laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Saksamaa vapp

Kotkas on Saksamaa vapi vapiloom. Selle ajalugu embleemina on siiski rohkesti vanem. Germaani hõimudele oli kotkas jumala Odini lind; roomlastele ülima jumala sümbol. Sealt, ja läbi usulise tähtsuse, sai sellest keskaegse sümbolismi osa. Reich'i kotka (saksa keeles Adler) algusaeg ulatub ilmselt Karl Suure ajani. Ligikaudu 1200. aastal sai mustast kotkast kuldsel väljal impeeriumi vapp. 1433. aastal võeti esimest korda kasutusele kakspäine kotkas Saksa-Rooma keisri Sigismundi poolt. Sellest ajast on kakspäine kotkas olnud Saksa-Rooma keisrite sümbol ja seetõttu ka Saksa-Rooma riigi sakslaste vapp. Umbes 15. sajandi keskpaigast on keisrid pannud oma dünastiate vapikilpe kotka rinnale. Pärast Saksa-Rooma riigi likvideerimist aastal 1806 lakkas ühiselt kasutatud embleem eksisteerimast. 1815. aastal loodi saksa aladel Saksa Konföderatsioon (saksa Bund) 39. ühinenud saksa riigist. Kuni 1848. aastani ei olnud konföderatsioonil oma vappi. Maapäev (Bundestag), kandis kohtudes Frankfurdis Austria vappi, kuna Austria oli üle võtnud liidu juhtimise. Sel oli must, kahe peaga kotkas, mille Austria oli võtnud kasutusele peale Saksa-Rooma riigi lõppu. 1848. aasta revolutsiooni ajal võttis Saksa Rahvuskogu Püha Pauli kirikus Frankfurdis kasutusele uue Reich'i vapi. Must kahe peage kotkas jäeti alles, kuid sel puudusid neli keisri sümbolit – mõõk, riigiõun, skepter ja kroon. Kotkas oli kuldsel taustal, ülalosas oli kuldne täht. Mõlemad vapi küljed olid katetud kahe musta-punase-kuldse lipuga. See vapp ei leidnud aga head vastuvõttu. 1867. aastal loodi Preisimaa võimu all olev Põhja-Saksa Liit ilma Austriata ning Lõuna-Saksa riikideta. Kasutusele võeti uus vapp, mille taust koosnes mustast-valgest-punasest ning selle külgedel olid kaks metslast seismas pjedestaalil ning hoidmas kaikaid. Kotkas oli kasutusel ka Saksa Keisririigi (1871–1918) ja Weimari vabariigi ajal (1918–1933), kuigi sümboolne tähendus ja kujundus erines. Kui Hitler 1933. aastal võimule tuli, hoiti esialgu alles Weimari kotkas. 1935. aastal asendati see Natsionaalsotsialistliku Töölispartei (NSDAP) embleemiga. Sellel oli must kotkas stiliseeritud tammepärja peal, mille keskel oli svastika. Pärast Saksamaa kaotust Teises maailmasõjas 1945. aastal lakkas Kolmas Riik eksisteerimast. 1949. aastal loodi Saksamaa Liitvabariik, mille vapina võeti 1950. aastal kasutusele Weimari kotkas. Seda hakati nüüdsest kutsuma "liidukotkaks". Tobias Schwabi kujundus pärineb aastast 1926. Peale Saksa Demokraatliku Vabariigi ühinemist 1990. aastal, on liidukotkas olnud üheninenud Saksamaa sümbol. Kotka ametlikud kujutused ei ole vaid vapil, kuid ka föderaalsete ametiasutuste lippudel. See on ka Saksamaa presidendi- ja ametlike pitsatite standardkujutis. Weimari perioodi ajal loodi erinevaid kujundusi, mis erinesid peamiselt oma kuju ja tiibade positsiooni poolest. Suur ja väga priske kotka kujutis kaunistab Bundestagi, Saksa parlamendi koda. Seda kutsutakse mõnikord nimega "Fette Henne" (paks kana). Peale ametlike kujutuste, on lubatud liidukotkast kunstipäraselt muuta ning see on leidnud tee müntidele, markidele ning föderaalsete võimude kirjapäistele.
Verhni Koropets

Verhni Koropets on küla Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis Mukatševe rajoonis. Verhni Koropets asutati 1300. aastal. Külas elas 2001. aasta rahvaloenduse andmetel 1362 inimest, asustustihedus 677,61 inimest ruutkilomeetri kohta. Verhni Koropetsis on sündinud 2014. aasta 3. juulil kaitseministriks nimetatud kindralpolkovnik Valeri Geletei. "Ukraina statistikaameti andmebaas, elanike arv 2001. aastal". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2014. Vaadatud 4. juulil 2014.
Olev Lugus

Olev Lugus (12. märts 1935 Sangaste – 27. juuni 2014) oli eesti majandusteadlane. Ta lõpetas 1949. aastal Restu 7-klassilise kooli, 1952. aastal Valga Arve- ja Plaanindustehnikumi (tööstusettevõtete plaanija erialal). 1962. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli tööstusökonoomika erialal. 1971. aastal kaitses ta väitekirja "Puidu kompleksse kasutamise põhisuunad ja majanduslik efektiivsus Eesti NSV-s" ja sai majandusteaduse kandidaadi kraadi. Aastatel 1952–1953 töötas ta Pärnu oblasti Plaanikomisjoni tööstussektoris ökonomistina. Aastatel 1953–1962 töötas ta Puidutöötlemiskombinaadis Viisnurk vaneminseneri, tsehhi- ja osakonna juhatajana. Aastatel 1962–1998 töötas ta Eesti Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudis nooremteadurina, vanemteadurina, tööstusökonoomika sektori juhatajana, teadusdirektorina ning aastatel 1989–1998 direktorina. Aastatel 1998–2000 oli ta Eesti Tööandjate ja Tööstuse Keskliidu majandusnõunik. Ta on uurinud Eesti metsakompleksi arengut, on analüüsinud metsaressursside kasutamist ja arenguperspektiivi. Ta on analüüsinud Eesti majanduse arengut, olnud tegev Eesti majanduse arengu perspektiivide uurimise ja majandusmehhanismi reformimise alal. Ta oli tegev IME projekti väljatöötamise ühe juhina majanduse instituudis ja valitsuskomisjonis. Ta on pidanud loenguid nii Eestis kui ka välisriikides Eesti majanduse arengust ja sõlmprobleemidest. Olev Lugus suri 27. juunil 2014 ja ta maeti 3. juulil 2014 Rahumäe kalmistule. 1981 orden Austuse märk 1987 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane 1994 Eesti teaduspreemia "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. märts 2016. Vaadatud 4. juulil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Peajada

Peajada ehk põhijada on tähti värvusindeksi ja absoluutse tähesuuruse järgi paigutaval Hertzsprungi-Russelli diagrammil pidev ja selgelt nähtav riba, mis kulgeb vasakult ülalt paremale alla. Peajadal asetsevaid tähtesid nimetatakse peajada tähtedeks ehk põhijada tähtedeks, traditsioonilise nimetusega ka kääbusteks ehk kääbustähtedeks. Pärast tähe teket põhjustab selle tihedas tuumas toimuv tuumasüntees, mille käigus vesiniku aatomituumad ühinevad heeliumi tuumadeks, soojusenergia eraldumist. Tähe arengu selles staadiumis paikneb ta peajadal kohas, mille tingib põhiliselt tähe mass, kuid mida mõjutavad ka tähe keemiline koostis ja muud tegurid. Kõik peajada tähed on hüdrostaatilises tasakaalus, milles kuumast tuumast lähtuvat soojusrõhku tasakaalustab väliskihtide gravitatsiooniline rõhk. Tasakaalu aitab hoida tuumas toimuva energia genereerimise kiiruse sõltuvus temperatuurist ja rõhust. Tuumas genereeritud energia tungib tähe pinnale ja kiirgub fotosfäärist välja. Energia kannab edasi kas kiirgus või konvektsioon. Viimane toimub piirkondades, kus on järsemad temperatuurigradiendid, suurem läbipaistmatus või mõlemad korraga. Peajada jaotatakse mõnikord vastavalt põhilisele energia genereerimise viisile ülemiseks ja alumiseks osaks. Tähed, mille mass on väiksem kui umbes 1,5 Päikese massi, sünteesivad vesiniku aatomituumadest heeliumi tuumi põhiliselt prooton-prooton-tsükli ehk pp-tsükli ehk prooton-prooton-reaktsiooni käigus, suurema massi puhul aga toimub selleks valdavalt CNO-tsükkel, milles osalevad vahendajatena süsiniku, lämmastiku ja hapniku tuumad. Kui peajada tähe mass on suurem kui 2 Päikese massi, siis toimub selle tuumas konvektsioon, mis paneb äsja sünteesitud heeliumi liikuma, nii et säilib ühinemisreaktsiooni toimumiseks vajalik kütuse vahekord. Mida väiksem on tähe mass, seda suurema osa tähest hõlmab piirkond, kus toimub konvektsioon; kui peajada tähe mass on alla 0,4 Päikese massi, toimub konvektsioon kogu tähes. Kui tuumas konvektsiooni ei toimu, siis moodustub heeliumirikas tuum, mida ümbritseb vesiniku kiht. Reeglina on peajada tähe eluiga seda väiksem, mida suurem on tähe mass. Kui tuuma vesinikkütus on otsas, areneb täht väljaspool peajada paiknevaks täheks. Mis tähest saab, see sõltub tema massist: kui see on väiksem kui 0,23 Päikese massi, siis järgneb kohe valge kääbuse staadium. Suurema massiga tähtedel, mille mass on kuni 10 Päikese massi, on vahepeal punase hiiu staadium. Veel suurema massiga tähed plahvatavad supernoovana või kollabeeruvad kohe mustaks auguks.
Heinrich II (Braunschweig-Wolfenbüttel)

Heinrich II (10. november 1489 – 11. juuni 1568), kutsutud Nooremaks, oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Wolfenbütteli vürst aastast 1514 kuni oma surmani. Viimane katoliiklik Welfist vürst on tuntud suure arvu sõdade poolest, milles ta osales. Esimest korda abiellus Heinrich aastal 1515 endise Mömpelgardi krahvi Heinrich von Württembergi tütre Mariaga. Nad said järgmised lapsed: Margarete Andreas Katharina Maria Karl Viktor Philipp Magnus Julius Heinrich Johann Joachim Clara Teist korda abiellus Heinrich aastal 1556 Poola kuninga Zygmunt I tütre Sophia Jagiellonicaga. Teine abielu jäi lastetuks. Heinrichil oli armuke Eva von Trott zu Solz, kellega ta sai 10 last.
Julius (Braunschweig-Wolfenbüttel)

Julius (29. juuni 1528 – 3. mai 1589) oli aastast 1568 kuni oma surmani Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Wolfenbütteli vürst. Julius abiellus 25. veebruaril 1560 Brandenburgi kuurvürsti Joachim II tütre Hedwigiga. Nende lastest elasid täisealiseks saamiseni: Sophia Hedwig Heinrich Julius Maria Elisabeth Philipp Sigismund Joachim Karl Dorothea Augusta Julius August Hedwig
Punane kääbus

Punased kääbused ehk punased kääbustähed on väikesed ja suhteliselt jahedad peajada tähed, mille spektriklass on K (hilisem alatüüp; oranžid kääbused) või M. Nende mass on 0,075 Päikese massi (pruuni kääbuse ülempiir) kuni umbes 0,5 Päikese massi ning pinnatemperatuur on alla 4000 K. Punased kääbused on Galaktika kaugelt levinuim tähetüüp, vähemalt Päikese ümbruses, kuid väikese absoluutse tähesuuruse tõttu ei ole nad hõlpsasti vaadeldavad. Maalt ei näe palja silmaga ühtki neist. Ka Päikesele lähim täht Proxima Centauri on punane kääbus (spektriklass M5, näiv tähesuurus 11,05), samuti 30 järgmist. Punaste tähtede osatähtsust Galaktika tähtede seas on hinnatud kolmveerandile. Tähemudelitest nähtub, et punastel kääbustel, mlle mass on alla 35% Päikese massist, toimub konvektsioon kogu tähe ulatuses. Sellepärast on termotuumasünteesi käigus vesinikust tekkinud heelium pidevalt ringluses kogu tähes, nii et tuum ei saa tekkida. Sellepärast arenevad punased kääbused väga aeglaselt: teoreetiliselt võib neil olla triljonite aastate vältel sama heledus ja spektriklass, kuni neil kütus otsa saab. Et Universumi vanus ei ole kuigi suur, siis pole olemas arengus kaugele jõudnud punaseid kääbuseid. Ken Croswell. The Brightest Red Dwarf. Jason Palmer. Exoplanets near red dwarfs suggest another Earth nearer, BBC News, 6. veebruar 2013. A. Reiners, G. Basri. On the magnetic topology of partially and fully convective stars. – Astronomy and Astrophysics, 2009, kd 496, nr 3, lk 787–790.
Mõkolajivka

See artikkel räägib linnast. Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Mõkolajivka (täpsustus). Mõkolajivka on linn Ukrainas Donetski oblastis Slovjanski haldusalas. Mõkolajivka rajati 1730. aastal, linna õigused sai 2003. aastal. Linnas elas 2011. aasta 1. jaanuaril 15 847 inimest, asustustihedus 2619 inimest ruutkilomeetri kohta. Ukraina Rahvuskaardi ja armee ühise tegutsemise tulemusel võeti strateegiliselt oluline linn 2014. aasta 4. juulil separatistide käest taas oma kontrolli alla. Eelmise päeva lahingutegevuses oli neutraliseeritud vähemalt 150 separatisti ja 6 nende tugipunkti, 4. juulil võeti kinni umbes 50 relvad maha pannud terroristi. "Ukraina statistikakomitee. Elanike arv seisuga 1. jaanuar 2011, Kiiev-2011 (doc)". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2012. Vaadatud 4. juulil 2014. Сводка «ИС»: населенный пункт Николаевка взят под контроль сил АТО Infovastupanu, 4. juuli 2014, vaadatud 2014-07-04. Вчера силы АТО уничтожили 150 боевиков, - ДонОГА Infovastupanu, 4. juuli 2014, vaadatud 2014-07-04. Balmforth, Richard; Grove, Thomas. "UPDATE 3-Ukraine's president seeks new crisis talks at weekend, fighting rages". www.reuters.com (inglise). Reuters. Originaali arhiivikoopia seisuga 29. oktoober 2014. Vaadatud 4. juulil 2014. Итоги 4 июля: урок Николаевки (Dmõtro Tõmtšuk. 4. juuli tulemused: Mõkolajivka õppetund), Infovastupanu, 4. juuli 2014, vaadatud 2014-07-04. Koduleht "ERR Ukrainas: paljud elanikud loobuvad riigi pakutud evakuatsioonist" ERR, 18. juuni 2022
Traktoristid

"Traktoristid" on 1939. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Kaug-Idas tankistina teeninud Klim Jarko pöördub pärast teenistuse lõppu tagasi oma kodupaika Ukrainas. Talle meeldib väga samas kolhoosis töötav Marjana Bažan. Kuid Marjana on juba terves rajoonis tuntud traktorist. Tal on palju austajaid, kellest Marjana loodab vabaneda teeseldes armastust loodri Nazari vastu. Klim sattub raskesse olukorda, kuid ta suudab oma otsekohesuse ja töökusega ära teenida kogu kolhoosi ja Marjana sümpaatia. Marina Ladõnina – Marjana Bažan, traktorist, brigadir Nikolai Krjutškov – Klim Jarko, traktorist Boriss Andrejev – Nazar Duma Stepan Kajukov – Kirill Petrovitš, kolhoosi esimees Pjotr Aleinikov – Savka, naljahammas ja huligaan Vladimir Koltšin – Haritoša, postiljon Olga Borovikova – Franja, traktorist R. I. Dneprova-Tšaika – Tatjana Markovna, kolhoosnik Aleksei Dolinin – Tarass Grigorjevitš, tuletõrjuja, Marjana austaja Pjotr Savin – tankist, Klim Jarko sõber Artavazd Keftšijan – tankist, Klim Jarko sõber
Domingos Simões Pereira

Domingos Simões Pereira (sündinud 1964) on Guinea-Bissau poliitik, kes oli 3. juulist 2014 kuni 20. augustini 2015 Guinea-Bissau peaminister. Ta on Guinea ja Roheneeme Sõltumatuse Aafrika Partei esimees.
Pruun kääbus

Pruunid kääbused on planeedi (hiidplaneedi) ja tähe (punase kääbuse) vaheliste omadustega taevakehad (substellaarsed objektid). Nende mass on 13 kuni 75 Jupiteri massi; see ei küüni punaste kääbuste massini, mistõttu heelium-4 termotuumasüntees prootonitest ei ole neis võimalik. Hiidplaneetidest aga on need suurema massiga.
Kulla Aavik

Kulla Aavik (sündinud 21. detsembril 1963) on eesti muusikapedagoog. Ta on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikapedagoogina. Aastal 1986 kirjutas ta Venno Laulu juhendamisel kursusetöö "Koolinoorte laulupidude tähtsusest laste ja noorte muusikalises kasvatuses". Ta on Märjamaa Gümnaasiumi muusikaõpetaja ja koorijuht, Märjamaa Laste Laulustuudio juhendaja, Orgita Lasteaia muusikaõpetaja ning Märjamaa Muusika- ja Kunstikooli kontsertmeister.
Taumata­whakatangihanga­koauau­o­tamatea­pokai­whenua­ki­tana­tahu

Taumata­whakatangihanga­koauau­o­tamatea­pokai­whenua­ki­tana­tahu (ka Taumata­whakatangihanga­koauau­o­tamatea­turi­pukakapiki­maunga­horo­nuku­pokai­whenua­kitanatahu; lühendatult Taumata) on mägi Uus-Meremaa Põhjasaarel Porangahau lähedal. Mäe kõrgus on 305 meetrit. Mäe nimi on maoorikeelne ja sellel on mitu versiooni. Mäe jalamil oleval sildil on nimeks "Taumata­whakatangihanga­koauau­o­tamatea­turi­pukakapiki­maunga­horo­nuku­pokai­whenua­kitanatahu", mis tähendab umbes 'tipp, kus Tamatea – suurte põlvedega mees, kes ronis mägede otsa; maaneelaja, kes rändas ringi – mängis oma armsamale ninaflööti'. Tamatea on legendi järgi kohalike rännumehest esivanem. See on üks maailma pikemaid kohanimesid. Guinnessi rekordite raamatus on see kirjas pikima ametliku kohanimena.
Kaansoo kalmistu

Kaansoo kalmistu on kalmistu Suure-Jaani kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kaansoo külas Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu maakonnas. Kaansoo õigeusu kogudus eraldati Suure-Jaani õigeusu kihelkonnast 1904. aastal, kalmistu asutati 1905. aastal. Kuna Kaansoo õigeusu kirik paiknes erinevates renditud hoonetes, pole üheselt määratletav, kui kaugel paiknes kalmistu õigeusu kirikust. Vähemalt üks kirik paiknes kohe kalmistu edelaküljel. Kalmistu paikneb Kaansoo oja paremal kaldal ja selle pindala on umbes 0,4 ha. Praegu (juuni 2015) on kalmistu kasutuses, see kuulub Põhja-Pärnumaa vallale ja on hooldatud. Taavi Pae. "Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused". // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002 Kaansoo kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Pärandkultuuri objekt: "Kaansoo kiriku asukoht" (930:KUL:003) Eesti looduse infosüsteemis Kalmistud Vändra valla kodulehel Vändra valla kalmistute kasutamise eeskiri
Parujr Hajrikjan

Paruyr Arshaviri Hayrikyan (Պարույր Արշավիրի Հայրիկյան, sündinud 5. juulil 1949 Jerevanis) on Armeenia poliitik ja endine nõukogude dissident. Hayrikyan oli üks demokraatliku liikumise juhtidest Nõukogude Liidus. Ta on ühtlasi ka kirjanik ja helilooja. Ta on kirjutanud mitmeid armeenia isamaalisi laule. http://www.hayrikyan.com
Uhmardu kalmistu

Uhmardu kalmistu on kalmistu Maarja-Magdaleena kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Uhmardu külas Tartu maakonnas Tartu vallas. Maarja-Magdaleena kihelkonnas asutati õigeusu kogudus 1859. aastal, seda tunti Saare-Uhmardu kogudusena ('Saare' oli valla järgi ja 'Uhmardu' oli õigeusu kiriku asukoha järgi). Tõenäoliselt asutati kalmistu umbes samal ajal, sest teised õigeusu kalmistud asetsesid kaugel. Kalmistu paikneb õigeusu kirikust linnulennult umbes kolmveerand kilomeetrit lõuna suunas. Praegu on kalmistu kasutamata. Uhmardu kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Lenin oktoobris

"Lenin oktoobris" on 1937. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Filmis kujutatakse Lenini elu ja tegevust 1917. aasta pöördelistel sügispäevadel, mil valmistati ette ja viidi läbi Oktoobrirevolutsioon. Boriss Štšukin – Vladimir Lenin Nikolai Ohlopkov – Vassili, bolševik, Lenini sidemees ja ihukaitsja Vassili Vanin – Matvejev, bolševik Vladimir Pokrovski – Feliks Dzeržinski Anatoli Arski – Blinov, punakaartlaste komandör Jelena Šatrova – Anna Mihhailovna, konspiratiivkorteri perenaine Klavdia Korobova – Natalja, Vassili naine Nikolai Svobodin – Valerian Rutkovski esseer, Ajutise valitsuse ministri abi Viktor Ganšin – esseeride partei keskkomitee liige Vladimir Vladislavski – Karnauhhov Aleksandr Kovalevski – Aleksandr Kerenski, Ajutise valitsuse esimees Nikolai Sokolov – Mihhail Rodzjanko, Neljanda Riigiduuma esimees Nikolai Tšaplõgin – Kirilin Ivan Lagutin – Filimonov Semjon Goldštab – Jossif Stalin Aleksandr Gretšanõi – madrus Fjodor Seleznjov – sõdur Sergei Tsenin – Pavel Maljantovitš Viktor Kolpakov – esseer Inna Fjodorova – trammikonduktor
Must kääbus

Must kääbus on tähearengus valgele kääbusele järgnev staadium või valge kääbuse viimane staadium. Mustad kääbused on nii jahedad, et nad märkimisväärselt soojust ega valgust ei kiirga. Et arvutuste järgi kulub valge kääbuse muutumiseks mustaks kääbuseks rohkem aega kui Universumi vanus, siis Universumis musti kääbuseid eeldatavalt veel ei ole.
Thiago Silva

Thiago Emiliano da Silva (sündinud 22. septembril 1984 Rio de Janeiros) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib kaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Fluminense ja Brasiilia jalgpallikoondises. Aastatel 2012–2020 mängis ta Prantsusmaa kõrgliiga klubis Paris Saint-Germain. Ta tuli klubiga seitsmel korral Prantsusmaa meistriks, viiel korral võitis Prantsusmaa karika, kuuel korral liigakarika ja viiel korral superkarika. Aastatel 2012–2019 valiti ta kaheksal hooajal järjest Prantsusmaa kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Aastatel 2020–2024 mängis ta Inglismaa kõrgliigaklubis Londoni Chelsea. 2023. aastal pälvis ta Chelsea aasta mängija auhinna. 2024. aasta juulis naasis ta Brasiilia kõrgliigaklubisse Fluminense, kus ta oli mänginud ka aastatel 2007–2009. Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi Silva 20. novembril 2008 mängus Portugali vastu. Esimese värava lõi ta Brasiilia koondises 30. mail 2012 sõprusmängus USA vastu. 2014. aasta maailmameistrivõistluste lõi ta veerandfinaalis 4. juulil värava Colombia vastu. 2015. aasta Copa América viimases alagrupimängus 21. juunil lõi ta värava Venezuela vastu. 2018. aasta maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus lõi ta värava Serbia vastu. Ta võitis Brasiilia koondisega 2019. aasta Copa América ja valiti samuti turniiri sümboolsesse koosseisu. Ta kuulus Brasiilia koondisse veel 2010. aasta maailmameistrivõistlustel, 2011. aasta Copa Américal ja 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikavõistlustel. Ta kuulus Brasiilia olümpiakoondisse 2008. ja 2012. aasta suveolümpiamängudel. 2012. aastal võitis ta hõbemedali. Fluminense Copa do Brasil: 2007 Milan Serie A: 2010–11 Supercoppa Italiana: 2011 Paris Saint-Germain Ligue 1: 2012–13, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2017–18, 2018–19, 2019–20 Coupe de France: 2014–15, 2015–16 2016–17, 2017–18, 2019–20 Coupe de la Ligue: 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18, 2019–20 Prantsusmaa superkarikas: 2013, 2015, 2017, 2018, 2019 Chelsea UEFA Meistrite Liiga. 2020–21 UEFA Superkarikas: 2021 Klubide maailmameistrivõistlused: 2021 Brasiilia Copa América: 2019 Olümpiapronks: 2008 Olümpiahõbe: 2012 Konföderatsioonide karikas: 2013 "Võimalusi raisanud Brasiilia alistas Serbia ja võitis alagrupi". sport.err.ee. 27.6.2018. Vaadatud 30.6.2018  Thiago Silva – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Samal planeedil

"Samal planeedil" on 1965. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Filmis kujutatakse Vladimir Lenini elu ühe ööpäeva jooksul 1917. aasta 31. detsembri õhtust kuni 1918. aasta 1. jaanuari õhtuni. Kuid see lühike ajavahemik on täidetud paljude sündmustega. Lenin koos Krupskajaga tähistab töölisklubis uue aasta saabumist ja võtab seejärel vastu välisriikide diplomaate, kes protesteerivad Rumeenia saadiku vahistamise vastu. Lenin kohtub ka oma vana sõbra šveitslase Fritz Platteniga ning manitseb Stalinit. Filmi lõpu poole elab Lenin üle ka atentaadi, kui tema autot tulistatakse. Innokenti Smoktunovski – Vladimir Lenin Emma Popova – Nadežda Krupskaja Juljen Balmussov – Feliks Dzeržinski Izil Zabludovski – Nikolai Podvoiski Andro Kobaladze – Jossif Stalin Pavel Luspekajev – madrus Markin Juri Volkov – Fritz Platten, Šveitsi sotsialistliku ja kommunistliku liikumise tegelane Panteleimon Krõmov – Rešetov, kapten Jevgeni Lebedev – Jakov Spiridonov, sõdur Fjodor Nikitin – Pjotr Obolenski, arhiivi direktor Nikolai Simonov – Robins, ameerika kolonel Bruno O'Ya – Albert Rhys Williams, ameerika ajakirjanik, sotsialist Valentin Jantsat – saadik Jefim Kopeljan – Hispaania saadik Lev Žukov – Bobrov Vitali Illitš – ohvitser-vandenõulane Irina Lepešenkova – tüdruk uusaastaballil Konstantin Kadotšnikov – saatkonna sekretär Vera Ossokina – Maria Nikolajevna, Lenini sekretär
Masty

Masty on linn Valgevenes Hrodna oblastis, Masty rajooni halduskeskus. Leedu keeles Mastai, poola keeles Mosty. Asub Nemunase kaldal. Asulast hargnevad raudteed Hrodnasse, Lidasse ja Vaŭkavyski suunas. Masty linnas suubub Nemunase jõkke Zelvianka jõgi. Linna piirides on neli keskkooli, põhikool, laste spordikool ja kunstikoolkool. Mastys on kino, kaks kultuurimaja ja viis raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on raudteejaam ning aastal 1910 valminud õigeusu kirik. Masty linnas viib üle Nemunase jõe Valgevene pikim jalakäijate rippsild, mille pikkus on 193 meetrit. Tööstusettevõtetest on Mastys metsatööstus, kergetööstus ja toiduainetetööstus. Toodetakse ehitusmaterjale ja valmistatakse mööblit. Mastyt on esmamainitud 1496. aastal, mil asula oli piirkondlik keskus Trakai vojevoodkonda kuuluvas Hrodna maakonnas. Aastal 1514 sai asulast alev. Aastal 1539 ehitati Mastysse katoliku kirik, kirikule annetas maa Bona Sforza. Asulas viis üle Nemunase jõe praam, peamine tegevusala oli metsandus. Mastyst parvetati palke nii Hrodnasse, Kaunasesse kui ka Königsbergi. Aastast 1633 on teada, et Mastys asus turuplats, ka peeti seal kaks korda aastas laata. Aastal 1795 läks alev Poola kolmandal jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Aastast 1818 kuulus Masty Hrodna kubermangu. Aastaks 1897 oli alevis olemas kool, ka oli hakatud tootma limonaadi. Aastast 1921 oli Masty Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. 1955. aastal sai Mastyst linn ja 1965. aastal ühtlasi rajoonikeskus. Masty raudteejaam Sild üle Nemunase jõe Masty Taćciana Baŭkałava – valgevene näitleja The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Masty – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Masty YouTube'is Masty Linn Valgevene fotoentsüklopeedias