laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
István Örkény

István Örkény (5. aprill 1912 Budapest – 24. juuni 1979 Budapest) oli ungari romaani- ja näitekirjanik. István Örkény sündis 1912. aastal Budapestis farmatseudi perekonnas. Pärast keskkooli lõpetamist õppis ta keemiat ja seejärel farmaatsiat. 1934. aastal lõpetas ta kooli keemiainseneri diplomiga. 1941. aastal ilmus tema esimene teos "Meretants". Teise maailmasõja alguses saadeti ta rindele ning varsti pärast seda sattus neljaks aastaks Moskvasse sõjavangi. Vangis olles kirjutas ta näidendi "Voronež". 1946. aastal naasis ta Budapesti ning aastail 1946–1947 ilmusid tema sõjavangis läbielatust ainet saanud jutustused "Kuni siia jõudsime" ja "Laagrite rahvas". Aastatel 1949–1953 töötas ta Budapesti teatrites kirjandusala juhatajana. Aastail 1956–1960 ei kirjutanud Örkény ühtegi teost, kuna teda ei avaldatud. 1970. aastatel kirjutas ta kolm kuulsaks saanud näidendit: "Veresugulased", "Võtmeotsijad" ja "Pisti". Neid näidendeid iseloomustavad igapäevasus, absurd, grotesk ja traagika. Örkény viimaseks romaaniks jäi 1977. aastal ilmunud lühiromaan "Roosinäitus". Lisaks näidenditele kuulub Örkény loomingusse ka mitu filmistsenaariumi, hulgaliselt jutustusi, reportaaže ja lühemat proosat. Ta võitis 1955. ja 1967. aastal Attilla Józsefi ja 1973. aastal Kossuthi auhinna. Ta oli esimene välismaal mängitud ungari draamakirjanik. Örkény uuendas lühikeste lugude literatuurset žanri ning teda peetakse groteskimeistriks Kesk-Euroopas[viide?]. Örkény suri 1979. aastal Budapestis. Novellid ja jutustused ajakirjas Szép Szó (1930ndate lõpus) "Tengertánc" – „Meretants“ (novellikogu, 1941) "Amíg ide jutottunk" – „Kuni siia jõudsime“ (kogu, 1946) "Lágerek népe" – „Laagrite rahvas“ (kogu, 1947) "Hajnali pisztolylövés" – „Püstolilask koidikul“ (pikem jutustus, 1947) "Voronyezs" – „Voronež“ (näidend, 1948) "A Zichy palota" – „Zichy palee“ (näidend, 1949) "Macskajáték – „Kassimäng“ (näidend, 1963) "Tóték" – „Tótid“ (näidend, 1964) "Házastársak" – „Abikaasad“ (romaan, 1951) "Nehéz napok" – „Rasked päevad“ (romaan, 1957) "Rózsakiállítás" – „Roosinäitus“ (lühiromaan, 1977) "Vérrokonok" – „Veresugulased“ (näidend, 1975) "Kulcskeresők" – „Võtmeotsijad“ (näidend, 1977) "Pisti" – „Pisti“ (näidend 1983)
Sofistid

Sofistid (kr sophia "tarkus", sophistes "tark") olid Vana-Kreeka filosoofid, kes 5. ja 4. sajandil e.m.a õpetasid tasu eest tarkust ja kõnekunsti. Sofistid kogunesid rändõpetlastena sõnavabaduse ja filosoofia kantsi, Ateena linnriiki. Sofistid pole kunagi moodustanud filosoofilist koolkonda, kuigi Platoni kriitika sofistide suhtes on teinud neist ühise nimetusega nähtuse filosoofias. Sofiste ühendab eelkõige nende kriitilisus traditsioonilise ühiskonnakorralduse, religiooni ja eelneva filosoofia suhtes. Sofistide peamiseks tegevusalaks võib pidada retoorikat, mida nad linnriikides tasu eest õpetasid. Retoorika oli vajalik sellepärast, et Ateenas oli kõrgeimaks võimuorganiks rahvakoosolek, kuhu kogunes otsustama kogu linnriigi täiskasvanud kodanikkond. Otsustamine käis hääletamise teel ja võimalikke valikuid esitati eelnevalt poliitikute-retoorikute poolt. Nii et kui keegi tahtis rahvakoosolekul oma huvisid saavutada, siis oli talle tähtis neid veenvalt esitada või esitada lasta. Sellele kaasaaitamine oligi sofistide peamine tuluallikas. Et aga huvide kaitsmine tingib ka vajaduse lasta nõrgematel argumentidel paista tugevamatena, siis said sofistid peagi kuulsaks kui isikud, kes oskavad musta valgeks rääkida. Platon püüdis lugejat veenda, et Sokrates mõisteti surma just selle tõttu, et inimesed pidasid tedagi sofistiks, ning oli nii selle tõttu kui ka põhimõtteliselt sofistide suhtes vaenulik. Platoni dialoogides, mis on ka üheks mahukamaks säilinud allikaks sofistide kohta, polemiseeritakse sofistide liberaalsete ja nihilistlike vaadetega. Sofistid tegelesid filosoofiaga muu tegevuse kõrvalt ega loonud enamasti filosoofilisi teooriaid. Ometi pidid nad kasutama filosoofia toonaseid arusaamasid ning nendesse mingil viisil suhtuma. Mõningate sofistide arusaamised filosoofiast on osaliselt säilinud. Osa uurijaid väidab, et sofistide tähendust filosoofia ajaloos on Platoni halvustava kriitika tõttu tohutult alahinnatud. Tuntumad filosoofia seisukohast olulised sofistid olid Gorgias, Protagoras ja Antiphon, nimetamist väärivad ka Lykophron, Thrasymachos, Hippias, Kritias, Prodikos, Alkidamas, Xeniades, Bryson Herakleiast. Sofistlike teoste hulka arvatakse sageli ka anonüümne "Dissoi logoi" (eesti keeles "Vastanduvad kõned"). "Filosoofia ajalugu", I köide: antiik- ja feodaalühiskonna filosoofia. Tõlkinud Rudolf Kulpa. RK Teaduslik Kirjandus, Tartu 1947, peatükk "Sofistid", lk 138–157
Dmõtro Tõmtšuk

Dmõtro Tõmtšuk (ukraina keeles Дмитро Борисович Тимчук; 27. juuni 1972 Tšita – 19. juuni 2019 Kiiev) oli Ukraina sõjaväelane ja ajakirjanik, erualampolkovnik, Ukraina Ülemraada saadik. Töötas aastatel 2000 kuni 2012 mitmes Ukraina kaitseministeeriumi allüksuses. On viibinud ÜRO Ukraina rahuvalvemissioonide koosseisus Iraagis (kolm korda), Liibanonis ja Kosovos. Tõmtšuk sündis Tšitas, veetis lapsepõlve Saksa Demokraatlikus Vabariigis (tema isa teenis seal aastatel 1978–1983) ning noorusaja Žõtomõri oblastis Berdõtšivis. Dmõtro Tõmtšuk sai suurema tuntuse osaliseks Donbassi sõja sündmuste sõltumatu kajastajana erinevates meediakanalites. Tõmtšuk oli üks valitsusvälise organisatsiooni Infovastupanu koordinaatoritest. Venemeelsed ajakirjanikud on väitnud, et Dmõtro Tõmtšuk on Tallinnas asuva NATO küberkaitsekoostöö keskuse poolt väljamõeldud isik. 10. septembril 2014 toimunud Rahvarinde asutamiskoosolekul osalenud Tõmtšuk oli üks partei asutajaliikmeist. Dmõtro Tõmtšuk leiti surnuna oma kodunt Kiievis, surma põhjuseks oli kuulihaav peas. Треба готуватись до збройної агресії на сході України - підполковник Тимчук "На аэродроме в Краматорске произошла перестрелка". Интерфакс. "Терористи на завтра готують провокацію з жертвами в Слов'янську - Тимчук". УНІАН. "Dispatch from Donetsk: Big Surprise, Pro-Russian Separatists Ignore Accord". The Huffington Post. Foster, Hal; Goryachova, Tatyana (12. juuli 2014). "Ukraine's next battle is Donetsk, but no bombs, please". www.usatoday.com (inglise). USA Today. Vaadatud 12. juuli 2014. "PERSON > DMYTRO TYMCHUK". www.aljazeera.com (inglise). Al Jazeera. 25. juuni 2014. Originaali arhiivikoopia seisuga 17. juuni 2014. Vaadatud 12. juuli 2014. "Four Ukrainian servicemen killed in new fighting: military source". www.nbcnews.com (inglise). NBC News. 27. juuni 2014. Vaadatud 12. juuli 2014. Пророссийские журналисты: Дмитрий Тымчук – личность, выдуманная Таллинским Киберцентром НАТО, Facenews, 22. märts 2014, vaadatud 2014-06-29. Yatsenyuk became a leader of the "People's Front" political council, while Turchynov is a head of its headquarters. Ukrajinska Pravda. 10. september 2014 Ukrainian PM, Parliament Speaker to Head Newly Formed Popular Front Party, RIA Novosti (10. september 2014) https://www.err.ee/953803/ukraina-rahvasaadik-dmotro-tomtsuk-suri-kuulihaava-tagajarjel "Ukrainian Lawmaker Who Reported On Crimea's Occupation Dies" (inglise). Vabadusraadio. 19.6.2019. Vaadatud 19.6.2019. Ukraina rahvasaadik Dmõtro Tõmtšuk suri kuulihaava tagajärjel Information resistance Facebooki leht Dmitry Tymchuk Kyiv Post DMITRY TYMCHUK: Weapons captured during Donbas ATO are from Feodosia Marine base in Crimea (photos, video) The Huffington Post How Dmitry Tymchuk Broke the Russian Blogosphere Кто такой Дмитрий Тымчук, и как работает "Информационное сопротивление"
Inseneri loss

Inseneri loss on kunagise Abja linavabriku omaniku Mats Kissa luksuslik elamu. See valmis aastatel 1922–1924. Hoone ehitasid saksa töölised arhitekt Heerwageni projekti järgi. Kõrge kivikatusega hoone oli elavalt liigendatud, nurgad dekoreeritud sõõrmotiividega. Esimesel korrusel olid kabinet, elutuba, kaks saali, veranda ja söögituba ning kolm magamistuba, teisel korrusel kaks külalistetuba, peosaal ja teenijatoad, mille juurest viis eraldi trepp alla kööki. Saalides oli pähklipuumustriga tammeparkett. Enamus muid ruume olid laudpõrandaga, vannitoad kivipõrandaga. Mats Kissa kabineti seinad olid kaetud pähklipuust paneelidega. Elutoas oli tammepuust lagi, muud laed olid kaunistatud kipsornamentidega. Fuajee laes oli kasutatud klaasi. Kamin oli kaetud Meissneri portselanist kividega. Häärberi lähistel oli veel neli maja, väike kahe korteriga ametnike maja, kus elasid umbes 1927/28. aastani Matsi õde Reet Laks ja ta abikaasa August, ning eemal veel kaks suuremat tööliste kortermaja. Teisel pool häärberit metsa ääres oli garaaž kahele autole, mille teisel korrusel oli autojuhikorter. Vabriku sepikoja peal oli samuti korter, milles elas Mats Kissa vennapoeg Ants Kissa. Häärberit ümbritses Prantsuse stiilis aed, kus oli umbes 100 viljapuud, sh 60 õunapuud. Taolise suursuguse hoone ehitamine pakkus Abjas palju kõneainet. Häärber ehitati ülikorralikult ja seda viimistleti peensusteni. Häärberit ümbritsevas aias oli tööl aednik, sealsed viljapuud andsid nii palju saaki, et vabriku rahvas ei jõudnud seda iial ära süüa, mistõttu pidi Mats Kissa igal aastal suure osa saagist Rootsi saatma. Nõukogude okupatsiooni saabudes tõsteti Mats Kissa oma perega Inseneri lossist välja ning pandi elama Jussi kõrtsi. Inseneri Lossist sai linavabriku klubi, kus korraldati üritusi ning vabriku tööliste koosviibimisi. Klubist saadeti viimasele teekonnale ka lahkunud vabrikutööliste põrmud. Pärast Abja linavabriku töö seiskumist lagunes ka Inseneri loss. 1990. aastate alguses olid hoonel veel uksed ja aknad ees, kuid kunagine suursugune häärber oli võssa kasvanud ning täielikult lagastatud. Praegu kuulub hoone OÜ Kissa Varale, kes on võtnud kavaks hoone taastada ning rajada sinna konverentsikeskuse. 2016. aastaks on hoone välisilme taastatud. Aksel Tiideberg. Abja aastad ja inimesed. 2007. Lk 114–115. Aime Jõgi. Inseneri Lossi lennukad ideed vedelevad purunenult maas. Sakala 6. juuli 2002. Toomas Alatalu. Abja linateadlase Kissa peegel ripub meie kodu seinal. Sakala 20. juuli 2002. Abja linavabriku häärberist saab konverentsikeskus. Sakala 22. august 2012. Henry Kuningas. Abja linavabrik. Dokumenteerimine. Tallinn 2012. Eesti Entsüklopeedia Abja_linavabrik "Kissa häärber elik Inseneri loss". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. mai 2018. Vaadatud 30. aprillil 2018. Raimo Ilsjani fotogalerii Inseneri lossist
Tuderna raudteesild

Tuderna raudteesild oli raudteesild üle Tuderna oru Valga–Petseri raudteel. Sild asus Orava vallas Lepassaare ja Piusa raudteejaama vahelisel lõigul Tuderna raudteepeatuse lähedal. Tuderna raudteesild oli 56,7 m pikk, 22,6 m lai ja 21 m kõrge, olles sellega Eesti kõrgeim raudteesild. Sild valmis aastatel 1886–1889 Poola meistrite tööna. See ehitati tahutud graniitkiviplokkidest, milleks koguti ümbruskonna põldudelt kive ja töödeldi sobilikuks kohapeal. Analoogne sild ehitati samal perioodil ka Lätisse Pihkva–Riia raudteele. Raudteesild hävis II maailmasõjas 11.08.1944 õhtul. Pärast sõda otsustati, et sild ei taastata. Osa orgu täideti ja silla asemele ehitati truubiga kõrge raudteetamm. Vana pilt jutustab: Tuderna sild, Võru Valla Teataja, nr. 3, 9. aprill 2018 (DIGAR) "Tuderna raudteesild". militaar.net. Vaadatud 28. juuli 2024.
James Rodríguez

James David Rodríguez Rubio (sündinud 12. juulil 1991 Cúcutas) on Colombia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis São Paulo ja Colombia jalgpallikoondises. Varem on ta esindanud selliseid klubisid nagu Envigado, Banfield, Porto, Monaco, Madridi Real, Müncheni Bayern, Everton ja Olympiakós. Esimese värava lõi ta rahvakoondise eest 2012. aasta 3. juunil 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste valikmängus Peruu vastu. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta kuue väravaga turniiri suurim väravakütt. Kaheksandikfinaalis Uruguay vastu löödud värav võitis FIFA Puskási auhinna, mis antakse aasta kõige ilusama värava eest. Ta valiti ka turniiri sümboolsesse koosseisu. 2016. aasta Copa América Centenariol sai ta Colombia koondise kapteniks. Copa América Centenario esimeses alagrupimängus 3. juunil USA-ga lõi ta penaltist Colombia teise värava. Teisel poolajal oli ta sunnitud õlavigastuse tõttu mängust ära tulema. Ta naasis siiski juba teiseks mänguks Paraguayga, kus ta lõi ta taas Colombia teise värava. 2019. aasta Copa Américal valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu. Envigado Categoría Primera B: 2007 Banfield Primera División: Apertura 2009 Porto Primeira Liga: 2010–11, 2011–12, 2012–13 Taça de Portugal: 2010–11 Supertaça Cândido de Oliveira: 2010, 2011, 2012 UEFA Euroopa Liiga: 2011–11 Madridi Real La Liga: 2016–17 UEFA Meistrite Liiga: 2015–16, 2016–17 Euroopa superkarikas: 2014, 2016 Jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused: 2014, 2016 Müncheni Bayern Bundesliga: 2017–18, 2018–19 DFB-Pokal: 2018–19 "James Rodriguez beats Stephanie Roche for Puskas award". BBC Sport. 12. jaanuar 2015. Vaadatud 16.06.2016 "Colombia 'can go far' at Copa America Centenario - Jose Pekerman". ESPN FC. 2. juuni 2016. Vaadatud 16.06.2016 "Kolumbia alistas Copa Americal USA". Postimees Sport. 4. juuni 2016. Vaadatud 16.06.2016 "James on taas vormis ja vedas Kolumbia esimesena veerandfinaali". Soccernet.ee. 8. juuni 2016. Vaadatud 16.06.2016  James Rodríguez – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ametlik koduleht Profiil Madridi Reali kodulehel
Askur Alas

Askur Alas (sündinud 23. aprillil 1973) on eesti ajakirjanik, tõlkija ja Islandi giid. Ta on õppinud Islandi Ülikoolis ja Tartu Ülikoolis islandi keelt ja kirjandust ning skandinavistikat. Alas on töötanud ajakirjanikuna ajalehtedes Eesti Päevaleht (2001-2007), Eesti Ekspress (2007-2014), Äripäev (2018-2020) ja Harju Elu (2023-). Alates 2003. aastast on Alas tegutsenud suviti Islandi giidina ja reisijuhina, organiseerides ka ise reise. Tema tähelepanuväärsemad tõlked on Islandi ainsa Nobeli preemia laueraadi Halldór Laxnessi "Islandi kell", Sjóni "Virvarebane" ja 13. sajandil Islandil kirja pandud "Ragnari saagad". Askur Alase isa oli diplomaat ja tõlkija Arvo Alas, tema noorem vend on ettevõtja Annar Alas. Steinn Steinarri, luulekogu “Aeg ja vesi” ("Timinn og vatnid", koos Juku–Kalle Raidiga, islandi keelest). Halldór Laxness, "Islandi kell", Varrak 2008, ISBN 9789985317020 (islandi keelest, tõlkimist alustas Askuri Alase isa Arvo) João Lopes Marques, "Minu ilus eksiil Eestis" (inglise keelest, Eesti Ajalehed 2010, ISBN 9789949444618 Yrsa Sigurðardóttir, "Kolmas märk" ("Thirðja táknið"), islandi keelest, Varrak 2011, ISBN 9789985322178 Benedikt Erlingssoni dramatiseering Halldór Laxnessi “Islandi kellast” Draamateatrile, islandi keelest, 2012. Sjón, "Virvarebane" ("Skugga–Baldur"), islandi keelest, Pegasus 2013, ISBN 9789949505890 Bjarni Haukur Thorsson, “Isa” (“Pabbi”), islandi keelest, Ajakirjade Kirjastus 2014, ISBN 9789949390144 Steinar Bragi, "Mägismaa" ("Hálendið"), Varrak 2017, ISBN 9789985339114 Guðmundur Arnar Guðmundssoni film „Südamekivi“ („Hjartasteinn”, 2017, subtiitrid). "Ragnari saagad. Ragnar Karuspüksi saaga, Ragnari poegade lugu ja Ragnari surmalaul" („Ragnars saga loðbrókar“, „Þáttr af Ragnars sonum“, „Krákumál“, 13. sajand, muinaspõhja keelest), Originaalne Keskus 2021, ISBN 9789949733859. "Huvitaja. Põhjamaade jõulud, eriti Islandi", Vikerraadio 21.12.2023 (23 min) "Tõlkes leitud. Askur Alas", Vikerraadio 01.03.2015 (41 min) "Reisipalavik. Askur Alas", Vikerraadio 24.08.2008 ( 1h 55 min) Eda Post, Askur Alas ja islandlaste Jaan Kross, Eesti Päevaleht, 1. november 2008 ISLAND-ISLAND, ÜBER ALLES, KesKus, 4. detsember 2008
Sjón

Sigurjón Birgir Sigurðsson (sündinud 27. augustil 1962) on islandi luuletaja ja proosakirjanik. Ta kirjanikunimi on lühend tema eesnimest (Sigurjón). 2005. aastal sai ta Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna. Eesti keeles on ilmunud Askur Alase tõlkes 2013. aastal tema raamat "Virvarebane" (ISBN 9789949505890). 2005 – Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhind 2023 – Rootsi Akadeemia Põhjamaade kirjandusauhind "Svenska Akademiens nordiska pris". Vaadatud 17. septembril 2023.
Pablo Armero

Pablo Stifer Armero (sündinud 2. novembril 1986 Tumacos) on Colombia jalgpallur, kes mängib kaitsjana Brasiilia esiliiga klubis Guarani. Euroopa liigades saavutas ta kõige enam edu Itaalias Udinese Calcioga, kus mängis aastatel 2010–2013. Hooajal 2010–11 valiti ta Itaalia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Esimese koondisevärava lõi ta 22. märtsil 2013 MM-i valikmängus Boliivia vastu, keda võideti 5:0. Teise ja seni viimase 14. juunil 2014 maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus Kreeka vastu, keda võideti 3:0. América de Cali Categoría Primera A: 2008–II Bahia Copa do Nordeste: 2017 CSA Campeonato Alagoano: 2019  Pablo Armero – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
2003. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

Põhja suusaalade 2003. aasta maailmameistrivõistlused olid 44. suusaalade maailmameistrivõistlused, mis toimusid 18. veebruarist 1. märtsini Itaalias Val di Fiemmes. Esimest korda oli kavas uut moodi jälitussõit, kus distantsi keskel seoses suusastiili muutusega sai selleks ette nähtud boksis suuski vahetada. Finaal: 26. veebruar Osavõtjaid: 77 Ametlikud tulemused Finaal: 21. veebruar Osavõtjaid: 89 Ametlikud tulemused Finaal: Osavõtjaid: 1. märts Osavõtjaid: 66 Finaal: Osavõtjaid: 26. veebruar Osavõtjaid: 58 Finaal: Osavõtjaid: Finaal: 18. veebruar Osavõtjaid: 51 28. veebruar Osavõtjaid: 46 Finaal: 24. veebruar Osavõtjaid: 11 võistkonda Finaal: Osavõtjaid: Finaal: Osavõtjaid: Finaal: Osavõtjaid: Finaal: Osavõtjaid: Finaal: Osavõtjaid: Finaal: Osavõtjaid:
Asiatyphlops

Asiatyphlops on maoperekond. Perekonda Asiatyphlops klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Asiatyphlops bothriorhynchus (Günther, 1864) Asiatyphlops diardii (Schlegel, 1839) Asiatyphlops fuscus ((Duméril), 1851) Asiatyphlops giadinhensis (Bourret, 1937) Asiatyphlops klemmeri (Taylor, 1962) Asiatyphlops koshunensis (Oshima, 1916) Asiatyphlops leucomelas (Boulenger, 1890) Asiatyphlops muelleri (Schlegel, 1839) Asiatyphlops oatesii (Boulenger, 1890) Asiatyphlops roxaneae (Wallach, 2001) Asiatyphlops siamensis (Günther, 1864) Asiatyphlops tenuicollis (Peters, 1864) Asiatyphlops trangensis (Taylor, 1962). Need maod elavad Kagu-, Lõuna- ja Ida-Aasias. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Asiatyphlops Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 15.06.2014) (inglise keeles) Sissekanne roomajate andmebaasis S. Blair Hedges, Angela B. Marion, , Kelly M. Lipp, Julie Marin, ja Nicolas Vidal, A taxonomic framework for typhlopid snakes from the Caribbean and other regions (Reptilia, Squamata), toimetanud Robert W. Henderson, 17. jaanuar 2014, Caribbean Herpetology 49:1–61, veebiversioon (vaadatud 10.06.2014) (inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Asiatyphlops seisuga 15.06.2014.
Cyclotyphlops

Cyclotyphlops on maoperekond. Perekonda Cyclotyphlops klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: Cyclotyphlops deharvengi, Bosch & Ineich, 1994. Need maod elavad Indoneesias Sulawesi saarel. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Cyclotyphlops Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 15.06.2014) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne CoL-is Sissekanne ITIS-es Sissekanne roomajate andmebaasis Sissekanne uBio-s S. Blair Hedges, Angela B. Marion, , Kelly M. Lipp, Julie Marin, ja Nicolas Vidal, A taxonomic framework for typhlopid snakes from the Caribbean and other regions (Reptilia, Squamata), toimetanud Robert W. Henderson, 17. jaanuar 2014, Caribbean Herpetology 49:1–61, veebiversioon (vaadatud 10.06.2014) (inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Cyclotyphlops deharvengi seisuga 15.06.2014.
Perugia provints

Perugia provints on provints Itaalias Umbria maakonnas. Provintsi keskus on Perugia linn. Perugia provints jaguneb 59 omavalitsusüksuseks (comune). Assisi Bastia Umbra Bettona Bevagna Campello sul Clitunno Cannara Cascia Castel Ritaldi Castiglione del Lago Cerreto di Spoleto Citerna Città della Pieve Città di Castello Collazzone Corciano Costacciaro Deruta Foligno Fossato di Vico Fratta Todina Giano dell'Umbria Gualdo Cattaneo Gualdo Tadino Gubbio Lisciano Niccone Magione Marsciano Massa Martana Monte Castello di Vibio Monte Santa Maria Tiberina Montefalco Monteleone di Spoleto Montone Nocera Umbra Norcia Paciano Panicale Passignano sul Trasimeno Perugia Piegaro Pietralunga Poggiodomo Preci San Giustino Sant'Anatolia di Narco Scheggia e Pascelupo Scheggino Sellano Sigillo Spello Spoleto Todi Torgiano Trevi Tuoro sul Trasimeno Umbertide Valfabbrica Vallo di Nera Valtopina Üle 20 000 elaniku elab järgmistes omavalitsusüksustes. 146 elanikuga Poggiodomo on provintsi ja maakonna väikseima elanike arvuga omavalitsusüksus. Perugia provintsi koduleht (itaalia keeles)
Grypotyphlops

Grypotyphlops on maoperekond. Perekonda Grypotyphlops klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: Grypotyphlops acutus, (Duméril & Bibron, 1844). Need maod elavad Indias: Kerala, Tamil Nādu, Andhra Pradeshi, Karnātaka, Goa, Mahārāshtra, Gujarāti, Madhya Pradeshi, Uttar Pradeshi, Bihāri, Jhārkhandi, Chhattīsgarhi, Odisha ja Lääne-Bengali osariigis. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Grypotyphlops Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 15.06.2014) (inglise keeles) Sissekanne IUCN-is Sissekanne CoL-is Sissekanne roomajate andmebaasis Sissekanne uBio-s S. Blair Hedges, Angela B. Marion, , Kelly M. Lipp, Julie Marin, ja Nicolas Vidal, A taxonomic framework for typhlopid snakes from the Caribbean and other regions (Reptilia, Squamata), toimetanud Robert W. Henderson, 17. jaanuar 2014, Caribbean Herpetology 49:1–61, veebiversioon (vaadatud 10.06.2014) (inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Grypotyphlops acutus seisuga 15.06.2014.
Raskekauglaskepatarei

Raskekauglaskepatarei oli soomusväe üksus Eesti sõjaväes, Soomusrongirügemendi 2. divisjoni koosseisus. Patarei loodi 1936. aastal, kui alates 1935. aastast oli ehitatud valmis kolm raudteesuurtükivagunit: "Suur Tõll" 152 mm Canet' kahuriga (ehitati 1935), "Müristaja" 102 mm Vene merekahuriga (ehitati 1935), "Tapper" 102 mm Vene merekahuriga (ehitati 1936). Need laevade jaoks mõeldud suurtükid suutsid lasta oluliselt kaugemale (16...20 km) kui harilikkude soomusrongide suurtükid (6...10 km) ning seetõttu olid need mõeldud kaugvõitluseks. 152 mm Canet' kahuril laskekaugus oli 18 km ja 102 mm merekahuri oma oli 16,5 km (kui neil kahuritel suurendati tõstenurka ja varustati mürsud voolujooneliste ballistiliste otsikutega, saavutati katsetamisel laskekauguseks 19,4 km). Teiste soomusrongikahurite laskekaugus oli märksa väiksem: 76 mm Vene kahuri mõjuvtule kaugus 6 km ja maksimaalselt kuni 8,5 km, 107 mm Schneideri kahuril 8–11 km, 120 mm Inglise kahuril 10 km (erimürskudega saavutati katsetustel laskekauguseks kuni 18 km), 152 mm Vickersi haubitsal 7–9 km ja 152 Schneideri haubitsal samuti 7–9 km. Rahuajal oli komplekteeritud ainult ühe raudteekahuri meeskond, kuna muidu oleks tekkinud vastava ala ajateenijate üleproduktsioon. Viru-Järva Sõjaväeringkonna ülem palus diviisiülemal eralda vastav kaader ja ajateenijad suurtükiväegruppidest. Juuni lõpus 1939 oli Raskekauglaskepatarei vastava suurtükiväe kaadri puudusel rügemendis formeerimata (täitmata olid näiteks patarei ja kahe suurtükivaguni ülema koht). 1939. aastal kavandati veel kahe suurtükivaguni ehitamist. Kevadel 1939 likvideeriti Randveres 15. patarei ning selle kaks 102 mm kahurit anti uutele suurtükivagunitele. Nende valmisehitamine katkes 1940. aasta suvel. Õun, M; Noormets, T; Pihlak, J (2003). Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941. Tallinn: Sentinel, lk 19-20 Õun, M; Noormets, T; Pihlak, J (2003). Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941. Tallinn: Sentinel, lk 21 Salo, U (2005): Eesti kaitseväe valmisolek sõjaks ja vastupanuvõimalused 1939. aastal.. Tartu: Tartu Ülikool, lk 163 Salo, U (2005): Eesti kaitseväe valmisolek sõjaks ja vastupanuvõimalused 1939. aastal.. Tartu: Tartu Ülikool, lk 161 Mati Õun. Raudteepatarei. - Eesti merekindlused ja nende suurtükid. Tammiskilp. Tallinn 2001