laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Antazavė mõis

Antazavė mõis (leedu Antazavės dvaras) on endine mõis Leedus Zarasai rajoonis Antazavė vallas Antazavės. Algselt kuulusid Antazavė maad Dusetose mõisale. 1686. aastal andis mõisa omanik Tiesenhausen Antazavė karjamõisa Plateritele kasutada. Aastal 1729 sai karjamõisa omanikuks Aleksander Konstantin Plater. Mõis rajati XVIII sajandil, tõenäoliselt Aleksander Konstantin Plateri ajal, sest tema alustas sealse mõisakompleksi väljaehitamist. 1748. aastal valmis Laurynas Gucevičiuse projekti järgi ehitatud klassitsistlik peahoone. Zalvė järve äärde rajati ka 5 hektari suurune park. 1788. aastal sai mõisa omanikuks Kacper Plater. Tema nõbu Emilia Plater elas mõnda aega selles mõisas. 25. märtsil 1831 kirjutas ta seal oma nõo kaitseks tunnistuse, et osaleb novembriülestõusus omaalgatuslikult. Kacperi tütar Ludwika abiellus Ledóchowskite suguvõsasse, tolle tütar Ludwiga abiellus aga Julius von Roppiga. XIX sajandi lõpus kuulus mõisale 884 tiinu maad. Mõisa viimane omanik oli Elžbieta Ledochovska von Ropp. 1915. aastast asus mõisa häärberis Saksa okupatsioonivägede komandantuur, mis tegeles elanikelt hobuste ja piimatoodete kogumisega. Sakslaste lahkumisel 1918. aastal asus sinna revolutsiooniline komitee. 1923. aastal tükeldati mõisa maad maareformi käigus, toona kuulus mõisale 180 hektarit maad. 1936. aastal viis Mogiljovi peapiiskop Eduard von der Ropp osa mõisa arhiivist Poola. Häärber sai praeguse kuju XIX sajandi teisel poolel. 1925. aastal seda remonditi, ent 1937. aastal hoone põles. Teise maailmasõja järel oli hoones lastekodu, seejärel kool. 1989. aastal sealne kool suleti ja selle asemele rajati seltsimaja. Häärber on kahekorruseline kelpkatusega hoone. Esikülge liigendavad kaks risaliiti ja kaks frontooni. Frontoonide vahel asub pseudofrontoon mõisa omaniku vapi kujutisega. Tagaküljelgi asus üks risaliit. Mõisa park asub Zalvė suunas laskuvatel terrassidel. "Antazavės dvaro sodyba (Kultūros vertybių registras)". Vaadatud 3. juunil 2020. Katarzyna Samusik, Jerzy Samusik, Antuzów Antuzów. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. Kd. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo. Warszawa 1900. Antuzów, Roman Aftanazy, Dzieje rezydencji na dawnych kresach Rzeczypospolitej, wyd. drugie przejrzane i uzupełnione, kd. 4: Województwo wileńskie, Wrocław: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, 1993, lk. 12–13, ISBN 83-04-04020-4, ​ISBN 83-04-03701-7
54. ekspeditsioon

54. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise kosmosejaama 54. alaline meeskond. Ekspeditsioon algas 17. detsembril 2017 pärast 53. ekspeditsiooni jaamast lahkumist ning lõppes 27. veebruaril 2018. "Expedition 54 Mission Summary" (PDF). NASA. Vaadatud 3. juuni 2020.
Viire takka

"Viire takka" (see tähendab 'Viirelaiu tagant') on eesti rahvalaul, mis räägib Krimmi sõja ajal Riia lahte väisanud aurulaevade dessandist (Baltic fleet) ning nende laevade jõudmisest Arensburgi (Kuressaarde) 23. juulil 1855. Selle laulu vanim teadaolev kirjapandud tekst on Karja kihelkonnast Saaremaalt (EKM ERA H. Mapp 1208, aastal 1872, Kirja pannud tõenäoliselt Carl Allas informandilt J. Ohhakas). Kuressaare ülevõtmises osalenud Inglismaa laevade nimed olid Arcer ja Desperate, Virtsu pool oli kindlustamas laev Hawk ning tagavarajõud Conflict ja Kruizer. Laev Archer on suure tõenäosusega üks kolmest mainitud wooden screw sloop-tüüpi laevast (aurumootoriga purjelaev), mida "Viire takka" laul kirjeldab. Laulu võimalikust originaalsest laulutekstist kujunes uusversioon 19. sajandi lõpul Muhumaal Tusti talus, kust on korduvalt sama laulu üles kirjutatud Joosep Tuustilt. Laulu muutis oma äranägemise järgi laste kiigutamislauluks suure tõenäosusega Joosepi vanaema Irina Tust (Ristkok). Uuel variandil on muudetud viis, arvestades kohalikku traditsiooni hällilaulude laulmisel (lähtuvalt labajalavalsi meloodiatest), samuti on lühendatud tekst, ning originaalis mainitud "Inglismanni masinad" on vahetatud hiljem "Ranna Krõõda" masinate vastu. "Ranna Krõõt" oli Tustil-Rannal elanud Joosepi ja Irina naabrinaine Irina, ehk Rõõt Mölder, vana Tähve Nikkeli naine. Laulust on tehtud palju seadeid, esimene neist 1925. aastal Cyrillus Kreegi poolt. Variandist, kus 13-aastane Joosep Tuust laulis Cyrillus Kreegile 1921. aastal, kuidas oli laulnud Tusti talu lastele unelauluks "Viire-takkat" ka Joosepi vanaema Irina ehk Riste. Praeguse populaarseima, uute sõnade ja seatud viisiga lauldava "unelaulu" on teinud Juhan Zeiger 1951. aastal (Muhu lauluvariandile on juurde lisatud 12 uut värssi). Märkimisväärsed seaded laulust on teinud veel Veljo Tormis (1981) ja Gennadi Podelski (1981). Naisrahvatantsijate seas väga sageli esitatava tantsu "Viire takka" on loonud koreograaf Kai Leete. Päritud laul. "Viire takka". Lauri Õunapuu. Laulu "Viire takka" sünnilugu Vikerraadio saates "Huvitaja". 17. aprill 2019. [https://www.folklore.ee/pubte/eraamat/muhu/ee/14-viire-takka Muhu rahvamuusikat, laulumänge ja tantse]. EKM Teaduskirjastus, 2018 Juhan Zeigeri ümber tehtud laulutekst Viire Takka J. Zeigeri töötluses "Viire takka" loost "Päritud laulu" saatelõigus Muhu Tusti küla taludest ja elanikest
Possessio

Possessio ehk valdus oli Vana-Roomas faktiline olukord, kus valdaja kasutab ja valdab asja. Vallata sai käibelisi asju, põhiliselt kehalisi asju, kuid Roomas eristati ka õiguste valdamist. Valdust ja omandit eristati juba Rooma riigis, kus Ulpianus ütles Digesta’s: „omandil ja valdusel ei ole mitte midagi ühist.“ Samuti on rõhutatud vahet valduse kui faktilise suhte ja omandi kui õigusliku suhte vahel. Omanik saab olla ainult selline isik, kellele kuulub kõige suurem õiguslik võim asja suhtes. See tähendab, et omanik saab ka asja reaalselt käsutada, siiski kuulusid talle ka valdus- ja kasutusõigus. Valdaja on see, kelle käes parajasti see on, aga temal ei ole õigust asja käsutada. Selleks, et asja saaks vallata, pidi olemas olema nii animus possidendi ehk tahe asja vallata kui ka corpus possidendi ehk tegelik asja valdamine. Dig. 41.2.3.1: Et apiscimur possessionem corpore et animo, neque per se animo aut per se corpore. /.../ (Ja me saame valduse kehaliselt [oma valdusse võtmisega] ja tahtega, mitte ainult tahtega ja mitte ainult kehalisse [valdusse võtmisega]. Corpus’e all mõeldi nii füüsilist asja valdust kui ka peremeheliku käitumise võimalikkust vallatava objekti suhtes. Kui puudus või kadus üks kahest elemendist, siis kadus ka valdus ise. Siiski ei olnud ka see reegel eranditeta. Näiteks säilis talviste ja suviste karjamaade valdus ainult animuse olemasolul. Valdust liigitati põhiliselt kahe kriteeriumi alusel. Esiteks tehti vahet possessio iusta’l ehk õiguspärasel ja possessio iniusta’l ehk õiguspäratul valdusel. Õiguspäraselt võidi seda saada näiteks lepingu alusel, õiguspäratut jõuga või salaja võtmisega. Teine eristus lähtus valdaja subjektiivsest teadmisest. Tehti vahet possessio bonae fidei’l ehk heausksel ja possessio malae fidei’l ehk pahausksel valdusel. Valdajat peeti heauskseks, kui ta uskus, et ta on valduse saanud õiguspärasel viisil. Pahauskne oli valdaja siis, kui ta teadis, et tegelikult ei ole tal valdamise jaoks õiguslikku alust. Heauskse valduse olemasolu oli ka näiteks igamise eeldus. Valdust kaitsti interdiktidega (preetori korraldus, milles esitati isikule käsk või keeld). Nende liike oli kolm ja esimene kaitses valdust rünnete vastu ehk säilitas seda, teine aitas kaotatud valduse tagasi saada ning kolmandaga sai taotleda valdust. Näiteks on rünnete vastu antud välja Digesta’s (D.43.17.1) selline interdikt: „Preetor ütleb: “Nii nagu te praegu valdate seda hoonet, mille üle vaieldakse, ilma et te oleksite selle vastaspoolelt vägivallaga, salaja või prekaariumi alusel saanud – selle [valduse esemega] seoses keelan ma vägivalla tarvitamise.“ /.../“ Ilus E. Rooma eraõiguse alused. Pärnu: Penikoorem 2005. D. 41.2.12.1. D. 41.2.1.3. Siimets-Gross H. Rooma eraõiguse konspekt 2020 [käsikiri]. D. 41.2.44.2. Siimets-Gross H., Ristikivi M. Fontes iuris Romani. Rooma õiguse allikate kogumik. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus 2019.
Aigueperse

Aigueperse on kahe Prantsusmaa valla nimi. Aigueperse (Puy-de-Dôme), vald Puy-de-Dôme'i departemangus Aigueperse (Rhône), vald Rhône'i departemangus
Świebodzice

Świebodzice (saksa Freiburg in Schlesien) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Świdnica maakonnas. Świebodzice asub Świdnicast ligi 12 km läänes. Asulat on esmamainitud 1203. aastal, linnaõigused sai 1279. aastal. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus. Raekoda Jan Paweł II väljak Linnamüür https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/030210319021-0984663?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 3.10.2022. Świebodzice walbrzych24.com Świebodzice. Historia miejscowości Wirtualny Sztetl
Ehatamm

Ehatamm on eesti perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati Ehatamm uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Ehkman, Eichbaum, Ekmann ja Ermann. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Ehatamm Eestis 14 mehel ja 16 naisel. Juhan Ehatamm (1890–1951), Eesti politseinik Villi Ehatamm (1930–2019), EKP Keskkomitee aparaaditöötaja
Robert Hichens

Robert Hichens (16. september 1882 Newlyn, Inglismaa – 23. september 1940 laeval English Trader Aberdeeni lähistel) oli Titanicu laevahuku üle elanud briti meremees. Ta oli üks kuuest kortermeistrist laeva pardal ning vastutas 6. päästepaadi eest.
Imelik

Imelik on eesti perekonnanimi. Perekonnanime Imelik (Immelik) on pandud Uue-Suislepa ja Vana-Suislepa mõisavallas Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal. Johannes Imelik (1889–1957), eesti arst Olaf Imelik (1923–2014), eesti spordifüsioloog, publitsist ja luuletaja, eelmise poeg Helga Jõerüüt (kuni 1955 Helga Imelik, 1925–2011), eesti graafik, Johannes Imeliku tütar
Jaanikosk

Jaanikosk on eesti perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati Jaanikosk uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Jankovski (1939. aastal Tallinnas). Boris Jaanikosk (1897–1976), eesti filminäitleja ja -režissöör
Liidik (perekonnanimi)

Liidik on eesti perekonnanimi. Perekonnanime Liidik (Lidik) on pandud Rannamõisa mõisavallas Keila kihelkonnas Harjumaal. Nimede eestistamisel määrati Liidik uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Lüdig (1939. aastal Pärnus). 2020. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Liidik Eestis alla viiel mehel ja alla viiel naisel.
55. ekspeditsioon

55. ekspeditsioon oli rahvusvahelise kosmosejaama 55. alaline meeskond. Ekspeditsioon algas 27. veebruaril 2018 pärast 54. ekspeditsiooni jaamast lahkumist ning lõppes 3. juunil 2018. "Expedition 55 Mission Summary" (PDF). NASA. Vaadatud 3. juuni 2020.
56. ekspeditsioon

56. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise kosmosejaama 56. alaline meeskond. Ekspeditsioon algas 3. juunil 2018 pärast 55. ekspeditsiooni jaamast lahkumist ning lõppes 4. oktoobril 2018. "Expedition 56 Mission Summary" (PDF). NASA. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 23. august 2020. Vaadatud 3. juuni 2020.
57. ekspeditsioon

57. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise kosmosejaama (ISS) 57. alaline meeskond. Ekspeditsioon algas 4. oktoobril 2018 pärast 56. ekspeditsiooni jaamast lahkumist ning lõppes 20. detsembril 2018. Gerst, Auñón-Chancellor ja Prokopjev olid jaamas viibinud alates juunist 2018 ning nendega pidid liituma Aleksei Ovtšinin ja Tyler Hague. Hague ja Ovtšinin startisid 11. oktoobril 2018 kosmoselaevaga Sojuz MS-10, kuid sooritasid hädamaandumise kui kanderaketi esimene aste ei eraldunud teisest. Mõlemad astronaudid jäid õnnetuses ellu. "Roskosmos: kanderaketi Sojuz-FG avarii juhtus vea tõttu raketi kokkupanemisel Baikonuris". Delfi. Vaadatud 3. juuni 2020.
Kõrgseltskond

See artikkel räägib üldmõistest. filmi kohta vaata artiklit Kõrgseltskond (film). Kõrgseltskond on kõrgeima rikkuse ja sotsiaalse staatusega inimeste kooslus, mis eeldab teatud käitumist ja elustiili. Kõrgseltskondlane Aadel
Vincent Hadleŭski

Vincent Hadleŭski (valgevene kirillitsas Вінцэнт Гадлеўскі, poola keeles Wincenty Godlewski; 16. november 1898 Šuryčy – 24. detsember 1942 Mały Traścianiec) oli valgevene katoliku preester, publitsist ja poliitikategelane. Vincent Hadleŭski lõpetas Vilniuse Katoliku Vaimuliku Seminari ja Peterburi Katoliku Vaimuliku Akadeemia. Ta pühitseti preestriks 3. juunil 1914. 1916. aastal asus ta teenima vikaarina Minski katedraali kirikus. 1917. aasta märtsis valiti ta Valgevene Rahvuskomiteesse, osales sama aasta detsembris Ülemaalisel Valgevene Kongressil. Valgevene Rahvavabariigi väljakuulutamise järel osales selle Nõukogu tegevuses. Poola koosseisu kuulunud Lääne-Valgevenes oli ta üks Valgevene Kristlike Demokraatide asutajaid ja liidreid. Ta toimetas ajalehte Krynica (Крыніца) ja tegeles publitsistikaga. Ta oli üks esimesi katoliku vaimulikke, kes hakkas pidama valgevenekeelseid jumalateenistusi. Ta tõlkis valgevene keelde Uue Testamendi. Poola võimud mõistsid ta rahvusliku tegevuse eest 1927. aastal kaheks aastaks vangi. Alates 1929. aastast elas ja töötas ta Wilnos. 1941. aasta juunis sai ta Berliinis Valgevene Rahvusliku Keskuse liikmeks. 1941. aasta oktoobris määrasid Saksa okupatsioonivõimud ta kooliinspektoriks. Samal ajal sai temast põrandaaluse Valgevene Iseseisvuspartei (Беларуская Незалежніцкая Партыя) mitteametlik juht. 24. detsembril 1941 arreteerid Saksa võimuesindajad Hadleŭski. 1942. aasta detsembris lasti ta Mały Traścianieci koonduslaageris maha. Ксёндз Вінцэнт Гадлеўскі — святар, патрыёт, перакладчык … catholic.by Портрет на фоне времени. Винцент Годлевский: ксендз и белорусский националист Белорусский партизан 139 гадоў таму нарадзіўся Вінцэнт Гадлеўскі Афіцыйны сайт аргкамітэта партыі беларуская хрысціянская дэмакратыя
Linas Kukuraitis

Linas Kukuraitis (sündinud 22. mail 1978 Panevėžysis) on Leedu poliitik ja sotsiaaltöötaja. Ta oli 13. detsembrist 2016 kuni 11. detsembrini 2020 Leedu sotsiaalhoolekande- ja tööminister. Ta lõpetas 1997. aastal Vilniuse täppisteaduste, loodus- ja tehnikateaduste lütseumi. Aastal 2001 lõpetas ta Vilniuse ülikooli filosoofiateaduskonna sotsiaaltöö bakalaureusekraadiga, aastal 2003 sotsiaaltöö magistrina. Ta töötas aastatel 1997–2000 Vilniuse SOS lastekülas sotsiaalpedagoogina. Aastatel 2000–2001 töötas ta Vilniuse õndsa Jurgis Matulaitise koguduses sotsiaaltöötajana. Aastatel 2000–2005 töötas ta Jurgis Matulaitise sotsiaaltöö keskuses projekti koordinaatorina ja asutuse juhina. Ta töötas aastatel 2002–2005 noorte rahvusvahelise koostöö agentuuris koolitusjuhina. Aastatel 2002–2016 töötas ta "Kitokie projektais" koolitusjuhina. Aastatel 2003–2007 ja 2010–2016 oli ta Vilniuse ülikooli sotsiaaltöö lektor. Aastatel 2005–2016 töötas ta Vilniuse peapiiskopkonnas organisatsiooni Carite direktorina. 13. detsembrist 2016 kuni 11. detsembrini 2020 oli ta Leedu sotsiaalhoolekande- ja tööminister (Saulius Skvernelise valitsuses). Ta on abielus, tema abikaasa Rima on magistrikraadiga biomeedik; neil on viis last.
Ūsiņš

Ūsiņš on läti rahvausundi hobustejumal ning valguse- ja kevadejumal. Osaliselt on ta kokku sulanud kristliku püha Jüriga. Leedu traditsioonis on ta hobustejumal, kellel on kaks poega; tema puhul on otsitud seost ka koidujumalusega (Auseklis, Austra, vrd kreeka Eos, hindu Ušas, indoeuroopa *Hausos), kes kahe hobusega kaarikus päikese taevalaotusele vedas. Võimalik, et teda sümboliseerivad ornamentikas kaks painutatud hobusepead. Veel on Ūsiņši puhul paralleele otsitud veedade mütoloogia kaksikute Asvinite ning vanaslaavi traditsiooni Useni ja Avseniga. Temaga seotud püha (ūsiņi) tähistatakse kevadel suvise hooaja alguse pühana, kas 23. aprillil (jüripäev) või 10. mail. Sel päeval lastakse hobustel puhata. Läti rahvausund
Sevilla hertsog

Sevilla hertsog (duque de Sevilla) on Hispaania aadlitiitel. Tiitli andis Fernando VII oma sugulasele 28. novembril 1823 ja seda on kandnud järgmised isikud: 1823–1870 Enrique de Borbón y Borbón-Dos Sicilias 1882–1894 Enrique Pío de Borbón 1895–1919 María Luisa de Borbón y Parade 1919–1967 Enriqueta de Borbón y Parade 1968– Francisco de Paula de Borbón y Escasany
Jaak Meitern

Jaak Meitern (sündinud 21. juulil 1957) on eesti tõlkija ja kirjastaja. Ta on tõlkinud mitu populaarteaduslikku teatmeteost. Need on avaldatud kirjastuses Trak Pen. Jaak Meitern. Wildflowers of Estonia. Tallinn: Trak Pen 2020. [Autori fotodega.]
Trak Pen

Trak Pen OÜ on Eesti kirjastus. Kirjastus on avaldanud alates 2003. aastast rea populaarteaduslike teatmeteoste tõlkeid. Tõlkijate seas on olnud Jaak Meitern, Helve Meitern, Anneli Kavald, Evelin Rungi, Alo Suursaar, Kadri Ugur, Margit Sepp.
Armas Lahoniitty

Armas Onni Lahoniitty (6. jaanuar 1944 – 15. oktoober 2018) oli Soome poliitik, endine Turu linnapea, sotsiaaldemokraat. Armas Lahoniitty omandas 1964. aastal Turu Ülikoolis bakalaureusekraadi ja 1975. aastal samas magistrikraadi politoloogia erialal. 1970–1974 töötas ta mitmel ametikohal Turu Ülikoolis. Ta oli ka ajalehe Turun Päivälehti ajakirjanik. Aastatel 1972–1980 ja 1984–1989 oli ta Turu linnavolikogu liige. Aastatel 1995–2005 oli ta Turu linnapea. Linnapeana pani aluse Turu ja Tartu vahelisele tihedale koostööle. Turu Ülikooli Sihtasutus renoveeris Turu ja Tartu linna toetusel Alvar Aalto projekteeritud Villa Tammekannu Tartus, milles alates 2000. aasta aprillist tegutseb Granö keskus. 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk 2005 Tartu Täht 2006 Turu Ülikooli audoktor Armas Onni Lahoniitty. Tartu linna veebisait Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
David Saint-Jacques

David Saint-Jacques (sündinud 6. jaanuaril 1970) on Kanada astrofüüsik ja Kanada Kosmoseagentuuri astronaut. Saint-Jacques valiti astronaudiks 2009. aastal ning detsembrist 2018 kuni juunini 2019 oli ta Rahvusvahelise Kosmosejaama 57., 58. ja 59. ekspeditsiooni liige. Aprillis 2019 väljus ta avakosmosesse ning temast sai neljas kanadalane, kes on viibinud avakosmoses. "Biography of David Saint-Jacques". CSA. Vaadatud 4. juuni 2020. "Mission Highlights". CSA. Vaadatud 4. juuni 2020.
Elementmaja

Elementmaja on elementidest koosnev hoone kõnekeeles ka tehasetehtud maja). Elementmaja kõik osad valmivad tehases, mistõttu on elementmaja ehitamine kiire protsess. Tehases valminud elemendid transporditakse ehitusobjektile, kus toimub montaaž. Elemendid monteeritakse vundamendi külge ning seotakse omavahel. Valmis element viimistletakse tehases ning peale paigaldust tehakse objektil lõppviimistlus. Valmiselement on üldjuhul koos uste ja akendega sein, välisseinana nimetatakse fassaadielemendiks, katuseelement või põrandaelement. Elementehitus on populaarne Euroopas, Aasias ja ka USAs. Moodulmaja Timbeco Toyota, and Muji Are Building Prefab Homes You Can Afford[alaline kõdulink] the Best Modular Home Manufacturers[alaline kõdulink]
58. ekspeditsioon

58. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise kosmosejaama (ISS) 58. alaline meeskond. Ekspeditsioon algas 20. detsembril 2018 pärast 57. ekspeditsiooni jaamast lahkumist. Ekspeditsioon pidi algsete plaanide kohaselt olema viieliikmeline, kuid Sojuz MS-10 hädamaandumise tõttu, ei jõudnud Ameerika Ühendriikide astronaut Tyler Hague ja Venemaa kosmonaut Aleksei Ovtšinin jaama. Hiljem teatas NASA, et ekspeditsioon jääb kolmeliikmeliseks ja Sojuz MS-12 saabumisega algab 59. ekspeditsioon. 58. ekspeditsiooni moodustanud Anne McClain, Oleg Kononeko ja David Saint-Jacques liitusid 15. märtsil 2019 59. ekspeditsiooniga kui jaama saabusid Aleksei Ovtšinin, Tyler Hague ja Christina Koch. Saint-Jacques oli jaama kolmas kanadalasest meeskonnaliige ja esimene kanadalasest meeskonnaliige pärast Chris Hadfieldi, kes oli 2013. aastal 35. ekspeditsiooni komandör. "Soyuz MS-10 abort caused by sensor failure at booster separation". NASA Spaceflight. Vaadatud 4. juuni 2020. "The mission". CSA. Vaadatud 4. juuni 2020. "Expedition 58 Mission Summary" (PDF). NASA. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 18. aprill 2019. Vaadatud 4. juuni 2020.
Lauk (perekonnanimi)

Lauk on eesti perekonnanimi. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lauk 275 inimesel: 129 mehel ja 146 naisel. Perekonnanimede levikult on Lauk meeste seas 575. kohal ja naiste seas 560. kohal. Nimi on levinuim Põlva maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 8,83. Epp Lauk, eesti nüüdiskultuuri uurija (1952–) Karl Patrick Lauk, eesti jalgrattur (1997–) Siiri Lauk, eesti raamatukogundustegelane ja terminoloog (1956–2012) Tõnu Lauk, eesti metallikunstnik ja kollektsionäär (1938–) Ülar Lauk, eesti maletaja (1968–) https://www.stat.ee/nimed/
59. ekspeditsioon

59. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise kosmosejaama (ISS) 59. alaline meeskond. Ekspeditsioon algas 15. märtsil 2019 kui jaama saabus Sojuz MS-12, mille pardal oli kolm meeskonnaliiget. Ekspeditsiooni ajal uuriti mikrogravitatsiooni mõju inimese kehale ja Maa atmosfääri ning katsetati SPHERES roboteid. Ekspeditsioon lõppes 24. juunil. "Expedition 59 Mission Summary" (PDF). NASA. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2. märts 2021. Vaadatud 4. juuni 2020.
Yōko Tawada

Yōko Tawada (多和田葉子 Tawada Yōko; sündinud 23. märtsil 1960 Nakanos, Tōkyō prefektuuris) on jaapani naiskirjanik. Ta elab põhiliselt Saksamaal Berliinis ning kirjutab jaapani ja saksa keeles. Tawada lõpetas 1982. aastal Waseda ülikooli vene kirjanduse erialal. 1990. aastal sai ta Hamburgi Ülikoolist magistrikraadi saksa kirjanduses, 2000. aastal kaitses ta doktoriväitekirja saksa kirjanduse alal Zürichi Ülikoolis. Tema loomingut iseloomustab mäng keele ja kujutlusvõime piiridel. "Kahtlased kujud öises rongis" (Yogisha no yako ressha 容疑者の夜行列車), Kultuurileht, 2020. Gunzō debüüdipreemia (1991) Akutagawa auhind (1993) Adelbert von Chamisso auhind (1996) Izumi Kyōka auhind (2000) Tanizaki auhind (2003) Itō Sei auhind (2003) Goethe medal (2005) Noma auhind (2011) Yomiuri auhind (2012) Kleisti auhind (2016) Carl Zuckmayeri medal (2018) National Book Award (2018) http://www.loominguraamatukogu.ee/16-17-2020-yoko-tawada-kahtlased-kujud-oises-rongis/?lang=en
Mihhail Švõdkoi

Mihhail Jefimovitš Švõdkoi (vene keeles Михаил Ефимович Швыдкой; sündinud 5. septembril 1948 Kantis Kirgiisi NSV-s) on Venemaa riigitegelane, kunstiteadlane ja telesaatejuht, Venemaa kultuuriminister (2000–2004). Švõdkoi sündis Kirgiisias sõjaväelase perekonnas. 1971. aastal lõpetas Moskvas Riikliku Teatrikunstiinstituudi teatriteaduse erialal. Kaitses kunstiteaduses 1977. aastal kandidaadiväitekirja "Идейно-художественные проблемы английской исторической драмы XX века : „Избранник судьбы“, „Цезарь и Клеопатра“, „Святая Иоанна“ Бернарда Шоу, „Убийство в соборе“ Т. С. Элиота" ja 1991. aastal doktoritöö "Традиции гуманизма и мировой театр, 50-80-е годы". On olnud Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ja GITIS-e professor. Švõdkoi oli aastatel 1993–1997 Venemaa Föderatsiooni kultuuriministri asetäitja, seejärel Ülevenemaalise Riikliku Ringhäälingukompanii aseesimees (1997–1998) ja esimees (1998–2000). Aastatel 2000–2004 oli ta Venemaa Föderatsiooni kultuuriminister, 2004–2005 Kultuuri ja Kinematograafia Föderaalagentuuri esimees ning 2008–2013 Venemaa Televisiooniakadeemia president. Ühtlasi on Švõdkoi 2008. aastast Venemaa presidendi eriesindaja rahvusvahelise kultuurialase koostöö alal. 2012. aastal oli Švõdkoi Moskva Muusikaliteatri asutajaid. Samast aastast on ta selle kunstiline juht. Kirjutas libreto muusikalile "Vremena ne võbirajut". 2015. aastast on Švõdkoi seotud Industriaalsete Telepreemiate Komitee tegevusega (tegeleb televisiooniauhinna TEFI väljaandmise organiseerimisega). Švõdkoi on juhtinud kultuurisaateid telekanalitel Kultura, TV Tsentr ja Pervõi Kanal.  Mihhail Švõdkoi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Elmar Sauga mootorrataste võidusõidul hukkumise mälestusmärk

Elmar Sauga mootorrataste võidusõidul hukkumise mälestusmärk on Pärnu linnas Audru osavallas asuv mälestusmärk. Mälestusmärk kujutab enesest Tõstamaa maantee ääres asuvat mälestuskivi, millel on tekst "Elmar Sauga mootorrataste võidusõidul 18. juulil 1937 e.m.k."