laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Bernard Kangro kirjanduspreemia

Bernard Kangro kirjanduspreemia on auhind, mida annab välja Võru maavalitsus. Preemia antakse Võrumaalt pärit või Võrumaaga seotud autorile või Võrumaa-ainelise loomingu eest. Üldjuhul ei arvestata ajakirjanduses ilmunud tekste. Erandid on võimalikud tähelepanuväärse draamateose või trükis ilmumata näidendi või kuuldemängu esmakordse ettekande puhul. Esimene auhind anti 1990. aastal Bernard Kangrole. Alates 1991. aastast kannab auhind tema nime. Auhind määratakse Bernard Kangro sünniaastapäeval 18. septembril viimase aasta jooksul ilmunud teose eest. 1990 Bernard Kangro 1991 Madis Kõiv 1992 Kauksi Ülle 1992. aastal ilmunud loomingu eest ; Raimond Kolk kirjandustegevuse ja võru keele ja kultuuri toetamise eest 1993 Valev Uibopuu kirjandusliku loomingu eest 1994 Rein Põder mitmekesise loomingu eest, sealhulgas romaanid "Hilised astrid" ja "Jahedad varjud" 1995 Heino Sikk postuumselt koduloolise tegevuse eest 1996 Julius Ungru, "Minu lapsepõlve Paganamaa" 1997 Hella Keem, "Võru keel" 1998 Voldemar Raidaru, "Hõbelusikad" 1999 Võru Instituut, "ABC kiräoppuse ja lugõmiku algkooli latsilõ" 2000 Jaan Ellen, "Võrumaa saaga" I-II 2001 Contra, "Suusamütsi tutt" 2002 Kaido Kama, "Ümbreilma reisikirä" 2003 Hans Sissas, "Meenutused" 2004 Oskar Kruus, "Bernard Kangro. Elukäik ja looming" 2005 Olavi Ruitlane, "Kroonu" 2006 Jan Rahman, "Painaja", "Sõit" 2007 Igor Kotjuh, "Teises keeles" 2008 Ilmar Vananurm, "Vii üle vii" 2009 Leo Kunnas, "Gort Ashryn. I osa. Enne viimast sõda" 2010 Rein Põder, "Unustatud" 2011 Grethe Rõõm, "Raamatuvardjad. Tähtraamatu tagasitulek" 2012 Lauri Sommer, "Räestu raamat" 2013 Ulis Guth, "Ärapööratud" 2014 Janika Kronberg, "Rännud kuue teejuhiga" 2015 Olavi Ruitlane, "Vee peal" 2016 Marek Kahro, "Seal, kus näkid laulavad" 2017 Lea Mändmets, "Mullumuiste" 2018 Heiki Kelp, "Elu ongi muinasjutt. 17 elumustrit Võrumaalt" 2019 Maarja Hollo, "Kõik, mis oli, on suurem ja suurem" 2020 Jaan Kaplinski, "Latsepõlve suve" ja "Piirpääsukese Euroopa. Baikalist Assoorideni" 2021 Erkki Koort, "Salakuulaja Vastseliinas", "Kättemaks Kirumpääl" ja "Veritasu Tartus" 2022 Vootele Ruusmaa, luulekogu "Purgatoorium" 2023 Igor Kotjuh, luulekogu "Sireenid ja sähvatused"
Riigikogu esimees

Riigikogu esimees (mitteametlikult ka spiiker) on Riigikogu liikmete hulgast valitud eesistuja, kes moodustab koos kahe aseesimehega Riigikogu juhatuse. Riigikogu juhatus korraldab Riigikogu tööd vastavalt Riigikogu kodu- ja töökorra seadusega. Riigikogu esimees juhatab Riigikogu istungeid ning kutsub kokku ja juhatab Riigikogu juhatuse koosolekuid. Vajadusel kutsub Riigikogu esimees kokku Riigikogu täiendavad istungid või erakorralised istungjärgud. Riigikogu esimees täidab Vabariigi Presidendi ülesandeid, kui president ise ei ole võimeline oma ülesandid täitma või tema volitused on ennetähtaegselt lõppenud. Riigikogu esimees valitakse Riigikogu uue koosseisu esimesel istungil ja tema volitused kestavad ühe aasta. Riigikogu aseesimees täidab Riigikogu esimehe ülesandeid Riigikogu esimehe äraolekul, tema volituste peatumise korral Vabariigi Presidendi ülesannete täitmise ajaks ning muudel juhtudel Riigikogu esimehe kehtestatud korras. Alates 10. aprillist 2023 on Riigikogu esimees Lauri Hussar. Parteid ██ Eesti Tööerakond ██ Põllumeeste Kogud / Ühinenud Põllumeeste Erakond ██ Eesti Rahvaerakond / Rahvuslik Keskerakond ██ Eesti Sotsialistlik Tööliste Partei ██ Rahvuslik Koonderakond Isamaa ██ Eesti Reformierakond ██ Erakond Res Publica ██ Eesti Keskerakond ██ Isamaa ja Res Publica Liit ██ Sotsiaaldemokraatlik Erakond ██ Eesti Konservatiivne Rahvaerakond ██ Erakond Eesti 200 Riigikogu esimene aseesimees Riigikogu teine aseesimees "Riigikogu kodu- ja töökorra seadus". Riigi Teataja. Vaadatud 26.07.2022. "Riigikogu struktuur". riigikogu.ee. Vaadatud 26.07.2022. "Külli Taro: riigikogu istungi juhataja ülesanne pole olla üksnes teadustaja" ERR, 14. november 2022
Miksolüüdia helilaad

Miksolüüdia on diatooniline helilaad, mille kõrgusastmik on 1 - 1 - ½ - 1 - 1 - ½ - 1 miksolüüdia c-st c d e f g a b c miksolüüdia f-st f g a b c d es f miksolüüdia g-st g a h c d e f g Vastab madaldatud VII astmega mažoorile. Sõna tuleneb kreeka sõnast mixolydios ('pool-lüüdia'). Mažoorne laad Diatooniline helilaad Diatooniline helirida
Otto von Krusenstern

Friedrich Otto Axel von Krusenstern (vene keeles Отто Акселевич фон Крузенштерн; (vkj 21. november) 1880 Peterburi Venemaa keisririik – 9. oktoober 1935 São Paulo, Brasiilia) oli Venemaa keisririigi ja Põhjakorpuse ning Loodearmee sõjaväelane (kindralmajor) ning Klooga mõisnik. Otto von Krusenstern sündis Klooga mõisniku kindralmajor Axel von Krusensterni (1851–1913) ning vabapreili Marie von Taube (1857–1880) pojana. Tema vend Konstantin von Krusenstern (Константин Акселевич фон Крузенштерн; sündinud 1883) oli samuti Venemaa sõjaväelane. Otto von Krusenstern asus õppima Paažikorpusse.[viide?] Tegevteenistusse asus ta 1. septembril 1897. Paažikorpuse lõpetas ta 9. augustil 1899 korneti auastmes ning suunati teenima Ratsaväegrenaderide ihukaitsepolku. 9. augustil 1903 ülendati ta porutšikuks. 1905. aastal lõpetas Otto von Krusenstern Nikolai Kindralstaabi Akadeemia 1. järgu tulemustega. Samal aastal ülendati ta staabikapteniks ja 28. mail nimetati kindralstaabi kapteniks. 1906. aastal lõpetas ta Ohvitseride ratsaväekooli üheaastased kursused. Kohustusliku teenistusaja riviteenistuses läbis Ratsaväegrenaderide ihukaitsepolgus (2. november 1906 – 2. november 1908). Teenistust Kindralstaabis alustas Otto von Krustenstern 1. kaardiväe ratsadiviisi vanemadjutandina (26. november 1908 – 14. august 1913). 6. detsembril 1911 ülendati Krusenstern alampolkovnikuks. 14. augustist 1913 kuni 19. jaanuarini 1914 oli ta 50. jalaväediviisi staabi vanemadjutant, misjärel oli Peterburi sõjaväeringkonna ja Kaardiväe vägede staabi juures staabi käsundusohvitser. Võitles Esimeses maailmasõjas ning ülendati 6. detsembril 1914 polkovnikuks. Oli 11. ratsaväediviisi staabiülema kohusetäitja. Alates 24. detsembrist 1915 oli Krusenstern Kindralstaabi ülema käsutuses ning alates 21. detsembrist 1916 Soome Suurvürstiriigis asuva Suomenlinna kindluse staabiülem. 1918. aastal pärast oktoobrirevolutsiooni ja Soome kodusõja algust saabus Helsingist Eestisse ja asus elama Tallinna. 1919. aasta aprilli lõpul Eesti kaitseväe ülemjuhataja Johan Laidoneri käskkirjaga määrati Põhjakorpuse staabiülemaks, senise Põhjakorpuse staabiülema kohusetäitja Aleksei Vandami asemele (kes keeldus avalikult tunnustamast Eesti iseseisvust). Põhjakorpuses teenis ülemkortermeistrina (обер-квартирмейстер); alates aprillist 1919 Põhjakorpuse staabiülem, 25. maist 1919 Põhjakorpuse tagalaülem, alates 31. augustist 1919. aastal Loode-Venemaa valitsuse sõjaministri (Nikolai Judenitš) kantseleiülem, alates 3. detsembrist 1919 Loodearmee staabi reservis. Ülendati 25. mail 1919 kindralmajoriks. Pärast kindral Nikolai Judenitši väljaastumist Loode-Venemaa valitsusest 3. detsembril 1919 arvati Otto von Krustenstern reservi. Pärast Tartu rahulepingu sõlmimist ja Loodearmee laialisaatmist jäi Otto von Krustenstern elama Eestisse, kust ta aga 1930. aastail sõitis Brasiiliasse, kus 1935. aastal Sao Paulos ka suri. Friedrich Otto Axel von Krustenstern abiellus 1918. aastal Anna Pauline Alexandra von Grünewaldtiga. Abielust sündis 1923. aastal poeg Otto Axel Theodor Pankratius von Krustenstern. фон Крузенштерн Оттон Акселевич Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften
Reagent

Reagent [reag'ent] on keemiline aine või ioon, mis võtab osa keemilisest reaktsioonist, on üks reaktsiooni lähteainetest, ja kasutatakse ära reaktsiooni käigus. Tihti kasutatakse reagendi tähenduses ka terminit agent või reaktant. See on reagendi kõige laiem määratlus. Ka lahusti ja katalüsaator osalevad reaktsioonis, kuid neid ei nimetata reagentideks, sest nad ei kulu reaktsiooni käigus ära. Keemilises analüüsis vaadeldakse reagendina ühte reaktsiooni lähteainet (tihti ka spetsiaalset ainete segu), mille reaktsioon määratava ainega võimaldab kindlaks teha selle oletatava aine esinemise või puudumise. Nende hulka kuuluvad näiteks lakmus ja fenoolftaleiin. Orgaanilises keemias jagatakse tihti reaktsiooni lähteained substraadiks – see on lähteaine, mille põhistruktuur protsessis säilib – ja reagendiks – see on keemiline aine (tavaliselt anorgaaniline või suhteliselt väikese molekulmassiga orgaaniline molekul), mida kasutatakse selle orgaanilise ühendi, substraadi, keemiliseks muundamiseks. Reagendid kas on keemiliselt küllalt aktiivsed või aktiveeritakse mingi initsiaatori või katalüsaatori toimel. Orgaanilise reaktsiooni mehhanismi tüübi määrab reagendi keemiline loomus, millele vastavalt tekitatakse vabad radikaalid (näiteks R•, Br•, NO• jt; tekitatakse kõrgel temperatuuril või valguskiirgusega) nukleofiilid (näiteks OH–, H2O, NH3, alkeenid jt) elektrofiilid (näiteks H+, Cl+, R+; lähtereagendid on happed, halogeenid, alküülhalogeniidid jt) oksüdeerijad (näiteks O; lähtereagendid on O2, H2O2, OsO4 jt) redutseerijad (näiteks H; lähtereagendid on H2, LiAlH4 jt) Orgaaniline reaktsioon Reaktiiv
Württembergi kuningas

Württembergi kuningas oli Württembergi kuningriigi valitseja tiitel kuningriigi loomisest 1806. aastal kuni likvideerimiseni 1918. aastal. Tiitlit kandsid üksnes Württembergi dünastia liikmed. 1806–1816 Friedrich I 1816–1864 Wilhelm I 1864–1891 Karl 1891–1918 Wilhelm II Württembergi hertsog Württembergi krahv
Vahur Sova

Vahur Sova (sündinud 9. aprillil 1956 Suure-Jaanis) on eesti arhitekt. Keskhariduse omandas Vahur Sova Suure-Jaani Keskkoolis aastatel 1963–1974. Aastatel 1974–1979 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis majandusküberneetikat. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas Vahur Sova Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuriosakonnas aastatel 1987–1992. Aastatel 1979–1981 töötas Vahur Sova ENSV Rahandusministeeriumi Koosseisude Valitsuses. 1984. aastast töötas ta Kultuurimälestiste Riikliku Projekteerimise Instituudis eelarvestaja-insenerina. 1991–1995 töötas Sova E. Laansoo Arhitektuuribüroos ning aastatel 1996–1999 M. Pressi Arhitektuuribüroos. Vahepeal vabakutselise arhitektina tegutsenud Vahur Sova töötab 2009. aastal arhitektuuribüroos Teigar Sova Arhitektid OÜ. Suure osa Vahur Sova teostest moodustavad elumajad. Suurematest ühiskondlikest hoonetest kuuluvad tema loomingusse näiteks Tartu Zeppelini keskus ja Pargi lasteaed Viimsis. Tema töödele on iseloomulik mitmekülgne materjalikasutus, põnev mahujaotus ja funktsionaalne plaanilahendus. eramu Tuule 16 eramu Vaalu 7 eramu Hiieotsa tee1 korterelamu Tammiku 2, Jüri eramu Merirahu 66, Tallinn eramud Kapteni 5 ja 7, Tartu Pargi lasteaed Viimsis Zeppelini keskus Tartus Vahur Sova on 1999. aastast Eesti Arhitektide Liidu liige. "Eesti Arhitektie Liidu liikmed, Vahur Sova". "Vahur Sova ei tahtnud Zeppeliniga šokeerida". Tartu Postimees. 17. november 2005. Sauter, Peeter (11. november 1999). "Vahur Sova ja ta majad". Eesti Ekspress. Teigar Sova Arhitektid
Eesti rahvaleksikon

"Eesti rahvaleksikon" (lühend ERL) oli aastail 1937–1940 Noor-Eesti Kirjastuse poolt Tartus välja antud üldentsüklopeedia ("rahvaentsüklopeedia"). Leksikoni peatoimetaja oli Jaan Roos, toimetuse liikmed Oskar Urgart, Johannes Piiper, Johannes Kiivet ja Mihkel Vellema, toimetuse sekretär Elmar Elisto, kujundaja Elmar Kits. Leksikoni kavandatud maht oli 30 000 märksõna 1000 leheküljel 10 vihus. Tegelikult jõuti välja anda 8 vihku (768 lehekülge) kuni märksõnani manustama. entsüklopeedia
Koduhani

Koduhani (Anser anser domesticus või Anser cygnoides domesticus) on kodustatud hani (kas hallhani või stepihani). Hanetõugudest on kõige tuntum emdeni hani. Hani kodustati umbes 4000 aastat tagasi. Hanetõugude kujunemine
Lokria helilaad

Lokria (Vana-Kreeka maakonna Lokrise järgi) ehk hüpofrüügia on diatooniline helilaad, mille kõrgusastmik on ½ - 1 - 1 - ½ - 1 - 1 - 1 lokria c-st c des es f ges as b c lokria a-st a b c d es f g a lokria h-st h c d e f g a h Lokria helilaadi kasutati klassitsismiajastu muusikas harva, kuna tema I astme (toonika) kolmkõla äärmised noodid moodustavad vähendatud kvindi, mis on dissoneeriv intervall. Hilisemas muusikas on aga lokria helilaad taas populaarsemaks saanud, sest ta tekitab muusikalist pinget. Diatooniline helilaad Diatooniline helirida
Izmailovo kaardiväepolk

Izmailovo kaardiväe jalaväepolk (vene keeles Измайловский гвардейский полк) oli Venemaa keisrinna Anna Ivanovna poolt 1730. aastal loodud sõjaväeosa. Izmailovo kaardiväepolk loodi vastukaaluna Peeter I poolt loodud Preobraženski ja Semjonovskoje polgule, kelle ohvitserid ja juhtkond hakkasid pärast Peeter I surma osalema õukonnaintriigides ning osalesid ka paleepööretes. Izmailovo kaardiväepolgu eripäraks loomisel oli selle suur baltisaksa osakaal ohvitserkonnas, kes olid lojaalsed keisrinna Anna Ivanovnale. 1730. aasta 31. detsembril moodustas Anna Ivanovna veel Ratsaväe ihukaardiväepolgu (Лейб-Гвардии Конный полк); sealgi mängisid juhtivat rolli baltisaksa päritolu ohvitserid.  Pikemalt artiklis Anna Ivanovna#Tegevus riigijuhtimisel Kuulsamaid Izmailovo polgus teeninud sõjaväelasi: Carl Enckell, Soome poliitik ja välisminister 1919; 1922–1924 Rudolf Walden, Soome sõjaminister 1919 ja kaitseminister 1940–1941
Valgelaup-sifaka

Valgelaup-sifaka (Propithecus diadema) on indrilaste sugukonda sifaka perekonda kuuluv poolahv. Ta on kogukam kui samasse perekonda kuuluv tuttsifaka, kuid eluviisilt sellega sarnane. Ta on üks suurimaid tänapäevaseid poolahve: täiskasvanud isendi pikkus on keskmiselt 105 cm, millest poole moodustab saba. Tal on pikk ja siidine karvastik ning teda on kirjeldatud ühena kõige värvilisematest ja atraktiivsematest poolahvidest. Ta elab Kagu-Madagaskari vihmametsades ja kuulub ohustatud liikide hulka. Valgelaup-sifakate vaatlemise kohad asuvad Mantadia rahvuspargis ja Tsinjoarivo metsades. Ta elutseb salkades, kuhu kuulub harilikult 2–10 isendit. Salka võib kuuluda mitu täiskasvanud isast ja mitu täiskasvanud emast. Ühele salgale võib kuuluda 25–60 hektari suurune maa-ala, mille piire tähistavad lõhnanäärmete eritisega nii emas- kui isasloomad. Salk kaitseb oma maa-ala küll teiste valgelaup-sifakate eest, kuid võib seda jagada näiteks leemuritega. Selleks, et oma maa-ala piire tähistada, läbib valgelaup-sifaka suhteliselt pikki vahemaid, üle poolteise kilomeetri päevas. Seetõttu sööb ta mitmekesist ja energiarikast taimtoitu: üle 25 eri liiki taimi iga päev. Ta sööb mitte ainult puuvilju, vaid ka lilli, seemneid ja lehti. Toidu proportsioonid muutuvad aastaajati. Toidu suhtes on ta väga valiv. Suure poolahvi kohta on valgelaup-sifaka küllaltki jõuline. Ta suudab külgsuunas läbi õhu liikuda kiirusega kuni 30 km/h. Tal on musklis jalad, millega suudab end vertikaalselt puutüvelt külgsuunas kaugele tõugata. On võimalik, ehkki tõestamata, et sellist jõudu soodustab kahe taime söömine, mis sisaldavad suures koguses alkaloide. Valgelaup-sifaka on puiseluline: maapinnal nähakse teda harva, pigem ronib ta püstise puu otsa ja hüppab külgsuunas teise puu otsa. Tema ainsad looduslikud vaenlased on fossa ja niiluse krokodill. Kui röövloom saabub salga maa-alale, teeb valgelaup-sifaka hoiatushäälitsuse, mis meenutab suudluse heli. Suguline küpsus saabub 2–3-aastaselt nagu teistelgi sifakatel, isastel pisut hiljem kui emastel. Nende paljunemiskäitumisest on teada vähe, kuid usutakse, et emane on selles osas vastuvõtlik üksnes paaril päeval aastas. Emasloom on domineeriv nagu teistelgi sifakatel ja paaride moodustumises on emasel suurem osa. Kopulatsioon toimub millalgi suvel (detsembris) ja üldiselt toob iga emane igal aastal ühe poja ilmale. Tiinus kestab 4 kuud nagu teistelgi sifakatel ja elu kestab kuni 18 aastat nagu teistelgi sifakatel.
Avahi

Avahi ehk pisiindri (Avahi laniger) on indrilaste sugukonda avahi perekonda kuuluv leemur. Avahi tüvepikkus on 30–33 cm, saba on veidi pikem (33–37 cm). Karvastik on tihe ja pehme, põhiliselt hallikaspruun, saba ja jäsemed on roostekarva. Laubal on valge vööt. Kõrvad on väikesed ja karvade sees peidus, silmad aga suured. Täiskasvanud loom kaalub 1–1,3 kg. Tagajalad on eesjalgadest pikemad. Avahi on suhteliselt tavaline, kuid raskesti märgatav loom. Avahi on Madagaskari vihmametsade ööloom, kes päeval magab kerratõmbunult puu otsas, tüvest pisut eemal lehestiku varjus. Avahid elavad monogaamsete paaridena koos järglastega. Omavahel suhtlevad nad röhkimise ja pika maheda või kõrge vile vahendusel. Elab kuni kilomeetri kõrgusel merepinnast. Perekonna koduterritoorium on 1–2 hektarit suur. Avahi toitub lehtedest, putukatest, puuviljadest, puukoorest ja õitest. Paaritumine toimub aprillis või mais. Septembris või oktoobris toob emasloom ilmale ühe poja. Järgmised pool aastat elab poeg ema seljas ja reisib sellega kaasa. 1889 elas üks avahi Londoni loomaaias. "Loomade elu", 7. kd., lk. 416
Ehrenblatt des Heeres

Jalaväe Auplaat (saksa keeles Ehrenblatt des Heeres) oli Saksamaa sõjaväeline autasu Teise maailmasõja ajal alates 22. juulist 1941. Eestlastest autasustati auplaadiga ainsana kapten Oskar Ruutu.[viide?] Pilt auplaadist
Annami Draakoni orden

Annami draakoni orden on Annami keiserliku perekonna orden, mis on asutatud 14. märtsil 1886 Đồng Khánhi poolt. Suurmeister on prints Bảo Vang.
Nelja keisri ordu

Nelja keisri ordu (Orden der vier Kaiser) on 6. detsembril 1768 krahv Philipp Ferdinand von Limburg Stirumi asutatud rüütiordu nelja ajaloolise Saksamaa valitseja auks (Heinrich VII, Wenzel, Sigismund ja Karl IV).
Ordenikett

Ordenikett on ordeni või teenetemärgi kõrgeim klass, mida kantakse keti otsas kaelas. Selle juurde kuulub rinnaskantav suur täht. Faleristika Ordenilint
Soolak

Soolak on soolalembeste taimedega maa-ala, mille mullas on palju kergesti lahustuvaid sooli. Soolakud on omased kuiva kliimaga aladele, näiteks stepile, kuivstepile, kõrbetele jt. Neis paigus on aurumise tüüpi veerežiim ehk aurumine ületab sademeid. Soolakud võivad tekkida ka põldude ebaõigel niisutamisel, vastavaid soolakuid nimetatakse ka sekundaarseiks soolakuiks.
Sookuivendus

Sookuivendus on maaparandusvõtete kogum, mille eesmärk on märgalalt liigvee ärajuhtimine. See võimaldab uut kuivemat ala kasutada põllumajanduslikel või metsanduslikel eesmärkidel. Enamasti toimub sookuivendus dreenide või kraavide abil. Sookuivenduse vastand on soode taastamine. Eesti alal toimusid laialdased sookuivendused Nõukogude Liidu perioodil. Umbes 12% Eesti soode kogupindalast on kuivendatud. Kuivendamine Sooviljelus Sookuivendus. – EE. 8. kd. Tallinn : Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1995
Eugène Ionesco

Eugène Ionesco (26. november 1912 Slatina, Rumeenia – 28. märts 1994 Pariis) oli prantsuse näitekirjanik. Eugène Ionesco sündis rumeenia-prantsuse segaperekonnas. Lapsepõlve veetis ta Prantsusmaal, 1925–1938 elas Rumeenias, kus õppis ära rumeenia keele. Ta õppis Bukarestis ja Pariisis romanistikat. Et ta ei tahtnud ei "surra natsismi eest" ega "võidelda Stalini eest", asus ta 1938 elama oma "emamaale" Prantsusmaale. Eugène Ionesco kirjutas kriitikat, autobiograafiaid (1967 "Märkmekilde", 1968 "Minev olevik olev minevik"), romaane, lastejutte jne. ("Valge ja must" 1981). Ainus, mida ta ei kirjutanud, oli luule. Kuid eelkõige oli ta viljakas näitekirjanik: peaaegu igal aastal tuli välja uus näidend. Eugène Ionesco on üks olulisemaid absurditeatri autoreid. Teda mõjutasid Alfred Jarry ja Antonin Artaud. Ta poetas näidendeisse osavalt ka farsi ja nukuteatri elemente. Näidendeid kirjutama olevat Eugène Ionesco hakanud inglise keele õpikut lugedes saadud tuju ajel. Esimesed näidendid "Õppetund" (1952), "Kiilaspäine lauljatar" (1950) ja "Toolid" (1954) olid mäss traditsioonilise teatri vastu. Pariisis Huchette'i teatris on "Kiilaspäist lauljatari" ja "Õppetundi" järjepidevalt mängitud juba 1957. aastast. Loogilise tegevuse ja seotud dialoogi asemel toimivad akommunikatiivsed segiaetavad tegelaskujud, sürrealistlik seguneb realistlikuga ja kõik näitab võimendatult maailma nihestatust. 1950. aastate lõpust alates nihkuvad eksistentsiaalsed probleemid Eugène Ionesco loomingus aina enam esiplaanile ja tegelaskujud muutuvad konkreetsemaks. Näiteks seob naivistist humanist Bérenger rea näidendeid ("Mõrvar kutsumusest" 1957, "Ninasarvik" 1958). Eugène Ionesco kasutas oma näidendite määratlemiseks mõisteid "antiteater" ja "traagiline farss". 1989 kutsus Eugène Ionesco riike toetama Rumeenias käimas olnud muudatusi ning tunnistas: "Ma olen kultuurilt prantslane, kuid ma tunnen end taas saamas rumeenlaseks". 1971 – Austria riiklik Euroopa kirjanduse auhind "Ninasarvik". Tõlkinud Aleksander Kurtna, saatesõna: L. Zonina. Eesti Raamat, Tallinn 1967 "Kiilaspäine lauljatar" (näidendivalimik, sisaldab ka: "Tulevik on munades", "Meheleminekueas tütar", "Ninasarvik"). Tõlkinud Guido Ivandi, Signe Ernist ja Aleksander Kurtna, eessõna: Lauri Leesi. Sari "Europeia". Perioodika, Tallinn 1993 "Kiilaspäine lauljanna" – valimikus "20. sajandi näidendid" II, Avita, Tallinn 2005 Biograafia, bibliograafia (prantsuse keeles)
Sapropeliit

Sapropeliit on põlevmaavara, mis on tekkinud kunagi veekogu põhja settinud peamiselt madalamaist organismidest. Sapropeliidi tekke eelduseks olid veekogude põhjas valitsevad redutseerivad tingimused ehk enamasti väga hapnikuvaene põhjakeskkond. Sapropeliidid on näiteks põlevkivi, kännelsüsi, boghed. Sapropeel
Thíra saared

Thíra saared ehk Santoríni saared on saarestik Kreekas Egeuse meres, Küklaadide lõunapoolseim osa. Nad jäävad Kreetast umbes 100 km põhja poole. Kogupindala on umbes 90 km² Saarestiku peasaar on Thíra (Santoríni). Aastal 2001 elas saarestikus umbes 13 500 elanikku. Saarestiku moodustab vulkaani kaldeera, mis on jäänuk tohutust vulkaanilisest plahvatusest II aastatuhande keskpaiku eKr. Saarestiku keskel Nea Kaimeni saarel asub Thíra vulkaan.
Admiral (liblikas)

Admiral (Vanessa atalanta) on liblikas koerlibliklaste sugukonnast. Admirali tunneb ära tiibadel domineeriva musta värvi järgi. Admiralil on suured musta-ruugekirjud tiivad. Admiral paneb istudes oma tiivad kokku nii, et eestiivad jäävad tagatiibade vahele. Eestiivad on tagatiibadest pikemad ja sellepärast jäävad nende otsad nähtavale. Selletõttu on tema tiibade alaküljel kahesugust mustrit. See osa eestiibadest, mis puhkeasendis jääb varjatuks, on eredalt värvunud, aga näha on seda üksnes lennu ajal. Eestiibade otsad ja tagatiivad on seevastu varjevärvusega. Admirali tiibade siruulatus on 65–70 mm[viide?]. Admirale võib kohata kõikjal avamaastikel, aedades, metsaservadel ja niitudel mitmesuguste taimede õitel. Admirali valmikud lendavad meile mai lõpust juunini ja juuli lõpust septembrini sisse lõuna poolt, seepärast kutsutakse admirali mõnikord ka rändliblikaks. Sama on ka Põhja-Ameerikas: admiral talvitub Lõuna-Texases ja igal kevadel rändavad liblikad sealt põhja poole. Admiralide sügispõlvkond meie külma talve üle ei ela – neil puudub talvine diapaus (putuka talveuni) [viide?]. Kuid Lõuna-Euroopas võib teda kohata talv otsa lendamas. Admiralid on maiad liblikad – lisaks hilissuviste õite külastamisele parvlevad nad lõhkiküpsenud õuntel ja ploomidel. Röövikud toituvad peamiselt kõrvenõgesel, lõuna pool ka juudinõgese lehtedel. Admirali röövikud on mürgised. Suve lõpul röövik nukkub ning veedab talve kaitsva lumevaiba all. "Loomade elu", 3. kd., lk. 282-283, joon. 322, tahvel 48 Admiral andmebaasis eElurikkus
Avahi (perekond)

Avahi (Avahi) on perekond indrilasi. Avahi betsileo Avahi cleesei Avahi laniger (avahi ehk pisiindri) Avahi occidentalis Avahi unicolor "Loomade elu" andmeil on avahi perekonnas üksainus liik: avahi ehk pisiindri. "Loomade elu", 7. kd., lk. 416
Avahi cleesei

Avahi cleesei on liik avahi perekonda kuuluvaid indrilasi. Sel liigil on väga väike areaal, teda leidub ainult Madagaskari idaosas. Avahid on öise eluviisiga, puu otsas elutsevad loomad. Nad söövad noori võrseid, putukaid ja tõuke. Liiginimi on pandud inglise näitleja John Cleese'i järgi. "John Cleese sai omanimelise leemuriliigi", Postimees Online, 11. november 2009.