkenud rahutuste vaigistamiseks senise valitsuse erru saatis.
Robert Zoellick

Robert Bruce Zoellick (sündinud 25. juulil 1953) on USA poliitik ja rahandustegelane. Ta oli 2007–2012 Maailmapanga president. Enne sellele ametikohale määramist töötas ta Goldman Sachsi haldusdirektorina, USA aseriigisekretärina (2005 kuni 2006) ja Ameerika Ühendriikide kaubandusesindajana (2001 kuni 2005).
Sinuhe Wallinheimo

Mika Sinuhe Wallinheimo (sündinud 9. märtsil 1972 Turus) on Soome poliitik ja endine jäähokimängija (väravavaht). Ta on mänginud Soome klubides JYP ja Lukko, Rootsi klubis Färjestads BK, USA klubides Springfield Falcons, Hershey Bears, Mobile Mysticks ja Mississippi Sea Wolves ning Saksamaa klubides Revierlöwen Oberhausen ja EHC Neuwied. 2008 mängis ta Moskva Dinamos. Ta on tulnud 1 korra Soome meistriks ja 2 korral Rootsi meistriks. Wallinheimo mängis Soome koondises 11 kohtumises ja kuulus 2007. aasta maailmameistrivõistlustel hõbemedali võitnud meeskonda. 2008. aastal valiti ta Jyväskylä linnavolikokku Koonderakonna nimekirjas. 2011. aasta Soome parlamendivalimistel valiti ta Koonderakonna nimekirjas Eduskunna liikmeks 4225 häälega. Sinuhe Wallinheimo on abielus endise kõrgushüppaja Kaisa Wallinheimoga. Neil on kolm last. Sinuhe Wallinheimo Eduskunta kodulehel
Lehelind

Lehelind (Phylloscopus) on värvuliste seltsi põõsalindlaste sugukonda kuuluv lindude perekond. Lehelinnud on umbes varblasesuurused roheka värvusega linnud. Enamik on ülalt rohekad või pruunikad ja altpoolt valkjad või kollakad. Üldiselt on nad väga vähemärgatava ja mittekontrastse sulestikuga. Mõnel Aasia liigil on tiibadel ja sabal hele ääristus, samuti heledad laigud silmade all. Suguline dimorfism puudub täiesti, noor- ja vanalinnud näevad samuti ühtmoodi välja. Põõsalindudega võrreldes on lehelindudel lühem saba ja pikemad varbad. Nokk on peenike. Sabal on 12 suurt sulge. Lehelindude laul on väga lihtne. Kuna nende välimus on üsna sarnane, kuid kaugele kostev laul väga erinev, tehaksegi neil tavaliselt vahet laulu järgi. Lehelinnud elavad metsas, niihästi okas- kui lehtmetsas. Üksnes mõningaid Aasia liike kohatakse põõsastikes metsapiirist kõrgemal. Lehelinnud on üldiselt putuktoidulised. Eri liigid korjavad putukaid eri rinnetelt, alates puulatvadest kuni rohurindeni. Nad on aktiivsed linnud, liiguvad peaaegu lakkamatult ja toidu otsimise ajal lehvitavad nad sageli tiibu. Enamik liike on rangelt territoriaalsed niihästi suvel kui talvitumispaigas. Lehelinnud teevad pesa enamjaolt maapinnale, aga mõned ka vahetult selle kohale või puudele keskmisele kõrgusele. Pesa on kerakujuline, väljast kaetud sammalde ja kõrtega. Sissepääs pessa asub küljel. Munad on kas täiesti valged või vaevumärgatavate pruunikate või punakate tähnidega. Talveks rändavad nad Aafrikasse. Phylloscopus borealis – põhja-lehelind Phylloscopus proregulus – kuld-lehelind Phylloscopus inornatus – vööt-lehelind Phylloscopus humei – tuhk-lehelind Phylloscopus schwarzi – siberi lehelind Phylloscopus fuscatus – tõmmu-lehelind Phylloscopus sibilatrix – mets-lehelind Phylloscopus collybita – väike-lehelind Phylloscopus trochilus – salu-lehelind Phylloscopus trochiloides – nõlva-lehelind ehk rohe-lehelind[viide?] "Eesti lindude nimestik, vaadatud 09.10.2013". Originaali arhiivikoopia seisuga 30.07.2013. Vaadatud 9.10.2013.
Indrek Sei

Indrek Sei (sündinud 26. juulil 1972 Tallinnas) on Eesti ettevõtja ja endine ujuja. Sei lõpetas 1991. aastal Eesti Spordigümnaasiumi ja on õppinud TTÜ majandusteaduskonnas. Ta hakkas ujumist harrastama 1979. aastal Elle Ernesaksa juhendamisel. Tallinna Kalevi ujumiskoolis olid tema treenerid Leili Hein ja Urmas Jaamul, hiljem Kalle Liivamägi ja Tõnu Meijel. Indrek Sei on kuulunud aastatel 1987–2002 Eesti koondisse. Ta on tulnud vaba-, selili-, rinnuli-, liblik-, kompleks- ja teateujumises 41 korda suvistel (1988–1991, 1993–1994, 1997–2000), 34 korda talvistel (1987–1993) ja 37 korda lühiraja meistrivõistlustel (1994–1998, 2001) Eesti meistriks. Aastatel 1989 ja 1991 oli ta Eesti grand prix' sarja võitja. Sei on parandanud lühikeses ja pikas ujulas 72 korral Eesti rekordit, sh 14 korral teateujumises. Indrek Sei on startinud 21 korral rahvusvahelistel tiitlivõistlusel. Juunioride Euroopa meistrivõistlustel võitis Sei 1989. aastal 100 m vabaujumises hõbe- ja 4 x 100 m vabaujumises Nõukogude Liidu meeskonna koosseisus kuldmedali. Ta oli aastatel 1989–1990 3-kordne Nõukogude Liidu juunioride meister. Sprindi Euroopa meistrivõistlustel võitis Sei 1991. aasta detsembris 100 m kompleksujumises pronksmedali, mis oli pärast taasiseseisvumist Eestile esimene suurvõistluste medal. Lisaks võitis ta samal alal pronksmedali 1992. aastal ja hõbemedali 1993. aastal. Maailma karikavõistlustel oli ta 1993. aastal 100 m kompleksujumises üldarvestuses teine. 1992 Barcelona olümpiamängudel 50 m vabaujumises 31. ja 100 m vabaujumises 32. ning 4 × 100 m kombineeritud teateujumises 15. koht. 1996 Atlanta olümpiamängudel 50 m vabaujumises 26. ja 100 m vabaujumises 32. koht. 2000 Sydney olümpiamängudel 50 m vabaujumises 29. ja 100 m vabaujumises 43. koht. Lühiraja maailmameistrivõistlustel 2000. aastal 50 m liblikujumises 9. ja 100 m kompleksujumises 6. koht. 1993 – Eesti parim meessportlane. 1993–2000 ja 2002 – Eesti parim meesujuja. Indrek Sei on spordiselts Kalevi auliige 2001. aastast. Ta on Eesti Sportlaste Ühenduse asutaja (1999), kuulunud aastatel 1999–2005 ja aastast 2009 selle juhatusse. Sei oli aastatel 2005–2008 Eesti Ujumisliidu president ning Eesti Olümpiakomitee esindajate kogu liige. Ta on Keila Swimclubi Indrek Sei Ujumiskooli juhatuse liige ning olnud tegev ettevõtja-investorina. Aili Sandre, Indrek Sei: äri, sport üks kirg, Äripäev, 30. november 2006 Biograafia ESBL-is. Indrek Raudkivi. Aastakümneid tagasi laineid löönud ujumistšempioni Indrek Sei lugu. elu24.postimees.ee, 21. mai 2021.