laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Gustav Punga

Gustav Punga (21. veebruar 1860 Ropka mõis – 2. jaanuar 1930 Tartu) oli eesti vaimulik. Õppis aastatel 1870–1872 Tartus elementaarkoolis, aastatel 1873–1874 Tartus kreiskoolis, aastatel 1875–1881 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1881–1886. Oli ühtlasi ka võimlemise õpetajaks Tartu koolides aastatel 1881–1887. Oli prooviaastal Tartu Peetri koguduses Wilhelm Gottfried Eisenschmidti juures. Ordineeriti õpetajaks 15. juunil 1886. Oli aastatel 1886–1887 Tartu Peetri koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1887–1888 oli kirikuõpetajaks Kaunases. Aastatel 1888–1928 oli (introdutseeriti 29. mail 1888) Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse õpetaja; aastal 1900 oli tagandatud ortodoksi abielust luterlasega võrsunud lapse ristimise eest. Sel ajal töötas ta Terijoki alkohoolikute kodu juhatajana. Jäi emerituuri 1. mail 1928. Tema õemees August Pass oli Kaarma Peeter-Pauli koguduse, Kärla Maarja-Magdaleena koguduse ja Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Estica asutajaliige. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977 Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998 Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988
Joseph Pujol

Joseph Pujol (1. juuni 1857 Marseille – 1945) oli kunstnikunimega Le Pétomane tuntud kunstpeeretaja. Roland Peeretaja kõhutuul He-gassen
Juta kivi

Juta kivi on rändrahn Endla järve idakaldal Endla looduskaitsealal Kärde küla lähedal. Rahn asub järve suunduva neemiku põhjaküljel, see on kergesti leitav ja sinna viib jalgrada. Hallist graniitgneisist kivi on pikliku kujuga ja madal. Pealispind on ebatasane, seal on lohke, mis võivad olla inimkätega uuristatud. Rahnu mõõtmed: pikkus 2,1 m, laius 1,4 m, kõrgus 0,7 m, ümbermõõt 6,1 m. Rahnul ei ole väikeste mõõtmete tõttu suurt tähtsust loodusmälestisena ja see ei ole looduskaitse all, kuid ilmestab soist piirkonda ja mööduvat matkarada. Kivi kõrval on teine väiksem plaatjas pinnasesse laskuv sarnase koostisega kivi. Kiviga on seotud rahvapärimusi Vanemuise kaunist kuldkäharatega tütrest Jutast. Jutakivi Eesti looduse infosüsteemis (ürglooduse objekt; vaadatud 10. juulil 2015) Jutakivi Eesti looduse infosüsteemis (pärandobjekt; vaadatud 10. juulil 2015)
Dennis Lehane

Dennis Lehane (sündinud 4. augustil 1965 Dorchesteris Massachusettsis) on ameerika kirjanik, kes on kirjutanud ka filmistsenaariume. Lehane sündis ja kasvas üles Bostoni eeslinnas Dorchesteris ning Bostoni piires elab ta tänapäevani. Seal toimub ka suurema osa tema teoste tegevus. Tema mõlemad vanemad olid emigreerunud Iirimaalt. Isa töötas Sears & Roebucki tehases töödejuhatajana, ema töötas kooli sööklas. Tal on kaks ja pool aastat vanem vend Gerry, kellest sai näitleja. Tema teoste seas on mitu auhinnatud romaani, millest tuntumad on "A Drink Before the War" ja "Mystic River". Neist viimane nimetati New York Timesi bestselleriks ja selle järgi lavastas Clint Eastwood filmi "Saladuslik jõgi". Film oli nomineeritud Oscarile kuues kategoorias: parim film, lavastaja, ekraniseeringu stsenaarium, meespeaosatäitja (Sean Penn), meeskõrvalosatäitja (Tim Robbins) ja naiskõrvalosatäitja. Ta võitis neist kaks: mõlema meesnäitleja oma. Film kandideeris ka viiele Kuldgloobusele ja võitis neist kaks: mõlema meesnäitleja oma. Tema romaani "Gone Baby Gone" järgi tehti film "Kui lapsuke kaob", mille lavastas Ben Affleck, kellele see oli esimene lavastajatöö. See film nimetati parima naiskõrvalosa kategoorias paljude auhindade, sealhulgas Oscari ja Kuldgloobuse kandidaadiks ning mõne auhinna sai ta ka parima filmilavastajadebüüdi eest. Uusim tema teose järgi kinoekraanidele jõudnud film on Martin Scorsese lavastatud "Suletud saar" (Shutter Island, 2003). Enamiku tema teoste keskmeks on mingi kuritegu, näiteks mõrvamüsteerium, ja selle lahendamine. Osas tema teostes uurivad kuritegusid eradetektiivid Patrick Kenzie ja Angela Gennaro. A Drink Before the War (1994) Darkness, Take My Hand (1996) Sacred (1997) Gone, Baby, Gone (1998) Prayers for Rain (1999) Moonlight Mile (2010) Mystic River (2001) Shutter Island (2003) Coronado: Stories (2006) The Given Day (2008) "Live By Night" (2012) 2011 tõlkekirjanduse preemia soome keelde tõlgitud teoste eest (Soome kriminaalkirjanduse auhind) 2013. aasta Edgar Allan Poe auhind romaani "Live by Night" eest Dennis Lehane on olnud abielus eakate inimeste advokaadi Sheila Lawniga ning seejärel Angela Bernardoga, kellega tal on kaks last. Praegu on ta abielus Chisa Lehane'iga. Lehane Books
Tõlk

Tõlk on inimene, kes teeb suulist tõlget. Järeltõlge Sünkroontõlge Tõlkija Vandetõlk Tõlk-titreerija Rahvusvaheline tõlkijate päev
Elektra

Elektra on vanakreeka mütoloogias Atlase tütar, plejaad. Elektra on vanakreeka mütoloogias Mükeene kuninga Agamemnoni tütar. "Elektra" on Sophoklese tragöödia. Elektra (Electra) on Ilomai Küttimi diskorinimi. Elektra oli levimuusikaansambel, mis tegutses 1960. aastate lõpus ja 1970. aastate algul Tallinnas. 130 Elektra on asteroid. Elektra Records Carmen Electra Electra
Fram

"Fram" on uurimislaev, mille ehitas Norras elanud šotlane Colin Archer. Seda kasutasid oma ekspeditsioonidel Arktikasse ja Antarktikasse Norra polaaruurijad Fridtjof Nansen, Otto Sverdrup, Oscar Wisting ja Roald Amundsen. Laev ehitati 1892. aastal kolmemastiliseks kuunariks Nanseni Arktika-ekspeditsiooni jaoks. Plaani kohaselt pidi laev külmuma jäässe ja triivima üle põhjapooluse. Laevavrakkide, eriti laeva "Jeannette" vraki, samuti ajupuidu leidmine Teravmägedelt ja Gröönimaalt, pani Fridtjof Nanseni arvama, et Põhja-Jäämeres eksisteerib hoovus, mis kulgeb Siberist üle põhjapooluse Teravmägede ja Ameerika suunas. Nansen soovis seda teooriat kontrollida. Ehitaja: Colin Archer, Larvik, Norra Veeskamine: 1892 Teenistuses alates: 1892 Teenistuse lõpp: 1912 Saatus: Säilitatakse muuseumlaevana endanimelises muuseumis. Taglas: kuunar Tonnaaž 402 grt LOA: 127 jalga ja 8 tolli B: 34 jalga D: 15 jalga Jõumasin: 220 hobujõuline aurumasin ja purjed Kiirus: 7 sõlme Ekspeditsioon kestis 3 aastat. Nansen laskis laeval jäässe külmuda ja lootis, et see triivib üle põhjapooluse. Kuid selgus, et hoovuste kulg pole piisavalt hästi teada ja "Fram" triivib poolusest kaugelt mööda. Siiski jõudis ta laiusele 85°57'. Nansen ja Hjalmar Johansen püüdsid suuskadel poolusele jõuda, aga pidid laiusel 86°14' tagasi pöörduma ja Franz Josephi maal talvituma. Seal toitusid nad hüljeste ja jääkarude lihast ja rasvast. Lõpuks nad päästeti ja nad jõudsid Norrasse tagasi kõigest mõned päevad enne "Frami". 1898 alustas Otto Sverdrup "Framil" ekspeditsiooni Kanada Arktika saarestiku uurimiseks. Selle tarbeks ehitati "Fram" pisut ümber ja tema kõrgust veepinnast suurendati. Ekspeditsioon lõppes 1902. 1910–1912 osales "Fram" ekspeditsioonil, mille käigus Roald Amundsen vallutas lõunapooluse. "Fram" on seilanud kaugemale põhja (85°57' N) ja kaugemale lõunasse (78°41' S) kui ükski teine puulaev. Alates 1936. aastast on laev Oslos asuva Frami muuseumi osa.
Ottomar Benedict Frese

Ottomar Benedict Frese (7. juuni 1835 Tallinn – 23. august 1864 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Õppis Gahlnbäcki erakoolis, seejärel aastatel 1849–1854 gümnaasiumis Tallinnas ja Pärnus. Aastatel 1857–1861 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Kutsuti 31. augustil 1862 Tallinna Püha Vaimu koguduse teiseks õpetajaks. Tema isa Justus Benedict Frese oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja. Tema lesk Selma Johanna abiellus aastal 1866 Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja Franz Johann Nerlingiga. Poeg, Oswald Alexander Johannes Benedict Frese oli Paunküla mõisnik (1893–1910). Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007 Paunküla mõis (Kose khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Justus Benedict Frese

Justus Benedict Frese (26. veebruar 1796 Tallinn – 13. mai 1861 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Õppis aastatel 1809–1814 Tallinna gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1814–1817. Ordineeriti õpetajaks 27. veebruaril 1818. Sai aastal 1818 Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetajaks, õpetajaks kutsuti 22. oktoobril 1842. Ülempastoriks ja konsistooriumi assessoriks sai aastal 1857. Oli Piibliseltsi komitee liige aastast 1842, kuulus Tallinna heategevusseltsi, oli alates 10. märtsist 1843 Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige. Tema poeg Ottomar Benedict Frese oli Tallinna Püha Vaimu koguduse teine õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Jonas Stephan Mystadius

Jonas Stephan Mystadius (1607 Norrköping – 18. september 1688 Vormsi) oli Eesti vaimulik. Immatrikuleeriti 19. mail 1629 Uppsala Ülikooli, oli kohal veel aastal 1631. On säilinud Uppsala Ülikooli soovitus 15. juunist 1631 pastorikoha saamiseks. Asus 12. märtsil 1634 ilma vokatsioonita äia Johannes Schäfferi juurde Vormsi Püha Olavi koguduse adjunktõpetaja ametisse. 21. juulil 1635 soovitas kuberner Philipp Scheiding koguduse adjunktõpetajaks ja 12. märtsil 1636 ordineeriti ametisse. Kutsuti 12. juunil 1636 Vormsi Püha Olavi koguduse õpetajaks. Mystadius on kirjutanud Tartu Ülikooli teaduslikele väljaannetele pühendusluuletusi. Tema äi Johannes Schäffer ja tema väimees Peter Herlin olid Vormsi Püha Olavi koguduse õpetajad. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Carlito tee

"Carlito tee" (inglise keeles "Carlito's Way"') on 1993. aastal esilinastunud kriminaalfilm. Filmi režissöör on Brian De Palma, nimiosa mängib Al Pacino. Sean Penn ja Penelope Ann Miller pälvisid oma osatäitmiste eest kõrvalosatäitjatena Kuldgloobuse nominatsiooni. Filmi aluseks on New Yorgi osariigi ülemkohtu kohtuniku Edwin Torrese romaanid "Carlito's Way" ning "After Hours". Film tugineb küll peamiselt romaanile "After Hours", aga pealkirja "Carlito tee" kasuks otsustati, et vältida segiajamist Martin Scorsese samanimelise filmiga ("After Hours") aastast 1985 (vaata artiklit "Pärast päevatööd"). 2005. aastal tehti otse videosse filmi eellugu "Carlito's Way: Rise to Power", mille aluseks on esimene romaan.
Sadism

Sadism (prantsuse kirjaniku markii de Sade'i nimest) on lõbu või rõõmu tundmine kellegi piinamisest või kellelegi valu tekitamisest. Sadism, millest saadakse seksuaalset naudingut, on seksuoloogiliselt üks parafiiliatest. masohhism sadomasohhism
Tõnu Pääsuke

Tõnu Pääsuke (sündinud 15. juunil 1949 Tallinnas) on eesti suusa- ja laskesuusatamistreener ning endine laskesuusataja. Ta on lõpetanud 1975. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna ning töötanud peamiselt laskesuusatamistreenerina. Aastatel 1992–1994 oli ta Eesti laskesuusatamiskoondise treener, sealhulgas Eesti laskesuusatajate treener Lillehammeri olümpiamängudel. Seejärel oli ta noorte suusatreener Hiiumaal. 2000. aastast oli ta Laskesuusatamisföderatsiooni peatreener, hiljem juunioride koondise ja Nõmme spordiklubi Biathlon treener. Tema õpilaste seas on Kaija Parve, Even Tudeberg, Urmas Kaldvee, Eveli Saue, Kadri Lehtla, Martten Kaldvee, Jan Treier, Ulla-Maarit Helinurm, Tuuli Tomingas. 1984 – Eesti NSV teeneline treener 2015 – Eesti Olümpiakomitee teenetemärk 2018 – Eesti Vabariigi spordipreemia (elutööpreemia – laskesuusatamise treener ja spordiala arendaja) Suusatreener Aita Pääsuke on Tõnu Pääsukese abikaasa. "Riiklikud spordi elutööpreemiad pälvisid Ivar Stukolkin ja Tõnu Pääsuke". Eesti Rahvusringhääling. 08.02.2018. Vaadatud 08.02.2018. Biograafia ESBL-is Tõnu Pääsuke jätkab kuus aastat tagasi katkenud tööd ohtuleht.ee, 31. august 2000 Tõnu Pääsuke: Eesti laskesuusakoondise ühtsustunne võiks parem olla epl.ee, 29. märts 2010 Märt Roosna. Tõnu Pääsuke, laskesuusatippude treial Õhtuleht, 14. aprill 2011
José Antonio Chang

José Antonio Chang Escobedo (sündinud 19. mail 1958) on Peruu poliitik. 14. septembrist 2010 kuni 18. märtsini 2011 oli ta Peruu peaminister. Varem oli ta muu hulgas haridusminister.
Aleksandr Sibirjakov

Aleksandr Sibirjakov (8. oktoober 1849 Irkutsk – 2. november 1933 Nice) oli vene Siberi-uurija ja kullakaevanduse omanik. Tema järgi sai nime Sibirjakovi saar Kara meres.  Aleksandr Sibirjakov – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Johannes Nathan Aunverdt

Johannes Nathan Aunverdt (7. aprill 1889 Tallinn – 1. mai 1927 Tartu) oli eesti vaimulik. Lõpetas Tartu Aleksandri gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1908–1912. Oli prooviaastal Narva Aleksandri koguduses. Ordineeriti õpetajaks 15. detsembril 1913. Oli aastatel 1913–1920 Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja. Aastatel 1920–1927 oli ta Vastseliina Katariina koguduse õpetaja ja aastatel 1924–1927 Petseri Peetri koguduse õpetaja, samuti oli ta aastatel 1926–1927 Võru praostkonna praost. Ta suri pimesoole lõhkemise tagajärjel 1. mail 1927 Tartus, Maarjamõisa haiglas ja maeti 5. mail 1927 Ülikooli surnuaiale. 1930 valmistas skulptor Paul Horma tema hauale mälestuskivi. Aunverdt juhendas Mihkli- ja Vastseliina kirikute altarite ümberehitamist. Samuti oli ta initsiaatoriks Laura ja Petseri kirikute ehitamise. Nimelt 6. veebruaril 1921 otsustas Laura koguduse täiskogu kiriku ehitada. Samal päeval asutati ka Vastseliina koguduse Petseri abikogudus (iseseisvaks koguduseks sai ta konsistooriumi otsusega 9. septembrist 1926) ning otsustati Petserisse kirik ehitada. 11. novembril 1923 oli Petseri kiriku nurgakivipanek ja 19. septembril 1926 pühitseti uus kirik piiskop Jakob Kuke poolt. Kiriku kell kingiti Petseri kloostri poolt. Laura kiriku nurgakivi pühitsemise viis 26. juulil läbi Nathan Aunverdt, kuid kiriku pühitsemist aastal 1928 tema silmad enam ei näinud. Paul Horni usutlemas, Nool, 21.05.1930 Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885–1919. Böhlau Verlag Köln Wien Villu Jürjo Tükike Eestimaad teispool piiri Eesti Kirik, 20. september, 1986 Vastseliina kiriku ja koguduse ajaloost Protestantline ilm. Nr. 5, 1926, lk. 79. Üks ausameelsematest teisitimõtlejatest. (J. N. Aunverti nekroloog) Theodor Tallmeister. Igapäewane palwealtar noorele ja wanale. N. Aunwerdt. Wõrus: S. Songi, 1925
Sõjaväeringkond

Sõjaväeringkond (ka sõjaringkond) on operatiiv-taktikaline territoriaalne sõjaväeüksus, mille koosseisu kuuluvad teatud territooriumil asuvad sõjaväeüksused, väekoondised, sõjaväelised õppeasutused ja eri relvaliikide sõjaväeasutused. Sõjaväeringkonnad (kuni 31. märtsini 1937 kaitseringkonnad) moodustati 1. aprillil 1934. Samal ajal kaotati senised kaitseväeringkonnad, mille ülesandeks oli olnud peamiselt kutsealuste arvestamine ja kaitseväkke kutsumine. Mobilisatsiooni korral oleksid sõjaväeringkondade staabid pidanud saama brigaadide staapideks. Venemaa keisririigi tsentraliseeritud ja territoriaalsele põhimõttele vastav kaitsepiirkondade – sõjaväeringkondade süsteem loodi 19. sajandi teisel poolel sõjaminister Dmitri Miljutovi sõjaväereformi käigus. Kui reformile eelnenud ajajärgul oli sõjaväeharude ja piirkondade juhtimine allutatud Romanovite dünastiasse kuulunud suurvürstidele, mitte keisririigi sõjalisele kõrgemale juhile – sõjaministrile ja tema operatiivjuhtimiskeskuse Kindralstaabi Peavalitsusele, siis pärast sõjalist reformi kavandati Venemaa Keisririigis maavägede baasil 15 sõjaväeringkonda, mille eest vastutasid keisri määratud sõjaväeringkondade juhatajad. 1914. aastal ehk I maailmasõja alguseks oli Venemaa Keisririigis 14 sõjaväeringkonda ja järgmised nendega võrdsustatud Doni väe oblastid: Nõukogude Venemaa Kõrgeima Sõjanõukogu otsusega nr 23 31. märtsist 1918 likvideeriti vanad keisririigi sõjaväeringkonnad ning nende isikkoosseisude ja territooriumide alusel (mis olid nõukogude võimu all Venemaa Euroopa osas) moodustati 6 sõjaväeringkonda. Sõjaväeringkonnad jagunesid valdade, maakondade, kubermangude ja ringkondade sõjakomissariaatideks ning allusid Punaarmee Peastaabile.  Pikemalt artiklis Nõukogude armee Nõukogude armee sõjaväeringkonnad 1991. aastal  Pikemalt artiklis NSV Liidu relvajõud 2008. aastal alustatud Venemaa relvajõudude reformi käigus moodustati 2010. aastal 4 uut sõjaväeringkonda: Lääne sõjaväeringkond, Lõuna sõjaväeringkond, Kesksõjaväeringkond, Ida sõjaväeringkond  Pikemalt artiklis Venemaa Föderatsiooni Relvajõud
Mokša keel

Mokša keel (мокшень кяль) on mokšade rahvuskeel. Ta kuulub koos ersa keelega soome-ugri keelte mordva rühma. Mokša keelt kõneldakse peamiselt Venemaa Mordva Vabariigi lõunaosas. Venemaal on mokša keele kõnelejaid veel Penza, Samara, Saratovi, Nižni Novgorodi, Orenburgi, Rjazani ja Tambovi oblastis, Tatarstanis, Baškiirias ning Siberis ja Kaug-Idas. Kõnelejaid on ka Armeenias, Austraalias ja USA-s. Mokša keel on kõrvuti ersa ja vene keelega üks Venemaa Mordva Vabariigi ametikeeltest. Mokša keelt peetakse ohustatud keeleks. Kirjakeel hakkas kujunema 18. sajandil. Mokša keel kasutab kirillitsat. ISO 639-3 ja ISO 639-2 keelekood on mdf. мезе "mis", кие "kes", кода "kuidas", мъзяра "kui palju", коса "kus", мъзярда "millal", кодама "milline", мес "miks". "Федеральная служба государственной статистики. — Население Российской Федерации по владению языками". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. juuni 2020. Vaadatud 10. märtsil 2020. http://www.helsinki.fi/~tasalmin/europe_report.html Mokšakeelne vikipeedia Ersa, komi, mari, mokša ja udmurdi nimede kirjutamine eesti tekstis Ersa ja mokša keel ohuga silmitsi. Sirp, 24.09.2010.
Mike Posner

Mike Posner (täisnimega Michael Robert Henrion Posner; sündinud 12. veebruaril 1988 Detroitis) on USA laulja ja laulukirjutaja. Tema debüütalbum "31 Minutes to Takeoff" ilmus 10. augustil 2010. Albumi singlid "Cooler than Me" ja "Please Don't Go" jõudsid edetabelis Billboard Hot 100 kahekümne parima hulka. 2016. aastal avaldatud Norra produktsiooniduo SeeB remiks tema 2015. aasta laulust "I Took a Pill in Ibiza" jõudis 27 riigi edetabelites esikümnesse ja mitmel pool ka esikohale. "31 Minutes to Takeoff" (2010) "At Night, Alone." (2016)
Friedrich Frommhold Wieckmann

Friedrich Frommhold Wieckmann (õigemini Friedrich Fromhold Wieckmann; 4. veebruar 1865 Tallinn – 23. juuli 1945 Güstrow) oli Eestimaa vaimulik. Ta õppis aastatel 1875–1884 Tallinna kubermangugümnaasiumis ja 1885–1891 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Tallinnas ja Kuusalu Laurentsiuse koguduses. Ordineeriti 1. novembril 1892 Tallinnas õpetajaks. Oli aastatel 1892–1893 Eestimaa vikaarõpetaja. Aastal 1893 oli ta adjunkt Pärnu Eliisabeti koguduses, aastatel 1893–1897 Tallinna Jaani koguduses. Aastatel 1897–1919 oli ta Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, ühtlasi usuõpetaja, lisaks 1918–1919 ka Tallinna praostkonna praost. 1901. aastal tellis ta kunstnik Paul Raualt Tallinna Püha Vaimu kiriku jaoks uue altarimaali (Bernt Notke kappaltari asemele), mis pandi üles 1902. Praegu asub Paul Raua altarimaal Viru-Nigula kirikus. 1919. aastal asus ümber Saksamaale. Oli aastatel 1920–1933 Oldenburgi (Alam-Saksi liidumaal) Püha Lamberti kiriku pastor. Jäi aastal 1933 emerituuri, kuid aastatel 1941–1945 oli veel Güstrowi (Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal) Püha Vaimu koguduse õpetaja. Tema vend Arnold Theodor Benjamin Wieckmann oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja. Tema äi Woldemar Friedrich Kentmann oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja. Tema õemees Konstantin Thomson oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja. http://www.sirp.ee/index.php?option=com_content&view=article&id=6746:hest-olulisest-tahust-paul-raua-loomingus&catid=6:kunst&Itemid=10&issue=3028[alaline kõdulink] Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
Joonvälk

Joonvälk on tavalisim välgu liik. See on harilikult 2...3 km pikkuse mitmeharulise välgukanaliga, kuid võib olla ka peaaegu harunemata. Joonvälk võib koosneda ka mitmest paralleelsest välgukanalist. keravälk ahelvälk pälk
Tamsalu Lunastaja kogudus

EELK Tamsalu Lunastaja kogudus on luterlik kogudus Tamsalus, mis kasutab Tamsalu Lunastaja kirikut. Kogudus kuulub Viru praostkonda. Koguduse hooldajaõpetaja on Tauno Toompuu, organist on Sirje Sõnum ja juhatuse esimees on Elle Olt. Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 15.00 Tamsalu Lunastaja kirikus. Kirik asub aadressil Paide maantee 7.
Kupits

Kupits on piirimärk, mis koosneb mulla- või kivihunnikust ning sellesse paigutatud postist või piirikivist. KUPITS, halduspiiride kaardiserver
Tamsalu Lunastaja kirik

Tamsalu Lunastaja kirik on kirik Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas Tamsalus. Kirik asub aadressil Paide mnt 11. Kirikus tegutseb EELK Tamsalu Lunastaja kogudus. Kirikuna kasutatav hoone ehitati enne Teist maailmasõda kohaliku ettevõtja autoremondi- ja mehaanikakojana. Nõukogude ajal ehitati hoone ümber korterelamuks, 1980. aastatel kavatseti sinna ehitada kino. Ehitustöid alustati, kuid need jäid pooleli. 1990. aastate esimesel poolel otsustas Tamsalu alevivalitsus rajada pooleliolevasse kinohoonesse tavandimaja (Tamsalu kalmistu paikneb sealt umbes 400 meetrit kagus). Hiljem pakuti EELK-le, et seal hoones võiks tegutseda ka kirik. Kirikuhoone valmis 1993. aastal. Uus kirik pühitseti 23. oktoobril, pidulikul jumalateenistusel teenisid teiste seas ka EELK peapiiskop Kuno Pajula, Virumaa praost Peeter Kaldur ja Järvamaa praost Teet Hanschmidt. Väidetavalt oli Tamsalu kirik esimene enam kui viiekümne aasta järel avatud uus luteri kirik. Andres Tohver. "Tamsalu kiriku remonttööd keskendusid hoone välisilmele". Virumaa Teataja nr 191, 7. oktoober 2021. Lk 1 "Tamsalus avati uus kirik". Vaba Eestlane nr 93, 16. detsember 1993. Lk 10
Kuruš

Kuruš on küla (auul) Venemaal Dagestanis Dokuzpara rajoonis. See on Venemaa lõunapoolseim asula. Asub mägedes 2560 m kõrgusel merepinnast. Kui arvestada, et Euroopa ja Aasia piir kulgeb mööda Kaukasuse peaaheliku kõrgemaid tippe, siis on tegemist Euroopas kõige kõrgemal asuva pidevalt asustatud asulaga. Enamik elanikke on lesgid. http://kurushar.ru/
Eksplikatsioon (tingmärkide seletus)

Eksplikatsioon on seletus, eriti plaanide ja kaartide tingmärkide seletus.
Carl Johann Koch

Carl Johann Koch (12/24. aprill 1803 Tallinn – 9/21. jaanuar 1864 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Õppis Tallinna gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1824–1827. Pärast seda õppis ta mõne aja ka Saksamaal ülikoolis. Oli koduõpetajaks Eestimaal. Ordineeriti õpetajaks 24. juunil 1835. Oli aastatel 1835–1864 Hageri Lambertuse koguduse õpetaja. Valiti detsembris 1846 Tallinna Toomorbudekodu kaasjuhatajaks ja toomvaestekassa valitsejaks. Ta suri Tallinnas, kuid on maetud Hageris. Koch oli 9. septembrist 1842 Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige. Laskis aastal 1838 trükkida laululehe (3. lk.) eesmärgiga koguda raha kirikusse oreli ehitamiseks. Carl Johann Kochi isa oli Carl Nikolai Koch (1767–1831), Carlshofi suvemõisa ehk Pirita-Kose suvemõisa omanik, linnamõisade rentnik, Karlova suvemõisa asutaja, Tallinna Suurgildi vanem, Tallinna raehärra ja Tallinna kämmerei. Carl Johann Koch oli kaks korda abielus. Tema esimese naise Johanna Wilhelmine Anna Caroline isa oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja David Friedrich Ignatius (vahetult enne Kochi). Tema teise naise Aleksandrine Henriette isa oli tsaar Nikolai I ihuarst von Freymann. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Merope (Messeenia)

See jutt on Messeenia kuningannast. Teiste samanimeliste isikute kohta vaata artiklit Merope. Merope oli Messeenia kuninganna. Tema abikaasa Kresphontes oli Heraklese poeg. Messeenias toimus mäss. Mässuliste juht Polyphontes tappis Kresphontese ja tema kaks poega. Kolmanda, Aipytose, suutis Merope maapakku saata. Siis Polyphontes abiellus Meropega. Aastate möödudes saabus Aipytos Messeeniasse ja kuulutas, et on tapnud Aipytose. Polyphontes võttis noormehe rõõmuga vastu. Merope kavatses algul oma poja mõrtsuka tappa, aga sai lõpuks teada, kellega on tegemist. Nüüd tapsid ema ja poeg üheskoos Polyphontese. Aipytos sai Messeenia kuningaks.