laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Endel Vint

Endel Vint (ka Endel Vind; 22. juuli 1909 Lembevere, Konguta vald – 11. jaanuar 1983 Tallinn) oli eesti majandusteadlane, põllumajandusökonomist. Ta lõpetas aastal 1931 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna ning täiendas ennast aastatel 1931–1932 Soomes. Ta oli aastatel 1932–1934 Eesti Põllumeeste Keskseltsi sekretär, aastatel 1935–1937 Põllutöökoja konsulent, aastatel 1937–1940 Ühistegevuskoja kooperatiivühisuste revident ja ühtlasi Tallinna Tehnikumis õpetaja. 1957 Eesti NSV teeneline agronoom Tema pojad on Tõnis Vint ja Toomas Vint, tütar Maara Vint.
Acer Nethercott

Acer Gary Nethercott (28. november 1977 – 27. jaanuar 2013) oli inglise sõudja. Acer Nethercott tuli roolijaga kaheksapaadil 2008. aasta suveolümpiamängudel hõbemedalile. 2007. aasta sõudmise maailmameistrivõistlustel tuli ta roolijaga kaheksapaadi koosseisus pronksile. Acer Nethercott suri 35-aastaselt ajuvähki, mis tal avastati juba 2010. aastal.
Kirikulaul

Kirikulaul on religioosse muusika vorm, mis põhines katoliku kiriku kalendril ja liturgial. Kristlikus muusikas on kõige vanemad kirikulaulud psalmoodia ja hümnoodia. Ühehäälse kirikulaulu klassikalised ettekandeviisid olid antifooniline ja responsoorne. Lääne kirikumuusika sündi seostatakse sümboolselt püha Ambrosiusega, kes pani aluse Milano liturgiale. Milano liturgilist laulu nimetatakse alates 9. sajandist ambroosiuse lauluks. Roomakatoliku kiriku ühehäälne liturgiline laul on gregooriuse laul. Kirikulaulu 3 laulmisstiili oli: silbiline (süllaabiline) stiil, kus igale silbile vastab üks noot (retsiteerimisel, hümnides, lihtsamates antofoonides); rühmaline (neumaline) stiil, kus igale silbile vastab 1–4 nooti, noodikirjas vastab igale heligrupile üks noodimärk ehk neuma; kaunistatud (melismaatiline) stiil, kus tähtsamad silbid ja sõnalõpud on kaunistatud pikkade vokaliiside ehk melismidega. Kristlik kirikulaul on seotud kaht liiki liturgiaga: tunnipalvuse (officium) ja missaga. 9.–12. sajandil muutus kirikulaulu suuline traditsioon aegamisi kirjalikuks ja ilmus omapärane loomingumeetod troop – traditsiooniliste tekstide vaba laiendamine. Sõna "kirikulaul" tõi eesti keelde heliloojast keeleteadlane Karl August Hermann, kes aastate jooksul tutvustas oma muusikaalastes kirjutistes veel selliseidki uudissõnu nagu "helilooja", "heliredel", "üksiklaul", "keelpill", "löökpill", "avamäng", "metsasarv", "tiibklaver" jm. Reet Kasik. Kust tuli helilooja? Sirp. 05.07.2019.
Retsiteerimine

Retsiteerimine (ladina keeles recitatio 'ettelugemine'; inglise keeles chanting) on teksti lugemine poollauldes, poolkõneldes rütmistatult, vaid mõnel noodil. Retsiteerimine on kasutusel paljudes vaimsetes ja religioossetes praktikates, liturgiates jm. palvete, mantrate, pühade tekstide jmt lugemisel. Ajalooliselt tagas oluliste tekstide järjepidev retsiteerimine nende säilimise enne üles kirjutamist. Paljud pühakirjad hoiti sellisel viisil alles läbi sajandite. Euroopa keskajal kujunes retsiteerimisest liturgiline muusika, mis omakorda sai aluseks tänapäeval tuntud klassikalisele muusikale. Retsitatiiv
Primaarelement

Primaarelement on keemiline vooluallikas, mis on ette nähtud ühekordseks (pidevaks või vaheaegadega) kasutamiseks. Seega ei saa primaarelemente laadida (nende elektrilaengut taastada), nagu see on võimalik sekundaarallikate ehk akude puhul. Primaarelementide hulka kuuluv leeliselement on teatavatel tingimustel küll laetav, ent selle laengu täiendamist nimetatakse siis elemendi värskendamiseks. Primaarelemente liigitatakse nende elektroodide ja elektrolüüdi materjalide järgi. Elemendi nimetuses on üldiselt esikohal negatiivse elektroodi ‒ anoodi ‒ materjal. Praegusajal on kasutusel järgmist tüüpi primaarelemendid: tsinkmangaandioksiidelemendid: tsinksüsielement, leeliselement ehk leelismangaanelement, tsinkõhkelement, liitiumelemendid (mitmesugusest materjalist katoodiga) hõbeoksiidelement. "IEC 60086-1-2006" (PDF). Originaali (PDF; 529 kB) arhiivikoopia seisuga 25. november 2011. Vaadatud 28. jaanuaril 2013. "IEC 60086-2-2006" (PDF). Originaali (PDF; 521 kB) arhiivikoopia seisuga 4. mai 2012. Vaadatud 28. jaanuaril 2013. Nonrechargeable Batteries Batterien
Tsinksüsielement

Tsinksüsielement on primaarelement, mis on Leclanché elemendi edasiarendusena olnud 1980. aastateni laialt kasutusel mitmes suuruses silindriliste elementidena ja neist koostatud patareidena. Tsinksüsielementide asemel kasutatakse tänapäeval valdavalt leeliselemente nende oluliste eeliste tõttu. Elektrokeemiliselt on tsinksüsielement soolelektrolüüdiga tsink-mangaandioksiidelement, mille põhiosad on järgmised. Anood (negatiive elektrood) ‒ tsinktops (Zn). Odavates elementides on tsinktops ühtlasi väliskestaks, täiustatud elementidel on terasplekist kest. Katood (positiivne elektrood) ‒ grafiitpulk ja seda ümbritsev mangaandioksiid (MnO2). Elektrolüüt ‒ ammooniumkloriid (NH4Cl), täiustatud elementides tsinkkloriid (ZnCl2). Tsinksüsielemendi tühjendamisel (sellest elektrivoolu tarbimisel) toimuvad järgmised reaktsioonid: Tsinkanood loovutab oksüdatsiooni tulemusena elektrone: Zn → Zn 2+ + 2e−. Katoodil toimub H3O+-ioonide reduktsioon: H3O+ + 2e− → H2 + 2H2O; tsinkkloriidelektrolüüdiga elemendis redutseerub mangaandioksiid mangaanoksiidhüdroksiidiks: 2MnO2 + 2H2O + 2e‒ → 2MnOOH + 2OH>‒. H3O+-ioonid moodustuvad elektrolüüdi NH4+-ioonidest: NH4+ + H2O ↔ H3O+ + NH3. H3O+-ioonide redutseerimisel moodustub vesinik, mis ei saa hermeetilisest korpusest eemalduda, ja moodustab grafiitpulga ümber gaasikihi, millega kaasneks elektrokeemilise polarisatsiooni tõttu elemendi sisetakistuse suurenemine. Et vesinikku ei tekiks, ongi grafiitpulga ümber mangaandioksiid (MnO2), mis toimib depolarisaatorina; mangaandioksiidi osalusel H3O+-ioonid redutseeruvad koos vee eraldumisega: 2MnO2 + 2H2O+ + 2e− → 2MnO(OH) + 2H2O. Üldreaktsioon (redoksreaktsioon) ammooniumkloriidelektrolüüdiga elemendis: Zn + 2MnO2 + 2NH4Cl → 2MnO(OH) + [Zn(NH3)2]Cl2. Üldreaktsioon tsinkkloriidelektrolüüdiga elemendis: 4Zn + 8MnO2 + ZnCl2 + 9H2O → [ZnCl2*4ZnO*5H2O) + 8MnO(OH). PowerStream Battery Chemistry FAQ Eveready Carbon Zinc
Leeliselement

Leeliselement ehk leelismangaanelement on praegusajal kõige laiemalt kasutatav primaarelement, millel on tsinksüsielemendi ees mitmeid eeliseid. Toodetakse peamiselt silindrilisi leeliselemente (vt primaarelement) ja nendest koostatud silindrilisi ja risttahukakujulisi patareisid. Leeliselemendi positiivseks elektroodiks (katoodiks) on elementi ümbritsev teraskest ja sellega elektrilises ühenduses olev mangaandioksiid (MnO2). Negatiivse elektroodi (anoodi) moodustab elemendi keskel paiknev terastihvtist voolujuht ning seda ümbritsev tsinkpulbri ja leelismetalli kaaliumi hüdroksiidi (KOH) pasta. Elektroode eraldab ioone läbilaskvast kiudainest separaator, mis on samuti immutatud elektrolüüdina toimiva kaaliumhüdroksiidiga. Normaalsel kasutamisel gaasieraldus puudub, seepärast saab elemendid valmistada hermeetilistena. Lühise korral või ülemäära kõrgel temperatuuril hoiab elemendi lõhkemise ära kaitseventiil, mille kaudu gaas eraldub. Elektrokeemiliselt on leeliselement leeliselektrolüüdiga tsink-mangaandioksiidelement. Anoodil tsink oksüdeerub, loovutades elektrone (e−); seejuures moodustunud tsinkhüdroksiid Zn(OH)2 laguneb tsinkoksiidiks ZnO ja veeks H2O: Zn + 2OH− → Zn(OH)2 + 2e−; Zn(OH)2 → ZnO + H2O. Katoodil toimub reduktsioonireaktsioon: 2MnO2 + H2O + 2e− → Mn2O3 + 2OH−. Redoksreaktsiooni üldvalem: Zn + 2KOH + 2MnO2 + 2e− → 2e− + ZnO + 2KOH + Mn2O3. Seega elemendi kasutamisel leeliselektrolüüti KOH peaaegu ei kulu, nii et seda võib elemendis olla vähesel hulgal ja vastavalt saab suurendada mangaandioksiidi kogust. Battery FAQ at www.powerstream.com Alkaline Cells
Tsinkõhkelement

Tsinkõhkelement on leeliselemendi eriliik, milles oksüdeeritakse tsink õhuhapnikuga leeliselises elektrolüüdis oksiidiks või hüdroksiidiks. Tsinkõhkelementide energiatihedus (erienergia) on oluliselt suurem kui teistel primaarelementidel. Tsinkõhkelemente kasutatakse nööpelementide kujul kuuldeaparaatides. Nende kasutusele võtmisel eemaldatakse värviline kleeps kesta põhjas olevalt õhuavalt; seejärel on element ette nähtud ära kasutada mõne nädala jooksul. Olenevalt tüübist ja tootjast hakkab element nimipingel voolu andma mõni sekund kuni mõni minut pärast aktiveerimist (kleepsu eemaldamist). Isetühjenemise tõttu väheneb aktiveeritud elemendi laeng ka kasutqmatult võrdlemisis kiiresti. Suletuna säilib laeng mitu aastat. (isetühjenemine 3–5 % aastas). Tsinkõhkelemendis oksüdeeritakse tsink õhuhapnikuga leeliselises elektrolüüdis oksiidiks või hüdroksiidiks ja seejuures vabaneb elektrokeemiliselt energia, mida saab elektrivooluna kasutada. Toimuvad järgmised reaktsioonid: Kõige levinumad tüübid on 13 (kleeps oranž), 312 (pruun) ja 10 (kollane). Neid kasutatakse kõrvatagustes (BTE, behind the ear) ja kõrvasisestes (ITE, in the ear) aparaatides. Tüüpi 675 (sinine) kasutatakse suure jõudlusega) BTE aparaatides ja sisekõrvaimplantaatides (cochlear implant). Üha enam kasutatakse tüüpi 5 (punane) eriti väikestes kuulmekäiguaparaatides (ITC, in the canal) ja kuulmekanaliaparaatides (CiC, completely in the canal).
Liitiumelement

Liitiumelement on primaarelement, mille negatiivse elektroodi (anoodi) aktiivaineks on liitium; sellele on juhtivuse suurendamiseks lisatud grafiiti ja muid lisandeid. Liitiumi kasutatakse selle suure elektrokeemilise aktiivsuse pärast. Positiivne elektrood võib olla sõltuvalt elemendi tüübist mitmesugusest suure oksüdatsioonivõimega materjalist, millele vastavalt on liitiumelemendi pinge 1,5–3,5 V. Kuna liitium reageerib aktiivselt veega (isegi niiske õhuga), saab elektrolüüdina kasutata ainult veevabu lahuseid või tahkiseid (tahkeid aineid). Liitiumelementidel on suur erienergia (energiatihedus mahu- või massiühiku kohta), kõrge püsiv pinge ja kasutatavus ka eriti madalatel temperatuuridel. Hea hermeetilisuse tõttu toimub isetühjenemine väga aeglaselt: 10-aastase säilitamise järel on alles 80–90% laengust. Toodetakse mitmesugust tüüpi liitiumelemente sõltuvalt katoodi ja elektrolüüdi materjalist. Kõige rohkem kasutatakse liitium-mangaandioksiidelemente. Liitiumelemente valmistatakse erinevas suuruses elementide ja patareidena. Tuntuimad on õhukesed kettakujulised elemendid. Keemiline vooluallikas Primaarelement Nööpelement Lithium batteries Properties of non-rechargeable lithium batteries
Hõbeoksiidelement

Hõbeoksiidelement ehk tsink-hõbeoksiidelement on leeliselektrolüüdiga primaarelement, mille negatiivne elektrood koosneb tsingipulbrist ja positiivne elektrood hõbeoksiidist Ag2O. Elemendi tühjendamisel oksüdeerub tsink tsinkoksiidiks: Zn + 2(OH)‒ → ZnO + H2 O + 2e‒ . Hõbeoksiid redutseerub puhtaks hõbedaks: Ag2 O + H2 O + 2e‒ → 2Ag + 2(OH) ‒ . Hõbeda kalliduse tõttu toodetakse hõbeoksiidelemente väikeste nööpelementidena kasutamiseks peamiselt käekellades. Elemendi energiatihedus on suurem kui teistel primaarelementidel ‒ kuni 500 Wh/dm3. Pinge püsib kasutamisel kuni tühjenemiseni peaaegu muutumatuna väärtusel 1,5‒1,55 volti. Hermeetilises pakendis säilivad elemendid kuni 5 aastat. Nööpelement Silver Oxide Batteries
Nööpelement

Nööpelement ehk nööppatarei on väike silindriline keemiline vooluallikas, mille kõrgus on läbimõõdust väiksem. Nööpelemente hakati kõigepealt kasutama käekellades, seepärast tuntakse neid ka kellapatareidena. Nööpelementidena toodetakse leelis-, hõbeoksiid-, liitium- ja tsinkõhkelemente. Elemendi nimipinge on 1,5 V. Elemendi nimipinge on 1,55 V. Suure sisetakistusega elemendid on mõeldud kasutamiseks väikese ühtlase voolutarbega seadmeis. Väikese sisetakistusega elemente on soovitatav kasutada suurema ja ebaühtlase koormuse korral (näiteks valgustuse ja helisignaaliga kellas). Elemendi nimipinge on 3,0 V. Numbrid tüübitähises väljendavad elemendi läbimõõtu ja kõrgust. Keemiline vooluallikas Primaarelement Button and Coin Battery Erich Käser: Batterie-Vergleichstabelle Knopfzelle
Sekundaarelement

Sekundaarelement on korduvalt laetav keemiline vooluallikas. Laadimisel muundub elektrienergia elemendis keemiliseks energiaks ja element on taas kasutatav elektrienergia allikana. Terminit sekundaarelement kasutatakse peamiselt keemiliste vooluallikate üldisel liigitamisel primaarelementideks ja sekundaarelementideks. Sekundaarelementide ja neist koostatud patareide üldkasutatav nimetus on aku. Seega võib aku tähendada üksikut akuelementi, näiteks: ühendame taskulambis patareiks kolm NiMH-akut, akupatareid, näiteks 12V pliiaku koosneb kuuest 2V akuelemendist. Sekundaarelementide elektroode nimetatakse mõnikord katoodiks ja anoodiks; siis aga peab olema selge, kas kirjeldatakse tühjendus- või laadimisprotsessi. Kui primaarelemendi (galvaanielemendi) puhul on alati positiivne (+) elektrood katood ja negatiivne (‒) elektrood anood, siis aku puhul on see nii vaid tühjendamisel. Aku laadimisel toimib positiivne elektrood anoodina ja negatiivne elektrood katoodina. Sekundaarelemente liigitatakse peamiselt elektroodide materjali järgi. Levinuimad liigid on liitiumioonaku ehk Li-ioonaku ja selle edasiarendused, nt liitiumpolümeeraku; nikkel-metallhüdriidaku ehk NiMH-aku; pliiaku ‒ vanim akutüüp (aastast 1859). Väheinformatiivne on liigitamine elektrolüüdi alusel happeakudeks ja leelisakudeks, sest ainukese happeakuna on tuntud pliiaku, kõigis teistes praegusaegsetes akutüüpides kasutatakse leelis- ja soolelektrolüüte ning ioonvedelikke.
Lignotselluloos

Lignotselluloos on taimne biomass, mis koosneb põhiliselt tselluloosist, hemitselluloosist ja ligniinist. Taimedele annavad tugevuse rakukestad, mille põhikoostisosad on polümeersed süsivesikud (biopolüsahhariidid nagu tselluloos ja hemitselluloos) ning nendega seondunud hüdrofoobne polümeer ligniin. Nimetatud kolm biopolümeeri – tselluloos, ligniin ja hemitselluloos – moodustavad põhimassi Maal levinud taimsest materjalist, vastavalt keskmiselt 33, 30 ja 20 protsenti biomassist. Puidus on nende sisaldus vastavalt 40–50%, 20–30% ja 20–30%. Lignotselluloos biomass jagatakse nelja põhikategooriasse: põllumajandusjäägid (õled), energiataimed (pajuvõsa), puidujäägid (saepuru) ja vanapaber. Puitumine on polüsahhariidide ja ligniini ladestumine taime raku seintesse, mille tulemusena muutub taime vars jäigaks. Lignotselluloosse biomassi kolm põhikomponenti interakteeruvad üksteisega ja seetõttu on selle biomassi struktuur ensümaatilisele hüdrolüüsile vastupidav. Samas on ka lignotselluloos biolagunev ja seda lagunemist (sobivates tingimustes toimuvat ensümaatilist hüdrolüüsi) teostavad looduses bakterid ja seened. Lignotselluloos on perspektiivne lähtematerjal bioetanooli või biobutanooli tootmiseks, kuid senised eeltöötlus- ja fermentatsioonitehnoloogiad on küllalt kulukad. Lignotselluloosi lagundamine Rakukest Tselluloosi- ja paberitööstus Bioetanool
Nicholas Winton

Sir Nicholas George Winton (19. mail 1909 Hampstead, London – 1. juuli 2015 Slough, Berkshire'i krahvkond) oli briti filantroop, kes organiseeris Teise maailmasõja eelõhtul 669 peamiselt juudi päritolu lapse päästmise Natsi-Saksamaa poolt okupeeritud Tšehhoslovakkiast. Winton leidis neile kasuvanemad ja uued kodud ning korraldas laste transpordi Inglismaale. Suurbritannia ajakirjandus nimetas ta aastaid hiljem selle eest "Briti Schindleriks". Kümned tuhanded Tšehhimaale sõja jalgu jäänud lapsed ja nende vanemad langesid holokausti ohvriks. 1.–4. septembrini 2009 sõitis Prahast erirong Londonisse, märkimaks alanud sõja tõttu ära jäänud viimase lähetuse 70. aastapäeva. Nn. Wintoni rongiga sõitsid seni elus olevad "Wintoni lapsed", kes kohtusid ka oma elupäästjaga. Praha keskvaksali juures avati eelnevalt mälestusmärk, millel on noor Nick Winton koos laste ja reisikohvriga. 1983 – Briti impeeriumi ordu liige (MBE) 2003 – löödi rüütliks (Knight Bachelor) Nicholas Winton andmekogus IMDb (inglise)
Soome-Ugri Kirjanduste Assotsiatsioon

Mitte segi ajada Eestis asutatud Soome-Ugri Kirjanduste Ühinguga Soome-Ugri Kirjanduste Assotsiatsioon on aastal 1993 Egeris (Ungari) asutatud ühendus, mis ühendab soome-ugri rahvaste kirjanikke, kirjandusteadlasi ja tõlkijaid. Assotsiatsioon korraldab soome-ugri rahvaste kirjanike kongresse, mis enamasti käsitlevad mingit kindlat temaatikat. Näiteks 10. kongressi teema oli "noor kirjandus ja soome-ugri kirjanduste tulevik". 24.–25. augustil 2017 Tartus toimunud XIV Soome-ugri kirjanike kongressi teema oli "ajalugu kirjanduses". Aastatel 1993–1996 oli assotsiatsiooni juhataja Peter Domokos, aastast 1996 Arvo Valton. EE 12. köide, 2003: 522. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. august 2017. Vaadatud 24. augustil 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://aful.kirjandus.ee/et/intro/
Ktesibios

Ktesibios (ka Ctesibius ja Tesibius) oli leiutaja ja matemaatik, kes elas hellenistliku Egiptuse Aleksandrias. Tema tegevusaastad olid 285–222 eKr. Tema elust pole peaaegu mitte midagi täpselt teada, kuid Ktesibiost kui leiutajat ja matemaatikut olevat maininud Vitruvius, Athanaeus, Philo Bütsantsist ja Heron Aleksandriast. On teada, et Ktesibios juhatas Aleksandria muuseumi. Diogenes Laertiuse järgi oli Ktesibios väga vaene. Ktesibios oli esimene, kes uuris surutud õhu jõu mõju pumpadele. Ta kirjutas traktaate pneumaatika, hüdraulika ja surutud õhu kohta. Athenaios, Vitruvius ja Plinius pidasid Ktesibiost hydraulis'e ehk vesioreli leiutajaks 250 eKr paiku; vesiorel oli omakorda tänapäevase oreli eelkäija. Samuti olevat Ktesibios leiutanud vesikella (clepsydra). Hydraulis ehk vesiorel Heroni Aleksandriast järgi Vesikell (clepsydra)
Soome-ugri rahvaste folkloorifestival

Soome-ugri rahvaste folkloorifestival on kultuuriüritus, kus soome-ugri rahvad tutvustavad oma kultuuri. See on soome-ugri rahvaste suurim kultuuriüritus. VI soome-ugri rahvaste folkloorifestival toimus 1997. aastal Eestis ja seda korraldas Eesti Fenno-Ugria Asutus. EE 12. köide, 2003: 522.
Majoolika

Majoolika on araabia päritolu keraamikatehnika. Terrakotast nõud kastetakse tinaühendeid sisaldavasse glasuuri ning dekoreeritakse maalingute ja ornamentidega. Tulemuseks on kergelt pärlendav, valge või hiljem sinakas-roheka alusglasuuriga veekindel tarbeese. Majoolika on saanud nime Mallorca saare järgi, kuna 13. sajandi itaallased pidasid seda ekslikult majoolika sünnikoduks. Tegelikult leiutasid selle keraamikatehnika 6. sajandil araablased ning Mallorca oli üks neist sadamatest, kust toodangut Euroopasse toodi. Majoolikas kaunistati ajalooliselt vaagnaid, taldrikuid, kanne apteeginõusid, seina- ja põrandaplaate jne. Eriti kuulsad ja imetletud on Valencia 13.-14. sajandi lüsterglasuuridega kaetud esemed. Mauride loodut eeskujuks võttes arendasid itaallased 15.-16. sajandil välja omapärase Itaalia majoolika tehnika. Kuulsate keskustena kujunesid välja Faenza, Firenze, Durante, Casteldurante, Veneetsia, Gubbio, Urbino ja Siena linn. Dekooris kasutati taimornamentikat, loomamotiivide ja arabeske, tihti koos nimede, sümbolite ja väljamõeldud vappidega, aga ka portreedega. Teine suund oli ajaloo- ja piiblisündmuste kujutamine. Nn istario'd pandi välja maja puhvetkapil kõrvuti hõbenõude ja portselaniga. Eilve Manglus, Itaalia majoolika võtab moorameestelt šnitti[alaline kõdulink], 29.04.2004, Postimees Inge Teder, Erakordne igas mõttes, 29.04.2004, Eesti Ekspress
Willem Schagen

Willem Schagen (eesnimi ka Willy; 14. november 1925 Amsterdam – 25. mai 2012 Amsterdam) oli Hollandi poksija. Schagen sai poolraskekaalus (kuni 80 kg) 8. Euroopa meistrivõistlustel (Oslo, 1949) pronksmedali. Ta kaotas poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Ota Rademacherile (Tšehhoslovakkia), kuid sai medali kohtunikekogu otsusega (toona valiti poolfinaalis kaotanutest üks pronksmedalisaaja). Schagen poksis oktoobrist 1952 kuni juulini 1959 elukutselisena. Ta osales kokku 48 kohtumisel ning võitis neist 24 (neist 14 nokaudiga), kaotas 20 (neist 14 nokaudiga) ja viigistas 4 kohtumist. Ta oli poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) elukutseliste Hollandi meister aastatel 1950–1953. Järelehüüe Willem (Willy) Schagenile lehel Ben Bril Boxing. Hollandi keeles[alaline kõdulink] "8. Euroopa meistrivõistlused poksis. Oslo 1949. Tulemused inglise keeles" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2. veebruar 2014. Vaadatud 28. jaanuaril 2013. Willem Schagen veebisaidil BoxRec (inglise)
Puuder

Puuder on kosmeetikas kasutatav pulber peamiselt näo kaunistamiseks. Puudrit võidakse kasutada nii meigi aluskihina kui vastavalt vajadusele korduvaks pealekandmiseks, et vähendada rasuse naha läiget. Puuder on kas poolläbipaistev või dekoratiivse pigmendiga. Puuder ühtlustab näonaha tooni ning võib kaitsta ka päikese mõju eest. Puuder on pakendatud kas lahtise pulbri kujul (tolmpuuder) või kokkusurutuna (kompaktpuuder). Puudrit kantakse nahale puudripadja, -pintsli või -käsnaga.
Soome-Ugri Rahvaste Infokeskus

Soome-Ugri Rahvaste Infokeskus (lühend: SURI) oli aastatel 1995–2006 tegutsenud soome-ugri rahvaste kohta käivat infot hankiv ja seda vahendav keskus. Infokeskus loodi 1995. aastal UNESCO ja Avatud Eesti Fondi toetusel MTÜ Fenno-Ugria Asutuse juurde. Aastatel 1996–2006 haldas SURI veebilehte www.suri.ee. Pärast SURI likvideerimist, asutati uus veebiportaal: www.fennougria.ee. http://www.suri.ee/eesti.htm (vaadatud 27.01.2013) Keskuse endine koduleht (vaadatud 28.01.2013) MTÜ Fenno-Ugria Asutus (vaadatud 28.01.2013)
Soome-Ugri Rahvaste Noorte Assotsiatsioon

Soome-Ugri Rahvaste Noorte Assotsiatsioon (ka Soome-Ugri Rahvaste Noorteassotsiatsioon või Soome-Ugri Rahvaste Noorte Liit; lühendina MAFUN, harvem YAFUP; vene keeles Молодежная ассоциация финно-угорских народов, inglise keeles Youth Association of Finno-Ugric Peoples) on rahvusvaheline uurali (soome-ugri ja samojeedi) rahvaste noorsooühingute katusorganisatsioon. Organisatsiooni peaeesmärk on arendada ja säilitada uurali kultuure ja keeli ning ühtlasi tutvustada neid maailmale. MAFUN asutati 16. juunil 1990. 2013. aasta alguse seisuga kuulus sellesse 30 organisatsiooni, neist 1 Eestist ja 3 Soomest, ülejäänud Venemaalt. Eestit esindab MAFUNis organisatsioon Fenno-Ugria Noored. Aastatel 1997–2000 oli MAFUNi president Jaak Prozes ning alates aastast 2015 on MAFUNi president Käbi Suvi. Üheks silmapaistvamaks ettevõtmiseks MAFUNi algatusel on Soome-ugri kultuuripealinnade programm. 2011 – Saransk, Mordva, Venemaa. 2013 – Helsingi, Soome. 2015 – Tartu, Eesti. 2017 – Udmurtia, Iževsk, Venemaa. soome-ugri Rahvaste Assotsiatsioon (AFUN) http://www.mafun.org/esi.htm (vaadatud 28.01.2013) MAFUNi pressiteade Tartu kodulehel, 27. juuli 2015. "Tartus algab rahvusvahelise soome-ugri noorteühenduse MAFUN juubelikongress". MAFUNi koduleht MAFUNi vana koduleht Tartus algab rahvusvahelise soome-ugri noorteühenduse MAFUN juubelikongress. MAFUNi pressiteade Tartu kodulehel, 27. juuli 2015
Läti mõis

Läti mõis oli Raasiku mõisa abimõis, mis asus Harju-Jaani kihelkonnas Harju-Jaani kirikust 1,5 km lõunas. Läti mõis põletati 1905. aasta revolutsioonisündmuste käigus ja seda hiljem ei taastatud. Mõisasüdame koos maa ja tulekahjus alles jäänud mõisatallikompleksi ning aidaga kinkis Eesti Vabariik pärast Vabadussõda selles sõjas osalenud ja ühe jala kaotanud Vabadusristi kavalerile Johannes Püile. Säilinud on mõisarehe kivivundamendi fragmendid, mõned mõisapargi põlispuud. Eesti riik ehitas Johannes Püile vana mõisamaja parki uue maja, selles elab praegu tema pojapoeg Raivo Püi.
Lorenzo II de' Medici

Lorenzo II de' Medici (12. september 1492 Firenze – 4. mai 1519 Firenze Careggi) oli Firenze valitseja aastail 1514–1519. Urbino hertsog aastatel 1516–1519. Lorenzo oli Piero II de' Medici ("Õnnetu") ja Alfonsina Orsini poeg. Lorenzo Tore oli tema vanaisa, paavst Leo X oli tema onu, Caterina de' Medici oli tema tütar. Niccolò Machiavelli pühendas Lorenzo de' Medicile oma teose "Valitseja".  Lorenzo II de' Medici – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis