Mecklenburg-Schwerini hertsogkond

Mecklenburg-Schwerini hertsogkond (saksa keeles Herzogtum Mecklenburg-Schwerin) oli aastal 1701 Põhja-Saksamaal loodud hertsogkond, kui Friedrich Wilhelm ja Adolf Friedrich II jagasid Mecklenburgi hertsogkonna Schwerini ja Strelitzi vahel. Piki Läänemere rannikut Holstein-Glückstadti ja Pommeri hertsogkonna vahel paiknev ning Mecklenburgide järglaste valitsetud Mecklenburg-Schwerin jäi suhteliselt vaeseks Saksa-Rooma riigi osastisriigiks. Dünastia asutaja Niklot (1090–1160) oli slaavlastest obodriidide hõimuliidu juht, kes võitles edasitungivate sakside vastu ja kaotas lõpuks aastal 1160 Heinrich Lõvile Vendi ristisõjas. Nikloti poeg Pribislaw allutas end Heinrichile ja sai aastal 1167 esimeseks Mecklenburgi vürstiks. Pärast mitmeid jagamisi Pribislawi järglaste vahel omandas Heinrich II (1266–1329) aastani 1312 Stargardi ja Rostocki isandkonnad ning pärandas taasühendatud Mecklenburgi maad – välja arvatud Schwerini krahvkond ja Werle – oma poegadele Albrechtile ja Johannile. Pärast seda, kui mõlemad said hertsogitiitli, loodi aastal 1352 endisest Stargardi isandkonnast Johannile Mecklenburg-Stargardi hertsogkond. Albrecht II säilitas Mecklenburgi suurema lääneosa ja pärast endise Schwerini krahvkonna omandamist aastal 1358 tegi Schwerini oma residentsiks. Aastal 1363 pidas Albrechti poeg hertsog Albrecht III kampaaniat Rootsis, kus ta aasta hiljem kuningaks krooniti. Aastal 1436 suri viimane Werle isand Wilhelm ilma meessoost pärijata. Kuna Wilhelmi väimees Ulrich II ei saanud järglasi, hääbus tema liin pärast Ulrichi surma aastal 1471. Kõik valdused läksid hertsog Heinrich IV kätte, kes sai siis kogu Mecklenburgi ainuvalitsejaks. Aastal 1520 jagasid Heinrichi pojapojad Heinrich V ja Albrecht VII taas hertsogkonna, luues Mecklenburg-Güstrow', mille päris aastal 1610 hertsog Adolf Friedrich I. Teisel jagamisel, aastal 1621, andis ta Güstrow' oma vennale Johann Albrecht II-le. Mõlemad kukutas aastal 1628 Albrecht von Wallenstein, kui nad toetasid kolmekümneaastases sõjas Christian IV-t. Sellele vaatamata ennistas Rootsi nad kolme aasta pärast troonile. Kui Johann Albrecht II poeg hertsog Gustav Adolf aastal 1695 ilma meessoost pärijata suri, taasühendati Mecklenburg veel kord Friedrich Wilhelmi alla. Juunis 1692, kui Christian Ludwig I suri maapaos ja ilma poegadeta, tõusis tema venna Adolf Friedrich II ja vennapoja Friedrich Wilhelmi vahel vaidlus hertsogkonna pärimise üle. Kolm aastat hiljem, kui Gustav Adolfi surmaga hääbus Mecklenburg-Güstrow' liin, võtsid tugevnenud võitlusest osa keiser ning Rootsi ja Brandenburgi margi valitsejad. Aastal 1701 sõlmiti Alam-Saksi ringkonna riikide heakskiidul Hamburgi leping ja riik jaotati viimast korda. Mecklenburg jagati kahe nõudleja vahel. Mecklenburg-Schwerini hertsogkond anti Friedrich Wilhelmile ja Mecklenburg-Strelitzi hertsogkond Adolf Friedrich II-le, mis oli põhimõtteliselt keskaegse Stargardi isandkonna taasloomine Samal ajal taastati esmasünniõigus ja Mecklenburg-Schwerini valitseja sai õiguse kokku kutsuda maapäev. Jätkuvad konfliktid ja jagamised nõrgestasid hertsogite võimu ja kinnitasid Mecklenburgi kui ühe mahajäänuma territooriumi kuulsust keisririigis. Mecklenburg-Schwerin alustas oma eksistentsi rea põhiseaduslike võitlustega hertsogi ja aadli vahel. Rootsi-vastases sõjas Venemaaga ühinenud Karl Leopoldi tekitatud raske võlg tõi kriisi; Karl VI sekkus ja aastal 1728 kuulutas keiserlik kohus hertsogi võimetuks valitsema. Hertsogkonna halduriks nimetati tema vend Christian Ludwig II. Selle vürsti ajal, kes sai de jure valitsejaks aastal 1747, sõlmiti aprillis 1755 Rostocki konventsioon, millega raamistati hertsogkonnale uus põhiseadus. Sel moel oli kogu võim hertsogi, aadli ja ülemklasside käes; alamklassid olid täielikult esindamata. Seitsmeaastase sõja ajal oli Friedrich Friedrich Suure suhtes vaenulik ja seetõttu okupeeris Preisimaa Mecklenburg-Schwerini. Muus osas oli tema valitsemine riigile kasulik. Prantsuse revolutsioonisõdade algusaastatel jäi Friedrich Franz I neutraalseks ja aastal 1803 sai ta Wismari Rootsilt tagasi. Aastal 1806 vallutati maa Prantsuse esimese keisririigi poolt ja aastal 1808 ühines Mecklenburg-Schwerin Reini Liiduga. Ta oli esimene liidu liige, kes hülgas Napoleoni, kuigi oli tema armeesse üksuse saatnud, ja võitles aastatel 1813–1814 Prantsusmaa vastu. Viini kongressil aastal 1815 sai Friedrich Franz I suurhertsogitiitli. Pärast monarhiate langemist esimese maailmasõja järel 1918 sai Mecklenburg-Schwerini suurhertsogkonnast Mecklenburg-Schwerini vabariik. 1. jaanuaril 1934 ühendati see naabri, Mecklenburg-Strelitzi vabariigiga (tänapäeval on mõlemad osa Mecklenburg-Vorpommerni liidumaast). Mecklenburg-Schwerini suurhertsogkond Mecklenburg-Schwerini vabariik Mecklenburg-Strelitzi hertsogkond Mecklenburg-Strelitzi suurhertsogkond Mecklenburg-Strelitzi vabariik