laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jürilill

Jürilill (Cardamine L.) on kapsalaadsete seltsi ristõieliste sugukonda kuuluv perekond. Jürilille perekonda kuulub 150 liiki üheaastaseid ja mitmeaastaseid rohttaimi. Nad kasvavad kõigil mandritel peale Antarktika. Jürilille kirjeldas esimesena teaduslikult Linnaeus 1753. Ladinakeelne nimi cardamine tuleb kreeka sõnast kardamon, mis tähendab aedsalatit ehk salatikressi. Selle nime andsid talle juba Linné-eelsed autorid. Jürililled kasvavad kuni 60 cm kõrgeks. Vars on pikk, püstine (harva tõusev või lamav) ja harunenud. Varresõlmed ei ole kõvad. Nendel jürililleliikidel, mis vanasti arvati eraldi perekonda Dentaria, on maa all lihakas risoom. Mõnel liigil on juuremügarad. Lehed paiknevad varrel vahelduvalt, harvem vastastikku, ja võivad suuruselt olla väga mitmesugused, tillukestest kuni keskmise suuruseni. Nad on sulgjad või kahelisulgjad, tavaliselt terava tipuga. Alamperekonna Dentaria liikidel jagunevad lehed 3–5 osaleheks, millest igaüks on üle 3 cm pikk. Teistel liikidel on lehed jagunemata ja ligi 3 cm pikad. Nad võivad moodustada kodariku või kasvada varrel, isegi selle ülemises osas. Leheserv võib olla terve, saagjas või hambuline. Leheroots on kuni 2 cm pikk, aga võib ka puududa. Rootsuga ühinemise kohas võib leht olla pisut südamekujuline. Abilehed on väikesed. Lehed ja vars on tavaliselt pisut karvased. Õied on radiaalsümmeetrilised ja moodustavad kännase või kobarasarnase paljuõielise õisiku. Õied on tavaliselt valged, harvem roosad või punased ja tillukesed kuni keskmise suurusega. Õied on ühekojalised. Kroonlehed on pikemad kui tupplehed. Kroonlehti on 4 ja nad on 5–8 mm pikad, tupplehed on umbes 3 mm pikad. Kandelehed on üksnes liigil Cardamine pattersonii. Tolmukaid on 6, harvem 4, ja nad paiknevad kahes ringis. Tolmukapead on kollased või punased. Õie keskel on mõnel liigil nektaarium, aga kõigil ei ole. Lühike emakakael lõpeb peakujulise emakasuudmega, mis on kergelt kahehõlmaline. Vili on pikk ja peenike kõdrake, kus on palju (20–100) seemneid. Kõdrakese poolmed käänduvad vilja küpsedes spiraalselt, nii et kui vili avaneb, siis pole avanemisjoon sirge. Seemned ei ole kinnitunud kõdrakese vaheseina külge, nii et kõdrake on vahel seemnete ebaühtlase paiknemise tõttu kühmuline. Seemned on kollakaspruunid, piklikud ja tiivulised. Cardamine amara – mõru jürilill (hajusalt) Cardamine bulbifera – hammasjuur (paiguti Lääne- ja Põhja-Eestis) Cardamine flexuosa – nõtke jürilill, ka Cardamine drymeja Cardamine hirsuta – kare jürilill (haruldane) Cardamine impatiens – mets-jürilill (paiguti) Cardamine occulta – sala-jürilill Cardamine pratensis – aas-jürilill (tavaline) Cardamine pratensis subsp. paludosa – hambune jürilill, ka Cardamine dentata (hajusalt)
Diferentseerimisoperaator

Diferentseerimisoperaator on matemaatikas diferentsiaaloperaator D, mis seab ühe (või mitme) muutuja funktsioonile vastavusse selle funktsiooni tuletise (või osatuletise). Ühe muutuja funktsioonile mõjuv diferentseerimisoperaator D on defineeritud kui D f ( x ) = f ′ ( x ) {\displaystyle Df(x)=f'(x)\,} . Kasutatakse ka tähistust d d x {\displaystyle {\frac {d}{dx}}} . Mitme muutuja funktsioonide korral tuleb täpsustada, millise argumendi suhtes tuletis võetakse. Diferentseerimisoperaatorit tähistatakse sel juhul D x {\displaystyle D_{x}} , kus x {\displaystyle x} tähistab muutujat, mille suhtes tuletis võetakse. D x {\displaystyle D_{x}} on defineeritud järgmiselt: D x f ( x , y , z ) = ∂ f ( x , y , z ) ∂ x {\displaystyle D_{x}f(x,y,z)={\frac {\partial f(x,y,z)}{\partial x}}} . Osatuletise võtmise operaatori jaoks kasutatakse veel järgmiseid tähistusi: ∂ x , ∂ ∂ x {\displaystyle \partial _{x},{\frac {\partial }{\partial x}}} . Diferentsiaaloperaator Lineaarne diferentsiaalvõrrand
Laplace'i võrrand

Laplace'i võrrand on homogeenne osatuletistega diferentsiaalvõrrand kujul Δ f = 0 , {\displaystyle \Delta f=0\,,} kus Δ {\displaystyle \Delta } on Laplace'i operaator ja f {\displaystyle f} on otsitav funktsioon. Laplace'i võrrandi lahendeid nimetatakse harmoonilisteks funktsioonideks. Poissoni võrrand on Laplace'i võrrandile vastav mittehomogeenne osatuletistega diferentsiaalvõrrand. Ü. Kaasik, Matemaatikaleksikon (2002)
Poissoni võrrand

Poissoni võrrand on mittehomogeenne osatuletistega diferentsiaalvõrrand kujul Δ f = − g , {\displaystyle \Delta f=-g\,,} kus Δ {\displaystyle \Delta } on Laplace'i operaator, g {\displaystyle g} on teadaolev ja f {\displaystyle f} on otsitav funktsioon. Poissoni võrrand leiab laialdaselt kasutust elektrostaatikas, masinaehituses ja teoreetilises füüsikas. Alljärgnevalt on ära toodud mõned rakendusnäited. Poissoni võrrand annab elektrostaatikas seose elektrivälja potentsiaali ϕ {\displaystyle \phi } ja laengutiheduse ρ {\displaystyle \rho } vahel Δ ϕ = − ρ ε , {\displaystyle \Delta \phi =-{\frac {\rho }{\varepsilon }},\,} kus ε {\displaystyle \varepsilon } on keskkonna absoluutne dielektriline läbitavus. Poissoni võrrandiga saab kirjeldada ka soojuse statsionaarset jaotumist (st olukorda, kus soojus keskkonnas ei levi). Sel juhul on otsitavaks funktsiooniks temperatuur T ja etteantud funktsioon g kirjeldab soojusallikaid ja soojuse neeldumispunkte (vt ka soojusjuhtivuse võrrand). Laplace'i võrrand on Poissoni võrrandile vastav homogeenne osatuletistega diferentsiaalvõrrand. Ü. Kaasik, Matemaatikaleksikon (2002)
Harilik kellukas

Harilik kellukas (Campanula patula) on kellukaliste sugukonda ja kelluka perekonda kuuluv taimeliik. Hariliku kelluka õiekroon on sügavamalt lõhestunud ja veidi lillakama tooniga kui ümaralehisel kellukal. Õied on kuni 3 cm suurused. Kasvab niitudel. Vars on püstine. Heades tingimustes sirgub kuni 80 cm kõrguseks, halbades vahel ainult 20 cm kõrguseks. Päikesepaistelise ilmaga tõuseb õis kõrgemale, pilvise ilmaga langeb madalamale. Vili on mitme seemnega kõder. Harilik kellukas on levinud kogu Euroopas, mägedes kuni 1400 m kõrgusel. Eestis on ta tavaline. Harilik kellukas andmebaasis eElurikkus Harilik kellukas bio.edu.ee
Cheonan

Cheonan (ka Ch'ŏnan, hangulis 천안, hanjas 天安) on linn Lõuna-Koreas Lõuna-Chungcheongi provintsis. https://www.cheonan.go.kr/kor.do. http://www.cheonan.go.kr
Harilik piimjuur

Harilik piimjuur (Tragopogon pratensis L.) on korvõieliste sugukonda piimjuur perekonda kuuluv rohttaim. Harilik piimjuur on tavaliselt kaheaastane taim, harvem üheaastane või püsik. Taim on 30–100 cm kõrge. Lihakast juurest kasvab välja paks vars, mis on seest õõnes. Taime alumised lehed on 10–30 cm pikad ja süstjad, hallikasrohelised, terava otsaga, karvadeta, kõrvuti kulgevate roodude ja valge keskrooga. Ülemised lehed on palju väiksemad ja püstised. Lehed on sageli keskosas allapoole kõverdunud. Piimmahl on valge. Juur ja pungad on söödavad. Taim oma saanud nimetuse selle järgi, et tema juur on piimmahla täis. Harilik piimjuur õitseb maist juulini. Õied avanevad hommikul koos päikesetõusuga ja ainult hea ilma korral ning sulguvad keskpäeval. Õied on alamliigist sõltuvalt 3–7 cm laiad ja kollased. Piimjuurel on korvõisik, mis koosneb 20–50 üksikõiest. Tolmukad on ülaosas lillakat tooni. Piimjuurt tolmeldavad peamiselt põrnikad ja kärbsed. Nende ligimeelitamiseks on taim kohastunud nõnda, et nektari joomiseks on mugav kroonlehel istuda. Hariliku piimjuure seemnised on suure langevarjutaolise pappusega ja koos sellega 1,5–2,5 cm pikad. Naaberpappused on sageli omavahel kokku põimunud ja meenutavad ämblikuvõrku. Erinevalt enamikust liikidest on seemnised peaaegu siledad. Peamiselt levib harilik piimjuur tuulega, aga tema seemned võivad ka mõnes vooluveekogus allavoolu liikuda ilma idanemisvõimet kaotamata. Ta kasvab Euroopas ja Põhja-Ameerikas. Briti saartel leidub teda enamikus Inglismaast, Ida- ja Lõuna-Šotimaal ja Kesk-Iirimaal. Teda kohtab Türgis, Kasahstanis ja Lääne-Siberis. Venemaa Euroopa-osas ja Eestis on ta tavaline. Harilik piimjuur kasvab niitudel, metsa- ja põlluservadel, lagendikel ja teepervedel. Harilik piimjuur andmebaasis eElurikkus
Friedrichstadt

Friedrichstadt (taani Frederiksstad, friisi Fräärstää) on linn Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Lõuna-Schleswigis Põhja-Friisimaa kreisis. Asub Eideri ja Treene jõe vahel. Friedrichstadti asutasid 1621. aastal hollandi asunikud. Friedrichstadti linna koduleht (saksa keeles)
Ilmar Selge

Ilmar Selge (sündinud 29. mail 1954 Tallinnas) on eesti õigusteadlane, oli aastatel 2008–2010 Akadeemia Nord õigusteaduskonna dekaan. 1973 Tallinna 46. Keskkool 1973–1978 Tartu Riiklik Ülikool, õigusteaduskond 1982–1985 Eesti Teaduste Akadeemia Majandusinstituut, aspirantuur 1978–1980 Tallinna Kergetööstuse Tehnikum, õigusainete õpetaja 1980–1981 Haridusministeerium, ministri abi 1982–1992 Eesti Teaduste Akadeemia Majandusinstituut, vanemteadur 1992–1993 Riigikogu majandus- ja põllumajanduskomisjoni nõunik 1993–1994 Eesti Teaduste Akadeemia Majandusinstituut, õiguskantsleri nõunik 1994–2008 õiguskantsleri asenõunik, nõunik, vanemnõunik 2008 Akadeemia Nord, õigusteaduskond, avaliku õiguse instituudi juhataja-professor 2008–2010 Akadeemia Nord, õigus- ja juhtimisteaduskond, dekaan Kohtulik halduskontroll Ida-Euroopas. Eesti Jurist 1991, 1, lk.23–26; Bund der Städte Estlands – Bund der ländlichen Selbstverwaltungen Estlands. in: Recht in Ost und West 1991, Heft 4, lk.113–117; Die Entwicklung des Eigentums- und Gesellschaftsrechts in Estland. in: Recht in Ost und West 1992, Heft 4, lk. 97–100; Gesetz der Republik Estland über die Grundlagen der Eigentumsreform, Beschluss des Obersten Rates der Republik Estland über die Anwendung des Gesetzes über die Grundlagen der Eigentumsreform, Bodenreformgesetz der Republik Estland, Beschluss des Obersten Rates der Republik Estland über das Inkrafttreten des Bodenreformgesetzes der Republik Estland. in: Recht in Ost und West 1992, Heft 6, lk. 181–190; Gerichtliche Verwaltungskontrolle in Osteuropa. in: Recht in Ost und West 1992, Heft 7, lk. 220–222; Gesetz der Republik Estland über ausländische Investitionen, Unternehmenseinkommensteuergesetz. in: Recht in Ost und West 1992, Heft 10, lk. 307–310; Zur Privatisierungsgesetzgebung in Estland. in: Recht in Ost und West 1994, Heft 1, lk. 16–24; Die rechtlichen Grundlagen der Privatisierung in Estland. in: Recht in Ost und West 1995, Heft 3, lk. 71–75; Die rechtlichen Grundlagen der Privatisierung in Estland. in: Ost- und Südosteuropa zwischen Tradition und Aufbruch: Aspekte der Umgestaltungsprozesse in den postsozialistischen Ländern. – Osteuropa-Institut der Freien Universität Berlin 1996, Bd. 6, lk. 233–242. Ettekanne “Osterweiterung der Europäischen Union aus estnischen Sicht” (Berliini Vaba Ülikooli Ida-Euroopa Instituut 11.11.1998). Ilmar Selge Eesti Teadusinfosüsteemis Oliver Rand, Anneli Ammas. Tagastamispettused Ärileht.ee, 22. mai 1998
Semjonovski saar

Semjonovski saar (vene остров Семёновский) oli saar Uus-Siberi saarestiku edelaosas Ljahhovi saarestikus Stolbovoi saarest lääne pool. Semjonovski ja Vassiljevski saare (mis kadus 1936. aastaks) avastas 1815. aastal jakuudi tööstur Maksim Ljahhov. 1823. aastal Pjotr Anjou tehtud mõõtmise järgi oli saare pikkus 14,826 km ja laius 4,63 km. 1912. aastal jõudis saarele jäämurdja Vaigatš ekspeditsioon, kelle mõõtmiste järgi oli saar kolm korda väiksem – pikkus 4,63 km ja laius 926 meetrit. 24 aastat hiljem hüdrograafialaeva Hronometr tehtud mõõtmisel ei ületanud saare pikkus 2 km ja laius 0,5 km. 1945. aastal olid saare mõõdud vastavalt 1620 ja 236 meetrit, aga 1950. aastal (teiste andmete järgi 1954. aastal) sai selgeks, et saar sulas ära ja tema kohale jäi liivane madal. Опись северных берегов Сибири Анжу и Врангелем И снова Земля Санникова С. В. Попов. Автографы на картах "Поиски Земли Санникова". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. märts 2003. Vaadatud 27. juulil 2009. Как распался «Мамонтовый материк» и существовала ли «Земля Санникова»?
Ivan Papanin

Ivan Papanin (vene keeles Иван Дмитриевич Папанин) 26. november 1894 Sevastopol – 30. jaanuar 1986 Moskva) oli Nõukogude polaaruurija ja teadlane. Ivan Papanin lõpetas külakooli kiitusega, kuid pere raske materiaalse seisukorra pärast ei olnud võimalik edasi õppida ja asus tööle laevainstrumentide valmistamise töökotta. Pärast kolm aastat kestnud õpinguid saadeti ta 1913. aastal tööle Tallinna laevaehitustehasesse, kuid pärast Esimese maailmasõja algust sattus Musta mere laevastikku, kus osales revolutsioonisündmustes. Osales Vene kodusõjas ja sellele järgneval Ukraina vallutamisel Nõukogude vägede poolt 1920. aastal ja vastupanuliikumises Krimmi ebaregulaarsete väeüksuste koosseisus Ukrainat okupeerinud Saksa vägede tagalas ning Peter von Wrangelli valgekaartlaste vägede vastu. Pärast Krimmi vallutamist Punaarmee poolt teenis Tšekaa Krimmi komandandina, kelle käe all hukati Krimmis ligikaudu 80 000 isikut, peamiselt Wrangelli vägede koosseisu kuulunud ja bolševike kätte vangi langenud sõjaväelast ja nendega koos Krimmi taganenud tsiviilelanikku. 1922. saadeti Papanin Moskvasse, kus ta töötas Postiteenistuse rahvakomissariaadis sõjaväestatud valve keskvalitsuse ülemana ja asjadevalitsejana ning õppis töö kõrvalt sideasjanduse kõrgematel kursustel. Aastatel 1932–1933 oli ta Franz Josephi maal Buhta Tihhaja polaarjaama juhataja ja 1934–1935 Tšeljuskini neeme polaarjaama juhataja. 1937. aastal toimetas polaarlendur Mihhail Vodopjanov põhjapoolusele neljaliikmelise polaarekspeditsiooni, mille koosseisus olid geofüüsik Jevgeni Fjodorov, radist Ernst Krenkel, okeanoloog Pjotr Širšov ja ekspeditsiooni ülem Ivan Papanin. Üheksakuise triivimise jooksul tegid nad teadusuuringuid. Enne Teist maailmasõda määrati ta Põhja mereteede peavalitsuse (Главсевморпуть) ülemaks, Põhja meretee avastamist ja arendamist oli alustanud 1932. aastal Otto Schmidt. Teise maailmasõja ajal oli Papanin Põhja mereteede peavalitsuse ülem (kontradmirali auastmes). 1946. aastal oli ta tervislikel põhjustel sunnitud ametikohalt lahkuma ning asuma tööle NSV Liidu okeanoloogia instituuti direktori asetäitjana ekspeditsioonide alal. Жизнь на льдине
Õpilasesinduste Assamblee

Õpilasesinduste Assablee (vene keeles Ассамблея Ученических Представительств) on Eestis tegutsev vene õppekeelega õpilaste esindusorganisatsioon, mis tegeleb õpilasomavalitsuse arendamisega Eesti koolides ja koolihariduse küsimustega. Assamblee on loodud 1999. aastal[viide?]. Assamblee koosseisu kuulub 58 kooli ehk 90% Eestis olevatest vene õppekeelega gümnaasiumiastmega koolidest. Vastavalt Assamblee kodulehele on organisatsiooni põhieesmärgid järgmised: õpilaste ja nende esindajate informeerimine hariduspoliitikast ja vastavast seadusandlusest ning nende kaasamine aruteludesse hariduselu probleemide üle läbi konverentside, seminaride, piirkondlike ümarlaudade. Kasutatakse ka teisi koostöövorme; õpilaste esindamine ja nende huvide kaitsmine riikliku hariduspoliitika otsustamisel läbi pöördumiste valitsuse- ja teiste võimuorganite poole, kaasamisüritustel osalemise, pöördumistel avalikkuse poole. Kasutatakse ka teisi mõjutamisvõimalusi; õpilasesinduste arendamine koolituste ja konsultatsioonide ning informatsiooniliste tugimeetmete kaudu. Assamblee tegevust rahastab MTÜ Avatud Vabariik. Assamblee suhtub kriitiliselt Tallinna abilinnapea Mihhail Kõlvarti poolt algatatud aktsiooni, mille käigus pakkus Kõlvart kanda valge lindi venekeelse hariduse toetuseks. Kõlvarti sõnul "niimoodi väljendavad aktsioonist osavõtjad oma negatiivset suhtumist sellesse kiirustamisse, millega haridusministeerium tahab venekeelsed koolid eestikeelsele õppele üle viia". 5. septembril 2011 levitatud pressiteates kutsub Õpilasesinduste Assamblee kõiki kohalike omavalitsusi keskenduma koolides olemasolevate probleemide lahendamisele ning mitte politiseerima neid. Assamblee kõrgeimaks organiks on nõukogu. Esinduskogu on Õpilasesinduste Assamblee alaline tööorgan. Käesoleval ajal on Assamblee peasekretäri ametis Jevgeni Filatov. Varem on peasekretäri ametis olnud: 3. märts 2010 - 3. veebruar 2011 - Jana Naumenkova; 9. veebruar 2009 - 3. märts 2010 - Sergei Metlev; 29. jaanuar 2008 - 9. veebruar 2009 - Anastasia Dobretsova jt. https://web.archive.org/web/20090206034836/http://assamblee.or.ee/16578 (vaadatud 22.03.2013) http://www.tallinnapostimees.ee/549222/tallinna-abilinnapea-organiseerib-vene-koolide-reformi-vastast-protestiaktsiooni/ http://uudisvoog.postimees.ee/?DATE=20110905&ID=264994[alaline kõdulink] "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 19. oktoobril 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://web.archive.org/web/20090206190547/http://assamblee.or.ee/16580 (vaadatud 22.03.2013) http://assamblee.or.ee/21150[alaline kõdulink] Assamblee koduleht (vaadatud 22.03.2013)
Luhatäpik

Luhatäpik (Argynnis ino L., sünonüüm Brenthis ino) on koerlibliklaste sugukonda täpiku perekonda kuuluv päevaliblikaliik. Teaduslikult kirjeldas luhatäpikut nime Argynnis ino all esimesena Linnaeus ja nime Brenthis ino all saksa putukateadlane S. A. von Rottemburg. Luhatäpik on saanud oma ladinakeelse nime vanakreeka mütoloogia tegelaskuju Ino järgi. Luhatäpiku tiibade siruulatus on 34–42 mm. Tiivad on kuldkollased musta mustriga. Kummalgi tiival on must serv valge äärega. Serva ääres on kaks mustade täppide rivi. Servast kaugemal on mustad laigud märksa suuremad. Tiibade alakülg on helekollane, vahel pruun. Tagatiibade allküljel on lühikesed lillad ja valged triibud. Eestis ja Kesk-Euroopas on luhatäpik üsna sage liblikas. Ta lendab juuni keskelt juuli lõpuni, eriti soistel ja niisketel niitudel ning metsaveertes. Röövikud toituvad vaarika ja angervaksa, samuti ürt-punanupu, kibuvitsa, kahkjaspunase sõrmkäpa, muraka, kitseenela ja mustnupu lehtedel. Luhatäpikul on aastas üks põlvkond. Röövik on umbes 25 mm pikk. Nad on valged, hallid ja pruunid. Röövikuid saab kohata mai lõpust juuni keskpaigani. Luhatäpik △ Luhatäpik Alakülg Jaan Viidalepp, Hans Remm. "Eesti liblikate määraja". Tallinn, "Valgus" 1996, lk. 216 Luhatäpik andmebaasis eElurikkus
Arvo Rõõmusoks

Arvo Rõõmusoks (17. jaanuaril 1928 – 26. november 2010) oli eesti geoloog, paleontoloog. Ta lõpetas Kivimäe Põhikooli, aastal 1947 Tallinna 1. Keskkooli. Ta töötas pikka aega Tartu Ülikoolis õppejõuna: 1952–1956 vanemõpetajana, 1956–1968 dotsendina ning 1969–1993 professorina. 1993. aastast oli Tartu Ülikooli emeriitprofessor. 1954. aastal kaitses ta Tartus geoloogia-mineraloogia kandidaadi ning 1968. aastal Moskvas geoloogia-mineraloogiadoktori kraadi. Aastatel 1960–1988 oli ta TRÜ geoloogia kateedri juhataja ning 1969–1972 bioloogia-geograafiateaduskonna dekaan. Tema peamised uurimisobjektid olid käsijalgsed ja trilobiidid. 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk 2008 Tartu Ülikooli aumärk "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2011. Vaadatud 22. juunil 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. Rõõmusoks, Arvo; Viiding, Herbert 1962. Üldine geoloogia I. Tartu: Tartu Ülikooli kirjastus. Rõõmusoks, Arvo 1970. Viru seeria (keskordoviitsium) stratigraafia Põhja-Eestis. Tallinn: Valgus (vene k.). Rõõmusoks, Arvo 1983. Eesti aluspõhja geoloogia. Tallinn: Valgus. Rõõmusoks, Arvo 1983. Abiks selgroogsete paleontoloogia õppijatele: valik loengute illustratiivsest materjalist. Tartu: Tartu Riiklik Ülikool. Rõõmusoks, Arvo 2004. Ordovician Strophomenoid Brachiopods of Northern Estonia. Edited by Ivar Puura. Fossilia Baltica 3. Tartu: Institute of Geology, University of Tartu.
Müürlook

Müürlook (Arabidopsis (DC.) Heynh.) on ristõieliste sugukonda kuuluv heintaimede perekond. Tänapäeval arvatakse perekonda 9 liiki, millele lisandub 8 alamliiki. Kõik liigid on levinud Euroopas, 2 on levinud ka Aasiasse ja Põhja-Ameerikasse. Eestis on levikult tavaline harilik müürlook (Arabidopsis thaliana). Rootsi müürlooka (Arabidopsis suecia) on seni leitud ainult rannikualadelt. Müürlookade seas on ühe-, kahe- ja mitmeaastasi taimi. Nende õied on 5 valge, harvem roosa või punase õielehega, mis oma kujult moodustavad risti. Keset õit on 6 tolmukat. Viljaks on kõdrake, milles on palju seemneid. Harilik müürlook oli esimene taim, mille kogu genoom sai kaardistatud. Müürlookade geeniuuringud on kogu perekonna süstemaatikat põhjalikult muutnud ja selle tagajärjel erineb selle perekonna tänapäevane liigiline koosseis täielikult kümmekonna aasta tagusest. Arabidopsis arenosa Arabidopsis arenosa subsp. arenosa Arabidopsis arenosa subsp. borbasii Arabidopsis cebennensis Arabidopsis croatica Arabidopsis halleri Arabidopsis halleri subsp. halleri Arabidopsis halleri subsp. ovirensis Arabidopsis halleri subsp. gemmifera Arabidopsis lyrata Arabidopsis lyrata subsp. lyrata Arabidopsis lyrata subsp. petraea Arabidopsis lyrata subsp. kamchatica Arabidopsis neglecta Arabidopsis pedemontana Arabidopsis suecica – rootsi müürlook Arabidopsis thaliana – harilik müürlook Eesti taimede määraja, (1999) Eesti Loodusfoto, Tartu, lk. 136
Hanerohi

Hanerohi (Arabis) on kapsalaadsete seltsi ristõieliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond. Kaks varem hanerohu perekonda arvatud rühma, sektsioon liivrohi (Cardaminopsis) ja alamperekond lehmakapsas (Turritis) moodustavad nüüd eraldi perekonnad. Viimase aja DNA-uuringud on näidanud, et Ameerika hanerohud on Euraasia omadest võrdlemisi erinevad ega ole isegi üksteise lähimad sugulased, nii et enamik Ameerika hanerohtusid eraldatakse omaette perekonda Boechera. Hanerohud on ühe- või mitmeaastased rohttaimed. Nende maapealne osa on liigiti väga muutlik. Hanerohud kasvavad 10–80 cm kõrguseks. Vars on karvane ja see eristab hanerohtusid enamikust teistest ristõielistest. Hanerohtudel on lihtsad või väikeste hõlmadega 1–6 cm pikkused lehed, mille serv on sile või saagjas. Lehed võivad olla siledad, aga mõnel liigil on lehed samuti karvased. Lehed võivad olla nii rootsuga kui ilma. Viimased võivad vart osalt ümbritseda ja olla seetõttu südame- või noolekujulised. Varre maapinnast välja kasvamise kohas on lehekodarik. Hanerohtudel on nelja kroonlehega õied. Õisik on tavaliselt lihtne, harvem harunenud, tavaliselt kobar, harvem pööris. Kandelehti ei ole. Õied on mõlemasoolised. Tupplehed on ovaalsed või piklikud ja servast kilejad. Kroonlehed on poole sentimeetri pikkused, mõlajad, pikergused või süstjad, harvem ovaalsed. Nad võivad olla valget, punast, lillat, sinist või helekollast värvi. Tolmukaid on 6. sigimikus 10–86, maksimaalselt 110 seemnealget. Selgelt äratuntava emakakaela otsas on peakujuline emakasuue. Vili on pikk ja sale kupar, milles on 10–20 või rohkemgi seemet. Vili on tavaliselt sirge, harvem kõver, ja üle 1 mm lai. Seemned asuvad kupras ühes reas ja on tiivakesega. Mõnd hanerohtu, näiteks alpi hanerohtu, kasvatatakse ilutaimena, kuigi paljud hanerohud on umbrohud. Eestis on levinud kaks hanerohuliiki: Arabis hirsuta – kare hanerohi (tavalisem Lääne- ja Põhja-Eestis) Arabis planisiliqua – aas-hanerohi (paiguti Eesti mandriosas) Hanerohi andmebaasis eElurikkus.
Kilbirohi

Kilbirohi (Alyssum L.) on taimeperekond ristõieliste sugukonnas. Alyssum alyssoides – tupp-kilbirohi (hajusalt) Alyssum handelii Alyssum lenense Alyssum montanum – mägi-kilbirohi Alyssum montanum subsp. gmelinii – Gmelini kilbirohi (haruldane, Saaremaa rannaluidetel) Alyssum turkestanicum – liiv-kilbirohi (tulnukana peamiselt Kagu-Eestis) Alyssum wulfenianum – Wulfeni kilbirohi Odontarrhena argentea – hõbe-niklirohi, varem hõbe-kilbirohi Odontarrhena muralis – müür-niklirohi, varem müür-kilbirohi Kilbirohi andmebaasis eElurikkus.