laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
OTA

OTA võib tähendada järgmist: OTA, akronüüm, mis laieneb ingliskeelsele fraasile Over-the-Air, mis tähendab nii "üle-õhu" programmeerimist kui ka "üle-õhu" tarkvara laialijagamist, näiteks tarkvarauuendusi operaatorilt või Internetist mobiilseadmele Ota on mitme koha nimi: Ota, linn Nigeerias Ota, linn ja vald Korsikal Ota, küla ja kihelkond Portugalis Ota on ka Brasiilia karikaturist. Ōta
Ahnejärv

Ahnejärv ehk Kurtna Abnejärv (ka Kurtna Ahnejärv, Laugasjärv, Ahvenajärv) on järv Ida-Virumaal Alutaguse vallas, kuulub Kurtna järvestikku. Ahnejärv kuulub kihistumata kalgiveeliste segatoiteliste järvede hulka. Järv on väga taimestikurikas, eriti palju on ujulehtedega taimi (vesikuusk, vesikatk, muda-penikeel). Ahnejärv Eesti looduse infosüsteemis Ahnejärv veebiportaalis eestigiid.ee
Ago-Endrik Kerge

Mitte segi ajada arhitekti Ago-Livius Kergega Ago-Endrik Kerge (8. aprill 1939 Tallinn – 25. aprill 2021) oli eesti tantsija, ballettmeister, lavastaja ja näitleja. Ago-Endrik Kerge lõpetas 1959. aastal Tallinna Koreograafiakooli (Kalju Saarekese klassis). Aastatel 1964–1966 õppis ta Viljandi Kultuurharidustöö Koolis klubitöö erialal ning 1976. aastal lõpetas näitleja ja lavastaja erialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 7. lennus. Töötas balletisolistina Estonia teatris (1959–1967) ja Leningradi Music Hallis (1967–1969). Seejärel pöördus ta tagasi Estoniasse. Lavakunstikateedri lõpetamisel äratas ta tähelepanu August Kitzbergi "Kosjasõidu" järgi tehtud diplomilavastuse uudse lahendusega ning asus näitejuhi-lavastajana tööle Tallinna Riiklikku Akadeemilisse Draamateatrisse. Aastatel 1985–1990 oli ta Vanemuise teatri näitejuht. 16. oktoobrist 2004 kuni 2005. aastani oli Ago-Endrik Kerge Riigikogu asendusliige erakonna Res Publica liikmena, saades parlamenti Tõnis Paltsi asemel. Kerge oli Riigikogu vanim liige. Maetud Tallinna Metsakalmistule, teatrirahva kvartalisse. 1959–1967 Estonia, balletitantsija 1967–1969 Leningradi Music Hall, tantsija 1969–1976 Estonia, balletisolist 1976–1982 TRA Draamateater, lavastaja 1983–1984 Estonia, näitejuht-lavastaja 1985 Tallinnfilm, režissöör-lavastaja 1985–1990 Vanemuine, peanäitejuhi kt, kunstiline juht 1990–1992 Vanemuine, lavastaja 1992–1995 Eesti Televisiooni Teleteater, režissöör 1995–1996 Vanalinnastuudio, lavastaja 1996 vabakutseline 1967 – Eesti NSV teeneline kunstnik 1983 – muusikateatri aastapreemia 1984 – Eesti NSV rahvakunstnik 1984 – Eesti NSV Teatriühingu muusikaauhind 1991 – Eesti Teatriliidu aasta eripreemia 2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk Aastatel 1962–1971 oli Ago-Endrik Kerge abielus näitleja ja varieteeartisti Ülle Ullaga ja seejärel Tallinna Moemaja esimodelli Illi Kergega. 1983. aastast oli tema abikaasa näitleja Elle Kull. Ago-Endrik Kergel oli viis last. Tõnis Paltsi asemel saab Riigikogu liikmeks Ago-Endrik Kerge Riigikogu pressiteade, 15.10.2004 Nelli Pello Kerge, sirge seljaga Postimees, 12. aprill 2008 "Eesti Lavastajate Liit, Ago-Endrik Kerge biograafiline info". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. veebruar 2014. Vaadatud 25. septembril 2018. {{netiviide}}: kontrolli parameetri |url= väärtust (juhend) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Tähelaev: Ago - Endrik Kerge". ETV, 20.03.2011. Mare Põldmäe, Margot Visnap, "Quo vadis, Ago-Endrik Kerge?" (tema lavastustest) – Teater. Muusika. Kino 1987, nr 4, lk 49–62 Lavakunstikooli lennud Pikk intervjuu Eesti Televisiooni portreesaates "Tähelaev", 20. märts 2011 Ago-Endrik Kerge: kulus 70 aastat, enne kui kohtusin oma õega. EPL.ee 30. jaanuar 2016 Leningradi Music Hall
Cat Stevens

Cat Stevens (sünninimi Steven Demetre Georgiou; sündinud 21. juulil 1948 Londonis) on inglise laulja, kitarrist ja laulukirjutaja. Cat Stevens alustas folkmuusikuna ja sai 1967. aastal laiemalt tuntuks ühena esimestest, kes oma lauludes noorsoo ellusuhtumist väljendas. Aastail 1968–1970 põdes ta tuberkuloosi, saavutas aga järgneval perioodil varasemast veelgi suurema menu – osalt seetõttu, et tegi tubli sammu popmuusika poole. 1977. aastal pöördus ta islamisse, võttis endale nimeks Yusuf Islam ja loobus muusikast, olles avaldanud 14 LP-albumit. Hiljem hakkas ta uuesti musitseerima. Kui Cat Stevens "Matthew and Son" (1966) "New Masters" (1967) "Mona Bone Jakon" (1970) "Tea for the Tillerman" (1970) "Teaser and the Firecat" (1971) "Catch Bull at Four" (1972) "Foreigner" (1973) "Buddha and the Chocolate Box" (1974) "Saturnight (Live in Tokyo)" (1974) "Numbers" (1975) "Izitso" (1977) "Back to Earth" (1978) Kui Yusuf "An Other Cup" (2006) "Roadsinger" (2009) "Tell 'Em I'm Gone" (2014) http://www.yusufislam.org.uk/
Sotsiaalne kompetentsus

Sotsiaalne kompetentsus on emotsionaalse intelligentsuse (tundetaipamise) osa. Sotsiaalse kompetentsuse komponendid on: empaatia (teiste mõistmine, teiste arengule kaasaaitamine, orienteeritus teenindusele, mitmekesisuse ärakasutamine, poliitiline teadlikkus) sotsiaalsed oskused (mõjuvõim, kommunikatsioon, konfliktsituatsioonide juhtimine, juhiomadused, muutuste katalüüsimine, sidemete loomine, koostöö ja kooperatsioon, valmidus meeskonnatööks)
Hüpersomnia

Hüpersomnia ehk liigunisus on unehäire, mille peamised vaevused on liigne unisus ärkvelolekuajal ning tavalisest pikem uneaeg. Patsient ei saa unest kosutust, kannatab päevase unisuse all ja selle tõttu halveneb tema elukvaliteet. Levimuselt ei ole see mõnede uuringute kohaselt nii laialdane kui unetus. Eesti üliõpilaste hulgas tehtud uuringust selgus, et unehäirega üliõpilastest kannatas liigunisuse all 67,1%. Ameerika Ühendriikides kaebas liigunisust 5% küsitletud täiskasvanutest ja 15% noortest. Uuritud on unehäirete sümptomite ja vaimsete häirete seost. Uuringu tulemusena selgus, et 51,5 protsendil unehäiretega inimestest on täpselt defineeritud vaimne häire ning vaid 4,5 protsendil unehäiretega inimestest ei ole vaimse tervise kaebusi. Eller, Aluoja, Vasar, Veldi, 2006 Partonen, Lauerma, 2006
Jatuni

Jatuni (põhjasaami Jáhton) on saami küla Soomes Lapimaa läänis Lapi maakonnas Enontekiö vallas Hettast lääne pool Rootsi piiri ääres, Karesuandost ida pool. Geograafilised koordinaadid on 68° 26' N, 22° 39' E. Jatunit läbib maantee E08. Ta jääb sellel Kuttaneni ja Kaaresuvanto vahele. Tee rajati Jatunisse sisse pööravana külaelanike palvel. Elanike arv oli 1999. aastal 14. 20. aprillil 2005 oli elanike arv 7. Küla piirneb Rootsi ja Soome piirijõe Muonio jõega, mida tuntakse hea lõhejõena. Saami legendi järgi on inimeste suhtes heatahtlik hiiglane Jatuni tulnud põhja poolt Yläperält läbi tundrute ning heitnud Muonio jõe kaldale sohu magama. Ta moodustab mäed, mille nimi on Jatuninselkä. Väikese oja kaldale soo äärde asus elama kütt, kes leidis saami naise. Nii sai alguse Jatuni küla. Jatuni valvas ja jälgis külas toimuvat. Ta heitis külast põhja poole, et kaitsta seda külmade tuulte eest. Kohanimesid Jatuni ja Jatuninselkä seostatakse müütilise hõimuga jatulit ehk jatunit. Külast läbi voolavat oja nimetatakse Pahajokiks, sest ta sulas jaanipäevani. Üle oja ehitati sild Jatuni seljast toodud kividest (samast oli toodi kive ka Karesuando kiriku tarvis). Umbes 50 aastat hiljem oja süvendati. Kevadel 200[küsitav] sild lõhuti, sest vesi oli silla alt kruusa ära uuristanud. Et külal oli oma kaitsja Jatuni, ei hoolinud jatunilased Lars Levi Laestadiuse jutlustest. Laestadius nimetas neid Jatuni metsalisteks (Jatunin hurtat). Küla territooriumil külast põhja pool, Kaaresuvantost umbes 7 km lõuna pool on Enontekiö kunstniku Jaakko Paajaneni skulptuur, mis kujutab puhkavat hiiglast Jatunit. Skulptuuri tegemiseks kasutati lõhutud silla kivisid, et Jatuni saaks oma kivid tagasi. Teose pikkus on umbes 50 m, laius umbes 15 m. Aastal 1999 otsustas külakogukond kinkida Mika Häkkinenile krundi Muonio jõe kaldal tingimusega, et ta peab ise ehitama või laskma ehitada sinna maja. Jatunin Tarha Wikimapia "Puhkava hiiglase kuju". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. august 2010. Vaadatud 10. juulil 2008. Laplased peibutavad Häkkineni lõhejõega, SL Õhtuleht, 10. november 1999 "karesuando.se". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. september 2007. Vaadatud 12. juulil 2008. Tapani Niemi: Merkilliset jatulintarhat[alaline kõdulink], Tiede, 6, 2000. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 10. juulil 2008.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Tapani Niemi. Jatunin hurtta jaossa. – Hiidenkivi, 1997, kd 4, nr 6. Laplased peibutavad Häkkineni lõhejõega, SL Õhtuleht, 10. november 1999 Puhkava hiiglase kuju fotod ja Jatuni legendid (soome keeles) Vaade Jatuni külale Jatunin Tarha kodulehel Jatuni varjualune kalastajatele Fotod Kaart
ÜENSO

ÜENSO orkester (endise nimega Üle-Eestiline Noorte Sümfooniaorkester) on Eesti sümfooniaorkester, mis tegutseb projektorkestrina. Orkestri peadirigent on Jüri-Ruut Kangur ja produtsent on Tõnno Piigli. Orkester annab aastas 25–30 kontserti. Orkester asutati 1995. aastal Jüri-Ruut Kanguri eestvedamisel üle-eestilise keelpillimängijate Haapsalu suvekursuse orkestrina. Alates 2000. aastast tegutseb orkester üle-eestilise noorte sümfooniaorkestrina ja on esinenud paljudel esindusüritustel ja festivalidel, sealhulgas näiteks Eesti Vabariigi aastapäeva pidulik kontsert-aktus Estonia kontserdisaalis, saateorkestrina IX, X ja XI noorte laulupeol ja XXVI üldlaulupeol, öölaulupeol "Märkamisaeg", punklaulupidudel Rakveres, David Oistrahhi festivalil Pärnus, Pärnu Muusikafestivalil ja Järvi Akadeemias, Birgitta festivalil Tallinnas, Saaremaa ooperipäevadel jm. Orkestri liikmete hulgas on nii Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia üliõpilasi kui ka muusikakoolide õpilasi kõikjalt Eestist. Sõltuvalt projektist võib orkestri suurus ulatuda 30-liikmelisest kammerkoosseisust kuni 100 liikmeni. Orkester on osalenud rahvusvahelistes koostööprojektides, teinud koostööd Eesti Kontserdi ja Tallinna Filharmooniaga, teinud koostööd enam kui 200 solistiga (sealhulgas Ivri Gitlis, Viktor Tretjakov, Aleksandr Markovitš, The Manhattan Transfer,Karen Souza,NOEP ,Ewert&Two Dragons,Jassi Zahharov, Aile Asszonyi, Elena Praznik, Mati Turi, Pirjo Levandi, Ivo Linna, Hanna-Liina Võsa, Koit Toome, Tanel Padar, Gerli Padar, Maarja-Liis Ilus, Liisi Koikson, Kristjan Kasearu, Mikk Saar, Evelin Samuel jt), kooride ja külalisdirigentidega (sealhulgas Neeme Järvi, Paavo Järvi, Eri Klas, Kristjan Järvi, Tõnu Kaljuste) samuti paljude tippsolistide (Jassi Zahharov, Aile Asszonyi, Mati Turi, Pirjo Levandi, Ivo Linna, Hanna-Liina Võsa, Koit Toome, Tanel Padar, Gerli Padar, Maarja-Liis Ilus, Liisi Koikson, Kristjan Kasearu, Mikk Saar, Evelin Samuel jt), kooride ja külalisdirigentidega. 2023.aasta jaanuaris salvestas Üenso orkester Tõnno Piigli produtseerimisel ning dirigeerimise argentina jazzartistiga Karen Souza ga uue plaadi tarvis 6 lugu, mille seaded lõi Andrus Rannaääre, salvestati Eesti Raadio 1 stuudios salvestas Andres Olema. On a clear Day Karen Souza ÜENSO. Eesti Sümfooniaorkestrite Liidu veebisait. Orkestri Facebooki leht
Ahja mõis

Ahja mõis (saksa keeles Aya) oli rüütlimõis (a-st 1822 fideikomiss) Võnnu kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Põlva maakonna Põlva valla territooriumile. Ahja mõisa on esmamainitud 1553. aastal. Liivi sõja järel oli mõis Poola Tartu vojevoodkonna Tartu staarostkonna folvark ehk riigimõis. Poola valitsusajal kuulus mõis Kaweritele[viide?] ja Rootsi võimuperioodil Oxenstiernadele. Põhjasõja järel kinkis Peeter I Ahja mõisa pastor Ernst Glücki lesele, kelle perekonnas oli keisrinna Katariina I üles kasvanud. 1743. aastal omandas mõisa prantslasest Venemaa mereväeohvitser François Guillemot de Villebois. Tema lasi 1740. aastate lõpus rajada ka esindusliku härrastemaja. 1766. aastal läks mõis Liphartide suguvõsa omandusse. Hiljem kuulus mõis veel Knorringitele, Löwis of Menaritele ja 1819–1919 Braschidele. 1929. aastal asus härrastemajja Ahja Kool, mis tegutses seal 1997. aastani. Ahja barokkstiilis poolkelpkatusega härrastemaja projekteeriti ilmselt Bartolomeo Rastrelli töökojas. Rastrelli projekteeris muu hulgas ka Talvepalee, Miitavi lossi ja Rundāle lossi. 9. oktoobril 2007 oli hoones tulekahju ning sellest jäid järele vaid müürid. Hoone katus taastati 2008.–2009. aastal. Säilinud on ka mõisa kõrvalhooneid, kuid enamasti ümberehitatud kujul. Mõisa peahoone tagakülg Mõisa ait-kelder Tall-tõllakuur Sepikoda Valitsejamaja Mõisa südamest linnulennult umbes 0,9 km kaugusele lääne poole jääb mõisa kalmistu. Enn Tarvel, Riigimõisate majanduslikust arengust Lõuna-Eestis XVI sajandil lõpul ja XVII sajandi algul, Eesti NSV Teaduste Akadeemia toimetised IX köide. Ühiskonnateaduste seeria 1960 nr 4, lk 386 Ahja mõis (Võnnu khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Heinrich von Hagemeister, F. von Buxhövden (1836/1837). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands T. 1–2. Riga: E. Frantzen. Lk-d 38–39. Praust, Valdo. Tartumaa mõisad. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 78–81. Ahja mõis mõisaportaalis Mõisa ülevaade kultuurimälestiste registris Ahja mõisa omanik von Brasch enne Esimest maailmasõda. Eesti Rahva Muuseumi fotokogu
Boromir

Boromir on tegelane J. R. R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste isand". Boromir on pärit Gondorist ning ta sündis 2978. aastal. Tema isa on Denethor II, ema Finduilas ja noorem vend Faramir. Boromiri isa Denethor II on Gondori kojaülem, kelleks ta sai 2984. aastal. Kojaülemad olid juhtinud Gondorit juba sajandeid pärast seda, kui kuningate liin katkes. Poisikesena valmistas Boromirile tihti muret, et ta isa on kojaülem, kuid ei ole Gondori kuningas ega saa selleks kunagi. Boromir on kõrk ja suursugune mees. Ta tegutseb tihti tormakalt, kuid on samas kirglik. Samuti on ta sageli mässumeelne ja põikpäine. Ta armastab palavalt Gondorit ja on pidanud kodumaa vabaduse eest palju lahinguid. Boromir kaitseb väga oma nooremat venda Faramiri ja hoolib temast. Samas on muidu tugev mees väga vastuvõtlik Võimusõrmuse mõjule. Ahvatlus on nii tugev, et ta on valmis isegi sõrmuse Frodolt ära võtma. Kui ta aga mõistab oma hetkelist nõrkust, siis kahetseb ta seda sügavalt. 2983. aastal sündis Boromiri noorem vend Faramir. Nende ema oli aga sel ajal Minas Tirithi linnas väga õnnetu ning teda muserdas Varju kasvamine Mordoris üle Anduni jõe. Kui Boromir on umbes kümneaastane ja ta noorem vend vaid viiene, siis nende ema sureb. Pärast ema surma muutub nende isa süngeks ja eemaletõmbunuks. Boromir kaitseb väga oma nooremat venda, kellega seob teda tugev armastus ja sõprus. Samas on vennad loomult väga erinevad: Boromir on uhke ja tugev sõdur, kuid Faramir, kuigi samuti osav sõdalane, on õpihimulisem ja hingelisem. Kuigi vennad ei rivaalitse kunagi, ei varja nende isa, et Boromir on tema soosik.
John-Tagore Tevet

John-Tagore Tevet (22. mai 1931 Tallinn – 16. detsember 2020) oli eesti matemaatik. On tegelenud isokvantanalüüsi, graafiteooria ja struktuurisemiootikaga. Tevet oli pärit ehitusinseneri Ernst-Voldemari ja vabrikanditütre Marie Milleri perekonnast. Kooliteed alustas Prantsuse Lütseumis. Pärast Teist maailmasõda, kus ta isa Venemaal hukkus, pidi piirduma Nõmme Kinotehnika Kooliga. Määrati kuueteist-aastaselt Sillamäe kino direktor-mehaanikuks. Hiljem, aastatel 1950 kuni 1964 töötas Eesti raadio ja televisiooni tehnikapoolel. Aastatel 1965–1970 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis ja Läti Riiklikus Ülikoolis kaugõppe teel matemaatikat ning 1965–1993 töötas mitmesugustes projekteerimis- ja uurimisasutustes, sh ka tollases Tallinna Botaanikaaias. On olnud abielus, teisest abielust üks poeg. Alates 1993. aastast vabakutseline. Erialane tegevus algas 1970. aastatel moes olnud automatiseeritud juhtimissüsteemide alaste uuringutega. Hiljem konstrueeris nn "robustse" statistilise analüüsi meetodi, mis valmis isokvantanalüüsi nime all ning leidis kasutamist mitmesuguste tehnoloogia-, ökoloogia-, bioloogia- ja meditsiinialaste uuringute teostamisel. Graafide, täpsemalt, graafi struktuuri küsimuse juurde naasis Tevet 1980. aastate keskel. Hiljem õnnestus graafiteooria struktuurset aspekti rakendada ökoloogiliste protsesside analüüsimisel. Vabakutselisena tegeles graafiteooria ja semiootika piirimail asuva uurimisvaldkonna, struktuurisemiootika, kontseptsioonide loomise ja arendamisega. 1999. aastal moodustas ta mittetulundusliku Struktuurisemiootika Edendamise ja Rakenduse Rühma (S.E.R.R.), mis korraldab seminare ja annab välja teavikuid.. Alates aastast 2009 oli koostöös Dharwadkeri Matemaatikainstituudiga Indias. Tevet, J.-T., Martin, J., Õunapuu, E. Isoquanta Models, their Architecture and Application. Estonian Acad. Sci., Tallinn, 1988 Tevet, J.-T. Interpretation on some Graph Theoretical Problems. Estonian Acad. Sci., Tallinn, 1990 Tevet, J.-T. Struktuurisemiootika: struktuursuse kujutamine graafidel. S.E.R.R., Tallinn, 1999 Tevet, J.-T. Struktuurisemiootika kokkuvõttev käsitlus. ISBN 9789949333776. S.E.R.R., Tallinn, 2013 Tevet, J.-T. Mis on struktuur. ISBN 9789949180912., S.E.R.R., Tallinn, 2008. Tevet, J.-T. Sümmeetria. ISBN 9789949386949. S.E.R.R., Tallinn 2015 Tevet, J.-T. Süsteem. ISBN 9789949388837. S.E.R.R., Tallinn 2016 Tevet, J.-T. Religioon ja loodusseadused. ISBN 9789949883004. S.E.R.R., Tallinn 2018 Dharwadker, A., Tevet, J.-T., 2009. The Graph Isomorphism Algorithm. ISBN 9781466394374. Proc. Institute of Mathematics, Amazon Books, 2009 Tevet, J.-T. Semiotic Modelling of the Structure. ISBN 9781503367456. Proc. Institute of Mathematics, Amazon Books, 2014 John-Tagore Tevet: Semiotic Modelling of the Graphs Institute of Mathematics dharwadker.org
Daniel Goleman

Daniel Goleman (sündinud 1946 Californias Stocktonis) on USA psühholoog, emotsionaalse intelligentsuse (tundetarkuse) kontseptsiooni propageerija. Ta on saanud doktorikraadi Harvardi ülikoolist. Ta oli Harvardi ülikooli kliinilise psühholoogia õppejõud, toimetas ajakirja Psychology Today ning on aastaid toimetanud ajalehe New York Times psühholoogia ja neuroteaduste rubriiki. Ta sai kuulsaks 1995 ilmunud raamatuga "Emotsionaalne intelligentsus". Selles rõhutab ta, et akadeemilise võimekuse (IQ) kõrval etendavad inimese toimetulekus suurt osa emotsioonidega seotud võimekused. Tähtsad on isiksuseomadused: algatusvõime, empaatia, kohanemine ja veenvus. Goleman pakub emotsionaalse intelligentsuse mõiste propageerijana asutuste ja firmade juhtidele nõuandeid, kuidas parema suhtlemise kaudu töötulemusi parandada. The Meditative Mind (1989) Emotional Intelligence: Why it can matter more than IQ (1995; eesti keeles: Emotsionaalne intelligentsus: Miks võib EQ olla tõhusam kui IQ, 2000, tõlkinud Inga Koppel, Mari-Ann Mändoja, Viivi Verrev ja Piret Viilu) Vital Lies, Simple Truth (1996) Working with Emotional Intelligence (1998; eesti keeles Töö emotsionaalse intelligentsusega: Emotsionaalse intelligentsuse kasutamine, 2001, tõlkinud Aivo Roos) Primal Leadership: Realizing the Power of Emotional Intelligence (2002; kaasautorid R. Boyatzis ja A. McKee) Destructive Emotions: How We Can Overcome Them (2003) Jüri Alliku kriitiline artikkel
Kehtna Peetri kirik

Kehtna Peetri kirik (endine Järvakandi Peetri kirik) asub Kehtna vallas Lellapere külas. Kuna Rapla kihelkonna kogudus oli suur (~12 000 liiget) ja vana Rapla kirik mahutas ainult 4000 inimest, otsustati ehitada kihelkonda veel üks kirik. Kiriku ehituse võttis ette Järvakandi mõisa omanik, kes andis kirikule krundi mõisa maadel ning püstitas mõisa vahenditest kirikuhoone. 1854. aastal valmiski õlgkatusega puithoone, mis välimuselt meenutas rohkem vennaste- või vabakoguduse palvelat. Kirikuhoone õnnistas 20. juunil 1854 sisse Eduard Pontus Haller. 1887. aastal valmis torn ja hoone sai sindlikatuse. Kirikus on orelimeister August Terkmanni 1914. aastal valmistatud orel. Altariseinal on V. Ole tehtud koopia Bertel Thorvaldseni skulptuurist "Õnnistav Kristus". 10. detsembril 1922 pühitseti kiriku juurde rajatud kalmistu. Kirikus tegutses aastani 1996 Järvakandi Peetri kogudus. Seoses Järvakandi Pauluse kiriku valmimisega läks Järvakandi Peetri kogudus Järvakandi Pauluse kirikusse ja kogudus nimetati 2009. aastal konsistooriumi otsusega Järvakandi Pauluse koguduseks. Kirik nimetati Kehtna Peetri kirikuks ja ta muutus Rapla kiriku abikirikuks ja kogudus Rapla Maarja-Magdaleena koguduse filiaaliks. "Ehstlands Kirchen und Prediger seit 1848. Im Anschluss an "Ehstlands Geistlichkeit von H. R. Paucker" zusammengestellt von E. P. H. Paucker". Reval 1885. Lk 9 [1] Valla Vaatleja 03.07.1999 Video YouTube'is
Nekrofiilia

Nekrofiilia on parafiilia, mis avaldub laipadele suunatud sugutungina.
Erinõupidamine

Erinõupidamine oli Venemaa keisririigi ja NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi kohtuväline repressiivorgan. Erinõupidamine oli riigi kõrgeima võimu poolt erakorraliste, seadusega mittelahendatavate situatsioonide ning ilmingute lahendamiseks loodud institutsioon. Venemaa keisririigi Siseministeeriumi Erinõupidamine (Venemaa keisririigis) NSV Liidu siseasjade rahvakomissari juures asuv Erinõupidamine (NSV Liidus) NSV Liidu SARK-i Erinõupidamine (NSV Liidus) NSV Liidu SM-i Erinõupidamine (NSV Liidus)
Indrek Paas (muusik)

Indrek Paas (sündinud 15. detsembril 1976) on eesti muusik. Ta on punkbändi Punkentsefaliit asutajaliige, laulusõnade ja muusika autor.
Priidu Peegel

Priidu Peegel (sündinud 19. veebruaril 1990 Päeldas) on eesti muusik, trummar. Priidu Peegel on aastast 2006 Muhu bändi Maleva trummar ja aastast 2007 punkbändi Punkentsefaliit trummar. Maleva fännilehekülg[alaline kõdulink]
RPG (granaadiheitja)

RPG (venekeelne lühend РПГ, ручной противотанковый гранатомёт) on sari Nõukogude granaadi ja raketiheitjaid. Sarja esimene oli RPG-1, varasematest on tuntumad granaadiheitjad RPG-2 ja RPG-7, uuematest on tuntumad raketiheitjad 6G20 RPG-29 Vampir ja 6G30 RPG-32 Barkas. Nõukogude armeel polnud Teises maailmasõjas reaktiivgranaadiheitjaid. Nende uurimuste põhjal töötati välja prototüüp RPG-1, mida aga ei saadud sõdimiskõlbulikuks. Edasine mudel põhines Saksa reaktiivgranaadiheitjal Panzerfaust-150. Versioon sai nime RPG-2 ning 1947. aastal otsustati see relvastusse võtta. Armees hakati seda kasutama alates 1949. aastast. RPG-2 valmistati ka Hiinas, Põhja-Vietnamis ja Egiptuses. Mõningate puuduste tõttu töötati RPG-2-ga edasi ja alates 1961. aastast võeti relvastusse täiustatum mudel RPG-7. Sellest on kujunenud üks maailma tuntumaid tankitõrjerelvasid. RPG-18 Muha RPG-18 ja RPG-26 Aglen RPG-22 Netto RPG-26 Aglen RPG-27 Tavloga RPG-28 Kljukva RPG-29 Vampir RPG-30 Krjuk granaadiheitja/raketiheitja RPG-2, GRAU indeks 56-G-660 RPG-7, GRAU indeks 6G3 6G9 RPG-16 Udar, GRAU indeks 6G9 6G12 RPG-18 Muha, GRAU indeks 6G12 6G18 RPG-22 Neto, GRAU indeks 6G18 7P27 RPG-26 Aglen, GRAU indeks 7P27 7P30 RPG-27 Tavolga, GRAU indeks 7P30 7P47 RPG-28 Kljukva, GRAU indeks 7P47 6G20 RPG-29 Vampir, GRAU indeks 6G20 RPG-30 Krjuk, GRAU indeks 7P53 6G30 RPG-32 Barkas, GRAU indeks 6G40
Pärimus

Pärimus ehk suuline pärimus on lugude, teadmiste, oskuste, kommete ja muude kultuurinähtuste omandamine, hoidmine ja edasiandmine suuliselt, ilma kirjasüsteemita. Pärimuse edasiandmine võib toimuda suuliselt, kõne või lauluga, aga, laiemas mõttes, ka ettenäitamise või eeskuju kaudu, liigutuste või tantsu abil, piltide või kujutistega või muul viisil. Kuivõrd kirjasüsteemid on inimkonna ajaloos suhteliselt hiline nähtus ja üldine kirjaoskus veelgi hilisem, siis koosneb inimkonna ajalugu valdavalt suulisest pärimusest. Suulise pärimuse ehk sõnalise traditsiooni säilitamisel kasutatakse mitmesuguseid mnemotehnilisi vahendeid, nagu värsistamine, retsiteerimine jmt. Paljud vanemad tekstid, sealhulgas pühakirjad, olid enne kirjapanemist olemas pärimusena. Paali kaanonis säilisid Buddha õpetused üksnes suulise pärimusena üle viiesaja aasta. Budistlikel suurkogudel peetakse suulise pärimusena alles hoitud õpetusi theravaada traditsioonis siiamaani esmaseks ja usaldusväärsemaks allikaks, võrreldes kirjutatud tekstidega. Paljud mahajaana traditsiooni kirjalikud tekstid on aga hävinud ja säilinud üksnes katkendite, tsitaatide ning hiina- või tiibetikeelsete tõlgetena. Ehkki kristlikud pühakirjad on juba varakult olnud üles kirjutatud, säilitatakse liturgilistel jumalateenistustel kogu Piibli teksti korrapäraselt ka suulise pärimusena. pühakiri folkloor legend muinasjutt mütoloogia müüt pärimusmuusika Püha Pärimus rahvaluule traditsioon Jan Vansina: Oral Tradition as History (1985) Võibolla ta hoopis laulis.