laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sāti

Sāti on küla (vidējciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Irlava vallas. Küla asub valla põhjaosas Abava jõe kaldal ja jääb valla keskusest Irlavast 4,5, piirkonna keskusest Tukumsist 14 ning Riiast 79,4 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud endise Akmeņmuiža mõisa (Steinhof) keskuse juurde. Sāti luteri kirik, selle piirdemüür, väravad, orel, kantsel, oreli noodivihik, pihitool ja altar on kultuurimälestistena riikliku kaitse all. Külas asub Sāti bussipeatus.. Aastal 2015 oli külas 306 elanikku, aastal 2028 aga 287 elanikku. Aastal 2020 oli elanikke 277. Vietvārdu datubāze "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. juuli 2020. Vaadatud 19. juulil 2020. "IS Mantojums". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2021. Vaadatud 19. juulil 2020.
Beck

Beck Hansen (sünninimi Bek David Campbell; sündinud 8. juulil 1970) on eklektiline ameerika muusik, laulja, helilooja, laulusõnade autor ja plaadiprodutsent. Hansen sai tuntuks 1990ndate alguses isikupärase eksperimentaalse ja lo-fi stiiliga, mis ühendas folki, funki, souli, hiphoppi, elektroonilist, alternatiivset, psühhedeelset ja kantrimuusikat. Ta on 2020. aastaks avaldanud 14 stuudioalbumit (millest neli on ilmunud indie-plaadifirmade kaudu), suure hulga singleid ja noodistatud muusikat.
Venevere (Põhja-Sakala)

Venevere on küla Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas. Asub Kõost lõunas Navesti jõe ääres. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kõo valda. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 57 elanikku. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 44 elanikku. Veneveres on puhkeküla ja Venevere järv. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 25.05.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Venevere puhkeküla koduleht, vaadatud 23.04.2017
Blāzma (Lestene vald)

Blāzma on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Lestene vallas. Küla asub valla lääneosas Abava jõe kaldal ja jääb valla keskusest Lestenest 4,5, piirkonna keskusest Tukumsist 25 ning Riiast 80 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud nõukogude perioodil. Vietvārdu datubāze
Burtnieki (Lestene vald)

Burtnieki on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Lestene vallas. Küla asub valla lääneosas Abava jõe kaldal ja jääb valla keskusest Lestenest 7, piirkonna keskusest Tukumsist 25 ning Riiast 82 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud nõukogude perioodil endise Abava karjamõisa (Abaushof) kohale. Vietvārdu datubāze
Mariņmuiža

Mariņmuiža on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Lestene vallas. Küla asub valla idaosas merepinnast 60 meetri kõrgusel Lestene jõe kaldal. Mariņmuiža jääb valla keskusest Lestenest 1,5, piirkonna keskusest Tukumsist 26 ning Riiast 71 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud endise Mariņa karjamõisa (Marienhof) ja metskonna juurde. Lestene jõel asub paisjärv Mariņmuiža tiik. Külas asub Mariņmuiža bussipeatus. Vietvārdu datubāze "IS Mantojums". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2021. Vaadatud 19. juulil 2020.
Jeffrey Williams

Jeffrey Nels Williams (sündinud 18. jaanuaril 1958) on endine Ameerika Ühendriikide maaväe ohvitser ja NASA astronaut. Williams lõpetas 1980. aastal Ameerika Ühendriikide Sõjaväeakadeemia, saades maaväe ohvitseriks. Aastatel 1987-1992 töötas ta Johnsoni kosmosekeskuses ning õppis seejärel katselenduriks. Ta lahkus maaväest 2007. aastal olles koloneli auastmes. Williams valiti NASA astronaudiks 1996. aastal. Williamsi esimene missioon toimus 2000. aastal kui ta oli missiooni STS-101 missiooni spetsialist. 2006. aastal oli ta 13. ekspeditsiooni liige. Aastatel 2009-2010 oli ta 21. ekspeditsiooni liige ja 22. ekspeditsiooni komandör. 2016. aastal oli Williams 47. ekspeditsiooni liige ja 48. ekspeditsiooni komandör. Williams lahkus NASAst detsembris 2023. "Jeffrey N. Williams (Colonel, U.S. Army, Ret.) NASA Astronaut". NASA. Originaali arhiivikoopia seisuga 28. august 2020. Vaadatud 19. juuli 2020. NASA. "Four-time Space Veteran Jeff Williams to Retire from NASA". Vaadatud 03.01.2024.
Terry Virts

Terry W. Virts (sündinud 1. detsembril 1967) on endine Ameerika Ühendriikide õhuväe lendur ja NASA astronaut. Virts sai 1989. aastal Ameerika Ühendriikide Õhuväe Akadeemiast bakalaureusekraadi matemaatikas ning asus teenima õhuväkke. 1997. aastal sai ta Embry–Riddle'i Lennundusülikoolist magistrikraadi lennunduse alal. 2000. aastal valiti Virts NASA astronaudiks. Virtsi esimene missioon oli 2010. aastal toimunud STS-130. Aastatel 2014-2015 oli ta 42. ekspeditsiooni liige ja 43. ekspeditsiooni komandör. Virts lahkus NASA-st 2016. aastal. "Terry W. Virts, Jr" (PDF). NASA. Vaadatud 19. juuli 2020. "Veteran Astronaut Terry Virts Retires from NASA". NASA. Vaadatud 19. juuli 2020.
Kwidzyn

Kwidzyn (saksa Marienwerder) on linn Poolas Pomorze vojevoodkonnas, Kwidzyni maakonna halduskeskus. Kwidzyn asub Gdańskist umbes 73 km lõunas. 1233. aastal rajasid ristirüütlid preislaste asula Kwedini kohale oma tugipunkti ja asula, mis sai nimeks Marienwerder. Linnaõigused sai Marienwerder tõenäoliselt 1254. aastal. Aastatel 1285–1587 oli Marienwerder Pomesaania piiskoppide residents. Rahvahääletuse tulemusel jäi linn 1920. aastal Saksamaa koosseisu. Poolale läks linn 1945. aastal. Kwidzyn Encyklopedia PWN
Karen Nyberg

Karen LuJean Nyberg (sündinud 7. oktoobril 1969) on Ameerika Ühendriikide insener ja endine NASA astronaut. Nyberg lõpetas 1994. aastal cum laude Põhja-Dakota Ülikooli masinaehituse erialal. Ta jätkas õpinguid Texase Ülikoolis ning sai 1998. aastal masinaehituses doktorikraadi. 2000. aastal valiti ta NASA astronaudiks. Nybergi esimene missioon oli 2008. aastal toimunud STS-124. 2013. aastal oli ta 36. ja 37. ekspeditsiooni liige. Nyberg lahkus NASA-st 2020. aastal. "Karen L. Nyberg (PH.D.) NASA Astronaut". NASA. Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2020. Vaadatud 19. juuli 2020. "Veteran Astronaut Karen Nyberg Retires from NASA". NASA. Vaadatud 19. juuli 2020.
Johan Sepp

Johan Sepp (5. juuni 1884 Saarde vald, Pärnumaa – 18. august 1953 New York) oli eesti vandeadvokaat ja poliitik. Lõpetas 1911 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Advokaat Valgas, alates 1916 Valga linnasekretär, 1917 Valga linnavolikogu liige. Aates 1920 vandeadvokaat Tartus. Riigikogu II ja III koosseisu liige Üleriiklise Majaomanikkude Seltside Liidu esindajana, Rahvuskogu I koja liige Majaomanikkude Koja esindajana. Eesti kohtuminister 1926–1927 Jaan Teemanti II valitsuses. Johan Sepp, www.geni.com L. Vahtre, Eesti Advokatuuri ajalugu 1919-1994 (Tallinn: ILO 2005) Valitud ja valitsenud. Koost. J. Toomla (Tallinn: Eesti Rahvusraamatukogu 1999) Valga linna kroonika
Reet Oja

Reet Oja (kuni 1977 Reet Ristlaan; sündinud 27. juulil 1956) on eesti tele- ja raadioajakirjanik. Ta lõpetas 1978. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna tööstuse planeerimise erialal. Alates 1978. aastast töötas veerand sajandit Eesti Televisioonis saatejuhi, toimetaja ja peatoimetaja-produtsendina. Oja tegi peamiselt noorte- ja meelelahutussaateid, algatas ja viis ellu palju suurprojekte, kuid lahkus televisioonist 2001. aastal. Seejärel tuli ta küll veel tagasi, kuid lahkus 2006. aastal lõplikult. Reet Oja tegi algul "Noortestuudio" saatesarju "Oma nägu", "Oma asi" ja "Kontakt". Aastatel 1984–1987 oli ta meelelahutussaate "Kitsas king" toimetaja ning 1988–1992 "Öö TV" autor, peatoimetaja, produtsent ja saatejuht. Aastatel 1991–1996 juhtis ta "Hommiku TV-d" (mille esimene saade läks eetrisse 22. septembril 1991, külalisteks Marju ja Uku Kuut) ja 1998–2001 projekti "Tere hommikust"; 1999–2001 oli saate "Tegijad" toimetaja ja saatejuht, 2000. aastal ajaloosarja "Televisiooni lapsed" autor, saatejuht ja toimetaja ning aastatel 2003–2006 väitlussaate "Unetus" saatejuht. Viimasteks tema kui autori ka saatejuhi tehtud telesaadeteks jäid portreesaated "Tähelaev" (2006–2007; nt "Lavakas 50", 2007; "Martin Veinmann", 2007). Tema telekarjääri kokkuvõttena läks 15. juulil 2020 eetrisse saade "Eksklusiivintervjuu Reet Ojaga". Selles Eesti Televisiooni sünnipäevasaates räägib ta ajakirjanduse võimust, inimlikkuse säilitamisest ning sellest, kes ja miks talle telemajas olulised on olnud. Raadiosaateid tegi ta 1997. aastast: algul koos Vahur Kersnaga raadiojaamas Raadio Pulss B 3 hommikuprogrammi juhtides, hiljem üksikutes Eesti Raadio saadetes (sealhulgas 21. juuni 1998 saates "Vikerkäär" võib kuulda teda koos teiste telesaatejuhtidega laulmas Alo Mattiiseni ja Vahur Kersna laulu "Ei ole Ime ükski ime") esinedes. Kuku Raadio persoonisaates "Kukul külas" oli ta ise Erki Berendsi intervjueeritav 14. mail 1995. Tema isa oli Rein Ristlaan. Tema abikaasa on näitleja, lavastaja ning teatrijuht ja -tegelane Rein Oja, neil on pojad Risto ja Raido. TTÜ lõpetajad 1918–2006. Reet Oja saateid ETV-s ERR Arhiiv, vaadatud 20.106.2023. Eksklusiivintervjuu Reet Ojaga Intervjueerija Karmel Killandi. ERR Arhiiv, esmaeeter: 15.07.2020. "Reet Oja naeratas teleekraanil alati, põskedes naerukurrud. Samas on ta tõeline raudne leedi". Õhtuleht, 27. juuli 2016. "Reet Oja ühines Balti ketiga otse töölt: Mati Põldrel oli autos vaba koht". Menu.err.ee, 20. august 2019 "Reet Oja ajakirjanduse võimust: inimlikkuse säilitamine on mulle väga tähtis". ETV, 15. juuli 2020
François Louis de Salignac Fénelon

François Louis de Salignac, markii de Fénelon, parun de Loubert (7. november 1722 – aprill 1764 Antillid) oli Prantsusmaa sõjaväelane, Martinique'i kuberner 1763–1764. SALIGNAC de LA MOTHE-FÉNELON
Marika Rökk

Marika Rökk (saksa hääldus: ma.ˈʁiː.ka ˈʁœk ( kuula); sünninimi Marie Karoline Rökk; 3. november 1913 Kairo, Egiptus – 16. mai 2004 Baden, Austria) oli ungari päritolu näitleja, tantsija ja laulja, kes sai tuntuks mängimisega natsionaalsotsialistliku Saksamaa kinofilmides. Marie Karoline Rökk sündis 1913. aastal Kairos. Tema isa oli ungarlasest arhitekt ja ehitaja Eduard Rökk ning ema Maria Karoline Charlotte (sündinud Karoly) Rökk. Lapsepõlve veetis ta Budapestis. 1924. aastal kolis perekond isa töö tõttu Pariisi. Seal õppis ta lavatantsu ja astus üles kabarees Moulin Rouge. Peagi jätkas ta lavateed Ameerika Ühendriikides, kus töötas koos Ned Wayburniga. 1929. aastal naasis ta Euroopasse ja aasta hiljem debüteeris Suurbritannia komöödiafilmis "Why Sailors Leave Home", mille lavastas Monty Banks ja mille peaosas oli Leslie Fuller. Tõelise läbimurde tegi ta siis, kui Universum Film AG (UFA) üritas luua saksa filmistaari, et konkureerida Hollywoodi muusikalide tippnäitlejate Eleanor Powelli, Ginger Rogersi ja hiljem Alice Faye, Rita Hayworthi ja Betty Grable'iga. Saksamaa propagandaminister Joseph Goebbels imetles Hollywoodi filme ja vaatas neid regulaarselt eraviisilistel linastustel. Marika Rökk jõudis karjääri tippu 1944. aastal, mil mängis peaosa muusikalises värvifilmis "Die Frau meiner Träume". Ehkki vaid mõnes tema filmis oli näha natsistliku propaganda elemente, täitis ta ülesande riigi liidri rolli seatud naisena, lõbustades saksa rahvast kogu teise maailmasõja vältel nii, nagu Goebbels seda kavatses[viide?]. Pärast sõda keelati Rökil algul igasugune erialane töötamine (Berufsverbot), kuid ta rehabiliteeriti 1947. aastal ning Rökk jätkas filmikarjääri Saksamaa Liitvabariigis ja Austrias. 1948. aastal oli ta Saksamaa Bambi meediaauhinna esimeste laureaatide hulgas. Rökist sai üks Euroopa kuulsamaid operetilauljaid, kes esines laval 1986. aastani. Pärast abikaasa Georg Jacoby surma abiellus ta 1968. aastal ungari näitleja Fred Rauliga ning nad elasid koos kuni mehe surmani 1985. aastal. Ta oli näitleja Gabriele Jacoby ema. Marika Rökk suri 90-aastaselt 2004. aastal Austrias Baden bei Wienis südamerabandusse. 1948, 1968, 1987, 1990, 1998 Bambi 1981 Deutscher Filmpreis, eripreemia silmapaistva kaastöö eest Saksa kinos 1987 Baieri filmiauhind, parim näitleja Saksa kunagine populaarne näiteljanna Marika Rökk võis olla nõukogude agent / Postimees, 21. veebruar 2017 Films, bibliography, photographs
Boriss Hrebtukov

Boriss Hrebtukov (tuntud ka kui Borka Hess; sündinud 5. oktoobril 1985 Tallinnas) on eesti trummar. Trummimängu alustas ta 11-12-aastaselt. Borka on mänginud ansamblites Slobodan River, S.O.G., Nexus ja The Sun ja Traffic. Koduleht
Johann Cicero

Johann II (2. august 1455 – 9. jaanuar 1499) oli Brandenburgi kuurvürst 1486. aastast kuni oma surmani, neljas Hohenzollernite dünastiast. Pärast oma surma sai ta samanimelise Rooma oraatori järgi lisanime Cicero, kuid kuurvürsti ilukõnelisus ja huvi kunsti vastu on vaieldav. Johann Cicero oli Brandenburgi kuurvürsti Albrecht III Achillesi ja selle esimese naise Margarete von Badeni vanim poeg. Kuna tema isa valitses toona kui Brandenburg-Ansbachi markkrahv (1457. aastast ka kui Brandenburg-Kulmbachi markkrahv), sündis ta Hohenzollernite residentsis Ansbachis Frangimaal, kus ta veetis oma lapsepõlve kuni 1466. aastani, kui sai oma onu kuurvürst Friedrich II eeldatava pärijana kutse Brandenburgi. Johann ühines temaga Stettini pärilussõjas Pommeri hertsogite vastu, kuni Friedrich 1470. aastal tagasi astus ja teda asendas Johanni isa, kes 1473. aastal määras Johanni Brandenburgi maade regendiks. Pärast Pommeri võitlust pidi ta tegelema ka pärandikonfliktiga pärast oma poolõe Barbara abikaasa, Piastist hertsogi Henryk XI Głogowski surma 1476. aastal. 25. augustil 1476 abiellus Johann Berliinis Tüüringi maakrahvi Wilhelm III ja Luksemburgi hertsoginna Anna tütre Margaretega. Nende lapsed olid: Wolfgang, sündis ja suri 1482 Joachim (21. veebruar 1484 – 11. juuli 1535) Elisabeth, sündis ja suri 1486 Anna (27. august 1487 – 3. mai 1514) Ursula (17. oktoober 1488 – 18. september 1510) Albrecht (1490 – 24. september 1545) Johann järgnes oma isale kui kuurvürst 1486. aastal, samas Hohenzollernite dünastia Frangimaa valdused läksid tema noorematele vendadele Friedrichile ja Siegmundile. Ta andis välja määruse, et tema onu Friedrich II soovil püstitatud Berliini loss peab olema Brandenburgi kuurvürstide püsielupaik, mis on linna ajaloo algus riigi pealinnana. Samuti kehtestas ta 1488. aastal õlle aktsiisimaksu, mis põhjustas mitmeid rahutusi, peamiselt Altmarki piirkonna linnades. 1490. aastal suutis Johann osta endise Lausitzi territooriumi Zosseni ümber, mida tunnistas Böömimaa kuningas Vladislav II, ning säilitas Hohenzollernite dünastia pärimisnõude Greifide dünastia Pommeri maadele. Ta suri 1499. aastal pleuraefusiooni Arneburgi lossis ja tema järglaseks sai tema vanem poeg Joachim I. Johann oli esimene Hohenzollernist kuurvürst, kes maeti Brandenburgi, esialgu Lehnini kloostrisse, hiljem maeti tema pojapoja Joachim II käsul ümber Berliini toomkirikusse.
Norilski Polaarjoonetagune Draamateater

Norilski teater, praeguse nimega Norilski Polaarjoonetagune Draamateater (vene keeles Норильский Заполярный театр драмы) asutati 6. novembril 1941 Norillagis. Trupp koosnes peamiselt vangidest. Algusaastail asus teater Gornaja tänaval (praegu asustamata vanalinnas) puitmajas. Teater on vähemalt kolmel korral kolinud, sest kohalike linnavõimude sõnul peab teater asuma linna keskel. Aastast 1961 kannab Norilski teater Vladimir Majakovski nime. Teater tegutseb siiani. Praegune teatrihoone on ehitatud 1986. aastal. Teatri koduleht Mis meile Norilskist meelde jääb? Go Traveli reisikiri, 28. jaanuar 2018 "Norilski näide: kas Stalini laagritest räägitakse liiga palju?" Postimees, 19. aprill 2018 "Norilski teatrijuht: valega ei saa elada". Sirp, 22. märts 2019 "Anna Babanova: Norilsk on minule Venemaa võrdkuju". Põhjarannik, 26. märts 2019
Martin Tenneberg

Martin Tenneberg VR II/3 (23. oktoober 1895 (ebaõigelt ka 1896) Tõrma küla, Rakvere vald, Virumaa – 8. märts 1919 Nedsaja küla lähedal, Petseri vald, Petserimaa) oli Eesti sõjaväelane (lipnik). Ta oli väikekohapidaja ainus poeg, õppis Tõrma külakoolis ja Rakvere linna kõrgemas algkoolis. Kooli lõpetanud, asus ta Virumaa rahvakoolide inspektori sekretäri ja asjaajaja kohale. 7. augustil 1915 mobiliseeriti ta Vene sõjaväkke Esimeses maailmasõjas. Märtsis 1916 saadeti ta Kiievisse sõjakooli, mille lõpetades ülendati lipnikuks oktoobris 1916 ja määrati teenima Tsarskoje Selosse. Juulis 1917 saadeti ta rindele Jēkabpilsi alla. Novembris 1917 organiseeris ta Tartus eesti üksuseid ja jaanuaris 1918 organiseeris ta Rakveres 4. Eesti jalaväepolku. Saksa esimese okupatsiooni ajal elas isatalus ja organiseeris Rakvere vallas Kaitseliitu. Ta osales rahvaväelasena Vabadussõjas laiarööpmelisel soomusrongil nr 1 ja laiarööpmelisel soomusrongil nr 2. 22. detsembril 1918. aastal sai ta lahingus haavata ja oli 1. sõjaväe haigemajas Tallinnas. 13. jaanuaril 1919 asus ta uuesti teenistusse, alates 18. veebruarist 1919 laiarööpmelise soomusrong nr 2 peale ja määrati selle 1. dessantroodu ohvitseriks. Langes lõunarindel 8. märtsil 1919 lahingus Nedsaja küla all Petseri läheduses. 1920, 5. märts – Vabadusristi II liigi 3. järk Tema kalmule Tõrma kalmistul rajati 1935. aastal mälestussammas, mis avati pidulikult 10. juunil 1935. Samba valmistasid kiviraiujad vennad Kajakud Rakverest. Raha selleks saadi Rakvere vallavalitsuselt, seltsidelt ja ühingutelt ning Martin Tennebergi vanematelt. 17. augustil 1998 tunnistati Martin Tennebergi hauatähis kunstimälestiseks. "Rakvere valla suurpäeva puhul. Rakvere vald mälestab oma kodukaitse esimest organiseerijat ja pealikut". Virumaa Teataja nr 66, 7. juuni 1935. Lk 2 Eesti Vabariigi teenetemärgid. Teenetemärkide kavalerid Leinakuulutus. Vaba Maa nr 61, 14. märts 1919. Lk 4 Kultuurimälestis nr 16961 "Hauasammas lipnik Martin Tennebergi haual, 1919 (graniit)" Leinakuulutus. Vaba Maa nr 61, 14. märts 1919. Lk 4 "Rakvere valla suurpäeva puhul. Rakvere vald mälestab oma kodukaitse esimest organiseerijat ja pealikut". Virumaa Teataja nr 66, 7. juuni 1935. Lk 2 Eesti ohvitserid 1918-1940 Haud Tõrma kalmistul Kultuurimälestis nr 16961 "Hauasammas lipnik Martin Tennebergi haual, 1919 (graniit)"
Aerutamine olümpiamängudel

Aerutamine olümpiamängudel oli näidisalana kavas juba 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis. Täieõiguslikuks olümpiaalaks sai aerutamine 1936. aasta suveolümpiamängudel Berliinis. 1972. aasta suveolümpiamängudel Münchenis võeti olümpiaprogrammi kärestikuslaalom. Olümpiamängude programmis jaguneb aerutamine süsta- ja kanuusõiduks ning kärestikuslaalomiks. Igal distantsil toimub eelvõistlus, millele järgneb poolfinaal ja seejärel finaal. Olümpiaprogrammis on kärestikuslaalomis nii meestel kui naistel kavas kaks ala, ning 12 süsta- ja kanuudistantsi (kaheksa meestele ja neli naistele). Iga paadiklass tähistatakse tähe ja numbriga: K tähendab süsta ja C kanuud, number aga näitab seda mitu sportlast paadis asub. Meeste distantsid on 200 ja 1000 meetrit, naiste omad 200 ja 500 meetrit. Aerutamise tavadistantsil võistlevad sportlased üksteisega vahetult. Sarnaselt sõudmisega igaüks ka aerutab eraldi rajal. Kanuu- ja süstasõidu vahel on erinevus selles, et kanuusõitja kasutab ühe labaga aeru ning sportlane toetub ühe põlvega paadi põhja, süstad aga liiguvad kahe labaga aerude abil ning aerutaja istub sõudepingil. Teine oluline erinevus on veel nende kahe paadi vahel. Kui kanuu on pealt avatud, siis süstad on suletud paadid, milles olijad kinnitavad endid seelikutaolise vahendi abil, mis pingutatakse istumiskoha peale ja mida nimetatakse süstapõlleks. See oli oluline ettevaatusabinõu eskimotest jahimeestele, kes selle veesõiduki leiutasid, et jäine Arktika vesi nende paati ei tungiks. Lisaks leiutasid nad geniaalse tehnika – eskimopöörde, mis võimaldab end koos paadiga jälle veepeale ajada, kui paat on ümber läinud. Erinevus tava- ja slaalomidistantside vahel on selles, et kui süsta- ja kanuuvõistlus toimub tasasel veel ja sirgel trassil eraldi radadel, siis kärestikuslaalomis tuleb läbida hulk väravaid vahutavas vees ja mitte sugugi sirgel trassil. Kui kanuu- ja süstasõitu alustatakse ühisstardiga, siis kärestikuslaalomis stardivad paadid intervallidega. Mihhail Kaaleste võitis Nõukogude Liidu koondises 1956. aastal Melbourne'is 1956. aasta olümpiamängudel kahesüstal koos Anatoli Demitkoviga 1000 meetri sõidus hõbeda. 1992. aasta olümpiamängudel Barcelonas võistles Tiit Tikerpe kahel aerutamise distantsil: C-1 500 meetris ja C-1 1000 meetris. Ta pääses mõlemas sõidus poolfinaali, kuid finaali ei pääsenud. 1000 m distantsil tema sõit diskvalifitseeriti. Hain Helde osales Atlanta 1996. aasta olümpiamängudel ja Sydney 2000. aasta olümpiamängudel nii K-1 500 meetri kui ka K-1 1000 meetri distantsil. Järgmistes tabelites on näidatud, millised võistlused ja millal olümpiamängudel toimusid. Enim medaleid võitnud sportlased aerutamises: sakslane Birgit Fischer on aerutamises edukaim medalivõitja, olles võitnud kõige rohkem kuldmedaleid (8) ja ka kokku kõige rohkem medaleid (12). Rootslane Gert Fredriksson on aerutamises edukaim meesvõistleja kuue kuldmedali ja kokku kaheksa medaliga. Uuendatud pärast 2020. aasta suveolümpiamänge. Aerutamine ROK-i kodulehel Kärestikuslaalom ROK-i kodulehel
ERR Kultuur

ERR Kultuur on Eesti Rahvusringhäälingu veebiportaali kuuluv kultuurikanal[viide?], mis asub aadressil kultuur.err.ee. Kogu rahvusringhäälingut hõlmav keskkond kajastab peamiselt ERR-i tele- ja raadiokanalite uudiseid. Toimetus avaldab seal ka arvamuslugusid ja arvustusi. Kultuuriportaali vastutav toimetaja on Valner Valme. ERR Jupiter ERR Novaator ERR Menu kultuur.err.ee
ERR Menu

ERR Menu on Eesti Rahvusringhäälingu meelelahutusportaal, mis koondab peamiselt ERR- tele- ja raadioprogrammidest pärit materjali. Aadressil menu.err.ee asuv kanal sai nime 2013. aastal. Meelelahutusportaali juhib Kertu Kaldoja. ERR Jupiter ERR Novaator ERR Sport ERR Lasteekraan ERRi meelelahutusportaal otsib nime / ERR, märts 2013 Koduleht ERRi meelehutusportaal otsib nime ERR, märts 2013 Meelelahutusportaal Menu – nüüdiskultuur või ERRor meie rahvusringhäälingus? Sirp, 10. mai 2013 ERR vahetab välja netiuudiste kaubamärgi Postimees, märts 2008
Stroitel

Stroitel on linn Venemaal Belgorodi oblastis, Jakovlevo rajooni halduskeskus. Asub Belgorodist 22 km põhjaloodes. Linn asutati 1958. aastal kaevandusasulana, 1960 sai aleviks ja 2000. aastal sai linnaõigused. 2020. aasta alguses oli Stroiteli elanike arv 24 104. Q126684906 http://www.mojgorod.ru/belgorod_obl/stroitel/index.html
Liski

Liski on linn Venemaal Voroneži oblastis, Liski rajooni keskus. Asub Doni jõe ääres 115 km Voronežist lõunas. Asutati 1787. aastal Novaja Pokrovka külana. Selle juurde rajati 1870. aastal Liski raudteejaam. 1928 sai töölisaleviks ja uue nime Svoboda. Linnaõigused sai 1937. aastal. 1943 sai nimeks Liski. 1965–1991 oli linna nimi Gheorghe Gheorghiu-Dej järgi Georgiu-Dež (Георгиу-Деж). Q126684906 http://adminliski.ru/