laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Arnold Kerem

Arnold Aleksander Kerem (27. oktoober (vkj)/ 8. november 1893 Karula vald, Võrumaa – 4. jaanuar 1942 Kirovi oblast) oli eesti vaimulik. Ta lõpetas Tartu Aleksandri Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1914–1918 ja 1920–1923 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (lõpetas 1923) ning aastatel 1926–1927 filosoofiateaduskonnas. Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. 1918–1919 võttis ta 7. Jalaväerügemendi koosseisus osa Vabadussõjast. Oli 1920–1921 Berliini saatkonna sekretär. Seejärel töötas ta Tallinna Teataja vastutava toimetaja ja 1922–1925 Postimehe toimetuse sekretärina. Prooviaastal oli ta Tartu Maarja ja Ülikooli koguduses. Ordineeriti õpetajaks 12. oktoobril 1924. Ta oli 1924–1925 Ülikooli koguduse abiõpetaja. 1925–1940 oli ta Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse õpetaja. 31. oktoobril 1935 avaldas Palamuse kihelkonna kodanike koosolek üksmeelselt talle umbusaldust, paludes ta koguduse sisemise rahu mõttes paigutada ümber mõne teise koguduse peale. 1940–1941 oli ta Tartu Jaani koguduse õpetaja. Arreteeriti NKVD poolt 4. juunil 1941 ja viidi Vene NFSVsse, kus ta Kirovi oblastis suri jaanuaris 1942. Arnold Kerem oli Kaitseliidu Tartu maleva liige. Tema vend minister oli August Kerem. Tema väimees Ago Aunver oli arst (praost Jakob Aunveri poeg). "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 23. august 2011. Vaadatud 28. mail 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Nõutakse õp. Keremi lahkumist. Uus Sõna nr 256, 2. november 1935. Lk 3 Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. mai 2011. Vaadatud 3. mail 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Alexander Ernst Siegfried

Alexander Ernst Siegfried (12. veebruar 1876 Moskva – 19. august 1957 Helsingi) oli baltisaksa päritolu Eesti ja Soome vaimulik. Ta õppis aastatel 1885–1895 Peterburi Püha Anna Koolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1895–1899. Prooviaastal oli ta Laiuse Püha Jüri koguduses. Ordineeriti 11. märtsil 1901 õpetajaks. Ta oli aastal 1901 Sangaste Püha Andrease koguduses adjunktõpetaja. 1901. aastal kandideeris ta Pöide koguduse õpetajaks. Aastatel 1901–1902 oli ta Vaivara koguduse vikaarõpetaja. Aastatel 1902–1904 oli ta vikaarõpetaja ja aastatel 1904–1907 õpetaja Harju-Madise koguduses. Aastatel 1907–1920 oli ta Moskva koguduse õpetaja, olles aastatel 1919–1920 veel kindralsuperintendendi asetäitja. Aastatel 1921–1925 oli ta Saksa praostkonna vikaar Nõmme saksa Lunastaja koguduses. Aastatel 1925–1928 oli ta Turu saksa koguduse õpetaja, aastast 1928 oli ta Viiburi saksa koguduse õpetaja, aastatel 1943–1946 oli ta Helsingi saksa koguduse abiõpetaja, aastast 1943 ka praost. Aastatel 1946–1950 oli ta uuesti Turu saksa koguduse õpetaja. Jäi aastal 1950 emerituuri. Suri Helsingis. EAA.5281.1.88 Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Lexikon deutschbaltischer Theologen seit 1920. Bearbeitet von Wilhelm Neander. 2 auflage 1988, bearbeitet von C. Helmut Intelmann
Andrea Bowen

Andrea Lauren Bowen (sündinud 4. märtsil 1990 Columbuses Ohio osariigis) on Ameerika näitleja. Üks tema tuntumaid rolle on Julie Mayer teleseriaalis "Meeleheitel koduperenaised" (2004–2012). Bowen on pärit Suurbritanniast Walesist. Ta on näidelnud alates kuuendast eluaastast. 1996.–2001. aastal esines ta sageli New Yorgis Broadway teatrilavadel. 2000. aastal mängis ta Adele'i rolli "Jane Eyre'i" muusikaliversioonis. Bowen oli ka Broadway laste kontserditrupi liige. Ta on oma õdedest-vendadest noorim. Andrea õdedest-vendadest on Broadway muusikalides osalenud ka Graham Bowen, Alex Bowen, Cameron Bowen, Jessica Bowen ja Jillian Bowen. Ta on olnud korduvalt külaline "One Three Hilli" vestlussaates (koos sõbranna Sophia Bushiga). Bowen on mänginud telesarjades "Seaduse nimel. Seksuaalkuritegude uurimisüksus" (2001), "Boston Public" (2003) ja "Vahelevõtja" (2008). Bowen on mänginud filmis "Punamütsike" ühte kolmest Ashleyst ja Candace'i osa esoteerilises seiklusfilmis "Eye of the Dolphin", osalenud Lifetime TV filmis "Tüdruk, positiivne" ja teinud kaasa sarja "Kummituselausuja" neljanda hooaja ühes osas. Andrea Bowen on levitanud noorte seas HIV-vastast sõnumit.[viide?] "Batman: The Brave and the Bold" – Talia al Ghul (hääl) (2010) "Kummituselausuja" – Rebecca Kelly (2009) "Crisis Core: Final Fantasy VII" (arvutimäng) – Aerith Gainsborough (hääl ingliskeelses versioonis) (2008) "Tüdruk, positiivne" – Rachel Sandler (Lifetime TV film) (2007) "Eye of the Dolphin" – Candace (2006) "The Texas Panhandler" – Guest Voice (2006) "Bambi II" – Faline (hääl) (2006) "Jälgi jätmata" – Becky Grolnick (2005) "Meeleheitel koduperenaised" – Julie Mayer (2004–) "Party Wagon" – Billie Bartley/Manifest Destiny (hääl) (2004) "Punamütsike" – Ashley nr 2 (2004) "Strong Medicine" – Sara Buck (2003) "One Tree Hill" – Stella (2003) "Boston Public" – Riley Ellis (2003) "Seaduse nimel. Seksuaalkuritegude uurimisüksus" – Sophie Douglas (2001) 2005 Ekraaninäitlejate Gildi auhind parimale komöödiasarja näitetrupile 2006 Ekraaninäitlejate Gildi auhind parimale komöödiasarja näitetrupile 2008 PRISM Award parimale telesarjanäitlejale 2005 Noore näitleja auhind parimale noorele naispeaosalisele 2007 Ekraaninäitlejate Gildi auhind parimale komöödiasarja näitetrupile 2008 Ekraaninäitlejate Gildi auhind parimale komöödiasarja näitetrupile 2009 Ekraaninäitlejate Gildi auhind parimale komöödiasarja näitetrupile Andrea Bowen IBDB-s Andrea Bowen IMDB-s
Janek Luts

Janek Luts (sündinud 8. jaanuaril 1970) on eesti meediategelane ja riigiametnik. Meediakanalites töötab ta alates 1993. aastast. Aastatel 2000–2003 oli ta Tartu Raadio juhatuse esimees ja 2003–2011 Kuku Raadio peatoimetaja. 4. maist 2011 kuni 2013. aastani oli ta Eesti Ekspressi peatoimetaja. 2. jaanuarist 2015 juunini töötas ta ERRi venekeelse telekanali arendusjuhina. Aastatel 2015–2019 on Janek Luts olnud õiguskantsleri kantselei kommunikatsioonijuht. Alates 4. novembrist 2019 töötab Luts Vikerraadio peatoimetajana. "Vikerraadio peatoimetaja Ingrid Peek annab teatepulga üle Janek Lutsule". ERR. 26. september 2019. Vaadatud 2. aprillil 2022.
Commedia dell'arte

Commedia dell'arte [komm'eedia dell'arte] on 16. sajandil Itaalias tekkinud rahvakomöödia. Commedia dell'arte on lühendatud vorm itaaliakeelsest nimetusest commedia dell'arte all'improviso (vabas tõlkes 'improvisatsioonikomöödia'). Selle tekkekohaks peetakse Veneetsiat ning selle peamiseks tunnusjooneks on kindlate tegelastüüpide kasutamine. See on saanud mõjutusi farssidest ja karnevalipidustustest ning vastandus nn commedia erudita'le ehk antiikeeskujudel loodud õpetatud komöödiale. Erinevalt viimasest mängisid commedia dell'arte etendustes kutselised näitlejad (it comici), kes rändasid mööda maad ringi. Commedia dell'arte mõjutas oluliselt rahvuslike teatrite teket mujal Euroopas. Näitlejad esinesid ajutistel välilavadel, millel ei kasutatud palju dekoratsioone. Paremad trupid said toetust patroonidelt, karnevalide ajal võisid neid rahastada ka linnad, kus nad esinesid. Lisaraha saadi annetustest, ent etenduste vaatamine oli tasuta. Etendused toimusid kindla plaani ehk stsenaariumi järgi, ent näitlejad improviseerisid teksti. Etendused sisaldasid akrobaatikat, bufonaadi, muusikat, pantomiimi, tantsu ja näitlejate soolonumbreid (it lazzi). Näitlejate osas oli uudiseks naise astumine lavale. Commedia dell'arte tegelaskujud esindavad kindlaksmääratud tüüpe (it tipi fissi), mis jagunevad kolme suurde rühma: noored armastajad – kaks armastajapaari, enamasti vastandlikud karakterid; koomilised vanamehed – rikas ja ihne Veneetsia kaupmees Pantalone, targutav arst (Dottore ehk Balanzone), hooplev sõjamees (Capitano, enamasti karikeeritud hispaanlane); teenijaskond (it zanni), kes hoidis ülal intriigi; nende hulgast tõusid esile kohmakad talumatsid (Pulcinella, Arlecchino, Pedrolino, Burattino, Truffaldino, Scaramuccia) ja osavad linnasulid (Brighella, Scapino, Coviello). Teenijatüdrukuist olid tuntumad Servetta, Smeraldina, Franceschina ja Colombina. Lisaks Põhja-Itaalia keskustele (eelkõige Veneetsia ja Mantova) arenes commedia dell'arte erivorm Lõuna-Itaalias Napolis, kus oluliseks tegelaskujuks sai Pulcinella. Arlecchino Brighella Colombina Balanzone Pulcinella Pantalone Scaramuccia Scapino Capitano
Muinsuskaitseamet

Muinsuskaitseamet (lühend MKA) on kultuuriministeeriumi valitsemisalas tegutsev valitsusasutus, mis esindab oma ülesannete täitmisel riiki. Muinsuskaitseameti põhiülesanne on riigi kultuuripärandipoliitika ja arengukavade elluviimine. Alates 1. märtsist 2023 on Muinsuskaitseameti peadirektor Marilin Mihkelson. Muinsuskaitseamet asub Tallinnas aadressil Pikk 2, esindused asuvad kõikides maakondades. Muinsuskaitseamet tööd juhib peadirektor. Põhiülesannete täitmiseks on ametil kaheksa osakonda: Kommunikatsiooniosakond Nõustamisosakond Arheoloogiapärandi osakond Ehituspärandi osakond Muuseumide ja kunstipärandi osakond Pärandihalduse osakond Õigusosakond Tugiteenuste osakond Muinsuskaitseamet ülesanne on hoolitseda Eesti kultuuripärandi väärtuslikuma osa säilimise ja arendamise eest ning väärtustada ja hoida Eesti kultuuripärandit. Muinsuskaitseameti hallatavad valdkonnad on muinsuskaitsetöö korraldamine; riiklik järelevalve mälestiste ja muinsuskaitsealade üle; muuseumipoliitika rakendamine ja valdkonna arendamine; kultuurimälestiste registri ja muuseumide infosüsteemi pidamine; kultuuriväärtuste väljaveotaotluste läbivaatamine ja pädevustunnistuste väljastamine. Muinsuskaitseamet nõustab mälestise ja muinsuskaitsealal asuva ehitise omanikke või valdajaid mälestise või ehitise hooldamise, remondi, ehitamise, konserveerimise ja restaureerimise küsimustes, annab soovitusi ja juhendid ning vajaduse korral väljastab hoolduskavasid. Muinsuskaitseamet on töötanud mälestise omanikele ja valdajaile välja juhendeid ja teabematerjale. Muinsuskaitseamet viib ellu muuseumide pärandihoidlate projekti, koordineerib muuseumide riiklikku kogumispoliitikat, korraldab muuseumide aastaauhindade konverentsi ja galat, nõustab muuseumide tegevusega seotud küsimustes ning korraldab muid valdkonna arendusprojekte. Muinsuskaitseamet alustas tegevust 1. oktoobril 1993. 1997. aastal korraldati ameti tegevus ümber ja muudeti ameti struktuuri. Uueks nimeks sai Muinsuskaitseinspektsioon (MKI). 2002. aastal taastati endine struktuur ja nimi Muinsuskaitseamet. 2018. aastal oli kavas nimetada Muinsuskaitseamet ümber Kultuuripärandiametiks. Muinsuskaitseameti arhiiv Muinsuskaitseameti raamatukogu Muinsuskaitse aastaraamat Raamatusari "Eesti kirikud" Näiteks: Kodu kultuurimälestises Raie: muinsuskaitseameti nimemuutus on veel lahtine. ERR, 15. detsember 2018. Kadri Tael. "25 aasta tagusest Muinsuskaitseameti loomisest". – Muinsuskaitse aastaraamat 2017, lk 114–117. Muinsuskaitseameti koduleht Muinsuskaitseameti põhimäärus
Kupra kriminaalromaan

"Kupra kriminaalromaan" on kirjastuse Kupar aastatel 1992–1999 avaldatud kriminaalromaanide sari. Eesti autoritelt ilmusid Karl Ristikivilt "Hurmakägu on surma nägu" (1992, rootsi keelest tõlkinud Jaan Kross), Juhan Pajult "Lasud kodutänaval" (1995) ja Aarne Biinilt "Casanova ja kurtisaan" (1998). Rahvusraamatukogus tutvustatakse "Kupra" raamatuid. Eesti Päevaleht, 5. märts 2002 Teekond Krossini. Sirp, 22. august 2003 Kupra kriminaalromaan. Raamatukoi raamatupood
Pregolja

Pregolja (antiikaegne nimi Chronos, vanapreisi Preigara ja Preigile, saksa keeles Pregel, leedu keeles Prieglius, poola keeles Pregoła, vene keeles Преголя, Pregolja) on Kaliningradi (Visla) lahes Läänemerre suubuv jõgi. Pregolja on 123 km pikk, koos Angrapa lisajõega 292 km. Pregolja bassein katab 15 500 km². Jõe keskmine voolumaht on 90 m³/s. Pregolja peamised lisajõed on Lava, Angrapa ja Instrutš. Jõgi on täies pikkuses laevatatav. Selle tähtsus veeteena langes siiski järsult pärast raudteeliini rajamist Königsbergi (nüüdse Kaliningradi) ja Insterburgi (nüüdse Tšernjahhovski) vahel 19. sajandil. Klaudios Ptolemaios nimetas Pregolja jõge Chronos. Gootide ajal kutsuti seda Skara, Saksa ordu aegadel kandis see ka Lipsa nime. Seda nime on tõlgendatud mitmeti: Peteraitise järgi tähendab see "kiire, julge", Vanagase andmeil "põrguauk" ning Gerullise väitel "ebakindel tee kuristikku". Nime Pregel (vanapreisi sõnast "preigillis" 'madalaim koht') on esmamainitud 1302. aastal. Pregolja on pikim jõgi, mis voolab tervenisti praeguse Vene Föderatsiooni Kaliningradi oblasti piirides. Jõgi saab alguse Instrutši ja Angrapa liitumiskohalt Tšernjahhovski linna lähistel. Jõe laius on Tšernjahhovskis 20 meetrit, Kaliningradis 80 meetrit. Sügavus on ülemjooksul ja kuni Angrapani 2–3 meetrit. Pärast Gvardeiskit, Ozerki asula lähedal jaguneb Pregolja kaheks paralleelseks haruks: Uus-Pregolja (põhjapoolne) ja Vana-Pregolja (lõunapoolne). Mitmel pool ühendavad Pregolja peaharusid väiksemad harud, moodustades suure hulga saari. Viimane saar enne jõesuuet on Kneiphof (Kanti saar) Kaliningradis, pärast seda Uus- ja Vana-Pregolja ühinevad. Pregolja ääres asuvad neli linna: Tšernjahhovsk (endine Insterburg), Znamensk (endine Wehlau), Gvardeisk (endine Tapiau) ja Kaliningrad (endine Königsberg). Kanal ühendab Pregolja jõge Nemunasega. Sisuliselt on Pregolja haru ka Deima jõgi, mis eraldub Pregoljast Gvardeiski juures ja suubub Kura lahte Polesski linna lähedal. Königsbergi sildade probleem Ptolemaios "Location of European Sarmatia" Book III, Chapter 5
Agdenesi vald

Agdenesi vald oli vald Norras Trøndelagi maakonnas, osa Orkdaleni piirkonnast. Valla halduskeskus on Lensvik. Vallas on veel Ingdaleni, Selbekkeni, Vassbygda ja Leksa küla. 1. jaanuaril 1896 eraldati Ørlandi vallast väiksem Værnesi vald. See hõlmas Trondheimsleia piirkonda ning esialgne rahvaarv oli 1412. 17. mail 1897 sai kuningliku korraldusega valla nimeks Agdenes. 2017. aastani kuulus vald Sør-Trøndelagi maakonda. 2020. aastal liideti Agdenesi vald Orklandi vallaga. Befolkning, 1. januar 2016 Valla koduleht
Wilhelm Johann Benedikt Meder

Wilhelm Johann Benedikt Meder (25. oktoober / 6. november 1802 Märjamaa – 2. märts / 14. märts 1874 Kärla) oli Eesti vaimulik. Algõpetuse sai ta koduõpetaja käest. Aastatel 1817–1822 õppis ta Tallinna kubermangugümnaasiumis ja 1824–1826 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Töötas koduõpetajana Riisipere mõisas ja aastatel 1827–1828 Einmanni mõisas (Järva-Jaani kihelkonnas). Ordineeriti 18. aprillil 1829 õpetajaks. Ta oli aastatel 1829–1874 Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Lisaks oli ta 1840. aastast pastorileskede kassa juht. 1865 Kullatud rinnarist Tema isa Carl Justus Wilhelm Meder ja vanaisa Benedikt Gottlieb Haken olid Märjamaa Maarja koguduse õpetajad, onu Gottlieb Georg Heinrich Meder oli Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja, onupoeg Leopold Friedrich Meder oli Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja. Ta oli abielus Ernestine Mederiga (Gottlieb Georg Heinrichi tütre ja Leopold Friedrichi õe, oma onutütrega). Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Carl Justus Wilhelm Meder

Carl Justus Wilhelm Meder (16. oktoober / 27. oktoober 1769 Göttingen – 9. november / 21. november 1820 Märjamaa) oli Eesti vaimulik. Meder immatrikuleeriti 1788. aastal Göttingeni Ülikooli. Ordineeriti õpetajaks 4. detsembril / 15. detsembril 1799. Ta oli aastatel 1799–1810 adjunktõpetaja ning aastatel 1810–1820 õpetaja Märjamaa Maarja koguduses. Tema vend Gottlieb Georg Heinrich Meder oli Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja, vennapoeg Leopold Friedrich Meder oli Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja. Tema poeg Wilhelm Johann Benedikt Meder oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, äi Benedikt Gottlieb Haken oli Jämaja Kolmainu koguduse ja Märjamaa Maarja koguduse õpetaja. Liivi Aarma. Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885. Tallinn 2007.
Ismail Isakov

Ismail Isakov (sündinud 11. juunil 1950) on Kõrgõzstani poliitik ja sõjaväelane, kindralleitnant. Alates 2010. aasta novembrist on Isakov sotsiaaldemokraatide fraktsiooni kuuluv Džogorku Kengeši liige, riigikaitse ja julgeoleku komisjoni juht. Tulbirevolutsiooni järel 2005. aasta märtsis sai Isakovist Kõrgõzstani kaitseministri kohusetäitja. Septembris nimetati ta kaitseministriks ja püsis ametis 2008. aasta maini. 2008. aasta maist septembrini oli Isakov Kõrgõzstani julgeolekunõukogu sekretär. 2008. aasta detsembris esitati Isakovile süüdistus raha mittesihipärases kasutamises ja talt võeti allkiri, millega ta kohustus riigist mitte lahkuma. 2008. detsembrist 2009. aasta maini oli Isakov partei Džangõ Kõrgõzstan peasekretär, mais heideti ta parteist välja. 2010. aasta jaanuaris mõisteti Isakov kaheksaks aastaks range režiimiga kolooniasse, talt võeti kindralleitnandi auaste. 2010. aasta Kõrgõzstani revolutsioon vabastas Isakovi, 8. aprillil nimetati ta Ajutise Valitsuse liikmeks, ja 11. aprillil kaitseministriks. Alates 13. maist oli Isakov ühtlasi valitsuse eriesindaja Oši, Džalalabati ja Batkeni oblastis. Tema tegevusetus Lõuna-Kõrgõzstani juunis haaranud etnilise konflikti ajal pälvis rahvusvahelise uurimiskomisjoni raportis kriitikat. 20. juulil astus Isakov seoses kavatsusega osaleda parlamendivalimistel ministriametist tagasi. http://www.k-ic.org/images/stories/kic_report_english_final.pdf[alaline kõdulink]
Benedikt Gottlieb Haken

Benedikt Gottlieb Haken (18. august / 29. august 1744 Ventspils – 8. oktoober / 20. oktoober 1810 Märjamaa) oli Eesti vaimulik. Haken immatrikuleeriti 20. jaanuaril 1764 Jena Ülikooli, 28. mail 1764 Helmstedti Ülikooli. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana Saaremaal. Ordineeriti 23. märtsil / 3. aprillil 1771 õpetajaks. Oli aastatel 1771–1781 Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja. Aastatel 1781–1810 oli ta Märjamaa Maarja koguduse õpetaja ja 1807–1810 ka Maa-Lääne praostkonna abipraost. Aastal 1787 avas ta Märjamaal aadli lastele õppeasutuse, sellest teatas ta Tallinna ajalehes Revalsche Wöchentliche Nachrichten. Tema isa Wilhelm Moritz Haken oli Ventspilsis luterlik vaimulik, tema väimees Carl Justus Wilhelm Meder oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, tema tütrepoeg Wilhelm Johann Benedikt Meder oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Alla Kallas

Alla Kallas (kuni 1976. aastani Alla Zaitseva; 24. oktoober 1946 Weimar – 3. mai 2011 Tallinn) oli Eesti ajakirjanik ja tõlkija. Ta õppis Leningradi ülikoolis ajakirjandust ning töötas raadioajakirjanikuna. Aastast 1975 elas ta Tallinnas. Esialgu töötas ta Molodjož Estonii toimetuses, aastatel 1987–2006 ajakirjas Raduga. Ta tõlkis muu hulgas eesti kirjandusteoseid vene keelde ning tutvustas ajakirjanduses venelastele eesti kultuuri ja tegeles eesti keele õpetamise metoodikaga. 1997. aastal sai ajakiri Raduga venekeelsele lugejale eesti kultuuri ja kirjanduse tutvustamise eest Avatud Eesti Fondi Koosmeele auhinna. Alla Kallas oli abielus Teet Kallasega. Alla Kallas: Edu ja rikkus on meie käsulauad Postimees, 1. juuni 2007 Valve Raudnask. Alla ja Teet Kallas 24tundi.ee, 9. märts 2009 Margit Adorf. Suri ajakirjanik ja tõlkija Alla Kallas EPL, 4. mai 2011
Rein Valdru

Rein Valdru (kuni 14. novembrini 1936 Rein Valder; 24. oktoober 1930 Paide – 1. mai 2011 Aasuvälja, Väätsa vald) oli eesti lasketreener. Rein Valdru tegeles mitme spordialaga. 1946. aastal tuli ta murdmaasuusatamises kahekordseks Eesti meistriks. Ta võitis medaleid ka kiiruisutamises ja veepallis. Lasketreenerina töötas ta alates 1966. aastast. Aastatel 1974–1976 oli ta Eesti noortekoondise treener ja 1994–1997 Eesti koondise vanemtreener. Tema tuntuim õpilane on Inna Rose. 1982 – Eesti NSV teeneline treener 2003 – Järvamaa vapimärk 2007 – Valgetähe V klassi teenetemärk Ann Hiiemaa. Valdru ei lõpeta enne, kui 100 ette lööb Postimees, 14. november 2007 Teenekas lasketreener tähistas 80. juubelit Paide.ee, 25. oktoober 2010 Biograafia ESBL-is
TriikRaud

TriikRaud on kunstiauhind, mida annab Pärnu Uue Kunsti Muuseum. Seda antakse alates 2000. aastast. Auhind sai nime Nikolai Triigi ja Kristjan Raua auks. Auhinnaks on söega töötav triikraud. 2000 – Ly Lestberg 2011 – Ellen Hansen 2013 – Anu Raud Elutööpreemia “TriikRaud 2013” anti Anu Rauale, Sirp, 30. aprill 2013.
Ustjužna

Ustjužna on linn Venemaal Vologda oblastis, Ustjužna rajooni keskus. Asub Mologa jõe ääres. Ustjužnat on esmamainitud 1252. aastal nimega Železnõi Ustjug. 16. sajandil muutus asula metalli- ja relvatootmise keskuseks. 1738 sai linnaõigused.
Ujuksild

Ujuksild ehk pontoonsild (ka: ujuvsild) on sild, kus sillatekki kannavad ujuktoed (pontoonid). Pontoonide asemel on kasutatud sillatugede rollis ka praame ja paate. Ujuksildu kasutatakse peamiselt ajutiste sildadena – kas alalise silla avarii või remondi ajaks, sõjanduses väeüksuste kiireks veetakistusest üle viimiseks, looduskatastroofide tagajärgede likvideerimisel või muudel juhtudel. Vähemal määral kasutatakse ujuksildu alaliselt funktsioneerivate sildadena (näiteks Venemaal Biiski linnas üle Bija jõe või Pavlovo linnas üle Oka). Venemaa pikim, 750-meetrine pontoonsild, ühendab Habarovski eeslinna Bolšoi-Ussuriiski saarega. Alalist ujuksilda on asjakohane paigaldada kohas, kus ei ole majanduslikult otstarbekas ehitada vundeeritud sillasammastega silda. Mitmeavalisel ujuksillal võib olla mõni sildeava avatav või teisaldatav laevade läbilaskmiseks. paadisild EKKSS. 6. kd, 3. vihik (Tallinn, 2003) "Pikim Venemaa pontoonsild" (vene).
Tarr Steps

Tarr Steps on looduskivist talasild (kiviplaatsild) üle Barle'i jõe Exmoori rahvuspargis Somerseti krahvkonnas Inglismaal. Jalgteesillana kasutatava 55 meetri pikkuse silla kanduriteks (ühtlasi sillatekiks) on graniidist kiviplaadid. Kivisild on 17-avaline, suurim sildeava on 2,59 meetrit. Tarr Steps on üks tuntumaid Exmoori rahvuspargi ajaloolisi ehitismälestisi, sest ta vanuseks on arvatud 3000 aastat. Silla tegelik vanus on siiski teadmata, teooriaid on mitmeid, mõned neist dateerivad Tarr Stepsi pronksiaega, teised paigutavad silla ehitusaja 14.–15. sajandisse, see on keskaja lõppu. Tarr Steps on sisuliselt lahtistest kividest üksteise peale kuhjatud kivikogum. Üleujutused on sageli kive sillalt ära viinud. 20. sajandi jooksul on üleujutused kolmel korral põhjustanud suuri kahjustusi. Pärast silla restaureerimist 1949. aastal sai sillast turismimagnet. Restaureerimistööde käigus kõik kivid mõõdistati juhuks, kui neid tuleb ükskord asendada. Mõõdistustest oli kasu 1952. aastal, kui üleujutus hävitas silla pea täielikult – kõik sildeavad peale ühe olid oma kohalt vetega ära pühitud. Väiksemad kivid leiti 50 meetrit allavoolu, raskemad kiviplaadid olid oma asukohast 12 meetri kaugusel. Kiviplaatsild taastati juunis 1953. Sealtpeale tehakse sillale iga-aastane ülevaatus. Kohalt nihkunud üksikud plaadid tõmmatakse algsesse asendisse tagasi. Arvatakse, et seoses kliima soojenemisega jääb üleujutustest tingitud kahjustuste oht sillale suureks. Tarr Steps www.en.structurae.de (inglise) Tarr Steps The Megalithic Portal (inglise) Inglismaal oli pronksiaeg 2700 eKr–700 eKr Clapper Bridges on Exmoor Everything Exmoor. Exmoor Encyclopedia Pages (inglise) "Tarr Steps". Images of England. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. märts 2008. Vaadatud 8. mail 2011. English Heritage Floods at Tarr Steps (inglise) Video Tarr Stepsi sillast