laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Altaelva

Altaelva on jõgi Norras Finnmargi maakonnas Alta vallas. Ta lookleb ühes Euroopa suuremas kanjonis Finnmarksvidda platoolt alla Altafjordenisse. Jõgi on tuntud seal kasvavate suurte lõhede poolest. Lõhepüük toimub lubade alusel ja väljaspool Alta valda, Loppa valda ja Guovdageaidnu valda elavatele soovijatele väljastatakse lubasid piiratud arvul. Lubade väljastamine toimub loosimise põhjal. Osavõtuks loosimisest tuleb tasuda suhteliselt väike summa (2008. aastal 400 Norra krooni), kuid ainult võiduloosi korral väljastatakse litsents (2008. aastal maksis üks päev kalastamist juuni- ja juulikuus 2200 Norra krooni). 2008. aastal osales loteriis 1200 isikut, kuid võiduloose oli ainult 80. Loteriis osalenutele raha tagasi ei maksta. Altaelva lisajõed on Eibyelva ja Gargiaelva. Altaelva Altaelva kanjon Altaelva Altaelva Alta Laksefiskeri Interessentskap Norra ja inglise keeles Altaelva. Store norske leksikon
Lindesnes

Lindesnes (norra keeles ka Lindesneshalvøya) on poolsaar Norras Skagerraki ääres Agderi maakonnas Lindesnesi vallas 20 km Vigelandist edelas ja umbes 25 km Oddenist läänes. Poolsaare otsas paiknev neem on Norra mandriosa kõige lõunapoolsem punkt (57° 58' 46,2797" N, 7° 03' 19,1840" E). Norra mandriosa kõige põhjapoolsem punkt Nordkinn ehk Kinnarodden on sellest 1752 km kaugusel. 21. juunil 2007 pisut pärast kella üheksat hommikul eraldati poolsaar mandrist alates 2005. aastast ehitatud Spangereidi kanaliga (Spangereidkanalen), mistõttu Statens kartverk kvalifitseeris poolsaare ümber saareks ning mõnda aega arvati Norra mandriosa lõunapoolseimaks punktiks Oddenit Skjernøysundeti põhjakaldal Skjernøysundbrua juures Mandali vallas umbes 4 km Mandalist kagus (58° 00' 12,599" N, 07° 30' 47,689" E). Veebruaris 2008 revideeris Statens kartverk oma otsust ning peab nüüd jälle Norra mandriosa lõunapoolseimaks punktiks Lindesnesi neeme, kuid klausliga, et kui pidada Lindesnesi saareks, siis on Norra mandriosa lõunapoolseim punkt Odden. Aastal 2009 otsustas Statens kartverk lõplikult, et kanalist lõuna poole jääv maismaaosa on poolsaar. Lindesnes on populaarne turismisihtpunkt. Tehakse jalgsi-, suusa-, ratta- ja automatku Lindesnesi ja Nordkapi vahel. Keskajast saadik oli Norra lõunatipus asuv Lindesnesi neem, mida hüüti Neset', üks tähtsamaid maamärke Põhjamere ja Läänemere vahel sõitvatele laevadele, sest selle järgi võeti kurss rannasõiduks. Enamik Skagerraki läbivaid laevu otsis selle üles, sest Norra rannikul sai halva ilma korral ankrusse heita. Taani poolel oli olemas ainult madal ja soppideta Jammerbukt. 16. sajandi lõpus nimetas norra vaimulik ja ajaloolane Peder Claussøn Friis Lindesnesi "selleks ninaks, mida kõik meresõitjad tunnevad". Meretee Lindesnesi ümber oli ohtlik.  Pikemalt artiklis Lindesnesi tuletorn Poolsaare lõunaotsas on umbes 16 m kõrgune Lindesnesi tuletorn. Aastal 1655 ehitati neemele tuletorn, mis nüüd on Norra vanim. Norra äärmuspunktid Norges sørligste punkt, nettavisen.no Oddgeir Øystese, Aud Refseth: Statens Kartverk har nå avgjort hvor landets sørligste punkt på fastlandet ligger., nrk.no, 22. veebruar 2008 Lindesnes igjen Norges sørligste, Fædrelandsvennen, 22. veebruar 2008
XVII üldtantsupidu

XVII üldtantsupidu toimus 2. – 4. juulini 2004. aastal Tallinnas. Pidu kandis Tõnis Mäe laulu järgi nimetust "Las jääda ükski mets". Metsateemalise tantsupeo eel istutasid tantsupidulised koos teiste vabatahtlikega talgu korras Eesti metsadesse miljon puud. Tantsupeo pealavastaja oli Kalev Järvela. Segarühmade üldjuhid olid Linda Pihu, Sille Kapper, Maido Saar ja Kadri Tiis, täiskasvanute üldjuhid Angela Arraste ja Erika Põlendik, naisrühmade üldjuht Helle-Mare Kõmmus ning võimlemisrühmade üldjuht Ingrid Virks. Esinema pääses ligi 11 000-st kirja pannud tantsijast 7136. Plaanitud kolmest etendusest jäi teine vihma tõttu ära. Las jääda ükski mets[alaline kõdulink]. Muusikaarhiiv, ETV. kasutatud 17.04.2009 "Tänavused suurüritused "Las jääda ükski mets"". Eesti Mets. 1/2004. Vaadatud 17.04.2009. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |Aeg= (juhend) Imbi Raikna (23. oktoober 2003). "Tantsides metsale". Maaleht. Vaadatud 17.04.2009.[alaline kõdulink] "Üldlaulu- ja tantsupeod". Laulu- ja Tantsupeo SA. Vaadatud 17.04.2009. Anneli Aasmäe (5. juuli 2004). "Viskeodad päästsid üleujutatud Kalevi tantsustaadioni". Postimees. Vaadatud 17.04.2009.[alaline kõdulink]
Vest-Agderi maakonna vapp

Vest-Agderi maakonna vapp on Norra endise Vest-Agderi maakonna ametlik vapp. Vapp kinnitati 12. detsembril 1958. Sellel kujutatakse kuldset tamme rohelisel taustal.
Spangereidi kanal

Spangereidi kanal (norra Spangereidkanalen, Spangereid kanal) on paadikanal Norras Agderi maakonnas Lindesnesi vallas läbi Lindesnesi poolsaare ja Spangereidi maakitsuse. Ta kulgeb Høllebuktast Lenefjorden läänes (põhjas) Båly sadamani Njervefjordenis idas (lõunas). Kanal on 930 m pikkune, 11...25 m laiune ja 2 m sügavune. Vabasõidukõrgus on 4,5 m. Kanal ühendab väikeste paatide jaoks Sørlandeti ja Vestlandeti ning võimaldab neil sõita ida ja lääne vahet, tegemata ringi ümber Lindesnesi. Kanali rajamist alustati 2006 ja see avati liikluseks 22. juunil 2007. Ametlikult avas selle 5. juulil 2007 kuninganna Sonja. Kanali ümbrus on kujundatud pargiks. Väljakaevamistel 2001 leiti jälgi arvatavast kanalist või alustatud kanalist, mis pärinevas varakeskajast või hilisest rauaajast (8. sajand). Tegu on ühe suurema teadaoleva tolleaegse ehitusega Norras. On teada, et keskajal siiski veeti paate üle maakitsuse. Kanalit kaevata on kavatsetud korduvalt, sealhulgas 17. sajandil ning [[Napoleoni sõjad|Napoleoni sõdade ajal 19. sajandi alguses. Viimased teokstegemata kavad tehti 1880ndatel. Seoses kanali ehitusega puhkes vaidlus, kas Lindesnesi poolsaart saab veel saareks pidada ja kas Norra mandriosa lõunapoolseim punkt peab nüüd Lindesnesi asemel olema Odden Skjernøysundeti ääres Mandalist kagus. Statens kartverk soovitas 2007 Lindesnesi saareks nimetada, kuid 2008 võttis selle soovituse tagasi.
Norra äärmuspunktid

Norra äärmuspunktid on Norra mandriosa, Norra põhiosa ja Norra Kuningriigi kõige põhjapoolsem, kõige lõunapoolsem, kõige läänepoolsem ja kõige idapoolsem punkt (äärmuspunktid). Norra (ja ühtlasi Euroopa) mandriosa põhjapoolseim punkt on Nordkinn ehk Kinnarodden Finnmargis Lebesby vallas (71°08'02,4780" N, 27°39'13,6274" E). Norra põhiosa põhjapoolseim punkt on skäär Magerøya saarel asuva Knivskjelloddeni põhjaotsa juures (71°11'08,5676" N, 20°20'32,29" E). Den Norske Turistforeningi on selle märgistanud millenniumipaiga tähisega, mille avas Vegard Ulvang. Norra Kuningriigi põhjapoolseim punkt on Rossøya saarel Kirdemaast põhjas (80°49'44,41" N, 20°20'32,29" E). Norra mandriosa lõunapoolseim punkt on Lindesnesi poolsaare otsas paiknev neem Nesvardeni juures Lindesnesi vallas Vest-Agderis (57°58'46,2797" N, 7°03'19,1840" E). 21. juunil 2007 pisut pärast kella üheksat hommikul eraldati poolsaar mandrist Spangereidi kanaliga (Spangereidkanalen). Seetõttu kvalifitseeris Statens kartverk poolsaare ümber saareks (ÜRO definitsiooni järgi ei tee inimese kaevatud kanal poolsaart siiski saareks) ning mõnda aega arvati Norra mandriosa lõunapoolseimaks punktiks Odden Skjernøysundeti põhjakaldal Skjernøysundbrua juures Mandali vallas umbes 4 km Mandalist kagus (58°00'12,5993" N, 7°30'47,6893" E). Veebruaris 2008 revideeris Statens kartverk oma otsust ning pidas kuni saare definitsiooni täpsustamiseni jälle Norra mandriosa lõunapoolseimaks punktiks Lindesnesi neeme. Aastal 2009 kinnitati see lõpliku otsusega. Norra põhiosa ja ühtlasi Norra Kuningriigi lõunapoolseim punkt on Pyseni skäär Mandali vallas (57°57'30,6353" N, 7°33'52,3010" E). Asjaolu, et tegu on Norra lõunapoolseima punktiga, avastas juulis 1987 Søgne valla loodusloo- ja rannakultuuriõpetaja Jostein Andreassen. Saar on 150–200 m lõuna pool varem Norra lõunapoolseimaks punktiks peetud Vestre Kråga või Vestre Krågaøya saarest, mis asub 3,4 km Pysenist lääne pool. Norra mandriosa läänepoolseim punkt on Vardetangen Lindåsi poolsaarel (Lindåshalvøya) Hordalandis Austrheimi vallas Mongstadist läänes Bergenist loodes (60°48'36,6146" N, 4°56'43,1825" E). Umbes 1995. aastast on see koht tähistatud. Norra põhiosa läänepoolseim punkt on Holmebåeni laid Norra meres Sogn og Fjordane maakonnas Solundi vallas Utværist põhjas ja Utværi tuletornist edelas, Sogne fjordi suudmest põhjas (61°04'24,0727" N, 4°29'57,0166" E). Kui laidue mitte arvestada, on Norra põhiosa kõige läänepoolsem saar Utvær. Norra Kuningriigi läänepoolseim punkt on Høybergodden Jan Mayenil (70°51'49,05" N, 9°04'38,86" W). Norra mandriosa idapoolseim punkt on Kibergsneset Finnmargis Vardø vallas Vardøst lõunas (70°17'20,9612" N 31°03'51,5469" E). Norra põhiosa idapoolseim punkt on Hornøya Vardø vallas Vardøst edelas (70°23'12,6393" N, 31°10'06,9360" E). Norra Kuningriigi idapoolseim punkt on Kræmerpynten Kvitøya saarel Svalbardis (80°13'45,28" N, 33°30'58,74" E). Norges sørligste punkt, nettavisen.no Statens kartverk Norra äärmuspunktidest
Liudsamblik

Liudsamblik (Lecanora Ach.) on liigirikas samblike perekond. Varem oli liudsamblike perekond veelgi suurem. Hiljem on sellest eraldatud perekonnad Aspicilia, Rhizoplaca ja Squamarina. Liudsamblikud jagatakse kahte alamperekonda: Eulecanora, millel on rohkem kooriku kuju, ja Placodium, mille servad on enam või vähem selgete hõlmadega. Eestis on leitud 50 liiki liudsamblikke. Liudsambliku tallus on valge kuni hallikasroheline, mõnikord helekollane. Eosed on värvita. Põhiliselt leitakse liudsamblikke müüridel, majaseintel ja kõnniteedel, aga mõnedki liigid kasvavad ka puukoorel ja puidul. Nad kasvavad radiaalselt, keskkohast kaugemale, ja väga aeglaselt, mitu millimeetrit aastas. Mõnikord juhtub, et keskkoht sureb ära, ja siis moodustavad lehtsamblikud rõnga. See-eest elavad lehtsamblikud vanaks: mitmekümneaastaseks, mõned liigid isegi mitmesaja-aastaseks. Liudsamblikud kasvavad kõikjal maailmas. Neid leidub isegi Arktikas ja Antarktikas. Lecanora albescens – valkjas liudsamblik Lecanora allophana – lepa-liudsamblik Lecanora argentata – pruun liudsamblik Lecanora carpinea – kahvatu liudsamblik Lecanora conizaeoides – linna-liudsamblik Lecanora crenulata – härm-liudsamblik Lecanora dispersa – müüri-liudsamblik Lecanora pulicaris – sile liudsamblik Lecanora rupicola – kalju-liudsamblik Lecanora sulphurea – väävel-liudsamblik Lecanora varia – tara-liudsamblik Fotosid liudsamblikest
Hallsamblik

Hallsamblik (Hypogymnia (Nyl.) Nyl.) on samblike perekond lapiksamblikuliste sugukonnast. Eestis on leitud kasvamas neli hallsambliku liiki: Hypogymnia farinacea Zopf - jahu-hallsamblik Hypogymnia physodes (L.) Nyl. - harilik hallsamblik Hypogymnia tubulosa (Schaer.) Hav. - toru-hallsamblik Hypogymnia vittata (Ach.) Parrique - ääris-hallsamblik Fotosid hallsamblike liikidest
Harilik hallsamblik

Harilik hallsamblik (Hypogymnia physodes (L.) Nyl.) on hallsambliku perekonda kuuluv liik samblikke. Ta kasvab enamasti okas- ja lehtpuude koorel, kuid vahel ka kividel ja (liivasel) pinnal. Harilik hallsamblik on üks kõige tavalisemaid samblikuliike Eestis. Harilik hallsamblik on vastupidavam õhureostusele kui enamik teisi samblikke, mistõttu ta on valdavaim samblikuliik linnades. Tõrra, Tiiu 2005. Samblikud õhusaaste indikaatoritena. Eesti Loodus 9. vt Harilik hallsamblik andmebaasis eElurikkus
Uus Elu

Uus Elu oli Eesti ajaleht, mis ilmus 10. juulist 1941 kuni 19. septembrini 1944 Pärnus. Toimetuse liikmed olid Jaan Kask (Lilulii väljaandja) ja Helmut Annus. Uue Elu kaastööliste seas olid Bernhard Kangro, Hendrik Adamson, Henrik Visnapuu, Artur Adson, Elmar Õun, Karl Mihkla, Aleksander Tassa, Bernard Sööt, Oskar Kuningas (alias K. Saarde), Jaan Lattik, Peeter Laja, Villem Reimann, Artur Rinne ja teised tuntud kultuuritegelased. Et tegemist oli sõjaajaga, ilmus rohkesti sõjategevusega seotud ja majandusliku sisuga teateid. Eeltsensuur puudus, ajalehe sisu kontrollisid Saksa sõjaväevõimud ilmumise järel. 1.08.1941–29.11.1941 Heido Laarne (varem Hermann Laarmann) 2.12.1941–19.09.1944 Juhan Kangur Olaf Esna, "Kui Pärnus ilmus Uus Elu" – Pärnu Postimees, 11.03.2009
Korpsamblik

Korpsamblik ehk seinakorp (Xanthoria (Fr.) Th. Fr.) on samblike perekond sugukonnast Teloschistaceae. Eestis kasvab 8 selle perekonna liiki. Xanthoria calcicola Oxner – lubja-korpsamblik Xanthoria candelaria (L.) Th. Fr. – pisi-korpsamblik Xanthoria elegans (Link) Th. Fr. – punakas korpsamblik Xanthoria fallax (Hepp) Arnold – lehtjas korpsamblik Xanthoria fulva (Hoffm.) Poelt & Petutschnig – soomusjas korpsamblik Xanthoria parietina (L.) Th. Fr. – harilik korpsamblik ehk harilik seinakorp Xanthoria polycarpa (Hoffm.) Th. Fr. ex Rieber – viljakas korpsamblik Xanthoria sorediata (Vain.) Poelt – teraline korpsamblik Varem on Eestis kasvanud ka praeguseks Eestis välja surnud liik Xanthoria lobulata – liibuv korpsamblik. Fotosid korpsamblike liikidest
Lebesby vald

Lebesby vald (põhjasaami Davvesiidda gielda; kveeni Lebespyyn komuuni) on vald Norras Finnmargi maakonna põhjaosas. Valla keskus on Kjøllefjordi küla. Lebesby vald loodi 1. jaanuaril 1838. Hilisema Deatnu, Berlevågi ja Polmaki valla maa-ala eraldati 1846. aastal Lebesbyst ja liideti Nesseby vallaga. 1864. aastal liideti Lebesbyle kuulunud hilisema Gamviki valla maa-ala Tana vallaga. Vald hõlmab Nordkinni poolsaare lääneosa ja Laksefjordi ümbrust. Suurem osa rahvastikust elab Kjøllefjordi külas. Vallas on ülekaalus norralased, aga Laksefjordi ümbruses elavad enamasti saamid. Inimesed tegelevad peamiselt kalapüügiga. Läbi valla voolab Áttánjohka, mille suudmes asub Adamsfosseni juga. Norrakeelne nimi Lebesby tuleneb tõenäoliselt saami nimest Leaibbessiida. Selle esimene pool tuleneb sõnast leaibi, mis tähendab leppa ja lõpp sõnast siida, mis tähendab elukohta (norra by). Ifjord Arealstatistikk for Norge 07459: Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2023
Harilik korpsamblik

Harilik korpsamblik ehk harilik seinakorp (Xanthoria parietina (L.) Th. Fr.) on perekonda korpsamblik kuuluv liik samblikke. Harilik korpsamblik on Eestis tavalisim puudel, seintel ja mujal sellistes kohtades kasvav kollast värvi samblik.  Harilik korpsamblik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Harilik korpsamblik andmebaasis eElurikkus
Dimmu Borgir

Dimmu Borgir on norra black metal'i ansambel, mis tegitseb Oslos. Ansambel loodi 1993. aastal. "Dimmu Borgir" tähendab islandi keeles ja vanapõhja keeles tumedat linna või tumedat kindlust. Ansambli koosseis on aastatega palju muutunud; kitarrist Silenoz ja laulja Shagrath on ainsad, kes on alles algsest koosseisust. 1994 – For All Tid 1996 – Stormblåst 1997 – Enthrone Darkness Triumphant 1998 – Godless Savage Garden 1999 – Spiritual Black Dimensions 2001 – Puritanical Euphoric Misanthropia 2003 – Death Cult Armageddon 2005 – Stormblåst MMV 2007 – In Sorte Diaboli 2010 – Abrahadabra 2018 – Eonian Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Dimmu Borgir seisuga 9.09.2012.
Gjøviki vald

Gjøviki vald on vald Norras Innlandeti maakonnas. Valla halduskeskus on Gjøviki linn. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda. Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2023 07459: Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2023
Vladimir Koslov

Vladimir Koslov (17. veebruaril 1928 Ahja vald – 7. jaanuar 2012 Tallinn) oli Eesti majandusteadlane ja õppejõud. Kasutanud pseudonüümi Vlady Kellik. Ta on olnud Tallinna Tehnikaülikooli professor (1979–1996) ja Eesti-Ameerika Ärikolledži majandusõpetuse ajaloo õppejõud. "Majandusliku tegevuse teoreetilisi lähtekohti", Tallinn : Eesti Raamat, 1972 "Töödistsipliin ja majandus", Tallinn: Eesti Raamat, 1983 "Rahalugusid : abimaterjal majandusõppeks / Eesti Mereakadeemia, sotsiaalteaduste kateeder, Tallinn : Eesti Mereakadeemia, 2000 Häda mõistmatuse pärast. Postimees, 18. aprill 2009 (Arvamus, Kultuur, lk. 5) Vladimir Koslov: õnnetu majandusteooria, 24. aprill 2010 Vladimir Koslov: teki enda peale tõmbamine läks viltu. Miks?, 5. august 2010 Vladimir Koslov: massihävitusrelvaga finantspiraadid, 10. august 2011 Omandisemiootiline segadik. Postimees, 31. märts 2012 (Arvamus, Kultuur, lk. 5) Vlady Kellik Rahasemiootiline segadik, Sirp, 20.10.2011 Tavatu kriis, Sirp, 11.06.2010 "Majandusmõtteloost: koolkondade dialoog", Tallinn, 2000, Kommunaalprojekti trükikoda "Aeg on raha. Neosünteesteooria aabits", Tallinn, 1994 "Majanduse loogika II." Tallinn: TTÜ kirjastus, 1991 "Majanduse loogika I.", Tallinn: TTÜ kirjastus, 1990 Eesti teaduse biograafiline leksikon 2005, 2: 80–81.
Jevnakeri vald

Jevnakeri vald on vald Norras Akershusi maakonnas. Valla halduskeskus on Jevnaker. Jevnakeri vald (algselt kihelkond) kui omavalitsusüksus loodi 1. jaanuaril 1838. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda. Arealstatistikk for Norge Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2023 07459: Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2023
Ülejõe (Pärnu)

Ülejõe on Pärnu linnaosa, mis paikneb Vana-Pärnu, Kesklinna ja Rääma linnaosa vahel. Ülejõe piirkonnas tegutses A. Lange ja Co linatöötlemisettevõte ja A. Lange ja Co-le kuulus kolmekorruseline punastest tellistest linaait (Vana-Sauga tänav 2), mida tuntakse Beti aida nime all. 1890. aastast tegutses samas inglaste Thomas ja William Betti firma Bett ja Co. Thomas ja William Bett ning hiljem Thomase poeg Kraford Bett juhtisid vahelduva eduga Sauga jõe kaldal linatööstust 1916. aastani. Tegevus katses esimese maailmasõja ajal, kui Saksa sõjalaevad blokeerisid sadama. Pärast 1940. aasta riigipööret lõpetas Bett ja Co tegevuse, andis kinnisvara müüki ja lahkus riigist. Ülejõe linnaosas on 75 tänavat, milleks on: Aasa Allika Angerja Ankru Aru Astri Edela Ehitajate tee Havi Hobuse Härma Ilvese Jaani J. V. Jannseni Kadri Kakuami Kana Kilgi Kitse põik Kitse Kolde Kroomi Kulla Kõrtsi Laeva Lennuvälja tee Lille Linda Loode Lubja Lõo Mari Mihkli Mõisavahe Niine Noorte väljak Nurme Oja Parmu Piiri Piirikivi Pronksi Pärja Pärlimõisa tee Püssi Rahu Raua Rehepapi Roheline Rohu Rõugu Räni Rääma Sarve Saugamõisa tee Sauga-Jõekalda Savi Saviaugu Siili Suur-Jõekalda Talli Tallinna maantee Telliskivi Terase Turu Uus-Sauga Vahe Vana-Rääma Vana-Sauga Vastla Voorimehe põik Voorimehe Väike-Aru Õli Ülejõe linnaosas planeeritud tänavad: Hoburaua Looga Kiltri Kutsari Ree Tina Vaade Pärnu jõele Vana-Sauga sadamast EKSPERDIHINNANG MÄLESTISE TUNNUSTELE VASTAVUSE KOHTA, BETI LINAAIT. VANA-SAUGA TN 2, PÄRNU Ülejõe linatööstus ja Beti ait, parnu.postimees.ee, 23. mai 2001
Aleksandr Dragunkin

Aleksandr Nikolajevitš Dragunkin (Александр Николаевич Драгункин) (sündinud 29. juulil 1947 Leningradis) on vene keeleteadlane ja keeleõpetaja. Ta on välja töötanud väga kiire keeleõpetuse metoodika (eelkõige inglise keele jaoks), mille aluseks on ta uurimused keele struktuuri alal. Eestis on Dragunkini ideid propageerinud Leo Võhandu.
Stephanus IV

Stephanus IV (mõnedes paavstide loendites, kus arvestati ka preester Stephanust, on ta Stephanus V) oli paavst 816–817. Ta oli 97. paavst. Stephanus oli pärit Roomast. Ta oli Marinuse poeg ning tema suguvõsast olid pärit hilisemad paavstid Sergius II ja Hadrianus II. Stephanus asus Hadrianus I ajal kuuria teenistusse, ordineeriti paavst Leo III poolt alamdiakoniks ja diakoniks (kardinaldiakon). Stephanus IV pühitseti paavstiks 22. juunil 816. Ta oli esimene paavst, kes valiti pärast Karl Suure kroonimist keisriks. Stephanus IV teatas Ludwig Vagale oma ametisse asumisest ja kohustas Rooma elanikke talle truudusvannet andma. Paavst siirdus septembris 816 Frangi riiki ja kohtus arvatavasti 2. oktoobril Ludwig Vagaga Reimsis Saint-Remi kloostris ja kroonis ta 5. oktoobril keisriks. Kirikuloolase J. N. D. Kelly arvates võis Ludwig kohtumisel paavstiga tunnustada Kirikuriigi autonoomiat ja lubada vältida sekkumist paavsti valimistel. Paavst saavutas keisrilt vandenõulaste rehabiliteerimise, kes kavatsesid kõrvaldada paavst Leo III-t ja kellega koos pöördus Stephanus IV tagasi Rooma. Keiser kinkis paavstile ka villa Troyes' lähedal Vandœuvre'is. Tagasiteel Rooma külastas paavst Ravennat. Stephanus IV andis palliumi Orléansi piiskopile Theodulfile. Stephanus IV suri 24. jaanuaril 817 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse. J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Liber Pontificalis. Artikkel Stephanus IV kohta. (inglise keeles) Artikkel Stephanus IV kohta. (inglise keeles)
Leo Parre

Leo Parre (kuni 1930 Leo Petrov, 2. juuli 1905 Tallinn – 28. jaanuar 1975 Stockholm) oli eesti advokaat. Õppis 1924–1929 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikoolis õigusteadust, lõpetas 1954 Stockholmi Ülikooli õigusteaduskonna. Oli alates 1936 vandeadvokaat Tallinnas, põgenes 1944 Rootsi.
Üldtantsupidu

Üldtantsupidu on üleriigiline rahvatantsupidu. Tänapäeval ühtivad üldtantsupidude toimumisajad üldlaulupidude omaga ning neid korraldab Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutus. Kõik peod on toimunud Tallinnas. Järgmine üldtantsupidu toimub 3-6.juuli 2025. aastal. Esimeseks üldtantsupeoks peetakse 1934. aastal Eesti mängude raames toimunud suure tantsijate arvuga rahvatantsu etteasteid. Vähim rahvatantsijaid, alla tuhande, osales toimunutest III üldtantsupeol. Nõukogude-aegsetest pidudest III–VI üldtantsupidu kandsid rahvakunstiõhtute nimetust. Enim osalejaid – üle 10 000 – oli XIX üldtantsupeol. Esimesed peod leidsid aset Kadrioru staadionil. 1950. aasta pidu toimus erandlikult lauluväljakul. Alates V üldtantsupeost on kõik peod Kalevi staadionil toimunud. Laulupeoga samal aastal on peetud III, IV, V, VI, VIII ja XI üldtantsupidu ning kõik peod 1985. aastast. Järgnevas tabelis kasutatakse tänapäevast numeratsiooni. Nõukogude ajal peeti I üldtantsupeoks 1963. aasta tantsupidu. "Tantsupidude ajalugu". Laulu- ja Tantsupeo SA. Vaadatud 5.07.2011. 75 aastat Eesti tantsupidusid. Tallinn: Varrak, 2009, lk 19–21. Uudiskirjad. Eesti Laulu- ja Tantsupeo SA. "XX TANTSUPIDU Minu arm (2019)". Laulu- ja Tantsupeo SA. Vaadatud 9.12.2022. "Selgusid XX tantsupeo etenduse „Minu arm" osalejad". Eesti Laulu- ja Tantsupeo SA. 19.05.2019. Vaadatud 11.07.2022. Laulu- ja tantsupidu (04.07.2019). "Laulu- ja tantsupidu". Facebook. Vaadatud 11.07.2019. 75 aastat Eesti tantsupidusid. Tallinn: Varrak, 2009. ISBN 978-9985-3-1687-0
Harilik näsiniin

Harilik näsiniin (Daphne mezereum) on näsiniineliste sugukonda näsiniine perekonda kuuluv põõsas. Harilik näsiniin on kuni 1 (1,5) meetri kõrgune põõsas. Oksad rohekashallid, vähe harunenud ja väga sitked. Talbjad või süstjad lihtlehed on koondunud tihedamalt võrse tippu. Hallikasrohelised lehed kinnituvad võrsele vahelduvalt. Lehed on noorelt servast ripsmelised. Lillakas-roosad õied kinnituvad 3–5 kaupa lehtede kaenlas kaheaastasele võrsele. Punased marjataolised luuviljad valmivad septembris. Näsiniin õitseb aprillis, enne lehistumist. Näsiniin on väga mürgine taim. Kõige toksilisemad on viljad ja oksad. Hariliku näsiniine levila haarab suuremat osa Euroopast ja läänepoolset Aasiat. Liik on Eestis pärismaine. Harilik näsiniin õitsemas Hariliku näsiniini õied  Harilik näsiniin – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Harilik näsiniin andmebaasis eElurikkus