laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Linda Morgenrøden

Linda Morgenrøden (esialgse nimega Morgenrøden; eestipäraselt Morgenrooden) oli 1878. aastal Norras Grimstadis ehitatud kolmemastiline parklaev. Laevakere pikkus oli 41,6 m, laius 9,1 m, süvis 5,2 m, veeväljasurve 500 brt. Laev kuulus laevasõidu arendamiseks loodud eestlaste laevasõiduseltsile Linda; 1893. aastal müüdi see oksjonil Läti laevaseltsile Austra.
Linda (laevasõiduselts)

Linda oli aastail 1879–1893 tegutsenud Eesti laevasõiduselts.[viide?] Selts asutati 1879 nime all Eesti Kaubalaeva Selts "Linda". Seltsi asutamise võtmeisik oli Gustav Eslon. Seltsi esimene laev oli Norras ehitatud Morgenrøden. Seltsi auliikmed olid Carl Robert Jakobson, Johann Voldemar Jannsen, Johan Köler, Mihkel Veske ja Krišjānis Valdemārs.[viide?] Selts lõpetas oskamatu asjaajamise tõttu pankrotiga ja aktsionäridele maksti välja 22% kapitalist.[viide?] Mati Õun & Hanno Ojalo. 101 Eesti Laeva. Tallinn, Kirjastus Varrak. Lk 30 Martin Krupp. Linda" : Eesti kaubalaeva seltsi ajalugu 1879-1895 : Üks ajaloolik lugu Eesti rahva elust, ja näitus, kuidas parteilik vihavaen kõigeparemad ettevõtted hukkaajada ja rahva kahjuks mahakiskuda võib. Tallinn, 1914. Hindrik Prants. Eesti kaubalaeva-selts "Linda". Tallinn, Teadus, 1913. KUU MUSEAAL: EESTI LAEVAMEESTE SELTSI "LINDA" KONTORI SILT
Kalevipoeg (laev)

Kalevipoeg oli 1892 Rootsis Gävles ehitatud kauba-reisiaurik. Laev on kandnud järgmisi nimesid: Nordkusten, Aleksei, Traaler nr 22, Kalevipoeg, Koralle, Kama, PKZ-140. Laev ehitati 1892. aastal Rootsis Gävles ja selle esimene nimi oli Nordkusten. 1908. aastal ostis laeva Pärnu kaubamaja Hans Dietrich Schmidt ja laeva nimeks sai Aleksei. Laev oli Vabadussõja ajal Eesti mereväe käsutuses, kus Kalevipoega kasutati dessantväelaste või isikkoosseisu transpordiks, sh Heinaste dessandis. Pärast Vabadussõda läks laev taas tsiviilkasutusse Pärnu Laeva A/S-ile ja remondi järel hakkas sõitma Tallinna-Stockholmi laevaliinil. Pärast 2. maailmasõda oli veel kasutuses ujuvkasarmuna. Laeva pikkus oli 48,84 m, laius 7,98 m ja süvis 3,45 m. Kogumahutavus oli 540 brutoregistertonni. Mati Õun, Hanno Ojalo. 101 Eesti laeva. Tallinn. Varrak 2015. Lk 38. Kaubamaja Hans Diedrich Schmidt Pärnus, Eesti Ajalooarhiiv, EAA.3340 Eesti kaubalaevastik 1940, lk. 14
Kodumaa (laev)

Kodumaa oli 1897 Inglismaal Sunderlandis ehitatud kaubaaurik. 1914 ostis laeva Tallinna Laevaühisus ja pani talle nime Kodumaa (tollal kirillitsas Koduma). I maailmasõja ajal arvati laev Balti laevastiku koosseisu. Pärast Vabadussõda läks laev tagasi Tallinna Laevaühisuse kätte ja hakkas vedama kaupa eeskätt Tallinna ja Inglismaa sadamate vahel. Laev hävis II maailmasõjas Inglismaa idarannikul sakslaste pommirünnakus. Mati Õun & Hanno Ojalo. 101 Eesti Laeva. Tallinn, Kirjastus Varrak. Lk 40
Ants Kallikorm

Ants Kallikorm (4. september 1938 Tartu – 21. oktoober 2001 Tartu) oli eesti biokeemik. Ta lõpetas 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ). Alates 1963. aastast aspirantuuris Moskvas, meditsiinikandidaat 1966. Bioloogiadoktor 1979. Töötas aastatel 1967–1979 TRÜ meditsiini kesklaboratooriumis (1972–1979 juhataja, 1973–1974 Londoni Ülikooli stažöör). Aastatel 1979–1981 oli ta TRÜ üld- ja molekulaarpatoloogiainstituudi direktor, 1983. aastast professor. Aastatel 1981–1992 oli ta TRÜ / Tartu Ülikooli teadusprorektor. Alates 1992. aastast tegeles eraettevõtlusega. Ta on uurinud peamiselt kilpnäärme hormoonide osa ja toimemehhanismi organismi eri seisundite korral, loonud uusi (radioimmunoloogilisi jm) uurimismeetodeid ja aparaate (densitomeetreid, ketaselektroforeesiaparaadi jm). "Modulation of stimulation frequency responses of functional parameters in hyperthyroid rat papillary muscles". Canadian Journal of Physiology and Pharmacology 1990. Lk 68 1985 Eesti NSV teeneline teadlane Eesti teaduse biograafiline leksikon, 1. köide. Tallinn 2000 Eesti entsüklopeedia, 14. köide. Tallinn 2000. Lk 133 Haud Tartu Vana-Jaani kalmistul
Säde (selts)

Säde selts oli Valgas alates 1902. aastast tegutsenud selts. Nimi valiti Valga lähedal oleva Säde jõe järgi. Seltsi eesmärk oli põhikirja järgi "oma liikmetele ja nende perekondadele töö vaheaegadel sündsat, lõbusat ja tulusat ajaviidet pakkuda". Selts võis "oma liikmetele ja nende külalistele balle, näokatte-pidusid, tantsu-, muusika- ja kirjanduse-õhtuid pidada, näitemängusid etendada, raamatuid, ajalehti ja ajakirju pidada, niisama ka mitmesuguste teaduste põllul töötajaid asjatundjaid kutsuda, kes ettelugemistega seltsi liikmetele kasulikku õpetust võiksivad pakkuda." Selts asutati karskusseltsi ruumides, aga üüris seejärel endale ruumid Suur-Sepa tänaval kaupmees Galkini majas. Mõtteni seltsi oma majast jõuti 1909. aastal. Uue, hilisjuugendstiilis seltsihoone projekteeris 1911. aastal üks esimesi eesti soost arhitekte Georg Hellat. See oli suurim väikelinna eesti seltsimaja 20. sajandi alguses. Kaheosaline maja koosnes seltsi ruumidest koos sellega liidetud teatrisaali ja fuajeega (mõlemad on praeguseks hävinud) ning hotelli osast. Liithoone 3-korruseline seltsimaja ning 4-korruseline hotellimaja ühinesid tervikuks vaatamata kujunduse erinevusele. Teatripoolne osa avati lihavõttepühade ajal 11. aprillil 1911. Avapidustustele pääses ainult kutsetega. Hotellipoolne osa valmis 1913. aastal. Säde seltsi näitering tegutses 1911. aastast ja kasvas 1936. aastal välja poolkutseliseks Valga teatriks Säde, mis muutus 1944. aastal kutseliseks. 1948 liideti Säde teater Võru Kandlega ühtseks Lõuna-Eesti Teatriks, mis koliti järgmisel aastal Võrru. Säde seltsi ruumides avati hiljem 1955. aastal asutatud Valga muuseumi ekspositsioon. Ekspositsioon püsis seal 1988. aasta põlenguni. Maja taastamist alustati 1998. aasta lõpul ja praegu asub majas jälle Valga Muuseum. Valga linnas Liivi kubermangus asuva Seltsliku Ühenduse "Säde" põhjuskiri = Устав Общественного собрания в гор. Валке под названием "Сяде" : [Kinnit. 28. dets. 1901]. – Valk : [s.n.], 1902. Karin Kask, 1987. Eesti teater 1940-1965. Tallinn: Eesti Raamat. Lk 265 Voitka, Annely. Ühe teatri sünd ja surm[alaline kõdulink] Sirp, 3. august 2007 (vaadatud 20.10.2019) Säde Selts 110 autorita, Valga Linna Leht, 19. aprill 2012 Säde seltsimaja ajaloost Valga Muuseumi kodulehel
Säde (teater)

Säde oli teater Valgas. Aastast 1911 tegutses Säde seltsi juures näitering. Aastal 1936 kujunes sellest poolkutseline Valga teater Säde, mis muutus 1944. aastal kutseliseks. 1948. aastal algas Eesti NSV-s kokkuhoiukampaania ja teatrite töö korraldati ümber isemajandamise põhimõttel. Teatrite külastatavus oli sel ajal aga väga väike. Et teatri materiaalset olukorda parandada, liideti aprillis 1948 Valgas tegutsenud kutselise teatri Säde näitlejaskond Võru Kandle trupiga ja moodustati Lõuna-Eesti Teater. Esialgu tegutses Lõuna-Eesti Teater Valgas, kuid järgmisel aastal pärast teatrimaja põlengut koliti Lõuna-Eesti Teater üle Võrru. Teodor Lipp 1928–41 Ants Pahla 1922–24, 1933–41 ja 1944–48 Ksenia Palmre 1935–42 Lembit Põder 1932–48 Ants Veesaar Karl Veri1933–40 Hermann Vähi 1937–48 Minni Vähi 1940–48 Karin Kask, 1987. Eesti teater 1940–1965. Tallinn: Eesti Raamat. Lk 265 "Ühe teatri sünd ja surm" Sirp, 3. august 2007 "Säde selts ja teater 1902–1940", 2001, ISBN 9985941217 „Säde" teater Valgas Uus Eesti, 17. november 1937
Moonsund (laev)

Moonsund oli 1897. aastal Saksamaal Hamburgis ehitatud kaubaaurik, hilisem dessantlaev. 1898. aastal ostis laeva A. M. Lutheri puidutöötlemisvabrik ja laev toodi Tallinna. Eesti Vabadussõja ajal oli laev Eesti mereväe koosseisus. 1921. aastal müüdi laev Inglismaale. Laev küll uputati 1942. aastal, ent tõsteti hiljem üles. 1957. aastal pressiti laev vanarauaks. Laev on kandnud järgmisi nimesid: Skane Aleksander Moonzund Moonsund Tyne Abbey Artemis Tijditt Mati Õun, Hanno Ojalo. 101 Eesti laeva. Tallinn. Varrak 2915. Lk 42.
Läti Kunstiakadeemia

Läti Kunstiakadeemia (läti Latvijas Mākslas akadēmija) on 1919. aastal Riias asutatud kõrgem kunstiõppeasutus. Läti Kunstiakadeemia esimeseks rektoriks oli Vilhelms Purvītis. Aastail 1940–1942 kandis kool nime "Riiklik Kunstiakadeemia" (Valsts Mākslas akadēmija), aastast 1944 aga Läti NSV Riiklik Kunstiakadeemia (Latvijas PSR Valsts Mākslas akadēmija). Aastail 1973–1988 kandis ta Teodors Zaļkalnsi auks nime Teodors Zaļkalnsi LNSV Riiklik Kunstiakadeemia (Teodora Zaļkalna LPSR Valsts Mākslas akadēmija). Aastast 2007 on ülikooli rektor Aleksejs Naumovs. Ülikoolil on Latgale filiaal asukohaga Rēzeknes, plaanis on avada osakond ka Kuldīgas. Kunstiakadeemia hoone projekteeris arhitekt Wilhelm Bockslaff; algselt kuulus see kommertskoolile. Läti Kunstiakadeemial on tihedad sidemed Eesti Kunstiakadeemiaga ühisprojektide, üliõpilas- ja õppejõudude vahetuse ja muude algatuste toel. Lana Kazlauskiene (2013.gada 27.augusts). Mākslas potenciāls Kuldīgā.. Diena.
Tollien Schuurman

Tollien Schuurman [toll'iin sh'üürman] (õieti Tollina Wilhelmina Schuurman; 20. jaanuar 1913 Zorgvlied – 29. jaanuar 1994 Apeldoorn) oli hollandi jooksja. Ta oli 1930. aastatel üks maailma kiiremaid naisi. Juulis 1930 püstitas ta 17-aastaselt Friisimaa meistrivõistlustel Joures Hollandi rekordi 100 m jooksus (12,6). Augustis 1930 püstitas ta Hollandi meistrivõistlustel Haagis Hollandi rekordi 80 m jooksus. Ajakirjandus nimetas teda looduslikuks andeks. 1930. aasta naiste maailmamängudel Prahas tuli ta 100 m jooksus (12,6) ja 200 m jooksus (25,8) teiseks. Samal aastal kordas ta Rottevalles Drachteni lähedal maailmarekordit 12,0. Selle aja jooksis ta välja veel üks kord. Aastal 1932 jooksis ta uueks maailmarekordiks 11,9. Mitteametlikult kordas ta seda tulemust 1933. aastal neli korda ja 1934. aastal ühe korra. 13. augustil 1933 jooksis ta 200 m maailmarekordiajaga 24,6. Los Angelese olümpiamängudelt 1932 oodati Hollandis temalt kuldmedalit. Treener Jan Bijtstra ei saanud temaga kaasa minna, mistõttu sportlane tundis end üksi jäetuna. Schuurman võitis küll eeljooksu, kuid poolfinaalis tegi valelähte, mille tõttu ta kaotas eneseusalduse ja jäi kolmandaks ning lõppvõistlusele ei pääsenud. Berliini olümpiamängudel 1936, kus peeti tõenäoliseks tema võitu 100 m ja 200 meetri jooksus, 4×100 m teatejooksus ja kaugushüppes, keeldus ta osalemast. Ta pärines Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei pooldajate perekonnast, ja kui Adolf Hitler ei lubanud juutidel mängudest osa võtta, siis otsustas ta hoolimata Kuningliku Hollandi Kergejõustikuliidu (KNAU) survest mänge boikoteerida. Tema loobumise tõttu sai Fanny Koen võimaluse teha debüüdi rahvusvahelistel võistlustel. Schuurmanile tähendas see otsus sportlaskarjääri lõppu. 1948. aasta mängudel Schuurman vanuse tõttu enam osaleda ei saanud. Ta töötas vahepeal hambaarsti assistendina ning hiljem oli tal pediküüritöökoda. Suvel 1948 päästis ta kahe tüdruku elu, kes oleksid Vlielandi saare rannas äärepealt uppunud. Umbes 1950 asutas ta koos teistega Apeldoornis kergejõustikuühingu Olympic. Ta oli seal treener ning vabal ajal ühingu Vrienden van de KNAU lehe Vriendenband sekretär ja laekur. Tollien Schuurman suri 81-aastaselt 1994. aastal. Drachteni kergejõustikuühing Impala andis ühele spordiväljakule tema nime. Artikkel (hollandi keeles) Tollien Schuurman veebisaidil Olympedia (inglise)
Zielzini Püha Risti Ülestõstmise kirik

Zielzini Püha Risti Ülestõstmise kirik (valgevene keeles Крыжаўзвіжанская царква) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Zielzinis. Kirikut kasutavad õigeusklikud. See on kaitse all olev ehitismälestis. Hoone on eklektitsismi näitena kaitse all. Kividest ehitatud kiriku seinad kaeti valge krohvikihiga. Hoone on lihtsa põhiplaaniga; sissepääsu juures asub narteks, hoone tagaküljel asuvad apsiid ja käärkamber. Kiriku juures seisab kahekorruseline kellatorn, milles asuva kella kinkis kogudusele tsaar Aleksander II. Kirikus asub kivist kahe poolega ikonostaas. Interjööri ilmestavad friisid ja pilastrid. Esimene õigeusu kirik ehitati Zielzinisse 1420. aastatel. Legendi järgi lasi selle sinna ehitada vürstinna, kes pääses seal tänu kohalikele jahimeestele soost. Praegune kirik valmis XIX sajandil ja see ehitati vana kihelkonnakalmistu juurde. Vanast kirikust viidi sinna üle Jumalaema ikoon ja tammepuust rist. 1900. aastal ehitati kohaliku vaimuliku Antoni Radkieviči eestvedamisel kiriku juurde kivist kabel. 1962. aastal kirik suleti ja hoone muudeti kohalikuks klubiks. Osa kirikuvaradest, sealhulgas ikoonid, viidi Łyskava Jumalaema Sündimise kirikusse, osa kirikuraamatuid aga Ružany Kõigepühama Kolmainu kirikusse. Hoone vajas aga remonti ja ei sobinud seega klubi vajadusteks, seega rajas kohaliku kooli direktor sinna lasketiiru. 1963. aastal põles kirik maha, püsti jäid vaid hoone kivist seinad. Kirikut hakati taastama 1990. aastatel. Töid finantseerisid kohalikud kolhoosid. 1994. aastal pühitses metropoliit Filaret kiriku taas. 1995. aastal korrastati kiriku ümbrus ja taastati kabel. Kiriku sissepääs Kiriku vasak külg Kellatorn Kellatorni sisevaade Tsaari annetatud kirikukell http://www.sobor.by/page/Svyato_Krestovozdvigenskomu_hramu_v_derevne_Zelzin_Pruganskogo_rayona_Brestskoy_oblasti_ispolnyaetsya_130_let Свято-Крестовоздвиженскому храму в деревне Зельзин Пружанского района Брестской области исполняется 130 лет. Fotod kiriku kohta Kiriku koduleht Artikkel kiriku kohta (valgevene keeles)
Porthaon

Porthaon, (vanakreeka Πορθάων, tuntud ka kui Parthaon), oli vanakreeka mütoloogias Aitoolia pealinna Kalydoni ja Pleuroni kuningas. Ta oli Aitoolia kuninga Agenori ja Epikaste poeg. Tema naine oli Euryte, kellega tal olid pojad Oineus, kes päris temalt Aitoolia trooni, Agrios, Alkathoos, Melas, Leukopeus ja tütar Sterope. Agenor Oineus Agrios "Le mythe de Porthaon (ou Porthée ou Portheus ou Parthaon)". 1001 mythes. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. detsember 2023. Vaadatud 4. detsembril 2023.
Masside mäss

"Masside mäss" (hispaania La rebelión de las masas) on José Ortega y Gasseti ajaloofilosoofiline essee, mis ilmus 1930. aastal. Maage, preestreid, sõdalasi ja karjaseid on leidunud alati ja kõikjal, kuid eksperimentaalteadlaste fauna eeldab nähtavasti veel ebatavalisemate tingimuste kokkusattumist kui need, mis sünnitavad ükssarviku. (9. ptk)  La rebelión de las masas (1930; eesti keeles: José Ortega y Gasset. Masside mäss. Tõlkinud Ruth Lias, järelsõna Jüri Talvet. [Tallinn] : Vagabund, 2002. (Avatud Eesti raamat). ISBN 9985835565)
Kajak (laev)

Kajak oli 1902. aastal Šotimaal ehitatud kaubaaurik. Pikkus: 99,8 m Laius: 14,9 m Süvis: 6,25 m Mahutavus: 3234 brt Laeva nimi oli algul Bacchus, hiljem Zandbergen. Esimese maailmasõja ajal omandas laeva Lääne-Vene Laevaselts, kes pani laeva nimeks Gagara. Pärast Oktoobrirevolutsiooni Gagara natsionaliseeriti ja sai nimeks Severnaja Kommuna. Laev oli Balti laevastiku koosseisus transpordilaev. 4. detsembril 1918 pidas Eesti vahilaev Laene Vene-Aasia Laevaseltsile kuuluva laeva Soome lahel kinni ja saatis selle Tallinna. Laev anti üle Tallinna Laevaühisusele ja ristiti Kajakiks. Pärast järgnevaid vaidlusi Londonis asuva Vene-Aasia Laevaseltsi kontoriga otsustati, et laev jääb Eestile. Kajak oli teadaolevalt suurim Eesti laev enne kaubalaeva-kalalaeva Eestirand hankimist. 1940.-1941. aastal suudeti laev hoolimata algselt Buenos Aireses asumisest tuua Nõukogude Liitu ja natsionaliseerida. Teise maailmasõja ajal sõitis Kajak Kaug-Idas. 1954. aastal laev lammutati.. Mati Õun, Hanno Ojalo. 101 Eesti laeva. Tallinn. Varrak 2015. Lk 48.
Pavel

Pavel on slaavipärane mehenimi. See pärineb rooma perekonnanimest Paulus, nagu ka mehenimi Paul. Eestis oli 2019. aasta 1. jaanuari seisuga eesnimi Pavel 3084 mehel. Pavel oli populaarsuselt 43. mehenimi. Nime Pavel kandja oli keskmiselt 39 aasta vanune (mediaanvanus oli 35). Kõige populaarsem oli eesnimi Pavel vanuserühmas 30–34, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 44,09. Pavel Karelin, Venemaa suusahüppaja Pavel Koltšin, Nõukogude Liidu murdmaasuusataja Pavel Londak, Eesti jalgpallur ja treener Pavel Varunin, Eesti illustraator, kirjanik ja ikooninikerdaja "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. veebruar 2019. Vaadatud 12. juunil 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Sasmaka Ebajumalate pärn

Sasmaka Ebajumalate pärn (läti keeles Valdemārpils Elku liepa) on Lätis Valdemārpilsis kasvav harilik pärn. Pärn asub Sasmaka mõisa peahoonest 20 meetri kaugusel. Pärna ümbermööt enne hargnemist 30 cm kõrguselt maapinnast on 8,60 meetrit. Puu on looduskaitse all, ent hiiepaigana on tegemist ka riikliku kaitse all oleva muinsusmälestisega. ancientsites.eu: Valdemārpils Elku liepa, läti keeles, vaadatud 24. august 2015 Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Valdemārpils Elku liepa - kulta vieta
Adam Bahdaj

Adam Bahdaj (2. jaanuar 1918 Zakopane – 7. mai 1985 Varssavi) oli poola kirjanik, ajakirjanik ja tõlkija. Ta on kasutanud ka pseudonüüme Jan Kot ja Dominik Damian. Eesti keeles on ilmunud tema jutustused "Matk naeratuse eest" (Tallinn: Eesti Raamat, 1971, poola keelest tõlkinud Aleksander Kurtna; originaal "Podróż za jeden uśmiech", 1964) ning "Koolivaheaeg vaimudega" (Tallinn: Eesti Raamat, 1985, poola keelest tõlkinud Aarne Puu; originaal "Wakacje z duchami", 1961).
Shawnacy Barber

Shawnacy Campbell Barber (27. mai 1994 Las Cruces, New Mexico, USA – 17. jaanuar 2024 Kingwood, Texas) oli Kanada kergejõustiklane (teivashüppaja). 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta kuldmedali tulemusega 5.90. 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros sai ta tulemusega 5.50 kümnenda koha. Tema isiklik rekord teivashüppes välitingimustes oli 5.93, mille ta püstitas 25. juulil 2015 Londonis. Tema isiklik rekord sisetingimustes oli 6.00, mis oli püstitatud 15. jaanuaril 2016 Renos. Mõlemad tulemused on Kanada rekordid. Shawnacy isa George Barber on samuti teivashüppajana võistelnud.  Shawnacy Barber – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Shawnacy Barber Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Shawnacy Barber veebisaidil Olympedia (inglise)
Agrios

Agrios oli vanakreeka mütoloogias Aitoolia pealinna Kalydoni kuninga, Porthaoni poeg ja Oineuse vend. Lühikest aega oli ta ka ise Aitoolia kuningas. Aitoolia trooni päris Oineus, kes valitses tükk aega. Kui ta oli juba vanaks jäänud, kukutasid Agriose pojad Oineuse. Agrios sai kuningaks. Ent Oineuse abieluvälise poja Tydeuse poeg Diomedes tuli oma vanaisale appi ja tagastas Aitoolia trooni Oineusele. Linna vallutamise käigus said surma nii Agrios kui ka kõik tema pojad peale Thersitese, kes suutis põgeneda. Ehkki Oineusele järglase leidmisega Aitoolia troonil tekkisid raskused, ei mänginud Thersites Aitoolia ajaloos enam mingit rolli.
Vivian Cheruiyot

Vivian Jepkemoi Cheruiyot (sündinud 11. septembril 1983 Keiyos) on Keenia kergejõustiklane (pikamaajooksja). Ta on nii 5000 meetri jooksus kui ka 10 000 meetri jooksus kahekordne naiste maailmameister. 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta 10 000 meetri jooksus hõbemedali kõigi aegade kolmanda tulemusega 29.32,53. 5000 meetri jooksus võitis ta olümpiarekordiga 14.26,17 kuldmedali. 2018. aastal võitis ta Londoni maratoni isikliku rekordiga 2:18.31. Vivian Cheruiyot Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Caterine Ibargüen

Caterine Ibargüen Mena (sündinud 12. veebruaril 1984 Apartadós) on Colombia kergejõustiklane (kolmikhüppaja). Ta on kolmikhüppes kahekordne maailmameister (2013 ja 2015). 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis võitis ta Kasahstani esindaja Olga Rõpakova järel 14.80-ga hõbemedali. 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta 15.17-ga kuldmedali. Ta on varem võistelnud ka kaugushüppes, kõrgushüppes ja teinud seitsmevõistlust. Talle kuulub Lõuna-Ameerika rekord kolmikhüppes (15.31), mille ta püstitas 18. juulil 2014 Monacos.  Caterine Ibargüen – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Caterine Ibargüen Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Christina Schwanitz

Christina Schwanitz (sündinud 24. detsembril 1985 Dresdenis) on Saksamaa kergejõustiklane (kuulitõukaja). Ta on tulnud kuulitõukes Euroopa meistriks nii väli- kui ka sisetingimustes. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta tulemusega 20.37 m kuldmedali. Tema isiklik rekord kuulitõukes on 20.77 m, mis on püstitatud 20. mail 2015 samuti Pekingis. 2015. aastal valiti ta Saksamaa aasta naissportlaseks. CHRISTINA SCHWANITZ. european-athletics.org. Vaadatud 9.8.2018 Christina Schwanitz Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Brad Walker

Brad Walker (sündinud 21. juunil 1981 Aberdeenis Lõuna-Dakota osariigis) on USA kergejõustikutreener ja endine kergejõustiklane (teivashüppaja). Tema isiklik rekord välitingimustes on 6.04, mille ta püstitas 8. juunil 2008 Eugene'is. Välitingimustes on tema isiklik rekord 5.86, mis on püstitatud 26. veebruaril 2012 Albuquerque's. Pärast sportlaskarjääri lõppu on ta tegutsenud treenerina. Tema hoolealuste hulka on kuulunud teiste seas Sandi Morris ja Katie Nageotte. 2005 Helsingis hõbemedal teivashüppes 5.75 2007 Osakas maailmameister teivashüppes 5.86 2006 Moskvas maailmameister teivashüppes 5.80 2008 Valenicas hõbemedal teivashüppes 5.85 2012 İstanbulis pronksmedal teivashüppes 5.80 Brad Walker on 188 cm pikk ja kaalub 86 kg. Brad Walker Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Fotod
Edla Valdna

Edla Valdna (sünninimi Edla Vanamölder; 9. september 1912 Tallinn – 3. aprill 2004) oli eesti tõlkija. Ta on avaldanud terviktõlkeid saksa keelest ning on tõlkinud värsse veel inglise, vene ja bulgaaria keelest. Ta on trükis avaldanud muinasjutu "Õunahaldja õnn" (Tallinn: Ilukirjandus ja Kunst, 1946). Heinrich Böll, "Klouni silmaga". Tallinn: Eesti Raamat, 1968. Adelbert von Chamisso, "Peter Schlemihli kummaline lugu". Tallinn: Eesti Raamat, 1982. Johann Wolfgang Goethe, "Noore Wertheri kannatused". Tallinn: Eesti Raamat, 1987. Arthur Schnitzler, "Leitnant Gustl". Tallinn: Eesti Raamat, 1988. Arthur Schnitzler, "Casanova kojutulek". Tallinn: Eesti Raamat, 1993. Theodor Storm, "Kimliratsur". Tallinn: Eesti Raamat, 1981.
Jan Emmens

Jan Emmens (7. detsember 1897, Rolde, Holland – 21. veebruar 1988, Naaldwijk, Holland) oli Hollandi poliitik ja aednik. Jan Emmensi isa oli Willem Emmens, riikliku põllumajanduskooli (Rijkslandbouwwinterschool) juhataja ning õpetaja, tema ema oli Hendrikje Mulder. Emmens õppis kuninglikus põllumajanduskoolis Zutphenis ning töötas seejärel aednikuna Naaldwijkis Westlandis. Sotsiaaldemokraadina oli ta pikka aega poliitiliselt aktiivne, olles nii provintsitasemel poliitilistes ametites kui ka rahvaesindaja omavalitsuses. Poliitikuna tegeles ta valdavalt põllumajanduse, kalanduse ja veemajandusega. Poliitikast taandus ta alles 1970. aastal, 72-aastaselt. 1930. aastal abiellus Jan Emmens Naaldwijkis Geertje Klinkenbergiga, kellega sai poja ja tütre.
Harry Potter and the Philosopher's Stone

"Harry Potter and the Philosopher's Stone" (Ameerika Ühendriikides pealkirja "Harry Potter and the Sorcerer's Stone" all) on 2001. aastal ettevõtte Electronic Arts, Inc. (EA Games) poolt välja antud arvutimäng, mis põhineb samanimelisel raamatul ja filmil. Mängu esimene versioon anti välja 15. novembril 2001, teine detsembris 2003 konsoolidele Nintendo GameCube, Playstation 2 ja Xbox. Muudetud mängus, mille arendaja on Warthog Games, on kõik loitsud ja kaart võetud mängust "Harry Potter and the Chamber of Secrets". Mängu tegelased ja näitlejad: Harry Potter – Joe Sowerbutts Hermione Granger – Emily Robinson Ron Weasley – Gregg Chillin Fred ja George Weasley – Lewis MacLeod Draco Malfoy – Lewis MacLeod Albus Dumbledore – Benjamin Stone Quirinus Quirrell – David de Keyser Minerva McGonagall – Eve Karpf Rolanda Hooch – Eve Karpf Severus Snape – Allan Corduner Filius Flitwick – Allan Corduner Rubeus Hagrid – Jonathan Kydd Argus Filch – Allan Corduner Peeves – Chris Cosby Peaaegu Peata Nick – David Coker
Edo osariik

Edo osariik on Nigeeria 1. järgu haldusüksus (osariik) riigi lääneosas. Edo osariik jaguneb 18 omavalitsusalaks. Osariigi pealinn on Benin City. Ametlik keel on inglise keel, kuid osariigis räägitakse paljusid keeli, näiteks edo, esani, urhobo ja afemai keelt ning Nigeeria pidžinit. Osariigi loodeosas asub Okomu rahvuspark.