laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Linno

Linno on perekonnanimi. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Linno 100 inimesel: 43 mehel ja 57 naisel. Perekonnanimede levikult oli Linno meeste puhul 2528. kohal ja naiste puhul 1989. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Linno vanuserühmas 45–49, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,11. Nimi oli kõige sagedasem Järva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 2,01 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Viljandimaal Paistu kihelkonna Aidu mõisavallas, Tartumaal Palamuse kihelkonna Kaarepere mõisavallas ja Järvamaal Koeru kihelkonna Preedi mõisavallas nimeks Linno. Nimede eestistamisel võeti Linno aastatel 1935–1940 uueks perekonnanimeks 7 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Eglit, Limbervek (2 juhul), Linde, Lutterus, Petrov ja Saksberg. Georg Linno, eesti lendur (1884–1927) Lehar Linno, eesti auto- ja jalgrattasportlane (1954–) Peep Linno, eesti ajakirjanik, arhitekt ja karikaturist (1970–) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 7.09.2023) Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Linno. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Linno. Linno statistikaameti andmebaasis
Müür-liivsinep

Müür-liivsinep (Diplotaxis muralis) on õistaimede liik ristõieliste sugukonnas. Müür-liivsinep andmebaasis eElurikkus.
Theodor Fontane

Theodor Fontane (30. detsember 1819, Neuruppin – 20. september 1898, Berliin) oli saksa proosakirjanik ja luuletaja, realismi esindaja. Ta kirjutas ballaade ning argielu ja naiste sisemaailma käsitlevaid romaane nagu „Cecile”, „Effi Briest” ja „Proua Jenny Treibel”. 1864. aastal reisis ta Kopenhaagenisse ning kirjutas Saksa-Taani sõjast. 1870 sõitis ta Pariisi, et Prantsuse-Preisi sõjast kirjutada. Ta võeti kinni kahtlustatuna spionaažis, kuid vabastati kahe kuu pärast. Oma kogemustest kirjutas ta mälestustes "Kriegsgefangen. Erlebtes 1870". Gedichte (1851) Wanderungen durch die Mark Brandenburg (1862–82) Der Krieg gegen Frankreich 1870–71 (1873) Vor dem Sturm (1878) Grete Minde (1880) Ellernklipp (1881) L’adultera (1882, eesti keeles "Abielurikkuja" 1913, 1939 ja 1997) Schach von Wuthenow (1883) Graf Petöfy (1884, eesti keeles "Krahv Petöfy" 1997) Unterm Birnbaum (1885) Cecile (1887, eesti keeles 1997) Irrungen, Wirrungen (1888, eesti keeles "Mõtete vivarr" 1993) Stine (1890) Unwiederbringlich (1891) Frau Jenny Treibel (1892, eesti keeles "Proua Jenny Treibel" 1989) Meine Kinderjahre (1894) Effi Briest (1895, eesti keeles 1980) Die Poggenpuhls (1896) Der Stechlin (1898) Von Zwanzig bis Dreißig (1898) Theodor Fontane Selts
Brzozówi maakond

Brzozówi maakond (poola powiat brzozowski) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Podkarpacie vojevoodkonna keskosas. Maakonna keskus asub Brzozówi linnas. Brzozówi maakond moodustati haldusreformi käigus 1. jaanuaril 1999. Maakonna ainus linn on Brzozów. Brzozówi maakonnas on kuus valda: Brzozówi vald Domaradzi vald Dydnia vald Haczówi vald Jasienica Rosielna vald Nozdrzeci vald Brzozów county (Poland) CRW Flags. Vaadatud 8. septembril 2023
Dębica maakond

Dębica maakond (poola powiat dębicki) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Podkarpacie vojevoodkonna lääneosas. Maakonna keskus asub Dębica linnas. Dębica maakond moodustati haldusreformi käigus 1. jaanuaril 1999. Maakonnas on kolm linna: Brzostek, Dębica ja Pilzno. Dębica maakonnas on kuus valda: Brzosteki vald Czarna vald Dębica vald Jodłowa vald Pilzno vald Żyrakówi vald Gospodarka Powiat dębicki. Vaadatud 8. septembril 2023
Jasło maakond

Jasło maakond (poola powiat jasielski) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Podkarpacie vojevoodkonna lääneosas. Piirneb lõunas Slovakkiaga. Maakonna keskus asub Jasło linnas. Jasło maakond moodustati haldusreformi käigus 1999. aastal. Maakonnas on kaks linn: Jasło ja Kołaczyce. Jasło maakonnas on üheksa valda: Brzyska vald Dębowieci vald Jasło vald Kołaczyce vald Krempna vald Nowy Żmigródi vald Osiek Jasielski vald Skołyszyni vald Tarnowieci vald Powiat jasielski - Informacje Info-Polska. Vaadatud 8. septembril 2023
Ling

Ling on perekonnanimi. 2014. aastal oli Hiinas Ling (ladina tähestikuga kirjapilt) sageduselt 129. perekonnanimi (üle 1,1 miljoni nimekandja). Mandariini keeles hääldatakse ja kirjutatakse see nimi Líng (凌), vähemal määral ka Lìng (令), Linghu (令狐) ja Lín (林). Arvatavalt tekkis nimi Zhou dünastia ajal vastutava kohtuametniku ametinimest. Malaisias oli Ling sageduselt 100. (nimekandjaid üle 38 000) ja Singapuris 31. perekonnanimi (üle 28 000). 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Ling 168 inimesel: 80 mehel ja 88 naisel. Perekonnanimede levikult oli Ling meeste puhul 1124. kohal ja naiste puhul 1115. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Ling vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,81. Nimi oli kõige sagedasem Saare maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 11,0 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Harjumaal Jõelähtme, Kuusalu ja Juuru kihelkondades, Järvamaal Järva-Jaani kihelkonnas, Võrumaal Vastseliina kihelkonnas, Tartumaal Tartu-Maarja kihelkonnas ja Viljandimaal Helme kihelkonnas 8 korral nimeks Ling. Nimede eestistamisel võeti Ling aastatel 1936–1937 uueks perekonnanimeks 6 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Silling (2 juhul), Tollinling, Vindling (2) ja Vintling. Harry Ling, eesti zooloog (1928–1984) Inno Ling, eesti orienteeruja (1965–) Kaisa Ling, eesti laulja, kultuuriajakirjanik, kriitik ja kirjandusteadlane (1990–) Ruth Ling, eesti bioloog (1926–) Tõnu Ling, eesti loodusfotograaf (1971–) Chao, Sheau-yueh J. (2000). Genealogical Research on Chinese Surnames. Genealogical Publishing Company. Ling Surname. Vaadatud 8. september 2023. Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 08.09.2023) Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Ling. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Ling. Ling statistikaameti andmebaasis
Leżajski maakond

Leżajski maakond (poola powiat leżajski) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Podkarpacie vojevoodkonna põhjaosas. Maakonna keskus asub Leżajski linnas. Leżajski maakond loodi 1855. aastal, kuid likvideeriti 1867. aastal. Teist korda loodi Leżajski maakond 1956. aasta jaanuaris. 1975. aastal maakond likvideeriti. Leżajski maakond loodi uuesti 1979. aastal. Maakonnas on kaks linna: Leżajsk ja Nowa Sarzyna. Leżajski maakonnas on neli valda: Grodzisko Dolne vald Kuryłówka vald Leżajski vald Nowa Sarzyna vald O powiecie Powiat leżajski. Vaadatud 8. septembril 2023
Lumevarblane (perekond)

Lumevarblane (Montifringilla) värvuliste seltsi lindude perekond sugukonnast varblaslased (Passeridae). Perekonnas on 3 liiki. Tegemist on kõrgel mäestikes elavate lindudega, kes on levinud Lõuna-Euraasia mäestikupiirkondades Püreneedest Himaalaja, Tiibeti ja Lääne-Hiinani. Lumevarblased on jässaka kehaga ja tugeva koonilise nokaga varblased kehapikkusega 13,5–17 cm. Nende ülakülg on kahvatupruun, alakülg valge ja tiibadel säravvalged laigud, mis moonutavad lennul lindude kuju. Täiskasvanud lindudel võib olla musti laike noka all ja silmade ümber. Emas- ja isaslinnud on enamasti väga sarnased, ehkki Euroopas elava lumevarblase (Montifringilla nivalis) isaslinnul on iseloomulik hall pea. Noorlinnud on tuhmimat värvi kui täiskasvanud. Laul on lühike ja korduv, esitatud kas kivi otsas istudes või iseloomulikul ringleval demonstratsioonlennul. Pruun-lumevarblased (Montifringilla henrici) parves pärast lumesadu Lumevarblane (Montifringilla nivalis) talvesulestikus Tarnis Prantsusmaal Noor tuhkrind-lumevarblane (Montifringilla adamsi) Ladakhis Enamik lumevarblasi asustab piirkondi, mis on kõrgemal kui 3500 m merepinnast. Vaid Euroopas elav lumevarblane võib esineda juba 1800 m kõrgusel ja kõrgemal. Linnud tegutsevad avatud mägiaasadel. Lumevarblane pole rändlind, kuid võib talviti liikuda allapoole, inimasulate lähedusse, moodustades suuri parvesid. Lumevarblased toituvad eelkõige maapinnal seemnetest, kuigi nad võivad süüa ka väikesi lülijalgseid, eriti pesitsusperioodil. Nad on tüüpiliselt kartmatu loomuga, uidates uudishimulikult suusakuurortide, inimasulate ja prahipaikade ümbruses. Lumevarblased pesitsevad kaljulõhedes või näriliste (näiteks pika) mahajäetud urgudes. Kurna suurus on tüüpiliselt 3–6 muna. Varem paigutati Montifringilla perekonda ka Pyrgilauda ning Onychostruthus liigid, kes nüüd on eristatud omaette perekondadesse DNA molekulaarsete uuringutega kindlaks tehtud fülogeneetiliste suhete, erineva eluviisi ja erineva häälitsuse järgi. Montifringilla. - animalia.bio Y. Qu, P. Ericson, F. Lei, A. Gebauer, M. Kaiser, A. Helbig. Molecular phylogenetic relationship of snow finch complex (genera Montifringilla, Pyrgilauda, and Onychostruthus) from the Tibetan plateau
Kaarlimägi

Kaarlimägi on Tallinna keskosas asuv kõrgendik, Tõnismäe ja Toompea vahelisel alal . Kaarlimäel asub 1870. aastal valminud Kaarli kirik. Enne Tallinna kindluse likvideerimist oli Kaarlimäe kohal De la Gardie reduudi nimeline Tallinna muldkindlustis. Aleksander Kivi, Mäed ja mäenimelised tänavad Tallinnas, Kultuur ja Elu, 1964 nr 7, lk 402
Pirita mägi

Pirita mägi on Tallinnas Pirital asuv kõrgendik. Pirita mäel paiknevad 1436. aastal rajatud Pirita (Birgitta) kloostri varemed. Pirita mäest ja kloostrist ida pool asetses omal ajal Viimsi mõisa omaniku Buxhoevedeni perekonna hauakabel, mille järgi sai nime ka Pirita jõest ja selle vanast jõesängist piiratud kõrgendik Kabelimägi. Aleksander Kivi, Mäed ja mäenimelised tänavad Tallinnas, Kultuur ja Elu, 1964 nr 7, lk 403
Anet Vaikmaa

Anet Vaikmaa (sündinud 12. novembril 1989) on eesti laulja. Vaikmaa on õppinud Tallinna 21. Koolis muusika süvaõppega klassis, Tallinna Muusikakoolis klaveri eriala, Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ning Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia muusikaosakonnas koolimuusikat. Ta on saanud häälekoolitust Maire Elistelt, Leelo Talvikult, Mare Väljatagalt ja Sirje Medellilt. Anet Vaikmaa on olnud Eesti Televisiooni Lasteekraani Muusikastuudio laululaps ja esinenud Estonia kontserdisaalis ka solistina (Toivo Kurmet "Vaikus laul"). Vaikmaa on tuntud eelkõige ansambli Mahavok solisti ja klahvpillimängijana, kellena ta alustas 2013. aasta märtsis. Ansambli Mahavok juht on tema isa Heini Vaikmaa 1982. aastast. 2005. aastal alustas ta lauljateed Heini Vaikmaa stuudios mitmele artistile tausta laulmisega. 2008. aastal, kui Mahavok kontserdilavadele naasis, oli Anet Vaikmaa juba ansambli taustalaulja. Vaikmaa avaldas 14. oktoobril 2014 loo "Musta kiviga sõrmus" (koostöö Olav Osoliniga) ja 22. mail 2015 singli "Nii nii nii" (autor Olav Osolin). 2. juulil 2015 ilmunud Mahavoki singlil laulis Vaikmaa lugu "Su kannul kõnnib saatus" (Heini Vaikmaa / Oskar Ove). Seejärel valmisid singlid "Liiga palju" (H. Vaikmaa / O. Ove 2017), "Elan unes" (H. Vaikmaa 2017) ning "30 sekundit stardini" (2019). 2021. aastal alustas Vaikmaa koostööd laulukirjutaja ja produtsendi Sven Lõhmusega ning septembris 2021 avaldati laul "Heades kätes", mis oli ka "Suvereporteri" tunnuslaul. Juunis 2022 ilmus Anet Vaikmaa soolokarjääri järgmine singel "Tuleb, mis tuleb" (koostöö Sven Lõhmusega). Lugu oli taas Suvereporteri tunnuslauluks. Aprillis 2023 tuli välja koostöösingel "Viimane tants", kus Anet Vaikmaa mängis ka kitarripartiid. "Viimane tants" oli esimest korda publiku ees TV3 saates "Uus laul". Lugu jõudis Alexela kontserdimajas toimunud finaalsaatesse ja saavutas teise koha. Juunis 2023 esitles Mahavok saates "Terevisioon" uut lugu "Ees on veel paremgi" (H. Vaikmaa / O. Ove), solist oli Anet Vaikmaa. Eesti Laul 2024 10. finalisti seas oli ka Anet Vaikmaa "Serotoniin". Loo autor on Sven Lõhmus. Esmakordselt kuulis tänavusi võistluslugusid 8.detsembril 2023. Eesti Laulu finaal toimus 17.veebruaril Tondiraba Jäähallis. Anet Vaikmaa. allstarz.ee, vaadatud 9. septembril 2023. Legendaarse bändi Mahavok looja Heini Vaikmaa koos tütrega ... ohtuleht.ee, 26. juuli 2023. Anet Vaikmaale meeldib teha positiivset peomuusikat. elmar.pleier.ee, 14. aprill 2023. Anet oli laval koos Barbiega ohtuleht.ee, 29. mai 2023.
Robert Andrews Millikan

Robert Andrews Millikan (22. märts 1868 Morrison, Illinois – 19. detsember 1953 San Marino, California) oli Ameerika Ühendriikide füüsik. Ta tõestas aastatel 1909–1912 korraldatud eksperimentidega elementaarlaengu olemasolu. 1913 – Comstocki auhind 1914 – valiti aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks 1922 – IEEE Edisoni medal 1923 – pälvis ta Nobeli füüsikaauhinna 1923 – Hughesi medal 1924 – Faraday lektori auhind 1925 – Matteucci medal 1926 – ASME medal 1937 – Franklini medal 1940 – Oerstedi medal "Comstock Prize in Physics". National Academy of Sciences. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. detsember 2010. Robert A. Millikan Nobeli auhinna lehel
Strzyżówi maakond

Strzyżówi maakond (poola powiat strzyżowski) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Podkarpacie vojevoodkonna keskosas. Maakonna keskus asub Strzyżówi linnas. Strzyżówi maakond moodustati 1896. aastal, kuid likvideeriti 1932. aastal. Strzyżówi maakond taastati 1954. aastal. 1975. aastal maakond likvideeriti, kuid loodi uuesti 1999. aastal. Maakonna ainus linn on Strzyżów. Strzyżówi maakonnas on viis valda: Czudeci vald Frysztaki vald Niebyleci vald Strzyżówi vald Wiśniowa vald Poola statistika keskamet Historia powiatu Samorząd Powiatowy w Strzyżowie. Vaadatud 8. septembril 2023
Przemyśli maakond

Przemyśli maakond (poola powiat przemyski) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Podkarpacie vojevoodkonna idaosas. Piirneb idas ja kagus Ukrainaga. Maakonna keskus asub Przemyśli linnas, mis maakonda ei kuulu. Przemyśli maakond moodustati 1945. aastal. Przemyśli maakond likvideeriti 1975. aastal, kuid taastati haldusreformi käigus 1999. aastal. Maakonna ainus linn on Dubiecko. Przemyśli maakonnas on kümme valda: Bircza vald Dubiecko vald Fredropoli vald Krasiczyni vald Krzywcza vald Medyka vald Orły vald Przemyśli vald Stubno vald Żurawica vald Powiat przemyski - Informacje Info-Polska. Vaadatud 8. septembril 2023
Oscar Monteliuse medal

Oscar Monteliuse medal (rootsi keeles Svenska fornminnesföreningens Oscar Montelius-medalj) on 1947. aastal Oscar Monteliuse mälestuseks asutatud autasu (pronksist medal). Medalit annab välja Rootsi muististekaitse ühing isikutele, kellel on arvestatavaid teeneid arheoloogilise uurimistöö arendamises, muististe kaitsmisel või arheoloogilises-museaalses töös. Eeskirja järgi pidi medalit välja antama 1947. aastast iga kahe aasta järel, kuid esimene medal anti välja alles 1952. aastal. Esimese autasu sai norra arheoloog Haakon Shetelig ja teise medali 1962. aastal Rootsi kuningas Gustaf VI Adolf. 1952 – Haakon Shetelig 1962 – Gustaf VI Adolf 1970 – Birger Nerman 1975 – Wilhelm Holmqvist 1980 – Greta Arwidsson 1986 – Sten Karling, Einar Kjellén ja Michael Müller-Wille 1987 – Jüri Selirand 1990 – Louis Binford ja Sverker Jansson 1993 – Sir David M. Wilson 1994 – Ian Hodder 1995 – Mats P. Malmer 2000 – Berta Stjernquist 2002 – Brita Malmer 2002 – Märta Strömberg 2003 – Ragnhild Boström 2003 – Åke Hyenstrand 2003 – Marian Ullén 2004 – Björn Ambrosiani 2005 – Evert Baudou 2010 – Dick Harrison 2011 – Knut Drake 2011 – Claes Gejrot 2012 – Jan Svanberg 2012 – Lennart Karlsson 2013 – Hans Gillingstam 2014 – Lars Larsson 2015 – Ulla Lund Hansen 2015 – Erik Cinthio 2016 – Alexandra Pesch 2019 – Nils Ringstedt 2019 – Jarl Nordbladh 2019 – Ann Catherine Bonnier 2019 – Annie Winblad Jakubowski Autasust (rootsi keeles)
Christian Abraham Rotermann

Christian Abraham Rotermann (19. juuli 1801 Paide – 17. juuli 1870 Tallinn) oli baltisaksa kaupmees ja tööstur. Christian Abraham Rotermann oli Paide kullassepa poeg ja mütsimeister, kes asus 1828. aastal Tallinna elama ning asutas sinna 1829 kaubahoovi Chr. Rotermann. Kaubahoov tegeles peamiselt ehitustarvete valmistamise ning nende sisse- ja väljaveoga. 1859. aastal sai C. A. Rotermann Tallinna raehärraks ning jäi selleks surmani, 1870. aastal. C. A. Rotermann ehitas 1849. aastal Viru värava ees Rotermanni kaubamaja ja rajas 1861. aastal Maarjamäele Tallinna esimese auruveski oma tärklise- ja piiritusevabrikule. 1811. aastal oli kaupmees Johan Gottlieb Clementz rajanud Pirita tee äärde suhkruvabriku, mille järgi hakati praegust Maarjamäe asumit Suhkrumäeks kutsuma. 1837. aastal omandas vabriku Christian Abraham Rotermann ja hiljem kujundas ta hooned ümber tärklise- ja piiritusevabrikuks, mis põles 1869. aastal suures osas maha. Tulekahju järel ehitas C. A. Rotermann, tänapäeva Rotermanni kvartali piirkonnas, vabrikule uue auruveski ja vabriku Hobujaama tänavale ning nende juurde siguri- ja soolajahvatusveski. Christian Barthold Rotermanni vanaisa oli pärit Saksamaalt Mecklenburg-Vorpommernist kullassepp Abraham Christian Rotermann (1728–1770), isa Christian Rotermann (1757–1808) tegutses Paides kullassepana, Christian Abraham Rotermann abielus Tallinna kaupmehe, oldermanni, pagari ning Tallinna foogtikohtu kaasistuja Johann Joachim Willerti tütre Margaretha Augustine Louise Rotermanniga (sünd. Willert) (1810–1866). C. A. Rotermann poeg Christian Barthold Rotermann (1840–1912) oli Tallinna 19. ja 20. sajandi alguse suurtööstur. Rotermanni Tehased Christian* Abraham Rotermann, www.geni.com
Mieleci maakond

Mieleci maakond (poola powiat mielecki) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Podkarpacie vojevoodkonna lääneosas. Maakonna keskus asub Mieleci linnas. Mieleci maakond moodustati 1853. aastal. 1975. aastal maakond likvideeriti, kuid see taastati 1999. aastal haldusreformi käigus. Maakonnas on kolm linna: Mielec, Przecław ja Radomyśl Wielki. Mieleci maakonnas on üheksa valda: Borowa vald Czermini vald Gawłuszowice vald Mieleci vald Padew Narodowa vald Przecławi vald Radomyśl Wielki vald Tuszów Narodowy vald Wadowice Górne vald Powiat mielecki - Informacje Info-Polska. Vaadatud 9. septembril 2023
Łańcuti maakond

Łańcuti maakond (poola powiat łańcucki) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Podkarpacie vojevoodkonna keskosas. Maakonna keskus asub Łańcuti linnas. Łańcuti maakond moodustati 1999. aastal. Maakonna ainus linn on Łańcut. Łańcuti maakonnas on kuus valda: Białobrzegi vald Czarna vald Łańcuti vald Markowa vald Rakszawa vald Żołynia vald Powiat łańcucki - Informacje Info-Polska. Vaadatud 9. septembril 2023
Lubaczówi maakond

Lubaczówi maakond (poola powiat lubaczowski) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Podkarpacie vojevoodkonna idaosas. Piirneb idas ja kagus Ukrainaga. Maakonna keskus asub Lubaczówi linnas. Lubaczówi maakond moodustati 1999. aastal. Maakonnas on neli linna: Cieszanów, Lubaczów, Narol ja Oleszyce. Lubaczówi maakonnas on valda: Cieszanówi vald Horyniec-Zdrój vald Lubaczówi vald Naroli vald Oleszyce vald Stary Dzikówi vald Wielkie Oczy vald Powiat lubaczowski - Informacje Info-Polska. Vaadatud 9. septembril 2023
Jarosławi maakond

Jarosławi maakond (poola powiat jarosławski) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Podkarpacie vojevoodkonna idaosas. Piirneb idas ligi 8 km ulatuses Ukrainaga. Maakonna keskus asub Jarosławi linnas. Jarosławi maakond moodustati 1999. aastal. Maakonnas on kolm linna: Jarosław, Pruchnik ja Radymno. Jarosławi maakonnas on üheksa valda: Chłopice vald Jarosławi vald Laszki vald Pawłosiówi vald Pruchniki vald Radymno vald Rokietnica vald Roźwienica vald Wiązownica vald Powiat jarosławski - Informacje Info-Polska. Vaadatud 9. septembril 2023
Ropczyce-Sędziszówi maakond

Ropczyce-Sędziszówi maakond (poola powiat ropczycko-sędziszowski) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Podkarpacie vojevoodkonna lääneosas. Maakonna keskus asub Ropczyce linnas. Ropczyce-Sędziszówi maakonna eelkäija oli Ropczyce maakond, mis loodi 1956. aastal ja likvideeriti 1975. aastal. Ropczyce-Sędziszówi maakond moodustati 1999. aastal haldusreformi käigus. Maakonnas on kaks linna: Ropczyce ja Sędziszów Małopolski. Ropczyce-Sędziszówi maakonnas on viis valda: Iwierzyce vald Ostrówi vald Ropczyce vald Sędziszów Małopolski vald Wielopole Skrzyńskie vald Powiat ropczycko-sędziszowski - Informacje Info-Polska. Vaadatud 9. septembril 2023
Tiigiveski

Tiigiveski oli ajalooline vesiveski Tallinnas (tänapäeva kesklinnas Keldrimäe asumis), Härjapea jõel Tiigiveski tiigi juures. Juhkentali tänava kohal asus juba 13. sajandil vesiveski, mida kutsuti Tiigiveskiks. Esialgu kuulus see Tallinna linnasarasest väljaspool asuv veski Tsistertslaste ordu Mihkli nunnakloostrile, kuid 1354. aastal ostis Tallinna raad 40 margaga selle ära. 1365. aastal läänistas Liivimaa ordu maameister, maaisandana selle veski igaveseks Tallinna linnale. Raad müüs vesiveski hiljem nahaparkalitele, kes rajasid sinna valgenaha- ja seemisnahatöökoja. Hiljem tegutses hoonestuses katelsepaveski. 1688. aasta Samuel Waxelbergi Rootsi aegsel Tallinna linnaplaanil on Härjapea jõel näidatud 8 vesiveskit. Lähtudes ülemjooksult: 1) Ülemiste veski; 2) Vase-Paberiveski; 3) Suru-seemisnahaveski; 4) Vaseveski; 5) Suru-Tiigiveski; 6) Jaaniveski; 7) Suruveski; 8) Saeveski – neist esimesed 5 Juhkentali piirkonnas. Waxelbergi 1688 kaardil on Tiigiveskit nimetatud vanutus- ehk uhtumisveskiks. Põhjasõja järel rajati lagunenud veskisse 1716. aastal saeveski, kus sisseseade toodi Peterburist ja millele 1727. aastal lisati eraldi vesirattaga jahuveski ning 1800. aastal jahvatati veskis jälle vilja. Tiigiveski sattus 1828. aastal uuesti Tallinna rae omandusse, 1830. aastatel toimusid veskis suuremad ehitustööd ja kinnistul valmis ka rentniku F. Hasenjägeri elumaja. 1840. aastatel rentis veskit paberitööstur Johann Wilhelm Donat, kes aga seejärel eelistas Ülemiste veski rentimist. Aastatel 1843–1869 oli veski rentnik David Ebehard Martens ja tema poeg Carl August Martens ning veski töötas kuni 1843. aastani kui paberiveski, seejärel 1886. aastani kui viljaveski. Veski ja sellega seotud tööstusega väljakujunenud hoonestus 14.–19. sajandist, Juhkentali tänava ääres suunaga Vana-Liivamäe tänava poole, on ümberehitatud kujul tänaseni säilinud. Viimase Tiigiveski rentnikuna tegutses Georg Langner kuni 1886. aastal veski müümiseni paberivabrikant Eduard Johansonile, kes omandas lisaks ka sellega külgnenud Jaaniveski, kavandatud paberivabriku jaoks. 1887. aastal Tiigiveski tegevus veskina likvideeriti ning hoonet hakati kasutama Johansoni paberivabriku laona. Veskihoone muudeti pärast teist maailmasõda, 1947. aasta taastamisprojektiga metallitöökojaks. 20. sajandi algul rajati endise Härjapea jõe voolusängi ja Tiigiveski tiigi kohale Tiigiveski park. Tiigiveski tiik hakkas 20. sajandi alguses soostuma ning aeti aastatel 1912–1913 kinni ja täideti Estonia teatri vundamendiaugust võetud prahiga. Härjapea jõgi suleti selles lõigus lõplikult maa alla alles 1930. aastate teisel poolel. Koos Tiigiveski pargiga rajati ka 0,9 ha suurune puukool ja kasvuhoonetega aiand. Tiigiveski täidetud alale alustati ka Tiigiveski jalgpalliväljaku rajamist. HÄRJAPEA VESKID JUHKENTALI PIIRKONNAS, www.juhkentali-keldrimae.eu, (vaadatud 09.09.2023) Tiigiveski hoone, 14.-19. saj. kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 29.10.2020)
Rhodose vanalinn

Rhodose vanalinn on keskaegne vanalinn Rhodosel, aastail 1309–1523 Johanniitide ordurüütlite rajatud Rhodose linna osa. 1988. aastal kanti vanalinn UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Õigluse ratsanikud

"Õigluse ratsanikud" ("Retfærdighedens ryttere") on 2020. aastal linastunud Taani film, mille lavastas Anders Thomas Jensen. Peaosa mängib Mads Mikkelsen. Filmis mängivad ka Eesti näitlejad, näiteks Kaspar Velberg, Raivo Trass ja Marta Riisalu. Film esilinastus Eestis 26. veebruaril 2021. Õigluse ratsanikud andmekogus IMDB-s