laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nöör

Nöör on punutud või keerutatud sidumis- ja kinnitusvahend. Klassikaliselt on nööri materjal tekstiilkiudaine. Nöör on jämedam kui niit ja peenem kui köis. Hüppenöör Süütenöör Detoneeriv nöör Pesunöör Kriidinöör Vibunöör Lõng Niit Köis Kipu Nöörlood Jojo http://www.eki.ee/dict/ekss/index.cgi?Q=n%C3%B6%C3%B6r
Kirjanduse sõbrad

Kirjanduse sõbrad oli 1901-1902 Tartus tegutsenud kooliõpilaste huvialaring. Ringi juhendas Gustav Suits. Ring andis välja albumit "Kiired". Noor-Eesti Gustav Suits Eesti biograafilises andmebaasis ISIK (vaadatud 17.08.2018)
Mustla–Mõnnaste tee

Mustla–Mõnnaste tee (registrinumbriga 24163) on kõrvalmaantee Viljandi maakonnas. Tee pikkus on 9,53 km. Tee saab alguse Ülensi külas Viljandi–Rõngu maantee 23. kilomeetrilt, läbib Vanausse küla ning lõppeb Mõnnaste külas Viljandi–Väluste–Mustla tee 24. kilomeetril. Tee ristub 6. kilomeetril Holstre–Mõnnaste teega ja 7. kilomeetril Väluste–Mõnnaste teega. Riigimaanteede nimekiri ja riigimaanteede liigid Riigi Teatajas
Eesti lauljate loend

Helen Adamson Andrus Albrecht Urmas Alender Paul Allik Aile Alveus-Krautmann Toomas Anni Anu Anton Jaan Arder Helin-Mari Arder Johanna Kristina Artjušin Aile Asszonyi-Braun Sissi Nylia Benita Dave Benton Elina Born Maria Dangell Katrin Ehala Vaiko Eplik Eda-Ines Etti Rauno Elp Gunnar Graps Viktor Gurjev Hedvig Hanson Els Himma Nancy Himma Sirli Hiius Ingrid Hagel Maarja-Liis Ilus Taavi Immato Getter Jaani Jaak Joala Robin Juhkental Ardo Juhkov Toomas Jõesaar Mariliis Jõgeva Üllar Jörberg Leelo Karp Tajo Kadajas Jarek Kasar Kare Kauks Kuno Kerge Peeter Kirss Kerli Kivilaan Diana Klas Liisi Koikson Hilda Koni Miliza Korjus Klara Kotter Jaagup Kreem Marta Lotta Kukk Marten Kuningas Voldemar Kuslap Lenna Kuurmaa Tiit Kuusik Kerli Kõiv Ele Kõlar Kaja Kõlar Silver Laas Henry Laks Boris Lehtlaan Toomas Leis Liis Lemsalu Ott Lepland Lauri Liiv Ivo Linna Reet Linna Robert Linna Sander Loite Maian Lomp (Maian) Uno Loop Toomas Lunge Heli Lääts Viveli Maar Anne Maasik Oliver Mazurtšak (Ollie) Marko Matvere Tõnis Mägi Nancy Elina Netšajeva Hillar Norralt Sandra Nurmsalu Mati Nuude Dagmar Oja Illart Orav Vello Orumets Georg Ots Karl Ots Gerli Padar Tanel Padar Grete Paia Raul Palsner Thea Paluoja Helend Peep Jaan Pehk Tarmo Pihlap Jüri Pootsmann Laura Põldvere Jüri Pärg Mihkel Raud Ranele Raudsoo Ott Raukas Rita Ray Artur Rinne Stig Rästa Lauri Saatpalu Mikk Saar Tatjana Mihhailova-Saar Helgi Sallo Hendrik Sal-Saller Evelin Samuel Tõnis Sarap Birgit Sarrap Kalle Sepp Marie Sepp Uudo Sepp Leida Sibul Riho Sibul Janika Sillamaa Siiri Sisask Ewert Sundja Uku Suviste Jassi Zahharov Heidy Tamme Kait Tamra Karl-Erik Taukar Kalju Terasmaa Eleryn Tiit Koit Toome Liina Tsimmer Tiiu Tulp Jaan Tätte Ülle Ulla Urmas Vare Joosep Vahermägi Marvi Vallaste Sünne Valtri Urmas Vare Tiiu Varik Harri Vasar Anne Velli Anne Veski Kaire Vilgats Veljo Vingissar Priit Volmer Silvi Vrait Mare Väljataga Birgit Õigemeel Gertrud Üppis Yasmyn
Nebukadnetsar I

Nebukadnetsar I (akkadi Nabu-kudurri-usur) oli Babüloonia valitseja 1125–1104 eKr. Teda peetakse Pashe ehk teise Isini dünastia silmapaistvamaks esindajaks. Tema ajal aeti maalt välja elamlased ning Babüloonia võim laienes, mis põhjustas konflikti Assüüriaga. Nebukadnetsar I-t on mainitud ka Piiblis, kuid tunduvalt kuulsam on tema kauge järeltulija Nebukadnetsar II.
La Liga hooaeg 2018–2019

La Liga hooaeg 2018–2019 oli Hispaania La Liga 88. hooaeg. Hooaeg algas 17. augustil 2018 ja lõppes 26. mail 2019. Tiitlit kaitses edukalt Barcelona, kes võitis La Liga 25. korda. Liiga hooajal osales 20 meeskonda: 17 klubi eelmisest hooajast ja kolm klubi eelmise aasta Hispaania jalgpalli esiliigast Segunda División. Esiliiga võitja Rayo Vallecano mängis kõrgliigas viimati hooajal 2015–2016, mil jäädi 18. kohale ja langeti kõrgliigast välja. Esiliiga teine klubi Huesca mängis Hispaania kõrgliigas esimakordselt. Esiliiga kuues meeskond Valladolid kindlustas pääsu kõrgliigasse tänu võitudele üleminekumängudel. Valladolid mängis kõrgliigas viimati hooajal 2013–2014, mil saadi 19. koht ja langeti esiliigasse. Rayo Vallecano, Huesca ja Valladolid asendasid La Ligast välja langenud Málagat, Las Palmast ja Deportivo de La Coruñat. Nii Rayo Vallecano kui ka Huesca ei suutnud liigasse püsima jääda. Samuti langes liigast välja Girona, kes mängis kõrgliigas alates hooajast 2017–18. La Ligas mängisid hooajal 2018–19 järgmised 20 klubi: Peatreenerid hooaja alguse seisuga: Ajaleht Marca tunnustab Zamora auhinnaga väravavahti, kes on lasknud endale lüüa keskmiselt kõige vähem väravaid mängus. Auhinnale kandideerimiseks peab väravavaht olema mänginud vähemalt 28 mängus 60 minutit. Barcelona meeskond hooajal 2018–19: Väravavahid: Marc-André ter Stegen (35/0); Jasper Cillessen (3/0) Kaitsjad: Jordi Alba (36/2); Gerard Piqué (35/4); Sergi Roberto (29/0); Nélson Semedo (26/1); Clément Lenglet (23/1); Samuel Umtiti (14/0); Thomas Vermaelen (9/0); Moussa Wagué (3/0); Jeison Murillo (2/0); Jean-Clair Todibo (2/0) Poolkaitsjad: Sergio Busquets (35/0); Philippe Coutinho (34/5); Ivan Rakitić (34/3); Arturo Vidal (33/3); Arthur (27/0); Carles Aleñá (17/2); Rafinha (5/0); Kevin-Prince Boateng (3/0); Àlex Collado (1/0); Riqui Puig (1/0) Ründajad: Lionel Messi (C) (34/36); Luis Suárez (33/21); Ousmane Dembélé (29/8); Malcom (15/1); Carles Perez (1/0); Abel Ruiz (1/0) Peatreener: Ernesto Valverde * Munir (7/1) ja Denis Suárez (2/0) lahkusid klubist hooaja jooksul. Koduleht La Liga tulemused ja statistika Soccerway lehel
Dharma kirjastus

Dharma kirjastus on Eesti kirjastus, mis annab välja budistlikku kirjandust, mõnevõrra ka hinduistlikku ja muud Idamaist kirjandust. Dharma kirjastuse asutas Erik Arro Tallinnas 1990. aastal. Esimene raamat "Hindamatu Pärlikee" ilmus esimesel tegevusaastal, see on ühtlasi ka väljaantava sarja pealkirjaks. Hindamatu Pärlikee sarjas on ilmunud 24 raamatut: "Hindamatu Pärlikee", "Buddha õpetus", "Milarepa – Tiibeti suur joogi", "Troonpühakiri", "Aasia Valgus", "Tiibeti surnuteraamat", "Sinu ärkvelolek on uni", "Mõtluse liha ja kondid", "Teevidzaa pühakiri", "Tiibet – ajalugu, usk, inimesed", "Südame õpetused", "Buddhismi lühike ajalugu", "Huang Po mõtlusõpetus", "Buddha elu", "Tulevane Buddhistlik Balti Riik", "Pühaku tee", "Suurangama pühakiri", "Pole vett, pole ka kuud", "Juhtimise kunst", "Muutuste raamat", "Loomad, inimesed ja jumalad", "Kaama suutra", "Vabanemine teadaolevast" ja "Buddha eelmised elud".
Maltsvetlased

Maltsvetlased olid prohvet Maltsveti (Juhan Leinberg) usuliikumise järgijad. Vastuolud vennastekogudustega viisid 1858. aastal poliitilises kihutustöös süüdistatud Leinbergi arreteerimiseni. 1859. aastal Leinberg vabastati, sest tema usulised vaated leiti pühakirja ja luteri usu tõekspidamistega kooskõlas olevat. Leinberg määrati adrakohtuniku v. Tritthoffi ja pastor Eduard Ahrensi erilise valve alla vallakooliõpetajaks Kuusallu, kus ta konflikt luteriusu peavoolulistega jätkus. Lenbergi karismaatiline stiil ning konflikt võimudega, kes rahva silmis temast jagu saada ei suutnud, leidsid tema sõnumile palju poolehoidjaid. 1860. aastaks oli tema jüngritest Kuusalu kihelkonnas ja Järvamaal tekkinud 300 meelt parandanud perekonnast koosnenud maltsvetlaste sekt. 1860. aastal sündis nüüd juba prohvet Maltsvetina tuntud Leinbergil mõte oma poolehoidjatega Krimmi sõja järel Türki lahkunud tatarlastest Krimmis vabanenud maadele välja rännata. Sama aasta oktoobris kuulutas Rannamõisa naisprohvet Miina Reining suure hulga maltsvetlaste ees, et jumal on saatnud prohvet Maltsveti tema rahvast tõotatud maale viima. Mõisnikevastane apokalüptiline kuulutus levis kulutulena. 1861. jaanuaris andis keiser maltsvetlaste saadikutele loa Krimmi ümber asuda ning juba veebruaris sõitis Leinberg oma vennapoja Gustav Maltsiga maakuulajatena Perekoppi. Prohvet ise jäi Krimmi paigale, kuid tema vennapoeg naasis Eestisse ümberasujate järele. Samal ajal oli mitusada innukamat maltsvetlast kogunenud Tallinna lähistele Lasnamäele laagrisse "valget laeva" ootama, mis nad Krimmi oleks pidanud viima, kuni 1861. aasta juunis politsei nad laiali ajas. 1861. aasta novembris osalesid maltsvetlased talupoegade vastuhakkudes Albus ja Ahulas. 1862. aasta kevadel jõudsid 700 maltsvetlast Krimmi, kuid pettusid tõotatud maas. Ka Juhan Leinbergi enda usuline ind oli selleks ajaks vaibunud. Ta hoidis ennast järgijatest eemale ning hakkas jälle äriga tegelema. 1865. aastal naasis ta perekonna juurde Eestisse. Taevaskäijad
Chíose veresaun (maal)

"Chíose veresaun" (prantsuse keeles "Scène des massacres de Scio") on prantsuse kunstniku Eugène Delacroix' (1798–1863) teos. Maalil on kujutatud Kreeka iseseisvussõja ajal 1822. aastal Chíose saarel toimunud veresauna, mille käigus hukkasid türklased paarkümmend tuhat kreeklast. Detail Detail Detail Detail "Catalogue - notice complète" (prantsuse). Joconde | Portail des collections des musées de France. Vaadatud 17.08.2018. "Eugène DELACROIX | Scène des massacres de Scio ; familles grecques attendant la mort ou l'esclavage" (prantsuse). Louvre. Vaadatud 17.08.2018.  Chíose veresaun (maal) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Delacroix Scene of the Massacre at Chios Video (3.15, inglise keeles)
Napoleon II

Napoleon II ehk Napoléon François Joseph Charles Bonaparte, tuntud ka kui Reichstadti hertsog (20. märts 1811 – 22. juuli 1832), oli Napoleon I poeg ja lühikest aega Prantsusmaa keiser. Napoleon II sündis oma isa ja Austria keisri Franz I tütre Marie Louise pojana ning nimetati kohe pärast sündi Rooma kuningaks. 1814 ja 1815, kui Napoleon I kaks korda võimust loobus, andis ta trooni oma pojale, kuid tema valitsusajad ei kujunenud pikaks, sest liitlased otsustasid taastada Bourboni dünastia võimu. Et Napoleon II oli Franz I lapselaps, viidi ta Austriasse, kus talle anti 1818. aastal Reichstadti hertsogi tiitel. Austrias hakati teda kutsuma Franziks. Napoleoni elu polnud kerge, sest ta oli sisuliselt pantvang ning kõigest 21-aastaselt suri ta Schönbrunni lossis tuberkuloosi. Enamik Euroopa riike ei tunnustanud Napoleon II Prantsusmaa keisrina, ent tema onupoeg Charles-Louis-Napoléon Bonaparte võttis 1852 võimule saades nimeks Napoleon III, et rõhutada Bonaparte'i dünastia järjepidevust ja võimu.
Liisuvõtmine (sõjandus)

Liisuvõtmine (ka liisutõmbamine, liisuheitmine, liisk[viide?]) oli Venemaa keisririigi sõjaväeline toiming, mille käigus loositi välja need noormehed, kes pidid minema keisririigi sõjaväkke. Noormehi, kes tulid liisuvõtmisele kohale, nimetati liisupoisteks. Neid, kellele langes liisk, nimetati nekrutiteks. nekrutipüüdmine Eesti Entsüklopeedia. 5. köide: Käolised–Mute. Tartu: Loodus, 1935, lk 398.
Teenistusaste

Teenistusaste on tsiviil- ja sõjaväeteenistuse alal antav auaste. "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 17.08.2018)
Francisco Solano López

Francisco Solano López Carrillo (24. juuli 1827 – 1. märts 1870) oli Paraguay president 1862. aastast kuni surmani. Alates 1865. aastast juhtis ta Paraguayd Kolmikalliansi sõjas Argentina, Brasiilia ja Uruguay vastu, mis lõppes Paraguay kaotuse ja tema enda surmaga. "Ma suren koos oma isamaaga."
Morandi sild

Morandi sild (itaalia keeles Ponte Morandi) ehk Polcevera viadukt (itaalia keeles Viadotto Polcevera) oli sild Genovas Itaalias. Sillal oli neli sõidurada. Vantsilla projekteeris Riccardo Morandi ning see ehitati aastatel 1962–1967. 14. augustil 2018 kell 11.36 kohaliku aja järgi varises kolmest püloonist läänepoolseim koos umbes 250 meetri pikkuse sillaosaga kokku. Varingus hukkus 43 inimest ja 16 sai vigastada. Silla allesjäänud osad lõhati 28. juunil 2019. Uue silla ehitus kestis juunist 2019 juulini 2020 ning sild avati liikluseks 3. augustil. "Morandi Genoa bridge: Towers demolished after evacuations". BBC News. Vaadatud 5. detsember 2019. "First stretch of new Genoa bridge goes up after deadly 2018 collapse". The Japan Times. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. detsember 2019. Vaadatud 5. detsember 2019.
NSV Liidu Meditsiiniteaduste Akadeemia

NSV Liidu Meditsiiniteaduste Akadeemia (vene keeles Академия медицинских наук СССР) oli Nõukogude Liidu kõrgeim meditsiiniline teadusorganisatsioon, üks riiklikke teadusakadeemiaid. Eksisteeris aastatel 1943–1991. Akadeemia loomise idee kuulus tollasele NSV Liidu tervishoiu rahvakomissarile Georgi Miterjovile ja Punaarmee peakirurgile akadeemik Nikolai Burdenkole. Akadeemia alusdokumentide ettevalmistamisel osales arutelus ka Punaarmee sõjalis-sanitaarse valitsuse ülem Jefim Smirnov. Akadeemia asutati 30. juulil 1944 NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu määrusega NSV Liidu Tervishoiu Rahvakomissariaadi juurde. Liikmeteks kinnitati 56 arstiteadlast. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist kujundati akadeemia 1992. aastal Venemaa Föderatsiooni presidendi seadluse alusel ümber Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemiaks. Nikolai Burdenko (1944–1946) Nikolai Anitškov (1946–1953) Aleksandr Bakulev (1953–1960) Nikolai Blohhin (1960–1968) Vladimir Timakov (1968–1977) Nikolai Blohhin (1977–1987) Valentin Pokrovski (1987–1991) 1944 – Aleksei Abrikossov (1875–1955), patoloog-anatoom 1944 – Ivan Beritašvili (1885–1974), füsioloog 1944 – Aleksandr Bogomolets (1881–1946), patofüsioloog 1944 – Konstantin Bõkov (1886–1959), füsioloog 1944 – Vladimir Vinogradov (1882–1964), terapeut ja kardioloog 1944 – Vladimir Vojatšek (1876–1971), otorinolarüngoloog 1944 – Aleksei Zavarzin (1886–1945), histoloog 1944 – Leon Orbeli (1882–1958), füsioloog 1944 – Viktor Ossipov (1871–1947), psühhiaater ja neuropatoloog 1944 – Jevgeni Pavlovski (1884–1965), entomoloog ja parasitoloog 1944 – Aleksandr Palladin (1885–1972), biokeemik 1944 – Vassili Parin (1903–1971), füsioloog 1944 – Jevgeni Sepp (1878–1957), neuropatoloog ja neurofüsioloog 1944 – Konstantin Skrjabin (1878–1972), bioloog ja helmintoloog 1944 – Aleksei Speranski (1888–1961), füsioloog ja patoloog 1944 – Vladimir Filatov (1875–1956), oftalmoloog 1944 – Lina Stern (1875–1968), biokeemik ja füsioloog 1944 – Vladimir Engelhardt (1894–1984), molekulaarbioloog 1945 – Pjotr Anohhin (1898–1974), füsioloog 1945 – Aleksandr Braunštein (1902–1986), biokeemik 1946 – Aleksandr Višnevski (1874–1948), kirurg 1948 – Jefim Smirnov (1904–1989), NSV Liidu relvajõudude sõjameditsiini peavalitsuse ülem 1950 – Olga Lepešinskaja (1871–1963), histoloog 1950 – Augusts Lietavietis (1893–1984), töötervishoiuteadlane 1957 – Aleksandr Višnevski (1906–1976), kirurg 1957 – Boriss Petrovski (1908–2004), kirurg 1971 – Jevgeni Tšazov (1929–), kardioloog 1975 – Natalja Behtereva (1924–2008), neurofüsioloog 1978 – Fjodor Komarov (1920–), NSV Liidu Kaitseministeeriumi sõjameditsiini keskvalitsuse ülem 1982 – Artur Valdman (1924–1990), farmakoloog 1986 – Vladimir Fjodorov (1933–2010), kirurg Lina Stern Vladimir Fjodorov Vladimir Filatov Vladimir Filatov 1961 – Nikolai Amossov
Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia

Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia (vene keeles Российская академия медицинских наук) oli Venemaa Föderatsiooni üks riiklikke teadusakadeemiaid, mille tegevuse eesmärk oli koordineerida alusuuringuid meditsiini valdkonnas. Akadeemia eksisteeris aastatel 1992–2013. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist ilmus 4. jaanuaril 1992 Venemaa Föderatsiooni presidendi seadlus, millega kujundati NSV Liidu Meditsiiniteaduste Akadeemia ümber Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemiaks. 1992. aastal anti akadeemiale Venemaa Föderatsiooni riikliku akadeemia staatus. Akadeemia eesotsas oli president. Neid on olnud 1992. aastast saadik kolm: Valentin Pokrovski (1992–2006), Mihhail Davõdov (2006–2011) ja Ivan Dedov (2011–2013). 2013. aasta oktoobris alanud Venemaa riiklike akadeemiate reformi tulemusena vähendati riiklike akadeemiate arvu kuuelt neljale. Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia liideti Venemaa Teaduste Akadeemiaga. Senised meditsiiniakadeemia akadeemikud lülitati kohe akadeemikutena RAN-i koosseisu, kus moodustati uus osakond – meditsiiniteaduste osakond kolme sektsiooniga: kliinilise meditsiini sektsioon medikobioloogia sektsioon profülaktilise meditsiini sektsioon Meditsiiniakadeemia korrespondenliikmete valimine RAN-i korrespondentliikmeteks toimus 2014. aastal vastavalt RAN-i põhikirjas märgitud protseduuridele. Meditsiiniakadeemia viimane president sai vastavalt akadeemiate liitumiskokkuleppele Venemaa Teaduste Akadeemia asepresidendiks kolmeaastaseks ametiajaks. 1957 – Boriss Petrovski (1908–2004), kirurg 1971 – Jevgeni Tšazov (1929–), kardioloog 1975 – Natalja Behtereva (1924–2008), neurofüsioloog 1978 – Fjodor Komarov (1920–), NSV Liidu Kaitseministeeriumi sõjameditsiini keskvalitsuse ülem 1986 – Vladimir Fjodorov (1933–2010), kirurg 1986 – Jurgis Brėdikis (1929–), Leedu kardiokirurg ja diplomaat 1986 – Andrei Vorobjov (1928–), hematoloog 1993 – Anatoli Grigorjev (1943–), füsioloog 2000 – Juri Ševtšenko (1947–), kirurg, tervishoiuminster 2005 – Boriss Gaidar (1946–), kirurg, Kirovi-nimelise Sõjameditsiini Akadeemia kateedriülem Vladimir Fjodorov Andrei Vorobjov Boriss Gaidar Anatoli Grigorjev 2007 – Igor Bõkov
Edwin McMillan

Edwin Mattison McMillan (18. september 1907 – 7. september 1991) oli Ameerika Ühendriikide keemik ja Nobeli keemiaauhinna laureaat, kes avastas esimese transuraanelemendi – neptuuniumi. Avastuse eest 1951. aastal pälvitud auhinda jagas ta Glenn T. Seaborgiga. 1942. aastal liitus ta J. Robert Oppenheimeri kutsel Manhattani projektiga, mis töötas välja aatomipommi. 1947. aastal valiti ta Ameerika Ühendriikide Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks ja aastatel 1968–1971 oli ta akadeemia esimees.
Tugela jõgi

Tugela jõgi (inglise Tugela River, afrikaani Tugelarivier, suulu Thukela) on jõgi Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis. Tugela jõgi algab Draakonimägedest ja suubub India ookeanisse. Jõgi on 502 kilomeetri pikk, valgala pindala on 29 100 km2.
Schortens

Schortens on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Friisimaa kreisis. Linna pindala on 68,67 km². 31. detsembril 2015 elas seal 20 321 inimest. Linn koosneb järgmistest osadest: Schortens, Heidmühle, Grafschaft, Accum, Sillenstede, Schoost, Roffhausen, Middelsfähr, Addernhausen, Oestringfelde, Ostiem ja Upjever. Esimesed asustusjäljed pärinevad 5. sajandist. Schortensit on esmamainitud 1158. aastal, kui P C Stephanus kirik, mille asutamine toimus Oestringerni ja Wangererni vahelise vaenu ajal. Keskajal oli Oestringfelde klooster, mida kasutati ka varjupaigana, hästi tuntud oma hobustearetuse poolest. 19. sajandi teisel poolel aitas Wilhelmshaveni mereväebaas oluliselt kaasa linna arengule. Paljud töölised asusid elama kohta, millest sai Schortensi keskus; 1871. aastal loodud raudteeühendus Jeveri aitas samuti linna arengule kaasa. Pärast Esimese maailmasõja lõppu lakkas sõjalaevade tootmine ja töötus kasvas. 1946. aastast jõudis Schortensisse pidev pagulaste voog, kasvatades suuresti elanikkonda. Opympia baasi kasutuselevõttu Roffhausenis Teise maailmasõja ajal peetakse ka linna arengule oluliseks. 1933. aastal ühendati Schortens Clevernsi ja Sandega, et moodustada Suur-Oestringen, kuid see ühendus tühistati Teise maailmasõja ajal. 1936. aastal avati õhujõudude baas Upjeveris, mis on ikka veel kasutusel. Schortens sai omavalitsusõigused 21. jaanuaril 2005. 1. juunist 2005 on Schortens iseseisev omavalitsus. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.schortens.de
Varel

Varel on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Friisimaa kreisis. Linna pindala on 113,53 km². 31. detsembril 2015 elas seal 23 884 inimest. Linn paikneb Jade jõe ja Jade abaja ääres, umbes 15 km Wilhelmshavenist lõunas ja 30 km Oldenburgist põhjas. Lossikirik on vanim ehitis Varelis. Esimene osa kirikust ehitati usutavasti 1144. aastal. Torn lisati ajavahemikus 1200 kuni 1250, algselt kaksiktornidena, mis ehitati ümber tänapäevasele kujule esmalt 1651. aastal ja siis 1737. aastal. Altar, ristimisastja ja kantsel nikerdati aastatel 1613–1618 Ludwig Münstermanni poolt. Altar on ligi 10 m kõrge ja on üks peamisi Põhja-Saksa manerismi töid. Enne reformatsiooni oli kaitsepühakuks Peetrus. Täna on lossikirik luterlik ja sellel ei ole kaitsepühakut. Kirik oli algselt üks lossi ehitisi, mis lammutati 19. sajandil varsti pärast seda, kui tuli enamuse sellest hävitas. Hildegard Behrens (1937–2009), dramaatiline sopran Heiko Daxl (1957–2012) Erich Heckel (1883–1979), maalikunstnik Massiv in Mensch Karl Schmidt-Rottluff Hans-Paul Bürkner (1951–), Boston Consulting Group tegevdirektor Markus Eichler (1982–), jalgrattur Charlotte Sophie Bentinck (1715–1800), Voltaire'i ja Friedrich Suure südamesõber Johann Gerhard Oncken (1800–1884), Saksa ja Mandri-Euroopa baptistlike kirikute asutaja Lothar Meyer (1830–1895) arendas umbes samal ajal ja Dmitri Mendelejevist sõltumatult moodsat keemiliste elementide perioodilisussüsteemi Oskar Emil Meyer (1834–1909), Saksa füüsik Wilhelm Hegeler (1870–1943), kirjanik Carl Carls (1880–1958), Saksa malemeister Friedrich Wegener (1907–1990), Saksa patoloog Ines Varenkamp (1963–), jalgrattur Vareli sõpruslinn on: Jackson (Michigan) (Ameerika Ühendriigid) Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.varel.de
Wangerland

Wangerland on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Friisimaa kreisis. Valla pindala on 176 km². 31. detsembril 2015 elas seal 9213 inimest. Vald paikneb Põhjamere rannikul, umbes 20 km Wilhelmshavenist loodes ja 10 km Jeverist põhjas. Vallakeskus on Hohenkirchen. Esimesed asunikud pärinevad 2. sajandist eKr. Vald koosneb järgmistest küladest: Altgarmssiel, Förrien, Friederikensiel, Hohenkirchen, Hooksiel, Horumersiel, Middoge, Minsen, Neugarmssiel, Oldorf, Schillig, Tettens, Waddewarden ja Wiarden. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.wangerland-online.de