laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kammerhärra (fiskaalametnik)

See artikkel räägib fiskaalametnikust Venemaa keisririigis. Õukonnatiitli kohta vaata artiklit Kammerhärra. Kammerhärra oli fiskaalametnik Venemaa keisririigis. Kammerhärra oli amet Venemaa keisririigis, mille lõi tsaar Peeter I 1719. aastal ning kammerhärra tegutses fiskaalametnikuna kuni 19. sajandini, keisririigis ministeeriumite loomiseni keiser Aleksander I poolt. Kammerhärra oli ametiisik, kes tegeles raamatupidamisarvestuste, maksude arvestuse ning arvepidamisega. Kammerkolleegiumi 1719. aasta 11. detsembri korraldusega loodi Venemaa tsaaririigis 5 kammerkontorit, mida juhtisid kammerhärrad, kontorite ametnikud pidid olema osavad arvepidamises. Кammerhärra juhtis kubermangus ja provintsis kõikide maksude- ja andamite kogumist, määras ja jaotas kogutu, vastavalt kehtestatud eeskirjadele. Kammerhärra kinnitas loendiraamatu, mille koostasid maakonnakomissarid, kuhu olid üles kirjutatud kõik tuluandvad maavaldused, külad ja majapidamised. Selle arvepidamisraamatu alusel kogusid Kammerhärrad vastavad maksud. Kammerhärra kompetentsi kuulusid ka rendimaksu kogumine riigiküladelt, veskitelt jne. Kammerhärra täitis ka Kammerkolleegiumist saadetava raamatupidamisarvestust, kõikide maksude kohta, kogus kõigi maakonnakomissaride esitatavad aruanded ning koostas igakuiseid ja -kvartaalseid aruandeid Kammerkolleegiumile. Kammerhärra nimetas ametisse senat, ametisse astudes andis ta ametivande maakonnakantseleis. Kubermanguvalitsuse kantseleis oli kammerhärral oma kontor, kus ta pidi viibima 6 tundi päevas. Töölt puudumise eest oli ette nähtud trahv 2 rubla. Pärast hingemaksu sisseviimist jäi kammerhärra ülesandeks kantselei-, kõrtsi- ja mõningad linnamaksude kogumine. 1726. aastal Venemaa kohalikud kubermangude maksu- ja rahanduskorraldusvõrgustikud (kammerhärra kontorid, rendimeistrid ja maakonnakomissarid) kaotati. Ülemsalanõukogu otsusega 15. märtsist 1727 jäeti alles kammerhärra ametikohad Liivimaa kubermangus ja Eestimaa kubermangus. Ametikohad jäid alles ka keisririigi keskasutuses kolleegiumites, Väike-Vene kolleegiumis, Riigitulude ekspeditsioonis, Kommertspangas, kus kammerhärrad tegelesid sissetulekute ja väljaminekute arvestusdokumentidega. Камерир
Narmik

Narmik võib olla: Timpnarmik (Hydnum, varem narmik) Narmik (sammal) Vöötnarmik Mütsnarmik Korallnarmik Käbinarmik
Mastogloiameri

Mastogloiameri on mõnikord eristatav periood Läänemere arengus alates Antsülusjärve ja ookeani vahele ühenduse tekkimisest Taani väinade kohal (umbes 8300–8200 a eKr) kuni kogu Läänemere nõo vee soolaseks muutumiseni (umbes 7000 a eKr). Nime sai Mastogloiameri ränivetikate perekonna Mastogloya järgi.[viide?] Tänapäeval ei peeta põhjendatuks Mastogloiamere eraldi väljatoomist. Mastogloiameri on üleminekufaasiks Antsülusjärve ja Litoriinamere vahel. Teda peetakse Litoriinamere kõige varasemaks staadiumiks.[viide?] Mastogloiameri tekkis seetõttu, et ookeani taseme tõustes ujutati Dana jõgi üle, moodustades Suur-Beldi ja Kadetrinneni väina, kustkaudu soolane vesi pääses Läänemerre.[viide?] Aivar Kriiska (2004). Aegade alguses. 15 kirjutist kaugemast minevikust. Tallinn. Lk 165
Milan M. Horák

Milan M. Horák (sündinud 21. augustil 1968 Prahas) on tšehhi vaimulik, Tšehhi-Eesti Klubi esimees 2004. aastast. Ta on Kristlaste Osaduse preester. Väike Eesti Tšehhis. Praha: Balt-East. 2008. Lk 15. ISBN 978-80-86383-81-1. Milan Horáki koduleht Kaido Einama: "NIPERNAADID: Tšehhi elu ja õlu" Eesti Ekspress, 6. juuli 2006
Walter Nicolai

Walter Nicolai (1. august 1873 Braunschweig – 4. mai 1947 Moskva) oli Saksa sõjaväelane, Esimese maailmasõja ajal Saksamaa sõjaväeluure Abteilung III b ülem. Walter Nicolai sündis sõjaväelase perekonnas ning jätkas perekonna sõjaväetraditsioone, astudes pärast Halberstadti toomkooli lõpetamist kadetikorpusse. Selle lõpetamise järel 1893. aastal asus ta leitnandi auastmes tegevteenistusse. 1901. aastal asus Walter Nicolai õppima Sõjaväeakadeemias, mille lõpetamise järel 1904. aastal, suunati ta edasist teenistust jätkama Kindralstaapi. 1905. aastal pärast Vene-Jaapani sõda suunati Nicolai koos grupi kindralstaabi nooremohvitseridega õppima jaapani keelt, et vajadusel olla piirkonnas sõjaline vaatleja. Pärast pooleteiseaastast ettevalmistust Walter Nicolai komandeering Jaapanisse annulleeriti. 1906. aastal suunati Walter Nicolai Saksamaa ja Venemaa piirialale, Königsbergi Ida-Preisimaal, kus ta määrati 1. armeekorpuse staabi luureohvitseriks. Walter Nicolai 7 aasta jooksul Venemaa keisririigi Varssavi sõjaväeringkonna suhtes läbi viidud sõjaväeluure tulemused olid Saksamaa Kindralstaabi hinnangul eeskujulikud. Walter Nicolai eeskujul määrati teistessegi Venemaaga piirnevatesse sõjaväeosadesse kindralstaabi sõjaväeluure Ic kindralstaabiohvitserid. Walter Nicolai tegevust Venemaa-suunalisel teabehankel toodi eeskujuks teistegi sõjaväeringkondade luureohvitseridele. 1912. aasta juulis viidi ta üle Kindralstaapi ning 1913. aasta märtsis edutati 40-aastane Walter Nicolai Kindralstaabi luure- ja vastuluureosakonna Abteilung III b ülemaks. Nachrichtendienst, Presse und Volksstimmung im Weltkrieg, Berlin: E. S. Mittler, 1920; Geheime Mächte:Internationale Spionage und ihre Bekämpfung in Welt und heute, Leipzig: K. F. Koehler, 1923
Kristlaste Ühendus

Kristlaste Ühendus (aastatel 1994–2016 Eestis ametlikult kasutatud nimi Kristlaste Osadus, Kristlaste Osaduse Kirik; saksa keeles Die Christengemeinschaft) on kristlik usuühendus, mille asutas 1922. aastal Šveitsis Rudolf Steinerist inspireeritud rühm peamiselt luterlikke teolooge ja vaimulikke Friedrich Rittelmeyeri juhtimisel. Kristlaste Ühenduse Tallinna Kogudus asub aadressil Koidula 7–1. "Siseministeerium. Eestis registreeritud usulised ühendused" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 29. aprill 2020. Claudia Becker, Attempts of religious renewal in the modern trend by the example of the evangelic theologian Friedrich Rittelmeyer (1872–1938), Ph.D. dissertation, Freie Universität Berlin, 2000. Johannes Hemleben, Rudolf Steiner: A documentary biography, Henry Goulden Ltd, 1975, ISBN 0-904822-02-8, lk. 134–138 (German edition: Rowohlt Verlag, 1990, ISBN 3-499-50079-5) Eesti Kristlaste Ühendus Eesti Kristlaste Ühenduse veebileht
Suure-Jaani muusikafestival

Suure-Jaani muusikafestival on heliloojatele Kappidele pühendatud festival Suure-Jaanis ja Põhja-Sakala vallas, mida korraldatakse alates 1998. aastast jaanipäeva eel – 17.–23. juunil. Traditsioonilistele kontsertidele lisanduvad kontsert-etendused, foto- ja kunstinäitused, lõunatunnid, kus loovisikud räägivad oma tegemistest, konkursid, aiakohvikute päev ning palju muud. Festivali raames on toimunud ka vaimulikud laulupäevad ning valla laulu- ja tantsupidu. Aastast 2007 toimuvad eri instrumente (tšello, trompet, orel, metsasarv, klaver, ...) mängivate noorte interpreetide ja lauljate (Mart Saare nimeline lauljate konkurss) konkursid. Toimunud on ka Villem Kapi nimeline heliloomingu konkurss "Uus laul". Nii nagu lauljate konkurss, on Mart Saare nimeline ka pianistide konkurss. Orelimängijate konkurss oli Artur Kapi nimeline. Aastatel 1998–2022 korraldas festivali Põhja-Sakala vald (algselt Suure-Jaani linn ja 2006–2017 Suure-Jaani vald) koostöös Rahvusvahelise Artur Kapi Ühinguga. Aastast 2023 on festivali peakorraldajaks Rahvusvaheline Artur Kapi Ühing. Koostööd tehakse ka Eesti Muusika- ja Teatriakadeemiaga – pikaaegne koostööpartner oli Eesti Kontsert. Festivali algatasid omaaegne Suure-Jaani kultuurimaja direktor Tiiu Siim ja Eesti Kontserdi produtsent organist Andres Uibo. viimane on ka festivali kunstiline juht. Tiiu Siim oli festivali Suure-Jaani-poolseks peakorraldajaks aastatel 1998–2003, 2004–2007 tegi seda tööd Maret Aaboja, aastatel 2008–2012 ja 2015–2017 Anneli Kundla, aastatel 2013–2014 Kätlin Kink, aastal 2018 ja alates aastast 2023 Priit Toobal ning aastatel 2019–2022 Aire Levand. Suure-Jaani muusikafestivali traditsioonilisteks kontserdikohtadeks on Suure-Jaani Johannese kirik, heliloojate Kappide majamuuseum, Olustvere loss ja leivakoda, Hüpassaare rabasaar ja Mart Saare majamuuseum, Suure-Jaani Peeter-Pauli kirik, Suure-Jaani Kooli aula ja suur saal, Kondase maja sinine saal, Tääksi vesiveski välilava, Suure-Jaani Tervisekoja Hüpassaare saal. Esinemispaigad on olnud ka kohvik Arturi Juures, tuletõrjetorn, jahimaja, Lõhavere linnamägi, Lahmuse mõis, Lubjassaare talumuuseum, Olustvere viljahoidla, Energia talu teemaja, Vanaõue puhkekeskus, Vastemõisa viljahoidla, Tääksi veski, Lahmuse veski jpm. Festival on külas käinud Tallinnas – Vabaduse väljaku aluses parklas, Vändras, Kanakülas, Kõpus jm. Kõige rohkem huvilisi toob kohale "Päikesetõusukontsert", mis toimub 23. juuni öösel kell 3 Soomaal Hüpassaare rabasaarel, kus muusikale lisaks saab nautida kaunist päikesetõusu – "Päikesetõusukontsert" lõppeb traditsiooniliselt päikesetõusu ajal ja aastaid on lõpupalaks olnud Edvard Griegi "Hommikumeeleolu" süidist "Peer Gynt". Artur Kapp Eugen Kapp Villem Kapp Suure-Jaani muusikafestival Rahvusvaheline Artur Kapi Ühing
Vanad idakirikud

Vanad idakirikud (ka orientaalsed kirikud, vanaida kirikud või vanad oriendikirikud) on 5. sajandil Rooma riigikirikust eraldunud kristlikud kirikud, kes tunnistasid üksnes kolme esimese oikumeenilise kirikukogu otsuseid ning ei nõustunud Halkedoni kirikukogu otsusega 451. aastal Kristuse kahese (inimliku ja jumaliku) olemuse kohta (kirikukogude kahe loomuse õpetus Kristusest). Kirikukogu otsusele olid vastu monofüsiidid ehk üheloomuse õpetuse pooldajad. Eesti keeles on neid kirikuid nimetatud erinevalt. Teoloog Alar Laats on eelistanud nimetust "orientaalsed kirikud", samal ajal kui Urmas Petti ja tema eeskujul ka teised Tartu Ülikooliga seotud kirikuloolased on kasutanud enamasti nimetust "vanad idakirikud". Mõned kirikuloolased nagu Riho Saard on koondnimetuse kasutamisest üldse loobunud, rääkides vaid monofüsiitlikest ja nestoriaanlikest kirikutest. Õpetuse alusel jaotuvad vanad idakirikud kaheks. Monofüsiitlikud (kopti kirik, etioopia kirik, lääne-süüria kirik ehk jakobiitide kirik, armeenia kirik, mõned toomakristlaste kirikud Indias) ja nestoriaanlikud (lääne-süüria ehk assüüria kirik, tuntud ka idamaa kirikuna, ning selle kirikuga seotud toomakristlaste väike kogukond Indias) kirikud. Kristlus levis esimesel aastatuhandel nestoriaanide kaasabil üle Pärsia Hiinasse. Orientaalsed kirikud on enamasti rahvuskirikud (välja arvatud Süüria kirik): Armeenia Apostlik Kirik Kopti kirik Etioopia kirik Eritrea kirik India kirik Süüria kirik Õigeusu kirik Kirik Kristlus Kristlus Hiinas Monofüsiidid ja Ühe loomuse õpetus https://web.archive.org/web/20150117175557/http://kjt.ee/2014/05/orientaalsed-kirikud-nestoriaanid-1-osa/ (vaadatud 17.01.2015) http://kjt.ee/2014/05/orientaalsed-kirikud-nestoriaanid-1-osa/
Yukiya Amano

Yukiya Amano (jaapani keeles 天野之弥 Amano Yukiya; 9. mail 1947 Kanagawa prefektuur – 18. juuli 2019) oli Jaapani diplomaat, Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri peadirektor (2009–2019). Yukiya Amano õppis Tōkyō Ülikoolis õigusteadust. 1973–1975 õppis ta Prantsusmaa ülikoolides. Ta valdas jaapani, prantsuse ja inglise keelt. 1972 asus ta tööle Jaapani välisministeeriumis ning spetsialiseerus desarmeerimisele ja tuumarelvade leviku tõkestamisele. Ta on töötanud Jaapani saatkonnas Vientiane'is, Washingtonis ja Brüsselis, kuulunud Jaapani delegatsiooni Genfis relvitustamiskonverentsil ning olnud Jaapani kindralkonsul Marseille's. Ta esindas Jaapanit valitsuse eksperdina ÜRO raketiteemalisel arutelul aprillis 2001 ning relvitustamise ja relvastuse leviku tõkestamise alase teavitamise ÜRO ekspertrühmas juulis 2001. 2002. aasta augustis määrati ta relvastuskontrolli ja teadussuhete osakonna peadirektoriks. 2004. aasta augustis määrati ta relvitustamise, relvastuskontrolli ja teaduse osakonna peadirektoriks. Nendes ametites osales ta paljudel rahvusvahelistel läbirääkimistel, näiteks tuumarelvastuse leviku tõkestamise lepingu, laiaulatusliku tuumarelvakatsetuste tõkestamise lepingu, bioloogiliste relvade konventsiooni ratifitseerimisprotokolli, tavarelvastuse piiramise lepingu lisa ja ballistiliste rakettide leviku tõkestamise rahvusvahelise lepingu väljatöötamisel. Aastatel 2005–2009 oli ta Jaapani suursaadik Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri juures. 2. juulil 2009 valis Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri nõukogu Yukiya Amano agentuuri peadirektoriks. Tema ametiaeg algas 1. detsembril 2009. Agentuuri direktorina tegutses ta kuni surmani.
Malam Bacai Sanhá

Malam Bacai Sanhá (5. mai 1947 – 9. jaanuar 2012) oli Guinea-Bissau poliitik, 8. septembrist 2009 kuni surmani Guinea-Bissau president. 14. maist 1999 kuni 17. veebruarini 2000 oli Malam Bacai Sanhá Guinea-Bissau presidendi kohusetäitja. Ta oli muu hulgas minister ning parlamendi esimees. Aastal 2005 peetud presidendivalimiste esimeses voorus sai Sanhá kõige rohkem hääli, kuid kaotas teises voorus napilt João Bernardo Vieirale. 26. juulil 2009 oli Malam Bacai Sanhá erakorraliste presidendivalimiste teises voorus vastamisi endise presidendi Kumba Ialága ning valiti 63 protsendilise toetusega Guinea-Bissau presidendiks.
Force India

Force India (aastatel 2008–2011 Force India Formula One Team ja 2012–2018 Sahara Force India Formula One Team) oli India Vormel 1 meeskond. Force India on kunagise Jordan Grand Prix' järeltulija. 2006. aastal kandis tiim nime Midland ja 2007. aastal nime Spyker. Oktoobris 2007 ostsid India ärimees Vijay Mallyale ja hollandlane Michiel Moli meeskonna 88 miljoni euro eest ning see tegutses alates 2008. aastast Force India nime all. Oktoobris 2011 soetas India ettevõte Sahara India Pariwar meeskonnas osaluse ning meeskonna nimeks sai Sahara Force India. 2018. aasta keskel ostsid meeskonna uued omanikud ja sellest sai Racing Point Force India, mis jätkas 2019. aastal tegevust juba nime all Racing Point F1 Team. Meeskonna esimeseks ralliks oli 2008. aasta Austraalia Grand Prix ja viimaseks ralliks 2018. aasta Ungari Grand Prix. Kokku osaleti 203 võidusõidus. Poodiumile jõuti nende aastate jooksul kuuel korral. Meeskonna peakorter asus Suurbritannias Silverstone'is. 2008. aasta hooajal kasutati Ferrari mootoreid; alates 2009. aastast on kasutusel Mercedese mootorid. Force India sõitjad olid alguses Adrian Sutil ja Giancarlo Fisichella. Meeskond sai oma esimesed punktid 2009. aasta Belgia GP-l, kus Giancarlo Fisichella sai kõigepealt üllatusliku esimese stardikoha ning seejärel lõpetas võistluse teise kohaga. Alates 2009. aasta Itaalia GP-st suundus Giancarlo Fisichella Ferrari meeskonda vigastatud Felipe Massa asemele ning omakorda tema asemele asus senine testisõitja Vitantonio Liuzzi. Adrian Sutil jätkas meeskonnas ka 2011. aastal. Vitantonio Liuzzi asemele võeti Suurbritannia sõitja Paul di Resta. Force India sai 2011. aastal konstruktorite arvestuses kuuenda koha. Paul di Resta jätkas meeskonnas ka 2012. aastal. Adrian Sutili asemele võeti Saksamaa sõitja Nico Hülkenberg. Force India sai 2011. aastal konstruktorite arvestuses seitsmenda koha. Paul di Resta jätkas meeskonnas ka 2013. aastal. Nico Hülkenbergi asemele võeti tagasi Saksamaa sõitja Adrian Sutil. Force India sai 2013. aastal konstruktorite arvestuses kuuenda koha. 2014. aastal sõitsid tiimis sakslane Nico Hülkenberg ja mehhiklane Sergio Perez.
Rose Francine Rogombé

Rose Francine Rogombé (sünninimi Rose Francine Etomba; 20. september 1942 Lambaréné – 10. aprill 2015) oli Gaboni poliitik. Ta oli 10. juunist kuni 16. oktoobrini 2009 Gaboni presidendi kohusetäitja. Rose Francine Rogombé oli hariduselt jurist ja teoloog. Ta kuulus Gaboni Demokraatlikku Parteisse. Jaanuaris 2009 valiti Rose Francine Rogombé senati liikmeks ja veebruaris senati esimeheks. Pärast kauaaegse presidendi Omar Bongo surma sai Rose Francine Rogombést Gaboni esimene naispresident.
Bookeri auhind

Bookeri auhind (inglise Man Booker Prize for Fiction, ka Booker Prize) on Suurbritannia kirjandusauhind. Bookeri auhinnaga tunnustati algul viimase aasta jooksul ilmunud ingliskeelset täispikka romaani, mille autor on Suurbritannia, mõne muu Rahvaste Ühenduse riigi, Iirimaa või Zimbabwe kodanik. Tänapäeval ei ole autori kodakondsus enam oluline. Auhind loodi 1968. aastal prantsuse Goncourti auhinna eeskujul. Esialgu kandis see rahastaja järgi nime Bookeri-McConnelli auhind. Alates 2002. aastast rahastab auhinda investeerimisfirma Man Group, kelle järgi ka auhind ümber nimetati. Aastast aastasse vahetuvasse žüriisse kuulub tunnustatud kriitikuid, kirjanikke ja akadeemikuid. Auhinna võitja saab 50 000 naela suuruse rahalise preemia. Auhinna koduleht
Saab 210

Saab 210 Draken (rootsi keeles 'lohe', 'draakon') oli vähendatud mõõtmetega testlennuk Saab 35 Drakeni konstrueerimiseks. Kohe alguses pandi lennukile hüüdnimi Lilldraken ('väike draakon'). Selle esmalend toimus 21. jaanuaril 1952. Saab hakkas juba 1945. aastal uurima deltatiibade aerodünaamilisi omadusi ja katsetama nende mudeleid tuuletunnelis. Tuuletunnelis saadud andmete põhjalikumaks testimiseks valmistatigi Saab 35 vähendatud mõõtmetega testlennuk, mis sai nimeks Saab 210. Lennuk valmis suurima saladuskatte all. Lennuki konstruktsioon oli oma aja kohta radikaalne (deltatiib) ja paljud lennukitehase töötajad kahtlesid selles. Eriti uskumatu tundus saba puudumine. Konstrueeriti ka sabaga mudel, mida tuuletunnelis ka testiti, kuid see osutus ebastabiilseks. Saab 210 mootoriks oli reaktiivmootor Armstrong Siddeley Adder, mis aga oli liiga nõrk. Siiski tehti Saab 210-ga ligi tuhat testlendu, enne kui see muuseumile annetati. Katsetamise käigus lennukit modifitseeriti. Algselt olid mootori õhukogujad ninas, kuid osutusid ebatõhusaks. Seetõttu nihutati õhukogujad tahapoole ja uuele mudelile pandi nimeks Saab 210B, mistõttu eelmisest variandist sai tagantjärele Saab 210A. Lennuki ebatavaline ehitus ei tekitanud mingeid probleeme ja seetõttu esitati kiiresti tellimus kolme Saab 35 prototüübi tootmiseks. Stockholmi 700. sünnipäeva pidustustel 6. juunil 1953 esines Saab 210 Stockholmi kesklinnas lennusõuga. Praegu asub lennuk Linköpingis Õhujõudude muuseumis. Boulton Paul P.111 Convair XF-92 Greg Goebel (30.08.2009). "The SAAB 35 Draken". avalikus omandis (Inglise k.).{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Salgir

Salgir (ukraina keeles Салгір, krimmitatari keeles Salğır) on jõgi Krimmi poolsaarel, Krimmi kõige pikem jõgi. Jõe pikkus on 232 km, valgala pindala 3750 km². Keskmine äravool alamjooksul umbes 2 m³/s. Salgir saab alguse Tšatir-Dag[küsitav]i nõlvadel 390 meetrit kõrgusel üle merepinnast Kizilkobõnka ja Angara liitumisel ja suubub Sõvaši lahte. Simferopoli juures moodustab veehoidlat. Ristub Põhja-Krimmi kanaliga. Kuulub Salagiri niisutamissüsteemi, mis varustab joogiveega Simferopoli ning tagab Simferopoli soojuselektrijaama ning Simferopoli ja Krasnohvardiiske rajooni veevarustuse. Kasutatakse veevarustamiseks ja niisutamiseks. Suvel kuivab ära ülemjooksul (Simferopoli üle) harva, alamjooksul igal aastal üle kolme kuu jooksul. Suurimad lõsajõed on Bijuk-Karasuu, Tavel, Kurtsõ, Väike-Salgir, Beš-Terek, Zuja, Burultša, Kutšuk-Karasu. Tavalised kalaliigid: turb, särg, ahven; ülemjooksul forell. Krimmi jõed
Heinrich Müller

Heinrich Müller (28. aprill 1900 München – jäi teadmata kadunuks 1. mail 1945) oli Hitleri-aegse Saksa salapolitsei Gestaapo juht ja holokausti üks organisaatoritest, ta oli Riigi Julgeoleku Peaameti Amt IV, poliitilise politsei (Geheime Staatspolizei) juht, SS-Gruppenführer'i auastmes. Heinrich Müllerit nähti viimast korda 1. mail 1945 Berliinis Führerbunkeris, kuid puuduvad andmed tema vangilangemise või surma kohta. Heinrich Müller sündis Alois Mülleri (1875–1962) ja tema abikaasa Anna Mülleri (1874–1947, sündinud Schreindl) pojana 12 kuud pärast vanemate abiellumist. Ta läks pärast 8-klassilise kooli lõpetamist Müncheni lennutöökodadesse mehaaniku õpilaseks, 1917. aastal Esimese maailmasõja ajal astus ta vabatahtlikult sõjaväkke ja õppis lenduriks. Sõjategevuse eest autasustati teda I ja II klassi Raudristiga, pärast sõja lõppu 1919. aastal lasti ta viitseveltveebli auastmes erru kui sõjainvaliid. 1919. aastal asus ta politseiteenistusse, politseis töötamise ajal lõpetas ka keskkooli ning sai keskhariduse. 1920. aastail töötas Himmler Müncheni Politseipresiidiumi poliitilise politsei valitsuses, tegeledes Nõukogude spionaaži ja kommunistliku tegevuse vastase tööga. Müller abiellus 17. juunil 1924 trükikoja omaniku Otto Dischleri tütre Sofiaga (1900–1990). Neil sündis kaks last: poeg Reinhard (1927) ja tütar Elisabeth (1936). Pärast maailmasõja lõppu sai Müller kogu NSV Liidus ja vähemal määral mujal Ida-Euroopas tuntuks Julian Semjonovi romaanide ja eriti Tatjana Lioznova teleseriaali "Seitseteist kevadist hetke" tegelasena. Müllerit mängis seal Leonid Bronevoi. Sarja populaarsus oli nii suur, et Müller sai koos Stirlitziga hulga anekdootide tegelaseks. Andreas Seeger. Gestapo-Müller: Die Karriere eines Schreibtischtäters. Berlin 1996, ISBN 3926893281. Joachim Bornschein. Gestapochef Heinrich Müller: Technokrat des Terrors. Militzke, 2004, ISBN 3-86189-711-3. Analysis of the Name File of Heinrich Mueller – The National Archives Bild: Gestapo-Müller maeti juutide surnuaeda Berliinis – Postimees
Kapa

Kapa (suurtähena Κ, väiketähena κ, kreeka κάππα) on kreeka tähestiku 10. täht. Kapa väärtus kreeka numbrina on 20. Kapale vastavad ladina tähestiku K ja kirillitsa К.
GA

GA on lühend, mis võib tähendada: Gabon, ISO 3166-1 kahetäheline maakood Galicia, Hispaania autonoomne piirkond (ISO 3166-2:ES) Georgia, USA osariik (ISO 3166-2:US osariigitähise US-GA teine osa; USA postilühend) geneetiline algoritm Garuda Indonesia, Indoneesia lennufirma GIF Animator, Uleadi programm animeeritud gif-failide loomiseks gigaamper, miljon amprit GA on ka sileraudse tulirelva kaliibri tähis sõnast gauge GA on ka mürkgaasi tabuun (O-etüül-N,N-dimetüülfosforamidotsüanidaat) tähis. GA tähistab ka auastet Armeekindral (eriti USA puhul). giga-aasta, miljardi aasta pikkune ajavahemik gallium, keemiline element (keemiline sümbol) Ingliskeelne lühend Ga. tähendab: Georgia, Ameerika Ühendriikide osariik Lühend ga tähendab: iiri keel (omakeelsest nimetusest Gaeilge; ISO 639 alpha-2 standard) .ga
Muhulane

Perekonnanime kohta vaata artiklit Muhulane (perekonnanimi). Muhulane on kord kuus ilmuv ajaleht, mis vahendab peamiselt Muhu saare uudiseid ja kirjutab muhulastega seotust. Ajalehe asutas ajakirjanik Vassili Auväärt (1928–2012). Esimene number ilmus jaanuaris 1990. Auväärt toimetas lehte 2004. aasta lõpuni (15 aastakäiku) ning tegi sellele kaastööd ka hiljem. 2005. aastast on ajalehe toimetaja Muhust pärit ajakirjanik Anu Pallas. Ajaleht Muhulane Muhu valla kodulehel. Vaadatud 13.06.2023. Monika Puutsa. Muhulast toimetab Anu Pallas Saarlane.ee / Meie Maa, 07.01.2005. Ajaleht Muhulane Muhu valla kodulehel Ajalehe Muhulane arhiiv Muhu valla kodulehel
Lambda

Lambda (suurtähena Λ, väiketähena λ, vanakreeka λάμβδα, uuskreeka λάμδα) on kreeka tähestiku 11. täht. Lambda väärtus kreeka numbrina on 30. Täht on tuletatud foiniikia tähestiku tähest /lamed/. Lambdast pärinevad ladina tähestiku L ja kirillitsa Л. Suurt lambdat (Λ) kasutasid spartalased oma sümbolina, sest see oli Lakedaimoni esitäht.
Aino Siebert

Aino Siebert (sündinud 21. juulil 1953) on Saksamaal elav ja tegutsev eesti rahvusest ajakirjanik ja pressifotograaf, kes töötab Saksamaal ka vandetõlgina. Ajakirjanikuna alustas tegevust 1990. aastatel, avaldades esialgu artikleid väliseesti ajalehtedes Eesti Elu, Eesti Päevaleht ja Vaba Eesti Sõna. Hiljem hakkas avaldama oma kirjutisi ka Eesti väljaannetes, tehes peamiselt koostööd Delfi, Eesti Päevalehe, Postimehe, Pärnu Postimehe ja Sakalaga. Suur osa tema artiklitest käsitleb elu Saksamaal. Lisaks on Siebert kirjutanud arvustusi ja teinud intervjuusid ühiskonnategelastega. Tuntust on kogunud ka tema pressifotod, mida Siebert on esitlenud näitustel Eestiski. Keeleoskus: eesti, soome, saksa, vene ja inglise. Aino Siebert on abielus ja kolme poja ema. Elu ühes päevas: Aino Siebert, Eesti Ekspress, 28. aprill 2005 Kalev Vilgats, Aino Siebert: Olen alati olnud selline, kelle kohta öeldakse, et hästi integreerunud, Pärnu Postimees, 15. mai 2011