laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Aleksander Mäe

Aleksander Mäe (26. märts 1893 Narva – 26. juuni 1967) oli Eesti NSV riigitegelane. Pärast linnakooli lõpetamist Narvas töötas ta Kreenholmi Manufaktuuris, madrusena laeval, kaalujana Tallinnas ning pärast demobiliseerimist (aastal 1918) kaevurina Kuznetski kivisöebasseinis (Kemerovo oblastis). Aastal 1920 võeti ta EKP liikmeks; sama aasta suvel saadeti ta illegaalsele parteitööle Eestisse. Siin ta vahistati ja mõisteti kolmeks aastaks vangi. Augustis 1922 vahetati ta poliitvangina välja ja suunati parteitööle Petrogradi kubermangu, Oudova maakonda. Aastast 1925 oli ta juhtival tööl Leningradis, Leningradi ja Kalinini oblastis. Aastast 1942 oli ta 8. Eesti Laskurkorpuses 1. tagavara laskurpolgus poliittöötajaks. Pärast sõda oli ta Tartu maakonna TSN täitevkomitee aseesimees ja Harju maakonna TSN täitevkomitee esimees. 19. aprillist 1946 kuni 15. juulini 1948 oli ta Eesti NSV põllutööminister. Seejärel oli ta Eesti NSV põllumajandusministri asetäitja, NSV Liidu Varumise Ministeeriumi volinik Eesti NSV-s ja ETKVL-i juhatuse aseesimees. Aastal 1959 jäi ta pensionile. Aleksander Mäe suri 26. juunil 1967 ja ta maeti 28. juunil 1967 Metsakalmistule. Olev Liivik, Eesti NSV Ministrite Nõukogu institutsionaalne areng ja kaadrid 1940-1953, Kirjastus: Tartu Ülikooli Kirjastus, Tartu, 2014, lk 301 http://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=Aleksander&filter_maetud_perenimi=M%C3%A4e&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=[alaline kõdulink] "Rahva Hääl" 27. juuni 1967 (Nekroloog)
Väike karikas 2013

Väike karikas 2013 ehk 2013. aasta väikesed karikavõistlused oli Eesti jalgpalli madalamate liigade karikavõistlused, mis algas 1/64-finaalpaaride loosimisega 19. märts 2013 ja lõppes finaaliga 112. september 2013. Väikeste karikavõistlustel osales 70 võistkonda. Loosimine toimus 19. märtsil 2013. Sulgudes võistkonna liiga tase. Märkused: 1FC Kose võistkond andis loobumiskaotuse. 2Mängu tulemus tühistatud, kuna JK Taebla koosseisus osalesid mänguõigust mitteomavad mängijad Talis Tamm ja Aare Avila. Otse 1/32-finaali pääsesid võistkonnad, kes jäid välja loosimata: II liiga (4): JK Loo, JK Kaitseliit Kalev, Raasiku FC Joker 1993, FC M.C. Tallinn, Keila JK, Tallinna FC Infonet II, Saue JK Laagri, Türi Ganvix JK, Pärnu FC Metropool, Tartu SK 10 II, Tartu JK Welco Elekter, Lasnamäe FC Ajax, Rummu Dünamo, Tallinna JK Legion II, JK Tallinna Kalev II, Maardu FC Starbunker III liiga (5): FC Otepää, Kiviõli FC Irbis II, JK Tallinna Kalev III, Paide Linnameeskond II, Ambla Vallameeskond, Lihula JK, Rapla JK Atli, Navi Vutiselts, Võru JK, Tallinna FC Balteco, SK Tääksi, Põlva FC Lootos, Tallinna FC Hell Hunt, Tallinna FC Eston Villa, JK Tondi, Tallinna JK Jalgpallihaigla, JK Retro, Kristiine JK, Tallinna JK Visadus, JK Kernu Kadakas, Valga FC Warrior, Viimsi MRJK, FCF Tallinna Ülikool, SK Eestimaa Kasakad, SJK Leisi IV liiga (6): Tallinna SK Dnipro, Tallinna FC Pokkeriprod, FC Kiiu, Tallinna FC Twister, Võru JK II, Tartu FC Merkuur, JK Pärnu-Jaagupi, Tallinna FC Charma mööbel, Pühajärve JK Revali, Pirita JK Reliikvia, Tallinna FC Soccernet, SK Tapa, Võrumaa FC Aspen, SK Imavere Forss, Tartu Harrastajad, Saku Sporting, FC Haiba Loosimine toimus 19. aprillil 2013. Sulgudes võistkonna liiga tase. Märkused: 3JK Tallinna Kalev II võistkond andis loobumiskaotuse. 4Mängu tulemus tühistaud, kuna Võrumaa FC Aspen võistkonnas mängis kaasa diskvalifitseeritud mängija Margus Ader. 5Mängu ei toimunud, kuna JK Keskerakond loobus osalemast Eesti Meistrivõistlustelt. Loosimine toimus 27. mail 2013. Sulgudes võistkonna liiga tase. Märkused: 6Mängu tulemus tühistatud, kuna JK Kernu Kadakas koosseisus osales diskvalifitseeritud mängija Rein Lätt. Loosimine toimus 14. juunil 2013. Sulgudes võistkonna liiga tase. Loosimine toimus 18. juulil 2013. Paide Linnameeskond II v FCF Tallinna Ülikool Loositi Väikeste karikavõistluste avaringi paarid Jalgpall.ee, 19. märts 2013 Väikeste karikavõistluste 1/32-finaali paarid Jalgpall.ee, 18. aprill 2013 Väikeste karikavõistluste 1/16-finaalid Jalgpall.ee, 27. mai 2013 Selgusid väikese karika 1/8-finaali paarid Jalgpall.ee, 14. juuni 2013 Väikese karika võitis FCF Tallinna Ülikool Youtube video: "EJL TV: Väikeste karikavõistluste finaal 2013"
Mikrotsoonanalüüs paberil

Mikrotsoonanalüüs paberil on kolorimeetrilise keemilise analüüsi modifitseeritud meetod, kus analüüdi (proovi) ja standardi värvusreaktsioone analüüsitakse filterpaberile kantud mikrotsoonide värvuse intensiivsuste võrdlemisel. Mikrotsoonanalüüsi korral teostatakse ainele või ainete rühmale iseloomulikud värvusreaktsioonid filterpaberil, millele kantakse proovi, standardite ja reagentide mikroliitriliste täppide read. Peale kuivamist paberit pildistatakse ja sellel olevate mikrotsoonide intensiivsust analüüsitakse kasutades arvutiprogramme. Värvuse intensiivsus, võrreldes standardiga, näitab aine kvantitatiivset sisaldust proovis. See analüüs on kiire, odav ja lihtne viis teatud ainete või ainerühmade kvantitatiivseks määramiseks kasutades sobivaid värvusreaktsioone. Seda on rakendatud näiteks üldfenoolide määramiseks taimeekstraktides, veinides ja šokolaadides ning flavonoidide määramiseks taimeekstraktides. Kolorimeetria Spektrofotomeetria Merike Vaher, Mihkel Kaljurand. The development of paper microzone-based green analytical chemistry methods for determining the quality of wines – Analytical and bioanalytical chemistry, 2012. 404 (3), 627–633.
Punane kübar

Punane kübar on endisaegne punasest kalevist ja karusnahast äärisega naiste talvemüts. Kübarat kandsid Lõuna-Eesti naised, eriti pruudid ja noorikud. raukamüts nelja sopiga müts kolme sopiga müts (udarmüts) Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 225 Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 152
Seppel

Seppel on 8–10 cm kõrgune võrukujuline peaehe, mida kandsid Hiiumaa ja Loode-Eesti pruudid; üks pärja liike. Seppeli kandmise komme on tulnud Saksamaalt või Rootsist, kus seda kanti juba 17. sajandil. Hiiumaal kanti seppelit peamiselt lõunaosas, põhjaosas nimetati pruudiehet penik. Punase riidega kaetud pappvõru kaunistasid kardpaelad, helmed, riidest ja sulest tutid. Kuklaosasse riputati värvilised siidilindid (paarisarv), Hiiumaal ka tüll-loor. Saaremaal nimetati pruudi erilaadset peaehet kirjuts. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 274 Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 194 Seppel, Eesti Rahva Muuseum
Francesco Olcelli

Francesco Olcelli (sündinud 12. veebruaril 1972 Piacenza linnas Itaalias) on Eestis tegutsev Itaalia ettevõtja. 1991. aastal lõpetas Francesco Olcelli Istituto Paci, kus tema peaerialaks oli raamatupidamine ja õigus. 1995. aasta septembris lõpetas LIUC Ülikooli majanduse erialal. Olcelli alustas oma karjääri ülikooli kõrvalt kolmeaastase praktikaga raamatupidamisettevõttes. Seejärel asus ta tööle Londonis ettevõttes IRWIN & BATES, kus töötas assistendina (detsember 1995 – august 1997). Pärast Londonit töötas Olcelli Nevises, Kariibi mere saartel Morning Star Holding Ltd (Trident Group) raamatupidamisosakonnas. Alates 1999. aastast töötas ta Banque Générale du Luxembourg SA-s maksunõunikuna. 2001–2002 töötas ta Šveitsis, Luganos BSI SA pangas, kus tegutses põhiliselt investeerimisportfelli haldurina. Praegu töötab Olcelli nõustajana Tallinnas maksunõustamisteenuseid pakkuvas ettevõttes Studio Olcelli ning tegevdirektorina ettevõtlusega seotud teenuseid pakkuvas firmas Pro-Marketing & iTools OÜ. Olcelli peab oma eeskujudeks näiteks 1993. aastal Nobeli auhinna võitnud Dr. Kary Banks Mullist ja Raghuram Rajani. Näiteks Rajani seisukohta majanduskriisi kohta “Kriisi maandamiseks ei saa võta üha uusi laene, eriti kui tulevikuootused ei soosi nende tasumist järgmiste põlvkondade arvelt. Lühiajalise heaolu asemel peaks silmas pidama pikemaajalist stabiilsust.” peab Olcelli ka enda motoks. Vabal ajal tegeleb Olcelli põhiliselt spordiga, ta on väga kiindunud purjetamisse ja ujumisse. Samuti on ta tegelenud maratonijooksuga ja osalenud mitmel maratonil, sh New Yorgi maratonil. http://www.karymullis.com http://macromon.files.wordpress.com/2011/04/the-true-lessons-of-the-recession.pdf Itaalia ettevõtja: “Eesti on maailma parim, aga seda keegi ei tea!”, Eesti Ekspress, 22. märts 2013
Sõba

Sõba (võru murdes: kõrik) on endisaegne pikk villane rõivas, mida kandsid abielunaised õlgadel pidulikel puhkudel. Rõivas jäi tagaplaanile 19. sajandi keskpaigas, kui moodi läks suurrätt. uig linik Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 288
Kaal (riideese)

Kaal on endisaegne valgest linasest riidest pikk õlakate, mida kandsid Kagu-Eesti abielunaised pidulikel puhkudel. uig linik Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 51 Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 39
Kabimüts

Kabimüts on kabjakujuline kõval pappalusel siidkattega müts, mida kandsid Saaremaa ja Lääne-Eesti naised. Abielunaise kabimütsi esiäärele oli kinnitatud valge pits, mõnel pool kanti neid mütse ka siidilintidega. Kabimütsile lähedane oli pottmüts, vahepealne variant oli Vändras kantud, kabimütsist väiksem Vändra müts. Kabimütsi variante (Saaremaal pinnmüts, Läänemaal lai- ja kõrgemüts, Pärnumaal moorimüts jt) kanti piirkonniti kuni 19. sajandi lõpuni. Peakatete loend Eestis varem kantud vanemat tüüpi mütse: härjasüdamemüts ketasmüts kikk-kõrvamüts lontmüts murumüts nelja sopi müts netsmüts nokkmüts pottmüts punane kübar rannamüts ratasüll sariküll topsmüts tuttmüts udarmüts võrkmüts Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 54 Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 40 Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 121 Kabimüts lintidega. Eesti Rahva Muuseum Eesti rahvarõivad. Kullamaa naise kabimüts.
Misti vulkaan

Misti on tegev kihtvulkaan Lõuna-Ameerikas Andides. Misti kõrgus on 5822 meetrit. Vulkaani jalamil asub Arequipa linn.  Misti vulkaan – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Misti andmebaasis Global Volcanism Program
Litter

Litter on pisike ümar õhuke valgust peegeldav, tavaliselt kulla- või hõbedakarva kettake, mida kasutatakse rõivaste, tikandite jms kaunistamiseks. Varem tehti litreid ehedast metallist: kullast, hõbedast, messingist või muudest sulamitest, tänapäeval tehakse neid aga sageli plastist, igasuguse värvuse ja kujuga. Litritega kaunistatakse rõivaid, ehteid, kotte, jalatseid, vöösid ja muid aksessuaare. Tavaliselt on litri sees auk, millest läheb läbi õmblusniit. Auk võib olla litri keskel või ühes servas. Mõnikord on litter volditud fassettidega, et see püüaks rohkem valgust. Lisaks tikkimisele kootakse või masintikitakse litreid tänapäeval ka kangastesse, mida nimetatakse litrikangasteks. Teine viis litreid kangale kinnitada on need kinnitada liimiga, sel juhul pole isegi litrit läbiv auk vajalik. Vanimad rõivaid kaunistanud litrid on leitud pronksiaegsest Kot Diji arheoloogilisest kultuurist Harappa muinaslinnast Induse orust ja need kullast kettad pärinevad ajast 2500 a eKr. Itaaliakeelne zecchino ([tseˈkino], sellest on tulnud ingliskeelne sequin ja eestikeelne tsekiin) tähendas Veneetsia kuldtukatit. Tukati müntimine lõpetati pärast Napoleoni sõjakäiku Itaaliasse, nii et arvatavasti sellesse aega jääb sõna originaaltähenduse kadumine ja see hakkas tähendama metallketast. 20. sajandini tehti litreid metallist. Eesti rahvakultuuris on litreid õmmeldud näiteks tanude ja käiste tikanditele, kuid nendega on kaunistatud ka pärgi. 19. sajandil müüsid litreid harjuskid, aga neid sai osta ka poest või laadalt. Naast Tinulised "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. detsember 2019. Vaadatud 22. detsembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Kot Diji phase gold sequins. - harappa.com Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 146 Eesti etnograafia sõnaraamat. 1996. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. Lk 104 Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [1] (vaadatud 01.06.2013) Emily Spivack. A History of Sequins from King Tut to the King of Pop Jessica Schiffer. The Surprising History of Sequins
Nikolai Puusepp

Nikolai Puusepp (23. veebruar 1905 Tveri kubermang – 22. veebruar 1965 Tallinn) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane. Ta sündis aastal 1905 Tveri kubermangus Ostaškovi maakonnas keskmiktalupoja perekonnas. Aastal 1922 siirdus ta Omski oblasti Tatari rajooni, kus töötas põllumajanduslikus kommuunis "Aurora". Aastal 1923 tuli ta kodukohta tagasi ning töötas seal metsavarumistöödel, külakooperatiivis ja kohaliku lugemistoa juhatajana. Aastatel 1926–1931 õppis ta Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlikus Ülikoolis. Aastatel 1931–1934 töötas ta Leningradi oblasti partei-nõukogude koolis poliitökonoomia õpetajana ja mõnda aega ka parteialgorganisatsiooni sekretärina; aastast 1934 töötas ta raudteede valve juhtiva ja tehnilise koosseisu täienduskoolis õppejõuna. Aastal 1937 suunati ta marksismi-leninismi vanemõpetajaks Raudteetranspordi Instituuti Leningradis. Aastal 1939 kutsuti ta Punaarmeesse, kus ta töötas Leningradi sõjaväeringkonna Poliitilises Valitsuses. Koos Punaarmeega tuli Eestisse. Eestis oli Punaarmee poliittöötaja Tartus koos Johannes Saueriga ja 22. territoriaallaskurkorpuse ajalehe "Nõukogude Kaitsel" toimetaja Tallinnas ning Tartu Riikliku Ülikooli marksismi-leninismi kateedri professor. Aastal 1941 võitles ta Looderindel sakslaste vastu. Aastal 1942 nimetati ta 249. Eesti Laskurdiviisi komissariks ja hiljem sama diviisi komandöri asetäitjaks poliitilisel alal, millisel ametikohal võttis osa Velikije Luki operatsioonist. Kevadest 1943 töötas ta EKP Keskkomitee sekretärina. 16. maist 1946 kuni 14. augustini 1950 töötas ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe esimese asetäitjana; lisaks oli 15. juulist 1948 kuni 18. aprillini 1949 Eesti NSV põllumajandusminister. Hiljem töötas juhtival administratiivtööl. Nikolai Puusepp suri 22. veebruaril 1965 Tallinnas ja maeti 25. veebruaril 1965 Metsakalmistule. Isamaasõja orden (I järk) Punatähe orden http://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=Nikolai&filter_maetud_perenimi=Puusepp&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=[alaline kõdulink] "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999. Nekroloog. Rahva Hääl 24. veebruar 1965
Eduard Schmidt

Eduard Schmidt (24. juuni 1922 Rosma – 15. juuni 1972 Tallinn) oli Eesti NSV riigitegelane ja haridusjuht. Ta lõpetas 1954. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ja 1960. aastal aspirantuuri Moskva Riiklikus Ülikoolis, samal aastal sai ajalookandidaadi kraadi, 1971. aastal sai professoriks. Teisest maailmasõjast võttis ta osa punapartisanina. Aastatel 1948–1949 töötas ta Tartu Täitevkomitee plaaniosakonna juhatajana, 1949–1950 oli ta Tartu Linna Töörahva Saadikute Täitevkomitee esimees (Tartu linnapea). Aastatel 1954–1956 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi NLKP ajaloo kateedri õppejõud. Aastatel 1960–1970 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi õppeprorektor, 1970–1972 Eesti NSV kõrg- ja keskerihariduse minister. Ta oli 1946. aastast NLKP liige; aastatel 1971–1972 oli ta EKP Keskkomitee liikmekandidaat. Eduard Schmidt suri 15. juunil 1972 Tallinnas ja maeti 20. juunil 1972 Metsakalmistule. Punatähe orden orden "Austuse märk" Tööpunalipu orden http://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=Eduard&filter_maetud_perenimi=Schmidt&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=[alaline kõdulink] Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951*2000 AS Kirjastus Ilo, 2003 "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999.
Arvo Kaldma

Arvo Kaldma (2. mai 1934 Albu vald – 27. oktoober 1995 Tallinn) oli eesti insener ja Eesti NSV riigitegelane. Ta lõpetas aastal 1953 raadiotehnika erialal Tallinna Kommunaal-Ehitustehnikumi ja aastal 1959 Prof. M. A. Bontš-Brujevitši-nim. Leningradi Elektrotehnika Sideinstituudi. Aastatel 1959–1965 töötas ta Eesti NSV Vabariiklikus Raadiokeskuses inseneri, vaneminseneri, tsehhijuhataja ja ülema asetäitjana. Aastatel 1965–1975 töötas ta Eesti NSV Sideministeeriumi kapitaalehituse ja majandusteeninduse osakonna juhataja, kapitaalehituse osakonna juhatajana ja ministri asetäitjana. Aastatel 1975–1989 oli ta Eesti NSV sideminister. Ta oli aastast 1961 NLKP liige; ta on olnud EKP Keskkomitee liikmekandidaat. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu X ja XI koosseisu saadik. Ta on lõpetanud Leningradi Kõrgema Parteikooli. Arvo Kaldma suri 27. oktoobril 1995 Tallinnas ja ta maeti 6. novembril 1995 Metsakalmistule. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. veebruar 2015. Vaadatud 19. juunil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=Arvo&filter_maetud_perenimi=Kaldma&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=[alaline kõdulink] Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951–2000 AS Kirjastus Ilo, 2003 "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999
Rudolf Piho

Rudolf Piho (2. jaanuar 1888 Jantra küla, Orava vald, Võrumaa – 30. detsember 1971 Võru) oli eesti arst, kauaaegne Võru linnaarst, Võru haigla peaarst, samuti peetakse teda Võru linnahaigla rajajaks. 1898. aastal astus Rudolf Piho õppima Pihkva (kubermangu) Gümnaasiumi, mille lõpetas 30. mail 1907. Seejärel õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust ja lõpetas ülikooli 1913. aastal. Eesti Vabadussõja puhkedes alustas Rudolf Piho teenistust 3. Jalaväerügemendi vanemarstina 25. novembrist 1918 kuni Vabadussõja lõpuni. Vabadussõja teeneid märgiti 2. novembril 1921 I liigi 3. järgu Vabadusristiga, hilisema meditsiinilise tegevuse eest pälvis 6. juunil 1930 Kotkaristi V klassi teenetemärgi ja 20. veebruaril 1936 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi. 1920. aastal läks Rudolf Piho kaitseväest erru ja alustas arstipraksist Võru linnaarstina. Rudolf Piho töötas linnaarstina 6. aprillini 1932. Sellest aastat alates jäi ta ainult linnahaigla juhatajaks. Linnaarsti ametist loobudes sai Rudolf Piho rohkem aega pühendada uue haigla peahoone ehitamisele, mis avati pidulikult 1. aprillil 1933. Uue linnahaigla projekteeris arhitekt Elmar Lohk. Ruumide projektlahenduse koostasid haigla juhataja Rudolf Piho ja insener E. Willmann. Haigalhoone oli kahekorruseline puumaja U-kujulise põhiplaaniga, mille peafassaad oli Tamula järve poole. Rudolf Piho oli pärit 11-lapselisest perest. Rudolf Piho maeti 4. jaanuaril 1972 Pindi Jaani kalmistule oma perekonna platsile. Rudolf Pihost valmis 2011. aastal põhjalik uurimistöö, mis andis ülevaate Võru linnaarsti elust ning tema kujunemisest hinnatud perearstiks. Uurimistöö autor Lauri Kasak pani aluse uuele uurimisvaldkonnale. Pärast Rudolf Piho eluloo avaldamist uurimistööna on õpilaste seas hakatud rohkem koostama uurimistöid meditsiinivaldkonnas, sh perearstidest, kelle tegemistest sageli kuigi palju ei teata. Ohvitseride andmekogu Lauri Kasak. Rudolf Piho elulugu, Akadeemiake, 2011.
Jacumba

Jacumba on asula Ameerika Ühendriikides California osariigis San Diego maakonna kaguosas Mehhiko piiri lähedal. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 561. Aastal 2000 oli elanike arv 660. 2016 U.S. Gazetteer Files 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022.
Amerika Eesti Postimees

Eesti Amerika Postimees (Estonian-American Courier, alates 1898 Amerika Eesti Postimees) oli esimene eesti ajaleht Ameerikas. Ajaleht ilmus aastail 1896–1911 New Yorgis. Selle asutas Hans Rebane. Ilmus kuus korda aastas, 1898–1899 kord kuus.[viide?] Ziac, Martin Fedor 2005. Estonians. In: Peter R. Eisenstadt, Laura-Eve Moss (eds.), The Encyclopedia of New York State. Syracuse University Press lk. 531
Terruggia

Terruggia on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis. 199 meetri kõrgusel merepinnast asuva Terruggia asustustihedus on keskmiselt 124 inimest ruutkilomeetri kohta. Terruggia piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Casale Monferrato, Rosignano Monferrato. https://demo.istat.it/?l=it  Terruggia – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (itaalia keeles)
Rudolf Alari

Rudolf Alari (kuni nime eestistamiseni Rudolf Undritz (Undrits)); 3. detsember 1911 Laeva vald – 17. oktoober 2004 New York) oli eesti tenor. Laulmist hakkas Rudolf Alari harrasrama Tartu Peetri kiriku meeskooris ning võttis tunde Georg Stahlbergi juures. Seal avastas 1934. aastal ta Vanemuise primadonna Elli Põder-Stukis. Seejärel töötas Rudolf Alari aastatel 1934–1944 Vanemuise teatris lauljana. Olulisemad tööd tegi ta lavastaja Eino Uuli käe all, olulisemad lavapartnerid olid Elsa Maasik ja Tooni Kroon. Tegi kaasa ka draamalavastustes (Arno Tali "Kevades", 1938) ja lavastas 1943. aastal Donizetti "Don Pasquale". Teatritöö kõrvalt õppis Tartu Kõrgemas Muusikakoolis Rudolf Jõksi klassis. 1936/1937. hooajal oli ta Estonia stipendiaat. 1944. aastal põgenes ta Eestist Saksamaale, kus liitus Paul Tammeveski Eestis asutatud kvartetiga Heli 4 (koos Paul Tammeveski, Jaan Villardi ja Bruno Padjusega), esinedes Saksamaal nii eestlaste laagreis kui ka inglaste väeosadele. Tegutses peamiselt Detmoldis ja Lübeckis. Aastatel 1946–1948 täiendas end arvatavasti Detmoldis Nordwestdeutsche Musikakademies Frederick Husleri juhendamisel. 1949. aastal siirdus Rudolf Alari koos abikaasa Imbi Alariga Ameerika Ühendriikidesse ning temast sai New Yorgis aktiivne kultuuri- ja kirikutegelane ning kirikumuusik, New Yorgi Eesti Seenioride Keskuse abiesimees. Kuulus Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku New Yorgi koguduse juhatusse ja nõukokku ning oli ka abiõpetaja. Veljo Tormis oli tema õepoeg. Rudolf Alari 3. XII 1911 - 17. X 2004 Rudolf Alari 3. XII 1911 - 17. X 2004 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=1849
Munitsiipium

Munitsiipium (ladina keeles mūnǐcǐpǐum) oli omavalitsusõigusega linn Vana-Rooma riigis. Munitsiipiumi elanike kodanikuõigused olid piiratud ('hääleõiguseta kodanikud', ladina keeles cives sine suffragio). Caracalla Constitutio Antoniniana'ga (212 m.a.j.) said Rooma kodanikuõiguse kõik impeeriumi vabad elanikud. Esimeseks munitsiipiumiks oli Tusculum, Latiumis. Antiigileksikon. Tallinn: Valgus, 1985. F.F. Abbott - A.C. Johnson, Municipal Administration In The Roman Empire, Princeton, 1926. Massimo Brutti, Il diritto privato nell'antica Roma, Torino, Giappichelli, 2009. ISBN 978-88-348-9665-5 Luigi Capogrossi Colognesi; Daniela Piattelli, Appunti sulla formazione delle istituzioni giuridiche romane, Roma, Università La Sapienza, 2008. ISBN 9788887000535
Rootsi-Kallavere küla muuseum

Rootsi-Kallavere küla muuseum on muuseum Jõelähtme vallas Kallavere külas. Muuseum on rajatud MTÜ Rootsi-Kallavere Küla Seltsi eestvedamisel. Muuseum avati 2006. aasta kevadel Rootsi-Kallaveres Käspre talu renoveeritud laudas. 2011. aastal avati Mihkli talu vanas laudas muuseumi laiendus. 2023. aastal asuvad muuseumi eksponaadid kolmes hoones: peamajas (Käspre talu laut), kangakojas ja paadikuuris (Mihkli talu laut) ning hoidlas. Muuseumis saab muu hulgas näha linatöötlemisriistu, tuulamismasinat, Vene tsaariaegseid talude mõõdunõusid jpm. Ekspositsioon peamajas Ekspositsioon paadikuuris Ekspositsioon kangakojas Tuulamismasin "Rootsi-Kallavere küla koduleht". Vaadatud 31. juulil 2023. "Muuseumi koduleht". Vaadatud 31. juulil 2023. Muuseumi koduleht Pisikese Rootsi-Kallavere küla hingeks on kasvav muuseum, Maaleht, 10. september 2012