Gaeta hertsogkond

Gaeta hertsogkond oli varakeskaegne riik keskusega Lõuna-Itaalia rannikulinnas Gaetas. See sai alguse 9. sajandi alguses, kui kohalik kogukond hakkas autonoomseks muutuma, kui Bütsantsi võim Vahemerel ja poolsaarel soikus langobardide ja saratseenide sissetungide tõttu. Gaeta ajaloo peamine allikas selle hertsogiajastust on Codex diplomaticus Caietanus, kogum hartasid, mis on säilitanud Gaeta ajalugu paremini ja detailsemalt, kui selle naaberrannikuriikides: Napolis, Amalfis ja Sorrentos. Kuid erinevalt teistest meresadamatest ei olnud Gaeta kunagi ärilise tähtsusega keskus. Aastal 778 oli see peakorter, kust Sitsiilia patrikios suunas kampaaniat Campania saratseeni sissetungijate vastu. Esimene Gaeta konsul Costantino, kes sidus endaga oma poja Marino, oli Bütsantsi agent ja Andrea II di Napoli vasall. Costantino kaitses linna moslemipiraatite laastamiste eest ja kindlustas seda. Ta eemaldati, arvatavasti vägivaldselt, Docibile I poolt, kes rajas dünastia ja tegi Gaeta de facto sõltumatuks. Docibilaanide dünastid töötasid korrapäraselt Gaeta huvide edendamiseks liitude kaudu mistahes jõududega, kes hetkel kõige kasulikumad olid. Nad ühendasid jõud saratseenidega oma kristlike naabrite vastu ja paavstiga moslemipiraatide vastu Ostia lahingus. Nad ehitasid tohutu lossi ning kasvatasid oluliselt linna prestiiži ja rikkust. Gaetalased jäid nominaalselt Bütsantsi alamateks 10. sajandi keskpaigani, võideldes selle lipu all Garigliano lahingus. Docibilaanide peamine edu oli siiski Gaeta lahutamises Napoli hertsogkonnast. See oli Docibile II (suri aastal 954), kes võttis esimesena tiitli dux või hertsog (933). Docibile ajal saavutas Gaeta haripunkti, kuid alustas protsessi, millega see peamiselt nõrgenes. Ta andis Fondi oma teisele pojale Marinole samaväärse hertsogitiitliga ja seadis pretsedendi Gaeta hertsogkonna killustamiseks, mis kahandas aja jooksul hertsogivõimu. Aastal 962 allutas Gaeta end Pandolfo Raudpeale, langobardide Capua vürstile. Kuid aastal 963 on hartades mainitud vaid linnavalitsejaid. Aastal 976 olid Saksa-Rooma keiser Otto II ja paavst Gaeta tunnustatud süseräänid. Täielik revolutsioon toimus pärast hertsogitiitli omistamist ja Läänekeisri asendamist Idakeisri kui ülemisandaga. Gaeta kaotas tähtsuse 10. sajandi lõpul ja 11. sajandi alguses. Aastal 1012 nõrgestas päriluskriis veelgi. Giovanni IV suri, jättes pärijaks poja oma naise Sichelgaitaga, Sergio IV di Napoli õega. See poeg Giovanni V valitses oma vanaema Emilia vaidlustatud regentluse all. Tema onu Leone I usurpeeris hertsogkonna, et vaid mõne kuu pärast kõrvaldatud saada, ja tema teine onu Leone II võitles regentluse pärast Emiliaga. Alles aastal 1025 olukord lahenes. Pärast seda varjas Giovanni V põgenevat Sergio di Napolit ja aitas tal normannide abiga linna tagasi võita. Sellega teenis Giovanni V ära Pandolfo IV di Capua vaenulikkuse ja tema hertsogkond vallutati aastal 1032. Docibilest põlvnenud kohalik dünastia ei saanud kunagi oma hertsogkonda tagasi. Langobardid vallutasid Gaeta aastal 1032. Aastal 1038 vallutaja Pandolfo di Capua kukutati ja asendati Guaimario IV di Salernoga. Guaimario ei valitsenud isiklikult kaua enne oma normanni palgasõdurite juhi, Rainulf Drengot' hertsogiks nimetamist. Kuid Rainulfi surmaga valisid gaetalased oma langobardide kandidaadi, Atenolfo I di Gaeta. Atenolfo ja tema poja, Atenolfo II ajal jäi Gaeta tegelikult iseseisvaks, kuid Riccardo I di Capua ja tema poeg Giordano allutasid selle aastal 1058 ja siis taas aastal 1062. Aastal 1064 aeti langobardide valitseja minema ja normann Guillaume de Montreuil võttis tema koha ning abiellus Atenolfo I lese, Pandolfo tütre Mariaga. Naise koht Gaeta valitsemises oli oluline. Gaeta normanni isandad nimetasid hertsogeid erinevatest tähtsatest kohalikest perekondadest, peamiselt normannide hulgast, aastani 1140, kui viimane Gaeta hertsog suri, jättes linna Sitsiilia kuningale, Roger II-le, kellele ta oli aastal 1135 truudust vandunud. Esimene normanni hertsog pärast Rainulf Drengot' lühikest valitsusaega Guaimario alamana oli aastal 1064 nimetatud Guillaume de Montreuil. Ta püüdis oma võimu seadustada abieluga oma langobardist eellase lesega, kuid pärast tema väljasaatmist tema normanni isanda, Capua vürsti Riccardo I poolt ei olnud järgnevatel hertsogitel enam vaja end seadustada: normannid kehtestasid oma võimu. Aastast 1067 või 1068 aastani 1091 valitses Gaetat normannide Ridello perekond. Nende võim oli kehtestatud Gaetas ja Goffredo Ridello valitses Pontecorvost, kuid gaetalased ei olnud veel täielikult oma sõltumatust minevikust võõrutatud. Giordano I di Capua surmaga mässas Gaeta normanni võimu vastu ja nimetas hertsogiks ühe Landolfo. Ta valitses edukalt aastani 1103, kuna Capua normanni vürst Riccardo II oli oma pealinnast minema kihutatud. Aastal 1103 vallutas Guillaume de Blosseville linna ja aastal 1105 vallutas linna omakorda Riccardo dell'Aquila. Riccardo oli de facto sõltumatu hertsog, nagu ka tema järglased. Giordano I surm oli Capua normanni dünastia võimu kurnanud ja sellel oli suur mõju Gaetale. Pärast Riccardo surma (1111) valitses Gaetat aastani 1113 Andrea Dell'Aquila, kuni Riccardo di Caleno selle võttis. Lõpuks, aastal 1135, sunniti Riccardo di Caleno alluma kuningas Rogerile, kes sundis samal aastal alluma ka viimase Capua vürsti Roberto II. Gaeta hertsogite loend