laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nino Hurtsidze

Nino Hurtsidze (gruusia keeles ნინო ხურციძე; sündinud 28. september 1975 – 23. aprill 2018 Thbilisi) oli gruusia maletaja, naiste suurmeister (1993). Hurtsidze oli viiekordne Gruusia naiste malemeister (1989, 1993, 2005, 2006, 2013). 1998. aastal võitis ta Gruusia meistrivõistlused (võistles koos meesmaletajatega). Ta tuli kahel korral naisjuunioride maailmameistriks (1993, 1995). Ta mängis naiste maailmameistrivõistluste tsoonidevahelistel turniiridel: 1993. aastal Jakartas (39 osavõtjat) jagas ta 19.–25. kohta ja 1995. aastal Chişinăus (52 osavõtjat) jagas 10.–16. kohta. 2000. aastal New Delhis peetud naiste maailmameistrivõistluste turniiril (64 osavõtjat, nokautsüsteem) sai Hurtsidze turniiritabelis 19. asetuse, kuid kaotas avaringis Anna Hahnile. 2001. aastal Moskvas MM-turniiril võitis ta teises ringis Anna Zatonskihhi, kaheksandikfinaalis Jekaterina Kovalevskajat, kuid kaotas veerandfinaalis selle turniiri võitnud Zhu Chenile. 2004. aastal Elistas MM-turniiril kaotas Hurtsidze avaringis. 2006. aastal Jekaterinburgis võitis ta kaheksandikfinaalis Hou Yifani, kuid kaotas veerandfinaalis Alissa Galljamovale. Augustis 2008 Naltšikis alanud MM-turniirile Gruusia maletajad, sealhulgas Hurtsidze, poliitilistel põhjustel kohale ei tulnud. 2012. aastal Hantõ-Mansiiskis MM-turniiril võitis Hurtsidze avaringis Élena Ntémpot, kuid teises ringis kaotas Zhao Xuele. 2015. aastal Sotšis kaotas ta avaringis Kovalevskajale. 2017. aastal Teheranis võitis ta avaringis Natalja Žukovat ja teises ringis Nino Batsiašvilit, kuid kaheksandikfinaalis kaotas Antoaneta Stefanovale. Hurtsidze võttis osa Gruusia naiskonna koosseisus viiest naiste maleolümpiast (1998–2002, 2006, 2012); sai neilt kaks medalit – pronksmedali (1998) ja hõbemedali (2000). Ta sai FIDE-lt 1993. aastal naiste suurmeistri ja 1999. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse. Hurtsidze suri 42-aastaselt vähki.  Nino Hurtsidze – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Võistkondlikud maailmameistrivõistlused males

Võistkondlikud maailmameistrivõistlused males (inglise keeles World Team Chess Championship) on FIDE egiidi all peetav rahvusvaheline malevõistlus rahvuskoondistele. Korraldatakse 1985. aastast. Esimesed neli võistkondlikke MM-võistlusi peeti Luzernis. Hilisemaid MM-võistlusi on peetud Armeenias, Iisraelis, Türgis, Hiinas, Venemaal ja Kasahstanis. Aastatel 1985–2010 korraldati võistlusi iga nelja aasta tagant, 2011. aastast toimuvad MM-id iga kahe aasta tagant (paaritutel aastatel). Esimestel võistlustel (1985) kuulus võistkonda 8 liiget (mängiti kuuel laual), aastatel 1989–2010 kuus liiget (mängiti neljal laual) ja alates 2011. aastast kuulub võistkonda viis liiget (mängitakse neljal laual). 2007. aastast peetakse eraldi võistlusi naismaletajatele. Võistkonda kuulub viis liiget; mängitakse neljal laual. Alates 2017. aastast peetakse naiste võistkondlikke MM-võistlusi samas kohas ja samal ajal lahtiste võistlustega. Võistkondlikele MM-võistlustele pääseb vaid 10 võistkonda. Näiteks märtsis 2019 Nur-Sultanis toimunud võistlustele määrati osalised järgmiselt: valitsev võistkondlik maailmameister valitsev Euroopa võistkondlik meister valitsev Aasia võistkondlik meister kõrgema keskmise ELO-reitinguga Põhja-Ameerika võistkond kõrgema keskmise ELO-reitinguga Aafrika võistkond 2018. aasta maleolümpia 3 paremat võistkonda (kes ei klassifitseerunud muude parameetrite alusel) korraldajariigi võistkond FIDE presidendi nominatsioon Naiste võistkondlikuks maailmameistriks on enim kordi (4) tulnud Hiina (2007–2011, 2019). Korra on tulnud maailmameistriks Ukraina (2013), Gruusia (2015) ja Venemaa (2017). Kolm võistkondlikku MM-kulda on saanud Hou Yifan, Zhao Xue, Shen Yang ja Huang Qian, kaks kuldmedalit Tan Zhongyi, Ju Wenjun ja Jekaterina Lagno. Hou Yifan Zhao Xue Shen Yang Huang Qian Ühe võistkondliku MM-kulla on saanud Zhang Xiaowen, Anna Ušenina, Marija Muzõtšuk, Natalja Žukova, Bela Hotenašvili, Inna Gaponenko, Lela Javahišvili, Meri Arabidze, Nino Batsiašvili, Salome Melia, Nana Dzagnidze, Aleksandra Kostenjuk, Valentina Gunina, Aleksandra Gorjatškina, Olga Girja, Lei Tingjie ja Ding Yixin. Võistkondlikuks maailmameistriks lahtisel turniiril (osa võtta võivad ka naismaletajad) on tulnud Venemaa (5 kuldmedalit), Nõukogude Liit (2), Hiina (2), Ukraina (1), Armeenia (1) ja Ameerika Ühendriigid (1). 1989. aastal Šveitsis Luzernis toimunud võistkondlikel maailmameistrivõistlustel kuldmedali võitnud Nõukogude Liidu võistkonda kuulus ka eesti malesuurmeister Jaan Ehlvest. Euroopa võistkondlikud meistrivõistlused males World Team Championship 2019. wteams.astana2019.fide.com
Kaberneeme poolsaar

Kaberneeme poolsaar asub Eesti põhjarannikul. Administratiivselt kuulub see Harju maakonda Jõelähtme valda. Poolsaarest itta jääb Kolga ja läände Kaberneeme laht. Poolsaare jätkuks on Koipsi ja Rammu saar. Kaberneeme poolsaar on umbes 2 kilomeetri pikkune .. Poolsaar on valdavalt liivane, seal domineerivad männikud. Poolsaare idarannikul on liivane supelrand ja Kaberneeme sadam. Kaberneeme poolsaare lähiveed olid algselt Pirita kloostri munkade kalastuskohad. Kaberneeme poolsaarel asus NSV Liidu Riikliku Julgeolekukomitee piirivalve Rakvere piirivalvesalga 12. piirivalvekordon ja vaatlustorn. Autorite kollektiiv. 1996. Mereleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. lk 127 Kaberneeme küla // Jõelähtme vallavalitsuse koduleht 360° aeropanoraam / aerofoto
Kihmla

Kihmla on küla Harju maakonnas Anija vallas. Kihmla küla nimi oli kunagi hoopis Uusküla. Kihmla küla piirneb ühel pool Parilaga, kus asub Parila rongipeatus ning seal peatuvad ainult Tallinna–Aegviidu liinil sõitvad rongid. Sellel küla poolel on ka metsa sees Kihmla soo. Kohalikud elanikud teavad rääkida legendi, et sohu on peidetud teise maailmasõja ajal suur tank. Teisel pool piirneb Kihmla küla Salumäe külaga. Kihmla ja Salumäe küla piiril asub kahe küla külaplats, kus aeg-ajalt tähistatakse koos külaelanikega erinevaid tähtpäevi. Sinna on asetatud mälestuskivi seal tegutsenud Harju-Jaani kihelkonnakooli auks. Kihmla ja Salumäe külaplatsi juures asus aastatel 1874–1885 Harju-Jaani kihelkonnakool. Koolimaja oli 1866. aastal ehitatud kivist elamu. Kihelkonnakooli asutamise algatas Anija mõisniku poeg, noor parun Rudolf Ungern-Sternberg. Ainuke õpetaja koolis oli Raasiku köstrikooli viimane koolmeister Carl Gustav Reinwald, sest Raasiku köstrikool oli lõpetanud tegevuse ja nii ta suunduski edasi kihelkonnakooli. Kooli pidulikust avamisest kajastati sellest tollel ajal ka Eesti Postimehes. Kohale tulid veel Anija, Kiviloo ja Raasiku mõisnikud ja kirikuõpetaja. Õppimine oli kihelkonnakoolis tasuline, maksta tuli viis rubla aastas. Õpetati rehkendamist, laulmist, geograafiat, usuõpetust, vene ja saksa keelt. Õpilased elasid koolis ja õppetöö kestis septembrist juuni lõpuni. Esimesel aastal õppis seal seitse poissi ja kaheksa tüdrukut, kuid järgnevatel aastatel enam tüdrukuid selles koolis teadmata põhjustel ei õppinud. 1879. aastal õppis koolis 27 poissi, mis oli kõige suurem arv ning viimasel, 1885. aastal oli koolis 10 poissi. Kool lõpetas tegevuse, sest Aruküla vene õigeusu kihelkonnakool saavutas suurema populaarsuse. Algselt jäi koolimaja köstri eluasemeks edasi, kuid 1906. aastal ta seal enam ei elanud, vaid kolis oma majja Kure tallu Haljava külas. 1907. aastal lasi kirikuõpetaja G. Steinfeldt köstrimaja remontida, et seal saaks uus köster elama tulla. Köstrimajas elati kuni 1940. aastate lõpuni, kui lahkusid viimased elanikud ning 1950. aastate keskel hooneid enam ei olnud. Eigo Hansu Kaubi Kivastiku Kulli Käkermäe Küti Loigu Loosauna Lussu Mardi Mesila Nigula Põdra Põlluallika Pärnamäe Saare Sarapiku Tagavälja Tallo Tammiku Tollu Uueraua-Katku Kultusekivi Põdra talu juures. Kivikalmeid on külas viis tükki. Need asuvad Pärnamäe talu lähistel. Need pärinevad 1. aastatuhande esimesest poolest. Nende läbimõõt on 4,2x4,5m ja kõrgus on kuni 0,5m. Need koosnevad peamiselt raudkividest ning suuremalt osalt on kaetud sambla ja mullakamaraga. Üks vana asulakoht Põdra talu lähistel. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 31.08.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Info allikas pärineb Kihmla-Salumäe külaplatsi teadetetahvlilt https://register.muinas.ee/public.php?menuID=monument&action=view&id=17392 https://register.muinas.ee/public.php?menuID=monument&action=imagegallery&id=17390 https://register.muinas.ee/public.php?menuID=monument&action=view&id=17385
Septfontainesi loss

Septfontainesi loss (letseburgi keeles: Buerg vu Simmer, prantsuse keeles: château de Septfontaines) on Kesk-Luksemburgis Seitsme lossi orus asuv loss. Septfontainesi küla kohal asuv keskaegne loss on praegu eraomandis ja seda külastada ei saa. Ei ole teada, millal esimene kindlus Septfontainesi (Simmernisse) rajati. 1192. aastast on teada, et Septfontainesi isand oli keegi Tider. Aastal 1233 andis Johann von Simmern (Jean de Septfontaines) Simmerni küla ja lossi Luksemburgi krahvinna Ermesinde kaitse alla. 14. sajandi alguses oli lossi isand keiser Heinrich VII sõber Thomas de Septfontaines.[viide?] Renessansiaegse nelinurkse torni lossi põhjasissekäigu juurde ehitas 1600. aastal Christoph von Criechingen.[viide?] 1779. aastal hävis üha halvemas seisus olev loss tulekahjus.[viide?] 1919. aastal loss osaliselt lammutati, kuid 1920. aastal otsustasid omanikud hakata lossi restaureerima. Tollal ei pööratud aga ajaloolisele arhitektuurile erilist tähelepanu ega hoolitud sellest.[viide?] 2. detsembril 1937 kanti Septfontainesi lossi varemed Luksemburgi ehistis- ja kultuurimälestiste registrisse. Nimi Septfontaines on prantsuse neologism (kohalik elanikkond on peaaegu täielikult letseburgikeelne), mis on tuletatud 19. sajandil ja varem ladina- ja saksakeelsetes dokumentides kasutusel olnud linna vanast nimest Siebenborn (otsetõlkes seitse kevadet). Linnas asuva purskkaevu järgi on kasutusel olnud ka Siewebueren. Nime Siebenborn on sageli lühendatud kui 7born.[viide?] "Château de Septfontaines" (pr k; vaadatud 29. septembril 2019) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. september 2019. Vaadatud 29. septembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Luksemburgi ehitis- ja kultuurimälestiste nimekiri. Seisuga 20. september 2019.
1938. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused

1938. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused toimusid Suurbritannias Londonis 6. kuni 13. augustini. Võistlused toimusid Wembley Arenal. Võistlused korraldas Euroopa Ujumisliit LEN. Võistlused olid ujumises, vettehüpetes ja veepallis meestele. Võistluste edukaim riik oli Saksamaa, kes saavutas 14 medalit (viis kulda, seitse hõbedat, kaks pronksi). Maailmarekord: 56,4 (1936) Peter Fick,  USA Euroopa meister 1931: 59,7 Ferenc Csik, Ungari Maailmarekord: 4.38,7 (1934) Jack Medica,  USA Euroopa meister 1934: 4.55,5 Jean Taris,  Prantsusmaa Maailmarekord: 18.58,8 (1938) Tomikatsu Amano,  Jaapan Euroopa meister 1934: 20.01,5 Jean Taris,  Prantsusmaa Maailmarekord: 1.04,8 (1936) Adolph Kiefer,  USA Euroopa meister 1934: 1.11,7 John Besford,  Suurbritannia Maailmarekord: 2.37,2 (1936) Jack Kasley,  USA Euroopa meister 1934: 2.49,0 Erwin Sietas, Saksamaa Maailmarekord: 8.51,5 (1936)  Jaapan Masanori Yusa, Shigeo Sugiura, Masaharu Taguchi, Shigeo Arai Euroopa meister 1934: 9.30,2 Ungari Ödön Grof, Andras Marothy, Ferenc Csik, Árpád Lengyel Maailmarekord: 1.04,6 (1936) Willy den Ouden,  Holland Euroopa meister 1934: 1.07,1 Willy den Ouden,  Holland Maailmarekord: 5.06,1 (1938) Ragnhild Hveger,  Taani Euroopa meister 1934: 5.27,4 Rie Mastenbroek,  Holland Maailmarekord: 1.13,6 (1936) Nida Senff,  Holland Euroopa meister 1934: 1.20,3 Rie Mastenbroek,  Holland Maailmarekord: 2.56,9 (1937) Jopie Waalberg,  Holland Euroopa meister 1934: 3.09,2 Martha Genenger, Saksamaa Maailmarekord: 4.27,6 (1938)  Taani Eva Arndt, Gunvor Kraft, Birte Ove-Petersen, Ragnhild Hveger Euroopa meister 1934: 4.41,5  Holland Jopie Selbach, Ans Timmermans, Rie Mastenbroek, Willy den Ouden Euroopa meister 1934: Leo Esser, Saksamaa Euroopa meister 1934: Hermann Stork, Saksamaa Euroopa meister 1934: Olga Jensch-Jordan, Saksamaa Euroopa meister 1934: Hertha Schieche, Saksamaa Euroopa meister 1934: Ungari Mihály Bozsi, Jenő Brandi, György Bródy, Olivér Halassy, Márton Homonnai, Sándor Ivády, Alajos Keserű, György Kutasi, János Németh, Miklós Sárkány, József Vértesy   *   Korraldajariik
Kuusemäe

Kuusemäe on küla Harju maakonnas Anija vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 31.08.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Jabłonowo Pomorskie

Jabłonowo Pomorskie (saksa keeles Jablonowo, 1903–1945 Goßlershausen) on linn Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Brodnica maakonnas, Jabłonowo Pomorskie valla halduskeskus. Jabłonowo Pomorskie asub Grudziądzist umbes 29 km idakagus. Asulat on esmamainitud 1222. aastal, linnaõigused sai 1962. aastal. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/040410702074-0983474?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 3.10.2022. Jabłonowo Pomorskie Encyklopedia PWN
Denis Bertrand

Denis Bertrand (sündinud 1949) on prantsuse semiootik. Ta on tegelenud kirjandussemiootika ja üldsemiootikaga. 2017. aastal esines ta Tartus semiootika suvekoolis. Bertrand, Denis 2000. Précis de sémiotique littéraire. Paris: Nathan. Bertrand, Denis; Fontanille, Jacques (eds.) 2006. Régimes sémiotiques de la temporalité. La flèche brisée du temps. (Formes sémiotiques.) Paris: PUF.
Janowiec Wielkopolski

Janowiec Wielkopolski (saksa keeles Janowitz) on linn Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Żnini maakonnas, Janowiec Wielkopolski valla halduskeskus. Janowiec Wielkopolski sai linnaõigused enne 1458. aastat. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/040416719034-0929167?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 4.10.2022. Janowiec Wielkopolski Encyklopedia PWN
Penn (arhitektuur)

Penn ehk sõlgpuu on hoone katuse sarikapaari omavahel ühendav rõhtpuu. Detaili kohta kasutatakse kirjanduses veel sõnu laepenn, vahel ka eksitavalt laetala. Pennidega katusekonstruktsiooniga katust nimetatakse pennkatus toolvärk A. Ränk. Eesti etnograafia sõnaraamat. - Eesti Keele Sihtasutus, 1995 https://sonaveeb.ee/search/est-est/detail/s%C3%B5lgpuu/1[alaline kõdulink] T. Kipper. Auhinnatud pööning. - Saarte Hääl, 16. märts 2017 "A. Pihl. Kandvad puitkonstruktsioonid vanadel hoonetel. - vanaajamaja.ee, 2015" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 19. september 2020. Vaadatud 5. oktoobril 2019.
Łabiszyn

Łabiszyn (saksa keeles Labischin, 1940–1945 Lüderitz) on linn Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Żnini maakonnas, Łabiszyni valla halduskeskus. Łabiszyn asub Bydgoszczist umbes 20 km lõunaedelas. Łabiszynit on esmamainitud 1247. aastal, linnaõigused sai 1369. aastal. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/040416719044-0929405?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 4.10.2022. Łabiszyn Encyklopedia PWN
Sifan Hassan

Sifan Hassan (oromo keeles Siifan Hassan; sündinud 1. jaanuaril 1993 Adamas) on Etioopias sündinud Hollandi kesk- ja pikamaajooksja, kolmekordne olümpiavõitja. Hassan lahkus Etioopiast 2008. aastal põgenikuna ja saabus 15-aastaselt Hollandisse. Ta hakkas jooksma ja õppis õeks. Novembris 2013 sai ta Hollandi kodakondsuse. Eindhoven Atletieki klubis treenides võitis ta 2011. aastal Eindhoveni poolmaratoni ajaga 1:17.10. Samal aastal osales ta kahel murdmaajooksul (Sylvestercross ja Mol Lotto Cross Cup), kus sai teised ​​kohad. 2012. aastal võitis ta nii need võistlused kui ka 3000 meetri jooksu Leideni Goudeni Spike'i võistlusel. Sifan tegi läbimurde 2013. aasta hooajal. Ta jooksis KBC kergejõustikuööl 800 meetri jooksu ajaga 2.00,86. Ta võitis Nijmegen Global Athletics ja Golden Spike Ostrava võistlustel 1500 m jooksu. 2013. aasta IAAF-i Teemantliigal võitis ta Athletissimas 1500 meetri jooksus isikliku rekordiga 4.03,73 ja oli Stockholmis DN Galal 3000 m jooksus kolmas ajaga 8.32,53 – selle ajaga oli ta maailmas neljas 2013. aasta hooaja arvestuses. Hassan võitis 2013. aasta krossi Euroopa meistrivõistlustel alla 23-aastastele kuldmedali. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta 1500 m jooksus pronksmedali. Ta tuli 2016. aasta sisemaailmameistrivõistlustel 1500 m jooksus maailmameistriks. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis sai ta pronksi 5000 m jooksus. 2019. aastal maailmameistrivõistlustel Dohas tuli ta 10 000 m jooksus maailmameistriks. 2019. aasta juulis ületas ta naiste miili maailmarekordi. Sifan Hassan Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Sifan Hassan veebisaidil Olympedia (inglise)
Mojito (laev)

Mojito on Ameerika Ühendriikides ehitatud jahtlaev ja hiljem Eestis registreeritud reisilaev. Pikkus: 31,66 m Laius: 6,7 m Süvis: 2,1 m Kiirus: 10 sõlme Reisijaid: 40–100 inimest sõltuvalt sõidupiirkonnast Laeva ehitas 1969. aastal Ameerika Ühendriikides firma Breaux Baycraft. Laeva omanikeks on olnud muuhulgas prantsuse muusik Johnny Hallyday ning tema pardal on käinud mõnigi filmitäht. 2018. aasta kevadel omandas laeva Spinnaker OÜ Eestis ja see võeti kasutusele eksklusiivsema reisilaevana lühikruiisideks Tallinnast. Laevakinnistusraamat: Mojito Laeva koduleht
Linnakse

Linnakse on küla Harju maakonnas Anija vallas. 1977. aastal liideti Linnakse külaga Kaiesoo. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 31.08.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marje Joalaid: artikkel "Kaiesoo" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.
Gaasikeeramine

Gaasikeeramine (inglise keeles gaslighting) ehk sohutamine on psühholoogilise manipuleerimise vorm, mille käigus kuritarvitaja või kurjategija püüab sihtrühmas või sihtinimeses tekitada kahtlusi, pannes ta umbusaldama omaenda mälu, taju ja mõistust. Püsiva eituse, valede suunitlemise, vastuolude ja valetamise kasutamine hõlmab katseid kannatajat või ohvrit destabiliseerida ning veendumust delegitiseerida. Merriam-Websteri inglise keele sõnastik kuulutas sohutamise 2022. aasta sõnaks. Termin on loodud 1938. aasta näidendi ja 1944. aasta filmi Gaslight põhjal: mees manipuleerib abikaasat end vaimuhaigeks pidama gaasitulede valguse vähendamise abil, väites, et tegemist on naise enda hallutsinatsioonidega. 19. sajandil oli gaasilampides ja -laternates võimalik leeki vastavalt vajadusele reguleerida. Tihti kasutatakse angloameerika terminit sotsiopaatia kirjeldusega seoses. valetamine Suurbritannia Post Office'i skandaal Maari Põim (25. märts 2020). "Sõnastik: gaasikeeramine (ingl gaslighting)". Feministeerium. Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuni 2022. Vaadatud 28. aprill 2022. "Keeleuuendaja 4: alumistest koertest, gaasivalgusest ja naerulätetest". Toimetaja blogi. 8. august 2019. Vaadatud 30. detsember 2022. "Word of the Year 2022". Merriam-Websteri veebisait. 28. november 2022. Vaadatud 30. detsember 2022. What is gaslighting? MedicalNewsToday
Autokaardid

Autokaardid on mängukaardid, millele on märgitud automudelid oma parameetritega nagu mootoritüüp, kubatuur, võimsus, maksimaalne pöördemoment, kiirendus 0‒100 km/h, tippkiirus, tühimass jmt. Autokaardid olid 1990. aastatel Eestis populaarne kogumiskaardimäng sarnaselt jalgpalli-, pesapalli-, hoki- vm spordialade kaartidega teistes maades. Kaardipakis on hulk erinevaid kaarte ning mängimiseks jagatakse kõik kaardid mängijate vahel. Kaarte vastasele ei näidata ning võetakse mängu käigus järjest. Mängu käigus küsib üks mängija teiselt mõnda parameetrit, mida ta arvab enda kaardil esitatud automudelil olevat parema kui vastasmängijal. Seejärel avatakse kaardid. Parameetri poolest parema kaardi omanik saab vastase kaardi endale ning asetab mõlemad kaardid oma pakis kõige alla. Seejärel vooru korratakse, parameetri küsimise õigus on eelmises voorus kaardi endale saanud mängijal. Mängija on võitnud, kui on vastaselt saanud kätte kõik kaardid või vastane soovib mängu lõpetada. Mängu mängitakse sageli duellina, kuid võib mängida ka rohkemate mängijate osalusel. Mängu oluliseks osaks on ka kaartidel olevate automudelite ja nende parameetrite tundmine. Kuna autokaardid on olnud ka kogutavate kaartidena maiustuste vmt noortele isuäratavate kaupade lisapanus, siis on autokaarte mängitud ka kaartide omandamise peale. Sel juhul tuleb mängija mängu oma kaardipakiga ning loovutab kaotades oma paki või mõne kindla kaardi pakist. Nii võib olla igal mängijal oma spetsiaalselt komplekteeritud pakk, millega ta läheb vastase vastu välja, lootes nt saada vastaselt kätte mõne haruldase või hea mängukaardi. Turbo (näts) Pokémon Kristo - 1982 (18. aprill 2017). "Müstiline sõna – TURBO". Rahvalood. Tarmo Tähepõld (22. august 2019). "Nostalgianeljapäev: vaatame, millised pildid on Turbo nätsu sees aastal 2019". Autogeenius.
Kcynia

Kcynia (saksa keeles Exin) on linn Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Nakło maakonnas, Kcynia valla halduskeskus. Kcynia asub Bydgoszczist umbes 37 km lääneedelas. Kcynia sai linnaõigused 1262. aastal. Esimese Poola jagamise tulemusel läks linn 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). 1919. aastal läks linn Poola koosseisu tagasi. Kcynia Encyklopedia PWN
Georgi medal

Georgi medal (vene keeles Георгиевская медаль) oli Venemaa Keisririigi sõjaline autasu vapruse eest. Georgi medal asutati 10. augustil 1913. Nagu ka Georgi rist, oli see lisatud Püha Georgi ordeni juurde. Medalil oli samuti 4 klassi: kaks kõrgemat järku kullast, kaks madalamat hõbedast. Georgi medal oli ette nähtud alamate auastmete (sõdurite ja allohvitseride) autasustamiseks lahinguliste teenete eest rahu- ja sõjaajal, keda põhikirja järgi ei sobinud autasustada Georgi ristiga. Erinevalt Georgi ristist võis Georgi medalit anda ka tsiviilisikutele. Medali esiküljel (aversil) on kujutatud keiser Nikolai II portree ja kiri Б. М. НИКОЛАЙ II ИМП. И САМОД. ВСЕРОСС. (1917. aastal asendati keisri portree püha Georgi kujutisega). Medali tagaküljel (reversil) on kiri «ЗА ХРАБРОСТЬ» ("Vapruse eest"), medali number ja järk. Medali läbimõõt on 28 mm. Georgi rist Püha Georgi orden
DEM

Lühend DEM võib tähendada järgmist: Saksa mark DEM-kõrgusmudel dietüülmalonaat
Yūsuke Suzuki

Yūsuke Suzuki (jaapani keeles 鈴木 雄介 Suzuki Yūsuke; sündinud 2. jaanuaril 1988 Nomis Ishikawas) on Jaapani kergejõustiklane. Ta on esindanud Jaapanit kergejõustiku maailmameistrivõistlustel 20 km distantsil kaks korda ja võistelnud 2012. aasta suveolümpiamängudel. Ta püstitas 2015. aastal oma kodulinnas Nomis toimunud võistlustel 20 km käimises ajaga 1:16.36 maailmarekordi. Ta võitis 2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas 50 km käimises kuldmedali. Suzuki võistles juba noorelt ja tema rahvusvaheline debüüt oli 2004. aasta kergejõustiku juunioride maailmameistrivõistlustel. Ta sai 10 000 meetri käimises pronksmedali 2005. aasta kergejõustiku noorte maailmameistrivõistlustel ja kergejõustiku 2006. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel. Ta alustas võistlust seenioride arvestuses aasta hiljem ja tuli Aasia meistrivõistlustel 20 km käimises kuuendaks ja 2007. aasta suveuniversioonil neljandaks. Järgneva kahe aasta jooksul jäi ta Aasia meistrivõistlustel kümnendaks ja viiendaks. Isiklik parim aeg oli tal 1:22.05, kui ta osales 2009. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel, kuid ta oli viimaste käijate hulgas, kes 20 km distantsil finišeerus. Ta tuli 2010. aastal Aasia meistriks uue isikliku rekordiga 1:20.06, kuid ei löönud taas läbi ülemaailmsel areenil, saades 2010. aasta IAAFi käimise maailma karikavõistlustel 40. koha. Ta oli aasta lõpus Aasia mängudel viiendal kohal. 2011. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel tõusis ta maailma parimate käijate hulka, kui oli 20 km käimises üldarvestuses kaheksas. 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis, lõpetas ta 36. kohal. 2013. aasta hooaja alguses ületas Suzuki Jaapani rekordi kaks korda: ta tuli Jaapani meistriks ajaga 1:19.02. Samal aastal tuli ta ka teist korda Aasia meistriks, finišeerides ajaga 1:18.34 kodulinnas Nomis Ishikawas.