laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Anette Veerpalu

Anette Veerpalu (sündinud 24. juulil 1996 Otepääl) on eesti murdmaasuusataja. Maailma karikasarja debüüdi tegi Veerpalu 19. veebruaril 2017 Otepää 10 km klassikadistantsil, saavutades 55. koha. Ta pääses Pyeongchangis toimunud 2018. aasta taliolümpiamängudele, kuid haigestus ning võistlema ei läinud. 2017 Lahtis 57. koht 10 km klassikas 14. koht teatesõidus Tema isa on suusataja Andrus Veerpalu, vend suusataja Andreas Veerpalu. "Anette Veerpalu". FIS. Vaadatud 16.01.2018. Debüüt jäigi tegemata: Veerpalu lendas juba koju, Postimees, 20.02.2018 Anette Veerpalu FIS-i kodulehel
ELO

ELO või Elo võib tähendada järgmist: Noorteühendus ELO, Eesti noorteorganisatsioon Electric Light Orchestra, Inglise rokkansambel Elo-reiting või ELO-reiting, mõiste malest Elo (eesnimi) Elo, 2015. aastal valminud lühimängufilm
Käpla mõis

Käpla mõis (saksa keeles Kebbriel) oli keskaegne piiskopi lauamõis Ridala kihelkonnas Läänemaal.. Käpla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 16.01.2018) Käpla mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Kõrgkool "I Studium"

Kõrgkool "I Studium" (nimetatud ka Kõrgkool "I Stuudium"[viide?]) oli erakõrgkool, mis tegutses 1997-2011 Tallinnas aadressil Kopli tänav 93. Kooli haldas MTÜ I Studium. Kool asutati 1997 nime all Instituut I Studium. https://web.archive.org/web/20180116100920/http://www.istudium.ee/ee/meist/ (vaadatud 16.01.2018) https://enda.ehis.ee/avalik/avalik/oppeasutus/OppeasutusKuva.faces?id=155 (vaadatud 16.01.2018) Koolist Eesti Hariduse Infosüsteemis
Vārve vald

Vārve vald (läti keeles Vārves pagasts) on vald Lätis Ventspilsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Užava, Zirase, Piltene ja Tārgale vallaga ning Ventspilsi linnaga. Valla pindala on 125 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1763 inimest. Valla keskus on Ventava küla. Vallamaja asub aadressil Skolas iela 1, vallavanem on Gunita Ansone. 19. sajandi teisel poolel loodi Sarkanmuiža vald (Rothof). Vārve vald eraldati sellest Esimese maailmasõja ajal. Aastal 1935 oli valla pindala 50,8 km² ja seal oli 798 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Vārve külanõukogu, mis aga aastal 1947 kaotati, aastal 1949 aga vald likvideeriti ja külanõukogu moodustati taas. Aastal 1954 liideti sellega likvideeritav Zūrase külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Ventspilsi piirkonda. Suurim jõgi on Venta jõgi. Vald ise asub Rannikumadalikul. Valla pindalast katvad metsad 33,8 %. Looduskaitse all on Leči park, Zūrase mõisa allee ja Kakspuu tamm, lisaks kasvab Leči pargi lähistel üks nimetu looduskaitsealune põline pärn. Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Pasiekste tuuleveski, Pasiekste muinaskalmed ja Dumbrinieki muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Reiņi keskaegne kalmistu ja Bēķi keskaegne kalmistu. Aastal 2011 elas vallas 1548 lätlast, 44 venelast, 16 valgevenelast, 15 ukrainlast, 20 poolakat ja 17 leedulast. Valla külad: Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes. Valla rannik Pasiekste tuulik Zūrase mõisa allee Vārve tuulik Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Latvijas iedzīvotāju skaits pašvaldībās (pagastu dalījumā). Iedzīvotāju reģistra statistika uz 01.01.2016, Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde. "Ventspils novads (vaadatud 13.01 2018)". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. märts 2016. Vaadatud 16. jaanuaril 2018. Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0. Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9 Ventspils novada teritorijas plānojums. Paskaidrojuma raksts. lk. 12 Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts[alaline kõdulink] Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts[alaline kõdulink] Ethnic composition of Latvia 2011 Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.  Vārve vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Valla koduleht Kaart valla üldplaneeringuga
Ventava küla

Ventava on küla (vidējciems) Lätis Ventspilsi piirkonnas, Vārve valla halduskeskus. Küla asub Piltene linna vastas Venta jõe kaldal merepinnast 8 meetri kõrgusel. Seal asub Zūrase põhikool. Külas on mälestusmärk Saksa vägede vastu võidelnud kohalikele elanikele. Seal asub Ventava bussipeatus. 2017. aastal oli külas 362 elanikku. http://vietvardi.lgia.gov.lv/vv/to_www_obj.objekts?p_id=11666 Ventspils novads (vaadatud 16.01 2018) Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики "IS Mantojums". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2021. Vaadatud 19. mail 2020.
Medici lõvid

Medici lõvid on kahest marmorlõvist koosnev paarisskulptuur, mis algselt asus Roomas Medici villa juures. 16. sajandi lõpul soovis Toscana suurhertsog Ferdinando I de Medici oma villa juurde lõvikujusid. Ferdinando kunstikogusse kuuluva ja arvatavasti 2. sajandist pärineva lõvikuju põhjal lõi skulptor Flaminio Vacca teise samasuguse. Vacca järgi oli algne kuju varem reljeef, kuid Giovanni di Scherano Fancelli raius selle taustast välja. 1789. aastast asuvad lõvid Itaalias Firenzes Loggia dei Lanzis. Kui Napoleon I lasi 1803. aastal Medici villasse ümber kolida Prantsuse akadeemia Roomas, siis telliti prantsuse skulptorilt Augustin Pajoult sinna Medici lõvide koopiad. Lõvidest on üle maailma tehtud palju eri täpsusega koopiaid. Medici lõvi kujutab ka näiteks Narvas asuv Rootsi lõvi mälestusmärk, mis on modelleeritud Rootsis asuva Slottslejoneni järgi. Selle lõvikujuga sarnaneb ka 1. sajandist pärinev basaltskulptuur Albani lõvi, mis kuulub Louvre'i kogusse.
Užava vald

Užava vald (läti keeles Užavas pagasts) on vald Lätis Ventspilsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Vārve, Zirase ja Jūrkalne vallaga. Valla pindala on 125,5 km². 2016. aasta seisuga elas seal 566 inimest. Valla keskus on Užava küla. Vallavanem on Laima Erliha-Štranka. Užava vald eraldati Zirase vallast Esimese maailmasõja ajal. Aastal 1935 oli valla pindala 138 km² ja seal oli 1947 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Lībciemsi, Užava ja Sārnate külanõukogu, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1950 liideti Užava külanõukoguga likvideeritav Lībciemsi külanõukogu, aastal 1961 aga osa Jūrkalne külanõukogu maadest. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Ventspilsi piirkonda. Suurim jõgi on Užava jõgi. Järvedest asub vallas 1 hektari suurune Pāžezers. Vald ise asub Rannikumadalikul. Užava vallas asub Läti suurim rändluide. Valla pindalast katvad metsad 45,9 %. Looduskaitse all on Hõbepaju. Valda jääb 3012 hektari suurune Užava hoiuala, valla lõunaossa jääb ka osaliselt Sārnate soo hoiuala. Lisaks jääb osa valla kaguosast Užava alamjooksu maastikukaitsealale. Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Celmi ümbruskond, Užava luteri kirik, selle uksed ja altar, Užava majaka torn ja masinahoone, Sārnate muinasasula, hiiepaik Užava Puuslikupärn ja Puuslikuoja, Užava muinaskalmed ja Silkāji muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Sāmīši keskaegne kalmistu ja Birznieki muinaskalmed. Looduskaitse all on kolm nimetut põlispuud. Aastal 2011 elas vallas 570 lätlast, 14 venelast, 2 valgevenelast, 4 ukrainlast, 2 poolakat ja 4 leedulast. Valla külad: Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes. Sārnate babtistide palvemaja Užava jõesuu Užava puuslikupärn Užava majakas Vaade Užava majaka tornist Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Latvijas iedzīvotāju skaits pašvaldībās (pagastu dalījumā). Iedzīvotāju reģistra statistika uz 01.01.2016, Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde. Ventspils novads (vaadatud 16.01 2018) Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0. Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9 http://www.ventspilsnovads.lv/ct-menu-item-223/ct-menu-item-246 Ventspils novada teritorijas plānojums. Paskaidrojuma raksts. lk. 12 Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. jaanuar 2021. Vaadatud 27. detsembril 2018. Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts[alaline kõdulink] Ethnic composition of Latvia 2011 Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.  Užava vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Valla koduleht Kaart valla üldplaneeringuga
Užava

Užava on küla (vidējciems) Lätis Ventspilsi piirkonnas, Užava valla halduskeskus. Küla asub Užava jõe kaldal merepinnast 5 meetri kõrgusel, Ventspilsist 23 ja Riiast 210 kilomeetri kaugusel. Seal asuvad põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Külla jäävad hiiepaigana kasutusel olnud Užava Puuslikupärn ja Užava Puuslikuoja. Külast mere poole jääb arhitektuurimälestis Užava majakas koos masinahoonega. Riikliku kaitse all on veel Užava luteri kirik, selle uksed ja altar ja Užava muinaskalmed. Küla kujunes endise Užava mõisa (Hasau) ja aastal 1783 ehitatud luteri kiriku juurde. Suurem osa hoonetest rajati siiski nõukogude perioodil, mil küla oli kohaliku sovhoosi keskasulaks. Seal asub Užava bussipeatus. Majaka juures asub mälestustahvel teises maailmasõjas uputatud aurik Gaisma kaptenile Nikolai Duvele. Külas kasvav hõberemmelgas (kõrgus 17 ja ümbermõõt 5,1 m) on looduskaitse all. Aastal 2015 oli külas 399 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 328 ja aastal 2019 oli neid 298. Vietvārdu datubāze, vaadatud 01.03.2019 "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. jaanuar 2021. Vaadatud 23. juunil 2019. Административно-территориальное деление Латвийской ССР 1978 год. — Рига: Лиесма, 1978. — 137 lk. "IS Mantojums". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2021. Vaadatud 19. mail 2020. Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
Cristian Zaccardo

Cristian Zaccardo (sündinud 21. detsembril 1981 Formigine linnas Modena provintsis) on Itaalia jalgpallikoondise endine kaitsja, kes tuli 2006. aastal maailmameistriks. Ta mängis viimati Malta klubis Hamrun Spartans. Zaccardo tuli 2004. aastal kuni 21-aastaste Euroopa meistriks. Itaalia rahvuskoondises mängis ta esimest korda 17. novembril 2004. Zaccardo lõi 2006. aasta MM-i alagrupikohtumises USA vastu (lõppseis 1:1) omavärava. Cristian Zaccardo on 184 cm pikk. Info 2006 MM-il
Hans Sossi

Hans Sossi (17. jaanuar 1892 Kammeri vald, Tartumaa – 22. november 1975 Tartu) oli eesti keemik.
Albert Sikkar

Albert Sikkar (8. märts 1903 Saadjärve vald, Tartumaa – 7. juuni 1989 Göteborg), eesti keemik.
Gustav Simmo

Gustav Simmo VR I/3 (4/16. veebruar 1896 Tori-Jõesuu, Pärnumaa – 30. juuli 1958 Denver, USA) oli Eesti sõjaväelane (major). Hariduse sai ta Tori-Viira vallakoolis, Tori kihelkonnakoolis. Lõpetas Rakvere Õpetajate Seminari. Õppis Moskva Aleksei sõjakoolis ja ohvitseride alalistel kursustel Tallinnas 1923-1924. Vabadussõjast võttis osa 1918. aasta detsembrist alates. Võttis lahingutest osa 5. Rakvere jalaväepolgu koosseisus algul Viru rindel ja aprillist 1919 lõunarindel. Pärast Vabadussõda lõpetas Alalisväe Ohvitseride Kursused Tondil ja teenis 5., 7. ja 6. rügemendis, 3. diviisi staabis ning seejärel pikemat aega Vabadussõja Ajaloo Komitees. 1941. aastal kuulus nn Trossi polgu koosseisu. Kodumaale tagasi jõudis ta Pihkva sõjavangide laagri kaudu. Teenis Tallinna omakaitses. Põgenes 1944. aastal Saksamaale, kus töötas Alam-Saksis Schwarmstedtis puukoolis ja õppis Hannoveris aianduskursustel. 1950. aastal emigreerus Ameerika Ühendriikidesse, kus asus elama Denveris, kus avas puukooli. Talle anti 2. liigi 3. järgu ja 1. liigi 3. järgu vabadusrist ja autasuna talu Taali asunduses. Avaldanud sõjaajaloolisi kirjutisi ajakirjas Sõdur. "Major Gustav Simmo 60.a". Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word : Estonian weekly. 16. veebruar 1956. Vaadatud 16.01.2018. "Homseid sünnipäevalapsi". Päevaleht. 15.02.1935. Vaadatud 16.01.2018. "Siit ja sealt". Stockholms-Tidningen Eestlastele. 25. veebruar 1956.
Juhan Kriisa (jurist)

Juhan Kriisa (16. august 1897 Vihavu küla, Puhja kihelkond, Tartumaa – 10. juuli 1977 Los Angelese maakond, USA) oli Eesti jurist, politseinik ja sõjaväelane (lipnik), hiljem väliseesti tegelane Ameerika Ühendriikides. Ta õppis Tartus kaubanduskoolis, mobiliseeriti selle lõpetamise järele Venemaa sõjaväkke, saadeti Pihkvasse sõjakooli ja selle lõpetamise järel lipnikuna uuesti sõjaväkke. Teenis 172. tagavarapolgus ja läks hiljem 410. Bugurslani polguga rindele. Eesti väeosade loomisel pääses ta Tartusse tagavarapolku. Vabadussõja puhkedes liitus ta Eesti rahvaväega. Aitas Tallinnas Johan Pitkal organiseerida soomusronge, teenis hiljem soomusrong nr 2 kuulipildujate II rühma ülemana. Valga ja Võru vallutamise järele määrati ta 2. diviisi staapi, hiljem saadeti Valga linna ja maakonna komandandi abiks ja veelgi hiljem komandandiks. Sellelt kohal viidi ta Soomusrongide Diviisi ja hiljem staapi, kus ta teenis sõja lõpuni. Pärast Vabadussõda lõpetas ta 1923. aastal Tartu Kommerts- ja Kaubanduskooli ning õppis aastatel 1923–1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta Korporatsioon Reveliasse. Töötas õpingute kõrval algul Kaitseliidus instruktorina, olles üks selle ellukutsujaid Tartus ja Kaitseliidu Tartu maleva asutajaid. Pärast õpinguid töötas Tartu Seemnevilja Ühisuses juriskonsuldina. Hiljem siirdus ta politseiteenistusse, töötades Tallinnas 1., hiljem Kadrioru jaoskonna komissarina ja lõpuks Nõmme jaoskonna komissarina. Saksa okupatsiooni ajal töötas ta Majandusdirektooriumi rahandusosakonnas vaneminspektorina. Põgenes 1944. aastal Saksamaale, oli hiljem põgenikelaagris Geislingenis. Asus 1949. aastal Ameerika Ühendriikidesse, elades alates 1951. aastast Chicago ümbruses, hiljem Los Angelese piirkonnas. Oli tegev kohalikus eesti seltsi- ja kultuurielus, on olnud ka Los Angelese Eesti Maja esimees. 1920 tasuta autasumaa normaaltalu mõõdus 1936 Kotkaristi IV klassi teenetemärk Tema abikaasa oli alates 13. detsembrist 1924 hilisem õpetaja ja haridustegelane Alice Kriisa. Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid "Juhan Kriisat mälestades". Vaba Eesti Sõna nr 31, 4. august 1977. Lk 11 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Eesti ohvitseride andmekogu
Peeter-Enn Kukk

Peeter-Enn Kukk (2. september 1934 Tallinn – 11. veebruar 2003 Tallinn) oli eesti füüsikateadlane. Sündis 2. septembril 1934. a Tallinnas ehitusinseneri perekonnas, suri 11. veebruaril 2003. a Tallinnas, maetud Pärnamäe kalmistule. Õppis Tallinna 2. Keskkoolis 1948/1949; lõpetas Ust-Tarka Keskkooli (Novosibirski oblast) 1953 (küüditati koos ema ja vendadega 1949. a Venemaale (kaitseliitlasest isa arreteeriti 1944), vabanes asumiselt 1956), õppis Novosibirski Pedagoogilises Instituudis füüsikat 1953–1956; lõpetas TRÜ matemaatika-loodusteaduskonna optika ja spektroskoopia erialal 1960; TPI kaugõppe aspirant 1962–1966. Moskva Riiklik Ülikool 1973, Tokio Tahke Keha Füüsika Instituut ja Sendai Ülikool (Jaapan) 1976, Hannoveri Päikese Energeetika Instituut 1996. füüsika-matemaatikakandidaat 1969 (TRÜ); dotsent 1973; keemiadoktor 1984 (NSV Liidu TA Uurali Teaduskeskuse Keemiainstituut, Sverdlovsk); professor 1986. H. Pöögelmani nimeline elektrotehnika tehase insener 1960–1961. TTÜs 1961–2003: pooljuhtide uurimisgrupi vanemteadur 1961–1968; füüsikalise keemia kateedri vanemõpetaja 1968–1972, dotsent 1972–1977; füüsika kateedri dotsent 1977–1985, professor 1985–1992; füüsikainstituudi pooljuhtide füüsika erakorraline professor 1992–1995, pooljuhtide füüsika ja optoelektroonika professor 1995–2000; rakendusfüüsika professor 2000–2003. Pooljuhtide füüsika ja keemia, rajas uue suuna ja koolkonna materjaliteaduses – pooljuhtkristallide tekkeprotsesside uurimise. Avaldanud üle 140 publikatsiooni, 2 autoritunnistust. Tema juhendamisel on kaitstud 8 aspirandi kandidaadiväitekirja. Eesti Füüsika Seltsi ja Eesti Materjalitehnika Ühingu asutajaliige; Ülemaailmse Rakendusoptika Ühingu (SPIE), IPSi (International Planetarium Society), ISOE (International Society for Optical Engeneering) ja IASEE (International Association for Solar Energy Education) liige. NSV Liidu TA kolme koordinatsiooninõukogu liige; TPI toimetiste pooljuhtmaterjalide sarja toimetaja 1969–1976. ÜTÜ Vabariikliku konkursikomisjoni ja EÜE rühma kuraator. Eesti NSV riiklik preemia 1985 (kollektiiv). EE 2000, 14; ETBL 2005, 2; Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tln, 1986, lk 377–378, 418–420, 422–423; Tallinna Tehnikaülikooli professorid. Tln, 1993, lk 21; Loide, Rein–Karl. Peeter–Enn Kukk 2.09.1934–11.02.2003 // Tallinna Tehnikaülikooli aastaraamat 2003. Tln, 2004, lk 398–399. (In memoriam).
Rahvusvärvid

Rahvusvärvid on rahvuslipul esinevad värvused. Eesti rahvusvärvid on sinine, must ja valge. Rahvusvärve kannavad näiteks riigi spordikoondised. Näiteks Prantsusmaa jalgpallikoondis kannab võimaluse korral oma rahvusvärve: sinist särki, valgeid pükse ja punaseid sokke. "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 16.01.2018)
Teotapik

Teotapik (Phosphuga atrata) on liik mardikalisi raisamardiklaste sugukonnast. Teotapik on pikliku peaga must mardikas. Nooremad isendid on pruunikad. Kehapikkus on 10–14 mm. Toitub peamiselt tigudest. Võib tungida sügavale teokoja sisse. Eestis tavaline. Michael Chinery. "Euroopa putukad", lk 268 Teotapik andmebaasis eElurikkus https://elurikkus.ut.ee/kirjeldus.php?lang=est&id=88843
Mihai Fifor

Mihai-Viorel Fifor (sündinud 10. mail 1970 Drobeta-Turnu Severinis) on Rumeenia poliitik, ta on Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Ta oli 16. jaanuarist 2018 kuni 29. jaanuarini 2018 Rumeenia peaministri kohusetäitja. Ta sündis aastal Drobeta-Turnu Severinis Mehedinți maakonnas. Drobeta-Turnu Severinis lõpetas ta keskkooli. Aastal 1994 lõpetas ta Craiova Ülikooli. Ta oli 29. juunist 2017 kuni 12. septembrini 2017 Rumeenia majandusminister. 12. septembrist 2017 kuni 20. novembrini 2018 oli ta Rumeenia kaitseminister. 16. jaanuaril 2018 nimetas Rumeenia president Klaus Iohannis ta Rumeenia peaministri kohusetäitjaks, ta oli peaministri kohusetäitja kuni 29. jaanuarini 2018. Rumeenia president nimetas peaministri kohusetäitjaks senise kaitseministri
Mäesalu

Mäesalu on eesti perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati Mäesalu uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Bergmann, Bergström, Bootsmann, Everecht, Haciski, Hacisky, Hakmann, Heinbaum, Hermann, Ivvan, Konnist, Kravtsov, Lepikson, Lindmann, Littosk, Mäeberk, Mäemann, Mäesson, Mähkong, Mälkson, Maltis, Mälton, Mango, Männikson, Margus, Margusson, Markin, Martinson, Mäsak, Matfeld, Matiesen, Matson, Mielberg, Mihkelson, Miilberg, Möhring, Moshtshenkov, Mühlberg, Mullikas, Mülperk, Naisson, Otsberg, Paulberg, Perkovski, Pollmann, Sabalotni, Senka, Skorohodov, Smit, Sprenk, Tapfer, Teimann, Tolk, Tuurmann, Veinberg, Vesmann ja Zip. 2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Mäesalu Eestis 178 mehel ja 181 naisel. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Mäesalu 186 mehel ja 183 naisel. Perekonnanimede levikult oli Mäesalu meeste puhul 335. ja naiste puhul 392. kohal. Ain Mäesalu (sündinud 1955), eesti arheoloog Innar Mäesalu (sündinud 1970), Eesti poliitik https://www.stat.ee/nimed/pere/M%25C3%25A4esalu
Käsitööteadus

Käsitööteadus on teadusharu, mis uurib käsitöötegemise protsesse ja olemust (käsitöötegijaid, -oskusi, -tehnikaid, -riistu ja -materjale ning nendevahelisi seoseid). käsitöökeel Käsitööteaduse oskussõnad https://term.eki.ee/termbase/view/6234149
Vlamertinge

Vlamertinge on küla Belgias Lääne-Flandria provintsis Ieperi vallas. Küla paikneb vahetult Ieperi linna kõrval, Poperinge linna viiva maantee N38 ääres. See on Ieperi järel rahvaarvult suurim asula Ieperi vallas. Vlamertinge lääneosas asub Brandhoeki asum. Vanimad andmed Vlamertinge kohta pärinevad keskajast. Aastal 857 ehitati Vlamertingesse kabel. Aastal 970 hävis Ieper ja ka Vlamertinge kabel põles maha. Vanim säilinud dokument, mis sisaldab nime Flambertenges, pärineb aastast 1066. Flandria krahv Baudouin van Lille, tema abikaasa Adela ja nende poeg Baudouin andsid selle kiriku käsutusse kiriku ja peatüki alates Sint-Pietersest Lille'is. Need kaubad olid muu hulgas kümnes asuv Elverdinge ja kümnes asuv Vlamertinge - "In territorio Furnensi, in villa Elverzenges, decinam unam ; Flambertenges decinam similiter unam ". Ancien Régime Vlamertinge all oli Veurne-Ambachti au, millel oli 22 taga ja mis kannatas palju ümbritseva Ypresi piiramisest. Vlamertinge asub 17 meetri kõrgusel merepinnast. Piirkond piirneb Ieperiga idas, Voormezelega kagus, Kemmeli ja Dikkebusiga lõunas, Reningelstiga edelas, Poperingega läänes, Elverdingega põhjas ja Brieleniga kirdes. Ajavahemikus 1487–1697 vähenes Vlamertinge elanikkond märkimisväärselt. Tõenäoliselt oli selle põhjus kaheksakümneaastane sõda seitsmeteistkümnes provintsis. Püha Vedastus kirik Endine Vlamertinge raekoda, mis rajati 1922. aastal neoflaami renessansi stiilis Vlamertinge loss või Castle du Parc ehitati 1857–1858. Aastal Viscount Pierre-Gustave du Parc'i järjekorras, pärast Joseph Schadde disaini. Vlamertingis on esimesest maailmasõjast mitmed Briti sõjaväe kalmistud: Brandhoek Military Cemetery Red Farm Military Cemetery Vlamertinghe Military Cemetery Vlamertinghe New Military Cemetery Railway Chateau Cemetery Divisional Cemetery Brandhoek New Military Cemetery Brandhoek New Military Cemetery No.3 Hop Store Cemetery
Bexley linnaosa

Bexley on linnaosa Londoni idaosas. Bexley põhjapiiriks on Thames. Linnaosa loodi 1965. aastal. 2011. aastal olid elanikest 77,3% on valgenahalised britid, 6,9% Aafrika neegripäritolu, 3,2% muud valgenahalised ja 3% India päritolu. Linnaosa jaguneb 21 paikkonnaks. http://www.bexley.gov.uk/
Imst

Imst on linn Austrias Tirooli liidumaal. See asub Inni jõel Tirooli lääneosas, umbes 50 km Innsbruckist läänes ja kõrgusel 828 m merepinnast. Imst on Imsti ringkonna halduskeskus. Linna pindala on 113,4 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 10 109 inimest. 1282. aastast omas turuõigust. Aastani 1918 oli linn (varem ka JMST) osa Habsburgide monarhiast (pärast Austria-Ungari kompromissi Austria poolel), samanimelise ringkonna keskus, üks 21-st Tirooli provintsi Bezirkshauptmannschaftist. Imst sai täieliku linnaõiguse 1898. aastal. Igal neljandal aastal võõrustab Imst Fasnachti ehk karnevali enne paastu. Selle karnevali on UNESCO pannud oma mittemateriaalse kultuuripärandi loenditesse. Schemenlaufeni osana kannavad meestepaarid erinevalt häälestatud kellasid, tehes samal ajal tantsulisi hüppeid ja kummardusi. Koos nendega on maskeeritud tegelaskujud, kes imiteerivad sama tantsu. 1958. aastal rajati Imstis esimene kunstlikult külmutatud rada. Rada oli 1000,9 m pikk, 17 kurviga ja kõrguste vahega 124,8 m, mis andis rajale keskmise kalde 12,48%. Raja kurvidele nimesid ei antud. Rada võõrustas kelgutamise maailmameistrivõistlusi aastatel 1963 ja 1978 ja kelgutamise Euroopa meistrivõistlusi aastatel 1956, 1971 ja 1974. 1949. aastal asutas Hermann Gmeiner esimese SOS-Lasteküla Imsti Sonnbergi linnaosas. SOS-Kinderdörfer organisatsioonil on praegu üle 450 sellise küla kogu maailmas. Theodor von Hörmann (1840-1895), maastikumaalija Friedrich Heinrich Suso Denifle (1844-1905), kirikuajaloolane, dominikaan, professor Grazis Alfons Gorbach (1898-1972), poliitik (ÖVP), Austria liidukantsler aastatel 1961 kuni 1964 Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019. www.imst.tirol.gv.at