laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Euroopa Söe- ja Teraseühendus

Euroopa Söe- ja Teraseühendus (ESTÜ, inglise keeles European Coal and Steel Community) oli riikidevaheline majandusorganisatsioon, mis eksisteeris iseseisvana aastatel 1952–1967. 1967–2002 oli ta Euroopa Ühenduse ja hiljem Euroopa Liidu allorgan. Ühendus loodi prantsuse majandustegelase ja poliitiku Jean Monnet' algatusel, kes esitas terase ja söe tootmise alase koostöö mõtte toonasele välisministrile Robert Schumanile. Peagi võeti see idee omaks ka Prantsusmaa naaberriikides ning 1952. aastal loodigi kuuest riigist (Prantsusmaa, Lääne-Saksamaa, Itaalia, Belgia, Holland ja Luksemburg) koosnev organisatsioon. Selle baasilt algas Euroopa integratsioon, mistõttu peetakse ühendust Euroopa Liidu eelkäijaks. Euroopa Söe- ja Teraseühendus asutati Pariisi lepinguga, mis kirjutati alla 18. aprillil 1951. Lepinguga kehtestati ühine avatud turg kivisöele 10. veebruaril 1953 ja terasele 1. mail 1953. Pariisi leping sõlmiti 50 aastaks. Otseselt seda lepingut ei pikendatud ja 23. juulil 2002 selle kehtivus lõppes. Sel päeval langetati Brüsselis ESTÜ lipp ja selle asemele heisati Euroopa Liidu lipp. Sisuliselt sel päeval midagi ei muutunud, sest ESTÜ hallatud valdkonnad läksid Euroopa Liidu organite pädevusse. Euroopa Söe- ja Teraseühenduse tähtsaim saavutus oli püsiva rahu loomine Lääne-Euroopa riikide vahel. Riikidevahelised majandussidemed tihenesid sel määral, et sõda oleks paljudele mõjukatele inimestele suurt rahalist kahju tähendanud. Euroopa Ühenduse ja Euroopa Liidu riigid ei ole kunagi omavahel sõdinud. ESTÜ missioon (artiklis 2) oli liikmesmaade majanduse arendamine, töökohtade loomine ja kodanike elatustaseme parandamine. Nendes valdkondades oli ESTÜ panus suhteliselt väike, sest söe- ja teraseturg sõltus peamiselt maailmamajanduse olukorrast. Küll aga suurenes liikmesmaade omavaheline kaubandus ja terase osas isegi kümnekordselt, sest enam polnud vaja terast USA-st osta. ESTÜ andis ettevõtete kaasajastamiseks 280 laenu, mis aitas suurendada toodangut ja vähendada kulusid. Kulud vähenesid veelgi, kui söe ja terase pealt kaotati tollimaks. Pariisi lepinguga püüti vältida monopolide teket, sest just suurettevõtted aitasid Saksamaal võimule Hitleri. Selles osas ESTÜ põhiliselt ebaõnnestus ja kartellikokkulepped hindade kehtestamiseks olid üsna levinud. Ettevõtete demokraatliku kontrolli abil suudeti siiski vältida monopolismi kõige hullemaid külgi. Monopolide võim langes ESTÜ-st sõltumatult, kui näiteks söe kõrvale tekkisid võimalused kasutada maagaasi, naftat ja hiljem teisigi energiaallikaid. ESTÜ eesmärkide hulka kuulus veel eri riikide söe- ja terasetööliste elutingimuste, sealhulgas palga ühtlustamine. See eesmärk ei täitunud. Esiteks hoolisid paljud liikmesriikide valitsused sellest eesmärgist üksnes sõnades, aga midagi ette ei võtnud. Teiseks oligi olukord keeruline, sest 1960. ja 1970. aastail oli maailmas inflatsioon suhteliselt suur ja sealjuures eri riikides erinev.
Elara

Elara [el'ara] oli vanakreeka mütoloogias kuningas Orchomenose tütar ja Tityose ema. Teise versiooni järgi oli ta lihtsalt pärit Orchomenosest Euboia saarelt. Elara oli üks Zeusi armukesi. Zeus peitis Elara oma abikaasa Hera eest sügavale maa alla. Seal sünnitas ta hiiglase Tityose, keda mõnikord öeldakse olevat ka Elara ja maajumalanna Gaia poeg, nii et mõlemad pidasid teda oma emaks. Nii ütleb muu hulgas üks Homerose "Odüsseia" tegelane. Seda versiooni peetakse vanemaks. Kui Tityos oli Hera ärgitusel Leto vägistanud, pidi ta karistuseks Tartarosse minema. Elara, kes tahtis oma valu leevendada, tungis salaja allmaailma ning keeras paadimees Charoni ümber sõrme, et oma poja juurde pääseda. Seal hakkisid (või sõid) raisakullid Tityose maksa, mis kasvas üha uuesti. Kui Elara raisakulle söötis, et nad Tityose maksa ei hakiks, sattus talle peale põrgukoer Kerberos. Et muinaskreeklastel oli emaarmastus suure au sees, kuid ei õigustanud siiski jumalate karistusele vastuhakkamist, pidi Tityos edasi kannatama, kuid Elara tohtis teda käte vahel hoida, et ta enam valu ei märkaks. Elara järgi on nimetatud planeedi Jupiter kaaslane Elara. Apollodoros I, 4, 1 "Veidi aega hiljem [pärast Pythoni tapmist] tappis [ Apollon ] ka Tityose, kes oli sündinud Zeusist ja Orchomenose tütrest Elarast. Kui Zeus oli tütarlapse võrgutanud, oli ta tolle hirmust Hera ees peitnud maa alla ning toonud päevavalgele lapse, keda Elara oli kandnud – tohutu hiiglase, kelle nimi oli Tityos. Kui siis Leto läks Pythosse, nägi Tityos teda ning püüdis kohutavas hulluses teda vägistada; Leto hüüdis oma lapsed appi, ja need tapsid Tityose kohe oma nooltega. Tityost ka karistati pärast surma: Hadese põhjas õgivad tema südant tegelikult igavesti raisakullid."
Narva Anarhistlik-Kommunistlik Noorte Ühing

Narva Anarhistlik-Kommunistlik Noorte Ühing oli Narva anarhokommunistlik (Pjotr Kropotkini filosoofia-ideoloogia) noorte ühing, mis asutati septembris 1917 Narvas. See tegutses anarhistide juhtimisel. Ühingus peeti poliitilisi koosolekuid, korraldati meeleavaldusi. Asutati ka oma raamatukogu, tegutsesid mitmed isetegevusringid, laulukoor, keelpilliorkester jne. Tallinna Sotsiaaldemokraatliku Noorte Ühenduse (Tallinna SDNÜ) initsiatiivil kutsuti 17. veebruaril 1918 Tallinna kokku kõigi Eestis tegutsevate sotsiaaldemokraatlike noorteühingute kongress, kus pidi loodama keskne üle-eestiline noorteühing. 20 delegaati esindasid rohkem kui 2000 liiget. Kongressil puhkes äge diskussioon Narva anarhistlike delegaatidega, kes ei nõustunud sellega, et loodav ülemaaline organisatsioon võtab oma tegevuse aluseks enamliku programmi. Kui see aga häälteenamusega siiski vastu võeti, lahkusid Narva noorte esindajad kongressilt. PunaMust
SS

Schutzstaffel (eesti keeles "kaitsemalev"), lühendatuna SS või ruunides oli sõjaväeline organisatsioon rahvussotsialistlikul Saksamaal. SS moodustati 4. aprillil 1925 NSDAP kaitseüksusena. Alates 4. juulist 1926 oli see Sturmabteilungi (SA) allorganisatsioon. Alates 14. juulist 1934 kuni 8. maini 1945 oli SS iseseisev, paramilitaarne organisatsioon väljaspool NSDAP-d. SS allorganisatsioonid olid kaasosalised holokaustis. SS juhid (Reichsführer-SS): Julius Schreck (1925–1926) SS-Obergruppenführer Joseph Berchtold (1926–1927) SS-Obergruppenführer Erhard Heiden (1927–1929) Heinrich Himmler (1929–1945) Karl Hanke (1945) 1925. aasta aprillis andis NSDAP Juht Adolf Hitler korralduse Julius Schreckile korralduse moodustada Schutzstaffel (kaitsesalk), milleks valiti SA piirkondlike SA-Hundert seast üks SS-Gruppe, mille koosseisu kuulus 10–20 NSDAP-le kõige ustavamat liiget, parteijuhtide füüsiliseks kaitseks. A. Hitleri korralduse alusel andis senise SA ühe allüksuse juht korralduse 21. septembril 1925. aastal Schutzstaffel-üksuse moodustamiseks. Koos Schutzstaffeli moodustamisega tekkisid ka Sturmabteilungist erinevad SS ametinimetused. Kuna moodustatud üksused olid väiksearvulised, siis esialgsed ametinimetused olid: kaitsegrupi liige, SS Mann ja grupijuht, SS-Gruppenführer. 1926. aastal võttis NSDAP liikmetest vabatahtlikkuse alusel moodustatud paramilitaarse organisatsiooni SA juhtimise endale Adolf Hitler ning määras Sturmabteilungi juhtorgani juhiks Franz Pfeffer von Salomon´i, kes moodustas SA sõjaväelise organisatsiooni mudeli alusel ning moodustas ka SA üleriikliku selgete alluvusvahekordadega struktuuri. Samuti moodustati üleriiklik SS-üksusi ühendav SS-Obergruppenführeri ametikoht. SS-Amt SS-Zentralkanzlei SS-Personalabteilung SS-Verwaltungsabteilung SS-Sanitätsabteilung SS-Führungsstab (1932) SS-Verbindungsdienst (1933) Amt SS-Sicherheitsdienst SS-Rasseamt Allgemeine SS SS-Totenkopfstandarten SS-Verfügungstruppe muudeti Relva-SS-iks  Pikemalt artiklis Nürnbergi Tribunal Teise maailmasõja võitjate liitlasvägede ja Nõukogude Liidu esindajatest moodustatud Nürnbergi tribunali otsusega kuulutati SS kuritegelikuks organisatsiooniks, tehes erandi sellesse organisatsiooni mitte oma vabal tahtel kaasatud isikute suhtes. „«Tribunal tunnistab kuritegelikuks grupi, mis koosnes isikutest, kes olid ametlikult vastu võetud SS-i organisatsiooni liikmeks ja kes ka said selle organisatsiooni liikmeks ja jäid selle koosseisu, teades, et organisatsiooni kasutatakse tegevuseks, mida kvalifitseeritakse kuritegudena või neid isikuid, kes kuuludes sellesse organisatsiooni isiklikult osalesid kuritegude toimepanemises, välja arvatud need, keda riiklikud organid liitsid sellesse organisatsiooni sellel viisil, mis ei jätnud neile mingit muud võimalust ja samuti need isikud, kes ei osalenud kuritegude toimepanemises.“ SS-surnupealuusõrmus Ehredegen der Reichsführer-SS SS-mõõk Sturmabteilung Relva-SS SS-korpus SS-i veregrupi tätoveering Natsionaalsotsialism
Saint Louis

Saint Louis (inglise keeles kasutatakse tavaliselt lühendkuju St. Louis; hääldus /seɪnt ˈluːɪs/ või /sənt ˈluːɪs/) on linn Ameerika Ühendriikides Missouri osariigis Mississippi jõe läänekaldal. Saint Louise halduspiires elas 2020. aastal 301 578 inimest, mis asetab linna osariigis Kansas City järel teisele kohale. Linnastu elanike arv oli seevastu 2,8 miljonit. Sellega on Saint Louis Ameerika Ühendriikide linnastute hulgas 21. kohal. Saint Louis on koos Baltimore'i ja Carson Cityga üks kolmest Ameerika Ühendriikide iseseisvast linnast, mis asub väljaspool Virginia osariiki. Asula rajati 1764. aastal ja nimetati Prantsusmaa kuninga Louis IX Püha järgi. Linnaks sai see 1822. aastal Saint Louise maakonna osana. Kuna maakonna rahvastikust lõviosa moodustanud linnaelanikud ei soovinud tasuda makse maaelanike pealt ja kurtsid vähemusesindatuse üle maavalitsuses, soovisid nad maakonnast eralduda. Esimene katse tehti 1843. aastal. 1876. aasta augustis toimunud rahvahääletusel hääletas linna ligi 350 000 inimesest koosnev elanikkond napilt maakonnast lahkulöömise poolt, samas maapiirkonna peaaegu 30 000 inimesest koosnev elanikkond hääletas valdavalt eraldumise vastu. Linnaelanikud eraldusid maakonnast 1877. aasta märtsis. 1904. aastal peeti seal maailmanäitus ja kolmandad nüüdisaegsed olümpiamängud. Kuni 1910. aastateni oli Saint Louis elanike arvu poolest New Yorgi, Philadelphia ja Chicago järel Ameerika Ühendriikide neljas linn ning 1950. aastal 856 796 elanikuga kaheksas linn. Pärast seda hakkas peamiselt valgete rahvaarv järsult vähenema, algas eeslinnastumine. Siiski oli linn endiselt Missouri suurim kuni 1980. aasta rahvaloenduseni. 1990. aastaks oli tol ajal samuti väheneva rahvaarvuga Kansas City koha üle võtnud. St. Louises tegutsevad pesapalliklubi St. Louis Cardinals, jäähokiklubi St. Louis Blues ja jalgpalliklubi St. Louis City SC. Gateway Arch Missouri botaanikaaed Saint Louise kunstimuuseum Saint Louise loomaaed Pruitt-Igoe Explore Census Data – St. Louis city, Missouri, vaadatud 22.12.2021. 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022. Linna koduleht
Reinhold Winkler

Reinhold Johann Winkler (13. august 1838 Rakvere – 17. juuni 1895) oli Eesti vaimulik.[viide?] Õppis aastatel 1857–1861 ja 1863 Tartu ülikoolis filoloogiat ja usuteadust. Oli aastatel 1863–1867 Vormsil koduõpetajaks parun Stackelbergi juures. Oli prooviaastal (1865–1866) Vormsi Püha Olavi koguduses (Jacob Eduard Peterseni juures). Ordineeriti õpetajaks 30. juulil 1867 Kuressaares.[viide?] Oli 1867–1872 Karja Katariina koguduses adjunktõpetaja ning 1872–1895 sama koguduse (introdutseeriti 16. juulil 1872) õpetaja. 1876–1882 oli ta konsistooriumi assessor ning 1882–1890 Saaremaa superintendent (olles selles ametis viimane). 1890–1895 oli ta Saaremaa praost. Tema tütar abiellus 1891. aastal Karja kirikus Eugen Joseph von Blossfeldtiga. Tema isa Constantin Winkler oli Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja. Winkleri äi oli Johann Reinhold Hunnius (endine Karja õpetaja). Tema tädimees oli Carl Bernhard Gebhardt (Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja). Tema vanaisa Reinhold Johann Winkler oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977 Väljavõte Rakvere sünnimeetrikast
Soolaahelik

Soolaahelik on mäestik Aasias Pakistanis. Kulgeb Himaalaja eelmäestikuna ida-lääne suunas. Kõrgus kuni 1522 meetrit.
Adrakohtunik

Adrakohtunik (ka: haagikohtunik; rahvakeeles: aagreht, haagreht, haakrihter) oli ajalooline maapolitseikohtunik ehk maakohtunik Eestimaal (alates 16. sajandi algusest) ja Liivimaal (alates 15. sajandi algusest). Adrakohtunikud juhtisid adrakohust. Haagikohtuniku ametikoht kaotati 1888. aastal.
Taavi Veskimägi

Taavi Veskimägi (sündinud 20. novembril 1974 Eidaperes) on Eesti endine riigiametnik ja poliitik ning ärijuht, aastatel 2009–2023 Eleringi juhatuse esimees. Ta on lõpetanud Rapla Ühisgümnaasiumi ja Tallinna Ülikooli haldusjuhtimise erialal. Täiendanud ennast Readingi Ülikoolis energeetikamajanduse alal ja Aalto Ülikoolis ärijuhtimise magistrantuuris. Taavi Veskimägi oli alates 2009. aastast Eesti elektri ja gaasi põhivõrguettevõtte Elering ASi juhatuse esimees. 25. aprillil 2023 teatas ta sotsiaalmeedias, et lahkub 1. juulil ametist pärast 14 aastat Eleringis. Varem on Veskimägi töötanud ametnikuna Rahandusministeeriumis, olles riigihalduse osakonna juhataja ja ministeeriumi nõunik. 2001. aastal astus Veskimägi koos mõttekaaslastega erakonda Res Publica. Poliitikas osaledes oli ta kahe Riigikogu koosseisu liige, töötades fraktsiooni esimehe ja Riigikogu aseesimehena. Aastatel 2003–2005 oli Taavi Veskimägi Eesti Vabariigi rahandusminister. 2005. aastast oli ta Res Publica erakonna esimees, vedades Isamaaliidu ja Res Publica erakondade ühendamist ning kuni 2007. aastani Isamaa ja Res Publica Liidu kaasesimees. Lisaks tööle riigiametniku ja poliitikuna on Veskimägi Eesti Kaitsetööstuse Liidu asutaja ja nõukogu esimees. Ta on olnud ja on paljude äriühingute nõukogu liige (Eesti Post, Tallinna Sadam, Lennuliiklusteeninduse, Milrem LCM, Olympic Entertainment Group jne) ning investeerimisettevõtte Alta Capital Partners nõunik. Veskimägi kuulus Euroopa põhivõrguettevõtete ühenduse ENTSO-E juhatusse aastatel 2017–2019 ja 2011–2013 ning kuulub Eesti Tööandjate Keskliidu volikogusse, juhtides majandusarengu töörühma. Tal on kooseludest Anne-Ly Normaku ja Kaja Kallasega tütar ja poeg. 2017 – Valgetähe IV klassi teenetemärk "Eleringist lahkuv Taavi Veskimägi: mõned ärimehed tahavad teha äri nii, et kasum jääb neile ja riskid riigile" Eesti Ekspress, 29. aprill 2023 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Taavi Veskimägi blogi
NetHack

NetHack on tekstipõhine ühe mängijaga arvuti-rollimäng, mille esimene versioon valmis 1987. Mäng on varasemate mängude "Hack" (1985) ja "Rogue" (1987) edasiarendus. Sõna "Net" mängu nimetuses viitab asjaolule, et mängu loomist koordineeriti interneti kaudu. Sõna "Hack" viitab paberipõhistes rollimängudes (nagu "Dungeons & Dragons") levinud mängustiilile hack-n-slash. Mängija võtab katakombe avastava kangelase rolli, kelle eesmärk on leida Yendori amulett. Katakombil on üle viiekümne, valdavalt juhuslikult iga kord uuesti genereeritava kaardiga taseme. NetHack on avatud lähtekoodiga tarkvara ning üks vanemaid endiselt arendatavaid arvutimänge. Mängu arendab vabatahtlike arendajate kollektiiv, millele tavaliselt viidatakse kui DevTeam.
Kilo-klassi allveelaevad

Kilo on septembris 1982 Nõukogude Liidus välja lastud mitmeotstarbeline diiselallveelaev. Allveelaev on kahe kerega. Keredevahelises ruumis paiknevad kütuse- ja õhumahutid. Sisekere on veekindlate vaheseintega jaotatud kuueks sektsiooniks, igas sektsioonis on omakorda kaks korrust. Allveelaev on suuteline pinnale tõusma ka siis, kui üks sektsioon on veega täitunud. Meeskond koosneb 57 madrusest ja ohvitserist. Meeskonna kajutid paiknevad kolmandas sektsioonis, umbes allveelaeva keskel. Ohvitseridele on ette nähtud igale eraldi magamiskoht. Madrused magavad vahetustega kaks madrust ühes magamiskohas. Müra vähendamiseks on sõukruvi kuuelabaline ning nii laeva diisel- kui ka elektrimootorid on paigutatud mürasummutavatele alustele. Pikkus: 72,6 m Laius: 9,9 m Veeväljasurve: vee peal 2300 t, vee all 3036 t Peamasinate võimsus: vee peal 3650 hj, vee all 5900 hj Kiirus: vee peal 10 sõlme, vee all 17 sõlme Sõidukaugus: 6500 M kiirusega 7 sõlme Maksimaalne sukeldumissügavus: 350 m Meeskond: 57 inimest (sh 13 ohvitseri) 6 torpeedotoru kaliibriga 533 mm 18 torpeedot või 24 miini 8 õhutõrjeraketti Allveelaeva hakati projekteerima 1974. aastal ning projekti koondnimeks sai Paltus (kalaliik), eesti keeles kammeljas. NATO ristis laeva juba enne valmimist mereväe signaallipu järgi Kiloks. Kokku toodeti 53 seda tüüpi allveelaeva (teistel andmetel 57). Neist 24 on senini kasutusel Venemaa sõjalaevastikus (16 teenistuses ja 8 reservis) ning 29 laeva on müüdud välismaale. 2010. aastate lõpus hakati uuendatud projekti 636.3 järgi Kilo-klassi allveelaevu taas tootma.
B

B (b) on eesti tähestiku ja ladina tähestiku ning paljude teiste ladina kirja kasutavate keelte tähestike teine täht. Ladina tähestiku täht B pärineb kreeka tähestiku tähest beeta. Tähe B ASCII-kood on 66 ja tähe b ASCII-kood on 98. B tähistab tavaliselt helilist, bilabiaalset klusiili, eesti keeles tavaliselt helitut nõrka bilabiaalset klusiili. b tähistab puistainete mahuühikut barrelit. b tähistab füüsikas süsteemivälist pindalaühikut barni. b tähistab bitti, mis on infotehnoloogias kahendnumber (0 või 1) või infokoguse ühik (tähis bit). Kuueteistkümnendsüsteemis on B või b number väärtusega 11. B tähistab muusikas si-bemolli, angloameerika maades sama, mida germaani maades tähistab "H" ja romaani maades "SI". B-duur on si-bemolliga algav mažoorne helirida (si-bemoll-mažoor); b-moll on si-bemolliga algav minoorne helirida (si-bemoll-minoor). b on füüsikas helirõhu taseme, võimenduse, sumbuvuse jne ühiku, samuti elektrisignaali võimsuse muutuse ühiku belli tähis. B tähistab keemias keemilist elementi boori. B on infotehnoloogias tervikuna töödeldava kindla pikkusega (harilikult 8) bitistringi baidi (byte) tähis. Tähti a, b, c jne kasutatakse ka loeteludes järjekorranumbrite 1, 2, 3 jne asemel, tavaliselt kujul a), b), c) jne. B kasutatakse geomeetrias teise punkti tähistamiseks joonisel. Esimene punkt on A ning järgnev on C jne. B on tähis, mis viitab, et tegu on teose numbriga 1960. aastal Jarmil Burghauseri poolt avaldatud Antonín Dvořáki teoste temaatilises kataloogis. b. on ladinakeelne lühend sõnast bacillus ('batsill'). b. on ladinakeelne lühend sõnast bacterium ('bacterium'). ba - bb - bc - bd - be - bf - bg - bh - bi - bj - bk - bl - bm - bn - bo - bp - bq - br - bs - bt - bu - bv - bw - bx - by - bz
Linnased

Linnased (Saaremaal ka maged) on idandatud teravili, mida kasutatakse peamiselt õlle, kalja ning mitmete pagaritoodete, aga ka piirituse või pärmi valmistamisel. Kõige levinumad on odralinnased, kuid kasutatakse ka hirsi-, nisu-, rukki- ja maisilinnaseid. Teravilja leotatakse vees 2–4 ööpäeva ning seejärel idandatakse 6–10 päeva, tõstes temperatuuri sujuvalt +10 kraadilt +15 kraadini. Idandamise käigus teravili fermenteerub ning valgud ja tärklis hüdrolüüsuvad. Õlle valmistamiseks sobivad linnased kuivatatakse järk-järgult temperatuuri tõstes ja seejärel eemaldatakse linnaseteradelt juured. Kuivatamise temperatuurist sõltub linnaseterade maitse ja värvus.
Balti Kaitsekolledž

Balti Kaitsekolledž (inglise keeles Baltic Defence College, ametlik lühend BALTDEFCOL) on Balti riikide ühine kõrgem sõjaline õppeasutus, mis asutati 1999. aastal. Õppeasutuse eesmärgiks on sõjalise hariduse andmine operatiivsel ja strateegilisel tasemel staabiohvitseridele ja ülemveeblitele. Kolledž asutati rahvusvahelisel toetusel ning esialgne abiprogramm nägi ette abi viie aasta jooksul alates avamisest. Baltifitseerimiskava, mis tähendab Balti riikide vastutuse järjepidevat suurenemist, hakati koostama 2001. aastal. Kolledž jagab endist Kaitseliidu maja Kaitseväe Akadeemiaga. Nõukogude okupatsiooni ajal kasutas seda maja Eesti Põllumajandusakadeemia.  9.–10. juunil 1997 Põhjamaade ja Balti riikide kaitseministrite kohtumisel Kuressaares otsustati asutada Balti Kaitsekolledž. Rootsi võttis enda peale projekti arendamise ja rahvusvahelise koordineerimise. 12. juunil 1998 kirjutasid Eesti, Läti ja Leedu valitsused Brüsselis alla asutamislepingule. Samas allkirjastatakse ka koos toetajariikidega vastastikuse mõistmise memorandum, mis kindlustas vajaliku rahvusvahelise abi. Kolledži pidulik avamine oli 25. veebruaril 1999. 2002. aastal võtsid Eesti, Läti ja Leedu enda kanda ühe kolmandiku projekti eelarvest ning 2004. aastast rahastavad kolledžit ainult Balti riigid. 1999 – alustas õppetööd esimene vanemstaabiohvitseride kursus 2001 – alustas õppetööd esimene riigiteenistujate kursus 2001 – alustas õppetööd esimene kolonelide kursus, mis 2004. aastal nimetati ümber kõrgemaks juhtimiskursuseks 2015 – alustas õppetööd esimene tippjuhtide riigikaitsekursus 2019 – alustas õppetööd esimene ülemveebli kursus Kolledž on ainulaadne õppeasutus NATO-s, sest pakub sisuliselt ainsana ingliskeelset sõjalise kõrghariduse kolmanda ja neljanda astme õpet.[viide?] Kursustel õpetatakse sõjalisi operatsioone, logistikat, politoloogiat ja strateegiat, staabitööd, tsiviil-militaarsuhteid, kaitseplaneerimist jm. Kolledžis tegeletakse uurimis- ja arendustegevusega. Korraldatakse konverentse ning seminare. Antakse välja akadeemilist ajakirja Journal on Baltic Security. 1999–2004 brigaadikindral Michael H. Clemmesen 2004–2007 brigaadikindral Algis Vaičelūnas 2007–2010 brigaadikindral Gundars Ābols 2010–2012 brigaadikindral Meelis Kiili 2012–2016 kindralmajor Vitalijus Vaikšnoras 2016–2020 kindralmajor Andis Dilans 2020–2023 brigaadikindral Ilmar Tamm 2023– brigaadikindral Alvydas Šiuparis Kaitseväe Akadeemia Ukraina Riigikaitse Rahvusülikool Balti riikide kaitsekoostöö. Tallinn: Aktaprint. 2002. Lk 20. Dr James Corum, Mr Art Johanson (2019). 20 years of the Baltic Defence College. Põltsamaa: Valipress OU. Balti Kaitsekolledži koduleht Balti Kaitsekolledžist Eesti Kaitseväe kodulehel
Harriet Tubman

Harriet Tubman (sünninimi Araminta Ross; umbes 1822 Dorchesteri maakond, Maryland – 10. märts 1913 Auburn, New Yorgi osariik, Ameerika Ühendriigid) oli Ameerika abolitsionist. Teda hüüti ka "oma inimeste Mooseseks". Aastal 1849 põgenes ta Marylandi osariigis orjusest. Ta tegi umbes 13 reisi orjanduslikesse lõunaosariikidesse, et päästa vabadusse seal ikke all olevaid sõpru ja perekondi. Tema vabadusreise nii põhjaosariikidesse kui ka Kanadasse on kutsutud maa-aluseks raudteeks. Oma elu jooksul oli ta puuraidur, pesunaine, põetaja ja kokk. Abolitsionistina aitas ta paljudel orjadel pääseda vabadusse ning inspireeris paljusid seda tegema ka iseseisvalt. Ameerika kodusõja ajal oli ta nii luuraja, rahakorjaja, põgenike organisaator kui ka meditsiiniõde. 2020. aastast hakatakse Tubmani kujutama USA 20-dollarisel rahatähel.[viide?]
Jeremy Rifkin

Jeremy Rifkin (sündinud 26. jaanuaril 1945) on ameerika visionäär. Ta on avaldanud 17 raamatut erinevatel teemadel, näiteks Ameerika unelma ja töö lõpust. 1997. aastal üritas ta koos Stuart Newmaniga patentida kimääri. 2005. aastal jättis USA patendi- ja kaubamärgiamet taotluse rahuldamata. Alates 2005. aasta septembrist ilmub Rifkini kolumn igakuiselt Eesti Päevalehes.[1][2] Jeremy Rifkin. "Euroopa unistus: kuidas Euroopa tulevikunägemus varjutab vaikselt Ameerika unistuse." Tartu: Hermes 2007 ISBN 978-9985-9701-8-8 Jeremy Rifkin. "Töö lõpp: tehnoloogia, töökohad, sinu tulevik : ülemaailmse tööjõu allakäik ja turujärgse ajastu koidik." Tartu: Fontes 1998 ISBN 9985-9012-8-2 Jeremy Rifkin. "Biotehnoloogia sajand: kuidas geneetikaäri muudab maailma: geenitehnoloogia konverents, 21.-22. september 2000, Tartu" Tartu: Fontese Kirjastus: Pärnu Konverentsid 2000 ISBN 9985-9264-2-0 Arne Pajula. Jänkid tahavad patenteerida kimääre. EE, 29.11.2004 Mihhail Lotman. Jeremy Rifkin ja unelmad. EPL, 05.07.2005. Rifkini-kriitiline artikkel. Külli-Riin Tigasson. Kapitalism vajab perestroikat. EPL, 14.07.2005. Intervjuu Jeremy Rifkiniga.