laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Emmaste-Selja

Emmaste-Selja on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda ja kandis nime Selja. Küla piirneb põhjas ja idas Lassi, läänes Prähnu ja Ole ning lõunas Sinima külaga. Selja kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla. 1712. aasta revisjonis oli Lassi külas märgitud Selja Hindri Hansu talu. 1782. aastal oli Käina kihelkonnas maata mees Sellja Pent ja Emmaste-Kurisu küla koosseisus oli Sellja Hansu talu. 1835. aastal pandi taludes perekonnanimeks Lund, Pahtmann, Rebas, Seppel ja Silde. Selja muutus külaks 19. sajandi keskpaiku. Külas asus kõrts. Selja kuulus 1977–1997 Sinima küla koosseisu. Küla lääneosa piirneb Emmaste–Luidja maanteega. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Eesti 2011. aasta rahvaloendus, vaadatud 14.07.2014. http://metaweb.stat.ee/get_classificator_file.htm?id=4412334&siteLanguage=et, vaadatud 4.11.2017. Neeme Takis: Kurisu küla ajaloost. Marja Kallasmaa: "Hiiumaa kohanimed". Eesti Keele Sihtasutus. Tallinn 2010. 1782. hingerevisjon EAA.1864.2.IV-10 kd 173.
Sepaste

Sepaste on küla Hiiumaa valla lõunaosas, Emmastest läänes. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda. Naaberkülad on põhjas Külama, idas Kabuna, lõunas Reheselja ja läänes Tohvri küla. Kohanimi tuletub talunimest. Küla asub Vanamõisa lahe ääres ja selle keskosas asub Sepaste maastikukaitseala. Küla lääneosa piirneb Sepaste kraaviga. Sepaste ala kuulus ajalooliselt Kassari mõisa alla. 19. sajandil kujunes talu, millest 1920. aastatel moodustus küla. Sepaste kuulus 1977–1997 Sõru küla koosseisu. Sepaste edelaosas kulgeb külatee. Sepaste maastikukaitseala Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 17.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Sepaste" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.
Sinima

Sinima on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda. Naaberkülad on põhjas Ole ja Emmaste-Selja, idas Emmaste-Kurisu, lõunas Külama ja läänes Vanamõisa küla. Kohanimi koosneb arvatavasti sõnadest 'sini-' ja 'maa'. Kohanime on esmamainitud 1798. aastal. Sinima lääneosa läbib Väljasoo kraav, lõunaosa piirneb Vanamõisa kraaviga. Sinima ala kuulus ajalooliselt Agapäe vakusesse ja hiljem Kassari mõisa alla, kus 1798 oli märgitud Sinima talu, mis 1795. aasta hingerevisjonis oli märgitud nr. 10 taluks. Talu elanikud said 1835 omale perekonnanimeks Maandi. Talust kujunes 20. sajandi alguses küla. Küla läbib Emmaste–Luidja maantee, kus asub Sinima bussipeatus. Maanteest lähtub küla lõunaosas Vanamõisa–Kurisu tee. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 17.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Sinima" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Kassari mõis. Viies hingerevisjon. Emmaste, Käina, Pühalepa, Reigi kihelkond; Rahvusarhiiv RA,EAA.1864.2.V-66; 1795 Pühalepa kihelkonna perekonnanimede panemise raamat Rahvusarhiiv RA,EAA.1864.2.VIII-198 1835
Tilga (Hiiumaa)

Tilga on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas Emmastest kirdes. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda. Tilga piirneb lõunas Läänemerega, põhjas Kõmmusselja ja Prassi, läänes Riidaküla, Emmaste ja Tärkma külaga. Nimeuurija Marja Kallasmaa selgitab, et kohanime teadaoleva esmamainimise ajal oli talu tühi. Hiljem asendus isikunimelise lähtekohaga talunimi tõenäoliselt loodusnimega, mis asustuse püsides lühenes taas isikunimeliseks talunimeks ja seejärel külanimeks. Germaani isikunimi Tyliken on arenenud ka nimeks Tilke. Kohanime on esmamainitud 1576 kujul Tilke ja 1590 Tilkenena. Küla alal asub enamik Tilga looduskaitseala aladest. Tilga kuulus ajalooliselt Agapäe vakusesse ja hiljem Emmaste mõisa alla. 1576 elas vakuses talunik Tilke Simon. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elas vakuses vabadik Tilka Klemet. 1835 said külaelanikud omale perekonnanimedeks nimed Kaup, Mänd, Pihl, Pruul (Prul) ja Väli (Wäli). Tilga kuulus 1977–1997 Prassi küla koosseisu. Tilga küla läbib lääneosas Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 21.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Tilga" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Käina, Emmaste kihelkond: perekonnanimede raamat; 1835. Rahvusarhiiv RA,EAA.1864.1.136
Tohvri (Hiiumaa)

Tohvri on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda. Põhjas piirneb Tohvri Vanamõisa lahega, läänes Laiduvahe ja Tohvri lahega, lõunas Hindu, Sõru ja Reheselja külaga ning idas Sepaste külaga. Kohanimi on tekkinud isikunimest Christophorus. Kohanime päritolu kohta on pärimus, et üks Leemeti tütardest läinud naiseks Skandinaavia meremehele Tohrile ja sellest hakati ka kohta Tohvriks kutsuma. Küla edelanurgas asub Tohvri nina, kus asuvad näiteks Leigri laid ja Leigri lõugas. Küla idaosa piirneb Sepaste kraaviga. Tohvri küla on ajaloo jooksul olnud mõnikord püsielaniketa. Tohvri kuulus ajalooliselt Agapäe vakusesse ja hiljem Emmaste mõisa koosseisu. 1622. aasta vakuraamatu järgi elas vakuses Nena Stoffer, keda 1648. aastal on mainitud nimega Sörro Nenna Toffer. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni järgi elas Sõru külas talunik Toffri Toffer. 1835. aastal said taluperemees Petri Jürri järglased perekonnanime Toffri ja taluperemees Mihkli Ado järglased perekonnanime Onno. Tohvri kuulus aastatel 1977–1997 Sõru koosseisu. Tohvri hooldekodu asub Hindu külas. Tohvri idaosas kulgeb külatee. Leigri laiul elasid rahvapärimuse järgi Leiger ja Tiiu. Tohvri juures Sõru küla juures, Tohvri hooldekodusse viiva tee ääres kõrgendikul (vana rannavall) paiknes Esimese maailmasõja aegne Peeter Suure merekindluse Väinamere positsiooni rannakaitsesüsteemi rannakaitsepatarei nr 34 ja küla lõunaosas paikneb osa Teise maailmasõja aegsest Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitsepatarei rannakaitsepatareist nr 44, mille jäänused on arvele võetud kultuurimälestistena. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 10.09.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Tohvri" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Pärandkultuuri objekt: Tohvri (175:KON:023) Eesti looduse infosüsteemis Käina, Emmaste kihelkond: perekonnanimede raamat; 1835. Rahvusarhiiv RA,EAA.1864.1.136
Tärkma

Tärkma on küla Hiiu maakonnas, Hiiumaa valla lõunaosas, Soela väina põhjakaldal. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda. Tärkma piirneb põhjas Emmaste, läänes Rannaküla ja idas Tilga külaga. Marja Kallasmaa pakub, et kohanimi tuletub tegusõnast tärkama + nimisõna maa. Leo Tiik arvas, et kohanimi pärines Saaremaalt. Kohanime on esmamainitud 1564 kujul Terckma. Külas asub Tärkma ohvritamm. Tärkma kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli Tärkmas 11 talu, mille peremehed olid: Ranna Jack, Reino Wiedas, Hanso Niggo, Micko Matz, Micko Claus, Muda Jüri, Ulja Jako Michel, Surewieta Thomas, Ulja Jako Peter, Hanso Jüri ja Loja Simona Hans. 1835 oli külas 13 talu ja elanikud said omale perekonnanimedeks nimed: Anspu, Arbus, Baum, Hausper, Kaevandes (Kaewandes), Kastein, Kerm, Lippo, Lunter, Nigo (Niggo), Niit (Niet), Nurs, Peutel, Saart, Tammo, Terkfeld, Tikker, Tärk (Terk), Tüll, Ustal, Vahtras (Wahtras), Witra ja Üksik. Emmaste mõisnik J. Stenbock rajas Tärkma soolavabriku seoses 1809 kehtestatud blokaadiga. Tärkma kuulus 1977–1997 Emmaste koosseisu. Tärkma põhjaosast kulgeb küla idaossa Emmaste–Ohari tee, kust sadamasse kulgeb Jäätrassi tee. Külas asub Tärkma sadam. Sadama juures asus tänapäevaks hävinud Tärkma merepäästejaam. Tärkmast on sobivatel talvedel alanud Hiiumaa–Saaremaa jäätee. Tärkma neem Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 20.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Tärkma" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Käina, Emmaste kihelkond: perekonnanimede raamat; Rahvusarhiiv RA,EAA.1864.1.136; 1835.
Valgu (Hiiumaa)

Valgu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas Väinamere ääres Käina ja Emmaste vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda. Valgust põhjas ja idas asub Jausa, loodes Muda küla, läänes Ulja ja lõunas Harju küla. Kohanimi tuleneb kas lisanimest Valge või murdelisest sõnast valk ’välk’. Kui kohanime aluseks on saksa keel, võib see tuleneda isikunimest. Kohanime on esmamainitud 1623 kujul Walck. Valgu loodeosa piirneb Mudaoja ojaga. Valgu kuulus ajalooliselt Agapäe vakusesse ja Emmaste mõisa alla. 1688 elas vakuses talunik Walke Tönis. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid vakuses talunikud Walko Matz ja Walko Michell. Valgu küla läbib Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee, kus asub bussipeatus. Endises kolhoosisöökla hoones asub Valgu seltsimaja. Valgust pärines vaimulik Maido Soosalu (1908–1964). Külas tegutses kauplus-postkontor, mille hoone on säilinud. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 23.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Valgu" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.
Vanamõisa (Hiiumaa)

Vanamõisa on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla edelaosas, Läänemere ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda. Vanamõisa piirneb põhjas Ole, kirdes Sinima, idas ja kagus Külama külaga. Leo Tiigi arvates lähtub kohanimi seal keskajal asunud Saare-Lääne piiskopkonna Saaremaa stiftifoogti Hiiumaa Amtmanni ametimõisast, mida siis tunti Alliksaare (Alixer) nime all. Vanamõisa nime on esmamainitud 1726. aastal kujul Wanna Moysa. Küla rannikualale jääb Vanamõisa lahe hoiuala. Küla keskosa läbivad Väljasoo kraav ja Vanamõisa kraav. Külas asub Nõrgakivi. Vanamõisa ala kuulus Agapäe vakusesse ja hiljem Kassari mõisa alla. Leo Tiigi andmetel asus keskajal külas Saare-Lääne piiskopkonna Saaremaa stiftifoogti Hiiumaa Amtmanni ametimõis Alliksaare. Paul Johansen on ametimõisa asukohaks pakkunud Allika küla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli kohanimi juba Vanamõisa ja Õunaku mõisas elasid talunikud Vanamõisa Matz ja Vanamõisa Hans. 1835 oli külas kuus talu, mille elanikud said omale perekonnanimedeks nimed: Kerr, Kobli, Krick, Leiwa, Mäe (Mähe), Pabor, Põllu, Ranna ja Vesingi (Wessigi). Vanamõisa idaosa piirneb Emmaste–Luidja maanteega, kust läände lähtub külatee. Nõrgakivi Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 23.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Vanamõisa" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Pühalepa kihelkonna perekonnanimede panemise raamat. Rahvusarhiiv RA,EAA.1864.2.VIII-198 1835
Viiri

Viiri on küla Hiiu maakonnas, Hiiumaa valla lõunaosas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda. Viiri piirneb põhjas Kabuna, läänes Reheselja, edelas Pärna, lõunas Lepiku, kagus Emmaste, idas Riidaküla ja kirdes Metsalauka külaga. Leo Tiik pakkus, et kohanimi lähtus viigerhülgest. Kohanime on mainitud 1564 kujul Wiger, 1565 Wiker, 1609 Wikri, 1712 Vijri ja 1844 Wigri. Külas asub Murro rändrahn. Viiri kuulus ajalooliselt Agapäe vakusesse ja Emmaste mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli Vigri külas 7 talu, mille peremehed olid Wigri Knuth, Wigri Jüri, Wigri Andres, Wigri Mart, Proso Pert, Simona Matz ja Casper Pent. 1835 oli Vigri külas kuus talu, mille elanikud said omale perekonnanimedeks nimed: Halder, Perd, Remmelg, Sarapuu (Sarrapu), Soo, Tammo, Tatter, Türna, Vesmes (Wesmes), Wae ja Õispuu (Höispu). Viiri piirneb kirdes Emmaste–Luidja maanteega, kust algas küla läbiv Metsalauka–Viiri tee. Tee lõunaosas algab Emmaste–Tohvri tee. Küla piirneb lõunaosas Mõisa–Lepiku teega. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 23.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Viiri" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Käina kihelkonna perekonnanimede panemise raamat; EAA.1864.2.VIII-196; 1835
Konrad Mäe preemia

Konrad Mäe preemia ja sellega kaasnev medal antakse välja igal aastal Konrad Mäe sünniaastapäeval 1. novembril kunstiteose, teoste seeria või näitusekomplekti eest, mis on märgatavalt rikastanud eesti maalikunsti. Auhinda antakse välja alates 1979. aastast. Tänapäeval annab seda välja Eesti Kunstnike Liit ja selle alaliit Eesti Maalikunstnike Liit. Seda rahastab Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapital. Konrad Mäe medali on kujundanud Enn Johannes. 1979 – Juhan Muks 1980 – Kristiina Kaasik 1981 – Luulik Kokamägi 1982 – ? 1983 – Olga Terri 1984 – Arnold Akberg 1985 – Alfred Kongo 1986 – Linda Kits-Mägi 1987 – Toomas Vint 1988 – Johannes Uiga 1989 – Agu Pihelga 1990 – Kersti Rattus 1991 – Peeter Mudist 1992 – Tiit Pääsuke 1993 – Valeri Vinogradov 1994 – Aili Vint 1995 – Olev Subbi 1996 – Sirje Runge 1997 – Jüri Arrak 1998 – Urmo Raus 1999 – Laurentsius & A.D. 2000 – Jaan Elken 2001 – Peeter Allik 2002 – Erki Kasemets 2003 – Alice Kask 2004 – Lembit Saarts 2005 – Jaan Toomik 2006 – Mari Roosvalt 2007 – August Künnapu 2008 – Lola Liivat 2009 – Andres Tolts 2010 – Lembit Sarapuu 2011 – Uno Roosvalt 2012 – Kaido Ole 2013 – Enn Põldroos 2014 – Merike Estna 2015 – Tõnis Saadoja 2016 – Sirja-Liisa Eelma 2017 – Kristi Kongi 2018 – Jüri Kask 2019 – Urmas Pedanik 2020 – Mall Paris 2021 – Anne Parmasto 2022 – Ludmilla Siim 2023 – René Kari Andreas Trossek: Kunstipreemiatest Eestis: väike kommenteeritud sõnastik Konrad Mäe preemia määrati Enn Põldroosile[alaline kõdulink] "Konrad Mäe preemia võitis Kristi Kongi". 31.10.2017. "Konrad Mäe preemia laureaat on Jüri Kask". err.ee. 31.10.2018. Vaadatud 31.10.2018. Konrad Mäe preemia Eesti KUnstnike Liidu lehel. EPL Kultuur (1. november 2022). "FOTOD | Konrad Mäe preemia pälvis sel aastal Ludmilla Siim". Eesti Päevaleht. Vaadatud 1.11.2022. Medali kujutis
Aine

Aine on füüsikas mateeria, millest koosnevad kõik kehad. See koosneb põhiliselt aatomituumadest ja elektronidest, mis enamasti esinevad ioonide, aatomite ja molekulide kujul. Mõnikord nimetatakse ainet selles tähenduses ka mateeriaks. Aine all mõeldakse filosoofiaalases kirjanduses mõnikord mateeriat Aristotelese mõistes. Ainete all mõistetakse loodusteadustes ja tehnikas kas keemilisi aineid (näiteks väävel, lämmastikhape) või materjale (näiteks plastid, puit, klaas, tekstiil). Mingi teadusharu aine on teadusharu uurimisobjekt koos aspektiga, millest see teadusharu teda vaatleb. Ained ehk õppeained on teadmiste ja oskuste valdkonnad, mida koolide õppekavades eristatakse ja milles hindamine toimub eraldi. Áine, iiri armastusejumalanna Aines Aine omadused
Tarvastu jõgi

Tarvastu jõgi on jõgi Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas. Jõgi on 26,8 km pikk ja 111,4 km² valgalaga. Jõgi kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Jõgi saab alguse Kannukülast 79,5 m kõrgusel merepinnast ja suubub Sooviku külas Võrtsjärve, 34 m kõrgusel merepinnast. Jõkke suubuvad Purgi oja, Kõrtsioja, Raudoja, Nuki oja, Kure oja, Põdraoja, Raaga oja ja Viirgoja. Jõele on paisutatud Kooli paistiik, Pikru paisjärv ja Tarvastu paisjärv, varem on jõel asunud ka Nahkle paisjärv. Jõe kaldal on mitmes kohas Devoni liivakivi paljandeid, nende hulgas ka kaitsealune Kullamäe paljand. Matu vesiveski varemetest 400 m allavoolu on jõe vasakul kaldal Matu koobas. Tarvastu lähedal Sooviku külas asuvad kõrgel jõesaarel Tarvastu ordulinnuse varemed. Võrtsjärve kõrge veeseisu korral on jõe suudmealal üleujutused. Jakobimõisa külas asub jõe ääres Kullamäe maastikukaitseala ja Sooviku külas voolab jõgi läbi Tarvastu metsapargi. Jõgi suubub Võrtsjärve, mis kuulub Võrtsjärve hoiuala koosseisu. Võrtsjärv Matu koobas Tarvastu jõgi Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 19.08.2016) Tarvastu jõgi keskkonnaportaalis (vaadatud 19.08.2016) Tarvastu jõgi Eesti entsüklopeedia veebiversioonis Nahkle paisjärv Eesti looduse infosüsteemis Kullamäe urud ja paljand Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 26.08.2016) Tarvastu jõgi Eesti looduse infosüsteemis Tarvastu jõgi keskkonnaportaalis
Raja

Raja on piir. Topoloogias on "raja" kasutusel terminina. Raja on mitme küla nimi: Raja on küla Mulgi vallas Viljandi maakonnas Raja on küla Mustvee vallas Jõgeva maakonnas Raja oli küla Haljala vallas Viru maakonnas Raja oli Lääne-Nigula vallas Kesu külas olev talu, mille NKVD metsavendi taga ajades maha põletas. Raja on perekonnanimi. Raja on vene naisenime Raissa hellitusvorm. Alumine raja Ülemine raja Raja soo Rajaküla Raja tänav Raja vald
Kubera

Kubera (Kuvera, Kuber) loetakse jumaluseks, kes valitseb rikkusi ja meie toitu. Põhjas asub Uttaradisha, kus ta asub ja on valitsejaks vastavalt Hindu mütoloogiale. Kasutatakse ka väljendit Natakubera (väänatud ja vormist väljas), kuna ta juhib jakshaste armeed. Nimetatakse ka jaksharadžaks. Teda kutsutakse ka nimega Dhanapati, rikkurite jumal. Kubera isaks oli erak Vishrava (kutsutakse Vaishravana) ja tema noorem vendadest Ravana on Lanka valitseja. Enda kasina ja tagasihoidliku elustiili pärast kuna see rahatuses virelemine kestis Kuberal aastatuhandeid annetas Brahma talle surematuse ja tegi endisest sandist ja kerjusest Rikkuste jumala. Kuberat peetakse nimelt rikkuste hoidjaks, valitsejaks ja varade kaitsjaks, kes siis jagab seda kraami neile, kellele karma poolt on ette nähtud. Kui Brahma tegi Kuberast taevaste kassapidaja ja raamatupidaja andis ta Kuberale kui uuele jumalusele Lanka (Tseilon) elupaigaks. Nii räägib sellest Mahabharata. Lisaks maavaldusele Tseiloni näol andis Brahma Kuberale omapärase liiklusvahendi (pushpaka) mis olevat mõõtmetelt olnud üüratu ja liikus "vastavalt omaniku soovile imekiiresti". Kui Ravana vallutas vanema venna Kubera valdused Lankal, kolis Kubera koos enda imelise liiklusaparaadiga Himaalaja mägedesse Alaka linna elama. Teine versioon Kubera kolimisest lankalt räägib, et ta asus elama hoopis Kailashi mäele, kus asub tema imeilus aiaparadiis Chaitarath, mille ehitas Kuberale Vishwakarma. Kubera laenas omal ajal raha Venkateshwara ehk Višnule, kui too abiellus Padmavati-ga. Sellest hinduismis traditsioon, kus usulised annetavad raha Višnule, et too saaks enda pulma võlga tasuda taevasele varakambri valvurile Kuberale. Vishnupurana väitel pidi see taevase võla tagasimaksmine kestma kali juga aegade lõpuni ja hinduistide taskust tuleb see raha, mis läheb jumal Višnu pulma võla katteks.
Vaguja

Vaguja on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas Päärdu–Tõnumaa tee ääres ning Velise jõe parempoolsel kaldal. Külast viib kohalik tee Kivi-Vigalasse. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda. Külas suubub Velise jõkke Tamma oja (vana nimega Vaguja jõgi), mis saab alguse Illaste rabast. Vanimad teated pärinevad 1420. aastast (Wackehowe). 1465 aastast on teateid väikese mõisa kohta, 1789–1862 oli Vagujal Vana-Vigala mõisale kuuluv karjamõis. Aastail 1977–1996 oli Vaguja liidetud Araste külaga. Eesti külade loend Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 15.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Araste

Araste on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas, mis asub Päärdu–Tõnumaa tee ääres. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda. Arastest lähub kohalik tee Sääla kaudu Kivi-Vigalasse. Külast voolab läbi Velise jõkke suubuv Tamma oja (vana nimega Vaguja jõgi), mis saab alguse Illaste rabast. Arastest loodesse jääb Tõnumaa raba turbaväli. Vanimad teated Araste kohta pärinevad 1420. aastast (Haras). Keskajal asus Arastes Saare-Lääne piiskopkonna ühe toomhärra regendi keskus. 1696. aastast on teateid Arastes olnud Tamma külakõrtsi kohta. 1970. aastatel liideti Arastega Vaguja ja Araste-Saunteküla. 1996. aasta Vigala vallavolikogu otsusega Vaguja küla taastati. Arastest on pärit vennad kunstnik Ants Laikmaa ja seltsielutegelane Bernhard Laipman. Araste bussipeatus asub Jädivere–Silla maantee ääres naaberküla Vanamõisa piires. Eesti külade loend Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 6.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Sääla

Sääla küla asub Märjamaa vallas Jädivere–Silla maantee ääres ning Velise jõe vasakpoolsel kaldal. Külast voolab läbi ka Enge jõgi, millega eraldatud küla lõunapoolsemad alad ulatuvad Kesu rabani. Küla lõunaosa läbib ka Kivi-Vigala – Avaste kohalik tee. Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi kuulus küla Vigala valda. Sääla küla huviväärsed objektid on endine Raba algkooli hoone, endise Sääla karjamõisa süda (hooned hävinud) ja Aitsamaa talukohas olev 1905. aasta mässu mälestuskivi. Säälast on pärit kohalikud ühiskonnategelased Mihkel Aitsamid (pere kombe kohaselt pandi vanemale pojale nimeks Mihkel). Vanimad teadaolevad kirjalikud teated Sääla küla kohta pärinevad 1420. aastast (Seel). 18. sajandil rajas Säälale oma karjamõisa Vana-Vigala mõis. 1795. aastast on teateid Raba kõrtsi kohta nüüdse Jädivere–Silla maantee ääres. Nimi tulenes naabruses olevast ja nüüdseks kuivendatud sookesest. 1854. muudeti kõrts kooliks (Raba kool). 1882. aastal tehti hoonele kapitaalremont, mille järgse välimusega on kool tänini. Raba algkooli juures töötas 20. sajandi algul ka suvekool, mis aitas õpilastel linnakoolidesse edasi minna. Raba algkool suleti 1972, kui valmis naabruses Kivi-Vigala kaasaegne koolihoone. 1986–1905 tegutses Säälas Aitsamaal Velise kihelkonnakooli abikool. Alates 1970. aastatest on Sääla külaga liidetud Enga jõest lõuna poole jäävad alad ehk endine Jädivere I küla (Jädivere küla; tänapäevane Tallinna–Pärnu maantee ääres olev Jädivere küla on endine asundus). Jädivere I külast on pärit ning seal suvitas samas riigitegelane Jaan Teemant. Eesti külade loend Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 14.01.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Tekla Badarzewska

Tekla Badarzewska-Baranowska (1834 – 29. september 1861) oli poola naishelilooja. Ta sai maailmakuulsaks klaveriteosega "Modlitwa dziewicy" ("Neitsi palve"), mille ta kirjutas 1856. aastal. Pala kanti esmakordselt ette 1859. aastal Pariisi Revue et Gazette Musicale 'is. Tõenäoliselt on see üks enimmüüdud klaveripala muusikaajaloos üldse. Mõned arvavad, et see lugu on veetlev ja romantiline, teiste arvates on see "üks sentimentaalne pläma". Laulule on kirjutanud ingliskeelsed sõnad John Stowell Adams. Badarzewska sünnikuupäev ei ole selge. Mõned allikad väidavad sünniaastaks ka 1838.