laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Brian Greene

Brian Randolph Greene (sündinud 9. veebruaril 1963 New Yorgis) on juudi päritolu Ameerika Ühendriikide füüsikateoreetik ja teaduskirjanik. Ta on tunnustatud stringiteoreetik. 1996. aastast on ta Columbia ülikooli teoreetilise füüsika professor. Ta tegeles peegelsümmeetria uuringutega, ka arendas ta ideed hüpoteetilisest mustast august, mille mass ja laeng võrduks elektroni omadega. Praegu on tema uurimisvaldkondadeks stringikosmoloogia ja braanikosmoloogia. Ta lõpetas 1984. aastal Harvardi Ülikooli füüsika erialal bakalaureusekraadiga ja kaitses 1987. aastal Oxfordi Ülikoolis doktoritöö füüsikas "Superstrings: Topology, Geometry and Phenomenology and Astrophysical Implications of Supersymmetric Models". 1990. aastal asus ta õppejõuna tööle Cornelli Ülikooli, 1995. aastal sai seal täisprofessoriks. Järgmisel aastal värbas ta endale tööle Columbia Ülikool, pakkudes talle professori kohta. Selles ametis on ta tänini, ühtlasi on ta ülikooli allasutuse – Stringide, kosmoloogia ja osakeste astrofüüsika instituudi kaasdirektor. 2000 – Londoni Kuningliku Seltsi teadusraamatu auhind ("The Elegant Universe") 2003 – Ameerika Füüsikainstituudi Andrew Gemanti auhind füüsika populariseerimise eest 2012 – Kuningliku seltsi teadusraamatu auhinna nominent ("The Hidden Reality") The Elegant Universe: Superstrings, Hidden Dimensions, and the Quest for the Ultimate Theory (1999) The Fabric of the Cosmos: Space, Time, and the Texture of Reality (2005) Icarus at the Edge of Time (2008) The Hidden Reality: Parallel Universes and the Deep Laws of the Cosmos (2011) Light Falls: Space, Time, and an Obsession of Einstein (2016) Until the End of Time: Mind, Matter, and Our Search for Meaning in an Evolving Universe (2020) Ta on taimetoitlane. 1997. aastal võttis omaks veganluse eluviisi. Ta õppis keskkoolis füüsik Lisa Randalliga samas klassis. Brian Greene Biography. notablebiographies.com Gemant Award Winners. aip.org Dark Matter and the Astounding Interconnectedness of Everything. onbeing.org Brian Greene TED. ted.com
Despootia

Despootia (vanakreeka keeles δεσποτία (despotía) sõnast δεσπότης (despótes) 'valitseja') on valitsusvorm, mille puhul üksainus autoriteet – kas üksikisik (vt autokraatia) või omavahel seotud rühm inimesi (vt oligarhia) – omab riigis absoluutset poliitilist võimu. Klassikaliselt on despootia riik, kus üks isik kasutab ja käsutab kõike ja kõiki ning ülejäänud inimesed on tema orjad. Seda tüüpi despootia oli esimese tsivilisatsioonina Egiptuses, kus valitses Vaarao kui näide klassikalisest despoodist. Paljude Kolmanda Maailma islami riikide valitsusvorm võib isegi tänapäeval sarnaneda klassikalise despootiaga. Tänapäeval eeldatakse, et despootias otsustatakse türanlikult. Despootia oli kasutusel Bütsantsi keisririigis. Kuid võib esineda ka lahke või valgustatud despootia, mille näiteks oli 18. sajandi Euroopa, kus absoluutne monarh kasutas oma võimu selleks, et teostada reforme oma riigis. Despootia kujunes välja ühiskondades, kus oli võimalik ellu jääda ainult tsentraliseeritud kommunikatsioonide kaudu, näiteks kunstniisutuspiirkondades. Põllumajandus eeldas kunstniisutust seal, kus kliima oli eriti kuiv: Lähis-Ida, Iraan, Iraak, Mesopotaamia, Araabia poolsaar, Kesk-Aasia, mõned Hiina läänepoolsed alad. Kuna mitte keegi ei olnud suuteline kunstlikku niisutust üksinda rajama, tuli seda teha tsentraliseeritult. Valitseja, kes seni oli maad enda kontrolli alla hoidnud, võttis selle enese omandisse. Maast sai tsentraliseeritud riiklik omand. Despootia üks iseloomulik tunnus on selles, et valitseja, bürokraatia ja riik samastuvad. Valitseja otsustas, kuhu vett anda, kuhu mitte anda, temast sõltusid inimeste elud. Kui ta otsustas keerata kommunikatsioonikraanid kinni, surdi külade ja linnade kaupa lihtsalt janusse. See andis talle tohutu võimu. XVIII sajandi keskel andis Montesquieu despotismi mõistele teistlaadi sisu, kirjeldades sellega eriskummalist moodsat võimuvormi, kus valitsejad näevad palju vaeva, et võita alamate lojaalsust. See on ülalt alla toimiv võimuvorm, mille abil tagatakse alamate vabatahtlik allumine – valitsetavad on võimuga rahul ega hakka seetõttu ka vastu. Anarhia Sultanism
Johann Christian Joseph (Pfalz-Sulzbach)

Johann Christian Joseph (23. jaanuar 1700 – 20. juuli 1733) oli Sulzbachi pfaltskrahv aastatel 1732–33. Ta oli hertsog Theodor Eustachi ja selle naise Amalie teine ja noorim ellujäänud poeg. Tema vanem vend oli Joseph Karl. Pärast oma vanema venna Joseph Karli surma sai Johann Christian Josephist lõpuks määratud Pfalzi kuurvürstkonna pärija. Aastal 1732 järgnes ta oma isale Sulzbachi pfaltskrahvina, kuid suri Sulzbachis enne Pfalzi pärimist. Karl III Philipp, Wittelsbachide Pfalz-Neuburgi liini liige ei suutnud anda seaduslikku meessoost pärijat ja tema vennad ka mitte. Aastaks 1716 oli selge, et Neuburgi liin hääbub ja et Sulzbachi haru on selle pärija. Johann Christian Joseph oli kaks korda abielus: Esiteks Marie-Henriette de La Tour d'Auvergne'iga ja nad said järgmised lapsed: Karl Theodor (11. detsember 1724 – 16. veebruar 1799) Maria Anna Luise Henriette (30. mai 1728 – 25. juuni 1728) Teiseks Eleonore von Hessen-Rheinfels-Rotenburgiga; see abielu jäi lastetuks
Sorin Grindeanu

Sorin Mihai Grindeanu (sündinud 5. detsembril 1973 Caransebeșis) on Rumeenia poliitik, ta on Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Ta oli 4. jaanuarist kuni 29. juunini 2017 Rumeenia peaminister. Ta sündis aastal 1973 Caransebeșis Caraș-Severini maakonnas. Ta lõpetas aastal 1997 Timișoara Lääne Ülikooli (ro:Universitatea de Vest din Timișoara) matemaatikateaduskonna.
Soojustakistus

Soojustakistus (tähis R t h {\displaystyle R_{th}} ) on keha (näiteks soojustusplaadi) võime takistada soojusvoo edasikandumist. Soojustakistus esineb ka keha (näiteks radiaatori) pinna ja ümbritseva keskkonna vahel. Soojustakistus avaldub temperatuurivahe ja edasikanduva soojusvoo Q V {\displaystyle Q_{V}} jagatisena: R t h = Δ T Q V {\displaystyle R_{th}={\frac {\Delta T}{Q_{V}}}} , kus Δ T = T 2 − T 1 {\displaystyle \Delta T=T_{2}-T_{1}} ( T 1 {\displaystyle T_{1}} ja T 2 {\displaystyle T_{2}} on temperatuurid näiteks plaadi eri külgedel või radiaatori pinna ja ümbritseva õhu temperatuur). Soojusvoo suund ühtib temperatuuri vähenemise suunaga. Soojustakistuse ühik on kandela vati kohta (K/W). Soojustakistuse pöördväärtus on soojusjuhtivus. Ehitusfüüsikas arvutatakse piirdetarindi (seina, katuse) iga soojuslikult homogeense kihi soojustakistus ja määratakse üksikute kihtide soojustakistuste järgi piirdetarindi kogusoojustakistus. Targo Kalamees, Ehitusfüüsika (õppematerjal). Tallinna Tehnikaülikool Soojustakistust ja -juhtivust arvutav rakendus
Microsporum canis

Microsporum canis on kottseente hulka kuuluv patogeenne seeneliik, mis põhjustab peamiselt kassidel ja koertel, kuid mõnikord ka inimestel dermatofüütiat. Microsporum canis’e kolooniad on valge kuni kollaka värvusega, sametise või puuderja struktuuriga. Seen moodustab vaheseintega eraldatud hüüfe ning makro- ja mikrokoniide. Makrokoniidid on käävikujulised ja koosnevad 6 kuni 15 õhukese vaheseinaga eraldatud rakust. Suurus on neil umbes 35–125 × 7–20 μm ning need on ümbritsetud tugeva väliskestaga. Mikrokoniidid on 4–7 × 2,5–3,5 μm suurused nuijad moodustised. Peamised Microsporum canis’e looduslikud peremehed on kodukassid ja koerad, kellel nad koloniseerivad nahka ja karva. Spooridena suudavad nad väliskeskkonnas elus püsida kuni 15 kuud. Maailmas on see liik väga laialt levinud. Eriti sage on ta Iraanis, veidi vähem Inglismaal, Skandinaavia riikides ja Lõuna-Ameerikas. Täielikult puudub ta ekvatoriaalses Aafrikas. Microsporum canis kuulub kolme peamise seeneliigi hulka, mis põhjustavad 95% loomade seenhaigustest. Peamiselt haigestuvad kassid ja koerad, kuid seen suudab nakatada ka kõiki teisi imetajaid. Nakatumine võib toimuda nii otsese kokkupuute kaudu haigestunud loomadega kui ka kaudselt, näiteks mööbli, kammide, harjade ja riiete kaudu. Seened toituvad nahas, küüntes ja karvades leiduvast keratiinist. Microsporum canis põhjustab infektsiooni kehal ja pea piirkonnas. Nahale tekivad punased, kergelt põletikulised ringjad kolded, kus karvad on ühelt kõrguselt murdunud ning osaliselt välja langenud, lisaks tekib peenehelbeline nahaketendus. Kui vaadelda haiguskoldeid Woodi lambiga tekib erkroheline fluorestsents, mis on omane veel mitmele teisele sama perekonna liigile. Helendust tekitab ühend nimega pteridiin, mida seen toodab aktiivselt kasvavates karvades. Lõplik diagnoos saadakse haiguskoldest võetud proovi laboratoorsete uuringute põhjal. Küünte seennakkuse (küünte dermatofüütia) puhul küüs pakseneb ja selle värv luitub ning lõpuks küüs eemaldub. 7 päeva vanune koloonia agaril Makrokoniidid mikroskoobis 40x suurendusega Microsporum canis Fact Sheet www.infectionpreventionresource.com Kasutatud 05.02.2017 (inglise) Microsporum caniswww.eol.org Kasutatud 05.02.2017 (inglise) Rippon, J. W. (1988). Medical mycology: the pathogenic fungi and the pathogenic actinomycetes (3rd ed.). Philadelphia, PA: Saunders Karelson, M. (2009) Pindmised seenhaigused – dermatofüütia. Eesti Arst, nr 88(4), lk 292−299. ojs.utlib.ee Kasutatud 05.02.2017
Erilane

Erilane oli nalja- ja pilkeleht, mis ilmus Tallinnas 1921. aasta septembris. Väljaandja J. W. Abrelthal ja vastutav toimetaja A. Amann. Ajakiri oli 16 leheküljeline. Trükiti Jaan Zimmermanni trükikojas. Hinnaks oli 15 marka. Ilmus vaid 1 number. "Erilane 1921". ESTER.
Day of Defeat

"Day of Defeat" on Teise maailmasõja läänerindel aset leidev meeskonnapõhine FPS-mäng. Algselt oli tegu modiga 1998. aasta videomängule "Half-Life", kuid modi autoriõigused osteti "Half-Life'i" autori, Valve Corporationi poolt ning 2003. aastal avaldati mod eraldi mänguna. Mäng sai kriitikutelt peamiselt positiivset tagasisidet, 79% skooriga arvustuste agregaatoris Metacriticus. 2005. aastal avaldati Valve'i poolt mängu uusversioon (remake) "Day of Defeat: Source", mis kasutas uut Source'i mootorit ning sisaldas uusi funktsioone graafika, heli ja mängitavuse osas. "Day of Defeat" on mitmikmängul põhinev FPS-mäng, mis jäljendab jalaväe rühma tasemel lahingutegevust teise maailmasõja läänerinde osapoolte, liitlasriikide ja teljeriikide vahel. Mängijad saavad mängida mõlema osapoole esindajatena, liitlasriikidest on valikus Ameerika Ühendriigid ja Suurbritannia ning teljeriikidest Saksamaa.  Pikemalt artiklis Day of Defeat: Source "Day of Defeatist" ilmus 2005. aastal uusversioon "Day of Defeat: Source", mis kasutas Valve'i Source'i mootorit. Source'i kasutav uusversioon tõi kaasa märkimisväärsed muudatused "Day of Defeati" mängitavusse, lisades uusi kaarte, uuendades graafikat ning mängu füüsikamootorit. "Day of Defeat: Source" kogus samuti kriitikutelt märkimisväärset tunnustust oma mängitavuse, heli ja graafika eest. Pärast ilmumist täiustas Valve mängu veel mitmete uuendustega, hiljem ilmus mäng ka OS X-ile (2010) ja Linuxile (2013). ALFRED (29. märts 2013). "Day of Defeat update released". Steam (inglise keeles). Valve Corporation. Vaadatud 6. veebruar 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Day of Defeat for PC Reviews" (inglise keeles). Metacritic. Vaadatud 6. veebruar 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Osborne, Scott (22. mai 2003). "Day of Defeat Review". GameSpot (inglise keeles). Vaadatud 6. veebruar 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) McNamara, Tom (2. september 2005). "Day of Defeat: Source Is Coming" (inglise keeles). IGN. Vaadatud 6. veebruar 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Adams, David (25. september 2005). "Day of Defeat: Source Is Coming" (inglise keeles). IGN. Vaadatud 6. veebruar 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Adams, David (26. september 2005). "Day of Defeat: Source Released" (inglise keeles). IGN. Vaadatud 6. veebruar 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Colayo, Bob (3. oktoober 2005). "Day of Defeat: Source Review". GameSpot (inglise keeles). Vaadatud 6. veebruar 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Day of Defeat: Source (PC: 2005) Reviews" (inglise keeles). Metacritic. Vaadatud 6. veebruaril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Adams, David (29. juuni 2006). "Day of Defeat: Source Updated" (inglise keeles). IGN. Vaadatud 6. veebruar 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Now on Mac! - Day of Defeat: Source". Steam (inglise keeles). Valve Corporation. 12. juuli 2010. Vaadatud 6. veebruar 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Ametlik koduleht
Hindemburg Melão Jr.

Hindemburg Melão Jr. on Brasiilia päritolu (São Paulo) epistemoloog, teoloog ja maletaja. Hindemburg on tuntud kirimaletaja (Rahvusvahelise Kirimaleföderatsiooni ICCF andmetel oli tema Elo reiting 2013. aastal 2328) ja pimemaletaja (püstitas rekordi simultaanpimemales, mis fikseeriti ka Guinnessi rekordite raamatus). International Correspondence Chess Federation: Melão Jr., Hindemburg Guinness Book of Records [S.l.: s.n.] 1998, pp. 110–111. ISBN 85-86293-64-4 Peter J. Tamburro (2000). Learn Chess from the Greats. Courier Corporation. Lk 19. ISBN 978-0-486-41373-0. F. Betschart. "O gênio mora ao lado" janeiro de 2006 (O Atibaiense Newspaper, ed. 7569, 14 January 2006, in Portuguese) Aleksandar Matanović, Branko Tadic, Jovan Prokopljevic; et al. 1000 TN!!: The Best Theoretical Novelties. Chess Informant. ISBN 978-86-7297-062-3.{{cite book}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Interview to "O Atibaiense" Newspaper Interview to "El Hombre" Magazine
Argo Mere

Argo Mere (sündinud 18. augustil 1981) on eesti alpinist ja matkasportlane. Ta on alpinistina tõusnud seitsmetuhandelisele mäe tippu Pamiiris ja esimese eestlasena selle tipult suuskadega alla laskunud. 2007. aastal töötas ta osaühingus Matkasport projektijuhina. 2007. aastal osales ta Valdo Kanguri juhitud ekspeditsioonis Pamiiris Lenini mäetipule (7134 m). Tippu jõudis 4 meest, nende seas ka Argo Mere. Esimese eestlasena laskus ta 18. augustil Lenini tipult mööda põhjanõlva suuskadel. 2010. aasta juulis võttis ta osa Kristjan-Erik Suurvälja juhtimisel toimunud Eesti Kunluni ekspeditsioonist, mille käigus 27. juulil tõusis ta koos kaaslastega kuuetuhandelise Lazio tippu. Tegemist oli marsruudi esmaläbimisega. Ainsana tippujõudnutest laskus ta tipult suuskadega 5800 m kõrgusel asunud vahelaagrisse. Pärast Laziot tegi ta kaaslastega 8. augustil esmatõusu kaardil tundmatu tipuna märgitud 5419 meetri kõrgusele mäele. Halvenenud ilmaolude tõttu tipputõus tal endal ei õnnestunud (40 m jäi tipuni), kuid alla laskuma hakkas ta talle omasel viisil – suuskadel (tipupüramiidi jalamilt kuni 5250 meetri kõrguseni rasketes oludes). 2007 – Lenini mäetipp (7134 m) 2010 – Lazio mägi (6045 m) 2022 – Mt Denali (6190 m) Argo Mere laskus esimese eestlasena suuskadel pik Lenin (7143m) tipust. matkasport.ee Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Ajalugu 2010–. ajaveeb.alpinism.ee Eestlased vallutasid Hiinas esimestena kaks mäetippu. 17.08.2010. postimees.ee 16.08.2010 saadetud pressiteade. ajaveeb.alpinism.ee Argo Mere laskus esimese eestlasena suuskadel pik Lenin (7143m) tipust. matkasport.ee Argo Mere. sportos.eu Võhandu maraton: Argo Mere / Kristiina Kiviselg. vohandumaraton.ee Argo Mere matkatarvete reklaamklipis. andmoments.com laskumine tipust. Küsimustele vastab Argo Mere. reisiajakiri.gomaailm.ee Ekstreemsportlane ainult ei riski. digi.perejakodu.ee
Ivar Mäerand

Ivar Mäerand (sündinud 16. mail 1973) on eesti alpinist. Ta võttis osa Baltikumi aasta parimaks kõrgtõusuks tunnistatud tipputõusust Denalile (1999). Ta on teeninud 25 aastat Eesti jõustruktuurides. Praegu tegeleb ta seikluskoolitusega (instruktorina). Ta lõpetas 1991. aastal Nõo Reaalgümnaasiumi ja 2004. aastal Tartu Ülikooli avatud ülikooli ärijuhtimise erialal. 1994. aastal võttis ta osa eesti esimesest ekspeditsioonist Alpides asuvale Matterhornile (4477 m) (grupi juht Erika Ader), mille käigus 7 Eesti alpinisti tõusid mööda klassikalist Hörnli marsruuti selle kuulsa mäe tippu, teiste seas ka Ivar Mäerand. 1999. aastal osales ta Mägiekspeditsioonide Klubi korraldatud esimeses Eestist lähetatud ekspeditsioonis Põhja-Ameerika kõrgeimale mäele Mount McKinleyle. 31.mail tõusis ta koos kuue kaaslasega Tõivo Sarmeti juhtimisel mäe tippu. 2007. aastal võttis ta osa Valdo Kanguri juhitud ekspeditsioonist Pamiiris Leninile (7134 m) ja selle käigus tõusis ta koos kolme kaaslasega tippu. 1994 – Matterhorn (4477 m), mööda klassikalist Hörnli marsruuti 1999 – Mount McKinley (6190 m) 2007 – Lenini mäetipp (7134 m) Lisaks alpinismile on ta tegelenud sukeldumise, langevarjuhüpete ja matkamisega. Ta on osalenud ellujäämiskoolitustes Soomes, Rootsis ja Norras. Ta on ka ise ellujäämiskoolitusi läbi viinud. 1999 – Baltikumi aasta parim kõrgtõus – Mount McKinleyle (6190 m, alpinismirühma koosseisus) Õpi ja seikle. livingfire.ee Lend1991. nrg.tartu.ee Lõpetanute tähestikuline nimekiri. lepo.it.da.ut.ee Ajalugu 1990–1999. firn.ee Ülevaade Eesti alpinismi ajaloost. jkalpiklubi.ee Eesti mägironijad on Baltikumi parimad. 3.12.2001. epl.delfi.ee
Ajaleht (ajaleht)

Ajaleht oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1913 veebruarist – 1914 jaanuarini Tallinnas kuus korda nädalas. Ajalehe väljaandja ja vastutav toimetaja oli Hans Valk. Trükkikoda J. Topmann. Ajaleht maksis 1 kopikas. Tallinna trükiasjanduse inspektori poolt arestiti ja konfiskeeriti järgmised numbrid: 1913 aastal nr. 200, 219 ja 226 ning 1914 aastal nr. 2. 1913. aastal ilmus ajaleht uue nimega Hommik Endel Annus ja Tiina Loogväli (2002). Eestikeelne Ajakirjandus 1766-1940 I osa. Tallinn: Eesti Akadeemiline Raamatukogu. Lk 134.
Johann Friedrich (Pfalz-Hilpoltstein)

Johann Friedrich (23. august 1587 – 19. oktoober 1644) oli Sulzbach-Hilpoltsteini pfaltskrahv aastatel 1614 kuni 1644. Johann Friedrich sündis Neuburgis pfaltskrahv Philipp Ludwigi ja Anna von Kleve noorima pojana. Pärast isa surma aastal 1614 jaotati tema territooriumid Johann Friedrichi ja tema vendade vahel; Johann Friedrich sai noorimana Hilpoltsteini isandkonna. Ta suri Hilpoltsteinis ja maeti Lauingenis. Johann Friedrich abiellus aastal 1624 Hessen-Darmstadti maakrahvi Ludwig V tütre Sophie Agnesega ja nad said järgmised lapsed: Anna Luise (11. oktoober 1626 – 23. veebruar 1627) Marie Magdalene (27. veebruar 1628 – 17. juuni 1629) Philipp Ludwig (26. veebruar 1629 – 8. august 1632) Johann Friedrich (25. märts 1630 – 22. mai 1630) tütar (22. aprill 1631) Marie Eleonore (28. märts 1632 – 23. november 1632) Johanna Sofie (2. september 1635 – 19. august 1636) Anna Magdalene (5. märts 1638 – 29. juuli 1638)
Gero von Wilpert

Gero von Wilpert (13. märts 1933 Tartu – 24. detsember 2009 Sydney) oli Eestis sündinud baltisakslasest kirjandusteadlane. Ta sündis aastal 1933 Tartus. Ta õppis aastatel 1953–1957 keele- ja kirjandusteadust ning klassikalist filoloogiat ja filosoofiat Heidelbergi ülikoolis. Aastatel 1957–1972 töötas ta Stuttgardi lähedal. Seejärel töötas ta Saksa kirjanduse professorina Sydney Ülikoolis. Professor Dr. Gero von Wilpert suri aastal 2009 Sydneys. Undusk, Jaan 2008. Kuulsaim Tartus sündinud kirjandusteadlane (Gero von Wilpert 75). Eesti Ekspress – Areen 10. IV 2008, B8−B8). Gero von Wilpert veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Jaak Juhansoo

Jaak Juhansoo (16. mai 1942 Põltsamaa – 13. jaanuar 2017 Massachusetts) oli eesti ühiskonnategelane USAs, Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu esimees aastail 2007–2014. Jaak Juhansoo vanemad põgenesid koos lastega Nõukogude okupatsiooni eest Saksamaale Augsburgi ja sealt mõni aasta hiljem New Yorki. Sealt läksid nad tööotsinguil esialgu Lõuna-Carolinasse ja paari aasta pärast Minneapolisesse. Pärast Minnesota Ülikooli lõpetamist astus Jaak Juhansoo sõjaväkke, kus teenis 1965. aastani. Seejärel töötas ta elektroonika alal Walthamis, kuni asutas oma ettevõtte, mis jättis aega ka ühiskondlikuks tegevuseks. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Fraternitas Estica. Jaak Juhansoo oli Bostoni Eesti Seltsi esimees ja auliige, New Englandi Balti Ühingu president ja juhatuse liige, Ikestatud Rahvaste Komitee laekur ja juhatuse liige ning aastail 1977–2014 Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides Esinduskogu liige – ta oli valitud üheksasse esinduskogusse. Umbes 30 aastat oli ta Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu liige, aastail 2007–2014 oli ta selle esimees ja pärast seda laekur. 2003 Kanada-Eesti vabadusvõitluse teenetemärk 2007 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2014 Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides märkimisväärsete teenete auhind Jaak Juhansoo vanemad olid Olga ja Peeter Juhansoo, tal oli vanem vend Jaan. Ta abikaasa Daina on lätlanna. Jaak Juhansoo on maetud Gethsemane'i kalmistule West Roxburys Massachusettsi osariigis. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Marju Rink-Abel. In Memoriam Jaak Juhansoo. Eesti Päevaleht (Rootsi), 1. veebruar 2017 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=628
Johann Friedrich

Johann Friedrich on olnud mitme valitseja nimi: Johann Friedrich (1587–1644), pfaltskrahv ja Pfalz-Hilpoltsteini hertsog Johann Friedrich (1625–1679), Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Calenbergi vürst ...
Regulaator

Regulaator (ingl controller) on tehnikas seade või seadis, mis koos andurite ja täituritega on ette nähtud masina, aparaadi või tehnoloogilise protsessi mingi parameetri nõutavais piires hoidmiseks või soovitud muutmiseks, nt vastavalt programmile. Enamasti toimub reguleerimine automaatselt (vt Automaatreguleerimine), kuid mõnel juhul nimetatakse regulaatoriks ka seadist, millega parameetrit muudetakse käsitsi, näiteks helitugevusregulaator (audiovõimendis), valgusregulaator (hämardi) jt. Automaatregulaatoreid liigitatakse mehaanilisteks, hüdraulilisteks, pneumaatilisteks ja elektrilisteks. Viimastest on kõige levinumad elektronregulaatorid. Automaatregulaatori C sisendisse saabub veasignaal e, mis saadakse reguleeritava objekti P väljundist tagasisideahela F kaudu tuleva signaali tegeliku väärtuse y võrdlemisel nõutava väärtusega r (e = r – y). Regulaatori väljundsignaal u (juhtsignaal) muudab täituri vahendusel reguleeritava objekti töörežiimi nii, et reguleeritava suuruse y tegelik väärtus võimalikult vähe erineks nõutavast väärtusest r. Reguleerimine (tehnika) Automaatreguleerimine Kahepunktiregulaator PID-kontroller Proportsionaalregulaator Regulaator (EKSS)
Aparaat (täpsustus)

Aparaat on mitmetähenduslik sõna: Aparaat – seade Aparaat (haldus) – asutuste süsteem Aparaat (bioloogia) – elundkond või elund
Aparaat

Aparaat (ladina k apparatus ’masin’) on kindla otstarbega keerulise ehitusega kompaktne seade, mis teeb teatavat tööd kas osalt või täiesti iseseisvalt, nt elektri-, foto-, kassa-, keevitus-, Kippi-, kuulde-, raadio-, röntgeni-, telefoniaparaat. VSL EKSS
Sumisti

Sumisti (tehnika) (buzzer) on helisignalisatsiooniseadis, nt uksekellal, lauatelefonil, suitsuanduril Sumisti (zooloogia) kahetiivaliste putukate nuiakujuliseks moondunud tagatiib
Sumisti (tehnika)

Sumisti ehk summer (saksa k Summer, inglise k buzzer) on elektriline helisignalisatsiooni allikas. Sumisti signaal võib kosta helinana (elektromagnetilisel uksekellal, endisaegsel lauatelefonil) või pideva toonina. Pideva tooni allikaks on tänapäeval peamiselt piesoelement, nt suitsuanduril, äratuskellal, kodutehnikaseadmel, turva- ja valvesüsteemides.
Fraternitas Slavia

"Fraternitas Ruthenia" suunab siia. Varasema üliõpilasorganisatsiooni kohta vaata artiklit Korporatsioon Ruthenia. Fraternitas Slavia oli Eestis tegutsenud vene üliõpilasorganisatsioon. Organisatsioon asutati 1. detsembril 1922 Tartu ülikooli juures. Organisatsioonil oli Tallinna konvent, mis registreeriti 1. septembril 1926 Tallinna tehnikumis. 1929 organisatsioon suleti kolmeks aastaks ja sulgemine oli seotud vaidlusega teise vene üliõpilasorganisatsiooniga Fraternitas Aeterna. Keelu ajal tegutses organisatsioon kuni 1932 nime all Fraternitas Ruthenia. 1932 Fraternitas Slavia taasasutati. Organisatsioon suleti 1940. Nikolai Goromulinsky noorem Trivimi Velliste Konstantin Šahhovskoi ... Fraternitas Aeternia Korporatsioon Ruthenia http://russianestonia.eu/index.php?title=Fraternitas_Slavia (vaadatud 07.02.2017)