laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Varna piirkond

Varna piirkond on 1. järgu haldusüksus Bulgaarias. Asub Musta mere rannikul. Piirkonnas on 11 vallasisest linna ning ta jaguneb järgmisteks valdadeks: Aksakovo vald Avreni vald Beloslavi vald Bjala vald Dǎlgopoli vald Devnja vald Dolni čifliki vald Provadija vald Suvorovo vald Vǎlči doli vald Varna vald Vetrino vald 2011. aastal oli piirkonna rahvaarv 475 100. Neist 87,33% olid bulgaarlased, 7,17% türklased ja 3,16% mustlased. http://www.nsi.bg/bg/content/2975/население-по-области-общини-местоживеене-и-пол Varna piirkonna koduleht
Viljoenskroon

Viljoenskroon on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Fezile Dabi ringkonnas Moqhaka vallas. Viljoenskroon on asutatud 1921. aastal ja sai linnaõigused 1925. aastal. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Viljoenskrooni elanikest mustanahalisi aafriklasi 94,2%, valgeid 4,6%, värvilisi 0,6%, India või Aasia päritolu inimesi 0,3% ja teisi 0,4%. Sotho keelt pidas emakeeleks 78,9% inimesi, koosa keelt 8,5%, afrikaani keelt 5,2%, tsvana keelt 1,6% ja teisi keeli 5,8%. Viljoenskroon : Accommodation & Points Of Interest Where To Stay https://census2011.adrianfrith.com/place/475003 https://census2011.adrianfrith.com/place/475004
Veliko Tǎrnovo piirkond

Veliko Tǎrnovo piirkond on 1. järgu haldusüksus Bulgaarias. Piirkonnas on 14 vallasisest linna ning ta jaguneb järgmisteks valdadeks: Elena vald Gorna Orjahovica vald Ljaskoveci vald Pavlikeni vald Polski Trǎmbeši vald Stražica vald Suhindoli vald Svištovi vald Zlatarica vald Veliko Tǎrnovo vald https://www.nsi.bg/bg/content/2975/%D0%BD%D0%B0%D1%81%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D0%B5-%D0%BF%D0%BE-%D0%BE%D0%B1%D0%BB%D0%B0%D1%81%D1%82%D0%B8-%D0%BE%D0%B1%D1%89%D0%B8%D0%BD%D0%B8-%D0%BC%D0%B5%D1%81%D1%82%D0%BE%D0%B6%D0%B8%D0%B2%D0%B5%D0%B5%D0%BD%D0%B5-%D0%B8-%D0%BF%D0%BE%D0%BB Veliko Tǎrnovo piirkonna koduleht
Steynsrus

Steynsrus on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Fezile Dabi ringkonnas Moqhaka vallas. Steynsrus on asutatud 1910. aastal. Linn on saanud nime Oranje Vaba Riigi viimase presidendi Martinus Theunis Steyn (1857–1916) järgi. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Steynsrusi elanikest mustanahalisi aafriklasi 94,3%, valgeid 4,5%, värvilisi 0,5%, India või Aasia päritolu inimesi 0,5% ja teisi 0,1%. Sotho keelt pidas emakeeleks 89,5% inimesi, afrikaani keelt 5,5%, inglise keelt 1,7%, viipekeelt 1,6% ja teisi keeli 1,7%. Steynsrus Tracks 4 Africa https://census2011.adrianfrith.com/place/475007 https://census2011.adrianfrith.com/place/475008
Stefan (Rastorgujev)

Stefan (vene keeles Стефан; kodanikunimega Сергей Яковлевич Расторгуев Sergei Jakovlevitš Rastorgujev; 13/25. oktoober 1861 Jekaterinburg – 2. september 1937 Orenburg) oli vene vanausu (Novozõbkovi hierarhia) vaimulik (1935–1937 Moskva ja kogu Venemaa peapiiskop) ja pühak. Ta oli ühisusulise esimese gildi kaupmehe poeg. 27. oktoobril 1923 pühitseti ta mungaks ja oli 21 päeva vangis. 11. oktoobril 1925 määrati ta kloostriülemaks ja pühitseti 16. oktoobril 1925 preestriks. 1927. aastal oli taas arreteeritud. Juulis 1928 pühitseti ta piiskopiks tiitliga Irginski piiskop. 16. septembril 1929 läks ta üle vanausku ja kaks päeva hiljem pühitses koos peapiiskop Nikolaga ametisse kolmanda Novozõbkovi hierarhia piiskopi, Pansofi. Alates 1929. aastast oli ta Uurali ja Buguruslani piiskop. Alates 29. novembrist 1932 oli ta jälle pool aastat vangis. Pärast peapiiskop Nikola surma 1. septembril 1934 sai ta vanausuliste Novozõbkovi hierarhia kirikupeaks ja valiti 1935. aastal Moskva ja kogu Venemaa peapiiskopiks. 27. juulil 1937 ta arreteeriti, mõisteti surma 31. augustil 1937 ja lasti maha. Mais 2007 kuulutati pühakuks.
Edenville

Edenville on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Fezile Dabi ringkonnas Ngwathe vallas. Edenville on asutatud 1912. aastal. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Edenville'i elanikkonnast mustanahalisi aafriklasi 94,7%, valgeid 4,0%, värvilisi 0,9%, India või Aasia päritolu inimesi 0,2% ja teisi 0,2%. Sotho keelt pidas emakeeleks 88,0% inimesi, afrikaani keelt 4,7%, suulu keelt 3,2%, viipekeelt 1,0% ja teisi keeli 3,1%. Edenville South Africa Info https://census2011.adrianfrith.com/place/477013 https://census2011.adrianfrith.com/place/477014
Deduktiivne loogika

Deduktiivne loogika uurib, mille poolest erinevad teistest arutlustest need arutlused, milles järeldus järeldub eeldus(t)est. Järelduse järeldumine eeldustest on üks viis, kuidas eeldused on järeldusele heaks põhjendiks. Traditsiooniliselt eristatakse deduktiivset loogikat induktiivsest loogikast. Tänapäeval reserveeritakse sõna „loogika“ enamasti deduktiivse loogika tähistamiseks.
Plovdivi piirkond

Plovdivi piirkond on 1. järgu haldusüksus Bulgaarias. Piirkond jaguneb 18 vallaks. Neist kolm koosnevad ühest linnast (Kričim, Peruštica ja Plovdiv). Piirkonnas on 17 linna, neist suuremad on Plovdiv, Asenovgrad ja Karlovo. https://www.nsi.bg/bg/content/2975/%D0%BD%D0%B0%D1%81%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D0%B5-%D0%BF%D0%BE-%D0%BE%D0%B1%D0%BB%D0%B0%D1%81%D1%82%D0%B8-%D0%BE%D0%B1%D1%89%D0%B8%D0%BD%D0%B8-%D0%BC%D0%B5%D1%81%D1%82%D0%BE%D0%B6%D0%B8%D0%B2%D0%B5%D0%B5%D0%BD%D0%B5-%D0%B8-%D0%BF%D0%BE%D0%BB Plovdivi piirkonna koduleht
Kuntsavštšõna metroojaam

Kuncaŭščyna metroojaam (vene keeles Кунцевщина (Kuntsevštšina metroojaam), valgevene Кунцаўшчына (transkribeerituna Kuntsavštšõna metroojaam)) on üks Minski metroo jaamadest Aŭtazavodskaja liinil Frunzienski rajoonis Kuncaŭščyna ja Zachadi linnaosa piiril. Jaam avati 7. novembril 2005. Projektis kandis jaam nime Zachad. Jaam on kahe lööviga, mida eraldavad teineteisest ümmargused keraamilisest materjalist ja metallist sambad. Jaama põrandat katab graniit, laeks on kullakarva alumiinium. Jaam on varustatud invaliididele mõeldud liftiga. Sealne perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune. Ootesaali kohal asuvad poeruumid ja jalakäijate tunnelid. Jaama silt Invalift Кунцевщина 101 Отель http://www.urbanrail.net/eu/by/minsk/minsk.htm  Kuncaŭščyna metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Infot jaama kohta (vene keeles)
Faktooria

Faktooria on äriasula või kaubanduslik tugipunkt koloonias või suurriigi kaugemas ja vähemarenenud piirkonnas. Uus-Amsterdam (tänapäeval New York) Macau (Portugali faktooria) Fort
Aivar Jürgenson

Aivar Jürgenson (sündinud 27. oktoobril 1969) on eesti etnoloog ja folklorist. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajaloo erialal 1993. aastal, magistrikraadi eesti ja võrdleva rahvaluule alal omandas ta samas 1996. aastal. Doktorikraadi kaitses 2003. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis teemal „Siberi eestlaste territoriaalsus ja identiteet”. Aivar Jürgenson on uurinud Eesti ja väliskogukondade ajalugu, migratsiooni- ja kolonisatsiooniajalugu, rände- ja integratsiooniprotsesse minevikus ja tänapäeval, argiajalugu, etnobotaanikat. Välitöid on ta teinud eesti diasporaakogukondades Siberis, Kaukaasias ja Lõuna-Ameerikas. 2011 – Eesti ajalookirjanduse aastapreemia. "Ladina rahva seas. Argentina ja sealsed eestlased" / Argo, 2011 "Seened kultuuriloos" / Argo, c2005 "Siber - vabaduse ja vangiahelate vahel" / Argo, 2008 "Siberi eestlaste territoriaalsus ja identiteet" / Tallinna Pedagoogikaülikooli kirjastus, 2002 "Siberiga seotud : eestlased teisel pool Uuraleid" / Argo, 2006 Päring ingoregister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] "Tartu Ülikool. Lõpetanute tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. september 2020. Vaadatud 9. novembril 2018. "Tartu Ülikool. Magistriõppe lõpetanute tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. märts 2016. Vaadatud 9. novembril 2018. "Tallinna Ülikooli koduleht". "Ajalookirjanduse aastapreemia". "Eesti *Teadusinfosüsteem". Aivar Jürgenson Vikerraadio ajaloosaates "Eesti lugu"
Ülemine Vaigas

Ülemine Vaigas (ka Ülemine Vaika saar) on saar Saare maakonnas Vilsandi rahvuspargis 800 meetrit Keskmisest Vaigasest lõunas. Saare pindala on 1,5 hektarit, rannajoone pikkus 613 meetrit. Saar on ovaalse kujuga ja kaetud võsaga. 14. augustil 1910 sõlmiti Riia Loodusuurijate Seltsi ja Kihelkonna kirikumõisa vahel rendileping, mille järgi läks Ülemine Vaigas koos teiste Vaika saartega viie tsaariaegse kuldrubla eest 6 aastaks Riia Loodusuurijate Seltsi valdusse. 1924. aastal muudeti Vaika saared loodusreservaadiks. Saar asub Lõuna-Vaika loodusreservaadis. Ülemine Vaigas Eesti looduse infosüsteemis
188 eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 3. sajand eKr | 2. sajand eKr | 1. sajand eKr | ► ◄ | 200. aastad eKr | 190. aastad eKr | 180. aastad eKr | 170. aastad eKr | 160. aastad eKr | ► ◄◄ | ◄ | 191 eKr | 190 eKr | 189 eKr | 188 eKr | 187 eKr | 186 eKr | 185 eKr | ► | ►► 188. aasta eKr oli 188. aasta enne meie ajaarvamist, Vana-Rooma ajaarvamise järgi ab urbe condita DLXVI (566). Vana-Rooma konsuliteks olid Marcus Valerius Messalla ja Gaius Livius Salinator. Rooma vabariik ja Seleukiidide riik sõlmisid Apameia rahu. ... Han Huidi, Hiina keiser
189 eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 3. sajand eKr | 2. sajand eKr | 1. sajand eKr | ► ◄ | 200. aastad eKr | 190. aastad eKr | 180. aastad eKr | 170. aastad eKr | 160. aastad eKr | ► ◄◄ | ◄ | 192 eKr | 191 eKr | 190 eKr | 189 eKr | 188 eKr | 187 eKr | 186 eKr | ► | ►► 189. aasta eKr oli 189. aasta enne meie ajaarvamist, Vana-Rooma ajaarvamise järgi ab urbe condita DLXV (565). Vana-Rooma konsuliteks olid Marcus Fulvius Nobilior ja Gnaeus Manlius Vulso. Pergamoni kuningas Eumenes II asutas Philadelphia linna (tänapäeva Alaşehir). ... ...
Keskmine Vaigas

Keskmine Vaigas (ka Keskmine Vaika saar) on Vaika saarte hulka kuuluv 1,3 hektari suurune saar Saare maakonnas Vilsandi rahvuspargis Vilsandist 1 kilomeeter läänes. Saar on pikliku kujuga, kivise pinnamoega ja kaetud rohttaimestikuga. 14. augustil 1910 sõlmiti Riia Loodusuurijate Seltsi ja Kihelkonna kirikumõisa vahel rendileping, mille järgi läks Keskmine Vaigas koos teiste Vaika saartega 5 tsaariaegse kuldrubla eest 6 aastaks Riia Loodusuurijate Seltsi valdusse. 1924. aastal muudeti Vaika saared looduskaitsereservaadiks. Saar asub tänapäeval Vilsandi rahvuspargi Lõuna-Vaika loodusreservaadis. Keskmine Vaigas Eesti looduse infosüsteemis, vaadatud 8. juulil 2019. Keskmine Vaigas Eesti looduse infosüsteemis
190 eKr

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 3. sajand eKr | 2. sajand eKr | 1. sajand eKr | ► ◄ | 210. aastad eKr | 200. aastad eKr | 190. aastad eKr | 180. aastad eKr | 170. aastad eKr | ► ◄◄ | ◄ | 193 eKr | 192 eKr | 191 eKr | 190 eKr | 189 eKr | 188 eKr | 187 eKr | ► | ►► 190. aasta eKr ehk ab urbe condita DLXIV (564). Eurymedoni lahing Rooma ja Seleukiidide riigi vägede vahel. Hipparchus, Vana-Kreeka matemaatik ja astronoom. Apollonios Pergest, Vana-Kreeka matemaatik ja astronoom.
Alumine Vaigas

Alumine Vaigas (ka Alumine Vaika saar) on saar Saare maakonnas Vilsandi rahvuspargis Vilsandist 1 km läänes. Saare pindala on 2,7 ha. Saar on edela-kirde suunal pikliku kujuga ja kaetud rohttaimestikuga. 14. augustil 1910 sõlmiti Riia Loodusuurijate Seltsi ja Kihelkonna kirikumõisa vahel rendileping, mille järgi läks Alumine Vaigas koos teiste Vaika saartega viie tsaariaegse kuldrubla eest 6 aastaks Riia Loodusuurijate Seltsi valdusse. 1924. aastal muudeti Vaika saared looduskaitsereservaadiks. Saar asub tänapäeval Vilsandi rahvuspargi Alumise Vaika sihtkaitsevööndis. Alumine Vaigas Eesti looduse infosüsteemis
Karl von Bülow

Karl Wilhelm Paul von Bülow (24. aprill 1846 – 31. august 1921) oli Saksamaa sõjaväelane, teise armee juht Esimese maailmasõja alguses. Von Bülowi armee tungis sõja alguses Kesk-Belgiasse ning vallutas augusti lõpus Namuri kindluse ning lõi järgnevalt mitmes lahingus Prantsuse viiendat armeed. Samas tekkis Bülowil vastuolusid nii Saksa esimese armee juhi Alexander von Klucki, kes arvas, et Bülow liigub edasi liialt aeglaselt, kui ka kolmanda armee ülema Max Klemens von Hauseniga, kes Bülowi enese arvates liialt aeglaselt liikus. Kui sakslased olid jõudnud Pariisi lähistele, hakkas nii Bülowile kui ka Kluckile muret tegema tühik, mis jäi nende armeede vahele ning nõnda liikus Kluck otse lõunasse, selle asemel, et Schlieffeni plaani kohaselt mööduda Pariisist lääne suunas. Klucki armee venis liialt mööda rinnet välja ning järgnenud prantslaste vastupealetungis, mis sai tuntuks Marne'i lahingu nime all, löödi sakslased tagasi. Bülow jäi teise armee juhatajaks kuni 1915. aastani, mil ta elas üle südameataki. Aastal 1916 läks Bülow lõplikult erru. Karl von Bülow suri 1921. aastal Berliinis.
Sieben Berge

Sieben Berge ("Seitse mäge") on mäeahelik kõrgusega kuni 395 m üle merepinna Alam-Saksi kõrgustikul Hildesheimi kreisis Alam-Saksimaal Saksamaal. Koos Vorberge ja Sackwaldiga kuulub Sieben Berge geoloogilisse moodustisse Sackmulde. See on kuulus tänu "Lumivalgekese" muinasjutule. Sieben Berge ahelik paikneb Leine kõrgustikust idas, viimane on Alam-Saksi kõrgustiku põhjaosa. See asub Gronau (põhjas), Sibbesse (kirdes) ja Alfeldi (lõunas) vahel. Sieben Berget ümbritsevad Hildesheimi metsa künkad kirdest, Sauberge ida-kirdest, Vorberge idast ja Sackwald kagust. Läände kulgeb Leine org, mille taga kerkib Ithi seljak. Topograafiliselt siirdub see Vorbergesse peaaegu sujuvalt. Sieben Bergest algab mitu oja, mis voolavad varem või hiljem Leinesse. Asustamata Sieben Berget ei läbi ükski maantee, kuid seal on mitu metsateed ja jalgrada (sealhulgas umbes 15 km pikk Lumivalgekese tee, mis sai nime 2002. aastal), millelt saab avastada metsamaastikku. Sieben Berge sai kuulsust 19. sajandil kirjutatud vendade Grimmide "Lumivalgekese" loost. Muinasjutus elab Lumivalgeke koos seitsme pöialpoisiga Siebe Berge taga. Sieben Berge, mille kõrgeim küngas on Hohe Tafel (395 m üle merepinna), koosneb järgmistest kõrgustest, põhjast lõunasse (kõrgused meetrites üle merepinna): Hörzen (364,1 m) – Brüggenist idas Hohe Tafel (395 m; ka Tafelberg) – Brüggenist ida-kagus – sealhulgas Ernst Binnewiesi torn (Tafelbergi torn; vaatlustorn) Saalberg (313,2 m) – Brüggenist kagus Ostenberg (359,8 m) – Dehnsenist (Alfeld) idas Lauensberg (333,4 m) – Eimsenist (Alfeld) põhja-kirdes Heimberg (316,3 m) – Eimsenist kirdes Himmelberg (307,5 m) – Alfeldist põhjas – sealhulgas Himmelbergi torn (22,12 m kõrge) Muud kõrgemad kohad, mis külgnevad Sieben Bergega, on (kõrguse järgi): Nesselberg (362,2 m) – Brüggenist ida-kagus Nußberg (301 m) – Rhedeni ja Eberholzeni vahel, seal on ülekandetorn Ortsberg (279 m) – Alfeldist kirdes Nußbergi, mis asub küngastikust põhjas, loetakse mõnikord – eri allikate järgi – Himmelbergi asemel, mis on kaugemal kagus, kas esimeseks või seitsmendaks Sieben Berge künkaks. Veeteed Sieben Berges: Despe, läbib Sieben Berge põhjas, voolates ida-lääne suunas, Leine idapoolne lisajõgi Hahmbach, algab Sieben Berge põhja-kirdeosast, kus see ühineb Vorbergega, Despe lõunapoolne lisajõgi Leine, läbib Sieben Berge läänes, voolates lõuna-põhja suunas, Alleri vasakpoolne lisajõgi Wispe, suubub Wispensteini juures Leinesse Asulad Sieben Berge servas: Alfeld, Leine jõe ääres, Sieben Bergest lõunas Brüggen, Leine jõe ääres, Siebe Bergest loodes Eberholzen am Hahmbach, Sieben Bergest põhja-kirdes Gronau, Leine jõe ääres, Sieben Bergest põhjas Rheden, Leinest idas, Sieben Bergest läänes Sibbesse, Despe valglas, Sieben Bergest kirdes
Theunissen

Theunissen on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Lejweleputswa ringkonnas, Masilonyana valla halduskeskus. Theunissen on asutatud 1907. aastal, linnaõigused sai 1912. aastal. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Theunisseni elanikest mustanahalisi aafriklasi 94,6%, valgeid 4,1%, värvilisi 0,6%, India või Aasia päritolu inimesi 0,4% ja teisi 0,3%. Sotho keelt pidas emakeeleks 72,8% inimesi, koosa keelt 12,7%, afrikaani keelt 6,1%, tsvana keelt 2,9% ja teisi keeli 5,5%. Masilonyana Municipality Free State Tourism https://census2011.adrianfrith.com/place/464001 https://census2011.adrianfrith.com/place/464002
Verkeerdevlei

Verkeerdevlei on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Lejweleputswa ringkonnas Masilonyana vallas. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Verkeerdevlei elanikest mustanahalisi aafriklasi 95,0%, valgeid 3,7%, värvilisi 0,7%, India või Aasia päritolu inimesi 0,3% ja teisi 0,3%. Sotho keelt pidas emakeeleks 78,4% inimesi, koosa keelt 5,5%, afrikaani keelt 5,3%, tsvana keelt 4,2% ja teisi keeli 6,6%. https://census2011.adrianfrith.com/place/464009 https://census2011.adrianfrith.com/place/464010
Mikun

Mikun on linn Venemaal Komi Vabariigis Ust-Võmi rajoonis. Asub 96 km Sõktõvkarist põhja pool. Mikun asutati 1937. aastal Põhja raudtee rajamise käigus. Linnaõigused sai 1959. aastal.
Tapa valla vapp (2005)

Tapa valla vapp oli Lääne-Viru maakonnas aastail 2005–2017 asunud Eesti haldusüksuse Tapa valla vapp. 2005. aastal kinnitatud vapi autor on Liina Kald. Tapa valla vapiks on heraldiline kilp, mis on jaotatud diagonaalselt kolme ossa. Ülemine osa on punane, alumine osa on must ja nende vahel on diagonaalne laineline hõbedane joon. Punase ala sees on kujutatud triskelet ehk kolmjalga. Alumisel mustal alal on kolm hõbedast tähte. Vapi punane osa viitab Tapa linna vapile, sümboliseerides arvatavaid kunagisi lahinguid Tapa aladel. Must osa sümboliseerib Lehtse turbaalasid ning viitab ka Lehtse valla endisele vapile. Valge (vapil hõbedane) joon tähistab Valgejõge ning viitab Saksi valla endisele vapile. Kolmjalga on tuntud kui hea õnne sümbol, tähistades katkematu ringina uuenemist, liikumist ja elu järjepidevust. Sümboli liikumine kolme eri suunda näitab teede hargnemist Tapalt. Kolm hõbedast tähte tähistavad kolme ühinenud omavalitsust. Hõbe on valguse ja puhtuse, punane aga nooruslikkuse ja elujõu värv. Must sümboliseerib maalähedust. Tapa valla lipp Tapa linna vapp Lehtse valla vapp Saksi valla vapp Lääne-Viru maakond Tapa valla sümboolika valla kodulehel Tapa valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Mai Krikk

Mai Krikk (17. mai 1946 – 16. veebruar 2024) oli eesti ajaloolane, politseimuuseumi rajaja. 1971. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna cum laude, ühiskonnaõpetuse õpetaja ja arhiivitöötaja erialal. Pärast seda töötas 22 aastat ühiskonnateaduste õppejõuna ja kaks aastat politseiajaloo õppejõuna Tallinna Politseikoolis. Aastatel 1997–2011 töötas Mai Krikk Politseiametis Eesti politsei ajaloo uurijana. Mai Kriki uurimistöö põhjal rajati (raamatus Kahe võimu vahel, 2016) Eesti Politseimuuseum, mis avati 14. novembril 2001. See töötas algul Tallinnas aadressil Lai 38 / Pagari 1 ning aastatel 2004–2013 aadressil Pärnu mnt 139. Seoses Mai Kriki töölt vabastamisega 12. oktoobril 2011 võib lugeda Politseimuuseumi tegevuse lõppenuks (järgnevalt eemaldati Eesti Vabariigi Politseiametis olnud politseijuhtide pildid aastatest 1918–1940). Ametlik ekspositsioonide ning annetuste laialijagamine toimus 18. oktoobril 2013. Osa muuseumi materjalidest läks Rakvere politseitöötoale, mis nimetati seejärel Politseimuuseumiks. Mai Krikilt on ilmunud 14 raamatut politsei ajaloost. Mai Krikk pälvis oma töö eest 2002. aastal Eesti Muinsuskaitse Seltsi tänukirja ja Konstantin Pätsi mälestusmedali panuse eest Eesti Politsei ajaloo uurimisel ja jäädvustamisel (nt Politsei Peavalitsuse ülema Hugo-Johannes Mölder (Möldre) 1924-1925.a. jt. Eesti Vabariigi eest seisnute väheldaste andmete taastamisel). 2004. aastal tunnustas Eesti Politsei Naisühendus Lydia teenetekujuga (http://epn.ee/blog) - http://media.voog.com/0000/0030/4001/files/EPNteenetekujustatuut.pdf. 14. veebruaril 2007 Eesti Ekspressis ilmunud riikliku aumärgi saamiseks esitatute nimekirjas oli ka Mai Krikk, kuid hiljem selgus, et ta siiski aumärki ei saa. Kahe võimu vahel. Ajaloolasena parteis ja politseis 1971–2011 Apollo Mai Krikk Digar Jüri Pino. "Arvustus. Mälestused punastest ja sinistest" ERR kultuur, 30. mai 2016
Tiina Laansalu

Tiina Laansalu (sünninimi Tärk; sündinud 13. aprillil 1982) on eesti keeleteadlane. Lõpetanud Orissaare Gümnaasiumi ja Tallinna Ülikooli filoloogiateaduskonna. 2010. aastal kaitsnud Tartu Ülikoolis magistriväitekirja ja 2020. aastal doktoriväitekirja. Töötanud 2007. aastast Eesti Keele Instituudis; 2015. aastast on ta seal eesti keele ajaloo, murrete ja soome-ugri keelte osakonna juhataja ning 2020. aastast teadusjuht. 2016 – Eesti teaduse populariseerimise auhind: peapreemia kategoorias "Teaduse ja tehnoloogia populariseerimine audio-visuaalse ja elektroonilise meedia abil", projekt "Eesti Keele Instituudi keeleklipid" 2017 – Eesti Teaduste Akadeemia konkursi "Teadus kolme minutiga" laureaat 2017 – Haridus- ja Teadusministeeriumi auhind "Aasta keeletegu 2016" ("Eesti kohanimeraamat", autorite kollektiiv) Laansalu, Tiina (2020). Kesk-Harjumaa kohanimede kujunemine ja nimesiire. (Doktoritöö). Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus. Kallasmaa, Marja; Saar, Evar; Päll, Peeter; Joalaid, Marje; Kiristaja, Arvis; Ernits, Enn; Faster, Mariko; Puss, Fred; Laansalu, Tiina; Alas, Marit; Pall, Valdek; Blomqvist, Marianne; Kuslap, Marge; Šteingolde, Anželika; Pajusalu, Karl; Sutrop, Urmas (2016). Eesti kohanimeraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Tiina Laansalu Eesti Teadusinfosüsteemis https://www.etis.ee/CV/Tiina_Laansalu/est Eesti Keele Instituudi koduleht
Linahari

Linahari, ka häkkel oli ropsitud linade sugemise riist ning Euroopas üldtuntud. Linahari oli 70–80 cm pikkune laud, mille kummaski otsas oli neljakandiline raudpiidest padi, üks hõredam, teine tihedam. Piide pikkus 3–5 cm. Harjadest linapeosid (linavihke) läbi tõmmates eraldati takud peenemast linakiust. Eesti rahvakultuuri leksikon. Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2007. lk 142 Eesti etnograafia sõnaraamat. Arvi Ränk. Välja andnud Õie Ränk. Tallinn. 1995. lk 102 Linahari, Eesti Põllumajandusmuuseum muis.ee
Linavurr

Linavurr oli linaropsimismasin. Koosnes linapeode hoidmise alusest ning selle peal jalaga või käsitsi ringiaetavast rattast, mille küljes asusid ropsimõõgataolised puust terad. Eesti aladel kasutati linavurre 19. sajandi II poolel ja 20. sajandi algul enamasti Lõuna-Eestis, kuid laia kasutust nad ei leidnud. Eesti rahvakultuuri leksikon. Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastuse AS. Tallinn. 2007. lk 144 Linavurr, Eesti Põllumajandusmuuseum muis.ee
Audioelektroonika

Audioelektroonika on elektriliseks muundatud või elektrilisena tekitatud helisignaali (audiosignaali) taasesitamisega seotud elektroonika osa. Audioelektroonika kuulub helitehnika alla. Audioelektroonika alla kuuluvateks loetakse tihti ka elektroakustilisi vahendeid (mikrofonid, kuularid, valjuhääldid ja kõlarid).
Kamennaja Gorka metroojaam

Kamiennaja Horka metroojaam (vene keeles Каменная Горка (Kamennaja Gorka metroojaam), valgevene Каменная Горка (transkribeerituna Kamennaja Gorka metroojaam)) on üks Minski metroo jaamadest Aŭtazavodskaja liinil Frunzienski rajoonis Kuncaŭščyna ja Kamiennaja Horkai linnaosa piiril. Jaam avati 7. novembril 2005. Jaam on üheks Aŭtazavodskaja liini lõppjaamaks. Jaam on kahe lööviga, mida eraldavad teineteisest ümmargused sambad. Sammaste vahe on kuus meetrit. Arhitektuuriliselt on Kamiennaja Horka funktsionalistlik. Jaama kujunduses on kasutatud marmorit ja graniiti, lisaks veel roostevaba terast, ripplagi on alumiiniumist. Jaam on varustatud puudega inimestele mõeldud liftiga. Sealne perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune. Kuna jaam asub maapinna läheduses, siis puuduvad seal eskalaatorid, nende asemel on jaamas tavalised trepid. Ootesaali kohal asuvad poeruumid ja jalakäijate tunnelid. Jaama silt Invalift Üks jaama teedest http://www.urbanrail.net/eu/by/minsk/minsk.htm Каменная Горка 101 Отель  Kamiennaja Horka metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Infot jaama kohta (vene keeles)