laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Värvsus

Värvsus (ingl k chromaticity) on värviaistingut esilekutsuva kiirguse omadus, mille määrab ainult selle kiirguse suhteline spektraaljaotus. Seega ei sõltu värvsus kiirguse intensiivsusest (valgustugevusest). Värvsust saab matemaatiliselt väljendada Rahvusvahelise Valgustuskomisjoni (CIE) värvuskomponentidest lähtuvate värvsuskoordinaatidega x, y ja z, kusjuures x + y + z = 1. Sellest seosest tulenevalt on iga värvsus määratav koordinaatidega x ja y (z = 1 – x – y). Kui niiviisi arvutada kõigi puhaste toonide koordinaadid ja kanda need xy-tasandile, kujuneb kaarjas joon – spektraalvärvsusjoon – äärmisest violetsest (lainepikkus 380 nm) kuni äärmise punaseni (700 või 780 nm). Selle joone ja tema otspunkte ühendava nn purpurjoonega ümbritsetud pind moodustab värvsusdiagrammi (nimetatakse ka värvsuskolmnurgaks). Spektraalvärvsusjoonel on näidatud lainepikkuste skaala (nanomeetrites). Värvsusdiagrammil on kõigile värvsustele vastavad punktid, sealhulgas ühtlasvalge jaoks koordinaatidega x = y = ⅓. Diagrammil on samuti kujutatud mustkiirguri värvsuste joon (Plancki joon), mille juures on absoluutse temperatuuri skaala (kelvinites). Absoluutselt must keha Musta keha kiirgus Eesti Entsüklopeedia, 10. kd, 1998, lk 568
Värvitemperatuur

Värvitemperatuur ehk värvsustemperatuur (tähis Tc) on valguse (nt päikese või lambi valguse) kelvinites mõõdetav tunnussuurus, mis väljendab värvinägemisega kaasnevat soojuslikku muljet. Füüsikaliselt on värvitemperatuur mustkiirguri selline absoluutne temperatuur, mille puhul musta keha kiirgus ühtib värvsuskoordinaatide poolest vaadeldava valgusallika valguskiirgusega. Värvitemperatuuriga saab iseloomustada üksnes neid värvsusi, mis on küllalt sarnased mustkiirguri võimalike värvsustega: punane, oranž, kollakasvalge, valge, sinakasvalge, sinine. . Värvitemperatuuril kuni 3300 K tundub valgus enamasti soojana, üle 5300 K külmana. Mida tugevam on valgustus, seda kõrgem võib olla silmale mugavana tunduv värvitemperatuur. Värvitemperatuuride näiteid: küünal – 1500 K hõõglamp 40, 60, 100 W – 2600, 2700, 2800 K leedlamp (sooja valgusega) – 2700–3000 K halogeenlamp (12 V) – 3000–3200 K luminofoorlamp (neutraalvalge) – 4000 K kuuvalgus – 4120 K ksenoonlamp, elektrikaar – 4500–5000 K keskpäevapäike – 5500 K päevavalgus – 6000–6500 K selge (sinine) taevas – vähemalt 9000 K Värvsus Eesti standard EVS-EN 12665:202. Valgus ja valgustus: Põhioskussõnad ja valgustusnõuete valiku alused Eesti entsüklopeedia, 10. kd, 1998, lk 569
1195

1195. aasta Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand Aastakümned: 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad - 1190. aastad - 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad Aastad: 1190 1191 1192 1193 1194 - 1195 - 1196 1197 1198 1199 1200 ... ... ... Heinrich Lõvi, Baieri ja Saksimaa hertsog
Värviesitus

Värviesitus (ingl k colour rendering) on mingit liiki valguse mõju esemete värvimuljele, kui seda (teadlikult või mitteteadlikult) võrreldakse värvimuljega, mis tekib nende valgustamisel standardvalgusliigiga. Värviesitus on valguse kvaliteedi näitaja. Kõiki spektrivärve sisaldav valgus laseb esemeid paista loomulikes värvides – värviesitus on optimaalne. Kui valguses mingi spektriosa puudub, paistavad eseme sellele osale vastavad värvid hallina või tuhmina. Lambi värviesitust väljendab arvuliselt värviesitusindeks CRI (Color Rendering Index), mille maksimaalväärtus 100 vastab loomulikule värviesitusele, nagu näiteks päikesevalguse korral. Kui nägemistöö nõuab värvide õiget tuvastamist, peab värviesitusindeks olema vähemalt 80–90. Mingi valguse värviesitusindeks määratakse kaheksa testvärvinäidisega võrdlemisel saadud eriindeksite keskväärtusena. Väljatöötamisel on üheksa näidisega süsteem CQS (Color Quality Scale). Värvitemperatuuriga on värviesitusindeksil vaid kaudne seos. Liiga madala värvitemperatuuriga (punaka valgusega) valgusallika korral pole hea värviesitus siiski võimalik, sest lühemalaineline spektriosa on nõrgalt esindatud. Eesti standard EVS-EN 12665:202. Valgus ja valgustus: Põhioskussõnad ja valgustusnõuete valiku alused
Ruuminurk

Ruuminurk on ruumi osa, mida piirab kooniline pind ja seda lõikav kate. Kooniline pind koosneb koonuse moodustajatest – ruuminurga tippu mingi juhtjoone kõigi punktidega ühendavatest kiirtest. Juhtjoon võib olla mitmesuguse kujuga kinnine joon, ka näiteks ruut või ring. Ruuminurka kirjeldab valem Ω = A r 2 , {\displaystyle \Omega \,=\,{A \over r^{2}},} kus A on katte pindala ja r koonuse moodustaja pikkus. Niisiis on ruuminurk dimensioonita suurus. Ruuminurga ühik on steradiaan, tähis sr (vastav tasanurga ühik on radiaan). Ruuminurk 1 sr piirab 1 m raadiusega keral pindala 1 m2. Kera pindala on teatavasti 4 π r 2 {\displaystyle 4\pi r^{2}} , seega kogu kera hõlmav ruuminurk Ω = 4 π ≈ 12 , 57   s r {\displaystyle \Omega =4\pi \approx 12{,}57\ \mathrm {sr} } . nurk ruutkraad steradiaan Eesti entsüklopeedia, 8. kd, 1995, lk 250
Špalernaja vangla

Špalernaja vangla (vene keeles Дом предварительного заключения, lühend ДПЗ, ka Шпалерная тюрьма, «Шпалерка») on Venemaal Peterburis aadressil Špalernaja tänav 25 asuv vangla. Vangla avati 1. augustil 1875 ja see oli esimene eeluurimisvanglaks ehitatud vangla Venemaal. Vladimir Lenin (1895–1897) Marta Lepp Reino Ylönen Pilt vanglast soome vikipeedias
IM Arvutid

IM Arvutid AS on Apple'i toodete volitatud edasimüüja Eestis, Lätis ja Soomes, samuti Apple'i ametlik hoolduspartner. Ettevõte tegutseb alates 1993. aastast, omades 11 Apple'i kauplust, nendest 3 Tallinnas, 1 Tartus, 2 Riias, 1 Vilniuses ja tütarettevõte 4 kauplusega Soomes. IM Arvutid 2015. aasta müügikäive oli 15 miljonit eurot. IM Arvutid AS on Apple'i sertifitseeritud hooldusettevõte, kus tehakse hooldust ja remonti kõigile Apple'i seadmetele. Alates 1. septembrist 2010 on IM Arvutid ka volitatud iPhone'i hooldusettevõte. 10. oktoobril 2019 teatas Margus Linnamäele kuuluv valdusfirma UP Invest ettevõtte IM Arvutid ostmisest. 1992. aasta detsember – ettevõtte asutamine. 1993. aasta jaanuar – alustati müügitegevust, keskendudes Apple'i toodete müümisele. 2004. aasta oktoober – IM Arvutid avas esimese müügisalongi. 2006. aasta detsember – esimene esindussalong Tallinna Kaubamaja 5. korrusel. 2007. aasta juuli – Tartu esindussalong, Tartu Kaubamaja 2. korrusel. 2008. aasta juuli – Apple Premium Reseller salongi avamine Narva mnt 7 iDeal Solutions. 2008. aasta juuli – iDeal salong Riias, www.ideal.lv 2008. aasta august – iDream salong Vilniuses, www.idream.lt 2008. aasta august – Tartu salong kolis Küütri tänavale Rüütli Keskusse. 2009. aasta oktoober – Kaubamaja salong kolis Solaris Keskusse. 2011. aasta november – Solarise salongist sai esimene Apple 2.0 kontseptsiooniga pood Baltikumis. 2011. aasta juuni – IM Arvutid ostis Kristiine keskuses iDreami salongi. 2012. aasta märts – avati Narva mnt 7 iDeal refit 2.0 APR salong. 2012. aasta oktoober – avati Kristiine 2.0 APR salong. 2014. aasta aprill – suleti Narva mnt 7 iDeali salong. 2015. aasta jaanuar – IM Arvutid avas Tartu Lõunakeskuses iDeal APR Tartu müügisalongi. UP Invest ostab Apple´i volitatud edasimüüja IM Arvutid ERR Uudised, 10.10.2019.
Wisconsini Ülikool

Wisconsini Ülikool (ka Wisconsini-Madisoni Ülikool (inglise keeles University of Wisconsin–Madison)) on USA-s Wisconsini osariigis Madisoni linnas asuv avalik-õiguslik ülikool; osariigi suurim ülikool. See on asutatud 1848. aastal. Ülikool on Ameerika Ülikoolide Assotsiatsiooni (inglise keeles Association of American Universities) üks asutajatest ja liikmetest. Ülikooli alluvuses on 20 kooli, milles õpib 2021. aasta seisuga bakalaureuseõppes 33 506 ning magistri- ja doktoriõppes 9772 üliõpilast. Ülikool on üks esimesi, kus hakati uurima tüvirakke. "University of Wisconsin–Madison". Vaadatud 30.04.2022. Ülikooli koduleht
Kajakas (Tšehhov)

"Kajakas" on Anton Tšehhovi näidend neljas vaatuses. Tšehhov kirjutas selle aastatel 1895–1896 ja esimest korda avaldati see ajakirja Russkaja Mõsl (vene «Русская мысль») 1896. aasta 12. numbris. Näidend kanti esimest korda ette 17. oktoobril 1896 Peterburi Aleksandra Teatris. Näidendit "Kajakas" hakkas Tšehhov kirjutama 1894. aastal Melihhovos, mõisa aias puude varjus asuvas väikeses majakeses, mille ta oli lasknud endale ehitada, et saada vähegi rahu lõputust külalistevoolust. "Kajaka" esialgne variant valmis novembris 1895, kuid see ei meeldinud Tšehhovile endalegi ning kirjutades Suvorinile ütles ta: "Olen pigem rahulolematu kui rahul, ja lugedes oma äsja sündinud näidendit, veendun veel kord, et ma pole mingi dramaturg." 1896. aastal tegi Tšehhov siiski näidendi kallal veel tööd ja 20. augustil 1896 andis Peterburi tsensor loa näidendi lavaletoomiseks. See esietendus 17. oktoobril 1896 Peterburi Aleksandra teatris. "Kajaka" esietendust tabas fiasko ning ajalehekriitikud ja kirjanikud (sh Lev Tolstoi) hindasid näidendi väga halvaks. Vaatamata sellele osutus teine etendus, mis toimus 21. oktoobril, väga menukaks. Lavastuse peaosatäitja Vera Komissarževskaja kirjutas Tšehhovile: "Tulen teatrist. Meie võitsime. Edu on täielik, üksmeelne. Küll mulle meeldiks teid praegu siin näha, veel rohkem meeldiks, et te kuuleksite, kuidas publik karjub: "Autor! Autor!"" Henri Troyat. Tšehhov. 2004, lk 177 Henri Troyat. Tšehhov. 2004, lk 180 Henri Troyat. Tšehhov. 2004, lk 188
Maksim Mitrofanov

Maksim Mitrofanov (sündinud 14. oktoobril 1986 Tartus) on Eesti jalgpallur (ründav poolkaitsja), kes mängib Eesti kolmandas liigas (tugevuselt viiendas) klubis Tartu Ülikool Fauna.
Viktor Beljajev

Viktor Beljajev (vene Виктор Иванович Беляев; 11. mai (vkj 28. aprill) 1902 Taškent – 7. mai 1976 Leningrad) oli Nõukogude Liidu arabist, araabia käsikirjade spetsialist. Ta oli filoloogiakandidaat, professor. 1961. aastal valiti Beljajev Araabia Keele Akadeemia Kairos korrespondentliikmeks. http://bioslovhist.history.spbu.ru/component/fabrik/details/1/1019-belyaev.html Востоковедение. orientalstudies.ru. Lk 5. Виктор Иванович Беляев. orientalstudies.ru
Tõnu Mäsak

Tõnu Mäsak (21. september 1936 – 27. mai 2016) oli eesti maalikunstnik ja Eesti Riikliku Kunstiinstituudi õppejõud. Tõnu Mäsak alustas kunstiõpinguid Tartu kunstikoolis 1950. aastal ja lõpetas selle 1957. aastal joonistamise ja joonestamise õpetaja kutsega. Õpinguid jätkas ta Tallinnas Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas 1963. aastal maalikunstniku kvalifikatsiooniga. Tema juhendaja oli Valerian Loik. Aasta pärast kunstiinstituudi lõpetamist töötas Mäsak Valga 1. Keskkoolis ning Valga 2. 8-klassilises Koolis joonistamise ja joonestamise õpetajana. 1965. aastast oli ta tagasi Tallinnas ning oli 1992. aastani seotud ERKI joonistuskateedriga. Näitustel hakkas Tõnu Mäsak esinema 1959. aastast, algul noorte kunstnike näitustel, siis Tallinna kevadnäitustel ja vabariiklikel aastanäitustel. 1972. aastal oli tema esimene isikunäitus Tallinna Kunstihoone sektsioonide saalis ning selle põhjal võeti ta ka Kunstnike Liidu liikmeks. Teine isikunäitus oli ERKI-s ja kolmas Draakoni galeriis 1997. aastal, viimane aga 2001. aastal Pirita stuudiogaleriis. Tõnu Mäsak oli peamiselt portretist. Portreeloomingus on ta kujutanud eelkõige oma kolleege, kunstnikke ja kunstiteadlasi (Jaan Vares, Evi Mardna, Leo Gens, Heinz Valk, Valdemar Väli), aga ka teadlasi (Ants Viires). Tõnu Mäsaku koduleht
Kalev Pensa

Kalev Pensa (11. jaanuar 1929 Tartu – 31. mai 2016) oli eesti tõstetreener. Ta lõpetas 1964 Võnnu maanoorte kooli. Tõstetreeninguid alustas 1947 Tartu Spordiselts Kalevis August Ivaski juhendamisel. Püstitas 1949 kärbeskaalus vasaku käega rebimises Eesti rekordi 47,5. Töötanud treenerina 1950–1988 Tartu Spartakis ja Tartumaa Jõus. Tegutsenud ka tõstespordikohtunikuna. Olnud 1996–98 Tõstespordiliidu juhatuse liige ja 1989–2000 Tartumaa spordiklubi Jõud esimees. Tõstesport ja jõumehed Tartumaal 1920.–1998. a. (1999, koostaja). Kalev Pensa ESBL-is
Canon

Canon Inc. (jaapani キヤノン株式会社) on rahvusvaheline elektroonikaettevõte, mille peakorter asub Tōkyōs Jaapanis. Ettevõte toodab fotoaparaate, videokaameraid, optikaseadmeid, televisioonitehnikat, IT-seadmeid (nt printereid). Ettevõte asutati 10. augustil 1937. 2017. aasta seisuga oli ettevõttel üle maailma 383 tütarettevõtet ja nendes töötas kokku umbes 197 000 inimest. Ettevõtte koduleht
Monomineraalne kivim

Monomineraalne kivim on ühest või peamiselt ühest mineraalist koosnev kivim. Monomineraalsed on näiteks settekivim lubjakivi (koosneb peamiselt kaltsiidist) või tardkivimid duniit (peamiselt oliviin) ja anortosiit (peamiselt plagioklass). Täpset monomineraalse kivimi "puhtuspiiri" ei ole kokku lepitud, erinevatel autoritel on see erinev.
Puna-džunglikana

Puna-džunglikana ehk bankiva kana (Gallus gallus) on faasanlaste sugukonda džunglikana perekonda kuuluv lind. Viimaste aastate tähtsaks saavutuseks on kana genoomi kaardistamine. Puna-džunglikana looduslik levila on lähisekvatoriaalsetel metsaväljadel Ees-Indiast kuni Hiinani. Tema levila on laienenud Pärsiasse ja Assüüriasse. Puna-džunglikana on värvilisema sulestikuga ja kõhnem kui tavaline kodukana. Suuruselt on ta tedrest mõnevõrra väiksem. Kukel on pea, kael, selja eesosa ja nimmepiirkond oranžpunased, ülejäänud selg purpurpunane, aga tiivad, saba ja keha alapool rohekasmustad. Kukel on peas iseloomulik kõrge lihakas hari, tal on paljad põsed ja lõua all üks-kaks ripnevat lokutit. Kanal on hari väiksem ja sulestik tuhmim. Puna-džunglikanal on 14 sabasulge, ta kasvab kuni 70 cm pikkuseks ja ta saba on kuni 28 cm pikk. Kana normaalne kehatemperatuur on 40,5–42,0 °C. Kana pulsisagedus on 170–460 lööki minutis. Kana kuulmise ülempiir on palju kõrgem kui inimesel, 38 tuhat hertsi. Kana diploidne kromosoomiarv on 76. Puna-džumglikana elab metsas või võsas, aga pole haruldane põldudelgi. Suurema osa ajast veedab ta maapinnal. Hädaohu korral põgeneb ta maad mööda, aga võib ka puu otsa lennata. Lennul vaheldub tiibadega vehkimine liuglemisega. Puna-džunglikana häälitsus sarnaneb kodukana omaga, aga emaslinnu kaagutamine on lühem. Puna-džunglikana toitub seemnetest, näiteks viljateradest, samuti taimede lehtedest ja juurtest ning putukatest. Puna-džunglikana pesaks on maapinnal asuv väheldane süvend, mis on vooderdatud lehtede ja kõrtega. Kurnas on tavaliselt 5–8 valget muna. Neid haub emane üksi, isane pesa juurde ei tule. Puna-džunglikanal on eripärane sotsiaalne korraldus, mida nimetatakse nokkimisjärjeks. See on erinev emastel ja isastel. Dominante lind tõstab saba ja pea kõrgele. Allaheitlikust väljendavad saba ja pea alla laskmine ja pea ühele küljele kallutamine. Nokkimisjärge õpetatakse tibudele, kui nad on umbes nädalavanused. Puna-džunglikana ei tunne magusat maitset ega armasta ka soolast. Puna-džunglikana emaslinnud toituvad turvaliselt kuke kaitse all. Kuke võim ulatub umbkaudu 20 m kaugusele. Kukevõitluse toimumiseks peavad kanad viibima vähemalt 3 meetri kaugusel. Kui kukk peaks surema, saab juhiks nokkimisjärjes järgmine kukk. Meie tavaline kodukana (Gallus gallus domesticus) pärineb alamliigist Gallus gallus gallus. Kana kodustati 5200 aastat tagasi. Puna-džunglikana kodustamine algas Kagu-Aasias. Seda ei ajendanud inimese soov mune saada, sest 5–8 muna aastas on üsna vähe. Puna-džunglikana kodustati üksnes sportlikel eesmärkidel, kukevõitluse pärast. Alles hiljem hakkas inimene pidama kodustatud kanu, saavutades neil järk-järgult üha suurema munemisvõime. "Loomade elu", 6. kd., lk. 177, tahvel 27.8 "A ja O". Tallinn, "Valgus" 1987, lk. 135 "A ja O" 1987, lk. 154 "A ja O" 1987, lk. 137 Puna-džunglikana andmebaasis eElurikkus
Anatoli Štšura

Anatoli Štšura (vene keeles Анато́лий Щура́, sündinud 4. novembril 1960 Potšinokis) on Eesti muusik, Narva Linna Sümfooniaorkestri peadirigent ja kunstiline juht. Anatoli Štšura sündis Potšinoki linnas Smolenski oblastis Venemaal. Lapsepõlves elas Gžatskis. Pärast keskkooli lõpetamist õppis Smolenski muusikakoolis vene rahvapillide osakonnas. 1985. aastal Anatoli Štšura astus Peterburi konservatooriumi Petrozavodski filiaali kompositsiooniteaduskonda ning 1990. aastal lõpetas Valgevene Riikliku Konservatooriumi heliloojateaduskonna professor Jevgeni Glebovi klassi. Alfred Šnitke soovitusel võeti ta NSV Liidu Heliloojate Liidu koosseisu. 1992. aastal kolis Anatoli Štšura abikaasa Larissa ja poeg Maksimiga Eestisse. 1994. aastal Anatoli Štšura lõi Narva Muusikakooli õpetajate ja vilistlaste instrumentaalansambli baasil sümfooniaorkestri, mida ta juhib siiani. 1998. aasta veebruaril Narva Linnavolikogu otsusega sai orkester linnaorkestriks. Anatoli Štšura algatusel loodi 1995. aastal Rahvusvaheline J. Mravinski nimeline muusikafestival. Štšura on selle iga-aastase ürituse kunstiline juht. Alates 1999. aastast Anatoli Štšura initsiatiivil korraldatakse instrumentaalkontserdi riiklik lastekonkurss, kus lapsed saavad esineda sümfooniaorkestriga. Anatoli Štšura on helilooja ja orkestreerija. Koos Vladimir Tšerdakovi ja AveNue rokkbändiga korraldas ta "AveNue@Simphoni" kontsertide tsükli. Ta lõi Aleksander Puškini jutustuse "Tuisk" ja Georgi Sviridovi teoste põhjal muusika monolavastuse, milles esineb tuntud teatri- ja filminäitleja, endine Vene Teatri näitleja ja kunstiline juht, Vene kultuurikeskuse kunstijuht Eduard Toman. Esimest korda esitati lavastus 1998. aasta oktoobril. 1998. aasta veebruaril sai Anatoli Štšura Eesti kodakondsuse eriliste teenete eest. 2008. aastal sai ta Valgetähe V klassi teenetemärgi. 2016. aastal valiti Anatoli Štšura Narva linna aukodanikuks. "24.03.2016 Narva Linnavolikogu otsus nr 49" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 9.08.2016. Vaadatud 16.06.2016. А.Мясоедов. Анатолий Щура – почётный гражданин Нарвы President Ilves andis teenetemärgi 268 inimesele Õhtuleht, 7.02.2008
Sinine eukalüpt

Sinine eukalüpt (Eucalyptus globulus) on eukalüpti perekonda kuuluv igihaljas puu. Sinine eukalüpt võib kasvada 30–55 m kõrguseks, mõned eukalüptipuud on USA-s Californias kasvanud ka 80 m kõrguseks. Kasvab enamasti tiheda monokultuurina. Jäiklehised lehed kasvavad 10–30 cm pikkuseks. Õied asetsevad okstel kas ühekaupa või sarikas. Õisi tolmeldavad putukad ja koolibrid. Vili on 6–25 mm diameetriga kupar, kupar avaneb küpsenult kiirelt ja rohked seemned kantakse tuulega uutesse kasvukohtadesse. Seemne kupar on peaaegu tulekindel. Seemnete idanemine on epigeiline. Sinine eukalüpt ei kasvata peajuurt, vaid juurestiku. Sinine eukalüpt on puu. Raunkiæri eluvormiliigituses on tema eluvormiks fanerofüüt. Sinisel eukalüptil on neli alamliiki: Eucalyptus globulus ssp. bicostata Eucalyptus globulus ssp. globulus Eucalyptus globulus ssp. maidenii Eucalyptus globulus ssp. pseudoglobulus . Liik on pärit Tasmaania saarelt ja Austraalia kaguosast. Californiasse ja Hawaiile isutati seda liiki puid vastavalt 1856. ja 1865. aastal. Lisaks sugulisele paljunemisele on sinine eukalüpt väga fertiilne ka peaaegu mistahes taimeosa sattumisel vähegi vastuvõtlikumasse pinnasesse või puu enese küljes – tüvele, moondunud juurekaelale jne.  Pikemalt artiklis Eukalüptiõli Eukalüpti eeterlikku õli (Eucalypti aetheroleum) saadakse värskete või osaliselt kuivatatud lehtede ja noorte varte destilleerimisel veeauruga. Suure õlisisalduse tõttu on taim tuleohtlik ja elumajade lähedusse ei soovitata seda kasvama panna. See aga ei tähenda, et sinine eukalüpt tule tagajärjel tulesurma sureks, puu taastub ja sureb üksnes harva. Eucalyptus globulus Labill., veebiversioon (vaadatud 14.06.2016)(inglise keeles) Hardi Tullus, EMÜ metsakasvatuse professor, Eukalüptid maailma metsanduses, veebiversioon (vaadatud 14.06.2016) Maiden F. Muell Naudin ex Maiden Ain Raal, "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn, lk 340, 2010 Index of Species Information SPECIES: Eucalyptus globulus, veebiversioon (vaadatud 14.06.2016)(inglise keeles) 662369 Sinine eukalüpt andmebaasis eElurikkus Eucalyptus globulus (Tasmanian blue gum) Roger G. Skolmen and F. Thomas Ledig, Bluegum Eucalyptus Sissekanne COL-is Sissekanne GRIN-is Sissekanne ITIS-es
Turda Nouă kalvinistlik kirik

Turda Nouă kalvinistlik kirik (rumeenia Biserica reformată "Turda Nouă") on kalvinistlik kirik Transilvaanias, tänapäeva haldusjaotuse järgi Rumeenias Cluji maakonna Turda linnas Turda Nouă linnaosas (kvartalis). Kirikust on esimene teade 1179. aastast, algselt oli see rooma-katoliku kirik. Kirikut ehitati ümber gooti stiilis 1504. aastal. Kiriku baroklik sisustus on pärit 1740. aastast. Kirikut on oluliselt korrastatud aastatel 1969–1972. Kiriku ansamblisse kuulub ka kirikut ümbritsev Turda Nouă kalvinistlik kirikuaed ning 15. sajandil rajatud kindlusmüür, milles oli kindlusehitisele iseloomulikke elemente (väravatorn, laskeavad, rondeelid jms). Seetõttu võib ka seda kirikut lugeda Transilvaania kindluskirikute hulka. Üldiselt aga loetakse seda kindluskirikuks harva, sest kindluselemente on algsega võrreldes säilinud vähe (üks rondeel läänemüüris, kaguvärava torn jms). Kirik ise on Rumeenia kultuurimälestis nr CJ-II-m-B-07789. Fotod: Robert Treufeldt, 19. mai 2011 Läänevaade kirikule Kaguuks kirikusse Hauatähis kirikuaias Kaguvärav kirikut ümbritsevas müüris Laskeava väravatornis Turda Nouă kalvinistlik kirik lehel Biserici.org. Rumeenia keeles Cluji maakonna kultuurimälestised. Rumeenia keeles
Dragan Stojković

Dragan Stojković (sündinud 3. märtsil 1965 Nišis) on Serbia jalgpallitreener ja endine jalgpallur, poolkaitsja. Aastatel 2008–2013 juhendas ta Jaapani klubi Nagoya Grampus ja 2015–2020 Hiina klubi Guangzhou R&F. Alates 2021. aasta märtsist on Stojković Serbia jalgpallikoondise peatreener. Aastatel 2016 ja 2021 on Stojković valitud Serbia aasta jalgpallitreeneriks. Jugoslaavia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1983–2001 kokku 84 mängu ja lõi 15 väravat. Dragan Stojković veebisaidil National Football Teams (inglise)
Gojko Kačar

Gojko Kačar (serbia kirillitsas Гојко Качар; sündinud 26. jaanuaril 1987 Novi Sadis) on Serbia jalgpallur (poolkaitsja). Serbia jalgpallikoondises on Kačar mänginud alates 2007. aastast. Ta kuulus Serbia koondisse 2010. aasta maailmameistrivõistlustel. Ta osales Serbia olümpiakoondise koosseisus 2008. aasta Pekingi olümpiamängude jalgpallivõistlustel. Serbia võistkond jäi turniiril oma alagrupis viimaseks ning sai kokkuvõttes 12. koha. Tema lelled (tema isa Sreteni vennad) on tuntud endised Serbia ja Jugoslaavia FSV poksijad Tadija ja Slobodan Kačar. Gojko Kačar veebisaidil Olympedia (inglise) Gojko Kačar veebisaidil National Football Teams (inglise)
Pierre Littbarski

Pierre Michael Littbarski (sündinud 16. aprillil 1960) on Saksamaa endine jalgpallur, poolkaitsja. Saksamaa jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1981–1990 73 mängu ja lõi 18 väravat. Pierre Littbarski veebisaidil National Football Teams (inglise)
Guido Buchwald

Guido Ulrich Buchwald (sündinud 24. jaanuaril 1961) on Saksamaa endine jalgpallur, kaitsja. Saksamaa jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1984–1994 76 mängu ja lõi 4 väravat. Guido Buchwald veebisaidil National Football Teams (inglise)
Milivoje Novaković

Milivoje Novaković (sündinud 18. mail 1979) on Sloveenia jalgpallur, ründaja. Ta mängib 2016. aastast Sloveenia kõrgliiga klubis NK Maribor. Sloveenia jalgpallikoondises on mänginud 79 mängu ja löönud 31 väravat. Ta esindas Sloveeniat koondises 2010. aasta maailmameistrivõistlustel. Milivoje Novaković veebisaidil National Football Teams (inglise)
Lucas Neill

Lucas Edward Neill (sündinud 9. märtsil 1978 Sydneys) on Austraalia endine jalgpallur, kaitsja. Austraalia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1996–2013 95 mängu. Ainsa värava lõi ta rahvuskoondises 11. juunil 2013 2014. aasta MM-i valikmängus Jordaania vastu. 2011. aasta Aasia meistrivõistlustel võitis ta Austraalia koondisega hõbemedali. Neill valiti lisaks turniiri sümboolsesse koosseisu. Ta esindas Austraaliat koondise koosseisus veel ka 2006. ja 2010. aasta maailmameistrivõistlustel, 2007. aasta Aasia meistrivõistlustel ning 2005. aasta FIFA konföderatsioonide karikavõistlustel. Aastatel 2006–2013 oli ta Austraalia koondise kapten. 2000. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Austraalia olümpiakoondisse. Millwall Football League Second Division: 2000–01 Blackburn Rovers Football League Cup: 2001–02 Al Jazira UAE President's Cup: 2011–12 Lucas Neill veebisaidil National Football Teams (inglise)