laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ritchie

Ritchie on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis Frances Baardi ringkonnas Sol Plaatje vallas. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ritchie elanikest mustanahalisi aafriklasi 50,9%, värvilisi 45,4%, valgeid 2,1%, India või Aasia päritolu inimesi 0,8% ja teisi 0,7%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 87,6% inimesi, tsvana keelt 6,3%, koosa keelt 1,8%, sotho keelt 1,6% ja teisi keeli 2,7%., https://census2011.adrianfrith.com/place/383007 https://census2011.adrianfrith.com/place/383008
Malinavka metroojaam

Malinaŭka metroojaam (vene keeles Малиновка (Malinovka metroojaam), valgevene Малінаўка (transkribeerituna Malinavka metroojaam)) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Maskoŭski rajoonis Malinaŭka linnaosas. Jaam avati 3. juunil 2014. Tegemist on liini lõppjaamaga. Projektis kandis see nime Univiersitjetśka, kuna selle läheduses asus mitu Valgevene Riikliku Ülikooli osakonda, ent tegelik nimi on pandud Malinaŭka linnaosa järgi. Jaama kujundas valgevene kunstnik Maksim Piatrul. Jaam ise on kasutusel näitusesaalina, kus traditsiooniliste paikade (galeriid, muuseumid, kunstisaalid) kõrval võiks olla esindatud uuem visuaalne kunst. Värvidest on seal kasutusel roheline ja heledad toonid. Jaam on mõeldud kujutama väikest salu. Perroonil on pingid istekohtadega 36 inimesele. http://www.urbanrail.net/eu/by/minsk/minsk.htm "Минский скульптор рассказал о том, как создавался образ станции «Малиновка»". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 13. oktoobril 2018.  Malinaŭka metroojaam – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Maskoŭskaja liin

Maskoŭskaja liin (vene keeles Московская линия (Moskovskaja linija), valgevene Маскоўская лінія (transkribeerituna Maskovskaja linija)) on Minski metrooliin, mis on 2018. aasta seisuga 19,9 km pikk ja millel asub 15 peatust. Rongidel kulub liini ühest otsast teise sõitmiseks 28 minutit. Metroo projekteerimine algas 1976. NSV Liidu Ministrite Nõukogu kinnitas plaani 4. veebruaril 1977. Selle järgi pidi metroo koosnema ühest liinist ja 8 peatusest. Ehitustööd algasid 16. juunil 1977. Metroo avati 30. juunil 1984, Minski fašistidest vabastamise 40. aastapäevaks. Algselt algas see Maskoŭskaja metroojaamast ja lõppes Instytut kultury metroojaamas, kust viib tee ka maapealsesse elektrironguide depoosse. Nagu peaaegu kõigis maailma metroodes, nii ka Minskis tähistatakse metrooliine eri värvidega. Minski metroo erines teistest NSV Liidu metroodest selle poolest, et esimene metrooliin ei olnud punane, vaid sinine. Teine liin on punane. Minski metroo sinine liin kulges valmimise ajal linna peatänava all. See tänav on kandnud läbi aegade paljusid nimesid: metroo valmimise ajal Lenini prospekt), 1991–2005 Francysk Skaryna prospekt ja alates 2005 Iseseisvuse prospekt (Праспект Незалежнасці). Viimane on juba tänava 10. nimi. Liini on pikendatud, nii et ta tänapäeval enam täies ulatuses selle tänava all ei ole. Liin on üldiselt kirde-edelasuunaline. Seda teenindavatel rongidel on viis vagunit. Aastal 1986 pikendati liini Uschodi metroojaamani. Aastal 2007 avati Uručča metroojaamani viiv lõik. Tee Piatroŭščyna metroojaamani valmis aastal 2012 ja seni viimase metroojaamana avati aastal 2014 Malinaŭka metroojaam. Aastal 2017 oli enim kasutajaid Płošča Lenina metroojaamal (56,6 tuhat reisijat päevas). Järgnesid Płošča Jakuba Kołasa 47,6 tuhandega, Uručča 46,8 tuhandega, Akademija navuk 39,2 tuhandega ja Malinaŭka 35,63 tuhande reisijaga päevas. Kõige vähem kasutatavad jaamad olid Hrušaŭka 13,9 tuhande ja Michałova 14,5 tuhande reisijaga päevas. http://metropoliten.by/information/schedule/ "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. jaanuar 2018. Vaadatud 13. oktoobril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Ärgake!

Ärgake! on ajakiri, mida annavad välja Jehoova tunnistajad. Ajakiri ilmub rohkem kui 225 keeles üle kogu maailma. "Ärgake! Ja vahitorn".
Vanrhynsdorp

Vanrhynsdorp on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis West Coasti ringkonnas Matzikama vallas. Asula rajati 1751. aastal misjonijaamana ja kandis esialgu nime Trutro (ehk TroeTroe). Praeguse nime sai linn 1881. aastal kohaliku elaniku Hendrik van Rhijni järgi. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Vanrhynsdorpi elanikest värvilisi 71,91%, valgeid 19,72%, mustanahalisi aafriklasi 6,94%, India või Aasia päritolu inimesi 0,41% ja teisi 1,04%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 95,34% inimesi, inglise keelt 1,63% ja koosa keelt 1,21%. Vanrhynsdorp SA Places https://census2011.adrianfrith.com/place/160009
Teise keisririigi stiil

Teise keisririigi stiil (prantsuse keeles style Second Empire või style Napoléon III) oli arhitektuuristiil ja sisekujundusstiil, mis levis 19. sajandi teisel poolel ning 20. sajandi algusaastatel Lääne- ja Kesk-Euroopas. Kuigi stiil väljendus sellistes suuremates linnades nagu Pariis, Brüssel ja Viin, jõudis see ka Põhja-Ameerikasse, ennekõike Idarannikule. Stiili juured ulatusid 17. sajandi renessanssi. Kuna stiil arenes oma algupärast edasi, omandas see eelkõige uusbaroksed tunnusjooned, milles tihti kombineeriti mansardkorruseid ja madalaid ruutkupleid. Stiil rakendus eelkõige prantsuse kodanluse ajal vahemikus 1860–1880. Pariisi kesklinna puiesteede äärsed kvartalid olid tihti vastavalt projekteeritud ja ehitatud. Stiili nimetus viitab Prantsuse teisele keisririigile, mida valitsesid keiser Napoléon III ja keisrinna Eugénie. Uusbarokk Beaux-arts
2018.–2019. aasta maailma karikasari laskesuusatamises

2018.–2019. aasta maailma karikasari laskesuusatamises oli 42. ametlik maailma karikasarja hooaeg, mis algas 2. detsembril 2018 Pokljukas ja lõppes 24. märtsil 2019 Oslos. IBU maailma karikasarja 2018.–2019 hooaja kalender. * = Algselt 5. detsembril toimuma pidanud võistlus lükati udu tõttu järgmisele päevale ** = Algselt 16. jaanuaril toimuma pidanud võistlus lükati tugeva lumesaju tõttu järgmisele päevale IBU. "Hooaja kalender". Vaadatud 13.10.2018. "Laskesuusa MK-etapi tavadistants lükati udu tõttu neljapäevale". ERR. 05.12.2018. Vaadatud 19.01.2019. "Laskesuusatamise MK-etapp lükati tugeva lumesaju tõttu päeva võrra edasi". ERR. 15.01.2019. Vaadatud 19.01.2019.
Jüri Riis

Jüri (George) Riis (7. juuni 1893 Riisiküla, Uue-Vändra vald, Pärnumaa – 2. aprill 1961 Bellmore, New York, USA) oli eesti kunstnik. Ta sündis Uue-Vändra vallas Liisa ja Tõnis Riisi taluomaniku kolmanda pojana. Lapsepõlv möödus kodutalus Hoolmikul. Õppis Riisa algkoolis ja Tori kihelkonnakoolis. 1910–1917 õppis vaheaegadega Peterburis Kunstide Edendamise Seltsi koolis, mille lõpetamisel cum laude sai joonistamisõpetaja kutse. Samal ajal (1910–1917) töötas ja teenis ka Vene sõjaväes. Koolivaheaegadel töötas kodus ja tegi juhutöid. Maalis koduküla Laine seltsile näitemängude dekoratsioone ja kaunistas rikkamate talude kambreid seinamaalingutega. 1917–1918 tegutses kooliõpetajana Pärnu Poeglaste Gümnaasiumis, kunstiõpetajana Toris ja lühemat aega Jändja algkoolis Järvamaal. Lühikest aega oli ta Paldiski Keskkooli joonistusõpetaja ning töötas 1919–1926 Rakvere Õpetajate Seminaris õpetajana. Võttis osa esimesest maailmasõjast, langes vangi sakslaste kätte, kust vabanes maailmasõja lõppedes. Eesti vabadussõja tegi läbi ohvitserina ja tegutsedes ka sõjamuuseumi volinikuna. Tegi illustratsioone ajakirjadele Urikivi ja Eesti Noorte Punane Rist. 1926. aastal siirdus Jüri Riis Eestist Ameerikasse, kus tegi kaastööd ajakirjale Meie Tee, Välis-Eesti Almanahh (1932), oli New Yorgi Eesti Haridusseltsi kirjandus- ja kunstiosakonna esimees, Old Forge'i New Yorgi Disneylandi kunstiala juhataja, Detroidi Eesti haridusseltsi Kodu juhataja ja asutajaliige, Eesti-Ameerika Kodanike Ühingu juhataja ja asutajaliige, New Yorgi Eesti Vabadusvõitlejate Ühingu asutajaliige, Välis-Eesti Ühingu usaldusmees (1931). Lõi teoseid Chicago maailmanäituse jaoks. Ameerikas esines 1933., 1934. ja 1951. aastal Eesti Haridusseltsi kunstinäitustel. Tema nimemärk oli JüRiis. Jüri Riis maeti 10. aprillil 1961 New Yorgi Kensico kalmistule. "Kunstnik J. Riis suri". Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word : Estonian weekly. 6. aprill 1961. Vaadatud 14.10.2018. "Urikivi". ESTER. "Eesti Noorte Punane Rist". ESTER. RIIS, JÜRI. "Eesti biograafiline andmebaas ISIK". Originaali arhiivikoopia seisuga 13.08.2020. Vaadatud 06.02.2020. "Jüri Riis". ISIK.
Narva vapp

Narva vapp on Ida-Viru maakonnas asuva Eesti linna Narva vapp. Vapp on kinnitatud 24. juulil 1992. Vapp kujutab endast helesinise põhjaga kilpi, mille ülaosas asetseb paljastatud mõõk, kummalgi pool mõõka on üks kahurikuul, keskosas on kujutatud 2 hõbedavärvilist kala, nende all kõver mõõk, millest omakorda allpool asetseb veel üks kahurikuul. Narva linna vapi laiuse ja kõrguse suhe on 9 : 12. Vapil olevad kalad viitavad Narva jõele, selle kalarohkusele ja kalastamise tähtsusele, mõõgad Narva staatusele piirilinnana ja sõdadele Venemaaga ning 3 suurtükikuuli Narva sõjalisele tähtsusele. Vapi ülaosas algselt Rootsi riiki tähistanud sirge mõõk ja alaosas Venemaad tähistav saabel leiduvad veel Karjala vapil ja Soome vapil. 1. Narva linna vapi kujutist võivad oma pitsatitel kasutada ainult Narva linnavolikogu ja linnavalitsus. 2. Narva linna vapi kujutist võivad kirjablankettidel kasutada ainult Narva linnavolikogu ja linnavalitsus. 3. Narva linnavalitsus võib anda loa kleebiste valmistamiseks linna vapi alusel. 4. Narva linnavalitsus võib anda loa Narva linna vapi kujutise kasutamiseks muudel eesmärkidel lepingu alusel. Narva linna vanimal teadaoleval pitsatil 1385. aastal kujutati heraldiliselt vasakule ujuvat tuura. Kala sümboliseeris linnakodanikele antud kalapüügiõigust. Kala kohal kujutatud kroon meenutas selleks ajaks Liivi ordule kuuluva linna pitsatil Taani kuningalt 1345. aastal saadud linnaõigust. 1443. aastal valminud uues pitsatis kujutati kala vastupidises suunas. Kuid juba 1426. aastal oli Liivimaa ordumeister Cysse von Rutenburg andnud Saksa ordu kõrgmeistri Paul von Reussdorfi nimel Narva linnale kohapeal kontrollitud ja pakendatud vaha headuse kinnitamiseks risti ja roosidega pitsati. Peamiselt kaubamärgina antud pitsatit kasutati 1526. ja 1530. aastal ka linnapitsatina. 1546. aastal kujutati kirjeldatud pitsatipilte vappidena Pimeda värava vapikivil. Esimese tõelise linnavapi andis Narva linnale Rootsi kuningas Johan III 22. juulil 1585. Vapil kujutati varasematelt pitsatitelt üle võetud kahte vastamisi ujuvat kala, mõõka, saablit ja kolme kahurikuuli. Samast ajast pärineb ka nelitatud kilbil linnaväravate, kahurikuulide ja kürassiiripiigiga Narva hertsogkonna vapp, mida hiljem, 18. sajandil, hakati omistama Narva linnale. Narva hertsogkonna vappi kasutasid Rootsi kuningas alates Karl IX-st Karl XII-ni oma heraldilises titulatuuris. Narva lipp Ida-Viru maakond Narva sümboolika linna kodulehel Narva sümboolika Vapi kavand Vapi vanem kuju
Animal Planet

Animal Planet on USA päritolu televisioonikanal, mis edastab haridusliku sisuga materjale. Kanal on jälgitav enam kui 70 riigis maailmas. Animal Planet alustas saadete edastamist 1. oktoobril 1996. Kanali omanik on Discovery Inc. Tuntud saadete seas on näiteks "Animal Cop", "My Cat From Hell", "Whale Wars" jt.
Discovery Channel

Discovery Channel (1985–1995 The Discovery Channel, sageli ka lihtsalt Discovery) on telekanal, mille toodab ja vahendab dokumentaalseid teadus-, ajaloo-, kosmose- ja tehnikasaateid ja -filme. Tuntumate saatesarjade seas on "Müüdimurdjad", "Dirty Jobs", "American Chopper", "Man vs. Wild". Kanali omanik on Discovery Inc.. Selle peakontor asub USAs Marylandi osariigis Silver Springsis.
Tuljak (tants)

Tuljak on Eesti rahvatants, mille on kokku seadnud Anna Raudkats. Muusikana kasutatakse Miina Härma komponeeritud lugu "Tuljak", mille sõnade autor on Karl Ferdinand Karlson. Tuljak kirjeldab neiu ja noormehe suhte kulgemist ja tärkavaid tundeid. Tantsu kirjeldus ilmus esimest korda trükis 1926. aastal koos kaerajaani ja veel mitme eesti tantsuga raamatus "Eesti rahvatantsud". Täpne tantsu loomise aeg ei ole teada, kuid arvatakse, et see võidi luua 1915. aastal. Tuljaku loomisel on kasutatud elemente varasematest rahvapärastest tantsudest. Nende seas võisid olla ka sama tuljak, mida Nuia kandis nimetati näpupolkaks, savikoja venelaseks, kus paarilised löövad küünarnukke kokku, ning vurr-sahkadiks, kus esineb nn saagimise liigutust. Algses versioonis ei tõstnud tüdrukud tantsu lõpus käsi üles. Selle lisanduse pakkus Raudkatsile 1949. aastal välja Ullo Toomi. Tantsu on esitatud kõigil Eesti tantsupidudel alates esimestest Eesti mängudest 1934. aastal, kus tants läks kordamisele. Tuljaku põhisammude seas on hüplevpolka, kiiksamm ja kõnnisammud. Ardo Kaljuvee: Kas keegi teab, kui vana on “Tuljak”? Eesti Päevaleht, 3. veebruar 2007 Heili Reinart: "Tantsumemm Anna Raudkats lõi «Tuljaku» noorte tärkavate tunnete auks" sobranna.postimees.ee, 27. juuni 2017 Tantsupidu – tuljak 2009. aasta tantsupeo "Meri" õppevideos
Carmina Burana (kantaat)

"Carmina Burana" [k'armina bur'aana] on helilooja Carl Orffi 1935. aastal kirjutatud kantaat orkestrile, koorile ja solistidele. Kantaadi ladinakeelne pealkiri tähendab tõlkes "Beuerni laulud" ning selle tekstid on pärit 13. sajandi Saksamaa samanimelisest käsikirjast. Üliõpilaste ja vagantide kirjutatud ladina- ja ülemsaksakeelsed värsid käsitlevad saatuse heitlikkust ja ajaliku elu rõõme. Käsikiri leiti Baierimaal Beuernis asuvast benediktlaste kloostrist, kuid tõenäoliselt pärinevad tekstid mujalt. "Carmina Burana" muusikale on omane väga lihtne ja kergestimõistetav harmoonia. Sugereerivalt ja dramaatiliselt rütmilised osad, kus kasutatakse suurt löökpillirühma, vahelduvad laulvamate ja meloodilisematega, andes omapärasel viisil edasi keskaja maailma sünguse ning lustlikkuse vastuolulisust. Seda muusikat on kirjeldatud ka kui barbaarset ja paganlikku. Orff ise nägi teose esituse juures ette ulatuslikku lavalist vaatemängu tantsude, efektsete kostüümide, dekoratsioonide, valgus- ja püroefektidega. "Carmina Burana" moodustab triloogia "Trionfi" koos helitöödega "Catulli Carmina" ("Catulluse laulud") ja "Trionfo di Afrodite" ("Aphrodite triumf").
Winsen (Luhe)

Winsen (Luhe) on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Harburgi kreisis. Linna pindala on 109,55 km². 31. detsembril 2017 elas seal 34 635 inimest. Linn asub väikese Luhe jõe ääres, selle Elbesse suubumise koha lähedal, umbes 25 km Hamburgist kagus ja 20 km Lüneburgist loodes. Fukui, Jaapan Le Pont-de-Claix, Prantsusmaa Pritzwalk, Saksamaa Drezdenko, Poola Johann Peter Eckermann (1792–1854), luuletaja ja Johann Wolfgang von Goethe sõber Wilhelm Moritz Keferstein (1833–1870), zooloogia ja võrdleva anatoomia professor Göttingenis Rudolf Sievers (1841–1921), ettevõtja, senaator ja Riigipäeva liige (NLP) Eduard Schlöbcke (1852–1936), ehitusametnik Agnes Stavenhagen, sündinud Denninghoff (1860–1945), sopran ja kammerlaulja Ernst Preczang (1870–1949), kirjanik ja Gutenbergi raamatute kaasasutaja Franz Evers (1871–1947), kirjanik ja kuukirja Litterarische leaves toimetaja Willem Fricke (1928–2009), näitleja Erich Brüggemann (1928–), vabakutseline kunstnik, tuntud marketrii, skulptuuri, maali, joonistuste, puusepatöö poolest Jürgen Peter Ravens (1932–2012), ajakirjanik, ajalehekirjastaja ja kirjanik Hans-Peter Voigt (1936–2014), poliitik (CDU) ja Saksa Liidupäeva liige Björn-Hergenstadt Schimpf (1943–), raadio ja televisiooni saatejuht Monika Wörmer-Zimmermann (1944–), poliitik (SPD) ja parlamendiliige Marlène Charell (1944–), tantsija, laulja ja saatejuht Hans-Henning Lühr (1950–), poliitik (SPD), jurist ja riiginõunik Bremenis André Wiese (1975–), poliitik (CDU), endine parlamendiliige, Winseni linnapea 2011. aastast Sanny van Heteren (1977–), näitleja ja lavastaja Birte Gutzki-Heitmann (1977–), mööblitisler, poliitik (SPD), Hamburgi parlamendi liige Esther Möller (1977–), kergejõustiklane Benjamin Maack (1978–), ajakirjanik ja kirjanik Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. winsen.de
Arena do Grêmio

Arena do Grêmio on mitmeotstarbeline staadion Brasiilias Porto Alegres. Staadionil peetakse põhiliselt jalgpallimatše. See on jalgpallikubi Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense kodustaadion. Staadion valmis 2012. aastal. Staadionil on andnud kontserdi teiste seas Pearl Jam, David Gilmour, Coldplay ja Katy Perry.  Arena do Grêmio – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Ametlik koduleht
Nibelung IV

Nibelung IV oli nibelungiidist Vexini krahv 9. sajandil. Tema oletatav isa oli krahv Nibelung III. Allikais esineb ta aastail 843–879. 843. aastal toetas ta Valenciennes'is Charles Paljaspead, kes saatis ta 853. aastal koos Hugo ja Gauzbertiga inspekteerima Nevers'i, Avalloni ja Auxerre'i krahvkondi, kusjuures tema kompetentsi kuulus tõenäoliselt Avallon. 864. aastal nimetas Charles ta Vexini krahviks. 868. aastal on ta mainitud kuninga õukonnas, 877. aasta kui oma sugulase Echardi testamenditäitja, ja 879. aastal ühes krahv Adelramni ürikus tunnistajana. Tema pojad olid Vexini krahv Theodoric I ja Adhemar. Tal võis olla veel tütar, krahv Adelram II abikaasa ning 886. aastal Vexini krahvidena mainitud Adelram III ja Theodoric II ema.
Levon Tevanjan

Levon Samvel Tevanjan (sündinud 13. septembril 1975 Jerevanis Armeenias) on armeenia multiinstrumentalist ja helilooja. Juba varases nooruses mängis Tevanjan klaverit ja armeenia rahvapille. 1997. aastal lõpetas ta Jerevani Komitase-nimelise konservatooriumi Ararat Petrosjani klassis. Ta on õppinud ka džässi helilooja ja professor Tsovak Hambardzumjani juures. 1992-2010 töötas ta solistina riiklikus ansamblis Tkzar. 2000. aastal esindas ta Armeeniat Saksamaal toimunud EXPO maailmanäitusel. 2000. aastast mängib Tevanjan ansamblis Shoghaken ja 2011. aastast esineb ka soolomuusikuna. Ta on Armeenia Riikliku Filharmoonia traditsiooniliste pillide orkestri peadirigent ja solist. Levon Tevanjan valdab paljusid armeenia rahvapille (blull, švi, tav švi, duduk, pku, papazuk, zurna) ja klaverit. Ta on andnud arvukalt klaverikontserte, esitades Armeenia heliloojate loomingut ja džässimprovisatsioone. Tevanjan on andnud kontserte Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Itaalias, Prantsusmaal, Saksamaal, Austrias, Hollandis, Sloveenias, Türgis, Liibanonis, Bulgaarias, Süürias, Araabia Ühendemiraatides, Jordaanias jm. 2011-2012 andis Tevanjan kontsertreisi raames 17 soolokontserti 12 Itaalia linnas. Armeenia Riikliku Raadio arhiivis on üle 20 Levon Tevanjani salvestise. Tevanjan on korduvalt külastanud ka Eestit. 2003. aastal astus ta üles Viljandi Pärimusmuusika Festivalil. 2009. aastal esines ta loengu ja kontserdiga (koos ansambliga Tevanyan Quartet) Tartu Ülikoolis. 2018. aastal andis ta kontserdi Tartu Ülikooli aulas festivali Orient et Occident raames. Samuti on ta esinenud koos Riia sümfooniaorkestriga. Muusiku ja heliloojana on Levon Tevanjan osalenud mitmete filmide muusikalises kujunduses, nagu "Ararat" (lavastaja Atom Egojan), "Miss Maria" (lavastaja Shahriar Bahrani) ja "Quick March" (lavastaja Arman Chilingarja). Armeenia teeneline kunstnik, 2012 Levon Tevanjan festivali Orient et Occident 2018 kodulehel http://նախագահ.հայ/hy/decrees/item/727[alaline kõdulink] Levon Tevanjani koduleht Levon Tevanjan festivali Orient et Occident 2018 kodulehel
Narva-Jõesuu vapp

Narva-Jõesuu vapp on Ida-Viru maakonnas asuva Eesti linna Narva-Jõesuu vapp. Vapp kinnitati 8. märtsil 1994. Põigiti poolitatud kilbi sinisel ülemisel poolel on kuldne päike, alumisel kuldsel poolel sinine vai. Narva-Jõesuu linnavapi värvused ja kujundid tähistavad linna ajaloolist ja geograafilist seotust Narva linnaga ning paiknemist Narva jõe suudmes; samuti Narva-Jõesuu juba olemasolevat tuntust suvitus- ja tervistuskohana ning vastavaid tulevikulootusi. Linnavapi kujutist võivad kasutada oma pitsatitel ja kirjaplankidel ainult linnavolikogu ja linna ametiasutused. Loa müügi eesmärgil vimplite valmistamiseks linnavapi või linnalipu alusel annab igakordselt linnavalitsus. Vimplite müügitulust kantakse 20% Narva-Jõesuu linna eelarvesse. Linnavalitsus võib anda loa linnavapi kujutise kasutamiseks muudel eesmärkidel lepingu alusel. Linnalippu võib vimpli kujul kasutada pidustustel, miitingutel ja demonstratsioonidel. Narva-Jõesuu lipp Narva-Jõesuu sümboolika linna kodulehel Narva-Jõesuu sümboolika Riigikantselei kodulehel
Voloveci mäestik

Voloveci mäestik (slovaki Volovské vrchy) on mäestik Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Slovaki maagimäestikust. Selle regiooni kõrgeim tipp on Zlatý stôl (1332,4 m); tegemist on Slovaki maagimäestiku kõrgeima piirkonnaga. Kuigi geoloogiliselt moodustab Voloveci mäestik Lääne-Karpaatides ühtse piirkonna, pole see morfoloogiliselt sugugi ühtne regioon. Selle koosseisus eristatakse mitmeid alampiirkondi. Mäestiku kaguosas asub Holička. Selle kõrgeimaks punktiks on samanimeline mägi (727 m). Lõunaosas asub Pipitka, mille kõrgeimaks punktiks on Pipitka mägi (1224,8 m). Pipitka aladele jääb veel kaks kilomeetrist kõrgemat mäetippu. Selle madalamad osad ulatuvad 300 meetrit üle merepinna. Mäestiku loodeosas asub Havranie kõrgustik, mille kõrgeimaks punktiks on Čierna hora (1152 m). Madalamad alad jäävad kõrgustiku lääneossa (500 m). Mõned autorid seda omaette piirkonnana ei erista. Kõrgustikust lõunasse jääb Hnileci kõrgustik, mille kõrgeim tipp on Bukovec (1127 m). Üle kilomeetri ulatuvad seal veel Korban (1109,6 m), Ostrý vrch (1982 m) ja Skala (1013,6 m). Hnileci kõrgustiku madalamad alad asuvad selle idaosas (330 m). Havranie kõrgustikust lõunas mäestiku lääneosas asub ka Knola, mille kõrgeim tipp on Babiná (1 278 m). Selle kõrguselt neljanda tipu Muráňi (1 260 m) ümbrusesse on loodud looduskaitseala. Looduskaitse all on ka Knola mägede (neist kõrgeim on Veľká Knola (1 266 m)) ümbruskond. Mäestiku idaosas asub Kojšovská hoľa, mille kõrgeimaks kohaks on samanimeline mägi (1246 m). Lisaks Kojšovská hoľale on seal veel neli üle kilomeetri ulatuvat mäetippu. See piirkond ulatub Košiceni, kus linna kohal asub 798 meetri kõrgune Štósi sadul. Mäestiku edelaosas asub selle kõrgeim osa Zlatý stôl, mille kõrgeimaks kohaks on samanimeline mägi. Selle madalamad osad jäävad läände, kus piirkond ulatub vaid 350 meetrit üle merepinna. Seal asub ka mäestikule nime andnud Skalisko ehk Voloveci mägi (1293,1 m). Kaitstavaid maid on mäestikus 12 014 ha. See on üks kolmest Slovakkia piirkonnast, kus elavad herilaseviu, must toonekurg, händkakk ja hallpea-rähn. Mäestiku lääneosa veed voolavad Hornádi jõkke. Suurem osa mäestikust on kaetud metsaga. Valdavad puud on kuusk ja nulg, kohati kasvavad seal ka tamm ja harilik pöök. Selle territooriumile jäävad mitmed vanad kaevanduslinnad nagu Gelnica, Rudňany ja Smolník. Seal on kaevandatud kulda, hõbedat, vaske, elavhõbedat ja rauda. Voloveci mäestiku piiride ääres on järgmised geograafilised piirkonnad: kirdes – Čierna hora läänes – Stolica mäestik ja Revúca kõrgustik põhjas – Hornádi nõgu loodes – Spiši-Gemeri karst lõunas ja kagus – Košice nõgu lõunas – Slovaki karst ja Rožňava nõgu Vedecký návrh chránených vtáčích území Mazúr, E., Lukniš, M. 1986, Geomorfologické členenie SSR a ČSSR. Časť Slovensko. Slovenská kartografia, Bratislava Infot piirkonna kohta; fotod (tšehhi keeles)