laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pärnu JK Poseidon

Pärnu JK Poseidon on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Pärnus ja Pärnumaal. 2021. aasta alguse seisuga treenib klubis 250 noorjalgpallurit. Treeningud toimuvad Pärnu linnas, Sindi linnas, Kilingi-Nõmme linnas, Uulus, Häädemeestel, Ares, Audrus ja Surjus. Treeningud toimuvad vastavalt vanusele 1–4 korda nädalas. Klubi esindusmeeskonna peatreener on Ivar Lepik ja noortesuuna juht on Hendrik Toots. Noortetreenerina töötavad Martin Kuldmägi, Joonas Einfeldt, Janar Larin, Ivar Lepik ja Martin Kaskla. Klubi tegevjuht on Martin Kuldmägi ja finantsjuht Joonas Mengel. 2016. aasta Eesti noorte meistrivõistlustel osales klubil 10 noortevõistkonda U9 vanusest U16 vanuseni. 2017. aasta Eesti noorte meistrivõistlustel osales klubil 7 noorte võistkonda, esimest korda ka duubelmeeskond, kes alustas IV liigas. Klubi esindusmeeskond võitis III liiga lääne tsooni ja duubelvõistkond sai IV liiga lõuna tsoonis teise koha. Mõlemad tulemused tagasid tõusu vastavalt II ja III liigasse. 2018. aastal mängis seega Poseidoni esindusmeeskond II liigas ja duubelmeeskond III liigas. Noorte meistrivõistlustel osalesid rekordilised 12 võistkonda. 2019.aastal jätkas esindusmeeskond II liigas ja duubelmeeskond III liigas. Noorte meistrivõistlustel osales 10 noorte võistkonda. Aastal 2020 jäi meeste esindusmeeskond II liigas viimaseks, duubelmeeskond mängis IV liigas. Noorte meistrivõistlustel osales 11 noorte võistkonda, seal hulgas ka U12 tüdrukute võistkond. Aastal 2021 mängib JK Poseidoni esindusmeeskond III liiga lääne tsoonis ja duubelmeeskond IV liiga põhja tsoonis. Noorte meistrivõistlustel mängib 8 noorte võistkonda (U9–U16), seal hulgas ka U12 tüdrukute võistkond. Pärnu JK Poseidon jalgpall.ee
Tallinna FC Zenit

FC Zenit Tallinn on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tallinnas. Võistkond jalgpall.ee
Raplamaa JK Märjamaa

RJK Märjamaa on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Märjamaal. Märjamaa Kompanii
Tallinna Jalgpalliselts

Tallinna Jalgpalliselts on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tallinnas.
Karel Mejta

Karel Mejta (18. juuni 1928 Třeboň – 6. november 2015 České Budějovice) oli Tšehhoslovakkia sõudja, olümpiavõitja. Mejta võitis roolijaga neljapaadil paadimeeskonna koosseisus Jiri Havliš, Jan Jindra, Stanislav Lusk ja Miroslav Koranda 1952. aasta suveolümpiamängudel Helsingis kuldmedali.
Kavastu mõis

Kavastu mõis (saksa keeles Kawast) oli rüütlimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Luunja valda. Kavastu mõisa park, tall, ait ja piirdemüür on arvele võetud kultuurimälestisena. http://www.mois.ee/pikknimk.shtml (vaadatud 15.11.2015) Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 36. Praust, Valdo. Tartumaa mõisad. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 126-129. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 45-47 [1]. Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 440-441 [2].
Loodi mõis

Loodi mõis (saksa keeles Kersel) oli rüütlimõis Paistu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda. Mõis asutati 16. sajandi keskel. Mõisa omamikeks olid Bockid. Mõisa puidust barokne peahoone ehitati 18. sajandi keskel. Loodi mõisa kalmistu Loodi mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 13.11.2015) Loodi mõis (Paistu khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Loodi mõis Eesti mõisaportaalis Loodi mõis (Paistu khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Marcos Pontes

Marcos Cesar Pontes (sündinud 11. märtsil 1963 Baurus) on sõjaväelendur ja Brasiilia esimene kosmonaut. Ta alustas lendu rahvusvahelisse kosmosejaama 30. märtsil 2006 Sojuz TMA-8 pardal koos Pavel Vinogradovi ja Jeffrey Williamsiga. 1. aprillil jõudsid nad kosmosejaama. Pontes maandus koos 12. ekspeditsiooni meeskonna liikmete William McArthuri ja Valeri Tokareviga Kasahstanis 8. aprillil. Marcos Pontesi koduleht (portugali keeles)
Bruno Vesterberg

Bruno Vesterberg (24. juuni 1928 Tallinn – 16. jaanuar 1995) oli eesti tarbekunstnik ja kunstipedagoog. Bruno Vesterberg sündis Tallinnas. Ta õppis aastatel 1936–1944 Nõmme algkoolis ja 1944–1947 Tallinna 10. Keskkoolis. Töötas seejärel lukksepana Tallinna mõõteriistade tehases Helios (1948–1949) ja Tallinna Kontroll-Mõõduriistade Tehases (1949–1950). Detsembrist 1950 kuni oktoobrini 1952 oli ta ajateenijana Nõukogude armees Eesti Laskurkorpuse nooremleitnantide kursusel Tallinnas, edasi kaadrisõjaväelane Tallinnas, Jõhvis ja aastatel 1954–1958 Viljandis. Augustis 1958 demobiliseeriti. Seejärel töötas ta Tallinnas Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis instruktori ja laborandina. Aastatel 1960–1966 oli ta statsionaarne üliõpilane samas õppeasutuses metallehistöö erialal, lõpetas kooli kiitusega. Aastatel 1966–1994 oli ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis (alates 1989. aastast ümbernimetatud Tallinna Kunstiülikoolis) korraline õppejõud, õpetades joonistamist ja kompositsiooni põhiliselt tööstuskunsti- ja arhitektuuriüliõpilastele. Aastatel 1965–1970 töötas ta kohakaasluse alusel tehase Estoplast eksperimentaaltsehhis konstruktorina. Bruno Vesterberg suri 16. jaanuaril 1995 ja ta maeti 21. jaanuaril 1995 Rahumäe kalmistule. Vesterberg oli viljakas metallikunstnik, kelle loomingu hulgas on ka ehteid ja rinnamärke, kuid eriti palju seinaplaate (kohrutus, emailmaal), millega ta esines ülevaatenäitustel Tallinnas ja Tartus ja mitmel isikunäitusel Tallinnas. Tema tehases Estoplast disainitud üle pooleteisesajast valgustist püsis aastakümneid masstootmises vähemalt tosinkond, neist tuntuim 1965. aastal kavandatud suveniirlamp Vana Toomas. Vesterberg viljeles ka akvarellmaali. Suurem osa tema töödest on sugulaste-sõprade valduses või (kunstniku elu lõpuaastail) Tallinna kunstikaupluste kaudu müüduna tundmatuid kodusid kaunistamas. Pärast surma ateljeest leitud ligi 160 akvarellmaalist (Eesti maastikud ja linnavaated) korraldati juulis 2000 valiknäitus Tartus. Bruno Vesterberg Kalmistute registris Haudi
Ohtlikud kurvid

"Ohtlikud kurvid" on Eesti mängufilm aastast 1961. See on mängufilmi "Vallatud kurvid" mõningate sisuliste muudatustega panoraamvariant ja ühtlasi maailma esimene kunstiline panoraamfilm. Terje Luik – Marika ja Ellen Rein Aren – Raul Peeter Šmakov – Heino Jaanus Orgulas – Peeter Eve Kivi – Evi Harijs Liepiņš – Ants Rudolf Nuude – Treener Ants Eskola – Spordiühingu esimees Voldemar Panso – Kellassepp Inga Piirits – Anni Ervin Abel – Tommi Erik Kruuk – Poiss Peet Gustel – Aadu Gunnar Hololei – Spordikommentaator Arvo Pärt – Rauli kaaslane Ants Jõgi Herman Iila Endel Padrik Aado Hõimre Alfred Mering Sophie Sooäär Endel Simmermann Ain Jürisson – Harri Reet Aru Salme Plekk Tõnu Kärner Toomas Kärner Evi Vainu Hillar Laherand Ants Praks Režissöör – Juli Kun Režissöör – Kaljo Kiisk Stsenarist – Dagmar Normet Stsenarist – Sándor Stern Operaator – Edgar Štõrtskober Kunstnik – Halja Klaar Kostüümikunstnik – Jutta Maisaar Helilooja – Gennadi Podelski Helirežissöör – Harald Läänemets Monteerija – Veera Parvel Toimetaja – Valter Kruustee Konsultant – Karl Dubas Direktor – Kullo Must II režissöör – Priit Raudkivi Režissööri assistent – Aare Elts Režissööri assistent – Meeri Kress Režissööri abi – Mai Eha Režissööri abi – Tiiu Kirdelaht II operaator – Pavel Rusanov II operaator – Vladimir Vorontsov Operaatori assistent – Ivan Valuiski Operaatori assistent – Illis Vets II helirežissöör – A. Matvejenko Jumestuskunstnik – Ellen Kallik Jumestuskunstnik – Rostislav Nikitin Jumestuskunstnik – Helve Sikk Film taastati 2010. aastal Gosfilmofondi poolt. "Ohtlikud kurvid" taasesilinastus digitaalselt taastatuna 14. novembril 2015 Tallinna kinos Coca-Cola Plaza. Esilinastus 10. oktoober 1961 Moskva 13. juuli 1964 Eesti (kino Kosmos) Taaslinastus 14. november 2015 Eesti Coca-Cola Plaza "Опасные повороты" – vene keeles "Opasniye povoroty" – vene keeles (inglise transkriptsioonis) Vallatud kurvid Ohtlikud kurvid. Eesti filmi andmebaas. (vaadatud 15.11.2015)
Aralkum

Aralkum on uus soolakõrb, mis on tekkinud Araali mere endise merepõhja alale. See paikneb Usbekistani ja Kasahstani territooriumil Karakumi ja Kõzõlkumi kõrbest loode pool. Aralkumi kutsutakse ka Akkumiks (Valge kõrb). Kõrbe pindala on üle 38 tuhat km². Аралкум наступает. Новая азиатская пустыня ЦентрАзия, 28.05.2003
Pärsti mõis

Pärsti mõis (saksa keeles Perst; ka Uue-Pärsti mõis (saksa keeles Neu-Perst)) oli rüütlimõis Viljandi kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda. Mõisat mainiti esimest korda 16. sajandi keskel. Pärstis oli mõis olemas juba enne Liivi sõda, mainitult kõige varem nimega Perschmoise. 16. sajandi lõpul oli valdus Kurzide valduses, 1601. aastal läks see Scwartzidele ja 1622. aasta suvel Rootsi kuninga kingitusena vendadele Engelhardtidele. Engelhardtide kätte jäi mõis kuni 1783. aastani seejärel 1850 aastani kuulus mõis Belowide suguvõsale. Seejärel kaheksa aastat Gunderstruppidele ja edasi Strykidele. Lasteta Friedrich von Stryk andis Pärsti 1898. aastal oma abikaasa (Jenny, sünd Clapier de Colongue) vennale. Mõisa viimased omanikud enne konfiskeerimist olid Clapier de Colongue´d, mõisa viimane omanik Peter Georg von Colongues. Mõisa historitsistlik peahoone ehitati 1872 ja mõisa peahoone on tunnistatud kultuurimälestiseks. Mõis kaotati 1918. aastal, 1920. aastal koliti peahoonesse Pärsti külakool ja asub seal tänini. Praegu asuvad hoones Pärsti Põhikool ja lasteaed. Ait-kuivati Jääkeldri varemed Laut Mõisa park Tuuleveski varemed Vesiveski Pärsti mõisa kalmistu Vana-Pärsti mõis Pärsti mõis Eesti mõisaportaalis (vaadatud 13.11.2015) Pärsti mõisa peahoone, 19. saj kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 26.06.2021) Pärsti mõis Eesti mõisaportaalis Pärsti mõisa lugu Mõisablogis Pärsti mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris Uue-Pärsti mõis (Viljandi khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Soome-ugri köök

Soome-ugri köök ühendab ungarlaste, soomlaste, eestlaste, liivlaste, vadjalaste, vepslaste, isurite, ingerlaste, saamide, karjalaste, mordvalaste (ersade ja moksade), maride, udmurtide, komide, hantide, manside toitumise ja teiste soome-ugri hõimurahvaste toiduvalmistamise traditsioonid. Hõimurahvaste toidukultuur, söömistavad ja kööginipid on tihedalt seotud kohaliku eluoluga, sissejuurdunud eluviisi ja aastaaegade vahelduva rütmiga. Soome-ugri köögi üheks põhiliseks erisuste allikaks on erinev geograafiline asend. Asukohast tulenevad erinevad klimaatilised tingimused ja vegetatsiooniperioodi pikkus. Päikselisi päevi jagub sürjakomidele, saamidele ja teistele põhjarahvastele oluliselt napimalt kui näiteks ungarlastele. Samuti on elupaiga merelisus ja/või mandrilisus toidusedelile määrava mõjuga. Rannarahvaste kööki on võimatu ette kujutada ilma kalata. Teiseks oluliseks koidukultuuri erinevuste kujunemise põhjuseks on erinevate soome-ugri rahvaste kontaktid naaberrahvastega. Näiteks on eesti ja udmurdi köögi ühiseks mõjutajaks vene köök. Udmurtidele on teiseks oluliseks mõjutajaks tatarlased, eestlastel aga hoopis sakslased, rootslased ja balti naabrid. Hõimurahvaste köökidest tuntuima, Ungari köögi kujunemisse on andnud oma panuse türklased, austerlased, armeenlased, itaallased, juudid, sakslased, serblased. Sedalaadi kultuurimõjud on alati vastastikused. Harvad ei ole sealjuures sellised näited, kus väiksem kultuur on andnud mingi olulise osa suuremasse. Siinkohal võiks esile tõsta liivlaste traditsioonilist pirukat sklandrausist. Tegemist on rukkijahust valmistatud, porgandi-kartuliga täidetud ja köömnetega maitsestatud lahtiste pirukatega, millele Euroopa Komisjon andis 2013. aastal nn geograafise tähise. Selle rahvusvahelise tunnustuse taotlejaks oli mõistagi Läti riik, kus liivlased elavad. Seentest peavad lugu kõik soomeugrilased, eriti rohkelt on mitmesuguseid seeneroogi neil rahvastel, kes elavad suurte metsade läheduses ja kelle toidulaud liha vähesuse tõttu kipub kasinaks jääma. Ingerisoomlaste köök on väga looduslähedane ja seened toiduainena on olnud alati tähtsal kohal. Korjatud on ka selliseid seeneliike ja neist süüa valmistatud, mida Soomes kasutatud ei ole. Seeni kasutatakse värskelt vormiroogadeks ja kastmeteks; säilitamiseks neid aga ka soolatakse, hapendatakse, marineeritakse ja kuivatatakse. Kuivatatud seentest saab maitsvat suppi aasta läbi.
Liivi köök

Liivlasi nimetatakse ka randlasteks, merelt põhitoiduse hankijatena on liivi peredes ajast aega söödud rohkesti kala. Eelistatuim on lest, kuid palju tarbitakse ka räime, silku, turska. Nii nagu enamusel soomeugrilastel ei ole liivlaste köök olnud eriti rikkalik. Valmistatud on peamiselt kohalikest hooajaliselt kättesaadavatest toiduainetest toite, mille valmistamiseks ei kulunud palju aega. Kuramaa liivlastelt Läti läänerannikult pärineb aga ka kuulus köögiviljapirukas sklandrausis (sūr kak), millele Euroopa Komisjon andis 2013. aasta sügisel geograafilise tähise. Sklandrausise pirukat peetakse päikese sümboliks, see on ümar ja porgandivärvi kollakas-oranž. Kevadise pööripäeva pidustuste toidulaual kehastab sklandrausis päikese loomingulist energiat.
Turaani madalik

Turaani madalik on madalik, mis ulatub Türkmenistani lõunaosast läbi Usbekistani Kasahstanini umbes 2000 km kaugusele. Ta paikneb Kaspia merest ida pool ja Araali merest kagu pool ja on Araali-Kaspia madaliku osa. Turaani madalik on maailma üks suurimatest liivaga kaetud piirkondadest. Turaani madaliku lõunaosas paikneb Karakumi kõrb. Mõned kohad on meretaseme all: Karagije nõgu (-132 m) Kasahstanis ja Aktšanaja nõgu (-81 m) Türkmenistanis. Aastane sademete hulk on alla 381 mm. Turaani madaliku läbib kagust loode suunas Amudarja jõgi. Turaani madalikul paiknevad suurimad linnad on Daşoguz Türkmenistanis ning Nukus ja Urganch Usbekistanis.
Handi köök

Handi köögis, nagu kõigil soomeugrilastel, on au sees kodu ümbrusest saadav toit: nii see, mida loodus pakub kui ka see, mida ise põllul või laudas kasvatatakse. Handid, nagu teisedki põhjarahvad, on põhjapõtrade kasvatajad, põllundus on neil vähetähtis. Seda suurem on aga loodusandide osakaal, toiduks korjatakse metsamarju ja jahitakse ulukeid. Jõgedest püütav kala on handi köögis peamiseks toiduaineks. Kalu tarvitatakse mitmel moel: küpsetatakse, soolatakse, külmutatakse, suitsutatakse, kuivatatakse, süüakse toorelt või keedetult. Hantide kõige igapäevasem söök on kalasupp. Autor teadmata. 2015.Retseptid: Handi köök Soome-Ugri Toidukultuuri Seltsi kodulehel: Soome-ugri maitsed. (Kasutatud 11.02.2016) Juhanson, Katariina. 1995. Handi ja mansi toidud. Kogumikus: Viitol, Livia (koost.) Soome-Ugri kokaraamat. (Kasutatud 11.02.2016)
Kõmmaste mõis

Kõmmaste (Kömmaste) mõis (saksa keeles Kemnast) oli rüütlimõis Risti kihelkonnas Harjumaal. 1622 läänistas mõisa (tollal Kõmmaste küla) Rootsi kuningas Gustav II Adolf Tallinna raehärrale bürgermeister Heinrich Lohnile. 1758 sai mõisa omanikuks Berend Otto Mohrenschildt. Kõmmaste mõis Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (fondi nr 5209) (vaadatud 15.11.2015) Risti ja Kömmaste mõis Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (fondi nr 5209)
Karjala köök

Karjalaste köögi tuntuim roog on rukkitainast küpsetatud Karjala pirukad (soome keeles karjalanpiirakka, vene keeles калитки), mida peavad oma rahvustoiduks ka karjalaste naabrid soomlased. Sellist rahvustoidu jagamist esineb teistegi soome-ugri roogadega. Head pirukad on küpsetajale uhkuseks, eriti oluliseks peetakse vanadest traditsioonidest kinnipidamist. Karjalas on käibel kõnekäänd „Kalittoa kyzyy kaheksoa“. Pirukate tegemiseks on tarvis 8 komponenti: rukkijahu, vett, petti, soola, piima, võid, hapukoort ja täidist. Täidiseks kasutatakse kartuli-, tangu- või riisiputru, aga ka köögivilju. Kokku on teada üle 50 liigi Karjala pirukaid. Karjalaste toidulaual on kindel koht kalal. Eriti soositud on kuivatatud kala, kuid levinud on ka soolakala. Soolamiseks kasutatakse männipuust pütte, kuhu puhastatud kalad laotakse kihiti jämeda soolaga. Soolamiseks roogitakse kalu hoolega, rääbistelgi võetakse pea ära ja kalu pestakse mitu korda järvevees. Kuivatamiseks puhastatakse seevastu ainult suuremaid kalu, väikestel jäetakse sisikond rookimata, sest see kuivab iseenesestki. Väga palju süüakse seeni. Neidki kuivatatakse, soolatakse, marineeritakse ja hapendatakse. Üldlevinud toiduks on pudrud, mida süüakse hapukoore ja suhkruga. Piimasuppe keedetakse vähe. Ka liha tarbimine on piiratud. Liha säilitatakse peamiselt soolatult. Karjala köök soome-ugri maitsed http://www.suri.ee/koka/karjalaindex.html
Lanzhou

Lanzhou (haldusüksusena 兰州市 Lánzhōu Shì) on 2. järgu haldusüksus (ringkonna õigustega linn) Hiinas, Gansu provintsi keskus. Asub Huang He ülemjooksul, Hiina geograafilises keskmes. Linn asus Siiditee ääres ja seda kutsuti ka Kuldseks linnaks. Lanzhou jaguneb kaheksaks maakonna tasemel haldusüksuseks: Anningi linnarajoon Chengguani linnarajoon Gaolani maakond Honggu linnarajoon Qilihe linnarajoon Xigu linnarajoon Yongdengi maakond Yuzhongi maakond Sixth National Population Census of the People's Republic of China
Vadja köök

Vadja köök on tarvitab sarnaselt teiste soome-ugri rahvastega peaasjalikult kohalikke põllukultuure ja metsaande. Seoses vadjalaste usutraditsioonide ja nendega seotud paastudega on traditsiooniliselt söödud palju taimetoitu. Liha on enamasti soolatud, kuivatatud ja suitsutatud. Vadja köögis on au sees kalad ja seened, mida soolatakse ja kuivatatakse. Traditsiooniliseks toiduks on ka pirukad, need kuuluvad laupäeva ja pühapäeva juurde. Üldlevinud on pudrud, mida tavaliselt valmistatakse ahjus. Kui võõras siseneb kööki, kus vadjalased söövad, soovib ta: "Leib-sool!" Sellele vastatakse harilikult: "Kiitos!" või "Istuit ka parve!" http://www.suri.ee/koka/vadjaindex.html
Keedika mõis

Keedika mõis (saksa keeles Kedik) oli rüütlimõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. Keedika mõis eraldati 1800 Uugla mõisast. Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta võõrandamist olid Knorringud. Mõisa peahoone on hävinud. Keedika, Uugla ja Auaste mõis - 1334 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) Keedika, Uugla ja Auaste mõis - 1334 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Auaste mõis

Auaste (saksa keeles Wiesenau) oli rüütlimõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda. Auaste mõis eraldati 1843 Uugla mõisast. Mõisa peahoone on hävinud. Keedika, Uugla ja Auaste mõis - 1334 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) http://www.mois.ee/vallad/laane.shtml (vaadatud 31.01.2016) Keedika, Uugla ja Auaste mõis - 1334 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Saastna mõis

Saastna mõis (saksa keeles Sastama) oli rüütlimõis Karuse kihelkonnas Läänemaal. Saastna mõis rajati 1663 Lihula mõisa kõrvalmõisana. Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Rennenkampffid. Mõisa pargis asub Saastna nõiamänd. Saastna mõis - 1699 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) Saastna mõis - 1699 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Komi köök

Komi köök jaguneb laias laastus piirkondlikult kaheks, kuna komide söömisharjumustes on suur erinevus põhja- ja lõunapiirkondade vahel. Põhjas asuvates põdrakasvatus- ja jahipidamispiirkondades on liha igapäevane toidus, põllumajanduslikus lõunas aga mitte. Seal on söögilaual tähtsal kohal kala, sigu ja kodulinde peetakse vähe. Võrreldes teiste soomeugrilaste köökidega sarnaneb komi köök kõige rohkem naabrite udmurtide köögiga. Pühade, aga ka perekondlike tähtpäevade puhul, nagu matused, pulmad, sünnipäevad, armastavad komi naised küpsetada kalaleiba, komi keeles Черинянь.
Kollane jõgi

Kollane jõgi ehk Huang He (hiina 黄河, Huánghé 'kollane jõgi') on jõgi Hiinas. Hiina pikkuselt teine jõgi. Pikkus 4845 km (teistel andmetel 5464 km). Valgla pindala on 752 443 km². Saab alguse Kunlunist, ülemjooksul voolab läbi Ngoringi ja Gyaringi järve. Suubub Kollasesse merre Bo Hai lahte. Jõe ääres asuvad Lanzhou, Wuhai, Kaifengi ja Jinani linnad. Huang He jõgikonnas tekkis muistne Hiina tsivilisatsioon.
Udmurdi köök

Udmurdi kööki iseloomustab kohalike toiduainete rikkalik tarvitamine. Vanad traditsioonid on jahust ja tangainetest toidud, rohkesti kasutatakse rukki-, odra-, nisu- ja tatrajahu. Tuntuimaks udmurdi rahvusroaks on pelmeenid, udmurdi keeles пельнянь: пель − kõrv, нянь − leib. Kõrvaleibu valmistatakse eri täidistega, seentest ja marjadest liha ning kapsani. Traditsiooniliselt on pelmeenitegu olnud sügisene töö. Neid valmistati suur kogus, säilitati külmas ning söödi talve jooksul. Pelmeenide tähtsust rõhutab tõsiasi, et 2004. aastal avati Udmurtia pealinnas Izhkaris (Izhevsk) monument, mis kujutab kolmemeetrise kahvli otsa torgatud meetrise läbimõõduga pelmeeni.
Saami köök

Saami köögis moodustavad sarnaselt teiste põhjarahvastega peatoiduse põhjapõdraliha ja kala. Kui läänemeresoomlased söövad liha- ja kalaroogade juurde enamasti kartuleid, siis põhjapoolsed soomeugrilased, sealhulgas ka saamid, valmistavad liha- ja kalatoite vitamiinirikaste metsamarjadega. Armastatuimad on kukemarjad, pohlad, jõhvikad, mustikad ja murakad. Hooajal valmistatakse nii seentest kui ka marjadest pirukatäidiseid ja kooke. Jõe- ja järvekalu keedetakse või küpsetatakse. Traditsiooniliseks viisiks on küpsetada kala sütel, täites selle soolatud murakatega. Saamide köök kogub hoogsalt ülemaailmset tuntust. Slow Food Sapmi andis 2014. aastal välja esimese saami kokaraamatu, 2015. aastal võitis see raamat Gourmand World Cookbooki auhinna kohaliku toidutraditsiooni kategoorias.
Isuri köök

Isuri köögis kasutatakse palju tangaineid, aed- ja juurvilja, võimaluse korral liha. Suur tähtsus on kartulil. Kartulitoitudest levinuim on olnud perunavelli ehk kartulipuder. Isurite toitumistavad on nagu teistelgi soome-ugri rahvastel olnud väga looduslähedased, aga ka praktilised: vanad toidud "uuendati" värskete komponentide lisamisega. Enamik toite küpsetatakse ahjus, mis on hõlpsaim moodus hautamist vajavate toitude (lihaga pudrud) valmistamiseks. Omaette osa on olnud sellegi hõimurahva toidus metsaandidel. Metsast koguti kõike söödavat. Küpsetistest on tunnustatumad pirukad, mida valmistati nelinurksetena või ümmargustena. Isurid peavad lugu oma rahvustoitudest. Nende ütluse järgi "viiras maa on veripunane, oma maa on omenkukka" (vanade isurite õpetus lastelastele). Isuri köök soome-ugri maitsed
Mari köök

Mari köögis valmistatakse küllaltki palju toite piimast ja piimasaadustest, näiteks kohupiimast. Samuti on Mari köögi peajooneks suur jahu-, kaera-, odra-, tatra-, odrakruubi- ja hernetoitude osakaal. Toidu juurde kuulub ühe kindla komponendina kartul, mida marilased nimetavad oma "teiseks leivaks". Mari köögi eripäraks on toidud, kus hapu või soolakas maitse on tugevalt tunda. Ühed ja samad road erinevad üksteisest piirkonniti nii nime kui valmistusviisi poolest. Ühed ja samad road erinevad üksteisest piirkonniti nii nime kui valmistusviisi poolest. Kõik soomeugrilased on usinad küpsetajad. Ahjus küpsetatavate pirukate kõrval on osadel rahvastel populaarsed ka keedutainapirukad. Maride rahvusroaks ongi just sellised poolkuukujulised nisujahust keedupirukad (Подко́гыльо) ehk pajakuklid (под, пад − pada, pott; когыльо, кагыль − kukkel, pirukas). Täidiseks kasutatakse erinevaid toiduaineid, üheks lemmikuks on kohupiim. Podkogõljo olulisest annab tunnistust tõik, et Marimaa pealinna Joškar-Ola rahvustoitude restorani nimi on Podkogõlnaja (Подкогольная). Mari köök soome-ugri maitsed