laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tallinna–Pärnu–Riia rongiliin

Tallinna–Pärnu–Riia rongiliin oli reisirongiliin, mis kulges mööda Tallinna–Pärnu raudteed, Pärnu–Mõisaküla raudteed ja Mõisaküla–Riia raudteed. Raudteed rajati aastatel 1975–1981 osaliselt kitsarööpmelise raudtee asemele. Läbi Pärnu kulgenud Tallinna ja Riia vaheline reisirongiliiklus avati pidulikult 17. juulil 1981. 1987. aasta seisuga sõitis liinil Tallinn–Pärnu–Riia mõlemal suunal üks reisirong päevas. Sõit kestis keskmiselt 5 tundi ja 15 minutit. Viimane reisirong sõitis Tallinnast Riiga läbi Pärnu 20. veebruaril 1992. 1996. aastal kerkis meedias esile idee taasavada Edelaraudtee poolt Tallinna—Mõisaküla—Riia liin, kuid mõtteks see jäigi. Tallinna–Pärnu rongiliini teenindas alates 1. jaanuarist 2014 kuni 8. detsembrini 2018 Elron (varem Edelaraudtee). Nüüdisajal liiguvad sellel raudteelõigul vaid vähesed Edelaraudtee ja GoRaili kaubarongid. Pärnu–Mõisaküla raudteed kasutati pärast Tallinna–Pärnu–Riia liini sulgemist edasi, viimane reisirong sõitis sellel liinil 31. jaanuaril 1996. Kaubarongid sõitsid Pärnu–Mõisaküla vahel kuni 2001. aastani. Pärnu–Mõisaküla raudteelõik demonteeriti 2008. aastal. Liinil Riia–Ipiku sõitis rong kuni 1996. aastani.Viimane rong Ipiku ja Rujiena vahel sõitis 8.aprillil 1996.Rujiena jaamast sõitis viimane rong välja 21. septembril 1996 kell 5.43. Rujiena–Aloja liinil. Kuni 1998. aastani olid käigus rongid Aloja jaamani, hiljem lühendati liin Limbaži jaamani ning 2000. aastaks oli rongiliiklus täielikult lõpetatud. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Liini Riia–Skulte teenindavad siiani Läti raudtee elektrirongid. Tallinn Rapla Pärnu kaubajaam Pärnu Kilingi-Nõmme Mõisaküla Ruhja (Rujiena) Mazsalaca Aloja Puikule Limbaži Stiene Saulkrasti Riia Kuidas rongiga juba võis Pärnu kaudu Riiga sõita; Õhtuleht, 17.07.2019 Edelaraudtee kavandab liini Tallinn—Mõisaküla—Riia taasavamist; Eesti Päevaleht, nr. 268, 18. november 1996 (DIGAR) Pärnu-Mõisaküla rong lõpetab sõitmise; Sõnumileht : SL, nr. 5, 8. jaanuar 1996 YouTube'i video: Tallinn-Pärnu-Riga DMU train in 1989
Pius I

Pius I (ladina keeles 'vaga') oli 10. paavst, kes valitses Hyginuse järel 15 aastat. Tema valitsemisaeg oli umbes aastatel 140–155. "Liber Pontificalis" annab tema ametiajaks 19 aastat 4 kuud ja 3 päeva, kuid paigutab ta oma järeltulija Anicetuse järele. Ajalooliselt usaldusväärse faktina külastas piiskop Polykarpos aasta enne oma surma Roomat, mille koguduse eesotsas oli Anicetus, keda nimetati Pius I järglaseks. Pius I ajal oli Roomat külastanud Ireneus. Vienne'i piiskopile Justusele omistatud kirjeldusi paavsti kohta ei pea kirikuloolased autentseteks. "Liber Pontificalise" järgi pärines Pius I Aquileiast. Tema isa oli Rufinus. Traditsiooni järgi peetakse tema vennaks Hermast, kellele omistatakse vanakatoolset kirjutist "Karjane". Pius võis olla libertiin. Pius I oli "Liber Pontificalise" järgi sätestanud ülestõusmispühade pidamise esimesel pühapäeval pärast märtsis olnud täiskuud, kuid see vaidlus ülestõusmispühade pidamise aja üle jätkus tema järeltulijate ajal. Pius I valitsemisajal viibisid Roomas Markion ning gnostikud Valentinus ja Cerdo. Pius I pidas juulis 144 sinodi, mille otsusega heideti Markion koguduse osadusest välja. Talle omistatakse "Liber Pontificalise" järgi Santa Pudenziana ja Santa Prassede kirik rajamine Roomas. Pius I sätestas "Liber Pontificalise" järgi reeglid, kuidas võtta kristlaseks saanud juudid kiriku osadusse. Ta ordineeris 19 presbüterit, 21 diakonit ja 12 piiskoppi. Pius I maeti Vatikanis Peetruse haua lähistele. Teda austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Tema mälestuspäev on 11. juuli. Pius I järeltulija oli Anicetus. John Norman Davidson Kelly. The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Pier Silverio Leicht. Un presunto ritratto del papa aquilese Pio I. "Aquileia nostra" 24/25 (1954): 111–118. "Liber Pontificalis". Artikkel Pius I kohta. (inglise keeles) Pius I kirjad.
Kaksikvedur

Kaksikvedur on kaubarongi veduri tüüp, mis koosneb kahest omavahel ühendatud veduri sektsioonist. Mõlema sektsiooni vastastikustes pooltes on läbipääsukoridorid ja otsaseintes paiknevad läbipääsuuksed. Kokkuhaagitud sektsioonide tööd kontrollitakse distantsjuhtimise abil ühest kabiinist. On olemas ka kolmikvedureid, mille kahele sektsioonile on lisatud keskmine, ilma kabiinita mootori sektsioon. Kaksikvedurid on mõeldud eeskätt raskete täispikkade kaubarongikoosseisude vedamiseks, kuid aegade jooksul on neid toodetud ka reisirongikoosseisude, näiteks 2TEP60, teenindamiseks. Tänapäevased kaubavedurid on tihti ehitatud nii, et neid saab vajadusel kokku haakida mitu ja juhtida kaugelt. Seega tänapäeval enamasti puudub vajadus spetsiaalsete kaksikvedurite ehitamiseks ja rongi koostamisel kasutatakse nii palju vedureid kui parasjagu vaja läheb. Eestis kasutatakse kaksikveduritest praegu ainult diiselvedurit 2TE116, kuid varem on Eestis sõitnud ka 2M62 seeria mootorvedurid.
Sint-Michiels

Sint-Michiels on Brugge linnaosa ja osavald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Brugge ringkonnas. Kuni valdade liitmiseni 1971. aastal oli Sint-Michiels omaette vald. Tillegemi loss Kabel Delfinaarium  Sint-Michiels – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tillegemi loss

Tillegemi loss (prantsuse Château de Tilleghem) on loss Belgias Lääne-Flandria provintsis Brugges. Brugge Sint-Michielsi linnaosas asuv loss rekonstrueeriti 19. sajandil arhitektide Jean-Baptiste Bethune ja Auguste Van Assche poolt.  Tillegemi loss – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis De Inventaris van het Bouwkundig Erfgoed
DRB-Baureihe 50

DRB-Baureihe 50 oli Saksamaal 1939–1950 toodetud auruvedur (teljevalemiga 1-5-0). Tänu väikesele teljekoormusele sai vedurit kasutada ka halvemas seisus raudteedel.
Cleydaeli linnus

Cleydaeli linnus (hollandi Kasteel Cleydael) on linnus Belgias Antwerpeni provintsis Aartselaari vallas. Linnus on arhitektuurimälestistena kaitse all alates 1977. aastast. Osaliselt on hiljem ehitatud ümber lossiks. Koduleht (hollandi keeles)
Holsbeek

Holsbeek on hollandikeelne vald ja asula Belgias Flandria piirkonnas Flaami Brabandi provintsis Leuveni haldusringkonnas. Holsbeek, Kortrijk-Dutsel, Nieuwrode ja Sint-Pieters-Rode. Holsbeek Sint-Pieters-Rode, Horsti loss Sint-Pieters-Rode Nieuwrode, Sint-Lambertuskerk Kortrijk-Dutsel, Sint-Catharinakerk Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.  Holsbeek – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis www.holsbeek.be
Boriss Kuznetsov

Boriss Kuznetsov (5. oktoober 1903 – 5. september 1984) oli vene nõukogude filosoof ja teadusloolane. Kuznetsov lõpetas aspirantuuri ühiskonnateaduste teadusliku uurimise instituutide Venemaa assotsiatsiooni majandusinstituudis. Seejärel töötas ta teaduse ja tehnika ajaloo instituudis ning NSV Liidu Teaduste Akadeemia loodusteaduste ajaloo komisjonis. 1937. aastal kaitses ta doktoriväitekirja filosoofias. 1944. aastast oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia loodusteaduste ja tehnika ajaloo instituudi direktori asetäitja. Boriss Kuznetsovilt on ilmunud mitme kuulsa teadlase, näiteks Giordano Bruno, Galileo Galilei, Isaac Newtoni ja Albert Einsteini elulood, samuti ülevaateid teadusliku maailmapildi kujunemisest. Eesti keeles on ilmunud Kuznetsovi biograafia "Isaac Newton" (Tallinn: Valgus) 1988. aastal Igor Gräzini tõlkes.
Andrei Jerjomenko

Andrei Jerjomenko (vene keeles Андрей Иванович Ерёменко; 18. (2.) oktoober 1892 – 19. november 1970) oli NSV Liidu sõjaväelane, auastmelt Nõukogude Liidu marssal. Andrei Jerjomenko oli kommunistliku partei liige alates 16. detsembrist 1918, NLKP Keskkomitee kandidaatliige 1956. aastast ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik 2.–8. koosseisu ajal. Nõukogude Liidu kangelane (29. juuli 1944) Lenini orden, viiekordne kavaler (22. veebruar 1938, 29. juuli 1944, 21. veebruar 1945, 13. oktoober 1962, 13. oktoober 1967) Oktoobrirevolutsiooni orden (22. veebruar 1968) Punalipu orden, neljakordne kavaler (15. juuni 1926, 22. veebruar 1941, 3. november 1944, 20. juuni 1949) Suvorovi orden, 1. klass, neljakordne kavaler (23. jaanuar 1943, 16. mai 1944, 23. mai 1945) Kutuzovi orden, 1. klass (22. september 1943) juubelimedal "20 aastat Töölis-Talupoegade Punaarmeed" Tšehhoslovakkia Sotsialistliku Vabariigi kangelane (28. aprill 1970) Klement Gottwaldi orden korpusekomandör, 4. november 1939 kindralleitnant, 4. juuni 1940 kindralpolkovnik, 11. september 1941 armeekindral, 27. august 1943 Nõukogude Liidu marssal, 11. märts 1955 "Andrei Jerjomenko biograafia (vene keeles)". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2009. Vaadatud 23. detsembril 2012.
Andrei Gretško

Andrei Antonovitš Gretško (vene keeles Андрей Антонович Гречко; 17. oktoober 1903 – 26. aprill 1976) oli NSV Liidu sõjaväelane, auastmelt Nõukogude Liidu marssal. Aastatel 1967–1976 oli ta NSV Liidu kaitseminister. Andrei Gretško oli kommunistliku partei liige alates 1928. aastast, NLKP Keskkomitee liige 1961. aastast, NLKP KK Poliitbüroo liige 1973. aastast ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik 2.–9. koosseisu ajal. polkovnik, 10. juuli 1941 kindralmajor, 9. november 1941 kindralleitnant, 28. aprill 1943 kindralpolkovnik, 9. oktoober 1943 armeekindral, 3. august 1953 Nõukogude Liidu marssal, 11. märts 1955 Nõukogude Liidu kangelane, kahekordne aunimetuse saaja (1. veebruar 1958, 16. oktoober 1973) Lenini orden, kuuekordne kavaler (detsember 1942, 1945, 1. veebruar 1958, oktoober 1963, 22. veebruar 1968, 16. oktoober 1973) Punalipu orden, kolmekordne kavaler (1941, 1944, 1950) Suvorovi orden, 1. klass, kahekordne kavaler (1944, 1945), 2. klass (veebruar 1943) Kutuzovi orden, 1. klass, kahekordne kavaler (1943, 1944) Bogdan Hmelnitski orden, 1. klass (jaanuar 1944) medal Vladimir Iljitš Lenini 100. sünniaastapäeva tähistamiseks medal "Kaukaasia kaitsmise eest" medal "Võidu eest Saksamaa üle Suures Isamaasõjas 1941–1945" juubelimedal "20 aastat võidust Suures Isamaasõjas 1941–1945" juubelimedal "30 aastat võidust Suures Isamaasõjas 1941–1945" juubelimedal "20 aastat Töölis-Talupoegade Punaarmeed" juubelimedal "30 aastat NSV Liidu relvajõude" juubelimedal "40 aastat NSV Liidu relvajõude" juubelimedal "50 aastat NSV Liidu relvajõude" Tšehhoslovakkia Sotsialistliku Vabariigi kangelane (5. oktoober 1969) Virtuti Militari, 1. klass (Poola) Grunwaldi rist, 1. klass (Poola) Klement Gottwaldi orden (Ida-Saksamaa) "Andrei Gretško biograafia (vene keeles)". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2009. Vaadatud 23. detsembril 2012.
Sergei Birjuzov

Sergei Semjonovitš Birjuzov (vene Сергей Семёнович Бирюзов; 21. august 1904 Skopin – 19. oktoober 1964 Belgrad) oli NSV Liidu sõjaväelane (Nõukogude Liidu marssal, 1955). Sergei Birjuzov oli kommunistliku partei liige alates 1926. aastast, NLKP Keskkomitee kandidaatliige 1956. aastast ja liige 1961. aastast ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik 2.–6. koosseisu ajal. polkovnik, 4. september 1938 brigaadikomandör, 4. november 1939 kindralmajor, 4. juuni 1940 kindralleitnant, 30. august 1943 kindralpolkovnik, 17. mai 1944 armeekindral, 3. august 1953 Nõukogude Liidu marssal, 11. märts 1955 Nõukogude Liidu kangelane (nr 10828, 1. veebruar 1958) Lenini orden, viiekordne kavaler (27. märts 1942, 6. november 1947, 20. august 1954, 1. veebruar 1958, 20. august 1964) Punalipu orden, kolmekordne kavaler (13. september 1944, 3. november 1944, 20. aprill 1953) Suvorovi orden, 1. klass (16. mai 1944) ja 2. klass (31. märts 1943) Kutuzovi orden, 1. klass (17. september 1943) Bogdan Hmelnitski orden, 1. klass (19. märts 1944) medal "Stalingradi kaitsmise eest" juubelimedal "30 aastat NSV Liidu relvajõude" medal "Võidu eest Saksamaa üle Suures Isamaasõjas 1941–1945" medal "Belgradi vabastamise eest" juubelimedal "40 aastat NSV Liidu relvajõude" "Sergei Birjuzovi biograafia (vene keeles)". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2009. Vaadatud 23. detsembril 2012.
Esperance

Esperance on mitme asula nimi: Esperance, linn New Yorgi osariigis Esperance, asula Washingtoni osariigis Esperance, linn Austraalias Esperance oli ka mitme laeva nimi: Esperance, mereväelaev Espérance, prantsuse mereväe laev Espérance esineb mitme jalgpalliklubi nimes. Neist tuntuim on: Espérance Sportive de Tunis, jalgpalliklubi Tunise linnas Tuneesias
Hovhannes Bagramjan

Hovhannes Kristoforovitš Bagramjan (2. detsember (vkj 20. nov) 1897 Tšardahlõ (alates 1991 aseri keeles Çənlibel)– 21. september 1982 Moskva) oli NSV Liidu sõjaväelane, auastmelt Nõukogude Liidu marssal. Hovhannes Bagramjan oli kommunistliku partei liige alates 1941. aastast, NLKP Keskkomitee kandidaatliige 1952. aastast ja liige 1961. aastast ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik 2.–10. koosseisu ajal. polkovnik, 29. november 1935 kindralmajor, 12. august 1941 kindralleitnant, 27. detsember 1941 kindralpolkovnik, 27. august 1943 armeekindral, 17. november 1943 Nõukogude Liidu marssal, 11. märts 1955 Nõukogude Liidu kangelane, kahekordne aunimetuse saaja (29. juuli 1944 ja 1. detsember 1977) Lenini orden, seitsmekordne kavaler (29. juuli 1944, 6. november 1945, 1. detsember 1947, 2. detsember 1957, 2. detsember 1967, 1. detsember 1972, 1. detsember 1977) Oktoobrirevolutsiooni orden (22. veebruar 1968) Punalipu orden, kolmekordne kavaler (6. november 1941, 30. november 1944, 17. mai 1951) Suvorovi orden, 1. klass, kahekordne kavaler (27. august 1943, 19. aprill 1945) Kutuzovi orden, 1. klass (9. aprill 1943) NSV Liidu Relvajõudude ja Kodumaa Teenimise orden, 3. klass (30. aprill 1975) medal "Vladimir Iljitš Lenini 100. sünniaastapäeva tähistamiseks" medal "Kiievi kaitsmise eest" medal "Võidu eest Saksamaa üle Suures Isamaasõjas 1941–1945" medal "Võidu eest Jaapani üle" juubelimedal "20 aastat võidust Suures Isamaasõjas 1941–1945" juubelimedal "30 aastat võidust Suures Isamaasõjas 1941–1945" medal "Königsbergi vallutamise eest" medal "NSV Liidu relvajõudude veteran" juubelimedal "20 aastat Töölis-Talupoegade Punaarmeed" juubelimedal "30 aastat NSV Liidu relvajõude" juubelimedal "40 aastat NSV Liidu relvajõude" juubelimedal "50 aastat NSV Liidu relvajõude" juubelimedal "60 aastat NSV Liidu relvajõude" medal "Kiievi 1500. aastapäev" Karl Marxi orden (Saksa DV) "Hovhannes Bagramjani biograafia (vene keeles)". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2009. Vaadatud 23. detsembril 2012.
Esperance (Austraalia)

Esperance on linn Lääne-Austraalia lõunarannikul. Linn asub 720 kilomeetrit Perthist kagus. Prantsuse maadeavastajad jõudsid sinna 1792. aastal ja nimetasid selle prantsuse laeva Espérance järgi. Esimesed asunikud saabusid 1870. aastatel. 1876 avati telegraafijaam. 1890. aastatel rajati sadam. 1960. aastatel tehti hakati suuremat tähelepanu pöörama põllumajanduse arendamisele. Põhilised majandusharud on turism, põllumajandus ja kalandus. Pärast 2002. aastal tehtud süvendustöid on linna sadam üks sügavamaid Austraalias. See on suurim niklimaaki transportiv sadam lõunapoolkeral. Linna lähedal asub Esperance'i lennujaam. 1979. aastal kukkus linna lähedale taevast orbitaaljaama Skylab tükke. Jaanuaris 2007 tabas asulat väga tugev torm, milles tuul puhus kuni 110 km/h ja 24 tunni jooksul tuli maha 155 mm sademeid. https://catalogue.data.wa.gov.au/dataset/localities/resource/55e1dae5-f9c4-418d-baf7-3b35c2d4533f About Esperance Ports Sea and Land 6 Biggest Spacecraft to Fall Uncontrolled From Space space.com Esperance declared a natural disaster zone after storm visitesperance.com
Sint-Pieters-Rode

Sint-Pieters-Rode on hollandikeelne asula ja osavald Belgias Flandria piirkonnas Flaami Brabandi provintsis Holsbeeki vallas. Horsti loss  Sint-Pieters-Rode – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kloodi Pahnimägi

Kloodi Pahnimägi (ka: Pahnimägi, Kloodi linnamägi, Palmimägi) asub Lääne-Viru maakonnas Rakvere vallas. Mägi ja sellel olev muistse linnuse asukoht on võetud 1958. aastal kaitse alla (Pahnimäe kaitseala). Muinaslinnus asetseb looduslikult hästi kaitstud seljaku lõunapoolses otsas. Õueala pindala on 7000 ruutmeetrit. Linnuseõu on ülejäänud seljakust ära lõigatud 1,5 m kõrguse valliga. Vallid kulgevad idaküljel- ja lõunaotsal, kõrgus 0,5 m. Lääneserval vall puudub. Vallid on rajatud peamiselt kividest ja kruusast. Läänepoolses otsas asub ka 18 m laiune, kahe valliga ääristatud platoo, mis oli kasutatud samuti õuealana. Linnusele oli peale vallide rajatud ka puitkonstruktsioonid. Eesti linnuste loend Pähnimägi (Tartu maakonnas, Kastre külas) Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 11.04.2013) Evald Tõnisson. Eesti muinaslinnad 2008 Kloodi Pahnimägi kultuurimälestiste riiklikus registris
Heli Martin

Heli Martin (6. november 1926 Pilistvere – 15. detsember 2012 Pilistvere) oli Põltsamaa muusikaõpetaja ja koorijuht. Heli Martin lõpetas Pilistvere 6-klassilise kooli ja õppis seejärel aasta Tartu Tütarlaste Gümnaasiumis. 1944. aastal lõpetas ta Viljandi Haridusseltsi Tütarlaste Gümnaasiumi. Pärast gümnaasiumi lõppu omandas Heli Martin muusikaõpetaja kutse Viljandimaal Saarepeedil ja töötas mõnda aega Õisu koolis. Aastatel 1949–1983 töötas Heli Martin Põltsamaa Keskkooli muusikaõpetajana. Põltsamaale asudes hakkas ta juhendama ka rohkem kui 100 aasta vanust Põltsamaa segakoori. Esimesed koorid viis ta üldlaulupeole 1950. aastal. 1958. aastal pandi Põltsamaa segakoorile dirigendi auks nimi "Heli". 1965. aastal, koori 125. aastapäeval tunnustati koori Nõukogude Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjaga. Heli Martin juhatas segakoori "Heli" 1990. aastani, mil kooril täitus 150 aastat. 1996. aastal tunnustati Heli Martinit Põltsamaa linna teenetemärgiga. In memoriam. Heli Martin 06.11.1926–15.12.2012. Vali Uudised. Põltsamaa piirkonna ajaleht, 21.12.2012, lk 7 Aukodanikud ja teenetemärgi kavalerid. Põltsamaa linna koduleht. Vaadatud 24.12.2012
Aliquid stat pro aliquo

Aliquid stat pro aliquo on ladinakeelne fraas, tähendusega "miski millegi asemel". Millegi asemel olemine on märgi tähtis tunnus, vastavalt on see üks semiootika olulisi põhimõtteid. Aliquid stat pro aliquo iseloomustab märgi binaarset tahku. Ent juba keskajal on märki mõistetud rikkamana. Meier-Oeser, Stephan 2011. Medieval Semiotics. In: The Stanford Encyclopedia of Philosophy.
Joseph Beecken

Joseph Jules Beecken (11. aprill või 7. mai 1904 – surmaaeg ja -koht on teadmata) oli Belgia poksija, rahvuselt flaam. Beecken sai keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale John Elliottile (Suurbritannia) ning saades 3. koha kohtumises loobumisvõidu Leslie Blackilt (Kanada). 8. suveolümpiamängude poksivõistlus. Pariis 1924. Tulemused inglise keeles Joseph Beecken veebisaidil Olympedia (inglise)
Sõpruse orden (täpsustus)

Sõpruse orden on teenetemärk mitmes riigis: Orden "Sõprus" (Aserbaidžaan) Sõpruse orden (Kasahstan) (kasahstani keeles "Dostõki orden" (dostõk tähendab "sõprust")) Sõpruse orden (Hiina Rahvavabariik) Sõpruse orden (Lõuna-Osseetia) Sõpruse orden (Tadžikistan) Sõpruse orden (Venemaa) Sõpruse orden (Vietnam) Rahvaste Sõpruse orden
Ināra Slucka

Ināra Slucka (sündinud 17. detsembril 1959 Salduses) on läti näitleja ja lavastaja. Ta lõpetas 1982. aastal Läti Riikliku Konservatooriumi Teatrikunsti osakonna. Magistrikraadi sai Läti Kultuuriakadeemias 2006. aastal. Alates 1983. aastast töötab Ināra Slucka Läti Rahvusteatri näitlejana. Ta on mänginud rohkem kui kahekümnes filmis. Ināra Slucka Läti Rahvusteatri kodulehel Ināra Slucka kino-teatr.ru lehel Ināra Slucka IMDb andmebaasis
Māra Mennika

Māra Mennika (sündinud 17. augustil 1978 Riias) on läti näitleja. Ta on lõpetanud 2003. aastal Läti Kultuuriakadeemia, kus õppis kino- ja teatrikunsti osakonnas näitlejaks. 2003. aastast töötab Valmiera Draamateatri näitlejana. 2000. aastast on ta mänginud ka telesarjades ja filmides. Māra Mennika Valmiera Draamateatri kodulehel Māra Mennika kino-teatr.ru lehel Māra Mennika IMDb andmebaasis
Valeri Bõkovski

Valeri Fjodorovitš Bõkovski (2. august 1934 Pavlovski Possad, Moskva oblast – 27. märts 2019) oli NSV Liidu kosmonaut. Nõukogude Liidu kangelane (22. juuni 1963, 28. september 1976) Lenini orden, kolmekordne kavaler (22. juuni 1963, 28. september 1976, 1978) Punatähe orden (1961) Tööpunalipu orden (1976) NSV Liidu kosmoselendur medal "Uudismaade ülesharimise eest" (1963) Sotsialistliku töö kangelane (Bulgaaria, 1963) Georgi Dimitrovi orden (Bulgaaria, 1963) Saksa Demokraatliku Vabariigi kangelane (Ida-Saksamaa, 1978) Karl Marxi orden, kahekordne kavaler (Ida-Saksamaa, 1976, 1978) Sotsialistliku töö kangelane (Vietnam, 1963) Grunwaldi rist, 1. klass (Poola, 1963) Indoneesia Tähe orden, 2. klass (1963) Sõpruse orden (Venemaa) (12. aprill 2011)
Horsti linnus

Horsti linnus (ka Sint-Pieters-Rode linnus, hollandi Kasteel van Horst) on keskaegne linnus Belgias Flaami Brabandi provintsis Holsbeeki vallas. Sint-Pieters-Rodes asuvat veega ümbritsetud linnust peetakse üheks kaunimaks keskaegseks lossiks Belgias, kõrvuti Bouilloni, Beerseli, Corroy', Genti, Lavaux' ja Vêves'i linnusega. 1263. aastal omandas linnuse Jean de Horst. Hiljem on see osaliselt ehitatud ümber lossiks. Linnus on arhitektuurimälestisena kaitse all alates 1971. aastast. Chanoine Jean Cassart, de Lantwyck, Essai d'une généalogie de cette famille du XVe au XVIIIe siècle Michel de Muyser Lantwyck, Le Parchemin, Crayon généalogique de la famille de Muyser Lantwyck, 1987 Ad. Goemaere, Editeur, Imprimeur du Roi, NOS RICHESSES D'ART ET D'ARCHEOLOGIE - LE BRABANT IGNORE - Le Château de Horst à Rhode-Saint-Pierre, 1950 Michel de Muyser Lantwyck, Autour du manoir Coeckelberghe à Vaalbeek, article paru dans Le Parchemin, juillet - août 2017, 82e année  Kasteel van Horst – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht Horsti linnus (inglise keeles)
Rokamäe peakraav

Rokamäe peakraav on Türi vallas Arkma külas asuv peakraav, mis suubub vasakult Räpu jõkke. Veekogu pikkus on 2,1 km. Veekogu: Rokamäe peakraav VEE1132502, Keskkonnainfo, vaadatud 24.12.2012
Bouilloni linnus

Bouilloni linnus (prantsuse Château de Bouillon) on keskaegne linnus Belgias Luxembourgi provintsis Bouillonis. Semois' kaldal asuvat linnust peetakse üheks kaunimaks keskaegseks linnuseks Belgias kõrvuti Beerseli, Corroy, Genti, Lavaux', Sint-Pieters-Rode ja Vêves'i lossiga.  Bouilloni linnus – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Tourist office of Bouillon
Tüdruk, kes mängis tulega (film)

"Tüdruk, kes mängis tulega" (rootsi "Flickan som lekte med elden") on Rootsi põnevusfilm. Filmi režissöör on Daniel Alfredson. Film on triloogia "Millennium" teine osa. See on tehtud Stieg Larssoni samanimelise romaani põhjal. Lisbeth Salander naaseb Rootsi. Ta teeb viisakusvisiite sõprade juurde, aga väldib kohtumist Mikael Blomkvistiga. Samal ajal palub inimkaubandust uurinud Mikaeli töökaaslane Dag tulla tema poolt läbi, et ta saaks talle mõned asjad anda. Kui Mikael jõuab Dagi juurde, avastab ta, et nii Dag kui ka tema tüdruksõber Mia on maha lastud. Mõrvarelva omanikuks osutub Nils Bjurman, Salanderi endine eestkostja, kes on samuti maha lastud. Politsei kuulutab mõrvadega seoses tagaotsitavaks Salanderi, aga Blomkvist hakkab kahtlustama, et mõrvadega võis olla seotud keegi salapärane Zalatšenko. Ta hakkab otsima tõendeid, et tõestada Salanderi süütust, samal ajal kui tagaotsitav Lisbeth hakkab samaga tegelema. Michael Nyqvist – Mikael Blomkvist Noomi Rapace – Lisbeth Salander Lena Endre – Erika Berger Peter Andersson – Nils Erik Bjurman Per Oscarsson – Holger Palmgren Sofia Ledarp – Malin Eriksson Yasmine Garbi – Miriam Wu Georgi Staikov – Zalatšenko Annika Hallin – Annika Giannini Tanja Lorentzon – Sonja Modig Paolo Roberto – iseennest Johan Kylén – Jan Bublanski Magnus Krepper – Hans Faste Ralph Carlsson – Gunnar Björk Micke Spreitz – Ronald Niedermann Anders Ahlbom – Dr. Peter Teleborian Tehilla Blad – Lisbeth Salander nooremana