laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Karakitai

See artikkel räägib Kitai riigist. Turgi riigi kohta vaata artiklit Karahaniidide khaaniriik. Karakitai (ka Kara Kitai; hiina keeles 喀喇契丹, Kālā Qìdān, mongoli keeles Хар Хятан, otsetõlkes Must Kitai; või Lääne-Liao dünastia (hiina keeles 西遼 või 西辽, Xī Liáo); ametlikult Suur-Liao (hiina keeles 大遼, 大辽, Dà Liáo)) oli hiinastatud dünastiariik Kesk-Aasias. Karakitaid juhtisid kitanide Yelü hõim, see oli Liao dünastia riigi järglane. Dünastiale pani aluse Yelü Dashi (Liao keiser Dezong), kes põgenes koos enda rahvaga Jini dünastia sissetungi eest Mandžuuriast Kesk-Aasiasse. Aastal 1211 tungisid Karakitai aladele Kuchlugi juhtimisel naimanid ning riik sisuliselt lõppes. Viimane hoop tuli aastal 1218, kui nende ala vallutasid mongolid. Karakitai kõrglass oli ajaloolaste hinnangul Liao järeltulijatena Hiina legitiimne valitsusdünastia. Liao dünastia Põhja-Liao Ida-Liao Hilis-Liao Qutlughkhaniidid Buraq Hajib Kitanide ajalugu Karakitai Khanaat Liao dünastia keisrite loend Algmongolid Turchin, Peter; Adams, Jonathan M.; Hall, Thomas D. (detsember 2006). "East-West Orientation of Historical Empires". Journal of World-Systems Research. 12 (2): 222. ISSN 1076-156X. Vaadatud 16. september 2016. Lamb, Harold (1927). Genghis Khan: Emperor of All Men. International Collectors Library. Lk 53. 中国历史大辞典：辽夏金元史 (Mandri-Hiina hiina). 1986. Lk 131. Sicker, Martin (2000). The Islamic World in Ascendancy: From the Arab Conquests to the Siege of Vienna. Lk 57. ISBN 9780275968922. Grousset, René (1970). The Empire of the Steppes: A History of Central Asia. Lk 166. ISBN 9780813513041. Komaroff, Linda (2006). Beyond the Legacy of Genghis Khan. Lk 77. ISBN 9789047418573. Biran, Michal (30. juuni 2020). "The Qara Khitai". Oxford Research Encyclopedia of Asian History. DOI:10.1093/acrefore/9780190277727.013.59.
Vorbuse

Vorbuse on küla Tartu maakonnas Tartu linnas. Külas asusid aastani 2001 Vorbuse ja Emajõe raudteepeatused. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tähtvere valda. Kalamaja talu kalmistu Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Hermann IV (Baden)

Hermann IV Badenist (1135 – 13. september 1190) oli Verona markkrahv ja Badeni markkrahv 1160. aastast. Ta oli Hermann III ja Bertha Lotringist poeg. 1162. aasta paiku abiellus ta Tübingeni pfaltskrahvi Ludwigi tütre Berthaga (suri 24. veebruaril 1169). Koos keiser Friedrich I-ga võttis Hermann osa Milano piiramisest ja hävitamisest. Aastatel 1176-1178 osales ta Friedrichi Itaalia-kampaanias ning oli osaline 1176. aasta Legnano lahingus. Hermann oli 1183. aastal Konstanzi rahu käendaja, millega Lombardia linnad iseseisvuse saavutasid. Hermann võitles keisri alluvuses Kolmandas ristisõjas, läbides Anatooliat teel Akko piiramisele. Friedrichi surm 1190. aasta juunis põhjustas tuhandete Saksa sõdurite lahkumise väest ning Kiliikia ja Süüria sadamate kaudu koju tagasi pöördumise. Saksa-Ungari ühendarmee jätkas lõunasuunas, kuid Antiookia lähedal tabas seda haiguspuhang, mis nõrgestas seda veelgi. Hermann suri laagris 13. septembril 1190. Ainult riismed algsest armeest saabusid piiramisele. Hermann V, Badeni markkrahv (suri 16. jaanuaril 1243) Heinrich I, Baden-Sausenbergi ja hiljem Baden-Hachbergi markkrahv (suri 2. juulil 1231). Ta oli abielus Agnesega Friedrich (1161–1217) regent Jutta Bertha
Magda Hermat

Magda Hermat (kuni 1939 Magda Hermann; 9. märts (24. veebruar vkj) 1901 Tallinn – 9. aprill 1974) oli eesti ajaloolane ja arhivaar. Ta lõpetas 1922. aastal Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi ning õppis aastatel 1922–1929 ja 1936–1938 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. Ta on töötanud Eesti Ajaloomuuseumis ja Eesti NSV Oktoobrirevolutsiooni ja Sotsialistliku Ülesehitustöö Riiklikus Keskarhiivis. Ta on töötanud ka ajaloolasena Kultuurimälestiste Riiklikus Projekteerimise Instituudis (KRPI) ning muuhulgas uurinud ka Kuressaare linnust. Tema KRPI-perioodi uurimused on jäänud käsikirjadesse ning neid säilitatakse põhiliselt Muinsuskaitseameti arhiivis. [Tallinna] Vanalinn. Hoonestuse funktsionaalne struktuur. Kd XI. Hoonete funktsioonidest 18-20 saj. Helmi Üprus, Rein Zobel, Magda Hermat. Tallinn 1968. Muinsuskaitseameti arhiiv P-981/ Eesti Rahvusarhiiv, ERA.T-76.1.875 [Tallinna] Vanalinn. Hoonestuse funktsionaalne struktuur. Kd XIa. Hoonete funktsioonidest 18-20 saj. Helmi Üprus, Rein Zobel, Magda Hermat. Tallinn 1968. Muinsuskaitseameti arhiiv P-982/ Eesti Rahvusarhiiv, ERA.T-76.1.876 Kuressaare linnus. Ajalooline õiend. Tallinn 1971. Muinsuskaitseameti arhiiv P-1261/ Eesti Rahvusarhiiv, ERA.T-76.1.1119 Kuressaare linnus. Uurimusi linnuse ja kindlustuste eriperioodidest. Täiendusi ajaloolise õiendi juurde. Tallinn 1973. Muinsuskaitseameti arhiiv P-1809/ Eesti Rahvusarhiiv, ERA.T-76.1.1119 Ajalooline linnakeskus. Kd II. Haapsalu linna ajalugu aa 1700-1970 (ajalooline õiend). Tallinn 1971. Muinsuskaitseameti arhiiv P-1357/ Eesti Rahvusarhiiv, ERA.T-76.1.1214 [Võru] Vanalinn. Ajalooline õiend. Tallinn 1971. Muinsuskaitseameti arhiiv P-1360/ Eesti Rahvusarhiiv, ERA.T-76.1.1216 Pühalepa vald, Suuremõisa mõis. Esialgne ajalooline õiend. Tallinn 1972. Muinsuskaitseameti arhiiv P-1694/ Eesti Rahvusarhiiv, ERA.T-76.1.1119 Pihtla vald, Tõlluste mõis. Esialgne ajalooline õiend. Tallinn 1973. Muinsuskaitseameti arhiiv P-1762/ Eesti Rahvusarhiiv, ERA.T-76.1.1119 Tema vend oli kunstnik ja kunstipedagoog Karl Herman. "Vestlus Kalvi Aluvega". Sirp ja Vasar nr 5, 31. jaanuar 1986. Lk 12 "M. Gorki kiri Tallinna arhiivis". Nõukogude Õpetaja nr 50, 16. detsember 1949. Lk 4 "Vestlus Kalvi Aluvega". Sirp ja Vasar nr 5, 31. jaanuar 1986. Lk 12 Elo Sova. "Põlvkonnad muinsuskaitses. Intervjuu Kalli Hollandiga". // Muinsuskaitse aastaraamat 2017. Tallinn 2018. Lk 122–124 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 "Hermann, Magda (matrikli nr.3164)". Eesti Rahvusarhiiv, EAA.2100.1.2805.4 Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Märja

Märja on alevik Tartu maakonnas Tartu linnas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tähtvere valda. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Räpina Lasteaed Vikerkaar

Räpina Lasteaed Vikerkaar on lasteaed Põlva maakonnas Räpina vallas Räpina linnas. 2001. aasta märtsist on Räpina Lasteaed Vikerkaar vastu võetud Tervist Edendavate Lasteaedade võrgusiku liikmeks. Räpina Lasteaed Virekaar direktor on Kairi Nagelmaa. Räpina Lasteaed Vikerkaar õpetab J. Käisi üldõpetuse põhimõttel, mille tuumaks on kodulooline vaateõpetus. Lasteaias tegutseb 9 rühma: Krõllide rühm, Lepatriinud rühm, Mõmmide rühm, Oravad, Õnneseente rühm, Päiksekiire rühm, Sipsikute rühm ja Tibude rühm. Räpina Lasteaed Vikerkaar üheks liikluskasvatuse koostisosaks on ujumine. Lastel on võimalus vastavalt vanusele 1 kord nädalas ujumas käia. Lisaks ujumisõpetusele abistatakse ja harjutatakse ujumistundidega lapsi hügieeniharjumuste kujunemisel. Väikestele pakub võimalust kehalise aktiivsuse suurendamiseks spordiring. Spordiringis tegelevad lapsed suusatamise, akrobaatika, kergejõustiku ja liikumismängudega. Räpina ümbruskond on kultuuriliselt mitmekesine, seetõttu igas peres ei ole suguluskeeleks eesti keel. Selleks, et ka teiste suguluskeeltega lapsed tunneksid end mugavalt, selleks on Räpina vald ja lasteaed neile vastu tulnud ning püüavad igati toetada muukeelsete laste kooliharidust eesti keele oskuste osas. Laps peab läbi keeleõppe saama turvalise tunde suhtlemiseks eestikeelses keskkonnas. Keele ja kõne õpetuste eesmärkideks on: tunneb ära ja saab aru eesti keelsetest sõnadest ning lihtsamatest väljenditest; kasutab eesti keelt igapäevases elus suhtlemisel eakaaslastega ja täiskasvanutega erinevates situatsioonides; soovib ja julgeb suhelda nii eakaaslaste kui ka täiskasvanutega eesti keeles. https://vikerkaar.rapina.ee/
Taitšuudid

Taitšuudid (mongoli keeles Тайчууд) oli üks kolmest 12. sajandi Mongoolia alade Khamag Mongoli liidu hõimust. Nad elasid tänapäeva Venemaa Taga-Baikali krai ja Mongoolia Idaaimaki aladel. Kuigi taitšuudid ja kohalikud bordžiginid olid ühise esivanema Bodonchar Munkhagi kaudu lähedased sugulased, sõdisid nad Khamag Mongoli valitsemise pärast tihti. Hoolimata sellest, et bordžiginite hulka kuulunud Khabul-khaanil oli seitse poega, määras ta enda troonipärijaks taitšuudi soost Ambaghai. Nii vahetus võim Khamag Mongolis bordžiginite ja taitšuutide vahel tihti, kuni koondus bordžiginist Tšingis-khaani kätte. Taitšuutide rivaalide hulka kuulusid muuhulgas naimanid ja Tšingis-khaan. Tõenäoliselt tehti koostööd Džamuha ja kereiitidega. Kuigi taitšuudid alistusid Tšingis-khaanile, tegid nende järeltulijad Mongolite riigis silmapaistvat karjääri. Taitšuutidest põlvnes näiteks Džebe, kes alistas aastal 1219 Jini dünastia vallutamise käigus džurtšenid ning aastal 1223 Kalka lahingus polovetsid ja nende Euroopa liitlased. Taitšuut oli ka väejuht Baidžu, kes tegutses Pärsias. Taitšuutide lähedasest sugulashõimust suldusidest pärines üks Tšingis-khaani neljast lähikondlasest Tšilaun. Tema järeltulija Tšupan tegi karjääri Ilkhanaadi valitseja Abu Sa'id Bahadur-khaani ajal, aastal 1327 määras Yuani dünastia ta kõikide mongoli khaaniriikide ülemjuhatajaks. Taitšuudid olid mõjuvõimsad Timuri valitsusajal. Kuigi taitšuudi juht Amir Musa oli Timuriga korduvalt vaenujalal, olid nad perekondlikult seotud, kuna Timur oli abielus nii tema tütre Tuman Agha kui õetütre Saray Mulk Khanumiga. Lisaks oli tema poeg abielus Timuri tütrega ning nende lapsest Sultan Husayn Taitšiuudistist sai mõjukas väepealik. Taitšiuudi-nimelised inimesed elavad peamiselt tänapäeva Mongoolias, Sise-Mongoolias ja Kalmõkkias. History of Mongolia, Volume II, 2003 Maria Subtelny, Timurids in Transition (2007), p. 44 John E Woods, The Timurid Dynasty (1990), p. 19 Syed Jamaluddin, The state under Timur: a study in empire building (1995), p. 39 Vasilii Vladimirovitch Barthold, Four Studies on the History of Central Asia, Vol. 2 (1959), p. 24 Indian History Congress, Proceedings - Indian History Congress, Vol. 55 (1995), p. 793
Naimanid

Naimanid (mongoli keeles Найман, hiina keeles 乃蠻, kasahhi keeles Найман, usbeki keeles Nayman) oli keskajal tänapäeva Lääne-Mongoolia aladel elanud hõim. Tõenäoliselt oli nende kõrgaeg Uiguuri Kaganaadi ajal. Tänapäeval on Kasahstanis üle poole miljoni naimanide järeltulija. Keskaegsete mongoli hõimude loend Lõunamongoli keel Бартольд В. В. (1968). Сочинения. Том V. Работы по истории и филологии тюркских и монгольских народов. Москва: Наука. Lk 104. Кузембайулы А., Абиль Е. А. (2006). История Казахстана. Костанай: Костанайский региональный институт исторических исследований. Lk 59. ISBN 978-9965-612-06-0. Naimanid Kasahstanis Naimanide ja kitaide suhted
Ümartangid

Ümartangid on koonusjate otste (mokkadega) tangid (näpitstangid). Käsitööriista kasutatakse montaažitöödel, isoleeritud käepidemetega tööriista elektritöödel. Lapiktangid Lõiketangid Naelatangid
Kutšluk

Kutšluk (ka Kutšlug, Kuchlug, Küchlüg, Küçlüg, Güčülüg või Quqluq; hiina keeles 屈出律) naimani väejuht, viimane Karakitai (Lääne-Liao dünastia) juht. Kui Tšingis-khaan naimanid alistas, põgenes ta läände Karakitaisse ning sai enda tulevase äia Yelü Zhilugu nõunikuks. Hiljem korraldas ta riigipöörde, kukutas Yelü Zhilugu ja Yelü dünastia ning asus ise troonile. Aastal 1218 tapeti ta mongolite poolt ning Karakitai liideti Mongolite riigiga. Hoolimata sellest, et ta ei kuulunud Yelü dünastiasse, loetakse teda vahel viimaseks Lääne-Liao riigi valitsejaks, kuna ta nimetas ise enda riiki Suur-Liaoks. Kesk-Aasia vallutamine mongolite poolt Ata-Malik Juvayni. The History of The World Conqueror. Christian, David. A History of Russia, Central Asia, and Mongolia. (1998) de Hartog, Leo. Genghis Khan: Conqueror of the World. (1989) Biran, Michal. The Empire of the Qara Khitai in Eurasian History: Between China and the Islamic World (2005) Cambridge University Press, ISBN 0521842263
Mangiidid

Mangiidid (mongoli keeles Мангуд) oli mongolite hõim. Nad rajasid 14. sajandil Nogai hordi ning 1785. aastal Buhhaara emiraadi. Kuna nad ei olnud Tšingis-khaani järeltulijad, võtsid nad valitsejatiitliks khaani asemel emiiri ning rajasid enda võimu islamile. Nende hõimu nime kasutasid ka Mongolite riigi eelväeüksused. Mangiitide järeltulijad elavad mitmetes paikades kunagise Mongolite riigi aladel. Tadžikistani ajalugu Buhhaara Khaaniriigi ajalugu
Lapidaarium

Lapidaarium on raidkivide kogu (ladinakeelsest sõnast lapis 'kivi), mis sisaldab raiddekooriga ehituskive ja -detaile ja kivist skulptuure, reljeefe, epitaafe, hauaplaate, sarkofaage jm ning nende fragmente. Lapidaarium võib olla korraldatud eraldi ekspositsioonina muuseumis või olla osa arheoloogiakogust. Eestis on tuntumad lapidaariumid Raidkivimuuseum, lapidaarium Kaarma kirikus (osa kive kiriku müürides) ja kirikuaias, kunagine Dominiiklaste Kloostri Muuseum, Tallinnas Katariina käigus eksponeeritud raidkivid. Praha Rahvusmuuseumi lapidaarium Prahas Tšehhis Lapidaarium Kertšis Krimmis Kongernes Lapidarium Kopenhaagenis Taanis Museo lapidario maffeiano Veronas Itaalias Musée lapidaire d'Avignon Prantsusmaal Avignonis Gallerie Estensi Museo Lapidario Estense Modenas Itaalias Glüptoteek "Tekstieelsete hauaplaatide kataloog. - muinsuskaitseamet.ee" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 20. detsember 2021. Vaadatud 20. detsembril 2021. "Leiukogud. - Arheoloogia Tartu ülikoolis. - arheo.ut.ee". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. detsember 2021. Vaadatud 20. detsembril 2021. R. Paju. „VÕÕRA NIME ALL“. LIHULA KIRIKU KADUNUD RISTIMISKIVI TALLINNA LINNAMUUSEUMI RAIDKIVIKOGUS. - Läänemaa Muuseumi toimetised = Proceedings of Läänemaa Museum, nr. 21, juuli 2018
Mooste Rahvamuusikakool

Mooste Rahvamuusikakool on Eestis tegutsev erakool, mis alustas tegevust septembris 2012. Rahvamuusikakool töötab Põlva vallas endise Mooste mõisa abihoones. Kooli rajamise idee käisid välja MTÜ Folgisellide Seltsi juhatuse liikmed Ülle Podekrat ja Ülo Needo. Alates 2017. aasta jaanuarist on koolipidajaks MTÜ Virbel. Õppekava on koolile kirjutanud ning koolijuhina tegutseb MTÜ Virbli pikaaegne koolitusjuht, etnomusikoloog ja muusikaõpetaja Krista Sildoja. Juhatuse esimees on pillimeister ja muusikaõpetaja Raivo Sildoja. Mooste Rahvamuusikakooli ülesandeks ja eesmärgiks on laste, noorte ja ka täiskasvanute loomevõimete avastamine ja kavakindel arendamine ning kohaliku kultuurielu edendamine pärimuskultuuri traditsioonidele toetudes. Motiveeritud ja teotahteliste õppijate puhul on üheks lisaeesmärgiks professionaalse pärimusmuusikahariduse õppeks ettevalmistuse andmine. Mooste Rahvamuusikakooli õppetöö sisuks on peamiselt eesti pärimusmuusika traditsioonide tundmaõppimine, nende taasesitamine ja väärtustamine. Õpilased saavad üldmuusikaliste elementaaroskuste õppimise kõrval süveneda pärimusmuusika praktiseerimiskunsti tõdedesse ning neile antakse sellel alal ka teoreetilised põhiteadmised. Mooste Rahvamuusikakoolis toimub õppetöö vastavalt EHIS-es kinnitatud rahvamuusika õppekavale nii individuaal- kui ka grupitundides, üldhariduskoolidega sama aastakalendri alusel. Kõige tähtsamaks eesmärgiks on valmistada ette tugevaid üksikpillimehi – külapillimehi –, kes tunneksid end vabalt lisaks ka koosmängus ja jämmidel. Pillid, mida saab Mooste Rahvamuusikakoolis õppida: Erinevad kandled (väikekannel, külakannel, rahvakannel, päkarauakannel) Rahvapärane viiul Rahvapärased puhkpillid (torupill, flööt) Lõõtspillid (Teppo lõõts, karmoška, akordion) Erinevad näppepillid (mandoliin, ukulele, kitarr) Kooli vilistlaste seas on külakandlemängija Aia Rikka, lõõtspillimängija Mihkel Sildoja jt. Koolis tegutseb järjepidevalt (iga nädal) pilliklubiliste seltskond, kus käib nii noori kui ka täiskasvanud pillimängijaid. Esinemas käiakse nii kodu- kui välismaal, valmistatakse ette nii paikkondlikke kui vabariiklikke tähtsündmusi (nt täiskasvanute pillilaagrid, vabariiklik kesktalvine pillimeeste kokkutulek "Jaanuarijämm" jms). Igas vanuses kooli õpilased osalevad aktiivselt laulu- ja tantsupeoliikumise rahvamuusikapidudel muusikutena kaasa tehes. Koosmängusalvestisi saab kuulata siin. "Mooste Rahvamuusikakool". Mooste Rahvamuusikakooli koduleht Mooste Rahvamuusikakooli FB-lehekülg Meediakajastused Mooste Rahvamuusikakooli tegevuse kohta Rahvapillimängu e-õpikud täiskasvanutele
Jordy Caicedo

Jordy Josué Caicedo Medina (sündinud 18. novembril 1997 Machalas) on Ecuadori jalgpallur, kes mängib ründajana Mehhiko kõrgliigaklubis Atlas ja Ecuadori jalgpallikoondises. Ecuadori kõrgliigas debüteeris ta 2015. aastal Universidad Católica meeskonnas. Aastatel 2019–2021 mängis ta Brasiilia esiliigaklubis Vitória. 2021. aasta veebruaris liitus ta Bulgaaria kõrgliigaklubiga Sofia CSKA. Hooajal 2021/22 lõi Caicedo Bulgaaria kõrgliigas 16 väravat, millega oli liigas paremuselt teine väravalööja. Caicedo valiti meeskonnakaaslase Jurgen Mattheijga 2021. aasta Bulgaaria kõrgliiga parimaks välismängijaks. 2022. aasta juulis siirdus ta Mehhiko kõrgliigaklubisse Tigres UANL. Hooaja 2022/23 teises pooles oli ta laenul Türgi kõrgliigaklubis Sivasspor. Seejärel läks ta laenule klubisse Atlas. Ecuadori jalgpallikoondises debüteeris Caicedo 4. juunil 2021 MM-i valikmängus Brasiilia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 25. märtsil 2022 MM-i valikmängus Paraguay vastu. Ta on kuulunud Ecuadori koondisse 2021. ja 2024. aasta Copa Américal. Sofia CSKA Bulgaaria karikas 2020–21 https://www.transfermarkt.com/jordy-caicedo/profil/spieler/360412 (vaadatud 20.12.2021) Kichukov, Simeon (19. jaanuar 2022). "За втори път Кирил Десподов е Футболист на №1 на България". dnevnik.bg (bulgaaria). Vaadatud 10. märtsil 2022.
Kiril Despodov

Kiril Despodov (bulgaaria keeles Кирил Десподов; sündinud 11. novembril 1996 Kresnas) on Bulgaaria jalgpallur, kes mängib Kreeka kõrgliigaklubis PAOK ja Bulgaaria jalgpallikoondises. Ta mängib põhiliselt äärepoolikuna, kuid võib mängida ka ründajana. Ta alustas klubikarjääri Bulgaaria klubis Loveči Liteks, debüteerides Bulgaaria kõrgliigas hooajal 2011–12. Aastatel 2016–2019 mängis ta Bulgaaria kõrgliigaklubis Sofia CSKA. 2019. aasta jaanuaris liitus ta Itaalia kõrgliiga klubiga Cagliari, kuid seal läbimurret ei teinud. Hooajal 2019–2020 mängis ta laenul Austria kõrgliiga klubis Grazi Sturm. 2020. aasta oktoobris läks ta laenule Razgradi Ludogoretsi, kellega tuli hooajal 2020–21 Bulgaaria meistriks. 2021. aasta juunis sõlmis ta Ludogoretsiga püsiva lepingu. Bulgaaria meistriks tuli ta ka kahel järgmisel hooajal. Hooaegadel 2020/21 ja 2022/23 oli Despodov Bulgaaria kõrgliigas enim väravasööte andnud mängija (vastavalt 9 ja 15). 2023. aasta septembris sõlmis ta kolmeaastase lepingu PAOK-ga. Bulgaaria jalgpallikoondises tegi Despodov debüüdi 23. märtsil 2018 sõprusmängus Bosnia ja Hertsegoviina vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 13. oktoobril UEFA Rahvuste Liiga kohtumises Küprose vastu. 2017. aastal valiti Despodov Bulgaaria aasta noorjalgpalluriks ning aastatel 2018, 2021 ja 2022 Bulgaaria aasta jalgpalluriks. Ta oli pärast Hristo Stoichkovi esimene, kes valiti Sofia CSKA mängijana Bulgaaria aasta jalgpalluriks. Razgradi Ludogorets Bulgaaria kõrgliiga: 2020–21, 2021–22, 2022–23 Bulgaaria superkarikas: 2021, 2022 Bulgaaria karikas: 2022–23 "Despodov joins PAOK" (inglise). PAOK FC. 4. september 2023.
Neuciano de Jesus Gusmão

Neuciano de Jesus Gusmão (tuntud hüüdnime Cicinho järgi; sündinud 26. detsembril 1988 Belémis) on Brasiilia päritolu Bulgaaria jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Bahia ja Bulgaaria jalgpallikoondises. Klubikarjääri algusaastatel mängis ta Brasiilias – aastatel 2007–2008 Remos, 2009. aastal Juventudes, 2010–2011 Brasilienses, 2012–2013 Ponte Pretas ja 2013–2015 Santoses. Aastatel 2015–2022 mängis Cicinho Bulgaaria kõrgliigaklubis Razgradi Ludogorets. Aastatel 2016–2022 tuli ta klubiga seitse korda järjest Bulgaaria meistriks. 2023. aasta jaanuaris naasis Cicinho Brasiiliasse ja sõlmis üheaastase lepingu Bahiaga. 2018. aastal sai Cicinho Bulgaaria kodakondsuse. Bulgaaria jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 6. septembril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Walesi vastu. Remo Campeonato Paraense: 2007, 2008 Brasiliense Campeonato Brasiliense: 2011 Santos Campeonato Paulista: 2015 Ludogorets Bulgaaria kõrgliiga (7): 2015–16, 2016–17, 2017–18, 2018–19, 2019–20, 2020–21, 2021–22 Bulgaaria superkarikas (4): 2018, 2019, 2021, 2022 Bahia Campeonato Baiano: 2023 Barros, Nelson (13. jaanuar 2023). "Novo reforço". Esporte Clube Bahia (Brasiilia portugali). Vaadatud 14. jaanuaril 2023. "Bahia anuncia contratação do lateral-direito Cicinho". ge (Brasiilia portugali). 13. jaanuar 2023. Vaadatud 14. jaanuaril 2023. https://btvnovinite.bg/sport/poreden-brazilec-ot-ludogorec-vze-balgarski-pasport.html (vaadatud 20.12.2021) https://www.transfermarkt.com/cicinho/nationalmannschaft/spieler/101294 (vaadatud 20.12.2021)
Hiina litšipuu

Hiina litšipuu (Litchi chinensis) liik puid, mis kuulub seebipuuliste sugukonda. See on ainus litšipuu (Litchi) perekonna liik. Viljad on hiina litšipuul söödavad, neid nimetatakse litšideks.
Ernestas Galvanauskas

Ernestas Galvanauskas (20. november 1882 Zizonys – 24. juuli 1967 Aix-les-Bains) oli Leedu poliitik. Ta sündis aastal 1882 Zizonyses (asub praeguse haldusjaotuse järele Biržai rajoonis) Kaunase kubermangus. Aastal 1902 lõpetas ta Miitavi gümnaasiumi. Aastatel 1902–1904 ja 1906–1908 õppis ta Peterburi riiklikus mäeinstituudis. 1912. aastal omandas ta Belgias mäeinseneri eriala, aastal 1913 sealsamas elektriinseneri diplomi. 1905 osales pöördelistel sündmustel Leedus, Leedu Talurahvaliidu (Lietuvos valstiečių sąjunga) asutaja. Osales Vilniuse Suurel Seimil. 1906. aastal elas Soomes. Teinud kaastööd väljaannetele "Leedu põllumees", "Vilniuse uudised" jm. 1910. aastal korraldas koos teiste leedukatega Pariisis teabebüroo. 1913. aastal töötas ta Serbias Prantsuse pankade konsortsiumis. 1919. aastal nimetati Leedu valitsuse delegatsiooni liikmeks Pariisi rahukonverentsil. 7. oktoobrist 1919 kuni 19. juunini 1920 oli ta Leedu peaminister ning samal ajal Leedu rahandus-, kaubandus- ja tööstusminister. 19. juunist 1920 kuni 2. veebruarini 1922 kuni 2. veebruarini 1922 oli ta Kazys Griniuse valitsuses Leedu rahandus-, kaubandus- ja tööstusminister ja transpordiministri kohusetäitja. 2. veebruarist 1922 kuni 17. juunini 1924 oli ta teist korda Leedu peaminister, olles 29. septembrist 1922 kuni 17. juunini 1924 ka Leedu välisminister. Lisaks oli ta 23. veebruarist 1923 kuni 17. juunini 1924 veel Leedu valgevenelaste asjade minister. Tema peaministriks oleku ajal asutati Kaunases 1922. aastal Vytautas Magnuse Ülikool, millest sai pärast Poola okupatsiooni Leedu “ajutine pealinn”, mida de facto tunnustas Rahvasteliit. 24. märtsil 1923 annekteeris Leedu omalt poolt Memeli piirkonna, Memelist põhja pool asuva Ida-Preisimaa osa koos Memeli sadamaga, praeguse Klaipėdaga, mis oli Rahvasteliidu halduses alates Esimese maailmasõja lõpust.
WolframAlpha

WolframAlpha on arvutuslik teadmusmootor, mis genereerib ning visualiseerib faktilisi ja statistilisi vastuseid kõikvõimalikele päringutele. Selle töötas 2009. aastal välja Wolfram Research. Lisaandmeid kogutakse nii akadeemilistelt kui ka kommertslikelt veebisaitidelt. WolframAlpha kogub andmeid akadeemilistelt ja kommertsveebisaitidelt, nagu CIA The World Factbook, Ameerika Ühendriikide geoloogiakeskus, Cornelli ülikooli raamatukogu väljaanne All About Birds, Chambers Biographical Dictionary, Dow Jones, the Catalog of Life, CrunchBase, Best Buy, ja FAA, et vastata päringutele. Hispaaniakeelne versioon ilmus 2022. aastal. Bobbie Johnson (21. mai 2009). "Where does Wolfram Alpha get its information?". The Guardian. Vaadatud 8. märtsil 2013. "About Wolfram|Alpha: Making the World's Knowledge Computable". wolframalpha.com. Vaadatud 25. novembril 2015. "Wolfram Delivers Siri-Enabled Shopping Results From Best Buy". MacRumors (inglise). Vaadatud 1. aprillil 2023. "Wolfram Alpha search engine now tracks flight paths, trajectory information". Engadget (Ameerika inglise). Vaadatud 1. aprillil 2023. "Wolfram|Alpha, Now in Español!—Wolfram Blog". blog.wolfram.com (inglise). Vaadatud 1. aprillil 2023. www.wolframalpha.com