laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Uniaadikirik

Uniaadikirik on ajalooline kirik Poola-Leedu aladel, mis ühendas Lääne-Ukraina õigeusklikud Bresti uniooniga 1596. aastal ja Užgorodi uniooniga 1649. aastal paavsti jurisdiktsiooni ja uskliku ülemvõimu oma alade üle. Uniaadid säilitasid oma õigeusupärase õpetuse, aga paavstile allumise tõttu pidas õigeusu kirik siiski seda akti õigeusust loobumiseks ja oli äärmiselt vaenuline uniaatidele. Uniaadikirik lõpetas iseseisva eksistensi pärast Poola-Leedu jagamisi, kui Vene Keisririigi võimu alla jäänud aladel uniaadikirik tühistati ning Austria Keisririigis see Kreekakatoliku Kiriku alla allutati. Tänapäeval toimivad uniaadikiriku järglastena Ukraina Kreekakatoliku Kirik ja Valgevene Kreekakatoliku Kirik. "Poola oma kaitsepühaku tähe all". Postimees. 29.06.1938. "Uniaadid". Eesti Entsüklopeedia. 1998.
Eesti Puhkpillimuusika Ühing

Eesti Puhkpillimuusika Ühing on MTÜ, mis ühendab puhkpilliorkestreid ja -ansambleid, soliste, dirigente ning teisi puhkpillimuusikast huvitatud inimesi. Aastast 2007 on ühing CISM-i (Confederation Internationale des Societes Musicales) liige. http://www.puhkpy.ee/ (vaadatud 18.04.2014) Ühingu koduleht
Eesti Pildileht

Eesti Pildileht oli aastatel 1943–1944 ilmunud pildiajakiri. See ilmus Saksa okupatsiooni ajal Eestis pildiajakirja Nädal Pildis asemel. Nädal Pildis Pilt ja Sõna 12.04.2014 Eesti entsüklopeedia veebiversioonis
Elva Muusikakool

Elva Muusikakool on aastast 1960 Elvas tegutsev muusikakool. Kooli esimene direktor oli Virve Vääri. Algul kandis kool nime Elva Lastemuusikakool[viide?]. Aastast 1969 tegutseb kool muusikakooliks kohandatud hoones. Kerli Kõiv Luisa Värk Elise Ustav Mari-Leen Kaselaan Kersti Ala-Murr http://muusikakool.elva.ee/index.php?option=com_content&view=article&id=1&Itemid=36 (vaadatud 18.04.2014) Kooli koduleht
Tartu medal

Tartu medal on Tartu linna aumärk, mida annab füüsilisele isikule austusavaldusena silmapaistvate saavutuste eest välja Tartu linnavalitsus. Auhind antakse füüsilisele isikule austusavaldusena silmapaistvate saavutuste eest. Tartu medal valmistatakse hõbedast, selle esiküljel on reljeefsed Tartu linna vapi kujundid, mida ümbritseb reljeefsetest tammelehtedest pärg. Medali tagakülg on sile, sellele graveeritakse autasu number. Tartu medali läbimõõt on 35 mm. Enamasti antakse Tartu medalid üle Tartu linna päeval 29. juunil selleks korraldatud pidulikul vastuvõtul või mõnel muul pidulikul üritusel. 2002: Kalle Kasemaa, Arvo Kivikas, Jaak Aaviksoo, Jaanus Harro, Mati Alaver, Anders Gunnar Bergström, Bertil Lindström, Margit Sepp 2003: Aleksander Maastik, Külli Praakli, Sigrid Aru, Ulrich Mädge, John Winther, Peeter Tulviste 2004: Allan Liim, Tiina Talvik, Jüri Samarütel, Erna Boston, Bengt Ingvar Bylund, Tiia Toomet, Nils Bernhard Sachris 2005: Wilhelm Poser, Wolfgang Koch, Jaan Kross, Ela-Heigi Martis, Henning Kramer, Kaur Alttoa, Nils Hollberg 2006: Ants Nilson, Irene Leisner, Hilja Sepp, Sirje Karis, Aino-Eevi Lukas, Aivar Mäe 2007: John-Erik Thun ja Per-Edvin Persson, Valve Lepik, Peeter Lokk, Kuno Jürjenson, Lennart Jõela 2008: Tarmo Noop, Gunnar Hedberg, Jüri Talvet, Guido Arro, Valve Rehema, Vambola Raudsepp, Ain Nõmm, Lembit Lump 2009: Valdur Tiit, Taavo Virkhaus, Reino Lemmetyinen 2010: Jaak Kikas, Raivo Adlas, Vilma Trummal, Kalle Mesila, Endel Nõgene 2011: Tõnis Mägi, Gunnar Rafn Sigurbjörnsson, Kari Kolehmainen, Ain Heinaru, Maido Madisson 2012: Maire Breede ja Vladimir Heerik, Timo Paavo Nieminen 2013: Kenneth Holmstedt, Hiie Asser, Enno Tubli 2014: Ene Ahven, Juta Nugin, Jüri Randjärv, Heiki Tamm 2015: Olga Einasto, Ülle Kuusik, Toomas Lepp, Jaanus Rooba, Ilona Smuškina 2016: Valentina Frunze, Margo Külaots, Toivo Pilli, Enriko Talvistu, Johan Tralla 2017: Liidia Konsa, Tatjana Ojavere, Ene Peiker, Anu Reinart ja Andrus Tasa 2018: Andres Gailit, Rein Lemberpuu, Riho Leppoja, Aili Michelson, Maria Rõõmusoks 2019: Hele Kiisel, Merike Kull, Vallot Mangus, Vambola Niit, Raimonds Vējonis 2021: Terviseameti Lõuna regionaalosakonna juhataja Tiia Luht, Tartu ülikooli kliinikumi kriisikomisjoni juht Joel Starkopf, Päästeameti Lõuna päästekeskuse juht Margo Klaos, Tartu linna kauaaegne välissuhete juht Sirje Bork, kirjanik, näitleja ja kultuuriloolane Enn Lillemets ja ettevõtja Janek Veeber 2024: Tartu Waldorfgümnaasiumi draamaõpetaja Külli Aavakivi, koorijuht Triin Koch, Tartu Forseliuse Kooli ajaloo ja ühiskonnaõpetuse õpetaja Malle Partsioja, ettevõtte CRONIMET Nordic juht Eva Pedjak ning Tartu Peetri koguduse õpetaja Ants Tooming. Tartu linna aukodanik Tartu Suurtäht Tartu Täht Tartu Linnavolikogu määrus "Tartu linna tunnustusavaldused". RT IV, 28.04.2018, 116. Tartu tunnustab. Tartu linna veebisait. Tartu linnalt tunnustusavalduse saanud isikud. Tartu linna veebisait. Tartu Linnavolikogu määrus "Tartu linna tunnustusavaldused" Tartu linnalt tunnustusavalduse saanud isikud Tartu linna veebisaidil Tartu medali kujutis
Chakri Naruebet

Chakri Naruebet (tai จักรีนฤเบศร; ehitatud 1994–1996 Hispaanias Basani laevatehases) on Tai esimene ja ainuke lennukikandja. Chakri Naruebet on maailma väikseim kasutusel olev lennukikandja. Pikkus: 182,6 m Veeväljasurve: 10 000 t Chakri Naruebeti ametlik koduleht (tai keeles)
Vello Kangro

Vello Kangro (16. märts 1923 Põltsamaa – 11. juuli 1993 Göteborg) oli eesti arst ja soomepoiss. Ta lõpetas 1941. aastal Tallinna 1. Keskkooli. Ta astus 1942. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, kuid 1943. aastal saabus mobilisatsioonikutse Saksa sõjaväkke ja ta põgenes Soome. Soomes võttis ta osa Jätkusõjast JR 200 koosseisus. Sügisel 1944 saabus Eestisse, kust tal õnnestus põgeneda Rootsi. Rootsis asus ta õppima arstiteadust, algul vabakuulajana. 1952. aastal sooritas ta Karolinska Instituudis meditsiinikandidaadi eksamid ja 1957. aastal sai ta samas meditsiinilitsentsiaadi kraadi. Tema isa oli kapten Peeter Kangro. Ta abiellus 1951. aastal (hilisema lastepsühhiaatri) Helga Suitsuga (Gustav Suitsu tütrega); neil oli kaks poega ja tütar, poeg Toomas on arst Uppsalas. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. märts 2016. Vaadatud 22. aprillil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Vello Kangro TLÜAR väliseesti isikud (vaadatud 26. septembril 2015) Vello Kangro mälestuseks. Eesti Päevaleht 6. august 1993 (lk. 7)
Dziatłava rajoon

Dziatłava rajoon (transkribeerituna Dzjatlava rajoon) on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Hrodna oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1544 km². 2009. aasta seisuga elas seal 29 703 inimest. Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Daniłavičy, Dziatłava, Dvareci, Kazłoŭščyna, Mialachavičy, Parečča, Rahotna, Ruda Javarskaja, Vienzavieci ja Vojnievičy külanõukogu. Halduskeskus on Dziatłava linn. Teised tähtsamad asulad on Navajelnia ja Kazłoŭščyna. Dziatłava Dvarec Vienzaviec Rahotna Rajooni suurimad jõed on loodepiiril voolav Nemunas ning selle lisajõed Moŭčadź ja rajooni piiril voolav Ščara. Rajoon asub osalt Neemeni madalikul, osalt aga Navahrudaki kõrgustikul. Kõrgused ulatuvad keskmiselt 140–200 meetrit üle merepinna, kõrgeim koht (283 meetrit) on Dziatłava linnas. 2009. aasta seisuga olid elanikest 84,77% valgevenelased, 4,25% venelased, 9,28% poolakad, 1,7% oli teistest rahvustest. 87,25% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 10,28% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 69,3% elanikke, vene keelt aga 22,41%. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)  Dziatłava rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajoon Hrodna oblasti täitevkomitee kodulehel (vene keeles) Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Rajooni kaart
Tartu Täht

Mitte segi ajada teenetemärgiga Tartu Suurtäht Tartu Täht on Tartu linna teenetemärk, mis antakse füüsilisele isikule Tartu linnale osutatud eriliste teenete eest. Teenetemärk antakse Tartu linnavolikogu otsusel kord aastas. Tiitlid ja teenetemärgid antakse Tartus toimuval pidulikul kontsertaktusel üle igal aastal enne vabariigi aastapäeva, 22. või 23. veebruaril. Tartu Täht koosneb 23 mm kõrgusest Tartu linna vapist ja selle külge riputatud kuueharulisest hõbetähest kõrgusega 60 mm. Tartu Täht valmistatakse hõbedast, linna vapi kilp on kaetud punase läbipaistva kuumemailiga ja kilbil olevad vapikujundid on hõbedast, täheharude harjadel on teemantlõikeliste kühmude read ning tähe keskele kinnitub kuuetahuline mäekristall. 2002 Herta Elviste 2002 Aino Järvesoo 2002 Michael Hesselholt Clemmesen 2003 Vilhelm Fischmann 2003 Raija Kyllikki Sylvin 2003 Lassi Saressalo 2004 Endel Tünder 2004 Helvi Pullerits 2004 Solveig Nilsson 2005 Neeme Raig 2005 Ene-Margit Tiit 2005 Armas Onni Lahoniitty 2006 Karl-Heinz Hebrok 2006 Igor Holts 2007 Pertti Paltila 2007 Ants Laaneots 2007 Nils Otto Taube 2008 Helmut Piirimäe 2008 Helve Raik 2008 Endel Eduard Taniloo 2008 Jüri Vene 2009 Viktor Palm 2009 Ilmar Kõrgesaar 2009 Raul Talvik 2009 Irene Leisner 2010 August Solo 2010 Liisa Löyttyniemi 2010 Evald Rooma 2010 Arvo Tikk 2011 Karl Kivastik 2011 Kaiu Suija 2011 Undel Kokk 2012 Ülo Lepik 2012 Tiit Veeber 2012 Rein Põldme 2013 Aime Punga 2013 Mati Meos 2013 Toomas Väli 2014 Kadri Leppoja 2014 Anne Ormisson 2014 Karl Treffner 2015 Lembit Lump 2015 Merike Lillo 2015 Jüri Kulasalu 2016 Elena Poznjak-Kõlar 2016 Väino Põllumäe 2016 Urmas Siigur 2017 Anne Schotter 2017 Jüri Külvik 2017 Mare Tommingas 2018 Helmer Jõgi 2018 Alar Kroodo 2018 Tiiu Talvistu 2018 Jaan Kallas 2019 Valve-Liivi Kingisepp 2019 Tarmo Kerstna 2019 Kirsti Narinen 2020 Tiia Karelson 2020 Karin Varik 2020 Meeli Solnik Tartu Suurtäht Tartu linna tunnustusavaldused. Tartu Linnavolikogu määrus,, 26. april 2018, nr 21. RT IV, 28.04.2018, 116. Tartu linna tunnustusavaldused. Tartu Linnavolikogu määrus, 26. aprill 2018. RT IV, 28.04.2018, 116 Auhinnast määruses "Tartu linna tunnustuste avaldamise kord"
Aleksander Grusis

Aleksander Grusis (1901 – 13. aprill 1942 Sevvostlagi vangilaager, Magadani oblast) oli Eesti põllumees, rahvuselt lätlane. Ta oli Lõuna põllumeeste konvendi liige, Kaitseliidu Laura malevkonna Lapkova üksiku ratsarühma pealik ja Roodva vabatahtliku tuletõrjeühingu liige. Ta arreteeriti NKVD poolt 20. detsembril 1940 Roodva vallas, talle mõisteti 8 aastat sunnitööd ja ta suri laagris. Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 Pilt
Aleksei Suvila

Aleksei Suvila (25. mai 1900 – 3. juuni 1943 Sosva, Sverdlovski oblast) oli eesti põllumees. Ta oli Petseri põllumeeste konvendi liige. 1941. aasta ta küüditati ta Meremäe vallast koos abikaasa Anastassia Suvila (suri asumisel 22. septembril 1942) ning poegade Paul Suvila (vabanes 1958), Nikolai Suvila (suri asumisel 1952) ja Vladimir Suvilaga (vabanes 1954), talle mõisteti erinõupidamise otsusega 10 aastat sunnitööd.
Andrei Mündel

Andrei Mündel (6. detsember 1895 Meremäe vald – 8. juuli 1979) oli eesti vallavanem ja põllumees. Ta oli Meremäe vallavanem, Petseri põllumeeste konvendi liige ja Meremäe vabatahtliku tuletõrjeühingu abiesimees. 14. juunil 1941 küüditati ta NKVD poolt Meremäe vallast koos abikaasa Olga-Anette Mündeli, poeg Paul Mündeli ja tütar Helvi Mündeliga. Nad vabanesid asumiselt 1945. aastal. "okupatsioon.ee". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. jaanuar 2015. Vaadatud 9. veebruaril 2015. https://www.memoriaal.ee/otsing/?q=m%C3%BCndel&f=all Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Gavriil Fedotov

Gavriil Fedotov (2. aprill 1874 – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti põllumees. Ta oli Petseri põllumeeste konvendi liige ja II Riigivolikogu vastaskandidat 30. valimisringkonnas.
Hermelingi mõis

Hermelingi mõis (läti keeles Hermeliņa muižiņa, saksa keeles Hermelingshof) oli rüütlimõis Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Katrīnas dambis 10. Hermelingi mõisa rajas Gotthard Kettler, mõisa esimesteks omanikeks olid vennad Siebergid. Mõis jäi rüütlimõisaks kuni 20. sajandi alguseni. 17. sajandil kuulus mõis pastor Hermelingile, kelle järgi mõis ilmselt ka nime sai, kuigi Johann Christoph Brotze väitel sai mõis nime sellele kuulunud endisest Hermelingi saarest. Vahepeal Bartelsitele kuulunud mõisa ostis aastal 1756 lätlasest mastimeister Jānis Šteinhauers (saksapäraselt Johann Steinhauer), kes rajas mõisa saekaatri. Valmistatud laudadega tegi mees Riia sadamas peatuvatele laevadele vajalikke parandustöid. Saadud rahaga muutis mees mõisa hooned uhkemaks, nii et kuigi 18. sajandi teisel poolel hakkas Daugava järk-järgult mõisale kuuluvat maad ära uhtuma ning valdused ujutati suurvee ajal tihti üle, oli mõisa väärtus peale Janis Steinhauersi surma kolm korda suurem kui ajal, mil ta selle ostis. Aastal 1797 põles saekaater maha. Aastal 1827 pantisid Steinhauersid mõisa Radekitele. 19. sajandi lõpus kuulus mõis Haarmannidele, kes jagasid mõisa maad ehituskruntideks. Kokku kerkis Hermelingi mõisa aladele 130 uut maja, mõisale jäid alles vaid peahoone ja selle kõrval asunud kõrts. Aastal 1904 omandas Riia linn ka need viimased hooned. Hermelingi mõisa hooned on tänapäevaks hävinud. Aastal 1779 kuulusid mõisakompleksi juurde tuulik, saekaater, kõrgel vundamendil asuv häärber, kai. Sajandi lõpus tehtud joonisel on näha palju vähem hooneid, ka oli Daugava jõgi häärberile selleks ajaks ohtlikult lähedale jõudnud. Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (läti keeles) Sissekanne Läti mõisate veebisaidil (läti keeles)
Osvald Hiie

Osvald Hiie (enne eestistamist Osvald Hämmalberg; 16. juuni 1900 Orava vald, Võrumaa – 13. juuni 1942 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli eesti põllumees. Ta oli pangaametnik ja Värska põllumeeste konvendi liige. 1941. aastal küüditati ta NKVD poolt Mäe vallast koos abikaasa Liidia Hiie (suri asumisel novembris 1944) ning laste Felix Hiie ja Tõeleid Hiiega (vabanesid asumiselt 1944) ja mõisteti Erinõupidamise otsusel surma. Kommunismiohvrite andmebaas
Mölleri mõis

Mölleri mõis (läti keeles Mellera muiža, ka Meldera muiža, saksa keeles Möllershof) oli rüütlimõis Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Mõisa peahoone asus Pētersalā saarel. Mölleri mõisa asutamise täpne aasta pole teada, aga 18. sajandil oli see juba olemas. Aastal 1701 tungisid, Põhjasõjas Rootsi väed mõisa juurest üle Daugava, alustades selle teisel kaldal Spilve lahingut. Mõisa vana peahoone hävis tõenäoliselt tulekahjus aastal 1812. Uus peahoone kerkis vahverkehitisena Daugava kaldale, haiglale kuulunud maadele. Mõisakompleksi juurde kuulus ka tuulik. XIX sajandi teisel poolel ostis mõisa Ignat Muhhin. Toona müüdi mõisa maad ehituskruntideks, mõisale jäi alles vaid peahoone. Mõisa viimaseks omanikuks oli Vera Muhhina. Mõisa hooned on tänapäevaks hävinud. Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (läti keeles)
Eesti NSV rahvakunstnik

Eesti NSV rahvakunstnik oli Eesti NSV loometöötajate riiklik aunimetus. Aunimetuse võis saada interpreet, helilooja, kunstnik, lavastaja vm loominguline töötaja. Nominendi teostel pidi olema suur meisterlikkus, suur ideeline ja kunstiväärtus. Samuti võis aunimetuse saada eriti väljapaistvate teenete eest eesti nõukogude ja rahvakunsti arendamisel. 1942 Ants Lauter, Paul Pinna 1945 Aleksander Läte 1947 Gustav Ernesaks, Hugo Laur, Juhan Simm 1950 Eugen Kapp 1952 Tiit Kuusik, Olga Lund, Elsa Maasik, Mart Saar 1954 Arnold Suurorg, Martin Taras 1955 Karl Leinus, Mihkel Lüdig, Aino Talvi 1956 August Jansen, Kaarel Karm, Jüri Variste 1957 Vladimir Alumäe, Heino Eller, Ants Eskola, Voldemar Haas, Leopold Hansen, Epp Kaidu, Ellen Liiger, Georg Ots, Karl Ots, Kirill Raudsepp, Günther Reindorff, Ullo Toomi, Aleksander Viner 1959 Kaarel Ird 1960 Viktor Gurjev, Evald Okas, Alfred Rebane 1961 Aino Bach 1962 Artur Lemba, Valdeko Ratassepp 1963 Eduard Einmann, Jaan Jensen, Villem Kapp, Paul Luhtein 1964 Aleksander Arder, Aleks Sats, Anton Starkopf, Ilmar Tammur 1965 Valentin Arhipenko, Boris Kõrver, Ida Urbel 1966 Velda Otsus, Ruut Tarmo 1967 Edgar Arro, Lisl Lindau, Roman Matsov, Tiiu Randviir 1968 Voldemar Panso, Voldemar Peil, Linda Rummo 1969 Jüri Järvet, Arvo Ratassepp, Salme Reek 1970 Aleksander Mälton, Helend Peep, Leopold Vigla 1971 Neeme Järvi, Elmar Kits 1972 Lepo Mikko 1973 Ita Ever 1974 Mari Adamson, Kuno Areng, Hendrik Krumm, Hugo Lepnurm, Olev Oja, Urve Tauts, Margarita Voites 1975 Leesi Erm, Heino Kaljuste, Roland Laasmäe, Helmut Orusaar, Endel Pärn, Eino Tamberg, Veljo Tormis, Richard Uutmaa, Lembit Verlin 1976 Endel Ani, Tiit Härm, Uno Järvela, Einari Koppel, Heli Lääts, Teo Maiste, Helmi Puur, Elgi Reemets, Lembit Roosa, Udo Väljaots 1977 Anu Kaal, Bruno Lukk, Alfred Raadik, Jaan Rääts, Elbert Tuganov, Ferdinand Veike 1978 Ilma Adamson, Anastassia Bedredinova, Herta Eelmäe, Eri Klas, Uno Naissoo, Leonid Ševtsov, Semjon Školnikov, Vive Tolli, Ilmar Torn, Harald Uibo, Jevgeni Vlassov 1979 Enn Põldroos 1980 Kaljo Kiisk, Mati Palm, Gennadi Podelski, Helmi Tohvelman, Matti Varik, Tuudur Vettik, Ants Üleoja 1981 Nikolai Kormašov, Mai-Ester Murdmaa, Peeter Saul 1982 Rein Aren, Alo Hoidre, Mikk Mikiver, Meeri Säre 1983 Herald Eelma, Ivo Kuusk, Jelena Kõlar, Lehte Mark, Ellinor Piipuu 1984 Lydia Auster, Ago-Endrik Kerge, Ester Mägi, Boriss Parsadanov, Eldor Renter, Richard Ritsing 1985 Heino Aassalu, Juta Lehiste, Venno Laul, Arne Mikk, Rein Raamat, Ülo Vilimaa 1986 Leida Laius, Heino Mandri, Jaak Soans, Leila Säälik, Aarne Üksküla 1987 Rein Agur, Taevo Gans, Kalju Komissarov, Peeter Lilje, Kalle Randalu, Olev Subbi, Mait Summatavet 1988 Ingrid Agur, Eino Baskin, Rufina Noor, Alo Ritsing, Boriss Troškin 1989 Avo Keerend, Kaie Kõrb, Valter Ojakäär, Leo Rohlin, Helgi Sallo, Tamara Solodnikova, Hendrik Toompere seenior 1990 Rein Malmsten, Leili Tammel, Jaak Vaus http://www.estlex.ee/tasuta/?id=8&aktid=495&fd=1&asutus=24&grupp=4&leht=22 (vaadatud 18.04.2014)
Ivan Miroljubov

Ivan Miroljubov (12. jaanuar 1877 Petseri – 20. aprill 1942 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti põllumees. Ta oli Värska põllumeeste konvendi liige. 1941. aastal arreteeriti ta NKVD poolt Sartova külas Kalda vallas, mõisteti Erinõupidamise otsusel surma. Kommunismiohvrite andmebaas
Sõjaväeteenistus

Mitte segi ajada mõistega ajateenistus Sõjaväeteenistus (ka: (kaitse)väeteenistus) on teenistus regulaar- või maakaitseväe- või muud vastavat tüüpi (nt piirivalve- või siseväed) sõjaliste ülesannetega organisatsioonis kas elukutselise-, ajateenistuskohustust täitva-, mobiliseeritud- või vabatahtliku sõjaväelasena. Sõjaväelane kinnitatakse teenistuseks sõjaväelises organisatsioonis reeglina kindlale ametikohale, millega määratakse tema seisus või staatus ja ülesanne. Eestis reguleerib kaitseväeteenistust kaitseväeteenistuse seadus. Eestis on kaitseväeteenistus teenistus sõjaväelise auastmega ametikohal, nt kas Kaitseväes või Kaitseliidus. Kaitseväeteenistuses olev isik on kaitseväelane Kaitseväeteenistus jaguneb kaitseväeteenistuskohustuseks (kohustuslik teenistus) ja tegevteenistuseks (vabatahtlik teenistus). kaitseväeteenistuse tunnistus sõjavägi ajateenistus sõdur allohvitser ohvitser üleajateenija https://web.archive.org/web/20140409081341/http://www.kmin.ee/et/teenistus-kaitsevaes (vaadatud 18.04.2014) Kaitseväeteenistuse seadus
Mengdeni mõis

Mengdeni mõis (Mengdena muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Katrīnas dambis 8, tänapäeval asub seal Viesturdārzs. Mengdeni mõis asus XVII sajandil tänapäevaks kadunud Mengdeni saarel. Mõis kuulus Gustav von Mengdenile, sagedaseks külaliseks Mengdeni mõisas oli ka Johann Reinhold von Patkul. XVII sajandi lõpuks oli Mengdeni mõis kaartidelt kadunud. Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (läti keeles)
Pullimõis

Pullimõis (Buļļu muiža) oli hoone Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Hoone asus Rūpniecības iela majade 14–22 piirkonnas. Läbi Pētersala-Andrejsala asumi viis tee linna karjamaadele Sarkandaugava asumis. Karjamaa linnapoolses servas asus karjamaa ülevaataja majake. Kuna sellele ametikohale kandideerisid tavaliselt vaesuses olevad majaomanikud, siis sai see hoone pilkava hüüdnime "Pullimõis". Kuigi karjamaad olid XX sajandi alguseks täis ehitatud, olid Pullimõisa barokkstiilis hooned XX sajandi alguses veel alles. Tänapäevaks on need siiski hävinud, Pullimõisa asemel on praegu Leedu saatkond. Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (läti keeles)
Peeter I Pētersala suveloss

Peeter I Pētersala suveloss (Pētera I vasaras pils) oli Peeter I rajatud suveloss Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Suveloss asus endisel Pētersalā saarel. Peeter I lasi suvelossi rajada aastal 1721. Barokkstiilis hoone oli hiljem kindralkuberneride residents, aga juba aastal 1770 hoone lammutati. Suvelossi juurde endisele Gustavsala saarele rajati ka aed, mis kandis algul nime Ķeizardārzs, aga hiljem Viesturdārzs. Aed oli nagu Kadrioru parkki avalik paik, tegemist oli esimese avaliku aiaga Riias. Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (läti keeles)
Viesturdārzs

Viesturdārzs (ka Laulupeo park või Viestura dārzs; läti keeles Viesturdārzs või Dziesmu svētku parks) on Peeter I rajatud park Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Park asub endisel Gustavsala ehk Pētersalā saarel. Peeter I lasi aastal 1711 endisele Gustavsala saarele rajada aia, mille kõige vanem nimetus oli Forburgas dārzs. Aia juurde lasi ta rajada ka suvelossi (1721). Aed oli nagu Kadrioru parkki avalik paik, tegemist oli esimese avaliku aiaga Riias. Aias olid Daugavaga ühendatud luigetiigid, park ise asus täielikult saarel. XVII sajandil kandis park nime Pētersalas dārzs, seejärel Ķeizardārzs. Aastal 1841 andis tsaar Nikolai I pargi Riia linnale ja see hakkas kandma nime Pilsētas dārzs, aga aastast 1923 Viesturdārzs. Park koosnes toona kahest osast. Vanem osa oli avatud, suvelossi ümber kerkinud tähtsamate Riia raehärrade majade ümber asuv pargiosa oli avatud aga kella kuuest hommikul kella üheteistkümneni õhtul. Pargis korraldati kontserte. Juba aastal 1873 püstitati parki lava, mida kasutati ka I Läti laulupeo korraldamiseks. Seetõttu teatakse parki ka kui Laulupeo parki. Aastal 1880 tegeles pargiga Georg Kuphaldt, kes tõi sinna mitmeid uusi võõrliike. Lisaks lavale ehivad parki veel triumfikaar ja Aleksandri väravad. Riia linnal oli plaanis parki püstitada ka Peeter I mälestussammas, mida ideoloogilistel põhjustel ei soovitud kesklinnas näha. Seoses Nõukogude võimu kehtestamisega jäi see plaan aga pooleli.[viide?] Saksa okupatsiooni ajal kandis park nime Hindenburgpark. Pärast sõda hakkas pargi juurde viima Riia vanim trollibussiliin (1947). Tänapäeval on pargi pindala 7,6 hektarit. Parki ehivad tiigid, kanalid, läänepärnaalleed. Pargis kasvavad hall pähklipuu (Juglans cinerea), harilik pöök (Fagus sylvatica), harilik valgepöök (Carpinus betulus) ja mägivaher (Acer pseudoplatanus).
Pihli mõis

Pihli mõis ( Pīla muiža, rahvasuus Pīļumuiža, vana nimetusega Bērenta muižiņa) oli suvemõis Lätis Riia linnas Pētersala-Andrejsala asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Katrīnas dambis 26 . Saksa keeles Pihlenhof, vana nimega ka Behrens Höfchen. Pihli mõisa mainitakse esimest korda aastal 1683. Toona oli mõisa omanik Riia Suurgildi vanem Martin Pihl. Tema pere järgi sai mõis nime, aga lätlased hakkasid mõisa kiiresti Pīļumuižaks ehk "pardimõisaks" kutsuma. XVIII sajandi keskel said mõisa omanikuks Behrendtid, seejärel kaupmees K. Timm. Härra Timm kasutas mõisa peahoonet ise, aga selle juures asunud aia rentis ta välja. Aastal 1809 ostis mõisa kaupmee Pfab. Ta sulges suvemõisa hoonete ette kujunenud tänava kraaviga ja alles linna moodustatud erikomisjon suutis teda sundida tänava taas avalikuks muutma. Pihli mõisa hooned on tänapäevaks hävinud. Mõisa peahoone oli ühekorruseline puidust barokkstiilis hoone. Aastal 1796 tehtud joonisel on näha veel mõisa ümbritsevaid kraave ja sissepääsu juures asuvaid pinke. Sissekanne Riia mõisate veebisaidil (läti keeles) Sissekanne Läti mõisate veebisaidil (läti keeles)