laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Meripurad

Meripurad (Holothuroidea) on klass okasnahksete hõimkonnast. Meripuradel on piklik (usjas) või kurki (näiteks inglise keeles nimetataksegi neid merekurkideks) meenutav keha. Neid leidub peaaegu kõikide merede põhjas. Meripuradel asub skelett nagu teistelgi okasnahksetel vahetult naha all. Nende keha ühes otsas on suu ja teises kloaak, kuhu avanevad vesikopsud ja mõnedel rühmadel ka Cuvier' elundid. Viimaseid visatakse kas ärritamisel (ohuolukorras) või mehaanilisel stimuleerimisel minema või vastu röövlooma. Hiljem Cuvier' elundid taastuvad. Suu ümber asub neil 10–30 sissetõmmatavat kombitsat, mille abil nad toitu korjavad. Meripurade toiduks on tavaliselt teiste organismide jäänused, mis on langenud merepõhja, ja plankton. Meripurad on lahksoolised. Esineb lõimetishooldust. Mõnda liiki meripurasid kasutavad inimesed toiduks, näiteks jaapani trepange (Stichopus japonicus). Apodacea Apodida Molpadiida Aspidochirotacea Aspidochirotida Elasipodida Dendrochirotacea Dactylochirotida Dendrochirotida
Eesti Semiootika Selts

Eesti Semiootika Selts (inglise keeles Estonian Semiotics Association) on 27. novembril 1998 asutatud eeskätt Eesti semiootikuid ühendav organisatsioon. Selts on korraldanud igal aastal Eesti semiootika sügiskooli, mitmesuguseid seminare ja arutelusid. Selts annab välja jätkukogumikku Acta Semiotica Estica. Selts annab välja ka aastaauhinda Semiootiline Jälg möödunud kalendriaastal ilmunud parima semiootikateemalise kirjatöö eest. 2016. aasta seisuga oli Eesti Semiootika Seltsil 70 liiget. Seltsi juhatuse esimees oli kuni 2012. aastani Peeter Torop. Aastatel 2012–2014 juhatas seltsi Katre Väli, alates 2012. aastast Eva Lepik ja aastast 2016 teeb seda Katre Pärn. 2014. aastal kuulusid seltsi juhatusse äriregistri andmeil Peeter Torop, Maarja Vaikmaa, Rauno Saidla, Daniele Monticelli ja Eva Lepik. Seltsi aadress oli Jakobi 2-318, Tartu. http://www.semiootika.ee/?page_id=65 Äriregistri päring 20.10.2014 Eesti Semiootika Seltsi koduleht
Antropomorfism

Antropomorfism (kreeka sõnadest anthrōpos 'inimene' ja morphē 'kuju, välimus') tähendab inimese omaduste omistamist teistele olenditele. Näiteks on antropomorfistlik omistada loomadele või taimedele mõtteid, tundeid või tahet. Antropomorfism usundilises vaates omistab jumalale inimese keha ja näo või inimlikud mõtted ja tunded (näiteks vanakreeka mütoloogias). antropotsentrism animalism personifikatsioon
Alexander Brückner

Alexander Brückner (5. august 1834 Peterburi – 16. november 1896 Jena) oli Venemaal elanud baltisaksa ajaloolane. Keskkoolis käis Peterburis, 23-aastaselt siirdus Saksamaale ülikooli ajalugu õppima Johann Gustav Droyseni juurde, samuti sai mõjutusi Leopold von Rankelt. 1860. aastatel naasis Venemaale, kus sai tõsiseltvõetava ajaloolase maine uurimustega Venemaa euroopastumisest. Saksamaal oli ta mõnevõrra uurinud ka Euroopa keskaega. 1869. aastal vallandati Carl Schirren Tartu Ülikooli Venemaa ajaloo professori kohalt, vakantsele kohale kandideeris koos Kljutševskiga, valiti aga Brückner, kuna Kljutševskil polnud nõutavat kraadi. Selleks ajaks oli Brückner kahekordne doktor, kuna Saksamaal saavutatud kraadi Venemaal ei tunnustatud. Venemaal tehtud töö oli Katariina II ajast. Töötas Tartu Ülikoolis aastatel 1872–1891, olles pikaajalisim Vene ajaloo professor selles asutuses. Ta õpetas Venemaa ajalugu, allikaõpetust ning keskaega. Paistis silma huvitatusega Lääne-Euroopa ja Venemaa vahelistest seostest, uuris eriti romaani ja germaani rahvaste mõju Venemaale, sealhulgas ka baltisakslaste tegevust. Tema vaated ajaloole erinesid mõnevõrra Ranke omadest, sest ta pidas ajalooteooriat ehk kuidas ja millistelt positsioonidelt seda uuritakse sama oluliseks kui ajaloopraktikatki. Ta suhtles tihedalt tollase Tartu Ülikooli üldajaloo professori Richard Hausmanniga, kes oli ta hea sõber. Koos Hausmanniga tegutses Brückner ka Õpetatud Eesti Seltsis ning uuris peamiselt teiste baltisaksa ajaloolaste tegevust. 1891. aastal suunati Brückner ootamatult ümber Kaasani Ülikooli, mis tema jaoks sisuliselt võrdus pagendamisega. Ilmselt oli see seotud venestuspoliitikaga. Seejärel siirdus Brückner elama Saksamaale, kus ta viis aastat hiljem ka suri. Brückneril oli 3 poega ja 3 tütart, vanemast pojast Eduardist sai tuntud klimatoloog ning keskmisest, Arthurist, tunnustatud silmahaiguste arst. Tiit Rosenberg. "Tartu Ülikooli Vene ajaloo professor Alexander Brückner". Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat 2002. Tartu 2004. Lk 42–58
Omailm

Omailm on organismi omakeskne maailm, st maailm nii, nagu organism seda tajub, lähtudes eristustest, mida see organism teeb. Eri liiki organismidel on samas keskkonnas erinevad (liigiomased) omailmad. See tuleneb nii eri liiki organismide erinevast eristusvõimest kui ka erinevatest individuaalsetest kogemustest. Omailma (saksa Umwelt) mõiste võttis kasutusele Jakob von Uexküll. Kuna saksakeelses kasutuses tähistab sama sõna praegusajal ka keskkonda, tehakse omailmast kõnelemise korral täpsustus (kas märkides, et tegu on subjektiivse keskkonnaga, või tehes viite Uexküllile). Inglise keeles kasutatakse selle tähistamiseks sõna umwelt (mitmuses umwelten). Näiteks keskkonnas on valguskiirgus väga erinevate lainepikkustega, kusjuures lainepikkuste jaotus on üle valguskiirguse spektri võrdlemisi pidev. Organismid võivad oma tajuelundite (silmade) kaudu jaotada valgusspektri kvalitatiivselt erinevaiks värvusteks, kusjuures eri organismid, eriti eri liigid, jaotavad valgusspektri värvusteks erinevalt. Koerad jaotavad valgusspektri vähemateks värvusteks kui inimene, linnud aga rohkemaks; näiteks teod ei erista värvusi üldse. Seega visuaalsed omailmad võivad olla värvilised, keskkonnas aga värvusi ei ole. Ka võib nähtav valgus eri liikidel haarata veidi erineva osa elektromagnetilise kiirguse spektrist. eluilm funktsioonitsükkel keskkond omailma üleminek Uexküll, Jakob von 1999. Rännud loomade ja inimeste omailmades. Eesti Loodus 1–12. [järjeloona läbi selle aastakäigu numbrite] Uexküll, Jakob von 2012. Omailmad. (Koostanud Kalevi Kull ja Riin Magnus.) (Eesti mõttelugu 105.) Tartu: Ilmamaa. Omailm – John Deely Omailm ja semiosfäär – Kalevi Kull Pragmatism ja omailma-teooria – Aleksei Šarov
Okasnahksete loend

Okasnahksete loend loetleb okasnahkseid. Selles nimekirjas on okasnahksete liigid ja teised -taksonid. Muud zooloogia mõisted on loetletud loendites zooloogia mõisteid ja anatoomia mõisteid. Kogu bioloogias käibel olevad mõisted on loetletud loendis Bioloogia mõisteid. Kui taksonil on eestikeelne nimetus, siis see on paigutatud loendisse vastavalt oma kohale tähestikus. Taksoninimetuse järel on sulgudes ladinakeelne nimetus kursiivis. Edasi tulevad lühiandmed sugukondliku kuuluvuse (sgk) ja levila kohta, samuti leviku kohta Eestis: Eestis tavaline – kogu Eestis tavaline või sage Eestis kohati – Eestis kohati tavaline, kohati puudub või haruldane Eestis haruldane – Eestis haruldane või väga vähestes kohtades levinud madutähed (Ophiuroidea), klass meriliiliad (Crinoidea), klass meripurad (Holothuroidea), klass merisiilikud (Echinoidea), klass meritähed (Asteroidea), klass meritäht (Asterias), perekond, sgk meritähtlased pikaokkaline diadeemsiilik (Diadema setosum), sgk merisiiliklased trepang (Stichopus), perekond, sgk trepanglased trepanglased (Stichopodidae), sugukond tsüstiidid ehk merikerad (Cystoidea), klass (välja surnud)
Hugo Sturm

Hugo Sturm VR II/3 (14. august 1891 Kaarepere vald – 24. detsember 1979) oli Eesti kunstnik. Hugo Sturmi ema oli tõenäoliselt kohaliku mõisniku juures teenija. Viina tootmine tagas perele piisava jõukuse, et osta 120 hektarit põllumaad koos metsaga. Sturm võitles nii esimeses kui ka teises maailmasõjas. Vabadussõjas kuulus Sturm Kuperjanovi partisanisalka ning teda autasustati 15. septembril 1920 II liigi 3. järgu Vabadusristiga. 1944. aastal hakkas Sturm metsavennaks, mistõttu mõisteti ta 25 aastaks vangi ja saadeti Siberisse. Ta vabanes 1956. aastal enne tähtaega ja elas elu lõpuni Jõgeval tütre juures. Püsivat töökohta pärast Siberist tagasitulekut tal ei olnud. Hugo Sturm oli abielus lätlanna Julie-Ermiine Kigursiga, kes oli pärit jõukast Riia perekonnast. Abielust sündis viis tütart: Evi, Juta, Lea-Tuti, Kaie ja Malle. Hugo Sturm tegeles kunstiga peamiselt aastatel 1957–1978. Ta lõi hulgaliselt naivistlikus stiilis puutöid ja õlimaale. Kunstiliselt aktiivseim oli 1978. aasta, mil ta lõi kolm puutööd ja kaheksa õlimaali. Maalis Hugo Sturm peamiselt aastatel 1972–1978, kusjuures suurim arv õlimaale – üheksa – valmis 1976. aastal. Sturm osales ka isetegevuskunstnike näitustel, ning pärjati ka mõnede näituste laureaadiks. Isikunäitusi pole tema töödest koostatud. 2005. aastal deponeerisid sugulased 34 Hugo Sturmi maali Kondase Keskusse.1984.aasta augustis oli Kohtla-Järvel põlevkivimuuseumis tema tööde näitus,kus oli 37 tööd,sh "Viljandi paadimees", "Uudismaa" jt. Hugo Sturm kasutas teostes sageli Eesti rahvuseepose "Kalevipoeg" ning eesti kirjandusklassikute motiive, mis sümbolitena leidsid väljenduse tema kunstis. Lisaks oskas ta väljendusrikkalt kirjutada ja suurepärase kõnemehena esineda. Hugo Sturm suri 24. detsembril 1979 ja on maetud Sturmide perekalmistule Palamusel. Kutseliseks kunstnikuks kujunes ka Sturmi tütar Lea-Tuti Livshits, kes lõpetas Tartu Kunstimuuseumi kunstikursused ning sai Ida-Virumaal tuntuks oma akvarellmaalidega. artikkel "Hugo Sturm" artikkel "Livšits, Lea – Virumaa Rahva kunstnik" jutustus Perekonna pilt Metsaparvetamine Jenisseil Hüvasti tubakas Üldlaulupidu Sugupuu
Lolland

Lolland on Taanile kuuluv saar Läänemeres. Saare pindala on 1243 km². 1. jaanuari 2010 oli saarel 65 764 elanikku, millega on Lolland Läänemeres Rügeni ja Usedomi järel kolmandal kohal, järgneb Gotland u. 60 000 elanikuga.
Joseph Kosuth

Joseph Kosuth (sündinud 31. jaanuaril 1945 Toledos Ohio osariigis) on mõjukas[viide?] USA kontseptuaalkunstnik. Joseph Kosuth õppis kunsti New Yorgis School of Visual Arts'is. Kosuth maalis definitsioone entsüklopeediatest. Tema tuntuim teos on "Üks ja kolm tooli" (1965), mis kujutab endast tavalist vabrikus valmistatud tooli, fotot sellest toolist ja fotosuurendust tooli definitsioonist. Seda Kosuthi teos näib vaatajalt küsivat, mis annab paremini edasi tooli olemust. Kas ese, sellest tehtud foto ja eseme definitsioon on samaväärsed? 1965. aastal hakkas ta looma taieseid, milles pani kokku neoontorud, fotod ja sõnad. 1969. aastast võis tema teostes näha reklaamtahvleid ja ajalehtede reklaamilehekülgedelt pärit lausekatkeid. 1969. aastal ilmus tema raamat "Kunst pärast filosoofiat" (Art after Philosophy), milles ta võttis kokku kontseptualistliku kunsti põhimõtteid. Kosuthi arvates peab kunsti defineerimine olema tautoloogiline, sest kunst peab ennast ise tõestama. Kontseptuaalkunst Intervjuu Joseph Kosuthiga Thomas Dreher: Joseph Kosuth - "Zero & Not" 1985-86
Kiluvõileib

Kiluvõileib on 20. sajandi Eesti köögi traditsiooniline suupiste. Tavaliselt kasutatakse selle valmistamiseks musta leiva viilusid, millele määritakse või (või munavõie) ning asetatakse vürtsikilu filee(d), soovi korral ka keedumuna viile, majoneesi, maitserohelist jm. "Tallinnas valmis maailma pikim kiluvõileib" ERR, 15. mai 2014
Saaremaa stiftifoogt

Saaremaa stiftifoogt oli Saare-Lääne piiskopkonna Saaremaa stifti tähtsaim ilmalik võimukandja (stiftifoogt). Stiftifoogtide loend: 1228 Johannes de Lude (Lode) 1452–1458 Bruno Wetberg 1462–1469 Hinrich Buxhovede umbes 1466 ? Jürgen Wedtberch 1485 Hans Schardenberg enne 1521 Jürgen Wrangel 1518 Johann von Tiesenhausen 1521–1523 Berent Berge 1527–1534 Johann Buxhoveden 1530–1534 Goddert von Gilsen 1542–1548 Hermann von Dumsdorpe 1550–1561 Diedrich Behr (asehaldur) 1554 Johann Wulff 1560 Jürgen Vietinghof Stiftifoogt Koknese stiftifoogt Lielvārde stiftifoogt Rauna stiftifoogt Läänemaa stiftifoogt Tartu stiftifoogtide loend Turaida stiftifoogt
Vürtsikilu

Vürtsikilu ehk vürtsisoola kilu on traditsiooniline Eesti kalatoode, mida valmistatakse kiludest koos vürtsiseguga soolamise teel. Valmistusviis pärineb arvatavasti 18.–19. sajandi vahetusest Tallinna ümbrusest. Sügisesed värskelt püütud kilud laotakse koos jämeda soola, vähese suhkru ja vürtsiseguga (must pipar, vürts, nelk, kaneel, ingver, muskaat, koriander, kardemon, loorber), kõhud ülespidi, sobivasse nõusse, lastakse vajutise all enne tarvitamist mõned päevad laagerduda ning säilitatakse jahedas. Kodusel kilusoolamisel on traditsiooniliselt kasutatud kolmeliitrise mahutavusega metallnõud, nn kilumannergut.  Pikemalt artiklis Tallinna kilud Tööstuslikult toodetud vürtsikilu tuntud kaubamärk on "Tallinna kilud", mille konservikarbi etiketil kujutati Tallinna vanalinna siluetti – sellest ka väljend "kilukarbisiluett". Tallinna kilusid tootis Tallinnas viimasena OÜ Papissaar, mis lõpetas tegevuse 2012. aastal kala nappuse ja hinnatõusu ning traditsiooniliste plekk-karpide hinnatõusu tõttu. Kihnu Kala toode Tallinna Kilud omab 7 kordset tunnustatud Eesti toidu märki. Kiluvõileib "Tallinna kilusid enam ei tehta" Postimees, 06.09.2012 Karl Oskar "Kalatoitude valmistamise käsiraamat" Tallinn, 1927
Läänemaa stiftifoogt

Läänemaa stiftifoogt oli Saare-Lääne piiskopkonna Läänemaa stifti tähtsaim ilmalik võimukandja (stiftifoogt). Stiftifoogtide loend: Johannes de Lode, Saare-Lääne piiskopkonna, Saare-Lääne piiskopi (1228–1229) Gottfriedi sündik ja Läänemaa stiftifoogt ... umbes 1280 Rusce 1307 Johannes de Holsatia 1307 Waldemarus de Wrangele 1319 Johannes de Ruden 1368 Hinne Witte 1381 Henneke Mekes 1389 Wilhelm von Kniprode (?) umbes 1397–1420 Wilhelm Fahrensbach 1430 Hans von Binol 1430–1431 N.N. (nomen nescio 'nimi teadmata') 1449 Bruno Wetberg 1451 N.N. (nomen nescio 'nimi teadmata') 1471–1472 Heinrich Buxhovede 1478–1489 Georg Wetberg 1495–1499 Hans Lyve 1503–1504 Heinrich Metstake 1511 Hertowich Tisenhausen 1517–1518 Georg von Ungern 1521–1525 Hans Maydel 1526–1527 Reinhold von Ungern 1529 Dietrich Kalff 1529–1534 Klaus Hastver 1530–1532 Reinhold von Ungern 1532 Reinhard von Rosen 1532 Bernstorff 1534 Reinhold von Ungern 1535–1537 Johann Szoye 1541–1547 Wolmar Treyden 1548–1552 Weddich Dönhoff 1556–1560 Wolmar Treyden 1557–1559 Christoph von Münchhausen 1558–1560 Wolmar Treyden 1560–1561 Christoph von Münchhausen 1561–1570 Klaus Aderkas Koknese stiftifoogt Lielvārde stiftifoogt Rauna stiftifoogt Saaremaa stiftifoogt Tartu stiftifoogtide loend Turaida stiftifoogt Stackelberg, Otto Magnus von: Johannes de Lode, Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, 1931 seite 684 Stackelberg, Otto Magnus von, Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. 1, Görlitz : Verl. für Sippenforschung und Wappenkunde Starke, 1931, seite 96 Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 3, Görlitz, 1930, seite 41
Keeritskurrud

Keeritskurrud ehk spiraalkurrud (ainsuses valvula spiralis, mitmuses valvulae spirales) on keeritssoole sisepinnale moodustunud kurrud. Need esinevad lühikese seedekulglaga kaladel, sest seedumise efektiivsus on otseses sõltuvuses seedeensüümide hulgast. Keeritskurru ülesanne on suurendada soole pindala. Esineb näiteks silmulistel, kõhrluustel, käsiuimsetel jt.
Pedaalnui

Pedaalnui, ka suure trummi pedaal või trummipedaal (inglise keeles bass drum pedal, saksa keeles Fußmachine) on muusikas põhiliselt suure trummi mängimiseks ette nähtud löökpillinui, mis koosneb nuiast, pedaalist ja nuia liigutavast ülekandemehhanismist. Pedaalnuia kasutatakse põhiliselt trummikomplektis. Esimese pedaalnuia töötas 1909. aastal välja William F. Ludwig, pannes samas aluse tänapäevasele trummikomplektile. Pedaalnuia seeriatootmine algas 1910. aastal kompaniis Ludwig-Musser. Pedaalnuia erikujuks on kardaaniga pedaalnui ehk kaksikpedaalnui ehk "kardaan", mida kasutati esmakordselt arvatavasti 1910. aastal.
Jakob Heinrich von Ulrich

Jakob Heinrich von Ulrich (surnud 10. juunil 1743) oli baltisaksa poliitik. Jakob Heinrich von Ulrich sündis Laitse, Munalaskme ja Lohu mõisniku Ewert Gustav von Ulrichi pojana. Jakob Heinrich von Ulrich teenis Rootsi armees rügemendi kortermeistrina. 1720. aastal sai ta meeskohtunikuks ja 1725–1728 oli Eestimaa rüütelkonna peamees. Hiljem oli ta Eestimaa maanõunik (1734–1743) ja 1738. aastast Eestimaa konsistooriumi president. Jakob Heinrich von Ulrichile kuulusid Lohu ja Laitse mõis. Ta maeti Tallinnas 20. juunil 1743. Jakob Heinrich von Ulrich abiellus Anna Christina von Löweniga. Abielust sündisid: Christina Elisabeth von Ulrich (1715–1787), abiellus Adam Gustav von Ulrichiga Gustav Reinhold von Ulrich (u. 1716–1790), Eestimaa rüütelkonna peamees Friedrich Johann von Ulrich (1717–1770), Eestimaa rüütelkonna peamees ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Rahvusarhiiv: TLA.237.1.23:134 (20. juuni 1743): Sissekanne matmise kohta Tallinna Toomkiriku kirikuraamatus (Vaatamiseks vajalik registreerimine) Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Gustav Reinhold von Ulrich

Gustav Reinhold von Ulrich (u. 1716 – 26. veebruar 1790) oli baltisaksa poliitik. Ta sündis Eestimaa rüütelkonna peamehe Jakob Heinrich von Ulrichi ja Anna Christina von Löweni pojana. Gustav Reinhold von Ulrich sai peale oma venna Friedrich Johann von Ulrichi surma 1770. aastal järgmiseks Eestimaa rüütelkonna peameheks, kellena ta töötas 1771. aastani. Hiljem oli ta Eestimaa rüütelkonna sekretär, Eestimaa maanõunik ja Ülemmaakohtu president. Talle kuulusid Laitse ja Munalaskme mõis. Surmameetrika Nissi kirikuraamatus: Saaga EAA.1218.2.2:246 ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Koknese stiftifoogt

1340 Woldemar de Wrangel 1363 Otto de Rosen 1371 Luderus de Stederen 1382-1385 Henricus Kruze 1417-1426 Georg Gudesleff 1428-1435 Odert Orges 1436-1437 Otto von Rosen 1444 Laurencies (maafoogt) 1460-1461 Rodolph Persevall 1469 Jakob Koskull 1473 Robrecht Czeszwegen 1477/1478 Jürgen Kursell 1479 Andreas von Rosen (maafoogt) 1493 Hans Ninegal 1497-1506 Gert Linde 1507-1523 Friedrich von der Broele gen. Plater 1528-1545 Godert von Neilen 1548-1549 Georg Gartmann (valitseja) 1552-1556 Gert von Medem 1556 Franz von Lipperheide Saksa ordu foogt enne 1563 Valten Schoneych (lossipealik) 1563 Heinrich von Tiesenhausen (valitseja) 1563 Jasper von Altenbockum (valitseja) Stiftifoogt Lielvārde stiftifoogtide loend Läänemaa stiftifoogtide loend Rauna stiftifoogtide loend Saaremaa stiftifoogtide loend Tartu stiftifoogtide loend Turaida stiftifoogtide loend
Fabian Ernst Stael von Holstein

Fabian Ernst Stael von Holstein, Rootsi kindraladjutant, Eestimaa rüütelkonna peamees (1672–1730) Fabian Ernst Stael von Holstein, Anija, Jõelähtme, Kääniku, Rummu, Kodasoo ja Päinurme mõisnik, Eestimaa rüütelkonna peamees. Eelmise tütrepoeg (1727–1772)
Ill (Prantsusmaa)

Ill on jõgi Prantsusmaa kirdeosas. Algab Juura mägede jalamilt. Voolab läbi Alsace'i põhja poole. Suubub vasakult Reini. Illi ääres asub Strasbourg. Pikkus on 223 km, valgala 4760 km².
Aleksandr Abdulov

Aleksandr Gavrilovitš Abdulov (vene keeles Александр Гаврилович Абдулов; 29. mai 1953 Tobolsk – 3. jaanuar 2008 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja, Vene NFSV rahvakunstnik (1991). Aleksandr Abdulov andmekogus IMDb (inglise)
Fabian Ernst Stael von Holstein (1727–1772)

Fabian Ernst Stael von Holstein (7. august (vkj 27. juuli) 1727 Tallinn – 24. märts (vkj 13. märts) 1772 Tallinn) oli Eestimaa poliitik. Fabian Ernst Stael von Holstein sündis Anija, Jõelähtme, Kääniku ja Undla mõisniku Jakob Johann Stael von Holsteini ja Hedwig Margaretha Stael von Holsteini pojana. Ta oli meeskohtunik ja Tallinna Toomkooli kuraator ning aastail 1771–1772 Eestimaa rüütelkonna peamees. Talle kuulusid Anija, Jõelähtme, Kääniku, Rummu, Kodasoo ja Päinurme mõis. Fabian Ernst Stael von Holstein abiellus 1751. aastal Barbara Helene von Baranoffiga (1734–1781). Abielust sündisid: Anna Elisabeth (1753–1824), abiellus Johann von Breverniga. Jakob Johann (sündis 1755) Hedwig Margaretha (1756–1799), abiellus Hermann Ludwig von Löwensterniga Margarethe Elisabeth (1759–1805), abiellus Karl Adolf von Rammiga Karl Gustav (1761–1816), Kodasoo, Rummu ja Kääniku mõisnik Henriette Elisabeth (1762–1816), abiellus Woldemar von Lantigshauseniga Gertrude Margarethe (1764–1826), abiellus Georg von Benckendorffiga ning hiljem Otto Wilhelm von Esseniga. Fabian Ernst (1768–1803) Barbara Helena (1768–1826), abiellus vabahärra Eugen von Roseniga Matthias Georg (1769–1853), Anija, Jõelähtme ja Kuusiku mõisnik Agnete Juliane (1770–1832), abiellus Alexander Philipp von Saltzaga Magdalene Wilhelmine (1771–1849), abiellus Wilhelm Friedrich Pilar von Pilchauga Stael von Holstein Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust, Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Görlitz 1930 Julius Põldmäe Uhkus ajab upakile (Simuna) Horisont Märts 1998
Grammatilised seosed

Grammatilised seosed on lause moodustajate vahelised tingitusseosed. Lause moodustajad on lauses üksteisega grammatiliselt seotud. Neid seoseid nimetatakse grammatilisteks seepärast, et neid vormistavad grammatilised vahendid, s.o abisõnad: sidesõnad ja kaassõnad; muutetunnused: käändsõnade käändelõpud (arvu- ja käändetunnused), tegusõnade pöördelõpud (arvu-, isiku-, aja-, kõneviisi- ja tegumoetunnused). Grammatilised seosed on väga olulised, sest just need seosed muudavad lause arusaadavaks ja ühtseks tervikuks. Grammatilised seosed on rinnastus- ehk koordinatsiooniseos, alistus- ehk subordinatsiooniseos. Rinnastus ehk koordinatsioon ühendab süntaktiliselt võrdväärseid vahetuid moodustajaid – sõnavorme, fraase või osalauseid. See tähendab, et rinnastatud moodustajad on seotud näiteks sidesõnaga vm sidendiga või asuvad lauses kõrvuti; täidavad lauses samu süntaktilisi ülesandeid – tegemist on samade lauseliikmetega; vastavad samale küsimusele. Nt Õues on lumi (alus) ja jää (alus). Kohvi keetmine (alus) ja koogi küpsetamine (alus) käis kähku. Poest osteti saia (sihitis) ja moosi (sihitis). Noormees on tark (määrus), aga laisk (määrus). Alistus ehk subordinatsioon on põhiline ja seejuures komplitseeritum grammatiline seos moodustajate vahel. See on ühe moodustaja sõltuvus teisest moodustajast. Alistavat moodustajat nimetatakse põhjaks, alistuvat laiendiks. Alistus on ennekõike sisuline sõltuvus, mis seisneb sisulistes piirangutes (valikukitsendustes) võimalikule laiendile. Alistatav sõna iseloomustab ja täpsustab alistajat. Alistusseost on kahesugust: ühildumine ehk kongruents on selline alistus, et põhja (alistaja) grammatiline tähendus ja/või grammatiline vorm määrab laiendi (alistuja) sama tüüpi grammatilise vormi. Nad ühilduvad ka käändes ja arvus, nt magus (põhi) komm (laiend), magusa kommi, magusaks kommiks jne; armsatele lastele, heaks peremeheks. sõltumine ehk rektsioon on selline alistus, et põhja (alistaja) leksikaalne tähendus ja kuju (vahel ka grammatiline tähendus) määrab laiendi grammatilise tähenduse või selle, missugune kaassõna käändsõnaga seostub, nt heitis (põhi) diivanile (laiend), tõusis diivanilt; tahab magada, hakkab sõitma. Koolmeister sõitis mööda (kaassõna) kruusateed (käändsõna) ja peatudes pani jalgratta seina (käändsõna) äärde (kaassõna) toetuma. Varem on grammatiliste seoste hulka loetud ka predikatsioon. Predikatsioon on aluse ja öeldise vastastikune seos – ühtpidi sõltumine, teistpidi ühildumine, nt Kauplus (alus) tutvustas (öeldis) oma klientidele uusi tooteid. Poiss (alus) sõitis (öeldis) jalgrattaga järve äärde.' Erelt, Mati 2013. Eesti keele lauseõpetus: Sissejuhatus. Öeldis. Tartu: Tartu Ülikool.'