laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Erni Krusten

Erni Krusten (õieti Ernst Krustein) (30. aprill 1900 Muraste – 16. juuni 1984 Tallinn) oli eesti kirjanik. Õppis Tallinna progümnaasiumis. 1930. aastate alguses asus elama Lääne-Virumaale. Seal töötas ta algul aednikuna Rakvere lihakombinaadi taga Ussimäe talus ning kirjutas sealsest elust-olust kaks värvikat lugu: "Homo homini ..." ja "Härra Krusten, võtke saia!". 1935. aastal asus elama Viru-Jaagupi lähedale Voore külla Kruusimäe tallu, kus oli aednik ja tegeles metsatöödega. Seal kirjutas ta lood, mis avaldati ajakirjas Looming. 1940. aastal töötas ta ajakirja Viisnurk toimetuses sekretärina. Sõja ajal elas ta jälle Voore küla metsatalus ja oli mingi aja ka Kullaaru riigimõisas aednikuks. Saksa okupatsiooni lõpus elas Rakveres Kalinini 39 (nüüdne Pikk tänav). Aastail 1944–1945 siirdus Krusten aednikutööle Roodeväljale ja seejärel Veltsi, seal kirjutas oma autobiograafilise loo "Õnnestunud külv". 1945. aastal asus kirjanik elama Rakverre Gagarini pst 17 (Kastani puiestee) ja alustas tööd vabakirjanikuna. Valmis romaan "Noorte südamed". 1950. aastal sai Krusten kutseliseks kirjanikuks. 1956. aastast elas ta Tallinnas Nõmmel. Kirjandusse tuli Erni Krusten 1920. aastate algul luule ja lühiproosaga. Tugevasti isikupärases lüürilise käsitluslaadiga proosas on põhiline esteetiliste ja sotsiaal-eetiliste konfliktide psühholoogiliselt sügav eritlemine, hea ja kurja vastuolu jälgimine. Avaldanud ka 6 lasteraamatut ja 2 näidendit ning tõlkeid vene keelest. "Mineviku jahil" (1929) "Org Mägedi armastus" (1939) "Pekside raamat" (1946). Oli esimene pärast II maailmasõda Eesti NSV-s ilmunud eesti algupärane romaan. "Nagu piisake meres" (1962) "Noorte südamed" "Kanarbik" (1927) "Pime armastus" (1941) "Rahu nimel" (1951) "Piitsa matused" (1957) "Õnnetu armastus" (1957) "Kevadet otsimas" (1960) "Viis lugu" (1968) "Rõõmunäljane" (1973) "Vurriluu" (1980) "Hull pääsuke" (1981) "Metalliotsija" (1984) "Juka" (1963) "Peegel tänaval" (1978) "Hellus" (luulekogu, ilmus postuumselt 1985) "Vana võrukael" (1966) "Väga halb hinne" (1967) "Okupatsioon" (1969) "Lemmiktoit" (1967) 1959 Eesti NSV teeneline kirjanik 1970 Eesti NSV kirjanduse aastapreemia ("Okupatsioon") 1972 Eesti NSV rahvakirjanik 1984 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Rio Grande") Erni Krusten on Otto Krusteni ja Pedro Krusteni vend. Tema tütar oli Reet Krusten. "Ilmub esimene eesti nõukogude algupärane romaan". Sirp ja Vasar lk 3. 5. oktoober 1946.
Dmanisi

Dmanisi on linn Gruusias Khvemo Kharthli piirkonnas, Dmanisi rajooni keskus. https://www.geostat.ge/en/modules/categories/41/population
Gardabani

Gardabani on linn Gruusias Khvemo Kharthli piirkonnas, Gardabani rajooni keskus.
Alam-Linda

Alam-Linda (abhaasi keeles Аладахьтәи Линда, gruusia keeles ქვემო ლინდა) ('Kummi küla')) on küla Gruusias Abhaasias, mis on asutatud 1884. aastal. Külal oli oma kooli- ja palvemaja, lauluselts ja laulukoor. Tänapäeval seal eestlasi ei ela. Nigol, August (1918). Eesti asundused ja asupaigad Wenemaal (Eesti Kirjastuse-Ühisuse "Postimehe" trükk trükk). Tartu: Postimees. Lk 70. {{raamatuviide}}: parameetris |trükk= on üleliigne tekst (juhend) "Vaimulik visiit külalislahkele maale". Ajaleht Eesti Kirik. 23. november 2011. Lk 46-47. Vaadatud 29. märts 2024.
Sulevi

Sulevi on küla Gruusias Abhaasias. Külas on tegutsenud Sulevi küla kool. „Sulevi küla on veel päris eestlaslik ja matusetalitust tehes kohtusin ligi 50 eestlase ja nende pereliikmetega. Viimati toimus seal kiriklik matus 1930ndate alguses. Sulevi kalmistud on väga heas korras. Igal jaanipäeval korrastatakse talgute korras surnuaedu ja süüakse koos. Selline kokkutulemine kannab endas küla hinge. Siin oleks koht, kus kirik saab vaimulikult kaasa teenida ja palvetada ning pühitseda uinunud eestlaste hauad.“ – Arho Tuhkru. Eesti Kirik nr 46/ 47, 23. november 2011 Eesti külad välismaal Arho Tuhkru. "Vaimulik visiit külalislahkele maale". Eesti Kirik nr 46/ 47, 23. november 2011 Eesti asunduskülade kirjeldus tegevuse kohta; 5. oktoober 1917. Eesti Rahvusarhiiv, ERA.3372.1.7, leht 4 Arho Tuhkru. "Vaimulik visiit külalislahkele maale". Eesti Kirik nr 46/ 47, 23. november 2011 Andres Tohver. "Oleme eluaeg tööd rüganud, aga näe, pensijat ikka ei saa…". Õhtuleht, 30. august 2014 Tõnu Pedaru. "Eesti lugu: Kas Abhaasia eestlased kasvatasid mandariine?". ERR Kultuur, 31. jaanuar 2015
Salme küla

Salme on 1884. aastal Kuusalu kihelkonnast pärit eestlaste asutatud küla Gruusias Abhaasias. Küla nimetati Salmeks aastal 1885. Ümberasujad rajasid 19. sajandi lõpus külla väikese lauavabriku. Nad puhastasid maa metsast, kuivatasid soised alad ning rajasid ploomiaedu, ehitasid puuviljade kuivati, viljelesid köögiviljade, sealhulgas lillkapsa kasvatust. Oma toodangut turustasid nad Gagras, Adleris, Sotšis ja teistes Abhaasia rannikuasulates. Soode olemasolu tõttu asunduse piirkonnas kannatasid elanikud aastas kuude kaupa malaariapuhangute käes, paljud surid haigusesse. 1918. aastaks elas külas umbes 400 elanikku ja see võttis enda alla ligikaudu 1200 tiinu ehk tänapäevastes mõõtühikutes 1300 hektarit. Külas oli kooli- (Salme küla keskkool) ja rahvamaja ning Sulevi külaga ühine külavalitsuse hoone. 1959. aastal elas Salme külas 1268 elanikku, peamiselt venelased ja eestlased. 1989. aastaks elas külas 1659 elanikku, valdavalt eestlased, armeenlased, grusiinid ja venelased. Enamik sealseid eestlasi pöördus 14. augustil 1992 puhkenud grusiinide ja abhaaside vahelise kodusõja tõttu samal aastal Eestisse tagasi. Abhaasia initsiatiivil on küla ametlik nimi kõrvalasuva Phsou jõe järgi muudetud Phsouks. Kohalikud kutsuvad küla harjumusest siiski Salmeks. Ka Gruusia seaduste järgi kannab küla endiselt Salme nime. Eesti asundused ja asupaigad Wenemaal (1918). Tartu: Eesti Kirjastuse-Ühisus "Postimees". Гагрский район 1959 г. Сёла и преобладающая национальности Этноязыковые карты Абхазии в 1989 и 2003 годах. Коряков Ю.Б. Eesti asunduskülade kirjeldus tegevuse kohta; 05.10.1917; Saaga ERA.3372.1.7:2
Estonia (Abhaasia)

Estonia ehk Estonka on küla Gruusias Abhaasias Kodori jõe orus umbes 20 km kaugusel merest. Jaanus Piirsalu. Eestlaste elu Abhaasias: Estonia küla nimetati ümber Dopuketiks. Eesti Päevaleht, 19. mai 2008 Eesti asunduskülade kirjeldus tegevuse kohta; 5. oktoober 1917. Eesti Rahvusarhiiv, ERA.3372.1.7, leht 10
Linda küla

Linda ehk Ülem-Linda on küla Gruusias Abhaasias. Küla asutati aastal 1884. ning sellel oli oma kooli- ja palvemaja, laulu- ja mänguselts, laulu- ja viiulikoor. Külavalitsuse ja rahvamaja oli ühine koos Alam-Linda külaga. Nigol, August (1918). Eesti asundused ja asupaigad Wenemaal. Tartu: Postimees. Lk 69-70.
Hašuri

Hašuri on linn Gruusias Šida Kharthli piirkonnas, Hašuri rajooni keskus. http://pop-stat.mashke.org/georgia-cities.htm
Zestaphoni

Zestaphoni (varem ka Zestaponi) on linn Gruusias Imerethi piirkonnas, Zestaphoni rajooni keskus. https://www.citypopulation.de/en/georgia/imereti/zestaponi/26291100__zestaponi/
Tkvartšeli

Tkvartšeli on linn Gruusias Abhaasias. https://www.ugsra.org/ofitsialnaya-statistika.php?ELEMENT_ID=402
Otšamtšira

Otšamtšira on linn Gruusias Abhaasias, Otšamtšira rajooni keskus.
Kaspi

Kaspi on linn Gruusias Šida Kharthli piirkonnas, Kaspi rajooni keskus. http://pop-stat.mashke.org/georgia-cities.htm
Gali

Gali on linn Abhaasias, Gali rajooni keskus.
Sagaredžo

Sagaredžo on linn Gruusias Kahhethi piirkonnas, Sagaredžo rajooni keskus. Ninotsminda katedraal asub linna lähedal. Georgian Census 2014
Honi

Honi on linn Gruusias Imerethi piirkonnas, Honi rajooni keskus. http://pop-stat.mashke.org/georgia-cities.htm
Bakuriani

Bakuriani on alev Gruusias Samtshe-Džavahhethi piirkonna Bordžomi rajoonis.
Puu on puude kõrgune

"Puu on puude kõrgune" on Heiki Vilepi luuletus ja samanimeline laul Indrek Kalda viisile. Laulust kujunes omamoodi X noorte laulu- ja tantsupeo hümn. Anneli Aasmäe (21. august 2008). "Uustulnukad laulukaare all". Maaleht. Originaali arhiivikoopia seisuga 15.10.2013. Vaadatud 8.05.2009. Luuletuse teksti 2007. aasta versioon Heiki Vilepi blogis Muusikavideo YouTube'is (heli on üsna nõrk) Muusikavideo Heiki Vilepi kodulehel (suur fail hea kvaliteediga, kannatust käivitumisel)
Felix Kotta

Felix Kotta (25. juuni 1910 Tartu – 11. oktoober 1963 Tartu) oli eesti kirjanik. Kotta kasvas Tomskis, lõpetas 1938 Herzeni-nimelise Leningradi Pedagoogikainstituudi eesti filoloogina. Töötas Siberis õpetajana ning 1958–1960 oli Tartu Linna TSN TK esimehe asetäitja. Esimesed luuletused ilmusid 1926. Avaldanud luulekogusid ning 8 luuleraamatut lastele. Katsetanud ka näitekirjanikuna ning viljelnud ka valmi ja kirjanduslikku paroodiat. Lisaks tõlkinud Vladimir Majakovski luulet. "Ründ" (1948) "Kindlal sammul" (1950) "Räägib Mati" (1951) "Vaat mis juhtus" (1951) "Kaheksas sügis" (1952) "Tublid loomad" (1952) "Mänguasjad" (1953) "Metsapere laulikud" (1955) "Vares, vaga linnuke" (1956) "Tublid loomad" (1956) "Näojooned" (1958) "Päikesepaiste" (1960) "Hiirejaht" (1963) "Valitud värsse" (koostanud A.-R. Jürimäe) (1971) Felix Kotta Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Kaarel Krimm

Kaarel Krimm (Karl Krimm; 28. juuli 1863 Alatskivi vald – 29. mai 1894 Undla vald) oli eesti kirjanik. Töötanud koolmeistri ja vallakirjutajana ning Sakala toimetuses. Avaldas 1884. aastast ajakirjanduses külajutte ("Uba-Kaarli poeg"; 1892) ja luulet. Raamatuna on ilmunud lugulaul "Saatuste ja vale vangis" (1887). Proosaloomingus ja artiklis "Eesti algupäralisest kirjandusest" (1886) ilmneb lähenemine realismile. Aino Undla-Põldmäe, "Autor realismi tuleku teelt" – Keel ja Kirjandus 1963, nr 7, lk 429-432 ja Aino Undla-Põldmäe raamatus "Koidulauliku valgel. Uurimusi ja artikleid", Eesti Raamat, Tallinn 1981, lk 316–325 Richard Alekõrs, "Veel raasuke meie realismi-taime võrsumise päevilt" – R. Alekõrre raamatus "Jutt on see kooruke. Peatumisi meie tõsielulise kirjanduse rindel", Eesti Raamat, Tallinn 1965, lk 159–173 Eesti kirjanduse ajalugu, II köide. XIX sajandi teine pool. Eesti Raamat, Tallinn 1966, lk 526–530 ja bibliograafia lk 546, ülevaate autor Oskar Kruus Eesti kirjanduskriitika 1875–1900. Kommenteeritud tekstivalimik. Koostanud ja kommenteerinud Karl Taev ja Velli Verev. Eesti Raamat, Tallinn 1984, lk 99–101 (K. Krimmi artikkel "Eesti algupäralisest kirjandusest") ja lk 146–149 (K. Krimmi arvustus "Kirjanduse põllult. Aasa õied. Luuletanud K. E. Sööt") Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk 224–225, artikli autor Oskar Kruus Kaarel Krimm Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Oskar Kruus

Oskar Kruus (29. september 1929 Vana-Otepää vald – 29. oktoober 2007) oli eesti kirjandusteadlane, kriitik ja kirjanik. Ta lõpetas 1953 Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina ja oli 1953–1973 Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi teadur. Avaldanud kirjandusuurimusi (Juhan Sütistest, naiskirjanikest jt), lühiproosat, luulet, kirjanduskriitikat jm. "Jakob Mändmets", 1961 "Hella Wuolijoki : [eesti-soome kirjanik]", 1999 "Bernard Kangro : elukäik ja looming : [1910–1994]", 2003 "Aeg atra seada" (1986), rahvusliku liikumise ajast "Naiselikkuse seadus" (1986), romaanivõistlusel äramärgitud teos "Tabamata armastus", 1975 "Loobumised", 1980 "Ärkamised", 1984 "Vahimees Põhjanaba teel", 1971 "Eesti kirjarahva leksikon = Estnisches Schriftstellerlexikon", 1995 (koostaja ja toimetaja) 2001 – Valgetähe medaliklassi teenetemärk 2004 – Bernard Kangro kirjanduspreemia Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Oskar Kruus Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Käsu Hans

Käsu Hans (ka Hans Kes või Kess; surnud arvatavasti 1715. või 1734. aasta paiku Puhjas) oli eesti luuletaja ja kooliõpetaja. Sündis umbes 1670. aastal. Oli Puhjas köster ja õpetaja. Puhja kiriku ees asub Adrian Virginiusele ja Käsu Hansule püstitatud mälestusmärk. Hans kirjutas arvatavasti umbes 1708. aastal Tartule Põhjasõjas Vene vägede tõttu sündinud kannatustest 32-salmilise lõunaeestikeelse kaebelaulu "Oh! ma waene Tardo Liin..." (Käsu Hansu nutulaul). Oma aja kohta kunstiliselt mõjukas isikustatud monoloog säilis rahvasuus. Varaseim üleskirjutus pärineb aastast 1714 pastor Johann Heinrich Grotjahnilt Tartu Jaani koguduse meetrikaraamatus. Trükis ilmus monoloog 1902. Herbert Salu, "Surmatrummid ja pajupill" (alapealkiri: "Ülestähendusi Tartust Issanda aastal 1704"; romaan), Lund 1954; 2. trükk: Tallinn, LR 1993, nr 33–36 Friedebert Tuglas, novell "Käsu Hansu noorus" (kirjutatud 1942). Esmatrükk: Fr. Tuglas, "Neli novelli", LR 1966, nr 1/2. Kordustrükid: Kogutud novellid II, Eesti Raamat, Tallinn 1971 ja Kogutud teosed, 2. köide (Novellid II), Eesti Raamat, Tallinn 1987, lk 228–240 Friedebert Tuglas, "Rahutu rada. Elu- ja kirjandusloolist", Eesti Raamat, Tallinn 1973, lk 109–110 ("Käsu Hansu nooruse" saamisloost) ja lk 157–173 ("Katkeid Käsu Hansu kroonikast" – Käsu Hansu fiktiivseid meenutusi, kirjutatud 1942) Eesti kirjanduse ajalugu, I köide, Eesti Raamat, Tallinn 1965, lk 173–177 (ülevaate autor Villem Alttoa) Sulev Vahtre, "Senitundmatu fakt Käsu Hansu eluloost" – Keel ja Kirjandus 1965, nr 11, lk 657–658 Maie Kalda, "Käsu Hansu pretsedent" – Keel ja Kirjandus 1992, nr 8, lk 472–474 August Annist, "Käsu Hans ja tema "ikulaul" Tartu hävitamisest a. 1704–1708" – Akadeemia 1992, nr 12, lk 2484–2501 ja 1993, nr 1, lk 125–149 Käsu Hansu kaebelaul (paralleelselt Aino Valmeti kommenteeritud allikapublikatsioon ja August Annisti rekonstruktsioon) – Akadeemia 1993, nr 1, lk 150–160 Aino Valmet, "Käsu Hansu kaebelaul ja selle keelekasutus" – Akadeemia 1993, nr 1, lk 161–173 Anu Raudsepp, "Käsu Hans" - in: Eesti ajalugu elulugudes: 101 tähtsat eestlast. Koostaja: Sulev Vahtre. Tallinn: Olion, 1997. Mart Kivastiku suveetendus «Käsu Hansu ajalootund» (2009) Mart Kivastiku suveetendus "Kuninga käsk" (Tartu 2024, lavastaja Tiit Palu) Vaatamisväärsused Eestis Friedrich Bienemann noorem: Die Katastrophe der Stadt Dorpat während des Nordischen Krieges, Reval: Verlag von Franz Kluge, 1902 lk.92-98[alaline kõdulink] ERR (11. detsember 2023). "Vanemuise teatri suvelavastus on Mart Kivastiku "Kuninga käsk"". ERR. Vaadatud 30. detsembril 2023. Oh, ma vaene Tarto liin - Vikitekstides Peeter Olesk, "Luuletaja vastutus ajaloo ees" (13. septembril 2008 tähistatakse Puhja kirikus 300 aasta möödumist Käsu Hansu luuletuse "Oh! ma waene Tardo Liin" sünnist) – Eesti Kirik 10. september 2008, lk 3
Meelik Kahu

Meelik Kahu (20. veebruar 1935 Kuressaare – 25. oktoober 1991 Tartu) oli eesti ajakirjandus- ja kirjandusteadlane. Sündis pedagoogi perekonnas. Lõpetas 1954. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja õppis 1954–1959 Tartu Riiklikus Ülikoolis ajaloo-keeleteaduskonnas eesti kirjandust. 1961–1964 õppis Keele ja Kirjanduse Instituudi aspirantuuris. Filoloogiakandidaadi kraadi kaitses 1971. aastal väitekirjaga "Tartu Eesti Seitung". Oli 1959–1965 Carl Robert Jakobsoni talumuuseumi teaduslik töötaja. Alates 1965. aastast töötas Eesti Kirjandusmuuseumi bibliograafia osakonnas ning oli 1968. aastast ka selle juhataja. Avaldas artikleid peamiselt eesti ajakirjanduse ajaloo alalt ning kirjutas järelsõnu ning kommentaare Oskar Lutsu memuaarteostele. Samuti koostas koos Eerik Tedrega raamatu "Mälestusi Oskar Lutsust" (1966). Avaldas lühiuurimusi C. R. Jakobsoni Sakalast ja koolilugemikest. Meelik Kahu kasutas pseudonüüme A. Kose, Kalle Külm, M. Haug ja U. Meel. Bibliograafia osakonna 50 aastat sõnas ja arvus. Eesti NSV Teaduste Akadeemia F. R. Kreutzwaldi nim. Kirjandusmuuseum, Eesti NSV Teaduste Akadeemia. Tartu 1971 Eesti pseudonüümide leksikon. 1. köide, Eestikeelsed raamatud ja perioodika aastaist 1821-1900 = Lexicon pseudonymorum estonicorum = Estonici libri et periodica ab anno MDCCCXXI usque ad annum MCM. Toimetuskolleegium Endel Annus jt. Eesti Teaduste Akadeemia, Fr. R. Kreutzwaldi nim. Kirjandusmuuseum, Eesti Raamat. Tallinn 1991 Võti C. R. Jakobsoni maailmavaate mõistmiseks : tema kirjanduslik lemmikkangelane ja võrdkuju. Kurgja: Eesti NSV Kultuuriministeerium, 1964 Väljaspool Eestit ilmunud eestikeelse töölis- ja nõukogude trükisõna pseudonüümide sõnastik (1905-1940). Eesti NSV Teaduste Akadeemia Fr. R. Kreutzwaldi nim. Kirjandusmuuseum, Eesti Raamat. Tallinn 1978 Eesti kirjanike leksikon. Koostanud Oskar Kruus ja Heino Puhvel; toimetanud Heino Puhvel. Eesti Raamat. Tallinn 2000 Saarlaste kirjarahvast. Koostaja Helgi Allik. Kuressaare 2003 Meelik Kahu Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Haud Tartu Rahumäe kalmistul
Carl Eduard Körber

Carl Eduard Anton Körber (4. juuni 1802 Võnnu, Tartumaa – 4. mai 1883 Tartu) oli baltisaksa päritolu eesti vaimulik ja kirjanik, Martin Körberi vend. Carl Eduard Anton Körber õppis 1820–1823 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (grad. Stud. 1834), reisis vend Ludwig August Immanuel Körberiga jalgsi Saksamaale ja Itaaliasse. Oli 1823–1825 koduõpetaja Tarvastus, 1825–1829 koduõpetaja Tuula kubermangus ja 1831–1832 koduõpetaja Härgmäe kihelkonnas. Ordineeriti 23. veebruaril 1836 õpetajaks. Oli Vändra ja Käru koguduse adjunktõpetaja aastatel 1836–1841 ja õpetaja aastatel 1841–1859. Toimetas 1859. aastal Tartus ajalehte Tallorahwa Postimees ja 1861. aastal ajalehte Inland. Tema vanavanaisa Johann Friedrich Körber oli Tarvastu Peetri koguduse, Otepää Maarja koguduse ja Helme Maarja koguduse õpetaja; vanaisa Paul Johann Körber oli Tori koguduse ja Võnnu Jakobi koguduse õpetaja; teine vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Isa Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Vend Ludwig August Immanuel Körber oli Võnnu Jakobi koguduse, Rannu Püha Martini koguduse ja Rõngu Mihkli koguduse õpetaja; teine vend Martin Georg Emil Körber oli Anseküla Maarja koguduse õpetaja. Tema poeg oli mereväearst, Tartu Ülikooli hügieeni ja kohtuarstiteaduse professor Bernhard Eduard Otto Körber. Tema pojapoeg oli Venemaa Põhja-Jäämere Laevastiku ülem viitseadmiral Ludwig Körber, 1915. aastast Korvin (1863–1919). Avaldanud peale vaimulike teoste ka aabitsaid, õpikuid, sõnastikke, tõlkelisi lastejutte ja -värsse, rahvapärimust, valme, sententse jm. Joosepi elloramat 1850, Lomisse ramat 1851. Puudutas nn Palermo jutluses (1846) arvustavalt keiser Nikolai I. 1854 ilmus anonüümselt tema toimetatuna õpikusari "Koli-ramat". Körber, seit 1915 Korvin, Ludwig (Louis) August Bernhard, * Ringen (Livl.) 19. 4. 1863 - † London 1919 veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Eesti kirjanduse ajalugu, II köide, Eesti Raamat, Tallinn 1966, lk 189–190, autor Maie Kalda Olev Jõgi, "Ernst Särgava romaan "Lähme linna kirjutama, oma elu kergendama!" Saamislugu. Aineid" (ka Körberist kui Särgava romaani ühest kesksest tegelaskujust) – Keel ja Kirjandus 1968, nr 4, lk 193–207 ja nr 6, lk 340–348; redigeeritud ja täiendatud kujul raamatus: O. Jõgi, "Vaod ja varjud", Eesti Raamat, Tallinn 1975, lk 201–244 Hando Runnel, "Juhan Luiga ja vene küsimus" (aulaloengu tekst). Tartu 1993, 32 lk; sisaldab lisana lk 29–31 Körberi Palermo jutluse Carl Körber andmebaasis EEVA (Eesti vanema kirjanduse digitaalne tekstikogu) Anu Vissel, "Körberid - sakslastest estofiilid" – Postimees 21. juuli 1997, lk 14 (rubriik "Olnust olevale") Carl Eduard Körber Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Martin Körber

Martin Georg Emil Körber (19. juuli 1817 Võnnu, Tartumaa – 19. aprill 1893 Kuressaare) oli baltisaksa päritolu eesti kirikuõpetaja, kirjamees ja muusikategelane. Martin Körber kirjutas nii saksa luulele toetuvaid laulutekste, millest mõned on saanud üldtuntud lauluks ("Vaikne kena kohakene", "Ma olen väike karjane"), kui ka vaimulikke tekste. Lisaks uuris ta kodulugu ja rahvapärimust. Körber õppis 1827–1836 Tartus gümnaasiumis. Aastatel 1837–1842 õppis ta Tartu Ülikoolis usuteadust ja oli seejärel 1842–1845 Kuressaares Poeglaste Erakoolis õpetaja. Ta oli 1844–1845 prooviaastal Kuressaare Laurentiuse koguduses Conrad Eduard Hesse juures ja ordineeriti kirikuõpetajaks 30. detsembril 1845. Körber oli 1845–1846 Anseküla Maarja koguduse vikaarõpetaja. Juulis 1846 introdutseeriti ta kirikuõpetajaks ja töötas sellena Ansekülas kuni 1875. aastani. Ta asutas 1860. aastate alguses Ansekülas laulukoori ja korraldas 1863 kohaliku laulupüha. Martin Körber on maetud Kudjape kalmistule. Martin Körberi vanavanaisa Johann Friedrich Körber oli Tarvastu, Otepää ja Helme kirikuõpetaja, vanaisa Paul Johann Körber oli Tori ja Võnnu kirikuõpetaja, teine vanaisa, Christoph Friedrich Mickwitz noorem, oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse kirikuõpetaja. Isa Eduard Philipp Körber oli Võnnu kirikuõpetaja. Vend Carl Eduard Anton Körber oli Vändra Martini koguduse kirikuõpetaja, teine vend Ludwig August Immanuel Körber oli Võnnu, Rannu ja Rõngu kirikuõpetaja. Äi Conrad Eduard Hesse oli Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetaja. "Sörwema löoke..." (1862) "Sarema laulik..." (1864) "Laulud Sõrwemaalt, mitme healega" (1864) "Sarema Kuldnok..." (1879), valikkogu "Öndsa Lutteruse weikene Katekismus" Martin Körberi tänav Kuressaares. 1934. aastal nimetati Vaestekoja ja varem Hospidali nime kandnud tänav Körberi tänavaks. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977 Valdek Kraus, Martin Körberi tänava loo jätk, 12. jaanuar 2018 Aarne Vinkel, "Martin Körber: elutee ja -töö". Sari "Collegium litterarum", nr 10, Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus, Tallinn 1994, 128 lk Eesti kirjanduse ajalugu viies köites. 2. köide: XIX sajandi teine pool. Eesti Raamat, Tallinn 1966, lk 172–175 Aarne Vinkel, "Martin Körber – 175" – Keel ja Kirjandus 1992, nr 8, lk 468–471 Aarne Vinkel, "M. Körberi laululooming oma aja muusikakultuuri arengu taustal" – Keel ja Kirjandus 1993, nr 7, lk 429–430 ja raamatus: Aarne Vinkel, "Viimased vaod: vaatlusi Eesti kirjandusmaastikult", sari "Collegium litterarum", nr 14, Tallinn 2002, lk 179–184 Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk 259, artikli autor Maie Kalda Martin Körber Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Martin Körber Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
Mattias Jonson

Mattias Jonson (sündinud 16. jaanuaril 1974 Kumlas) on endine Rootsi jalgpallikoondise poolkaitsja ja ründaja. Rootsi rahvuskoondises tegi Jonson debüüdi veebruaris 1996, kui mängiti Jaapaniga. Koondisega osales Mattias Jonson kahel maailmameistrivõistlustel ja 2004. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Mattias Jonson on 179 cm pikk.
Tõnis Lehtmets

Tõnis Lehtmets (sündinud 22. oktoobril 1937 Rakveres) on eesti kirjanik. Lõpetas 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna. Töötas aastatel 1963–1972 ajalehe Edasi toimetuses ja 1972–1985 Eesti NSV Kirjanike Liidu Tartu osakonnas konsultandina. Kirjutanud luuletusi, romaane ja jutte. Kujutanud maaelu ja väljendanud linnas raskesti kohaneva maamehe elutunnetust. Tema romaani "Tume laas" (1978) algsele avaldamisele ajakirjas Looming tegid Nõukogude parteiorganid ja tsensuur suuri takistusi, sest see metsakülade inimeste saatusi käsitlev teos puudutas ka metsavendlust ja küüditamist. Pärast Rudolf Sirget oli Tõnis Lehtmets esimene, kes küüditamise teema jälle eesti proosas nähtavaks tegi. Tõnis Lehtmets oli NLKP liige aastatel 1968–1989. "Esimesed värsid" (1960) "Tänavad ja tanumad" (1962) "Kodumurul" (1966) "Lõkkemõtted" (1974) "Kohtumine vanaema aias" (1966) "Margapuuga mõõdetud maa" (1976) "Pakane" (1967) "Tume laas" (1978) "Kompromiss" (1982) "Keele ja Kirjanduse" ringküsitlus kirjanikele. Tõnis Lehtmets" – Keel ja Kirjandus 1973, nr 12, lk 736–738 Hando Runnel, "Tõnis Lehtmetsa häbelikkus" (luulekogu "Lõkkemõtted" arvustus) – Looming 1974, nr 11, lk 1926–28 ja H. Runnel, "Ei hõbedat, kulda", Eesti Raamat 1984, lk 162–165 Mati Unt, "Mis te minuga teete?" (romaani "Kompromiss" arvustus) – Looming 1982, nr 7, lk 996–998 Eesti kirjanduse ajalugu, V köide, 2. raamat, Eesti Raamat 1991, lk 235–236 (ülevaate autor Aadu Säärits) ja bibliograafia lk 246 Erik Linnumägi, "Kirjanik Tõnis Lehtmets on 12 aastat vaikinud. Miks?" – Maaleht 22. detsember 1994, lk 28 Hinge Kaljund, "Minu vend Tõnis: kirjanik Tõnis Lehtmetsa elust ja loomingust" (raamatu teine osa sisaldab Tõnis Lehtmetsa lühiproosat). Kirjastus Canopus, Tallinn 2010, 170 lk; ISBN 9789949904150