laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Heino Laaneots

Heino Laaneots (26. august 1928 Jäärja, Pärnumaa – 20. november 2009) oli eesti vaimulik. Sai alghariduse Kilingi-Nõmmes, seejärel astus Pärnu Poeglaste gümnaasiumi. Mobiliseeriti Saksa relvajõududesse, teenis 20. Eesti diviisis 1944–1945, oli pärast sõda Briti sõjavangis Saksamaal ja Belgias. Sõjavangist vabanedes siirdus 1947 Inglismaale, kus tegutses põllu-, ehitus- ja kaevandustöölisena. Teoloogiahariduse sai ta Soome kiriku Seurakuntaopisto's Järvenpääl (ta tegutses Hothorp Hallis aastatel 1956–1961 luterliku laste- ja noorsootöö keskuse majandusjuhina ja abidirektorina) ja Inglismaal Oxfordi ülikooli Mansfieldi kolledžis 1962–1967. Prooviaastal oli ta E.E.L.K. Londoni koguduses praost Jaak Tauli juures. Õpetajaametisse ordineeriti ta 20. juulil 1968. Ta teenis ingliskeelset luterlikku kogudust Corbys Kesk-Inglismaal 1967–1970. E.E.L.K. Põhja-Inglismaa koguduse õpetaja oli ta aastatel 1970–1976. Kui E.E.L.K. Montreali Jaani koguduse õpetajast sai E.E.L.K. piiskop, valiti Heino Laaneots koguduse uueks õpetajaks ning ta emigreerus Kanadasse 1976. Montreali Jaani kogudust teenis ta õpetajana 1976–2009. Kui õpetaja Oskar Gnadenteich emerituuri siirdus, hakkas ta hakkas ta hooldama (1990–2008) Montréalist kahesaja kilomeetri kaugusel asuvat Ottawa Pauluse kogudust. Lisaks oli ta aastatel 1982–1987 E.E.L.K. Kanada praostkonna abipraost. Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Eesti Kirik nr 5. 1978 Nekroloog Tõnis Nõmmik. In memoriam, Heino Laaneots. Eesti Kirik, 1. detsember 2009
Tõnu Toome

Tõnu Toome (14. detsember 1949 Toronto – 17. oktoober 2009) oli eestlasest Kanada advokaat. Nekroloog
Mihhail Viktorov

Mihhail Viktorov (vene keeles Михаил Владимирович Викторов; 24. detsember 1894 Jaroslavl – 1. august 1938) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (1. järgu laevastikuflagman) ja poliitik (NSV Liidu Kesktäitevkomitee liige ja NSV Liidu Ülemnõukogu I koosseisu liige). Aastail 1921–1924 ja 1926–1932 oli ta Balti laevastiku ülem. Viktorov oli ohvitseri poeg. 1910 lõpetas ta Jaroslavli kadetikorpuse. 1913 lõpetas ta Merekadetikorpuse kuldmärgiga ja mitšmani auastmega, mille pälvis 5. oktoobril 1913. Ta lõpetas 1915 miiniohvitseride ja 1917 tüürimeeste koolituse ning 1924 Mereväeakadeemia juures korraldatud täienduskursuse. Esimeses maailmasõjas teenis ta Balti laevastikus 1. Balti laevastikuekipaaži koosseisus. Ta osales Väinameres peetud operatsioonil Albion. 1917 edutati ta leitnandiks ja vanemtüürimeheks soomuslaeval "Graždanin". Pärast Oktoobrirevolutsiooni läks ta bolševike poolele. 1918 osales ta dessandil Narva all. Sama aasta novembrist 1919. aasta juunini oli ta algul vanemtüürimees ja siis komandöri 1. abi ristlejal "Oleg", 1919. aasta juunist 1920. aasta aprillini oli ta hävitaja "Vsadnik" komandör, 1920. aasta augustist 1921. aasta märtsini liinilaevade "Andrei Pervozvannõi" ja "Gangut" komandör. Ta osales Kroonlinna mässu mahasurumises ja pärast seda määrati ta Kroonlinna vanemmereülemaks, 1921. aasta mais Balti laevastiku ülemaks. Alates 1924. aasta juunist oli ta Musta mere laevastiku ülem, 1924. aasta detsembrist Punaarmee mereväe hüdrograafiavalitsuse ülem ja 1926. aasta aprillist taas Balti laevastiku ülem. 1932 astus ta ÜK(b)P-sse. Sama aasta märtsist oli ta Kaug-Ida mereväe ülem. 1935 loodi Vaikse ookeani laevastik ja Viktorov määrati selle ülemaks. 15. augustil 1937 vahistati 1. järgu laevastikuflagman Vladimir Orlov ja Viktorov määrati tema asemele Punaarmee mereväe ülemaks. Samal aastal valiti ta NSV Liidu Ülemnõukogu I koosseisu saadikuks. Sama aasta lõpuks oli tema alluvuses olevast mereväest ebaseaduslike repressioonide käigus vallandatud umbes 1400 inimest. 28. detsembril 1937 (teistel andmetel 27. märtsil 1938) vabastati Viktorov ametist ja määrati mereväe rahvakomissariaadi juhatuse käsutusse. 22. aprillil ta vahistati. Juurdluse käigus ta tunnistas, et Jan Gamarnik värbas ta 1933 oma vandeseltsi. Teda süüdistati kahjurluses. 1. augustil 1938 mõisteti ta surma ja lasti maha, kõigest 3 päeva pärast oma eelkäijat Vladimir Orlovi. 14. märtsil 1956 rehabiliteeriti ta postuumselt. Viktorov oli abielus 1924 surnud farmakoloogi Nikolai Kravkovi lese Ksenijaga (sündinud Maksimova), kelle isa oli olnud asekuberner. 1930 sündis poeg Juri, kes 1948 jäi jahil jäljetult kaduma. Viktorovi autasustati 11. jaanuaril 1916 Püha Stanislavi ordeni III järgu ordeniga mõõkade ja lindiga. Veel pälvis ta Lenini ordeni, Punalipu ordeni (20. veebruaril 1928) ja Punalipu ordeni).
Vladimir Kukel

Vladimir Kukel (vene keeles Влади́мир Андре́евич Ку́кель; 12. juuni 1885 Peterburi kubermang – 19. september 1938 Habarovsk) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (1. järgu kapten). 1921. aastal oli ta Balti laevastiku ülem.
Aleksandr Razvozov

Aleksandr Razvozov (vene keeles Александр Владимирович Развозов; 27. juuli 1879 Tallinn – 14. juuni 1920 Krestõ vangla, Petrograd) oli Vene sõjaväelane (kontradmiral). 1917–1918 oli ta Balti laevastiku ülem. Tema isa Vladimir Razvozov (1841–1893) oli samuti Balti laevastiku kontradmiral. Ta oli abielus Maria von der Osten-Drieseniga, kes oli kindralmajor Alexander von der Osten-Drieseni tütar. http://militera.lib.ru/db/pilkin_vk/24.html
Arina Tanemura

Arina Tanemura (種村 有菜 Tanemura Arina; sündinud 12. märtsil 1978) on jaapani mangakunstnik, kes teeb peamiselt shōjo mangat. Tema esimene täispikk manga oli "ION", mis ilmus 1997. aastal. Tema teosed on tehtud peamiselt ajakirja Ribon jaoks. (1997) I.O.N (イ·オ·ン) (1998) Kamikaze Kaito Jeanne (神風怪盗ジャンヌ) (1998) Short-Tempered Melancholic (かんしゃく玉のゆううつ) (2000) Time Stranger Kyoko (時空異邦人KYOKO) (2002) Full Moon o Sagashite (満月をさがして) (2004) The Gentlemen's Alliance Cross (紳士同盟†) (2008) Zettai Kakusei Tenshi Misutoresu Fōchun (絶対覚醒天使ミストレス·フォーチュン) (2009) Sakura Hime Kaden (桜姫華伝) (2011) Fudanjuku Monogatari (風男塾物語) (2013) Neko to Watashi no Kinyoubi (猫と私の金曜日) (2013) 31☆Ai Dream (31☆アイドリーム)
Baveno

Baveno on väikelinn Itaalias Piemonte maakonnas Verbano-Cusio-Ossola provintsis Lago Maggiore järve läänekaldal. Kõrgus merepinnast on 205 m. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it Baveno valla koduleht (itaalia keeles)
Jõepere mõis

Jõepere mõis (saksa keeles Joemper) oli rüütlimõis Kadrina kihelkonnas Virumaal. Jõepere oli endine Saksi mõisa osa, kuuludes iseseisvana selle juurde. 1684. aastal Otto Johann von Uexküll-Meyendorff pantis Jõepere ülemleitnant Karl Magnus Rehbinderile. Pärast Põhjasõja lõppu 1729. aastal müüdi Jõepere ning omanikuks märgiti kapten Johann Adolph von Rosenthali, kes on selle ostnud 6600 riigitaalri eest, pärast Johann Adolph von Rosenthali surma oli mõisa omanik tema vend major Karl Heinrich Rosenthal, kellelt 1733. aastal ostis mõisa assessor Erich Johann von Vietinghoff. Pärast Erich Johann von Vietinghoffi surma (1761) oli mõisa pärija on tema lesk Beata Regina von Vietinghoff (sündinud von Fick), Adavere, Imavere ja Jõepere mõisa pärija. Beata Regina von Vietinghoffi surma järel oli mõisa pärija tema poeg, maanõunik Reinhold Heinrich von Vietinghoff. Reinhold Heinrich von Vietinghoff pantis Jõepere ja Vasivere mõisa 1801. aastal kaardiväekornet Friedrich Wilhelm von Rosenile 30 aastaks. 1808. aastal omandas Jõepere ja Vasivere mõisa kornet Bernhard Heinrich von Rosen. 1825. aastal pani major Paul von Dücker Jõepere ja Vasivere mõisa avalikule müügile ning need omandas endine haagikohtunik krahv Peter August Friedrich von Manteuffel, kelle surma järel sai mõisa tema lesk krahvinna Helene Louise Elisabeth von Manteuffel (sündinud vabapreili Uexküll-Güldenband), kes pärandas 1849. aastal mõisa oma tütrele Wilhelmine Elise von Kotzebuele (sündinud kahvinna Manteuffel). Pärast Wilhelmine Elise von Kotzebue surma (1902) pärisid Jõepere, Vasivere, Saksi ja Karila mõisa võrdsetes osades tema tütred: (Marie Agnese abielust Paul von Baggehuffwudtiga); tütred Margarethe (Daisy), von Brevern, krahvinna Helene (Nelli) von Tiesenhausen ja paruness Maric von Taube, kuid vastavalt pärijatevahelisele kokkuleppele omandas Margarethe (Daisy) Luise von Brevern 1904. aastal teistelt pärijatelt Jõepere mõisa 100 000 rubla, Saksi (2767 tiinu) 138 000 rubla, Vasivere (163 tiinu) 10 000 rubla ja Karila (382 tiinu) 20 000 rubla eest ning sai mõisate ainuomanikuks. Mõis riigistati 1919. aastal. Jõepere lahingupaiga mälestuskivi Kinnistute register. Jõepere mõis (Kadrina khk) Jõepere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Anti-Monopoly

"Anti-Monopoly" on lauamäng, mille tegi Ralph Anspach vastusena "Monopoli" lauamängule. Algselt anti mäng välja 1973. aastal nimega "Bust the Trust", kuid hiljem pandi uueks nimeks "Anti-Monopoly". 1984. aastal anti sellest välja uus versioon "Anti-Monopoly II". 2005. aasta versioonis saavad mängijad juba alguses otsustada, kas nad mängivad monopoolsete või konkurentsireeglite järgi. "Anti-Monopolys" põrkuvad konkurendid vabaturukonkurentsis kokku hoolimatute monopolistidega. Nii konkurendid kui ka monopolistid soovivad suurendada oma tulusid, kuid teevad seda eri viisidel. Konkurendid müüvad oma kaupu mõõdukate hindadega, teenides mõõduka kasumi. Monopolistid seevastu üritavad rivaalid välja trügida, et neil oleks võimalik tõsta hinnad võimalikult kõrgele, teenides seega ülisuuri summasid. "Anti-Monopolys" jagatakse mängijad kahte gruppi: konkurendid ja monopolistid, kes järgivad erinevaid reegleid. Mängu saab mängida kahe- kuni kuuekesi ja soovitatavalt alates kaheksandast eluaastast.
Otoniel Gonzaga

Otoniel Gonzaga on kahe tuntud isiku nimi: Otoniel Gonzaga, Filipiinidelt pärit Ameerika tenor Otoniel Gonzaga, Filipiinide laskesportlane (1913–)
Iivi Anna Masso

Iivi Anna Masso (sündinud 31. mail 1967 Tallinnas) on Helsingis elav ühiskonnateadlane. 1997. aastal lõpetas Helsingi Ülikooli magistrikraadiga filosoofias ja 1999. aastal Kesk-Euroopa Ülikooli magistrikraadiga politoloogias. Seejärel oli Helsingi Ülikoolis doktoriõppes ja 2006. aastal sai doktorikraadi politoloogias. Aastatel 2000–2001 oli Iivi Anna Masso New Yorgis New School Universitys külalisteadur ja 2002–2008 Helsingi Ülikooli politoloogia teaduskonna teadur ja lektor. Alates 2010. aasta detsembrist kuni 2012. aastani oli ta ajakirja Diplomaatia peatoimetaja. Alates 2013. aastast kuni märtsini 2015 oli ta presidendi nõunik. Masso kirjutab kolumnistina Eesti Päevalehes ja Soome veebiväljaandes Uusi Suomi. Tema isa on ehitusinsener Tiit Masso, vanaema oli õpetaja, kokk ja kokaraamatute autor Salme Masso. 2018 Aino Kallase preemia http://www.nykypaiva.fi/default.asp?sc=3968&sc2=23722&sa=96876[alaline kõdulink] "Iivi-Anna Masso alustab tööd Ilvese nõunikuna", ERR Uudised, 14. detsember 2012 Iivi Anna Masso pettumusest tulvil hüvastijätukiri: piir tuli vastu, kui lähedalt liikvele saadetud laim jõudis rahvusvahelisele areenile Eesti Päevaleht 6. märts 2015 (veebiversioon) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. veebruar 2010. Vaadatud 11. detsembril 2009.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Iivi Anna Masso: keel kandikul. Sõna vägi poliitilises kultuuris, Postimees, 27. jaanuar 2010 Iivi Anna Masso: Mis jäi ütlemata meedia korruptsioonist rääkides?, Delfi, 2. veebruar 2010
Solaris Trollino 12

Solaris Trollino 12 on madalapõhjaline trollibussimudel, mida Poola firma Solaris Bus & Coach valmistab alates 2001. aastast. 21. sajandi alguses arendati autobussi Solaris Urbino põhjal välja uus madalapõhjaline trollibuss Solaris Trollino 12. Tegu on tavalise kaheteljelise trolliga. 1. põlvkonna trollidel paiknevad veoelektriseadmed sõiduki salongi tagumises osas. 3. põlvkonna trollidel on need enamasti katusel ja kaetud paneelidega. Kere paremal küljel on kolm kahetiivalist ust. Trolle Solaris Trollino 12 on neli varianti. Kõigil neil on aga kere valmistanud sama tootja (Poola firma Solaris Bus & Coach). Trollino 12T on varustatud alalisvoolulise veoajamiga Poola firmalt Trobus Gdynia või firmalt Ganz-Škoda (varem Ganz). Trollino 12DC, millel on alalisvooluline veoajam TV Progress firmalt Cegelec, on ainult ühes eksemplaris Tšehhis Opavas. Trollino 12AC on varustatud vahelduvvoolulise veoajamiga TV Europulse firmalt Cegelec ja sellel on asünkroonmootor. Trollino 12M on varustatud vahelduvvoolulise veoajamiga Poola firmalt Medcom ja sellel on Poola firma EMIT S.A. asünkroonmootor STDa250-6B/175. Pikkus: 12 m Laius: 2,55 m Kõrgus: 3,3 m Tühimass: 11,5 t Kohti kokku: 96/90 Istekohti: 28/33 Seisukohti: 68/57 Mootori võimsus: 165–175 kW Suurim kiirus: 80 km/h Esimene Trollino 12 prototüüp (nn Poola prototüüp, 12T) valmis 2001. aastal, nüüd on see kasutusel Gdynias. Nn Tšehhi protoüüp (Trollino 12DC) valmistati 2002. aastal. Pärast Ostravas ja Opavas katsetamist müüdi see 2003. aastal Opavale. Trollino 12 on kasutusel mitmetes Euroopa linnades Rumeeniast Šveitsini välja. Solaris Trollino 12 Tallinna Trammi- ja Trollibussikoondise kodulehel Hetlin Villak: "Tallinn ostab seitse uut trolli" arileht.ee, 9. oktoober 2009 Solaris trollibusside fotod
Dallas Mavericks

Dallas Mavericks on USA korvpalliklubi, mis mängib korvpalliliigas NBA. Meeskond kuulub läänekonverentsi edeladivisjoni ja peab oma kodumänge Dallases American Airlines Centeris, mida jagatakse NHL-i klubiga Dallas Stars. 1980. aastal asutatud Dallas Mavericksi ainus NBA meistritiitel pärineb aastast 2011, kui sakslase Dirk Nowitzki juhtimisel alistati NBA finaalis 4 : 2 Miami Heat, kuhu kuulusid teiste seas LeBron James, Dwyane Wade ja Chris Bosh. Mavericks mängis NBA finaalis ka 2006. aastal samuti Heati vastu, kuid kaotas toona seeria 2 : 4. Mavericksi läbi aegade säravaim mängija on Dirk Nowitzki, kes mängus selles klubis kogu oma NBA karjääri ehk rekordilised 21 hooaega. Eestlastest on Dallas Mavericksis mänginud Martin Müürsepp. Jalen Brunson Trey Burke Willie Cauley-Stein Luka Dončić Dorian Finney-Smith Josh Green Tim Hardaway jr Wes Iwundu James Johnson Maxi Kleber Boban Marjanović Kristaps Porziņģis Dwight Powell Josh Richardson Tyrell Terry Rolando Blackman Mark Aguirre Dirk Nowitzki Jason Terry Jason Kidd Shawn Marion Michael Finley Dallas Mavericks
Mark Cuban

Mark Cuban (sündinud 31. juulil 1958 Pittsburghis) on USA ärimees. Mark Cuban sündis töölisperekonnas Pittsburghis ja tema kalduvus ettevõtluse poole oli kohe algul näha. Juba 12-aastaselt oma nohiklike prillidega müüs ta ukselt uksele minnes kilest prügikotte ja seda päris edukalt. Ülikooli lõpetades asutas ta MicroSolutions firma, mille ta paari aasta pärast maha müüs, teenides nii enda esimesed miljonid. Hiljem juba Dallases elades aga tabas Mark Cubanit idee ühendada internet raadio ja televisiooniga. Tekkis Broadcast.com, mis aitas TV ja raadiojaamadel oma veebilehtedel ülekandeid teha. 1999. aastal müüs Mark Broadcast.com-i Yahoole 5,7 miljardi dollari eest. Mark Cubani tutvustus eesti keeles Kieron Johnson. The basketball boss who made billions, BBC, 3. september 2018 (inglise keeles)
Monzón

Monzón on linn Hispaanias Aragónis Huesca provintsis. Elanike arvult on ta provintsis teisel kohal. Barcelona Muret Municipal Register of Spain of 2023
Kanada jalgpallikoondis

Kanada jalgpallikoondis on Kanada jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Kanadat rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel. Koduleht
Astrid Kannel

Astrid Kannel (sündinud 7. juunil 1967 Haapsalus) on eesti ajakirjanik. Lõpetanud 1985. aastal Audru keskkooli, 1984. aastal Pärnu Lastemuusikakooli (kiitusega) ja 1993. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse eriala, magistrikraad Tartu Ülikooli politoloogiaosakonnast aastal 2005. Töötanud paljudes ajalehtedes, aastatel 1997–2001 oli Eesti Televisiooni ja Eesti Päevalehe korrespondent Moskvas. Hiljem oli ta Eesti Televisiooni välisuudiste toimetaja. 2020. aasta seisuga on Astrid Kannel "Aktuaalse kaamera" ning välispoliitikasaate "Välisilm" saatejuht ja toimetaja. 2014 Valdo Pandi nimeline ajakirjanduspreemia 2014 Ene Hioni Fondi stipendium 2015 Eesti Naiste Koostööketi aunimetus Teenäitaja 2014 2023 Valgetähe V klassi teenetemärk 2023 Aasta naine – Eesti Ettevõtlike Naiste Assotsiatsioon (EENA) andis tiitli Astrid Kannelile kui Eesti Rahvusringhäälingu (ERR) ajakirjanikule, välistoimetajale ja julgele rindereporterile. Tema abikaasa oli ajakirjanik Madis Hint. 1996. aastal sündis sellest abielust poeg Joonas. "President annab tänavu 167 riiklikku teenetemärki". ERR. 6. veebruar 2023. Vaadatud 6. veebruar 2023. Eesti teleajakirjanik Astrid Kannel tekitas Kremlis furoori, Õhtuleht 11. mai 2005 Parim kõrvalosa: Astrid Kannel, Postimees 14. mai 2005 Astrid Kannel: «Ma ei kartnud Iraagis kordagi!», Õhtuleht 9. juuni 2005 Astrid Kannel: «Olen õppinud koos suure traagikaga elama.», Naisteleht 23. märts 2007 Astrid Kannel (40), Eesti Päevaleht 2. juuni 2007 Miks Astrid Kannel ETV koorist "Laululahingus" kõrvale jäi?, Õhtuleht 24. mai 2008 Astrid Kannel sai Ene Hioni Fondi preemia, ERR-i uudised 15. mai 2014 Astrid Kannel pälvis Teenäitaja aunimetuse, ERR-i uudised 16. veebruar 2015
Sinjuhha

Sinjuhha (ukraina Синюха) on jõgi Euroopas, Ukrainas. Pikkus 111 km. Jõgi algab Dnepri kõrgustikult, voolab valdavalt lõunasse ning suubub vasakult Lõuna-Bugi.
Elmar Koger

Elmar Koger VR II/2 ja II/3 (kuni 1920. aastani Elmar Kogger; 18. jaanuar 1896 Meeri vald, Tartumaa – 29. jaanuar 1942 Unžlag, Gorki oblast, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant). Ta osales rahvaväelasena Vabadussõjas 2. jalaväepolgus ja laiarööpmelisel soomusrongil nr. 3, sai haavata. 29. veebruaril 1920 ülendati ohvitseri asetäitjaks vanusega 18. märts 1919 ja 30. mail 1920 lipnikuks vanusega 22. aprillist 1920. Alates 1. aprillist 1936 oli ta Kaitseliidu Tartumaa maleva Elva malevkonna pealik. Ülendati nooremleitnandiks 1936 aastal. Arreteeriti NKVD poolt 23. jaanuaril 1941 Konguta vallas Tondisoo talus; suri eeluurimisel vangilaagris Venemaal. S. Pealik Elmar Koger 40-aastane. Kaitse Kodu!, 17. jaanuar 1936, nr. 1, lk. 14.
Sylt

Sylt (põhjafriisi Söl, taani Sild) on Saksamaale kuuluv saar Põhjameres, üks Põhja-Friisi saartest. Saare pindala on 99 ruutkilomeetrit. Saarel on luiteid. Saare kõrgus on kuni 52 m.
Hans H. Luik

Hans H. Luik (kodanikunimi Hans Luik; sündinud 20. märtsil 1961) on eesti ajakirjanik ja meediaärimees. H-täht tema nimes tähistab isa eesnimetähte[viide?]. Ta lõpetas 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna žurnalistikaosakonna[viide?]. 1989. aastal asutas ta ajalehe Eesti Ekspress ning oli aastatel 1989–1990 selle peatoimetaja. Ta on Tallinna börsil noteeritud Ekspress Grupi asutaja ja suuromanik. 1994 – aasta ärijuht 2006 – Valgetähe III klassi teenetemärk Tema isa oli tõlkija, näitekirjanik ja kriitik Hans Luik. Tema esimene abikaasa oli Anne Luik. Neil on kaks last, täisealised poeg Hans ja tütar Epp. Ta oli abielus Selle Luigega (neiupõlvenimi Mõtsar), kellega tal on poeg Oskar ja tütar Serel. Ta elab koos Kristiina Tänavsuuga, kellega tal on poeg Ludvig. Usutlus Hans H. Luigega: "Olen selline kõik-või-mitte-midagi-mees". Täispikk intervjuu. Eesti Ekspress / Delfi, 26.09.2009. "Hans H. Luik esitles kallimat". Kroonika, 25. august 2009 Peeter Raidla. "Hans H. Luik – päikesepoisist miljonäriks". Äripäeva Kirjastus. 2002 "Hans H. Luik ostab ligi miljardi krooniga Delfi". Äripäev 2. august 2007 Online-intervjuu: vastab Hans H. Luik. Delfi, 3. august 2007 VIDEO: Milline suurfirma rajati lepinguga, mille Hans H. Luik kinkis Ajaloomuuseumile?, reklaamifirma AGE asutamisdokumendid. 21. juuli 2016
Solaris Trollino 18

Solaris Trollino 18 on Poola madalapõhjaline liigendtrollibussimudel, mida firma Solaris Bus & Coach valmistab alates 2002. aastast. Solaris Trollino 18 konstruktsioon põhineb autobussil Solaris Urbino 18. Tegu on kolmeteljelise madalapõhjalise trolliga, mis koosneb kahest osast. Need on omavahel ühendatud liigendi ja lõõtsaga. Kere paremal küljel on neli kahetiivalist ust. Trolle Solaris Trollino 18 on kaks varianti. Trollino 18T (tootmises alates 2001. aastast) on varustatud veoajamiga firmalt Ganz-Škoda (varem Ganz). Trollino 18AC (tootmises alates 2005. aastast) on varustatud vahelduvvoolulise veoajamiga TV Europulse firmalt Cegelec ja sellel on asünkroonmootor. Trollino 18 võib olla varustatud diiselagregaadiga, mis võimaldab sõita seal, kus kontaktliin puudub. Tallinnas on olemas superkondensaatoriga varustatud Trollino 18AC. Superkondensaatorisse kogutakse rekuperatsioonpidurduse käigus tekkivat energiat ja see võimaldab sõita ilma kontaktliinita kuni 500 meetrit. Pikkus: 18 m Laius: 2,55 m Kõrgus: 3,5 m Tühimass: 16 t Kohti kokku: 132 Istekohti: 49 Seisukohti: 83 Mootori võimsus: 175–290 kW Suurim kiirus: ? km/h Trollino 18AC kaks prototüüpi valmistati 2004–2005. aastal. Neist üks müüdi Šveitsi Winterthuri, teine aga La Chaux-de-Fonds'i. Trollino 18 on lisaks eelpool nimetatud Šveitsi linnadele kasutusel Ostravas, Riias, Roomas ja Tallinnas. Uwe Gnadenteich. Tallinna jõuab esimene superkondensaatoriga trollibuss. / Postimees, 23. aprill 2009 Solaris Trollino 18 Tallinna Trammi- ja Trollibussikoondise kodulehel Solaris Trollino trollibusside fotod
Hannes Tamjärv

Hannes Tamjärv (sündinud 1. aprillil 1961) on eesti ettevõtja ja pankur, kes on tuntud Rocca al Mare Kooli asutamise poolest. Tamjärv oli 1991–1996 Hansapanga juhatuse esimees ja seejärel 1999. aastani samas nõukogu esimees. Ta on 1999. aastal loodud eraõigusliku Rocca al Mare Kooli üks asutajaid ja on siiani kooli nõukogu esimees. 2015. aasta sügisel avati tema eestvõttel Marbellas eesti õppekeelega Rocca al Mare kool Hispaanias. 2008. aasta detsembrist kuulub Tamjärv LHV Panga nõukokku. Tammjärvele kuulus ka 2,4% ettevõttest Nelja Energia, mis müüdi 2018. aastal Eesti Energiale (selle osaluse väärtus oli 6,9 miljonit eurot). Jüri Mõis ja Hannes Tamjärv investeerisid osa enda osaluse müügist saadud rahaettevõttesse Roofit Solar Energy OÜ. Samuti kuulub Tamjärv taastuvenergia ja elektrifitseerimise valdkonna idufirmadesse investeeriva ettevõtte Sunly Startup OÜ osanike ringi. 1994 – aasta ärimees 1995 – aasta ärijuht 2002 – Eesti Kaubandus-Tööstuskoja I klassi aumärk 2010 – Valgetähe III klassi teenetemärk 30. juunil 2010 abiellus ta oma elukaaslase Dina Tertsusega. Neil on kaks tütart ning mõlemal on varasematest kooseludest samuti üks tütar. "Mis on saanud Eesti suurima tuuleenergia tootja Nelja Energia müügist teenitud miljonitest?" Delfi Ärileht, 24. november 2019 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Hannes Tamjärv sai taas isaks" Õhuleht, 12. november 2010 Rocca al Mare kooli ajalugu Inga Raitar, "Hannes Tamjärv – pankurist koolipapaks", Postimees, 28. august 1999 Sirje Tohver, "Ühe mehe unistus sai teoks", Õpetajate Leht, 8. september 2000 Hannes Tamjärv võttis juuni viimasel päeval naise, publik.ee, 6. juuli 2010 "Tabamatu pankur Hannes Tamjärv ja kaks panka" Postimees, 4. veebruar 2010 ""RADARI" VIDEO | Hannes Tamjärv: rahapuudus on mõttetu põhjus lapse šokeerimiseks" Õhtuleht, 8. detsember 2015