laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hermann Matern

Hermann Matern (17. juuni 1893 Burg – 24. jaanuar 1971 Ida-Berliin) oli Saksa kommunistlik poliitik ja Saksa DV riigitegelane. Hermann Matern oli pärit töölisperekonnast, ta isa oli sotsiaaldemokraat. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1907–1911 parkaliks ning töötas seejärel õpitud erialal. 1907. aastal astus ta sotsialistlikku noorsoo-organisatsiooni Sozialistische Arbeiter-Jugend ja 1911. aastal Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 1914. aastal astus ta protestiks sõjalaenude heakskiitmise vastu Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikust Parteist välja. Esimesest maailmasõjast võttis ta osa Saksa sõjaväe koosseisus läänerindel. 1918. aastal astus Hermann Matern Saksamaa Sõltumatusse Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse, võttis osa Novembrirevolutsioonist ja kuulus Tööliste ja Soldatite Nõukogusse. 1919–1926 töötas ta Burgis parkalina, astus Saksamaa Kommunistlikku Parteisse ja juhtus kohalikku parteiallorganisatsiooni. 1926–1928 oli ta Burgis parteiallorganisatsiooni ametiühingusekretär. 1928–1929 õppis Matern Moskvas Rahvusvahelises Lenini Koolis ning töötas seejärel kuni 1931. aastani Magdeburgis Saksi-Anhalti kommunistliku partei piirkonnaorganisatsiooni poliitjuhina ja siis kuni 1933. aastani Ida-Preisimaa piirkonnaorganisatsiooni poliitjuhina. 1932–1933 oli ta ka Preisi maapäeva liige. Alates 1933. aasta aprillist juhtis ta Pommeri illegaalset kommunistliku partei piirkonnaorganisatsiooni. 1933. aasta juulis Hermann Matern vahistati. 1934. aasta septembris õnnestus tal vanglast põgeneda. Ta lahkus Saksamaalt ja asus esialgu elama Tšehhoslovakkiasse, seejärel aga Prantsusmaale. Vahepeal elas ta Belgias, Hollandis, Norras ja Rootsis. 1941. aasta kevadel asus ta elama Moskvasse, kus kuulus Vaba Saksamaa Rahvuskomiteesse. Hiljem oli ta antifašistliku kooli õpetaja Krasnogorskis. 1. mail 1945 pöördus Hermann Matern Anton Ackermanni grupi koosseisus Saksamaale tagasi. Kuni 1946. aastani oli ta Saksamaa Kommunistliku Partei Saksimaa piirkonnaorganisatsiooni esimene sekretär. Pärast Saksamaa Kommunistliku Partei ja Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei liitmist oli Matern koos Karl Litkega aastatel 1946–1948 Suur-Berliini SSÜP piirkonnaorganisatsiooni esimene sekretär. 1946–1950 oli ta Partei Eestseisuse Kesksekretariaadi liige. Alates 1948. aasta oktoobrist kuni oma surmani oli ta Partei Keskkontrollikomisjoni esimees. Alates 1950. aasta juulist oli Hermann Matern Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liige. Poliitbüroo liikmena oli ta vastutav suhete eest illegaalsete kommunistlike parteidega. 1949. aastast oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige, 1950–1954 oli ta Rahvakogu asejuhataja, alates 1954. aastast asejuhataja asetäitja. Hermann Matern DDR-Lexikon Hermann Matern whoswho.de Matern, Hermann Deutsche Biographie Hermann Matern (1893–1971) etg-ziegenhals.de SED-Führungsgremien :Übersicht über die Mitglieder und Kandidaten des Politbüros des ZK der SED (1949-1989) SED- und FDGB-Archivgut MATERN, HERMANN * 17.6.1893, † 24.1.1971 :Mitglied des Politbüros des ZK der SED Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur
Väikesadam

Väikesadam (ka väikelaevasadam, jahisadam, marina) on sadam või sadama osa, kus osutatakse sadamateenuseid väikelaevadele või teistele alla 24-meetrise kogupikkusega veesõidukitele. Sõna väikesadam ei tähista sadama territooriumi suurust, vaid sadama poolt teenindatavate veesõidukite suurust. Kõik Eesti ametlikud või avalikud väikesadamad on kantud Veeteede Ameti sadamaregistrisse. Väikesadamad või nende osad jagunevad üldjuhul järgmiselt: kodusadam – harrastusmeresõitjat teenindav väikesadam, mis pakub esmaseid tugi- ja mugavusteenuseid ning ka veesõiduki lepingulist hoidmist; külalissadam – harrastusmeresõitjat vastuvõttev, kõrge teeninduskultuuriga ja mitmekülgseid tugi- ja mugavusteenuseid osutav väikesadam; paadisadam – pakub harrastusmeresõitjale ohu või ootamatu vajaduse korral turvalist sildumisvõimalust, kuid ei osuta tugi- ega mugavusteenuseid. Väikesadamad rajatakse tavaliselt tuulte ja lainetuse eest võimalikult kaitstuna ja nende akvatooriumi sügavus on madalam tavasadamatest. Väikesadamates on määratud sadama eeskirjaga kindlaks teenindatavate veesõidkite maksimaalne pikkus ja süvis. Sageli kasutatakse väikesadamas mugavuse ja ökonoomsuse huvides ujuvkaisid. Reeglina on väikesadamas või selle vahetus läheduses slipp ja isiklike autode parkimisvõimalus. Suuremates väikesadamates võib olla paaditankla. Eesti väikesadamates on paaditanklad paigaldatud üldjuhul tasuvuse mõttes nii, et samas oleks võimalik tankida ka maismaasõidukeid. Väikesadam või selle osa võib ühtlasi olla kohalik kalasadam või kohalik reisisadam (näiteks ühendus lähedal asuva väikesaarega). Väikesadama sadamakaptenil peab olema vähemalt väikelaevajuhi tunnistus. Väikesadama sadamakapten ei kuulu atesteerimisele Veeteede Ameti poolt. Jahtklubi Paadisadam Sadam Sadamaregister Väikelaev
Mari (laev)

Mari on 1976. aastal Soomes Poris puidust kerega kalapaadiks ehitatud ja hiljem vaba-ajareisideks kohandatud Eesti väikelaev. Kodusadam on Pärnu ja omanik TK Shipping. Mari teeb suviti tellimusreise Tallinna lahel ja seisab Kalasadamas. Pikkus: 12,05 m Laius: 4,2 m Süvis: 1,2 m Mootor: Volvo Penta MD 42A, 75 hj Reisikiirus: 7 sõlme Meeskond: 1–2 inimest Reisijaid: 12 inimest.
Johann Heinrich Heerwagen

Johann Heinrich Heerwagen (umbes 1615 Saksamaa – 30. märts 1692) oli Eesti vaimulik. 1667. aastal ordineeriti ta Martna koguduse pastoriks. Ta oli piiskop Jacob Helwigi aastal 1680 välja antud teose "De officio Christi theses theologicae. Proponente et dirigente Jac. Helwigio" (Reval, 1680) üks kolmest autorist (koos pastorite Joachim Georg Balecke ja Anton Heidrichiga). Liivi Aarma, 2007. Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885. 2. raamat. Tallinn: G. ja T. Aarma Maja OÜ. Lk 107
Gottfried Stecher

Gottfried Stecher (19. jaanuar 1634 Saksamaa – 1. oktoober 1710 Tallinn) oli Eesti vaimulik. 1663. aastal kutsuti ta Niguliste koguduse diakoniks. 1671. aastal sai ta sama koguduse pastoriks. Aastast 1692 oli ta Tallinna linnakonsistooriumi assessor. Liivi Aarma, 2007. Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885. 2. raamat. Tallinn: G. ja T. Aarma Maja OÜ. Lk 257
Häädemeeste kihelkond

Häädemeeste kihelkond (lühend Hää, saksa keeles Kirchspiel Gudmannsbach) oli kihelkond Pärnumaal ja Liivimaa kubermangu Pärnu kreisis. Muinasaja lõpul oli hilisema Häädemeeste kihelkonna territoorium hõredalt asustatud ja kuulus erinevate hinnangute kohaselt Metsepole, Soontagana ja/või Sakala koosseisu. Liivimaa ordu ajal kuulus ala Pärnu komtuurkonda, kuid võimalik et osa kihelkonnast ka Viljandi komtuurkonna haldusalasse. Häädemeeste kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Gudmannsbach) moodustati 1862. aastal alast, mis 17. sajandi lõpus kuulus Tori kihelkonda, 18. sajandi esimesel poolel Pärnu kihelkonda, aastast 1752 Saarde kihelkonda ja 1776–1862 uuesti Tori kihelkonda. Kihelkonna maa-ala hõlmas kitsa rannariba Liivi lahe ääres alates Pärnu kreisi maadest, täpsemalt Uulust, kuni vana Volmari (saksa keeles Wolmar, läti keeles Valmiera) maakonna Salatsi kihelkonna alguseni Treimani juures. 17. sajandi teisest poolest alates oli Häädemeestel abikirik, tänapäevani säilinud Häädemeeste luterlik kirik on ehitatud 1874. aastal. Aastatel 1846–48 läks rohkem kui 40% rahvastikust üle õigeusku. Häädemeeste ja Tahkuranna õigeusu kirikud ehitati valmis 1872. aastaks. Kihelkonnas oli 4 mõisa, neist 1 kirikumõis ja 3 riigimõisa. Häädemeeste kirikumõis (saksa keeles Pastorat Gudmannsbach) Häädemeeste mõis (Gudmannsbach) – riigimõis, rajatud 16. sajandil eraldumisega Tahkuranna mõisast Orajõe mõis (Orrenhof) – riigimõis, eraldus Tahkuranna mõisast 1730. aastatel Tahkuranna mõis (Tackerort) – riigimõis, esimesed teated aastast 1590 Häädemeeste kihelkonna vallad alates 1866:[viide?] Häädemeeste vald (Gudmannsbach) Orajõe vald (Orrenhof) Tahkuranna vald (Tackerort) Häädemeeste kihelkonna alad kuuluvad Pärnu maakonna Häädemeeste valda. Urmas Sutrop, Liivlaste Metsepole maakonna ulatusest põhja suunas muistse iseseisvuse ajal, Liivlased. Ajalugu, keel ja kultuur, 2011, lk 106–116. Häädemeeste kihelkond. Eesti entsüklopeedia, 2003/2011 Häädemeeste kihelkond. Portaal "Eesti mõisad" Stryk, Leonhard von (1877). Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil, Der ehstnische District mit vier karten. Dorpat: C. Mattiesen. Lk 514 lk.(+ kaardid), lk.295-296 Häädemeeste kihelkond Kirchspiel Gudmannsbach in Kreis Pernau, Eesti mõisaportaalis Eesti kihelkonnad Eesti kihelkondade kaart EKI lehekülgedel
Asbel Kiprop

Asbel Kipruto Kiprop (sündinud 30. juunil 1989 Kaptingas Uasin Gishu maakonnas) on Keenia kergejõustiklane (keskmaajooksja). 2008. aasta Pekingi olümpiamängudel võitis ta kuldmedali (pärast Bahreini jooksja Rashīd Ramzī diskvalifitseerimist). Ta on 1500 meetri jooksus kolmekordne maailmameister. Tema isiklik rekord 1500 meetri jooksus on 3.26,69, mille ta jooksis 17. juulil 2015 Monacos. See on kõigi aegade kolmas tulemus. Asbel Kiprop Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Derek Drouin

Derek Drouin (sündinud 6. märtsil 1990 Sarnias) on Kanada kergejõustiklane (kõrgushüppaja), olümpiavõitja. 2012. aasta Londoni olümpiamängudel võitis ta 2.29ga pronksmedali. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas võitis ta pronksmedali, püstitades isikliku rekordi 2.38. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta 2.34ga kuldmedali. 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros tuli ta tulemusega 2.38 olümpiavõitjaks. Tema isiklik rekord kõrgushüppes on 2.40, mille ta hüppas 25. aprillil 2014 Des Moineses. Derek Drouin Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Inspektor Gruvi

Inspektor Gruvi on tegelane samanimelisest animasarjast. Ta oli politseinik, kuni temaga juhtus traagiline õnnetus ning ta ellujäämisenimel asendati ta kehas olevad osad mutrite ja mehhanismidega. Ta võitleb kurikaelte ja kurjade geeniustega, kes on organisatsiooni Mad liikmed. Nõbu Penny – tema lähedane sõber ja tõeline inimene, kes teeb lõpu Madi hulludele plaanidele Brain – Gruvi ja Penny koer, kes aitab neid missioonidel Doktor Claw (identiteet George Claw, Sanford Scolex esimeses filmis) – organisatsiooni Mad juht ja geenius kõikide nende plaanide taga. Ta on sarja peamine antagonist ja Inspektor Gruvi vihavaenlane Kõik organisatsiooni Mad liikmed
European Song Festival 2014

European Song Festival 2014 oli 1. – 3. mail 2014 Stockholmis Rootsis toimunud festival intellektipuudega inimestele. Festivali korraldajateks olid European Association of Service Providers for Persons with Disabilities ja Upplands Väsby vald. Festivalil osalesid lauljad kümnest Euroopa riigist. Eestit esindas folkansambel Allikabänd. ""REMINDER: The European Song Festival 2014: ORGANISE YOUR NATIONAL CONTEST!"". www.easpd.eu. Originaali arhiivikoopia seisuga 23.09.2015. Vaadatud 30.08.2015. ""Bulgarian Participation on European Song Festival"". naso.bg. Vaadatud 30.08.2015.[alaline kõdulink] ""AITAME ALLIKABÄNDI ROOTSI – sõbrapäevakontsert"". www.genklubi.ee. 14.02.2014. Originaali arhiivikoopia seisuga 24.09.2015. Vaadatud 30.08.2015.
Varssavi Legia

Varssavi Legia (ametlikult Legia Warszawa Spółka Akcyjna) on Poola jalgpalliklubi, mille kodulinn on Varssavi ja koduväljak Stadion Wojska Polskiego. Klubi asutati 1916. aastal esimese maailmasõja ajal. Klubi mängib riigi kõrgliigas Ekstraklasa. Varssavi Legia on ainus Poola klubi, mis pole riigi kõrgliigast pärast teist maailmasõda kordagi välja langenud. Varssavi Legia on Poola edukaim jalgpalliklubi: tulnud 15 korral riigi meistriks ja võitnud 19 korral karika. See on olnud ka üks Poola edukaim klubi rahvusvahelisel tasemel: hooajal 1969/70 jõuti Euroopa karika ja hooajal 1990/91 UEFA karikavõitjate karika poolfinaali ning hooajal 1994/95 UEFA Meistrite Liiga veerandfinaali. Seisuga 2. juuni 2021 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Henrik Ojamaa (2013–2015) Poola meistrivõistlused Võitja (15): 1955, 1956, 1968/69, 1969/70, 1993/94, 1994/95, 2001/02, 2005/06, 2012/13, 2013/14, 2015/16, 2016/17, 2017/18, 2019/20, 2020/21 Poola karikas Võitja (20): 1954/55, 1955/56, 1963/64, 1965/66, 1972/73, 1979/80, 1980/81, 1988/89, 1989/90, 1993/94, 1994/95, 1996/97, 2007/08, 2010/11, 2011/12, 2012/13, 2014/15, 2015/16, 2017/18, 2022/23 Poola superkarikas Võitja (5): 1989, 1994, 1997, 2008, 2023 UEFA kõrgliigaklubide loend Varssavi Legia (90minut.pl) Klubi ametlik veebileht legionisci.com legia.net legia.com.pl Varssavi Legia (90minut.pl)
Bratslav

Bratslav (ukraina keeles Брацлав) on alev Ukrainas Vinnõtsja oblastis Nemõrivi rajoonis. Elanike arv on 5643. Pindala on 19,2 km².
Simon Blanckenhagen

Simon Blanckenhagen (30. oktoober 1589 Pärnu – 23. jaanuar 1640 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Aastatel 1610–1617 oli ta Pärnu Nikolai koguduse eesti koguduse pastor, 1617. aastal sai Tallinna Püha Vaimu koguduse pastoriks. Ta oli ka Tallinna Uue Seegi pastor. Ta andis välja eestikeelse jutlustekogu "Postilla Esthonica", mille müük küll keelustati ja trükitud eksemplarid tõenäoliselt hävitati, sest tekkisid vastuolud Tallinna linnakonsistooriumi ja Rootsi võimude vahel. Aarma, Liivi. Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885. 2. raamat. Tallinn: G. ja T. Aarma Maja OÜ, 2007, lk 29.
Bartholomäus Bärner

Bartholomäus Bärner (perekonnanimi allikates ka Barner, Berner; Saksamaa – 1603) oli Eesti vaimulik. 1590. aastal kutsuti ta Niguliste koguduse diakoniks ja 1602. aastal Oleviste koguduse pastoriks. Tema pojapoeg oli vaimulik Johann Bärner. Liivi Aarma, 2007. Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525–1885. 2. raamat. Tallinn: G. ja T. Aarma Maja OÜ. Lk 40
Eimantas Stanionis

Eimantas Stanionis (sündinud 17. augustil 1994 Kaunases) on Leedu poksija. Ta on neljakordne Leedu meister poksis – I kergekeskkaalus (kuni 64 kg) 2012. aastal ning II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 2013, 2014 ja 2015. aastal. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 2016. aasta Rio de Janeiro olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Šahram Gijassovile (Usbekistan) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 17. maailmameistrivõistlustel (Almatõ, 2013), kus kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 18. maailmameistrivõistlustel (Doha, 2015), kus kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Wei Liule (Hiina) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 40. Euroopa meistrivõistlustel (Minsk, 2013), kus kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Stanionis võitis II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 41. Euroopa meistrivõistlustel (Samokov, 2015) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks. Leedu meistrivõistlused poksis. Klaipėda 2012. Tulemused inglise keeles Leedu meistrivõistlused poksis. Kaunas 2013. Tulemused inglise keeles Leedu meistrivõistlused poksis. Kėdainiai 2014. Tulemused inglise keeles Leedu meistrivõistlused poksis. Kėdainiai 2015. Tulemused inglise keeles 31. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rio de Janeiro 2016. Tulemused inglise keeles 17. maailmameistrivõistlused poksis. Almatõ 2013. Tulemused inglise keeles 18. maailmameistrivõistlused poksis. Doha 2015. Tulemused inglise keeles 40. Euroopa meistrivõistlused poksis. Minsk 2013. Tulemused inglise keeles 41. Euroopa meistrivõistlused poksis. Samokov 2015. Tulemused inglise keeles Eimantas Stanionis veebisaidil Olympedia (inglise)
Gustav Max Schmidti Eragümnaasium

Gustav Max Schmidti Eragümnaasium oli õppeasutus, mis tegutses aastatel 1844–1875 Viljandis, Veski tänaval paiknenud Wittichi majas (praegu Jakobsoni tänav 47, Eha tänava alguse vastas). Kooli rajas 1844 Gustav Max Schmidt. Kool alustas tööd 15. veebruaril 1844 (ukj). Kool oli algul 4-klassiline ja juhendus kõrgema kreiskooli õppekavast. Aastast 1845 sai kool loa tegutseda täisgümnaasiumina (ametliku nimega Schmidti eraõppe- ja kasvatusasutus poeglastele) (saksa keeles Schmidtsche Privat-Lehr- und Erziehungsanstalt für Knabes). Poiste Eraõppe- ja Kasvatusasutus andis õpilastele täieliku gümnaasiumihariduse ning kujunes välja seitsmeklassiline humanitaargümnaasium. 1846. aasta kevadeks oli Eraõppe- ja Kasvatusasutuses õppureid 53, 1850. aastal juba 70. Schmidti õpilaskond suurenes kuni 1855/1856. õppeaastani, mil sügissemestril oli hingekirjas 125 õpilast. Koolis õppis 31 aasta jooksul 619 õpilast. 1874. aastal, Gustav Max Schmidt suri ja Liivimaa rüütelkond lõi oma maagümnaasiumi, kasvatusasutust asus juhtima Viljandi Jaani koguduse pastor Leopold Krüger. Kooli krundi kui hooned ostis Liivimaa Rüütelkond, asutades vastavalt juba 1872. aastal tehtud otsusele neisse Liivimaa Maagümnaasiumi — Livländische Landesgümnasium zu Fellin. Viljandi Kesklinna Kool loeb seda eragümnaasiumi oma eelkäijaks. http://www.klk.vil.ee/index.php?page=148 (vaadatud 31.08.2015) Olav Renno, 160 aastat gümnaasiumiharidust Viljandis, sakala.postimees.ee, 10. september 2005
Liivimaa Maagümnaasium

Liivimaa Maagümnaasium, ka Viljandi maagümnaasium, (saksa keeles Livländischen Landesgymnasium zu Fellin) oli õppeasutus (gümnaasium), mis tegutses aastatel 1875–1892 Viljandis. Kool oli 1875 suletud Gustav Max Schmidti Eragümnaasiumi järglane. Algul tegutses kool endise eragümnaasiumi hoones, ent aastal 1877 valmis uus hoone. Liivimaa Maagümnaasiumi direktorina tegutses Riiast pärit keelteõpetaja ja koolimees Carl Heinrich Hoheisel, kesaga paraku suri juba 1877. aasta algul. 1875–1892 õppis koolis 498 õpilast. 1876. aasta suvel algaski uue Liivimaa Maagümnaasiumi koolimaja ehitamine kooli krundi idaserval Veski tänaval paiknenud Wittichi majas (praegu Jakobsoni tänav 47, Eha tänava alguse vastas). Tänini püsiv maja pühitseti pidulikult sisse 17. detsembril (v. k. j.) 1877. aastal. Saksakeelse maagümnaasiumi direktor oli tollal teoloog Heinrich Seesemann, kes seejärel siirdus pastoriks Kuramaale. 1883. aastal edutati maagümnaasiumi direktoriks senine vanade keelte õpetaja ja juba Schmidti ajal aasta õpetajaks olnud Franz Waldmann, kes juhtis maagümnaasiumi kuni selle lõpuaktuseni (v. k. j. 10. juunil 1892. aastal), kui alates 1887. aastast, pärast Venemaa keiser Aleksander III korraldusel ülikoolid ja gümnaasiumid vene õppekeelele üle viia, ei võtnud maagümnaasium enam uusi õpilasi vastu. Viljandi Kesklinna Kool loeb seda gümnaasiumi oma eelkäijaks. http://www.klk.vil.ee/index.php?page=149 (vaadatud 10.09.2020) Olav Renno, 160 aastat gümnaasiumiharidust Viljandis, sakala.postimees.ee, 10. september 2005 Viljandi maagümnaasium Näitus "Koolimajad Eestis"
Heinrich Krümmeri erakool

Heinrich Krümmeri erakool, tavaliselt Krümmeri õppeasutus, ka (Heinrich) Krümmeri (poeglaste)gümnaasium (saksa keeles Krümmersche Lehranstalt), oli Võrus aastatel 1832-1866 tegutsenud poeglastekool.. http://www.eestigiid.ee/?CatID=83 (vaadatud 31.08.2015) Eisenschmidt, Heinrich. Mälestusi Krümmeri õppeasutusest Võrus. − Loomingu Raamatukogu. Nr 3. 2024. Heinrich Krümmeri erakool veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Koolihoone pilt Rahvusarhiivi fotokogust
Reit im Winkl

Reit im Winkl on vald Saksamaal Baieri liidumaa Traunsteini ringkonna kaguosas. Valla pindala on 70,99 km². Vald on kuulus turismikoht, eriti talispordiharrastajaile. Vallas elas 2016. aasta 31.detsembri seisuga 2363 elanikku. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Valla koduleht
Anna-Liisa Kasurinen

Anna-Liisa Kasurinen (neiuna Oksanen, aastatel 1967–1989 Piipari; sündinud 8. mail 1940 Kivijärvi vallas) on Soome poliitik. Ta on sotsiaaldemokraatliku partei liige. Ta oli aastatel 1979–1995 Eduskunna liige (Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei ridades). Ta oli 30. aprillist 1987 kuni 26. aprillini 1991 Soome kultuuriminister (ametliku nimetusega minister haridusministeeriumis, nn. teine haridusminister) ja 28. augustist 1990 kuni 26. aprillini 1991 minister transpordiministeeriumis. Ta on väljaõppelt meditsiiniõde.
Liivi rahvamaja

Mitte segi ajada liivlaste Liivi seltsimajaga Liivi rahvamaja on liivlaste rahvamaja Lätis Liivi rannal Mazirbes. Majale pandi nurgakivi 1938. aasta oktoobris ning maja avati 6. augustil 1939. Hoone arhitekt oli Erkki Huttunen, teda abistas Läti noor arhitekt Visvaldis Paegle. Jaak Prozes. Liivi rahvamaja 70. Sirp, 28. august 2009.  Liivi rahvamaja – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Elad vaid kaks korda

"Elad vaid kaks korda" ("You Only Live Twice") on viies James Bondi sarja film. See esilinastus 12. juunil 1967 Londonis Odeonis Leicester Square'il. Filmi eelarve oli 9 500 000 dollarit ja ülemaailmne kogukasum oli 2012. aasta seisuga 111 600 000 dollarit. See on Sean Connery viies Bondi-film (järgmise filmi ("Tema majesteedi salateenistuses") peaosatäitja on George Lazenby, kuid sellele järgneva filmi ("Teemandid on igavesed") peaosatäitja on taas Sean Connery). Režissöör Lewis Gilbert Stsenarist Roald Dahl, põhineb Ian Flemingi raamatul Operaator Freddie Young Produtsendid Albert Romolo Broccoli ja Harry Saltzman Sean Connery – James Bond Akiko Wakabayashi – Aki Mie Hama – Kissy Suzuki Tetsuro Tamba – Tiger Tanaka Donald Pleasence – Ernst Stavro Blofeld
Mustjala valla lipp

Mustjala valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Mustjala valla lipp. Lipp kinnitati 2. augustil 1998. Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp, vertikaalselt sirgelt ja horisontaalselt laineliselt poolitatud kangas, mille vardapoolne ülemine ja lehvipoolne alumine väli on valged, vardapoolne alumine sinine ning lehvipoolne ülemine roheline. Vardapoolsel valgel väljal paikneb kaldasendis roheline tähtrist, selle haardes neli sinist sõõri. Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm. Lipuvärvid tähistavad paest pinnast, merd ja metsarohkust ja lipuväljade jaotus viitab valla pankrannikule, tähtrist koos sõõridega sümboliseerivad kadakaokkaid ja -marju. Lippu kasutati järgnevalt: Lipp heisati valla tähtpäevadel, valla avalikel üritustel ja muude sündmuste korral, milleks vallavalitsus annab sellekohase korralduse. Valla lipp heisati vallavalitsuse hoonel volikogu istungi toimumise ajal. Lipumasti kõrgus on ligikaudu kuus korda suurem lipu laiusest, seinalipu varda pikkus on ligikaudu kolm korda suurem lipu laiusest. Heisatud lippudel jääb lipukanga alumine serv maapinnast vähemalt kolme meetri kõrgusele. Valla lipu heiskamisel leinalipuna kinnitati lipu ülemisse otsa 100 mm laiune must lint, mille mõlemad otsad ulatusid kuni lipukanga alumise servani, või heisati lipp poolde lipumasti. Valla lipu heiskamisel koos Eesti riigilipuga, mõne teise riigi, maakonna, omavalitsuse või muu lipuga, siis lippude poolt vaadates asetses paremal Eesti riigilipp, sellest vasakul välisriikide lipud prantsuskeelsete riiginimede tähestikulises järjekorras, seejärel maakondade lipud tähestikulises järjekorras, seejärel valdade lipud tähestikulises järjekorras ja seejärel Mustjala valla lipp vasakul äärel. Lipud peavad olema ühelaiused, iga lipp heisatud eri lipuvardasse või masti ja samale kõrgusele. Valla lipu võivad heisata kõik Mustjala valla kodanikud eramajadel, ettevõtted ja organisatsioonid oma hoonetel lipuhoidlasse või maapinnalt tõusvasse lipumasti. Heisatav lipp peab vastama Mustjala valla põhimääruse nõuetele, olema puhas ja terve. Valla lipp heisatisuveajal kell 8.00, talveajal kell 9.00 ja langetati päikeseloojangul, kuid mitte hiljem kui kell 22.00 või ürituse lõppedes. Valla lipu valmistamine toimus vallavalitsuse loal. Vallavalitsus võis anda loa valla lipuvärvide kasutamiseks ettevõtete või asutuste kirjablankettidel, reklaamil jne lepingu alusel. Kasutamiskõlbmatuks muutunud vallalipp kuulub sündsal viisil hävitamisele. Mustjala valla vapp Saare maakond Mustjala valla sümboolika Riigikantselei kodulehel Mustjala valla sümboolika valla kodulehel
Koeru Vabadussõja mälestussammas

Koeru Vabadussõja mälestussammas on Järva maakonnas Järva vallas Koeru asulas olev Vabadussõja mälestussammas. Sammas on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Sammas avati 5. augustil 1934 ja selle skulptor oli Juhan Raudsepp. 1941 ja 1947 sammas lõhuti. Sammas taastati samal kujul ning taasavati 23. veebruaril 1998. Koeru Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 01.09.2015) Koeru Vabadussõja mälestussammas kultuurimälestiste riiklikus registris