laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Aivar Rehemaa

Aivar Rehemaa (sündinud 28. septembril 1982 Tartus) on Eesti endine murdmaasuusataja. 2006 Torinos 34. koht suusavahetusega sõidus 35. koht 50 km vabatehnikas 54. koht vabatehnikasprindis 8. koht teatesõidus 2010 Vancouveris 34. koht 50 km klassikas 37. koht suusavahetusega sõidus 51. koht 15 km vabatehnikas 14. koht teatesõidus 2014 Sotšis 40. koht 15 km klassikas 44. koht 50 km vabatehnikas 51. koht 30 km suusavahetusega sõidus 10. koht teatesõidus 2003 Val di Fiemmes 19. koht 30 km klassikas 41. koht 20 km suusavahetusegasõidus 43. koht vabatehnikasprindis 8. koht teatesõidus 2007 Sapporos 34. koht 50 km klassikatehnikas 42. koht suusavahetusega sõidus 13. koht teatesõidus 2009 Liberecis 10. koht 50 km vabatehnikas 29. koht suusavahetusega sõidus 32. koht 15 km klassikas 8. koht sprinditeates (koos Andrus Veerpaluga) 10. koht teatesõidus 2011 Oslos 32. koht 50 km vabatehnikas 57. koht suusavahetusega sõidus 10. koht teatesõidus 2013 Val di Fiemmes 7. koht 15 km vabatehnikas 30. koht suusavahetusega sõidus 43. koht 50 km klassikas 15. koht teatesõidus 2015 Falunis 26. koht 50 km klassikas 29. koht 15 km vabatehnikas 29. koht suusavahetusega sõidus 2017 Lahtis 32. koht 15 km klassikas 34. koht suusavahetusega sõidus 49. koht 50 km vabatehnikas 2002 Schonachis juunioride maailmameister 30 km ühisstardiga sõidus (klassikastiilis) 2003 Eesti Vabariigi spordipreemia (2002. aasta juunioride maailmameistriks tuleku eest 30 km murdmaasuusatamises) Ta teatas 2018. aasta aprillis sportlaskarjääri lõpetamisest. Aivar Rehemaa on Kristina Šmigun-Vähi onupoeg. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. oktoober 2012. Vaadatud 13. aprillil 2008.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) [1] [2] Aivar Rehemaa FIS-i kodulehel (inglise) Ann Hiiemaa: Rehemaa üllatas Olosel iseennastki, Postimees, 17. november 2008 Veiko Visnapuu. Aivar Rehemaa: tänavu ei nokitse ma Jaagu ja Andruse suure selja taga! EPL, 24. jaanuar 2009 Biograafia ESBL-is 28. veebruar 2013, Veiko Visnapuu: Milline löök vastu hambaid!, sport.err.ee
Martin Larsson

Martin Larsson (sündinud 27. märtsil 1979) on Rootsi murdmaasuusataja. 2007 Sapporos pronksmedal 4x10 km teatesõidus Martin Larsson FIS-i kodulehel (inglise) Martin Larsson Rootsi Suusaliidu kodulehel
Koorküla järvestik

Koorküla järvestik on järvede piirkond Sakala kõrgustiku lõunaserval Õhne ja Väikese Emajõe veelahkmel. Umbes 50 ruutkilomeetrisel maa-alal asub mõnikümmend järve, millest tuntuimad on Koorküla Valgjärv (44,1 ha), sügavuselt (26,8 m) Eesti järvedest viies. Selle järve lähedal asub sügavuselt Eesti kolmas järv – Udsu järv (30,25 m), pindalaga (6,2 ha). 300 meetrit lõuna poole jääb Kiiskjärv, 500 meetrit ida poole Laanemetsa järv. Edasi tulevad Kadastiku ehk Katai järv (7,2 ha), Virtsjärv (9,2 ha) ja Nihu järv (6,5 ha). Eemale jääb Jääva järv. Mõni kilomeetrit edasi minnes võib leida Vilgjärve ehk Usseaiaaluse, Niiduotsa ja Pikri järve. "Koorküla järvestik mäletab muistset aega" Eesti Päevaleht, 13. august 2002
Suur järvistu

Suur järvistu (inglise keeles Great Lakes) on järvestik Põhja-Ameerikas Ameerika Ühendriikide ja Kanada piiril. Atlandi ookeaniga on Suurel järvistul ühendus Saint Lawrence'i jõe kaudu. Suur järvistu koosneb ametlikult viiest järvest: Ülemjärv (82 000 km²) Erie järv (25 700 km²) Huroni järv (60 000 km²) Michigani järv (58 000 km²) Ontario järv (19 000 km²) Suure järvistu hüdroloogilises süsteemis on veel järvi. Neist suurimat, Ülemjärvest põhja poole jäävat Nipigoni järve nimetatakse vahel ka kuuendaks suureks järveks. Temast tunduvalt väiksemat Saint Clairi järve, mis jääb Huroni ja Erie järve vahele, ei loeta suureks järveks. Michigani ja Huroni järve ühendab kaheksa kilomeetrit lai Mackinaci väin ning neid järved moodustavad hüdrograafiliselt ühe järve. Suur järvistu on pindalalt suurim mageveejärvistu Maal. Järvistu kogupindala on 244 106 km². Järvistu kogumaht on 22 671 km³, millega jääb see mõnevõrra alla Baikali järvele. Ülemjärv on Kaspia mere järel pindalalt teine järv maailmas ja suurim mageveejärv. Ülemjärve kogumaht on suurem kui ülejäänud nelja järve kogumaht. Ülemjärves asub ka Suure järvistu sügavaim koht – 406 meetrit. Suur järvistu hakkas tekkima viimase jääaja lõpus umbes 14 000 aastat tagasi. Suure järvistu ümbrus on tuntud Suure järvistu regioonina, mis hõlmab kaheksa USA osariiki ja Ontario provintsi Kanadas. Sellesse regiooni jääb ka Suure järvistu hiidlinnastu ehk ChiPitts.
Karl Ruut

Karl Ruut (25. veebruar 1862 Koorküla – 23. märts 1929 Tõrva) oli eesti kooliõpetaja, rahvaluulekoguja ja kodu-uurija. Karl Ruut oli aastatel 1881–1884 Helme kihelkonnakoolis ja 1884–1929 Koorküla algkoolis õpetaja. Ta on avaldanud kirjutisi ajakirjanduses ja komponeerinud mõned laulud. Tema teeneks tuleb lugeda ka eesti rahvakooli ajaloo uurimise algatamist.
Kurbus

Kurbus on emotsionaalne valu. Kurbusega seostuvad millegi või kellegi kaotus, meeleheide, pettumus, abitus. Kurb inimene on tavaliselt vaikne, võib olla uimane ja eemalduda teistest inimestest. Tugeva kurbuse väljundiks on depressioon. Tihti väljendatakse kurbust nutuga. Kurbus kuulub Paul Ekmani kirjeldatud kuue põhiemotsiooni hulka. Sinna kuuluvad veel rõõm, viha, üllatus, hirm ja vastikus. Kurbus on normaalne inimese tundmus. Kurbust on kogenud kõik inimesed. Inimene reageerib kurbusega ebameeldivatele sündmustele – töökohalt koondamine, lapse haigestumine, esivanema surm, tulevikuplaanide nurjumine. Kurbust on võimalik täheldada peale inimese ka teistel kõrgematel imetajatel: koeral pärast peremehe surma, täkul pärast kastreerimist. Kurbusel on oma ratsionaalne tähendus: kurbuse olemasolu käivitab liigikaaslasel liigikaitse instinkti ja juhib tähelepanu asjaolule, et liigikaaslane vajab abi või toetust. Kurbuse ajaline kestus on oluline kriteerium, mille järgi saab otsustada kurbuse käes kannatava inimese abivajaduse üle. Kuid see ajaline kestus sõltub suuresti kultuurilistest oludest. On kultuure, kus abikaasa surmajärgset kurbust peetakse kuu aja jooksul normaalseks. Kuid on ka kultuure, kus lähedase surm on juba järgmisel päeval unustatud. Kurbus on lapsepõlves tavaline tunne. Mõnes peres on kas teadlik või alateadlik reegel, et kurbus ei ole "lubatud", kuid Robin Skynner leidis, et see võib põhjustada probleeme, kuna kurbuse "välja jätmine" võib inimesed muuta pealiskaudseks ja maniakaalseks. Lastearst T. Berry Brazelton leidis, et kurbuse tunnetamine teeb perekonnas tõsiste probleemide lahendamise lihtsamaks. Kurbus on osa lapse arengu protsessist, mil ta eraldub algsest sümbioosist emaga ja saab iseseisvamaks. Iga kord kui laps emast natuke rohkem eraldub, peab ta õppima kuidas väikese kaotusega hakkama saada. Kui ema ei luba seda väikest stressi, mis sellega kaasneb, ei õpi laps kunagi enda kurbusega hakkamasaamist. Brazelton väidab, et liiga palju lapse lõbustamist vähendab lapse jaoks kurbuse emotsiooni;Selma Fraiberg soovitas, et on oluline austada lapse õigust kogeda kaotust täielikult ja sügavalt. Margaret Mahler nägi samuti kurbuse tundmise võimes emotsionaalset saavutust, mis kaitseb inimest näiteks rahutu hüperaktiivsuse eest. D. W. Winnicott nägi kurbuse nutus psühholoogilist põhjust hilisematele väärtuslike muusikakogemuste tundmisele. Daniel Goleman, Emotional Intelligence (London 1996) p. 271 Masman, Karen (2010). The Uses of Sadness: Why Feeling Sad Is No Reason Not to Be Happy. Allen & Unwin. Lk 8. ISBN 9781741757576. R. Skynner/J. Cleese, Families and how to survive them (1994) p. 33 and p. 36 T. Berry Brazelton, To Listen to a Child (1992) p. 46 and p. 48 R. Skynner/J. Cleese, Families and how to survive them (1994) p. 158–9 Brazleton, p. 52 Selma H. Fraiberg, The Magic Years (New York 1987) p. 274 M. Mahler et al, The Psychological Birth of the Human Infant (London 1975) p. 92 D. W. Winnicott, The Child, the Family, and the Outside World (Penguin 1973) p. 64
Tikste ürgorg

Tikste ürgorg ehk Tikste org on mandriliustikutekkeline ürgorg Tõrva linna lääneserval Tikste oja kesk- ja alamjooksul. Järsuveereline, kohati lausa kuristikuline ürgorg saab alguse Helme kirikumõisa alt ja suubub Tõrva linna keskuse kohal linna läbivasse Õhne jõe ürgorgu. Ürgoru pikkus on umbes 2,5 km ja laius 150–250 meetrit. Pokardi oja (riikliku registri nr 147, valgala 11,4 km3) ürgoru lääneserval asub endine Helme Sanatoorne Internaatkool, mille ehitamisel peeti silmas just tollast oru looduskaunist ja saastevaba õhkkonda. Oru serval asub niinimetatud Pokardi loss (ehitatud 1870), mille omanik oli teiste hulgas haridusminister kindralmajor Aleksander Jaakson (1892 - 1942). 2017. aasta seisuga on lossi omanikuks Küprose päritolu ärimees Nicos Kounnas. Pokardi oja ja ürgorg on korrastamata, ojas on palju langenud puid ja prahti, vaated devonipaljanditele avamata ja varjutatud võsaga. Minevikus on Tikste veski paisjärv ja Pokardi oja olnud saastunud endise Helme Sanatoorse Internaatkooli heitveega. Ürgorus kulgevad teerajad läbi parkmetsa, ületavad korduvalt moreenkünkaid ja oru põhjas looklevat oja, mööduvad devoni liivakivipaljanditest ja mitmest allikastest, millest suurimat nimetatakse rahvasuus Silmaallikaks selle väidetavate raviomaduste tõttu. Orus voolaval Pokardi ojal on kaks tehislikku paisjärve, millest esimene (Pokardi paisjärv) asub oja keskjooksul ja teine (Tikste järv) alamjooksul. Piki Pokardi oja vasakkallast kulges linlaste kirikutee ja kunagi oli Pokardi paisjärve kallas kohalike seas populaarne mai- ja jaanitule toimumispaik. Ojas ja paisjärvedes elutsesid kunagi arvukad jõeforelli ja ojasilmu asurkonnad, mis inimtegevuse tulemusel on nüüdseks tõenäoliselt täielikult kadunud. Orus ja seda katvas metsas elutsevad rebased, jänesed, tuhkrud, nirgid, oravad, vesirotid ja koprad. Oru põhja ja veeri katab kõrge kuusik, milles on üksikuid lagendikke. Oru lõunaosas on toominga-, sarapuu- ja halli lepa tihnikuid. Lisaks kasvab orus mitut liiki sõnajalgu. Pokardi oja ürgorg kuulub alates 2005. aastast maastikukaitsealale (Tikste maastikukaitseala) (umbes 30 ha). 2010. aastal toimus talgute näol orus "Teeme ära" üritus, mille käigus puhastati org prügist ja üleliigsest võsast . Tikste paljand Tikste maastikukaitseala kaitse-eeskiri "Teeme ära - Tikste ürgorg - 01.05.2010". Originaali arhiivikoopia seisuga 22.09.2016. Vaadatud 30.08.2010.
Lüllemäe sanglepp

Lüllemäe sanglepp (ka Must lepp) on looduskaitsealune puu Valga maakonnas Valga vallas Lüllemäel Köstri järve kaldal. Sanglepp kasvab Köstri järvest 5 meetri kaugusel. Lepp on jämeda tüvega, selle võra on lai, meenutab sammast. Puu kõrgus on 17 meetrit, ümbermõõt 2,85 meetrit.
Lucia

Lucia sündis 3. sajandil. Ta kasvas üles rikkas Sitsiilia peres. Pärast seda, kui talle ilmutas end Sitsiilia märter Agatha, otsustas tüdruk end pühendada kristlusele ja neitsilikule elule. Legendi järgi olevat Lucia oma silmad välja torganud ja saatnud need kandikul ühele oma austajatest, kellele tema silmade ilu oli lummavalt mõjunud. Tüdruku vankumatu usk rabas austajat niivõrd, et ta astus ka ise ristiusku. Lucia sai aga silmanägemise palvetamise ajal imekombel tagasi. Oma varanduse jagas Lucia vaestele ning keeldus abiellumast. Solvunud peigmees andis oma pruudi Rooma võimudele üles ja kaebas, et Lucia on kristlane. Karistuseks saadeti tüdruk lõbumajja. Sinna tuli ta tirida härgadega, kuna Lucia keeldus kategooriliselt ise käimast. Ime läbi jäi ta bordellis puhtaks ja puutumatuks. Seejärel püüti Luciat põletada, kuid leegid ei hakanud talle külge. Ka keev õli ei teinud neiule viga. Lõpuks kisti tal hambad suust, lõigati ära rinnad (nagu pühal Agathalgi) ja mõõgaga torgati läbi tema kõri. Püha Lucia suri imperaator Diocletianuse ajal märtrina Sürakuusas aastal 304. Lucia nimi tuleneb ladinakeelsest sõnast lux, mis tähendab "valgus". Piltlikult öelduna tähendab nimi Lucia "valgusekandjat" või ka "päevavalgel sündinut". Oma "valgusekandja" rolli täitis märterneitsi Lucia eelkõige sellega, et temast sai kristlane, hiljem pimedate ning silmahaiguste käes kannatavate inimeste kaitsepühak. Lucia kultus oli keskajal laialt levinud. Praegu on 13. detsembril tähistatav luutsinapäev ehk Lucia mälestuspäev tuntuim Itaalias ja Rootsis.
Jörgen Brink

Per Jörgen Brink (sündinud 10. märtsil 1974 Hälsinglandi maakonnas Delsbos) on endine Rootsi murdmaa- ja laskesuusataja. Brink on suusatanud maailma karikasarjas alates 1995. aastast, kui ta osales 8. jaanuaril Östersundi etapil 30 km vabastiilis ja sai 55. koha. Maailma karikasarja esimese ja seni ainsa etapivõidu sai ta 12. jaanuaril 2003 Otepää etapil. Brink sõidab kõiki distantse sprindist kuni 50 km. 2012. aastal võitis Tartu maratoni. 2007.–2008. aasta hooajal osales Brink laskesuusatamise MK-etappidel, kus ta parimaks kohaks jäi Hantõ-Mansiiskis saadud 40. koht. 2003 Val di Fiemmes pronksmedal 2×10 km tagaajamisvõistlusel pronksmedal 50 km vabastiilis pronksmedal 4×10 km teatesõidus 3. koht: 2003 Jörgen Brink on maailma karikasarja etappidel osalenud 106 korda (seisuga 28. märts 2015) ja jõudnud poodiumile viis korda, millest üks kord on olnud kõige kõrgemal astmel. Jörgen Brink FIS-i kodulehel (inglise) Jörgen Brink IBU kodulehel Jörgen Brinki koduleht
Erik Salumäe

Erik Salumäe (sündinud 5. mail 1970 Kuressaares) on Eesti jurist ja poliitik, endine Riigikogu ja Reformierakonna liige. Erik Salumäe on lõpetanud 1988. aastal kuldmedaliga Johann Köleri nimelise Viljandi 4. Keskkooli ja 1994. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Salumäe on töötanud Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Konsistooriumis juristina, kantseleiülemana 1991–1992 ja kantslerina 1993–1995, Riigikogu põhiseaduskomisjoni nõunik-sekretariaadi juhatajana 1995–1999, OÜ Infobüroo Firmus juhatuse liikmena 2002–2003, rahvastikuministri nõunikuna 2003–2005 ja justiitsministri nõunikuna 1999–2002, 2005–2007. Salumäe oli Eesti Muinsuskaitse Seltsi Asutava Kogu liige 1987. Ta on SA Eesti Draamateater nõukogu liige, Taustainfo OÜ juhatuse liige, OÜ Infobüroo Firmus osanik, SA Hooliv Eesti juhatuse liige, Õismäe Humanitaargümnaasiumi SA nõukogu liige, Rooma-Katoliku Kiriku Tallinna Peeter-Pauli koguduse liige, Eesti Üliõpilaste Seltsi liige ja Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi liige. Erik Salumäe oli Eesti Kongressi liige 1990–1992, Tallinna Linnavolikogu liige 2001–2002 ja XI Riigikogu (2007–2011) liige. Ta oli Eesti Liberaaldemokraatliku Partei liige 1990–1992 ja 1997–2017 Eesti Reformierakonna liige. Erik Salumäed on korduvalt segi aetud Erika Salumäega. Tegelikult pole nad sugulased ega kuulu ka samasse erakonda. Tema ema Anne-Mai Salumäe on koorijuht, isa Ivar-Jaak Salumäe on kirikuõpetaja, õde Ene Salumäe on kirikumuusik, organist ja koorijuht. Vaimulikud olid ka tema vanaisa Eduard Salumäe, tädimees Endel Kuulpak ja on onud piiskop Tiit Salumäe, Mart Salumäe ja tädipoeg Peeter Paenurm.[viide?] http://www.klk.vil.ee/index.php?page=155 "Kes? Mis? Kus?" 2008 register lk. 478 peab neid samaks isikuks. Tutvustus Reformierakonna lehel
Sõjakommunism

Sõjakommunism oli Nõukogude riigi majanduspoliitika kodusõja ajal 1918–1921. Kõigi töötasu peaaegu võrdustati, välja arvatud juhtivatel töötajatel. Talupojad pidid kogu vilja, mida nad valitsuse arvates ei vajanud, ära andma. Pärast kodusõja lõppu asendati sõjakommunism uue majanduspoliitika NEP-iga.
Uus majanduspoliitika

See artikkel räägib majanduspoliitikast. Muude tähenduste kohta vaata artiklit NEP. Uus majanduspoliitika (ka NEP – lühend venekeelsest väljendist новая экономическая политика) oli Nõukogude Venemaa ja Nõukogude Liidu majanduspoliitika, mille pakkusid 1921. aastal välja Lenin ja Trotski. Et bolševikud ja Venemaa kodusõda olid Venemaa majanduse hävitanud, pidi Nõukogude Venemaa tegema majanduspoliitikas reformi; otsustati minna üle NEP-ile. Uue poliitika eesmärk oli tugevdada töölisklassi ja talurahva liitu ning suurendada töötajate huvi majanduse edendamise vastu. Selle saavutamiseks asendati toiduainete loovutamise kohustus toitlusmaksuga ning lubati ajutiselt erakaubandust. Mindi tagasi rahalis-kaubanduslikele suhetele talupoegade toiduainete andmise kohustus asendati toitlusmaksuga, talupoeg võis ülejääke vabalt turustada taastati eraettevõtlus (peamiselt loodi väikeettevõtteid ja kooperatiive) kasutati ka riigikapitalismi vorme (sündikaadid – isemajandavad ettevõtted) väliskapitali kaasamine ettevõtlusesse (Saksa, Ameerika ja Inglise kapital, kuid poliitilistel põhjustel jäi väliskapitali osakaal väga väikeseks) rahareform (uus raha tšervoonets seoti kullastandardiga, see lõi eeldused sotsiaalsete olude ja majanduse stabiliseerimiseks) Aastal 1925, pärast Lenini surma, oli NEP-i peamine toetaja Nikolai Buhharin. NEP-i lõpetas 1929. aastal Jossif Stalin, kes algselt oli NEP-i toetanud, et vastanduda Lev Trotskile. Selle asemel pöörati peatähelepanu kollektiviseerimisele, kuna oli suur teraviljakriis ja industraliseerimine vajas viisaastakuplaani täitmiseks ressursse. Stalin väitis, et viljakriis oli tingitud NEP-ist, kus inimesed müüsid oma saaki kõrge hinnaga. Teine põhjendus viljakriisile oli pigem tuntud läänes ja põhjendas seda rasketööstuse eelisarendamisega, mis tekitas tarbekaupade kriisi ja inimesed, kel polnud võimalik neid osta, paigutasid oma raha viljatagavaradesse. Nepi vastaseks oli ka bolševike vasakpoolne opositsioon, kes leidis, et NEP on kapitalismi detailidega ja vähendab riigi kontrolli võimalusi. Nad leidsid, et NEP on kommunismi põhimõtete reetmine ja omab pikaajalist majanduslikku negatiivset efekti tulevikus. Kommunistid pidasid NEP-iga tekkinud kaubitsejaid tööliste klassivaenlasteks. Et Lenin pooldas NEP-i, siis on arvatud, et kui ta poleks surnud, oleks NEP jätkunud ja kollektiviseerimine ära jäänud või oleks seda teistmoodi tehtud. Lenin on ka NEP-i kohta öelnud: "Me teeme ühe sammu tagasi selleks, et pärast teha kaks sammu edasi", mis tähendas, et NEP oleks võinud muutuda ka millekski muuks, kui majandusolukord on paranenud. Lenini järeltulija Stalin tutvustas täielikku plaanimajandust, kogu majanduse renatsionaliseerimist ja 1920. aastate lõpus kiire industrialiseerimise poliitikat. Põllumajanduse kollektiviseerimine oli Stalini tuntuim ja hävitavaim osa lõplikus eemaldumises NEP-ist. On arutatud, kas industrialiseerimine oleks olnud ka ilma selleta võimalik, kui oleks rohkem makse küsitud. Nagu tehti Jaapanis Meiji ajal, Bismarcki Saksamaal ja pärast Teist maailmasõda Lõuna-Koreas ja Taiwanil.
Aegviidu Siniallikad

Aegviidu Siniallikad on tõusuveeallikate rühm, mis asub Lääne-Virumaal Tapa vallas, jäädes Kõrvemaa maastikukaitseala territooriumile. Siniallikad asuvad Kauksi-Aegviidu-Penijõe matkaraja ääres. Siniallikad toovad vee maapinnale oosidevahelises nõos, kus asub allikajärvik. Suurvee ajal ulatub nende üldvooluhulk kuni 100 m/l, veevaesel ajal umbes 10 l/s. "RMK Penijõe Kauksi". RMK. Vaadatud 17.04.2021.
Munk

Munk (kreeka keelest μοναχός monachos 'üksik, üksildane') on isik, kes praktiseerib religioosset askeetlust, elades kas üksi või koos teiste munkadega, kuid säilitades alati teatava eraldatuse nendest, kes ei jaga temaga sama eesmärki. Munkluse põhimõte on väga vana ning esineb paljudes religioonides ja filosoofilistes õpetustes. Munga eesmärk on isikliku pääste saavutamine, aga munklus on tugevasti mõjutanud ka heategevust ja kultuuri. Budismis on munkluse ja kloostri traditsioon praegu eksisteerivate religioonide seas kõige vanem. Kristluses on munk oma elu Jumalale pühendanud mees, kes üldreeglina on andnud ajutised või igavesed tõotused ning seeläbi ordu või kongregatsiooni liikmeks saanud. Esimesteks kristlikeks munkadeks võib pidada erakuid, kes hülgasid perekonna ja töö ning elasid askeetlikult üksildastes paikades, näiteks kõrbetes ja mägedes. Esimene tuntud kristlik erak (hiljem peeti teda väga tähtsaks) oli egiptlane Antonius Suur, kes suri aastal 356 pKr. Esimese kristliku kloostri, kus mungad elasid kindlate reeglite järgi koos, rajas aastal 326 egiptlane Pachomios, kes suri aastal 348. Munkadeks nimetatakse üksnes mehi. Samasugust elu elavaid naisi nimetatakse nunnadeks. Kõik kristluse suunad munklust ei toeta. Munklus on mõjukas õigeusus ja katoliikluses, kuid protestantismis on see vähe levinud. Anglikaani kirikus on ometigi olnud suhteliselt palju munki, kelle arv ulatus 20. sajandi algul paljudesse tuhandetesse. Siiski on kogu 20. sajandi jooksul anglikaani munkade arv pidevalt vähenenud. Üksikuid munki on ka luterluses, isegi tänapäeval. Isiklikule arengule pühendunud mehe kohta kasutatakse sõna "munk" ka teiste religioonide ja õpetuste puhul. Munklus#Budism Thera (munk) Bhikkhu Budism#Sangha Sangha Antiigileksikon, 2. kd, lk 17
Juko-Mart Kõlar

Juko-Mart Kõlar (sündinud 5. augustil 1983) on eesti loovettevõtja. 2002 Tallinna Reaalkool 2007 Tallinna Ülikooli Eesti Humanitaarinstituut, BA (sotsioloogia) 2010 Sibeliuse Akadeemia, MA (kultuurikorraldus) 2019 Estonian Business School, PhD (juhtimisteadus) Ta õppis vahetusõpilasena Dublini keskkoolis Ameerika Ühendriikides (2000), Helsingi ülikoolis Soomes (2007), Sorbonne’i ülikoolis Prantsusmaal (2012) ja õppinud dirigeerimist Eesti Muusikaakadeemias (2002–2003). 2006–... Smart Media OÜ, juhatuse liige 2013–2018 Kultuuriministeerium, muusikanõunik 2019 Kultuuriministeerium, kultuuriekspordi nõunik 2019–2020 Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia, kultuurhariduse osakonna juhataja, juhtimise ja ettevõtluse lektor 2020–2024 Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia direktor 2014–2019 SA Eesti Riiklik Sümfooniaorkester, nõukogu esimees 2015–2019 SA Eesti Filharmoonia Kammerkoor, nõukogu esimees 2015–2019 SA Eesti Pillifond, nõukogu liige 2017–2023 Eesti Autorite Ühing, juhatuse liige Juko-Mart Kõlari vanemad on helilooja Margo Kõlar ja muusikateadlane Anu Kõlar. Ta on abielus Maarja Kõlariga, peres on neli last. Tema vanaisa oli dirigent Erich Kõlar ja vanaema on baleriin Elena Poznjak-Kõlar. Tema tädid-onud on/olid Ele Kõlar, Kaja Kõlar ja Paap Kõlar. Ta oli septembrist 2020 kuni augustini 2024 Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia direktor. Ta lahkus direktori ametikohalt pärast Eesti Ekspressis avaldatud artiklit, mis kirjeldas Kõlari poolt naisalluvale tehtud soovimatuid lähenemiskatseid. Eesti Ekspressi kohaselt kirjutas Kõlar alluvale 99-leheküljelise kirja, milles avaldas, et ta palkas noore naisalluva lootuses luua temaga suhe ja kirjeldas seksuaalseid fantaasiaid, mida alluv pidas tülgastavaks. "Meet The Teacher - Ebster". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. september 2021. Vaadatud 19. märtsil 2020. Tamm, Erki (detsember 2014). "Juko-Mart Kõlar võtab kaks trepiastet korraga". teekäija. Vaadatud 26.06.2019. "TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia rubriik "Tunne meie inimest"". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. märts 2020. Vaadatud 19. märtsil 2020. "TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia kultuurihariduse osakond". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. mai 2019. ERR (6. juuli 2024). "Viljandi kultuuriakadeemia direktor astus ametist tagasi". ERR. Vaadatud 6. juulil 2024. "EAÜ juhatus". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. juuni 2019. Alice Tamm (24.04.2020). "Kultuuriakadeemia juhiks valiti majas töötav Juko-Mart Kõlar". Sakala. Triin Loide (24.04.2020). "Nädala direktor". Sakala. Eesti Rahvusringhääling (24.04.2020). "Viljandi kultuuriakadeemia direktoriks valiti Juko-Mart Kõlar". University of Tartu (24.04.2020). "Juko-Mart Kõlar elected as new director of the University of Tartu Viljandi Culture Academy". Originaali arhiivikoopia seisuga 25.02.2021. "Viljandi kultuuriakadeemia direktor jälgis pikalt ja salaja naisalluvat. Lõpuks jahmatas ta teda oma seksuaalfantaasiatega". Eesti Ekspress. Vaadatud 6. juulil 2024.
Aravete allikad

Aravete allikad on karstiallikate rühm, mis asub Järva maakonnas Järva vallas Aravete aleviku lähistel Pandivere kõrgustiku loodeosas. Allikarühm tuleb maapinnale Sääsküla oja ülemjooksualal, selle pikkus piki jõge on umbes 300 meetrit. Suurvee ajal ulatub allikate üldvooluhulk kuni 900 l/s. Aravete allikad kuuluvad looduskaitse alla. Aravete allikad Eesti looduse infosüsteemis
Esna allikad

Esna allikad (ka: Esna pargi allikad) on rühm tõusu- ja langeallikaid, mis asuvad Järva maakonnas Paide linna ja Järva valla territooriumil. See koosneb umbes 10-st suhteliselt veerikkast alalisest allikast ja mõnekümnest ajutiselt, ainult suurvee ajal, moodustunud allikast. Allikatest saab alguse Esna jõgi. Allikate alal elab arvukalt linde. Aastal 1981 loodi allikate kaitseks Esna allikate kaitseala.