laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Slovaki karst

Slovaki karstimäestik (slovaki Slovenský kras) on mäestik Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi ka Slovaki maagimäestikust. Selle regiooni kõrgeim tipp on Matesova kalju (925 m). Mäestiku aladel asub Slovaki karsti rahvuspark. Aastast 1995 on see koos Aggteleki karsti koobastega UNESCO maailmapärandi nimistus. Selle territooriumil eristatakse mitmeid alampiirkondi. Selle loodepiirkonnas asub Jelšava karst (kõrgeim koht Slovenská kalju (622 meetrit), lõunaosa asub 230 meetrit üle merepinna), edelaosas asub Turňa nõgu (umbkaudu 180 meetrit üle merepinna), kus asuvad arvukad karstiallikad. Enamik neist on seotud läbiuuritud koopasüsteemidega, ent nõo põhjaosas asub 20 karstiallikat, mis on seotud tundmatute koopasüsteemidega. Mäestiku lääneosas asub Koniarska planina (kõrgeim koht Veternik (610 meetrit), lõunaosa asub 210 meetrit üle merepinna), loodeosas Plešivská planina (kõrgeim koht Bučina (810 meetrit), lõunaosa asub 210 meetrit üle merepinna). Mäestiku keskosa moodustab Silická planina (kõrgeim koht piirkonna põhjaosas (610 meetrit, lääneosa asub 210 meetrit üle merepinna). Idaosas asub Zádielska planina (kõrgeim koht Grečov vrch (891 meetrit), lõunaosa asub 180 meetrit üle merepinna), kaguosas Jasovská planina (kõrgeim koht Vysoká (706 meetrit), lõunaosa asub 190 meetrit üle merepinna). Selles piirkonnas asub Jasovi koobas. Ungari piiril asub Dolný vrch (kõrgeim koht Pavlovský vrch (611 meetrit), idaosa asub 190 meetrit üle merepinna). Teisel pool Ungari piiri jätkub see Alsó-hegy mäestikuna. Selles piirkonnas esineb ohtralt karri ja karstilehtreid, langatuslehtreid ja koopaid, mis on moodustunud Triiase lubjakividesse. Mäestiku kõrgeima osa moodustab selle põhjaosas asuv Horný vrch (kõrgeim koht mäestiku kõrgeim tipp Matesova kalju (925 meetrit), edelaosa asub 210 meetrit üle merepinna). Seal on selge kõrgusvööndilisus, kõrgemas osas on mägiaasad, allpool lehtmetsad, kõige alumises osas aga metsastepp. Ka seal esineb palju maapealseid karstivorme, sealhulgas karri ja karstilehtreid. Mäestik on valdavalt kaetud lehtmetsadega, kus kasvavad tammed, pärnad ja pöögid. Piirkonnas on avastatud ligi 1300 karstikoobast. Tuntumad neist on Domica, Gombaseki koobas, Ochtinská aragoniidikoobas ja Krásna Hôrka koobas. Mäestikus elutsevad stepi-tuuletallaja, madukotkas ja kääpakotkas. Revúca kõrgustik piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega: loodes Revúca kõrgustiku; põhjas Rožňava nõo ja Voloveci mäestiku; lõunas Lõuna-Slovaki nõo ja idas Košice nõoga. KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. Geomorfologické členenie Slovenska [online]. geology.sk, 2011, Maailmapärand, Tänapäev 2013, lk. 456. Luděk Vlk et al. (2001). Dolný vrch. SMOPaJ, Liptovský Mikuláš ozef Jakál (1975): Kras Silickej planiny. Vydavateľstvo Osveta, n. p. Martin, pre Múzeum slovenského krasu v Liptovskom Mikuláši; lk. 37-70 Emil Mazúr et al. (1971): Geografické práce, II, 1-2. Slovenský kras. Regionálna fyzickogeografická analýza. Kabinet pre výskum krajiny pri Katedre geografie PdF v Prešove Univerzity P.J.Šafárika. SPN Bratislava; lk. 98-104 Infot piirkonna kohta; fotod (tšehhi keeles)
Riiklik leedu keele komisjon

Riiklik leedu keele komisjon (leedu keeles Valstybinė lietuvių kalbos komisija) on Leedu riiklik asutus, mis reguleerib leedu keelega seonduvat. Komisjon loodi 1961 ja algul oli see Leedu Teaduste Akadeemia koosseisus. Nõukogude ajal tegutses komisjon lünklikult, sest pidevalt olid tülid võimuorganitega. Tänapäevane komisjon on taasasutatud Leedu seimi eestvõttel. Koduleht
Rožňava nõgu

Rožňava nõgu (slovaki Rožňavská kotlina) on maastikuregioon Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi ka Slovaki maagimäestikust. Selle regiooni kõrgeim tipp on Mních (654 m), madalamad alad (225 m) jäävad aga Sajó kallastele. Nõo keskosas asub Rožňava linn. Rožňava nõgu piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega: loodes Revúca kõrgustiku, kirdes Voloveci mäestiku ja lõunas Slovaki karstiga. KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. Geomorfologické členenie Slovenska [online]. geology.sk, 2011,
Noobel Nelik

Noobel Nelik on Eesti keelpillikvartett. Kvarteti kolm püsiliiget on Urmas Roomere (viiul), Rain Vilu (vioola) ja Tõnu Jõesaar (tšello), kes on Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri vastavate pillirühmade kontsertmeistrid. Neljanda liikmena on eri perioodidel kvartetis osalenud viiuldajad Arvo Leibur, Leho Ugandi ja Maano Männi. Koduleht Eesti interpreedid: Noobel Nelik (video) ETV 2000
Norberto Ramírez

Norberto Ramírez Áreas (1800 León – 1856 sealsamas) oli Nicaragua poliitik ja jurist, aastail 1849-1851 Nicaragua ülemdirektor. Norberto Ramíreze tütar oli Mercedes Ramírez de Meléndez. Aastal 1840 toimus Kesk-Ameerika Liitvabariigi San Salvadori garnisonis ülestõus, mida juhatas Francisco Malespín. See sundis liitvabariiki esindava ülemdirektori Antonio José Cañase ametist lahkuma. Malespín lootis sellega ise piirkonnas võimule tõusta, jättes Cañase võimule üksnes nimeliselt, ent tekkinud võimuvaakumis sai uueks ülemdirektoriks hoopis Norberto Ramírez. Tema võimuloleku ajal toimus Petronilo Castro juhitud indiaanlaste ülestõus. 7. jaanuaril 1941 andis ta võimu üle Juan Lindole, kellest sai riigi esimene president. Norberto Ramíreze tütar oli Mercedes Ramírez de Meléndez, kahe hilisema El Salvadori presidendi, Jorge Meléndeze ja Carlos Meléndeze ema. Kui Nicaragua ülemdirektor José María Guerrero oli sunnitud terviseprobleemide tõttu ametist lahkuma, määras ta enda asemele Bernardo Toribio Terán Prado. Märtsis määras parlament Teráni asemel kohusetäitjaks José Benito Rosalese, kes oli ametis uute valimisteni. Valimised võitis Norberto Ramírez, kelle võimuloleku ajal sõlmisid USA ja Suurbritannia lepingu Nicaragua kanali ehitamiseks. Lepingu sõlmimisel oli kohal ka Ramírez. Hiljem andis see leping USA-le aluse Nicaragua sisepoliitikasse sekkumiseks. Nicaragua worldstatesmen.org https://web.archive.org/web/20070531133251/http://www.casapres.gob.sv/presidentes/pres/nramirez1841.htm La Prensa, 20. November 2001 Historia de las elecciones Pre-revolutionary Nicaragua
Lazdijai rajoon

Lazdijai rajoon on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Alytuse maakonna aladel. Rajoon piirneb läänes Poola ja lõunas Valgevenega. Rajooni pindala on 1309 km². 2017. aasta seisuga elas seal 19 827 inimest. Rajoon moodustati 1950. aastal, tänapäevastes piirides on aastast 1999, mil osa sellest eraldati Druskininkai omavalitsuse moodustamiseks. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Būdvietise, Kapčiamiestise, Krosna, Kučiūnai, Lazdijai, Noragėliai, Seirijai, Šeštokai, Šlavantai, Šventežerise ja Veisiejai vald. Omaette linnavalla moodustab veel Lazdijai linn. Halduskeskus on Lazdijai linn. Tähtsamad asulad on Veisiejai linn ning Kapčiamiestise, Krosna, Rudamina, Seirijai, Šeštokai ja Šventežerise alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 98,1% leedulased, 0,84% venelased, 0,34% poolakad, 0,09% ukrainlased ja 0,06% valgevenelased, 0,55% oli teistest rahvustest. Rajooni suurimad jõed on selle idapiiril voolav Nemunas ja selle lisajõed Baltoji Ančia ning Seira. Seal on 152 järve, millest suurimad on Metelys, Dusia, Seirijis ja Galstas. Veel kuuluvad suuremate järvede hulka Veisiejis ja Ančia järv, mis on saavutanud aga oma praegused mõõtmed ülespaisutamise teel. Rajooni territoorium jääb osaliselt Veisiejai regionaalpargi territooriumile, osaliselt aga Meteliai regionaalparki. Osa rajoonist kuulub ka Dzūkija rahvusparki, rajoonis asub Žuvintase biosfäärikaitseala. Širvintase suur tamm Širvintase õõnes tamm Paveisiejai mänd Paveisiejai kolmeharuline tamm Taikūnai mänd Vainežerise mõisa park Veisiejai mõisa park Kučiuliškėse kilpkonnade kaitseala Kauknorėlise järv Nuolatinių gyventojų skaičius metų pradžioje, vaadatud 12.02.2023. Rajooni koduleht (leedu keeles)
Jatvingid

Jatvingid oli balti hõim, kes asustas Grodno, Lomža ja Suvalki vahelist ala. Jatvingid rääkisid jatvingi keelt. Nende arv ulatus hinnanguliselt 50 000 inimeseni. Jatvingid jagunesid neljaks hõimuks. Czarna Hańcza jõe ümbruskonnas elasid nn pärisjatvingid, neist edelas elasid polleksaanid (nende järgi on nime saanud tõenäoliselt nii Podlasie kui ka Polesje), ida pool dainavalased ja põhjas Šešupė ülemjooksul sūduvalased. Kroonikates mainitakse jatvinge esimest korda aastal 983. 1009. aastal üritas Bruno Querfurtist jatvinge ristida, ent ebaõnnestunult. X sajandil alustasid jatvingite maade alistamist nii nende naabruses elavate idaslaavi ja lääneslaavi hõimude valitsejad, hiljem ka germaanlastest ristisõdijad. 1248. aastal kaotasid jatvingid ühe oma tähtsama kindluse Drohiczyni. Tähtsaks jatvingite pealikuks kujunes Skomand, kes juhtis sõjaväge nii Pinski kui ka Chełmno vastu, ent alistus hiljem ristisõdijatele. Aastail 1277–1283 juhatas ta ristisõdijate retki jatvingite maale, mille tagajärjel osad neist alistusid ja küüditati Sambijasse, teised suundusid aga sõjapealik Skurda juhatusel elama Leedu suurvürstiriiki. Aastail 1283–1422 oli endine jatvingite asuala sisuliselt inimtühi. Jatvingid kadusid 14. sajandi alguseks. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 55. http://www.newadvent.org/cathen/03018a.htm http://www.meteliuparkas.lt/?id=7&pg=16
Aleksander Walmann

Aleksander Walmann Åsgården (sündinud 12. jaanuaril 1986) on Norra laulja. 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Norrat lauluga "Grab the Moment", mis kogus finaalis 158 punkti ja saavutas 10. koha.
Rahu (saar)

Rahu on laiust väiksema saarekese kohalik nimetus Lääne-Eestis. Rahu on vähese taimestikuga või taimestikuta ja seda ujutab loevesi sageli üle. Rahu on harilikult klibune ja rändrahnudega kaetud. Enamasti on rahud kaetud üksikute taimede kogumikega. Harilikult on rahude ja karede nimed kujunenud juba siis, kui nad olid peamiselt vee all. Näiteks: Hülgerahu, Papirahu, Rukkirahu. Laiust väiksemat saart võib nimetada ka kareks, mis rahust väga vähe erineb. Mõnikord ei ole nende eristamine võimalik. Tiit Leito: "Maakillud meres. Eesti väikesaared." Varrak. 2015 lk.39 korallrahu nasv Haide-Ene Rebassoo. Laidude raamat. Tallinn 1972, lk 14.
Juan Gris

Juan Gris (sünninimega José Victoriano González-Pérez; 23. märts 1887 Madrid – 11. mai 1927) oli hispaania päritolu prantsuse kunstnik, kubist. Ta õppis joonistamist 1902–1904 Madridis Kunsti- ja Käsitöökoolis. Sel ajal tegi ta kaastööd ajakirjandusele. 1904–1905 õppis ta maalimist klassikalise kunstniku José Maria Carbonero juures. Tõenäoliselt hakkas ta 1905 kasutama varjunime Juan Gris, mis oli meeldejäävam tema kodanikunimest. 1906 kolis ta Pariisi. Seal sai ta sõbraks Henri Matisse'i, Georges Braque'i, Fernand Légeri, oma kaasmaalase Pablo Picasso ja Amedeo Modiglianiga. Viimane maalis teda 1915. Esialgu saatis ta ajakirjadele musta huumoriga illustratsioone. 1910 hakkas ta tõsiselt maalima. 1912 oli ta välja arendanud omaenese kubistliku stiili. Tema sellel aastal valminud Picasso portree oli varase kubismi silmapaistev näide, üks esimestest, mille autor polnud Braque või Picasso ise. Algul maalis Gris analüütilise kubismi stiilis, aga pärast 1913 hakkas pöörduma sünteetilise kubismi suunas. Kõige rohkem maalis ya natüürmorte. Ta kasutas laialdaselt papier collé'd, mille korral lõuendile kleebitakse tasapinnalisi objekte. Erinevalt Picassost ja Braque'ist, kelle kubistlikud tööd olid monokroomsed, kasutas Gris eredate harmoneeruvate värvide julgeid kombinatsioone nagu Matisse'ki. Gris kasutas sageli guašši ja akvarelle. 1912. aastal esines ta näitusel koos Puteaux' rühmitusega. Suured Grisi näitused toimusid Pariisis Simoni kunstigaleriis 1919 ja Berliinis Flechtheimi galeriis 1923 ning Düsseldorfis Flechtheimi galeriis 1925. See, et Gris eelistas oma maalides selgust ja korda, mõjutas pärast maailmasõda puriste, kes soovisid tagasi pöörduda selguse ja korra juurde, näiteks Le Corbusier ja Amédée Ozenfant. 1924. aastal kavandas Gris kulissid ja kostüümid Sergei Djagilevi balletilavastusele "Vene ballett". Raamatuid illustreeris Gris ka pärast maalikunstnikuks hakkamist. Nii näiteks ilmusid tema illustratsioonidega Guillaume Apollinaire'i, Pierre Reverdy ja Vicente García-Huidobro Fernándeze luuleraamatud. Gris väljendas oma esteetilisi vaateid avalikel loengutel, mida ta pidas 1924–1925, sealhulgas Sorbonne'is. Alates 1925. aasta oktoobrist oli Gris sageli haige. Teda tabasid ureemiahood ja südameprobleemid. Ta suri neerupuudulikkuse tagajärjel 40-aastaselt Pariisi eeslinnas Boulogne-sur-Seine'is. Temast jäid maha naine Josette ja poeg Georges. 2009. aastal müüdi tema 1915. aasta natüürmort "Raamat, piip ja prillid" Christie'se oksjonil 20,8 miljoni dollari eest ning 2010. aasta novembris "Viiul ja kitarr" 28,6 miljoni dollari eest. Josette Gris' portree (1916) Natüürmort bordoopudeliga (1919) Juan Grisi tööd (arhiiviversioon) The Prodigious Century
Esimene Eesti Kinnituse Selts

Esimene Eesti Kinnituse Selts (lühend EEKS või Eeks) oli 1866-1932 tegutsenud Eesti kindlustusselts. EEKS asutati 1866 nime all Tallinna Vastastikune Kinnitusselts[viide?]. „Tallinna Alewite Wastastikune Tulekinnituse Seltsi" põhikiri kinnitati 11. juulil 1866 siseministri poolt. 16. detsembril 1866 peeti Tallinna börsisaalis 35 majaomaniku osavõtmisel seltsi avamiskoosolek, kus asutaja Harju mangerihti sekretär R. Siegel uue seltsi ühistegelise iseloomu ära tähendas järgmises avamiskõnes: „Kasu, mis meie uus selts Tallinnas peab tooma, on vist meil kõigil selge. Mitte üksnes see, et nüüd kindlustusmaksud majade pealt senistest poole odavamad tulevad ja suur hulk raha, mis kindlustustega Tallinnast iga aasta välja läks, tulevikus meie linna alles jääb, vaid niisugune ühing arendab ja kasvatab ka üldsuse huvidest arusaamist, mille mõjul meie linnas viimaseil aastail palju rõõmuäratavaid ettevõtteid ellu on tõusnud. Nüüdsest peale võtab iga selle seltsi liikmeks astunud majaperemees üldsuse kui ka oma isiklikkudes huvides mitte ainult oma enese maja, tulekahju ärahoiu sihil, oma iseäralise hoole alla, vaid vaatab ka oma seltsimehe maja 1868.–1882. aastal asus Tallinna Vastastikuse Kinnitusseltsi kontor Tatari tänav 15 (praeguseks lammutatud) hoones. 1919 nimetati kindlustusselts ümber Esimeseks Eesti Kinnituse Seltsiks. ja jätkas tegevust üleriigilisena. Esindus asus ka Tartus, Suur-Turg 1. 1932. aastal ühinesid EEKS ja Kinnisvaraomanikkude Kinnitusselts Maja, misjärel moodustati Esimene Eesti Kindlustuse Selts Maja (lühendatult Eeks-Maja). Jaan Pullisaar 50 aastat Vana., Ühistegelised Uudised, nr. 44, 1 november 1930 Jaan Pullisaar 50-aastane, Postimees (1886-1944), nr. 292, 27 oktoober 1930 Robert Nerman, Mere lähedus tõi Mähele suvitajad ja lubas kohalikele tulusat maaäri, www.postimees.ee, 26. oktoober 2007 name="EEvana">Eesti Entsüklopeedia. 2. köide: Chamfort–Feralia. Tartu: Loodus, 1933, lk 1224. Esimene Eesti Kinnituse Selts EEKS—Tallinnas 1866—1926., Ühistegelised Uudised, nr. 50, 18 detsember 1926 Eesti Entsüklopeedia. 2. köide: Chamfort–Feralia. Tartu: Loodus, 1933, lk 1224.
Esimene Eesti Kindlustuse Selts Maja

Esimene Eesti Kinnituse Selts Maja (lühendatult EEKS-MAJA või Eeks-Maja) oli aastatel 1932-1940 tegutsenud Eesti kindlustusselts.[viide?] EEKS-Maja asutati 1932. aastal, kui ühinesid Esimene Eesti Kinnituse Selts (EEKS) ja Kinnisvaraomanikkude Kinnitusselts Maja. 22.04.1936 "Kindlustusasutuste seadusega“ nimetati ülemaalised kindlustusühistud ühistegelikeks kindlustusseltsideks. Seaduse põhjal anti neile õigus tegutseda kogu riigis kõikidel kindlustusaladel nii otse- kui ka edasikindlustuses, kui nende põhikapital oli vähemalt 50 000 krooni. Ühistegelik Kindlustusselts „Eeks-Maja” natsionaliseeriti 1940. aastal Eesti Entsüklopeedia. 2. köide: Chamfort–Feralia. Tartu: Loodus, 1933, lk 1224. 807. Natsionaliseerimisele kuuluvate kindlustusseltside nimestik., Riigi Teataja, nr. 85, 28 juuli 1940
Krosna

Krosna on alev Leedus Lazdijai rajoonis, Krosna valla halduskeskus. Alev asub Alytus-Kazlų Rūda raudtee ääres, selle territooriumile jäävad tänapäeval suletud Krosno ja Krosno II raudteepeatused. Krosnas on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on 1842. aastal valminud katoliku kirik. Krosnat on esmamainitud XVI sajandil (Krasnica). 1602. aastal kasutati esimest korda nime Krosna. 1650. aastal hakati ehitama esimest kirikut, 1688. aastal rajati küla juurde mõis. 1760. aastal moodustati Krosno ümber kihelkond. Aleviks kujunes Krosna XIX sajandil, mil seda hakkas läbima Alytuse ja Marijampolė vaheline maantee; aastal 1897 valmis veel raudtee, mis viis Alytusest Suwalkisse. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli Krosna kohaliku kolhoosi keskasulaks. [1] Kazys Misius. Krosna. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 131 lk. Alev portaalis vietoves.Lt
Kinnisvaraomanikkude Kinnitusselts Maja

Kinnisvaraomanikkude Kinnitusselts Maja oli Eesti kindlustusselts, mis tegutses aastatel 1928–1932. 1932. aastal Kinnisvaraomanikkude Kinnitusselts Maja ja Esimene Eesti Kinnituse Selts (EEKS) ühinesid, misjärel moodustati Esimene Eesti Kindlustuse Selts Maja (lühendatult Eeks-Maja). Eesti Entsüklopeedia. 2. köide: Chamfort–Feralia. Tartu: Loodus, 1933, lk 1224.
Kjetil Mørland

Kjetil Mørland (sündinud 3. oktoobril 1980) on Norra laulja. 2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Norrat koos Debrah Scarlettiga, kus nad saavutasid looga "A Monster Like Me" 8. koha. 2013. aastal andis ta välja EP "Mørland" ja 2016. aastal stuudioalbumi "Make a Sail". 2020. aastal võitis ta kaasautorina Norra eelvooru MGP-d teist korda looga "Attention", mida esitas Ulrikke. See lugu Eurovisiooni lõppvõistlusele ei jõudnud kuna koroona tõttu jäi laulukonkurss ära. 2023. aastal osaleb kaasautorina Eesti Laul 2023 konkursil looga "House Of Glass", mida esitab Janek.
Asundusnõukogu

Asundusnõukogu oli aastail 1937-1940 Põllutööministeeriumi juures tegutsenud kolleegium, mis tegeles asundusega seotud küsimustega. Asundusnõukogu ülesanded olid: varade omandamise otsustamine väärtuses üle 3.000 krooni; asundamiskavade kinnitamine; toetussummade määramine asundamistööde teostamiseks; maasaajate valiku ettepanekute läbivaatamine; maakohtade müügitingimuste määramine, Asundusameti eelarve ja aruande ning asundustegevusse puutuvate seaduste, määruste ja juhtnööride kavade läbivaatamine ja neis asjus seisukoha avaldamine Põllutööministrile. Asundusnõukogu koosnes 7 liikmest, kes kinnitati ametisse Vabariigi Presidendi poolt kandidaatidest, kellest 2 esitati Põllutööministeeriumi, 1 Majandusministeeriumi, 1 Sotsiaalministeeriumi, 1 Põllutöökoja, 1 Maatööliste ja Väikemaapidajate Koja ja 1 Eesti Maapanga poolt. Nõukogu esimehe määras Vabariigi President nõukogu liikmete hulgast. Nõukogu koosolekuist võttis osa sõnaõigusega Riigikontrolli esindaja. Nõukogu esimees oli August Lepik. Asundusseadus Eesti entsüklopeedia: teatmeteos Eesti maast, rahvast ja kultuurist. Kirjastus Estonia, 1959. Lk 420
Keren Ann

Keren Ann Zeidel (sündinud 10. märtsil 1974) on Hollandi laulja.
Auhinnatöö

Auhinnatöö on enamasti ettemääratud teemal kirjutatud uurimus auhinna taotlemiseks; ka see uurimus, mis on auhinna võitnud. Auhinnatööde traditsioon algab 1921 Tartu ülikoolist. Ülikoolis taheti selliste konkurssidega muu hulgas äratada üliõpilastes huvi teadusliku töö vastu. Kõige parematele auhinnatöödele määras ülikool preemiad suurusega 5000 marka (I koht), 3000 marka (II koht) ja kiituskiri (III koht). "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 10.09.2018) Eesti entsüklopeedia: teatmeteos Eesti maast, rahvast ja kultuurist. Kirjastus Estonia, 1959. Lk 435
Katarina Baer

Katarina Baer (sündinud aastal 1969) on baltisaksa-soome päritolu soome ajakirjanik. Ta on olnud ajalehe Helsingin Sanomat ajakirjanik. Ta on kirjutanud raamatu oma vanaisast Gerhard Baerist "Nad olid natsid". Tema vanavanaisa Karl Ferdinand Baer oli Ruhja koguduse õpetaja, isapoolse vanaisa emapoolne vanaisa Johann Georg Schwartz noorem oli Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja.
Balti Päästeselts

Balti Päästeselts oli 1888–1940[küsitav][viide?] tegutsenud aktsiaselts, mis tegeles Läänemerel merepäästetööde ja rannasõiduga. Selts asutati 1888 nime all Vene-Balti Päästeselts. 1918 nimetati selts ümber Balti Päästeseltsiks, seltsi juhatuse esimeheks oli 1918. aastal Johan Pitka. Enne 1921 tegeles selts ainult merepäästetöödega ja 1921–1938 ka rannasõitudega. Merepäästetöödes kasutatavatest laevadest olid kõige suuremad Gladiator ja Meteor. Eesti Meremuuseumi püsinäitus. (2020) Eesti entsüklopeedia: teatmeteos Eesti maast, rahvast ja kultuurist. Kirjastus Estonia, 1959. Lk 478 rannasõit Merevikis Johan Pitka, Minu mälestused suure ilmasõja algusest Eesti vabadussõja lõpuni. Kirjastaja:Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus, Ilmumisaeg: 1921, lk 35
Eric Linklater

Eric Robert Russell Linklater (8. märts 1899 Penarth, Wales – 7. november 1974 Aberdeen, Šotimaa) oli šoti kirjanik. Kirjutanud romaane, novelle, näidendeid, ajaloo- ja reisiraamatuid. Lasteraamatu "The Wind on the Moon" eest pälvis ta 1944. aastal Carnegie medali. Olgugi et kirjanik sündis Walesis, veetis ta suurema osa oma lapsepõlvest Šotimaal Orkney saartel. Tema mõlemad vanemad olid meremeeste suguvõsast. Perekonnanimi Linklater on sealkandis põline nimi ning pärineb vanapõhja keelest. Linklater õppis Aberdeeni ülikoolis esialgu arstiteadust ja kõrvalerialana inglise kirjandust, kuid pärast sõda loobus arstiteaduse õppimisest ja valis inglise kirjanduse oma peaerialaks. Kirjutama hakkas, esialgu enese ja kaasüliõpilaste ajaviiteks, juba 1920. aastate alguses. Õpingud katkesid I maailmasõja ajal, mil teenis snaiprina. Aastad 1925–1927 veetis ajakirjanikuna Indias. 1930. aastatel juhtisid Linklateri Orkney- ja Šotimaa-sümpaatiad ta poliitikaga tegelema nn Šotimaa renessansi liikumises. Ta kandideeris edutult Šotimaa Rahvuspartei nimekirjas 1933. aastal. Samal aastal asus ta koos abikaasaga elama Orkneyle. II maailmasõja ajal teenis ta Suurbritannia armee koosseisus esialgu Orkneyl, aastail 1944–1945 Itaalias. Eric Linklater oli aastail 1945–1948 Aberdeeni ülikooli rektor. 1954. aastal sai ta Briti impeeriumi ordu komandöri (Commander of the Order of the British Empire, CBE) tiitli, ja 1971. aastal valiti Edinburghi Kuningliku Seltsi (Royal Society of Edinburgh) liikmeks. Kirjaniku põrm on sängitatud Harray kalmistule Mainlandil (Orkney saartel). Eric Linklateri kirjanduslik karjäär sai alguse 1929. aastal. Ehkki ta suurim populaarsus jääb karjääri algusaastatesse, on Linklater elu jooksul kirjutanud 23 romaani, kolm köidet jutustusi ja novelle, kaks luuleraamatut, kümme näidendit, kolm autobiograafilist teost ning veel 23 raamatut esseesid ja mälestusi. Kirjaniku loomingus peegeldub tuntavalt ta armastus kodumaa Šotimaa vastu. Sageli osutab ta oma teostes inimlikele nõrkustele, kuid teravat hukkamõistu üles näitamata. Paljudes teostes kõlab autori meelsus sõja suhtes ja läbi elatud sõjamälestused. Eesti keeles on Eric Linklateri teostest ilmunud 1979. aastal Eesti Raadio jaoks tõlgitud katkend 1931. aastal ilmunud romaanist "Juan Ameerikas" ("Juan in America", tõlkija teadmata) ning lasteraamatust "Tuul kuu pealt" ("The Wind on the Moon") Ugala Teatri jaoks valminud dramatiseering (2018, Liis Aedmaa). https://web.archive.org/web/20110615075247/http://www.carnegiegreenaway.org.uk/livingarchive/title.php?id=112 https://www.britannica.com/biography/Eric-Linklater https://arhiiv.err.ee/vaata/jututuba-jututuba-eric-linklater-juan-ja-mister-pumpenstempeli-orkester https://www.ugala.ee/lavastus/tuul-kuu-pealt/ Eric Linklater Encyclopædia Britannicas Eric Linklater filmiandmebaasis IMDB
Balti Seemnekasvatuse Ühing

Balti Seemnekasvatuse Ühing (saksa keeles Baltischer Samenbauverband) oli 20. sajandi algul Eestis tegutsenud põllumajandusorganisatsioon, mille põhivaldkond oli kauplemine heinaseemnega. Kuni I maailmasõja alguseni oli see ühing selles valdkonnas Eesti turgudel tähtsaim ettevõte. Ühing asutati 1899 ja selle keskuseks sai Tartu. 1899-1913 andis ühing välja publikatsiooni "Mitteilungen und Publikationen des Baltischen Samenbau-Verbandes". Kui 1919 asutati Eesti Seemnevilja Ühisus, siis muutus ühing väikeettevõtteks. Eesti entsüklopeedia: teatmeteos Eesti maast, rahvast ja kultuurist. Kirjastus Estonia, 1959. Lk 480