laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liit

Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liit (ELDL; kuni 17. novembrini 2019 Eesti Lavastajate Liit) on 28. oktoobrist 1992 tegutsev teatrilavastajate ja dramaturgide kutseühendus ning Eesti Teatriliidu kui katusorganisatsiooni erialaliit. Põhikirja järgi on ELDLi eesmärk "arendada Eesti teatrikunsti ja -kultuuri, seista oma liikmete palga- ja sotsiaalsete huvide eest, samuti kaitsta oma liikmete loomingulisi ja autoriõiguslikke huve, arendada ja soodustada lavastajate ja dramaturgide vahelist koostööd.". ELDL eelkäija Eesti Lavastajate Liit (ELL) asutati 28. oktoobril 1992. Erakorralisel üldkoosolekul, mis toimus 17. novembril 2019 võeti vastu liidu uus põhikiri, mille alusel muudeti ära ka liidu nimi. Liidu uueks nimeks sai Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liit (ELDL). Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu juhatus valitakse üheks aastaks. 9. maist 2021 on liidu juhatuses Jaanus Rohumaa (esimees), Siret Campbell (aseesimees), Jaanika Juhanson, Margus Kasterpalu, Birgit Landberg, Mehis Pihla ja Paavo Piik. Liidu korraldus- ja teabejuht: Kaisa Sein. EE 12. köide, 2003: 66. Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liit. Eesti Teatri Agentuuri veebisait. Kontakt. Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu veebisait. Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu veebisait
Eesti Lavastuskunstnike Liit

Eesti Lavastuskunstnike Liit (lühend ELKL; ebatäpselt on kasutatud ka nime Eesti Lavakunstnike Liit) on aastal 1993 asutatud loomeliit, mis ühendab kutselisi teatri-, tele- ja filmikunstnikke. Põhikirja järgi on ELKL-i eesmärk "edendada eesti lavakujunduskultuuri kõigis selle kasutusalades, kaitsta oma liikmete loomingulisi, ameti-, palga- ja sotsiaalseid huve, tagada nende professionaalsus oma erialal ja autoriõiguslik kaitse". EE 12. köide, 2003: 66. https://web.archive.org/web/20130608065801/http://lavastuskunst.ee/wp/?page_id=12 (vaadatud 09.03.2013) ELKL-i koduleht (vaadatud 09.03.2013)
Serramanna

Serramanna on vald ja asula (comune) Itaalias Sardiinia maakonnas Lõuna-Sardiinia provintsis, Campidano di Cagliari ajaloolis-geograafilises piirkonnas. Piirkond oli asustatud juba umbes kolmandal aastatuhandel e.m.a. Umbes sellest ajast on pärit ka Emajumalannat kujutav graniidist menhir Perda Fitta. Vana Serramanna postkaart Sa Cruxi Santa San Leonardo kirik Santa Maria kirik https://demo.istat.it/?l=it Koordinaadid: E=1488531 N=4364920. Paolo Casti "Serramanna insolita - Fatti, curiosità e ricerche" anno 2010 EAN 2-1200055-54099. pag. 133 Manlio Brigaglia, Salvatore Tola (a cura di), Dizionario storico-geografico dei Comuni della Sardegna, 3 (M-O), Sassari, Carlo Delfino editore, 2006. ISBN 8-871-38430-X Francesco Floris (a cura di), Grande Enciclopedia della Sardegna, Sassari, Newton&ComptonEditori, 2007.  Serramanna – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Serramanna koduleht (itaalia keeles) vaadatud 2013-03-09 Kirje Serramanna kohta maakonna saidil (itaalia keeles) vaadatud 2013-03-09 Serramanna vaatamisväärsused ja traditsioonid (itaalia keeles) vaadatud 2013-03-09
Pelgulinn

Pelgulinn on põhiliselt elamurajoonina kasutusel olev piirkond Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas. Pelgulinn asetseb Tallinna kesklinnast lääne pool. See jaguneb neljaks asumiks: Pelgulinna asum Pelguranna Merimetsa Kelmiküla Nende nelja asumi summaarne elanike arv oli 30 418 (1. jaanuar 2003). See moodustas 57% Põhja-Tallinna elanike arvust.
Laatre–Viljandi raudtee

Laatre–Viljandi raudtee ehk Mõisaküla–Viljandi raudtee ehk nn Mulgi raudtee oli kitsarööpmeline haruraudtee pikkusega 45,8 km. See ehitati samal ajal Valga–Ruhja–Pärnu raudteega ja avati 1897. aastal. Raudtee rajati Valga–Ruhja–Pärnu raudtee haruteena, selle ehitustööd algasid nagu peateelgi aastal 1895. Suuremahuliste mullatööde tõttu avati see aga aasta hiljem. Ehitustööde käigus lõhuti ka Sinialliku linnamägi. Keskmiselt maksis ehitus 13 000 rubla versta kohta. Aastal 1898 alustati uue raudtee ehitamist Viljandi ja Tallinna vahele. Uue tee valmimisel kujunes see peamiseks teeks ja raudtee hakkas kandma nime Pärnu–Tallinna juurdeveoraudtee, sellal kui Mõisaküla ja Valga vaheline lõik kujunes nüüd haruteeks. Peale Eesti iseseisvumist 1918. aastal jäi Mõisaküla–Viljandi raudtee Eesti Vabariigi territooriumile koos Pärnu–Mõisaküla raudteelõiguga Valga–Ruhja–Pärnu raudteest. Need kaks lõiku koos said nimeks Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudtee. Raudteelõik suleti seoses Tallinna–Viljandi raudteeliini laiarööpmeliseks ehitamisega ja võeti üles 1973. aastal. Viimane reisirong liinil Mõisaküla—Viljandi—Mõisaküla sõitis raudteel 3. juunil 1973. Jaamahooned valmisid peamiselt 1898. aastal. Sõlmjaam Laatre küla juures ehk Mõisaküla raudteejaam ehitati parun von Stackelbergi kingitud soisele alale, mis täideti pinnasega. Aastal 1900 valmisid töökojad ja raudteejaama ümber tekkinud asula nimetati ümber Mõisakülaks. Raudteelõigul olid järgmised peatused: Mõisaküla raudteejaam (sõlmjaam, ühendus Valga–Ruhja–Pärnu raudteega) Laatre raudteejaam (pooljaam, avati 1926. aastal Laatre küla juures) Abja raudteejaam (endine küla tänase Abja-Paluoja linna territooriumil) Halliste raudteejaam (Halliste kihelkonna keskus) Kaarli raudteejaam (1930. aastatel nimetati varasem Õisu jaam ümber Kaarli jaamaks ja tehti Õisu küla juurde uus raudteepeatus) Õisu raudteepeatus Loodi raudteejaam (pooljaam) Sinialliku raudteejaam (pooljaam) Viljandi raudteejaam (aastal 1901 valmis pikenduseks Tallinna–Viljandi raudteeliin) MÕISAKÜLA - VILJANDI; Eesti Raudteeajaloo Selts Mehis Helme, Eesti raudteede 100 aastat, lk 23-25 Mehis Helme, Eesti raudteede 100 aastat, lk 26 Viimane «mulgi ekspress“; Tee Kommunismile : EKP Viljandi Rajoonikomitee ja Viljandi Rajooni RSN häälekandja, nr. 69, 12. juuni 1973 (DIGAR) Mehis Helme: Eesti kitsarööpmelised raudteed 1896-1996, 1996, ISBN 9985-60-248-X, lk 11 Eesti kitsarööpmelised raudteed: Õisu (praegune Kaarli)
Hannes Danilov

Hannes Danilov (sündinud 2. mail 1954 Raplas) on Eesti ametnik, haridus- ja tervishoiutegelane, kes oli 2002–2012 Eesti Haigekassa juhatuse esimees. Ta on õppinud Rapla keskkoolis põhikooliastmes ja lõpetanud Tallinna spordiinternaatkooli, kus oli spetsialiseerunud lauatennisele. Lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli keemia erialal (1977). Täiendõpe: "Improving the quality of health services" – Harvard School of Public Health, 2008; "Health system strengthening and sustainable financing" – WHO, 2009, 2010, 2011; "Effective Health Care Resource Management Programme" – Stockholm School of Economics in Riga, 2010–2011. 22 aastat keemiaõpetaja staaži Alates 1980 Haapsalu rajooni haridusosakonna inspektor 1984 Haapsalu haridusosakonna juhataja 1990–1994 Lääne abimaavanem 1994–1999 Lääne maavanem 1999–2002 Sotsiaalministeeriumi kantsler 2002–2012 Eesti Haigekassa juhatuse esimees 2012– Tallinna Ülikooli kantsler 1999 Päästeteenistuse Kuldrist 2003 Eesti Politsei teenetemärk (eriklass) 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2017 Läänemaa teenetemärk Hannes Danilov on abielus, tal on kolm last. Hannes Danilovi abikaasa on Ingrid Danilov, kes on Haapsalu Kutsehariduskeskuse direktor. Ene Pajula "Võit on magus. Selle nimel tasub pingutada", Õpetajate leht, 17. aprill 2009 Vilve Torn Danilov kiidab Haapsalu muda. Küsimustele vastab Lääne maavanem Hannes Danilov, Äripäev, 19. september 1996 ETV "Foorum" ravijärjekordadest, 22. aprill 2009 Kärt Anvelt Hannes Danilov: raha vähendamine mõjutab ravikvaliteeti, Eesti Päevaleht, 28. oktoober 2009 Hannes Danilovi ettekanne Praxise mõttehommikul, 17. november 2011 Ene Pajula, Persoonilugu kantsler Danilovist, Õpetajate leht, 25. jaanuar 2013 (katkine link)
Hinsdale'i maakond

Hinsdale'i maakond (Hinsdale County) on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 37°49' N, 107°16' W. Maakonna halduskeskus ja ainuke linn on Lake City. Maakonna pindala on 2909 km². Veepindala on 14 km². Hinsdale'i maakond on üks kõige kõrvalisemaid maakondi USA-s ja üks kõige hõredama maanteevõrgustikuga piirkond riigis. See on kaetud mägede ja metsadega ning on San Juani maakonna järel kõige kõrgemal paiknev maakond USA-s – keskmine kõrgus merepinnast on 3300 meetrit. Elanike arv on 2016. aasta seisuga arvestuslikult 788. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli elanikke 843. See on elanike arvult osariigis tagantpoolt kolmas maakond. Asustustihedus on 0,27 in/km², millega on see kõige väiksema asustustihedusega maakond Colorados. Gunnisoni maakond (põhjas) Saguache'i maakond (kirdes) Minerali maakond (idas) Archuleta maakond (kagus) La Plata maakond (edelas) San Juani maakond (läänes) Ouray maakond (loodes) Maakond moodustati 10. veebruaril 1874. Maakond on saanud nime Colorado leitnantkuberneri George A. Hinsdale'i järgi. Cathedral Henson Lake City Piedra Hinsdale'i maakonnas oli 790 inimest, 359 leibkonda ja 246 perekonda. Rahvastiku tihedus oli 0,3 in/km². Elamuühikuid (housing units) oli 1304 (keskmine tihedus 0,5/km²). Rassiline koosseis: valgeid 97,34% põlisameeriklasi 1,52% aasialasi 0,25% teistest rassidest 0,38% Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 1,52%. 359 leibkonna seas oli 23,40% neid, kus oli alla 18-aastasi lapsi; 61,0% koos elavad abielupaarid ; 4,70% neid, kus oli ilma abikaasata naine; 31,20% neid, mis ei olnud perekonnad; 24,80% kõigist leibkondadest koosnes üksikutest ja 3,10% leibkondadest oli mõni üksi elav vähemalt 65-aastane inimene. Leibkonnas oli keskmiselt 2,2 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,6 inimest. Elanikud jagunesid ealiselt nii: 19,50% alla 18-aastasi, 4,70% 18–24-aastasi, 29,50% 25–44-aastasi, 34,70% 45–64-aastasi, 11,60% üle 65-aastasi. Ea mediaan oli 44 aastat. Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 105,70 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 109,90 meest. Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 37 279 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 42 159 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 26 210 dollarit, naistel 23 750 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 22 360 dollarit. 7,20% elanikkonnast ja 4,50% perekondadest elasid allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 0% alla 18-aastasi ja 2,2% üle 65-aastasi. Gunnisoni metsakaitseala Rio Grande metsakaitseala San Juani metsakaitseala Uncompahgre'i metsakaitseala La Garita ürgloodusala Powderhorni ürgloodusala Uncompahgre'i ürgloodusala Weminuche ürgloodusala USA Ajalooliste Paikade Riikliku Registrisse on kantud Hinsdale'i maakonnas 11 objekti. Capitol City 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022. "Mean County Elevation Lists" Hinsdale County, Colorado. Gannett, Henry "The origin of certain place names in the United States" lk 157 Hinsdale'i maakonna koduleht (inglise keeles)
Lake City

Lake City on linn Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis, Hinsdale'i maakonna halduskeskus. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 408. Aastal 2000 oli elanike arv 375. 2016 U.S. Gazetteer Files 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022. Lake City ja Hinsdale'i maakonna koduleht
Tuhalaane Jumalaema Uinumise kogudus

Tuhalaane Jumalaema Uinumise kogudus on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Tartu piiskopkonna kogudus Paistu kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tuhalaane külas Mulgi vallas Viljandi maakonnas. Kogudus asutati 1846. aastal. Algselt kandis see Paistu koguduse nime, kuid 1850. aastal nimetati ümber Tuhalaane koguduseks. Siis koliti ka keskus 2 km lõuna poole, jumalateenistusi hakati pidama üüritud koolimajas. Esimene preester Tuhalaane koguduses oli Vassili Polistovski. 20. detsembril 1853. aastal sai preestriks Gavriil Bragis. Vahepeal olid preestrid Stefan Bežanitski, Jefim Küppar, siis tema poeg Nikolai Küppar ja kõige viimaks Aleksander Lääts. 1938. aastal oli kogudusel üle 500 liikme, praeguseks on neid 20 ringis. Aastatel 1870–1873 ehitati külla uus kivist Tuhalaane Jumalaema Uinumise kirik. 20. juulil 1950 süttis see pikselöögist põlema, ning sai osaliselt kahjustada. 1952. aastal likvideeriti ka kogudus. 2008. aastal kogudus taasasutati. Kiriku taastamiseks on kogudus sealtpeale korraldanud heategevuskontserte. Tuhalaane Jumalaema Uinumise koguduse juhatuse esimees on preester Miikael Raissar, aseesimees ja kirikuvanem on muusik Jaak Tuksam. Koguduse abistamiseks on loodud MTÜ Tuhalaane Kiriku Toetuskogu, mida samuti juhib Jaak Tuksam. Tuhalaane Jumalaema Uinumise kogudus[alaline kõdulink] EAÕK kodulehel (vaadatud 10. märtsil 2013) Jooni Tuhalaane kihelkonna elust. Postimees, nr 207, 4 august 1925 Tuhalaane Jumalaema Uinumise kirik portaalis "Varemetes kristlus" (vaadatud 10. märtsil 2013) "Kirik"[alaline kõdulink] Tuhalaane küla kodulehel (vaadatud 10. märtsil 2013) Tuhalaane Jumalaema Uinumise kogudus EAÕK kodulehel
Tuhalaane Jumalaema Uinumise kirik

Tuhalaane Jumalaema Uinumise kirik on Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule kuuluv kirik Tuhalaane külas Viljandi maakonnas Mulgi vallas. Koguduse asutamisest 1850. aastal kuni 1852. aastani peeti teenistusi Tuhalaane mõisa territooriumil, mõisalt selleks tarbeks renditud majakeses. 21. juunil 1852 põles maja teadmata põhjusel maha. Tuhalaanest uut teenistusteks sobivat ruumi ei leitud ja kuni 1. oktoobrini 1853 peeti Tuhalaane koguduse jumalateenistusi Viljandi kirikus. 1. novembrist 1859 peeti jumalateenistusi jälle Tuhalaanes. Kohalik rahvas kogus kiriku ehitamise heaks 583 rubla, muretseti kiriku ehitamise luba. 1859. aasta 1. augustil pandi Tuhalaane kirikule nurgakivi. Kirikuhoone ehitati aastatel 1870–1873 Riia arhitekt Heinrich Scheeli tüüpprojekti järgi. Põllukivist, killustikuga viimistletud hoone matkib Bütsantsi stiili. Selle keskosa on kaetud krohviga, katust ja kaheksatahuliste kuplite kumeraid kiivreid katab värvitud plekk. Kiriku ja kõrvalhoonete ehitus maksis 785 rubla. Esimene jumalateenistus peeti kirikus 1. septembril 1873. 1888. aastal ehitati kiriku lääneviilule juurde puidust kellatorn. Tuhalaane kirikus asus Vladimiri Jumalaema ikoon, mille kinkis keisrinna Maria. 20. juulil 1950 süttis kirikuhoone pikselöögist põlema ja seisab tänini varemetes. 1952. aastal kogudus likvideeriti[viide?]. 2008. aastal taasasutati kogudus Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku kogudusena ning on sealtpeale korraldanud kiriku taastamiseks heategevuskontserte. Tuhalaane Jumalaema Uinumise kogudus EAÕK kodulehel (vaadatud 6. märtsil 2017) Jooni Tuhalaane kihelkonna elust – Postimees (1886-1944), nr 207, 4. august 1925 "Kirik"[alaline kõdulink] Tuhalaane küla kodulehel (vaadatud 10. märtsil 2013) Tuhalaane Jumalaema Uinumise kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Kellukakõver

"Kellukakõver" (inglise keeles "The Bell Curve") on Richard J. Herrnsteini ja Charles Murray 1994. aastal ilmunud populaarteaduslik psühholoogiaraamat. Raamatu pealkiri tuleneb statistilisest normaaljaotusest, mille kõver meenutab kellukest (bell curve). Raamat tekitas suurt poleemikat väitega, et inimeste edukus paljudes eluvaldkondades sõltub eelkõige intelligentsusest, milles esinevast variatiivsusest üle poole on pärilik. Kuna edukuse uuringud näitavad, et IQ skoorid on seotud inimese edukusega, saab kokkuvõttes järeldada, et inimesed on edukad või edutud suuresti tänu oma geenidele. Just niisugusele järeldusele jõudsid Herrnstein ja Murray (1994) oma raamatus. Kõige suuremat ärritust tekitas raamatu 13. peatükk, kus oli refereeritud varasemaid uuringuid selle kohta, et musta nahavärviga inimeste IQ on keskeltläbi ühe standardhälbe võrra väiksem kui valgetel. Ainuüksi selle raamatu kõvakaanelist versiooni müüdi üle poole miljoni eksemplari.[viide?] Jüri Allik "Intelligentsuse psühholoogia" (Toimetajad: Rene Mõttus, Jüri Allik, Anu Realo.) Tartu Ülikooli Kirjastus, 2011, lk 329. Tarmo Strenze "Intelligentsuse psühholoogia", lk 191. Tarmo Strenze "Intelligentsuse psühholoogia" (Toimetajad: Rene Mõttus, Jüri Allik, Anu Realo.) Tartu Ülikooli Kirjastus, 2011, lk 191–195.
Aruküla Püha Kolmainu kirik

Aruküla Püha Kolmainu kirik on õigeusu kirik Jüri kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Harju maakonnas Raasiku vallas Kulli külas (umbes 1,5 km Aruküla aleviku piirist). Kirik kuulub EAÕK haldusalasse. Viie kupliga paekivist ja tellistest kirikuhoone ehitati Aruküla Püha Kolmainu kogudusele Riia arhitekti Heinrich Scheeli tüüpprojekti järgi 1873. aastal. Kiriku pühitses 1873. aastal Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamin (Karelin) Püha Kolmainu auks. Pühakoda mahutas 200–250 inimest. Kiriku juures tegutses õigeusu kihelkonnakool ja õigeusu abikool Kostiveres. 1944. aastal süttis kirik Nõukogude lennuki pommitabamusest ja on sellest ajast saadik varemeis. 2006. aastal loodi kiriku taastamiseks mittetulundusühing. 19. septembril 2023 kell 14.30 viis Konstantinoopoli oikumeeniline patriarh Bartholomeos I läbi Aruküla püha Kolmainu kiriku taasavamise. Aruküla Püha Kolmainu kirik portaali "Varemeis kristlus" avalehel August Kaljukosk. "Õigeusukogudustes teeninud vaimulikkude nimekiri". Tallinn, 1975. Käsikiri Eesti Rahvusarhiivis Andrei Sõtšov. " Eesti õigeusu piiskopkond Stalini ajal aastail 1945-53". TÜ kirjastus. Tallinn, 2004; lk 65-125 Jaanus Plaat/Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011; lk 652-655 "Eesti õigeusk X-XXI sajandil". Koostaja Vladimir Iljaševitš. Kirjastus Tarbeinfo OÜ. Tallinn 2014. Lk 443. (vene keeles) Eesti Apostliku Õigeusu Kiriku koduleht Riho Västrik. "Püha Jüri" – dokumentaalfilm, 2009. OÜ Vesilind
Marika Mänd

Marika Mänd (sündinud 11. detsembril 1954) on eesti zooloog ja loomaökoloog. Ta lõpetas 1973. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina. Aastatel 1978–1992 töötas ta Eesti Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudis vanemlaborandi, inseneri ja nooremteadurina, 1992–2001 Eesti Põllumajandusülikooli nooremteadurina ja teadurina. Sai 2000. aastal filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga põllumajandusmaastiku kimalastest. Aastail 2001–2004 oli Eesti Põllumajandusülikooli vanemteadur, 2005–2008 Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi vanemteadur ja dotsent. Alates 2008 töötab Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudis rakendusentomoloogia korralise professorina ja taimekaitse osakonna juhatajana. Ta on avaldanud üle 50 artikli rahvusvahelise levikuga eelretsenseeritavates teadusajakirjades ja suurel hulgal muid teadus- ja populaarteaduslikke artikleid nii rahvusvahelistes kui ka Eesti väljaannetes. Õpetab Eesti Maaülikoolis taimekahjustajaid, keskkonnasäästlikku taimekaitset, bioloogilise mitmekesisuse kaitset jm distsipliine, samuti peab loenguid ja juhendab praktikume Tartu Ülikoolis. Juhatab teadus- ja rakendusprojekte. On kuulunud ja kuulub mitme teadus- ja arendusvaldkonna riikliku probleemkomisjoni koosseisu. Tema juhendamisel on kaitstud viis doktorikraadi ja mitu teadusmagistrikraadi. 1984–1990 oli Eesti Looduseuurijate Seltsi entomoloogiasektsiooni juhatuse liige. 2009. aastast on ta Eesti Taimekaitse Seltsi juhatuse esimees. 2008 Eesti Vabariigi teaduspreemia põllumajandusteadustes Marika Mänd on Raivo Männi abikaasa. Neil on kaks tütart ja poeg. Marika Mänd Eesti Teadusinfosüsteemis "Püramiidi tipus", ETV, 4. aprill 2013
Turkmeeni NSV vapp

Turkmeeni NSV vapp oli NSV Liidu haldusüksuse Turkmeeni NSV vapp. Esialgu, pärast Turkmeeni NSV loomist 1924 oma vappi kasutusele ei võetud, otsustati kasutada NSV Liidu riigivappi. Oma vapp võeti kasutusele 1926. Seda muudeti 2. aprillil 1937. Vapil seisavad tehasehooned tõusva päikese taustal, sirp ja vasar, viisnurk, Turkmeeni rahvakultuuri sümbol vaip ning puuvillapõõsad. Päikesel on 30 kiirt, mis jagunevad 15 paari – NSV Liidus oli 15 liiduvabariiki. Figuure ümbritseb viljapeadest ja puuvillapõõsastest pärg, millest on läbi põimitud punane lint deviisiga "Kõigi maade proletaarlased, ühinege!" vene ja türkmeeni keeles. See deviis kõlab türkmeeni keeles "Әxли юртлариң пролетарлары, бирлешиң!". Tänapäeval kirjutatakse seda lauset ladina tähtedega kujul "Ähli ýurtlaryň proletarlary, birleşiň!". Vapp oli kasutuses 19. veebruarini 1992, mil see asendati Türkmenistani vapiga. Turkmeeni NSV lipp
Indro Montanelli

Indro Montanelli (täisnimi Indro Alessandro Raffaello Schizògene Montanelli; 22. aprill 1909 Fucecchio Firenze lähedal – 22. juuli 2001 Milano) oli Itaalia ajakirjanik ja ajaloolane, Tartu Ülikooli itaalia keele ja kultuuri õppejõud. Montanelli õppis Grenoble'i ja Sorbonne'i ülikoolis, lõpetades õigus- ja sotsiaalteaduskonna. Vabakutselise ajakirjanikuna alustas ta tööd Paris Soiris ja United Press Agencys. Kuna Montanelli kirjutas pärast Hispaania kodusõjast artikleid, mis olid fašistliku valitsuse hinnangul poliitiliselt sobimatud, saadeti ta mõni aasta enne Teist maailmasõda Eestisse. 1937. aasta septembrist pidas ta aasta vältel Tartus itaalia keele ja kultuuri loenguid. Hiljem on Indro Montanelli kirjutanud ligi 60 raamatut ning teinud auhindu pälvinud filmi "Rovere kindral". 11. märtsil 2013 avati Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna Paabeli hoone (Ülikooli 17) fuajees Montanelli mälestustahvel. Alates 2015. aastast asub mälestustahvel Lossi 3 õppehoones. Indro Montanelli oli Jaan Kaplinski ristiisa. Eessõna teosele: Corrado Alvaro, "Aspromonte rahvas". Itaalia keelest tõlkinud Marta Pärna. Loodus, Tartu 1937 Eessõna teosele: Luigi Pirandello, "Vana jumal" (novellid). Tõlkinud Valentin Pomm ja Marta Pärna. Sari Nobeli laureaadid, Loodus, Tartu 1938 "Mälestused Eestist". Üles kirjutanud Marzio G. Mian, itaalia keelest tõlkinud Ülar Ploom – Looming 1994, nr 12, lk 1658–61; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu arhiivis DIGAR Indro Montanelli ja Mario Cervi, "Aldo Moro juhtum". Itaalia keelest tõlkinud Hanna Kaal; eessõna lk 5–18: Daniele Monticelli. Tallinn, Perioodika, Loomingu Raamatukogu 2004, nr 31–32, 72 lk; ISBN 9985853571 "Itaalia ajakirjaniku Indro Montanelli mälestustahvli avamine" Tartu Ülikooli kodulehel Jaan Kaplinski, "Jutuajamised Montanelliga" – Eesti Ekspress 14. oktoober 1999, lk B12–B13 "Itaalia ajakirjaniku Indro Montanelli mälestustahvli avamine" Tartu Ülikooli kodulehel "Itaalia ajakirjanik Montanellile avatakse Tartu ülikoolis mälestustahvel" Tartu Ülikooli kodulehel (koos viitega fotogaleriile)
Ehituskaar

Ehituskaar oli aastatel 1994–2008 ilmunud ehitusajakiri. Aastani 2004 ilmus see paberkandjal ja aastast 2001 ilmus (algul koos paberväljaandega) elektroonse teavikuna. Ajakirjas oli artikleid nt ehitusmaterjalide, ehitiste projekteerimise, ventilatsiooni kohta. Ajakirja peatoimetaja oli aastast 1994 Riina Valmsen. Ehitaja (ajakiri) https://web.archive.org/web/20160326013634/http://erb.nlib.ee/?kid=1899183x (vaadatud 10.03.2013) EE 12. köide, 2003: 111
Tallinna Kool

Tallinna Kool (ka: Tallinna Kümme) oli Tallinnas 1970. ja 1980. aastatel tegutsenud (mõnede allikate järgi täpsemalt 1972–1985) arhitektide rühmitus. Rühmituse eestvedajad olid Vilen Künnapu ja Leonhard Lapin. Enamik rühmituse liikmeskonnast moodustasid Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI) lõpetajad. Rühmituse tegevus avaldus näiteks modernismi kriitikana, väärtuslikuks peeti Teise maailmasõja eelset Eesti arhitektuuri. http://www.epl.ee/news/kultuur/tallinna-kool-silla-ehitajad-eesti-aega-aga-ka-laane-nuudisaegsesse-arhitektuuri.d?id=51136106 (vaadatud 10.03.2013) EE 12. köide, 2003: 553.
Maja (ajakiri)

Maja (kirjutatud ka MAJA) on aastast 1994 ilmuv Eesti arhitektuuriajakiri. Ajakirjas käsitletakse peamiselt nüüdisaegse arhitektuuri temaatikat. Ajakirja väljaandmist on toetanud Eesti Kultuurikapital. 1995 Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia (koos jätkväljaandega Ehituskunst, arhitektuurialase tegevuse preemia) EE 12. köide, 2003: 326. Ajakirja koduleht (vaadatud 30.05.2019)
Ehitaja (ajakiri)

Ehitaja on aastast 1995 ilmuv Eesti ehitusajakiri. Ajakirjas on artikleid nt ehitustööde, ehitiste projekteerimise kohta. Samuti tutvustatakse ehitusalaseid õigusakte. Ehituskaar EE 12. köide, 2003: 111
Tursk (perekond)

Tursk (Gadus) on perekond kalu tursklaste sugukonnas. Tursad on demersaalsed kalad. Tursad on peamised kalad, kellelt saadakse kalamaksaõli. Tursa perekonda liigitatakse järgmised kalaliigid: Gadus macrocephalus Tilesius, 1810 – vaikse ookeani tursk Gadus morhua Linnaeus, 1758 – tursk Gadus ogac Richardson, 1836 Gadus chalcogrammus Pallas, 1814 . Eesti vetes elab atlandi tursa alamliik läänemere tursk. Sissekanne ADW-s Sissekanne FishBase-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne NCBI Taxonomy database-s