laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hoone

Hoone on väliskeskkonnast katuse ja teiste välispiiretega eraldatud siseruumiga ehitis. Hoone orientatsioon ehk asetus ilmakaarte suhtes on arhitektuurilise plaanimise võte, millega tugevdatakse või nõrgendatakse kliima mõju hoonele ja selles olevatele inimestele. Hoonete aerodünaamika on ehitusfüüsika haru, mis käsitleb hoonete ümber ja sees tuule, välis- ja sisetemperatuuri erinevuse, ventilatsiooni ja hoone sees toimuvate protsesside mõjul tekkivaid õhuvoolusid. Hoone sidumine on tüüpprojekti põhjal ehitatava hoone projekti kohandamine konkreetsete ehitustingimuste, ehitusmaterjalide ja muude kohalike tingimustega. Hooned kuuluvad suurimate energiatarbijate hulka. Hiljutise ÜRO uuringu järgi on ehitiste energiasäästlikkuse suurendamine rahaliselt kõige tõhusam viis energiatarvet vähendada. Tüüpilisel hoone korral kulub umbes 80% energiatarbest hoone kasutamiseks ja 20% selle ehitamiseks. Suurem osa hoone kasutamisel kuluvast energiast tarbitakse hoone temperatuuri muutmiseks. Hoonetele kulub 40% Euroopa Liidus tarbitavast energiast ja nemad põhjustavad üle 40% süsihappegaasi emissioonist Euroopa Liidus. peahoone tiibhoone "Ehitusseadustik". Riigi Teataja. Tehnikaleksikon, lk. 140 http://euobserver.com/9/24207  Hoone – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Smuuli viadukt

Smuuli viadukt on Tallinnas Smuuli teel Peterburi teelt kuni Suur-Sõjamäeni kulgev 370 meetrit pikk viadukt, mille põhieesmärk on Ülemiste liiklussõlme koormuse vähendamine ja alternatiivse võimaluse loomine raudtee ületamiseks lisaks Tartu maanteele ja Tallinna ringteele. Selle ehitamine läks maksma 87,7 miljonit krooni. Selle ehitasid valmis AS Merko Ehitus ja Tallinna Teede AS. Viadukti avas tollane Tallinna linnapea Edgar Savisaar 22. juunil 2007. Smuuli viadukt kulgeb üle raudteede. 170 meetrit sellest on vantsild ja 200 meetrit viieavaline talasild, sõiduraja laius on 3,5 meetrit ja kergliiklustee laius on 4 meetrit. Ehituse esimese etapi jooksul rajati 1+1 sõidutee. Tulevikus on viadukti plaanis laiendada 2+2-rajaliseks. 2007. aasta aprilli algul torkas avalikkusele silma, et Smuuli tee viadukti keskosa lainetab. Ehitusjärelevalve firma Teede Projektijuhtimise AS juhtivspetsialisti Aldur Aasa väitel ei juhtunud midagi parandamatut ja vantide paigutamise abil oli võimalik sild vanasse asendisse tagasi saada. Valeri Volkovi sõnul võivad niimoodi betooni tekkida praod. Juhan Smuul http://www.epl.ee/artikkel/390730 http://www.epl.ee/uudised/390823 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. september 2007. Vaadatud 22. juunil 2007.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.epl.ee/artikkel/380504
Memphis (täpsustus)

Memphis on mitme isiku, koha ja muu objekti nimi. Memphis oli vanakreeka mütoloogia tegelane, kes koos oma abikaasa Epaphosega olevat asutanud Memphise linna Vana-Egiptuses. Memphis oli linn Vana-Egiptuses. Memphis on suurlinn Ameerika Ühendriikides Tennessee osariigis. "Memphis, Tennessee" on Chuck Berry laul Sama nime kannavad asulad USA-s: Memphis Alabama osariigis Memphis Florida osariigis Memphis Indiana osariigis Memphis Michigani osariigis Memphis Mississippi osariigis Memphis Missouri osariigis Memphis Nebraska osariigis Memphis New Yorgi osariigis Memphis Texase osariigis Seda nime kannavad ka: 4355 Memphis, asteroid "Memphis", USA telefilm (1992) Memphis, USA ansambel "Memphis", Roy Orbisoni album "Memphis", ansambli Rancid laul "Memphis", firma Austria Tabak sigaretimark Memphis, filmi "Happy Feet" tegelane Memphis oli Microsofti operatsioonisüsteemi Windows 98 koodnimi. M.E.M.P.H.I.S., Three 6 Mafia laul Memphis Industries, plaadifirma Memphis Consulting, konsultatsioonifirma Memphis Group
Duke Ellington

Duke Ellington (õieti Edward Kennedy Ellington; 29. aprill 1899 Washington – 24. mai 1974 New York) oli Ameerika Ühendriikide džässpianist, -helilooja ja orkestrijuht. 1970 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks "Mood Indigo" "Sophisticated Lady" (koos Irving Millsi ja Mitchell Parishiga) "Satin Doll" (koos Billy Strayhorniga ja Johnny Merceriga) "Do Nothing 'Til You Hear From Me" "I Let a Song Go Out Of My Heart" (koos Irving Millsi, Henry Nemo ja John Redmondiga) "It Don't Mean A Thing (If It Ain't Got That Swing)" "Cotton Tail" (kirjutatud Ben Websterile) "Solitude" "In A Mellotone" "Creole Love Call" "Prelude To A Kiss" (koos Irving Millsiga) "C Jam Blues" "I'm Beginning To See The Light" "I Got It Bad (And That Ain't Good)" (koos Paul Websteriga) "Masterpieces By Ellington" (1950) "Ellington at Newport" (1956) "Such Sweet Thunder" (1957) "Ella Fitzgerald Sings the Duke Ellington Songbook" (1957) "Indigos (album)|Ellington indigos" (1958) "Newport Jazz Festival" (1958) "Festival Session" (1959) "Blues in Orbit" (1959) "Anatomy of a Murder" (soundtrack album; 1959) "Duke Ellington & Johnny Hodges: Back to Back" (1959) "Duke Ellington & Johnny Hodges: Side by Side" (1959) "Piano in the Foreground" (1961) "Louis Armstrong & Duke Ellington" (1961) "Duke Ellington & John Coltrane" (1962) "Duke Ellington meets Coleman Hawkins" (1962) "Money Jungle" (1962) "Afro-Bossa" (1962) "The Great Paris Concert" (1963) "A Morning in Paris" (1963) "Ella at Duke's Place" (1965) "The Symphonic Ellington" (1965) "Ella and Duke at the Cote D'Azur" (1966) "The Far East Suite]]" (1966) "...And His Mother Called Him Bill" (1967) "Francis A. & Edward K." (1968) "Latin American Suite" (1968) "Yale Concert" (1968) "70th Birthday Concert" (1969) "New Orleans Suite" (1970) "The Afro-Eurasian Eclipse" (1971) "Live at the Whitney" (1972) "Duke's Big 4" (1973) 1966 – Grammy elutööauhind Sving
Chadwick Smith

Chadwick Smith (sündinud 17. detsembril 1950) on tšerokiide ülempealik alates 14. augustist 1999. Õigusteaduse doktor (Tulsa ülikool), prokurör Sapulpas Oklahoma osariigis. [1]
Põhjakääritamine

Põhjakääritamine on õlle kääritamise viis. See toimub temperatuuril 8–12 °C ning tekkinud saadust nimetatakse roheliseks ehk tooreks õlleks. Pärast kääritamist jäetakse õlu laagerduma, mistõttu ongi sellisel moel saadud õllede üldnimeks lager. Laagriõlledest on tuntumad kerged ja hästivahutavad pilsnerid ning kanged bock'id. Põhjakääritamise pärm on Saccharomyces pastorianus. Käärimine Pinnakääritamine
Marion Zimmer Bradley

Marion Eleanor Zimmer Bradley (3. juuni 1930 Albany, New Yorgi osariik – 25. september 1999 Berkeley, California osariik) oli USA naiskirjanik. Ta on tuntuks saanud eelkõige ulmeromaanide sarjade "The Mists of Avalon" ja "Darkover" järgi, kuid tema sulest on ilmunud ka hulganisti muid teoseid. "The Mists of Avalon" (1982; eesti keeles "Avaloni udud") "The Forest House" (1993) "Lady of Avalon" (1996) "Priestess of Avalon" (koostöös Diana L. Paxsoniga; 2000) "Ancestors of Avalon" (see teos on Diana L. Paxsoni poolt avaldatud vastavalt Marion Zimmer Bradley kavandile ja ideele; 2004) "Ravens of Avalon" (ka see teos on Diana L. Paxoni poolt lõpetatud ja avaldatud; 2007) "Ancestors of Avalon" "Ravens of Avalon" "The Forest House" "Lady of Avalon" "The Mists of Avalon" "Priestess of Avalon" Marion Zimmer Bradley Literary Works Trust
Hollandi jalgpallikoondis

Hollandi jalgpallikoondis on Hollandi jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Hollandit rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel. Inglismaalt sisserändajad tõid jalgpalli Hollandisse juba 1865. aastal, alates 1879. aastast tehti mitu katset asutada kohalik jalgpalliliit, kuid see sai teoks alles 30. aprillil 1905. Samal päeval pidas Holland ka oma esimese maavõistluse, võites võõrsil Belgia 4:1. Kõik väravad lõi Eddy de Neve. 1908. ja 1912. aasta olümpiamängudelt sai Holland pronksmedali. Pärast Teist maailmasõda nõrgenes Hollandi koondis paljude tippmängijate välismaa profiklubidesse lahkumise tõttu – kohaliku jalgpalliliidu KNVB reeglite järgi profid koondises mängida ei tohtinud. Proffe tunnistati Hollandis alles 1954. aastal ja see andis tõuke ka koondise arenguks. Hollandist ja riigi ülemerekolooniatest pärit vutimehed hakkasid üha enam tippatasemel esile tõusma. Uus mängijate põlvkond eesotsas Johan Cruyffi, Johan Neeskensi ja Ruud Kroliga tõstis Hollandi koondise kiiresti paremate sekka. 1974. aasta MM-il mängisid hollandlased juba finaalis Saksamaa LV vastu, kuid kaotasid 1:2. 1976. aasta EM-ilt Jugoslaavias saadi kolmas koht. 1978. aastal kaotati esikohakohtumises MM-il lisaajal Argentinale 1:3. Holland tuli uute tegijatega tippu 1988. aastal, mil Ruud Gulliti, Frank Rijkaardi ja Marco van Basteni meeskond lõpetas EM-turniiri Saksamaal kuldmedaliga. 1992. aastal Euroopa meistrivõistlustel Rootsis saadi pronksmedal. Hollandi koondis 2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Seisuga 2. juuli 2024 Kategooria:Hollandi jalgpallurid Hollandi jalgpallikoondise peatreenerite loend Hollandi jalgpallikoondis 1998. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Hollandi jalgpallikoondis 2004. aasta Euroopa jalgpallimeistrivõistlustel Hollandi jalgpallikoondis 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Hollandi jalgpallikoondis 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Koduleht
Dualism (usundilugu)

Dualism on usundiloos õpetus üleloomulike jõudude vastandlikkusest, kaksikpoolusest. Eriti tuntud on hea ja kurja dualism, mis iseloomustab enamikku usundeid. Hea ja kuri on lepitamatud vastandid, mis seisavad pidevas võitluses ja omavad kindlaid meelevaldu. Lõpuaegadel võidab hea tavaliselt kurja. Klassikaline dualismi näide on Vana-Pärsia zoroastrism. Kristluses ja islamis eksisteerib Jumala ja Saatana vastandlikkus. Vähemal määral kohtab dualismi mõnede traditsionaalkultuuride usundeis (loodususundeis).
Leo Anvelt

Leo Anvelt (kodanikunimi Leopold Anveldt; 4. september 1908 Türi – 3. juuni 1983 Tartu) oli eesti kirjanik, kirjandusteadlane ja filosoof. Anvelt õppis aastatel 1926–1933 Tartu Ülikoolis ning sai 1936. aastal magistrikraadi filosoofias. Peamiselt kirjutas ta psühholoogilisi romaane ja novelle, tõlkis filosoofilist ja ilukirjandust ning koostas kultuurilooliste uurimuste kogumiku "O. W. Masing ja kaasaegsed" (1979). "Viirastusi valges öös" (1928) "Eluhirm" (1936) "Vabanemiskatse" (romaan) – Looming 1984, nr 8, lk 1027–68 ja nr 9, lk 1197–1221 "Uidang mitme tundmatuga. Jutte ja luulet". Koostanud Hando Runnel. Järelsõna lk 232–237 "Leo Anveldi osast eesti kirjanduses": Ain Kaalep. Eesti Raamat, Tallinn 1987, 240 lk "Viirastusi valges öös; Eluhirm; Vabanemiskatse" (romaanid). Järelsõna: Hando Runnel. Eesti Raamat, Tallinn 1993, 520 lk; ISBN 5450023529 "W. E. Gladstone" (1935) "Aristoteles" (1938) 1988 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Külm needus") (postuumselt) Ants Oras, "Leo Anvelt, Eluhirm" – Looming 1936, nr 7, lk 834–836; loetav ka digiteeritud ajakirjanduse aadressil; ka Ants Orase raamatus "Kriitiku külaskäik", Ilmamaa, Tartu 2009, lk 393–396 Eesti kirjanduse ajalugu, IV köide, 2. raamat, Eesti Raamat, Tallinn 1984, lk 306–307 ja bibliograafia lk 314, käsitluse autor Rudolf Põldmäe Hando Runnel, "Leo Anvelt (4. IX 1908–3. VI 1983" – Looming 1983, nr 7, lk 1006–07; ka Hando Runneli raamatus "Jooksu pealt suudeldud", Ilmamaa, Tartu 1998, lk 299–302 Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk 40, artikli autor Peeter Olesk Eva Elise Oll, "Ülitundliku natuuri tragöödia" (romaani "Eluhirm" arvustus) – Värske Rõhk 2008, nr 16, lk 89–92
Trinidadi ja Tobago riigipeade loend

Trinidadi ja Tobago riigipeade loend loetleb Trinidadi ja Tobago kuninganna, kindralkubernerid ja presidendid alates iseseisvumisest 1962. aastast. Trinidadi ja Tobago valitsusjuhtide loend Trinidadi ja Tobago kuberneride loend
Falcóni osariik

Falcóni osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Venezuela põhjaosas. Asub Kariibi mere ääres. Osariigi staatuse sai 1881. aastal. Halduslikult jaguneb 25 omavalitsusüksuseks (municipio). Osariigis asuvad Morrocoy rahvuspark ja Los Médanos de Coro rahvuspark. Falcón'i koduleht
Aimée Beekman

Aimée Beekman (/ɛˈmeː/, aastani 1953 Aimée Malla ; sündinud 20. aprillil 1933 Tallinnas) on eesti kirjanik. Aimée Beekman lõpetas 1956. aastal Üleliidulise Kinematograafiainstituudi, töötas 1956–1960 Tallinnfilmis peaoperaatorina ning on alates sellest ajast tegutsenud vabakutselise kirjanikuna. Tema abikaasa oli kirjanik ja tõlkija Vladimir Beekman. Vahel on väidetud, et Aimée Beekmani eesnime ametlik kuju olevat Aime, kuid see ei vasta tõele – selle segaduse on tekitanud nime transkribeerimine vene keelde dokumentides. "Väikesed inimesed" (1964) "Kaevupeegel" (1966) "Valgete vareste parv" (1967) "Kartulikuljused" (1968) "Väntorel" (1970) "Keeluala" (1971) "Vanad lapsed" (1972) "Kuradilill" (1973) "Viinakuu" (1975) "Sugupuu" (1977) "Valikuvõimalus" (1978) "Tihnik" (1980) "Vabajooks" (1982) "Loobumisvõimalus" (1985) "Peavari" (1989) "Proovielu" (2008) "Ulavere" (2009) "Hundimurdja" (1994) "Sõnni Siim" (1970) "Kurb hobune" (1975) "Tondinahad" (1977) "Päästekoer Walter" (2009) "Unenägude lõvi" (2010) "Metsasigudik ja printsessi koer" (2011) "Harakate talvepralle" (2012) 1971 – Eesti NSV kirjanduse aastapreemia ("Väntorel") 1975 – Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind ("Kuradilill") 1978 – Eesti NSV teeneline kirjanik "Aimee Beekman Genis". Vaadatud 1.12.2019. https://laulukene.blogspot.com.ee/2018/05/kultuuriloolisi-allikmaterjale-1-koopia.html "Eesti ilukirjanduse andmebaas". Vaadatud 1.12.2019. Sirly Hiiemäe "Ja kõik läheb mööda. Kirjanik Aimée Beekman" Eesti Raamat 2021 "Ja kõik läheb mööda". APOLLO. Vaadatud 24. juunil 2024.
Horvaatia jalgpallikoondis

Horvaatia jalgpallikoondis on Horvaatia jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Horvaatiat rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel. 1998. aasta MMil Prantsusmaal saavutas koondis 3. koha, kui poolfinaalis kaotati Prantsusmaale, aga pronksimängus võideti Hollandit. 2018. aasta MMil Venemaal saavutati 2. koht jäädes finaalis alla Prantsusmaa koondisele. 2022. aasta jalgpalli MMil saavutati taas 3. koht, kui poolfinaalis kaotati hilisemale maailmameistrile Argentinale, aga pronksimängus võideti Maroko jalgpallikoondist. Inglise töölised tõid jalgpalli Horvaatia sadamalinna Rijekasse juba 1873. aastal. Horvaatia jalgpalliliit asutati 1912. aastal. Pärast Esimest maailmasõda liideti lühikest aega iseseisev olnud Horvaatia Jugoslaavia koosseisu ning selle mängijatel oli liitriigi koondises alati kindel koht. 1930. aasta MM-il osalenud Jugoslaavia meeskonna 24 mängijast 12 olid Splitist pärit horvaadid ning kauges Uruguays jõudis lõunaslaavlaste esindus poolfinaali. Teise maailmasõja puhkedes kuulutas Horvaatia end taas iseseisvaks ning 2. mail 1940 toimus esimene maavõistlus – Budapestis võideti Ungari 1:0. Iseolemise aeg jäi aga lühikeseks, sest peatselt okupeeris riigi Saksamaa ja seejärel sattus piirkond taas Jugoslaavia kontrolli alla. 1987. aastal tuli Jugoslaavia meeskond juunioride maailmameistriks ning selle meeskonna horvaatidest liikmetest tõusid tähtedeks Zvonimir Boban, Robert Prosinečki, Davor Šuker ja Robert Jarni. 1991. aasta juunis sai Horvaatia taas iseseisvaks ning 1992. aastal astuti FIFA liikmeks. UEFA liikmeks saadi 1993. aasta juunis, aga siis oli jõuba lõppenud kvalifitseerumine 1994. aasta jalgpalli MM-ile. 1998. aasta MM-il Prantsusmaal võitsid horvaadid veerandfinaalis Saksamaad 3:0. Poolfinaalis jäädi alla Prantsusmaale 1:2, kuid pronksimängus võideti Hollandit 2:1. MM-turniiri edukaimaks väravakütiks tõusis Davor Šuker kuue tabamusega. 2002 ja 2006 ei jõutud maailmameistrivõistlustel alagupist edasi ning 2010 ei kvalifitseerunud koondis MM-ile. 2014 jäädi taas alagruppi pidama. 2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel jõuti välja finaali, kus Horvaatia pidi tunnistama aga Prantsusmaa paremust. *Kaasaarvatud väljalangemismängude viigid, kus võitja otsustatakse penaltiseerias. *Kaasaarvatud väljalangemismängude viigid, kus võitja otsustatakse penaltiseerias. Horvaatia koondis 2022. aasta maailmameistrivõistlustel. Mängude ja väravate arv pärast pronksimängu Marokoga. 1990–1991 Dražan Jerković 1992 Stanko Poklepović 1993 Vlatko Marković 1994–2000 Miroslav Blažević 2000–2002 Mirko Jozić 2002–2004 Otto Barić 2004–2006 Zlatko Kranjčar 2006–2012 Slaven Bilić 2012–2013 Igor Štimac 2013–2015 Niko Kovač Ante Čačić (2015–2017) Zlatko Dalić (2017–) Horvaatia jalgpallikoondis 1998. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Horvaatia jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Horvaatia jalgpallikoondis 2004. aasta Euroopa jalgpallimeistrivõistlustel Horvaatia jalgpallikoondis 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Horvaatia jalgpalliliit
Troisdorf

Troisdorf on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Rhein-Siegi kreisis. Linnast lõunas asub Bonn ja põhjas Köln. Troisdorfi on esmamainitud 1075. aastal. 1952. aastal sai linnaõigused. Linnas asub pildiraamatumuuseum. Troisdorfi koduleht
Tõnis Braks

Tõnis Braks (19. august 1885 Lihula – 20. oktoober 1966 Tallinn) oli eesti kirjanik ja ka ajakirjanik. Kasutas pseudonüüme Heini ja Aruvälja Andres. Ta tegi kaastööd töölisväljaandeile Kiir, Tööline ja Tapper ning töötas 1920–1951 ajalehetoimetustes (Sotsiaaldemokraat, Päevaleht, Kommunist, Rahva Hääl, Talurahvaleht). 1951–1954 oli vangis (§ 58-10). Kirjanikuna sai ta tuntuks vesteid kirjutades. Avaldanud ka lühi- ja noorsoojutte ("Võitlusvennad" (1945), "Punaoja poisid" (1947)) ning külakomöödiaid ("Tantsuprofessor" (1935), "Metsakollid" (1947)). Tõnis Braks Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Tõnis Braks Eesti Rahvusringhäälingu arhiivis
Aleksander Aspel

Aleksander Aspel (10. juuni 1908 Mustvee – 21. märts 1975 Iowa City) oli eesti kirjanik, tõlkija ja kirjandusteadlane. Aspel õppis aastatel 1926–1938 Tartu Ülikoolis eesti filoloogiat. Ta töötas 1938–1946 Pariisis eesti keele lektorina ning 1946. aastast USA-s prantsuse keele ja kirjanduse õppejõuna. Avaldanud esseesid, monograafiaid ja tõlkeid prantsuse kirjandusest (Guy de Maupassant, Honoré de Balzac, Émile Zola jt). "Sissejuhatus kunstivooludesse (esindavaid stiilinäiteid Vana-Kreekast nüüdisajani)". Sari Elav teadus, nr 23, EKS, Tartu 1933, 112 lk "Ülevaade prantsuse kirjandusest". Sari Keel ja kirjandus, nr 12, Loodus, Tartu 1934, 88 lk "Molière'i elu ja looming". Sari Keel ja kirjandus, nr 24, Loodus, Tartu 1935, 46 lk "Eugène Delacroix. Modernse kunsti isa". Sari Suurmeeste elulood, nr 35, EKS, Tartu 1936, 168 lk "Voltaire. Valgustusajastu geenius". Sari Suurmeeste elulood, nr 41, EKS, Tartu 1937, 160 lk "Kirjad Pariisist". Sari Eesti mõttelugu, nr 31. Koostanud, ees- ja järelsõna: Külliki Vulf. Ilmamaa, Tartu 2000, 584 lk Teose analüüs prantsuse kirjandusõpetuses., Eesti Kirjandus nr. 11 1935 Lähtekohti Kreutzwaldi stiili iseloomustamiseks, Eesti Kirjandus nr. 8,9 1937 Tolm ja tuli, Eesti Kirjandus 1937, nr. 9 Eesti luule 1937. aastal, Eesti Kirjandus nr. 3 1938 Esseest, Looming nr. 7 1938 Eluläheduse vool prantsuse kirjanduses, Looming nr. 1 1939 Romaan ja kirjaniku mõttesüsteem., Looming nr. 6 1939 Pariisi teater sõja eelõhtul, Looming nr. 8 1939 Erna Siirak, "Ruumi ja aja kaugusest Aleksander Aspelile mõeldes" (60. sünnipäevaks) – Looming 1968, nr 6, lk 931–935 Mart Orav, "Algus. Sissejuhatus Aleksander Aspelisse I" – Akadeemia 1992, nr 8, lk 1640–72; nr 9, lk 1822–56; nr 10, lk 2061–96, nr 11, lk 2386–92; artikkel sisaldab lisana (nr 10–11) katkendeid Aleksander Aspeli nooruspäevikust aastaist 1928–29 Marek Tamm, "Pariis – Iowa City. Aleksander Aspeli võõrsiloleku aastad (1938-1975)" – Keel ja Kirjandus 1998, nr 7, lk 467–477 Jaan Rapp, "Aleksander Aspeli paindlikkus ja paindumatus" – kogumikus "Muutuste mehhanismid eesti kirjanduses ja kirjandusteaduses: ettekandeid ja artikleid 1999". Eesti Kirjandusmuuseum, Tartu 2000, lk 122–126 Külliki Vulf, "Aleksander Aspel kirjanduslikul orbiidil" – samas, lk 127–135 Maie Kalda, "Aspel – klassik või mitte?" (raamatu "Kirjad Pariisist" arvustus) – Raamatukogu 2001, nr 3, lk 33 Marek Tamm, "Avastamata Aspel" (raamatu "Kirjad Pariisist" arvustus) – Eesti Ekspress 3. august 2000, lk B14 Aleksander Aspel Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Mihkel Aitsam (täpsustus)

Mihkel Aitsam on olnud vähemalt 10 inimeste nimi. Mihkel Aitsam (1833–1913), Aitsama talu rentnik Vana-Vigalas Mihkel Aitsam (1876–1917), 1905. aasta revolutsiooni aktivist. Mihkel Aitsam (1877–1953), kirjanik ja ajakirjanik Mihkel Aitsam (1913–1999), kodu-uurija ja fotograaf Mihkel Aitsam (1929–2013), insener ja invaliikumise aktivist Aitsam, Viio 2018. Vigala Mihklid. Tallinn: Hea Lugu. ISBN 978-9949-634-10-1
Andres Alver

Andres Alver (7. november 1869 Vooru – 24. jaanuar 1903 Smiltene) oli eesti arst, ühiskonnategelane ja kirjanik. Andres Alver oli päritolult talurentnike poeg, õppis Valga kreisikoolis, Treffneri gümnaasiumis 1887–1892, tegi lõpueksamid Tartu Kubermangugümnaasiumis 1892 (eksternina), õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust 1892–1897, tegi kreisiarsti eksamid Keiserlikus Tartu Ülikoolis 1898. aastal. Oli Keiserliku Tartu Ülikool kohtumeditsiini instituudi assistent 1898–1900, käis õppereisil Lääne-Euroopas 1900. Kuulus Tartus sotsiaaldemokraatilisse rühmitusse, tutvustas ajakirjas Rahva Lõbu-Leht loodusteaduse saavutusi ja darvinismi. 1900 novembri keskelt kuni surmani (1903) töötas Valga kreisiarstina. Oli aktiivne seltsitegelane, "Säde" seltsi esimene esimees. Hukkus ametikohustuste täitmisel Lätis Smiltene jõel, maetud Tarvastu kalmistule Mustlas. "Võhumõõgad" Andres Alver Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Andres Alver (6. 11. 1869 vkj: 25.10.1869 Vooru vald, Tarvastu kihelkond - ♰ 24. 01. 1903 vkj: 11.01.1903 Smiltene maetud: Tarvastu kalmistu, https://valgalinn.ee/wiki
Elise Rosalie Aun

Elise Rosalie Aun (alates 1903. aastast perekonnanimi Raup; 3. (vkj) / 15. juuni 1863 Pikareinu, Kanepi kihelkond, Võrumaa – 2. juuni 1932 Tallinn) oli eesti luuletaja ja proosakirjanik. Sündis Pikareinul renditaluniku peres, noorusaastatel elas koos vanematega Setumaal Ulitina mõisas. Õppis 1879–1882 Räpina-Lokuta tütarlastekoolis. 1888–1903 elas Võtikveres, Viljandis, Pärnus, Riias, Kroonlinnas, Valgas, Vändras ja Tallinnas. Töötas Viljandis ajakirja Linda toimetuses (1890–1892, 1898), Kroonlinnas koduõpetajana (1895–1896), Pärnus raamatukaupluse müüjana (1897–1898), Vändra kurttummade koolis kasvatajana (1899–1900), Tallinnas Kristliku Rahvakirjanduse Agentuuri abikaupluse juhatajana ja mujal. 1903. aastal abiellus ta kooliõpetaja Friedrich Raupiga ja elas 1903–1911 Venemaal Simbirskis. 1911–1932 elas Tallinnas. Maetud Tallinna Rahumäe kalmistule. Avaldanud mitu luulekogu. Luules on valdav armastus- ja looduslüürika, esineb ka koduigatsuse teema. Luuletused on peamiselt järelromantilises stiilis, realismi elementidega. Esile on tõstetud tema värsikultuuri, eriti riimitehnikat. Tema luuletusi ja artikleid avaldati ajalehtedes Eesti Postimees, Olevik, Postimees, Rahva Leht ja ajakirjas Meelejahutaja. Kogus setu rahvaluulet, tõlkis proosat ja luulel. Kirjutas ka proosat, avaldas kirjeldusi Setumaast ja setude elust. Kibuvitsa õied I. Tartu 1888 Kibuvitsa õied II. Tartu 1895 Kibuvitsa õied III. Tallinn 1901 Laane linnuke. Tartu 1889 Metsalilled. Tallinn 1890 "Tosin jutukesi". Tartu 1898 Georg Ebers. "Homo sum". Tallinn 1903 1888 Eesti Kirjameeste Seltsi kirjanduse võidupeo III koha auhind Elise Rosalie Auna nimeline Võtikvere raamatuküla kirjanduspreemia Tema vend oli metsandustegelane Karl Eduard Aun. Endel Nirk, Endel Sõgel (Toim.) Eesti kirjanduse biograafiline leksikon. Tallinn: Eesti Raamat, 1975 "Eesti biograafiline andmebaas ISIK. Raup, Elise Rosalie". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. september 2020. Vaadatud 24. märtsil 2023. Eesti Rahvusraamatukogu. Eesti luuleilm 19. ja 20. sajandi vahetusel. Eesti Kirjameeste Seltsi kirjanduse võidupidude laureaadid Jaan Kappo. "Põlva rajoon". // Siin- ja sealpool maanteed. Tallinn: Eesti Raamat, 1989, lk 121–122 Elise Aun. Laane linnuke. Tartu 1889. Eesti rahvusraamatukogu digitaalarhiivis DIGAR Elise Aun. Metsalilled. Tallinn 1890. Eesti rahvusraamatukogu digitaalarhiivis DIGAR Aino Undla-Põldmäe. "Kes oli "Eesti neiu Setumaalt"?" // Koidulauliku valgel. Uurimusi ja artikleid. Eesti Raamat. Tallinn 1981. Lk 305–315 Rudolf Põldmäe. "Aun, Elise Rosalie, luuletaja". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 51 Eesti biograafiline andmebaas ISIK Heili Reinart. "Anna Haava varju jäänud tundeline luuletaja Elise Aun suri piineldes". Postimees, 8. juuni 2019 Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Tahhogeneraator

Tahhogeneraator on alalisvoolumasin, mis muundab pöörlemiskiiruse ehk mehaanilise signaali pinge- ehk elektriliseks signaaliks. Tahhomeeter