laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nukk

Nukk on inimese mudel, mida kasutatakse mänguasjana. Lapse jaoks, eriti tüdrukule, kes on eelkooliealises eas, on nukk sageli kõige olulisem mänguasi. Nukke võidakse valmistada paljudest erinevatest materjalidest nagu puit, plast, portselan, nahk, vaha jm. Näiteks tekstiilijääkidest valmistatud nukku nimetatakse kaltsunukuks. Samuti võivad nukud teineteisest suuresti erineda ehitusliku külje pealt. Niitide või traatide abil juhitavaid liigendnukke nimetatakse marionettideks. Üks maailma tuntumaid nukke on Barbie, millest on kujunenud kultuuriikoon. Neid nukke on alates 1959. aastast müüdud üle miljardi. Eestis on hästi tuntud nukuks näiteks Eno Raua lasteraamatute tegelane Sipsik. Teatriliik, kus etendamiseks kasutatakse nukke, on tuntud nukuteatrina. Eestis tegutsevatest nukuteatritest on ainus kutseline ja suurim NUKU teater ja muuseum. Nukufilm on animatsiooni liik, kus liikumine salvestatakse faasinihkega nuku liigutamisega. Teatud juhtudel võidakse nukke kasutada seoses usuliste kommetega või nõiakunstiga. Näiteks voodoos tarvitatakse nukke sooviga tekitada seeläbi kannatusi enda vaenlastele. Eestis on aga tuntud, et tuhkapäeval viiakse poisiks või tüdrukuks riietatud tuhane nukk salaja teise pere ukse taha ning sealt jälle edasi, kuni see jääb lõpuks kõige hooletuma pere ukse taha. Dustin the Turkey Matrjoška
Kreenholm

Kreenholm (saksa keeles Krähnholm – varesesaar, rootsi keeles Kråkeholm – Varesesaar) on saar Narva jõel Narva linna piirides Ida-Viru maakonnas. Kreenholmi saare pindala on 13 ha (750 meetrit pikk ja 250 meetrit lai) ning ta jagab Narva joa lääne- ja idaharuks. Idaharu keskelt läheb Eesti–Venemaa piir. Juba 14. sajandil töötas Kreenholmi saarel saeveski. 1538. aastal ehitas Liivimaa ordu saare kohale jõe vasakule kaldale veski (hiljem Tsuikini vesiveski). Alates Joala mõisa moodustamisest 17. sajandil kuulus saar mõisamaade hulka. 1760. aastatel omandas saare Narva I gildi kaupmees Carl Joachim Sutthoff (1735–1788), kes asutas Kreenholmi saarele saeveski ja ehitas sinna ka puistuga ümbritsetud suvemaja. Arvatavasti sel ajal kinnistus saare nimena Kreenholm ehk Roheline saar. Jõe paremal kaldal töötas aastast 1823 Narva kaupmehe Paul Momma Narva kalevivabrik. 1845. aastal müüs Momma vabriku parun Alexander von Stieglitzile, vabrik ehitati ümber ning laiendati ning vabrik tegutses Narva linaketramis- ja kudumisvabrikuna. Alates 18. sajandist kogus saar tuntust puhkepaigana Narva elanike seas. 19. sajandi teiseks pooleks oli Kreenholmi saar läinud Suthoffide kätte, kellel olid seal suvemaja ja veskid. Aastal 1856 omandas saare Ludwig Knoop, Suthoffide käest ning alustas Narva Kreenholmi Puuvillasaaduste Manufaktuuri vabriku rajamist. Kreenholmi saarel asuvad Kreenholmi Manufaktuuri tootmishooned (Vana ketrusvabriku hoone (1858), vana kudumisvabrik (1859/1862) ja uus kudumisvabrik (1870)). Vana ketrusvabriku 4-korruselise paekivist vabrikuhoone peafassaad on suunatud põhja poole ja nähtav kaugele piki Narva jõe sängi. Kreenholmi linnaosa Katri Raik (9. oktoober 2022). "MÄLUPANK | Katri Raik: maailm on väike. Täna Narvat külastava Ursula von der Leyeni esiisa oli Kreenholmi manufaktuuri rajaja". Eesti Päevaleht. Vaadatud 9.10.2022. EE 5. köide lk 134 Madis Tuuder, Kreenholm on Narva ja Narva on Kreenholm, Sirp, 09.02.2018 Virve Orav "Matkateed Narva lähistel ehk Vaivara radadel", Tallinn Olion, 1991 lk 60 Hoiualadega jõed Virumaal 2. Joala, Keskkonnaamet. Koostjad: Anne-Ly Feršel ja Eva-Liis Tuvi, lk 117 14033 Kreenholmi ketrus- ja kudumisvabriku vana hoone, 1858-1862 kultuurimälestiste riiklikus registris 14032 Kreenholmi kudumisvabriku uus hoone, 1870 kultuurimälestiste riiklikus registris
Menai Straits

Menai Straits (kõmri keeles Afon Menai) on väin, mis ühendab Saint George'i väina Iiri merega ja eraldab Suurbritannia ja Anglesey saart. Pikkus umbes 26 km. Laius kitsaimas kohas 180 meetrit. Suurim sügavus 24 meetrit, väikseim 4,3 meetrit. Väinas on tugevad looded, kõrgusega Saint George'i väina poolses otsas umbes 7 meetrit ja Iiri meres kuni 7 meetrit. Et need on eri kõrgusega ja ka eri faasis, on Menai väinas tugevad hoovused, kiirusega kuni 8 sõlme. Rohkete madalike ja karide tõttu on Menai väin ohtlik. Väina ületab mitu silda, sealhulgas Britannia sild. Väinas on palju navigatsiooni takistusi Purjetades väina rippsilla alt läbi
Mikroskoop

See artikkel räägib optikariistast. Tähtkuju kohta vaata artiklit Mikroskoop (tähtkuju). Mikroskoop (kreeka sõnadest mikros 'väike' ja skopeō 'vaatan') on optikariist, mis võimaldab näha väikeste, inimsilmale enamasti nähtamatute esemete, elusorganismide või nende objektide struktuuri detailide suurendatud kujutisi. Teaduse ja tehnika haru, mis tegeleb mikroskoobiga uurimise ja sellega seotuga, nimetatakse mikroskoopiaks, vastavat eriteadlast aga mikroskopistiks. Esimene mikroskoop konstrueeriti 1590. aastal Middelburgis Hollandis. Nimetuse "mikroskoop" pakkus esimesena välja 17. sajandi esimesel poolel Giovanni Faber. Esimeste tuntud mikroskopistide seas olid Antoni van Leeuwenhoek ja Robert Hooke. Laias laastus saab mikroskoobid jagada kolme rühma: valgusmikroskoobid ehk optilised mikroskoobid; elektronmikroskoobid, näiteks transmissioonelektronmikroskoop, lühend TEM (inglise keele sõnadest transmission electron microscopy), skaneeriv elektronmikroskoop SEM (scanning electron microscope); skaneerivad mikroskoobid SPM (scanning probe microscopy). Apertuur Ernst Abbe Fluorestsentsmikroskoop Lahutusvõime Nurklahutus Skaneeriv optiline lähiväljamikroskoop Valgus-, elektron-, tunnel- ja aatomjõumikroskoobid (valikkursus) Tartu Ülikooli õppematerjal
Pärsama raamatukogu

Pärsama raamatukogu on raamatukogu Pärsamal. Raamatukogu asutati 1908. aastal. Kuni 1927. aastani tegutses raamatukogu koolimaja ühes klassiruumis. Aastal 1924 alustas tegevust koolmeister Gustav Vaheri algatatud Pärsama rahvaraamatukogu selts. Pärsama rahvaraamatukogu selts oli piirkonnas tolle aja suurim. Raamatute ostmiseks saadi raha muu hulgas pidude korraldamisest. Aastal 1927 avati Pärsamal uus rahvamaja, kuhu kolis ka raamatukogu. Aastal 1939 kolis raamatukogu vallamaja ooteruumi. Suvel 1958 sai raamatukogu esimest korda päris oma ruumid Pärsama õigeusu kiriku pastoraadis. Raamatukogu uued ruumid on endises kolhoosikontoris. Raamatukogu juhataja on Tiina Sild, kes on ametis olnud juba 1985. aastast. Raamatukogu töötajate hulgas on olnud Joosep Miilits, Harri Külaots, Helju Nurk, Herbert Seema, Eha Nõukas, Helle Poopuu, Anne Rand, Aino Stankevitš, Mai Magus.
Shōgi

Shōgi (jaapani keeles 将棋) on malega samasse perekonda kuuluv strateegiline lauamäng, mida kutsutakse sageli Jaapani maleks. Shōgi't mängitakse 9 × 9 ruuduks jaotatud laual, erinevalt malest ei ole ruudud erivärvilised. Mängunupud on kiilukujulised ja terava tipuga, nupu ühel küljel on märk, mis määrab nupu funktsiooni mängu alguses, teisel küljel märk, mis tähistab sama nuppu edutatuna (vt allpool). Vastaspoolte nupud ei eristu üksteisest värvi ega ühegi muu tunnuse alusel, mängus on nupu kuuluvus määratud ta suunaga, s.t vastava mängija nupud on laual asetatud teravikuga vastase poole (erandiks on ainult kuningas, mis markeerib mängija mustaks või valgeks). Kummalgi mängijal on 20 mängunuppu: Võtmine toimub liikumise põhjal (erinevalt malest, kus etturi võtmine ja liikumine on erinevad; ja erinevalt kabest, kus saab ka liikumise vastassuunas võtta). Üle enda ega vastase nuppude hüpata ei saa (erand on ratsanik). Ära võetud nupud jäetakse nähtavale nende edutamata kujul. Alustab pretendent ehk nn must. See, et ta "must" on, tuleb välja ainult sammude ülestähendamise notatsioonis. Mängu eesmärgiks on matistada vastase kuningas. Võrreldes Euroopa malega on shōgi'l kaks olulist lisareeglit: Edutamine – mängulaua vastasepoolsed viimased kolm rida on nn "edutamistsoon" ja kõiki sellesse tsooni jõudnud mängunuppe (v.a kuldkindralid ja kuningad) on lubatud vastava mängija soovil edutada (sarnane Euroopa male etturi lipustamisele). Edutada saab kohe pärast seda, kui nupp maandus edutamistsoonis või siis, kui nuppu liigutatakse edutamistsoonis teisele väljale või kui ta viiakse edutamistsoonist välja. Edutamiseks pöörab mängija nupul teise külje, kus on vastav märk. Edutatud nupud on mõnevõrra võimsamad (vt tabelit). Nuppude uuesti mängupanek – mängija võib oma käigul vastaselt varem ära võetud nupu enda nupuna mängu panna. Mängupanekul on üksikud piirangud (ei tohi panna nuppu mängu nii, et tal pole järgmisel käigukorral legaalset käiku (etturit ega kaarikut ei saa panna enda poolt viimasesse ritta, ratsanikku ei saa panna kahte viimasesse ritta), pealepandud ettur ei tohi tekitada matti ning etturit ei saa panna sinna veergu, kus juba üks oma ettur olemas on). Kui nupp panna "edutamistsooni", siis pannakse ta sinna algolekus. Alles selle nupuga järgmise käimise lõpus saab teda edutada. Nuppude uuesti mängupaneku võimalus vähendab shōgi's oluliselt viigi esinemise sagedust nt Euroopa malega võrreldes.
Julius von Kennel

Julius Thomas von Kennel (10. juuni 1854 Schwegenheim Germersheimi lähedal – 24. jaanuar 1939 München) oli Tartus töötanud saksa zooloog. Ta õppis Würzburgi ülikoolis, kus teda mõjutas zooloog Karl Semper (1832–1893). Seejärel töötas ta Kieli ülikoolis Karl August Möbiuse (1825–1908). Pärast teaduskraadi kaitsmist naasis ta Würzburgi ülikooli. 1882–1883 osales ta ekspeditsioonil Trinidadile ja Venezuelasse, kus uuris Orinoco jõge. Hiljem oli ta lektor Baieri kuninglikus Metsaakadeemias Aschaffenburgis. Ta oli 1887–1915 Tartu Ülikooli korraline zooloogiaprofessor. 1898–1899 oli ta Eesti Loodusuurijate Seltsi president. 1922 sai ta Riia zooloogiamuuseumi direktoriks. 1925 sai Kennel Saksa Looduseuurijate Akadeemia Leopoldina liikmeks. Teda peeti suureks pisiliblikate, eriti mähkurlaste asjatundjaks. Kennel, Julius von 1893. Lehrbuch der Zoologie. Stuttgart : Ferdinand Enke. [678 lk.; ülikooli zooloogiaõpik.] Kennel, Julius von 1921. Die Palaearktischen Tortriciden, eine monographische Darstellung. Stuttgart: E. Schweizerbart'sche Verlagsbuchhandlung. [742 lk.; põhjalik ülevaade ühest liblikate rühmast.]
Nikolai Kuznetsov (botaanik)

Nikolai Ivanovitš Kuznetsov (vene keeles Николай Иванович Кузнецов; 17. detsember 1864 Peterburi – 22. mai 1932 Leningrad) oli Tartus töötanud vene botaanik. Kuznetsov lõpetas 1882 Peterburis gümnaasiumi. 1888 lõpetas ta Peterburi ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna kandidaadikraadiga, mis enam-vähem vastab tänapäeva bakalaureusekraadile. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Peterburi Botaanikaaias konservaatorina. 1895 kaitses ta Peterburi ülikoolis magistrikraadi. Kuznetsov oli 1895–1915 Tartu Ülikooli professor botaanika alal, 1905–11 Eesti Looduseuurijate Seltsi president. 1915–1921 oli ta Krimmis Tauria ülikooli rektor ja Nikita botaanikaaia direktor. 1921–1932 töötas ta Leningradis NSV Liidu TA Botaanikainstituudis. Kuznetsov oli alates 1904 Peterburi Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliige. Tartu-ajal uuris ta peamiselt Kaukaasia taimestikku (avaldas "Flora Caucasica Critica"); rajas süstemaatikakoolkonna. Ta muutis Tartu Ülikooli botaanikaaia toimetised (1900–1914) ülevenemaaliselt arvestatavaks väljaandeks. Юбилейный сборник в честь 25-летия научной деятельности профессора Николая Ивановича Кузнецова // Труды Тифлисского Ботанического Сада. - Вып. 12, кн. 2. - Юрьев, 1913 Bibliograafia Kolmveerandfiguurportree Nikolai Kuznetsovist Nikolai Kuznetsovi Rinnaportree Nikolai Kuznetsovi Täisfiguurportree Väljavõte andmebaasist: Nimekad teadlased Tartu Ülikoolis
Armin Öpik

Armin Aleksander Öpik (24. juuni 1898 Lontova, Virumaa – 15. jaanuaril 1983 Canberra) oli eesti geoloog. Ta lõpetas 1917. aastal Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi, õppis Moskva Ülikoolis (1917) ja Tartu Ülikoolis (1922–1926). Alates 1930. aastast Tartu Ülikooli professor geoloogia ja paleontoloogia alal. Ta toimetas ajakirja Eesti Loodus (1938–1939) ja oli Loodusuurijate Seltsi president (1944). Põgenes 1944 Saksamaale, alates 1948. aastast elas Austraalias. Tema vennad olid astronoom Ernst Öpik, diplomaat Oskar Öpik ja pankur Paul Öpik ning õde oli tõlkija Anna Öpik. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Biograafia Austraalia biograafilises sõnaraamatus Biograafia Austraalia Teaduste Akadeemia lehel (arhiiviversioon) Armin Öpik Eesti Looduseuurijate Seltsi e-teatmikus Armin Aleksander Öpik Eesti rahvusbibliograafia andmebaasis
Abidjan

Abidjan on Elevandiluuranniku suurim linn ja endine pealinn (1933–1983). 1983. aastal sai küll Yamoussoukrost ametlik Elevandiluuranniku pealinn, kuid ka 2004. aastal asub enamik valitsusasutusi ja välissaatkondi endiselt Abidjanis. Abidjanis asub Aafrika Arengupanga peakontor. Linnast põhja poole jääb vihmametsarahvuspark Parc National du Banco. 2002. aastal moodustati Abidjani piirkond, mis koosneb 13 omavalitsusest, millest igaühel on oma linnapea ja linnavalitsus: Abobo Adjamé Attécoubé Cocody Koumassi Marcory Plateau Port-Bouët Treichville Yopougon Anyama Songon Bingerville Elanike arv oli 2004. aasta andmetel 3 548 400. Aastal 1984 hinnati elanike arvuks 1 850 000. Abidjan on tähtis sadamalinn Atlandi ookeani rannikul. Kaubasadamal on see omapära, et ta ei asu mere, vaid laguuni ääres. Süvaveesadamat lahutab Guinea lahest ja Atlandi ookeanist Vridi-Plage'i liivavall. Sadam avati merele 1950 Vridi kanali kaudu. Linnast sai peagi frankofoonse Lääne-Aafrika rahandus- ja kommunikatsioonidekeskus. Praeguse moodsa sadama kaudu eksporditakse kohviube, kakaod, puitu, banaane, ananassi, mangaani ning mitmesugust kala. Tuunikala püütakse mitu tuhat tonni aastas. Peamisteks tööstusharudeks on toiduainetetööstus, metsatööstus, autotööstus, tekstiilitööstus ja keemiatööstus. Linnas toodetakse seepi, tikke ja mitmesuguseid metallitooteid, sealhulgas mööblit, autosid, konditsioneere ja külmikuid. Liivavallil asuvas Port-Bouët's on rahvusvaheline lennujaam. Abidjanis asub ülikool (asutatud 1958 või 1964) ja palju tehnilisi kõrgkoole, samuti rahvusraamatukogu ja rahvusmuuseum, kus on üle 20 000 traditsioonilise kunsti eseme. Linnas on ka mitu põllumajanduse ja loodusteaduste uurimisasutust. Abidjani raadiojaam edastab põhiliselt prantsuskeelseid saateid. Uudistes ja haridussaadetes kasutatakse ka inglise ja kaheksat kohalikku Aafrika keelt. Telejaam edastab iga päev mitu tundi prantsuskeelseid saateid. Abidjan oli 1898 küla ning sai linnaks 1903, kui hakati rajama raudteed Ülem-Voltasse (praegu Burkina Faso). Abidjan sai 1934 Bingerville'i järel Prantsuse Elevandiluuranniku koloonia pealinnaks ning jäi selleks kuni 1983. aastani. Aastal 1958 ehitati esimene kahest sillast, mis ühendavad mandri haldus- ja ärilinnaosasid tööstuspiirkonna Petit-Bassami saarega. Abidjani koduleht
Markovnikovi reegel

Markovnikovi reegli (ehk Markovnikovi seaduspärasuse) järgi toimub orgaanilises keemias polaarse või polariseeritava molekuli Eδ+–Zδ– liitumine alkeenidele või alküünidele. Markovnikovi reegel väidab, et mittesümmeetriline reagent liitub mittesümmeetrilisele kaksiksidemele nii, et reagendi positiivse laenguga osa liitub kaksiksideme selle süsinikuga, millega on seotud rohkem vesinikke. Teiste sõnadega, elektrofiil (E+ või H+ või R+ jt) liitub selle süsiniku aatomi juurde, millega on seotud rohkem vesiniku aatomeid ja nukleofiilne rühm liitub selle süsiniku aatomiga, millega on seotud kõige vähem vesiniku aatomeid. Näiteks HCl + CH2=CH–CH3 → H3C–CHCl–CH3 Sellise regioselektiivsuse tagab reaktsiooni esimeses vahestaadiumis kõige enam stabiliseeritud intermediaadi moodustumine. Elektrofiilse liitumise reaktsioonides on selleks kõige enam delokaliseeritud laenguga karbokatioon. Ülaltoodud reaktsioonis on selleks H3C–CHC+–CH3, aga mitte H2C+–CH2–CH3. Liitumisele vastupidises protsessis (elimineerimisreaktsioonis) moodustuvad saadused vastavalt Zaitsevi reeglile. Karbokatioonid Elektrofiilne liitumine
RU

RU võib tähendada järgmist: mõõtühiku rack unit tähis Venemaa kahetäheline ISO maakood Ru võib tähendada järgmist: ruteeniumi tähis .ru
Merenkurkku

Merenkurkku (soome; ka Põhja-Kvarkeni väin, rootsi Kvarken ehk Norra Kvarken) on Põhjalahe väin, mis ühendab Perämerd ja Selkämerd. Väina laius on umbes 80 km ja sügavus kuni 20 m. Väinas on palju saari. Talviti külmub väin tavaliselt kõvasti kinni, mõnel talvel ületab seda jäätee. Merenkurkku.fi (soome, rootsi ja inglise keeles)
Tallinna Konservatooriumi Riiklik Lavakunstikool

Tallinna Konservatooriumi Riiklik Lavakunstikool oli 18. augustil 1937 asutatud kool, mis alustas tööd Tallinna Konservatooriumi juures 1938. aasta augustis. Kooli lõpetas 1941. aastal üks lend, mille noored näitlejad jagati Tallinna kolme teatri vahel: Tallinna Töölisteatrisse läksid Voldemar Leetjärv, Veera Särgava, Kaarel Toom, Tiiu Viires-Toom ja Heli Viisimaa; Eesti Draamateatrisse läksid Leida Aru-Raukas, Lea Holst, Ferdinant Härm, Ellen Liiger, Voldemar Panso, Aino Ripus ja Aarne Ruus; Estoniasse läksid Rein Andre, Edmar Kuus, Leida Lepik (siirdus hiljem Vanemuisesse), Maimu Mardi, Lembit Rajala, Ilmar Tammur, Ellen Tauden ja Juta Viire. Kooli tegevus katkes teise maailmasõja ajal Nõukogude-Saksa sõja puhkemisega. Saksa okupatsiooni alguses püüdis lavakunstikooli katkenud tegevust jätkata Tallinna Teatrikool (tegutses 1942–1946). Pärast seda (1946–1950) jätkas lavakunstikooli suundumisi Eesti NSV Riiklik Teatriinstituut. Draamastuudio teatrikool Tallinna Teatrikool Eesti NSV Riiklik Teatriinstituut Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikool Lavakunstikooli asutamise ja tegevuse korraldamise määrus. Riigi Teataja nr 68, 24. august 1937. Inna Taarna (2002). Tallinna Konservatooriumi Riiklik Lavakunstikool. Tallinn: Eesti Teatriliit. Kui loodi riiklik eesti LAVAKUNSTI KOOL. Eesti Päevaleht = Estniska Dagbladet, 7. august 1971, lk 4. EE 12. köide, 2003: 562 EE 12. köide, 2003: 95
Valter Palm

Valter Palm (10. detsember (vkj)/ 23. detsember 1905 Mahtra, Juuru kihelkond, Harjumaa – 3. november 1994 Lake Worth, Florida) oli eesti poksija. Ta alustas poksimist 1922. aastal Tallinna Spordis, tema treener oli Arkadi Harlampijev. Palm oli kokku seitsmekordne Eesti meister: kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) aastatel 1923–1924, 1926 ja 1927 ning keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) aastatel 1925, 1928 ja 1929. Ta kuulus 10 korda Eesti koondisse. Palm osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Héctor Méndezele (Argentina) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Raúl Landinile (Argentina) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Palm osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 2. Euroopa meistrivõistlustel (Berliin, 1927), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Gustave Rothile (Belgia) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja. Palm läks 1929. aastal USA-sse. Ta oli 1931. aastal harrastajate Kuldkinda võistluste ühe haruvõistluse võitja. Palm poksis maist 1930 kuni jaanuarini 1932 elukutselisena ning pidas kokku 23 kohtumist. Ta võitis neist 19 (neist 9 nokaudiga) ja kaotas 2 (neist 1 nokaudiga) kohtumist ning 2 kohtumist jäi viiki. Juuru kihelkonna personaalraamat 1886-1906. Eesti Rahvusarhiiv, RA EAA.1211.1.143. LK 23 8. suveolümpiamängude poksivõistlus. Pariis 1924. Tulemused inglise keeles 9. suveolümpiamängude poksivõistlus. Amsterdam 1928. Tulemused inglise keeles 2. Euroopa meistrivõistlused poksis. Berliin 1927. Tulemused inglise keeles Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001 Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009 Biograafia ESBL-is Valter Palm veebisaidil Olympedia (inglise) Valter Palm lehel BoxRec Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
The Minch

The Minch (inglise; gaeli An Cuan Sgìth) on väin, mis lahutab Suurbritannia saart (Šotimaad) ja Sise-Hebriide (Skye saart) Välis-Hebriididest. Põhjaosa kannab nime North Minch ja kitsam lõunaosa Little Minch. Laius 30 kuni 70 km.
Imre Harangi

Imre Harangi (16. oktoober 1913 Nyíradony, Hajdú-Bihari komitaat – 4. veebruar 1979 Budapest) oli Ungari poksija. Harangi võitis Berliini 1936. aasta olümpiamängudel kergekaalus (kuni 61,2 kg) kuldmedali, alistades finaalis Eesti poksija Nikolai Stepulovi.
Cebu

Cebu on üks Visayani saartest. Kuulub Filipiinidele. Moodustab koos 167 ümbritseva väiksema saarega Cebu provintsi. Cebu on pikliku kujuga saar pikkusega 196 km ja kõige laiemas kohas laiusega 32 km. Pindala 4422 km² (Filipiinide saartest suuruselt üheksas). Saar on mägine, kõrgus kuni 1013 meetrit. Saarel asub samanimeline linn, mis on kõige vanem linn Filipiinidel. See on Visayani saarte kaubandus-, tööstus- ja hariduskeskus. Saarel elab üle 3,5 miljoni inimese. Cebu saarel endal ei ole lennujaama, saart teenindav lennujaam (liikluselt teine riigis) asub mõnekilomeetrise väina taga oleval Mactani saarel. Sebu keel
Karl Vahi

Karl Vahi (3. aprill 1910 Tartu – 10. aprill 1943 Venemaa) oli eesti poksija. Vahi alustas võistlemist 1928. aastal, ta võistles Tartu Spordiselts Kalevi eest. Ta pidas kokku 208 kohtumist, millest võitis umbes kolmveerand. Ta sai Eesti meistrivõistlustel 2. koha kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1929. ja kerge- (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1930. aastal. Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel 1941. aastal Tartu Dünamo eest võisteldes kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 2. koha, kaotades finaalkohtumise Harald Kanepile. Ta sai Eesti meistrivõistlustel 3. koha kerge- (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) aastatel 1932, 1933 ja 1935 ning kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) aastatel 1938–1940. Ta osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) kaks korda Eesti–Soome maavõistlusel. Ta kaotas oma kohtumise 1930. aastal ning võitis oma kohtumise 1937. aastal. Vahi töötas pagarina ning on tegutsenud ka poksikohtunikuna. Ta langes 10. aprillil 1943 Saksa sõjaväes allohvitserina Idarindel võideldes. Ta maeti algul 15. aprillil 1943 Pihkvasse. Tema surnukeha toimetati siiski spordikaaslaste abiga Tartusse ning maeti 20. aprillil 1943 suure rahvahulga osavõtul Maarja kalmistule. Matusekõne pidas kirikuõpetaja Harri Haamer. Karl Vahi mälestuseks korraldati Tartus Tamme staadionil 24. juulil 1943 poksivõistlus, millest kutsuti võtma osa ka Tallinna, Pärnu, Harjumaa ja Virumaa poksijaid. Sõjaolude tõttu osalesid seal ainult Tartu poksijad. "Karl Vahi langes oma 33. sünnipäeval". Postimees nr 88, 15. aprill 1943. Lk 3 Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 410 "Karl Vahi maetakse täna Tartus". Postimees nr 91, 19. aprill 1943. Lk 2 "Karl Vahi maeti suure rahavahulga osavõtul". Postimees nr 93, 21. aprill 1943. Lk 3 "K. Vahi mälestusvõistlused". Postimees nr 154, 10. juuli 1943. Lk 3 "K. Vahi mälestusvõistlused Tartus". Eesti Sõna nr 169, 27. juuli 1943. Lk 4 "Pro Patria. Auraamat Teises maailmasõjas langenud Eesti vabadusvõitlejaile". Koostajad Aleks Kurgvel ja Herbert Lindmäe. Okupatsioonide Repressiivpoliitika Uurimise Riiklik Komisjon. Tartu 1998 Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 409–410 "Tartu poksija Karl Vahi". Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum, ESM F 118:9/A 1549. Foto 1930. aastatest Karl Vahi sporditulemused
Eufrat

Eufrat (kurdi Çemê Feratê, türgi Fırat, araabia الفرات (Al-Furāt)) on jõgi Edela-Aasias, kogupikkus umbes 2800 km. Jõgi saab alguse Kagu-Türgi mägialadelt. Seal on jõe ülemjooksule rajatud hüdroelektrijaamu, mille veehoidlad on olulised piirkonna niisutuspõllundusele. Edasi läbib jõgi Süüria ja Iraagi, valgla on 10-11 korda suurem kui Eesti. Mesopotaamias voolab jõgi settelisel tasandikul, mis on üks maailma vanimaid asustusalasid ja kultuuri hälle (Sumer). Eufrati ja Tigrise ühiseks suudmejõeks on Pärsia lahte suubuv Shaţţ al-‘Arabi jõgi.