laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Larissa (kuu)

Larissa (kreeka sõnast Λάρισσα), teise nimega Neptune VII, on Neptuuni kaaslane, mis sai nime kreeka usundi tegelaskuju Poseidoni (Neptunuse) armukese Larissa järgi. Larissa avastasid tähevarjutuse juhusliku maapealse vaatluse käigus Harold J. Reitsema, William B. Hubbard, Larry A. Lebofsky ja David J. Tholen 24. mail 1981. Larissale anti ajutine nimetus S/1981 N 1 ja avastusest teatati 29. mail 1981. Voyager 2 möödalennu ajal 1989. aastal märgati Larissat uuesti ja ühtlasi leidis kinnitust, et Larissa tiirleb oma orbiidil üksi, mille järel anti sellele 2. augustil 1989 veel nimetus S/1989 N 2. Stephen P. Synnotti teadaanne Larissa taasmärkamisest mainis „10 päeva jooksul võetud 5 kaadrit”, mistõttu on taasmärkamiskuupäev millalgi enne 28. juulit. Kaaslasele anti nimi Larissa 16. septembril 1991. Suuruse poolest neljas Neptuuni kaaslane Larissa on korrapäratu kujuga ja paistab olevat tihedalt kaetud impaktstruktuuridega, kuid ilma geoloogilise aktiivsuseta. Väga palju rohkemat Larissa kohta ei teata. On tõenäoline, et Larissa koosneb Neptuuni algsetest kaaslastest, mis lagunesid Tritoni häirituse tõttu peagi pärast Tritoni püsimajäämist väga ekstsentrilisele orbiidile. Larissa tiirleb Neptuuni sünkroonse orbiidi raadiusest madalamal, mistõttu väheneb Larissa orbiit aegamööda ja kunagi võib Larissa langeda Neptuuni atmosfääri või Roche'i piiri ületamisel laguneda tükkideks, mis jäävad Neptuuni rõngastesse tiirlema. Larissat on külastanud ainult Voyager 2. Kosmosesondil õnnestus Larissat pildistada. Mall:Cite doi Williams, Dr. David R. (22. jaanuar 2008). "Neptunian Satellite Fact Sheet". NASA (National Space Science Data Center). Vaadatud 13.12.2008. "Planetary Satellite Physical Parameters". JPL (Solar System Dynamics). 18. oktoober 2010. Vaadatud 11.10.2011. Mall:Cite doi Marsden, Brian G. (29. mai 1981). "S/1981 N 1". IAU Circular. 3608. Vaadatud 26.10.2011. Mall:Cite doi [on page 1435] Marsden, Brian G. (2. august 1989). "Satellites of Neptune". IAU Circular. 4824. Vaadatud 26.10.2011. Marsden, Brian G. (16. september 1991). "Satellites of Saturn and Neptune". IAU Circular. 5347. Vaadatud 26.10.2011. Mall:Cite doi
Papilė

Papilė on alev Leedus Šiauliai maakonnas Akmenė rajoonis, Papilė valla halduskeskus. Alev asub Venta kaldal Venta regionaalpargi territooriumil. Papilės on gümnaasium ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1887 püstitatud katoliku kirik ja Simonas Daukantase muuseum. Alevis on ka kaks linnamäge. Venta jõel asub alevi lähistel Juura ajastu paljand, mida esimesena uuris Karl Eduard von Eichwald. Papilėt on esimest korda mainitud aastal 1339, kuigi on võimalik, et kuralaste Ceklise muinasmaakonna aladel aastal 1253 mainitud Pilene on sama asula. Esimene kirik rajati sinna aastal 1493. Aastal 1600 mainitakse asulat kui alevit, aastal 1702 sai see kaubandusprivileegid. Aastal 1890 rajati sinna postijaam. Aastail 1871–1873 valmis alevit läbiv Liibavi–Romno raudtee. Papilės püstitati seal surnud Simonas Daukantasele aastal 1930 ausammas, mille autor on Vincas Grybas. Ausamba jaoks kogusid raha kohalikud õpetajad. Nõukogude ajal oli Papilė kohaliku linnukasvatusliku suunitlusega sovhoosi ja ühtlasi ka Simonas Daukantase nime kandva kolhoosi keskasula. 1968 anti Papilė keskkoolile Daukantase 175. sünniaastapäeva puhul Daukantase nimi. Samal aastal asutati tema muuseum, milles oli umbes 300 eksponaati. Üks Papilė linnamägedest Sild üle Venta jõe Simonas Daukantase memoriaalmuuseum Papilė kirik Simonas Daukantas – leedu ajaloolane ja kirjanik Ahron Dovid Burack – juudi rabi Edvardas Mažeikis – Leedu sõjaväelane [1]  Papilė – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt
Halimede (kuu)

Halimede (kreeka sõnast Αλιμήδη), teise nimega Neptune IX, on Neptuuni kaaslane, mis on nimetatud kreeka usundi tegelaskuju nereiidi Halimede järgi. Halimede avastasid 14. augustil 2002 M.Holman, JJ Kavelaars, T. Grav, W. Fraser ja D. Milisavljevic. Enne avastusest teatamist 3. veebruaril 2007 kandis kaaslane nimetust S/2002 N 1. Korrapäratu kujuga Halimede läbimõõt on ligikaudu 62 kilomeetrit ja nähtavas valguses paistab see hall. Halimede ja Neptuuni kaaslase Nereidi sarnase värvuse ja Päikesesüsteemis minevikus toimunud kokkupõrgete suure tõenäosuse (41%) tõttu arvatakse, et Halimede pärineb Nereidi küljest. Halimede tiirleb Neptuuni pöörlemisega vastupidises suunas. Orbiidi ekstsentrilisuse poolest on Halimede Neptuuni kuudest teisel kohal ja orbiidi kalde poolest kolmandal kohal.. Mall:Cite doi Mall:Cite doi Mall:Cite doi Williams, Dr. David R. (22.01.2008). "Neptunian Satellite Fact Sheet". NASA (National Space Science Data Center). Vaadatud 03.11.2011.
Günter Tembrock

Günter Tembrock (7. juuni 1918, Berliin – 26. jaanuar 2011, Berliin) oli saksa zooloog, etoloog ja zoosemiootik. Tema teadustöö keskmeks oli biokommunikatsiooni uurimine. Tembrock, G. 1971. Biokommunikation: Informationsübertragung im biologischen Bereich. Teil 1–2. Berlin: Akademie-Verlag. Tembrock, G. 1976. Tierpsychologie. Wittenberg: A.Ziemsen Verlag.
Cəmilə Novruzova

Cəmilə Həsən qızı Novruzova (vene keeles Джамиля Гасан кызы Новрузова; 9. juuli 1930, Nahhitševani linn, Nahhitševani ANSV, Aserbaidžaani NSV - 24. mai 2011, Bakuu) oli aserbaidžaani kunstiteadlane. 1977. aastal kaitses Novruzova Aserbaidžaani Riiklikus Ülikoolis doktorikraadi kunstiteaduses. 1954–1988 õpetas ta kunstiülikoolis. Ta kirjutas teadusartikleid Aserbaidžaani skulptuurikoolkonna sünnist ja arengust. Kokku avaldas ta 177 artiklit ja 10 monograafiat ning juhendas 28 teaduste kandidaati. Новрузова Дж. Г. Монументальная скульптура Советского Азербайджана. – Баку: АН АзССР, 1960. – 91 с. Новрузова Дж. Г. Токай Мамедов. – Баку, 1973. Новрузова Дж. Г. Скульптура Советского Азербайджана. – Баку, 1979. – 160 с. Новрузова Дж. Г. Скульптура. – Баку: Язычы, 1983. – 49 с. Новрузова Дж. Г. Фуад Абдурахманов. – М.: Скульптура, 1988. Novruzova Aserbaidžaani Riikliku Teaduste Akadeemia kodulehel
Munasaar

Munasaar on Lääne-Viru maakonda Viru-Nigula valda Letipea külla jääv saar. Saare koordinaadid on 59° 33′ N, 26° 34′ E.
Mustarahu

Mustarahu (ka Laekarahu, Mustakivi saar, Mustakivirahu) on 14,8 hektari suurune saar (rahu) Lääne maakonnas Haapsalu linnas. Saare rannajoone pikkus on 3,1 kilomeetrit. Saar asub 800 meetrit Tauksist edelas. Saar on pikliku kujuga, loodeotsast eendub maasäär. Saar on kuni 2,5 m kõrge. Saar kuulub Matsalu rahvuspargi Väinamere saarte sihtkaitsevööndisse. Mustarahu Eesti looduse infosüsteemis
Soroca

Soroca on linn Moldovas, Soroca maakonna halduskeskus. Linn asub Dnestri paremal kaldal. Soroca peamiseks vaatamisväärsuseks on Soroca kindlus aastast 1543. Moldova 2004. aasta rahvaloenduse andmetel oli Soroca elanikest moldaavlasi 77,27%, ukrainlasi 8,59%, venelasi 7,72%, mustlasi 5,38%, juute 0,23%, bulgaarlasi 0,11%, gagauuse 0,10% ja teistest rahvustest inimesi 0,6%. Linnas on sündinud filmilavastaja Kira Muratova, matemaatik Robert Steinberg, Seagrami asutaja Samuel Bronfman. Soroca, raionul Soroca moldovenii.md Vaadatud 25. detsembril 2023  Soroca – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Günter Mittag

Günter Mittag (8. oktoober 1926 Stettin (tänapäeval Szczecin, Poola) – 18. märts 1994 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane. Günter Mittag oli pärit töölisperekonnast. 1943. aastal teenis ta lennuväe abiteenistuses, aastatel 1943–1945 õppis Saksa Riigiraudteel raudteelaseks. 1945. aastal astus Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, millest 1946. aastal sotsiaaldemokraatide sundliitmise järel sai Saksamaa Sotsialistlik Ühtsuspartei (SÜP). 1947. aastal jõudis ta SÜP Greiswaldi piirkonna juhtkonda, järgnenud aastatel oli juhtivatel kohtadel kohalikus Saksa Vabade Ametiühingute Koondises. 1956. aastal lõpetas ta kaugõppes majandusõpingud ja sai 1958. aastal Dresdenis Liikluse Kõrgkoolis (Hochschule für Verkehrswesen) doktorikraadi. 1952. aastast töötas Günter Mittag SÜP Keskkomitee aparaadis, algul instruktorina ning aastatel 1953–1961 raudtee ja liikluse osakonna juhatajana. Aastatel 1958–1961 oli ta ühtlasi SÜP Keskkomitee Poliitbüroo juures asuva majanduskomisjoni sekretär. 1962. aastal sai Günter Mittag SÜP Keskkomitee liikmeks, 1966. aastast oli ta ka Keskkomitee Poliitbüroo liige. Alates 1976. aastast oli ta Keskkomitee majandussekretär. Aastatel 1963–1971 ja 1979–1989 oli ta ka Rahvakoja (parlamendi) liige. 1973–1976 oli ta Saksa DV Ministrite Nõukogu esimehe esimene asetäitja. 1963. aastast kuulus ta Saksa DV Riiginõukokku, 1979–1989 oli Saksa DV Rahvusliku Kaitsenõukogu liige. Günter Mittag oli sotsialistliku plaanimajanduse pooldaja, kuid ta mõistis vajadust Saksa DV majandust reformida. 18. oktoobril 1989 vabastati Günter Mittag kõigist juhtivatest ametitest. 11–12. novembril 1989 arvati ta välja SÜP Keskkomitee koosseisust ja 23. novembril 1989 heideti välja Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist. 1989. aasta detsembris võeti Mittag vahi alla, kuid vabastati varsti halva tervisliku seisukorra tõttu. 1991. aastal esitati talle uus süüdistus riigi raha kuritarvitamises, kuid 1993. aastal tunnistati ta tervislikel põhjustel vastutusvõimetuks. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 12. aprillil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.hdg.de/lemo/biografie/guenter-mittag.html "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. august 2014. Vaadatud 8. augustil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.ddr-wissen.de/wiki/ddr.pl?G%FCnter_Mittag
Josef Bachmann

Josef Erwin Bachmann (12. oktoober 1944 Reichenbach im Vogtland – 24. veebruar 1970) oli saksa tööline. Bachmann on peamiselt tuntud selle poolest, et 1968. aasta aprillis pani ta toime atentaadi vasakpoolse üliõpilasliidri Rudi Dutschke vastu. Josef Bachmann sündis Saksimaal. Ta isa ei olnud temast huvitatud. Üks onudest oli talle kasuisaks, kuid ta pandi Saksa DV-s poliitilistel põhjustel vangi. Josef Bachmann oli viletsa tervisega ja ta veetis ühtekokku kaks aastat haiglates, eeskätt kopsutuberkuloosi tõttu. Koolis ei läinud tal eriti hästi. 1956. aastal asus ta koos emaga Saksa Demokraatlikust Vabariigist Lääne-Saksamaale Ruhri piirkonda. Halbade õpitulemuste tõttu oli ta sunnitud käima erikoolis. Kooli lõpetamise järel õppis ta abitööliseks. Ta töötas juhu- ja abitöölisena, vahetades tihti töökohta. Münchenis elades oli tal olnud kontakte paremäärmuslastega. 10. aprillil 1968 sõitis Josef Bachmann Münchenist rongiga Lääne-Berliini. 11. aprillil ootas ta Dutschket Kurfürstendammil Sotsialistliku Saksa Üliõpilasliidu hoone lähedal. Bachmann sõimas Dutschket kommunistiks ja tulistas tema pihta püstolist kolm lasku. Dutschke sai raskelt vigastada, kuid jäi ellu. Bachmann vahistati kohe pärast atentaati ja kuulati üle. Hiljem esitati talle süüdistus mõrvakatses ja talle määrati 7-aastane vabaduskaotus. Vanglas lõpetas Bachmann elu enesetapuga. Ta pani endale kilekoti pähe ja lämmatas end ära. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. aprill 2015. Vaadatud 12. aprillil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. märts 2016. Vaadatud 10. märtsil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Arkadi Reigo

Arkadi Reigo (sündinud Arkadi Zdanowicz) (3. november 1918 – 2. september 1984) oli Eesti haridustegelane ja pedagoog. Ta oli Eesti NSV teeneline õpetaja (1968). Ta töötas koolidirektori ja õpetajana (põhiliselt Kurenurme koolis ja Tartu Hiie koolis). Omas uuringuid pedagoogika valdkonnas. Ta oli koduloohuviline ja kirjandushuviline (avaldanud luuletusi). Arkadi Reigo on maetud Tartu Ropka-Tamme kalmistule. Tartu Linnaraamatukogu andmebaasid. Eesti artiklite andmebaas ISE. Metsast leitud kirik. Koostanud Valdo Valper, Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus, Tartu 2010.
Nikola Mirotić

Nikola Mirotić (sündinud 11. veebruaril 1991 Podgoricas) on Montenegro korvpallur. Tal on Montenegro ja Hispaania kodakondsus. Mirotić mängib 2014. aastast NBA korvpalliliigas Chicago Bullsi meeskonnas. Aastail 2008–2014 mängis Madridi Realis. Ta mängis ka Hispaania kuni 20-aastaste noormeeste korvpallikoondises ja võitis Euroopa meistrivõistlustel 2010 pronksi ja 2011 kulla. 2011. aasta Euroopa meistrivõistlustel sai parimaks korvikütiks visates keskmiselt 27 punkti ja võttes 10 lauapalli. Mirotić nimetati turniiri väärtuslikumaks mängijaks (MVP). http://www.fibaeurope.com/coid_e6ae3P12HGcnr-ChPqaeU0.articleMode_on.html Andmed Euroliiga kodulehel Andmed NBA korvpalliliiga lehel
Mõndalaid

Mõndalaid (ka Mõndelaid) on Saare maakonnas Saaremaa vallas Jõgela küla alal Pilguse lahes asuv 45,3 hektari suurune saar (laid). Saare rannajoone pikkus on 3 kilomeetrit. Saare koordinaadid on 58° 14′ N, 22° 0′ E. Saar on kolmnurkse kujuga ja kivise pinnamoega. Saarel kasvab võsa. Saar kuulub Karala-Pilguse hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all. Mõndalaid Eesti looduse infosüsteemis
Nabralaid

Nabralaid (ka Nabra laid, Nabra saar) on 2,8 hektari suurune saar (laid) Saare maakonnas Saaremaa vallas Saaremetsa küla alal Unguma lahes. Saare rannajoone pikkus on 761 meetrit. Saar asub 200 meetrit Pulgalaiust kagus. Nabralaid on kolmnurkse kujuga ja kivise pinnamoega. Nabralaid kuulub Kahtla-Kübassaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all. Nabralaid Eesti looduse infosüsteemis
Naistekivimaa

Naistekivimaa (ka Naistekivi maa) on 18 hektari suurune saar Saare maakonnas Saaremaa vallas Vilsandi rahvuspargis ja jääb Karala küla territooriumile. Naistekivimaa asub Saaremaast läänes. Saarel esineb rohumaad ja põõsastikku. Saar on pikliku kujuga. Saare rannajoone pikkus on 2,2 kilomeetrit. Naistekivimaa Eesti looduse infosüsteemis
Ninalaid

Ninalaid (ka Ninarahu) on Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõrgessaare alal Reigi ja Paope lahes asuv 5 hektari suurune saar (laid). Saare rannajoone pikkus on 1,94 kilomeetrit. Saare koordinaadid on 59° 0′ N, 22° 26′ E. Laid asub 600 meetrit Ninaotsa neemest ja jääb Külalaiust kirdesse. Ninalaid kuulub Paope looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all. Ninalaid Eesti looduse infosüsteemis
Noogimaa

Noogimaa on Saare maakonnas Saaremaa vallas Vilsandi rahvuspargis Vilsandist 300 meetrit lõunas asuv 37 hektari suurune saar. Saare rannajoone pikkus on 6,26 kilomeetrit. Saar on kruusase pinnamoega ja rohttaimestikuga. Saare koordinaadid on 58° 22′ N, 21° 54′ E. Noogimaa Eesti looduse infosüsteemis
Heino Veskila

Heino Veskila (aastani 1936 Veiber; 14. detsember 1918 Tartu – 22. august 1941 Tartu) oli eesti korvpallur. Ta osales 1936. aasta Berliini OM-il. 1936, 1937, 1939 ja 1940 tuli ta Eesti meistriks ja lisaks sai meistrivõistlustel 1938 ja 1941 hõbeda. Hukati Saksa okupatsioonivõimude poolt. Biograafia ESBL-is (vaadatud 12.04.2015) Biograafia ESBL-is
Treviso mark

Treviso mark (ladina: Marca trevisana, itaalia: Marca trevigiana või trivigiana) oli keskaegne territoorium Venetos Garda järve ja Venezia Giulia vahel. Territoorium kattus jämedalt piirkonnaga Treviso linna ümber, hõlmates Belluno, Feltre ja Ceneda ning kõigi nelja linna diötseesid. See piirnes Verona margi ja Musonega. Seetõttu kasutas mark juba aastal 1162 motot Monti Musoni Ponto dominorque Naoni. Aja jooksul ühendati Verona mark (Verona, Vicenza ja Padova) Treviso margiga ja eelistati Treviso nime. Kõrgkeskajal oli piirkond gvelf Da Camino ja gibelliin Ezzelini perekondade ülemvõimu all. Aja jooksul läks mark Veneetsia vabariigi kontrolli alla. Rolandino Padovast kirjutas 1262. aasta paiku Treviso margi kroonika, jutustades loo Ezzelinidest ja nende ülemvõimust seal. Venetos tähistab marca või marca gioiosa et amorosa tänapäeval Treviso provintsi.
Portugali revolutsioon (1910)

1910. aasta Portugali revolutsioon ehk 5. oktoobri revolutsioon toimus 3.–5. oktoobrini 1910. Selle tulemusel kukutati Portugalis konstitutsiooniline monarhia ja kehtestati vabariik. Revolutsioonile eelnenud aastatel olid Portugali kuningavõimu ja selle autoriteeti nõrgestanud Portugali kolooniaid puudutanud järeleandmised Suurbritannia nõudmistele, peaminister João Franco diktatuur, kuningas Carlos I mõrvamine 1908. aastal, kuningliku perekonna tohutud kulutused, katoliku kiriku suur võim ühiskonnaelus ja poliitikas, kaheparteisüsteemi kujunemine ja monarhia suutmatus ajaga kaasas käia. Seda nõrkust otsustasid ära kasutada vabariiklased eesotsas Portugali Vabariikliku Parteiga, kes viisid oktoobris 1910 läbi eduka revolutsiooni. 5. oktoobril 1910 kukutati kuningas Manuel II ja kuulutati välja vabariik. Võim läks Teófilo Braga juhitud ajutisele valitsusele, mis töötas 1911. aastaks välja uue riigikorra alused. 1911. aastal võeti vastu uus põhiseadus, mis tagas esmakordselt kõigile Portugali kodanikele peamised kodanikuõigused.
Portugali revolutsioon

Portugali revolutsioon võib tähendada ühte allpool nimetatud ajaloosündmustest: 1820. aasta revolutsiooni, millega kehtestati riigis esmakordselt konstitutsiooniline monarhia; 1824. aasta vasturevolutsiooni, mille korraldasid konstitutsioonilise monarhia vastased; 1910. aasta revolutsiooni, millega kukutati Bragança dünastia ja kuulutati välja vabariik; 1974. aasta revolutsiooni, millega kukutati Marcelo Caetano autokraatlik valitsus ja pöörduti tagasi demokraatliku valitsemiskorra juurde.
Talpioti hauakamber

Talpioti hauakamber on kaljusse raiutud hauakamber Ida-Talpiotis, Ida-Jeruusalemma vanalinnast 5 km lõunas, mis avastati ehitustööde käigus 28. märtsil 1980. Samalaadseid hauakambreid on piirkonnast leitud umbes 900, konkreetse haua dateeris algne kaevamismeeskond vahemikku 538 eKr kuni 70 pKr. Jõuka perekonna hauakambris oli 10 matmisurni, millest 6 katsid pealiskirjad. Hauakambrist leiti ka inimeste jäänuseid. Ühe urni pealist on tõlgendatud arameakeelse fraasina "Yeshua bar Yehosef" ("Joosua, Joosepi poeg"), millest Iisraeli geoloog Ayreh Shimron on järeldanud, et tegu võiks olla Jeesuse perekonna hauakambriga. Samas on tekst osalt loetamatu ning tõlgenduse õigsuses kaheldakse laialdaselt. 2000. aastal avalikustati ühe urni pealiskirja väidetav tõlgendus "Jaakob, Joosepi poeg ja Jeesuse vend"[viide?]. Jeesuse-seose pooldajad usuvad, et hauas on Jeesuse, tema naise ja poja, samuti teiste Uuest testamendist tuntud isikute jäänused. Väidetavalt dateerisid 2015. aasta aprillis tehtud laborianalüüsid need 1. sajandisse pKr. Tõlgendust on kasutatud argumenteerimaks, et vastupidi traditsioonilise kristluse doktriinile "tegelikult" Jeesus surnust üles ei tõusnud. Jeesusega seostuv tõlgendus on aga kahtluse alla seatud arheoloogia, teoloogia, lingvistika ja piibliuuringute valguses. 2007. aastal esilinastus Talpioti hauakambrist tehtud dokumentaalfilm "The Lost Tomb of Jesus" ("Jeesuse kadunud haud", lavastaja James Cameron, produtsent ajakirjanik Simcha Jacobovici). Filmiga koos ilmus ka Jacobovici ja Charles Pellegrino raamat "The Jesus Family Tomb" ("Jeesuse perekonna haud"). Jeesuse-teooriat propageeriv film ja raamat tekitasid laialdase poleemika. Algsete arheoloogiliste väljakaevamiste aegne Iisraeli muinsuskaitseameti piirkonnainspektor, arheoloogiaprofessor Amos Kloner, kes tegeles ka Talpioti hauakambri kaevamistööde järelevalvega, on kinnitanud, et väidetavad seosed Uues Testamendis kirjeldatud Jeesusega ei sobi arheoloogilise kontekstiga, lisades: "Nad tahavad sellega vaid raha teenida." Jeesuse sugulased Heiser, Michael. "Evidence Real and Imagined: Thinking Clearly About the "Jesus Family Tomb"" (PDF). Lk 9–13. Vaadatud 8.06.2007. Milstein, Mati (28. veebruar 2007). "Jesus' tomb claim slammed by scholars". National Geographic News. Vaadatud 14.03.2007. "Clergy, scholars assail tomb of Jesus film". The Courier-Journal. 26. veebruar 2007. Originaali arhiivikoopia seisuga 27.02.2015. Vaadatud 26.02.2007. "Kloner: A great story, but nonsense". The Jerusalem Post JPost.com. Vaadatud 11.10.2016. Tom Zeller Jr.. Raising the Titanic, Sinking Christianity?, thelede.blogs.nytimes.com, 26. veebruar 2007 Crypt Held Bodies of Jesus and Family, Film Says, nytimes.com, 27. veebruar 2007 Geoloogi väide: Jeruusalemmas asub Jeesuse ja tema pere matmispaik, elu24.postimees.ee, 8. aprill 2015 Isabel Kershner. Findings Reignite Debate on Claim of Jesus’ Bones, nytimes.com, 4. aprill 2015
Urve Kure

Urve Kure (2. august 1931 Tallinn – 7. juuni 2016) oli eesti maletaja. Ta võitis Eesti meistrivõistlustel 3 kuldmedalit (1953, 1958, 1965), 3 hõbemedalit (1957, 1959, 1964) ja 3 pronksmedalit (1954, 1961, 1966). In Memoriam kolmekordne Eesti meister Urve Kure Biograafia ESBL-is (vaadatud 12.04.2015) Biograafia ESBL-is
Hermann Clemenz

Hermann Karl Eduard Clemenz (23. jaanuar 1846 Tartu – 28. märts 1908) oli baltisaksa maletaja ja spordiajakirjanik. 19. sajandi II poolel asutas ta Tartu ülikooli juurde koos Friedrich Amelungiga maleseltsi. Schach-Jahrbuch für 1899/1900, Veit & Comp., Leipzig 1899, S. 117 J. Dlugolenski, W. Sak: Ljudi i schachmaty: stranizy schachmatnoi istorii Peterburga-Petrograda-Leningrada. Lenizdat, 1988, ISBN 978-5-289-00137-5, S. 61.
Hillar Kärner

Hillar Kärner (27. juuli 1935 Tallinn – 19. veebruar 2017) oli eesti maletaja. 1965 ja 1974–75 tuli ta Tallinna meistriks. 1971 ja 1978 võitis ta vastavalt Eesti I ja Eesti III maleolümpia. Ta on saanud Eesti meistrivõistlustel 7 kulda (1970, 1975, 1977, 1983–85, 1987), 3 hõbedat (1968, 1979, 1988) ja pronksi (1978). Biograafia ESBL-is (vaadatud 12.04.2015) Biograafia ESBL-is
Aapo

Aapo on soome mehenimi, mida kasutatakse ka Eestis. Aapo on mugandus nimest Abraham (Aabraham). 2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Aapo 26 mehel. Aapo on populaarsuselt 1200. mehenimi. Kõige populaarsem on eesnimi Aapo vanuserühmas 30–34, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,44. Soome rahvastikuregistri andmetel oli nimi Aapo septembrini 2017 pandud 6616 mehele. Soomes on kasutusel ka nimevariant Aappo. Aapo Ilves, eesti luuletaja, proosakirjanik, muusik Aapo Pukk, eesti kunstnik ... "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. august 2020. Vaadatud 20. septembril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://verkkopalvelu.vrk.fi/Nimipalvelu/default.asp?L=1
Aino

Aino on naisenimi. Nimi tähendab soome keeles "ainus". Nime mõtles välja Elias Lönnrot, kelle eepose "Kalevala" tegelane on Aino.[viide?] Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 2. detsembri 2015 seisuga 3390 Aino-nimelist inimest. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Aino 3015 naisel. Aino oli Eestis populaarsuselt 43. naisenimi.[viide?] Kõige populaarsem oli eesnimi Aino üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 217,15, ning Võru maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 41,44. Aino on keskmiselt 77 aasta vanune (mediaanvanus on 79). Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Aino 15 inimesel. Aino Aalto Aino Andrusson Aino Asszonyi Aino Bach Aino Esken Aino Iila Aino Järvesoo Aino Kalda Aino Kalda (rahvatantsujuht) Aino Kallas, soome ja eesti kirjanik Aino Kapsta Aino Kaukovaara Aino Kumari Aino Kõiv Aino Käärik Aino Külvand Aino Liimand Aino Lunge Aino Lõhmus Aino Malmberg Aino Mälkönen Aino Nõmm Aino Orgulas Aino Ostrat Aino Parker Aino Paves Aino Pervik, eesti kirjanik Aino Pill Aino Raud Aino Raudsepp Aino Rodima Aino Runge Aino Saar Aino Seep Aino Siebert Aino Suviste Aino Taal Aino Talvi Aino Tamm Aino Toomaspoeg Aino Undla-Põldmäe Aino Valgma Aino Voolmaa Aino Õige https://www.eesti.ee/portaal/rrteenus.nimede_stat[alaline kõdulink] "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. veebruar 2019. Vaadatud 19. augustil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Personvārdu datu bāze