laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rakvere–Luige tee

Rakvere–Luige tee (registrinumbriga 21) on üks Eesti tugimaanteedest. See saab alguse Rakvere linnas. Tee pikkus on 69,6 km, kaasa arvatud 3,4 km pikkune lõik Rakvere linnas (Rakvere linna tänavatena Tallinna tänav, Lai tänav, Ferdinand Gustav Adoffi tänav, Kastani puiestee, Karja tänav, Tartu tänav). Tee lõpeb Jõgeva–Mustvee tee 34. kilomeetril Võtikvere külas. Sildade nimistu pärineb teeregistrist. Rakvere linn, Mäetaguse küla, Piira küla, Karkuse küla, Vana-Vinni küla, Vinni alevik, Pajusti alevik, Kakumäe küla, Kehala küla, Viru-Jaagupi alevik, Voore küla, Küti küla, Kulina küla, Ristiküla, Roela alevik, Saara küla, Rajaküla, Muuga küla, Alekvere küla, Paasvere küla, Arukse küla, Venevere küla, Kaasiksaare küla, Kõveriku küla, Avinurme alevik, Lepiksaare küla, Alekere küla, Adraku küla, Ulvi küla, Võtikvere küla.
Eḩsān Ḩadādī

Eḩsān Ḩadādī (pärsia keeles احسان حدادی; sündinud 20. jaanuaril 1985 Teheranis) on Iraani kettaheitja. 2012. aasta suveolümpiamängudel võitis ta hõbemedali. Tema isiklik tipptulemus 69.32, mille ta heitis 3. juunil 2008 Tallinnas, on kehtiv Aasia rekord.
Põhjala (mütoloogia)

Põhjala (soome keeles Pohjola) on soome ja eesti mütoloogias põhjapoolne maa, mille all nähtavasti mõeldakse polaaralasid. "Kalevalas" mõeldakse Põhjala all saamide ala. "Kalevalas" kasutatakse ka teisendnimetusi Sariola, Saraja, Saraoja. Hüperborea Põhjala emand Lönnrot, Elias (koostaja; 1959). Kalevala. Tõlkinud August Annist. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. lk 370–371.
John Hicks

Sir John Richard Hicks (8. aprill 1904 Warwickshire, Warwick – 20. mai 1989 Gloucestershire, Blockley) oli Briti majandusteadlane. Ta sai 1972. aastal koos Kenneth Arrow'ga Nobeli majandusauhinna. Hicks sündis ajakirjaniku Edward Hicksi ja tema naise Dorothy Catherine'i (sündinud Stephens) pojana. Ta õppis 1917–1922 Bristolis Cliftoni kolledžis ja 1922–1827 Oxfordi ülikoolis. Esialgu õppis ta matemaatikat, huvitudes ühtlasi kirjandusest ja ajaloost. 1923 loodi Oxfordi ülikoolis uus eriala "filosoofia, poliitika ja majandus" ning Hicks läks sinna õppima. Ta lõpetas selle eriala keskpärast tulemustega, oma sõnul oskanata ühtki õpitud ainetest põhjalikult. 1926–1935 pidas ta loenguid Londoni Majanduskoolis. Esialgu kirjeldas ta oma teadustöödes tööjõu ökonoomikat ja tööstussuhteid, hiljem kaldus analüütilise käsitluse poole – seda aitas tema tugev ettevalmistus matemaatikas. 1935–1938 pidas ta loenguid Cambridge'i ülikoolis, 1938–1946 oli ta Manchesteri ülikooli professor. Manchesteri professorina kirjutas ta oma peamised teadustööd. 1946 tuli ta tagasi Oxfordi, kus töötas kuni emeriteerumiseni ja isegi pärast seda. 1932, 2nd ed., 1963. The Theory of Wages. London, Macmillan. 1934. A Reconsideration of the Theory of Value, with R. G. D. Allen, Economica. 1937. Mr Keynes and the Classics: A suggested interpretation. Econometrica. 1939. "The Foundations of Welfare Economics", Economic Journal. 1939, 2nd ed. 1946. Value and Capital. Oxford: Clarendon. 1940. "The Valuation of Social Income," Economica, 7:105–24. 1941. "The Rehabilitation of Consumers' Surplus," Review of Economic Studies. 1942. The Social Framework: An Introduction to Economics. 1950. A Contribution to the Theory of the Trade Cycle, Oxford: Clarendon. 1956. A Revision of Demand Theory, Oxford: Clarendon. 1958. "The Measurement of Real Income," Oxford Economic Papers. 1959. Essays in World Economics, Oxford: Clarendon. 1961. "Measurement of Capital in Relation to the Measurement of Other Economic Aggregates", in Lutz and Hague, editors, Theory of Capital. 1965. Capital and Growth. Oxford: Clarendon. 1969. A Theory of Economic History. Oxford: Clarendon. 1970. "Review of Friedman", Economic Journal. 1973. "The Mainspring of Economic Growth", Nobel Lectures, Economics 1969-1980, Editor Assar Lindbeck, World Scientific Publishing Co., Singapore, 1992. 1973. Autobiography 1974. "Capital Controversies: Ancient and Modern", American Economic Review. 1975. "What is Wrong with Monetarism", Lloyds Bank Review. 1976. Economic Perspectives. Oxford: Clarendon 1979, "The Formation of an Economist." Banca Nazionale del Lavoro Quarterly Review, no. 130 (September 1979): 195-204. 1980. "IS-LM: An Explanation," Journal of Post Keynesian Economics. 1981. Wealth and Welfare: Vol I. of Collected Essays in Economic Theory. Oxford: Basil Blackwell. 1982. Money, Interest and Wages: Vol. II of Collected Essays in Economic Theory. Oxford: Basil Blackwell. 1983. Classics and Moderns: Vol. III of Collected Essays in Economic Theory. Oxford: Basil Blackwell. [1] IDEAS/RePEc
Jaak Sirkel

Jaak Sirkel on Jaan Krossi alter ego tema teostes, sealhulgas romaanis "Wikmani poisid" ning paljudes novellides. Teleseriaalis "Wikmani poisid" kehastas Jaak Sirkelit Mait Malmsten.
John Atta Mills

John Evans Atta Mills (21. juuli 1944 Tarkwa – 24. juuli 2012 Accra) oli Ghana poliitik, 7. jaanuarist 2009 kuni surmani Ghana president. John Atta Mills oli Ghana Rahvusliku Demokraatliku Kongressi liider. Detsembris 2008 toimunud presidendivalimistel võitis ta liberaaldemokraatliku partei kandidaati Nana Akufo-Addot ning sai presidendiks. John Atta Mills oli hariduselt jurist. Ta lõpetas 1967. aastal Ghana Ülikooli, õppis seejärel muu hulgas Stanfordi ülikoolis ning kaitses doktoriväitekirja Londoni Ülikoolis. Ta töötas ligi 30 aastat õppejõuna peamiselt Ghana Ülikoolis. Ta spetsialiseerus eelkõige maksupoliitikale ning kirjutas sel teemal mitu artiklit. Aastatel 1997–2001 oli John Atta Mills Ghana asepresident. Ta kandideeris ka 2000. ja 2004. aasta presidendivalimistel, kuid kaotas mõlemal korral John Kufuorile. 24. juulil 2012 suri Mills pealinnas Accras kõrivähki. John Atta Mills oli abielus haridusjuhi ja abielunõustaja Ernestina Naadu Millsiga. Paaril oli üks laps, poeg Sam Kofi Atta Mills. John Atta Mills mängis vabal ajal maahokit ja armastas ujuda. Nooremana mängis ta ka Ghana maahokikoondises. Valimiskampaania leht Ghana presidendiks tõuseb opositsiooniliider Postimees, 3. jaanuar 2009
Martin Johnsrud Sundby

Martin Johnsrud Sundby (sündinud 26. septembril 1984 Oslos) on Norra murdmaasuusataja. Sundby sai oma esimese individuaalse poodiumikoha maailma karikasarja etapil Soomes Kuusamos 30. novembril 2008, kui ta võitis 15 km klassikasõidus esikoha. Sprindi teatesõidus võitis ta MK-etapi 2007–2008 hooajal Liberecis koos Simen Østenseniga. 2014. ja 2016. aastal on ta võitnud Tour de Ski. 2010 Vancouveris hõbemedal 4×10 km teatesõidus 2014 Sotšis pronksmedal suusavahetusega sõidus 2018 Pyeongchangis olümpiavõitja 4×10 km teatesõidus hõbemedal suusavahetusega sõidus 2011 Oslos maailmameister 4×10 km teatesõidus pronksmedal 15 km klassikasõidus 2013 Val di Fiemmes hõbemedal suusavahetusega sõidus 2017 Lahtis maailmameister 4×10 km teatesõidus hõbemedal 15 km klassikas hõbemedal suusavahetusega sõidus 2019 Seefelds maailmameister 15 km klassikas maailmameister teatesõidus pronksmedal suusavahetusega sõidus Üldkarikas 1. koht: 2014, 2016, 2017 3. koht: 2018 Tavadistantside karikas 1. koht: 2014, 2016, 2017 2. koht: 2015, 2018 Martin Johnsrud Sundby on individuaalselt osalenud (seisuga 24. veebruar 2019) 207 MK-võitluste etapil ja jõudnud 73 korda poodiumile, sealhulgas võitnud 30 korral. Martin Johnsrud Sundby FIS-i kodulehel
Nõlv

Nõlv on üle 20kraadi kallakuga maapind. Nõlv on reljeefielement, mille kallak võib palju varieeruda ja olla isegi suurem kui 90°. Sel juhul on tegemist negatiivse kalde ehk nn rippuva pinnaga. Nõlvast räägitakse tavaliselt positiivsete pinnavormide puhul. Oru külgi nimetatakse oruveeruks. Nõlv on üldisem nimetus ja hõlmab ka oruveeru. Tihtipeale ei olegi võimalik mäe nõlva oru veerust eristada. Tähtsaim nõlva iseloomustav parameeter on kaldenurk. Kaldenurga suuruse järgi jaotatakse nõlvad: 2–5° väga lauged 5–15° lauged 15–35° keskmiselt järsud 35–40° järsud 45–60° väga järsud 60–80° varingulised 80–90° vertikaalsed >90° rippuvad Nõlvad võivad kujuneda nii endo- kui ka eksogeensete protsesside tulemusel. Endogeensed on protsessid, mille liikumapanevaks jõuks on Maa siseenergia. Eksogeenseid protsesse hoiab käigus Päike. Nõlvade kulutus ehk denudatsioon on põhiline reljeefi kujundav tegur. Eksogeensete protsesside tulemusel tekkinud nõlvad on kulutuslikud ehk denudatsioonilised või kuhjelised ehk akumulatiivsed. Alati ei ole protsess siiski nii selge ning tuleb eristada ka kolmandat liiki nõlvu, milleks on kulutus-kuhjelised ehk denudatsioonilis-akumulatiivsed nõlvad. Näiteks luited ja rannavallid on tekkelt küll kuhjelised, kuid satuvad tuulte meelevalda ning on seetõttu ka kulutuslikud. Ka voored on tüüpilised kulutus-kuhjelised pinnavormid. Nad on n-ö voolitud liustiku poolt. Enamiku nõlvade kalded on koondunud teatud kitsastesse vahemikesse, näiteks 4–10°, 19–21° ja 43–45°. Sellele huvitavale nähtusele ei ole rahuldavat seletust. Nõlvaprotsessid Veer
Kesk-Makedoonia piirkond

Kesk-Makedoonia piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Kreeka põhjaosas. Hõlmab ajaloolise Makedoonia keskosa. Piirkond koosneb Chalkidike, Imathía, Kilkísi, Pélla, Piería, Sérrese ja Thessaloníki piirkonnaüksusest, mis ühtivad varasema seitsme maakonnaga (nómos). Lääne-Makedoonia piirkond Ida-Makedoonia ja Traakia piirkond Põhja-Makedoonia Vabariik https://www.statistics.gr/el/2021-census-res-pop-results Piirkonna koduleht
Lääne-Makedoonia piirkond

Lääne-Makedoonia on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Kreekas. Hõlmab ajaloolise Makedoonia lääneosa. Piirkond koosneb 4 piirkonnaüksust (enne 2011. aasta haldusreformi maakonnast (nómos)): Flórina piirkonnaüksus, Grevená piirkonnaüksus, Kastoriá piirkonnaüksus ja Kozáni piirkonnaüksus. https://www.statistics.gr/el/2021-census-res-pop-results Piirkonna koduleht
Kreeta piirkond

Kreeta piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Kreekas. Hõlmab Kreeta saare ja seda ümbritsevaid väikesaared, mille seas suurim on Gávdos. Piirkond koosneb neljast piirkonnaüksusest, mille territooriumid ühtivad varasemate maakondade territooriumidega: Chaniá piirkonnaüksus Irákleio piirkonnaüksus Lasíthi piirkonnaüksus Réthymno piirkonnaüksus https://www.statistics.gr/el/2021-census-res-pop-results Piirkonna koduleht
Gávdos

Gávdos on saar Vahemeres. Asub Kreetast 36 km lõunas ja on Kreeka lõunapoolseim saar. Kuulub Kreeta piirkonna Chaniá piirkonnaüksusesse ja moodustab koos Gavdopoúla saarega Gávdose valla. Saarel on ka Euroopa lõunapoolseim punkt. Pindala 27 km². Kõrgus kuni 368 m. 2001. aasta rahvaloenduse järgi elas saarel 98 inimest, kuid püsielanikke on seal alla 50.
Simen Østensen

Simen Østensen (sündinud 4. augustil 1984 Bærumis) on Norra murdmaasuusataja. Østensen osales esimest korda maailma karikasarja etapil Norras Holmenkollenis 12. märtsil 2005 50 km klassikasõidus, mille võitis Andrus Veerpalu. Østensen tookord distantsi ei lõpetanud. Hooajal 2006–2007 esimest korda toimunud Tour de Skil sai Østensen üldarvestuses kolmanda koha. Hooajal 2007–2008 võitis ta Liberecis MK-etapi sprinditeatesõidus koos Martin Johnsrud Sundbyga. 2013. aastal võitis Østensen Tartu maratoni. Simen Østensen on individuaalarvestuses osalenud 79 karikasarja etapil (seisuga 24. veebruar 2015) ja saanud kaks poodiumikoha. Poodiumi kõige kõrgemale astmele pole ta veel jõudnud. Tulemused FIS-i kodulehel[alaline kõdulink] Tour de Ski 2006–2007 tulemused FIS-i kodulehel[alaline kõdulink] Simen Østensen FIS-i kodulehel (inglise)
Puškinskije Gorõ rajoon

Puškinskije Gorõ rajoon on haldusüksus Venemaal Pihkva oblastis. Rajoonis on Puškinskije Gorõ alev ja üks külaasundus (Velje vald). Rajoonis asub Mihhailovskoje muuseum-looduskaitseala. https://pskovstat.gks.ru/storage/mediabank/NAS230403_1.htm http://www.pskov.ru/about_region/administrative_division/pushkinogorsky
Merlini raamatukogu

"Merlini raamatukogu" on kirjastuse Kunst ilukirjanduslik, ühtse üldkujundusega (kujundaja Jaan Klõšeiko) ja ilmumisjärjekorras nummerdatud, taskuformaadis raamatusari, mis ilmus aastatel 1994–1996. Sarjas ilmus kümme raamatut. Nr 1 – Ursula K. Le Guin "Meremaa võlur : Meremaa triloogia, I"; tõlkinud Krista Kaer, kaane kujundanud Eve Luik Nr 2 – Paul van Loon "Õuduste käsiraamat"; kaastööd: Eddy C. Bertin, Jack Didden, Virgi Smits; tõlkinud Vladimir Beekman, kaane kujundanud ja illustreerinud Rein Lauks Nr 3 – Paul van Loon "Nägu udus"; tõlkinud Vladimir Beekman, kaane kujundanud Rein Lauks Nr 4 – Robert Louis Stevenson "Ballantrae isand : Talvine lugu"; tõlkinud Kersti Unt, kaane kujundanud Edgar Valter Nr 5 – Ursula K. Le Guin "Atuani hauad : Meremaa triloogia, II"; tõlkinud Krista Kaer, kaane kujundanud Eve Luik Nr 6 – Wolfgang Hohlbein "Unustatud saar" : [kuulub sarja "Kapten Nemo lapsed"]; tõlkinud Vladimir Beekman, kaane kujundanud Jüri Kass Nr 7 – Wolfgang Hohlbein "Tüdruk Atlantisest": [kuulub sarja "Kapten Nemo lapsed"]; tõlkinud Vladimir Beekman, kaane kujundanud Jüri Kass Nr 8 – Edzard Schaper "Legend neljandast kuningast : Osa romaanist "Neljas kuningas""; tõlkinud Rita Tasa, kaane kujundanud Maie Helm Nr 9 – Ursula K. Le Guin "Kaugeim kallas : Meremaa triloogia, III"; tõlkinud Krista Kaer, kaane kujundanud Eve Luik Nr 10 – Ursula K. Le Guin "Tehanu : Meremaa viimane raamat"; tõlkinud Krista Kaer, kaane kujundanud Eve Luik
Niiluse akaatsia

Niiluse akaatsia (ka araabia akaatsia; teaduslik ladinakeelne nimetus Acacia nilotica, sünonüüm Acacia arabica) on liblikõieliste sugukonda akaatsia perekonda kuuluv puu või põõsas. On levinud troopilises Aafrikas, Egiptuses, Siinai poolsaarel, Iisraelis, Ees-Aasias, Afganistanis, Tseilonil, kultiveeritakse ka Indias, Kesk-Sahara oaasides ja Brasiilias. Indias kasvab ka looduslikult niiluse akaatsia alamliik Acacia nilotica indica. Tihe, laiuv, tavaliselt kuni 12, harva kuni 25 meetrit kõrge põõsas või puu. Koor sile, maapinna juures ka pikilõhedega. Lehed väikesed ja suhteliselt ümarad. Õied väikesed, kollased, kaunad hallikad ja seemnete vahelt kitsenenud. Hea kuivataluvusega, kuid ei karda ka üleujutusi.Vajab valgusrikast kasvukohta. Aafrikas ja Austraalias kohati väga arvukas, võib moodustada tihedaid okastihnikuid. Mullastiku suhtes vähenõudlik, mäestikes kasvab kuni 1300 meetri kõrgusel. Temperatuuri suhtes subtroopilise taime kohta samuti vähenõudlik. Seenhaigustest on olulisemad Ctyospora acaciae, Diatryphe acaciae, Diplodia acaciae, Fomes badius, F. endotheius, F. fastuosus, F. rimosus, Fusicoccum indicum, Phyllactinia acaciae, Ravenelia acaciae-arabicae, Septogloeum acaciae, Septoria mortolensis ja Sphaerostilbe acaciae. Kindlaks on tehtud umbes 20 putukaliiki, mis toituvad ainult niiluse akaatsial. Niiluse akaatsia tüvest saadavat vaiku tarvitatakse värvi- ja trükitööstuses. Noored kaunad ja koor sisaldavad kuni 20% parkainet tanniini. Seda kasutatakse tindi valmistamiseks ja hevea lateksi kiiremaks koaguleerimiseks. Koorest saadakse ka kiudu. Puit väga kõva, sellest valmistatakse vastupidavaid õlipresse, riisipuhastamise veskeid jms, puitu kasutatakse ka kütteks. Oluline funktsioon on niiluse akaatsial ka lakitäi peremeestaimena. Lõuna-Aafrikas on ta ka sageli soovimatu võsastumise põhjustaja ja umbrohi. Suulud tarvitavad koort köharavimina, chipid arvavad juurtel olevat tuberkuloosivastase toime. Masaide arvates omab ka teatud psühhofarmakoloogilist mõju (annab julgust). Mõnede teadlaste arvates oli põlev põõsas Vanas Testamendis, milles jumal end Moosesele ilmutas, niiluse akaatsia, ning leegid akaatsia parasiit Loranthus acaciae.
Reaktiivtakistus

Reaktiivtakistus ehk reaktants on näivtakistuse komponent, mis iseloomustab perioodilist (võnkuvat) energiavahetust elektriahela elementide vahel. Reaktiivtakistus on induktiivsust omavatel ahelaelementidel, näiteks induktiivpoolil, ja mahtuvuslikel elementidel, näiteks kondensaatoril. Need takistused on toimelt vastassuunalised; kokkuleppeliselt loetakse induktiivtakistus XL positiivseks ja mahtuvustakistus XC negatiivseks. Induktiivsete ja mahtuvuslike elementide jadaühenduse korral seega reaktiivtakistus X = X L − X C . {\displaystyle X=X_{L}-X_{C}.} Ahelaelementide reaktiivtakistus sõltub sagedusest: induktiivtakistus on sagedusega võrdeline, mahtuvustakistus pöördvõrdeline. Induktiivtakistus X L = ω L = 2 π f L . {\displaystyle X_{L}=\omega L=2\pi fL.} Mahtuvustakistus X C = − 1 ω C = − 1 2 π f C . {\displaystyle X_{C}=-{\frac {1}{\omega C}}=-{\frac {1}{2\pi fC}}.} Neis valemeis on ω = 2 π f {\displaystyle \omega =2\pi f} nurksagedus (radiaani sekundis) ja f {\displaystyle f} ‒ sagedus (hertsides). Takistus Aktiivtakistus Näivtakistus
Otto Rehhagel

Otto Rehhagel (sündinud 9. augustil 1938 Essenis) on Saksamaa jalgpallitreener ja endine jalgpallur. Aastatel 2001–2010 oli ta Kreeka jalgpallikoondise peatreener. Karjääri alustas ta kohalikus klubis TuS Helene Altenessen 1952. aastal, seejärel mängis aastatel 1960–1963 Rot-Weiss Essenis. Bundesliga loomisel siirdus ta Berliini Herthasse, kus mängis 1963–1965. Seejärel kuni 1972. aastani oli ta Kaiserslauternis. Mängis kaitsepositsioonil. Bundesligas mängis ta 201 mängu, milles lõi kokku 22 väravat. Treeneritööd alustas ta 1974. aastal Offenbachi Kickersis. Seejärel treenis ta lühemat aega Bremeni Werderit, Dortmundi Borussiat, Bielefeldi Arminiat ja Düsseldorfi Fortunat. 1980. aastal võitis Fortuna Saksamaa karika. 1981. aastal naasis ta Bremeni Werderi treeneriks ja töötas seal 14 hooaega. Nende aastate jooksul tuli Werder kaks korda (1988 ja 1993) Saksamaa meistriks, võitis kaks korda Saksamaa karika ning 1993. aastal ka Euroopa karikavõitjate karika. Seejärel asus ta treenima Müncheni Bayernit. Bayernis algas ta töö aga suurte vastuoludega ning lõppes ta lahkumisega treeneripostilt kolm nädalat enne UEFA Cupi finaali, kus Bayerni viis karikavõiduni hoopiski Franz Beckenbauer. Kaiserslutern tuli tema treenerikäe all 1998. aastal kolmandat korda Saksamaa meistriks. 2001. aastal siirdus ta aga juhendama Kreeka jalgpallikoondist, mille ta tüüris 2004. aastal Euroopa meistriks.
Rohelised

Rohelised on: rohelise liikumise aktivistid rohelisel ideoloogial põhinevad erakonnad Valimisliit Rohelised, endine Eesti erakond Rohelised armeed, relvastatud talupojad Vene kodusõja ajal Ajalooline partei Bütsantsis roheline elamisviis roheline SKT roheline energia roheline kasv roheline revolutsioon roheline keemia Erakond Eestimaa Rohelised Roheline Värav Roheline Värav (portaal) Roheline Rist Eesti Roheline Rist Roheline raamat Roheline Urvaste
Visarid

Kunstirühmitus Visarid (1967–1972) tekkis Tartu Riikliku Ülikooli kunstikabineti juures, mille juhataja oli aastatel 1962–1975 Kaljo Põllu. Rühmitus määratles oma tegevuse eesmärke manifesti kaudu, kus oli kirjutatud ka rahvusliku kultuuri omapärast, harmooniast ja tasakaalust. Visarite ajalugu on ka tolleaegse Tartu Riikliku Ülikooli kunstikabineti ja selle tegevuse ajalugu – kunstiõpetus, näitused, kunstikabineti tõlkekogumikud (ehk laualehed), ekskursioonid, diskussioonid, ülikool. Kuigi Visarid tegelesid aktiivse koostöö ajajärgul intensiivselt loominguga, on aja proovile paremini vastu pidanud nende valgustuslik tegevus: kaasaegse kunsti rahvusvaheliselt tunnustatud käsitluste tõlkimine ja omakirjastuslik levitamine almanahhis "Visarid", läbi "raudse eesriide" kontaktide loomine kuulsate kunstnikega, võimalikult usaldusväärse kaasaegset kunsti puudutava informatsiooni hankimine ja levitamine. Visarid kui kunstirühmitus oli kunstikabineti tegevuse loogiline tagajärg. Kaljo Põllule ei tähendanud kunstikabineti juhatajaks olemine ainuüksi töökohta, vaid ta ühendas selles kolm loomulikku elementi – kaasaegse kunsti ajaloo ja teooria õpetuse, vaba kunstiõppe süsteemi paljudele huvilistele ning laiapõhjalise ja loomingulise kunstirühmituse, kelle eesmärk tegelda kaasaegse kunstiga tugines professionaalsel suhtumisel loomingusse. Ilma Visariteta oleks Kaljo Põllu töö jäänud poolikuks, kunstikabinetil oleks puudunud praktikasse viidud tegevuse mudel. Tartu kunstirühmituse Visarid asutajaliikmed olid Kaljo Põllu, Enn Tegova ja Peeter Lukats. Rühmitusse kuulusid veel Lembit Karu, Jaak Olep, Rein Tammik, Einar Kraut, Peeter Urbla, Asta Põldmäe (Hiir), Kaur Alttoa ja Toomas Raudam. Nimi Visarid tähendab Simuna kihelkonna murrakus 'rahulolematud'.
Rakvere – Väike-Maarja – Vägeva tee

Rakvere–Väike-Maarja–Vägeva tee (registrinumbriga 22) on üks Eesti tugimaanteedest. See saab alguse Rakvere linnas. Tee pikkus on 52,0 km, kaasa arvatud 2,9 km pikkune lõik Rakvere linnas (Rakvere linna tänavatena Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänav, Vallikraavi tänav, Õie tänav, Tammiku tänav). Tee lõpeb Tartu–Jõgeva–Aravete tee 67. kilomeetril Koluvere külas. Sildade nimistu pärineb teeregistrist. Rakvere linn, Tõrma küla, Eesküla, Karitsa küla, Levala küla, Koplitaguse küla, Assamalla küla, Kullenga küla, Aburi küla, Koonu küla, Ärina küla, Müüriku küla, Väike-Maarja alevik, Ebavere küla, Liivaküla, Äntu küla, Nõmme küla, Kamariku küla, Räitsvere küla, Lammasküla, Suure-Rakke küla, Rakke alevik, Väike-Rakke küla, Edru küla, Koluvere küla.
See suveöö

See suveöö on esimene singel Niki uuelt albumilt "Blondist brünetiks". Loole on valminud ka muusikavideo. Lugu on olnud Suvereporteri ilmalaul. See suveöö See suveöö (Extended) See suveöö (Velvet Voice Soft Club Mix) See suveöö (Velvet Voice Soft Club Mix Extended)
Briljantkäsi

"Briljantkäsi" on 1968. aastal NSV Liidus Mosfilmi filmistuudios toodetud mängufilm. Semjon Semjonovitš Gorbunkov (Juri Nikulin) läheb laevareisile. Reisil saab ta tuttavaks Gennadi Petrovitš Kozodojevi ehk Gešaga. İstanbulis komistab ta arbuusikoorel ja murrab käe. Ta ei tea aga, et sel hetkel lausutud vandesõna "Kurat võtaks!" ("Чёрт побери!") on parool salakaubavedajatele, niisiis pannakse Gorbunkovi käsi kipsi ning kuld ja briljandid peidetakse kipsi sisse. Tegelikult oli see mõeldud Gešale. Tagasi Nõukogude Liidus püüavad kurjategijad oma saaki kätte saada, miilits aga kasutab nende tabamiseks Gorbunkovi ja tema kätt.
Katehhu-akaatsia

Katehhu-akaatsia ehk beetliakaatsia (Acacia catechu) on liblikõieliste sugukonda akaatsia perekonda kuuluv puu või põõsas. Katehhu-akaatsia on levinud kogu Indias põhjas Himaalajani, idas Birmani, läänes Afganistanini. Teda kasvab ka Hiinas ja India ookeani saartel. Inimene on viinud ta ka Austraaliasse, kus on hakanud kohalikke liike välja tõrjuma. Katehhu-akaatsia on keskmiselt kuni 6 m, harva kuni 15 m kõrge puu või põõsas. Koor on hall (Acacia catechu var. sundral pruun). Lehed on sulgjad 10–20 cm pikkused liitlehed. Astlad asuvad paarikaupa lehtede alustel, mõnikord puuduvad. Õied on valged või kahvatukollased, väikesed, tihedates piklikes kuni 70 cm pikkades kobarates. Vili on lapik kaun, milles on mitu lapikut ümarat tumepruuni seemet. Puu eelistab avatud valgusküllaseid avamaastikke. Mulla suhtes pole ta üldiselt nõudlik, kuid paremini kasvab liivastel muldadel. Taime on kõige parem paljundada seemnetest, mida enne külvamist soojas vees loputatakse. Pärast pool aastat kestnud idandamist istutatakse taimed põllule. Katehhuseemned on proteiinirikkad ja neid tarvitatakse toiduks. Oksi ja lehti söövad kodukitsed. Nafta puurimisel kasutatakse lülipuidust saadavat ainet viskoossuse reguleerimiseks. Lülipuidust saadakse parkainet katehhut, mida toodetakse nii, et kõigepealt puit peenestatakse, siis seda keedetakse, vesi aurustatakse ja jääk kuivatatakse. Katehhut müüakse väikeste vaskpunaste, peaaegu mustade tükkidena. Katehhu on kibeda maitsega, lahustub täielikult vees ja etüülpiirituses. Katehhut segatakse beetlisse ning kasutatakse naha parkimis-, värv- ja raviainena (igemete verejooksu peatamiseks). Katehhuga värvitakse juukseid. Mõned india rahvad usuvad tal olevat rasestumisvastast toimet. Puitu kasvatatakse põletuspuiduks, samuti mööbli ja tööriistade valmistamiseks. Puidu tihedus on 880 kg/m³. Taime ekstraktis olevast flavanoolist toodetud ained on saanud nime katehhu järgi: katehhiinid, epikatehhiinid, katehhoolid ja katehhoolamiinid. International Legume Database & Information Service (ILDIS)