laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Juta Tomingas (arst)

Juta Tomingas (15. juuli 1917 Lelle – 16. jaanuar 2005) oli eesti arst. 1936. aastal lõpetas ta Pärnu Linna Tütarlaste Gümnaasiumi ja 1944. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (arstiteaduskonnas), uuesti 1945. aastal. Erialalt oli ta pediaater-kardioloog. Ta töötas Tallinna 1. Lastehaigla osakonnajuhatajana. Ta oli Eesti Lastearstide Seltsi auliige. 1969 Eesti NSV teeneline arst Noored lootustega ellu. Uus Eesti Pärnu Uudised, 12. juuni 1936 Kevadsemester Tartu Ülikoolis lõppes. Postimees, 1. juuni 1944 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus Vabariigi meditsiinitöötajatele Eesti NSV teenelise arsti aunimetuse andmise kohta, 13. juuni 1969 Eesti Lastearstide Selts. Auliikmed
Gunnar Sukles

Gunnar Sukles (24. juuli 1929 Kodila – 22. märts 1999) oli eesti arst. 1942. aastal lõpetas ta Kodila 6-klassilise kooli ja 1947. aastal Rapla Keskkooli. 1960. aastate alguses töötas ta Harju rajooni Kose Jaoskonnahaigla juhatajana. Aastatel 1964–1983 oli ta Rapla haigla peaarst. Hiljem oli ta Eesti NSV Punase Risti Seltsi Keskkomitee aseesimees. Ta on maetud Rapla kalmistule. 1961 – medal "Töövapruse eest" 1976 – Eesti NSV teeneline arst "Kodila kooli lõpetajad". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. november 2017. Vaadatud 31. oktoobril 2017. "Rapla Ühisgümnaasium. Vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. november 2017. Vaadatud 31. oktoobril 2017. "RÜG-i vilistlaste mälestusi. Kaleph Jõulu". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. november 2017. Vaadatud 31. oktoober 2017. NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus Meditsiinitöötajate autasustamisest NSV Liidu ordenite ja medalitega, 11. veebruaril 1961 Teadmisi täiendasid koolitöönõukogude esimehed. Nõukogude Õpetaja, 13. detsember 1986 Kalmistute register HAUDI
Regina-Nino Mion

Regina-Nino Mion (neiupõlvenimega Kurg; sündinud 20. veebruaril 1979) on eesti kunstiteadlane ja filosoof. Ta on lõpetanud 2002. aastal Eesti Kunstiakadeemia skulptuuri erialal ja õppinud Eesti Humanitaarinstituudi magistriõppes kultuuriteooriat. Magistritöö: "Kunsti- ja füsiognoomiareeglid XVII sajandi Prantsuse akadeemilises esteetikas Charles Le Brun'i näitel" (2009, juhendaja Tõnu Viik). Doktoriõppes oli ta aastatel 2008–2014 Tallinna Ülikooli Eesti Humanitaarinstituudis ja seejärel 2013–2014 Šveitsis Fribourgi ülikoolis, kus kaitses ka 2014. aastal doktoriväitekirja "Gianfranco Soldati, Edmund Husserl's Theory of Image Consciousness, Aesthetic Consciousness, and Art" ("Edmund Husserli käsitlus pilditeadvusest, esteetilisest teadvusest ja kunstist"; juhendaja Tõnu Viik). Järeldoktoriõppes tegi uurimistööd aastatel 2015–2016 Istanbuli Tehnikaülikoolis. Ta töötas 2008. aastani Tallinna Ülikooli Eesti Humanitaarinstituudis akadeemilise sekretärina. Ta on töötanud 2017. aastast Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse ja visuaalkultuuri instituudi teadurina ja 2021. aastast vanemteadurina. Mioni peamised uurimissuunad on fenomenoloogiline esteetika, Edmund Husserli filosoofia ja pildiline representatsioon. Tema isa on teoloog Ingmar Kurg, vanaisa oli soomepoiss ja baptisti vaimulik Ilmar Kurg. "REGINA-NINO MION". Eesti Kunstiakadeemia. Vaadatud 16.08.2021. "Regina-Nino Mion CV". ETIS. Vaadatud 16.08.2021. "Eestisse teadust tegema. Miks ometi?". Arvamusfestival. Originaali arhiivikoopia seisuga 16.08.2021. Vaadatud 16.08.2021. "Regina-Nino Mion". Kunstiakadeemia. Vaadatud 16.08.2021.
Štšolkovo rajoon

Štšolkovo rajoon (vene keeles Щёлковский район) oli 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti keskosas 2006–2019. Rajooni keskus oli Štšolkovo linn. Rajoon piirnes põhjas Krasnoarmeiski linnaringkonnaga, kirdes Vladimiri oblasti Aleksandrovi ja Kiržatši rajooniga, kagus Noginski rajooni ja Tšernogolovka linnaringkonnaga, lõunas Balašihha linnaringkonnaga, edelas Koroljovi linnaringkonnaga, läänes Ivantejevka linnaringkonnaga ja loodes Puškino rajooniga. Rajooni pindala oli 703,6 km². Elanike arv oli 2012. aastal 192 444, 2009. aastal 210 764 ja 2002. aastal 211 560. Štšolkovo rajoonis oli 97 asulat, mis kuulusid viie linnaasunduse (Štšolkovo linna ning Monino, Frjanovo, Sverdlovski ja Zagorjanski alevite) ning viie külaasunduse koosseisu. Q126684775
IRF7

Interferooni regulaatorfaktor 7 (inglise keeles interferon regolatory factor 7, lühend IFR7) on IRF regulatsiooni faktorite perekonna liige. IRF7 kodeerib inimesel irf7 geen. IRF7 ekspresseeritakse pidevalt B-rakkude, pDC-de ja monotsüütide tsütoplasmas. Infektsiooni ajal IRF7 ekspressioon neis rakkudes suureneb. IRF7 on tsütoplasmas inaktiivsena ning infektsioonid käivitavad IRF7 fosforüülumise ja liikumist tuuma. Tuumas moodustab IRF7 teiste koaktiveerijatega transkriptsiooni kompleksi, mis seondub sihtmärkgeenide promootoritele ning aktiveerib transkriptsiooni. PRR (inglise keeles pattern recognition receptor), mille hulka kuuluvad transmembraansed Tolli-sarnased retseptorid (TLR), tunnevad ära patogeene ning aktiveerivad kaasasündinud immuunsüssteemi radu, kus osalevad IRF-id. Nt patogeenne nukleiinhape aktiveerib IRF7 TLR3, -7 ja -9, RIG-I signalsisatsiooni raja vahendusel. IRF7 ja tüüp I interferoonide vahel on positiivne tagasiside, st patogeenide tõttu aktiveeritkase IRF7 ning nad omakorda indutseerivad tüüp I interferoonide tootmist, kes omakorda indutseerivad IRF7 sünteesi. IRF7 poolestusaeg on nakatunud rakkudes 0,5–1 tundi ja nakatamata rakkudes 5 tundi. Arvatakse, et IRF7 stabiilsust kontrollib ubikvitiin-proteosoomi süsteem. IRF7 poolestusaeg on erinevates koetüüpides erinev. Inimestel toimub fosforüülumine Ser471, 472, 477, 479, 483, 484 ja 487 juures. IRF7 fosforüülivad kinaasid IKKε, TBK1 ja IKKα. Ubikvitiinimine on üks olulisemaid immuunsüsteemi regulatsiooni mehhanisme. Ubikvitiinimise mehhanismiga lagundatakse IRF proteosoomide poolt. On leitud ka mehhanisme, kus ubikvitiinide märgistatud IRF ei lagundata. Näiteks Newcastle viiruse puhul toimub IRF7 lüsiini atsetüülimine. Metüülimisega võidakse nt fibroblastil IRF7-geen vaigistada. SUMO-valgud (inglise keeles small ubiquitin-related modifiers) on ubikvitiini sarnased valgud, mis lisatakse IRF7-tele. Sumoüülimine inhibeerib IRF7 (ja ka IRF3) aktiivsust. IRF7 (ja ka IRF3, -5 ja -8) on olulised tüüp I interferoonide tootmise indutseerimisel. IRF7 reguleerib onkogeneesi ja apoptoosi. IRF7 osaleb raku diferentseerumises. IRF7 reguleerib näiteks hematopoeetiliste rakkude arengut ja aktiveerimist. Samuti on ära näidatud, et IRF7 osaleb monotsüütide arengus makrofaagideks. Ning S, Pagano JS, Barber GN (2011). "IRF7: activation, regulation, modification and function". Genes Immun. 12 (6): 399–414. PMID 21490621. doi:10.1038/gene.2011.21
Kreeka riigipeade loend

Kreeka riigipeade loend loetleb Kreeka riigipeasid.
Prantsuse karmikarvaline linnukoer

Prantsuse karmikarvaline linnukoer on Lääne-Euroopast pärinev koeratõug, grifoon. Tõu aretas XIX sajandi II poolel hollandlane Eduard Karel Korthals, kelle järgi tuntakse seda koera ka Korthalsi grifoonina. Tõustandardis on kirjas, et Prantsuse karmikarvaline linnukoer on mitmekülgse kasutusega seisukoer, kes aitab ka haavatud suuri ulukeid leida. Ta on suurepärane jahikoer, kes on oma peremehesse väga kiindunud. Prantsuse karmikarvaline linnukoer on leebe ja väärika iseloomuga ning laste vastu väga õrn. Oma territooriumi valvab ta ülima tähelepanuga. Pildid "WIRE-HAIRED POINTING GRIFFON KORTHALS" (pdf) (inglise). FCI. Vaadatud 31.10.2017. "Prantsuse karmikarvaline linnukoer" (pdf). EKL. Vaadatud 31.10.2017. "Wirehaired Pointing Griffon" (inglise). Vaadatud 31.10.2017. "Võõrsõnade leksikon | grifoon". EKI. Vaadatud 31.10.2017. grifoon...• zool karedakarvaline Prantsuse linnukoeratõug Desmond Morris: Dogs, North Pomfret, Vermont 2008, ISBN 978-1-57076-410-3 Prantsuse karmikarvaline linnukoer koer.ee saidil
Energiajoogid

Energiajoogid on karastusjoogid, mis sisaldavad süsivesikuid, vitamiine, mineraalaineid, kofeiini ja muid toimeaineid, sealhulgas näiteks tauriini, glükuronolaktooni, kreatiini. Energiajookide all peetakse silmas kofeiini sisaldavaid ergutusjooke. Nimetusest hoolimata ei sisalda energiajoogid rohkem energiat kui teised tavalised karastusjoogid. Jookide “energia” tekib ergutavatest ainetest, mis aitavad kasutada ära organismi enda energiavarud. Energiajoogid erinevad teistest jookidest kofeiini, tauriini, glükoronolaktooni ja/või taimsete ekstraktide oluliselt suurema sisalduse poolest. Energiajooke kasutavad täiskasvanud inimesed enesetunde ergutamiseks ja keskendumisvõime suurendamiseks. Energiajookide tarbimisel on oluline säilitada mõõdukus, et mitte ületada kofeiini ohutu tarbimise koguseid, mis täiskasvanutel on 300 mg. Sarnase koguse kofeiini saab täiskasvanu 1000 ml energiajoogist. Lastel on kofeiini ohutu tarbimise koguseks aga vaid 2,5 mg/kg kehakaalu kohta ööpäevas, mille võib saada juba 250 ml energiajoogist. Kõrge kofeiinisisalduse tõttu ei soovitata alla 16-aastastel koolinoortel energiajooke tarbida. Kindlasti ei sobi energiajoogid spordijookideks nende kõrge kofeiinisisalduse tõttu. Energiajookidega seotud põhilised terviseriskid: suurenenud südamelöögisagedus ja südamepekslemine kõrgenenud vererõhk unehäired ja unetus suurenenud uriinieritus hüperglükeemia Suure kofeiinisisalduse tõttu ei sobi energiajook alla 16-aastastele koolilastele janu kustutamiseks või toidukõrvaseks. Suur kofeiinisisaldus võib tekitada lastel une- ja keskendumishäireid, sõltuvusprobleeme ning halvendada luude mineraliseerumist, mis on eriti intensiivne kasvuspurdi ajal. Samuti tuleb tähele panna, et erinevatest jookidest ja maiustustest saadav kofeiinikogus ei ületaks päevas 2,5 mg/kg kehakaalu kohta. Sellise koguse kofeiini saab laps näiteks 300 g šokolaadist või väikesest purgist (250 ml) energiajoogist või suurest tassist (200 ml) kohvist. Tasub meeles pidada, et nagu teisedki karastusjoogid, on energiajoogid happelised ja sisaldavad tavaliselt suhkrut. Seetõttu tekitab nende pidev tarbimine probleeme ka laste hammaste tervisele.
Lenini rajoon (Moskva oblast)

Lenini rajoon (vene keeles Ленинский район) oli 5. augustini 2019 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti keskosas. Rajooni keskus oli Vidnoje linn. Rajoon piirnes põhjas Dzeržinski linnaringkonnaga, kirdes Lõtkarino linnaringkonnaga, idas Ramenskoje rajooniga, lõunas Domodedovo linnaringkonnaga, edelas Podolski linnaringkonnaga ning läänes ja loodes Moskva linnaga. Rajooni pindala oli 202,49 km² (enne Moskva laiendamist (juulini 2012) 456,23 km²). Elanike arv oli 2012. aastal 175 808, 2009. aastal 153 602 ja 2002. aastal 145 251. Lenini rajoonis oli 55 asulat, mis kuulusid kahe linnaasunduse (Vidnoje linna ja Gorki Leninskije alevi) ning viie külaasunduse koosseisu (sh Sovhoz imeni Lenina). Q126688520
The Kills

Mitte segi ajada ameerika rokkansambliga The Killers The Kills on briti-ameerika indie-roki bänd, mille asutasid ameerika laulja Alison Mosshart ("VV") ja inglise kitarrist Jamie Hince ("Hotel"). Enne The Killsi moodustamist 2001. aastal olid nii Mosshart kui ka Hince mänginud mitmes ansamblis. Mosshart oli Florida punkbändi Discount vokalist, Hince oli olnud selliste briti rokkbändide nagu Fiji, Scarfo ja Blyth Power liige. Mosshart kohtas Hince'i Londonis ja veenis teda endaga koos bändi tegema. Hince oli alguses ideele vastu, kuid nõustus pärast seda, kui nad olid koos laule kirjutanud. Kui Discount 2000. aastal lahku läks, kolis Mosshart Londonisse, kus Hince ja Mosshart hakkasid koos esinema nimede „Hotel“ ja „VV“ all. The Kills peab enda muusika otsesteks mõjutajaks bände Captain Beefheart, PJ Harvey, LCD Soundsystem, The Velvet Underground, The Fall, Patti Smith, Suicide ja Royal Trux, on muusikaväljaanded võrrelnud neid The White Stripesiga. "Keep on Your Mean Side" (2003) "No Wow" (2005) "Midnight Boom" (2008) "Blood Pressures" (2011) "Ash & Ice" (2016) "Black Rooster EP" (2002 "Fried My Little Brains" (2003) "Run Home Slow" (2005) "Black Balloon EP" (2009) "Fuck the People" (2003) "Fried My Little Brains" (2003) "Pull a U" (2003) "The Good Ones" (2005) "Love Is a Deserter" (2005) "No Wow" (2006) "U.R.A. Fever" (2008) "Cheap and Cheerful" (2008) "Last Day of Magic" (2008) "Tape Song" (2009) "Black Balloon" (2009) "Willow Weep for Me" (Frank Sinatra kaver) (2009) "Satellite" (2011) "Future Starts Slow" (2011) "Baby Says" (2011) "The Last Goodbye" (2012) "Doing It to Death" (2016) "Heart of a Dog" (2016) "Siberian Night" (2016) Roberts, David (2006). British Hit Singles & Albums (19th ed.). London: Guinness World Records Limited. Lk 301. ISBN 1-904994-10-5. Heller, Jason (29. aprill 2009). "The curious transformation of Alison Mosshart". AV Club. Vaadatud 1.11.2017. Britton, Amy (17. november 2011). Revolution Rock: The Albums Which Defined Two Ages (inglise). AuthorHouse. Lk 327. ISBN 9781467887113. The Killsi ametlik koduleht Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:The Kills seisuga 1.11.2017.
Konvendikorter

Konvendikorter (akadeemilises kirjapruugis lühendatult C!Q!) on hoone või hoone osa, kus asuvad üliõpilaskorporatsiooni või -seltsi tüüpi akadeemilise organisatsiooni ametlikud ruumid. Konvendikorter võib olla üüritud või enda oma. Eestis ehitas esimese spetsiaalselt konvendikorteriks mõeldud konvendihoone endale 1885. aastal korporatsioon Estonia. 1932. aastal kolis korp! Estonialt üüritud majja korporatsioon Rotalia. 1936. aastal ostis korp! Rotalia hoone endale päriseks. Konvendihoone
Alfred Heß

Alfred Heß ka Alfred Hess (29. märts 1897 Egiptus, Aleksandria – 9. juuni 1963 Reicholdsgrün, Fichtelgebirge) oli NSDAP/AO parteitegelane, NSDAP asefüüreri Rudolf Heßi noorem vend. Alfred naasis Saksamaale kommertskooli hariduse omandamiseks ja pöördus tagasi Aleksandriasse isa firmasse 1926. 1920. aastal astus Alfred NSDAP-sse ja 1926 asutas ta NSDAP rakukese Egiptuses. Uuesti astus Alfred NSDAP liikmeks (nr 1368285) 1932. aastal ja järgmisel aastal sai temast NSDAP/AO Egiptuse rakukese juht. Alfred rajas Berliinis NSDAP/AO väliskaubandusameti. Pärast vend Rudolfi 10. mail 1941 toimunud üksiklendu Augsburgist Messerschmitt Bf 110E-2/N-ga (raadikood VJ+0Q, tehasenumber 3869) Šotimaale(Suurbritannia) võeti vahi alla. Ameerika sõjaväevõimud vangistasid ta 1945. Alfred Heß oli peamiste sõjaroimarite protsessil Nürnbergis kaitse tunnistaja; ta vabastati pärast kohtuprotsessi. Heßide perekond Alfredi isa Fritz Heß oli kaubandusfirma Hess&Co omanik. Egiptuses elas perekond Heß suures neljakorruselises villas, mida ümbritses aed. Fritzil oli maja ka Reicholdsgrünis. Ema Klara Heß (sündinud 22. jaanuaril 1867) oli Tüüringi tekstiilitöösturi Rudolf Münchi (sünd 3. detsembril 1831) ja tema abikaasa Adelheid Ferberi (sünd 14. aprillil 1838) tütar. Alfredil oli õde Margarete (sündis 1908. aastal). Eberle ja Uhl 2006:440. Henrik Eberle, Matthias Uhl, "Hitleri toimik. NKVD salajane ettekanne Jossif Stalinile, koostatud Hitleri isikliku adjutandi Otto Günsche ja kammerteener Heinz Linge ülekuulamise protokollide põhjal Moskvas 1948/1949", 2006. David Irving 1977:22; David Irving, "Hitler's War", 1977, veebiversioon (vaadatud 7. oktoobril 2017)inglise keeles Nesbit ja Acker 2009:14. Roy Conyers Nesbit ja Georges Van Acker, "Rudolf Hessi lend. Müüdid ja reaalsus". Inglise keelest tõlkinud Hillar Tali. Olion, Tallinn 2009 Nesbit ja Acker 2009:14. Klara Münch the mother of Rudolf Hess, veebiversioon (vaadatud 27. oktoobril 2017) inglise keeles David Irving 1977:22; David Irving, "Hitler's War", 1977 Henrik Eberle, Matthias Uhl, "Hitleri toimik. NKVD salajane ettekanne Jossif Stalinile, koostatud Hitleri isikliku adjutandi Otto Günsche ja kammerteener Heinz Linge ülekuulamise protokollide põhjal Moskvas 1948/1949", 2006 Nesbit ja Acker 2009:14. Roy Conyers Nesbit ja Georges Van Acker, "Rudolf Hessi lend. Müüdid ja reaalsus". Inglise keelest tõlkinud Hillar Tali. Olion, Tallinn 2009 Kasutatud artiklit de:Alfred Heß (NSDAP/AO), seisuga 31.10.2107
Jamb

Jamb (vanakreeka keeles ἴαμβος iambos) on kahesilbiline värsijalg, mis koosneb lühikesest (rõhutust) ja pikast (rõhulisest) silbist. Ka Vana-Kreeka pilkeluuletus. jambograafia
Teine Genfi konventsioon

Genfi konventsioon haavatud, haigete ja merehädaliste sõjaväelaste olukorra parandamiseks merel on teine neljast Genfi konventsioonist, mis rakendas esimese Genfi konventsiooni sätted sõjategevusele merel ning täiendas eelpool mainitud konventsiooni mõningate uuendustega ja täpsustustega. Pärast Genfi esimest konventsiooni ja sellele järgnenud lepingut, tehti mitmeid ettepanekuid, peamiselt Rahvusvahelise Punase Risti Ühiskondade Konverentside poolt, täiendamaks 1864. aasta lepingut. Nende tegevus viis 1868. aasta Lisaartiklite vastuvõtmiseni ja 1899. aasta konventsioonini merel toimuva sõjategevuse osas. Haagi 1899. aasta Rahukonverents väljendti soovi, et peetaks erakorraline konverents Esimese Genfi konverentsi revisiooniks. Šveitsi valitsus kutsus antud konverentsi 1906. aastal kokku ning sellest võttis osa 35 riiki. Konverents võttis vastu uue lepingu, tuginedes Rahvusvahelise Punase Risti Komitee soovitustele, asendades 1864. aasta lepingu selle ratifitseerinud riikide jaoks. Genfi konventsioon haavatud, haigete ja merehädaliste sõjaväelaste olukorra parandamiseks merel asendati 1929. aastal. Antud leping jäi kehtima 1970. aastani, mil Costa Rica, kes ei olnud üle läinud uuemale lepingule, võttis vastu 1949. aasta konventsiooni. 1906. aasta konventsioon on oma terminoloogias palju täpsem võrreldes 1864. aasta konventsiooniga. See sisaldab 33 artiklit, mis on omakorda jagatud 8-ks peatükiks. Uued määrused lisati, et täpsustada olukordi nagu surnute matmine ja informatsiooni edastamine. Konventsioonis tunnustatakse esmakordselt eraldi vabatahtlikuid abigruppe. Lisaks sellele muudeti ära punktid, mis olid tõendatult ebapraktilised. Elanike õigus viia abi haavatutele vähendati mõistlikumale proportsioonile. Samuti muudeti soovituseks kohustus saata vigastatud, kes ei olnud sobivad edasiseks armees teenimiseks, oma kodumaale tagasi. Lepingu kõige olulisemad sätted on: Artiklid 12 ja 18 kohustavad kõiki osapooli kaitsma ja hoolt kandma haavatute, haigete ja laevahuku läbielanute üle. Artikkel 21 lubab neutraalsetele laevadele abipalvete tegemist haavatute, haigete ja laevahuku läbielanute peale võtmiseks ning hoolt kandmiseks. Neutraalseid laevasid ei tohi hõivata. Artikkel 22 deklareerib, et haiglalaevi ei tohi kasutada militaareesmärgil ning nende humanitaarabi missiooni tõttu ei tohi neid rünnata ega hõivata. Artikkel 14 täpsustab, et kuigi sõjalaev ei tohi vangistada haiglalaeva meditsiinilist personali, võib ta hoida haavatuid, haigeid ja laevahuku läbielanuid sõjavangidena. Detailsemalt saab iga lepingu sätte kohta lugeda siit. https://ihl-databases.icrc.org/ihl/INTRO/180?OpenDocument
Elektrougli

Elektrougli on linn Moskva oblastis Noginski rajoonis, Elektrougli linnaasunduse keskus. Asub Moskvast 38 km idas. 1899. aastal rajati Kudinovo küla lähedale Elektrougli tellisetehas. 1934 moodustati tehase lähedal asuvatest küladest Elektrougli töölisalev. 1956. aastal sai Elektrougli linnaõigused. Linnas toodetakse tänapäevani telliseid, aga ka keraamilisi detaile ja kaableid. http://www.elugli.ru
Murmur

Murmur, deemon "Murmur", R.E.M.-i debüütalbum, 1983
Urtijëi

Urtijëi (saksa: St. Ulrich in Gröden; itaalia: Ortisei) on 4637 elanikuga linn ja vald Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias. See hõlmab Val Gardena Dolomiitides, mäeahelikus, mis on Alpide osa. Urtijëi külgneb järgmiste valdadega: Kastelruth, Villnöß, Lajen ja Santa Cristina Gherdëina. Ladiinikeelne nimi Urtijëi tuleb ladinakeelsest sõnast urtica ja sufiksist -etum tähendusega 'Nõgeste paik'. Aastatel 1860–1914 koges Urtijëi olulist majanduskasvu tänu peamise maantee avamisele, mis ühendas Val Gardenat peamise raudteega; selle tulemusena õitses kohalik puidutööstus. Rahvusvaheline turism arenes Dolomiitide avastamise kaudu esmalt Inglise turistide poolt, ja neile järgnesid külastajad teistest Austria-Ungari osadest, samuti Saksa keisririigist. Praegu põhineb linna majandus peamiselt talvisel suusaturismil, suvisel matkaturismil ja puidutöötlemisel. Museum Gherdëina, kohaliku pärandi muuseum Urtijëi kihelkonnakirik Püha Jaakobi kirik Karjamaa Resciesa 2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 84,19% rahvastikust esimese keelena ladiini keelt, 9,30% saksa keelt ja 6,51% itaalia keelt. Carolina Kostner Giorgio Moroder Isolde Kostner Josef Moroder-Lusenberg Ernesto Prinoth Luis Trenker Ametlik veebileht (itaalia, ladiini ja saksa keeles) Museum Gherdëina – kohaliku pärandi muuseum
Völs am Schlern

Völs am Schlern (itaalia: Fiè allo Sciliar; ladiini: Fíe või Fië), sageli lühidalt Völs, on vald Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias. See paikneb Schlerni mäe jalamil, umbes 12 km Bolzanost idas. Tuntud vaatamisväärsus on Pröselsi loss. 2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 3463 inimest. Valla pindala on 44,4 km². Völs am Schlerni vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Blumau (Prato all'Isarco), Oberaicha (Aica di Sopra), Peterbühl, St. Anton (S. Antonio), Obervöls (Fiè di Sopra), Prösels (Presule), Prösler Ried (Novale di Presule), St. Kathrein (Santa Caterina), St. Konstantin (San Costantino), Ums (Umes), Unteraicha (Aica di Sotto), Untervöls (Fiè di Sotto) ja Völser Ried (Novale di Fiè). Völs am Schlern külgneb järgmiste valdadega: Kastelruth, Karneid, Ritten ja Tiers. 2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 94,92% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 4,46% itaalia keelt ja 0,62% ladiini keelt. Igasuvine Semper Music International Festival toob Völs am Schlerni kokku rahvusvaheliselt tuntud muusikuid ja õpilasi kogu maailmast. Valla koduleht (saksa ja itaalia keeles)
Comenzaré

"Comenzaré" on Luis Fonsi debüütstuudioalbum. See anti välja 15. septembril 1998. Album sertifitseeriti plaatinaalbumiks, sest seda müüdi üle 100 000 eksemplari.
Eterno

"Eterno" on Puerto Rico laulja Luis Fonsi teine stuudioalbum. See ilmus 20. juunil 2000.
Remixes

Remixes on Luis Fonsi esimene kogumikalbum, mis anti välja 17. aprillil 2001. Remiksid on tehtud tema kahe esimese albumi Comenzaré ja Eterno lauludest.
Postmodernistlik film

Postmodernistlikuks filmiks nimetatakse postmodernismi ideid ja tunnuseid kasutavaid filme. Postmodernistlik film on üks nooremaid kunstilise väljenduse valdkondi.[viide?] Postmodernistlikku teost iseloomustab kõrgkultuuri ja massikultuuri vahelise piiri ähmastumine, traditsioonilise väljenduslaadi ümbermängimine popkultuuri sõnavara ja strateegiate abil. David J. Peterson möönab, et tänapäeval puudub arusaam filmist kui ühtsest ja samu tunnuseid sisaldavast valdkonnast. Arusaama ühtsusest on asendanud mitmesugused filmitüübid: avangardfilm, dokumentaalfilm, rahvusvaheline kunstiline film ning paljud kommertskino temaatilised ja stilistilised suunad. Postmodernistlikku filmi iseloomustab ka kindlapiirilise žanrilise hierarhia kadumine, žanripiiride ähmastumine. Ilmnevad sarnasused arhitektuurivaldkonnas toimunud muutustega, mis seisnesid samuti fragmenteerituse ja stilistilise mitmekesisuse eelistamises terviklikkusele. Postmodernistliku filmi iseärasuseks võib pidada ka kõrgkultuuri ja massikultuuri vahelise ajaloolise vastasseisu kadumist. Filmid võivad alluda väga keerulisele analüüsile, kuid samas saab neid nautida meelelahutusena. Warren Beatty "Dick Tracy" (1990) Steven Spielberg "Indiana Jones" (1981, 1984, 1989); Jonathan T. Gilliam "Brazil" (1985) David Lynch "Blue Velvet" (1986) Robert Zemeckis "Who Framed Roger Rabbit" (1988) Ridley Scott "Blade Runner" (1982) Steven Spielberg "Back to the Future" (1985, 1989, 1990) Hasso Krull. Jutustus ja paranoia: David Lynchi "Kadunud kiirtee" mudel. - Millimallikas. Kirjutised 1996-2000. Tallinn: Vagabund, 2000, lk 209-222. Donald Tomberg. Operatsioon "Shit Happens": "Pulp Fictionist". - Teater. Muusika. Kino 1997, nr 12, lk 87-91. Tomi Kaarto. Postmodernismi apooria või kriitiline postmodernism: Tony Scotti ja Quentin Tarantino "Jääv armastus". - Teater. Muusika. Kino 2000, nr 3, lk 56-65. James Thurlow. Modernism ja postmodernism Ridley Scotti filmides. - Teater. Muusika. Kino 2003, nr 12, lk 126-131. Janek Kraavi "Postmodernismi teooria ja postmodernistlik kultuur" 2005, lk 163-168