laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Hopi kabel

Hopi kabel (norra keeles Hop kapell) on puidust kabel Norra põhjaosas Finnmargi maakonnas Gamviki vallas Skjånesi külas Hopis. Geograafilised koordinaadid on 70°47'56" N, 28°06'45" E. Kabel rajati 1977. Kabeli juures on surnuaed. 20. sajandi oli plaanis tuua Hopi üle vana Gamviki kirik (kabel), kuid selle asemele rajati Hopi koolikabel, mis õnnistati 19. augustil 1928.
BM-30 Smertš

9A52 Smertš (BM-30) (vene keeles БМ-30 Смерч) on Nõukogude Liidus valmistatud mitmikraketiheitja laskesüsteem.[viide?] GRAU koodnimetus on 9A52. Raketiheitja on töötatud välja Nõukogude Liidus Tulas 1970. ja 1980. aastail. Relv valmis 1987 ja võeti relvastusse 1989. Esmakordselt fikseeriti lääne vaatlejate poolt 1983. On olnud kasutusel Tšetšeenia sõdades, Dagestani konfliktides, Venemaa-Gruusia sõjas 2008 ja modifikatsioon 9A52-2 ka Venemaa invasioonis Ukrainasse 2022.[viide?] Ukraina on sellest välja töötatud oma versiooni BM-30 Vilkha. Kaliiber: 300 mm Lasketorude arv: 12 tk Laskekaugus: 20-90 km Laskekiirus: 12 lasku/38 sek Kaal: 43,7 t Pikkus: 12 m Laius: 3,05 m Kõrgus: 3,05 m Kandemasin: MAZ-543M Laskevalmiduse saavutamise aeg: 3 min Meeskond: 3–4 in[viide?][viide?] Tegemist on suurima laskekaugusega mitmelasulise raketiheitjaga. 6 relvasüsteemiga Smertšide patarei suudab tulistades katta maa-ala 800 x 800 m.[viide?] Grad Burevi Uragan Buk Mitmikraketiheitja Lääne mitmikraketiheitjad ukrainlaste arsenalis Kaarel Mäesalu, Ajakiri Sõdur 5-2022 Видео подборка запусков, video, Smertš ja Uragan Видео на RuTube.ru: РСЗО 9К58 «Смерч», video, Smertš Самое страшное после ядерного: чем бомбит Украину "братская" Россия. ВИДЕО. Süsteemi tutvustus, video (5:35)
Jaan Allik

Jaan Allik VR II/3 (8. oktoober (vkj 26.september) 1892 Karksi kihelkond Polli vald – 15. jaanuar 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) (kuni 11.11.1939 Ivan, ka Johannes) oli Eesti sõjaväelane (major) (alates 1940). Sündis 8. oktoobril (vkj 26.09.) 1892 Karksi kihelkonna Polli vallas Mälgandi talus. Vabariigi Valitsuse otsusega 8. oktoobrist 1920 anti 9. jalaväepolgu alamkapten Johannes Allikule Vabaduse Risti II liigi 3. järk, nr 1421, „“hinnates wahwust, mis [ta oli] ülesnäitanud lahingus 20. juunil 1919. a. Bulleni mõisa all”“ Sai autasuna Abja valla Abja mõisast Jaanimäe talu. Töötas Mõisakülas kooliõpetajana. Kaitseliidu Pärnumaa Maleva Halliste malevkonna pealiku abi ja Mõisaküla kompanii pealik. Jaan Allik hukati 15. jaanuaril 1942 Sevurallagis. Matmispaik teadmata.
Siseveed

Siseveed on maismaal paiknevad veed: jõed, järved, tehisveekogud, põhjavesi, mandrijää ja liustike vesi. Siseveekogu
Paakjää

Paakjää on polaaraladel ookeani pinda kattev ühes tükis jää.
Passaathoovused

Passaathoovused on passaattuulte mõjul tekkivad hoovused. Ookeanides on lõunapassaathoovused, mis suunduvad ekvaatorilt lõunasse piki mandrite idarannikuid, ja põhjapassaathoovused, mis suunduvad ekvaatorilt põhja poole.
Aluspind

Aluspind on Maa pind – maapind ja veepind koos võetuna.
Aleksander Arol

Aleksander Arol VR II/3 (25. veebruar 1897 Gluhhovo, Venemaa – 16. märts 1937 Mõisaküla) oli Eesti sõjaväelane (leitnant). Sündis 25. (vkj 13.) veebruaril 1897 Venemaal Gluhhovos. Pere oli seotud Harjumaa Saue vallaga. Vallaline. Õppis Tallinna linnakoolis ja Petrogradi 5. Gümnaasiumis, mille lõpetas jaanuaris 1916. Sõjalised teadmised sai Pauli sõjakoolis 1916. Ülendati lipnikuks oktoobris 1916. Teenis 245. ja 22. tagavarapolgus kuni jaanuarini 1916. Esimeses maailmasõjas osales 8. kütipolgus nooremohvitseri ja rooduülemana ning õppemeeskonna nooremohvitserina kuni detsembrini 1917. Veebruarist aprillini 1918 teenis ta 1. Eesti Polgus. Vabadussõja eel 22. novembril 1918 astus 1. jalaväepolku, kus oli algul nooremohvitser, siis 16. roodu ülem. Sai 4. veebruaril 1919 Feodorovka küla all jalast raskelt haavata. Teenis järgnevalt 1. diviisi tagavarapataljonis rooduülemana. Juulis 1919 läkitati 1. jalaväepolgu jalaluurajate komando vanemohvitseriks ning novembris komando meeskonna ülemaks. Ülendati oktoobris 1919 alamleitnandiks ja seejärel leitnandiks. Demobiliseeriti detsembris 1920. Õppis aastail 1922–1934 Tallinna Tehnikumis masinaehituse osakonnas, kus omandas inseneri kutse. Töötas juunist 1927 (vaheaegadega) riigiraudteel Tallinna veojaoskonnas vedurijuhi abi ja vedurijuhina. Septembrist 1932 oli Veoametis tehnik ning juunist 1935 revidendi kohustes. Alates oktoobrist 1936 elas ja töötas Mõisakülas Raudtee Tehastes insenerina. Aleksander Arol suri 16. märtsil 1937 Mõisaküla alevis peaaju verevalumi tõttu. Maeti Tallinna Rahumäe kalmistule. Vabariigi Valitsuse otsusega 18. veebruarist 1925 anti leitnant Aleksander Arolile Vabaduse Risti II liigi 3. järk nr 2927. Lisandus 40 000 marka ja Vabadussõja mälestusmärk haavatu lindiga. Vabadusristi kavalerina sai 1928. aasta mais Harjumaa Vääna valla Vääna mõisast 21,69-hektarilise krundi, mis sai nime Tiigi talu. Tegelikult kohta pidama ei asunud ja müüs selle rendiõiguse 1931. aasta kevadel ära. Aleksander Arol Eesti ohvitseride andmekogus
Merebriis

Merebriis ehk päevabriis on päevane rannikutuul suunaga merelt rannale, mille tekitajaks on maapinna soojenemisega kaasnevad õhuvoolud üles ning jahedama õhumassi liikumine vee kohalt rannale. Maabriis Briis
Orutuul

Orutuul on tuul, mis puhub mägedes mööda oru nõlva alt üles. Orutuul tekib siis, kui päike soojendab päeval oru põhja ja nõlvu ning soe õhk hakkab ülespoole liikuma. Mäetuul
Mäetuul

Mäetuul ehk laskuv tuul on atmosfääri horisontaalse õhurõhu erinevuste tõttu, õhumassi sunnitud ülevoolamisel mäest, selle tuulealusel nõlval tekkinud laskuv tuul. Tuuled, mis puhuvad mägedes ülevalt alla jaotuvad soojadeks ja külmadeks. Soojad laskuvad tuuled: föön, chinook, chanduy, puelche, suhhovei ja zonda Külmad laskuvad tuuled (katabaatilised tuuled): boora, mistraal, liustikutuul, böhmwind, tramontana ja elvegust Soojadeks mäetuulteks nimetatakse kuiva õhu liikumist tuulealustel nõlvadel alla. Horisontaalselt liikuv õhumass on mäge ületades sunnitud tuulepealset nõlva pidi üles kerkima, kaotades märgadiabaatilise protsessi käigus niiskust ja muutudes seejuures kuivemaks, mäeharja ületanud õhk laskub mööda tuulealust nõlva alla ning soojeneb nüüd kuivadiabaatilise gradiendi kohaselt, muutudes samas suhteliselt veelgi kuivemaks.
Hans Harjakas

Hans Harjakas VR II/3 (kuni 1. juunini 1940 Hans Harjaks; 4. märts (vkj)/ 16. märts 1891 Harjaka talu, Ridalepa küla, Sauga vald, Pärnu kihelkond – 20. veebruar 1970 Mõisaküla) oli Eesti sõjaväelane (reamees). Õppis Sauga vallakoolis. Teenis ratsaväes alates 1912. aastast. Esimeses maailmasõjas teenis 6. tragunipolgus, vabanes 1918. aastal. Vabadussõjas osales 1. Ratsapolgu 3. eskadronis alates 25. detsembrist 1918. Viidi jaanuaris 1919 üle 2. Ratsapolgu 2. eskadroni. Demobiliseeriti aprillis 1920. Vabariigi Valitsuse otsusega 15. septembrist 1920 anti 2. Ratsapolgu reamehele Hans Harjakale Vabaduse Risti II liigi 3. järk nr 1159, „“hinnates wahwust, mis [ta oli] üles näidatud lahingus 24. veebruaril 1919 a. Räptsowa külade juures”“ Lisandus 10 000 marka ja Vabadussõja mälestusmärk. Pärast sõda elas mõnda aega Audrus ning vedas autoga kaupu. Alates 1930. aastast asus perega elama Mõisakülla, kus töötas linavabrikus auto juhina, hiljem kütja-masinistina. Oli Vabaduse Risti Vendade Ühenduse (VRVÜ) Pärnu osakonna liige. Teise maailmasõja ajal pääses vanuse tõttu mobilisatsioonidest ning jäi repressioonidest puutumata. Oli pärast sõda kütja-masinist Mõisaküla linavabrikus kuni pensionile siirdumiseni 1956. aasta sügisel. Hans Harjakas suri 20. veebruaril 1970 Mõisakülas aju veresoonkonna lubjastumise tagajärjel. Ta on maetud Mõisaküla kalmistule. Kirikukirjades olnud perekonnanimi Harjaks muudeti Mõisaküla linna perekonnaseisuametniku otsusega 1. juunist 1940, andes ainsaks nimekujuks Harjakas.
Kalju Saaber

Kalju Saaber (sündinud 11. oktoobril 1944 Kalmu talus Inju-Aruvälja külas Küti vallas Viru maakonnas) on eesti kirjanik. Ta õppis Paide ja Rakvere keskkoolis, töötas seejärel Rakvere metsakombinaadis ning lõpetas 1963. aastal Rakvere 1. töölisnoorte keskkooli. Aastatel 1964–1967 õppis Saaber Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu, raske haigus katkestas aga õpingud. Alates 1968. aastast on Kalju Saaber kutseline kirjanik, Kirjanike Liidu liige aastast 1979. "Romeo, Julia ja õhuhäire" 1972 "Mees, naine ja bernhardiin" 1978 "Meri. Impressioon" 1978 "Härgamisi" 1980 "Kahe kodu ballaad" 1980 "Nille, Värten ja Peopesa" 1981 "Kaimude raamat" 1982 "Puulane ja Tohtlane" 1983 "On" 1984 "Prantsuse kingad. Virumaa leib" 1986 "Hiiehobune" 1989 "Punaselageda saaga" 1991 "Saurusesuvi" 1993 "Luukere Atu" 2001 "Rakvere lugemik" 2002 "Haruldast tõugu issi" 2004 "Issanda loomaaed. Viru sektor" 2007 "Lepatriinu asfaldil" 2007 "Meister tegi, hästi tegi" 2007 "Palju väikseid virmalisi" 2007 "Virumaa leib" "Karikakramäng: Tätoveering" 1977, kirjandusliku alusteose autor "Sajandiring" 1985, stsenarist "Kahe kodu ballaad" 1985, stsenarist, kirjandusliku alusteose autor "Minu Virumaa" 1989, stsenarist 1981 Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind ("Härgamisi") 1991 Virumaa kirjandusauhind ("Punaselageda saaga") 1992 Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind ("Punaselageda saaga") 2007 Rakvere Kroonimärk
Luterliku Maailmaliidu liikmeskirikute loend

Järgmised kirikud on Luterliku Maailmaliidu liikmeskirikud seisuga märts 2008 LML liikmeskirikud, 26.03.2008. Täisliikmetel on LML Täiskogul hääleõigus, assotsieeritud liikmetel on sõnaõigus ja tunnustatud kogudustel, nõukogudel või kirikutel vaatlejaõigus.
Gamviki kirik

Gamviki kirik on kirik Norra põhjaosas Troms og Finnmargi maakonnas Gamviki vallas Gamvikis. Ta asub kohaliku tee nr 263 (fylkesvei 263) ääres. See on kõige põhjapoolsem kirik Mandri-Euroopas. Kirik ehitati 1957–1958 ja selle pühitses sisse piiskop Alf Wiig 27. aprillil 1958, neljandal pühapäeval pärast ülestõusmispüha. Arhitektid on Gudolf Blakstad ja Herman Munthe-Kaas. Kirik on betoonist. Ta on ehitatud töökirikuks. Kirikuruumis on 224 kohta ja kogudusesaalis 80 kohta. Kiriku läänetiiva vastas üle tee (Kirkeveien) asub surnuaed. Kuningliku resolutsiooniga 16. novembrist 1861 eraldati osa Tana kogudusest Nesseby kihelkonnast Tana kihelkonnaks ning sellega liideti osa Lebesby kihelkonna Kjøllefjordi kogudusest Gamviki kogudusena. 1. jaanuaril 1914 muudeti Tana ja Gamviki koguduse vahelist piiri, nii et osa Tana kogudusest läks Gamviki koguduse alla. Kuningliku resolutsiooniga 11. oktoobrist 1968 eraldati Gamviki kogudus Tana kihelkonnast eraldi Gamviki kihelkonnaks. Aastal 2008 tähistati 50 aasta möödumist kiriku sisseõnnistamisest. Pidulikul jumalateenistusel teenisid Gamviki koguduse õpetaja ning Hammerfesti praostkonna praost. Kaasa tegid Gamviki koguduse koor ja lasterühmad. Kutsutud olid kõik, kes olid selles kirikus laulatatud, konfirmeeritud või ristitud. Esimene kirik (samekapellet ('saami kabel')) rajati algselt 1718–1719 misjonikirikuna Deatnu valda Gullholmenisse. Sealt toodi ta Gamviki 1856 ja õnnistati sisse 1858. Kabel seisis uue kiriku kõrval 1914. aastani. Pärast sajandivahetust oli kavas viia see üle Hopi, kuid see plaan jäi soiku. Teine Gamviki kirik rajati kabeli kõrvale ja pühitseti sisse 15. juulil 1894. Seal oli 260 istekohta. Saksa väed põletasid selle 5. novembril 1944 taganedes maha nagu suurema osa teisigi Finnmargi kirikuid. Vaade loodest Armulaud Altar Küünlajalg Altar kootud altaripildiga Kootud altaripilt Rõdu ja orel "fm.fylkesbibl.no". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. september 2014. Vaadatud 14. september 2014. riksarkivet.no, lk 4. Vårt Land, 25.04.08, lk 12
Mehamni kirik

Mehamni kirik (algselt Mehamni kabel) on kirik Norra põhjaosas Troms og Finnmargi maakonnas Gamviki vallas Mehamnis kohaliku tee nr 263 (Gamviksveieni) ääres. See valmis 1965. Arhitekt on Hans Magnus. See on 203 kohaga betoonist saalkirik. 20. detsembril 1931 pühitseti sisse Mehamni kabel. Vaade lõunast Kirik asub keset Mehamni Mälestuskivid kiriku juures. Vasakpoolsega mälestatakse 1982. aasta Mehamni lennuõnnetuse 15 ohvrit). Parempoolne on Mehamni esmaasukate auks Parempoolse mälestuskivi tekstitahvel "reuber-norwegen.de". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. november 2011. Vaadatud 29. märtsil 2009. riksarkivet.no (pdf), lk 4 Foto
Bitonaalsus

Bitonaalsus on muusikas kahe toonika üheaegsus. Polütonaalsus
AS Orto

AS Orto on 1932. aastal Tallinnas asutatud tarbe- ja kodukeemiaettevõte. AS Orto asub Suur-Sõjamäe tänav 30, Tallinnas. Orto hakkas 1932. aastal tootma pesuseepi, -soodat ja vankrimääret. 1937. aastal lisandusid sortimenti juba ka parfümeeria- ja kosmeetikakaubad. Eesti NSV ajal avanes märksa suurem turg, tootevalik laienes ja töötajate hulk ulatus kõrgajal 799-ni. Lisaks tarbekeemiale hakati tootma ka alumiiniumtuube ja plastdetaile ning eksperimenteeriti plastmööbliga. Arendati nelja tootesuunda: tarbekeemia, kodukeemia, tööstuskeemia ja parfümeeria. Tänapäeval on Orto Eesti juhtiva kosmeetikatootjana liikumas n-ö rohelise trendiga, muutes oma tooteid järjest looduslikumaks. 1996. aastal hakati tootma sääsetõrjevahendeid sarjas Plix, aasta hiljem kosmeetikasarja Puhas Loodus. 2005. aastal moodustas kosmeetikatoodete müük Orto käibest 70%, eksport 15%. 2009. aastal moodustasid kosmeetikatooted käibest kolm neljandikku. 2008. aastal oli Orto käive 22 miljonit krooni. 2009. aastal töötas ettevõttes 22 inimest, neist pooled tootmises. Rahalises arvestuses on Orto Eesti turul L'Oreali, Nivea ja Lumene järel neljandal kohal. Müüdud koguste arvestuses ollakse koha võrra kõrgemal, sest Orto tooted on võrreldes välismaise kaubaga odavamad. "Orto 1932–2012. Ajalugu pakendites". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. juuli 2016. Vaadatud 18. jaanuaril 2013. "Orto loodab kodumaise tarbija huvi kasvu"[alaline kõdulink] Äripäev, 13. juuli 2005 "Majandussurutis soosib Eesti tuntud kosmeetikatootjaid" Postimees, 30. märts 2009 AS Orto koduleht
Robert Vaidlo

Robert Vaidlo (26. oktoobrini 1937 Veedi; 14. veebruar 1921 Tartu – 1. oktoober 2004) oli eesti lastekirjanik ja ajakirjanik. Ta sündis Tartus haritlasperes. Ta lõpetas 1940. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi. Enne Nõukogude armeesse mobiliseerimist 1941. aastal õppis paar semestrit Tartu ülikoolis. Pärast sõda töötas ta Rahva Hääle ajakirjanikuna, lisaks tegi oma lasteraamatute põhjal lastesaateid Eesti Televisioonis ning kirjanduslikku kaastööd ajakirjale Looming ja ajalehele Kodumaa. "Kadunud havi" 1954 "Kotkamäel karjub kajakas" 1955 "Sõpruse nimel" 1957 "Suurtükiväelane Peeter Poligon pajatab" 1958 "Viirulise purje all" 1964 "Lood Kukeleegua linnast" 1965 "Pipraveski" 1965 (täiskasvanutele) "Jutujulla" 1967 "Doktor Meerikese ja Ponts-Ontsu imepärane reis" 1971 "Teed viivad alati kuhugi" 1975 "Kessu" 1978 "Kessu ja Tripp" 1988 "Ühe ahvi lugu" 1988 "Ampa" 1995 "Midli-Madli tilpamised" 2002 1985 – Isamaasõja II järgu orden Tema vend Osvald Vaidlo hukkus 1944. aastal Nõukogude okupatsioonivägede eest põgenedes. Tallinna Prantsuse Lütseumi vilistlased Robert Vaidlo Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 "Robert Vaidlo lugejate mälestustes", Eesti Päevaleht online, 8. oktoober 2004 Oss ja Robi: kaks venda vastakuti Teise maailmasõja koledustes - Postimees, 25. juuli 2008 Oss ja Robi: kaks venda vastakuti Teise maailmasõja koledustes (ajakirjanik Alo Lõhmuse blogi sissekanne, mis dubleerib PM 25. juuli artiklit, kuid sisaldab ka pilte) http://www.podvignaroda.ru/?#id=1518959582&tab=navDetailManUbil
Aviett

Aviett (prantsuse keeles aviette) ehk minilennuk on väike ja kerge ühe-kaheistmeline lennuk.
Karl Viil

Karl (Kirill) Viil (30. mai 1901 Võisiku vald, Viljandimaa – 19. juuni 1943 Norillagi vangilaager, Krasnojarski krai, Venemaa) oli Eesti Vabariigi kaadrisõjaväelane (kapten), erialalt suurtükitehnik. Võttis vabatahtlikuna osa Vabadussõjast ja sai haavata. Lõpetas 1923. aastal Sõjaväe Tehnikakooli. Teenis Aegna saarel ja Sõjaministeeriumis. Tegeles spordiga - Ülemaalistel Kaitseväe spordivõistlustel võitis ta 1927 teivashüppes teise koha, 1929 vehklemises teise koha. Arreteeriti 14. juunil 1941. Mõisteti 5. septembril 1942 NKVD erinõupidamise otsusega kaheksaks aastaks sunnitöölaagrisse. Suri vangistuses. Rehabiliteeriti 1956. aastal. Kenotaaf Tallinna Aleksander Nevski kalmistul Karl Viili abikaasa Olga Viili (Hindremäe) matmispaigas. Avaldanud artikleid ajakirjades Merendus ja Sõdur: Viil, K. Suurtükiraudade eluea kindlaks määramine ja kõlbmatuks tunnustamine // Merendus (1937) 5, lk 233– 236 Viil, K. Allveelaeva periskoopidest // Merendus (1936) 1, lk 14–16 Tema isa Jaan (Ivan) Viil (1877–1934) oli Tallinna Tselluloosivabriku töölisaktivist ja Tallinna Ühise Haigekassa 26. novembril 1917 toimunud esimese peakoosoleku delegaat. "Auraamat Eesti Vabariigi kaadriohvitseridele", Tallinn 2007, lk. 457 "Eesti merekindlused ja nende suurtükid 1918-1940", Mati Õun, Tallinn 2001, lk 37 Eesti Spordileht nr 32 20.08.1927 "Paberiveskist kombinaadiks" Tallinn 1968 lk 58, lk 66 Ohvitseride andmekogu http://www.ra.ee/fotis/index.php? http://www.memorial.krsk.ru/DOKUMENT/People/GUVD/Viil.htm http://www.obd-memorial.ru/html/info.htm?id=74411787&page=3
Leida Tigane

Leida Tigane (21. mai 1908 Tartu – 13. veebruar 1983 Tallinn) oli eesti lastekirjanik ja prosaist. Lõpetas 1927. aastal Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi. Tema õde oli kirjanik Aino Tigane. "Hunt ja kutsikas" 1948 "Jutte lastele" 1955 "Lugu kahest laisast varesest" 1959 "Mina oskan paremini" 1952 "Peremees ja sulane" 1958 "Seitse pastlapaari" 1974 "Tera siit ja teine sealt" 1968 "Vanaema maja" 1946 "Vikerkaar" "Sõber meriröövel" "Palun seda härrat" Leida Tigane Eesti biograafilises andmebaasis ISIK LEIDA TIGANE - 105
Preventiivne veterinaaria

Preventiivne veterinaaria on veterinaaria valdkond, mis tegeleb peamiselt loomade haiguste ennetamisega. Haiguste ennetamise peamised suunad on järgmised: nakkus- ja parasitaarhaiguste profülaktika (mille keskmes on eelkõige populatsiooni tervishoid); prognoositavate terviseprobleemide ennetamine, varajane diagnostika ja korraldus ehk nn heaoluveterinaaria (indiviidi tasandil asjatute kannatuste vältimine).
Arvi Kork

Arvi Kork (kodanikunimega Arvi Tinits; 2. detsember 1927 – 1. aprill 1997) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik. Arvi Tinits sündis 1927. aastal Peningi vallas Harjumaal kooliõpetaja pojana. Õppis Tallinnas, mobiliseeriti 1944 noorukina Saksa lennuväe abiteenistusse. Jõudis 1944. aasta sügisel Saksa vägede Eestist taandudes Saksamaale, kus lõpetas pärast sõda Lübecki Eesti Gümnaasiumi. Täiendas end Müncheni DP ülikoolis, Stockholmi ülikoolis ning Toronto Ryersoni instituudis (Ryerson Institute of Technology). Teenis Kanada ratsakaardiväe rügemendis (The Governor General's Horse Guards), kus jõudis kapteni auastmeni. Hiljem töötas pikemat aega Toronto politseis. Ajakirjanikuna tegutses Ameerika Hääles ja aastast 1986 kuni surmani Vaba Eestlase toimetuses. "Neli musketäri" (biograafiline romaan). Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1957. Kordustrükk: Õllu, 1990. "Tänavakuningad" (kriminaalromaan). Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1963. "Tammiraiujad" (biograafiline romaan eesti pagulaste elust Kanadas metsatöödel). Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1966. "Armud läinud, armud jäänud : elukooli kursus kolmes osas" (romaan). Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1968. "Relvalood : sõjasulaste seiklusi mitmel mandril" (romaan, endiste sõjaväelaste meenutused). Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1971. "Sulid ja võmmid : kriminaallood tõsielust" (kriminaalromaan). Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1973. Kordustrükk: Faatum, 1993 (sarjas Taskudetektiiv). "Röövlijahil" (kriminaalromaan). Eesti Kirjanike Kooperatiiv, 1976. "Välgumärgi kasvandikud" (lennuväepoiste mälestused Teisest maailmasõjast). Oma Press, 1982. Korgi teoseid iseloomustab kiire süžeeareng, kirev tegelaskond ja elav, kõnekeelne dialoog. "Kalju Jõgi. Eesti lennuväepoisid Saksamaal. Läbi mitme vangilaagri". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. märts 2013. Vaadatud 11. mail 2012. Rein Helme. Lahkus Arvi Tinits-Kork. Õhtuleht, 18. aprill 1997. Peatoimetaja Arvi Tinits-Kork surnud. Vaba Eestlane, 8. aprill 1997. Lk 1. "Arvi Kork: korrarikkuja ja korravalvur." - Hellar Grabbi. Tulgu uus taevas: mõtteid viiekümnest kirjanikust, Tallinn: Virgela, 1999. Lk. 144-146. (Varem ilmunud: Mana nr 40, 1973.) Kalju Kotkas. Lugu neljast musketärist (Vestlus Arvi Korgi romaani "Neli musketäri" ühe tegelase (Kaljukotkas) prototüübiga). Pärnu Postimees, 24. jaanuar 1995, lk. 5. 1. aprillil suri Torontos kirjanik Arvi Kork (s. 2. XII 1927). Looming nr 5, mai 1997. lk. 712. Andres Langemets. Musketäri lahkumine: Arvi Kork (Eduard Tinits) 2. XII 1927-1. IV 1997. Looming nr 6, juuni 1997, lk. 867-868.
Heaoluveterinaaria

Heaoluveterinaaria on valdkond, mis tegeleb loomakaitse meditsiiniliste aspektidega. Heaoluveterinaaria jaguneb: Põllumajandusloomade heaolu Lemmikloomade heaolu Laboriloomade heaolu Preventiivne veterinaaria
Villem Raid

Villem Raid (kuni 1935 Villem Rosberg, ka Villem Rossberg; 18. märts 1900 Tallinn – 8. august 1979 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (kapten), piirivalvur ja metsavend, Nõukogude piirivalvur ning Saksamaa sõjaväelane (Hauptsturmführer). Ta osales vabatahtlikuna Vabadussõjas, lõpetas Sõjakooli 1. lennu 3. augustil 1919. Teenis Kalevlaste Malevas, hiljem viidi üle Piirivalvesse. Viimati, 1933–1940, oli Kuressaare rajooni ülem. Ülendati kapteniks 24. veebruaril 1932. Nõukogude okupatsiooni ajal oli ta Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi Piirivalve Talituse Valga jaoskonna Mõisaküla rajooni ülem (kapten). Alates juulist 1941 metsavend. Osales Liivamäe lahingus. Talle on pandud süüks, et ta osales Saksa okupatsiooni ajal Mõisaküla vallutamise järel 16. ja 23. juuli 1941 Omakaitse terroritegudes Mõisakülas ja juulist detsembrini 1941 Pärnus. Oli pärast Teist maailmasõda Saksamaal sõjavangis, 1951 asus ümber Rootsi. Ta suri 8. augustil 1979 ja maeti 4. septembril 1979 Stockholmi Metsakalmistule. Kotkaristi V klassi teenetemärk, 1938 "Piirivalve 1922-1932". Toimetaja Oskar Angelus, kaas Günther Reindorff. Piirivalve Ohvitseride Kogu. Tallinn 1932 Juhan Püttsepp, Toomas Sildam. "Inimene põgenes hauast". Eesti Ekspress, 16. jaanuar 2002 Meelis Maripuu. "65 aastat juudimõrvast okupeeritud Pärnus". Pärnu Postimees, 13. oktoober 2006 Stockholmi avalike kalmistute register Villem Raid Eesti ohvitseride andmekogus
Kaimar Saag

Kaimar Saag (sündinud 5. augustil 1988 Viljandis) on Eesti jalgpallur (ründaja), kes mängib Eesti klubis Viljandi Tulevik. Lisaks Eesti klubidele on ta klubikarjääri jooksul mänginud veel Taani klubides Silkeborg IF ja Vejle Kolding, Rootsi klubis Assyriska FF, Norra klubis Nybergsund Trysil ja Fääri saarte klubis B36 Tórshavn. Saag alustas 16-aastaselt profikarjääri FC Levadia ridades. Lõi oma esimese Meistriliiga värava 16. oktoobril 2005 JK Tartu Merkuur vastu. 2007. aastal oli pool hooaega laenul JK Tallinna Kalevis. 19-aastaselt siirdus FC Levadiast välismaale, sõlmides 4,5-aastase lepingu Taani klubiga Silkeborg IF, kes tol ajal mängis Taani esiliigas. 28. jaanuaril 2008 sõlmis lepingu Taani klubiga Silkeborg IF. Seitse päeva hiljem mängis Saag oma esimese mängu Silkeborg IF-i meeskonnas Aarhus GF vastu. Oma esimese värava Silkeborgis lõi 2008. aasta 6. aprillil 2-1 võidumängus FC Fredericia vastu. Seisuga 18. märts 2012. Ta on Eesti koondises pidanud 46 kohtumist ja löönud 3 väravat. Oma debüüdi tegi Saag Eesti koondises 8. septembril 2007 EM valikmängus Horvaatia vastu, kus vahetas 80. minutil välja Tarmo Kingi. Mäng kaotati 2:0. Mängupäeval oli Saag 19-aastane. Eesti jalgpallikoondislaste loend Kaimar Saag liitus FC Levadiaga – Soccernet.ee Estonia 2005 – www.rsssf.com Kaimar Saag naasis Levadiasse – Soccernet.ee "Kaimar Saag sõlmis Silkeborgiga lepingu neljaks aastaks – Postimees". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuli 2011. Vaadatud 19. märtsil 2012. "Kaimar Saag lõi Silkeborgi eest värava – Postimees". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. aprill 2008. Vaadatud 19. märtsil 2012. Kaimar Saag EJL-i lehel Biograafia ESBL-is