laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Monika Oit

Monika Oit (22. mai 1952 Tallinn – 2. september 2013) oli eesti küberneetik. Monika Oit on Edgar ja Lydia Oit'i tütar, Henn Oit'i õde. Lõpetas 1970. aastal Tallinna 1. keskkooli, 1975. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi automaatikateaduskonna ja 1989. aastal Tartu Ülikooli psühholoogia erialal; 1978–1980 Küberneetika Instituudi aspirant, tehnikakandidaat 1984 (samas), väitekiri "Исследование взаимосвязанности в многомерных системах управления с дискретным временем". Oli aastatel 1975–1987 Küberneetika Instituudi vaneminsener, noorem- ja vanemteadur, 1988–1996 juhtimistarkvara sektori juhataja ja juhtivteadur, aastast 1997 AS Cybernetica teadusdirektor. Hiljem töötas Oit samas infoturbesüsteemide osakonna juhataja, juhatuse liikme ja juhatuse esimehena. Uurimisvaldkond: juhtimissüsteemide masinprojekteerimine, juhtimissüsteemide analüüsi ja sünteesi meetodid, tehisintellekti meetodid juhtimissüsteemide projekteerimisel, ka arvutite kasutamise ja arvutisüsteemide kasutajaliidesega seotud psühholoogilised probleemid. 30 teadustrükist. Влияние периода дискретности на свойства связанности многомерных линейных систем с дискретным временем. // TA Toim. Füüs-mat 34 (1985) 2 Human-computer interface in computer-aided control system design. // Human Jobs and Computer Interfaces. North-Holland, 1991 Stroop-like inference in chess players' imagery: An unexplored possibility to be revealed by the adapted moving-spot task. // Psychol. Res. 54 (1992) On the Aspects of Data Base Security (kaasautor Tarvi Martens). // Proc. Baltic Workshop on National Infrastructure Databases: Problems, Methods, Experiences (1994) Data Security in State Registers: Theory and Practice (kaasautorid Ahto Buldas, M. Sarv). // Information Technologies and Telecommunications in the Baltic States. Riga, April 28–30, 1999 Database Security: General Mechanisms (kaasautor U. Puus). // A&A 6 (2001) 2000 Mälestusmedal "10 aastat taastatud piirivalvet" 2013 Valgetähe IV klassi teenetemärk Tema ema oli Lydia Oit, isa oli Edgar Oit ja tema vend oli Henn Oit. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti TA Küberneetika Instituut 1990. Tallinn 1990. Lk 45 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 197-198 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Jaan Oitmaa

Jaan Oitmaa (sündinud 25. juunil 1943 Tallinnas) on Eesti füüsik. Jaan Oitmaa on ametniku poeg. Läks 1944 koos vanematega Saksamaale, sealt 1949 Austraaliasse. Lõpetas 1965 Sydneys Uus-Lõuna-Walesi Ülikooli teoreetilise füüsika alal. Täiendas end USA-s Los Angeleses California Ülikoolis, Ph.D. (1968, Uus-Lõuna-Walesi Ülikool), väitekiri "The lattice theory of dielectric saturation in simple ionic solids". Oli 1968–1970 California Ülikooli ning Kanadas Alberta Ülikooli teadur, aastast 1970 Sydneys Uus-Lõuna-Walesi Ülikooli teadur, lektor ja aastast 1978 dotsent. Avaldanud uurimusi teoreetilise füüsika, ms tahkise teooria alalt. American Physical Society, Australian Institute of Physicsi liige. Üle 50 teadustrükise. Dielectric saturation of ionic crystals. I–II. // Austr. J. Phys. 20 (1967), 21 (1968) Aatomifüüsika arengust viimase 50 aasta jooksul. // Austraalia eestlased sõnas ja teos. EV Tartu ülikooli juubeli (1919–1969) tähtteos. Sydney, 1969 A lattice theory of morphic effects in crystals of the diamond structure (kaasautorid S. Ganesan, A. A. Maradudin). // Ann. Phys. 56 (1970) Critical behaviour of a generalized Ising model. // J. Phys. C5 (1972) Low temperature expansions for Ising models with four-spin interactions. // J. Phys. C7 (1974) High field expansions for the anisotropic Ising model (kaasautor I. G. Enting). // J. Phys. A10 (1977) The Heisenberg ferromagnet with higher order exchange (kaasautor J. Adler). // J. Phys. C12 (1979) The triangular lattice Ising model with first and second neighbour interactions. // I. Phys. A15 (1982). Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm, 1984, 84 J. Oitmaa füüsikadoktoriks. // Vaba Eesti Sõna (1968) 16. V Füüsikadoktor Austraaliast. // Eesti Päevaleht (1968) 22. V Dr. J. Oitmaa professoriks Sydneys. // Vaba Eesti Sõna (1978) 12. I Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühenduse arhiiv Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Aini Oja

Aini Oja (sündinud 24. veebruaril 1941 Kasepää vallas Tartumaal) on eesti mullateadlane. Aini Oja on talupidaja tütar. Lõpetas 1958 Paide Keskkooli, 1964 Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomiateaduskonna, 1969 samas aspirantuuri, põllumajanduskandidaat (1976, Leningradi Polütehniline Instituut), väitekiri "Микрoморфологический и минералогический состав почв, образованных на красно-бурой морене". Täiendas end 1965–66, 1967 ja 1983 Moskva Ülikoolis. Oli 1964–65 Eesti Põllumajandusprojekti vaneminsener, 1983–84 juhtivinsener, 1985–90 projekti peainsener, 1965–66 EPA mullateaduse ja agrokeemia kateedri assistent, 1969–71 vanemõpetaja, 1971–83 vanemteadur, 1990–96 maaviljeluse kateedri laborant. Õpetanud mullateadust, muldade mikromorfoloogiat ja mineraloogiat. Uurimisvaldkond: muldade mikromorfoloogia ja mineraloogia. Üleliidulise Mullateadlaste Seltsi Eesti Filiaali laekur-sekretär (1965–84). Üle 40 teadustrükise. О микроорфологии и минералогии почв на красно-бурой морене. // Научн. тр. ЭСХА 75. Тлн, 1971 Mineraloogia praktikum (kaasautor). Tartu, 1974 Micromorphology of some Brown Soils. // Zeszyty problemowe postepow nauk rolniczych 123. Warszava, 1972 Микроморфологические признаки ранних стадии культурного почвообразования. // Бюлл. Почвенного ин-та ВАСХНИЛ 28. M, 1984. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Trt, 1981, 40 Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990. Trt, 1991, 34 Horisont (1977) 2, 45 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Arno Oja (agrotehnikateadlane)

Arno Oja (sündinud 15. oktoobril 1948 Jõgeva külanõukogus Jõgeva rajoonis) on eesti agrotehnikateadlane. Lõpetas 1972 Eesti Põllumajandusakadeemia hüdrotehnikainsenerina, veemajanduse tehnikamagister (1992, EPMÜ), väitekiri "Sealägaväetamise veekaitseaspekte". Oli 1972–77 EPA vesiehituskateedri insener ja aspirant, 1977–79 ELVI EKB keskkonnakaitseosakonna sektorijuhataja, 1979–82 ja 1988 juhtivinsener, 1982–88 peakonstruktor, 1988–93 keskkonnakaitseettevõtte ELVI-Aqua teadussekretär, 1993–94 EPMÜ keskkonnakaitse instituudi teadusdirektor ja dotsent, 1994–2000 Tartu Maavalitsuse peainspektor, 2000– Keskkonnakaitse Tartu osakonna juhtivinspektor. Uurimisvaldkonnad: läga kasutamine põllumajanduses, ohutud väetusnormid, keskkonnakaitse. 33 teadustrükist. Loomakasvatusega kaasnevatest veekaitseprobleemidest (kaasautor). // Eesti NSV pinnavee kasutamine ja kaitse. Tallinn, 1980 Sealäga rohumaadele vaid kasvuajal (kaasautor A. Maastik). // SP (1980) Sealäga laotamise mõju veele ja mullale. // Keskkonnakaitse XIV (1982) О влиянии на почву удобрения навозной жижей (kaasautor H. Laitamm). // Сб. н. тр. ЭНИИЖВ 58. Тлн, 1986 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn, 1992, 61, 131 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Arnold Oja (psühholoog)

Arnold Oja (16. veebruar 1932 Gattšina vald, Leningradi oblast – 10. detsember 2018) oli eesti loogik ja psühholoog. Arnold Oja oli tehasetöölise poeg ja Silvia Oja abikaasa, Tõnu Oja isa. Lõpetas 1951 Tartu 6. Keskkooli, 1956 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna. Oli 1957–1959 FAI vanemlaborant, 1959–1967 TÜ arvutuskeskuse insener, 1967–1971 aspirant, 1970–1971 lihastalitluse labori vanemteadur, 1972–1987 loogika ja psühholoogia kateedri vanemõpetaja, 1987–1990 TÜ raamatukogu tehnikainsener, 1990–1993 sporditeooria kateedri vanemõpetaja, 1995–2003 Sisekaitseakadeemia ja mitme erakõrgkooli loogika lektor, 1974–1977 ka TÜ ajalooteaduskonna prodekaan. Lugenud eksperimentaal-, üldpsühholoogia ja loogika kursusi. Uurinud küberneetika, psühholoogia ja loogika rakenduslikke küsimusi. Üle 20 teadustrükise, aimeartikleid. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Küberneetika põhisuundadest (kaasautor Ülo Kaasik). Tallinn, 1963 О способности оценки вероятностной структуры стохастических последовательностей // Психика человека и единство теории и практики. Трт, 1975. Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafianimestik 1944–1980. Tallinn: Valgus, 1987, lk 42 Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 118 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Frits Oja

Frits Oja (1. veebruar 1887 Vorbuse vald, Tartumaa – 16. jaanuar 1954 Tallinn) oli Eesti tehnikateadlane, topograaf, sõjaväelane (kolonel, 1938). Lõpetas Pihkva maamõõdukooli ja Peterburi Sõjaväetopograafia Kooli. Oli Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste (KVÜÕA) lektor, 1935–38 Sõjavägede Staabi topograafia-hüdrograafiaosakonna ülem, 1926–40 õpetas Riigi Tehnikagümnaasiumis maamõõtmise kursust, ühtlasi oli 1928–32 Tallinna Tehnikumi õppejõud, luges kõrgemat geodeesiat ja vigade õpetust. 1940 määrati Tallinna sõjakooli õppejõuks, evakueeriti koos kooliga Tjumeni, kus demobiliseeriti. Pärast sõda oli Tallinna Polütehnikumi ning Saku Maakorraldus- ja Maaparandustehnikumi geodeesia, vigade paranduse ja matemaatika õppejõud. Koostas valemid, mille järgi saab geograafilisi koordinaate ümber arvutada Gaussi-Lamberti koonilise projektsiooni ristkoordinaatideks, ja kohandas need Eesti ala kaardistamise vajadustele. Oli Eesti Geodeetide Ühingu asutajaid ja juhatuse liige. Teadustrükiseid geodeesiast ja topograafiast. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Topograafia. Tallinn, 1926 Kartograafilised projektsioonid. // Geodeet 3 (1928) Vigade õpetus. // Geodeet 4 (1929) Näide triangulatsiooni taandamisest Gauss-Lamberti täisnurksetes koordinaatides kaudsete vaatluste meetodil. // Geodeet 7 (1932) Geodeetiliste koordinaatide ümberarvutamiste tabelid. // Geodeet 8 (1934) Tallinna Tehnikumi ja Tallinna Tehnikaülikooli õppe- ja abijõud 1918–1944. Tallinn, 1993, 44 Eesti entsüklopeedia 14, 336–337 Geodeet 3/4 (1936) Tallinna Polütehnikum 80. Tallinn, 1995, 81 Geodeet 12 (1997) Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Kalju Oja

Kalju Oja (7. detsember 1920 Tallinn – 15. jaanuar 1995 Tallinn) oli Eesti raamatukoguteadlane ja lugemissotsioloog ning poliitik. Lõpetas 1939. aastal Tallinna Kolledži ja 1965. aastal Leningradis Krupskaja-nimelise Kultuuriinstituudi. Oli aastatel 1941–1954 poliitilistel põhjustel vangistatud ja asumisel. Töötas 1957–1963 Tallinna Keskraamatukogus, 1963–1966 ENSV Ametiühingute Nõukogu raamatukogus, oli 1967–1990 Eesti Rahvusraamatukogu raamatukoguhoidja ja metoodik. Töid raamatukogude ja raamatulugemise kohta. 20 teadustrükist. "Mitmekülgsest ja regulaarsest lugemisest". Kaasautorid M. Leetmaa, Helgi Peeba. // Nõukogude Eesti Raamatukogundus (1979) 8 Populaarne lugemisvara 1977 .Kaasautorid T. Lukjatšenko, Tiia Peterson). // Nõukogude Eesti Raamatukogundus (1979) 8 Многогранность и регулярность чтения. // Nõukogude Eesti Raamatukogundus (1908) 9 Rahvusraamatukogu roll ja funktsioonid. // Nõukogude Eesti Raamatukogundus (1980) 10 Individuaalteeninduse metodoloogia ja metoodika. Lugemine ja lugeja teenindus. Kaasautor Hans Jürman. // Nõukogude Eesti Raamatukogundus (1983) 13 Изучение читателя и чтения в Эстонской ССР. Kaasautor Ivi Eenmaa. // Книга в социалистическом обществе 2. Tallinn 1985 Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei asutajaid (1988) ja aseesimees aastatel 1989–1990 Eesti Komitee I–II koosseisu liige Esindamata Rahvaste Organisatsiooni (ERO) asutajaid (1990) Tema isa oli kooliõpetaja ja Riigikogu liige Tasuja Oja. Rein Ruutsoo. "Oja, Kalju". Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide. Lk 203 Ülo Karu. Kes on kes Eesti poliitikas 1988–1992. Tallinn 1992. Lk 44 Raamatukogu (2005) 6. Lk 39 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 203 Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Leila Oja

Leila Oja (aastani 1993 Leila Pavlovitš; sündinud 27. juulil 1966 Valgas) on Eesti sporditeadlane. Leila Oja on teenistujate tütar. Lõpetas 1984 Valga 1. Keskkooli, 1986 Tallinna Pedagoogilise Kooli algõpetuse erialal, 1991 Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, 1992–1994 magistrant, spordi- ja liikumisteaduste magister 1994 (TÜ), väitekiri "Tartu linna lasteaialaste kehalised võimed". Aastast 1994 TÜ kehakultuuriteaduskonna spordipedagoogika instituudi assistent, aastast 1995 lektor. Aastast 1995 doktoriõppes. Uurimisvaldkond: motoorika ontogenees ja sellega seotult kehalise kasvatuse algõpetus eelkoolieas ja kooli nooremas astmes. Üle 20 teadustrükise. Lasteaialaste kehalise töövõime hindeskaalad (kaasautor T. Jürimäe). Tartu, 1993 Estonian children (kaasautor T. Jürimäe). // PWP/NASPEM Abstracts. Pediatric Exercise Science (1993) 5, 4 Kehalisest kasvatusest algklassides (kaasautor Olga Savik). Tartu, 1999 Liikumismänge algastmele. Tallinn, 2001 Kehalise võimekuse testimine algkooli- ja nooremas koolieas: EUROFIT testid ja modifitseeritud EUROFIT testid (kaasautor Maarike Harro). Tallinn, 2001 Physical development and school readiness of children in transition from preschool to school. Tartu, 2002 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 118 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Silvia Oja

Mitte segi ajada Silva Ojaga Silvia Oja (aastani 1954 Silvia Kureniit; 28. aprill 1924 Tallinn – 7. mai 2012) oli eesti spordipsühholoog, suusataja, ujuja ja ujumistreener. Lõpetas 1943 Nõmme Gümnaasiumi, 1948 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, pedagoogikakandidaat (1960, TRÜ), väitekiri "Naisujujate stardieelse seisundi uurimus". Aastast 1948 TRÜ kehakultuuriteaduskonna õppejõud, sh 1951–1966 veespordi kateedri õpetaja ja vanemõpetaja, 1965 dotsent, 1966–1974 kehalise kasvatuse ja spordi kateedri, 1975–1989 spordifüsioloogia kateedri, 1990–1992 sporditeooria kateedri ja 1992–1995 spordipedagoogika õppetooli dotsent, 1968–1970 ka teaduskonna prodekaan. Õpetanud peamiselt spordipsühholoogia kursust. Uurinud sportliku tegevuse mõju psüühikale, kasutades eksperimentaalpsühholoogia meetodeid. Kujundas spordipsühholoogia labori, juhendas aspirante ja kraaditaotlejaid (H. Valgmaa, A. Kivistik, M. Tõnts, Eva Peebo, H. Aunin, R. Roosi jt). Esinenud rahvusvahelistel kongressidel ja konverentsidel. Osalenud treenerite, kehalise kasvatuse õpetajate ja kehakultuurimetoodikute täiendusõppes. Sportlasena oli palju kordi Eesti NSV meister suusatamises ja ujumises. Kuulus Eesti NSV Spordikomitee teadus-metoodilise nõukogu presiidiumi ja üleliidulisse spordipsühholoogiakomisjoni. Eesti NSV teeneline sporditegelane 1984. Üle 300 teaduspublikatsiooni, samuti aimeartikleid. Silvia Oja oli raamatupidaja tütar. Tema abikaasa oli psühholoog Arnold Oja, tema poeg on ökoloog Tõnu Oja ja tema lapselaps on sotsioloog Katrin Tiidenberg Ujumistehnika mehhaanilised alused. Tartu 1964 Psüühilistest seisunditest ja psühholoogilisest ettevalmistusest spordis. Tartu 1968 Über die Fortschritte und die geistigen Fähigkeiten der sporttreibenden Schüler und Studenten. // Arbeit und Sport. Leipzig 1970 К вопросу о критериях психической тренированности спортсменов. Kaasautorid M. Raiend ja H. Aunin. // Уч. записки ТГУ 267 (1971) Избранные лекции по психологии спорта. Тарту 1973 Sportlase emotsionaalsete seisundite reguleerimine. Tartu 1980 Sportlane, tunne iseennast. Tallinn 1984 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 328–329 Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 119 ESBL, 435–436 Kehakultuur 24 (1986) Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Biograafia ESBL-is Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tatjana Oja

Tatjana Oja (aastani 1979 Tatjana Halina;, sündinud 21. aprillil 1957 Obojanis Kurski oblastis) on Eesti bioloog. Tatjana Oja on rahvuselt venelane, teenistuja tütar ja Tõnu Oja abikaasa. Lõpetas 1974 Voronežis keskkooli, 1979 bioloogina Voroneži ülikooli. Diplomitöö tegi NSVL TA Biokeemia ja Mikroorganismide Füsioloogia Instituudis. Aastast 1993 Tartu Ülikooli botaanika ja geoökoloogia instituudi doktorant, Ph.D. (botaanika ja mükoloogia, 1998, TÜ), väitekiri "Isoenzyme diversity and phylogenetic affinities among the Eurasian annual bromes (Bromus L. Poaceae)". Oli 1979–94 TÜ taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedri insener ja vanemlaborant, 1998–98 EPMÜ ZBI teadur, 1999 vanemteadur, 1999–2004 Eesti Põllumajandusülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi erakorraline teadur, 2004– TÜ botaanika ja ökoloogia instituudi vanemteadur. Uurimisvaldkond: kõrreliste perekonna Bromus fülogeneetiline süstemaatika, taimeliikide geneetiline mitmekesisus, populatsioonigeneetika ja fülogeograafia. Üle 10 teadustrükise. 2007 Tartu Ülikooli aumärk Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. Eesti taimede välimääraja (kaasautor). Tartu, 1999 Allozyme Diversity and Interspecific Differentiation of the Two Diploid Bromegrass Species, Bromus tectorum L. and B. sterilis L (Poaceae).. // Plant Biology, 1 (1999) Genetic divergence and interspecific differentiation in the Bromus madritensis complex (Poaceae) based on isozyme data. // Biochemical Systematics and Ecology 30 (2002) Comparative study of the Ploidy series Bromus sterilis, B. diandrus and B. rigidus (Poaceae) based on chromosome numbers, morphology and isozymes (kaasautor H. Laarmann). // Plant Biology 4 (2002) Breeding system, evolution and taxonomy of Bromus arvensis, Bromus japonicus and Bromus squarrosus (Poaceae) (kaasautorid V. Jaaska, V. Vislap). // Plant Systems and Evolution 242 (2003) Phylogenetic relationships and systematics in Genus Bromus (Poaceae). // Plant Genome: Bodiversity and Evolution. 1, D. Sci. Publ. Inc., 2006. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Tatjana Oja Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tiiu Oja

Tiiu Oja (aastani 1969 Tiiu Märtin; 24. detsember 1940 Tartu – 5. juuni 2014) oli Eesti ajaloolane ja arhivaar. Tiiu Oja oli töölise tütar. Ta lõpetas aastal 1959 Tartu 8. Keskkooli ja aastal 1969 Moskva Ajaloo-Arhiivinduse Instituudi. Ta oli 1969–1979 Eesti Ajalooarhiivi teadur, 1979–1982 osakonnajuhataja, 1982–1996 teadusdirektor, aastast 1996 arhivaar. Uurinud Eesti Ajalooarhiivis säilitatavaid pitsateid, vappe ja eksliibriseid, Eestimaa asutuste ajalugu. Osalenud arhiivi 6 kogumiku koostamisel ("Eesti mõisad" Tallinn, 1994 jt), oli 1987–88 "Album Academicum Universitatis Tartuensis I 1889–1918" (Trt, 1986) ja 1987–94 "Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944 I–III" (Trt, 1994) toimetaja. 1991–93 stažeeris Rootsi ja Saksamaa arhiivides. Akadeemilise Baltisaksa Kultuuriseltsi ja Eesti Arhivaaride Ühingu liige. Üle 20 teadustrükise, aimeartikleid. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tartu Linnavalitsuse ajaloost aastail 1877–1917. // ENSV arhiivid. Tallinn, 1978 Cadastral maps from the late 17th century in the Estonian History Archives. Tartu. // 14th Int. Conv. History of Cartography. Stockholm, 1991 Sukututkijoita kiinnostavista asiakirjoista Eestin arkistoissa. Tartu, 1992 Stammliste der Familie Markgraf Th. II. Aachen, 1992 Stammliste der Familie Borgeest im Baltikum aus Hamburg. Aachen, 1993 Eesti vapid ja lipud: 16 sajand – 1940 (kaasautor E. Medijainen). Tallinn, 1993 Tartu gildide ning tsunftide pitsatid ja pitserid. // Tartu Linnamuuseumi aastaraamat (1999) 79. Tartu, 2000 Siegel der Kirchen und ihre Symbolik. // Estnische Kirche im vorigen Jahrtausend. Kiel, 2001 Die Bestände des estnischen Staatsarchivs in Tartu (Dorpat). // Baltische Ahnen- und Stammtafeln 44. Jg. Hamburg, 2002. Eesti Ajalooarhiivi Toimetised 13 (2000) 6, 194–195 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tõnis Oja

Tõnis Oja (sündinud 9. juulil 1957 Tõlliste külas Valgamaal) on Eesti geoloog ja ajakirjanik. Tõnis Oja on põllumajandustöötajate poeg. Lõpetas 1975. aastal Tartu 5. Keskkooli, 1980 Tartu Riikliku Ülikooli geoloogina, geoloogiamagister (1995, Tartu Ülikool), väitekiri "Morfology of clastic constituents in the phosphate-bearing Kallavere formation (North-Estonia) with respect to depositional environments". Oli 1980–1995 Geoloogia Instituudi insener, nooremteadur ja teadur, 1995–1996 AS-i Goldman gemmoloog-konsultant, 1996 Statistikaameti vanemspetsialist, 1996–2000 Äripäeva Kirjastuse AS-i raha ja väärtpaberiturgude toimetuse analüütik, 2000–? börsitoimetuse juht, praegu Postimehe ajakirjanik. Uurimisvaldkond: fosforiiti sisaldava alamordoviitsiumi Kallavere kihistu mineraloogilised ja tekketingimused. 7 teadustrükist. Карбонатные минералопроявления в фосфоритоносной толще Эстонии (kaasautor E. Pirrus). // Eesti TA Toim. Geol 35 (1986) 3 Кембрийско-ордовикские пограничные отложения разреза Юлгазе, Северная Эстония (неостратотип маардуской пачки) (kaasautor). // Eesti TA Toim. Geol. 36 (1987) 4 Литолого-минералогическая характеристика стратотипического разреза раннуской пачки в Сака II, Северо-Восточная Эстония. // Eesti TA Toim. Geol. 40 (1991), 1 2024 Valgetähe V klassi teenetemärk Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti geoloogia: biograafiline teatmik. Tallinn, 1995, 79 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.