laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lehter-torbikseen

Lehter-torbikseen (Craterellus tubaeformis) on kukeseeneliste sugukonda torbikseene perekonda kuuluv seeneliik. Varem oli selle nimetus lehter-kukeseen. Kasvab juulist novembrini okas- ja segametsades. Tihti esineb massiliselt koos. Lehter-torbikseene kübar on 2–6 cm läbimõõduga, lehterjas, noorelt allakeerdunud servaga, hiljem laiuv ja ebakorrapäraselt hõlmine, nahkjas, radiaalsooneline, peenelt kiulis-soomuseline, hallpruun kuni tumepruun. Kübara allkülg on hall või võidunudkollane ja meenutab eoslehekesi. Voldid on kas helehallid või sinakashallid, harunevad, jalale laskuvad. Jalg on 3–5 cm kõrge, 0,5–1 cm läbimõõdus, silindriline, seest õõnes, vetruv-sitke, kahvatukollane kuni tumekollane. Hea söögiseen. See on hinnatud söögiseen Soomes (soome suppilovahvero) ning tasapisi kogub populaarsust ka Eestis.[viide?] kukeseen (perekond) kollakas torbikseen Pertti Salo ja Ulla Salo "Meie metsade seened", Tallinn, Varrak 2017, lk 265 http://www.eestiloodus.ee/arhiiv/Eesti_Loodus06-07_2017.pdf Väike seenemeelespea, Maalehe Raamat Lehter-kukeseen andmebaasis eElurikkus
Richard Nowakowski

Richard Nowakowski (sündinud 27. septembril 1955 Sztumis Pomorze vojevoodkonnas Poolas) on Ida- ja Lääne-Saksamaa endine poksija. Nowakowski oli kokku viiekordne Ida-Saksamaa meister - kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1974. aastal, sulgkaalus (kuni 57 kg) aastatel 1976 ja 1978 ning kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1979 ja 1981 ning sai Ida-Saksamaa meistrivõistlustel sulgkaalus (kuni 57 kg) 2. koha 1975. aastal. Ta jäi ühel isiklikul külaskäigul 1989. aastal Lääne-Saksamaale, osales Lääne-Saksamaa poksielus ning oli Lääne-Saksamaa meister kergekaalus (kuni 60 kg) 1989. aastal. Nowakowski sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Angel Herrerale (Kuuba) ning kergekaalus (kuni 60 kg) 1980. aasta Moskva olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Viktor Demjanenkole (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Nowakowski sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 3. maailmameistrivõistlustel (München, 1982) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Adolfo Hortale (Kuuba) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales sulgkaalus (kuni 57 kg) 2. maailmameistrivõistlustel (Belgrad, 1978), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Tal oleks olnud õigus riigi meistrina esindada Lääne-Saksamaad kergekaalus (kuni 60 kg) 5. maailmameistrivõistlustel (Moskva, 1989), kuid arvatavasti poliitilistel põhjustel jäeti ta kui põgenik Lääne-Saksamaa koondisest välja. Nowakowski võitis sulgkaalus (kuni 57 kg) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks 22. Euroopa meistrivõistlustel (Halle, 1977) ning 24. Euroopa meistrivõistlustel (Tampere, 1981). Ta sai kergekaalus (kuni 60 kg) 23. Euroopa meistrivõistlustel ja (Köln, 1979) pronksmedali, kaotades poolfinaalis jälle hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Viktor Demjanenkole (NSV Liit) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ida-Saksamaa meistrivõistlused poksis 1949-1989. Tulemused inglise keeles Lääne-Saksamaa meistrivõistlused poksis 1949-1989. Tulemused inglise keeles 21. suveolümpiamängude poksivõistlus. Montréal 1976. Tulemused inglise keeles 22. suveolümpiamängude poksivõistlus. Moskva 1980. Tulemused inglise keeles 3. maailmameistrivõistlused poksis. München 1982. Tulemused inglise keeles "2. maailmameistrivõistlused poksis. Belgrad 1978. Tulemused inglise keeles". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. oktoober 2014. Vaadatud 26. juulil 2013. 22. Euroopa meistrivõistlused poksis. Halle 1977. Tulemused inglise keeles 24. Euroopa meistrivõistlused poksis. Tampere 1981. Tulemused inglise keeles 23. Euroopa meistrivõistlused poksis. Köln 1979. Tulemused inglise keeles Richard Nowakowski veebisaidil Olympedia (inglise)
Castello Visconteo

Castello Visconteo on Pavia Viscontide kastell Põhja-Itaalias Lombardia maakonnas Pavia linnas. Kindluse ehitamist alustas 1360. aastal Galeazzo II Visconti. Hiljem täiendasid ehitist Sforzad. Kontrastina kastelli karmile välisilmele olid siseruumid vägagi luksuslikud. Enamik uhketest siseruumidest paiknes aga kindluse Milano-poolses küljes, mille prantslased 1527. aastal maani maha lõhkusid. Kindluse allesjäänud ruumid ja õu olid sõjaväe kasarmutena kasutusel kuni 1921. aastani. Tänapäeval on kastelli säilinud ruumid restaureeritud ning neis asub muuseum Museo Civico. Eksponeeritud on peotäis Veneetsia kunstnike maale, arheoloogiakollektsioon ning Pavia hävinud kirikute säilinud skulptuure, fragmente ja mosaiike (neist tähelepanuväärseimad on 11. ja 12. sajandist pärinevad rekonstrueeritud portaalid). Muuseumi itaaliakeelne koduleht
Jacob Johann Höppener

Jacob Johann Höppener (16. aprill/27. aprill 1745 Tallinn – 19. detsember/30. detsember 1794 Jüri) oli Eesti vaimulik. Ta õppis (immatrikuleeriti 11. oktoobril 1768) usuteadust Halle ülikoolis. Ordineeriti 20. septembril/1. oktoobril 1771 õpetajaks. Ta oli aastatel 1771–1794 (kutsuti 16. aprillil/27. aprillil 1771) Jüri koguduse õpetaja. Ta suri 19. detsembril/30. detsembril 1794 Jüris ja maeti 22. detsembril 1794/2. jaanuaril 1795 Tallinnas. Tema abikaasa Margaretha isa Gustav Heinrich Kellner oli Tallinna Oleviste koguduse õpetaja ja Tallinna superintendent, kälimees Johann Adam Andreae oli Nissi, Tarvastu ja Helme Maarja koguduse õpetaja.
Vuntsid

Vuntsid on habeme see osa, mis paikneb ülahuule kohal. Meestel hakkavad vuntsid kasvama puberteedi ajal. Vuntse on erineva kujuga. Paljud ajaloo suurkujud on kandnud vuntse (näiteks Bismarck, Wilhelm II, Adolf Hitler, Jossif Stalin, Salvador Dali jt). Naistel võivad vuntsikarvad kasvada mingi geneetilise haiguse või hormoonravi tõttu. Movembri liikumine propageerib üle maailma vuntsikandmist. Vuntsikandmist propageeriv Movembri liikumine
Hood (laev 1918)

Hood oli Suurbritannia lahinguristleja. Laev arvati kuninglikku mereväkke aastal 1920. Hood uppus 1941. aasta 24. mail Taani väinas rünnakus Saksa lahingulaeva Bismarck vastu. I maailmasõja ajal alustati Suurbritannias nelja uue, 36 700 t veeväljasurvega Admiral-klassi lahinguristleja ehitamist. Seoses lahinguristlejate ebapiisava soomuse ja Jüütlandi lahingu, kus uppus kolm Inglise lahinguristlejat, traagiliste sündmuste tõttu kolme laeva ehitus peatati. Lõpuni otsustati ehitada ainult esimene laev, millele pandi nimi Briti admiral Samuel Hoodi auks (1724–1816). Laeva soomust suurendati oluliselt tekkidel ja veeliinil. Lisaks ehitati täiendavad torpeedokaitsekonstruktsioonid, tänu millele kasvas veeväljasurve enam kui 5000 tonni. Kui John Brown & Company laevatehases Šotimaal laev viimaks 1920. aastal valmis ulatus ta veeväljasurve üle 42 000 t. Selle tulemusel sai Hoodist tervelt 18. aastaks maailma suurim sõjalaev. 1939. aasta mais määrati Hood Home Fleeti lahingulaevade eskadroni. Hoodi ülesanne oli patrullida Islandi ja Fääri saarte ümbruses ning kaitsta üle Atlandi ookeani saabuvaid varustus konvoisid. 23. mail 1941. aastal patrullisid Fääri saarte ja sellest loodesse jääva Gröönimaa vahel kaks Briti raskeristlejat – Suffolk ja Norfolk. Kell 19.22 märgati Suffolki pardalt piki jääpiiri kahte Saksa sõjalaeva – lahingulaev Bismarck ja raskeristleja Prinz Eugen. Suffolk kandis eemaldudes nähtust kohe ette Home Fleeti juhatajale admiral John Toveyle, kuid raadioteade ei jõudnud kohale. Peatselt sattus Saksa laevadega kokku ka Norfolk, sedapuhku oli vahemaa kahe laeva vahel kõigest 6 miili ja lahingulaev Bismarckilt avati tuli. Norfolkil õnnestus tänu kiirusele ja suitsukattele eemalduda ja saata raadioteade, mis jõudis ka admiral Toveyni. Kuna Tovey asus sündmuskohast oma laevadega 1100 km kaugusel, saadeti Saksa laevade vastu läheduses asunud Hood ja Prince of Wales, mida juhtis Hoodi pardalt viitseadmiral Lancelot Holland. 24. mail kell 5.52 tehti mõlemalt poolelt esimesed lasud. Saksa laevu juhtinud admiral Günther Lütjens suunas mõlema oma laeva tule inglaste lipulaeva Hoodi pihta. Lühikese ajaga sai Hood mitu tabamust ja tekkis tulekahju. 6.00 sooritas admiral Holland pöörde vasakule, et suurendada juba niigi väikest distantsi, kuid samal ajal tabas Hoodi uus Bismarcki kogupauk. Lask tabas tõenäoliselt ahtrisuurtükitornide laskemoonakeldrit, misjärel lendas taeva poole tohutu tulesammas. Mõne minutiga kadus Suurbritannia suurim ja tuntuim sõjalev Hood veepinnalt. Laeva 1400-liikmelisest meeskonnast pääses imekombel ainult kolm meest. Merepõhja olid läinud ka Briti laevu juhtinud admiral Holland ja Hoodi komandör mereväekapten Ralph Kerr. See sündmus põhjustas Suurbritannias ulatusliku skandaali, mis sundis Briti Admiraliteeti koondama kõikvõimalikke jõude Bismarcki hävitamiseks.  Hood (laev 1918) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tartu Üliõpilasteater

Tartu Üliõpilasteater (TÜT) on Tartus tegutsev harrastusteater, milles tegutsevad peamiselt Tartu üliõpilased. Teater rajati 9. oktoobril 1999 Tartu Ülikoolis Kalev Kudu algatusel, kes on olnud algusest peale Tartu Üliõpilasteatri lavastaja. Esimene esietendus oli 9. oktoobril 1999. Mängiti Anti salo draamat "Kullervo". Lavastaja oli Kalev Kudu. Järgmisena etendati luulekava Tartu Ülikooli aulas 2. detsembril 1999. 2004. aastast tegutseb teater mittetulundusühinguna. Praeguse Tartu Üliõpilasteatri aluseks oli 1993. aastal Timo Kikase loodud Tartu Ülikooli draamastuudio, mida algul juhendajas Aare Laak, hiljem Kikas ise ning viimasel aastal Auli Auväärt. Ehkki toona keskenduti kinnisele stuudiotööle, valmis ka paar lavastust ja esineti ühekordsete etteastetega tudengiüritustel. TÜT on kunagisest draamastuudiost enam väljapoole suunatud. Igal tegevusaastal on valminud 1–4 lavastust, samuti esineb teater festivalidel Eestis, Soomes, Suurbritannias jm. Esimese hooaja lavastused olid Antti Salo "Kullervo" ja Georg Büchneri "Woyzeck". 2011.–2012. aastal toodi lavale Slawomir Mrožeki "Ulgumerel", A. Makajonoki "Ahistatud apostel" ja F. Wedekindi "Kevade ärkamine". TÜT tegutseb Tartu Üliõpilasmajas aadressil Kalevi 24. 2006 Tartu Kultuurikandja aunimetus (harrastuslik kooslus) Tartu Üliõpilasteater Tartu Üliõpilasteatri kanal YouTube'is Ott Karulin. "Tartu Üliõpilasteater tutvustab zen-budismi" Õhtuleht, 22. detsember 2000 "Tartu Üliõpilasteater lööb kaasa rahvusvahelisel festivalil Valkas" Postimees, 04.07.2011
Lõuna-Sudaani jalgpallikoondis

Lõuna-Sudaani jalgpallikoondis on Lõuna-Sudaani rahvuskoondis jalgpallis.
Georges Dumézil

Georges Edmond Raoul Dumézil [žorž dümez'il] (4. märts 1898 Pariis – 11. oktoober 1986 Pariis) oli prantsuse võrdlev keeleteadlane ja usundiloolane, kelle tööd panid aluse mütoloogia võrdlevale uurimisele. Eelkõige on ta tuntud indoeurooplaste nn sotsiaalse kolmikjaotuse teooria poolest. Dumézil oli alates 1978. aastast Prantsuse Akadeemia liige. Dumézili tuntumaid õpilasi on Jaan Puhvel. Eesti keeles on ilmunud tema raamat "Indoeurooplaste müüdid ja jumalad" (koostanud ja kommenteerinud Hervé Coutau-Bégarie, prantsuse keelest tõlkinud Marri Amon ja Lembe Lokk, järelsõna Jaan Puhvel; Tallinn: Varrak, 2001). Georges Dumézil Prantsuse Akadeemia lehel
Tasandiline graaf

Tasandiline graaf ehk planaarne graaf on graaf, mida on võimalik tasandile joonistada nii, et tema servad väljaspool tippe ei lõikuks. Tasandisust ehk planaarsust on võimalik mitmel viisil ka rangelt defineerida . Tasandilise graafi tippude ümberpaigutamisega võib seda kujutada ka mittetasandilisena. Graafi tasandilisuse tingimused on esitatud Kuratovski, Pontrjagini-Kuratovski ja Wagneri teoreemide näol. A. Buldas, P. Laud, J. Villemson. 2003 Graafid. Tartu, ISBN 9789949118182
Rullhoki

Rullhoki on võistkondlik spordiala, mida mängitakse hokiväljakul inline-rulluiskude, hokikepi ja spetsiaalse litriga kahe võistkonna vahel. NHL algas 1980. aastate lõpupoolel siirduda endist laiemini Põhja-Ameerika suurtesse linnadesse ja saavutas linnadesse pisikese hokikultuuri. Rulluisud olid samal ajal muutunud quad-uiskudest inline-uiskudeks ja sedamoodi hokiuiskude sarnasteks. Uute iidolite innustatuna algas linnade parkimisplatsidele ja tenniseväljakuile sündida hokimänguid. Varsti algas rullhoki sünnikohale Californiasse ja mujale Põhja-Ameerikasse tõusta mitu rullhokiareeni ja välisväljakuid. Harrastajate arv kasvas jõudsalt ning rullhoki jaoks töötati välja omad reeglid ja sarjad. Profiliiga Roller Hockey International (RHI) alustas toimingu Põhja-Ameerikas suvel 1992, aga lõpetas suvel 1999. 1996. aastal mängis RHI-s ka Eesti hokimängija Dmitri Suur. Rahvusvaheline Jäähokiliit (IIHF) võttis rullhoki omasse spordialade valikusse jäähoki kõrvale aastal 1995 ja esimesed IIHF-i korraldatud MM-võistlused peeti 1996. aastal Minneapolises ja St. Paulis USA-s. Teine rullhokit rahvusvaheliselt esindav organisatsioon on Fédération Internationale de Roller Sports (FIRS) ning korraldab MM-võistlusi alates 1995. aastast. 2002. aastal asutati USA-s uus rullhoki profiliiga Professional Inline Hockey Association (PIHA). Hooajaks 2006 avardus PIHA seitsme uue klubiga. Rullpall Rulluisuhoki IIHF-i Rullhokikomitee PIHA – Professional Inline Hockey Association Inline Hockey Central RHI statistika
Nganassaani keel

Nganassaani keel on samojeedi keel, mida kõneles Taimõri poolsaare edela- ja keskosas 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 500 nganassaani kokku 830 nganassaanist. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal nganasaani keelt 125 inimest. Nganasaani keelt peetakse tõsiselt ohustatud keeleks. 1990. aastatel loodi nganassaani keelele kirjaviis, mis põhineb kürillilisel kirjal. Nganassaani keele kirjutamiseks kasutatav tähestik on selline: Ё, Щ, Ь ja Ю on kasutusel ainult vene laensõnades ja nimedes. Osades nganassani sõnades on uurali tüved, mis on sarnased nii samojeedi kui soome-ugri keeltes. Allpool on toodud näiteid nganassani sõnadest, mille tüvedel on eesti või muud soome-ugri vasted: колы - kala косюо - kuiv (komi keeles кос ja mordva keeltes коське) куодя, куотəса - surema (soome keeles kuolla) күо - kask (kõiv, mari keeles куэ) маа - mis моу - maa (riik, territoorium) мынсы - minema мəну - muna мəнə - mina мəу - maa (muld) ним - nimi ны - naine сеймы - silm сəə - süda туй - tuli туйся - tulema тəнə - sina (mordva keeltes тон, ungari keeles te) "Владение языками населением российской федерации" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 10. detsember 2019. Vaadatud 19. juulil 2013. http://www.endangeredlanguages.com/lang/nio
Olaine piirkond

Olaine piirkond (läti keeles Olaines novads) on 1. järgu haldusüksus Lätis. Piirkond moodustati 2009. aastal Riia rajooni Olaine linnast ja Olaine vallast. Piirkonna elanikest on 2010. aasta andmetel 42% lätlased, 40% venelased ja 6,6% valgevenelased. Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 31.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Olaine piirkonna koduleht
Sölkupi keel

Sölkupi keel on samojeedi keel, mida on emakeelena rääkinud sölkupid. Sölkupi keel kuulub samojeedi keelte lõunarühma. 1994. aasta hinnangu järgi kõneles sölkupi keelt ligikaudu 1570 inimest Obi ja Jenissei jõe vahel Siberis. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal sölkupi keelt 1023 inimest. Sölkupi keelt peetakse ohustatud keeleks. Sölkupi kirjakeel loodi 1930. aastate algul, esialgu kasutati ladina kirja. Hiljem mindi üle kirillitsale. Alates 1950. aastate keskpaigast sölkupi kirjakeelt praktiliselt peaaegu ei kasutatud. Uuesti hakati sölkupi kirjakeelt kasutama 1980. aastate lõpus. "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. jaanuar 2021. Vaadatud 19. juulil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.endangeredlanguages.com/lang/1oo http://www.languages-study.com/selkup.html
Abikeel

Abikeel (ka rahvusvaheline abikeel) on kergesti õpitav tehiskeel, mis on loodud rahvusvahelise suhtluse hõlbustamiseks. Esimeseks abikeeleks, mis laiemalt levis, peetakse volapükki. Tänapäeval on populaarseim abikeel esperanto. TEA entsüklopeedia 1. köide, 2008.
2005. aasta maailmameistrivõistlused rahvusvahelises kabes

2005. aasta maailmameistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Amsterdamis 6.–23. oktoobrini 2005. Võistlustel osales 40 mängijat 22 riigist, kes on jagati 4 alagruppi. Alagruppide 3 paremat pääsesid finaali. Esmakordselt kasutati tiitlivõistluste ajaloos kohtade jagamisel punktide võrdsuse korral viigiliste tulemustega lõppenud partiide lõppseisude hinnangut, mida tähistatakse plussi ja miinusega tulemuse juures. Pluss ja miinus lisati viigilise tulemuse juurde, mille puhul tugevamal poolel on mängumaterjali kolme või enama ühiku võrra rohkem, seejuures kabe loetakse võrdseks kahe kiviga. Selle reegli rakendamise tõttu lubatakse lõppmängus kabe ja kaks kivi kabe vastu mängida tavalise 16 käigu asemel 25 käiku, et oleks võimalik sellesse pluss-miinus lõppmängu igal juhul ka jõuda (näiteks seisus valge kabe 47 kivid 46 ja 36 ning must kabe 48 see 16 käiguga ei õnnestuks). Võistluste ametlik lehekülg
Cifal

Cifal on tehiskeel volapüki liikumise juht. Tal on otsustusõigus volapüki grammatika ja sõnavara küsimustes. Cifalid on olnud: Johann Martin Schleyer 1879–1912 Albert Sleumer 1912–1948 Jakob Sprenger 1948–1950 Johann Schmidt 1950–1977 Johann Krüger 1977–1983 Brian Reynold Bishop 1984-2014 Hermann Philipps 2014–
Reeda Toots

Reeda Toots (aastast 1985 Reeda Kreen-Toots; sündinud 17. aprillil 1961 Tallinnas) on eesti näitleja ja lavastaja. Ta lõpetas 1979, aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1984. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 11.lennu. Laulis 1980. aastani Ellerheina tütarlastekooris. Aastatel 1984–1994 töötas ta Rakvere Teatris näitlejana ja 1994–1995 Eesti Televisiooni teatrisaadete toimetuses. Aastast 1999 olnud Eesti Nuku- ja Noorsooteatris lavastaja ja 2005–2008 muusikajuht, 2000–2009 samas noortestuudio juhataja. Vahepeal ja hiljem on tegutsenud vabakutselisena ja aastast 2010 NUKU koori dirigendina (kontsertlavastused „Nukkude laulud”, 2013, koostöös Eesti Kontserdiga; „Mõistatused. Iga ilmaga, tuulega eriti”, 2014). Kirjutanud lavastustele muusikat („Välejalgne kuningatütar”, 1990, „Väga lihtne lugu”, 2007), teinud laste telesarja „Wohh, Won ja sõbrad” (2002), lavastanud kontserte. Õpetab näitlemist Muusikalikoolis. 1998 Salme Reegi nimeline auhind 2012 Riva del Garda rahvusvahelise koorifestivali parim dirigent Ta oli alates 1985. aastast abielus Toomas Kreeniga. Reeda Kreen-Toots. Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu veebisait. Reeda Toots. Eesti Entsüklopeedia. Urbala, Mondela (toim). "Hanna-Liina Võsa Muusikalikool muudab nime". elu.ohtuleht.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. juuni 2023. Vaadatud 4. juunil 2023.
Michael Moorcock

Michael John Moorcock (sündinud 18. detsembril 1939 Londonis) on inglise ulmekirjanik, kes on eelkõige tuntud nn dark fantasy ehk tumedapoolse imeulme viljelejana. Moorcock oli ühtlasi aastakümneid (1964–1971 ja 1976–1996) Briti ulmeajakirja New Worlds toimetaja, mängides suurt rolli eksperimentaalsema ja "kõrgkirjanduslikuma" suunitlusega nn uue laine ulmekirjanduse sünnis. "Elric Melnibonést". Tõlkinud Eva Luts, Tartu: Fantaasia, 1999 "Valge hundi saatus". Tõlkinud Eva Luts, Tartu: Fantaasia, 2000 "Rändav kindlus". Tõlkinud Eva Luts, Tartu: Fantaasia, 2000 "Musta mõõga needus". Tõlkinud Eva Luts, Tartu: Fantaasia, 2001 "Saatusemerel purjetaja". Tõlkinud Jaana Peetersoo, Tartu: Fantaasia, 2002 Moorcock, Michael. "Play with Feeling." New Worlds 129 (April 1963), pp. 123–27. Artikleid Michael Moorcockist Michael Moorcocki koduleht Michael Moorcocki jutt "Unelev linn"
Miðgarðr

Miðgarðr (vanapõhja keeles 'keskmine õu') on muinaspõhja mütoloogias inimeste maailm, üks üheksast maailmast. See on üheksast maailmast ainus, mis on inimestele täielikult nähtav. Teised maailmad võivad inimeste maailmaga põimuda, kuid on valdavas osas inimestele nähtamatud. Miðgarðr paikneb ilmapuu Yggdrasili keskpaigas, Niflheimri ja Muspelli vahel. Miðgarðr on ümbritsetud veevälja ehk ookeaniga, mis on ületamatu. Keskmaa
Stopiņi vald

Stopiņi vald (läti keeles Stopiņu pagasts) on vald Lätis Ropaži piirkonnas. Piirkond piirneb Riia linnaga läänes, Ropaži piirkonna Garkalne vallaga põhjas, Ropaži vallaga idas ja Salaspilsi piirkonnaga lõunas. Valla keskus on Ulbroka. Valda läbivad Riia–Daugavpilsi elektriraudtee ja Riia–Ērgļi raudtee. 1887. aastal moodustati praeguse valla aladel Dreiliņi, Ulbroka ja Stopiņi vald. 1900. aastal liideti kaks viimast ühiseks vallaks, mis hakkas kandma nime Ulbroka-Stopiņi vald. Dreiliņi valda kuulunud maadest liideti osa Riia linnaga 1924. aastal ja osa 1934. aastal. 1935. aastal oli Stopiņi valla pindala 8000 hektarit ja seal oli 1237 elanikku. 1945. aastal moodustati Stopiņi valla aladele Stopiņi ja Ulbroka külanõukogu, vald likvideeriti 1949. aastal. 1951. aastal liideti Stopiņi külanõukoguga likvideeritav Ulbroka külanõukogu, 1963. aastal aga Dreiliņi külanõukogu maad. 1974. aastal liideti külanõukoguga Salaspilsi külanõukogu Rumbula küla maad, osa maid arvati Salaspilsi külanõukogu koosseisu. 1975. aastal liideti Riiaga Jugla paberivabriku ümbruskond, Jugla karusloomakasvatus, Brekši, Franki, Pļavnieki ja osa Dreiliņi külast. 1990. aastal moodustati külanõukogust vald, mis kuulus Riia rajooni. 2005. aastal moodustati vallaga samades piirides Stopiņi piirkond (1. järgu haldusüksus). 2021. aastal liideti Stopiņi piirkond Ropaži piirkonnaga. Suuremad asulad on veel Saurieši, Upeslejas ja Dreiliņi. Valla elanikest olid 2010. aasta andmetel 55% lätlased, 33% venelased ja 5% valgevenelased. Muinsusmälestistest on kohaliku kaitse all Ulbroka kalmistu kabel. Regionaalse kaitse all on üle Mazā Jugla jõe viiv raudteesild. Valla idaosa asub Kesk-Läti madalikul, lääneosa Rannikumadalikul. Kõrgused ulatuvad 4,6–16 meetrini. 54% vallast katab mets. Suuremad jõed on Mazā Jugla ja Piķurga. Valda jääb Ulbroka järv, mille pindala on 12 hektarit. Saurieši külas asub kipsimaardla, kus on kipsi kaevandatud 1913. aastast. Looduskaitse all on Lielrutki hiidtamm, Avotiņi tee mänd, Saulieši tamm, Saurieši Atzari tamm, Tuberkuloosihaigla pärnad, Tuberkuloosihaigla esimene mänd, Laube hiidtamm, Lejaskulpji mänd ja Grīva tamm. Lisaks kasvab vallas veel kuusteist nimeta looduskaitsealust põlispuud. Valla elanikest olid 2010. aasta andmetel 55% lätlased, 33% venelased ja 5% valgevenelased. Vallas on järgmised külad. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9 Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts, vaadatud 27.07 2023 Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS, vaadatud 29.07 2020 Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Piirkonna koduleht
Rulluisuhoki

Rulluisuhoki on võistkondlik pallimäng, mida mängitakse saalis vanaaegsete (quad) rulluiskude, kepi ja palliga kahe võistkonna vahel. 1992. aastal oli rulluisuhoki näidisalana Barcelona suveolümpiamängudel. Maailma kuulsamad rulluisuhokiklubid on FC Barcelona Hispaaniast ning SL Benfica ja FC Porto Portugalist. Rullpall Rullhoki Rahvusvaheline Rulluisuhokikomitee (CIRH) Euroopa Rulluisuhokikomitee (CERH) RinkHockey.net
Ymir

Ymir on Skandinaavia mütoloogias härmahiid, kes elas Ginnungagapis ja kelle kehast Odin, Vili ja Vé kujundasid maailma. Ymir oli ka kõigi teiste hiidude ehk jöötunite esiisa. Üheksa maailma
Suunatud graaf

Suunatud graaf on graaf, mille tippude vahelised servad on suunatud. Suunatud ehk orienteeritud serva nimetatakse kaareks. Formaalselt on suunatud graaf G = ( V , E ) {\displaystyle G=(V,E)} järjestatud tipupaaride hulk E u , v ∈ V {\displaystyle u,v\in V} . Kaar {u, v} on intsidentne tippudega u ja v, kus u on lähtetipp ja v on lõpptipp. Suunatud täisgraafi nimetatakse turniiriks. Buldas, A., Laud, P., Villemson, J. (2003), Graafid, Tartu, ISBN 9789949118182