laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
DVD Forum

DVD Forum on rahvusvaheline organisatsioon, mis aitab standardeid luua, nt optiliste andmekandjatele, sealhulgas ka DVD omi. DVD Forum loodi 1995. aastal nimega DVD Consortium. Praegune nimekuju võeti kasutusele 1997. aastal. Organisatsiooni peakorter asub Tokios. DVD Forumi asutas 10 ettevõtet (ja 220 eraisikut): Hitachi, Ltd. Matsushita Electric Industrial Co. Ltd. Mitsubishi Electric Corporation Pioneer Electronic Corporation Royal Philips Electronics N.V. Sony Corporation Thomson Time Warner Inc. Toshiba Corporation Victor Company of Japan, Ltd. (JVC) Praegu kuulub DVD Forumisse 94 firmat: Action Asia Limited Aisin AW Co., Ltd. Alco Electronics Limited Almedio Inc. ArcSoft, Inc. Avid Development GmbH Broadcom Corporation China Electronics Technology Group Corporation No.3 Research Institute Clarion Co.,Ltd. CMC Magnetics Corporation Corel Corporation Crest Digital CyberLink Corp. D&M Holdings, Inc. Daikin Industries, Ltd. Dolby Laboratories Inc. DPHI, INC DTS, Inc. Eclipse Data Technologies Expert Magnetics Corp. Fujitsu Ten Limited Funai Electric Co., Ltd. GEAR Software, Inc. Gigastorage Corporation Hangzhou Silan Microelectronics Co., Ltd. Harman International Hitachi, Ltd. Homenema Technology Incorporation IBM Corporation IMAGICA Corp. Imation Corporation Industrial Technology Research Institute (ITRI) Info Source Multi Media Ltd. Intel Corporation JVC KENWOOD Holdings, Inc. Lead Data Inc. Lenovo Group Ltd. LG Electronics Inc. Lite-On It Corp. MediaTek Inc. Memory-Tech Corporation Meridian Audio Limited Microsoft Corporation Mitsubishi Chemical Corporation Mitsubishi Electric Corporation Moser Baer India Limited NBC Universal, Inc. NEC Corporation Nero AG NHK MEDIA TECHNOLOGY CO. LTD NTT Electronics Corporation NVIDIA Corporation OPT Corporation Optical Memory National Engineering Research Center, China Optodisc Technology Corporation Orion Electric Co., Ltd. Panasonic Corporation Paramount Pictures Corporation Pioneer Corporation Pixela Corporation Pony Canyon Enterprise Inc. Prodisc Technology Inc. Pulstec Industrial Co., Ltd. Quanta Storage Inc. Realtek Semiconductor Corp. Renesas Electronics Corporation Ritek Corporation Rovi Corporation Royal Philips Electronics Samsung Electronics Co., Ltd. Seiko Epson Corporation Sharp Corporation ShinShin Co., Ltd. Sigma Designs, Inc. Sony Corporation Starlight Video Limited Sunext Technology Co., Ltd. Taiyo Yuden Co., Ltd Tatung Co. TDK Corporation TEAC Corporation Technicolor THX LTD Toshiba Corporation TOYO Recording Co., LTD. Twentieth Century Fox Film Corporation U-Tech Media Corporation Videon Central Inc. VISIONARE Corporation Walt Disney Pictures and Television Warner Bros. Entertainment Inc. Warner Elektra Atlantic Corp. Yamaha Corporation ZORAN Corporation Optiline andmekandja DVD DVD Forumi liikmete nimekiri, Uuendatud 2010-10-12 DVD Forumi veebileht (inglise keeles)
2010. aasta Eesti Popmuusika Aastaauhinnad

2010. aasta Eesti Popmuusika Aastaauhinnad (Kuldne Plaat 2010) oli 11. auhinnatseremoonia, kus Eesti Autorite Ühing, Eesti Esitajate Liit ja NCB Eesti jagasid iga-aastasi Eesti popmuusika aastaauhindu. Kuldsed Plaadid said need Eesti muusikud, kelle loomingut on 2009. aasta jooksul enam müüdud, raadios mängitud või internetist legaalselt allalaaditud. Üritus toimus 6. aprillil 2010 Eesti Vabaõhumuuseumis Kolu kõrtsis. Auhinnad andis üle Eesti Koolimiss 2010 – Tallinna Inglise Kolledži õpilane Helen Savason. Kolu kõrtsi kogunenud külalistele pakuti sooja rukkileiba munavõiga, suitsuräimekaraskit, täidetud mune ja ühepajatoitu (sealiha köögiviljadega). Joogiks pakuti köömneteed. Aasta album – "Tulemine" (Jaan Tätte) Aasta ansambel – Jäääär Aasta uustulnuk – Evelin Pang Aasta meesartist – Toomas Anni Aasta naisartist – Kihnu Virve Aasta esitaja – Vaiko Eplik Aasta autor – Sven Lõhmus Aasta raadiohitt – "Sellel ööl" (Violina ja Lenna Kuurmaa) Aasta plaadifirma – Eesti Artistide Agentuur Panus Eesti popmuusikasse – Heidy Tamme Festivali Viru Folk eriauhind – folkmuusika populariseerimise eest – Kihnu Virve pereansambel Eesti Koolimissi eriauhind – aasta ilusaim artist – Ott Lepland Music Online'i eriauhind – aasta edukaim artist internetikeskkonnas – Urban Symphony Nokia Eesti eriauhind – parimale digitaalse muusika turustajale Eestis – Music Online Nataly Koppel. Kuldne Plaat: Kihnu Virve ja Toomas Anni on aasta müüduimad lauljad! Õhtuleht, 06. aprill 2010 Tõnu Lilleorg. Eplik lasi Kuldse Plaadi tseremoonialt kiirelt jalga. 06. aprill 2010 Eesti Koolimiss 2010 on Helen Savason miss.ee, vaadatud 21. juuli 2013 Eesti Koolimiss (Koolimiss). Twitter Kuldne Plaat 2010. Eesti Popmuusika Aastaauhinnad Inga-Gretel Linkgreim. Kihnu Virve müüs eelmisel aastal kõige rohkem plaate. ERR, 06. aprill 2010 Urmas Vahe. Heidy Tammel võttis kuldplaat pisarad silmi. Õhtuleht, 07. aprill 2010 Kuldne Plaat 2010. Eesti Popmuusika Aastaauhinnad Kuldne Plaat 2010. foorum Rada7 Kuldne plaat 2010. Delfi Kuldne Plaat 2010. Elu24
Georg Pelisaar

Georg Pelisaar (sündinud 7. detsembril 1958 Selisel) on Eesti ajakirjanik ja poliitik. Ta on lõpetanud Puurmani Keskkooli 1977. aastal ja Tartu Riikliku Ülikooli 1982. aastal ajakirjanduse erialal. Ta on töötanud Eesti Raadio erikorrespondendina, Põlva Raadio peatoimetajana, AS Kaguraadio juhatuse esimehena ja Tallinna linnavolikogu pressiesindajana. Ta on Eesti Televisiooni saatesarja "Maahommik" algataja[viide?] ja autor. Pelisaar oli Tallinna Televisiooni nõukogu juht. Aastatel 1989–1993 oli ta Põlva maakonna volikogu liige. Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Kongressi liige. Alates 1991. aastast kuulub ta Eesti Keskerakonda. Pelisaar on olnud Põlva Linnavolikogu liige 1999–2006 ja esimees 2002–2006. Ta oli IX Riigikogu liige 1999–2003. 28. augustil 2006 sai ta juulis surnud Robert Lepiksoni asendusliikmena X Riigikogu liikmeks. Alates juulist 2009 oli ta XI Riigikogu liige Vilja Savisaare asendusliikmena. Ta kandideeris ka 2011. aasta Riigikogu valimistel, sai 509 häält, kuid valituks ei osutunud. 11. mail 2011 valiti ta Põlva linnapeaks. 2013. aastast on ta Põlva vallavanem. 20. augustil 2002 pidas politsei Pelisaare kinni Tallinna–Tartu maantee 180. kilomeetril, kus tema juhitud sõiduk oli sõitnud lubatust suurema kiirusega. Lisaks tuvastati tal alkoholijoove üle 0,5 promilli. Tallinna Televisiooni nõukogu juhiks sai Georg Pelisaar, ERR, 30.10.2009 Vilja Savisaare asendusliikmeks riigikogus saab Georg Pelisaar, Postimees, 13.07.2009 Riigikogulane Georg Pelisaar: “Olen süüdi!”, Õhtuleht, 22.08.2002 Georg Pelisaar andis riigikogu ees ametivande[kõdulink], 28. august 2006
Magister Wigbold

Magister Wigbold (umbes 1365 – tõenäoliselt 1401) oli saksa mereröövlite ehk vitaalivendade üks juhtidest. Wigboldi hüüdnimi tulenes kahest alamsaksakeelsest sõnast: wig ehk tüli ja bold ehk vapper. Tema tegelik nimi on teadmata. Ka tema elukäigust enne mereröövliks saamist pole teada midagi kindlat. Väidetavalt oli ta enne seda kloostris, kus ta õppis kirjatarkust ja teisi oskusi, mistõttu teda hiljem hüüti ka "seitsme kunsti magistriks". Samuti olevat Wigbold õppinud Oxfordi ülikoolis. Erinevalt vitaalivendade teistest juhtidest, Klaus Störtebekerist ja Gödeke Michelsist, oli Wigbold üpris lühike, nõrga kehaehitusega ega võtnud võitlustest isiklikult osa. Seevastu olid tema kavandatud erinevad plaanid ja läbirääkimised vastastega, millega vitaalivennad Lääne- ja Põhjamerel suurt edu saavutasid. Pärast pikaajalist vitaalivendade võimutsemist Lääne- ja Põhjamerel suutis Hansa Liit nad 15. sajandi alguses hävitada. 1401. aastal tabati ja hukati Störtebeker, järgmisel aastal ka Gödeke Michels ning magister Wigbold, kes nagu Störtebekergi Hamburgi juures Grasbrooki saarel hukati. Ilukirjanduses on magister Wigboldi tavaliselt kujutatud kõrvaltegelasena, kuna põhitähelepanu on suunatud Klaus Störtebekerile. 2010. aastal ilmunud Indrek Hargla romaanis "Apteeker Melchior ja Oleviste mõistatus" esineb Wigbold aga ilmikvennast dominiiklase, vend Wunbaldusena, kes ajaloolisest Wigboldist mõneti erineb: ta on pikka kasvu, tal on kümneid võitlustest saadud haavaarme ning tal on õnnestunud 1402. aastal hukkamisest pääseda, mistõttu ta leiab oma otsa alles 1409. aastal Tallinnas. Matthias Blazek: Seeräuberei, Mord und Sühne – Eine 700-jährige Geschichte der Todesstrafe in Hamburg 1292–1949. ibidem, Stuttgart 2012, ISBN 978-3-8382-0457-4. Thomas Einfeldt: Störtebekers Kinder. Ravensburger Buchverlag, Ravensburg 2002, ISBN 3-473-58200-X. Gustav Schalk: Klaus Störtebeker. Ueberreuter, Wien 2002, ISBN 3-8000-2876-X.
Kiudained

Kiudained on kiududena esinevad ained. Kiudained jaotatakse looduslikeks kiudaineteks (esinevad looduses, näiteks vill) ja keemilisteks kiudaineteks (saadakse looduslikke polümeere, nt tselluloosi keemiliselt muundades või siis sünteesitakse keemiliselt polümeeridest või muudest lähteainetest). Kiudaineid kasutatakse peamiselt paberi- ja tekstiilitööstuses. Kiud Looduslikud kiudained Keemilised kiudained Tekstiil Kiudained (toit)
Fataḩ

Fataḩ (araabia keeles فتح‎) on konservatiivne Palestiina partei, Palestiina Vabastusorganisatsiooni suurim fraktsioon, Sotsialistliku Internatsionaali vaatlejaliige. Organisatsiooni 1964. aastast pärinev põhikirjalised eesmärgid on Palestiina täielik vabastamine, iseseisva demokraatliku Palestiina riigi loomine pealinnaga Jeruusalemmas, sionismi majandusliku, poliitilise, sõjalise ja kultuurilise eksistentsi lõpetamine. Algselt kasutas organisatsioon oma eesmärkide saavutamiseks muuhulgas terrorismi. 1993. aasta Oslo rahuprotsessi käigus tunnustas Yāsir ‘Arafāti poolt juhitud Fataḩ Iisraeli olemasolu ja loobus terrorismi kasutamisest.
Otto Christoph Heinrich Girgensohn

Otto Christoph Heinrich Girgensohn (12. detsember/24. detsember 1796 Jaunpiebalga – 23. november/5. detsember 1869 Tallinn) oli Läti ja Eesti vaimulik ning teoloog. Girgensohn õppis Cēsise kreiskoolis, aastatel 1811–1812 Viiburi gümnaasiumis ja Tartu gümnaasiumis aastatel 1813–1814. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1814–1816 ja 1818–1819. Väitles aastal 1835 Königsbergi ülikoolis filosoofiadoktoriks. Sai aastal 1869 Tartu ülikooli teol. dr. honoris causa, kuid suri vahetult enne promoveerumist. Ordineeriti 30. novembril 1819 õpetajaks. Oli aastatel 1819–1834 Apekalnsi koguduse õpetaja. Aastatel 1835–1847 oli ta Alūksne ja Zeltiņi koguduse õpetaja ja aastatel 1834–1836 Valga praostkonna abipraost; aastatel 1835–1847 oli ta Valga praostkonna praost ja aastatel 1840–1847 veel Liivimaa konsistooriumi assessor. Aastatel 1847–1869 oli ta (kutsuti 24. detsembril 1846/5. jaanuaril 1847, introdutseeriti 29. juunil/11. juulil 1847) Tallinna Oleviste koguduse ülemõpetaja ja aastatel 1849–1869 (sai ametisse 12. juunil/24. juunil 1849) Tallinna konsistoriaalringkonna superintendent. Girgensohn oli Läti Kirjanduse Ühingu üks asutajaid Riias, samuti oli ta Kopenhaageni Põhjamaade Muinsusseltsi liige. Ta oli tegev 1855. aastal ilmunud Tallinna saksa lauluraamatu koostamisel, kuulus mitmete Tallinna laste ja vaeste varjupaikade juhatustesse, oli Venemaa koguduste abikassa Tallinna osakonna juhatuse liige ja Tallinna kirikliku vaestehoolekande eestseisja. Tema isa Christian Reinhold Girgensohn oli Jaunpiebalga koguduse õpetaja, vend Theodor Leonhard Girgensohn oli Bikernieki koguduse õpetaja, teine vend Wilhelm Johann Friedrich Girgensohn oli Mazsalaca ja Matīši koguduste õpetaja, vennapoeg Wilhelm Reinhold Heinrich Girgensohn oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja, poeg Reinhold Ernst Leonhard Girgensohn oli Tallinna Oleviste koguduse ülemõpetaja, vennapoeg Reinhold Carl Girgensohn oli Kroonlinna läti koguduse õpetaja ning hiljem Sigulda koguduse õpetaja, väimees Alexander Johann Krause oli Rannu Püha Martini koguduse õpetaja. Tartu Ülikooli audoktorid ja auliikmed 1803–1997. Tartu Ülikooli kirjastus, 1997. Saaga TLA.236.1.32:2 Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Kõrvukfaasan

Kõrvukfaasan (Crossoptilon) on kanaliste seltsi faasanlaste sugukonda kuuluv lindude perekond. Kõrvukfaasanid on monogaamsed ning moodustavad eluaegsed paarid. Perekonnas on neli liiki: Crossoptilon auritum (sini-kõrvukfaasan) Crossoptilon crossoptilon (valge-kõrvukfaasan Crossoptilon harmani (hall-kõrvukfaasan) Crossoptilon mantchuricum (pruun-kõrvukfaasan)
Tim Burton

Tim Burton (sündinud 25. augustil 1958 Burbankis California osariigis) on Ameerika Ühendriikide filmilavastaja, produtsent ja stsenarist. Burton on tuntud veidra huumori kasutamise poolest oma lavastustes. Neis on palju nalju popkultuuri kohta ja selle lahtimõtestamist. Filmide tegevus toimub fantaasiamaailmas, kus tavainimesed on lähendatud mõttekujutuslikele tegelastele, keda kujutatakse meeldivate või traagiliste kõrvalseisjatena ning kellele lavastaja kaasa elab. Burton on paljudes filmides teinud koostööd näitleja Johnny Deppi ja helilooja Danny Elfmaniga. 2007. aastal pälvis ta Veneetsia filmifestivalil elutöö eest Kuldlõvi . "Doctor of Doom" (1979) "Vincent" (1980) "Luau" (1982) "Frankenweenie" (lühimängufilm; 1984) "Pee-wee's Big Adventure" (1985) "Mardikamahl" ("Beetlejuice"; 1988) "Batman" (The Batman; 1989) "Edward Käärkäsi" (Edward Scissorhands; 1990) "Batmani tagasitulek" (Batman Returns; 1992) "Ed Wood" (1994) "Marss ründab!" (Mars Attacks!; 1996) "Legend peata ratsanikust" (Sleepy Hollow; 1999) "Ahvide planeet" (Planet of the Apes; 2001) "Suur kala" (Big Fish; 2003) "Charlie ja šokolaadivabrik" (Charlie and the Chocolate Factory; 2005) "Laibast pruut" (Corpse Bride; 2005) "Sweeney Todd: Fleet Streeti deemonlik habemeajaja" (Sweeney Todd: The Damon Barber of Fleet Street; 2007) "Frankenweenie" (uus versioon; 2009) "Alice Imedemaal" (Alice in Wonderland; 2010) "Vips ja Sulli" (The Fox and the Hound; tiitritest puudub; 1981) "Tron" (tiitritest puudub; 1982) "Mõõk kivis" (The Black Cauldron; tiitritest puudub; 1985) "Jõulueelne õuduslugu" (The Nightmare Before Christmas; 1993) "Cabin Boy" (1994) "Batman igaveseks" (Batman Forever; 1995) "James ja hiigelvirsik (James and the Giant Peach; 1996) "Laibast pruut" (Corpse Bride; 2005) "9" (2008) "Ripley's Believe It or Not" (2009) "The Muppet Movie" (1979) "Singles" (1992) "Hoffa" (1992) "Hansel and Gretel" (1982) "Faerie Tale Theatre – Aladdin and His Wonderful Lamp" (1986) "Alfred Hitchcock Presents – The Jar" (1986) "Family Dog" (tegevprodutsent, mõnede karakterite disain; 1993) "Lost in Oz" (tegevprodutsent; valmimata) "Bones" (ansamblile The Killers; 2006) 2003. aastal sündis Burtonil näitleja Helena Bonham Carteriga poeg Billy Ray ja 2007. aastal tütar. http://www.labiennale.org/en/cinema/history/awards3.html "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 348 Ametlik koduleht Tim Burton andmekogus IMDb (inglise) Tim Burton andmekogus Filmiveeb
AVR

AVR on Automaatne võimenduse reguleerimine Atmel AVR Välisluureakadeemia
Fujinomiya

Fujinomiya on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Asub Fuji mäe jalamil. 2010 liideti Fujinomiyaga Shibakawa linn. Fujinomiya koduleht
Heinrich Basedow

Heinrich Basedow (Kuramaa piiskopina Heinrich II; umbes 1460 – 1523) oli Kuramaa piiskop aastatel 1501–1523. Heinrich Basedow pärines Lübecki raeperekonnast, ta sündis tõenäoliselt aastate 1455 ja 1460 vahel. 1499. aastal on teda mainitud Lübecki ja Tartu toomhärrana, selleks ajaks oli ta ka Saksa ordu liige (preestervend); viimaseks sai ta Roomas. 1501. aasta 12. veebruaril kinnitas paavst Basedowi Kuramaa piiskopiks, viimast korda mainiti teda selles ametis 1523. aasta 23. veebruaril. Sama aasta juunis andis Saksa ordu kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern teada, et Basedow pole enam Kuramaa piiskop ja valida tuleks uus, tõenäoliselt oli piiskop selleks ajaks surnud. Basedowi tegevusest Kuramaa piiskopina pole teada kuigi palju. 1518. aastal valis Tartu toomkapiitel ta Christian Bomhoweri järglasena Tartu piiskopiks, kuid paavst määras ametisse oma soosiku Johann Blankenfeldi. Järgmisest aastast on teateid, et Basedow oli tülis kõrgmeister Albrechtiga. 1520. aastal anti aga Basedowile, nagu ka teistele Liivimaa piiskoppidele, Saksa-Rooma riigivürsti regaalid. Teade selle kohta pole aga Basedowi-aegne, vaid seda on mainitud tema järglase Hermann Ronnebergiga seoses. Leonid Arbusow vanem. Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert.
Jaan Piiskar

Jaan Piiskar (11. veebruar 1883 Vastemõisa vald, Viljandimaa – 19. detsember 1941 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik ja haridustegelane. Piiskar oli Eesti Vabariigi vasakpoolsemaid haridusministreid, pedagoogilises tegevuses aga suhteliselt rahumeelne, pooldades emakeelset kooli, eksperimentaalpedagoogikat ning edendades kutseharidust. Jaan Piiskar õppis 1897–1900 Suure-Jaani kihelkonnakoolis ning lõpetas 1901 Sindi ministeeriumikooli pedagoogikaklassi. 1904. aastal omandas Pärnu gümnaasiumi juures algkooliõpetaja ja 1907 samas koduõpetaja kutse. Aastatel 1901–1905 ja 1908–1909 töötas Piiskar Võru linnakooli õpetajana. Pärast seda oli ta Pärnu Eesti Kooliseltsi progümnaasiumi õpetaja (vaheaegadega 1909–1919) ja üks Pärnu kaubanduskooli asutajaid ning õpetajaid (1913–1918). Ta oli Asutava Kogu ja I–V Riigikogu liige (1919–1937). Seejuures oli Piiskar kolmel korral Riigikogu II abisekretär (27. november 1924 – 22. juuni 1926, 22. juuni 1926 – 14. juuni 1929 ja 2. juuli 1929 – 13. märts 1930) ning Eesti Vabariigi haridusminister Konstantin Pätsi kolmandas valitsuses (1931–1932) 1933. aastal karistati Karl Asti ja Jaan Piiskarit joobnud olekus rahurikkumise pärast 5-kroonise rahatrahvi või 2-päevase arestiga. 1938.aastast Tallinna Pandimaja abijuhataja. NKVD arreteeris ta Tallinnas. Saadeti vangilaagrisse. Surmaotsus, suri eeluurimisel. Eesti Sotsialistide-revolutsionääride Partei liige (Asutava Kogu ajal) Iseseisva Sotsialistliku Tööliste Partei liige (I ja II Riigikogu ajal). Iseseisvad sotsialistid oli vasakpoolseim legaalne erakond Eestis, mis alates 1922. aastast muutus Eestimaa Kommunistliku Partei käsualuseks. Piiskar kuulus erakonna paremasse tiiba, mis ühines 1925. aastal Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Parteiga. Ühinenud erakond kandis nimetust Eesti Sotsialistlik Tööliste Partei. Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei liige (III–V Riigikogu ajal) Pärnumaa Õpetajate Liidu esimees (1917) Pärnu linnavolikogu liige (1917–1919) ajalehe Võitleja väljaandja ja vastutav toimetaja (1918) Eesti Õpetajate Liidu juhatuse liige (1919–1921; 1924–1934) ajalehe Töö ja Võitlus vastutav toimetaja (1920). Vasakradikaalse suunitluse tõttu ajalehe ilmumine keelustati. Tallinna linnavolikogu liige (alates 1923. aastast) Riigi- ja Omavalitsusteenijate Keskliidu esimees (1926–1927) Eesti Haridusliidu juhatuse liige (1926–1930; 1938–1940) Eestimaa Töölisühingute Keskliidu juhatuse esimees (1927–1931) ajakirja Tööliste Hääl vastutav toimetaja (1928–1930) Ast ja Piiskar "Laboratooriumis". Rahvaleht, 4. mai 1933, nr. 52, lk. 3. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. detsember 2014. Vaadatud 16. detsembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Jaan Piiskar Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Võitlused Leegionis

"Võitlused Leegionis" on Ats Surva lavastatud amatöörfilm, mis kujutab sündmusi Teisest maailmasõjast. Filmiti 2007. aasta märtsis ja septembris, siis 2008. aasta augustis ja septembris ning viimane osa filmiti juunis 2009. Kogu materjal on üles võetud üheksa päevaga. Filmis näitlevad Mikk Puustusmaa, Rauno Mertsin, Martin Vals, Meelis Pruks, Olav Surva, Janno Surva, Ats Surva, Marko Kelder, Maario Kullam, Wolfgang Lang, Ardo Mertsin, Andre Leppik, Priit Kirotar ja Jaan Rõõmus. Filmi tegevus leiab aset Teise maailmasõja ajal. Sõjakeeris on maad kõvasti materdanud. Terve oma elu vabas Eestis elanud noortel polnud nüüd muud võimalust kui võidelda. Näinud kord punaterrorit rüüstamas kodu ja tegemas ülekohut omadele, otsustas peategelane Mart samuti Eesti leegioniga ühineda. Leidus palju ka neid, kes otsustasid end metsas varjata ja võidelda. Ühel järjekordsel sõjasaagi kogumisel leiavad metsavennad lahingutandrilt ootamatu ellujääja. Mart otsustatakse päästa ning nad ravivad teda linna lähedal, maja pööningul. Ühtäkki hakkab peategelane oma läbielatud lahingutest rääkima ühele metsavennale, kes otsustab need lood oma märkmikusse üles kirjutada. Mööduvad mõned päevad ning Mart kosubki, ta on väga tänulik päästjatele. Lõpuks huvituvad ka teised kaaslased tema läbielamistest sõjas. Samal ajal Saksa väed taanduvad Eestist ning punased on taas maad üle võtmas. Võidelnud leegionär otsustab ühineda vastupanuvõitlejatega. Võitlused leegionis andmebaasis IMDb (inglise keeles) Filmi koduleht Vaata filmi (Youtube)
Gagra

Gagra on kuurortlinn Musta mere rannikul Gruusia loodeosas Abhaasias, Gagra rajooni keskus. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Gagra elanikest abhaase 52,8%, armeenlasi 19,5%, venelasi 19,0%, grusiine 2,7%, ukrainlasi 1,8% ja kreeklasi 1,0%. http://www.ethno-kavkaz.narod.ru/gagra11.html  Gagra – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis mygagra.ru
Tanel Laisaar

Tanel Laisaar (sündinud 30. augustil 1969) on eesti arst, torakaalkirurg. Ta töötab Tartu Ülikooli Kliinikumi Kopsukliinikus. 7. oktoobril 2010 tehti Tartu Ülikooli Kliinikumis Tanel Laisaare juhtimisel Eesti esimene kopsusiirdamine. 2010 Postimehe aasta inimene 2012 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk 2012. aastal valiti Tanel Laisaar ja Marget Savisaar "kui suurepärane meeskond, kes on kopsusiirdamiste abil andnud patsientidele uue hingamise nii otseses kui ka ülekantud tähenduses" kolme tartlase hulka, kelle jalajäljed lisati Tartu Teerajajate alleele. 2019 Tartu Ülikooli aumärk "President Ilves annab teenetemärgi taas 99 inimesele" postimees.ee, 1. veebruar 2012 " Teerajajate alleele lisandub kolm jalapaari" Postimees, 03.10.2012 "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. Tanel Laisaar Eesti Teadusinfosüsteemis Dr Laisaar: valmisolek rohkemateks siirdamisteks on olemas, intervjuu Tartu Ülikooli Kliinikumi lehel
Erik Lillo

Erik Lillo (sündinud 29. juunil 1944 Rakveres) on eesti spordiajakirjanik. Erik Lillo lõpetas 1962. aastal Keila Keskkooli. Seejärel õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis kehakultuuri, kuid ülikool jäi lõpetamata. 1977. aastal asus ta tööle spordikommentaatorina Eesti Raadios. Ta tegi üle 30 aasta reportaaže olümpiamängudelt ja teistelt suurvõistlustelt. Vahendanud toimuvat 16 olümpiamängudelt, neist ise käis kohal 11-l. Suvel 2010 pärast kergejõustiku EM-i lahkus ta Eesti Raadiost, et pensionile jääda, kuid sügisel asus tööle reporterina telekanalis TV6. Kuldmikrofon 2010 http://tv.ohtuleht.ee/artikkel/400323[alaline kõdulink] Erik Lillo: Raadiokuulaja on kuningas Maaleht, 4. august 2005 Lill ja Lillo – kolleegid või konkurendid? Maaleht, 2. aprill 2009 Bassihäälne raadiolegend saadeti pensionile Õhtuleht, 5. august 2010 Biograafia ESBL-is