laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sinialliku järv

Sinialliku järv (ka Siniallika järv ja Sinealliku järv) on kaitsealune looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Viljandist 4 km edela pool Sinialliku külas. Järve pindala on 6,2 ha, pikkus 820 m, laius 120 m, kaldajoone pikkus 1,618 km, suurim sügavus 10,7 m, keskmine sügavus 5,8 m ja kõrgus merepinnast 41,5 m. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv saab suure osa oma veest allikatest. Väljavool on järve loodekaldalt Sinialliku ojja suubuva kraavi kaudu. Vanematel aegadel on järv arvatavasti kandnud ka nimesid nagu Ohejärv ja Karujärv. Järve loodekaldal asub Sinialliku linnamägi. Järv on kaitse all Loodi looduspargi koosseisus. Loodi looduspark Sinialliku järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 15.01.2017) Sinialliku järv keskkonnaportaalis (vaadatud 15.01.2017) Sinialliku järv Eesti looduse infosüsteemis Sinialliku järv keskkonnaportaalis
Borkou-Ennedi-Tibesti piirkond

Borkou-Ennedi-Tibesti piirkond oli 1. järgu haldusüksus Tšaadis. Ta asus riigi põhjaosas ning piirnes läänes Nigeriga, põhjas Liibüaga ja idas Sudaaniga. 1993. aastal elas piirkonnas 70 603 inimest ning 2006. aasta seisuga oli elanike arv 101 000. Borkou-Ennedi-Tibesti pindala oli 600 350 km², mis on ligilähedane Ukraina pindalaga. Piirkond jagunes neljaks departemanguks: Borkou, Ida-Ennedi, Lääne-Ennedi ja Tibesti departemang. 2008. aastal jagati ta Borkou, Ennedi ja Tibesti piirkonnaks.
Järvepää järv

Järvepää järv (ka Järvepera järv või Kahkva järv) on järv Võrumaal Setomaa valla ja Võru valla piiril, Mikitamäest 6,5 km edelas. Järv on 13,6 ha suur, suurim sügavus 4,5 m ja asub merepinnast 33,6 m kõrgusel. Järv on tugeva läbivooluga, sealt voolab läbi Võhandu jõkke suubuv Mädajõgi. Eesti järvede loend
Ellen Kaarma

Ellen Kaarma (kuni 11. juunini 1935 Ellen Kaarmann; 1950. aastast Ellen Kilgas; 2. jaanuar 1928 Tartu – 4. juuli 1973 Tartu) oli eesti näitleja. Kaarma lõpetas 1944. aastal Tallinna 8. Keskkooli 9. klassi. 1945–1946 õppis ta Tallinna Draamateatri draamastuudios, 1946–1949 Eesti NSV Riiklikus Teatriinstituudis, mille ka lõpetas. Tema tuntuimad kursusekaaslased olid Jüri Järvet ja Gunnar Kilgas. Pärast lõpetamist suunati kursus Võrru Lõuna-Eesti Teatrisse, mis oli rahalistes raskustes ning kus näitlejatel olid ebainimlikult halvad elamis- ja loometingimused. Lõuna-Eesti teater suleti mõne aasta pärast, Ellen Kaarmast ja Gunnar Kilgasest said Vanemuise näitlejad. Ellen Kaarma mängis kandvaid osi (üle 50 rolli) ja oli Vanemuise publiku lemmik. Keeruline isiklik elu, ideoloogiline surve ja konfliktid vastuolulise teatrijuhi Kaarel Irdiga viisid emotsionaalse näitlejanna kriisini, mille tagajärjel ta 1967. aastal teatrist vallandati. Kuigi Tallinna Draamateatri tolleaegne peanäitejuht Ilmar Tammur oli kutsunud Ellen Kaarmat juba 1950. aastate lõpus Tallinna, oli selleks vaja Vanemuise luba, mida aga ei antud. Hiljem ei jätkunud tal enam jõudu ja tahet Tallinna minna. Ellen Kaarma suri 45-aastaselt Tartus. 1949–1951 Lõuna-Eesti teater 1951–1967 Teater Vanemuine Viola (William Shakespeare "Mida soovite", 1949) Zoja (Margarita Aliger "Muinasjutt tõest", 1951) Anda (Janis Rainis "Puhu tuul", 1952) Pauline (Honoré de Balzac "Võõrasema", 1952) Tanja (Aleksei Arbuzov "Tanja", 1953) Kiira (Leonid Leonov "Tavaline inimene", 1955) Liida (Aleksander Korneitšuk "Tiivad", 1956) Olli (Liidia Kompus "Eksamid", 1957) Mari-Elts (Egon Rannet "Südamevalu", 1957) Svea Lokke (Ardi Liives "Robert Suur", 1957) Annela (Ardi Liives "Uusaasta öö", 1958) Annunziata (Jevgeni Švarts "Vari", 1959) Niina (Anton Tšehhov "Kajakas", 1959) Liisa (Lev Tolstoi "Elav laip", 1960) Valja (Aleksei Arbuzov "Irkutski lugu", 1960) Virginia (Bertolt Brecht "Galilei elu", 1961) Maša (Aleksandr Štein "Ookean", 1961) Sofja (Aleksandr Gribojedov "Häda mõistuse pärast", 1963) Asta (Male Schwarz "Hüpe üle oma varju", 1963) Regine (Henrik Ibsen "Kummitused", 1965) Asja (Aleksandr Štein "Leskmees", 1966) "Pöördel" (1957) Salme "Metskapten" (1971) Ellen Kaarma oli 1950–1952 abielus Gunnar Kilgasega. Hiljem elas ta koos Lembit Mägediga, kellega tal oli ühine poeg Tõnu Kilgas. 2012. aasta sügisel ilmus kirjastuselt Tänapäev raamat "Jutustamata lugu. Ellen Kaarma", mille kirjutas Ellen Kaarma muusikust pojatütar Hedvig Hanson. Tema poolvend Jaak Kaarma (sündinud aastal 1943) oli Indrek Toome valitsuses (aastatel 1988–1990) kultuuriminister. Eesti teatri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Eesti Teatriliit. Tallinn 2000 Ühe teatri sünd ja surm[alaline kõdulink] http://www.youtube.com/watch?v=iKiY6BsLY4E Hedvig Hanson Jutustamata lugu. Vanemuise näitleja Ellen Kaarma (1928–1973) Tänapäev 2012 Nii alandav-kurb on kauni naise saatus Lugu Eesti Vivien Leigh'st
Hino järv

Hino järv (ka Pugalo järv, Suur-Pugalo järv, Valgejärv või Henno järv) on järv Võrumaal Rõuge vallas, Missost 1,5 km lõunas Hino külas. Järve pindala on 198,8 ha, olles Haanja kõrgustiku suurim ja saarterikkaim järv. Tema suurim sügavus on 10,4 m, keskmine 3,1 m. Asub 180 m kõrgusel merepinnast. Hino järve saared on Mar'asaar, Valgõsaar, Pikksaar, Pidu/ Reedosaar, Kõossaar ja Tsõõriksaar. Järv kuulub Hino maastikukaitseala piiridesse. Praeguse Hino maastikukaitseala kaitse-eeskirja järgi jaguneb kaitseala kaheks sihtkaitsevööndiks ning üheks piiranguvööndiks. Hino sihtkaitsevööndisse kuuluvad Hino järve saared. Neil hoitakse kaitsealuste linnuliikide elupaiku. Et linnud saaksid rahus pesitseda, on seal kehtestatud inimeste liikumiskeeld 1. maist kuni 15. juulini. Järv on pindalalt olnud suurem, sisaldades ka Hino Mustjärve. 19. sajandi keskel kaevati järve idakalda juurest kraav Pedetsi jõkke, mistõttu veetase langes. Järve läbivool on nõrk ja põhi mudane. Järve kallastel elab palju linde. Vaade järvele kagukaldalt
Pulli järv

Pulli järv (ka Pullijärv, Pullipõdra järv) on järv Võrumaal Rõuge vallas Misso aleviku loodeküljel. Järv on ovaalse kujuga ja 63,1 ha suurune, suurim sügavus on 7,1 m ja keskmine 3,9 m. Asub 184,6 m kõrgusel merepinnast. Läbivool on nõrk. Järve kalastik on liigirikas, esineb särge, ahvenat, kiiska, haugi, viidikat, linaskit, latikat, lutsu, vingerjat ja angerjat. Pulli järv keskkonnaportaalis, vaadatud 25.07.2018.
1740. aastad

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. aastatuhat | ► ◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | 1750. aastad | 1760. aastad | 1770. aastad | ► 1740 | 1741 | 1742 | 1743 | 1744 | 1745 | 1746 | 1747 | 1748 | 1749 1740. aastad on ajavahemik 1740. aasta algusest kuni 1749. aasta lõpuni. ... 1740–1743 – Vennastekoguduste liikumine Eestis saavutas oma haripunkti. ... Eesti ajalugu I. Lk 166.
Chen Shui-bian

Chen Shui-bian (陳水扁; sündinud 12. oktoober 1950) on Hiina Vabariigi poliitik, kes aastatel 2000–2008 oli Hiina Vabariigi president. Chen sündis vaese renditaluniku peres. Sünnitunnistus anti talle alles 18. veebruaril 1951, sest varem kardeti, et ta ei jää ellu. Ta oli koolis hiilgav õpilane ja lõpetas riikliku Tainani 1. keskkooli kiitusega. 1969 astus ta Taiwani riiklikku ülikooli ärijuhtimise erialale, kuid esimesel aastal läks üle õigusteaduskonda. Ta sai kooli juriidilise väljaande toimetajaks. Ta lõpetas kooli 1974 äriõiguse alal, kuid tegi advokaadieksamid ära juba varem, teenides maksimaalsed punktid ja saades Taiwani noorimaks juristiks. 1975 abiellus ta Wu Shu-cheniga, kelle isa oli arst. Abielust sündisid tütar Chen Hsing-yu, kes sai hambaarstiks, ja poeg Chen Chih-Chung, kes on jurist nagu tema isagi. Poliitikasse astus Chen 1980 pärast seda, kui oli kaitsnud Kaohsiungi juhtumi osalisi sõjakohtus. Tema klient Huang Hsin-chieh, juhtiv opositsionäär ja dissident, ning seitse kaaskohtualust, sealhulgas Cheni pärastine asepresident Annette Lu, mõisteti süüdi. Kuid selle kohtuprotsessi tulemusena sai Chen üldsuses tuntuks oma jõuliste ja värvikate argumentidega. Tema enda sõnul taipas ta selle protsessi käigus, et Taiwani poliitiline süsteem on ebaõiglane, ja hakkas kaasa lööma Tangwai liikumises. 1981 kandideeris ta Taipei linnanõukokku ja osutus kohe valituks. Ta töötas linnanõukogus kuni 12. jaanuarini 1985, mil ta mõisteti aastaks vangi valitseva Kuomintangi erakonna saadiku suhtes kriitilise artikli avaldamise pärast enda toimetatud ajalehes Neo-Formosa. Sama aasta novembris kandideeris Chen maakonnakohtunikuks, aga kaotas need valimised. 3 päeva pärast valimiskaotust tuli ta koos abikaasaga oma poolehoidjatega kohtuma, et neid toetuse eest tänada, aga selle kohtumise ajal ajas autojuht Wu alla, sõites temast kaks korda veokiga üle, ja Wu jäi vööst allapoole halvatuks. 1986. aasta mais kaotas Chen apellatsioonikohtus ja pidi vangi minema. Ta istus vanglas 8 kuud. Vangistuse ajal toimusid parlamendivalimised, kus Wu kandideeris ja valiti parlamenti. Pärast vanglast vabanemist tegutses Chen oma naise nõunikuna ja tegutses juristina. 1989 valiti Chen parlamenti ja ühtlasi sai ta Demokraatliku Progressiivse Partei tegevjuhiks. Ta muutis oma seisukohta Taiwani iseseisvuse küsimuses ja sõnastas need ning see seisukoht sai tuntuks nelja kuina: ta määratles neli juhtumit, millest ükskõik millise täitumise korral kutsub Demokraatlik Progressiivne Partei üles viivitamatult Taiwanit iseseisvaks riigiks kuulutama. Lisaks valiti Chen Riigikaitsekomitee kokkukutsujaks ja selles toetasid teda ka mõned Kuomintangi saadikud. 1992 valiti ta teiseks kolmeaastaseks perioodiks parlamenti, aga astus ülejärgmisel aastal tagasi, et kandideerida pealinna linnapeaks. 1994–1998 oli ta Taipei linnapea ja 2000–2008 Hiina Vabariigi president. 11. septembril 2009 mõistis kohus Chen Shui-biani ja tema abikaasa Wu Shu-cheni süüdi korruptsioonis, pettuses ja rahapesus ning määras neile mõlemale eluaegse vanglakaristuse, mis hiljem lühendati 19 aastale.
Manuel Zelaya

José Manuel Zelaya Rosales (sündinud 20. septembril 1952) on Hondurase poliitik. Manuel Zelaya oli Hondurase president 27. jaanuarist 2006 kuni 28. juunini 2009, mil riigi armee ta vahistas ja Costa Ricasse eksiili saatis.  Manuel Zelaya – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Heiki Suurkask. Riigipööre nurjas teise riigipöörde? EPL.ee, 2. juuli 2009
Haava tänav (Tallinn)

Haava tänav on tänav Nõmme linnaosas Nõmme ja Rahumäe asumis Tallinna Rahumäe Põhikooli lähedal. Tänav on ligi pool kilomeetrit pikk, algab mäepealsest tupikust ja lõppeb Vabaduse puiesteega ristudes. Lõikub Liiva, Vahe, Sihi, Kuljuse, Puhma ja Kaevu tänavaga. Haava tänav sai nime 27. oktoobril 1922. Tänava saksakeelne nimi oli Espenstrasse ja venekeelne Осиновая улица. Haava tänav http://www.eki.ee/knab/tallinn1.htm Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 30
Haava tänav

Haava tänav on tänava nimi mitmes Eesti linnas: Haava tänav Haapsalus Haava tänav Herjava külas Haapsalu linnas Haava tänav Narvas Haava tänav Põltsamaal Haava tänav Pärnus Haava tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme ja Rahumäe asumis Haava tänav Tamsalus Haava tänav Türil Haava tänav Valgas Haava tänav asub järgmistes Eesti alevites ja alevikes: Aegviidu, Kasepää, Kõrveküla. Haava tänav on tänav Vaskjala külas. A. Haava tänav Haava põik Haava tee
1730. aastad

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. aastatuhat | ► ◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | 1750. aastad | 1760. aastad | ► 1730 | 1731 | 1732 | 1733 | 1734 | 1735 | 1736 | 1737 | 1738 | 1739 1730. aastad on ajavahemik 1730. aasta algusest kuni 1739. aasta lõpuni. ... ... ...
Kaevu tänav

Kaevu tänav on tänav mitmes Eesti asulas: Kaevu tänav Aseri alevikus Kaevu tänav Kose-Uuemõisas Kaevu tänav Kuressaares Kaevu tänav Paide linnas Kaevu tänav Harjumaal Rae vallas Pildikülas Kaevu tänav Tartu maakonnas Puhjas Kaevu tänav Pärnu linnas Kaevu tänav Rakvere linnas Kaevu tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Kaevu tänav Valga linnas Kaevu tänav Viljandi linnas Kaevu tänav Võru linnas Kaevu tänav (Brunnenstraße, Колодезная ул.) oli tänav Tallinnas, praeguse Kaarli puiestee põhjapoolne haru. Kaevu põik Kaevu tee
Karula rahvuspark

Karula rahvuspark on rahvuspark Lõuna-Eestis. Rahvuspark asutati 1979. aastal maastikukaitsealana ja 1993 muudeti rahvuspargiks. Rahvuspargi pindala on 12 364 ha. Sellest osa on Võru maakonnas (Antsla ja Rõuge vallas) ja osa Valga maakonnas (Valga vallas). Rahvuspark hõlmab ligi kolmandiku Karula kõrgustikust. Rahvuspargi külastuskeskus asub Ähijärve ääres. Rahvuspargi ja Karula kihelkonna elanike ühendamiseks tegutseb 2001. aastast Karula Hoiu Ühing. Karula rahvuspargi olulised kaitseväärtused on pärandkultuurmaastikud, mis kohati (nt Lüllemäe läheduses) kujunesid mitme tuhande aasta jooksul. Kaika kandis, Rebasemõisas, Mähklis jt on umbes viimase kahe sajandi jooksul välja kujunenud Kagu-Eestile iseloomulik maastikutüüp – hajuküla põllusiilude, metsatukkade, soolaikude, heinamaade ja taludega. Selle ala põliselanikud kõnelevad kohalikus murdekeeles. Karula rahvuspargi maastik on vaheldusrikas. Selle moodustavad külg külje kõrval või hajusalt paiknevad metsade ja niitudega kaetud kuplid ning sood ja soostunud metsad, järved ja ojad. Karula sood on väikesed. Mets katab üle 70% rahvuspargi territooriumist. Rahvuspargis asub Karula kõrgustiku kõrgeim tipp – Rebasemõisa Tornimägi (137 m üle merepinna). Karula rahvuspargis paikneb 40 järve, enamik neist on õõtsikulise kaldaga. Rahvuspargi suurim ja üks maalilisemaid järvi on Ähijärv. Rahvuspargis asuvad veel Ahnõjärv, Alakonnu järv, Kaadsijärv, Kallõtõ järv, Kaugjärv, Kogrõjärv, Konnumäe järv, Kuikli järv, Köstrijärv, Küüdre järv, Küünimetsa järv, Lajasaarõ järv, Linnajärv, Madsa lump, Mikilä järv, Mustjärv, Mähkli järv, Papijärv, Pautsjärv, Perajärv, Pormeistri järv, Rebäsejärv, Savijärv, Sibula järv, Suur-Apja järv ehk Koobassaare järv, Suur-Saarjärv, Ubajärv, Viitka järv, Väike Pehmejärv, Väikene Mustjärv, Väike-Saarjärv, Väiku-Apja järv, Õdri järv jt. Rahvuspargi alalt saavad alguse Arujõgi, Mustjõgi, Hargla oja, Jundi oja, Silla oja, Verioja, seal voolavad veel Ahelo jõgi, Laanemetsa oja, jt. Rahvuspargis asub mitu sood, sealhulgas Aruküla Suursoo, Kuusistsaarõ soo, Pikäsilla soo, Äestamise soo jt. Linnusemägi Karula rahvuspargi koduleht
1720. aastad

Viimased sündmused maailmas • Aastate loend • Aasta päevad ◄ | 2. aastatuhat | ► ◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1690. aastad | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | 1750. aastad | ► 1720 | 1721 | 1722 | 1723 | 1724 | 1725 | 1726 | 1727 | 1728 | 1729 1720. aastad on ajavahemik 1720. aasta algusest kuni 1729. aasta lõpuni. ... ... ...
Aheru järv

Aheru järv ehk Kandsi järv (ka Kansi järv, Ahero järv, Illu järv, Suurjärv, Aherjärv) on järv Valgamaal Valga vallas, Koikkülast 3,5 km ida pool. Aheru järv on 234 ha pindalaga Karula järvedest suurim, asudes 69,3 m kõrgusel merepinnast. Suurim sügavus on 7,4 m ja keskmine 3,4 m. Järv on nõrga läbivooluga. Aheru järve veepinda on alandatud kahel korral: 1927–1928 ja 1940. Taimestik on liigirikas. Kaldaveetaimestikus domineerivad järvkaisel ja pilliroog. Kaladest leidub latikat ja koha, vähem hauge, ahvenat, särge ja linaskit. Aheru järv Eesti looduse infosüsteemis
Ähijärv

Ähijärv (ka Ahijärv) on järv Võrumaal Antsla vallas Karula rahvuspargis, Lüllemäelt 7 km kagus. Järve pindala on 181 ha, suurim sügavus on 5,5 m ja keskmine 3,8 m. Asub 77,3 m kõrgusel merepinnast. Järve suubub põhjast Alakonnu oja ja kirdest kaks väiksemat oja, esineb allikaid. Väljavool toimub lõunakaldalt Saera oja kaudu Ahelo jõkke. Ähijärv Eesti looduse infosüsteemis
Suur-Apja järv

Suur-Apja järv (ka Koobassaare järv) on järv Valga maakonnas Valga vallas, Harglast 7 km põhja pool, üks kahest Apja järvest. Kuulub Karula rahvuspargi koosseisu. Järve pindala on 41,4 ha, suurim sügavus on 4,9 m ja keskmine 2 m. Asub 71,7 m kõrgusel merepinnast. Kaldad on madalad ja turbased ning suurt osa järvest ümbritseb õõtsik. Veevahetus nõrk, 1-2 korda aastas. Kagukaldal esineb ka allikaid. Kuulub pehmeveeliste segatoiteliste järvede hulka. Järv on väga taimestikurikas ning seal leidub muuhulgas ka haruldast lamedalehist jõgitakjat. Järve kalastikus leidub ahvenat, kokre, särge, haugi ja linaskit. Aare Mäemets. Eesti NSV järved ja nende kaitse. Tallinn, 1977. Suur-Apja järv keskkonnaportaalis Eesti kalastuse entsüklopeedia. Suur-Apja järv/Koobassaare järv
Karula Pikkjärv

Pikkjärv (ka Karula Pikkjärv, Pikkerijärv) on järv Valgamaal Valga vallas. Järv on ida-läänesuunaline ja piklik, selle pikkus on 3 km ja suurim laius vaid 170 m. Järve pindala on 39,7 ha, suurim sügavus on 12,6 m ja keskmine 4,9 m. Asub 51,8 m kõrgusel merepinnast. Järve suubub idast Kirbu oja ja teisi väiksemaid ojasid ja kraave, samuti leidub allikaid. Väljavool toimub põhjaküljest Vareseojja, mis suubub Ärnu jõkke. Kaladest leidub järves latikat, särge, ahvenat, haugi, linaskit, nurgu, roosärge, lutsu, kokre, kiiska, hinku ja angerjat. Järve ja selle ümbruse kaitseks on loodud Karula Pikkjärve maastikukaitseala. Pikkjärv Eesti looduse infosüsteemis
Vasavere

Vasavere on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Illuka valda. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Vasavere külas 102 elanikku, neist eestlasi 79 (77,5%). Külas asuvad mitmed Kurtna järvestiku järvedest (nt Aknajärv, Liivjärv, Mätasjärv, Nootjärv, Pannjärv, Piirakajärv ja Rääkjärv). Külast voolab läbi Vasavere jõgi. Küla järgi on nime saanud Haljala lademe Vasavere kihistu. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 22.02.2018. Statistikaameti andmebaas Vasavere kihistu Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 15.08.2019)
Rausvere

Rausvere on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse valla põhjaosas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Illuka valda. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Rausveres 36 elanikku, neist eestlasi 24 (66,7%). Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 22.02.2018. Statistikaameti andmebaas
Rautina järv

Rautina järv (ka Kaagjärv ja Rautite järv) on järv Valgamaal Valga vallas Pugritsa külas, Valgast 8 km ida pool. Järve pindala on 14 ha, suurim sügavus on 4,9 m ja keskmine sügavus 3,3 m. Asub 59,1 m kõrgusel merepinnast. Järve kaldad on soostunud ja läbivool on nõrk, sisse voolavad mõned kraavid ja esineb allikaid. Väljavool toimub Rautina oja kaudu Pedeli jõkke. Legendi järgi tekkis järv kui lähedal asunud kirikus laulatatud vend ja õde, mille järel kirik künkalt alla vajus ja tekkinud järve uppus. Oletatakse, et Rautina järve on esmamainitud Henriku Liivimaa kroonikas, kus kahel korral nimetatakse järve, mille juures Liivimaalt Ugandisse suundusid sõjaväed 1217. (Otepää piiramine) ja 1224. aastal (Tartu piiramine) peatusid. Järve nimi on esimesel korral esitatud kujul Rastegerwe ja teisel korral kujul Rastigerwe. Kuna Rautina järve saksakeelne nimi on olnud Röstjerw, siis on arvatud, et tegemist ongi kroonikas mainitud järvega. Rautina järv Keskkonnaregistris Rautine järve sünd Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XX 7, kommentaar 15, lk 176–177, XXVIII 5, lk 248–249 Rautina järv Keskkonnaregistris
Vahtsõkivi järv

Vahtsõkivi järv (ka Vastsekivi järv) on järv Võrumaal Antsla vallas, Antslast 4 km loodes. Vahtsõkivi järv on Lambahanna ojal asetsev tehisjärv, mis paisutati 1960. aastate keskel. Järv on kuni 4,6 m sügav. Järvel on 6–7 suuremat saart. Vahtsõkivi järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 3. mail 2015)
Apliit

Apliit on peeneteraline soonkivim. Apliidi moodustavad enam-vähem võrdteralised ksenomorfsed mineraaliterad, mille läbimõõt jääb reeglina alla 1 mm. Apliit võib koostiselt olla graniit, granodioriit või ka dioriit, kuid kõige levinumad apliidid on graniitse koostisega, mistõttu mõeldakse ilma täpsustuseta termini "apliit" all just graniitset apliiti. Graniitse apliidi põhilised koostisosad on kvarts ning päevakivid. Väiksemas koguses võib esineda muskoviiti, küünekivi, biotiiti ja muid aktsessoorseid mineraale. Apliit esineb tüüpiliselt suurematest intrusioonidest (štokid, batoliidid jne) lähtuvates apofüüsides või daikides, mille läbimõõt jääb enamasti alla meetri. Apliit sarnaneb tekkekeskkonna poolest mõnevõrra pegmatiidiga, sest mõlemad on hilismagmalised kivimid, kuid apliit on peeneteralisem peamiselt selle tõttu, et on vabanenud lenduvatest ühenditest, mistõttu on kristalliseeruv magma viskoossem ja moodustuvad kristallid väiksemad. Lenduvaist ühendeist rikastunud magma moodustub sellistes "lõksudes", kust lenduvail ühendeil pole kuhugi migreeruda. Vastav magma on väiksema polümeriseerituse tõttu tunduvalt vedelam ning moodustub gigantoteraline tardkivim pegmatiit.
Skalaar

Skalaaride all mõistetakse matemaatikas arve või üldisemalt ringi elemente, mis osalevad skalaariga korrutamises. Viimaseks on tarvis algebralist struktuuri, kus skalaariga korrutamine on defineeritud. Levinuim näide sellisest struktuurist on vektorruum üle korpuse, kus vastava korpuse elemente nimetatakse skalaarideks. Rakendustes on skalaarideks kõige sagedamini reaalarvud või kompleksarvud. Samamoodi nimetatakse skalaarideks mis tahes mooduli juurde kuuluva ringi elemente, millega mooduli elemente korrutada saab. Maatriksalgebras nimetatakse mitteformaalselt skalaariks maatriksit, millel on 1 rida ja 1 veerg, see tähendab 1×1-maatriksit. Asi on selles, et selline maatriks käitub nagu ringi element, üle mille vastav algebra defineeritud on. See ringi element on aga skalaar. Sõna "skalaar" pärineb inglise sõnast scalar (mis omakorda tuleneb ladina keelest, sõnast scala - redel, astmestik), mille võttis matemaatilises tähenduses kasutusele William Rowan Hamilton 1846. aastal, kes hakkas rääkima kvaterniooni skalaarosast (scalar part) ja vektorosast. "Algebraliselt reaalne osa võib omandada, vastavalt küsimusele, milles see esineb, kõik väärtused, mis sisalduvad arvude progressiooniskaalal (scale of progression) negatiivsest lõpmatusest positiivseni; sellepärast me nimetame ta skalaarosaks." Sellest sai alguse ka skalaari ja vektori vastandamine. Vektorruumis üle korpuse K on defineeritud skalaariga korrutamine, mis seab igale skalaarile (korpuse K elemendile) k ning vektorile (vektorruumi elemendile) v vastavusse vektori kv. Näiteks otsekorrutis Kn on vektorruum üle K, kus k ( v 1 , v 2 , . . . , v n ) {\displaystyle k(v_{1},v_{2},...,v_{n})} = ( k v 1 , k v 2 , . . . , k v n ) {\displaystyle (kv_{1},kv_{2},...,kv_{n})} .  Pikemalt artiklis Skalaarne suurus Skaalarseks suuruseks ehk skalaariks nimetatakse füüsikalisi suuruseid, mida kirjeldatakse üheainsa reaalarvuga. Näiteks energia, aeg, teepikkus, rõhk on skalaarsed suurused. Skalaariga korrutamine Skalaarosa Skalaarne suurus Skalaar (informaatika mõiste)
Soonkivim

Soonkivim ehk subvulkaaniline kivim on struktuurilt vulkaanilise kivimi ning süvakivimi vahepealne tardkivim. Nimetus "soonkivim" tuleb sellest, et vastavad kivimid tarduvad reeglina maapinnalähedastes soone- või plaadilaadsetes intrusioonides. Sellised on näiteks daikid, sillid ja muud intrusioonid. "Maapinnalähedus" ei oma siiski kindlat tähendust. See võib ulatuda mõnekümnest meetrist mitme kilomeetrini. Tihti on soonkivimite struktuur porfüürilaadne (põhimass on faneriitne, erinevalt afaniitse põhimassiga porfüürilistest kivimitest). Mõnikord on soonkivimid terasuuruselt peeneteraliste vulkaaniliste kivimite ning jämedateraliste süvakivimite vahepealsed. Näiteks gabro (süvakivim), diabaas (soonkivim) ning basalt (vulkaaniline kivim) on kõik sarnase keemilise ning mineraloogilise koostisega kivimid, kuid erinevad üksteisest peamiselt terasuuruse poolest (mis viitab tekkekeskkonnale ehk magma jahtumiskiirusele). Süvakivim Vulkaaniline kivim