laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Euroopa Demokraatide ja Liberaalide Liit

Euroopa liberaalsete ja reformiparteide ühendus (European Liberal, Democrat and Reformist Party ehk ELDR) on Euroopa tasandi liberaalide erakond, mis on asutatud 1993. Erakond kuulub Euroopa Parlamendi fraktsiooni Uuenev Euroopa (Renew Europe). ELDR ei soovi föderaalsemat Euroopat, pooldab liikmesriikidele oma maksusüsteemi, soovib reformida ühist põllumajanduspoliitikat (CAP – Common Agricultural Policy) ning toetab seeläbi konkurentsivõimelisema Euroopa teket. Eestist kuuluvad ELDR-sse Reformierakond alates 1998. aasta detsembrist ja Keskerakond alates 2004. aasta maist. ELDRi liikmesparteid osalevad 11s valitsuses 27-st Euroopa Liidu liikmesmaast, sealhulgas neist nelja liikmesmaa peaminister kuulub ELDRi liikmesparteisse: Andrus Ansip (Eesti Reformierakond, Eesti) Anders Fogh Rasmussen (Venstre, Taani) Matti Vanhanen (Soome Keskerakond, Soome) Guy Verhofstadt (Flaami Liberaalid ja Demokraadid, Belgia) Călin Popescu-Tăriceanu (Rahvuslik Liberaalne Partei, Rumeenia) ELDRil on EP-s 65 kohta 705-st ja 4 liiget Euroopa Komisjonis. See teeb ELDRi suuruselt kolmandaks Euroopa Liidu poliitiliseks jõuks. Ametlik koduleht (inglise ja prantsuse keeles) Euroopa liberaalsed noored (LYMEC) (inglise keeles)
Cole Porter

Cole Albert Porter (9. juuni 1891 Peru, Indiana – 15. oktoober 1964 Santa Monica, California) oli Ameerika Ühendriikide helilooja. Ta on kirjutanud muusikale, mis etendusid Broadwayl. Tema muusikalidest tuntuim ja edukaim on "Suudle mind, Kate", mis 1949. aastal võitis parima muusikali Tony auhinna. Ta on kirjutanud ka laule ja laulusõnu. 1946. aastal valmis osaliselt tema eluloo põhjal film "Night and Day" (1946), kus peaosa mängib Cary Grant. 2004. aastal linastunud eluloofilmis "De-Lovely: Cole Porteri lugu" ("De-Lovely"; 2004) oli peaosas Kevin Kline; see film käsitleb muu hulgas Porteri homoseksuaalsust. Hollywoodi kuulsuste alleel on temanimeline täht. Cole Porter - Hollywood Star Walk. Los Angeles Times. Vaadatud 10.4.2017 Cole Porter Biography. Songwriters Hall of Fame
Telkmantel

Telkmantel on pontšolaadne sõjaväelase mitmeotstarbeline individuaalse varustuse element. Telkmantlit on reeglina võimalik kasutada kaitse-pealisriietusena või ülekattena sademete eest, väikese käepärase varjualuse püstitamiseks või transpordi abivahendina välioludes. Ühtlasi on telkmantlid valmistatud nii, et neid oleks võimalik servi pidi omavahel hõlpsalt ühendada, rajades nii mantlite omanikele ühise telgi. Enamasti on telkmantlid standardiseerimise ja omavahelise ühendamise huvides sõltuvalt vastava riigi sõjaväe arusaamast kas nelinurksed-ruudukujulised (tänapäeval enamasti), võrdhaarse kolmnurga kujuga või rombikujulised. Mõistagi valmistatakse sõjaliseks kasutuseks mõeldud telkmantlid maastikuvärvi ehk kamuflaažtoonides. Telkmantlite eelkäijaks on Ameerikas põlisrahvaste kasutatud vihmakindel pontšo. Telkmantleid tunti mõningates sõjavägedes juba 19. sajandi lõpuks, kuid laiemalt võeti need kasutusele enne II maailmasõda. Ühtlasi hakati telkmantleid valmistama alati omavahel ühendatavatena.
Veronika Triisa

Veronika Triisa (enne 1984 Minina; sündinud 29. juunil 1955 Viljandis) on Eesti endine kergejõustiklane, kuulitõukaja. Ta lõpetas aastal 1973 Viljandi 2. Keskkooli ja aastal 1976 juuksurina Tallinna 19. tehnikakooli. Eesti meistrivõistlustel on ta kuulitõukes võitnud 13 medalit, seejuures tuli ta aastatel 1979–1981 Eesti sisemeistriks. 1980. aastal püstitas ta Soomes Nokias kuulitõukes Eesti rekordi tulemusega 18.03. See rekord on siiani tema nimel. Tema poeg Toomas Triisa on motosportlane. Biograafia ESBL-is (vaadatud 12.10.2016) Eesti rekordinaine: "Korjasin steroidid kõik kokku ja andsin laagri lõpus tagasi." Õhtuleht, 22. juuli 2013
Vladimir Kukk

Vladimir Kukk on olnud mitme inimese nimi: Vladimir Kukk (1911–1990), eesti laskesportlane Vladimir Kukk (?–1944), eesti sõjaväelane ...
Vladimir Kukk (sportlane)

Vladimir Kukk (1. mai 1911 Riia – 11. jaanuar 1990 Luzern, Šveits) oli Eesti laskesportlane. 1937. aasta laskmise maailmameistrivõistlustel võitis ta viis kuldmedalit. 1939. aasta laskmise maailmameistrivõistlustel sai ta alalt sõjapüssist 3×20 lasku meeskondlikult pronksmedali. Teise maailmasõja ajal sai ta haavata (ta oli 6. Eesti Piirikaitserügemendis) ning sõjakeerises sattus Austriasse ja hiljem Šveitsi. Aastatel 1953–1973 oli ta Šveitsi Eesti Seltsi esimees. ISSF WORLD CHAMPIONSHIPS 1897 - 2005 MEDALLISTS. issf-shooting.org. Biograafia ESBL-is (vaadatud 15.10.2016) Ohvitseride andmekogu TLÜAR väliseesti isikud Biograafia ESBL-is
Arseni (Brjantsev)

Arseni (vene keeles Арсений; kodanikunimega Aleksandr Brjantsev, Александр Дмитриевич Брянцев; 8. september 1839 (ukj) Smolenski kubermang – 11. mai 1914 (ukj) Harkov) oli Venemaa õigeusu kiriku piiskop (1903–1914 peapiiskop). 17. mail 1882 pühitseti ta piiskopiks. Aastatel 1887–1897 oli ta Riia ja Miitavi piiskop. Arseni valitsemisajal, pühitses valitseja Arseni 7. septembril 1889 sisse Jumalaema Sündimise kiriku Alajõel, Peipsi järve kaldal, 17. augustil 1893 püha Vladimiri kiriku Narva-Jõesuus (mis hävines Teises maailmasõjas), 13. augustil 1895 Jumalailmumise kiriku Jõhvis ja paljud teised. Üldse püstitati tema valitsusajal 22 pühakoda, kogu Riia piiskopkonnas aga kuni 70. Koos Eestimaa kuberneri, vürst Sergei Šahhovskoiga oli Arseni 1891. aastal avatud Kuremäe Jumalaema Uinumise nunnakloostri rajamise eestvedajaks. Aastatel 1903–1914 oli ta Harkovi ja Ahtõrski piiskopkonna (vene keeles Харьковская и Ахтырская епархия) peapiiskop.
Aleksander Massalski

Aleksander Massalski (suri 1643) oli Rzeczpospolita riigitegelane. Ta kuulus Ostoja aadlisuguvõsasse. 1627–1631 oli ta Tartu kastellaan (ametis fiktiivselt). 1635–1643 oli ta Kaunase staarost.
Neutraalne oksiid

Neutraalne oksiid on oksiid, millel puuduvad happelised ja aluselised omadused ning millele ei vasta ühtegi hapet ega alust. happeline oksiid aluseline oksiid amfoteerne oksiid
Iiri näljahäda

Iiri näljahäda ehk Suur näljahäda (iiri keeles an Gorta Mór, inglise keeles the Great Famine või the Great Hunger) oli hulgalise nälgimise, haiguste, ikalduse ja massilise väljarände periood Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi koosseisu kuulunud Iirimaal aastatel 1845–1852. Seda kriisi on nimetatud ka Iiri kartuliikalduseks, sest neil aastatel hävitas kartuli ringmädanik täielikult kartuli iirlaste toidulaualt, millest oli ajalooliselt ja kombekohaselt sõltuv 2/5 rahvastikust. Näljahäda jooksul suri ligikaudu miljon inimest ning teist sama palju emigreerus Suurbritannia saarele ja sealtkaudu, või otse, Põhja-Ameerikasse ja Austraaliasse. Emigrante kohale toimetavaid laevu kutsuti rahvasuus kirstlaevadeks, kuna märkimisväärne osa inimestest suri teekonnal, millele tuli ka toidupoolis ise kaasa võtta. Näiteks moodustasid 1860. aastatel New Yorgi üle miljonilisest elanikkonnast 1/4 iirlased, kes elasid enamasti nn slummides. Nad olid odavam tööjõud kui kohalikud orjusest vabanenud mustanahalised, täites robustsemaid tööülesandeid. Linnakodanike arvates jorisesid vaesed iiri mehed tihti oma rahvalaule, mängisid pilli ja olid viskist purjakil, mis tõttu levis hibernofoobia: “Help wanted – no Irish need apply” (“Vajame abi, ükski iirlane ei ole oodatud”). Aastakümneid hiljem valmis vastukaaluks linna peamise puiestee Fifth Avenue äärde mandri üks suurimaid sakraalehitisi — Püha Patricku katedraal. Iirimaa kaotas oma kaheksamiljonilisest rahvaarvust umbes neljandiku. Seejärel suhted Briti krooniga halvenesid ning pinged kohalike inglastest mõisnikega kasvasid. Antud olukord oli katoliikliku Iirimaa iseseisvumiseni viinud sündmuste üks ajendeid. Gaelide väljaajamine
Dagnija Zigmonte

Dagnija Zigmonte (7. juuni 1931 Riia – 24. veebruar 1997 Riia) oli läti kirjanik. Dagnija Zigmote oli pärit teenistuja perekonnast. 1939–1946 õppis ta Riia 45. Põhikoolis, 1950. aastal lõpetas ta Riia 3. Keskkooli. 1954. aastal lõpetas Dagnija Zigmote Riia Pedagoogilise Instituudi Keele ja kirjanduse teaduskonna saksa osakonna. Seejärel töötas ta ajakirjade Zvaigzne, Padomju Latvijas Sieviete ja Liesma (1957–1960) toimetustes. 1961–1962 oli Zigmonte Läti Draamateatri kirjandusala juhataja. Alates 1962. aasta septembrist tegeles ta põhiliselt kirjandusliku tööga. Dagnija Zigmote on kirjutanud palju romaane ja jutustusi. Tema 1960. aastal ilmunud romaan "Jūras vārti" on 1966. aastal Ita Saksa tõlkes ilmunud eesti keeles ("Mere väravad", Eesti Raamat). "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. oktoober 2016. Vaadatud 15. oktoobril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Prem Tinsulanonda

Prem Tinsulanonda (tai keeles เปรม ติณสูลานนท์; 26. august 1920 – 26. mai 2019) oli Tai poliitik ja sõjaväelane. 13. oktoobrist kuni 1. detsembrini 2016 oli ta Tai regent (ajutine riigipea). 1980–1988 oli ta Tai peaminister ning 1998. aastast oli ta Tai Riiginõukogu esimees. Prem Tinsulanonda sündis Songkhla provintsis Lõuna-Tais, kus ta isa oli vanglaülem. 1941. aastal astus ta sõjaväeakadeemiasse ning tegi hiljem edukat sõjalist karjääri. 1959. aastal sai temast põhiseaduse koostamise komitee liige. 1968–1972 oli ta senaator ning 1972–1973 parlamendi liige. 1976. aastal sai ta peaministri nõuandva kogu liikmeks ning 1977–1978 oli ta asesiseminister. 1977–1978 ja 1979–1986 oli ta kaitseministri ametis. 1980. aasta märtsis sai Prem Tinsulanonda peaministriks, kelleks ta jäi kuni 1988. aasta aprillini. Peaministrina pidas ta edukaid läbirääkimisi kommunistlike mässulistega ning andis neile amnestia, mille tulemuseks oli kommunistide mõju vähenemine üliõpilaste seas. Tema ametiajal toimus kaks sõjaväelise riigipöörde katset (1981 ja 1985) ning 1982. aastal püüti peaministrit vähemalt neli korda tappa. 1988. aastal loobus Prem Tinsulanonda peaministriametist, kuid jäi ka järgnevatel aastatel Tai poliitikas mõjukaks, kuna temast sai Tai riiginõukogu liige. 1998. aastal sai temast riiginõukogu esimees. 2001. aastal rajas ta omanimelise rahvusvahelise kooli. 2000. aastatel oli Prem Tinsulanonda üks peaminister Thaksin Shinawatra ägedamaid kriitikuid ning on arvatud, et tema tegevus viis suures osas ka peaministri kukutamiseni 2006. aastal. Kui Tai kuningas Bhumibol Adulyadej 2016. aasta 13. oktoobril suri, siis teatas tema poeg kroonprints Maha Vajiralongkorn, et pole veel valmis kuningatroonile asuma, ning seetõttu sai Prem Tinsulanondast kui riiginõukogu juhist kuni kuninga ametisseastumiseni 1. detsembril kuningriigi regent. "Prem Tinsulanonda lühibiograafia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. august 2016. Vaadatud 16. oktoobril 2016. http://www.ibtimes.co.uk/what-next-thailand-after-king-bhumibols-death-1586636 Koduleht (inglise keeles) Taid hakkab ajutiselt valitsema 96-aastane regent, Postimees, 15. oktoober 2016. Profile: Thai regent Prem Tinsulanonda, BBC 15. oktoober 2016.
Robert Conquest

George Robert Ackworth Conquest (15. juuli 1917 Great Malvern, Inglismaa – 3. august 2015 Stanford, California) oli Briti ajaloolane, sovetoloog. Ta on muu hulgas uurinud totalitarismi kuritegusid. 2008. aastal anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk. Power and Politics in the USSR (1960) Nation Killers. The Soviet Deportation of Nationalities (1960), ISBN 0-333-10575-3 Religion in the USSR (1968) The Great Terror (1968), täiendatud väljaanne: The Great Terror: A Reassessment (1990) ISBN 0195055802; Lenin (1972), ISBN 0-00-632616-1 Inside Stalin's Secret Police: NKWD Politics, 1936-1939 (1985), ISBN 0-8179-8241-8 Kolyma: The Arctic Death Camps (1978), ISBN 0-670-41499-9 The Harvest of Sorrow : Soviet Collectivization an the Terror- Famine (1986), ISBN 0-19-504054-6 Stalin and the Kirov Murder (1989), ISBN 0-19-505579-9 Stalin: Breaker of Nations (1991), ISBN 0-297-81194-0 Reflections on a Ravaged Century (1999), ISBN 0-393-04818-7 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). (vaadatud 15.10.2016)
Balti Õpetajate Seminar

Balti Õpetajate Seminar (ka Goldingeni seminar, läti keeles Baltijas skolotāju seminārs, vene keeles Прибалтийская учительская семинария) oli Tsaari-Venemaa aegne õppeasutus Lätis eesti ja läti rahvakoolide õpetajate ettevalmistamiseks. Balti Õpetajate Seminar avati Riias 1870. aastal ning see allus Rahvahariduse ministeeriumile. Selle algne eesmärk oli ette valmistada õpetajaid rahvakoolide jaoks (valla- ja kihelkonnakoolid), olles vahepealseks astmeks 4-klassilise linnakooli ja gümnaasiumi vahel. Ülikoolis edasiõppimise õigust seminari lõpetamine ei andnud. Seminar kestis algselt kaks aastat, kuid õige pea pikendati õppetöö kolmele ning 1878. aastal juba neljale aastale. Umbes 2/3 õpilastest sai õppimiseks riiklikku stipendiumi. 1879. aastal valmis seminarile uus õppehoone Riias. 1886. aastal koliti seminar ümber Kuldīga (saksa Goldingen) linna, kus see tegutses kuni Esimese maailmasõja alguseni. 1915. aastal evakueeriti seminar Tšistopoli (Tatarstan) linna, kus see tegutses kuni oma tegevuse lõpetamiseni 1919. aastal. Balti Õpetajate Seminari hoone Kuldigas aadressil Liepaja iela 31/33 on Lätis kuulutatud vabariikliku tähtsusega ajalooliseks kultuurimälestiseks. Seminar andis õpetajakutseks vajaliku ettevalmistuse pedagoogilistes ainetes ja oskustes. Suurt tähelepanu pöörati vene keele ja usu, aga ka matemaatika, ajaloo ja pedagoogika õpetamisele. Õppetöö toimus küll vene keeles, kuid selle kõrval õpetati ka läti ja eesti keelt. Kunagistest seminari õpetajatest on nimekamad Jakob Lindenberg ja Voldemar Päts. Seminaris õppis aastate jooksul kokku 1391 õpilast ning selle lõpetas 1026 õpilast (773 lätlast, 129 venelast, 115 eestlast, 7 leedulast ja 1 liivlane). 365 õpilasel jäid õpingud pooleli (sh 35 eestlast). Kuigi seminari eesmärgiks oli ette valmistada kooliõpetajaid, on seminari lõpetajate seas lisaks haridustegelastele palju silmapaistvaid kultuuri, poliitika ja ühiskonnaelu tegelasi, arste, juriste, vaimulikke, kunstnikke. Mõned tuntumad seminaris õppinud eestlased: Anton Anson Jakob Johanson-Pärna Jakob, Kulgver Mihhail Lindeberg Anton Luts Ants Piip Ataste õpetajate seminar Jädivere õpetajate seminar Kuuda õpetajate seminar Cimze seminar Goldingeni seminari mälestamine Riias. Õpetajate Leht, nr. 12, 12.12.1930, lk 5.[alaline kõdulink] Õpetajate Leht, nr. 44, 10.11.1990 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. detsember 2018. Vaadatud 27. detsembril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Mati Lepik

Mati Lepik (2. aprill 1937 Valma – 10. november 2015 Vastemõisa) oli eesti kultuuritegelane, Vastemõisa rahvamaja juhataja. 1988 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane
Liberaalne Internatsionaal

Liberaalne Internatsionaal on rahvusvaheline organisatsioon, mis ühendab liberaalseid parteisid. Peakorter asub Londonis ja organisatsioon on asutatud 1947. aastal. Internatsionaali esimene president oli Salvador de Madariaga. Alates aprillist 2006 on Liberaalse Internatsionaali president Briti liberaaldemokraat parun John Alderdice ja asepresident Hollandi Parlamendi liige Hans van Baalen. Eesti parteidest on Liberaalse Internatsionaali liige Reformierakond. Aastatel 1998–2002 oli organisatsiooni vaatlejaliige Koonderakond. Samuti on püüdnud Liberaalse Internatsionaali liikmeks saada Keskerakond. Full Members (vaadatud 16.06.2017) Liberaalne ühendus ei taha Keskerakonda liikmeks Liberaalne Internatsionaal ametlik koduleht
Piotr Rudomina-Dusiacki

Piotr Rudomina-Dusiacki (suri 1649) oli Rzeczpospolita riigitegelane. Ta kuulus Trąby aadlisuguvõssa. Aastatel 1638–1643 oli ta Tartu vojevoodkonna kastellaan (ametis fiktiivselt). Seejärel oli ta Smolenski kastellaan.
Eesti NSV muusika aastapreemia

Eesti NSV muusika aastapreemia oli Eesti NSV-s välja antud muusikapreemia. 1973 Arne Oit, Boriss Parsadanjan 1975 Erich Jalajas, Eugen Kapp, Boris Kõrver 1976 Uno Naissoo 1977 Mati Kuulberg 1978 Raimo Kangro, Arno Rohlin 1979 Boriss Parsadanjan, Linda Saul, Eino Tamberg 1980 Ester Mägi, Veljo Tormis, Ofelia Tuisk 1981 Raimond Lätte 1982 Vladimir Alumäe, Valter Ojakäär, Boriss Parsadanjan 1983 Kustas Kikerpuu, Anti Marguste, Ants Sõber 1984 Jaan Koha, Valter Ojakäär, Eino Tamberg 1985 Ester Mägi, Andres Valkonen 1986 Mati Kuulberg, Veljo Tormis, Peeter Vähi 1988 Raimo Kangro, Alo Mattiisen, Andres Mustonen 1989 René Eespere, Sven Grünberg, Alo Mattiisen 1990 Peeter Vähi
Oleksandr Juštšenko

Oleksandr Juštšenko (ukraina keeles Ющенко Олександр Іванович; 2. detsember 1869 – 15. juuni 1936 Harkov, Ukraina) oli ukraina psühhiaater Aastatel 1915–1918 oli ta Tartu Ülikooli psühhiaatria õppetooli juhataja.
Ofelia Tuisk

Ofelia Tuisk (11. november 1919 Tallinn – 29. märts 1981 Tallinn) oli Eesti muusikakriitik. Ta õppis Moskva muusikakeskkoolis. Lõpetas 1952. aastal Moskva konservatooriumi muusikaajaloo ja -teooria erialal ja 1955. aastal samas aspirantuuri. Tegutses muusikaajakirjanikuna, tegi muusikasaateid Eesti Raadiole. Töötas aastatel 1952–1956 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis teoreetiliste ainete õppejõuna, 1973–1981 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis muusikateadurina. Ta oli 1953. aastast Eesti NSV Heliloojate Liidu liige, 1954–1956 Heliloojate Liidu muusikateaduse ja -kriitika sektsiooni esimees. Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule. Kuidas kuulata ja mõista muusikat: abiks lektorile ja rahvaülikoolidele. Tallinn: Eesti NSV ühing "Teadus", 1966 Imbi Kull, Ofelia Tuisk. Muusikaajalugu keskkoolile. Tallinn: Valgus, 1971 1980 Eesti NSV muusika aastapreemia Tiia Teder. Uus ei ole kunagi liiga vana. Sirp, 13.11.2009 "Teatri- ja Muusikamuuseumi kartoteek. Tuisk, Ofelia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. oktoober 2016. Vaadatud 15. oktoobril 2016. Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990, lk 268 Kalmistute register HAUDI ERR arhiiv. Õhtutund Ofelia Tuisuga (1979) Immo Mihkelson. Muusikakriitik herilasepesas. Ofelia Tuisk (1919–1981). 90 aastat sünnist. Teater. Muusika. Kino. 11/2009 Immo Mihkelson. Muusikakriitik herilasepesas II. Ofelia Tuisk (1919–1981). 90 aastat sünnist. Teater. Muusika. Kino. 12/2009
Lembit Roosa

Lembit Roosa (18. juuni 1920 Tallinn – 26. detsember 1987 Tallinn) oli eesti teatrikunstnik ja dekoraator. 1963. aastast oli ta RAT Estonia peakunstnik. Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule. 1964, 1966, 1970 Eesti NSV Teatriühingu preemia 1965 Eesti NSV teeneline kunstnik 1976 Eesti NSV rahvakunstnik Uno Järvela. Estonia 100 Kalmistute register HAUDI Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Roosa, Lembit. RAT "Estonia" peakunstnik (1970) ERR arhiiv. Võlulaegas (1984)
Kamil Ikramov

Kamil Ikramov (vene keeles Камил Акмалевич Икрамов; 10. september 1927 Samarkand – 4. juuni 1989 Moskva) oli usbeki päritolu vene kirjanik ja stsenarist. Ta kirjutas vene keeles. Ikramovi debüütromaan on 1969. aastal ilmunud "Караваны уходят – пути остаются". Eesti keeles on ilmunud tema kaht noorsoojutustust sisaldav kogumik "Ümmargune pitsat" (Tallinn: Eesti Raamat, 1978, tõlkinud Helmi Leberecht, värsid tõlkinud Andres Jaaksoo; vene keeles "Круглая печать", 1970). 1987 orden "Austuse märk" 1987 Usbekistani rahvakirjanik Камил Акмалевич Икрамов
Pavaarana

Pavaarana (paali keeles pavāraṇā “rahulolu”) on budistlik tseremoonia, millega tähistatakse kolmekuulise vassa (paali vassā) lõppemist. Budismi sünnimaal, Indias, kestab juuni lõpust kuni septembrini vihmaperiood (paali k. vassā-ratta). Vastavalt Buddha antud juhisele peavad bhikkhud veetma kolmekuulise vassa ehk vihmaperioodi ühes templis või keskuses ja pühenduma seal erilise hoolega meele treeningule ehk keskendumise ja teadvustamise arendamisele. Vihmaperioodi lõpus, pavaarana päeval kogunevad bhikkhud kokku, tunnistavad üles vassa perioodil esinenud eksimused ning retsiteerivad paatimokkhat (paali pāṭimokkha) ehk Buddha antud moraali- ja käitumisjuhiseid (paali sīla “eetika”, “moraal”, “kõlblus”, sikkhāpada “käitumisjuhis”). Birmas nimetatakse pavaarana päeva ka Abhidhamma (paali abhi kõrgem + dhamma õpetus) päevaks. Vin I.155, 160 J IV.74; V.38
Vassa

Vassa (paali keeles: vassā "vihm") ehk vihmaperiood kestab juulikuu täiskuu päevast kuni oktoobrikuu täiskuu päevani (paali k. Āsāḷha-Kattika). Vastavalt Buddha antud juhisele peavad bhikkhud veetma kolmekuulise vassa ühes templis või keskuses (paali vassa-vāsa "vassa-elukoht") ja pühenduma seal erilise hoolega meele treeningule ehk keskendumise ja teadvustamise arendamisele. Buddha antud vassa juhist järgib kogu theravaada koolkond ja ka üksikud mahajaana koolkonnad (Vietnami Thiền ja Korea Seon kloostrid ning Tiibeti koolkond). Kuna mõned ilmikud järgivad sel ajal erilise hoolega moraalijuhiseid, nt loobuvad suitsetamisest ja alkoholist, piiravad liha söömist jne, siis on vassa ilmikute seas tuntud ka kui budistlik paastuaeg (kuigi termin "paast" ei vasta otseselt Buddha õpetusele). Vassa lõpeb Pavaarana (paali k. pavāraṇā “rahulolu”) tseremooniaga, millega tähistatakse kolmekuulise vassa lõppemist. Vassale järgneb Kathina festival (paali k. kaṭhina), kus ilmikud avaldavad oma austus ja tänu bhikkhudele ning teevad annetusi nii bhikkhudele kui templitele. Laos, Myanmaris ja Tai Kuningriigis on vassa esimene päev riiklik püha. A IV.138 J IV.74; V.38 S V.326; PvA 20
Pridi Banomyong

Pridi Banomyong (tai keeles ปรีดี พนมยงค์; 11. mai 1900 Ayutthaya – 2. mai 1983 Pariis) oli Tai poliitik, Tai seitsmes peaminister 1946. aasta 24. märtsist kuni 23. augustini. Teda peetakse nüüdisaegse Tai rajajaks[viide?].
Fred Rogers

Fred Rogers (õieti Frederick McFeely Rogers; 20. märts 1928 Latrobe, Pennsylvania – 27. veebruar 2003 Pittsburgh) oli Ameerika Ühendriikide saatejuht, kirjanik, produtsent, helilooja ja presbüterlaste vaimulik. Ta juhtis lastele mõeldud hariduslikku telesaadet "Mister Rogersi naabruskond" (1968–2001), mis oli PBS-i eetris enam kui kolmkümmend aastat. Rogersit tunnustati Presidendi Vabadusmedaliga (Presidential Medal of Freedom) ning ta pälvis Peabody auhinna. Rogers on suguluses (nõbu) ameerika näitleja Tom Hanksiga, kes portreteeris teda 2019. valminud filmis "Ilus päev Mister Rogersi naabruskonnas". Fred Rogers andmekogus IMDb (inglise)
Joann Kotšurov

Ivan (Joann) Aleksandrovitš Kotšurov (vene keeles Иван (Иоанн) Александрович Кочуров; 13. juuli 1871 Bigildino küla, Rjazani kubermang – 31. oktoober 1917 Tsarskoje Selo, Venemaa) oli vene õigeusu preester, püha preestermärter. Tema mälestuspäev on 13. novembril (vkj 31. oktoobril). Ta on kantud MPEÕK Eestimaa pühakute kogusse. https://web.archive.org/web/20200220093733/http://www.orthodox.ee/estonian-saints_est.html (vaadatud 15.10.2016)
Kroonlinna Johannes

Kroonlinna Johannes või Johannes Kroonlinnast (ka Joann Kroonlinnast; vene keeles Иоанн Кронштадтский; kodanikunimega Иван Ильич Сергиев Ivan Iljitš Sergijev; 31. oktoober (vkj 19. oktoober) 1829 Sura küla, Arhangelski kubermang – 2. jaanuar 1909 (vkj 20. detsember 1908) Kroonlinn, Peterburi kubermang) oli õigeusu vaimulik (ülempreester) ja ühiskonnategelane, Pühima Valitseva Sinodi liige 1906. aastast. Vene Õigeusu Kirik Välismaal kanoniseeris ta õiglaseks 1964. aastal ja Vene Õigeusu Kirik pühaks õiglaseks 1990. aastal. Kroonlinna Johannese mälestuspäevad on 20. detsembril ja 1. juunil Juliuse kalendri järgi (Vene Õigeusu Kirikus Välismaal veel 19. oktoobril ja Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirikus Eestimaa pühakute koondmälestuspäeval 18. novembril). Ta on kantud MPEÕK Eestimaa pühakute kogusse. Tema mälestuseks on pühitsetud Loksa õigeusu kirik. Ioann Kroonlinnast. Minu elu Kristuses : Mõtted püha õigeusu Koguduse Jumalateenistusest. 1, Kogudusest, ehk usklikude seltskonnast. Kronstadti linna Andrease peakiriku ülempreestri isa Joann Sergiewi pääwaraamatust ümberpandud. Peterburi : [s.n.], 1897. – 67 lk. ISBN 9789949221455 (pdf) TÄISTEKST RR arhiivis DIGAR https://web.archive.org/web/20200220093733/http://www.orthodox.ee/estonian-saints_est.html (vaadatud 15.10.2016) Корнилий, Митрополит Таллиннский и всея Эстонии. Святой праведный Иоанн Кронштадтский, православные эстонцы и Эстония. Таллин[н] : [Tarbeinfo] : Издательский отдел Эстонской Православной Церкви Московского Патриархата, 2011. 391 lk. ISBN 9789985997055 Biograafia MPEÕK kodulehel Святой праведный Иоанн Кронштадтский и православие в Эстонии и среди эстонцев (artikkel MPEÕK kodulehel)