laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ewa Trzebińska

Ewa Trzebińska (sünninimi Ewa Nelip; sündinud 1. mail 1989 Katowices) on poola epeevehkleja. Ewa Trzebińska võitis Belgradis toimunud 2009. aasta suveuniversiaadil epee individuaalarvestuses kuldmedali. Individuaalarvestuses on ta veel võitnud 2017. aasta vehklemise maailmameistrivõistlustel Leipzigis hõbemedali ja 2019. aasta Euroopa meistrivõistlustel Düsseldorfis pronksmedali. Andmed fie.org lehel
Brunette

Brunette (kodanikunimega Elen Jeremjan, armeenia Էլեն Երեմյան; sündinud 27. mail 2001 Jerevanis) on armeenia laulja. Ta esindas 2023. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Armeeniat. Tema esitatav ingliskeelne laul kandis pealkirja "Future Lover". Laul tuli 11. mail 2023 peetud teises poolfinaalis kuuendale kohale, pääses finaali ja sai seal 14. koha. "Armeeniat esindab Eurovisioonil Brunette looga "Future Lover"". Err.ee. 16. märts 2023. Vaadatud 1. aprillil 2023.
José María Aznar

José María Alfredo Aznar López (sündinud 25. veebruaril 1953 Madridis) on Hispaania poliitik, kes oli 1996–2004 Hispaania peaminister. Ta juhtis 1990–2004 paremtsentristlikku Rahvaparteid. Aastatel 1989–1996 oli ta opositsiooniliider.
Alma Allika

Alma Allika (9. aprill 1904 Oonurme, Virumaa – 26. märts 1984 Rasivere) oli eesti õpetaja ja koolijuht. 1928. aastal lõpetas ta Tartu Õpetajate Seminari. 1924. aastast töötas Tammiku algkooli õpetajana, aastatel 1950–1960 sama kooli juhataja. 1951 Medal "Haridustöö eesrindlane" 1954 Tööpunalipu orden 1960 Eesti NSV teeneline õpetaja 1960 Lenini orden Roela 8-klassilise kooli Leen Kullmanni nimelise 6 kl. pioneerirühma kodu-uurimistöö "Eesti NSV teeneline õpetaja Alma Allika". Juhendaja Maret Tralla
L119

L119 on Suurbritannias valmistatud välihaubits. L118 Ameerika Ühendriikide mudel M119
Alfred Serreqi

Alfred Engjell Serreqi (sündinud 24. septembril 1938 Shkodëris) on Albaania poliitik (Albaania Demokraatlik Partei) ja arst. Alfred Serreqi lõpetas Tirana Ülikooli arstiteaduskonna 1960. aastal ja töötas seejärel kuni 1990. aastani arstina. 1991–1992 oli ta Albaania tervishoiuministri asetäitja. Alfred Serreqi oli 13. aprillist 1992 kuni 11. juulini 1996 Albaania välisminister. Alfred Engjell Serreqi Prabook Albania. Ministries, etc. rulers.org
2023. aasta Soome parlamendivalimised

2023. aasta Soome parlamendivalimised olid Soome parlamendi Eduskunna 39. koosseisu valimised, mis toimusid 2. aprillil 2023. Eelhääletamine toimus 22.–28. märtsil. Valimistel osales 23 erakonda ja valimisliitu. 2424 kandidaadi seast valiti 13 valimisringkonnas 200 parlamendiliiget, sealhulgas üks Ahvenamaa esindaja. Valimiste tulemusena moodustati parempoolne koalitsioon (Rahvuslik Koonderakond, Põlissoomlased, Rootsi Rahvapartei ja Kristlikud Demokraadid), peaministriks sai Petteri Orpo (Koonderakond). Kandidaatidest said enim hääli Riikka Purra (Põlissoomlased, 42 594 häält), Sanna Marin (Sotsiaaldemokraatlik Partei, 35 628), Elina Valtonen (Koonderakond, 32 562), Jussi Halla-aho (Põlissoomlased, 22 081) ja Antti Häkkänen (Koonderakond, 21 378). ... https://tulospalvelu.vaalit.fi/EKV-2019/fi/ehd_listat_kokomaa.htm https://tulospalvelu.vaalit.fi/EKV-2023/fi/tulos_kokomaa.html "Riiginõukogu otsus 8. novembrist 2018". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. märts 2019. Vaadatud 1. aprillil 2023. Eestikeelne info valijale Yle Helsingin Sanomat Iltalehti Ilta-Sanomat MTV Uutiset
Radeon RX 5000 seeria

Radeon RX5000 seeria on AMD graafikaprotsessorite põlvkond, mis järgnes RX Vega seeriale. See seeria põhineb RDNA (Radeon DNA) arhitektuuril ja toetab PCIe 4.0 standardit. Esimesed kaardid seeriast, Radeon RX 5700 ja RX 5700 XT, avalikustati E3 2019 messil ja jõudsid turule 7. juulil 2019. Hiljem järgnesid Radeon RX 5500, Radeon RX 5600 ja Radeon RX 5700M ning samuti mitmed muud mudelid, mis on optimeeritud erinevatele kasutusaladele. AMD Radeon 5000 seeria on mõeldud kasutamiseks nii mängurite kui ka professionaalsete kasutajate jaoks. RDNA arhitektuur on AMD Graphics Core Next (GCN) arhitektuuri järglane. Arhitektuuri arendati eelkõige arvutimängude, konsoolide ja pilvelahenduste tarbeks, et saavutada madal latentsus ja energiakulu. RDNA arhitektuur on tagasiühilduv GCN arhitektuuriga. See on esimene arhitektuur, mis põhineb TSMC 7nm TinFET tehnoloogial. AMD Radeon 5000 seeria pakub erinevaid funktsioone, sealhulgas GDDR6 mälu toetust, Vulkan API tuge ja PCIe Resizable BAR (Smart Access Memory) tuge. AMD Radeon 5000 seeria toetab Vulkan API-d, mida kasutatakse peamiselt arvutimängude jaoks. AMD Radeon 5000 seeria toetas algselt Vulkan 1.2. Vulkan 1.3 on toetatud alates Adrenalin 22.1.2 ja Linux Mesa3D 22.0.0 versioonidest. PCIe Resizable BAR (Smart Access Memory) on toetatud alates Adrenalin 21.9.1 versioonist. See funktsioon oli esmakordselt saadaval RX 6000 seerial aga on nüüd toetatud ka RX 5000 seeria kaartidel. Videokaart Graafikaprotsessor RDNA (mikroarhitektuur) Zhiye Liu. "AMD Announces Radeon RX 5000-Series Navi Graphics Cards". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon RX 5300 OEM". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon RX 5300 XT OEM". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon RX 5500 OEM". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon RX 5500 XT". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon RX 5600 OEM". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon RX 5600 XT". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon RX 5700". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon RX 5700 XT". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon RX 5700 XT 50th Anniversary". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon RX 5300M". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon RX 5500M". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon RX 5600M". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon RX 5700M". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon Pro 5300". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon Pro 5500 XT". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon Pro 5700". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon Pro 5700 XT". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon Pro W5500". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Radeon Pro W5700". Vaadatud 27.04.2023. "Radeon™ Software Adrenalin 2020 Edition 20.1.2 Release Notes". Vaadatud 27.04.2023. "AMD Smart Access Memory". Vaadatud 27.04.2023.
Ewa Różańska

Ewa Różańska (sündinud 22. detsembril 2000) on poola vasaraheitja. 2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta isikliku rekordiga 72.12 hõbemedali. Euroopa meistriks tuli tulemusega 72.72 rumeenlanna Bianca Ghelber. Tema isiklik rekord vasaraheites on 72.12. "World Athletics". Vaadatud 2. aprillil 2023. Ewa Różańska Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Oskar Savik

Oskar Savik (13. jaanuar (vkj)/ 25. jaanuar 1890 – 7. juuni 1985 Tallinn) oli Austraalia ja Eesti aednik ja aiandustegelane. Ta läks 1926. aastal Austraaliasse. Töötas maalri ja kingsepana, hiljem rajas orhideekasvanduse. Tema paarikümne-aastase tegevuse tulemus oli suur orhideekollektsioon. Ta hakkas 1950. aastate lõpul võtma ühendust Eesti NSV aiandustegelastega, tema kollektsioonist saadud paljundusainesest rajati 1960. aastate esimesel poolel Tallinna Botaanikaaia orhideekollektsioon. Pärast oma teise abikaasa surma 1964. aastal Austraalias ning suureneva orhideekasvatuse konkurentsi tõttu USA-s likvideeris ta oma kasvanduse, võttis kaasa oma parima paljundusainese ning repatrieerus 1966. aastal Eesti NSV-sse. Ta töötas alates 1967. aastast Tallinna Botaanikaaias vanemaednikuna ja orhideekasvatamise konsultandina. 1. abielu. Tallinna Kaarli koguduse II pihtkonna II personaalraamat 1910-1937. Tallinna Linnaarhiiv, TLA.1359.2.63 "Oskar Savik". Kodumaa nr 5, 30. jaanuar 1980. Lk 7 Eesti aianduse biograafiline leksikon. Tallinn 1998. Lk 125 "Oskar Saviku orhideed Tallinnas". Ringvaade "Nõukogude Eesti" nr 10 (759), märts 1964 "Austraaliast Eestisse naasnud Oskar Savik". Kodumaa nr 36, 7. september 1966. Lk 6 "Oskar Savik". Kodumaa nr 5, 30. jaanuar 1980. Lk 7 Eesti aianduse biograafiline leksikon. Tallinn 1998. Lk 125 Eevi Siibak. "Kaunid ja kummalised orhideed. Tallinna botaanikaaia orhideekollektsioon sai alguse väga eriskummalisel moel juba enne botaanikaaia sündi tänu väliseestlasele Oskar Savikule". Sirp, 18. märts 2022 Eevi Siibak. "Orhideekuninganna omas võluaias". KesKus, märts 2023. Lk 41 Haud Tallinna Metsakalmistul
1958. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

IV NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes 1957. aastal meistrit ei selgitatud ja nii peeti IV meistrivõistlused 2.–26. aprillini 1958. Leningradis. Osavõtjate seas ei olnud kõikidel eelmistel kordadel võidutsenud Iser Kupermani. Kuldmedal läks aga taas Ukrainasse – seekord võitis Mihhail Korhov.
Sõnateater

Sõnateater on üks neljast teatri valdkonnast, mille põhiline väljendusvahend on kõne. Sprechtheater. Ludwig-Maximilians-Universität München, Fakultät für Geschichts- und Kunstwissenschaften, Theaterwissenschaft]
Eneida

"Eneida" (ukraina keeles Енеида) on ukrainakeelne burleskpoeem, mille kirjutas Ivan Kotljarevskõi aastal 1798. Seda pilakangelaslikku luuletust peetakse esimeseks täielikult tänapäevases ukraina keeles avaldatud kirjandusteoseks. Kuigi ukraina keel oli Ukrainas miljonite inimeste jaoks igapäevane keel, keelati ametlikult keiserliku Venemaa kontrolli all olevas piirkonnas selle kirjanduslik kasutamine. Eneida on Vergiliuse "Aeneise" paroodia, kus Kotljarevskõi muutis Trooja kangelased Zaporižžja kasakateks. Kriitikud usuvad, et see on kirjutatud Zaporižžja Sitši hävitamise valguses Katariina Suure käsul. Luuletus on kirjutatud romantismi ja rahvusluse kujunemise ajal Euroopas. Sel ajal oli osadel Ukraina eliidist nostalgia kasakate riigi järele, mille Venemaa 1775–1786 likvideeris. Luuletuse kolm esimest osa avaldati autori teadmata 1798. aastal Peterburis. Kogu Eneida ilmus pärast Kotlijarevski surma 1842. aastal. Luuletus on "100 parimat" edetabelis "Skovorodast tänapäevani: 100 kõige tähtsamat ukraina keelset loomingulist kunsti". Документи про заборону української мови [Documents on prohibition of the Ukrainian language]. Ridivira. 10. mai 2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 19. august 2016. Vaadatud 19. augustil 2016. "Eneyida | work by Kotlyarevsky". Encyclopedia Britannica (inglise). Vaadatud 30. mail 2020. "Від Сковороди до сьогодення: 100 знакових творів українською мовою". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. september 2019. Vaadatud 2. aprillil 2023.
Georgi Dimitrovi mausoleum

Georgi Dimitrovi mausoleum (bulgaaria keeles Мавзолей на Георги Димитров) oli mausoleum Sofia kesklinnas, kus aastatel 1949–1990 hoiti Bulgaaria kommunistliku partei- ja riigitegelase Georgi Dimitrovi palsameeritud surnukeha. Georgi Dimitrov suri 2. juulil 1949 Moskva lähedal Barvihha sanatooriumis. 3. juulil 1949 võttis Bulgaaria Kommunistliku Partei Keskkomitee vastu otsuse mausoleumi rajamise kohta. Mausoleumihoone ehitati valmis mõne päevaga ja Dimitrovi palsameeritud surnukeha paigutati sinna 10. juulil 1949. Hoone projekteeris arhitekt Georgi Ovcharov koostöös Racho Ribarovi ja Ivan Danchoviga. 17. juulil 1990 otsustas Bulgaaria valitsus Georgi Dimitrovi surnukeha mausoleumist eemaldada. Surnukeha kremeeriti ja maeti Sofia Keskkalmistule. Georgi Dimitrovi mausoleumi hoone lammutati 1999. aasta augustis. Мавзолеят на Георги Димитров Стара София Спомен за Мавзолея National Geographic, 10. juuli 2020 Roumen Yanovski:Building a Mausoleum and Destroying It Bulgarian News Agency, 27. august 2022 Mariya Cheresheva:Huge Sculpture to Replace Communist’s Mausoleum in Sofia Balkan Insight, 23. oktoober 2017
Yeşil Sol Parti

Yeşil Sol Parti (Roheline Vasakpartei) ehk YSP on 25. novembril 2012 asutatud Türgi erakond. Erakonna sümboliks on puu, mille lilla tüvi moodustab inimfiguuri, kroon koosneb üksikutest rohelistest lehtedest ja kollane päike moodustab inimfiguuri pea krooni keskel. Erakonna kaasesimehed on Çiğdem Kılıçgün Uçar ja İbrahim Akın. YSP, endise nimega Yeşiller ve Sol Gelecek Partisi (Roheline ja Vasak Tulevikupartei), asutati 25. novembril 2012. aastal Eşitlik ve Demokrasi Partisi (Võrdõiguslikkuse ja Demokraatia Partei) ja Yeşiller Partisi (Roheline Partei) ühinemise teel. See määratleb end vasakliberaalsete ideedega rohelise erakonnana. 2014. aastal toetas erakond Selahattin Demirtaşit presidendikandidaadina 2014. aasta Türgi presidendivalimistel. Samuti toetasid nad 2015. aasta juunis toimunud parlamendivalimistel HDP-d. 2. aprilli 2016 toimunud teisel korralisel kongressil võttis partei uueks nimeks Yeşil Sol Partisi (YSP). Praegune partei logo tuleneb 16. oktoobril 2022 toimunud teise erakorralise kongressi otsusest. Selahattin Demirtaş tegi hiljem ettepaneku, et võimaliku HDP keelustamise korral kandideerivad kõik HDP parlamendifraktsiooni kandidaadid 2023. aasta parlamendivalimistel YSP nime all. 24. märtsi 2023 otsustasid HDP, Emekçi Hareket Partisi (Töörahva Liikumise Partei) ja Toplumsal Özgürlük Partisi (Sotsiaalse Vabaduse Partei) kandideerida presidendi- ja parlamendivalimistel ühiselt YSP nimekirjades. Seda selleks, et tugevdada opositsiooniliidri Kemal Kılıçdaroğlu ja Millet İttifakı (Rahvusliit) allianssi. YSP on seega 2023. aasta presidendivalimistel võtmepartei. "Tüzük". Yeşil Sol Parti (türgi). Originaali arhiivikoopia seisuga 22. märts 2023. Vaadatud 2. aprillil 2023. "Barışa ve Umuda Şans Ver! - Basın Açıklamaları :: Yeşiller ve Sol Gelecek Partisi". web.archive.org. 15. juuli 2015. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuli 2015. Vaadatud 2. aprillil 2023. Şarkı, Fırat (3. aprill 2016). "Partimizin 2. Olağan Konferans/Kongere'si Ankara'da Gerçekleştirildi". Yeşil Sol Parti (türgi). Originaali arhiivikoopia seisuga 15. märts 2023. Vaadatud 2. aprillil 2023. Şen, Dilek (18. oktoober 2022). "Yeşil Sol Parti'nin logosu değişti | Parti Eş Sözcüsü İbrahim Akın: "Kapatılırsa, HDP seçeneksiz değil"". Medyascope (türgi). Vaadatud 2. aprillil 2023. "Yeşil Sol Parti, HDP'nin parti üzerinden seçime girme ihtimaline nasıl bakıyor?". BBC News Türkçe (türgi). 14. märts 2023. Vaadatud 2. aprillil 2023. "Auch Plan-B von HDP unter Druck - Razzien gegen Mitglieder von Grüne Links Partei". www.fr.de (saksa). Vaadatud 2. aprillil 2023. Duvar, Gazete (24. märts 2023). "Emek ve Özgürlük İttifakı'nda tam uzlaşı sağlandı". https://www.gazeteduvar.com.tr/emek-ve-ozgurluk-ittifakinda-tam-uzlasi-saglandi-haber-1609870 (türgi). Vaadatud 2. aprillil 2023. {{netiviide}}: välislink kohas |väljaanne= (juhend) Wimmer, Christopher. "Düstere Aussichten für Erdoğan (nd-aktuell.de)". nd-aktuell.de (saksa). Vaadatud 2. aprillil 2023.
Ilja Repini Peterburi Kunstiakadeemia

Ilja Repini Peterburi Kunstide Akadeemia (ka Ilja Repini Peterburi Kunstiakadeemia, vene keeles Санкт-Петербургская академия художеств имени Ильи Репина) on Peterburis tegutsev Venemaa suurim kõrgem kunstiõppeasutus. Alates 2015. aastast asub Venemaa Föderatsiooni Kultuuriministeeriumi haldusalas. Repini Peterburi Kunstiakadeemia loeb oma asutamisaastaks 1757. aastat, kui Venemaa Keisririigi Valitseva Senati ukaasiga loodi Kolme Väärika Kunsti Akadeemia (Академия трёх знатнейших художеств). Keiserlik Kunstide Akadeemia (kuni 1894) Keiserliku Kunstide Akadeemia juures asuv Kõrgem Kunstikool (1894–1918) Leningradi Kõrgem Kunstitehniline Instituut (1924–1930) Leningradi Maalikunsti, Skulptuuri ja Arhitektuuri Instituut (1933–1944) Repini-nimeline Maalikunsti, Skulptuuri ja Arhitektuuri Instituut (1944–1947) NSV Liidu Kunstide Akadeemia Repini-nimeline Maalikunsti, Skulptuuri ja Arhitektuuri Instituut (1947–1957) NSV Liidu KA Tööpunalipulise Repini-nimeline Maalikunsti, Skulptuuri ja Arhitektuuri Instituut (1975–1992) Venemaa Kunstide Akadeemia Repini-nimeline Maalikunsti, Skulptuuri ja Arhitektuuri Instituut (1992–2002) Repini-nimeline Peterburi Riiklik Akadeemiline Maalikunsti, Skulptuuri ja Arhitektuuri Instituut (2002–2020) Maalikunstiteaduskond Graafikateaduskond Skulptuuriteaduskond Arhitektuuriteaduskond Kujutava kunsti teooria ja ajaloo teaduskond Surikovi Moskva Kunstiinstituut Koduleht
Keiserliku Kunstide Akadeemia juures asuv Kõrgem Kunstikool

Keiserliku Kunstide Akadeemia juures asuv Kõrgem Kunstikool (vene keeles Высшее художественное училище при Императорской Академии художеств) oli Keiserlikul Venemaal Peterburis Keiserliku Kunstide Akadeemia juures aastatel 1894–1918 tegutsenud kõrgem kunstiõppeasutus. Kõrgem Kunstikool tekkis Keiserliku Kunstide Akadeemia reformimise tulemusena aastatel 1893–1894. Endine akadeemia jagati kaheks institutsiooniks: personaalakadeemia (akadeemiline üldkogu, mis koosnes presidendist, asepresidendist, konverentssekretärist, 60 akadeemia tegevliikmest ja 20 auliikmest), riiklik institutsioon "kunsti säilitamiseks, arendamiseks ja levitamiseks Venemaal" Kõrgem Kunstikool akadeemia juures, mida juhtis rektor Mõlemad asutused asusid Universitetskaja naberežnajal asunud Keiserliku Kunstide Akadeemia ajaloolises hoones. Vanade professorite asemel kutsuti Kõrgemasse Kunstikooli õppejõukohtadele peredvižnikuid. Akadeemiasse tulid uued professorid, kelle hulgast paistis silma Ilja Repin. Tema jaoks mõeldud õpikoda ehitati spetsiaalselt ümber teistest ruumidest Keiserliku Kunstiakadeemia hoone ülemisel korrusel. Teisi õpikodasid kutsuti juhtima tuntud kunstnikud, näiteks Vladimir Makovski, Ivan Šiškin ja Arhip Kuindži.  Pikemalt artiklis Ilja Repini Peterburi Kunstiakadeemia Kõrgem Kunstikool jätkas tegevust ka pärast Keiserliku Kunstide Akadeemia likvideerimist aprillis 1918, alguses kui Vaba Kunstikool, oktoobrist 1918 kui Petrogradi Riiklikud Vabad Kunstiõppe Töökojad. Tänapäeval on kunstikool tuntud kui Ilja Repini Peterburi Kunstiakadeemia. Karl Burman vanem Friedrich Leht Eduard Ole Vilhelms Purvītis Nikolai Roerich Janis Rozentāls Lev Rudnev Adolf Szyszko-Bohusz Aleksei Štšussev
Anna Kuvõtško

Anna Kuvõtško (vene keeles Анна Александровна Кувычко; sündinud 26. juunil 1979 Volgogradis) on Vene poliitik (Ühtne Venemaa) ja jurist. Kuvõtško lõpetas Volgogradi Riikliku Ülikooli 2002. aastal mänedžmendi erialal ja 2003. aastal õigusteaduse erialal. Aastatel 2001–2003 töötas ta advokaadi abina ja alates 2003. aastast advokaadina. 2004. ja 2008. aastal valiti ta Volgogradi Linnaduuma liikmeks. 2013. aastal valiti ta Volgogradi oblasti Duumasse. 18. septembrist 2016 kuni 11. oktoobrini 2021 oli ta Riigiduuma liige. 16. mail 2022 määrati ta Volgogradi linnapea asetäitjaks sotsiaalküsimuste alal. 2017. aasta novembris laadis telekanal "Novosti-Volgograd" YouTube'i video, milles Anna Kuvõtško koos Volgogradi 44. kooli kadetiklasside õpilastega esitas laulu "Дядя Вова, мы с тобой" ("Onu Vova, me oleme sinuga"). Кувычко Анна Александровна Единая Россия Кувычко Анна Александровна Замполит Кувычко Анна Александровна Государственная Дума Федерального Собрания Российской Федерации Инна Шереметьева:Экс-депутат Госдумы Анна Кувычко назначена вице-мэром Волгограда Комсомольская правда, 16. mai 2022 "Если главный командир позовет в последний бой, дядя Вова, мы с тобой". Депутат Госдумы с кадетами исполнила песню про Путина Meduza, 14. november 2017 Депутат ГосДумы Анна Кувычко и волгоградские кадеты "Дядя Вова, мы с тобой" (video)
Lisbeth Zwerger

Lisbeth Zwerger (sündinud 26. mail 1954 Viinis) on Austria lasteraamatute illustraator. Aastail 1971–1974 õppis ta Viini Tarbekunsti Akadeemias, kuid õpingud jäid pooleli. Lisbeth Zwergeri esimene illustreeritud raamat ilmus 1977. aastal. Selleks oli E. T. A. Hoffmanni "Das Fremde Kind". Eesti keeles on tema illustratsioonidega tõlkeraamatutest ilmunud L. Frank Baumi "Võlur Oz" (1998, tõlkija Peedu Haaslaava, kirjastus Avita) ja Wilhelm Hauffi "Kääbus Nina" (1998, tõlkija Tiit Matsulevitš, Avita). 1990 Hans Christian Anderseni lastekirjanduspreemia Seven, John (29. september 2010). "Profile: Lisbeth Zwerger". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. jaanuar 2013. Vaadatud 2. aprillil 2023.{{netiviide}}: CS1 hooldus: robot: algse URL-i olek teadmata (link) Lisbeth Zwerger Biography
NSV Liidu Kunstide Akadeemia

NSV Liidu Kunstide Akadeemia (vene keeles Академия художеств СССР) oli Nõukogude Liidus 1947. aastal asutatud juhtiv teadusasutus kujutava kunsti ja kunstihariduse valdkonnas, ühendas ka kui personaalakadeemia juhtivad kujutava kunsti tegelasi. Venemaa Kunstide Akadeemia eelkäija. Akadeemiat peeti Keiserliku Kunstide Akadeemia klassikaliste traditsioonide järgijaks, kuid samal ajal oli akadeemia eesmärk edendada sotsialistliku realismi põhimõtete järgimist loomingulises arengus. Akadeemia koosseisu kuulusid Moskvas asunud Kujutava Kunsti Teooria ja Ajaloo Teadusinstituut, Surikovi-nimeline Moskva Riiklik Akadeemiline Kunstiinstituut koos kunstikeskkooliga, Leningradis asunud Repini-nimeline Maali-, Skulptuuri- ja Arhitektuuriinstituut koos kunstikeskkooliga ning arvukalt muuseume ja loomingulisi õpikodasid. Akadeemia liikmeskonda kuulusid tegevliikmed (akadeemikud), korrespondentliikmed, auliikmed ja välisliikmed. Liikmeid valiti akadeemia üldkogul. 1970. aastate lõpus oli akadeemial 61 tegevliiget ja 95 korrespondentliiget. Aleksandr Deineka (1947) Boriss Jefimov (1975) Sergei Merkurov (1947) Vera Muhhina (1947) Evald Okas (1975) Mihhail Possohhin (1979) Džemma Skulme Nikolai Tomski (1949) Zurab Tsereteli (1988) Jevgeni Vutšetitš (1953) Günther Reindorff (1958) Eduard Einmann (1958) Afanassi Ossipov (1973) Olev Subbi (1988; hiljem valiti välisliikmeks) Fuad Əbdürəhmanov (1949) Herluf Bidstrup (1974) Renato Guttuso (1962) Giacomo Manzù, Kuuba arhitekt (1967) Antonio Quintana Simonetti, itaalia skulptor (1983) David Alfaro Siqueiros, mehhiko kunstnik (1967)
Venemaa Kunstide Akadeemia

Venemaa Kunstide Akadeemia (vene keeles Российская академия художеств, akronüüm RAH) on Venemaa Föderatsiooni riiklik teadusakadeemia, ka juhtiv kultuuriasutus kujutava kunsti valdkonnas. NSV Liidu Kunstide Akadeemia õigusjärglane. Alates 1997 aastast on Venemaa Kunstide Akadeemia president Zurab Tsereteli. RAH-i kõrgeim organ on akadeemia tegevliikmete ja korrespondentliikmete üldkogu. Akadeemia liikmeskonda kuuluvad tegevliikmed (akadeemikud), korrespondentliikmed, auliikmed ja välisliikmed. Liikmeid valitakse akadeemia üldkogul. Afanassi Ossipov (1991) Mihhail Piotrovski (2001) Andrei Bitov, Andrei Filatov (2015), Juri Grigorovitš (2004), Rüstəm İbrahimbəyov, Kirsan Iljumžinov (2010), Anatoli Karpov (2011), Juri Ljubimov, Valentina Matvijenko, (2007), Vladimir Medinski (2013), Nikita Mihhalkov (2007), Jevgeni Primakov, Irina Prohhorova (2013), Vladimir Putin (2002), Edvard Radzinski (2007), Konstantin Remtšugov, Jevgeni Roizman (2007), Valentina Tereškova (2013), Juri Tšaika (2013), Vladimir Vassiljev (2021). Audrey Azoulay (2019) Alois de Liechtenstein (2014) Nane Annan (2001) Igor Babailov (2012) Ban Ki-moon Haltmaagijn Battulga (2021) Gurbanguly Berdimuhamedow (2011) Irina Bokova (2010) Andri Bokotei (2010) Fernando Botero (2007) Nani Bregvadze (2007) William Craft Brumfield (2006) Hélène Carrère d'Encausse (2008) Mõkola Djomin (2007) Norman Foster (2004) Andris Freibergs (2015) Jean-Louis Georgelin (2011) Richard Gere (2004) Daisaku Ikeda (2007) Ilja Kabakov (2008) Gulnora Karimova (2011) Vadim Kosmatšjov (2018) Viktor Kovtun (2012) Ricardo Lagos (2002) Ivo Lill (2013) Nikita Lobanov-Rostotski (2016) Natalija Makarova (2013) Kōichirō Matsuura (2006) Steve Mattin (2020) Zubin Mehta (2012) Muraz Murvanidze (2004) Riccardo Muti (2021) Katib Səfər oğlu Məmmədov (2013) Ernst Neizvestnõi (2010) Arnaldo Pomodoro (2001) Marija Romanova (2013) Nikola Selaković Džemma Skulme Olev Subbi (1991) Sergei Tchoban (2014) Koduleht