laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mētaka mõis

Mētaka mõis (saksa keeles Metakshof, läti keeles Mētakas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Liepupe kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda Liepupe valla Mētagmuiža küla maadele. Mõisa algne nimekuju oli Sossenberg. Zygmunt III Waza läänistas selle aastal 1592 Johann Tiesenhausenile. See suri aga pärijateta ja nii võttis mõisa üle tema ema, sündinud Vietinghoff. Mõisa soovisid endale ka tema õde, kes oli abielus Reinhold Hörlingiga, ja nende tütar Anna, kes oli abielus Abraham Jacksoniga. Mõis kujunes Vecmuiža mõisa kõrvalmõisaks ja aastal 1630 moodustati selle territooriumil Baizeemi ja Mētaka külade juurde karjamõisad, kuigi pärandivaidlus lõppes ametlikult alles kaks aastat hiljem, kui Mētaka omanikuks said ametlikult Vecmuiža Vietinghoffid. Aastal 1733 ostsid mõisa Aderkased. Aastal 1852 sai mõisa omanikuks paruness Luise Friederike Dorothea von Mengden. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Baizeemi ja Vecmuiža mõisaga 6 ja 1/4 adramaad, neile allus 251 mees- ning 277 naishinge.. Aastal 1757 oli neil adramaid 6 ja 1/4, aastal 1734 aga 5 ja 1/2. Aastal 1688 oli mõisade suurus 13 ja 3/4 adramaad, aastal 1641 aga kaheksa adramaad. Aastal 1832 oli mõisadel adramaid 8 ja 1/3, aastal 1881 aga 4 ja 78/80, lisaks 9 ja 34/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 154-155 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 176. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 247. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 151 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 171. Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 42.
Kihelkonna rahvamaja

Kihelkonna rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Kihelkonna asulas. Rahvamaja juhataja on Anneli Teppo-Toost. https://web.archive.org/web/20171206214916/http://www.kihelkonna.ee/kihelkonna-rahvamaja (vaadatud 06.12.2017) Rahvamajast Kihelkonna valla kodulehel
Laimjala rahvamaja

Laimjala rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Laimjala külas. Rahvamaja õnnistati 29. oktoobril 1933. Maja oli ümber ehitatud endisest mõisatallist. Laimjala rahvamaja kultuurikorraldaja on Brenda Holt.. https://web.archive.org/web/20171206215434/http://www.laimjala.ee/kult/index.php (vaadatud 06.12.2017) Rahvamajast Laimjala valla kodulehel
Piiri rahvamaja

Piiri rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Muhu vallas Piiri külas. Rahvamaja juhataja on Anneli Tamm. https://web.archive.org/web/20171206220208/http://www.saareline.ee/moodul.php?moodul=CMS&Komponent=Lehed&id=83&sm_id=252 (vaadatud 06.12.2017)
Iduse mõis

Iduse mõis (saksa keeles Idwen, läti keeles Idus muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Sēļi vallas Iduse külas. Aastal 1816 oli sel Ruhja kihelkonnas Bahlingmuische kõrvalmõis, hilisem Bahlenhofi kõrts. Algselt kuulusid selle mõisa maad Ruhja ordulinnusele. Aastal 1625 eraldati need Jasper Matson Krusele kuuluvaks mõisaks. Reduktsiooni ajal sai sellest riigimõis. Aastal 1762 eraldati sealne mõis Numersitele tingimusel, et teatav osa sellest jääb riigimõisaks ja sealt saadav tulu kuulub kroonile. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 10 ja 5/8 adramaad, millest kümme adramaad oli mõisa pärusvaldus, ülejäänud osa kuulus ametlikult aga riigile. Sellele allus 404 mees- ning 453 naishinge. Samasugune oli olukord aastal 1757. Aastal 1734 oli mõisal adramaid 3 ja 1/4, aastal 1688 aga 4 ja 1/4. Aastal 1641 oli mõisa suurus 1 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisa pärusvaldusel adramaid 10 ja 3/20, riigi osas oli adramaid 12/20. Aastal 1881 oli adramaid 5 ja 56/80, lisaks veel 14 ja 19/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus. Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: Peterhof ja Friedberg. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 136 Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 244. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 134 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 213. Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 71.
Jaunate mõis

Jaunate mõis (saksa keeles Neu-Ottenhof, läti keeles Jaunates muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Skaņkalne vallas Jaunates. Jaunate mõis oli algselt riigimõis, see eraldati enne 1744. aastat Vecate mõisast. Keiser Paul I doneeris selle jalaväekindral Johann von Germanni (u 1740−1801) valdusse. Tema järglastel tekkisid isa päranduse jagamisel lahkhelid; viimaks ostis poeg kaardiväekapten (hiljem kindralmajor) Alexander Johann Karl von Germann (1793−pärast 1829) mõisa teistelt pärijatelt välja. Aastal 1832 pärisid selle Alexanderi õed Charlotte Eleonore Luise Oubril (1791−1875), Marie Jessakova (1799−1866) ja Elisabeth von Richter (1786−1845). Hiljem muutus mõis Charlotte ainuomandiks, kuni ta müüs mõisa 1862. aastal 82 000 rubla eest oma tütrele vabaproua Marie von Budbergile (sündinud Oubril) (1819−1913). Viimane omanik oli aastatel 1901−1920 Bruno Arved Daulberg (1864−?). Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 11 ja 7/8 adramaad, sellele allus 379 mees- ning 390 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 11 ja 7/8, aastal 1734 aga 8 ja 5/8. Aastal 1688 oli mõisa suurus koos Vecate mõisaga 19 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 11 ja 12/20, aastal 1881 aga 5 ja 68/80, lisaks 11 ja 47/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Maareformi ajal kuulus mõisale 61 majapidamist ja 1220 hektarit maad. Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Puhle. Vecate mõis Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister, lk. 138. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 219. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 244. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 134 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 213. Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2002. ISBN 9984-00-412-0. 381 lk.
Pantene mõis

Pantene mõis (saksa keeles Panten, varem Schellenhof, läti keeles Pantenes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Sēļi vallas Pantenes. See mõis kuulus Poola aja alguses Wiegant Scharenbergi lesele. 1585. aastal andis kuningas Stefan Batory selle Balthasar Schnellile. 1630. aastal kinkis kuningas Gustav II Adolf mõisa major Wilhelm Loewisele. Löwis of Menarite valdusse jäi mõis aastani 1920. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/4 adramaad, sellele allus 127 mees- ja 147 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 4 ja 3/4. Aastal 1734 oli mõisal adramaid 3 ja 1/4, aastal 1688 aga 4 ja 1/2. Aastal 1641 oli mõisa suurus 3 ja 1/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 13/20, aastal 1881 aga 2 ja 74/80, lisaks veel 4 ja 77/80 mõisale kuuluvate talude koosseisus. 1816. aastal kuulus mõisale üks karjamõis: Klahwe. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 136-137 Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 244. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 134 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 213.
Skulberģi mõis

Skulberģi mõis (saksa keeles Kolberg, läti keeles Skulberģu muiža) oli riigimõis Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Skaņkalne vallas Skaņkalnes. Mõis kujunes ühe adramaa suurest maatükist, mille aastal 1487 omandas Heinrich Kolberg. Aastaks 1590 oli see kujunenud Väike-Salatsi omanike apartemendiks ehk omanike esinduselumaja asukohaks. Sel aastal ostis selle Ruhja pastori Jürgen Lewnhuseni lesk, sündinud Anna Senger. Mõis kuulus aastal 1678 Krister Hornile. Reduktsiooni ajal sai sellest riigimõis. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/2 adramaad, sellele allus 262 mees- ning 300 naishinge. Aastal 1757 kuulus mõisale 4 ja 1/4 adramaad maad. Aastal 1734 oli mõisal adramaid 3 ja 1/4, aastal 1688 aga 4 ja 1/4. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 9 ja 14/20, aastal 1881 aga 7 ja 14/80 adramaad maad mõisale kuuluvate talude valduses. Maareformi ajal kuulus mõisale 51 majapidamist ja 865 hektarit maad. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 220. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 244. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 134 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 213. Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2002. ISBN 9984-00-412-0. 381 lk.
Košķele mõis

Košķele mõis (saksa keeles Osthof, varem Ostrominsky, läti keeles Košķeles muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Vecate vallas Košķeles. Aastal 1585 andis Poola kuningas Stefan Batory selle mõisa Ostrominsky-nimelisele isikule. Aastal 1632 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf mõisa Carl Gustaf Koskullile, kes kaotas selle aga mõisade reduktsiooni käigus. Jelizaveta Petrovna andis selle Karl von Sieversile kasutada, tolle lapsed ostsid mõisa aga aastal 1805 oma sugulase Jacob Johann von Sieversi tarbeks. Aastal 1865 ostis mõisa paruness von Fölkersahm. Toona muudeti ka mõisa saksakeelne nimi Osthofiks. Aastal 1872 ostis mõisa Carl von Mensenkampff. Aastal 1878 ta suri ja tema lesk ning lapsed pärisid mõisa. Aasta hiljem ostis neilt mõisa Ernst von Mensenkampff. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 8 ja 1/2 adramaad, sellele allus 365 mees- ning 442 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 8 ja 1/8. Aastal 1734 oli mõisal adramaid 6 ja 3/4, aastal 1688 aga kaheksateist. Aastal 1641 oli mõisa suurus 3 ja 3/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid kaheksa, aastal 1881 aga 2 ja 12/80, lisaks veel 9 ja 5/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus. Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Johannenhof või Rudek. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 138 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 220. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 244. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 134 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 213.
Lerna hüdra

Lerna hüdra ehk Hydra (vanakreeka keeles 'veemadu') oli vanakreeka mütoloogias koletis, kes elas Argoses Lerna järve juures (seda järve enam ei ole). Tema tapmine oli Heraklese teine vägitöö. Ta oli Typhoni ja Echidna järglane ning seega Nemea lõvi ja Kerberose lähisugulane. Lerna hüdra mürgine hingus hävitas kõik elava. Hüdra iga maharaiutud pea asemele kasvas kaks uut. Kui mitu pead tal oli, selles suhtes üksmeel puudub. Kirjanikud mainisid sealjuures suuremaid arve kui vaasimaalijad kujutasid. Kõige levinuma seisukoha järgi oli tal 9 pead. Tema üks pea oli surematu, ülejäänud surelikud ehk teisisõnu oli hüdral varem juba 8 korda pea maha löödud. Pole ka välistatud, et ta sündis mitmepäisena. Hüdrat leida oli väga lihtne. Selleks, et mürgiaurud vähem segaksid, mässis Herakles riide ümber pea ja hingas läbi riide. Teda abistas tema vennapoeg Iolaos, kes iga kord, kui Herakles mõne pea maha lõi, kõrvetas kaelakönti tuletukiga. Siis ei kasvanud sealt uusi päid asemele. Võimalik, et sellist nõu andis neile Athena. Viimase, surematu pea mattis Herakles suure kivi alla. Selleks, et asja raskemaks teha, saatis Hera suure vähi, kes Heraklest võitluse ajal kannast näpistas. Loomulikult lõi Herakles ka vähi maha. Kreeklased uskusid, et järve põhjas oli pääs allmaailma ja et hüdra on selle valvur. Ent pärast hüdra tapmist ei saanud Lerna kuulsaks kohana, kust allmaailma pääseb. Herakles kastis oma nooled tapetud hüdra verre (mõne versiooni järgi sappi). Niisugused mürginooled tapsid kõik, kes nendega pihta said, näiteks tappis Herakles nendega Nessose. Kreekakeelsed sõnad noole (toxon) ja mürgi (toxis) kohta on väga sarnased. Esialgu pidi Herakles sooritama Eurystheuse valitud 10 vägitegu. Eurystheus sai teada, et Iolaos aitas Heraklest, ega võtnud hüdra tapmist arvesse. Augeiase tallide puhastamine oli teine, mis talle ei kõlvanud, ja nii pidi Herakles 12 vägitegu toime panema. Seda on nähtud kompromissina osas Heraklese-legendides esinenud 10 ja osas olnud 12 vägiteo vahel. Zeus tõstis Hüdra ja Vähi taevasse tähtkujuks. Lerna hüdrat on maalil kujutanud (koos Heraklesega) Gustave Moreau, Antonio Pollaiuolo ja Francisco de Zurbarán. Helsingøri ja Olomouci on püstitatud skulptuur hüdrat tapvast Heraklesest. Herakles võitleb Lerna hüdraga. Mustafiguuriline amfora Atikast, umbes 540–530 e.m.a. Francisco de Zurbarán, "Herakles võitleb Lerna hüdraga", 1634. Nikolai Triik, "Võitlus hüdraga" Hydra von Frz. EUE BERLIN 1914
Lihula rahvaülikool

MTÜ Lihula Rahvaülikool on rahvaülikool Pärnu maakonnas Lihula linnas aadressil Linnuse tee 1. Õppeasutus asutati 14. septembril 1997. https://web.archive.org/web/20171207090238/https://rahvaulikool.ee/rahvaulikool/ (vaadatud 07.12.2017) Rahvaülikooli koduleht
Taritu rahvamaja

Taritu rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Taritu külas. Rahvamaja juhataja on Aili Salong. Rahvamaja tegutses kaua aega majas, mille 1928 oli ehitanud haridusselts Ärataja. Tänapäeval tegutseb rahvamaja endise Taritu kooli hoones. https://web.archive.org/web/20171207090752/https://www.laanesaare.ee/index.php/haridus-ja-kultuur/rahvamajad/taritu-rahvamaja (vaadatud 07.12.2017) Rahvamajast Lääne-Saare valla kodulehel
Tornimäe rahvamaja

Tornimäe rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Tornimäe külas. Rahvamaja juhataja on Brenda Holt. https://web.archive.org/web/20171207091020/http://www.rahvakultuur.ee/Tornimae-Rahvamaja_147?v=298&o=1009 (vaadatud 07.12.2017) Rahvamajast Rahvakultuuri Keskuse andmebaasis
Valjala rahvamaja

Valjala rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Valjala asulas. Rahvamaja juhataja on Anneli Kaljuste. Rahvamaja avati 1950. Rahvamaja ehitati Herman Kuningi eestvõttel. https://web.archive.org/web/20171207091331/http://www.valjala.ee/vald1/index.php/haridus-kultuur/asutused/rahvamaja (vaadatud 07.12.2017) Rahvamajast Valjala valla kodulehel
Kärla rahvamaja

Kärla rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Kärla asulas. Rahvamaja juhataja on Virge Varilepp. https://web.archive.org/web/20171207091625/http://www.rahvakultuur.ee/Karla-Rahvamaja_147?v=264&o=90 (vaadatud 07.12.2017) Rahvamaja koduleht blogina Rahvamajast Rahvakultuuri Keskuse andmebaasis
Gruusia Kultuuriseltside Maja Eestis

Gruusia Kultuuriseltside Maja Eestis on Eesti grusiine ühendav katusorganisatsioon. Liikmed: Eesti-Gruusia kultuuri kogukond Mamuli/Eesti-Gruusia Selts, Tallinna Gruusia rahvuslik kogukond Iveria, Eesti-Gruusia naiste ühing Salme, Viru-Georgia, Gruusia rahvuslik ansambel Mamuli. https://web.archive.org/web/20171207095540/https://www.gruusiamaja.ee/?page_id=77 (vaadatud 07.12.2017) Organisatsiooni koduleht
Huvialakool Shart

Huvialakool Shart on huvikool Pärnus aadressil Roheline tänav 1b Nooruse Maja. Kooli haldab MTÜ Jumbo. Huvikool asutati 1998. aastal. ning kooli asutaja ja direktor on Silva Heinla. SHART kasvas välja Pärnu rajooni kultuurimaja laste näiteringist. Huvikoolis tegutsevad lasteteater, noorte teatristuudio, tantsu- ja muusikaringid ning eelkool. Alates 2002. aastast korraldab huvikooli juht Silva Heinla Nooruse Majas miniteatrite päeva, kus osalevad lühilavastustega Pärnu ja Pärnumaa kooliteatrid ning laste näiteringid. 2023. aasta aprillis võttis miniteatrite päevast osa 150 teatrihuvilist õpilast. Sündmuse heaks koostööpartneriks on Pärnu Endla teater. http://sharthuvikool.edicy.co/kontakt (vaadatud 07.12.2017) http://sharthuvikool.edicy.co/et (vaadatud 07.12.2017) http://sharthuvikool.edicy.co/opetajad (vaadatud 07.12.2017) Kooli koduleht https://parnu.postimees.ee/813364/lapsed-naitlesid-miniteatrite-paeval
Hydra

"Hydra" on mitme olendi ja asja nimi: Hydra ehk Lerna hüdra oli merekoletis vanakreeka mütoloogias. Hydra on Egeuse meres asuva Ýdra saare vanakreekapärane nimi. Hydra on ainuõõssete perekond (hüdra). Hydra on Pluuto kaaslase nimi. "Hydra" on Otepi album. Hüdra
Orjapidamise ja orjakaubanduse keelustamise konventsioon

Orjapidamise ja orjakaubanduse keelustamise konventsioon on 1926. aastal Rahvasteliidu egiidi all vastu võetud rahvusvaheline leping. Eesti ei ole konventsiooni osalisriik. Konventsioon annab orjapidamise ja orjakaubanduse mõisted ning näeb ette mõned üldsõnalised meetmed nendega võitlemiseks. Konventsiooni tekst
Jana Trink Erakool

Jana Trink erakool on erahuvikool Pärnus aadressil Johann Voldemar Jannseni tänav 7a. Kooli juhataja on Jana Trink. Kool sai alguse 1991. aastal, kui asutati noorte perspektiivselts "Juku ja Juhan". Alguses olid koolis inglise keele huviringid lastele ja täiskasvanutele, hiljem lisandusid muusikaringid. 15. septembril 1999 sai kool Haridusministeeriumilt esimest korda koolitusloa. Tänapäeval on lastel, koolinoortel ja täiskasvanutel võimalik omandada teadmisi ja täiendada oma oskusi võõrkeeltes (inglise, saksa, soome, rootsi, norra, vene, eesti, hispaania, itaalia ja prantsuse keel) ja muusikaosakonnas (instrumendiõpe, bändid ja ansamblid, laulustuudiod, solistiõpe ning nooditundmine). Pakutakse ka õpiabi ja konsultatsioone reaal- ja humanitaarainetes. https://www.janatrinkerakool.ee/kontakt (vaadatud 07.12.2017) https://www.janatrinkerakool.ee/meist (vaadatud 07.12.2017) Kooli koduleht
Konguta kool

Konguta kool on kool Tartu maakonnas Elva vallas Annikoru külas. Kool asutati 1992 Konguta algkoolina. http://www.konguta.edu.ee/?page=4 (vaadatud 07.12.2017) Kooli koduleht
Põlva rahvakool

Põlva rahvakool on täiskasvanutele mõeldud õppeasutus Põlvas aadressil Kesk tänav 16. Kooli haldab Jakob Hurda nimeline Põlva Rahvahariduse Selts. Kool asutati 1999. https://web.archive.org/web/20171207151932/http://www.polvarahvakool.eu/ (vaadatud 07.12.2017) Kooli koduleht
Rewilli huvikool

Rewilli huvikool oli huvikool Tallinnas aadressil Narva maantee 38. Kooli haldas MTÜ Eesti Nukk. Koolis õpetati muu hulgas mitmesugust käsitööd (nt kudumist, heegeldamist), maalimist. Kool asutati 2007. https://web.archive.org/web/20171207154000/http://www.rahvakultuur.ee/Rewilli-huvikool-_147?v=264&o=24134 (vaadatud 07.12.2017) Koolist Rahvakultuuri Keskuse andmebaasis
Campitello di Fassa

Campitello di Fassa (ladiini: Ciampedèl, saksa: Kampidel im Fasstal) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 70 km Trentost kirdes (maanteed pidi 100km). 2001. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 625 asukat 732-st (85.4%) emakeelena ladiini keelt. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 741 inimest ja valla pindala on 25,1 km². Campitello di Fassa külgneb järgmiste valdadega: Santa Cristina Gherdëina, Sëlva, Kastelruth, Canazei, Tiers ja Mazzin. Campitello di Fassa (ees) ja Fontanazzo (üleval paremal)
Campodenno vald

Campodenno (ladiini keeles Ciampdaden, saksa keeles St. Michael või Gampden) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Trentost loodes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1454 inimest ja valla pindala on 25,4 km². Vallas on järgmised frazione-d (alljaotused): Dercolo (Dercol), Lover, Quetta (Chèta) ja Termon. Campodenno külgneb järgmiste valdadega: Ville d'Anaunia, Denno, Ton, Sporminore ja Spormaggiore.
Canal San Bovo

Canal San Bovo (saksa keeles Kanal St. Buf) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 90 km Trentost kirdes. Canal San Bovo on tüüpiline alpiküla; aastatel 1401 kuni 1918 oli see Austria-Ungari valdus. Civitella Alfedena Itaalias
Saluste

Saluste on eesti perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati Saluste uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Allikoff, Arrobaum, Arubaum, Bergmann, Blum, Bränningk, Heringas, Hermann, Jürgenson, Jürisson, Kangermann, Kleesman, Kleesmann, Kolk, Korkmann, Lodeson, Märtin, Mathisesen, Mattiisen, Moonap, Neudorf, Osmin, Pedoson, Persmann, Peru, Peterson, Saabas, Saksakulm, Salmann, Sakskulm, Saul, Saviauk, Schäfer, Schäffer, Schmidt, Schönberg, Seelim, Sempelson, Senbusch, Sidron, Siimon, Siimson, Simrod, Simtmann, Simtmann-Sittmann, Sketschuss, Sommer, Sprenk, Stärn, Stern, Stupper, Summer, Teinfeldt, Tumm, Vildo, Vinkel, Zängov ja Zeitung. Jaan Saluste palvel kanti Saluste perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 197 all. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Saluste 100 mehel ja 122 naisel. Perekonnanimede levikult oli Saluste meeste puhul 816. ja naiste puhul 697. kohal. 2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Saluste Eestis 104 mehel ja 135 naisel. Anton Saluste, Eesti sõjaväelane (1904–1969) Henrik Saluste, eesti põllumees (1894–1942) Kai-Riin Saluste, eesti sulgpallur (1983–) Leo Saluste, eesti põllumajandusteadlane (1930–) Liidia Saluste, Eesti arstiteadlane (1950–) Renate (Renate Saluste; sündinud 1994), eesti laulja, helilooja, laulusõnade kirjutaja ja blogija https://www.stat.ee/nimed/pere/Saluste
Salveste

Salveste on eesti perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati salveste uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Sandt. Johannes Salveste palvel kanti Salveste perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 24 all (Siseministeeriumi teadaanne 24. veebruarist 1935). 2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Salveste alla viiel mehel ja alla viiel naisel. Pille Salveste (1955–2007), EELK vaimulik
Saral

Saral on eesti perekonnanimi. Perekonnanime Saral (Sarral) on pandud Soontaga mõisas Rõngu kihelkonnas Tartumaal. Nimede eestistamisel määrati Saral uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Bauermann, Steiberg ja Stümper. Karl Sarali palvel kanti Saral perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 311 all (Siseministeeriumi teadaanne 11. veebruarist 1937). 2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Saral 19 mehel ja 14 naisel. Ebba Saral (1890–1942), eesti käsitööõpetaja Karl Saral (1880–1942), eesti loomaarst
Sarand

Sarand on eesti perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati Sarand uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Saarvelt. Alfred Sarandi palvel kanti Sarand perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 151 all (Siseministeeriumi teadaanne 4. septembrist 1935). 1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5. Riho-Jaak Sarand (1937–2012), eesti põllumajandusteadlane