laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tschagguns

Tschagguns on vald ja küla Austrias Vorarlbergi liidumaal Bludenzi ringkonnas Montafoni orus. Tschaggunsis saab suusatada oma suusakeskuses nimega Golm. Tschaggunsis saab matkata, sõita maastikujalgrattaga, teha talisporti ja palju muud. Gauertal on org Tschaggunsis Mittagspitze ja Golmi vahel. See on kuulus "3 Türme" poolest, mis tähendab 3 torni. Werner Bleiner (* 1946), mäesuusataja Christian Orlainsky (* 1962), mäesuusataja Georg Friedrich Haas (* 1953), helilooja, kasvas Tschaggunsis üles Arnold Durig (1872-1961), füsioloog Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Rajamustrid

"Rajamustrid" on eesti zooloogi, loodusfotograafi ja looduse populariseerija Fred Jüssi 2017 ilmunud raamat. Raamat tutvustus: Teeliste rajad ühendavad, lahutavad, tekitavad mustreid. Lõpuks rohtuvad, jättes nähtamatu jälje. Teerajal on omadus teelisele õpetada minevikust oleviku kaudu ulatuda ka tulevikku. Ilmunud: 2017 Lehti: 96 Formaat: 236x205x11 (mm) Kirjastus: Pilgrim
Judita Vaičiūnaitė

Viktorija Judita Vaičiūnaitė (12. juuli 1937 Kaunas – 11. veebruar 2001 Vilnius) oli leedu kirjanik ja tõlkija. Tema isa Viktoras Vaičiūnas oli psühhiaater, ema halastajaõde. Esimesed 17 eluaastat elas ta Kaunases, pärast isa surma kolis perekond Vilniusse, kus elasid isa vennad: luuletaja ja näitekirjanik Petras Vaičiūnas ning pastor Juozas Vaičiūnas. Judita Vaičiūnaitė lõpetas 1959. aastal Vilniuse Riikliku Ülikooli ajaloo- ja filoloogiateaduskonna, kus õppis leedu keelt ja kirjandust. Selle kõrvalt õppis ta ka muusikat. Õpingute ajal tekkisid tal sõprussuhted kursusekaaslaste Aušra Sluckaitė ja Tomas Venclovaga, kes aitasid kaasa Vaičiūnaitė kirjanduslikule kujunemisele. Aastail 1962–1966 töötas ta ajalehe Literatūra ir menas, aastail 1973–1974 ajalehe Kalba Vilnius juures. Vaičiūnaitė luuletusi avaldati trükis juba 1956. aastal, debüütkogu aga ei lasknud tsensuur avaldada; teine kogumik "Pavasario akvarelės" ("Kevadeakvarellid") ilmus 1960. aastal. Hiljem nägi ilmavalgust veel mitu luulekogu. Ta kirjutas luuletusi ja lugusid ka lastele. Ta tõlkis leedu keelde Anna Ahmatova, Olga Bergholtzi, Semjon Kirsanovi, Giorgi Leonidze, František Hrubíni, Desanka Maksimovići, Sofja Mogilevskaja, Vladislav Krapivini ja Lewis Carrolli loomingut. 1978 "Luulekevade" laureaat 1986 Leedu NSV riiklik preemia 1996 Vilnuse linna kirjanduspreemia 1996 Balti Assamblee kirjanduspreemia luulekogu "Žemynos vainikai" (1995) eest 1997 Suurvürst Gediminase ordeni 4. järk 2000 Leedu Kirjanike Liidu auhind Gintarė Bernotienė, "Judita Vaičiūnaitė", Visuotinė lietuvių enciklopedija Judita Vaičiūnaitė looming veebisaidil tekstai.lt
Vandans

Vandans on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Bludenzi ringkonnas. Paiknedes 650 m üle merepinna, on see tuntud heade suusatamis- ja matkamisvõimaluste poolest. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019.
Sakala (laev 1886)

Sakala oli Eesti merejõudude sõjalaev-abilaev. Kandis ka nimesid Dvina ja Meransidül. Laev ehitati 1886. aastal Riias sadamatöödeks ja kandis algselt nime Dvina. 1918. aasta novembris jäi Dvina pärast sakslaste lahkumist kasutuskõlbmatuna Tallinna maha. Laev läbis Sadamatehastes remondi anti 1. juunist 1919 merejõudude Tallinna sadamavalitsuse käsutusse sidelaevaks. 24. juunil nimetati laev Meransidül-iks (lühend sõnadest: meri, rand, side, ülem) ja viidi juulis üle rannavalve-, mereside- ja päästejaamade valitsuse alla. Pärast Vabadussõda sai laev nimeks Sakala ja teenis esialgu merejõudude piirivalve ujuvate abinõude osakonna alluvuses. 1920. aasta septembrist novembrini osales traalimistöödel traalerite divisjoni koosseisus. 1921. aasta jaanuarist alates oli laev merejõudude rannavalve ujuvate abinõude osakonna käsutuses. Sakala põhiülesandeks alates 1921. aastast sai merekindluste Naissaare ja Aegna komandantuuridele varustuse ja inimeste transport ning ujuvmärklaudade vedamine. Tänu väikesele süvisele kasutati Sakalat ka rannikule uhutud miinide korjamiseks. 1922. aasta aprillis määrati Sakala merejõudude staabi mereside- ja ujuvate abinõude osakonna kasutusse. Alates 1927. aastast oli Sakala abilaevana Sõjasadama koosseisus. 19. septembril 1940 andis sõjasadama ülem Sakala aktiga punavõimule üle. Koostati ka põhjalik nimekiri varast. Edaspidi täitis Sakala rannakaitse abilaeva ülesandeid. Vene-Saksa sõja alates evakueerus Leningradi. Viimased andmed laeva kohta pärinevad Leningradist 1941. aasta sügisest. Pikkus 18,9 m Laius 3,5 m Süvis 2 m Mahutavus 45 brt Peamasin aurumasin 40 hj Kiirus 8 sõlme Meeskond 8 Sakala M314 Mil.ee: Kunagine Sakala
Rõhud

Rõhud on naiste rahvarõivaisse kuuluv vöö külge kinnitatud, puusal rippuv vaskkettidest ehe. Rõhud tulid Eesti rahvarõivastesse arvatavasti 16. sajandil kohalikust linnamoest. Järgmisel kahel sajandil kanti neid mitmel pool Põhja-Eestis, 19. sajandi teise pooleni aga üksnes Hiiumaal. Hiiumaa rõhud kuulusid vaskvöö juurde ning koosnesid kuni 10 rööbitisest vahelüliga kaheks rühmaks (lapivaheks) eraldatud vaskkettide reast. Eriliseks tegid selle ehte omapärased kolmetahulised ketid, mida tuli vasktraadi lülidest käsitsi kokku murda. Alumise ketirea küljes rippusid tihedalt vasklitrid. Eesti keele seletav sõnaraamat [1] vaadatud 11.04.2020 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 261 Arvi Ränk. Eesti etnograafia sõnaraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 183 Vöö ja rõhud Eesti Rahva Muuseum Rõhud
Korets

Korets (ukraina Корець, poola Korzec) on linn Ukrainas Rivne oblastis, Koretsi rajooni halduskeskus. Korets asub Rivnest umbes 65 km idas. Koretsit on esmamainitud 1150. aastal. 15. sajandi teisest poolest kuni 17. sajandi alguseni oli Korets oluline majandus- ja kaubanduskeskus. Teise Poola jagamise tulemusel läks Korets 1793. aastal Venemaa Keisririigi võimu alla. 1920–1939 oli Korets Poola koosseisus. 17. septembril 1939. aastal hõivas Punaarmee Koretsi ja mõni aeg hiljem inkorporeeriti see Ukraina NSV-sse kuuluvana Nõukogude Liidu koosseisu. Korets sai linnaõigused 1940. aastal. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Koretsi elanikest ukrainlasi 97,09%, venelasi 1,81%, poolakaid 0,66% ja valgevenelasi 0,15%. Історична довідка Корецька районна рада Корец Megabook Національний склад міст Datatowel.in.ua
Gregorius

Gregorius on mehenimi. Gregorius I, Gregorius Suur (590–604) Gregorius II (715–731) Gregorius III (731–741) Gregorius IV (827–844) Gregorius V (996–999) Gregorius VI (vastupaavst) (1012) Gregorius VI (1045–1046) Gregorius VII (1073–1084) Gregorius VIII (vastupaavst) (1118–1121) Gregorius VIII (1187) Gregorius IX (1227–1241) Gregorius X (1271–1276) Gregorius XI (1370–1378) Gregorius XII (1406–1415) Gregorius XIII (1572–1585) Gregorius XIV (1590–1591) Gregorius XV (1621–1623) Gregorius XVI (1831–1846) Gregorios
Räbik

Räbik on setu naise valge poolvillane pikk-kuub. Räbik sarnaneb kaunistustelt ja lõikelt setu villase särgiga. Räbik on pidurõivas, mis pidi varem olema seljas kirikusse minnes ja kirikus – sõltumata sellest, kas oli talv või suvi. Kui räbik on seljas, jäetakse pealiniku otsad selle alla. Setu naiste täisvillasest riidest pikk-kuube kutsuti villasärgiks. Setu naise räbik ja setu mehe poolsärk on mõlemad tüüpilised händkuued. Murdes on räbik ka vanaaegne takune kuub; jämedast takusest riidest kalurikuub; räbalane, katkine rõivas. Eesti keele seletav sõnaraamat [1] vaadatud 11.04.2020 Arvi Ränk. Eesti etnograafia sõnaraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 183 Eesti etümoloogiasõnaraamat [2] vaadatud 11.04.2020 Räbik Obinitsa Muuseum Seto rõivas
Räsasratas

Räsasratas on viltu ratas. Räsasrattal olid rummust pisut väljapoole kaldu olevad kodarad. Kodarad olid risti kergelt koonilise ja sissepoole laieneva teljeauguga. Selline ratas oli koorma raskusele märksa vastupidavam. vankriratas Eesti keele seletav sõnaraamat [1] vaadatud 11.04.2020 Arvi Ränk. Eesti etnograafia sõnaraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 184
Richard Brabec

Richard Brabec (sündinud 5. juulil 1966 Kladnos) on Tšehhi poliitik, ta on erakonna ANO 2011 liige. Ta on 29. jaanuarist 2014 Tšehhi keskkonnaminister. Ta lõpetas Prahas Karli ülikooli loodusteaduskonna magistrina. Ta on 29. jaanuarist 2014 Tšehhi keskkonnaminister. Lisaks oli ta 13. detsembrist 2017 kuni 30. aprillini 2019 Tšehhi asepeaminister. Ta on abielus, peres on kaks poega. Ta elab vaheldumisi Prahas ja Lovosices Litoměřice ringkonnas Ústí maakonnas.
UA: Peršõi

UA: Peršõi (ukraina keeles UA:Перший) on Ukraina riiklik telekanal. UA:Перший (Youtube`i kanal)
Balti Assamblee teaduspreemia

Balti Assamblee teaduspreemia on rahvusvaheline teaduspreemia, mis on üks Balti Assamblee kolmest kultuuripreemiast. Preemia asutati 1994. aastal. 1994 – Andris Caune (Läti) 1995 – Juozas Kulys (Leedu) 1996 – Juhan Maiste (Eesti) 1997 – Rimutė Rimantienė (Leedu) 1998 – Jānis Krastiņš (Läti) 1999 – Janīna Kursīte-Pakule (Läti) 2000 – Silvestras Gaižiūnas (Leedu) 2001 – Raimo Pullat (Eesti) 2002 – Algirdas Gaižutis (Leedu) 2003 – Elita Grosmane (Läti) 2004 – Arvo Krikmann (Eesti) 2005 – Ēvalds Mugurēvičs (Läti) 2006 – Gediminas Valkiūnas (Leedu) 2007 – Tarmo Soomere (Eesti) 2008 – Lembit Vaba (Eesti) 2009 – Leonardas Sauka (Leedu) 2010 – Jānis Stradiņš (Läti) 2011 – Andres Ilmar Kasekamp (Eesti) 2012 – Algis Petras Piskarskas (Leedu) 2013 – Renāte Blumberga (Läti) 2014 – Juozas Vidas Gražulevičius (Leedu) 2015 – Eva-Clarita Pettai ja Vello Pettai (Eesti) 2016 – Maija Dambrova (Läti) 2017 – Andres Metspalu (Eesti) 2018 – Els Heinsalu (Eesti) 2019 – Jūras Banys (Leedu) 2020 – Roberts Eglītis (Läti) 2021 – Virginijus Šikšnys (Leedu) Balti Assamblee kultuuripreemiad Balti Assamblee kultuuripreemiate laureaadid Balti Assamblee veebisaidil.
Johannes von Wesenberg

Johannes von Wesenberg (ka Johannes de Wesenberch) oli 14. sajandi Liivimaa kõrgvaimulik, kes oli Tartu, Saare-Lääne, Tallinna ja Århusi toomhärra. Johannes von Wesenberg pärines tõenäoliselt Eestimaa hertsogkonna aadli seast, kuid pole selge, kas Wesenbergide suguvõsa sai nime Rakvere saksakeelse nime järgi või pärinesid nad hoopis Holsteini samanimelisest aadlisuguvõsast. Ka suguvõsa esimene esindaja Eestimaal, vasall 13. sajandi lõpus ja 14. sajandi alguskümnendeil, kandis samuti Johannes de Wesenbergi nime. Toomhärra Johannes de Wesenberchi on esmamainitud 1321. aastal, kui ta oli Tallinna toomhärra. Sel aastal rajas mõjuvõimas Århusi toomhärra Brotherus Diaconus enda toomkapiitli juurde uue toomhärrakoha ning esitas sellele kohale Johannes de Wesenberchi. Selle otsuse kinnitasid ka Århusi piiskop ja toomkapiitel. Kolm aastat hiljem, 1324, kinnitas paavst Johannes XXII Johannes de Wesenbergile ka Tartu toompraosti (toomkapiitli juhi) koha, mida ta oli taotlenud juba alates Tartu piiskop Nikolausi ametiajast (1313–1323). Kuid paavsti otsuse vaidlustasid Tartu piiskop Engelbert von Dolen ja toomkapiitel ning 1328. aastal tühistas paavst Wesenbergi ametissemääramise. Tartu toomhärrakohast ilmajäämine ei takistanud siiski Wesenbergi edasist karjääri teises piiskopkondades: 1332. või 1333. aastal on teda mainitud Saare-Lääne toomhärrana. 1338. aastal viibis ta aga tulevase Taani kuninga Valdemar IV kaaskonnas ning teda nimetati Saare-Lääne toomskolastikuks ja Århusi toomhärraks. See on ka viimane teade tema kohta. Astaf von Transehe-Roseneck. Die ritterlichen Livlandfahrer des 13. Jahrhunderts: eine genealogische Untersuchung. Würzburg, 1960, lk 100–101. Transehe-Roseneck, Die ritterlichen Livlandfahrer, lk 100; Diplomatarium Danicum. 2. række. 6. bind, 1306-1312. Toim. Franz Blatt ja Kåre Olsen. Kopenhaagen, Munksgard, 1948, nr 6, 25; Diplomatarium Danicum. 2. række. 7. bind, 1313-1317. Toim. Franz Blatt ja Kåre Olsen. Kopenhaagen, Munksgard, 1956, nr 111, 163. Diplomatarium Danicum. 2. række. 8. bind, 1318-1322. Toim. Franz Blatt, Gustav Hermansen, C. A. Christiansen ja Kåre Olsen. Kopenhaagen, Munksgard, 1953, nr 341, 342. Leonid Arbusow vanem. "Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert. Dritter Nachtrag." in: Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik, 1911, 1912 und 1913 (1914), lk 233; Leonid Arbusow noorem, "Römischer Arbeitsbericht. I." in: Latvijas Universitãtes raksti = Acta Universitatis Latviensis, 17, lk 285–442, siin lk 354 ja 357. Leonid Arbusow vanem. "Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert (Fortsetzung)." in: Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik, 1901 (1902), lk 137 Diplomatarium Danicum. 2. række. 12. bind, 1337-1339. Toim. Franz Blatt ja C. A. Christiansen. Kopenhaagen, Munksgard, 1960, nr 82 Stefan Pajung ja Mihkel Mäesalu, 10. J’accuse – tapmisest, rüüstamisest ja teistest hirmsatest kuritegudest. Järg Johann von Wesenbergi loole, blogi.linnamuuseum.ee, Carlsbergi stipendiaadid
Guerrero osariigi lipp

Guerrero lipp on Guerrero osariigi lipp. Guerrero osariigi vapp Flags of the World. crwflags.com. Vaadatud 19.05.23
Baja California Suri osariigi lipp

Baja California Suri lipp on Baja California Suri osariigi lipp. Baja California Suri osariigi vapp Flags of the World. crwflags.com. Vaadatud 19.05.23
Reet Rootare

Reet Rootare (29. mai 1941 Tallinn – 22. september 2004 Haapsalu) oli eesti näitleja. Ta isa Vidrik Rootare oli raamatupidaja ja maletaja, ema oli maletaja Salme Rootare. Ta lõpetas 1959. aastal Tallinna 18. Keskkooli, 1964. aastal algklasside õpetaja erialal Tallinna Pedagoogilise Instituudi ja 1971. aastal Nukuteatri õppestuudio. Töötas 1964–1969 õpetajana ja 1969–1980 Nukuteatris. Rootare, Reet Eesti teatri biograafiline leksikon
Nutka lupiin

Nutka lupiin ehk nutka hundiuba (Lupinus nootkatensis Donn ex Sims) on taimeliik lupiini ehk hundioa perekonnast. Nutka lupiini looduslik kasvuala on Põhja-Ameerikas, peamiselt Alaskas. 20. sajandi esimesel poolel introdutseeriti nutka lupiini Islandile, kus ta invasiivsena peagi haaras enda alla väga ulatuslikud alad, tõrjudes välja nõmmekooslused. Vetter, Vanessa M. S.; Tjaden, Nils B.; Jaeschke, Anja; Buhk, Constanze; Wahl, Veronika; Wasowicz, Pawel; Jentsch, Anke 2018. Invasion of a legume ecosystem engineer in a cold biome alters plant biodiversity. Frontiers in Plant Science 9: 715.
Kõverusraadius

Kõverusraadius või kõveruse raadius ja kumeruse raadius on diferentsiaalgeomeetrias kõveruse pöördväärtus. Kõvera korral võrdub kõverusraadius antud kõvera mingi punkti ümbruses kõvera osale kõige lähema kaare raadiusega. Pindade korral on kõverusraadius ringi raadius, mis on kõige lähemal normaaltasandile . Ruumilise kõvera korral on kõverusraadius kõverusvektori pikkus. Tasandilise kõvera korral on kõverusraadius R {\displaystyle R} defineeritud valemigaː R ≡ | d s d φ | = 1 κ , {\displaystyle R\equiv \left|{\frac {ds}{d\varphi }}\right|={\frac {1}{\kappa }},} kus s on kõvera punktist määratud kaugusel olev kaarepikkus, φ on antud punktist tõmmatud puutuja tõusunurk ja κ on kõverus. Kui kõver on defineeritud ristkoordinaatides y(x), siis on kõverusraadius esitatav valemi kujul: R = | ( 1 + y ′ 2 ) 3 2 y ″ | , kus y ′ = d y d x , y ″ = d 2 y d x 2 , {\displaystyle R=\left|{\frac {\left(1+y'^{\,2}\right)^{\frac {3}{2}}}{y''}}\right|,\qquad {\mbox{kus}}\quad y'={\frac {dy}{dx}},\quad y''={\frac {d^{2}y}{dx^{2}}},} ja |z| tähistab z absoluutväärtust. Kõvera esitamisel parameetrilistes koordinaatides x(t) ja y(t) on kõverusraadius R = | d s d φ | = | ( x ˙ 2 + y ˙ 2 ) 3 2 x ˙ y ¨ − y ˙ x ¨ | , kus x ˙ = d x d t , x ¨ = d 2 x d t 2 , y ˙ = d y d t , y ¨ = d 2 y d t 2 . {\displaystyle R=\left|{\frac {ds}{d\varphi }}\right|=\left|{\frac {\left({{\dot {x}}^{2}+{\dot {y}}^{2}}\right)^{\frac {3}{2}}}{{\dot {x}}{\ddot {y}}-{\dot {y}}{\ddot {x}}}}\right|,\qquad {\mbox{kus}}\quad {\dot {x}}={\frac {dx}{dt}},\quad {\ddot {x}}={\frac {d^{2}x}{dt^{2}}},\quad {\dot {y}}={\frac {dy}{dt}},\quad {\ddot {y}}={\frac {d^{2}y}{dt^{2}}}.} Kõverus Kõver Weisstien, Eric. "Radius of Curvature". Wolfram Mathworld. Vaadatud 15. august 2016. Kishan, Hari (2007). Differential Calculus (inglise). Atlantic Publishers & Dist. ISBN 9788126908202. Love, Clyde E.; Rainville, Earl D. (1962). Differential and Integral Calculus (inglise) (Sixth ed.). New York: MacMillan.
Trait du Nord

Trait du Nord, varem tuntud ka kui Ardennais du Nord või Ardennais de type Nord, on tugev veohobuse tõug, mis on aretatud Hainaut' piirkonnas Lääne-Belgias ja Kirde-Prantsusmaal. Algselt peeti seda ardenni alatüübiks, seda tunnustati aga eraldi tõuna 1903. aasta tõuraamatus. See on aretatud viljakatel flaami rohumaadel põllutöödeks suuruse ja veojõu tõttu. 1855. aastaks pidasid mõned veterinaarid Hainaut' lähedal kasvatatud hobuseid teistest flaami tõugu hobustest paremaks. Trait du Nordi kasutati 19. sajandi lõpust kuni 1920. aastani ulatuslikult kaevandamisel, vähemal määral jätkati seda kuni 1960. aastateni. Trait du Nordi kasutati põllumajanduses laialdaselt ka II maailmasõja ajal, kuid pärast sõda selle kasutamine ja tõu populatsioon vähenes märkimisväärselt, kuna põllumajandus muutus üha rohkem automatiseeritumaks. 20. sajandi keskpaigas oli tõug suures nõudluses hobuseliha tootmise tõttu ning sellepärast aretati see hobused suuremaks ja raskemaks. 1970. aastate alguses hakkas hobuseliha populaarsus vähenema ja Trait du Nord, nagu paljud sarnased Euroopa tõud, oli väljasuremisohus. Alles 1990. aastal võis täheldada väikest taassündi tänu suurenenud huvile hobustega sõitmise vastu Trait du Nord on suur, täkud kaaluvad üle tonni ning on aretatud veohobuseks. Tõugu leidub paljudes ühtlastes värvides, ning on teadaolevalt õrn ja hõlpsasti käsitletav hobune. On kahte veidi erinevat tüüpi Trait du Nordi: suuremat tüüpi raskemate koormate vedamiseks ja kergemat tüüpi kiiremate tööde jaoks. Prantsuse valitsus peab seda tõugu ohustatuks, kuna aastas sünnib vähem kui sada varssa. Prantsusmaal tegutsev riiklik tõuregister teeb koostööd kohalike rühmadega, et edendada selle tõu käekäiku ja taastada arvukus.
Rüiu

Rüiu (ka sõlmnarmaspõime) on sõlmtehnika liik, mille puhul sõlmenarmad on pikad ja sõlmeread paiknevad hõredalt; samuti on ta selles tehnikas kootud narmaline vaip ehk rüiuvaip. Rüiut on kasutatud Skandinaavias kõrgemate seisuste poolt alates 15. sajandist, algselt voodivaibana (narmad allküljel), 17. sajandi lõpust dekoratiivvaibana (narmad pealpool). Soomes sai laialdaselt tuntuks 17.–18. sajandil, ka talurahva hulgas. Eestis tegid peamiselt rannarootslased ühevärvilisi ja valge-pruuniruudulisi rüiusid. Nende 7–9 cm pikkused narmad paiknesid võrgukujuliselt, mitte tihedate ridadadena nagu Rootsis. Vähesel määral on rüiut tuntud Põhja-Eesti rannikul, kus narmastega kaeti vaid osa vaiba mustrist. Hiiumaa rüiude narmad olid kahe sõrme laiused ja sõrmepikkused riideribad (nukud). Rüiu tekib lõimelõngade ümber sõlmitud koelõngakimpudest. Iga narmarea vahele kootakse lihtsat(labast) taustakudet. Sõlmimisviise on mitmesuguseid, näiteks põhjamaised vaibad sõlmitakse nn smürna sõlmega, kus narmaste kimp kinnitatakse keeruga ümber kahe lõimelõnga. Jaan Elkenil on 2007 aastal loodud maal «Rüiu. Rüiu. Rüiu», kus autor kasutas maalimisel oma ema rüiu-tehnikas vaipu, mis kunagi kaunistasid kunstniku vanematekodu. Kangakudumine Eesti keele seletav sõnaraamat [1] Eesti Entsüklopeedia [2] Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 263 Rüiu tehnika näide, Eesti Rahva Muuseum Vaiba kudumise tehnika
Tagasi paradiisis.2

"Tagasi paradiisis 2" on ansambli Kollane Allveelaev G 1992. aastal ilmunud teine helikassett. Väljaandjaks AS Giga ja tootjaks Tallinna Helikassetitehas. Esitajad: Arne Saluveer, Agu Tammeorg, Ain Varts, Harri Kõrvits Jr., Ivo Linna, Jaak Joala, Jaan Karp, Karl Madis, Margus Kappel, Meelis Punder, Riho Sibul, Tiit Kõrvits, Vesa Aaltonen. Täna Ilma Piimata Kuula Mu Südame Lööke Keegi Veel On Truu Keerlen Ja Pöörlen Enne Ööd Sõida Linna Poolvend Istun Toas Päikeseline Pärastlõuna Kaunis Naine Igaüks Nüüd Teab Suvehari Südalinnas Loodan, Et Sa Mind Meeles Pead Soojus Kes Annaks Nõu? Kui Teda Suudlen Tuju Norm! Vihm Katusel
Zempléni mäestik

Zempléni mäestik või Tokaji mäestik (ungari Zempléni-hegység või Tokaji-hegység) on mäestik Kesk-Euroopas Ungaris, osa Karpaatidest, täpsemalt Põhja-Ungari keskmäestikust. Mäestik asub Bodrogi ja Hernádi jõe vahel. Põhjas jätkub see Slovakkias Zemplíni mäestikuna. Kõrgus kuni 895 meetrit (Nagy-Milic). Kuigi tänapäeval kasutatakse valdavalt nimetust Zempléni mäestik, kasutavad geoloogid valdavalt Tokaji mäestiku nime. See nimetus on vanem ja täpsem, kuna kirjeldab mäestiku asukohta täpsemalt. Zempléni mäestiku nimetus võeti kasutusele pärast esimest maailmasõda, algselt kasutati seda turimikaartidel. Enne 1945. aastat oli mäestiku nimi ametlikult Eperjes-Tokaji mäestik, selle esimene pool tulenes Prešovi linna ungarikeelsest nimekujust. Mäestik on oluline turismipiirkond. Seal on ligi 500 matkarada, mägedesse on rajatud keskaegseid kindlusi. Mägedes kasvavad tammikud ja pöögimetsad. Mäestik on vulkaanilise tekkega. Valdav osa sealsetest kivimitest on miotseeni lõpust pärinevad vulkaanilised kivimid, põhiliselt rüoliit, ent leidub ka andesiiti ja obsidiaani. Sealset obsidiaani hakati kasutama juba paleoliitikumis, ent põhiliselt toodeti seal tööriistu neoliitikumis; tegemist on olulisima obsidiaani leiukohaga Euroopas. Leidub ka datsiiti. Olulisim vulkanismi mälestis on Kopasz-hegy mägi. Mäestiku moodustavatest kivimitest on levinum veel tuff, pealmised kihid moodustab kohati löss. Sealne pinnas sobib viinamarjakasvatuseks. Loss Zempléni mäestikus Vaade mägedele Füzéri kindlusest Kopasz-hegy mägi Dr. Gyarmati Pál: 5.5. Tokaji-hegység. Magyarország tájainak rövid földtani leírása. Magyar Állami Földtani Intézet. Karátson Dávid: Zempléni-hegység?. A földgömb, 26. juuli 2009. Carpathian 2 Obsidian auf flintsource.net Infot piirkonna kohta; fotod (tšehhi keeles)
Kivertsi

Kivertsi (ukraina Ківерці, poola Kiwerce) on linn Ukrainas Volõõnia oblastis, Kivertsi rajooni halduskeskus. Kivertsi asub Lutskist umbes 13 km kirdes. Kivertsi on asutatud 1870. aastal seoses raudteejaama rajamisega, linnaõigused sai 1951. aastal. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kivertsi elanikest ukrainlasi 96,49%, venelasi 2,81%, valgevenelasi 0,21% ja poolakaid 0,12%. Історична довідка Ківерцівська громада Національний склад міст Datatowel.in.ua
Põhja-Lubjakivialpid

Põhja-Lubjakivi Alpid (saksa keeles Nördliche Kalkalpen) on Ida-Alpide mäestik Kesk-Ida-Alpidest põhjas, paiknedes Austrias ja külgnevatel Baieri maadel Lõuna-Saksamaal. Eristamine viimasest grupist, kus asuvad kõrgemad tipud, põhineb geoloogilise koostise erinevustel. Kui vaadata lääne-idateljel, ulatuvad Põhja-Lubjakivi Alpid Reini orust ja Bregenzerwaldist Vorarlbergis Austrias läänes, kulgedes piki Saksamaa Baieri liidumaa ja Austria Tirooli liidumaa vahelist piiri läbi Salzburgi, Ülem-Austria, Steiermargi liidumaa ja Alam-Austria ning lõppevad lõpuks Wienerwaldis Viini linnapiiril idas. Põhja-Lubjakivi Alpide kõrgeimad tipud on Parseierspitze (3036 m) Lechtali Alpides ja Hoher Dachstein (2996 m). Veel üks oluline tipp selles mäestikus on Zugspitze (2962 m), mis paikneb Saksa-Austria piiril ja mida loetakse Saksamaa kõrgeimaks tipuks. Põhja-Lubjakivi Alpide mäestikud Alpiklubi Ida-Alpide klassifikatsiooni järgi (idast läände): Lubjakivialpid Lõuna-Lubjakivialpid Alpide geograafia
Võimlemine olümpiamängudel

Võimlemine on osalenud kõigil suveolümpiamängudel alates nüüdisaegse olümpialiikumise sünnist Ateenas 1896. aasta suveolümpiamängudel. 32 aasta jooksul lubati võistlema ainult mehi. Alates 1928. aasta suveolümpiamängudel Amsterdamis, lubati ka naistel võistelda riistvõistlemise võistlustel. Iluvõimlemine lisati olümpiaprogrammi 1984. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses ja trampoliinvõimlemine debüteeris 2000. aasta suveolümpiamängudele Sydneys. Sellest ajast alates pole võimlemise olümpiaprogramm muutunud.
Tsiviilaeg

Tsiviilaeg on igapäevases elus kasutatav efemeriidiajal põhinev ajaarvestus, milles loetakse ööpäeva alguseks Päikese alumise kulminatsiooni hetk (kesköö). Eesti nõukogude entsüklopeedia, 8. köide. Eesti entsüklopeedia, 9. köide.