laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Voltkapiteel

Voltkapiteel (saksa keeles Faltenkapitell, Pfeifenkapitell 'torukapiteel') on romaani arhitektuuris esinev kapiteelitüüp, mis koosneb reast kilbikujulistest pindadest siledas nelinurkses ülaosas ja sambatüvese poole ümarduvast alaosast, mis on liigendatud koonusetaoliselt allpool kitsenevateks kumerateks voltideks. Iseloomulik eriti Normandia romaanikale ja esineb sageli Inglismaa romaani kirikutes. Voldid võivad olla pikisuunas kaunistatud süvisjoontest dekooriga, kitsa ümarvöödi, pärlvöödi või teemantliistuga. Hilistel voltkapiteelidel, eriti Inglismaal, võib olla veel rohkem dekoori Voltkapiteel Acy-en-Multieni Peetruse ja Pauluse kirikus Pikardias Voltkapiteel Peterborough' katedraalis 12. sajandi voltkapiteel Conisbroughi Püha Peetruse kirikus, South Yorkshire Ümara kujuga voltkapiteel Swinderby kõigi pühakute kirikus Kapiteel Little Barringtoni Püha Peetruse kirikus Kapiteel Britwell Salome St Nicholasi kirikus Voltkapiteelidega petikarkaad Malmesbury kloostrikirikus Samba voltkapiteel ja uusromaani raidpeake Cambridge'i Püha Haua ümarkirikus kuupkapiteel kuup-karikkapiteel Kunstiajaloo oskussõnastik. Tartu, 1927 Voltkapiteel. – R. Paris, E. End. Kunstileksikon Cushion and Scallop Capitals Part 2. – medieval-sculpture.com Cushion and Scallop capitals Part 1. – medieval-sculpture.com Cushion and Scallop Capitals Part 2. – medieval-sculpture.com
Multifunktsionaalne tööriist

Multifunktsionaalne tööriist (multitööriist) on võnkuv mitmeotstarbeline mehaaniline tööriist kasutuseks liivapaberiga lihvimise, ihumise, poleerimise, teritamise, raspeldamise, saagimise ja kraapimise alal. Multifunktsionaalne tööriist on saanud enda nimetuse paljudele funktsioonide pärast, mida see tööriist saab saadaolevate otsikute valikuga täita. Multifunktsionaalse tööriista algne idee tuli meditsiini valdkonnast. Enamikul arstidest, sealhulgas hambaarstidel, on sama põhimõttega tööriist, kus tööriistal saab vahetada erinevaid tarvikuid. Ehitustööriistade tootmistehased tunnustasid antud tööriista ainulaadseid võimalusi. Hinnangutele tuginedes alustasid tehased tööriista tootmist. Multifunktsionaalne tööriist võeti kasutusse väga erinevates eluvaldkondades. Multifunktsionaalse tööriista lõikamise liikuvus on erinev teistest tööriistadest. Erinevalt elektrilisel ketassael (ketassaag), tikksael (tikksaag) või mootorsael (mootorsaag), nende tera ei näe liikumas edasi-tagasi või ringiratast näiteks puidu lõikamisel. Selle asemel on lame metallist tera, mis võngub küljelt-küljele 20 000 korda minutis. Multifunktsionaalsel tööriistal ei esine tagasilööke ega ka haarduvusi kinni jäämisel, mida juhtub paljudel tööriistadel. Tänu väikesele suurusele, tüüpilise lõiketera asukohale ja nihke kujule, võib multifunktsionaalne tööriist teha kumeraid või sirged lõikeid väga kitsastes kohtades, näiteks nurkades. Tööriista tarvikute hulka kuuluvad mitmesugused puulõike- ja metalli lõikamise terad, kolmnurkse kujuga lihvimispadjad, karbiidi- ja teemantäärisega terad, saelehed ja palju muud. Kuigi mõnel saelehel on poolringjas kuju, siis need ei tiirle. See kuju võimaldab neil teha võnkuvaid lõikeid mitmesugustest suundadest. Tööriist töötab aku pealt, et vältida juhtme segavust tööriista kasutamisel. Enamikul multifunktsionaalsel tööriistadel on LED-tuli, mis võimaldab tööriistaga töötada ka hämaras või pimedas. Multifunktsionaalse tööriista põhimõte on saada teha töid kergemalt ning lihtne käsitlus. Igal multifunktsionaalse tööriista tootval firmal on selle kaal erinev, kuid kaal jääb kuni 2 kilogrammi. D.Vandervort (8. november 2018). "Oscillating Multi-Tool Buying Guide". J.Hanson (24. juuni 2019). "30 USES FOR YOUR OSCILLATING MULTI TOOL". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. september 2020. sgs-engineering.com. "OSCILLATING MULTI TOOL GUIDE: 10 USES FOR YOUR MULTI-TOOL". sgs-engineering.com. M.Boley (8. märts 2019). "Oscillating Tool Reviews: Learn How to Find the Best Oscillating Tool". familyhandyman.com.
Tyson Jost

Tyson Jost (sündinud 14. märtsil 1998 St. Albertis Alberta provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib ründajana (keskründaja või vasak ääreründaja) NHL-i klubis Buffalo Sabres. Aastatel 2014–2016 mängis ta British Columbia Hockey League'i klubis Penticton Vees. Hooajal 2016–17 mängis ta Põhja-Dakota Ülikooli jäähokimeeskonnas. Samal hooajal valiti ta ülikooliliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2016. aastal valis Colorado Avalanche ta NHL Draft '​is kümnenda valikuna. NHL-is tegi Jost debüüdi 31. märtsil 2017 mängus St. Louis Bluesi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 6. aprillil mängus Minnesota Wildi vastu. 2022. aasta märtsis kaubeldi Jost Nico Sturmi vastu Minnesota Wildi. Wildi meeskonnas Jost silma paista ei suutnud ning 2022. aasta novembris liitus ta Sabresiga. 2017. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel võitis ta Kanada kuni 20-aastaste koondisega hõbemedali. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Kanada koondises hõbemedali. "Jost traded to Wild by Avalanche". National Hockey League. 15.3.2022. Vaadatud 4.4.2022 "Sabres claim forward Tyson Jost off waivers from Wild". Buffalo Sabres. 19. november 2022. Vaadatud 19. novembril 2022. Tyson Jost NHL.com lehel Tyson Jost hockeydb.com lehel
Kiiruisutamine 1960. aasta taliolümpiamängudel

Kiiruisutamisvõistlused 1960. aasta taliolümpiamängudel Squaw Valleys Californias peeti 20.–27. veebruarini. Võistluspaigaks oli Squaw Valley olümpia uisurada. Esimest korda olümpiaajaloos osalesid naised kiiruisutamise olümpiavõistlustel pärast seda, kui ROK kiitis heaks Ameerika Ühendriikide olümpia- ja paraolümpiakomitee ettepaneku lisada olümpiaprogrammi naiste võistlused. Võistlused toimusid laupäevast 20. veebruarist teisipäevani, 23. veebruarini naistele ja kolmapäevast, 24. veebruarist laupäevani, 27. veebruarini meestele. Võisteldi kaheksal kiiruisutamise distantsil, millest neli oli meestele ja neli naistele. Kuupäev: 24. veebruar Osavõtjaid: 46 võistlejat Riike: 15 Maailmarekord: 40,2 Jevgeni Grišin  NSVL, 22. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo ........................... 40,2 Jevgeni Grišin  NSVL, 28. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo Olümpiarekord: 40,2 Jevgeni Grišin  NSVL, 28. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo Olümpiavõitja 1956: 40,2 Jevgeni Grišin  NSVL Kuupäev: 26. veebruar Osavõtjaid: 48 võistlejat Riike: 16 Maailmarekord: 2.06,3 Juhani Järvinen  Soome, 1. märts 1959, Squaw Valley Olümpiarekord: 2.08,6 Jevgeni Grisšin  NSVL, 30. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo ............................2.08,6 Juri Mihhailov  NSVL, 30. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo Olümpiavõitja 1956: 2.08,6 Jevgeni Grisšin  NSVL .................................. 2.08,6 Juri Mihhailov  NSVL Kuupäev: 25. veebruar Osavõtjaid: 37 võistlejat Riike: 15 Maailmarekord: 7.45,6 Boris Šilkov  NSVL, 9. jaanuar 1955, Medeo Olümpiarekord: 7.48,7 Boris Šilkov  NSVL, 29. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo Olümpiavõitja 1956: 7.48,7 Boris Šilkov  NSVL Kuupäev: 27. veebruar Osavõtjaid: 30 võistlejat Riike: 15 Maailmarekord: 16.32,6 Hjalmar Andersen  Norra, 10. veebruar 1952, Hamar Olümpiarekord: 16.35,9 Sigvard Ericsson  Rootsi, 31. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo Olümpiavõitja 1956: 16.35,9 Sigvard Ericsson  Rootsi Kuupäev: 20. veebruar Osavõtjaid: 23 võistlejat Riike: 10 Maailmarekord: 45,6 Tamara Rõlova  NSVL, 11. jaanuar 1955, Medeo Rekord püstitati üle 1000 meetri kõrgusel merepinnast ja looduslikult külmunud jääl. Kuupäev: 22. veebruar Osavõtjaid: 22 võistlejat Riike: 10 Maailmarekord: 1:33.4 Tamara Rõlova  NSVL, 12. jaanuar 1955, Medeo , Kuupäev: 21. veebruar Osavõtjaid: 23 võistlejat Riike: 10 Maailmarekord: 2:25.5 Halida Tšegolejeva  NSVL, 30. jaanuar 1953, Medeo Kuupäev: 23. veebruar Osavõtjaid: 20 võistlejat Riike: 10 Maailmarekord: 5.13,8 Rimma Žukova  NSVL, 23. jaanuar 1953, Medeo
Jaan Adamson

Jaan Adamson (7. november (vkj järgi 26. oktoober) 1824 Kurnuvere küla, Vastemõisa vald (Suure-Jaani kihelkond) – 27. aprill (15. aprill) 1879 Holstre vald) oli eesti koolmeister ja organist, eesti rahvusliku liikumise tegelane, Eesti Aleksandrikooli mõtte peamisi algatajaid. Omandas algõpetuse kodus ning õppis aastail 1839–1840 Suure-Jaani kihelkonnakoolis. Samal ajal õppis iseseisvalt orelimängu. Sooritas 1850. aastal vallakoolmeistri eksami ja töötas seejärel õpetajana Viljandimaal Morna koolis (1850–1852) ja aastail 1852–1879 Holstre valla Pulleritsu külakoolis. Oli aastast 1854 kuni surmani Paistu kiriku organist. Koolmeistrina võttis kasutusele eesti keele uue kirjaviisi. Adamsoni tuntumad õpilased olid keeleteadlane ja luuletaja Mihkel Veske ning õpetaja ja kirjanik Juhan Kunder. Osales eestlaste rahvusliku ärkamisaja sündmustes. Oli Eesti Aleksandrikooli mõtte algatajaid (koos Tarvastu köstri ja kihelkonnakooli õpetaja Hans Wühneriga) ning Eesti Aleksandrikooli peakomitee liige. Ta kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi asutajaliikmete hulka, oli Õpetatud Eesti Seltsi kirjavahetajaliige ning Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi kassahoidja. Adamson lävis teiste rahvusliku ärkamisaja tegelastega, pidades muuhulgas kirjavahetust Jakob Hurda, Johann Köleri, Carl Robert Jakobsoni, Mihkel Veske, Friedrich Reinhold Kreutzwaldi, Lydia Koidula jt. Adamson asutas Paistu kihelkonnas laulu- ja mänguseltse ning isikliku laenuraamatukogu. Samuti asutati tema eestvedamisel Viljandis 1965. aastal peamiselt koorilaulu ja näitemänguga tegelenud selts Koit. Adamson tegeles vanavara kogumisega ning saatis Õpetatud Eesti Seltsile etnograafilist materjali (esemeid ja rahvapärimust). Tegi kaastööd Perno Postimehele, Eesti Postimehele ja Sakalale. Ta oli seotud 1864. aasta palvekirjade aktsiooniga. Karelson, M. Jaan Adamson – Eesti Aleksandrikooli asutamise mõtte algatajaid. – Eesti Aleksandrikool ja põllumajanduslik haridus. 100 aastat kooli asutamisest. Koostaja M. Karelson. Tallinn: Valgus, 1988, lk 23. Reiman, V. Jaan Adamson. Tartu: Postimees, 1913. Karelson, M. Jaan Adamson – Eesti Aleksandrikooli asutamise mõtte algatajaid. – Eesti Aleksandrikool ja põllumajanduslik haridus. 100 aastat kooli asutamisest. Koostaja M. Karelson. Tallinn: Valgus, 1988, lk 21–28. Jaan Adamson Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Karin Enström

Karin Märta Elisabeth Enström (neiupõlvenimi Karin Märta Elisabeth Landerholm; sündinud 23. märtsil 1966 Uppsalas) on Rootsi sõjaväelane ja poliitik, moderaat. Ta oli aastatel 2012–2014 Rootsi kaitseminister. Ta on lõpetanud 1987. aastal ohvitseride kursused Kuningliku Sõjaväekolledži juures. 1998. aastani teenis ta Rootsi mereväes. Ta oli 18. aprillist 2012 kuni 3. oktoobrini 2014 Rootsi kaitseminister. Tema isa on kindral Henrik Landerholm, ema Olena Tingdahl on arst, vend Henrik Landerholm on poliitik ja diplomaat, õe Louise abikaasa on poliitik Per Bill. Ta on abielus Anders Enströmiga, tal on kolm last.
Jaan Adamson (kirikuõpetaja)

Jaan Adamson (24. november 1865 Maddi talu, Helme kihelkond – 3. juuni 1953) oli eesti vaimulik. Õppis Liivimaa Maagümnaasiumis ja 1888–1903 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Kanepi Jaani koguduses. Ordineeriti 16. jaanuaril 1905 kirikuõpetajaks. Oli Rõuge Maarja koguduse abiõpetaja 1905-1906, Tartu Maarja koguduse abiõpetaja 1906, Peterburi Jaani koguduse abiõpetaja 1906–1913, Teškovo ja Jamburgi eesti koguduse õpetaja 1914–1919, Rannu Püha Martini koguduse õpetaja 1919–1928, Pilistvere Andrease koguduse abiõpetaja 1928–1929, Kambja koguduse õpetaja 1929–1930 ja Suure-Jaani Johannese koguduse abiõpetaja 1929–1931. Läks emerituuri 28. jaanuaril 1931. Emerituuris olles elas Tartus. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie

Flaami Raadio ja Televisiooni Ringhäälinguorganisatsioon (hollandi keeles: Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie, VRT; hollandi hääldus: [vlaːmsə raːdijoː ən teːləvizi.ɔmruːp.ɔrɣaːnisaː(t)si; veːjɛrteː]) on Belgia hollandikeelse piirkonna Flandria rahvuslik avalik-õiguslik ringhääling. VRT liitus Euroopa Ringhäälingute Liiduga aastal 1950. VRT on koos Belgia prantsuskeelse ringhäälinguga Radio-télévision belge de la Communauté française (RTBF) korraldanud 1987. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse Brüsselis. Eén - peamine telekanal; Eén.be Canvas - uudised, meelelahutus, (dokumentaal)filmid; Canvas.be Ketnet - lastesaated; Ketnet.be Sporza - sport Eén Canvas Ketnet Sporza Radio 1 - uudised; Radio1.be Radio 2 - muusika; Radio2.be Klara - klassikaline muusika; Klara.be Studio Brussel - alternatiivrokk; Studiobrussel.be MNM - popmuusika; Mnm.be Radio 1 Radio 2 Klara Studio Brussel MNM 1953–1960 1960–1977 1977–1991 1991–1998 1998–2002 2002–2017 2017– Belgia meedia Radio-télévision belge de la Communauté française VRT koduleht
Eén

Eén (eesti keeles: üks) on Belgia ringhäälingu Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie hollandikeelne telekanal. 2009-2015 2015-2019 2019- "1000 Zonnen" "Blokken" "Dans Mondial" "Debby and Nancy's Happy Hour" "De bedenkers" "De Laaste Show" "De Pappenheimers" "De Rode Loper" "De Slimste Mens ter Wereld" "De Zevende Dag" "Eurosong" "Fata Morgana" "F.C. De Kampioenen" "Gentse Waterzooi" "Het Journaal" "Koppen" "Man Bijt Hond" "Peter Live" "Salamander" "Sorry voor alles" "Sportweekend" "Studio 1" "Thuis" "Tomtesterom" "Tour" "Villa Politica" "Vlaanderen Vakantieland" "Volt" "Witse" Subtiitrid on hollandi keeles. "'Allo 'Allo!" "Ajaelukad" (1. hooaeg) "Doctor Who" "Doktor Martin" "Downton Abbey" "Hercule Poirot" "Kolmas kivi päikesest" "Kuidas mõrvast puhtalt pääseda" "Meeleheitel koduperenaised" (1. hooaeg) "Meisterkokk" "Midsomeri mõrvad" "Miranda" "Musketärid" "Müüdud!" "Naabrid" "Nanny" "Ohtlik piir" "Oru valitseja" "Psii-faktor" "Tuvikesed" "Viimane laev" Canvas Ketnet een.be
Olavi Antons

Olavi Antons (sündinud 28. juunil 1965 Tallinnas) on Eestist pärit ettevõtja. Ta on tegutsenud Hispaania Kuningriigis Tenerifel ning kirjutanud raamatu "Minu Tenerife. Kompassiga kliimapagulane", mis ilmus 2019. aastal kirjastuse Petrone Print "Minu" sarjas. Raamatus kirjeldab Antons isiklike kogemuste najal, kuidas alustada äritegevust lõunamaises kultuuris. 2013. aastast elab Olavi Antons Eestis viibides Saaremaal Selgasel.
Kivisaare asulakoht ja kalmistu

Kivisaare asulakoht ja kalmistu on arheoloogiamälestis Viljandi maakonnas Viljandi vallas Lalsi külas. Pronksiaja kalmistu ja asulakoht "Kivisaare" kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 27.08.2020) Pronksiaja kalmistu ja asulakoht "Kivisaare" kultuurimälestiste riiklikus registris Kivisaare asulakoht ja kalmistu Eesti entsüklopeedia veebiversioonis
Kopeerpaber

Kopeerpaber on ühelt küljelt värvainega kaetud õhuke paber, mille abil duplitseeritakse sellele asetatud tavalisele paberile tehtav kujutis sellele kirjutusvahendiga avaldatava surve abil. Kopeerpaberit kasutati laialdaselt kontoritöös mehaaniliste kirjutusmasinate ajastul duplikaatide loomiseks, see oli kasutusel ka nõelprinteritel. Tänapäeval on kopeerpaber veel kasutusel mõningate kviitungite ja tšekkide ärakirjade loomisel ega ole enam kontoritarvete hulgas nii olulisel kohal, trükiste koopiate tegemisel on võtnud sarnase rolli paljundusmasinad ja skannerid. Jooniste kopeerimisel on sarnases funktsioonis kasutusel olnud poolläbipaistev paber kalka. Kopeerpaberi patenteeris Ralph Wedgwood 7. oktoobril 1806. Wedgwood soovis välja töötada pimedatel kirjutamist hõlbustavat vahendit. Värviga kokkupuutumise vähendamiseks kattis ta vetthülgava paberi ühe külje tindiga ning lasi sel kuivatuspaberi vastas taheneda. Nii valmistatud kirjutuspaber polnud algselt kasutusel kopeerimiseks, vaid pigem tindi aseainena. Kopeerpaber oli oluline vahend ka tekstide mitteametlikul paljundamisel kirjutusmasinaga. Mitme kihi kopeerpaberi abil valmistati Nõukogude Liidus ja teistes sotsialistlikes riikides tsensuuri tingimustes põrandaaluses kirjastustegevuses samizdat'is ühest tekstist korraga kuni kümmekond koopiat[viide?], kuigi viimastele paberitele jäänud jäljend oli pärast trükkimist raskesti loetav. Teksti loetavust vähendas ka kopeerpaberi korduv kasutamine ja sellel oleva värvaine kulumine. Tänapäeval kannab e-kirja päise koopia adressaadi (Cc: ehk carbon copy) väli seda nimetust analoogia põhjal kopeerpaberi abil paljundamisega. Kalka Repro Rotaprint Kserograafia Digiteerimine Gled-Airiin Saarso. "Loomingulised tehnikad". Tallinna Pedagoogiline Seminar.[alaline kõdulink] "7. oktoobril 1806 patenteeriti kopeerimispaber". ERR Novaator. 07.10.2013. Vaadatud 28.08.2020. Mis see on ja kuidas see töötab? Osa 4 - kopeerpaber (ERR)
Carnival Youth

Carnival Youth on Läti indie rock'i ansambel, mis tegutseb alates 2011. aastast. Bänd on Eestis korduvalt esinenud, näiteks 2015 Intsikurmu muusikafestivalil, juunis 2016 Kapa Rockil, märtsis 2018 klubis Sinilind, detsembris 2019 Telliskivi loomelinnaku söögikohas Kivi Paber Käärid, augustis 2020 Tallinn Music Weekil.
Kiiruisutamine 1956. aasta taliolümpiamängudel

Kiiruisutamisvõistlused 1956. aasta taliolümpiamängudel Cortina d'Ampezzos peeti 28. jaanuaris kuni 31. jaanuarini. Toimumiskohaks oli Misurina järv. Võisteldi neljal kiiruisutamise distantsil. See oli viimane olümpia, millel osalesid ainult mehed. Kuupäev: 28. jaanuar Osavõtjaid: 47 võistlejat Riike: 17 Maailmarekord: 40,2 Jevgeni Grišin  NSVL, 22. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo Olümpiarekord: 43,1 Finn Helgesen  Norra, 31. jaanuar 1948, Sankt Moritz Olümpiavõitja 1952: 43,2 Ken Henry  USA Kuupäev: 30. jaanuar Osavõtjaid: 54 võistlejat Riike: 18 Maailmarekord: 2.09,1 Juri Mihhailov  NSVL, 20. jaanuar 1956, Davos Olümpiarekord: 2.17,6 Sverre Farstad  Norra, 2. veebruar 1948, Sankt Moritz Olümpiavõitja 1952: 2.20,4 Hjalmar Andersen  Norra Kuupäev: 29. jaanuar Osavõtjaid: 46 võistlejat Riike: 17 Maailmarekord: 7.45,6(*) Boris Šilkov  NSVL, 9. jaanuar 1955, Medeo Olümpiarekord: 8.10,6(**) Hjalmar Andersen  Norra, 17. veebruar 1952, Oslo Olümpiavõitja 1952: 8.10,6 Hjalmar Andersen  Norra (*) Rekord püstitati üle 1000 meetri kõrgusel merepinnast ja looduslikult külmunud jääl. (**) Rekord püstitati looduslikult külmunud jääl. Kuupäev: 31. jaanuar Osavõtjaid: 32 võistlejat Riike: 15 Maailmarekord: 16.32,6 Hjalmar Andersen  Norra, 10. veebruar 1952, Hamar Olümpiarekord: 16.45,8 Hjalmar Andersen  Norra, 19. veebruar 1952, Oslo Olümpiavõitja 1952: 16.45,8 Hjalmar Andersen  Norra
Kenosha

Kenosha on linn Ameerika Ühendriikides Wisconsini osariigis, Kenosha maakonna keskus. Rahvaarvult on Kenosha osariigis neljas linn. Linna nimi on tulnud põliselanike potavatomikeelsest nimest Kenozia ('haugi koht'). 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas 99 218 elanikku. 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022. Linna koduleht
Vaalimaa

Vaalimaa on küla Soomes Virolahti vallas, praeguse Venemaa piiri ääres. Küla on kirjalikes allikates esmamainitud 1370. aastal. Vaalimaa piiripunkt on Soome kõige suurema piiriületajate arvuga piiripunkt piiril Venemaaga. Aastas ületatakse seal piiri umbes 3 000 000 korda. Vaalimaa kaudu kulgeb Euroopa maantee E18. Soome pool on selle nimi riigimaantee nr 7.
Miljard

Miljard on naturaalarv 1 000 000 000 ehk 109. SI-süsteemi mõõtühikute puhul kasutatakse miljardikordsuse väljendamiseks eesliidet "giga-" (tähis G). Eestikeelne lühend on mld. Eesti keeles on inglise keele mõjul miljardit nimetatud ka biljoniks. Ingliskeelset sõna billion (prantsuskeelsest sõnast billion) kasutatakse arvu 109 nimetusena USA-s. Ajalooliselt on sõnal „biljon" eri keeltes olnud eri tähendus, nt aastani 1974 nimetati Suurbritannias biljoniks arvu 1012. ja miljard oli milliard. Suurte arvude nimetused Eesti Keele Instituut, nõuanded (vaadatud 21.08.2012) TEA entsüklopeedia 4. köide, 2009.
Guarneri

Guarneri oli perekond itaalia viiulimeistreid, kes tegutsesid Itaalias Cremonas 17. ja 18. sajandil. Andrea Guarneri (u 1623 – 7. detsember 1698) Pietro Giovanni Guarneri (18. veebruar 1655 – 26. märts 1720] Giuseppe Giovanni Battista Guarneri (25. november 1666 – 1739 või 1740) Pietro Guarneri (14. aprill 1695 – 7. aprill 1762) Bartolomeo Giuseppe Guarneri (21. august 1698 – 17. oktoober 1744)
Andrea Guarneri

Andrea Guarneri (kas 1623 või 1626 Cremona – 7. detsember 1698 Cremona) oli Itaalia viiulimeister, Guarneri viiulimeistrite dünastia esimene liige. Andrea Guarneri sünniaja kohta on erinevaid andmeid. John Dilworth väidab sünniaastaks 1623 ja sünnikohaks Casalbuttano küla Cremonast põhjas. 1641. aastal võttis katku järel üksi jäänud Nicola Amati ta oma töökotta abiks ja õpilaseks. Ilmselt oli Andrea töötanud Amati juures juba varem, sest esimene tema tunnusmärgiga viiul pärineb aastast 1638. Koos Amatiga töötas Andrea kokku seitse aastat. 1652. aastal abiellus Andrea vaeslaps Anna Maria Orcelliga, kellel oli viiuldajast nõbu ja vahendeid, et aidata Andreal rajada oma töökoda. Ühest Anna Maria ja Andrea pojast sai samuti kutseline muusik. 1650. aastatel töötas Andrea palju. Ta valmistas suure hulga viiuleid ning ka vioolasid ja tšellosid. Pärast Nicola Amati surma 1684. aastal lootis Andrea Guarneri esiviiulimeistri positsiooni Cremonas, kuid jäi alla 1680. aastal Cremonas tema lähedal maja ostnud ja Nicola Amati surmani Amatiga töötanud Antonio Stradivarile. Guarneri viiulite kvaliteet ei olnud nii ühtlane kui Amati ja Stradivari pillidel. Andrea vanem poeg Pietro lahkus Cremonast, isale jäi toeks noorem poeg Giuseppe. Andrea suri 1698. aastal, kui sündis tema lapselaps Bartolomeo Giuseppe. Teada on umbes 250 Andrea Guarneri töökojas valminud viiulite perekonda kuuluvat keelpilli; enamik neist on viiulid, kui on ka neli vioolat ja neliteist tšellot. Andrea Guarneri. Reference Library Articles Andy Fein. The Guarnerius Family of Violin Makers. Scions of Cremona. 2011 https://www.bromptons.co/reference/articles/details/andrea-guarneri.html https://www.bromptons.co/reference/articles/details/andrea-guarneri-violin.html http://blog.feinviolins.com/2011/11/guanerius-family-of-violin-makers-one.html
Giuseppe Giovanni Battista Guarneri

Giuseppe Giovanni Battista Guarneri (25. november 1666 Cremona – 1739/1740 Cremona) oli Itaalia Guarneri dünastia viiulimeister. Giuseppe Giovanni Battista Guarneri oli Andrea Guarneri neljas laps. Viiulite tegemist alustas ta koos vanema venna Pietroga oma isa töökojas. Pietro lahkus 1680. aastate alguses Mantovasse ja Giuseppe jäi üksinda isale abiks. Kahekümneaastaselt edestas ta juba viiulite ehitamises oma isa ning isa surma järel 1698 võttis ta isa töökoja üle. Giuseppe vanem poeg Pietro lahkus Cremonast arvatavasti 1718. aastal Veneetsiasse, kus rajas oma töökoja. Giuseppe tervis halvenes 1730. aastate alguses. Siis tuli noorem poeg Bartolomeo Giuseppe, kes oli mitu aastat eemal viibinud, isale abiks. Temast sai Guarneri dünastia kõige tuntum viiulimeister. Giuseppe aitas Bartolomeod kuni aastani 1739. Järgmisel aastal ei ole Giovannit enam perekonna majas, arvatavasti suri ta kas 1739. aasta lõpus või 1740. aasta alguses. Teda ei ole maetud perekonna matmispaika. Võimalik põhjus on, et ta suri mingisse nakkushaigusesse kuskil laatsaretis. Claudio Amighetti. Giuseppe Guarneri 'filius Andreae'.