laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tõnis Tasane

Tõnis Tasane (sündinud 13. detsembril 1986 Pärnus) on eesti entomoloog. Ta on õppinud ka loomaaiandust. 2022. aastal avastati Sao Tome saarelt teadusele täiesti uus mardikaliik Reichentomica tasani, mis nimetati Tõnis Tasase auks. Ta on avastanud ka ööliblikaliigi Pseudozeuzera caminhai . Ta on tutvustanud Eesti Televisiooni loodussaadetes loomaliike. "Liblikavõrguga Prantsuse Guajaanas" (1., 2. ja 3. osa) "Liblikavõrguga Kamerunis" (1., 2. ja 3. osa) "Teaduspalavik liblikavõrguga Boliivias" (1., 2. ja 3. osa) "Tõnis Tasane CV, ETIS". www.etis.ee. Vaadatud 26. septembril 2024. Yakovlev, R. V.; László, Gy M. (30. september 2020). "New species of Zeuzerinae from the Democratic Republic of São Tomé and Príncipe (Lepidoptera: Cossidae)". SHILAP Revista de lepidopterología (inglise). 48 (191): 433–437. DOI:10.57065/shilap.362. ISSN 2340-4078. Hlaváč, Peter; Baňař, Petr (20. detsember 2022). "Pselaphinae of the Cameroon Volcanic Line. Part 1. New Pselaphinae (Coleoptera, Staphylinidae) from the island São Tomé". Zootaxa (inglise). 5222 (3): 267–276. DOI:10.11646/zootaxa.5222.3.4. ISSN 1175-5334. Tõnis Tasane teadusportaalis Lindt, A.; Tasane, T.; Viidalepp, J. (2014). Two new emerald moth species from Ecuador, Peru and Bolivia (Lepidoptera: Geometridae, Geometrinae) (accepted). SHILAP Revista de Lepidopterologia, 42(165), 151–156. Teaduspalavik: Liblikavõrguga Boliivias 1/3 Teaduspalavik: Liblikavõrguga Boliivias 2/3 Teaduspalavik: Liblikavõrguga Boliivias 3/3 Liblikavõrguga Kamerunis 1/3 Liblikavõrguga Kamerunis 2/3 Liblikavõrguga Kamerunis 3/3 Liblikavõrguga Prantsuse guajaanas 1/3 Liblikavõrguga Prantsuse Guajaanas 2/3 Liblikavõrguga Prantsuse Guajaanas 3/3
Hans Friedrich Blunck

Hans Friedrich Blunck (3. september 1888 Altona Hamburgi lähedal – 24. aprill 1961 samas) oli saksa jurist ja kirjanik.
Toimi Kankaanniemi

Toimi Olavi Kankaanniemi (sündinud 26. veebruaril 1950 Tyrvääs) on Soome poliitik. Ta on olnud Eduskunna liige aastatel 1987–2011 (Kristlike Demokraatide rühmas) ja aastast 2015 (Põlissoomlaste rühmas). Aastatel 1991–1994 oli ta Esko Aho valitsuse portfellita minister Soome välisministeeriumis. Ta on sündinud 1950. aastal Tyrvääs Satakunta maakonnas ning lõpetanud 1975. aastal Tampere Ülikooli sotsiaaltöö erialal. Ta on töötanud Kaarina ja Keikyä vallas ning Siikaineni valla juhina. Aastatel 1976–1987 oli ta Uuraineni valla sekretär. Aastatel 1987–2011 oli ta Eduskunna liige Kristlike Demokraatide rühmas. Samuti oli ta 26. aprillist 1991 kuni 28. juunini 1994 portfellita minister Soome välisministeeriumis Esko Aho valitsuses. Lisaks oli ta aastatel 1989–1995 Soome Kristlike Demokraatide erakonna esimees. Uuesti valiti ta Eduskunna liikmeks 2015. aastal, kuid siis juba Põlissoomlaste nimekirjas. Toimi Kankaanniemi on abielus, kahe poja ja ühe tütre isa.
Sakalaviit

Sakalaviit on endine vulkaanilise kivimi tüüp. Sakalaviidiks nimetati klaasjat, suure kvartsisisaldusega basalti (kuni 10% kivimi koostisest on kvarts). Kivim sisaldab väikesi augiidi ja kvartsi kristalle ning suuremaid plagioklassi fenokristalle. Tänapäeval ei soovitata seda nimetust enam kasutada ja sakalaviiti defineeritakse labradoriidi erimina. Kivim on nimetuse saanud sakalavade asuala järgi Madagaskaril. Kivim pärineb Ülem-Kriidist. Kivimit on aastal 1923 kirjeldanud Antoine Lacroix. Dictionnaire de géologie / par Alain Foucault et Jean-François Raoult. -- Foucault, Alain. Paris : Masson, 1988. 352 p.;Bibliographie : p. (351)-352.;ISBN 2225814805. Grandchamp-Tupula, Mariette * Bureau de la traduction * Services linguistiques * Bur. dir. Centre de traduction et de terminologie * OI DESACTIVE - Term. Scientifique et technique https://books.google.ee/books?id=bgFAR2Qp51sC&pg=PA439&lpg=PA439&dq=sakalavite&source=bl&ots=txkeK-7jYE&sig=mtJF3QzlItFbQ2GwmSXpHZxV6uM&hl=et&sa=X&redir_esc=y#v=onepage&q=sakalavite&f=false http://www.universalis.fr/dictionnaire/sakalavite/ Lacroix, A., 1923. Minéralogie de Madagascar. Challamel, Paris. Vol. 3 lk. 450
Mia Munier-Wroblewska

Mia Munier-Wroblewska (ka Munier-Wroblewski; kodanikunimega Mia Munier; 20. veebruar 1882 Zlēkasi mõis, Kuramaa kubermang – 19. oktoober 1965 Itzehoe, Saksamaa) oli saksa kirjanik. Pirita kloostri valitsejanna: (Domina): jutustus nunnade elust Pirita kloostri algpäevilt, tõlkinud P. Grünfeldt, Tallinn 1929 Pirita: jutustus Pirita kloostri ja Tallinna elust viissada aastat tagasi, tõlkinud P. Grünfeldt, Tallinn 1929 munzinger.de: Mia Munier-Wroblewski
Sanakiit

Sanakiit on vulkaaniline kivim. Sanakiidiks nimetatakse üksikuid plagioklassi ja granaadi kristalle sisaldavat klaasjat andesiiti; kivimi põhimassi moodustavad aga bronsiit, augiit ja magnetiit. http://encyclopedia2.thefreedictionary.com/sanakite
Statotsüüt

Statotsüüdid on Juurekübaras paiknevad rakud, millele omistatakse gravitatsioonilise taju roll.[viide?] Statotsüüdi ehitus sarnaneb enamalt jaolt teiste rakkude ehitusega, kui lühiealisus, üksnes koore endoplasmaatilise retiikulumi ja statoliitide esinemine välja arvata. Statotsüüdid sisaldavad suuri statoliittärklisega täidetud amüloplaste – statoliite, mis toimivad tasakaalukehadena aga neil on ka toiteainete ja spetsiaalse geeli sünteesimise ja eritamise funktsioon. Statoliitide tõttu kasvavad juured vertikaalselt allapoole. Statotsüüdid on pidevalt uuenevad rakud. Nad võrsuvad juure meristeemist ja muunduvad sekretoorseteks vesilahustuvat mucilage'i eritavateks rakkudeks. Toomas Kukk, Sissejuhatus taimeanatoomiasse, 1999, Tartu
Kullamaa vasallilinnus

Kullamaa vasallilinnus ehitati pärast Läänemaa alistamist 1220. aastal paavsti legaat Modena Guillelmuse kaplani, magister Johannese käsul ja sai nimeks Castrum Goldenbeke. Kuni 1224. aastani oli Kullamaa Taani kuninga valduses, kuid peale mandrieestlaste ebaõnnestunud ülestõusu läks Kullamaa piirkond Mõõgavendade ordule. Ringsõidul olev paavsti legaat moodustas vallutajate vahel tekkinud maatüli lahendamiseks Viru-, Järva- ja Läänemaast otse paavstile alluva Eestimaa piiskopkonna ning Kullamaa linnusest sai alates 1226. aastast paavsti asehalduri residents. 1228. aastal moodustas Riia peapiiskop Albert Saare-Lääne piiskopkonna ja määras piiskopiks Dünamünde tsistertslaste kloostri abti Gottfriedi. Oma võimu kinnistamiseks jagas esimene Saare-Lääne piiskop Gottfried lühinägelikult piiskopkonna maad vasallidele ja määras piiskopkonna foogtiks (stiftifoogtiks) Johannes de Lode ja foogti asukohaks Kullamaa vasallilinnuse. Sellega läks võim piirkonnas suurima maavaldaja Lodede perekonna kätte. Kuna Saare-Lääne piiskopkonna maadele pretendeeris ka Mõõgavendade ordu, siis 1234 linnus vallutati. 1236. aasta paavsti korraldusega tagastas ordu Kullamaa linnuse paavsti legaadile. Kuna Johannes de Lode pojad ei soovinud Saare-Lääne piiskopi võimule alluda, alustas Lodede perekond 1234. aastal uue kindlustatud tugipunkti ehitust Koluverre. Eesti linnuste loend Ordulinnus
Mooste valla lipp

Mooste valla lipp on Põlva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Mooste valla lipp. Lipp kinnitati 16. veebruaril 1998. Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Rohelisel kangal valge sarikas, milles kolm viie õielehega sinist valge südamikuga linaõit 1+2. Lipu normaalmõõtmed on 105x105 cm. Kolm linaõit sümboliseerivad valla kolme suuremat asulat - Mooste, Kauksi, Rasina. Linaõis viitab Moostele kui ühele linakasvatuse keskusele. Heisatav ja väljapandav Mooste valla lipp peab vastama riigisekretäri poolt 16. veebruaril 1998. a kinnitatud Mooste valla lipu kirjeldusele, olema puhas ja terve. Mooste valla lipp heisatakse alaliselt valla haldushoone peasissekäigu juurde koos riigilipuga lipumasti. Mooste valla lipu võivad heisata kõik Mooste valla kodanikud valla tähtpäevadel või muude sündmuste korral. Seinalipu varda pikkus on ligikaudu kolm korda suurem lipu laiusest, lipumasti kõrgus on ligikaudu kuus korda suurem lipu laiusest. Heisatud lippudel jääb lipukanga alumine serv maapinnast vähemalt kolme meetri kõrgusele. Mooste valla lipu heiskamisel leinalipuna kinnitatakse lipu ülemisse otsa 50–100 millimeetri laiune must lint, mille mõlemad otsad ulatuvad lipu laiust pidi kuni lipukanga alumise servani, või heisatakse lipp poolde lipumasti nii, et lipu alumine äär on masti keskel. Mooste valla lipu võib heisata üksi või koos Eesti riigilipuga. Üks lipp teist ei asenda. Valla lipu mõõtmed ei või koos riigilipuga heiskamisel ületada riigilipu mõõtmeid. Mooste valla lipu heiskamisel koos Eesti riigilipuga, mõne välisriigi lipuga ning maakondade ja linnade-valdade lippudega asetseb lippude poolt vaadates paremal Eesti riigilipp, sellest vasakul välisriikide lipud prantsuskeelsete riiginimede tähestikulises järjekorras, seejärel maakondade lipud maakondade tähestikulises järjekorras, seejärel linnade-valdade lipud linnade-valdade tähestikulises järjekorras ja seejärel Moose valla lipp vasakul äärel. Lipud peavad olema ühelaiused, iga lipp heisatud eri lipuvardasse või masti ja samale kõrgusele. Mooste valla lippu võib kasutada ka miitingutel, demonstratsioonidel ja pidustustel. Kasutuskõlbmatuks muutunud lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele. Mooste valla vapp Põlva maakond Mooste valla sümboolika valla kodulehel Mooste valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Los Colorados

Los Colorados (hispaania keeles koloraado mardikad) on Ukraina ansambel. Ansambel loodi 2006. aastal Ternopilis. Ansamblil on küll ka omi laule, kuid tuntuks said nad Katy Perry laulu "Hot n Cold" kaveriga. Oma muusikastiili nimetavad nad agroalkorokiks, kuid sisuliselt on tegu polkaga. Ruslan Prõstupa (Руслан Приступа) – vokaal, bajaan Rostislav Fuk (Ростислав Фук) – kitarr Sergi Massõk (Сергій Масик) – bass Oleksandr Dratšuk (Олександр Драчук) – löökriistad "Move It!" (2012)
Misso valla lipp

Misso valla lipp on Võru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Misso valla lipp. Lipp kinnitati 2. juunil 1994. Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Rohelisel valge lainelise ülaosaga kangal on valge põdrapea. Valgel osal kolm rohelist ringi. Lipu normaalsuurus on 105×105 cm. Põdrapea viitab kohalikule legendile Pulli järvest. Laineline ülaosa tähistab künklikku moreenmaastikku ja metsajärvi. Rõngad märgivad Võrumaad ja tema rahvast. Misso valla vapp Võru maakond Misso valla sümboolika Riigikantselei lehel
Pjotr Bogdanov

Pjotr (Peter) Bogdanov (vene Петр Александрович Богданов; 1888 Peterburi – mitte enne 1941) oli vene majandusteadlane, poliitik ja Eestis oleva vene kogukonna aktivist; üks tähtsamaid vene ajakirjanikke Eesti Vabariigis. Lõpetas Pihkva maamõõdukooli 1910. Töötas Pihkvas maamõõtjana, osales kohalikus seltsielus. Esseer, pärast Veebruarirevolutsiooni 1917 valiti Pihkva ühiskondliku julgeolekukomitee liikmeks, oli maakonna miilitsaülem, maakonna asutava kogu valimiskomisjoni aseesimees. Saksa okupatsiooni ajal Pihkvas arreteeritud, Loode-Venemaa valitsuse põllutööminister 1919. Pärast selle tegevuse lõpetamist põgenes koos taanduva Loodearmeega Eestisse, kuhu jäi poliitilise emigrandina 1940. aastani; Eesti kodakondsuse sai 1936. aastal. Kohe pärast Nõukogude võimu kehtestamist Eestis (1940), viidi Leningradi, mõisteti 15 aastaks vangi (veebruaris 1941). Edasine saatus teadmata. Arendas vene tarbijaühistute tegevust Eestis, 1940. aastal avaldas venekeelse teose ühistegevusest. Osales esseeride ajalehe Народное дело > За народное дело (Trt, Tln 1920–21) väljaandmisel. Toimetas ajalehte Дело (Tln 1921–22, ilmus 6 nr), mis oli orienteeritud vene põliselanikele Eestis. Tegi kaastööd ajalehele Старый нарвкий листок (1923–25), päevalehele Наша газета (Tln 1927–28), ajalehele Таллинский русский голос (1932–34), samuti juhtivale välisvene ajalehele Последние новости (Pariis), ajalehele За свободу (Varssavi) jt välismaistele lehtedele. Tema kirjutised annavad ulatuslikku infot venelaste elust Eestis. Kurvits, Roosmarii & Anu Pallas (2019). "Eesti ajakirjanduse biograafiline leksikon /tööversioon 2019/" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 25.06.2021. Vaadatud 25.06.2021. Jõgi Aime (5. mai 2015). "Oksjonile läheb valgekaartliku ministri päevik". Tartu Postimees. Vaadatud 25.06.2021. Bogdanov Pjotr (8. märts 1940). "Очерки кооперативного движения". Ühistegelised Uudised. Vaadatud 25.06.2021.
Adalberts Bubenko

Adalberts Bubenko (16. jaanuar 1910 Mõisaküla – 7. juuli 1983 Toronto, Kanada) oli läti kergejõustiklane (käija). Ta võitis 1936. aasta Berliini OM-il 50 km käimises pronksmedali. Kergejõustik 1936. aasta suveolümpiamängudel
Carlos Matthias Ludwig Konstantin Otto von Buxhoeveden

Parun Karlos Matthias Ludwig Konstantin Otto von Buxhoeveden (14. märts 1856 (ukj) Tartu – 4. august 1935 Brüssel, Belgia) oli Venemaa keisririigi riigitegelane, diplomaat. Ta oli Venemaa Keisririigi välisministeeriumi departemangu juhataja ja asedirektor, saadik Taani kuningriigis (1910–1917). Ta oli Rupertshofi, Bolderāja, Dreylingshofi, Lofeldshofi, Hapakshofi, Weisenhofi omanik Liivimaal ja Tšeremõsino mõisa omanik Kaasani kubermangus. ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Aleksei Denissov

Aleksei Denissov (vene keeles Алексей Михайлович Денисов; 10. mai 1918 – 27. jaanuar 2012 Tallinn) oli NSV Liidu sõjaväelane, polkovnik. Ta osales Nõukogude poolel Teises maailmasõjas ja pälvis sõjateenete eest Nõukogude Liidu kangelase nimetuse. Ta oli viimane Eestis elanud Nõukogude Liidu kangelane.[viide?] warheroes.ru: Денисов Алексей Михайлович Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul
Frunze-nimeline Sõjaväeakadeemia

Frunze-nimeline Sõjaväeakadeemia (vene keeles Военная орденов Ленина и Октябрьской Революции, Краснознамённая, ордена Суворова академия им. М. В. Фрунзе (lühemalt Военная академия имени М. В. Фрунзе) oli sõjaväelist kõrgemat haridust andev kool Nõukogude Liidus ja pärast Nõukogude Liidu lagunemist (1991) Venemaal Moskvas. Kool oli nimetatud Nõukogude riigitegelase Mihhail Frunze järgi. Kool tegutses aastatel 1918–1998. 1998. aastal moodustati selle ja veel mitme õppeasutuse baasil Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Üldväeline Akadeemia. Koolis valmistati muu hulgas ette ohvitsere.
Riigi Teataja

Riigi Teataja (RT) on Eesti riigi ametlik väljaanne, mille esimene number ilmus 27. novembril 1918. Riigi Teatajat annab välja Riigikantselei. 13. novembril 1918 otsustas Eesti Ajutine Valitsus: "Otsustatakse ajaleht "Valitsuse Teataja" valitsuse korralduste, määruste jne. jaoks käima panna ja selle korraldamine Ed. Laamanni kätte anda, niisama Laamannile ülesandeks teha välispolitiliste aktide kogu väljaandmisele asuda." 20. novembril 1918 nimetas Eesti Ajutine Valitsus Riigi Teataja toimetajaks Peeter Ruubeli. 10. mail 1990 võttis Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidium vastu seadluse Riigi Teataja väljaandmise kohta. Seadluse kohaselt oli Riigi Teataja Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ja Vabariigi Valitsuse ametlik väljaanne, kus lisaks kuulusid avaldamisele ka maakonnavolikogude ja vabariiklike linnade volikogude normatiivaktid. Ühtlasi tunnistati kehtetuks ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi 16.11.1965 otsus ENSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja väljaandmise kohta. Õigusaktid ja muud dokumendid edastatakse akti andja poolt elektrooniliselt Riigi Teatajas avaldamiseks extraneti mooduli kaudu, millele on juurdepääs ainult isikliku parooli alusel. Sellist esitamist loetakse ametlikuks. Alates 2006. aasta algusest ilmub Riigi Teataja üksnes elektrooniliselt, välja arvatud mõned trükitud kontrolleksemplarid. Elektroonilises Riigi Teatajas (eRT) avaldati enne seda lisaks riigi õigusaktidele kohalike omavalitsuste määrusi, mida paberkandjal Riigi Teatajas ei avaldata. Seeläbi pakub riik omavalitsustele aktide avalikustamise teenust. Elektroonilises Riigi Teatajas avaldatud õigusakti redaktsioon loetakse kehtivaks. Lehekülje ülaosas asuvate nuppude abil on võimalik kiirelt kuvada valitud ajal kehtinud redaktsioon. Riigi Teatajas avaldamisest alates arvestatakse õigusaktide jõustumist. Näiteks jõustuvad seadused 10 päeva pärast avaldamist. Riigi Teatajat täiendab Riigi Teataja Lisa (RTL). See ilmus aastatel 1921–1940 ja uuesti aastatel 1991–2010. Elektrooniline Riigi Teataja Ametlik Teataja Ametlikud Teadaanded Eesti Vabariigi lepingud välisriikidega Euroopa Liidu Teataja Omavalitsuste Teataja Seaduste Kogu Valitsusasutiste tegevus Ajutise Valitsuse koosolekute protokollid Ajutise Valitsuse koosolekute protokollid http://tallinn.ester.ee/record=b1181475~S1*est (vaadatud 15.05.2014) http://tallinn.ester.ee/record=b1072865~S1*est (vaadatud 15.05.2014)  Riigi Teataja – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis elektrooniline Riigi Teataja Kehtiv Riigi Teataja seadus Riigi Teataja seadus, Rahvusarhiiv Riigi Teataja digiteeritud aastakäigud 1918–1940 Jüri Heinla. Kui palju on Eestis kehtivaid seadusi?. Eesti Päevaleht 08. juuni 2007
Anton Dzerožinski

Anton Dzerožinski (vene keeles Антон Фёдорович Дзерожинский; 3. jaanuar 1867 – 13. august 1949 Stockholm) oli Venemaa ja valgekaartlaste sõjaväelane (Venemaa polkovnik ja valgekaartlaste kindralleitnant (1919)). Enne Esimest maailmasõda teenis kapten Anton Dzerožinski Tallinnas 23. jalaväediviisi 89. Valgemere jalaväepolgu 8. roodu komandörina. Detsembrist 1918 oli ta Loodearmee Pihkva vabatahtlike korpuse komandör polkovnik. 3. jaanuarist 1919 oli ta Põhjakorpuse korpuseülema kohusetäitja.
Maria Kießling

Maria Kießling [mar'iia k'iisling] (ka: Marie, Kiessling; 4. veebruar 1894 München – 6. september 1984 Krailling) oli Saksamaa kergejõustiklane. Ta püstitas Maini-äärses Frankfurdis 3. augustil 1919, enne FSFI poolt naiste maailmarekordite registreerimise algust, mitteametliku maailmarekordi naiste 100 m jooksus 12,8 ning kordas seda 21. augustil 1921 Hamburgis. Need tulemused olid paremad esimesest FSFI ametlikust maailmarekordist 13,6 (Marie Mejzlíková II, 5. august 1922). 20. augustil 1922 jooksis Kießlingiga võrdse tulemuse, mis kuulutati ametlikuks maailmarekordiks, Mary Lines. Tema nimel olid ka esimesed Saksamaa naiste rekordid 100 m jooksus 13,5 (25. mai 1919) ja 12,9 (29. mai 1920). Juba 25. mail 1919 saavutas ta ühel Müncheni kergejõustikupeol tulemuse 13,5, mis oli esimene naiste rekord Saksamaa spordiajaloos. Alles pärast seda hakkasid Saksamaa spordiametnikud naiste sporti heatahtlikult suhtuma ning soovitasid seda "nõrgestatud rahvakeha" tugevdamiseks. Enne rekordite ametliku registreerimist püstitas ta 29. mail 1921 Münchenis ka mitteametliku maailmarekordi 5.54 naiste kaugushüppes. Esimesed ametlikud maailmarekordid jäid Kießlingi tulemusele alla. Selle ületas ametlikult alles 21. septembril 1926 Muriel Gunn tulemusega 5.575. Ta kuulus klubisse TSV 1860.
Sanukiit

Sanukiit on vulkaaniline kivim. Sanukiidiks nimetatakse klaasja põhimassiga andesiiti, milles sisaldub hüpersteeni, andesiini ja granaate; see võib üksikute fenokristallidena sisaldada ka magneesiumirikast oliviini ja ortopürokseeni. Nimetuse "sanukiit" võttis 1890. aastal kasutusele Ernst Weinschenk. Kivim on saanud nimetuse endise Sanuki provintsi järgi Jaapanis Shikoku saare põhjaosas tänapäeva Kagawa prefektuuri territooriumil. Arvatakse, et sanukiit tekib saarkaarte eel magmast, mille tekkepõhjuseks on sukelduvast laamast eralduvad lenduvad ühendid (peamiselt vesi), mis alandavad laama kohal oleva vahevöö kiilu sulamistemperatuuri ning põhjustavad selle osalise sulamise. Sarnase tekkega on ka boniniit, kuid kui sanukiit tekib intrusioonides, mida nimetatakse sanukitoidideks, siis boniniit on purskekivim. Sanukiidi tihedus on 2,60 g/cm³. P-lainete levikukiirus sanukiidis on 6 km/s. Sanukiiti on inimesed kasutanud tööriistade valmistamiseks juba paleoliitikumis. Sanukiidist vardaid on 1961. aastast kasutatud ka hōkyō-nimeliste pillide (Jaapanis leiutatud litofonide) valmistamiseks. Neid pille on kasutanud ka Jaapani helilooja Stomu Yamashita. Boniniit "The nomenclature of petrology, with references to selected literature" http://link.springer.com/chapter/10.1007%2F978-3-319-09408-3_14#page-1 https://www.jstage.jst.go.jp/article/ast/22/3/22_3_209/_article Näide sanukiidi kõlast Sanukiidil loodud heliteos (Stomu Yamashita)
Boris Engelhardt (sõjaväelane, 1889–1941)

Boris Engelhardt (vene Борис Вадимович Энгельгардт; 12. märts 1889 Smolenski kubermang – 15. juuli 1941 Leningrad) oli Venemaa sõjaväelane (polkovnik). Ta oli valgekaartlane. Ta võttis osa I maailmasõjast. 1921 emigreerus ta Eestisse.
Zenckeri villa

Zenckeri villa asub Valgas aadressil Aia 12. Hoone kuulub linnale ja on 1996. aastast Valga Keskraamatukogu kasutuses. Ehitis on uusrenessanslike detailidega: lai korrustevaheline vööt, akendel simssidega raamistus ja esimesel korrusel rustika. Maja torniosa oli algupäraselt puidust. Puidust on ka katuse äärepits ja veranda palkoniga. Maja juurde kuulus tiigiga aed. Hoone vanema osa projekteeris 1902. aastal insener-ehitusmeister Karl Schmidt Kaagjärve mõisavalitsejale E. Zenckerile. 1909. aasta majaomanike nimekirja järgi kuulus maja veel lesk Pauline Zenckerile, viimaselt ostis hoone advokaat Otto Samuel. 1925. aasta majaomanike nimekirjas on O. Samueli pärijad. 1910–1914 – majas tegutses Kirise tütarlastekool. 1925 – maja oli kriminaalpolitsei kasutuses. 1935 – Säde selts ostis Samueli pärijatelt hoone koos aiaga, kapitaalremont läks maksma 2 miljonit senti. 2. november 1935 – avati Valga garnisoni eesti ohvitseride kasiino. Avamisest võttis osa kindral Johan Laidoner. 8. oktoober 1937 – saali seinal avati mälestustahvel vabadussõjas langenud 3. jalaväepolgu võitlejatele. Tahvlil oli kiri: "Nad langesid Vabadussõjas, võideldes 3. jalaväe polgu ridades 1918–1920" ning kolme hukkunu nimed koos langemise kuupäevadega. 1940–1941 – maja oli EKP Valgamaa Komitee ja ELKNÜ Valgamaa Komitee ning hävituspataljoni staabi kasutuses. 1942–1944 – majas tegutses Saksa sõjaväestaap. 1945 kasutasid ruume mõned Valga Keskkooli klassid. 1946–1957 tegutses seal lastekodu. 1969 oli hoone ajutiselt miilitsaosakonna kasutuses. Pärast seda tegutses seal 1989. aastani Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni Valga Pioneeride Maja, mis sai veel 1972. aastal kapitaalremondi käigus juurdeehitise. 1989–1995 tegutses hoones laste huvikool. 24. veebruaril 1989, laulva revolutsiooni ajal, heisati hoone torni esimene rahvuslipp Valgas. 1995. aastal hakati ehitist renoveerima Valga Keskraamatukogu jaoks arhitekt Endla Raime projekti järgi. Töö lõpetati 1996. aasta juulis. 1996. aasta sügisel kolis majja Valga Keskraamatukogu, mis avas uksed 4. oktoobril. Ajalooline Valga. [Koostaja Mari Juzar]. Valga : Valga Muuseum, 1999. lk 32 Taimi Käos. "Valga saab korraliku raamatukogu". Valgamaalane, 25. mai 1996. Hans Salm. "Salapärane leid "Säde" pargis". Valgamaalane, 13. juuli 1996. Helju Keskpalu. "Valga Keskraamatukogu uus kodu avatud". Valgamaalane, 8. oktoober 1996.