laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hingedepäev

Hingedepäev on 2. novembril. Eestlastel jääb hingedepäev hingedeaja sisse. Hingedepäeva on nimetatud juba 14. sajandi allikates, kuid selle (nagu ka 1. novembri ehk pühakutepäeva) tähistamine on jäänud omauskumustele tugineva hingedeaja varju. Hingedepäeval on levinud tava süüdata lahkunute mälestuseks küünal koduakendel ja kalmistul. Rahvaluulekogudes on kristlusele eelnevalt hingedepäeva mainitud vähe, rohkem on juttu sügisesest hingedeajast, mis paistab jäävat mihklipäeva ja hingedepäeva vahele, kuid ulatub ka mardipäeva ja jõuludenigi. Arvatavasti on tegu esivanematekultuse jäljega, mis hiljem põimunud kristliku kalendriga. Hingedepäev oli arvatavasti vähemalt Tallinna eestlastele hästi tuntud püha, seda on korduvalt mainitud ka Tallinna rae 14.–15. sajandi alamsaksakeelsetes dokumentides nt hinkepewe kujul. Hingedeaja olulisemaid kombeid oli hingede söötmine, mille üks vanimaid säilinud kirjeldusi pärineb 17. sajandist: hingedele köeti saun ja kaeti laud, kuhu peremees esivanemaid ükshaaval sööma kutsus. Sarnaselt mitmete teiste sügiseste tähtpäevadega (mardipäev, kadripäev, jõulud) joosti ka santi, valgeid linu kandvad hingesandid käisid talust tallu, laulsid ja palusid ande. Hingedepäeva tähistatakse ka mujal, kõikide hingede päev omnium animarum on sätestatud esimesena benediktlastele Prantsusmaal Cluny kloostri abti poolt 998. aastal. Esivanemate mälestamise komme oli arvatavasti levinud üle Euroopa ja katoliku kirik muutis selle puhastustules olevate hingede päevaks, kinnitades 1. novembri katolikumaades kõikide pühakute päevana kirikukalendrisse. 1006. aastal kinnitati katoliku kirikus 2. november hingedepäeva ehk usklike surnute mälestuspäevana. Kirikus loetakse ette aasta jooksul surnute nimed. Eesti hingesantide sarnane komme oli levinud ka mujal Euroopas. Soome keeles tähendab marraskuu (november) surnukuud. eesti rahvakalender hingamispäev surnutepüha Hingede Öö (raamat) hingesandid Hingedepäevast Eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaasis Berta Lauri Vahtre (1991). "Hingedepäev". Miksike. Originaali arhiivikoopia seisuga 9.08.2017. Vaadatud 3.11.2022. "BERTA". Eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaas. Vaadatud 3. novembril 2022. Raiste, Anne (2. november 2022). "Hingedepäeva tava järgivad ka need, kes end kristlaseks ei pea". ERR. Vaadatud 3. novembril 2022.
Kokkade loendid

Eesti kokkade loendis on loetletud Eesti kokkasid. Välismaa kokkade loendis on loetletud välismaa kokkasid.
Virtsu Harrastusmuuseum

Virtsu Harrastusmuuseum on muuseum Virtsus. See on asutatud 1996. aastal. Muuseumi asutasid Hilda Kaas (1927–2008) ja Aino Vahter (1928–2006). Muuseumi juhataja on Jüri Mõniste. Muuseumi ekspositsioon asub Virtsu seltsimajas (Tööstuse 11). Virtsu Harrastusmuuseum
Sompa linnaosa

Sompa on Kohtla-Järve lahuslinnaosa, mis asub Jõhvist 8 km edelas. Piirneb Jõhvi, Toila ja Alutaguse vallaga. Koordinaadid on 59°20' N, 27°17' E. Sompa on endine kaevandusasula. Sompa töölisalev moodustati 1948 ja see liideti 1960 Kohtla-Järvega. Sealne põlevkivikaevandus oli kasutusel 1948–1999. Elanikke oli 2003. aastal umbes 1600. 2010. aastaks oli elanike arv vähenenud 1136-ni. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Sompas 958 inimest. Eestlasi oli neist 172 (17,95%). Sompa kaevanduse peahoone varemed Sompa klubi hoone Sompa (Jõhvi) Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 11.12.2018. Statistikaamet, vaadatud 21.08.2023. Mati Laur, Tõnu Tannberg, Rajoonide aeg. Ümberkorraldused Eesti NSV haldusjaotuses, Tuna 4 / 2019, lk 98–109 Statistikaameti andmebaas
René

René (prantsuse keeles 'uuesti sündinud või uuestisündinu') on väga harilik mehenimi prantsuskeelsetes maades. See tuleneb ladina nimest Renatus. Ka mitteprantsuskeelsetes maades on nüüd René nime panemine tavaline; seda kasutatakse ka naisenimena, kuigi vastav prantsuspärane naisenimi on Renée. Mõlemad nimed on kasutusel ka perekonnanimena. USA-s on René läbi aegade kuulunud 1000 sagedamini pandud mehenime hulka, sealjuures 1921–2006 500 sagedamini pandud mehenime hulka. Kõrgeim koht oli aastail 1969 ja 1983: 256. koht. Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 19. mai 2012 seisuga 82 René-nimelist inimest. Rene Renee USA-s pandud eesnimed https://www.eesti.ee/portaal/rrteenus.nimede_stat[alaline kõdulink]
Hans-Rudolf Merz

Hans-Rudolf Merz (sündinud 10. novembril 1942 Herisaus) on Šveitsi poliitik. Ta oli Šveitsi liidupresident 2009. aastal. Ta lõpetas Sankt Galleni ülikooli 1971 DEA-kraadiga, mis on magistrikraadi ja doktorikraadi vahepealne. Ta on liberaalse Vaba Demokraatliku Partei liige. Poliitikasse astus ta Praha kevade mõjul. 1969–1974 oli ta partei sekretär Sankt Gallenis. 1997 valiti ta Appenzell Ausserrhodeni kantonist Šveitsi Kantonite Nõukogusse, mis on Šveitsi parlamendi alamkoda. Seal juhatas ta rahanduskomisjoni ja kuulus välissuhete komiteesse. 1. jaanuarist 2004 sai ta seitsmeliikmelise Šveitsi Liidunõukogu liikmeks sellelt kohalt tagasi astunud Šveitsi ekspresidendi Kaspar Villigeri asemel. Merz vastutab rahanduse eest. 2008. aastaks valiti Merz Šveitsi asepresidendiks (kogus 213 häält 233-st kehtivast häälest). President oli tema erakonnakaaslane Pascal Couchepin. 20. septembril 2008 elas Merz üle südamerabanduse ja talle tehti raske operatsioon, mille käigus ta viidi kunstlikku koomasse. Sellegipoolest valiti ta 10. detsembril 2008 järgmiseks aastaks Šveitsi liidupresidendiks, ta sai 209 kehtivast häälest 185, sest Šveitsis on kombeks valida presidendiks eelmine asepresident. Merzi asepresidendiks valiti Doris Leuthard, Šveitsi 2010. aasta liidupresident. Hans-Rudolf Merz on tegutsenud juhtimiskonsultandina. Merzil on kolm poega. Ta on abielus Roswitha Merziga ja elab Herisaus. Merz räägib saksa, prantsuse, hispaania, inglise, itaalia ja vene keelt.  Hans-Rudolf Merz – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Eukleidiline ruum

Eukleidiliseks ruumiks nimetatakse matemaatikas lõplikumõõtmelist vektorruumi üle reaalarvude korpuse, milles on defineeritud skalaarkorrutis. 300. aasta paiku eKr uuris vanakreeka matemaatik Eukleides kauguste ja nurkade vahelisi seoseid algul tasandil (idealiseeritud lamedal pinnal) ja siis ruumis. Näiteks on kolmnurga sisenurkade summa alati 180°. Neid uurimusi tuntakse tänapäeval kahe- ja kolmemõõtmelise eukleidilise geomeetriana (planimeetria ja stereomeetriana). Tänapäeva matemaatika keeles on kaugus ja nurk hõlpsasti üldistatavad 4-mõõtmelistele, 5-mõõtmelistele ja veel kõrgemamõõtmelistele ruumidele. n-mõõtmelist ruumi kauguse ja nurga mõistega, mis annavad Eukleidese leitud seoste analoogi, nimetatakse n-mõõtmeliseks eukleidiliseks ruumiks. Üks eukleidilise ruumi oluline omadus on lamedus. Geomeetrias vaadeldakse ka mittelamedaid ruume. Näiteks kerapind ei ole lame; kerapinnal on (sobivalt defineeritud) kolmnurga sisenurkade summa mõnevõrra suurem kui 180°. Iga mõõtme puhul on ainult üks selle mõõtmega eukleidiline ruum, mitteeukleidilisi on aga palju. Sageli saadakse need teised ruumid eukleidilise ruumi süstemaatilisel deformeerimisel. Eukleidilist tasandit (kahemõõtmelist eukleidilist ruumi) võib vaadelda punktide hulgana, kus valitsevad kauguste ja nurkade kaudu väljendatavad seosed. eukleidiline ruum topoloogiline ruum — meetrilise ruumi üldistus
Grigol Vašadze

Grigol Vašadze (gruusia keeles გრიგოლ ვაშაძე; sündinud 19. juulil 1958 Thbilisis) on Gruusia diplomaat ja poliitik, Gruusia välisminister 5. detsembrist 2008 oktoobrini 2012. Tal on Erakorralise ja täievolilise suursaadiku diplomaatiline auaste. Grigol Vašadze lõpetas 1981. aastal Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi. Seejärel töötas ta Nõukogude Liidu välisministeeriumis algul rahvusvaheliste organisatsioonide osakonnas, seejärel kosmose ja tuumarelvastuse osakonnas. 1988–1990 õppis Vašadze Nõukogude Liidu Välisministeeriumi Diplomaatilises Akadeemias rahvusvahelist õigust. Ta kuulus diplomaatide hulka, kes esindasid NSV Liitu START 1 läbirääkimistel USA-ga. Aastatel 1990–2008 tegeles ta peamiselt äriga ning elas Moskvas ja New Yorgis. Temale kuulusid ettevõtted "Georgia Arts Management" ja "Gregori Vashadze and BR". Gruusiasse tuli ta tagasi 2005. Enne välisministriks saamist oli ta lühikest aega Gruusia asevälisminister (6. veebruarist 1. novembrini 2008) ning kultuuri-, mälestiste kaitse ja spordiminister (alates 1. novembrist 2008). Novembris 2009 loobus topeltkodakondsusega Grigol Vašadze Venemaa kodakondsusest, sest Venemaa riigiduuma liige Semjon Bagdassarov oli nõudnud temalt kodakondsuse äravõtmist venevastaste seisukohtade väljendamise eest. Grigol Vašadze abikaasa on alates 1988. aastast baleriin Nino Ananiašvili. Nende lapsed on Nodar ja Elene. Lisaks oma emakeelele gruusia keelele räägib Vašadze vene, inglise, portugali, itaalia, hispaania ja prantsuse keelt. Gruusia välisminister loobus Vene kodakondsusest, ERR.ee, 4. november 2009
Iisaku Muuseum

Iisaku Muuseum on ajaloo- ja koduloomuuseum Ida-Virumaal Iisakus. Muuseumi püsiekspositsioonid tutvustavad Ida-Virumaa ja Iisaku ümbruse ajalugu, vanu põllutööriistu ja majapidamistarbeid, meistrite töövahendeid ja käsitöid, õppevahendeid, tuletõrje ajalugu, maakonna loodust ja inimeste eluolu. 2008. aasta alguses oli muuseumi kogudes veidi üle 30 000 eksponaadi. Peasaali ekspositsioon tutvustab muu hulgas Iisakus elanud vadjalaste ja venelaste segunemisel tekkinud poluvernikute ehk pooleusuliste kultuuri. Lisaks püsiväljapanekutele korraldab muuseum temaatilisi näitusi. Iisaku Muuseum tegeleb ka koduloo uurimisega. Muuseum tegutseb endises Iisaku ministeeriumikooli hoones, mis ehitati 1915. Hoone on arvatud ehitismälestiseks. 2008 Ida-Virumaa kultuuripärl http://www.iisakumuuseum.ee/avaleht/kogud/? (vaadatud 16.06.2013) Iisaku Muuseumi koduleht
Mirko Cvetković

Mirko Cvetković (serbia Мирко Цветковић; sündinud 16. augustil 1950 Zaječaris) on Serbia majandusasjatundja ja parteitu poliitik, Serbia peaminister (2008–2012). Mirko Cvetković õppis Belgradi Ülikoolis majandusteadust, kaitses seal doktoriväitekirja ja sai doktorikraadi. Töötas seejärel kümme aastat mäetööstusinstituudis ja kuus aastat majandusinstituudis. Ta osales Maailmapanga konsultandina mitmesugustes projektides Pakistanis, Indias ja Türgis ning töötas ÜRO Arenguprogrammi (UNDP) raames Somaalias. 2001. aastal oli ta majandus- ja erastamisministri asetäitja, aastatel 2003–2004 Erastamisagentuuri juht. 15. maist 2007 kuni 7. juulini 2008 oli Mirko Cvetković Vojislav Koštunica valitsuses rahandusminister. Pärast 11. mail 2008 peetud ennetähtaegseid parlamendivalimisi tegi president Boris Tadić Mirko Cvetkovićile ettepaneku moodustada valitsus. 7. juulist 2008 kuni 27. juulini 2012 oli ta Serbia peaminister. Mirko Cvetković ei kuulu ühtegi erakonda, kuid tal on tugev toetajaskond sotsiaaldemokraatide ja liberaalide hulgas. Ta pooldab Serbia võimalikult kiiret liitumist Euroopa Liiduga ja energiakoostööd Venemaaga. Ta on mõistnud hukka Kosovo iseseisvumise. Serbia peaminister võrdles Gruusiat ja Kosovot Delfi, 28. august 2008
Sabatihane

Sabatihane (Aegithalos caudatus) on väga väike, aga väga pika sabaga värvuliste seltsi kuuluv linnuliik. Ta on enamasti paiga- või hulgulind. Pesitseb suuremas osas Euroopast ja Aasiast, ka Eestis. Eestis on sabatihase pesitsusaegset arvukust hinnatud 40 000 – 90 000 paarile, talvist arvukust 10 000 – 100 000 isendile. Pikkus 13–15 cm, millest saba pikkus on 7–9 cm[viide?]. Sulestik on pealtpoolt musta- ja pruunikirju, alt valge. Kogunevad väikestesse salkadesse. Eelistab põõsarindega niiskeid leht- ja segametsi. Pesa teeb põõsasse või puu otsa. Kurnas on 6–12 muna. Aegithalos caudatus caudatus – Põhja-Euroopa alamliik, pea üleni valge. Aegithalos caudatus europaeus – Kesk-Euroopa alamliik, pea külgedelt must. Põhja-Euroopa alamliik Põhja-Euroopa alamliik Põhja-Euroopa alamliik Kesk-Euroopa alamliik, täiskasvanud isend Noorlind Kesk-Euroopa alamliik Kesk-Euroopa alamliik Aegithalos caudatus BirdLife International (2004). Aegithalos caudatus. 2006 IUCNi punane nimistu. IUCN 2006. Vaadatud 12 May 2006. Database entry includes justification for why this species is of least concern Hirundo 1:2009 Sabatihane andmebaasis eElurikkus
Opotška rajoon

Opotška rajoon on haldusüksus Venemaal Pihkva oblastis. Rajoonis on Opotška linn ja 4 külaasundust (valda) kokku 519 külaga. https://pskovstat.gks.ru/storage/mediabank/NAS230403_1.htm http://www.pskov.ru/vlast/samoupravlenie/municipal/opochka
Martin Sheridan

Martin John Sheridan (28. märts 1881 Bohola, Iirimaa – 27. märts 1918) oli USA kergejõustiklane ja viiekordne olümpiavõitja. Martin Sheridan osales kolmedel olümpiamängudel aastatel 1904–1908 ja võitis kokku üheksa medalit. Sheridan oli tippvormis siis, kui ametlikult maailmarekordeid veel ei registreeritud, ning ta tegi aastatel 1902–1911 kettaheites viisteist mitteametliku maailmarekordit. Iiri päritolu Sheridan kolis USA-sse 16-aastaselt. Ta suri päev enne oma 37. sünnipäeva kopsupõletikku. Sheridan töötas teiste iirlaste eeskujul politseinikuna New York Police Departmentis. 1904 Saint Louises olümpiavõitja kettaheites 39.28 1906 Ateenas olümpiavõitja kuulitõukes 12.32 olümpiavõitja kettaheites 41.46 hõbemedal paigalt kõrgushüppes 1.40 hõbemedal paigalt kaugushüppes 3.09 hõbemedal kiviheites (6,35 kg) 19.02 1908 Londonis olümpiavõitja kettaheites 40.89 olümpiavõitja kettaheites antiikstiilis 37.99 pronksmedal paigalt kaugushüppes 3.22 Martin Sheridan ROK-i koduleht
Pustoška rajoon

Pustoška rajoon on haldusüksus Venemaal Pihkva oblastis. Rajoonis on Pustoška linn ja 243 küla. Halduslikult jaguneb rajoon Pustoška linna-asunduseks ja 5 vallaks. Alol https://pskovstat.gks.ru/storage/mediabank/NAS230403_1.htm http://www.pskov.ru/about_region/administrative_division/pustoshkinsky
Palkino

Palkino on alev Venemaal Pihkva oblastis, Palkino rajooni keskus. Asub 36 km Pihkvast edelas. Elanike arv oli 2008. aasta seisuga umbes 3200, 2019. aastal umbes 2500. Palkinol on alevi staatus alates 1985. aastast. Q126684906
Edgar Muttikas

Edgar Muttikas (18. juuli 1901 Viimsi mõis – 26. november 1978 Stockholm) oli eesti notar. Osales Vabadussõjas laiarööpmelisel soomusrongil nr. 2, õppis 1921–1925 Tartu Ülikoolis õigusteadust, lõpetas 1925. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Alates 1930. aastast notar Tallinnas. 1944. aastal põgenes Rootsi. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944 Elmar Anderson, Tõnis Kint. E. Muttikas in memoriam. Eesti Päevaleht, 9. detsember 1978, nr. 93, lk. 10.
Palikir

Palikir on linn Mikroneesias, 1989. aastast Mikroneesia Liiduriikide pealinn. Asub Pohnpei saarel. Elanike arv oli 2000. aastal 6444.
Ahhaia liit

Ahhaia liit oli Peloponnesose linnriikide liit. Ahhaia liit asutati 280 eKr ja oli koos Aitoolia Liiduga (asutatud umbes 370 eKr Kesk-Kreekas) poliitiline ja sõjaline vastasleer Makedoonia võimule. Ahhaia liit Peloponnesose põhjarannikul tugevnes järsult 251. aastal eKr, kui temaga ühines idapoolne naaberlinn Sikyon ja 249. aastal eKr liitus liiduga ka Kórinthosning 243 aastal eKr võeti Makedoonialt Akrokorintose. Liidu põhiseadus oli demo/timokraatlik (liidukodanikuõigus; laialdane autonoomia; ühine välispoliitika, täidesaatev võim ning strateegia; igal aastal valitav nauarh). Ahhaia liit oli oma suunitluselt Aitoolia liidust aristokraatlikum, toetades aristokraatlikke riigikordi mujalgi Kreekas. Sikyonlase Aratose (271–213 eKr) juhtimisel võitles Ahhaia liit edukalt Makedoonia vastu. Liit Spartaga muutus Sparta võimunõudluse tõttu vastastikuseks vaenuks ja vastuseis demokraatlikule arengule Spartas sundis teda Makedoonialt toetust otsima. Aratose järglane Philopoimen (253–183 eKr) püüdis Ahhaia liitu kindlustada, kuid see hakkas lahkhelide tõttu lagunema juba enne seda, kui roomlased võitsid 168 eKr Pydna juures Perseust. Tuhat peamist Rooma-vaenulikku valitsevasse kihti kuuluvat ahhailast (sealhulgas Polybios) viidi Itaaliasse. Sõjas Sparta vastu sai Ahhaia liit 146 eKr Spartat soosivalt Roomalt hävitavalt lüüa (purustati Korintos). See oli Kreeka poliitilise iseseisvuse lõpp. Ahhaia läks Rooma Macedonia provintsi haldusse (27 eKr sai ta omaette Achaia senatiprovintsiks).
Johannes VI (paavst)

Johannes VI (ladinapäraselt Ioannes VI) oli paavst 701–705. Ta oli 85. paavst. Johannes sündis arvatavasti Ephesoses ja oli kreeklane. Ta ordineeriti enne aastat 700 paavst Sergius I ajal diakoniks (kardinaldiakon). Johannes VI pühitseti paavstiks 30. oktoobril 701, kui Bütsantsi eksarh Theophylaktos oli teda tunnustanud. Bütsantsi üksused Itaalias ja Rooma elanikud tõusid üles eksarh Theophylaktose vastu, kes oli siirdunud Bütsantsi keisri korraldusel Rooma. Ülestõus puhkes, kuna Rooma elanikud kahtlustasid, et eksarh ei kohelnud paavsti hästi. Johannes VI lasi sulgeda Rooma väravad ja võttis eksarhi oma kaitse alla, päästes eksarhi elu. Seejärel saatis paavst Rooma läheduses laagrisse asunud ülestõusnute juurde preestreid, et pidada nendega läbirääkimisi.  Pikemalt artiklis Langobardid Aastal 702 tungis Benevento hertsog Gisulf I Kesk-Itaaliasse ja Johannes VI saatis tema laagrisse preestreid, kes maksid talle suure lunaraha, et vältida Rooma vallutamist. Aastal 703 tuli Rooma palverännakule Yorki endine piiskop Wilfrid, kes esitas paavstile apellatsiooni oma tagandamise osas. Johannes VI pidas Roomas 704 nelja kuu pikkuse sinodi, kus leiti, et Wilfridi vastu esitatud süüdistused pole põhjendatud. Paavst saatis Northumbria ja Mercia kuningatele kirja, milles ta kinnitas Berthwaldi Canterburi peapiiskopiks ning saatis talle palliumi. Ta andis korralduse, et Berhtwald korraldaks Wilfridi staatuse osas sinodi ja kui seal ei saavutata lahendust, tuleksid mõlemad osapooled Rooma, et asja selgitada. Johannes VI ajal sai diakoniks (kardinaldiakoniks) hilisem paavst Johannes VII. Ta ordineeris 15 piiskoppi, 9 preestrit ja 2 diakonit. Johannes VI suri 11. jaanuaril 705 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse. J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Liber Pontificalis. Artikkel Johannes VI kohta. (inglise keeles) Artikkel Johannes VI kohta. (inglise keeles) Johannes VI määratud kardinal. Johannes VI dokumendid.
Prantsusmaa ülemereterritooriumid

Prantsusmaa ülemereterritooriumid (France d'outre-mer) on Prantsusmaa territoriaalsed üksused, mis geograafiliselt asuvad emamaast kaugel. Prantsusmaa ülemeredepartemangud on: Guadeloupe (alates 1946) Martinique (alates 1946) Prantsuse Guajaana (alates 1946) Réunion (alates 1946) Mayotte (alates 2011) Prantsusmaale kuuluvad veel ka ülemereühendused (prantsuse keeles collectivités d'outre-mer, COM), mis moodustati Prantsusmaa põhiseaduse muutmisega 28. märtsil 2003. Prantsusmaa ülemereühendused alates 22. veebruarist 2007 on järgmised: Prantsuse Polüneesia Saint-Barthélemy Saint-Martin (Saint-Martini saare põhjaosa) Saint-Pierre ja Miquelon Wallis ja Futuna Saint-Martin ja Saint-Barthélemy kuulusid enne põhiseaduse muutmist Guadeloupe'i alla. Ainulaadne staatus on Uus-Kaledoonial, mis pole ülemereühendus, vaid korraldab täielikuks iseseisvumiseks rahvahääletuse 2014. ja 2019. aasta vahel. Prantsuse Lõuna- ja Antarktikaterritooriumid kuuluvad küll ka Prantsusmaale, aga kuna seal elab ainult umbes 140 inimest, siis seal eraldi omavalitsust ei valita. Koduleht
Saint-Martini saar

Saint-Martin on troopiline saar, mis asub Kariibi mere idaosas, umbes 300 kilomeetrit Puerto Ricost idas. 87 km² suurune saar on jagatud Prantsusmaa ja Madalmaade Kuningriigi vahel umbes pooleks ja on üks väiksema asustusega saari, mis on mitme riigi vahel jagatud. Saare lõunaosas on Madalmaade Kuningriigi maa Sint Maarten ja põhjaosas Prantsusmaale kuuluv Saint-Martini territoriaalühendus. Saare peamine lennujaam on Printsess Juliana rahvusvaheline lennujaam.
Karl Rähesoo

Karl Kristjan Rähesoo (5. juuni 1898 Pärnu – 12. veebruar 1972 Malmö) oli eesti farmatseut, Rohuteadlaste Koja direktor. Õppis Tartu Ülikoolis 1921–1925 rohuteadust (lõpetas cum laude), mag. pharm. 1925, dr. pharm. 1934. Korporatsiooni Fraternitas Liviensis vilistlane. Lipsoni apteegi juhataja Pärnus, Tervishoiuvalitsuse kontroll-laboratooriumi juhataja Tallinnas, Eesti apteekrite keskorganisatsiooni büroojuhataja, ajakirja Pharmacia toimetaja, keemiavabriku Aroom juhataja Tallinnas. 1940 apteegi omanik Pärnus (natsionaliseeriti samal aastal). 1944. aastal põgenes Rootsi. "Mõjuainete kõikuvusest valmistamisviisi tagajärjel "Rhei", "Frangulae" ja "Rhamni Purshiani" ekstraktides", 1927. Teavik Karl Rähesoo E-kataloogis ESTER Sissekanne Väliseesti isikuloolises andmebaasis (VEPER) (vaadatud 22.02.2015) Dr. K. Rähesoo in memoriam. Eesti Päevaleht, 23. veebruar 1972, nr 14, lk 3.
Saint-Martin (täpsustus)

Saint Martin on seotud mitmete koha- ja muude nimedega: Geograafia: Saint-Martini saar, mis asub Kariibi meres ja on jaotatud Hollandi ja Prantsusmaa vahel Saint-Martin Prantsusmaa osa saarest Sint-Maarten (Hollandi Antillid) Hollandi osa saarest Prantsusmaal: Saint-Martin (Gers), Saint-Martin (Meurthe-et-Moselle) Candes-Saint-Martin Saint-Martin (Morbihan) Saint-Martin (Hautes-Pyrénées) Saint-Martin (Pyrénées-Orientales) Saint-Martin (Bas-Rhin) Saint-Martin (Var) Saint-Martin-Vésubie Šveitsis: Saint-Martin (Fribourg) St. Martin (Grisons) Saint-Martin (Valais) Inglismaal ja -territooriumitel: St Martin (Guernsey) Saint Martin (Jersey) St Martin-in-Meneage, Cornwall, UK St Martin-by-Looe, Cornwall, UK USAs: St. Martin (Louisiana) St. Martin saar, Michigan St. Martin (Minnesota) St. Martin (Mississippi) St. Martin (Ohio) St. Martin's San Martín Sankt Martin St Martin-in-the-Fields
Eesti kirjakeele norm

Eesti kirjakeele norm on eesti keele õigekirjutuslike, grammatiliste ja sõnavaraliste normingute ja soovituste süsteem, mille ülesandeks on tagada ametliku keelekasutuse ühtlus ja selgus ning suunata avalikku keelekasutust. Eesti kirjakeele normi rakendamise kord, § 1 Normingud on kokkulepped ja reeglid, mille järgimist peetakse kirjakeele oskamise tunnuseks. Soovitused on nende andjate seisukohad, milline on hea keelekasutus ja millist keelendit võiks eelistada. Kui soovitusi ei järgita, siis ei ole eksitud kirjakeele normingute vastu ja näiteks kooliõpetuses ei saa seda lugeda veaks. Ka kõigil keelekasutajatel, sealhulgas keeletoimetajatel on igati õigus suhtuda soovitustesse reservatsioonidega. Eesti kirjakeele norm on määratud Eesti Keele Instituudi uusima õigekeelsussõnaraamatuga, Emakeele Seltsi keeletoimkonna otsustega ning keeletoimkonnas heaks kiidetud ortograafiareeglistiku, normatiivse käsiraamatu ja grammatikaga. Oskussõnavara osas täiendavad ja täpsustavad eesti kirjakeele normi terministandardid ja oskussõnastikud, mis on koostatud Eesti Terminoloogia Ühingus, Eesti Keele Instituudis või terminoloogiakomisjonides kooskõlastatult Eesti Keele Instituudiga. Eesti kirjakeele normi alal annab nõu Eesti Keele Instituut. Praegune kirjakeele normi alus on "Eesti õigekeelsussõnaraamat ÕS 2018", mis kehtib kirjakeele normi alusena kuni järgmise ÕSi ilmumiseni,. Eesti keele grammatika eesti kirjakeel normimine (keeleteadus) "EKI keelekool: kust vaadata kirjakeele normi?" Postimees 19.detsember 2020. https://www.riigiteataja.ee/akt/114062011003 (vaadatud 29.03.2013) Eesti keele käsiraamat Eesti õigekeelsussõnaraamat ÕS 2018 Emakeele Seltsi keeletoimkonna otsused Keelenõu korduvad küsimused Jan Kaus ja Aili Künstler, Repliik: Keelekalvinismist Sirbis, sirp.ee, 14. juuni 2012