laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Paide valla lipp

Paide valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Paide valla lipp. Lipp kinnitati 1. märtsil 1994. Valla ruudukujulisel lipul on 1/7 laiune valge ääris, mis ümbritseb musta keskosa. Mustal keskosal on neli kaldristina asetatud viljapead (kollast). Vallavalitsuse piduliku kandelipu vardaehiseks kuldne viljapea. Lipuvärvid ja kujund tähistavad Püha Annat (Anna kihelkond ja kirik) ning valla maade põllumajanduslikku tähtsust. Must ja valge on ka Eestimaa kaitsja neitsi Maarja värvid ning tema kaudu ka orduriigi ja Eesti lipu värvid. Lipu normaalsuurus on 105x105 cm. Vallalipu heiskamise võib teha kohustuslikuks vallavolikogu otsuse või vallavalitsuse korraldusega vallale kuuluvatel hoonetel, rajatistel või maa-aladel, teistele omanikele on need otsused või korraldused üksnes soovitusliku iseloomuga. Vallalipp heisatakse alaliselt valla administratiivhoone peasissekäigu juurde või selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti. Lipp heisatakse hoonetele, kus toimuvad volikogu või vallavalitsuse istungid nende toimumise ajaks. Lipp heisatakse ametlike delegatsioonide vastuvõttudel. Valla lipp heisatakse vallavalitsuse korraldusel kultuuri- ja spordiüritustel ja muudel puhkudel. Kui vallalipp heisatakse koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi või tema omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, valla või muu lipuga, asub vallalipp lippude poolt vaadatuna riigilippudest vasakul, teistest lippudest paremal. Rahvusvahelistel, vabariiklikel ja regionaalsetel üritustel võivad lippu kasutada Paide valla ametlikud delegatsioonid või Paide valda esindavad kollektiivid või üksikisikud Paide Vallavalitsuse korralduse alusel. Paide valla vapp Paide valla sümboolika valla kodulehel Paide valla sümboolika
Tõnis Laugesaar

Tõnis Laugesaar (sündinud 3. juulil 1994) on eesti orienteeruja. 2013. aastal lõpetas Kadrina Keskkooli. Aastatel 2008–2014 võitis orienteerumise Eesti meistrivõistlustel noorte ja juunioride vanuseklassides 32 kuld-, 4 hõbe- ja 3 pronksmedalit. 2011. aastal võitis rogaini Euroopa meistrivõistlustel Raunas juunioride klassis hõbeda koos Asso Kesaväliga. 2013. aastal võitis rattaorienteerumise juunioride maailmameistrivõistlustel Rakveres teatevõistlusel hõbemedali Eesti meeskonnas koos Paul Nestori ja Kristjan Linnusega. 2013 – Jönköpingi Rootsi-Eesti Seltsi stipendium Kadrina Keskkooli 53. lend (2013) "ESBL sporditulemused. Tõnis Laugesaar". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 22. veebruaril 2015. Jönköpingi stipendiumi sai Tõnis Laugesaar. Virumaa Teataja, 12.09.2013 World of O. Athlete profile: Tõnis Laugesaar Tõnis Laugesaare blogi
Paolo Lucio Anafesto

Paoluccio ehk Paolo Lucio Anafesto (ladina keeles Anafestus Paulucius või Paulicius) oli arvatav esimene Veneetsia doodž. Olles piirkonna tolleaegse tähtsaima linna Eraclea aadlik, valiti ta aastal 697 kogu Veneetsiat ümbritseva laguuni juhiks. Tema ülesandeks oli lõpetada mitmesuguste tribuunide, kes olid kuni selle ajani piirkonna erinevaid osi valitsenud, omavahelised konfliktid ja koordineerida kaitset nende asundustesse tungivate langobardide ja slaavlaste vastu. Ent Anafesto olemasolu ei kinnita üksi 11. sajandist varasem allikas. Ajaloolase John Julius Norwich järgi oli Paolo Lucio Anafesto tegelikult eksarh Paulus. Lisaks sellele oli Pauluse ühel kõrgemal sõjaväelasel (magister militum) sama nimi, mis Paolucciole järgnenud arvataval doodžil – Marcello Tegalliano (ka Marcellus Tegallianus). See omakorda pani ajaloolase ka doodži ehtsuses kahtlema. Norwich, John Julius. "A History of Venice". Alfred A. Knopf: New York, 1982. Lk 13. Anonüümne autor. Archivo Storico Italiano, Tomo VIII: Cronaca Altinate. Firenze, Itaalia, 1845.
Viimsi valla lipp

Viimsi valla lipp on Harju maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Viimsi valla lipp. Lipp on kinnitatud 21. juunil 1994. Lipu autor on Tõnis Soop. Valla lipp on sinine ristkülik, mille keskel valges raamistuses asub Viimsi valla vapi kujutis. Valla vapi sinise kilbi ülaservast lähtuv allasuunatud V-kujuline teravik toetub lainelõikelisele vardale - kõik hõbedased (lipul valged). Vapitüvi on must. Lipu normaalmõõtmed on 100x160 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7,5:12. Lipu sinine värv, mille keskel asub valla vapp, sümboliseerib merega ümbritsetud Viimsi valda. Viimsi vapi värvid must ja sinine vastavad riigilipu värvidele. Vapil olev sinine tähendab nagu ka lipul - merd. Hõbedane lainelõikeline joon sümboliseerib nii laineharju kui ka kaldale loksuvat vahust lainet - ühel pool meri, teisel pool maa. Valla vapi keskel on kujutatud V-kujulist noolt, mis üheltpoolt viitab Viimsile, teisalt kujutab see laineharjal sõitvat paati või laeva või ka randuva paadi nina. Valla lippu kasutatakse valla ajaloolistel tähtpäevadel ja muudel olulistel sündmustel. Valla lippu kasutatakse kõrvuti riigilipuga. Valla lipu heiskamise otsustab vallavalitsus. Valla lipu näidis asub vallakantseleis. Viimsi valla vapp Harju maakond Viimsi valla sümboolika valla kodulehel Omavalitsuste sümbolid Riigikantselei lehel - Viimsi vald.
Nuorgam

Nuorgam (põhjasaami: Njuorggán) on küla Lapimaal, Utsjoki vallas. Küla asub Teno jõe ääres, mis on kalameeste seas populaarne, sest jões elab palju lõhet. Küla on Soome ja ka Euroopa Liidu põhjapoolseim punkt. Nuorgami pääseb Soome poolt mööda 970. piirkonnateed ja Norras ühendab Nuorgami riigitee E6. Nuorgamist on Rovaniemi 510 kilomeetrit ja Ivalosse, kus on Nuogamile lähim lennujaam, 210 kilomeetrit. Brüssel asub Nuorgamist 2655 kilomeetri kaugusel ja Põhja-Jäämeri 30 kilomeetri kaugusel. Nuorgamis asub Soome-Norra piiripunkt. Nuorgami külas elab umbes 130 inimest ja seal on ka põhikool ja kabel. 2010. aastal õppis koolis 14 õpilast ja seal töötas 3 õpetajat, kellest üks õpetas saami keeles. Külas räägitakse soome, norra ja saami keelt. Nuorgami ja Rovaniemi vahel on igapäevane bussiühendus. Kuna Inaris asuv saatejaam ei suuda katta Nuorgami ja selle ümbrust, on Nuorgamil oma sidemast. "Welcome to Nuorgam". Lonely Planet. Vaadatud 2. aprill 2020. "Nuorgam". Inari Saariselkä. Vaadatud 2. aprill 2020. "Utsjoki and Nuorgam Travel Guide". Life in Lapland. Vaadatud 2. aprill 2020.
Liikumine ja Sport

Liikumine ja Sport on liikumisharrastuse ja spordi küsimusi käsitlev Eesti teadusajakiri. Ajakirjas avaldatakse teaduslik-metoodilisi materjale ja artikleid, mis on suunatud nii liikumisharrastusest huvitatutele kui ka kutselistele sportlastele ja treeneritele. Ajakirja annab välja Eesti Olümpiakomitee koos ühendusega Sport Kõigile. Ajakirja väljaandmist on toetanud Kultuuriministeerium. Ajakirja esimene number ilmus 2007. aastal, ilmumissagedus on olnud üks number aastas. Ajakirja ilmunud numbrid on elektrooniliselt kättesaadavad. "Ajakiri Liikumine ja Sport". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. august 2018. Vaadatud 8. jaanuaril 2020. Ajakiri Liikumine ja Sport numbrid 2007–2010 Ajakiri Liikumine ja Sport numbrid 2010–2014 Ajakiri Liikumine ja Sport nr 8, 2014
Dorožne

Dorožne (ukraina keeles Дорожне) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Vinnõtsja rajoonis. Elanike arv on 613. Pindala on 0,332 km².
Snoŭ

Snoŭ (transkribeerituna Snov, poola keeles Snów) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Minski oblastis Niasviži rajoonis, Snoŭ külanõukogu halduskeskus. Agrolinnake asub Snoŭka jõe kaldal asub merepinnast 186 meetri kõrgusel. Alevis on kultuurimaja, keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1760 ehitatud katoliku kirik ja õigeusu kirik aastast 1836 (aastal 1893 ümber ehitatud), samuti Hartingitele kuulunud mõisakompleks koos peahoonega ja Rdułtowskitele kuulunud mõisakompleks koos peahoonega. Lisaks asub agrolinnakese juures veel Esimeses maailmasõjas langenud sõdurite kalmistu. Esimesed ülestähendused asulast pärinevad aastast 1478. Aastal 1529 läks see Snowskite valdusse, hiljem kuulus Radziwillidele. Aastal 1569 sai asulast alev. XVII sajandil hakkas Snoŭ kuuluma J. Pratasowiczile, hiljem aga Rdułtowskitele. Aastal 1650 sai alevist katoliikliku kihelkonna keskus, kirik ehitati sinna siiski alles aastal 1699. Aastal 1785 ööbis seal kuningas Stanisław II Aastal 1793 läks piirkond seoses Poola jagamisega Venemaa koosseisu. Aastal 1812 toimus seal lahing prantsuse vägede ja kasakate vahel. Aastal 1827 valmis Rdułtowskite loss, ka Hartingite loss valmis XIX sajandil. Aastal 1861 asusid alevis lisaks kirikule veel sünagoog, õigeusu kirik ja telliselööv. Seoses Kastuś Kalinoŭski juhitud ülestõusuga konfiskeerisid tsaarivõimud katoliiklastelt kiriku ja andsid selle Moskva patriarhaadi käsutusse. XIX sajandil asus alevi kõrval veel Dolny Snoŭ (Дольны Сноў), kus asus pruulikoda. Aastal 1891 asutatui pruulikoda ka Snoŭ alevisse, aga aastast 1897 on teada, et Dolny Snoŭ külas oli lisaks pruulikojale ka juustuvabrik. Alevis, mida teati ka nime all Horny Snov (Горны Снов) oli toona 91 elanikku, külas, mida teati aastani 1939 ka nime all Siniłava (Сінілава), 70 elanikku. Pärast Esimest maailmasõda oli Snoŭ Poola koosseisus. Aastal 1939 liideti alev Valgevene NSV-ga. Aastal 1940 sai sellest külanõukogu keskus, asula staatus muudeti külaks. Toona asus seal kaks veskit, alevis tegutsesid tärklisevabrik ja õlivabrik, seal asus ka elektrijaam. 1990. aastatel ühendati Snoŭ ja Dolny Snoŭ. Õigeusu kirik Katoliku kirik Rdułtowskite loss Hartingite loss Snoŭ  Snoŭ – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Snoŭ (valgevene keeles) Agrolinnake portaalis globus.tut.by Snoŭ poola geograafilises sõnastikus (poola keeles)
Oosemägi

Oosemägi ehk Oonega mägi ehk Vanakivi mägi ehk Rebasemägi on paljand Ahja jõe paremkaldal Saesaare paisjärve ääres. Oosemägi paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal. Oosemäe paljand on umbes 10 meetrit kõrge ja kuni 120 meetrit pikk Burtnieki lademe Härma kihistiku põimkihiline liivakivipaljand. Paljand on sälkorgudega lõhestatud ja laskub järsu seinana vette. Oosemäe paljandis on veepiiril ümar koopaava (oos, oone – võru murdekeeles 'koobas'). Eerik Kumari järgi oli Oosemäe koobas enne Saesaare paisjärve rajamist jõetasemest 4 meetri kõrgusel, suudme läbimõõduga 2,5 meetrit ja 15 meetrit sügav, kuid veetaseme tõus paisjärve rajamisel jättis koopa peaaegu kogu ulatuses vee alla. Arvatakse, et just Oosemäe koobast mainis juba Christian Kelch oma 1702. aasta kroonikas. Kelchi kroonika järgi olevat see koobas kaevatud või laiendatud Ivan Julma valitsusajal 16. sajandil. Oosemäe koobas oli tõenäoliselt algselt loodusliku tekkega, kuid erinevatel aegadel inimkäte poolt laiendatud ja kasutatud sõjaaegadel varjupaigana. Väidetavalt laskis Oosemäe koobast süvendada Kiidjärve mõisnik. Koopaga on seotud mitmeid rahvajutte. On räägitud peidetud varandustest, maa-alustest käikudega ühendatud kambritest ja sadade kilomeetrite pikkustest käikudest, mis ulatunud Petserisse, Riiga ja isegi Kiievisse. Oosemäe ees jões asus aastakümneid tagasi (enne paisjärve rajamist) suur kivi, mis aga lõhuti, sest takistas palgiparvetamist Ahja jõel. Ürglooduse objekt: Oosemägi (Oonega mägi, Vanakivi mägi, Rebasemägi) ja Vanakivi koobas Eesti looduse infosüsteemis Eerik Kumari. Ahja jõe ürgorg. Tallinn, 1968. Johannes Käis. Taevaskoja loodusest – Jaan Vahtra, Albert Ivask (toimetajad). Taevaskoja ja Valgemets. Lõuna-Eesti monograafiad nr. 1. Tartu, 1940. Heino Raieste. Taevaskoja. Tallinn. Eesti Raamat, 1981 Geokogude infosüsteem. Oosemägi (ID: 14163) Albert Ivask. Uurimisretk "Oonega mäe" koopasse – Jaan Vahtra, Albert Ivask (toimetajad). Taevaskoja ja Valgemets. Lõuna-Eesti monograafiad nr. 1. Tartu, 1940.
Feldšpatoidid

Feldšpatoidid on päevakividega sarnanevad kivimit moodustavad mineraalid. Võrreldes päevakividega on feldšpatoidid harvaesinevad mineraalid. Nad moodustuvad ränivaese magma kristalliseerumisel või moondumisel. Feldšpatoidid ei esine kivimi koostises kunagi koos kvartsiga, erandi võivad moodustada vaid ksenoliidid. Kui magma on ränist üleküllastunud, siis moodustuvad päevakivid ning ülejäänud ränist kvarts. Kui aga magma on ränist alaküllastunud, moodustuvad päevakivid ja feldšpatoidid. Keemilise reaktsiooni võrrandina näeks see välja nii: NaAlSiO4 (nefeliin) + 2SiO2 (kvarts) → NaAlSi3O8 (albiit). Nefeliin ja albiit on vastavalt feldšpatoidide ja päevakivide esindajad. Tähtsamate feldšpatoidide hulka kuuluvad mineraalid on nefeliin, sodaliit, leutsiit, kankriniit, haüiin, lasuriit, skapoliit jne. Feldšpatoide sisaldavad kivimid on näiteks foidoliit, fonoliit, basaniit ning paljud teised kivimid, mille nimetusele lisandub eesliide "foid-" või "foidi sisaldav". Termin "feldšpatoid" on tuletatud päevakivide (feldspar) ingliskeelsest nimetusest.
Liivi rannal

"Liivi rannal" on 1966. aastal valminud Eesti Telefilmi dokumentaalfilm. Filmis kujutatakse Kuramaa rannakülades elavate liivlaste eluolu.
Haapsalu Võllamägi

Haapsalu Võllamägi on Haapsalus Sireli tänaval majadevahelisel platsil asuv u 2 meetri kõrgune ja 16 meetri laiune küngas, kus kesk- ja varauusajal asus hukkamiskoht. Haapsalu Võllamägi paiknes linna karjamaal, mis oli linlaste, Saare-Lääne piiskopi ja toomkapiitli ühiskasutuses; Haapsalu linnamüürist väljaspool ning toonaste Lihula ja Tallinna maanteede vahel, olles tõenäoliselt hästi kaugele nähtav. Võllamäe rajamise aeg pole teada, kuid arheoloogiliste väljakaevamiste tulemusel võib öelda, et see oli kasutuses hiljemalt 16. sajandi esimesest poolest. 1566. aastal on esimest mainitud Haapsalu endist timukat Hans Steeni, kellele Haapsalu linnusest palka maksti. Võllamäest endast on esimene kirjalik teada aga 1648. aastast, mil Haapsalu kodanikud kaebasid Rootsi kuninganna Kristiinale, kuidas Haapsalu krahvi Jakob De la Gardie ametnik Wilhelm Cornelisen viis võlla 1642 ära oma seniselt asukohalt Ridala maantee äärest ära linnusele lähemal asuvale Lustimäele ehk Freudenbergile, mida varem peeti pühaks ja kus kodanikud suvel lustida ja mängida armastasid. Kaebuse tulemusena viidi see endisesse kohta tagasi. Võllamäe kasutamisest eriti teavet pole, kuid on teada, et 1798. aastal maeti sinna enesetapjast vabakslastud talupoeg Buxhövedeni Rein. 1801. aastal otsustas Haapsalu raad võllase lammutada, sest sel aastal lõpetati Vene keisririigis avalikud hukkamised. Võllamäge on kujutatud mitmel 18. ja 19. sajandi linnaplaanil ning selle järgi sai nime ka selle lähedusse kujunenud linnaosa (saksa Galgenberg, eesti Võllaste). Ka võllamäest mööda minev tänav kandis pikka aega Võllaste nime. Rahvapärimuse kohaselt oli mäel veel 20. sajandi alguses märgata võllaste jäänuseid. 1932. aastal toimusid võllamäel esimesed kaevamised, kui kohalikud "kullaotsijad" lootsid sealt leida varandust. Selle asemel avastasid nad ühe luustiku, misjärel võttis kaevamised üle Haapsalu Muuseumi Ühing ning neid asus juhatama kunstnik Roman Haavamägi. Kaevamiste tulemusel avastati ka teine luustik ning luudelt avastati lahkamise jäljed, mida toona tõlgendati ka piinamisjälgedena. Lisaks luustikele leiti ka jälgi võllamäge ümbritsenud ringmüürilaadsest konstruktsioonist ning üksikuid uusaegseid esemeid. Uued arheoloogilised uuringud toimusid võllamäel 2013. ja 2014. aastal, neid juhatas osteoarheoloog Martin Malve. Nende tulemusena tehti kindlaks, et ringmüür ümbritses kogu võllamäge ning avastati üksikuid luid, kuid mitte uusi luustikke. Lisaks leiti ka mitmeid münte, mille tulemusena sai Võllamäe kasutusaja alguse dateerida 16. sajandi I poolde. Samuti tuvastati, et võllamäel oli esialgu tõenäoliselt puuvõllas, mis hiljem asendati kapitaalsema kivikonstruktsiooniga. Martin Malve; Liivi Varul; Raido Roog; Madis Maasing; Sebastian K.T. S. Wärmländer; Kalev Jaago: The Haapsalu Gallows Hill. In: Arheoloogilised välitööd Eestis, 2013, lk 193–200. Martin Malve; Madis Maasing: Uusi leide Haapsalu võllamäelt. In: Tutulus, 2014, lk 37. Haapsalu Võllamägi kultuurimälestiste riiklikus registris Galerii: Haapsalu Võllamägi peitis endas keskaegseid esemeid, Postimees, 14. august 2014 Arheoloogid leidsidki Haapsalu Võllamäe, Lääne Elu, 15. august 2013
Märt Aints

Märt Aints (9. august 1944 Leningrad – 27. aprill 2022 Tartu) oli eesti füüsik. Ta sündis raamatupidaja peres. Lõpetas 1962 Tartu 5. Keskkooli ja 1970 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna füüsik-elektrooniku erialal. 1970–1972 TRÜ üldfüüsika kateedri vanemlaborant 1972–1977 TRÜ aeroelektri laboratooriumi (AEL) vaneminsener 1977–1993 TRÜ aeroelektri laboratooriumi gaaslahenduse sektori juhataja 1993–2007 Tartu Ülikooli eksperimentaalfüüsika ja tehnoloogia instituudi vanemteadur 2008– ... Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna Füüsika instituudi vanemteadur Füüsika-matemaatika-kandidaadi väitekirja "Üheelektroodse kõrgsageduslahenduse formeerumine segapingel", juhendaja Kalju Kudu, kaitses 1988 Tartu Riiklikus Ülikoolis. Uurimisalad: gaaslahendus, madalatemperatuuriline plasma, kiirguse, plasma ja tahkise vastasmõju optilis-spektroskoopilised uuringud. Avaldanud rohkem kui 50 teadustrükist. Tal on üks autoritunnistus. 2009 Tartu Ülikooli medal 2018 Tartu Ülikooli aumärk Aints, M.; Haljaste, A.; Kudu, K.; Adamson, V. (1995). The role of negative-ions in high-frequency discharges. Journal of Physics D: Applied Physics, 28(1), 81–89. Paris, P.; Aints, M.; Valk, F.; Plank, T.; Haljaste, A. (2005). Intensity ratio of nitrogen bands as a function of field strength. XXVII Int. Conf. on Phenomena in Ionized Gazes, Eindhoven, the Netherlands, 2005. Romanelli, F.; Abel, I.; Afanesyev, V.; Aftanas, M.; Agarici, G.; Aggarwal, K.M.; Aho-Mantila, L.; Ahonen, E.; Aints, M.; Airila, M. JET EFDA Contributors (2013). Overview of the JET results with the ITER-like wall. Nuclear fusion, 53(10), Article Number: 104002 Paris, P.; Aints, M.; Laan, M.; Valk, F. (2004). Measurement of intensity ratio of nitrogen bands as a function of field strength. Journal of Physics D: Applied Physics, 37(8), 1179–1184. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 1. köide "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. Märt Aints Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Sinekuur

Sinekuur (ladina keeles sine 'ilma', cura 'hool') on vähe vaeva nõudev tulus amet. Nimetus tekkis keskajal kiriklike ametite kohta, mille vastutusalasse ei kuulunud koguduse "hingede eest hoolitsemine" ehk tavapärane liturgiline ja muu pastoritöö.
Suur Ignatsi Jaagu medal

Suur Ignatsi Jaagu medal on Forseliuse Seltsi poolt välja antav autasu. Suure Ignatsi Jaagu medaliga autasustatakse Eesti või välismaa teadlasi eesti haridusloo uurimise eest. Pronksist medali on kujundanud 1987. aastal kunstnik Aime Jürjo. 1988 – Lembit Andresen 1989 – Aleksander Loit 1990 – Sulev Vahtre 1991 – Helmut Piirimäe 1993 – Vello Helk 1994 – Endel Laul 1995 – Toomas Paul 1998 – Arvo Tering 1999 – Liivi Aarma 2000 – Olaf Prinits 2000 – Aivar Põldvee 2002 – Tõnis Lukas 2002 – Inge Unt 2003 – Väino Sirk 2008 – Allan Liim 2012 – Urve Volmer "B. G. Forseliuse Selts. Ignatsi Jaagu medal. Statuut". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. veebruar 2015. Vaadatud 22. veebruaril 2015. B. G. Forseliuse Selts. Suure Ignatsi Jaagu medali laureaadid
Drøbak

Drøbak on linn Norras Vikeni maakonnas, Frogni valla keskus. Linn asub Oslo fjordis ja seal elab 13 244 inimest. Drøbak ja Frogn asutati kihelkonnana 8. septembril 1823 kuningliku dekreedi alusel. Enne seda olid nad olnud osa Åsi kihelkonnast. Traditsiooniliselt oli Drøbak Oslo talvine sadam, sest külmad talved jäätasid fjordi Drøbakist kuni Osloni. Aastatel 1842–1962 oli Drøbak linn. 1. jaanuaril 1962 liideti linn ümbritseva vallaga ja linnaõigused sai Drøbak tagasi 13. veebruaril 2006. Märkimisväärne sündmus linna ajaloos oli 9. aprillil 1940 toimunud Drøbaki lahing, kus Oslo kaitsel olnud Oscarsborgi kindlus uputas lahingus Saksa raskeristleja Blücher. Blücheri uputamine võimaldas valitsuse, kuningliku perekonna ja Stortingi enne Oslo langemist evakueerida. Varem käisid Drøbakist üle fjordi parvlaevad, aga need on suures osas asendatud veealuse tunneliga. Mõni selleks kasutatud laev töötab tänapäeval suvisel ajal ujuvrestoranina. Drøbak on turistide hulgas populaarne sihtkoht ning soojad suved, linnas asuvad restoranid ka kunstigaleriid meelitavad ligi palju turiste. Linnas töötab jõulude ajal jõulupood ja sageli jõuavad Euroopast Jõuluvanale saadetavad kirjad Drøbaki. Vanapõhja keeles oli koha nimi Drjúgbakki. Nime esimene pool drjúgr tähendab rasket või pikka ja teine pool bakki tähendab (üles)mäge. See viitab väga järskudel mägedel asuvale teele, mis viib Drøbaki kesklinna. Drøbak on jaotatud seitsmeks piirkonnaks: Gyltåsen Husvik Sentrum Skiphelle ja Elleflaten Sogsti Odalen ja Haveråsen Belsjø ja Heer Ullerud ja Dyrløkke Tettsteders befolkning og areal Introduction to Drøbak (Inglise keeles)
Ignatsi Jaagu medal

Ignatsi Jaagu medal ehk Väike Ignatsi Jaagu medal on Forseliuse Seltsi poolt välja antav autasu. Ignatsi Jaagu medaliga autasustatakse: Forseliuse Seltsi liikmeskoolide õpetajaid ja üksikliikmeid väljapaistvate saavutuste eest algklasside õppe- ja kasvatustöös individuaalse uuriva õppetöö edendamise ja uurimusliku tegevuse eest teenete eest haridus- ja koolielu edendamisel Forseliuse Seltsi liikmeskoole väljapaistvate saavutuste eest õppe- ja kasvatustöös. Vasest medali kujunduse on teinud 1987. aastal kunstnik Endla Tuutma. "B. G. Forseliuse Selts. Ignatsi Jaagu medal. Statuut". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. veebruar 2015. Vaadatud 22. veebruaril 2015. B. G. Forseliuse Selts. Ignatsi Jaagu medali laureaadid
Suur Kuldtukat

Suur Kuldtukat ehk Medal "Suur Kuldtukat" on Forseliuse Seltsi poolt välja antav autasu. Medalil on kaks klassi (järku): esimene klass (kuningavariant) ja teine klass (lihtmedal). Esimese klassi medaliga autasustatakse isikuid, koole ja institutsioone teenete eest Eesti hariduselu edendamisel, teadushariduse juurutamisel ja viljelemisel või seltsi missiooni ja põhikirjaliste eesmärkide elluviimisel. Teise klassi medaliga autasustatakse õpilasi väljapaistvate saavutuste eest teadushariduses. Medali asutas Kambja Ignatsi Jaagu Põhikool 1988. aastal. Peale Forseliuse Seltsi asutamist 1989. aastal andis kool medali väljaandmise õiguse Forseliuse Seltsile. Medali kujunduse on teinud graafik ja kalligraaf Tõnu Soo. "B. G. Forseliuse Selts. Medal Suur Kuldtukat". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 22. veebruaril 2015. B. G. Forseliuse Selts. Medali Suur Kuldtukat laureaadid
Videotehnika

Videotehnika hõlmab liikuvate kujutiste salvestamise, töötlemise, edastamise ja kuvamise elektroonilisi meetodeid, samuti selleks kasutatavaid videosignaale ja tehnikavahendeid (nt videokaamera, videosalvesti, kuvar). Videosignaal Videokaamera Videosalvesti