laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
David Quammen

David Quammen (sündinud 1948) on ameerika teadus- ja reisikirjanik. Quammen, David 2004 [1996]. Dodo laul: Saarte biogeograafia ja liikide hääbumine. (Tõlkinud Marika Liivamägi.) Tallinn: Varrak. ISBN 9985304888 Quammen, David 2014 [2012], Hüpe. Zoonoosid ja järgmine üleilmne pandeemia, Tõlkijad Karin Anderson ja Ivi Heinlaan; toimetaja Marge Kask; meditsiiniline konsultant Kuulo Kutsar MD, PhD, ISBN 978-9949-523-22-1 Quammen, David, 1. oktoober 2012, "Spillover: Animal Infections and the Next Human Pandemic" Quammen, David, 20. oktoober 2014, "Ebola: The Natural and Human History of a Deadly Virus" Anticipating the Next Pandemic (veebiversioon), 22. september 2012 Ebola Virus: A Grim, African Reality (veebiversioon), 9. aprill 2014 Ebola and the New Isolationism (veebiversioon), 6. oktoober 2014
1261

1261. aasta Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Aastakümned: 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad - 1260. aastad - 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad Aastad: 1256 1257 1258 1259 1260 - 1261 - 1262 1263 1264 1265 1266 ... Liivi ordu vallutas Saaremaa. ... ... ...
TN

TN või Tn võib tähendada mitut asja: TN, Tuneesia kahetäheline maakood vastavalt standardile IS0 3166 TN, Tennessee osariigi USA postiteenistuse kood .tn on Tuneesia Interneti tippdomeen TN-süsteem
Narva foogtkond

Narva foogtkond oli Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles Gebiet). Foogtkond loodi pärast Põhja-Eesti (Eestimaa hertsogkonna) minekut ordu võimu alla 1347. aastal. Narva kui oluline piirilinnus võeti ordu kontrolli alla siiski juba 1343. aastal, vahetult pärast Jüriöö ülestõusu, kuid esimene foogt on nimeliselt teada alles 1370. aastast. Narva foogtkond võis algselt hõlmata ka hilisema Vasknarva foogtkonna ala, kuid selle kohta väga täpset teavet pole. Foogtkond paiknes Vana-Liivimaa kirdepiiril ja pidi enda peale võtma Novgorodist lähtuva rünnaku peatamise. Tema idapiir läks mööda Narva jõge, mille taga olid esialgu Novgorodi vürstiriigi, alates 1478. aastast Moskva suurvürstiriigi valdused. Narva foogtkonnast lõunas asus Vasknarva foogtkond, läänes Rakvere foogtkond. Foogtkonda juhtis Narva foogt, kelle käes oli kõrgeim sõjaline, haldus- ja kohtuvõim. Teistest ametnikest on teada veel linnusekomtuure (Hauskomtur) ja üks linnusepealik (Hauptmann). Kiriklikult kuulus Narva foogtkonna ala Tallinna piiskopkonda, mis ametlikult allus Lundi peapiiskopile, erinevalt teistest Liivimaa piiskopkondadest, mis allusid Riia peapiiskopile. Foogtkonna keskuseks oli Narva, mis oli kohaliku tähtsusega kaubalinn, aga omas suurt strateegilist tähtsust ordu ühe tugevama idapiiri kindlusena. 1558. aastal, kohe Liivi sõja alguses, langes Narva venelaste ägedate rünnakute alla. Märtsi lõpus õnnestus narvalastel küll Ivangorodi venelastega vaherahu sõlmida, kuid mais alustasid need uuesti pommitamist. 11. mail süttis Narva põlema ja venelased tungisid linna, ordulinnus langes päev hiljem. Seejärel vallutasid venelased kiiresti ka ülejäänud foogtkonna. Narva foogt Narva ordulinnus
Vasknarva foogtkond

Vasknarva foogtkond oli Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles Gebiet). Foogtkond loodi pärast Põhja-Eesti (Eestimaa hertsogkonna) minekut ordu võimu alla. Tõenäoliselt loodi see 1349. aastal, mil ordumeister Goswin von Herike lasi ehitada Vasknarva ordulinnuse, kuid see hävitati juba samal aastal ja võimalik, et foogtkonna alad liideti seejärel ligi 80 aastaks Narva foogtkonnaga. Uuesti loodi foogtkond hiljemalt 1433. aastal, kui on nimeliselt teada esimene foogt. Foogtkond paiknes Vana-Liivimaa äärmisel kirdepiiril ja pidi koos Narva foogtkonnaga enda peale võtma Novgorodist lähtuva rünnaku peatamise. Selle idapiir läks mööda Narva jõge, mille taga olid esialgu Novgorodi vürstiriigi, alates 1478. aastast Moskva suurvürstiriigi valdused. Foogtkonnast põhjas asus Narva foogtkond, läänes Rakvere ja Põltsamaa foogtkonnad, hiljem viimase asemel Viljandi komtuurkond. Foogtkonda juhtis foogt, kelle käes oli kõrgeim sõjaline, haldus- ja kohtuvõim. Teistest ametnikest on teada veel kaks drosti: Johann Prick (aastast 1442) ja Melchior Heupt (1548). Kiriklikult kuulus Vasknarva foogtkonna ala Tallinna piiskopkonda, mis ametlikult allus Lundi peapiiskopile, erinevalt teistest Liivimaa piiskopkondadest, mis allusid Riia peapiiskopile. Foogtkonna keskuseks oli Vasknarva linnus. 1558. aastal, Liivi sõja alguses, laastasid foogtkonda rängalt venelased. Pärast Narva langemist sama aasta mais asusid venelased ka Vasknarvat piirama, mis langes juuni alguses. Pärast seda vallutati kiiresti ka foogtkond. Vasknarva foogt Vasknarva ordulinnus
Evert von Werminghausen

Evert von Werminghausen oli Liivi ordu liige ja Tallinna komtuur aastatel 1510–1516. Everti vanemad olid Evert von Werminghausen ja Nese Voß. Ka tema vend Degenhard oli Liivimaal, kuid ei astunud ordusse. Everti suguvõsa kuulus Vestfaalis keskaadli hulka. Ta sündis Klusensteini linnuses Iserlohni lähedal. Ordusse astus Werminghausen tõenäoliselt 1480. aastatel ja 1484. aastal sai tast Sigulda kumpan. 1499. aastal sai ta Pärnu komtuuriks, selles ametis oli ta kümme aastat ning 1510. aastal nimetati ta Tallinna komtuuriks, millega ta tõusis olulisimate ordukäsknike hulka. 1516. aastal tema aeg lõppes, võimalik, et tema surma tõttu, sest samal aastal määras ordumeister Wolter von Plettenberg tema vennale Degenhardile eluaegse tasuta ülalpidamise Tallinna linna poolt. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 947 (lk 708).
Herbert von Dellwig

Herbert von Dellwig (ka Evert von Dellwich) oli Liivi ordu liige ja Maasilinna foogt aastatel 1476–1488. Herberti vanemaid pole teada. Ta pärines Marki krahvkonnast Vestfaalist. Viljandi komtuur Wennemar von Dellwig oli tema sugulane, kuid nende täpset sugulusastet ei saa tuvastada. Herbert sündis Dellwigis Dortmundi lähedal. Peale selle, et ta oli Maasilinna foogt, pole Herbertist peaaegu midagi teada. Delwig Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 153 (lk 165). Väljavõte Eestimaa Rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust, 1930
1262

1262. aasta Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Aastakümned: 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad - 1260. aastad - 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad Aastad: 1257 1258 1259 1260 1261 - 1262 - 1263 1264 1265 1266 1267 ... Novgorodi vägi Aleksander Nevski poja Dimitri juhtimisel, lisaks Vitebski, Tveri ja Polotski sõdalased ning leedulased vallutasid ja põletasid kolmekordse taraga ümbritsetud Tartu linna, piiskopilinnust aga hõivata ei suutnud. ... ... ...
Tarō Asō

Tarō Asō (麻生 太郎 Asō Tarō, sündinud 20. septembril 1940 Iizukas Fukuoka prefektuuris) on Jaapani poliitik. 24. septembrist 2008 kuni 16. septembrini 2009 oli ta peaminister. Tarō Asō isa Takakichi Asō oli suurettevõtja, kaevanduste ja tsemenditootmisettevõtte omanik. Tema ema Kazuko oli Jaapani peaministri Shigeru Yoshida tütar. Pärast Gakushūini ülikooli lõpetamist asus ta 1966 tööle oma isa firma juhatusse töötades Brasiilias ja seejärel Sierra Leones. Ta räägib vabalt portugali keelt. Ta osales 1976. aasta suveolümpiamängudel Jaapani laskmismeeskonna koosseisus. Asō kuulub Jaapani kaua aega võimul olnud Liberaaldemokraatlikku Parteisse. Aastatel 2008–2009 oli ta partei esimees. Ta valiti esmakordselt Jaapani Esindajatekotta oktoobris 1979 ning seejärel valiti ta tagasi 8 järgmistel valimistel. 2003. aastal asus ta Jun'ichirō Koizumi valitsuses sise- ja kommunikatsiooniministri ametikohale. Oktoobrist 2005 augustini 2007 oli ta Jaapani välisminister. Arvatakse, et Tarō Asōl on düsleksia. Novembris 2008 juhtis ajakirjandus tähelepanu sellele, et ta teeb kõnesid paberilt lugedes sageli vigu tavaliste kanjide lugemisel. Tema naine Chikako on endise Jaapani peaministri Zenkō Suzuki tütar. Tema õde on printsess Mikasa Tomohito. Usutunnistuselt on ta katoliiklane nagu ka tema vanemad. Tarō Asō koduleht
Johann Stael von Holstein

Johann Stael von Holstein (surnud 1512) oli Liivi ordu liige ja Järva foogt aastatel 1492–1511. Johanni vanemad olid Robert Stael von Holstein ja Christina von Hardenberg.[viide?] Tema suguvõsa pärines Vestfaalist ning oli saanud nime Holsteini linnuse järgi, varem oli suguvõsa kutsutud Vleckeks. Johann sündis Dortmundi lähedal. Tema nõost Jürgenist sai hiljem samuti Liivi ordu liige. Tema kaugemad sugulased saabusid Liivimaale just enne Liivi sõda ja panid aluse Stael von Holsteini suguvõsa kahele Liivimaa harule. Johann saabus Liivimaale tõenäoliselt 1480. aasta paiku. 1487. aastal sai ta Rakvere foogtiks ja 1492. aastal Järva foogtiks, mis tähendas ühtlasi ordu ladvikusse kuulumist. Sellel ametikohal oli ta ligi 20 aastat; ta vabastati ametist 1511. aastal, umbes samal ajal kui teisedki tema põlvkonna ordu tippjuhid Wennemar von Dellwig (Viljandis) ja Johann von der Recke (Tallinnas). Järgmisel aastal ta suri. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 827 (lk 611–612).
Johann von Eickel

Johann von Eickel oli Liivi ordu liige ja Dünaburgi komtuur; võimalik, et ka Aluliina komtuur. Eickeli vanemad olid Walrave von Eickel zum Krange ja Kunigunde von Plettenberg. Tema suguvõsa oli Marki krahvkonnas küllaltki olulisel positsioonil. Ta sündis Eickelis Bochumi lähedal. Eickeli isa Walrave sai 1484. aastal päranduseks kaks Krange-nimelist mõisa. Kusagil 16. sajandi alguses sai Johann nende omanikuks, teda on Vestfaalis asuvana märgitud aastatel 1502–1517. Viimasel aastal andis ta aga Krange oma õele ja õemehele üle ning astus Liivi ordusse. See võis olla seotud tülidega tema suguvõsas, millest ta võis püüda eemale hoida. 1519. aastal sai ta Aizkraukle linnusekomtuuriks. 1527. aastal sai temast Dünaburgi komtuur ja 1535. aastal oli ta oletatavasti Aluliina komtuur. 1537. aastal on teda mainitud seoses ühe läänistusega Vestfaalis, kus teda on aga mainitud välismaal viibivana. On võimalik, et ka toona oli ta veel Aluliina komtuur, kuna järgmine komtuur on teada alles 1540. aastast. Sonja Neitmann, Von der Grafschaft Mark nach Livland: Ritterbrüder aus Westfalen im livländischen Deutschen Orden. Köln: Böhlau, lk 264–268. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 208 (lk 197–198).
Institutsioon

Institutsioon on sotsioloogia termin ühiskondlikult mõju omavate struktuuride ja mehhanismide tähistamiseks. Institutsioon võib olla ka mingi asutus või organisatsioon. Uus institutsionalist Douglass North väitis, et institutsioonid on ühiskondlikud stimuleerimissüsteemid. Institutsiooni mõiste võttis kasutusele Maurice Hauriou (1856-1929), prantsuse jurist ja sotsiaalteadlane, haldusõiguse teooria looja. Institutsioon oli tema arvates „üks avaliku elu püsivamatest koostisosadest". Täpsemalt teoses Droit administratif: § 1. Institutsioon on sotsiaalne organism, milles võimu omajad on end allutanud kogu ettevõtmist kandvale ideele. Teiste sõnadega: nad teenivad oma ametit, täites neile pandud ülesandeid, selle asemel et kasutada oma autoriteeti ära iseenda vajaduste rahuldamiseks. Selline enese allutamine põhiideele annab organisatsioonile sotsiaalse ühtsuse ja õigusliku iseseisvuse. Ta võib ulatuda juriidilisest isikust kuni isiksuseni välja. Institutsioonid struktureerivad meie igapäevast maailma ja vähendavad määramatust. Ühiskonnas on indiviididel üheaegselt nii ühised kui ka vastandlikud huvid, kuid ühiste huvide olemasolu ei vii iseenesest koostööle ja erihuvid on seotud nii koostöökasude loomise kui ka jaotamisega. Institutsioonide mõte on koostöö võimaldamises ning mõnel juhul ka takistamises. Karl Popper: "Pole olemas lollikindlaid institutsioone. Institutsioonid on kindlused. Nad peavad olema hästi kavandatud ja sobivalt mehitatud." Politoloogias eristatakse poliitilisi institutsioone (erakond), võimuinstitutsioone (parlament, volikogud, riigipea administratsioon), valitsemisinstitutsioone (valitsus, riigiametid), järelevalveinstitutsioone (kohus, inspektsioonid). Sotsiaalne institutsioon on rollide ja staatuste kogum, mis arvestab teatud sotsiaalsete vajaduste rahuldamist (Neil J. Smelser 1994). Sotsiaalne institutsioon on reeglite, normide, põhimõtete, tegutsemismallide jms püsiv kogum, mis reguleerib inimtegevuse teatud valdkonda, organiseerides inimesi kindlatesse rollidesse, staatustesse, suhetesse mingi olulise sotsiaalse vajaduse rahuldamiseks. Näiteks on perekond ja abielu on sotsiaalne institutsioon. Majanduses on peamised institutsioonid turg ja ettevõte. Ronald Coase on tegelenud firmateooriaga, mis selgitab majanduslike institutsioonide toimimist. Institutsionaliseerumine Ajalooline institutsionalism Uus institutsionalism Institutsionalism Sotsioloogiline institutsionalism Süsteemiteooria
Johann von Eickel (rüütelvend)

Johann von Eickel oli Liivi ordu rüütelvend 16. sajandi keskel. Johann pärines Vestfaalist, kust tulid ka teised Eickeli-nimelised orduvennad, kuid tema lähema päritolu kohta pole peaaegu midagi teada. 1554. aastal oli Eickel rüütelvennana Liivimaal ja 1562. aastal pöördus ta Vestfaali tagasi. 1568. aastal on tema nime mainitud seoses ühe kahjutasunõudega ja sealt ilmneb, et ta langes millalgi Liivi sõja alguses venelaste kätte vangi ja sealt vabanenult otsustas Vestfaali naasta. Edasised teated temast puuduvad. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 207 (lk 197).
1263

1263. aasta Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Aastakümned: 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad - 1260. aastad - 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad Aastad: 1258 1259 1260 1261 - 1262 - 1263 1264 1265 1266 1267 1268 ... Leedulased Žemaitija valitseja vürst Treniota juhtimisel tungisid saksavastase võitluse käigus Läänemaale ja põletasid Vana-Pärnu. Saare-Lääne piiskopiresidents viidi üle Haapsallu. ... ... Aleksander Nevski, Novgorodi vürst ja Vladimiri suurvürst Mindaugas, Leedu suurvürst ja kuningas
Kosmoselaev

Kosmoselaev on ühekordseks kasutamiseks ehitatud ning manööverdamist ja põkkamist võimaldav, enamasti mehitatud kosmoseaparaat. H. Eelsalu, 1996. Astronoomialeksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 119
MO

MO või Mo võib tähistada mitut asja. Macau kahetäheline riigikood standardi ISO 3166 järgi Missouri osariigi USA postiteenistuse kood Magnetoptiline kettaseade Microsoft Office MO, digitaalne kollektsioon Mo on molübdeeni keemiline sümbol Mo on Moosese raamatute tähis Mo on eesnimi Mo on mitme asula nimi: Mo i Rana, linn Norras Rana vallas Mo .mo
1264

Sajandid: 12. sajand – 13. sajand – 14. sajand Aastakümned: 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad – 1260. aastad – 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad Aastad: 1259 1260 1261 1262 1263 – 1264 – 1265 1266 1267 1268 1269 1264. aasta (MCCLXIV) oli liigaasta, mis algas teisipäeval (Juliuse kalendri järgi). 14. mai – Teine parunite sõda: Inglise parunid Simon de Montforti juhtimisel lõid Lewesi lahingus kuningas Henry III vägesid. 21. jaanuar – Alexander, Šotimaa prints (surnud 1284) 16. november – Lizong, Hiina keiser
1265

◄ | 12. sajand | 13. sajand | 14. sajand | ► ◄ | 1230. aastad | 1240. aastad | 1250. aastad | 1260. aastad | 1270. aastad | 1280. aastad | 1290. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1261 | 1262 | 1263 | 1264 | 1265 | 1266 | 1267 | 1268 | 1269 | ► | ►► ... Ordumeister Konrad von Mandern lasi ehitada Paide linnuse. Taani kuninganna Margrete kohustas ja manitses Tallinna raadi ja vasalle kiiremas korras alustama linna kindlustamist vallide ja müüridega. Tallinn vabanes Taani kuninga kohaliku esindaja foogti võimu alt. Linn sai müntimisõiguse, mis võimaldas hakata välja andma oma raha. ... Dante Alighieri, itaalia proosakirjanik ja luuletaja ...
Kleptomaania

Fail:Klepto-shoe-400-247.gif Kleptomaania ehk vargustõbi on haiguslik vastupandamatu tung midagi varastada, mille juurest puudub materiaalse kasu saamise motiiv. Kleptomaania all kannatajaid nimetatakse kleptomaanideks. [1] Kleptomaania kimbutab just naisi
Rando Tuvikene

Rando Tuvikene (sündinud 2. juunil 1981) on eesti keemik, filosoofiadoktor, Tallinna Ülikooli biopolümeeride keemia professor. Aastatel 1987–1996 õppis ta Tallinna 60. Keskkoolis ning pärast seda Tallinna Tondiraba Keskkoolis, mille lõpetas 1999. aastal. 2003. aastal lõpetas ta cum laude Tallinna Pedagoogikaülikooli põhikooli loodusteaduslike ainete õpetaja erialal. 2005. aastal kaitses ta Tallinna Ülikoolis teadusmagistri kraadi füüsikalise keemia alal ning 2009. aastal doktorikraadi ökoloogias. Ta on Tokio Mereteaduse ja -tehnoloogia Ülikooli järeldoktor. Tuvikene on aastast 2004 Eesti Rohelise Liikumise liige, aastast 2005 Eesti Keemiaseltsi liige ja aastast 2006 Eesti Noorte Teadlaste Akadeemia liige. Rando Tuvikene Eesti Teadusinfosüsteemis
1266

1266. aasta Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Aastakümned: 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad - 1260. aastad - 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad Aastad: 1261 1262 1263 1264 1265 - 1266 - 1267 1268 1269 1270 1271 ... ... ... Manfred, Sitsiilia kuningas ...
François Guillemot de Villebois

François Guillemot de Villebois (prantsuse keeles François Guillemot, dit Villebois, venepäraselt Никита Петрович Вильбоа, Nikita Petrovitš Villebois) (1681 Guérande, Väike-Britannia – 17. märts (vkj)/ 28. märts 1760 Tartu) oli bretooni päritolu Venemaa mereväelane – viitseadmiral, Peeter I lähikondlane, Kroonlinna kuberner ning Ahja, Kurista ja Sarakuste mõisnik Võnnu kihelkonnas Eestis. Mémoires secrets pour servir à l'histoire de la cour de Russie, sous les règnes de Pierre le Grand et de Catherine Ire / rédigés et publiés, pour la première fois, d'après les manuscrits originaux du Sieur de Villebois, Chef d'Escadre et Aide de Camp de S. M. le Czar Pierre Ier, par M. Théophile Hallez. Brüssel: Comptoir des Éditeurs (M. Dumont), 1853 (Imprimerie de G. Stapleaux). 151 lk. (prantsuse keeles) Google Books Open Library Mémoires secrets d'un Breton à la cour de Russie sous Pierre le Grand / par François Guillemot, dit Villebois. Rennes: Éd. Les Portes du Large, 2006. 224 lk. (prantsuse keeles) ESTER-is Esimene naine Juškova (prantsuspäraselt Iouschkoff). Abielust sündis: Daniel Guillemot de Villebois (venepäraselt Даниил Никитич Вильбоа; 1711–1797), kindralmajor, Ahja (Aya) ja hiljem Ambla kihelkonna Järvajõe (Jerwajöggi) mõisnik 1715. aastal abiellus François Guillemot de Villebois Elisabeth Glückiga, kelle vanemate Aluliina pastor Ernst Glücki (1654–1705) ja Christiana Emerentia Reyteri perekonnas oli kasvanud ka keisrinna Katariina I. Abielust sündis: Alexander Guillemot de Villebois (venepäraselt Александр Никитич Вильбоа; 1716 Neuschottland/ Nowe Szkoty, Danzig/ Gdańsk – 1781 Tartu), Venemaa sõjaväelane Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Tournée de conférences de Bernard Le Nail sur François Guillemot, le petit Guérandais qui devint l'aide de camp du tsar Pierre le Grand Ahja mõisast Eesti mõisaportaalis
Veltto Virtanen

Veltto Virtanen (õieti Pertti Olavi Virtanen; sündinud 18. mail 1951 Hämeenlinnas) on soome psühholoog, rokkmuusik ja poliitik. Ta on töötanud ka läänikunstniku ning Soome küngaslaskumise- ja suusahüppekoondise hingelise treenerina. Veltto Virtanen sai rokkmuusikuna tuntuks 1970. ja 1980. aastatel tegutsenud ansamblitest Virtanen (koos Mauri "Moog" Konttisega), Välikausitakki, HERU ja Sammas. Välikausitakki algkoosseisus olid lisaks Virtasele ka Mikko Alatalo ja Harri Rinne ning hiljem ka Juice Leskinen. Velttot on nimetatud "soome pungi prohvetiks". Ta osales sõltumatu kandidaadina 1994. aasta Soome presidendivalimistel ja kogus 95 650 häält (3,0%), mis andis 7. tulemuse. 1995. aastal valiti ta ainukese Ökoloogilise Erakonna esindajana Eduskunna liikmeks. Ta moodustas seal üheliikmelise omanimelise parlamendirühma. Virtase sobimatu ja populistlik esinemine äratas paljudes Eduskunna liikmetes pahameelt. Juba esimesel istungil tekitas ta kõneainet keeldumisega võtta peast baretti, mida ta alati kannab. Tähelepanu äratas ka tema hääletamiskäitumine parlamendis. Valitsuse usaldushääletustel jäi ta sageli erapooletuks. Ta kandideeris ka 1999. ja 2003. aasta parlamendivalimistel ning Euroopa parlamendi valimistel 1999, kuid ei osutunud valituks. 2007. aastal valiti ta sõltumatu kandidaadina Perussuomalaiste nimekirjas 4129 häälega taas eduskunna liikmeks. Veltto Virtase koduleht Veltto Virtase Eduskunna leheküljed
1267

1267. aasta Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Aastakümned: 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad - 1260. aastad - 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad Aastad: 1262 1263 1264 1265 1266 - 1267 - 1268 1269 1270 1271 1272 ... ... ... ...
MP 40

MP 40 (Maschinenpistole) on 9 mm püstolkuulipilduja, mis töötati välja Saksamaal ettevõttes ERMA ning mida toodeti aastatel 1940 kuni 1944. Mp40 oli relvastuses Wehrmachtis ja Teises maailmasõjas teljeriikides. MP40-ga relvastati peamiselt langevarjurid ja tankimeeskonnad. Neid relvi jagati enamasti ohvitseridele ja allohvitseridele, aga ka ründeallüksuste sõduritele. MP 40-t on kirjeldatud kui suhteliselt väikese tulekiiruse ja vähese tagasilöögiga (hea omadus) püstolkuulipildujat. MP 40 on välja arendatud MP 38-st, viimase peamisteks puudusteks olid tootmisprotsessi keerukus ja kallidus. MP 38 töötas motoriseeritud üksuste jaoks välja Heinrich Vollmer 1938. aastal. Püstolkuulipildujale võeti palju elemente üle ka MP 18-st ja MP 28-st. Kuna MP40 masstootmiseks kasutati lihtsamat ja odavamat tootmisprotsessi, detailide lehtmetallist stantsimise meetodit, oli relv palju soodsama hinnaga ja väiksema toormaterjali kuluga , sellega oli ka lihtsam ümber käia kui varasemate eelkäijatega. Nimelt oli MP40-t väga kerge lahti võtta ja kokku panna. Paljud MP40 konstruktsioonivead parandati 1939. aasta Poola invasiooni ajal. MP 40 juures kasutati detailide tootmisel metalltoorikust freesimise asemel laialdaselt stantsimist ja keevitamist. Kokku toodeti MP 40 sõja jooksul kuni miljon eksemplari, enamus sellest tehases Erfurter Maschinefabrik Geipel GmbH (ERMA). Liitlased nimetasid püstolkuulipildujat Schmeisseriks, kuna pidasid relva konstruktoriks Hugo Schmeisserit. Tegelikult omas Schmeisser ainult MP 40 salve patenti. Schmeisser konstrueeris MP 41, millel oli erinevalt MP 40-st puust kaba ja mis sarnanes vägagi MP 28 relvalaega. MP 41 ei saanud aga kunagi Saksa sõjaväe põhirelvaks, küll kasutasid seda mõned SS üksused ja palju eksemplare müüdi Saksamaa liitlasele Rumeeniale. Tüüp: täisautomaatne, vabalukuga Kaliiber: 9 mm Kaal: 3,7 kg (salveta) Salv: 32 padrunit Kadents: 500 lasku/minutis Kuuli algkiirus: 380 m/s Padrun: 9x19 mm Luger/Parabellum Efektiivne laskekaugus: kuni 200 m Konstruktor: Heinrich Vollmer https://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Waffen/Maschinenpistolen.htm