laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eurolaul 1996

"Eurolaul 1996" oli 3. Eurolaulu konkurss, kus valiti Eestit 1996. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindavat laulu. Osaleja valis taas välja ekspertkohtunikest koosnev žürii, Eurolaulu finaali pääses kolmteist osalejat. Eelvalik lõppeks punktide jagamisega, mille võitis Maarja-Liis Iluse ja Ivo Linna duett "Kaelakee hääl", mis sai teiseks jäänud Kadri Hundiga võrreldes rohkem maksimumpunkte. Eurovisiooni finaalis saavutasid Ilus ja Linna 5. koha. Eurolaulu finaal peeti 27. jaanuaril 1996 Tallinnas Dekoltee ööklubis, õhtujuhtideks olid Marko Reikop ja Karmel Killandi. Osa lauljatest tegelikult kohal ei olnud ja esinesid hoopis videoekraanil, näiteks Kirile Loo ei esinenud üldse (isegi mitte videoekraanile), nii et tema laulu ajal näidati lihtsalt lava. Võitja valis välja üheksaliikmeline rahvusvaheline žürii. Hääletuses jäid Maarja-Liis Ilus ja Ivo Linna viiki Kadri Hundiga, kes said mõlemad 62 punkti. Pärast punktide ülevaatamist selgus, et Ilus ja Linna olid võitjad, kuna Soome kohtunik andis neile 10-punkti, samas kui Kadri Hunt ei saanud maksimumpuntke. Zürii liikmed: Belgia: Jos Moons Iirimaa: Julian Vignoles Norra: Kato M. Hansen Sloveenia: Dušan Popovič Soome: Antero Päiväläinen Suurbritannia: Kenris MacLeod Taani: Bent-Erik Rasmussen Türgi: Kemal Tursan Venemaa: Lora Kvint 1996. aastal, ainsat korda Eurovisiooni ajaloos, korraldati märtsis ainult heliga kvalifikatsioonivoor, kus osales 29 laulu (välja arvatud võõrustaja Norra, kes olid vabastatud), et seitse madalaima punktisumma saanud laulu saaks enne finaali välja kukkuda. "Kaelakee hääl" platseerus 106 punktiga 5. kohale, pääsedes seega finaali. Maarja-Liis Ilus ja Ivo Linna esinesid finaaliõhtul peale Kreekat ja enne Norrat üheteistkümnendana. "Kaelakee hääl" sai 94 punkti ja platseerus 23 konkureeriva riigi seas 5. kohale.
Kügelgen

Kügelgen oli Saksamaalt Bremenist pärit aadlisuguvõsa, kelle esindajad tegutsesid ka Baltikumis. Aadlisuguvõsast on teateid alates 1370, kui kullassepp Johannes Kogelke sai Bremeni linnakodanikuks. 17. sajandi lõpul jõudsid kaksikvennad Franz Gerhard ja Johann Karl Ferdinand Kügelgen Rooma õpingutelt Riiasse, kus mõlemad abiellusid Zoege von Manteuffelide esindajatega. 1933 kanti Ernst von Kügelgen Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Piotr Lisek

Piotr Lisek (sündinud 16. augustil 1992 Dusznikis) on Poola teivashüppaja. 2015. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Pekings võitis ta teivashüppes tulemusega 5.80 pronksmedali. 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta 4. koha. 2017. aasta märtsis sisekergejõustiku Euroopa meistrivõistlustel Belgradis võitis ta tulemusega 5.85 kuldmedali. 2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Londonis võitis ta isikliku rekordiga 5.89 hõbemedali. 2019. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Glasgow's võitis ta hõbemedali 5.85-ga. 2019. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Dohas võitis ta tulemusega 5.87 pronksmedali. 2021. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Torunis võitis ta tulemusega 5.80 pronksmedali. Tokyo suveolümpiamängudel sai ta 5.80-ga 6. koha. 2023. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Istanbulis jagas ta tulemusega 5.80 Emmanuíl Karalísega hõbemedalit. Tema isiklik rekord on 6.02 (püstitatud Monacos 12. juulil 2019), mis on ühtlasi ka Poola rekord. Piotr Lisek. european-athletics.org. Vaadatud 9.8.2017  Piotr Lisek – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Piotr Lisek Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Tittfer

Tit(t)fer oli baltisaksa aadlisuguvõsa. Tittferid olid Saaremaa piiskopi vasallid. Esimesena mainitakse 1368 Johann Tittferit, kes oli Lihulas tunnistaja. 1417 mainitakse Claus Tittferit, kes oli Tallinna komtuuri kaasistuja (saksa keeles Beisitzer). Suguvõsale kuulus Eesti alal näiteks Roobaka mõis.
Borch

Von der Borch oli Vestfaalist pärit aadlisuguvõsa, kelle esindajad tegutsesid ka Baltikumis. Aadlisuguvõsast on teateid alates 1310. Saksa ordu vasall Friedrich von der Borch'i kaudu on suguvõsa alates 1442 tuntud ka Eestimaal. 1862[viide?] kanti suguvõsa krahvistaatuses Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 381 all. Bernhard von der Borch, Liivi ordu maameister 1471–1483 Peter von der Borch, Riia peapiiskopi Nabe vasallilinnuse läänimees Eberhard von der Borch, Liivi ordu rüütelvend Friedrich von der Borch, (surn. 1484 Neuermühleni lahing), Liivi ordu liige ja Pärnu komtuur aastal 1481 Johann von der Borch, Saksa ordu liige ja Middelburgi komtuur Hollandis aastal 1455. Simon von der Borch, (surn 1492), Tallinna piiskopkonna piiskop aastatel 1477–1492, Porkuni piiskopilinnuse väljaehitaja.
Minckwitz

Minckwitz, ka Minckwitz von Minckwitzburg, Minkwitz ja Münckwitz on Osterlandist pärit põlisaadlisuguvõsa. Ehkki Mickwitzi suguvõsa üks haru kasutas alates XIX sajandist sama vappi, on tegemist erinevate suguvõsadega. Suguvõsast on teateid alates 1168. Johannes von Minckwitz (1787–1857), Saksimaa välisminister Hans Erwin von Minckwitz (1838–1925), jalaväekindral Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd IX. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1998. Lk 78-80. Gothaisches Genealogisches Taschenbuch der adeligen Häuser. Vierter Jahrgang. Gotha: Justus Perthes, 1903. Lk 574-583 [1]. Gothaisches Genealogisches Taschenbuch der adeligen Häuser. Sechster Jahrgang. Gotha: Justus Perthes, 1905. Lk 521-527 [2]. Minckwitzi suguvõsa koduleht saidil vonminckwitz.de
Kaader sekundis

Kaadrit sekundis (inglise keeles frames per second, lühend FPS). Kaadrit sekundis või FPSi kasutatakse üldiselt kirjeldamaks, mitu kaadrit sekundis filmikaamera suudab salvestada. Kõige standardsem salvestamiskiirus Euroopas on 25p ehk kaamera salvestab 25 kaadrit sekundis progressiivses töörežiimis. USA-s üldiselt kasutatakse aga ülerea (inglise keeles interlaced) salvestamisrežiimi ehk näiteks 30i või 60i. Ülerea režiim aga salvestab sekundis 60 poolkaadrit ehk vaid pool pildist iga 1/60 sekundi tagant. Seega loetakse progressiivset režiimi üldiselt paremaks, kuna kui video mingil hetkel pausile panna, näeme ikkagi tervet pilti, kuid ülerearežiimis näeme kahe pildi segu. kaader kaadrisagedus http://gizmodo.com/why-frame-rate-matters-1675153198 http://www.steves-digicams.com/knowledge-center/video-frame-rates-24p-25p-30p-60i.html#b
Orjuse kaotamise akt

1833. aasta orjuse kaotamise akt (Slavery Abolition Act 1833) oli Suurbritannia parlamendi akt, mis keelustas orjade pidamise Briti impeeriumis. Eranditeks olid Ida-India Kompanii valduses olevad territooriumid, Tseilon (praegune Sri Lanka) ja Saint Helena. Erandites kaotati orjus 1843. aastal. 1998. aastal akt tühistati, kuid hiljem on püsima jäänud orjusvastased õigusaktid. 1722. aasta mais andis lord Mansfield'i kohus ühele Inglise orjale võrdsed õigused inglastega, see võimaldas alustada orjandusvastasel liikumisel. Juhtumi põhiseisukohaks oli, et ükski võim ei peaks nõus olema orjapidamisega Inglismaa või Šotimaa pinnal. 1785. aastal kirjutas Inglise poeet William Cowper: "Meie kodudes ei ole orje - Miks omame neid asumaades? Orjad ei saa Inglismaal hingata, kui nende kopsudesse satub meie õhk, sellest hetkest on nad vabad. Nad astuvad meie pinnasele ja nende ahelad langevad. See on üllas, ja muudab rahva uhkeks. Ning teised kadedaks. Jagage õnnistust. Las see ringleb kõigi veenides." 1783. aastaks oli orjapidamise vastane liikumine levinud üle kogu Briti Impeeriumi. 1793. aastal allkirjastas Ülem-Kanada leitnantkuberner orjapidamise vastase seaduse. Kohalik Seadusandlik kogu võttis seaduse vastu, mis tegi sellest esimese orjakaubandust keelustava seaduse Briti impeeriumis. 1807. aastal võttis Suurbritannia parlament vastu orjakaubandusseaduse, mis keelustas orjakaubanduse, aga mitte orjapidamise. Suurbritannia kuninglik merevägi asutas Lääne-Aafrika eskaadri, mis surus alla üle-Atlandilise orjakaubanduse, patrullides Lääne-Aafrika rannikut. See küll vähendas orjakaubandust, aga ei peatanud seda. Aastatel 1808–1860 võttis Lääne-Aafrika eskaader kinni 1600 orjalaeva ja vabastas 150 000 aafriklast. Nad vabastasid mõned Jamaical ja Bahama saartel. Suurbritannia eeskuju sundis mitmeid teisi riike samuti orjanduse vastaseid seadusi kehtestama ning lubama mereväel orjalaevu kinni võtta. 1823. aastal asutati Londonis orjandusvastane ühing, mille liikmed olid Joseph Struge, Thomas Clarkson, William Wilberforce, Henry Brougham, Thomas Fowell Buxton, Elizabeth Heyrick, Mary Lloyd, Jane Smeal, Elizabeth Pease ja Anne Knight. Briti poliitik ja filantroop William Wilberforce oli juba 1787. aastal oma päevikus seadnud endale eesmärgiks orjakaubanduse vähendamise. 1831. aasta jõulude ajal puhkes Jamaical laiaulatuslik mäss, mis sai tuntuks kui Baptistlik sõda. Algselt plaanis selle eestvedaja, baptistist pastor, Samuel Sharpe väikest streiki. Mässu surusid 10 päeva pärast maha istanduste valvurid ja briti garnison. Kuna paljud kaotasid mässus elu ja vara, alustas Briti parlament järelepärimise. Järelepärimise tulemused aitasid kaasa orjuse kaotamise seaduse koostamisele 1833. aastal.
Östen Undén

Bo Östen Undén (25. august 1886 Karlstad – 14. jaanuar 1974 Stockholm) oli Rootsi jurist, poliitik (sotsiaaldemokraat) ja diplomaat. Östen Undén oli aastatel 1913–1937 Uppsala Ülikoolis õigusteaduse professor. 1917–1920 ja 1932–1936 oli ta Rootsi valitsuses portfellita minister. 1920. aastal oli ta justiitsminister. Esimest korda oli ta Rootsi välisminister 18. oktoobrist 1924 kuni 7. juunini 1926. Aastatel 1921–1926, 1928, 1930–1931, 1933–1935 ja 1937–1939 kuulus Östen Undén Rootsi delegatsiooni Rahvasteliidus. 1946–1961 oli ta Rootsi esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsioonis. Teist korda oli Östen Undén Rootsi välisminister 31. juulist 1945 kuni 19. septembrini 1962. Lühikest aega oli ta Rootsi peaministri kohusetäitja 1946. aasta 6. oktoobrist kuni 11. oktoobrini. Notiser. Östen Undén svjt.se Sweden. Ministries. Key ministries rulers.org Countries Sp-Sy. Sweden rulers.org
Lambsdorff

Lambsdorff (täisnimega von der Wenge gen. Lambsdorff) oli Vestfaali ja baltisaksa aadlisuguvõsa. Suguvõsast on teateid alates 1239. Suguvõsa Vestfaali liin (said vabahärradeks; die Freiherren von der Wenge) jäi katoliiklikuks. Suguvõsa teine liin (said krahvideks; die von der Wenge genannt Lambsdorff) rändas 15. sajandi algul Baltikumi ja hakkas luterlikuks. 1800. aastal kanti suguvõsa Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr. 301 all. Долгорукой, Князь Федорь. Родословный сборникь (сь гербами). С.-Петербургь: Типография п. ф. "Электро-Типография Н. Я. Стойковой", 1913. Lk 24-27 [1].
Ginkūnai

Ginkūnai on küla Leedus Šiauliai rajoonis, Ginkūnai valla halduskeskus. Küla asub Šiauliai kirdepiiril, küla lääneservas asuv Ginkūnai järv jääb Šiauliai territooriumile. Ginkūnais on kool, postkontor ja raamatukogu. Seal tegutsevad kaks põllumajandusühistut. Piirkond kuulus algselt Bojar Monkunile, aga aastast 1673 – Ginkąnastele. Selle suguvõsa järgi on asula ka nime saanud. Küla on esimest korda mainitud aastal 1690. Aastal 1792 andis Katariina II varem Kristian Broderichile ja Johan Vendelisele kuulunud maad ja küla Platon Zubovile. XIX sajandi alguses rajas see külla Ginkūnai mõisa, mis kujunes tema ümbruskonna valduste administratiivseks keskuseks. XX sajandi alguses rajati külla kalmistu, millest aastal 1966 kujunes Šiauliai kalmistu. Nõukogude ajal kujunes asula kohaliku aiandusliku suunitlusega sovhoosi keskasulaks. [1]. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 23.01.2017. "Ginkūnų istorija". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. aprill 2016. Vaadatud 24. aprill 2016. Ginkūnai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 680-681 lk. Küla portaalis vietoves.Lt
Rönne

Rönne on Saksamaa aadlisuguvõsa, kelle esindajad tegutsesid ka Baltikumis. Suguvõsa esindajad läksid 15. sajandi teisel poolel Saksamaalt Liivimaale ja Kuramaale. Siiski, juba 1340 mainitakse Tartu toomhärrat Johann Renne't. 1693 kanti suguvõsa (täpsemalt Rönne von Tammenhof) Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Römer

Römer on Saksamaal Frankfurdis asuv keskaegne hoone, mida kasutati raekojana. Römer on linna üks tähtsamaid vaatamisväärsusi. Hoone fassaad on astmikviiluna.
Römer (aadlisuguvõsa)

Römer oli Meißeni markkrahvkonnast pärit aadlisuguvõsa, mille üks liin oli ka Kuramaal. Römerite suguvõsa Kuramaa liin algab 1561, mil mainitakse Riias tegutsevat Symon Romer'it. 1841 kanti suguvõsa Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Allen Woodring

Allen Woodring (15. veebruar 1898 Hellertown, Pennsylvania – 15. november 1982 Clearwater, Florida) oli USA jooksja. Woodring tuli 1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis olümpiavõitjaks 200 meetri jooksus.
Bengt Ahlfors

Bengt Gunnar Richard Ahlfors (sündinud 28. detsembril 1937 Helsingis) on soomerootslasest Soome kirjanik, lavastaja ja stsenarist. Ta lõpetas 1957. aastal keskkooli ning 1967. aastal sai filosoofiakandidaadiks Helsingi Ülikoolis. Ta oli aastatel 1963–1966 vabakutseline lavastaja ja 1966–1967 Svenska Teaternis lavastajana. Aastatel 1967–1970 töötas ta Lilla Teaterni juhina. Aastatel 1975–1978 oli ta Svenska Teaterni kunstiline juht. 1993 Pro Finlandia
Alina Tałaj

Alina Hienadzieŭna Tałaj (valgevene keeles Аліна Генадзеўна Талай; sündinud 14. mail 1989 Oršas) on Valgevene tõkkejooksja. Tema põhialaks on 100 meetri tõkkejooks. Tema isiklik rekord 100 meetri tõkkejooksus on 12,63, mis on joostud 5. juunil 2016 Regensburgis. Alina Tałaj. european-athletics.org. Vaadatud 14.8.2017  Alina Tałaj – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alina Tałaj Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Sergio Leone

Sergio Leone (3. jaanuar 1929 Rooma – 30. aprill 1989 Rooma) oli Itaalia filmilavastaja, produtsent ja stsenarist. Teda peetakse spagetivesterni žanri loojaks ja populariseerijaks. Ta oli Itaalia filmitööstuse pioneeri Roberto Roberti (õieti Vincenzo Leone; 1879–1959) ja tummfilminäitleja Edvige Valcarenghi (1886–1969) poeg. Kuigi isa soovis, et poeg õpiks ülikoolis juurat, oli Leone huvitatud hoopis filmitegemisest. Ta töötas alustuseks mitu aastat mitme Itaalia ja Itaalias tegutseva Ameerika lavastaja assistendina. Leone oli ka mitme filmi kaasstsenarist. Tema esimene lavastatud film on "Pompei viimased päevad" ("Gli ultimi giorni di Pompei"; 1959). Algselt pidi filmi lavastama Mario Bonnard, kuid pärast Bonnardi haigestumist võttis Leone filmi lavastamise üle. 1960. aastatel sai Leone tuntuks vägivaldsete spagetivesternide filmitriloogiaga: "Peotäis dollareid" ("Per un pugno di dollari"; 1964), "Mõne dollari pärast" ("Per qualche dollaro in più"; 1965) ning "Hea, paha ja inetu" ("Il buono, il brutto, il cattivo"; 1966). Need, hiljem "dollaritriloogiaks" nimetatud filmid pälvisid tohutu publikuhuvi kogu maailmas. "Dollaritriloogia" filmid tõid tuntuse samuti peaosatäitjale Clint Eastwoodile ja heliloojale Ennio Morriconele. Leone viimaseks lavastajatööks jäi Ameerika juudi allilmategelastest rääkiv film, peaaegu neljatunnine krimidraama "Ükskord Ameerikas" ("Once Upon a Time in America", 1984), mille peaosas mängib Robert de Niro. USA-s kärbiti filmist üle kolmandiku, mistõttu jäi publikule filmi sisu segaseks ja film kukkus Ameerikas läbi. Euroopas saatis filmi aga suur edu. Pärast filmi "Ükskord Ameerikas" hakkas Leone plaanima filmi Leningradi blokaadist. Tal õnnestus saada selleks isegi Nõukogude Liidu toetus. See film ei saanud teoks, kuna Leone suri 1989. aasta aprillis. Kuigi Leone tegi vaid kaheksa mängufilmi, on tal olnud märkimisväärne mõju hilisematele filmilavastajatele, kelle seas on näiteks Sam Peckinpah, John Woo, Quentin Tarantino ja samuti Eastwood, kes pühendas enda 1992. aastal lavastatud filmi "Armutu" ("Unforgiven"; 1992) Leonele. "Pompei viimased päevad" ("Gli ultimi giorni di Pompei"/"The Last Days of Pompeii"; 1959) "Rhodose koloss" ("Il Colosso di Rodi"/"The Colossus of Rhodes"; 1961) "Peotäis dollareid" ("Per un pugno di dollari"/"A Fistful of Dollars"; 1964) "Mõne dollari pärast" ("Per qualche dollaro in più"/"For a Few Dollars More"; 1965) "Hea, paha ja inetu" ("Il buono, il brutto, il cattivo"/"The Good, the Bad and the Ugly"; 1966) "Ükskord Metsikus Läänes" ("C'era una volta il West"/"Once Upon a Time in the West"; 1968) "Giù la testa" (1971) "Ükskord ammu Ameerikas" ("Once Upon a Time in America"; 1984) Sergio Leone. Encyclopædia Britannica. Vaadatud 19.2.2017 Leone, Sergio. TEA entsüklopeedia. Vaadatud 20.02.2017 Sergio Leone. allmovie.com. Vaadatud 20.2.2017 IMDb link puudub Sergio Leone andmekogus IMDb (inglise)
AFI's 100 Years...100 Movies

AFI's 100 Years...100 Movies on 1998. aastal avaldatud koondedetabel Ameerika Ühendriikide kõigi aegade sajast parimast filmist. Nimekirja avaldas Ameerika Filmiinstituut. Kümme aastat pärast edetabeli avaldamist koostati 2008. aastal uus edetabel. Edetabel Ameerika Filmiinstituudi kodulehel
Kristin Gierisch

Kristin Gierisch (sündinud 20. augustil 1990 Zwickaus) on Saksamaa kolmikhüppaja. 2017. aastal tuli ta kolmikhüppes Euroopa sisemeistriks, võites sisemeistrivõistlustel Belgradis kuldmedali tulemusega 14.37. 2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis võitis ta hõbemedali isikliku rekordiga 14.45. Tema isiklik rekord sisetingimustes on 14.46, mis on hüpatud 8. märtsil 2015 Prahas. Kristin Gierisch. european-athletics.org. Vaadatud 30.6.2018  Kristin Gierisch – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Kristin Gierisch Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Juhhõmivka

Juhhõmivka (ukraina keeles Юхимівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Šargorodi rajoonis. Elanike arv on 1211.
Julija Leanciuk

Julija Leanciuk (valgevene keeles Юлія Сяргееўна Леанцюк; sündinud 31. jaanuaril 1984 Pinskis) on Valgevene kuulitõukaja.
Sloboda-Jarõšivska

Sloboda-Jarõšivska (ukraina keeles Слобода-Яришівська) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Mogõliv-Podilskõi rajoonis. Elanike arv on 649. Pindala on 3 km².
Kõslivka (Taraštša rajoon)

Kõslivka (ukraina keeles Кислівка) on küla Ukrainas Kiievi oblastis Taraštša rajoonis. Elanike arv on 382. Pindala on 1,597 km².
Lõo oja

Lõo oja (ka Lõo-Luiga oja) on oja Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Ärmä jõe vasakpoolne lisajõgi. Oja pikkus on 6,9 km, valgla pindala 8,7 km², langus 45,5 m ja lang 6,6 m/km. Oja saab alguse Holstre külas 93,5 m kõrgusel ning suubub Luiga ja Mõnnaste küla piiril 48 m kõrgusel vasakult poolt Ärmä jõkke 18 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Lõo oja Eesti looduse infosüsteemis Lõo oja keskkonnaportaalis Lõo oja Eesti looduse infosüsteemis Lõo oja keskkonnaportaalis
California linnade loend

Siin on USA California osariigi linnade loend. Californias on 2011. aasta seisuga 482 linna. California osariigi seadused ei tee vahet city- ja town-staatusega linnade vahel ning omavalitsused võivad seetõttu linna ametlikus nimes kasutada emb-kumba terminit. Kolmes maakonnas ei ole ühtegi linna. Nendeks on Alpine'i, Mariposa ja Trinity maakond. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt elab California 37,2 miljonist inimesest linnades tervelt 30,9 miljonit inimest ehk 82,97%. Esimesena sai 27. veebruaril 1850 linnaõigused Sacramento. Kokku on kaheksa linna, mis said linnaõigused enne seda, kui Californiast sai osariik. Värskeim linn on Jurupa Valley, mis sai linnaõigused 1. juulil 2011. Elanike arvult ja pindalalt on suurim linn Los Angeles elanike arvuga 3,8 miljonit ja pindalaga 1213,8 km². Elanike arvult on väikseim linn Vernon, kus elas 2010. aasta rahvaloenduse järgi 112 inimest. Pindalalt on väikseim linn Amador City, mille pindala on 0,8 km². "Learn About Cities". League of California Cities. Vaadatud 8.2.2017
Freya Stark

Dame Freya Madeline Stark, ka Mrs Perowne, Briti Impeeriumi Ordu dame commander (DBE) (31. jaanuar 1893 – 9. mai 1993) oli briti-itaalia maadeuurija ja reisikirjanik. Ta kirjutas veerandsada raamatut enda reisidest Lähis-Idas ja Afganistanis ning mitu autobiograafilist teost, ka esseesid. Ta oli üks esimesi mittearaablasi, kes reisis Araabia kõrbe lõunaosas. Freya Stark sündis 1893. aastal Pariisis itaallannast ema ja inglasest isa peres. Ta veetis suurema osa lapsepõlvest Põhja-Itaalias, kuna tema emapoolsel vanaemal oli Genoas kodu. Üheksandaks sünnipäevaks sai Freya kingituseks raamatu "Tuhat ja üks ööd", mis tekitas temas suure huvi oriendi vastu. Noorena oli ta tihti tõbine, mistõttu veetis ta palju aega toas lugedes. Talle meeldis lugeda Dumas teoseid ning õppis lisaks prantsuse keelele ka ladina keelt. Hiljem õppis ta araabia ja pärsia keelt. Stark õppis Londonis Orientaal- ja aafrikaõpingute koolis (SOAS) ajaloo erialal. Esimese maailmasõja ajal töötas Freya Stark Itaalia põhjaosas vabatahtlikult õena. 1927. aasta novembrikuus astus ta Beiruti poole sõitva laeva pardale ning tema seiklused oriendis võisid alata. Baghdad Sketches (1932. The Times Press Ltd, Baghdad) (esimene Londoni kirjastuse väljalask 1937. aastal) The Valleys of the Assassins and Other Persian Travels (1934) [Mazandaranist Iraanis] The Southern Gates of Arabia A Journey in the Hadhramaut (1936) Seen in the Hadhramaut (1938) A Winter in Arabia (1940) [Hadhramautist] Letters from Syria (1942) East is West (1945) [Teisest maailmasõjast Lähis-Idas] Perseus in the Wind (1948). [Esseed filosoofiast ja kirjandusest] Traveller's Prelude (1950) [Autobograafia] Beyond Euphrates. Autobiography 1928–1933 (1951) The Coast of Incense: autobiography 1933–1939 (1953) Ionia, A Quest (1954) The Lycian Shore (1956) [Türgist] Alexander's Path: From Caria to Cilicia (1958) [Türgist] Riding to the Tigris (1959) [Türgist] Dust in the Lion's Paw. Autobiography 1939–1946 (1961) Rome on the Euphrates: The Story of a Frontier (1966) The Zodiac Arch (1968) [Erinevad esseed] Space, Time and Movement in Landscape (1969) [Lähis-Idast] The Minaret of Djam: An Excursion into Afghanistan (1970) Turkey. A Sketch of Turkish History (1971) Letters, ed. L. Moorehead (8 köidet, 1974–82) A Peak in Darien (1976) [Erinevad esseed] The Journey's Echo: Selected Travel Writings (1988. Ecco) ISBN 0-88001-218-8 Over the Rim of the World: selected letters, ed. C. Moorehead (1988) Notice of Stark's damehood in London Gazette Stark (1950), pp. 30–64 Anne Powell, Women in the War Zone Stark (1950), p. 333
Naisvalitsusjuhtide loend

Siin on välja toodud loend naistest, kes on olnud riigi valitsusjuhid. Loendi naistest, kes on olnud presidentaalsetes süsteemides juhid, võib leida naisriigipeade loendist. ██ Tähistab ametis olevat valitsusjuhti Kaldkiri tähistab valitsusjuhi kohusetäitjat ning riike, mis on de facto (puuduva või vähese rahvusvahelise tunnustusega).