laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Peeter Hellat

Peeter Hellat (19. veebruar 1857 Aru vald Sangaste kihelkond Valgamaa – 16/29. jaanuar 1912 Peterburi) oli eesti arst, esimene eestlasest meditsiinidoktor ja seltsitegelane, Eesti Üliõpilaste Seltsi esimees. Peeter Hellat sündis 1857. aastal Koigil Aru vallas talurentniku (hilisema Sangaste Savi talu omaniku) Peeter Hellati (1810–1901) peres, 12-lapselise perekonna eelviimase lapsena. Peeter Hellati vennad olid Kristjan Hellat (1834–1910), kes oli tislermeister Peterburis ja ärimees Tallinnas, Jakob Hellat (1840–1899), kes oli kaupmees Tartus ning ühiskonnategelane ja poliitik (Venemaa Keisririigi Riigiduuma saadik Karl Hellat (1862–1935). Peeter Hellat õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas 1880–1886, kus tal valmis uurimus pidalitõvest ja selle ravimisest „Eine Studie über die Lepra in den Ostseeprovinzen"), oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige, sh seltsi esimees 1884. aastal (Eesti lipu Otepää kirikus õnnistamise ajal), kaitses väitekirja 1888. aastal. Pärast ülikooli lõpetamist veetis aasta Pariisis ja pool aastat Londonis, kus valmistas end ette kõrva-, nina- ja kurguhaiguste erialal. Seejärel töötas Peterburi Keiserliku Sõjameditsiiniakadeemia kirurgiakliiniku eradotsendina ning tegutses Peterburis ka nn vaestearstina ja asutas erahaigla. Spetsialiseerus nina-kõrva-kurguarstiks ning temast sai Venemaa juhtiv arst sellel erialal. Ta oli Peterburi Kõrva-, Nina- ja Kurguhaiguste Seltsi asutajaid (1903) ja esimene esimees, 1905. aastal rajatud Peterburi Otolarüngoloogiaseltsi esimees, Peterburi Eesti Arstide Seltsi asutajaid, Peterburi Eesti Heategeva Seltsi esimees, kirjastusühingu Ühiselu (mh ajalehe Peterburi Teataja väljaandja) asutajaid ja Põhja Krediit-Ühisuse asutajaid. Ta kandideeris ka Eestimaa kubermangus riigiduumasse, kuid ei osutunud valituks. Eesti meditsiiniajalukku läks Peeter Hellat 1894. aastal valminud "Terviseõpetuse" käsiraamatuga, eestikeelse meditsiiniajakirja väljaandmise algatajana ja eesti arstide Põhja-Balti Arstide Seltsi (hiljem Eesti Arstide Selts) loomise idee algatajana. Peeter Hellat on maetud Sangaste kalmistule Valgamaal. 25 aastat dr. med. Peeter Hellati surmast, Päewaleht, nr. 28, 28 jaanuar 1937 Terwise õpetus / Wälja annud Dr. P. Hellat "Teaduslikud seltsid". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. august 2011. Vaadatud 22. märtsil 2012. Peeter Hellati (1857-1912) haud kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 05.10.2020) Eesti biograafiline andmebaas ISIK, Hellat, Peeter Vikerraadio Huvitaja saated Peeter Hellatist. Räägib TÜ meditsiiniajaloo lektor Ken Kalling: Meditsiiniajalugu. Peeter Hellat 1., Meditsiiniajalugu. Peeter Hellat 2, Meditsiiniajalugu. Peeter Hellat 3 Hellat, Peter Peetri p. - arstiteadlane (foto); Peeter Hellat med. 80, EAA.1767.1.513.3, Rahvusarhiivi Mediateek
Willisoni sidur

Willisoni sidur (inglise keeles Willison coupler) on kahehambaline täisautomaatne haakeseade, mida kasutatakse Balti riikide, Vene Föderatsiooni ja muude SRÜ riikide raudteedel SA3 (vene СА3 ehk Советская Автосцепка, 3) tüübinimetuse all. Tänu automaatsele lukustumisele võimaldab see vaguneid ühendada automaatselt, ilma haakija osaluseta. Endise NSV Liidu aladel võeti Willisoni sidur kasutusele 1935. aastal. Eestis vahetati laiarööpmelisel raudteel varem kasutatud kruvisidurid SA3 sidurite vastu välja 1950. aastate lõpus. Vene Föderatsioonis veetakse seda tüüpi siduritega kuni 2 km pikkuseid ronge, mille koosseisus võib olla 100–150 kaubavagunit. CA3 tüüpi siduriga veetava rongi maksimaalne kaal ei ole täpselt teada. Nimetatud haakeseade võimaldab haakida kokku veeremit, mille automaatsidurite kõrguste vahe ei ületa kaubaveeremil 100 mm ja reisiveeremil 70 mm. Automaatsiduri kere koosneb mehhanismi sisaldavast peast ja sabast, mis ühendatakse veorangiga kiilu abil. Kiilu kaudu edastatakse veorangile tõmbejõud. Saba ots omakorda toetub tugiplaadile millega edastatakse läbi leevendusseadme veeremi raamile tõukejõud. Leevendusseade asub veorangi veolattide vahel ja leevendab vaguni/veduri raamile edastatavaid tõuke- ja tõmbejõudusid. Kasutusel on mitut eri tüüpi leevendusseadmeid. Enamlevinenud on hõõrdejõudusid kasutavad vedruseadmed. On ka haakesidureid, mille puhul summutatakse tõmbe- ja tõukeenergia kummielemente, gaase või vedelikke kokku surudes. Lahtihaakimisseade on ette nähtud siduri lahtihaakimiseks ja haakemehhanismi väljalülitamiseks. See koosneb lahtihaakimishoovast, tõstuki võllikust ja neid ühendavast ketist. Sidurite lahtihaakimiseks piisab hoova pööramisest, millega tõstuki võllik vabastab luku riivi, lükkab luku korpuse sisse ja sellega seab automaatsiduri lahtihaake seisu. Pärast teise haagitud siduri eemale tõmbamist, kukub lukk raskusjõu mõjul esialgsesse asendisse ja sidureid saab jälle kokku haakida. Transport ja transporditehnoloogiad. 2021. ISBN 9789916960035.
Platvormvagun

Platvormvagun (ingl. k. flatcar) on külg- ja otsaluukidega lahtine vagun, mis on mõeldud suuregabariidiliste veoste vedamiseks, mida laaditakse külgedelt või ülevalt. Võrreldes maanteetranspordiga on raudteel olulised eelised suuregabariidiliste veoste vedamisel. Veosed, mis maanteetranspordi jaoks on ülegabariidilised, on raudtee jaoks enamasti normaalmõõtmetega. Eestis ja SRÜ riikides kasutatavate tavaliste neljateljeliste platvormvagunite pikkus on 14,6 m. Nendega võib vedada veoseid, mille laius on kuni 3,1 m, eriloaga kuni 3,5 m. Veose kõrgus võib ulatuda 4,0 meetrini ja pikkus kuni 22,0 meetrini. Kandejõud on neljateljelistel platvormvagunitel 60–73 t, kuueteljelistel 90–94 t ja kaheksateljelistel 120 t. Luugid kõrgusega kuni 60 cm on allalastavad ja eemaldatavad. Platvormvagunite külgedele võidakse kinnitada tugipostid, mis võimaldab vedada palke ja erinevaid metall- ning plastikprofiile. Platvormvagunitega veetakse tüüpiliselt erinevaid masinaid, tööstus- ja põllumajandusseadmeid ja -masinaid, ehitusmasinaid ja -konstruktsioone jms. Eeliseks on võimalus teha laadimistöid lihtsalt ja kiiresti. Metsamaterjalide platvormvagunid on luukideta ja varustatud 20 toega, mille kõrgus platvormi põrandast on 2,72 m. Sellega moodustub metsamaterjali veoks kaubaruum suurusega 160 m3. Vagunis on võimalik vedada metsamaterjali pikkusega 4,5–20,5 m kogukaaluga kuni 56 t. Vagunite pikkused on vahemikus 14,6-25,0 m. Mida universaalsema kasutusega vaguniga on tegemist, seda enam saavad raudteeoperaatorid kasutada neid ekspluatatsioonis nii päri- kui ka tagasisuunalisteks vedudeks. Euroopas on hakatud viimastel aastakümnetel tootma populaarseid mitmeotstarbelisi platvormvaguneid (multifunctional platform car). Tegemist on universaalse, lahtise veoplatvormiga külje- ja otsaluukideta kaubavaguniga, mida saab kasutada nii konteinerite, metsamaterjali ja pikkade profiilide kui ka erinevate masinate ja seadmete vedamiseks. Külgtoed on hõlpsasti tõstetavad, vajadusel ka eemaldatavad. Vagunitel on kinnituskohad ISO konteinerite paigutamiseks vaguniplatvormile, lisaks palju veoste kinnituskohti. Universaalse kasutusega vagunit saavad raudteeoperaatorid kasutada ekspluatatsioonis paindlikult vagunite koormamisel ka tagasisuunalistel vedudel. Multifunktsionaalne platvorm on perspektiivne vagunitüüp, arvestades multimodaalse transpordi järjest suuremat levikut ja arengupotentsiaali. Transport ja transporditehnoloogiad. 2021. ISBN 9789916960035.
Konteinerplatvorm

Konteinerplatvorm (inglise keeles container platform) on intermodaalsetel vedudel kasutatav vagunitüüp. Tegemist on konteinerite veoks mõeldud platvormiga, millel on konteinerite kinnitamiseks spetsiaalsed kinnitusvahendid ehk fitingud. Enamus konteinerplatvormidest võimaldavad vedada üht 40- jalast (ft) või kaht 20-jalast standardkonteinerit. Toodetakse ka poolteist ja kaks korda pikemaid konteineriveo vaguneid.  Esimestega saab vedada üht 40 ft ja üht 20 ft konteinerit, teisega isegi kaht 40 ft konteinerit. Fitingplatvorm (ingl.k. fitting platform) on 24,0 m pikkune universaalvagun, mis on mõeldud nii ISO konteinereite kui ka raske tehnika ning suuremõõduliste veoste veoks. Kahekorruseline konteinerplatvorm (ingl.k. double-stack car) on spetsiaalne madala põhjaga raudteevagun, mis on mõeldud ISO konteinerite transportimiseks kahes kihis. Konteinerid asetatakse vagunil selle madalate pöördvankrite vahel olevale väga madalale põhjale, mis võimaldab asetada kaks standardkonteinerit ülestikku raudtee kõrgusgabariiti ületamata. Kasutatakse laialdaselt USA-s ja Kanadas tänu raudtee suurtele laadimisgabariitidele. Konteinerite vedu kahekihiliselt võimaldab saada konteinerite veol suurt veokulude säästu. Transpordisõnastik. 2021. ISBN 9789916960059.
Sven Botman

Sven Adriaan Botman (sündinud 12. jaanuaril 2000 Badhoevedorpis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Newcastle United. Ta alustas klubikarjääri Hollandi klubis Amsterdami Ajax, mille noortesüsteemiga liitus ta 2009. aastal. Hooajal 2018/19 mängis ta Ajaxi reservmeeskonnas Hollandi esiliigas, kuid Ajaxi põhimeeskonnas mängis ta vaid hooajaeelsetes sõprusmängudes. Hooajal 2019/20 mängis Botman Hollandi kõrgliigaklubis Heerenveen. 2020. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Lille. Hooajal 2020/21 tuli ta Lille'iga Prantsusmaa meistriks. 2022. aasta juunis siirdus ta 40 miljoni euro eest Newcastle Unitedi, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Esimese värava Newcastle Untedi meeskonnas ja esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 24. septembril 2023 8:0 võidumängus Sheffield Unitedi üle. Aastatel 2015–2022 mängis Botman Hollandi noortekoondistes. Lille Ligue 1: 2020–21 Trophée des Champions: 2021 Newcastle United EFL Cup: Teine koht 2022–23 "L'international U20 néerlandais, Sven Botman est Lillois" (French). Lille OSC. 31. juuli 2020.{{cite web}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Newcastle United agree Sven Botman deal". Newcastle United F.C. 28. juuni 2022. Vaadatud 28. juunil 2022. Profiil Newcastle Unitedi kodulehel
Surat Thani provints

Surat Thani provints on 1. järgu haldusüksus Tais. See asub riigi lõunaosas Tai lahe ääres. https://stat.bora.dopa.go.th/stat/statnew/statyear/#/TableTemplate3/Area/statpop?yymm=63&topic=statpop&ccNo=84
Krooniauk

Krooniauk on Päikese piirkond, kus magnetvälja jõujooned paiknevad nii, et kiire päikesetuul pääseb vabalt kosmosesse. Kui krooniauk paikneb päikesekettal suunaga otse Maa poole, võib see põhjustada Maa peal väikese või mõõduka geomagnetilise tormi. NASA Päikese Dünaamika Vaatluskeskuse (Solar Dynamics Observatory, SDO) äärmusliku ultraviolettvalguse lainepikkustel (193 või 211 Ongströmi) tehtud fotodel paistavad krooniaugud tumedate aladena. https://www.spaceweatherlive.com/et/paikese-aktiivsus/krooniauk.html https://www.spaceweatherlive.com/et/abi/mis-on-krooniauk.html
Lassi Etelätalo

Lassi Etelätalo (sündinud 30. aprillil 1988) on Soome odaviskaja. Ta tegi täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi 2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis, kui sai 4. koha tulemusega 83.16. Pärast mitut vigastuste tõttu ebaõnnestunud hooaega pääses Etelätalo taas tiitlivõistlustele 2019. aastal, kui sai maailmameistrivõistlustel Dohas 82.49-ga 4. koha. Suveolümpiamängudel Tokyos sai ta tulemusega 83.28 8. koha. 2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is oli Etelätalo 82.70-ga kuues. 2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis viskas ta finaalis isikliku rekordi 86.44 ja võitis Julian Weberi ja Jakub Vadlejchi järel pronksmedali. 2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis jäi ta esimest korda karjääris tiitlivõistluste finaalist välja, kui sai kvalifikatsioonis tulemusega 78.19 18. koha. Lassi Etelätalo Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Närbujad

Närbujad oli eesti kirjandusrühmitus 1980. aastatel. Närbujate hulka kuulusid Ilmar Trull, Vladislav Koržets, Ott Arder ja Riho Sibul. Villu Kanguri sõnul oli Närbujad "meie põlvkondlik loominguline rühmitus". Epp T. A. Hoffmann, Andres Heinapuu. “Wellesto” pagulaskogumik ehk Kes hiljaks jääb, see ilma jääb. – Looming 1989, nr 9, lk 1286. Anu Saagim. Villu Kangur raske südamega Riho Sibulast: kust kurat ma võtaks nüüd neid sõpru, kellega saab vahel vaid nohiseda.... Õhtuleht, 26. november 2022. Märt Väljataga. Eesti nõukogude loojak. – Keel ja Kirjandus 2024, nr 1–2, lk 203–204. Ilmar Trull. Hümn "närbujatele". Vikerkaar, nr 11, lk 37–40.
Maie Nisu

Maie Nisu (12. mai 1949 – 20. juuni 2008) oli Eesti omavalitsustegelane. Aastatel 1968–1974 töötas Nisu algklasside õpetajana Sillaotsa põhikoolis Haaslava vallas. 1974–1979 oli Nisu Tartu komsomoli rajoonikomitee kooliosakonna juhataja ning 1980–1988 EKP Tartu Rajoonikomitee teine sekretär (hilisema peaministri Andrus Ansipi ülemus). 1988–1999 töötas Nisu Liivi Muuseumi juhatajana Alatskivi vallas. 1999–2005 oli Nisu Alatskivi vallavanem ja 2005. aasta lõpust kuni 18. augustini 2006 Kallaste linnapea. Tema abikaasa oli Raivo Nisu (5. juuli 1944 – 29. jaanuar 2024), Eesti Põllumajandusmuuseumi direktor 1985–1989. 2005 – Valgetähe IV klassi teenetemärk 2011 – Alatskivi valla teenetemärk Nils Niitra. Töötegemine turgutab Alatskivi eksvallavanema tervist, Tartu Postimees, 23. aprill 2007 Vilja Kohler. Maie Nisu lahkus linnapea kohalt, Tartu Postimees, 21. august 2006 Teenetemärgid: Maie Nisu
Müstika

Müstika on mitmetes usundites ja filosoofias esinev taotlus saavutada kogemuslik ühendus Jumala või kõrgema/sügavama reaalsusega. Müstikaks nimetatakse ka uskumust, et selline ühendus on võimalik ja soovitav. Ehkki sellise ühenduse olemust on raske mõistusega mõista ja sõnadega kirjeldada, peavad müstikaga tegelejad (müstikud) võimalikuks selle sihipärast saavutamist vaimse enesearendamise ja meeleseisundi muutmise teel või üleloomulike jõudude abiga. Taotletud seisundi (valgustatuse, ekstaasi, pühaduse, ilmutuse vms) saavutamiseks praktiseerivad müstikud mitmeid tehnikaid ja meetodeid nagu askees, palvetamine, meditatsioon, rituaalid jt. Paljud müstikud arvavad, et Jumalat või kõrgemat reaalsust ei saa mõistusega mõista ega sõnadega kirjeldada. Seepärast kasutavad nad oma kogemuste ja uskumuste kirjeldamiseks sümbolite keelt ja tähtsustavad müstilist kogemust ennast enam kui selle kirjeldusi. Filosoofilise tähenduse kõrval on müstika religioonis samastumine jumaluse või Jumalaga (kristluses – samastumine Jeesusega). Rahvakeeles nimetatakse müstikaks ka ebausku ja salaõpetusi (esoteerikat). Katoliku teoloogias on müstikale pühendatud omaette osa (müstiline teoloogia), milles müstilisi kogemusi seletatakse Jumala armust lähtuvatena ja püütakse neid analüüsida ja süstematiseerida, samas tunnistades, et need pole mõistusega täielikult haaratavad. India-tiibeti traditsioonis paigutub müstika alla tantra. Islami müstilist traditsiooni nimetatakse sufismiks. Mitmete traditsioonide müstikast laenatud osi sünteesivad ja tõlgendavad omamoodi New Age'i vaimsed juhid (Osho jt). Plotinos (umbes 205–270) al Hallaj (surnud 922) Hildegard Bingenist (1098–1179) al-Ghazali (surnud 1111) Franciscus Assisist (1182–1226) Jalal ad-Din Muhammad Rumi (1207–1273) Yunus Emre (umbes 1238–1320) Meister Eckhart (umbes 1260–1327/8) Katariina Sienast (1347–1380) Margery Kempe (umbes 1373 – 1438) Teresa Avilast (1515–1582) Jakob Boehme (1575–1624) Emanuel Swedenborg (1688–1772) Evelyn Underhill (1875–1941) Aldous Huxley (1894–1963) müsteeriumiusundid initsiatsioon riitus esoteerika okultism "Töid kristliku müstika alalt". EELK Usuteaduse Inst-i Toimetised III.Tln.1989 Eduard Tennmann "Ekstaas ja müstika". Tallinn, Kuldsulg 1995. (esmatrükk Tartu : Noor-Eesti, 1936)
Mikiver

Mikiver on eesti perekonnanimi. Rootsis oli perekonnanime Mikiver kandjaid 2014. aastal ligi 40 isikut, Venemaa Föderatsioon oli sellenimelisi isikuid 9. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Mikiver 109 inimesel: 42 mehel ja 67 naisel. Perekonnanimede levikult oli Mikiver meeste puhul 2600. kohal ja naiste puhul 1599. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Mikiver vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,20. Nimi oli kõige sagedasem Rapla maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 2,35 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Harjumaal Kuusalu kihelkonnas Kolga ja Kõnnu mõisavallas ning Virumaal Jõhvi kihelkonnas Ontika mõisavallas nimeks Mikifar, Mikkiver ja Mikiwer (normaliseeritult Mikiver). Nimede eestistamisel vahetati perekonnanimi Mikiver 1939. aastal isiku poolt, kes soovis uueks nimeks Mereveer. Arnold Mikiver, eesti õpetaja (1896–1968) Carmen Mikiver, eesti näitleja (1964–) Ilmar Mikiver, eesti ajakirjanik ja luuletaja (1920–2010) Jakob Mikiver, eesti kellassepp ja rahvaluulekoguja (1881–1964) Maarija Mikiver, eesti jalgpallur (1987–) Marju Mikiver, eesti raamatukogutegelane (1928–2013) Mikk Mikiver, eesti lavastaja ja näitleja (1937–2006) Olev Mikiver, väliseesti kunstnik (1922–1994) Tõnu Mikiver, eesti näitleja (1943–2017) Mikiver Surnames. Vaadatud 2. veebruar 2024. Statistikaamet: Nimede statistika. Mikiver. Vaadatud . veebruar 2024. Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Mikiver. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Mikiver. Mikiver statistikaameti andmebaasis
Porcupine Tree

Porcupine Tree on briti progressiivse ja psühhedeelse roki ansambel, mille asutas 1987. aastal laulja, kitarrist ja lauluirjutaja Steven Wilson. Ansambli muusikas on ka ambienti mõju. Wilson salvestas esimesed kassetid 1970. aastate psühhedeelsest rokist mõjutatuna 1980. aastate lõpus oma kodustuudios. Kuna ta kartis, et teda ei pruugita hobimuusikuna tunnustada, mõtles ta koos Malcolm Stocksiga välja fiktiivse bändi Porcupine Tree, mis väidetavalt kogunes 1970. aastatel pärast pikka vanglas viibimist rokifestivalile. Ta mõtles välja diskograafia ja andis 1989. aastal välja 80-minutilise kasseti nimega "Tarquin's Seaweed Farm", mis sisaldas juba varast versiooni loost "Radioactive Toy", mis on Porcupine Tree varase perioodi üks tuntumaid lugusid. Sellele järgnesid demokassetid "Love, Death & Mussolini" ja "The Nostalgia Factory". 1992. aastal ilmus nendelt kassetidelt valitud lugudega debüütalbum "On the Sunday of Life...". 1993. aastal kutsus ta ansamblisse klahvpillimängija Richard Barbieri, basskitarristi Colin Edwini ja trummar Chris Maitlandi. Samal aastal ilmunud albumit "Up the Downstair" iseloomustas ajakiri Melody Maker kui "psühhedeelset meistriteost". 2022. aastal ilmunud album Closure/Continuation tõusis Saksamaa, Hollandi ja Šveitsi albumimüügi edetabelite tippu ning Suurbritannias teisele kohale. On the Sunday of Life... (1991) Up the Downstair (1993) The Sky Moves Sideways (1995) Signify (1996) Coma Divine - Recorded Live in Rome (1997) (live) Stupid Dream (1999) Lightbulb Sun (2000) In Absentia (2002) Warszawa (2004) (live) Deadwing (2005) Rockpalast (2006) (live) Fear of a Blank Planet (2007) The Incident (2009) Closure / Continuation (2022) http://www.porcupinetree.com/
Mark Flekken

Mark Maria Hubertus Flekken (sündinud 13. juunil 1993 Kerkrades) on Hollandi jalgpallur, kes mängib väravavahina Inglismaa Premier League'i klubis Brentford ja Hollandi jalgpallikoondises. Jalgpallitreeninguid alustas ta Hollandis. 2009. aastal liitus ta Saksamaa klubiga Aacheni Alemannia, mille meeskonnas debüteeris ta hooajal 2012/13 Saksamaa tugevuselt kolmandas liigas. Seejärel liitus ta Greuther Fürthiga, kus sai enam mänguaega klubi reservmeeskonnas. Greuther Fürthi põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa esiliigas 19. aprillil 2015 mängus 1. FC Union Berlini vastu. 2016. aasta juunis sõlmis ta lepingu MSV Duisburgiga, kellega ta tõusis 2017. aastal Saksamaa tugevuselt kolmandast liigast esiliigasse. 7. augustil 2016 lõi ta mängus VfL Osnabrücki vastu värava, kui läks mängu viimasel minutil nurgalöögi ajal vastase karistusalasse ja pääses löögile. 2018. aasta veebruaris lasi ta aga Saksamaa esiliigamängus FC Ingolstadti vastu endale värava lüüa, kui tahtis mängu ajal joomiseks veepudeli haarata. 2018. aastal liitus ta Saksamaa kõrgliigaklubiga SC Freiburg, kuid klubi esiväravavahiks tõusis ta alles hooajal 2021/22. Järgmisel hooajal tegi ta Saksamaa kõrgliigas väravavahtidest enim nullimänge. 2023. aasta mais siirdus ta umbes 11 miljoni naelsterlingi eest Brentfordi. Hollandi jalgpallikoondises tegi Flekken debüüdi 31. mail 2023 sõprusmängus Taani vastu. https://int.soccerway.com/players/mark-flekken/251509/ (vaadatud 2.2.2024) "Torwart Flekken trifft für "Zebras" zum 1:1". rp-online.de. 7. august 2016. "Keeper turns back on play to concede bizarre goal". BBC Sport. BBC. 26. veebruar 2018. Vaadatud 26. veebruaril 2018. Drinking Goalie - Funniest Goalkeeper Fail Ever? (inglise), vaadatud 26. mail 2021 "Clean sheets". kicker.de (saksa). Originaali arhiivikoopia seisuga 20. jaanuar 2023. Vaadatud 7. augustil 2022. "Brentford sign keeper Mark Flekken from Freiburg". BBC Sport. 31. mai 2023. Vaadatud 31. mail 2023.
Micky van de Ven

Micky van de Ven (sündinud 19. aprillil 2001 Wormeris) on Hollandi jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Tottenham Hotspur ja Hollandi jalgpallikoondises. Ta alustas klubikarjääri Hollandi klubis FC Volendam, millega liitus 2013. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Hollandi esiliigas hooajal 2019/20. 2021. aastal sõlmis ta lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga VfL Wolfsburg. Wolfsburgi põhikoosseisu kuulus ta hooajal 2022/23. Sel hooajal oli ta Saksamaa kõrgliigas ka kõige kiirem keskkaitsja, kui tema spurdi kiiruseks mõõdeti 35,97 km/h. 2023. aasta augustis sõlmis ta kuueaastase lepingu Tottenham Hotspuriga. Üleminekusumma oli umbes 50 miljonit naelsterlingut. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 7. oktoobril 2023 mängus Luton Towni vastu. Hollandi jalgpallikoondises tegi Van de Ven debüüdi 13. oktoobril 2023 EM-i valikmängus Prantsusmaa vastu. "A 'Cruyffian' talent set for Premier League move?" – cit. via www.bbc.co.uk. "Micky van de Ven: who is Wolfsburg's lightning-fast Dutch defender?". bundesliga.com - the official Bundesliga website (inglise). Vaadatud 2. veebruaril 2024. "Van de Ven arrives from VfL Wolfsburg". Tottenham Hotspur (inglise). Vaadatud 8. augustil 2023. The Athletic Staff. "Spurs complete Van de Ven signing". The Athletic (inglise). Vaadatud 8. augustil 2023. Anderson, Jess (7. oktoober 2023). "Luton Town 0–1 Tottenham Hotspur". BBC Sport. Vaadatud 7. oktoobril 2023. Profiil Tottenham Hotspur F.C. kodulehel