laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eenok Haamer

Eenok Haamer (sündinud 17. mail 1935 Tartus) on eesti vaimulik. 1960. aastal lõpetas ta Tartu Kaugõppe Keskkooli, 1971 EELK Usuteaduse Instituudi ja 1972 sai ta magistrikraadi. Ordineeriti 26. detsembril 1963 Tallinna Toomkirikus peapiiskop Jaan Kiiviti (assisteerisid Edgar Hark ja Harri Haamer) poolt (koos Juhan Jõgiga) aseõpetajaks. Õpetajaõigused sai ta aastal 1971. Alates 24. septembrist 1963 on Eenok Haamer Mustvee koguduse õpetaja, samuti teenib ta aastast 1964 Lohusuu kogudust, teenis aastatel 1976–2013 Maarja-Magdaleena kogudust ja teenib aastast 1990 Tartu Soome kogudust. Aastatel 1977–1992 õpetas ta Usuteaduse Instituudis. 1987–1989 osales Eenok Haamer Eesti muinsuskaitse liikumises. 1989–1991 oli ta Eesti Haridusnõukogu juhatuse liige, 1990–1992 Eesti Kongressi saadik. 1991–1992 töötas Haamer Eesti Vabariigi Ülemnõukogu presiidiumi esimehe Arnold Rüütli nõunikuna. Alates 2002. aastast on ta Eesti Evangeelse Vennastekoguduse peavanem. Eenok Haamer on Tartu Teoloogia Akadeemia asutaja ja emeriitrektor. Tema isa oli vaimulik ja skaudijuht Harri Haamer, emapoolne vanaisa August Maramaa oli Viljandi linnapea. Ta onud olid kunstnik Eerik Haamer ja arhitekt Eugen Haamer, õde Maarja Haamer-Renter oli ooperilaulja, vend Andres Haamer (1942–2014) oli skaudijuht ja firma "Overall" nõukogu esimees. Eenok Haamer on üle poole sajandi olnud abielus Eha Haameriga (sündinud 26. detsembril 1941). Eenok ja Eha Haameri pojad on vaimulikud Naatan Haamer ja Markus Haamer ning teoloog Siimon Haamer ning tütar on organist Maarja Haamer, kes kaitses Berliinis magistritöö muusikateaduste erialal. 1996 Forseliuse Seltsi medal 1998 III klassi Piirivalve teeneterist 2002 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2004 Kaitseväe eriteenete rist 2005 EELK aukiri 2005 EELK titulaarpraost 2005 kuldristi kandmise õigus 2007. aastal valiti ta koos Ants Leedjärvega EELK aasta vaimulikeks 2010 Jõgevamaa vapimärk 2014 EELK Teeneteristi II järk 2017 EELK tänukiri 2017 Usuteaduste Instituudi tunnustusmedal 2020 Eesti Kultuurkapitali elutööpreemia 2023 EELK elutööpreemia Bianca Mikovitš. Eenok Haamer: Ehedad jõulud ei tüüta ega väsita, Maaleht, 22.12.2011 "Maavanema poolt antavad autasud". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. september 2014. Vaadatud 25. novembril 2012. "Terra Mariana" - Eenok Haamer YouTube'is "Terra Mariana" - Eenok Haamer, teine katkend YouTube'is
Han Soo-ann

Han Soo-ann (koreapäraselt 한수안; 18. juuni 1926 – 4. jaanuar 1998 Seoul) oli Lõuna-Korea poksija. Han sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Spartaco Bandinellile (Itaalia) ja võites pronksmedalikohtumises František Majdlochi (Tšehhoslovakkia). Ta osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Willie Toweelile (Lõuna-Aafrika Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Han oli esimene Lõuna-Korea poksija, kes võitis olümpiamängudel medali. 14. suveolümpiamängude poksivõistlus. London 1948. Tulemused inglise keeles 15. suveolümpiamängude poksivõistlus. Helsingi 1952. Tulemused inglise keeles Han Soo-ann veebisaidil Olympedia (inglise)
Suur Teater (täpsustus)

Suur Teater (Государственный академический Большой театр России) Havanna Suur Teater (Gran Teatro de La Habana) Genfi Suur Teater (Grand Théâtre de Genève) Québeci Suur Teater (Grand Théâtre de Québec) Bordeaux' Suur Teater (Grand Théâtre de Bordeaux) Varssavi Suur Teater (Teatr Wielki w Warszawie) Łódźi Suur Teater (Teatr Wielki w Łodzi) Lvivi Ooperi- ja Balletiteater (algselt Lvivi Suur Teater) Peterburi Suur Teater (Большой театр, ka Каменный театр) Barcelona Suur teater Liceu (Gran Teatre del Liceu) Shanghai Suur teater (Shanghai Grand Theatre, 上海大剧院) Londoni (Kanada) Suur teater (Grand Theatre London, Canada) Luxembourgi Suur teater (Luxembourg Grand Théâtre) Hongkongi Suur teater (Hongkong Grand Theatre) Kingstoni Suur teater (Kingston Grand Theatre) Aleksandria Suur teater (Alexandria Grand Theatre) Leedsi Suur teater (Leeds Grand Theatre) Valgevene Suur Teater
Zvenigovo rajoon

Zvenigovo rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Mari Eli Vabariigis. Asub Vabariigi lõunaosas ja piirneb lõunas Volga jõega. Rajoon jaguneb 3 linna- ja 7 külaasunduseks (сельское поселение), kus on kokku 83 asulat. Rajooni keskus on Zvenigovo linn, kus elab 27% rajooni elanikest. Rajoonis on 2 alevit: Krasnogorski ja Suslonger. 1989. aasta rahvaloenduse andmetel oli rajooni rahvaarv 50 762. Marid moodustasid 51,2% elanikest, venelased 36,3%, tšuvašid 6,2% ja tatarlased 4,7%. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli rajooni rahvaarv 44 976. Neist, kes rahvust märkisid, olid 51,5% marid, 37,5% venelased, 5% tšuvašid ja 4,5% tatarlased. Q126687602 http://admzven.ru/
Volžski rajoon

Volžski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Mari Eli Vabariigis. Asub Vabariigi lõunaosas. Piirneb idas Tatarstaniga. Volžski rajooni jääb osa Mari Tšodra rahvuspargist ja Marimaa suurim järv Jaltšik. Rajoon jaguneb 1 linna- ja 7 külaasunduseks (сельское поселение). Rajooni keskus on Volžsk linn, mis rajooni ei kuulu. Rajoonis on 1 alev. 86% elanikest on marid ja 12% venelased. Peamised tööstusharud on puidu- ja paberitööstus. Q126687602 http://portal.mari.ru/volzhsk/
Ants-August Nurk

Ants-August Nurk (sündinud 1937) on Kaitseliidu taastaja ja esimene Jõgeva maleva pealik. Ants-August Nurk lõpetas 1970 Jõgeva Töölisnoorte Keskkooli. Ta töötas aastatel 1961–1992 Jõgeva Tarbijate Kooperatiivis. Aastatel 1990–2002 oli Ants-August Nurk Jõgeva maleva pealik. Praegu on ta Jõgeva maleva valverühma ülem. Ants-August Nurk on parteitu. Tal on V klassi Kotkarist, Kaitseliidu Valgeristi II ja III klass, Eesti Kaitsevägede Teeneterist, Kaitseliidu asutaja teenetemärk, Kaitseliidu eriteenetemärk, Kaitseliidu teenetemärgi I, II ja III klass, Naiskodukaitse Hõberist, Noorkotkaste teenetemärk, Jõgeva, Tallinna, Sakala ja Põlva maleva teenetemärgid, politsei teenetemärk. 2011. aastal pälvis Ants-August Nurk Jõgevamaa vapimärgi. 2012. aastal pälvis ta Jõgeva teenetemärgi. Jaanika Kressa. Ants Nurk: Usun eesti rahva tervesse mõistusse[alaline kõdulink], Vooremaa, 05.09.2009 "Maavanema poolt antavad autasud". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. september 2014. Vaadatud 25. novembril 2012. "Aukodanikud, teenetemärgi ja aumärgi omanikud". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. detsember 2012. Vaadatud 25. novembril 2012.
Medvedevo rajoon

Medvedevo rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Mari Elis. Asub Vabariigi keskosas. Rajooni sees asub enklaavina Joškar-Ola. Rajoon jaguneb 2 linna- ja 19 külaasunduseks (сельское поселение). Venemaa 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Medvedevo rajooni elanikest venelasi 48,31%, marisid 45,35%, tatarlasi 3,40% ja tšuvašše 0,85%. Q126687602 http://www.medvedevo12.ru/
Tali vald

Tali vald oli omavalitsusüksus Pärnu maakonnas enne ühinemist Saarde vallaga 16. oktoobril 2005. 19. detsembril 1991 nimetati Tali külanõukogu ümber Tali vallaks. 16. oktoobri 2005 kohalike omavalitsuste valimistulemuste väljakuulutamisega ühinesid piirkonna kolm omavalitsust: Saarde ja Tali vald ning Kilingi-Nõmme linn üheks omavalitsuseks, mille nimeks jäeti juba kihelkonna nimena tuntud Saarde vald. Septembris 2001 räsis valda Pärnu metanoolitragöödia. Kilingi-Nõmme linna, Saarde valla ja Tali valla haldusterritoriaalse korralduse ja sellega seonduvalt Vabariigi Valitsuse määruste muutmine Tali ajaloost Tali põhikooli veebilehelt (vaadatud 30.06.2012) Tali küla metanoolitragöödia aastapäeval: kes jõi enne, see joob edasi Tali ajaloost Tali põhikooli veebilehelt (vaadatud 30.06.2012)
Karl Hugo Akel

Karl Hugo Akel (27. oktoober (vkj 15. okt) 1878 Kavastu vald, Tartumaa – 25. detsember 1942 Tallinn) oli eesti jalgpallur, sporditegelane ja spordifotograaf. Karl Hugo Akel sai hariduse vallakoolis ning hiljem õppis Tallinnas omal käel fotograafiat. Oli spordiosakonna esimees (1911–1914) ja jalgpallimeeskonna eestvedaja. Mängis jalgpalli Kalevi meeskonnas, oli seltsi eluaegne liige. Oli jalgpalliliidu asutajaid (1921) ja juhatuse liige. Jalgpallikohtunikuna juhtis 1921 esimest Eesti-Rootsi maavõistlust Tallinnas. Alates 1912. aastast tegi fotograafina kaasa peaaegu kõigil Eesti tähtsamatel võistlustel, olnud ajalooliselt unikaalsete spordifotode autor. Osales Esimeses maailmasõjas lennuväefotograafina ja Vabadussõjas Kalevlaste Malevas rindefotograafina. EELK Kodavere kogudus. Personaalraamat. Alatskivi, Kavastu, Kokora; EAA.1256.1.624; 1861–1880. Lk 477, Saaga kaader 492. Eesti spordi biograafiline leksikon (ESBL): Akel, Karl Hugo ESBL
Sputnik

Sputnik oli Eesti NSV noorsoole suunatud turismibüroo, ametliku nimega ELKNÜ Keskkomitee Rahvusvahelise Noorsooturismi Büroo "SPUTNIK". Sputnik tegutses Tallinnas aadressil Kentmanni 20, kus asub praegu USA Suursaatkond Tallinnas, kuni 1991. aastani. 1991. aastal muudeti turismibüroo ettevõtteks "Hermann Reisid". Nüüd asub turismibüroo Sputnik Lauteri tänaval. Sputniku koduleht
Kang Joon-ho

Kang Joon-ho (koreapäraselt 강준호; 22. juuni 1928 Haeju (praegu Lõuna-Hwanghae provints, Põhja-Korea) – 24. september 1990 Soul) oli Lõuna-Korea poksija. Kang sai kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale John McNally'le (Iirimaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. 15. suveolümpiamängude poksivõistlus. Helsingi 1952. Tulemused inglise keeles Kang Joon-ho veebisaidil Olympedia (inglise)
Monotüüpia

Monotüüpia ehk õlivärvitrükk on graafikas kasutatav tehnika, mille puhul kujutis maalitakse õlivärviga klaasplaadile, plastikule või metallplaadile, millest tehakse ainult üks tõmmis. Monotüüpiat on viljeldud 17. sajandist alates. Kuulsaimad esindajad William Blake, Edgar Degas ja Paul Gauguin. Eestis sai monotüüpia tuntuks Kõrgema Kunstikooli Pallas kaudu, seda tehnikat viljelesid mitmed selle kooli kasvandikud: Eduard Wiiralt, Gustav Raud, Aleksander Möldroo, Jaan Grünberg, Karl Pärsimägi, Aino Bach, Kaarel Liimand, Helga Jõerüüt ja Mari Adamson. Kunstileksion, Eesti Klassikakirjastus, Tallinn 2001
Patrick Allen

Sir Patrick Linton Allen (sündinud 7. veebruaril 1951 Portlandis) on Jamaica pedagoog, vaimulik ja riigiametnik, alates 2009. aastast Jamaica kindralkuberner. Patrick Allen sündis Ferdinand ja Christina Alleni viielapselise perekonna neljanda lapsena. Ta omandas pedagoogilise hariduse Moneague'i õpetajate kolledžis ja asus seejärel tööle õpetajana. Aastast 1976 töötas ta koolidirektorina. Allen on usutunnistuselt seitsmenda päeva adventist, kes unistas juba lapsepõlves vaimulikuametist. Aastatel 1980–1986 õppis ta Ameerika Ühendriikides usuteadust, kaitstes seal nii bakalaureuse- kui ka magistrikraadi. Magistriõppes spetsialiseerus ta süstemaatilisele teoloogiale. Jamaicale tagasi pöördudes alustas ta pastoraaltööd ja ordineeriti ametlikult pastoriks 1989. aastal. Aastatel 1996–1998 õppis ta taas Ameerika Ühendriikides ja kaitses 1998. aastal Andrewsi Ülikoolis doktorikraadi hariduse juhtimise alal. Pöördunud Jamaicale tagasi, valiti ta peatselt erinevate adventistide organisatsioonid juhtorganitesse. Aastatel 2000–2009 oli Patrick Allen Lääne-India Seitsmenda Päeva Adventistide Liidu president. Peaminister Bruce Golding esitas ta kindralkuberneri kandidaadiks ja kuninganna Elizabeth II kinnitas ta ametisse. Oma ametiaega Jamaica kindralkubernerina alustas Patrick Allen 26. veebruaril 2009.
Peter Jakob Clodt von Jürgensburg

Peter Jakob Clodt von Jürgensburg (vene keeles Пётр Карлович Клодт; 8. juuni 1805 Peterburi, Vene Impeerium – 20. november 1867 Rantamäki, Soome Suurvürstiriik) oli baltisaksa päritolu Vene sõjaväelane ja skulptor. Teda peeti Nikolai I lemmikskulptoriks. Tema tuntumad teosed on Peterburi Anitškovi silla ja Narva värava hobustefiguurid, Moskva Suure Teatri kvadriiga, mitmed monumendid Peterburis, Itaalias, Saksamaal. Aastal 1853 valmis Kiievis Vladimir Suure mälestusmärk, tema modelleeritud oli Püha Vladimiri skulptuur (pjedestaali projekteeris arhitekt Aleksander Ton, bareljeefid tegi skulptor Vassili Demut-Malinovski). Aastal 1862 valmis Martin Lutheri mälestusmärk (hävinud), mis asus aastani 1949 Kumnas.
Muḩammad Bāsindwah

Muḩammad Bāsindwah (levinud nimekujud ka Mohammed Basindwa ja Mohammed Basindawa; araabia keeles محمد باسندوة; sündinud 4. aprillil 1953 Adenis) on Jeemeni poliitik. Ta oli 10. detsembrist 2011 kuni 7. oktoobrini 2014 Jeemeni peaminister. Bāsindwah on staažikas poliitik, kes oli muu hulgas aastatel 1993–1994 Jeemeni välisminister. Kuulunud pikka aega valitsevasse Üldisesse Rahvakongressi, lahkus ta erakonnast 2000. aastate alguses ja asus opositsiooni president ‘Alī ‘Abdullāh Sāliḩiga. Poliitiliselt jäi ta sõltumatuks. 2011. aastal toimunud opositsiooni meeleavalduste järel, millega sunniti president Sāliḩ ametist lahkuma, kerkis Bāsindwah' nimi esile uue peaministrikandidaadina. 27. novembril 2011 nimetas riigi uus president ‘Abd Rabbuh Manşūr al-Hādī Basindwah' peaministriks ja sama aasta 10. detsembril astus ta ametisse. 21. septembril 2014 teatas ta oma tagasiastumisest.
Normaalne kontsentratsioon

Keemias tähendab normaalne kontsentratsioon ehk normaalsus suurust, mis näitab lahustunud aine grammekvivalentide arvu ühes liitris lahuses. Lahuse normaalsuse (tähis N, ühik mol/l) saame leida molaarsuse c kaudu: N = z•c = z•n/V = n/V•feq, kus c – molaarne kontsentratsioon (mol/l); n – ainehulk (mol, see on aine massi ja molaarmassi suhe); V – lahuse ruumala (l); z – aine ekvivalent; feq – ekvivalentsusfaktor (feq = 1/z) Näiteks kui ühes liitris väävelhappe lahuses sisaldub 4,904 g H2SO4, siis on lahus 0,1 normaalne (4,904•2/1•98,08 = 0,1). Sõltuvalt reaktsioonist, milles antud aine osaleb, võib normaalsus olla erinev kui reaktsiooni ekvivalentsusfaktor on erinev. Kontsentratsioon Molaarsus
Kvadriiga

Kvadriiga (ladina keeles quadriga) on vanarooma neljahobuserakend, harilikult triumfivanker. Kvadriiga on väga levinud monumentaalskulptuuris. Kvadriiga Brandenburgi väraval Berliinis. Moskva Suure Teatri kvadriiga. Kvadriiga Pariisis Triumfikaarel.
Tibetoloogia

Tibetoloogia on interdistsiplinaarne teadusharu, mis uurib Tiibetit, sealset kultuuri ja tiibeti keelt. Laiemalt kuulub tibetoloogia koos naaberdistsipliinidega (sinoloogia, indoloogia jt) orientalistika alla. Tibetoloogiaga tegelevat teadlast nimetatakse tibetoloogiks. Euroopas panid tibetoloogiale aluse jesuiidid, kes esimestena uurisid Tiibetit süstemaatiliselt. Esimeste tibetoloogide seas olid 1626. aastal Tsaparangi misjonijaama rajanud Antonio de Andrade ja 1716–1721 Lhasas elanud Ippolito Desideri, akadeemilise tibetoloogia üheks rajajaks peetakse ungarlast Alexander Csoma de Kőrösit. Viimasel sajandil on tibetoloogiale suurt mõju avaldanud Tiibeti poliitiline olukord: pärast Tiibeti okupeerimist 1951. oli sinna mitme aastakümne vältel raske pääseda, mistõttu kasutati eelkõige ajaloolisi ja välistiibeti allikaid. 20. sajandi lõpust on lligipääs Tiibetile Hiina Rahvavabariigi mõningase avanemise tõttu siiski paranenud. Eesti tuntuim akadeemiline tibetoloog oli Linnart Mäll (kes tegeles küll tibetoloogiaga vaid kui ühega orientalistika harudest), tema õpilastest on tibetoloogiale pühendunud näiteks Maret Kark. 1997. aastast tegutseb Eesti-Tiibeti Kultuuriselts (2011. aastal oli seltsil 11 liiget, esimees Laur Järv), mille algatusel on loodud ka MTÜ Tibetoloogia Instituut. Eestikeelsete Tiibeti-raamatute valikbibliograafia Eesti-Tiibeti Kultuuriseltsi kodulehel Eestikeelsete Tiibeti-artiklite valikbibliograafia Eesti-Tiibeti Kultuuriseltsi kodulehel
Song Soon-chun

Song Soon-chun (koreapäraselt 송순천; 15. jaanuaril 1934 Soul – 15. oktoober 2019) oli Lõuna-Korea poksija. Song sai kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Wolfgang Behrendtile (SÜV). Ta osales sulgkaalus (kuni 57 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Francesco Mussole (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Song oli esimene Lõuna-Korea poksija ja üldse sportlane, kes võitis olümpiamängudel hõbemedali. 16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles 17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rooma 1960. Tulemused inglise keeles Song Soon-chun veebisaidil Olympedia (inglise)
Ukraina muusika

Ukraina muusika on Ukrainas või ukrainlaste loodud muusika. Ukraina muusikatraditsiooni on põimitud nii Lääne kui ka Ida muusika elemente ning seda iseloomustavad tugevad slaavi ja kristliku kultuuri tunnusjooned. Ukrainat on peetud endise Vene Keisririigi muusikakultuuri südameks, seal asutati 18. sajandi keskel impeeriumi esimene kõrgetasemeline muusikaakadeemia. Tänapäeva Ukrainas on paljudel etnilistel rühmadel säilinud ja arenenud oma eripärased muusikatraditsioonid. Ukraina asub Euroopa ja Aasia piirimail, mis on ajaloo vältel mõjutanud ka sealset muusikat. Seda väljendavad näiteks veidi idamaine melismaatiline laulustiil ja akordiline harmoonia, mis ei järgi alati Lääne-Euroopale tüüpilisi reegleid. Kõige silmapaistvam üldine ukraina rahvamuusika tunnusjoon on suurendatud sekundit sisaldavate minoorsete laadide kasutamine. Lisaks sekundile võidakse meloodilise väljenduse lisamiseks suurendada ka kvarti või septimit, mis annab ukraina lauludele pingestatuse või nukruse efekti. Vene lauludes sellist võtet ei leidu. Arvatakse, et see arenes 17. sajandil. Keerulisi taktimõõte kasutatakse harva, kuid populaarsed on liittaktimõõdud. Harmooniliselt võib muusika olla äärmiselt keerukas. Põhiosa rahvalauludest baseerub keskaegsete laadidega identsetel heliridadel, kuid laulude meloodiline struktuur on erinev. Populaarsemad on miksolüüdia ja dooria laadid. Ukraina rahvalikku laulustiili saab jagada mitmeks laiaks kategooriaks: Saateta soololaul – peamiselt rituaalsed laulud. Need on tehniliselt kõige tagasihoitumad, tavaliselt retsitatiivses stiilis, ühehäälse väikese ulatusega meloodialiiniga. Lisaks kolme- ja neljahelilisele ulatusele kasutatakse ka pentatoonikat. Instrumentaalsaatega soololaul – elukutseliste rändlaulikute (kobzari) esitatud pärimuslikud eepilised laulud banduura, kobza või lirniki saatel. Need laulud on peamiselt dooria laadis. Arhailine saateta laulutüüp, kus eeslaulja fraasile vastab koor kahe- või kolmehäälse fraasiga. Kooriharmoonias on keskajale iseloomulikke jooni, nt liikumine kvintides või oktaavides ja plagaalsed kadentsid. Enne 17. sajandi keskpaika oli see stiil domineeriv, tänapäeval on see jäänud uuema tonaalsusega stiilide varju, kuid on siiski mõnedes külades leitav. Teised laulustiilid on tugevasti mõjutatud Euroopa muusikast, klassikalisest stiilist ja linnakultuurist. Vokaalmuusikas võib leida nii monoodiat, heterofooniat, homofooniat, harmooniat kui ka polüfooniat. Üks tuntumaid ukraina traditsioonilise laulustiili esindajaid on Nina Matvijenko. Viimastel aastatel[millal?] on loodud mitmeid vokaalansambleid, mis pühenduvad traditsioonilise ukraina polüfoonilise laulustiili säilitamisele. Tähtsamad Ukraina rahvapillid on keelpillidest kobza, banduura, torban, viiul, basolja, lira kolisna, tsimbalõ; puhkpillidest sopilka, flojara, trembita, svõril, fife, volõnka; löökpillidest buben, tulumbas, rešeto ja drõmba/vargan. Traditsioonilist rahvamuusikaansamblit nimetatakse tihti trojisti muzõkõ (троїсті музики, 'kolm muusikut'), sinna kuuluvad kõige tüüpilisemalt viiul, sopilka ja buben. Ukraina Eurovisiooni lauluvõistlusel
Chung Shin-cho

Chung Shin-cho (koreapäraselt 정신조; sündinud 6. jaanuaril 1940 Seoulis) on Lõuna-Korea endine poksija. Chung sai kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Takao Sakuraile (Jaapan). Ta osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Sergei Sivkole (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 18. suveolümpiamängude poksivõistlus. Tōkyō 1964. Tulemused inglise keeles 17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rooma 1960. Tulemused inglise keeles Chung Shin-cho veebisaidil Olympedia (inglise)
EELK peapiiskop

Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskop on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku pea. Peapiiskop kuulub EELK Konsistooriumi koosseisu ameti poolest, konsistooriumi valitavad liikmed (kantsleri ning assessorid) valib EELK Kirikukogu peapiiskopi ettepanekul. 1945–1949 August Pähn piiskopi asetäitja 1949–1967 Jaan Kiivit seenior 1967–1977 Alfred Tooming 1978–1986 Edgar Hark 1987–1994 Kuno Pajula 1994–2005 Jaan Kiivit juunior 2005–2014 Andres Põder 2015– ... Urmas Viilma
Fundamentaalne vastastikmõju

Fundamentaalne vastastikmõju ehk fundamentaalne interaktsioon on termin osakestefüüsikas, millega tähistatakse elementaarosakeste omavahelist mõju ning mida ei ole võimalik seletada ühegi teise nähtuse või ilminguga. Näiteks aatomituuma koos hoidev tuumajõud ei ole fundamentaalne, sest see põhineb oma olemuselt tugeval vastastikmõjul (on tugeva vastastikmõju teisene ilming). Praegu on teada nelja liiki fundamentaalseid jõudusid: gravitatsioon, mis mõjutab kõiki kehasid; samas on tema mõju elementaarosakeste füüsikas teiste vastastikmõjudega võrreldes üliväike; elektromagnetiline vastastikmõju, kus osalevad elektrilaenguga osakesed; elektromagnetilise vastastikmõju vahendajaks on footon; nõrk vastastikmõju, mis mõjutab peaaegu kõiki elementaarosakesi (v.a footon, gluuon ja eeldatavalt ka graviton); tugev vastastikmõju, mis mõjutab kõiki osakesi, millel on värvilaeng (kvark ja gluuon). Tugeva vastastikmõju kandjaks on gluuon, mis (erinevalt teistest vastastikmõju kandjatest) osaleb ka ise enda kantavas vastastikmõjus. Elektromagnetiline, nõrk ja tugev vastastikmõju on füüsikute poolt ühendatud ühisesse standardmudelisse, mis seletab ära kõigi kolme vastastikmõju tekkimise ja määratleb vastastikmõju vahendava vaheosakese. Gravitatsiooni olemuse selgitab Albert Einsteini üldrelatiivsusteooria. Kvantmehaanikat ja üldrelatiivsusteooriat on püütud ühendada kvantgravitatsiooni teooriaks, mille eelduste kohaselt oleks gravitatsiooni vahendajaks graviton. Praegu on füüsikute pingutused suunatud kõigi nelja vastastikmõju selgitava suure ühendteooria loomisele.
Mati Kuusvere

Mati Kuusvere (sündinud 20. juulil 1970) on Eesti sõjaväelane, Kaitseliidu Alutaguse maleva pealik. Kuusvere oli alates 2011. aasta 1. juunist Kaitseliidu Jõgeva maleva pealiku kohusetäitja. Maleva senine pealik Janno Rosenberg andis maleva lipu 2011. aasta 27. mail üle Mati Kuusverele, kes sai malevapealiku kohusetäitjaks. Kaitseväe juhataja kinnitas oma käskkirjaga Mati Kuusvere malevapealikuks alates 2012. aasta 4. juunist. Varem on ta teeninud Jõgeva maleva staabiülema ja väljaõppeülemana. Mati Kuusvere sai Kaitseliidu Jõgeva maleva väljaõppeülemaks 2008. aasta 5. novembril. Mati Kuusvere on lõpetanud Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste Kõrgema Sõjakooli keskastme kursuse, teeninud piirivalves, õhutõrjedivisjonis, Kaitseliidu Peastaabis ning välismissioonidel Kosovos, Liibanonis ja Iisraelis ÜRO sõjalise vaatlejana. President Lennart Meri andis Kuusverele oma käskkirjaga kaitseväe juhataja ettepanekul kapteni auastme 20. juunil 2001. President Toomas Hendrik Ilves andis Kuusverele oma käskkirjaga kaitseväe juhataja ettepanekul majori auastme 2. veebruaril 2011. Reedel vahetus Kaitseliidu Jõgeva maleva pealik. Vooremaa, 31. mai 2011[alaline kõdulink], lk 3. Kindel Tahe[alaline kõdulink], nr 2 (50), 28. juuni 2012, lk 1. Kindel Tahe. 20. november 2008, lk 4. Sõjaväeliste auastmete andmine[alaline kõdulink]. Vabariigi presidendi käskkiri, 20.06.2001. Avaldatud Riigi Teatajas 2001 Lisa, 76, 1030. Sõjaväeliste auastmete andmine. Vabariigi presidendi käskkiri, 14.02.2011. Avaldatud Riigi Teatajas III, 18.02.2011, 1.