laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
FC Honka

FC Honka (FC Honka Espoo) on Soome jalgpalliklubi, mis tegutseb Espoos. See mängib Soome kõrgliigas Veikkausliiga. Soome kõrgliigassse tõusti 2018. aastal Soome esiliigast Ykkönenist. Enne seda mängiti Soome kõrgliigas aastatel 2006–2014. Aastatel 2008, 2009 ja 2013 jäädi Soome kõrgliigas teiseks. Klubi asutati 1957. aastal nime all Tapion Honka. 1975 .aastal muutis klubi nimeks FC Honka. Seisuga 18. veebruar 2020 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Veikkausliiga 2. kohad (3): 2008, 2009, 2013 Suomen Cup Võitja (1): 2012 Liigacup Võitja (2): 2010, 2011 Ykkönen Võitja (1): 2005 3. koht (2): 2002, 2004 Kakkonen Võitja (2): 2015, 2016 2. koht (1): 1995 Kolmonen 2. koht (1): 1994 La Manga Cup Võitja (1): 2009 Joukkue. esporthonka.com. Vaadatud 18.2.2020 Ametlik koduleht
Turu Inter

Turu Inter (ametlikult soome keeles FC Inter Turku, FC Inter) on Soome jalgpalliklubi, mis tegutseb Turus. See mängib Soome kõrgliigas Veikkausliiga. 2008. aastal tuli Turu Inter esimest korda klubi ajaloos Soome meistriks. Soome karikavõistlused on võidetud aastatel 2009 ja 2018. FC Interi asutas 1990. aastal Stefan Håkans. Klubi alustas tegevust noorteklubina, kuid 1992. aastal loodi ka täiskasvanute meeskond, mis alustas mängimist Soome neljandal liigatasandil (Kolmonen). Järgmisel hooajal võttis Inter üle rahalistes raskustes oleva kohaliku klubi Turun Toverit koha Kakkonenis. Peatreener Timo Sinkkonen tõi klubisse uusi mängijaid, ning klubi lõpetas hooaja esikohaga ja tõusis esiliigasse (Ykkönen). 1995. aastal võitis Inter Ykköneni ja jõudis Soome karikavõistlustel (Suomen Cup) poolfinaali. 1996. aastal tugevnes klubi uute mängijatega, ning kuna mõlemad Turu parimad meeskonnad mängisid nüüd Veikkausliigas, siis löödi klubi pealtvaatajate rekord kui kohalikku derbid (TPS vs. Inter) oli vaatamas 8200 pealtvaatajat. 1997. aastal langes klubi Veikkausliigast jäädes viimaseks, kuid tõusis kohe järgmisel hooajal tagasi. Meeskonna tugevdamiseks osteti uued võõrmängijad (sh. Richard Teberio ja Fernando della Sala). Sellest ajast peale lõpetas klubi järjekindlalt liigas 4.–7. kohal liigas ning pidevalt tuli klubisse juurde nii võõrmängijaid kui ka noori talente oma noorte akadeemiast. 2006. aasta hooajal vallandas Inter oma senise peatreeneri Kari Virtaneni ja palkas uueks peatreeneriks hollandlase Rene van Eck. Pärast seda hooaega läks van Eck tagasi Šveitsi, kus ta asus juhendama klubi FC Wohlen, ning Interis võttis juhendamise üle teine hollandlane Job Dragtsma. 2008. aastal juhtis Inter liigat kohe algusest peale ning pärast viimase vooru mängu FF Jaroga tulid nad Soome meistriks. Seisuga 5. aprill 2022 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Veikkausliiga Võitja (1): 2008 Teised kohad (4): 2011, 2012, 2019, 2020 Suomen Cup Võitja (2): 2009, 2018 2. koht (3): 2014, 2015, 2020 Liigacup Võitja (1): 2008 2. koht (2): 2007, 0222 Joukkue FC Inter Ametlik koduleht Turu Inter Veikkausliiga lehel
Bourne'i identiteet

"Bourne'i identiteet" on Robert Ludlumi 1980. aastal ilmunud spiooniromaan. Teose peategelane mälu kaotanud Jason Bourne üritab teada saada, kes ta on ning miks palgamõrvar, CIA agendid ja teised tema elu kallale kipuvad. Eesti keeles ilmus teos 1998. aastal Hotgeri kirjastuselt Matti Piirimaa tõlkes. Raamatukoi
Talveuni

Talveuni ehk hibernatsioon on hrl selgroogsete loomade eriline puhkeseisund (tardumusseisund), mida iseloomustab normaalsest madalam kehatemperatuur ja ainevahetuskiirus ning aeglasem hingamine. Selgrootute loomade puhkeseisundit nimetatakse harilikult diapausiks. Talveuni esineb teatud loomadel ebasoodsate keskkonnatingimuste üleelamiseks, eriti talvekuil. Talveune teevad võimalikuks loomade varem talletatud rasvavarud. Loomade talveune olulisus seisneb selles, et ebasoodsal perioodil (talvel), mil toitu napib, viiakse ainevahetuskiirus väga madalaks, säästes nõnda energiat. Talveuni võib eri loomarühmadel kesta tundidest-päevadest kuni mitme kuu või aastani[viide?]. Sõltuvalt talveune pikkusest ja füsioloogilisest eripärast eristatakse lühiajalist talveund (ehk fakultatiivne taliuinak), taliuinakut ja (tõelist) talveund[viide?]. Eestis magavad (tõelist) talveund näiteks nahkhiired, mitmed pisiimetajad ja roomajad. Suuremad imetajad (näiteks karud ja kährikud) peavad aga taliuinakut.  Pikemalt artiklis brumation Terminit brumation (esmakasutus 1965. aastal) kasutatakse roomajate kliimale vastava puhkeseisundi korral nii looduslikes tingimustes, mil roomajad liiguvad talvistesse pesapaikadesse (urgudesse), kui ka roomajate pidamisel siseruumides (sh väljaspool kodupaika).Brumation'i tingivad suuresti välised tegurid – keskkonna temperatuur ja söögimaterjali nappus ning ka roomajate kehasisesed kohastumused. Brumation'i korral roomajad otseselt ei maga ega kakle, nad liiguvad pisut ja isegi joovad, kuid energia ringluseks kasutavad nad looduses, arvatavasti talveperioodile eelnenud perioodil kogutud kehasiseseid rasvavarusid. Brumation on periood mil muutuvad roomajate (sh maolised) füsioloogilised näitajad ja ka hormoonide ringlus vastamaks eelolevale paaritumisperioodile. Maod võivad brumation'i ajal koguneda ühte kohta kokku, moodustades nn maokolde, kuid võivad jagada talveurgu ka mitmete teist liiki madudega, sh nendega, kes neid ja/või kellele nemad muidu saakloomadeks võivad osutuda. Looduses paljud roomajad puhkeperioodist ei taastu ning hukkuvad, eriti kõhnemad ja haiged roomajad. Maoperekonna Thamnophis isendid võivad puhkeseisundi ajal pesapaika jagada tuhandete teiste, valdavalt sama liiki madudega. Brumation sõltub nii roomaja liigist, vanusest, tervislikust seisundist kui ka elupaigast. Troopilise kliimaga aladel roomajatel nimetatud talvist puhkeseisundit ei esine, kuid neil võib esineda suveuni. diapaus ränne suveuni taliuinak tarduni termoregulatsioon John Chitty, Aidan Raftery, Essentials of Tortoise Medicine and Surgery, Wiley Blackwell, lk 50, 2013, ISBN 978 1 4051 9544 7, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 08.12.2013) (inglise keeles) Laurence Monroe Klauber,Rattlesnakes: Their Habits, Life Histories, and Influence on Mankind, Volume 1, lk 599, 2nd ed, 1972, University of California Press, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 11.11.2013) (inglise keeles) Doug Wechsler, Garter Snakes, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 08.12.2013) (inglise keeles)
Initsiaalsõna

Initsiaalsõna on fraasi moodustavate sõnade algustähtedest moodustatud lühend. akronüüm algustähtlühend esitähtlühend
Imanta

Imanta tänav on tänav Tallinnas. Imanta on asum Riias. Ymaut, kes oli liivlane ja Henriku kroonika kohaselt tappis 1198. aastal Liivimaa piiskopi Bertholdi, on vahel ekslikult tõlgendatud lätipäraselt Imantaks või Imantsiks. Imanta oli miinitraaler. Imanta oli 1881 Riias asutatud eesti selts.
Bertold (Võnnu komtuur)

Bertold (ka Berthold, kaasaegsetes ladinakeelsetes allikates Bertoldus; surnud 1217 kevadel) oli Mõõgavendade ordu liige ja Võnnu komtuur (meister) aastatel 1208–1217. Bertold oli Mõõgavendade ordu aktiivsemaid sõjalisi juhte, kes Võnnus baseeruva ordu haru juhina osales peamiselt Ugandi ja Sakala muinasmaakondade vastu suunatud sõjategevuses. Mõõgavendade ordu muutis Võnnu muinaslinnuse oma peakorteriks hiljemalt 1207. aasta sügisel, pärast seda, kui kohalikud võndlased olid võtnud vastu ristiusu Riia piiskop Albertilt, kes omakorda andis nende piirkonna ordu ilmaliku valitsemise alla. Millalgi 1210. ja 1218. aasta vahel rajati sinna kivist ordulinnus, mida Vana-Vene kroonikates kutsutakse ka Bertoldi linnuseks. Henriku Liivimaa kroonika kohaselt osales Bertold 1208. aastal Tālava latgalite ja ugalaste vahel peetud läbirääkimistel, kus latgalid nõudsid ugalastalt neilt äravõetud vara tagastamist ja rahu sõlmimist. Läbirääkimiste nurjumisel algas sõjaline konflikt latgalite ja neid toetama asunud ordu ja piiskopi ning ugalaste (hiljem ka teiste muinaseestlaste) vahel. Bertold oli orduvägede juht 1209./1210. aasta talve ja 1210. aasta suve sõjakäikudel Ugandisse, sama aasta Võnnu kaitsmisel eestlaste väe vastu, 1211. aasta Viljandi piiramisel ja selle järgnenud kahel Sakalasse ja ühel Jogentaganasse suundunud rüüsteretkel. 1212. aastal aitas ta maha suruda ülestõusnud liivlasi ja latgaleid Satteseles, 1213./1214. aasta talvel osales võidukas lahingus Väina põhjakaldale tunginud leedulastega ja 1215. aastal Ugandisse suundunud sõjaretkel. Tõenäoliselt tegi ta kaasa veelgi enamates sõjasündmustes, kus kroonika teda nimeliselt välja pole toonud. Bertold langes 1217. aastal, kui ta suundus appi Otepää linnuses sissepiiratud Riia piiskopi ja ordu vägedele, kuid tapeti lahingus linnust piiravate Novgorodi ja Pihkva vägedega. Friedrich von Benninghoven on arvanud, et Bertold võis kuuluda Paderborni piirkonna Bürenite suguvõssa, kuid kindlad tõendid selle kohta puuduvad. Liivimaa ristisõda Venno Arnold Wolquin Indriķa hronika, XII, kommentaar 17 HLK, X 14, lk 69, XI 3, lk 75, XII, kommentaar 9, lk 89 HLK, XII 6, lk 89 HLK, XIII 5, lk 101, XIV 6-8, 11-12, lk 107-109, 113-117, XV 7, lk 125-127 HLK, XVI 4, lk 141, XVII 6, lk 149, XIX 3, lk 161 HLK, XX 7, lk 177 Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. Liivimaa vanem riimkroonika Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 66 (lk 114).
Bertold (Järva foogt)

Bertold (ka Bartoldus) oli Liivi ordu liige ja Järva foogt enne aastat 1252. Bertoldi kohta arvab Friedrich von Benninghoven, et ta kuulus algselt Mõõgavendade ordusse ja samastab temaga ka Bertold von Billingshausenit (rüütelvend 1253. aastal Kuldīgas) ja Lääne-Eestis olnud Bertoldiga (rüütelvend 1254. aastal Pöides või Lihulas). Täiesti tõsikindlalt aga öelda ei saa, kas need kolm erinevat mainigut ka ühele ja samale tegelasele viitavad. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 68 (lk 115).
Gerhard von Mallinckrodt

Gerhard von Mallinckrodt (enne 1440 – u 1487) oli Liivi ordu liige, maamarssal aastatel 1462–1468. Gerhardi vanemad olid Johann von Mallinckrodt ja Margarethe Sobbe. Tema suguvõsa pärines Marki krahvkonnast Mallinckrodtist Herdecke lähedalt. Ka tema sündis ilmselt seal. Tema suguvõsa kuulus piirkonna keskaadli hulka. Gerhardil oli palju sugulasi Liivimaal: tema vend Heinrich von Mallinckrodt oli Tartu piiskop, Eberhard, vendade nõbu aga Tartu toompraost. Kracht von Mallinckrodt oli 1470. aastatel Viljandi komtuurkonnas orduvasall ja Tartu meeskohtu liige. Dietrich von Mallinckrodt oli Gerhardi teener. 1440. aastal on Gerhardit mainitud ilmikuna Vestfaalis, 1453 oli ta aga linnusekomtuuriks Riias (ta võis seda olla ka juba 1450. aastal). Seejärel sai ta lühikeseks ajaks Põltsamaa foogtiks, 1456 juba Tallinna komtuuriks. Sellelt kohalt tõusiski ta maamarssaliks, kellena vahendas ta Saksa ordu läbirääkimisi Poolaga. Peagi ilmnes aga, et ta soosis poolakaid, kes olid ta ilmselt ära ostnud või kuidagi teisiti teda mõjutanud. Seetõttu tagandati ta 1468. aastal maamarssali ametist ja sunniti ka Liivi ordust välja astuma. Preisimaal leidis ta aga tuge kõrgmeistrilt ja Samlandi piiskopilt, kes 1471. aastal kinnitasid, et kõik reetmissüüdistused tema suhtes on ülekohtused. Pärast seda, kui reformimeelne ordumeister Johann Wolthus von Herse, kelle vastu Mallinckrodt väga ägedalt olnud oli, kukutati, lubas uus meister Bernd von der Borch tal Liivimaale naasta ja andis talle tänutäheks Herse-vastase tegevuse eest Kuldīga komtuuri koha. Peale selle jõudis ta veel olla ka Riia komtuur ja üks kahest teadaolevast Kandava komtuurist. 1471. aastal oli teda määratud ka Bremeni komtuuriks, kuid sellesse ametisse ta ei astunud, sest talle avanes võimalus Liivimaale naasta. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 571 (lk 434–436).
Universaalne moraal

Universaalne moraal on hüpoteetiline moraalireeglistik, mis kehtib alati ja kõikidele inimestele, hoolimata nende soost, rassist, kultuuritaustast ja muudest omadustest.
Paul Wintrebert

Paul Marie Joseph Wintrebert (28. juuli 1867 – 3. mai 1966) oli prantsuse embrüoloog ja arengubioloogia teoreetik. Hariduselt kirurg, pühendus ta hoopis selgroogsete eksperimentaalsele embrüoloogiale. Ta oli alates 1923. aastast Pariisi Ülikooli võrdleva anatoomia professor. Alates 14. novembrist 1938 oli ta Prantsuse Teaduste Akadeemia liige (anatoomia ja zooloogia sektsioonis). Ta kirjeldas põhjalikult konna Discoglossus varast arengukäiku. Tema kirjeldused erinesid Walter Vogti kirjeldustest konna Bombinator arengukäigu kohta, mis viis avaliku konfliktini tema ja eriti ta Belgia kolleegide, sealhulgas Albert Dalcqi (1893–1973) vahel. Ta võttis arvatavasti esimesena kasutusele tsütoskeleti (cytosquelette) termini (1931. aastal). Tema vaateid võib iseloomustada kui radikaalset epigeneetikat. Ta arendas füsioloogilise epigeneesi teooriat (Wintrebert, 1963), mille järgi on areng füsioloogiliste seisundite rida, kus eelnev seisund määrab järgneva. Seega pole organismi areng mingite algete poolt eeldetermineeritud, nagu preformistlik vaade eeldab. Oma evolutsioonilisi vaateid nimetas ta keemiliseks lamarkismiks (Wintrebert, 1962). Veel 90. eluaastates avaldas ta raamatute triloogia, milles esitas oma teoreetilised vaated: "Elusolend on oma evolutsiooni looja" (1962), "Elusolendi iseareng" (1963), ja "Eksistentsialismist sünnitatud olemine" (1965). Wintrebert, Paul 1933. Mosaique, régulation, épigenése. C.R. Séances Acad. Sci. (Paris) 197: 655–657. Wintrebert, Paul 1935. Une théorie nouvelle du développement: l’épigenèse physiologique ou théorie des chaines de fonctions. Comptes Rendus Acad. Sc. Paris 200: 1362–1364. Wintrebert, Paul 1935. L’unité du développement et la naissance de l’individualité dans l’épigenèse physiologique des amphibiens. Comptes Rendus Acad. Sc. Paris 200: 1432–1434. Wintrebert, Paul 1962. Le vivant créateur de son évolution. Paris: Masson. Wintrebert, Paul 1963. Le développement du vivant par lui-même. Paris: Masson. Wintrebert, Paul 1965. L'existence délivrée de l'existentialisme. Paris: Masson. Wintrebert, P., 1931. La rotation immédiate de l'oeuf pondu et la rotation d'activation chez Discoglossus pictus Otth. Kogumikus: Comptes rendus des séances de la Société de biologie et de ses filiales, 106: 439–442. Beetschen, Jean-Claude; Duprat, Anne-Marie 2001. Contrasting influences of the Organizer and induction concepts on the scientific activity of French embryologists. The International Journal of Developmental Biology 45(1): 73–81. Costagliola, Jacques 1999. Théories et modèles biologiques ou la prestigieuse organisation du vivant. (Collection "Conversciences".) Paris: L'Harmattan. ISBN 2738474802 Fischer, Jean-Louis 1990. Experimental embryology in France (1887–1936). The International Journal of Developmental Biology 34(1): 11-23.
FF Jaro

FF Jaro (Fotbollsföreningen Jaro Jalkapalloseura) on Soome jalgpalliklubi, mis tegutseb Jakobstadis. Klubi mängib 2017. aastal Ykkönenis. Suomen Cup 2. koht (2): 1992, 1999 Liigacup 2. koht (1): 1998 Teleš sõlmis Soome meistriliiga klubiga lepingu. Postimees.ee, 24. veebruar 2009. Viimati külastatud 25. veebruaril 2009.
FC KTP

FC KTP on Soome linna Kotka jalgpalliklubi, mis mängis aastatel 2003–2008 ja 2015 riigi kõrgliigas. KooTeePee esindusvormi põhivärvid on roheline ja valge. FC KooTeePee loodi algselt kui Kotka TP duubelmeeskond. 2000. aastal klubi iseseisvus. Samal aastal mängis Kotka TP Veikkausliigas, kuid langesid Ykköneni ja läksid lõpuks pankrotti. Samal hooajal tõusis KooTeePee Kolmonenist Kakkoneni, ning järgmise kahe aastaga tõusti kõrgliigasse (peatreenerid olid alguses Pasi Rautiainen ja seejärel Ismo Lius). Hooajal 2013 mängis klubi Ykkönenis ja treener oli Sami Ristilä. 2013. aasta detsembris tegid FC KooTeePee ja Kotkan Työväen Palloilijat ühinemislepingu, mis võimaldas FC KooTeePee-l lühendada oma nimeks FC KTP. Nimetust FC KTP kasutatakse ametlikel eesmärkidel, esindusmeeskonda nimetatakst KTP-ks. KTP sai 2014. aastal Ykönenis teise koha, kuid kuna FC Honka ei saanud Veikkausliigas mängimiseks luba, siis pääses nende asemel kõrgliigasse KTP. 2015. aasta suvel muutis klubi oma visuaalset identiteeti ja brändi, mis tähendas ka klubi logo muudatusi. Uuel logol on viie vertikaalse rohelise triibu asemel neli. Muutus oli klubi toetajate seas vastuoluline. Liigacup 2. koht (1): 2006 Ykkönen Võitja (1): 2002 2. koht (1): 2014 3. koht (1): 2013 Kakkonen Võitja (1): 2001 Kotka TP http://yle.fi/uutiset/ktp_poisti_logosta_pystyraidan__kannattajat_raivostuivat_en_osta_yhtakaan_fanituotetta/8034525
Kuopio PS

Kuopio PS (Kuopion Palloseura ehk KuPS) on Soome jalgpalliklubi, mis tegutseb Kuopios. Klubi mängib Soome kõrgliigas Veikkausliiga. Üks esimesi spordiklubisid Kuopios, kes võttis jalgpalli ametlikult oma programmi, oli Kuopion Reipas 1915. aastal. Reipas oli üldine spordiühing, mis osales mitmel spordialal, näiteks kergejõustikus, võimlemises, suusatamises kui ka jääpallis. Pärast 1918. aasta Soome kodusõda tekkis spordialade erinevate huvide tõttu klubi sisene hõõrdumine, mille tõttu hakkas klubi 1920. aastatel järk-järgult laiali minema. Üks paljudest klubidest mis tuli Reipasist esile oli KuPS, ametlikult asutati see 16. märtsil 1923 kui Kuopion Seurahuone. Ali Rautakorpi valiti klubi esimeseks presidendiks. Algusaastatel viljeles klubi ka muid spordialasid: pesapalli, tennist ja jääpalli. 1920. aastatel mängis KuPS peamiselt sõprusmänge kohalike klubidega. Esimene suurem läbimurre tuli 1930 kui KuPS võitis Savo rajooni meistrivõistlused ning teenis sellega pääsu B-sarja, mis oli tol ajal Soome jalgpalli teine tasand, ning kus nad mängisid kuni 1947, kui tõusti esmakordselt Mestaruussarja. KuPS-i esimene katse Soome kõrgliigas kestis vaid üks hooaeg, kuid nad tõusid tagasi 1949 ja sel korral jäid kõrgliigasse 44 hooajaks. KuPS tõusis tagasi kõrgliigasse 2005. aasta hooajaks pärast aastat esiliigas Ykkönen). Nad lõpetasid 2005. aasta hooaja 10. kohal, vältides kindlalt üleminekumänge (13. koht) ja otsest väljalangemist (14. koht). 1. aprillil 2006 alistas KuPS Liigacupis Veikkausliiga valitseva meistri MyPa tulemusega 1:0 ja kindlustas koha Liigacupi finaalis. 12. aprillil 2006 Helsingis Finnairi staadionil toimunud Liigacupi finaalis alistas KuPS FC KooTeePee tulemusega 2:1 ning lõpetas oma 17-aastase tiitliteta seeria. Sellest hoolimata lõpetas klubi 2006. aasta hooaja viimasel kohal ning langes taas Ykköneni. Selle tulemusena asendati senine peatreener Juha Malinen endise mängija/abitreeneri Kai Nyyssöneniga. Seisuga 14. aprill 2022 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Mestaruussarja/Veikkausliiga Võitja (6): 1956, 1958, 1966, 1974, 1976, 2019 2. koht (12): 1950, 1954, 1964, 1967, 1969, 1975, 1977, 1979, 2010, 2017, 2021, 2022 Suomen Cup Võitja (5): 1968, 1989, 2021, 2022, 2024 2. koht (3): 2011, 2012, 2013 Liigacup Võitja (1): 2006 Ykkönen Võitja (3): 2000, 2004, 2007 Kakkonen Võitja (1): 1998 KuPS. "KuPS miehet edustusjoukkue 2021". kups.fi. Sander Puri siirdub Soome liigasse Ats Purje uuest koduklubist: neil on suured ambitsioonid Ats Purje taasliitub Soome kõrgliigaklubiga Ametlik koduleht KuPS Veikkausliiga lehel
FC Lahti

FC Lahti on Soome jalgpalliklubi, mis tegutseb Lahtis. See mängib Soome kõrgliiga Veikkausliiga. FC Lahti asutati 1996. aastal kahe Lahti klubi (Lahden Reipas and FC Kuusysi) põhjal. Kuigi Lahden Reipas ja FC Kuusysi on mõlemad oma jälje Soome jalgpallis maha jätnud, siis lihtsalt majanduslikult polnud kahe suure klubi jaoks Lahtis ruumi. Lahenduseks otsustati jõud ühendada ning luua üks ühine eliitklubi, mis jätkab Lahti ilusat traditsiooni ja head tööd Lahti eliitjalgpalliklubina. Samaaegselt jätkasid FC Reipas ja FC Kuusysi tööd noorte ja naiste jalgpallis. FC Lahti alustas esiliigas (Ykkönen), kus nad mängisi kaks hooaega enne kui neil õnnestus tõusta Veikkausliigasse 1998. aastal. Esimesed kaks aastat Veikkausliigas olid rasked, kuid FC Lahti suuti püsima jääda. Järgmised aastad suutis FC Lahti ennast kehtestada kui kesk-tabeli meeskonnad Veikkausliigas, enne kui 2008. aastal võideti esimest korda pronksmedalid ja saavutati pääs Euroopa karikamängudel. Kõik tundus hästi olevat, kuid 2010. aastal langeti Veikkausliigast välja. 2011. aastal mängiti esiliigas, kust tõusti kohe tagasi Veikkausliigasse. Järgmised kaks hooaega lõpetas FC Lahti viiendal kohal, ning 2014. aastal võideti teist korda pronksmedalid ja pääs UEFA Euroopa Liigasse. Seisuga 6. märts 2020 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Veikkausliiga 3. koht (2): 2008, 2014 Suomen Cup 2. koht (1): 2002 Liigacup Võitja (3): 2007, 2013, 2016 http://www.fclahti.fi/sivut/historia FC Lahti Historia "Pelaajat". FC Lahti. Ametlik koduleht FC Lahti Veikkausliiga lehel
IFK Mariehamn

IFK Mariehamn (Idrottsföreningen Kamraterna Mariehamn) on Ahvenamaa linna Maarianhamina spordiklubi, mille jalgpallimeeskond mängib alates 2005. aasta hooajast Soome kõrgliigas. Klubis tegeletakse ka võrkpalli, jäähoki, kergejõustiku, ujumise ja muude spordialadega. Kuigi IFK Mariehamn asutati 1919, siis spordiklubil polnud jalgpalli osakonda kuni 1935. aastani. Algselt osales meeskond peamiselt Ahvenamaa kohalikel turniiridel, ainult sporaadiliselt mängiti teiste Soome või Rootsi meeskondadega. Meeskond on osalenud Soome jalgpalliliigades alates 1945. Kuni 1970. aastateni mängis IFK Mariehamn peamiselt Soome jalgpalli 3. ja 4. divisjonis. Klubi paremad ajad olid 1975 ja 1976, kui klubi edenes esmalt 2. divisjoni ning sealt kohe 1. divisjoni (Ykkönen) järgmisel aastal. Pärast kahte hooaega 1. divisjonis langes IFK Mariehamn 2. divisjoni, kus nad püsisid kuni 2000. aastateni, väljaarvatud mõned hooajad 3. divisjonis 1990. aastatel. 2003. aastal tõusis IFK Mariehamn uuesti 1. divisjoni. Pärast ainult ühte hooaeg 1. divisjonis tõusis klubi esimest korda 2005. aasta hooajaks Soome jalgpalli kõrgliigasse, Veikkausliigasse. Oma esimese hooaja Veikkausliigas saavutas IFK Mariehamn 14 meeskonna seas 12. koha. 2006. aastal lõpetas klubi 5. kohal ja aasta hiljem 6. kohal, pärast muljetavaldavat kaotuseta sügis perioodi 2007. aastal. Peale Veikkausliiga mängude osaleb IFK Mariehamn ka kohalikel Ahvenamaa turniiridel, kus nad on võitnud Ahvenamaa karikavõistlused 44 korda ning Ahvenamaa jalgpalli meistrivõistlused 44 korda. Viimastel aastatel on klubi olnud kõige domineerivam jalgpalliklubi Ahvenamaal, võites 2008. aastal mõlemad võistlused. 2009. aastal alustas IFK Mariehamn oma esimest hooaega elukutseliste jalgpalliklubina. 2015 võitis klubi oma esimese Suomen Cupi. 23. oktoobril 2016 alistas IFK Mariehamn FC Ilvese tulemusega 2:1, ning tuli saareklubina esimest korda Veikkausliiga meistriks. Seisuga 23. veebruar 2020 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Soome Veikkausliiga Võitja (1): 2016 Suomen Cup Võitja (1): 2015 Ahvenamaa Åländska Mästerskapen (Ahvenamaa meistrivõistlused) Võitja (44): 1943, 1944, 1946–1947, 1953 (kevad), 1953 (sügis), 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1976, 1977, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1992, 1995, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015 Ålandscupen (Ahvenamaa karikavõistlused) Võitja (44): 1943, 1944, 1945–1946, 1946–1947, 1950–1951, 1952, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1964, 1968, 1970, 1972, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1980, 1981, 1982, 1984, 1985, 1988, 1989, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2012 Ann-Lis Fredriksson (16. oktoober 2004). "IFK Mariehamn avancerar till ligan" (inglise). Svenska Yle. Vaadatud 14. oktoober 2016. "IFK vann årets ligaguld". ifkfotboll.ax (rootsi). IFK Mariehamn. 24. oktoober 2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 1. detsember 2017. Vaadatud 23. oktoober 2016. Koduleht IFK Mariehamn Veikkausliiga lehel