laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rūta Meilutytė

Rūta Meilutytė (sündinud 19. märtsil 1997 Kaunases) on Leedu ujuja. 2012. aasta suveolümpiamängudel võitis ta naiste 100 m rinnuliujumises kuldmedali, saades Leedu noorimaks olümpiavõitjaks. Ühtlasi sai temast esimene ujuja, kes on pärast Leedu taasiseseisvumist ujumises kuldmedali võitnud. Ta jagab 100 meetri rinnuliujumise maailmarekordit lühirajal (1.02,36). Ta on 50 meetri rinnuliujumise (29,48) ja 100 meetri rinnuliujumise (1.04,35) endine maailmarekordiomanik. Aastatel 2012 ja 2013 valiti ta Leedu aasta sportlaseks ning 2015. aastal aasta naissportlaseks. Rūta Meilutytė sündis Kaunases 1997. aastal Saulius Meilutise ja Ingrida Meilutienė tütrena. 2001. aasta märtsis jäi Rūta ema ülekäigurajal auto alla ja hukkus. Laste isa Saulius teenis perele elatist USA-s töötades. Pärast õnnetust naasis ta küll kodumaale, ent parema sissetuleku nimel siirdus peagi tööle Inglismaale. 2010. aastast elab Rūta koos isaga Inglismaal. 2010. aastal purustas ta esimesed Leedu rekordid 50 m ja 100 m rinnuliujumises. Enne 2012. aasta suveolümpiamänge sai Rūta Meilutytėst noorim Leedu ujuja, kes on olümpianormi täitnud. Londoni olümpiamängudel sai ta 100 m rinnuliujumises kvalifikatsioonivõistlusel esikoha ajaga 1:05.56, mis oli ka uus Leedu rekord. 100 m rinnuliujumise poolfinaalides sai Meilutytė samuti esikoha ajaga 1:05.21, mis oli uus Euroopa ja järjekordne uus Leedu rekord. Finaalis võitis Rūta Meilutytė kuldmedali ajaga 1:05.47. 2013. aastal püstitas ta Barcelonas toimunud veealade MMil poolfinaalis 100 m rinnuliujumises maailmarekordi ajaga 1:04.35, senine maailmarekord oli kümnendiku võrra kehvem ja kuulus 2009. aastast ameeriklanna Jessica Hardyle. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel sai ta hõbemedali 100 m rinnuliujumises. 2016. aasta suveolümpiamängududel Rio de Janeiros tuli ta 100 m rinnuliujumises 1.07,32-ga seitsmendaks. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis tuli ta 100 m rinnuliujumises neljandaks. Samadel võistlustel ületas ameeriklanna Lilly King tema maailmarekordi 23 sekundisajandikuga. Meilutytė tuli neljandaks ka 50 meetri rinnuliujumises ning King purustas tema maailmarekordi ka sel distantsil. 2019. aasta mais teatas ta sportlaskarjääri lõpetamisest, kuna teda ähvardas dopinguproovide andmata jätmise eest kaheaastane võistluskeeld. Allikas Suures basseinis Väikeses basseinis Pikal rajal Rūta Meilutytė püstitas pikal rajal kokku kaks maailmarekordit, millest ühe 50 m rinnuliujumises ja ühe 50 m rinnuliujumises. Lühirajal Rūta Meilutytė püstitas lühirajal ühe maailmarekordi – 100 meetri rinnuliujumises. Jagab maailmarekordit koos Jamaica ujuja Alia Atkinsoniga. Leedu noor imeujuja püstitas trumpalal elu esimese maailmarekordi, Postimees online, 29. juuli 2013 "Dopingupatuseks tembeldatud Leedu ujumise imelaps lõpetas karjääri". Sport Delfi. 22.5.2019. Vaadatud 22.5.2019 Rūta Meilutytė. swimrankings.net. Vaadatud 22.5.2019 Rūta Meilutytė FINA lehel Rūta Meilutytė SwimSwami lehel
Kolme pääsukese kohvik

"Kolme pääsukese kohvik" on ansambli PS Troika 2012. aastal ilmunud album. "Tantsi Kudurot" "Kolme pääsukese kohvik" "Barbra Streisand" "Soojatooja" "Mamacita" "Egiptuse Liivad" "Digi Laika" "Ei ei laul" "Otsas on papp!" "Makarone" "Andides kord kõndides" "Onkel John" "Kustuta valgus" "Und näen ilmsi" "Uups! ... Mul juhtus see taas" "Endale kindel" "Esmaspäev" "Egiptuse liivad "feat. Ly Lumiste" HD video "Põdrakasvataja (3% remix)" "Kui meri oleks õlu" "Maha põles maani" "10 väikest põtra" "Alkoholisõltlane" "Bahama Mama" "Cafe Oriental" "Ei, ma ei tantsi (Singel 2007)" "Honolulu öö (Jämejala versioon)" "Kole on möödas" "Õnneonn" "Raha ei ole" "Taas Venemaal" "Ievan polkka" "Renata" "Kloon" "Vormel 1" "Sada rauda" "Miljon aastat" "Vaikin kui joon" "Sõstravein" "Apache" "Jessica" "Kopamees" "Poro poro" "Puhkepäeva kalamees" "Pikali!" "Pruun beib" "Korrus on kolmas (Lall-lall-laa)" "Parmu roos" "Seep" "Sinust" "Telefoni pole" "Täitsa lõpp" "Õnnega koos" "Pidutseme shampuse väel" "Ülle" "Auke täis" "La Camisa Negra (Seewaldi instr. versioon)" "Kuratlik mäng" "Lumine laul" "Ela maal" "Bingo!" "Igal öösel" "Ära ütle, et elu on inetu"
Emil Schulz

Emil Schulz (25. mai 1938 Kaiserslautern, Reinimaa-Pfalzi liidumaa – 22. märts 2010 Kaiserslautern) oli Saksamaa ühendvõistkonna ja Lääne-Saksamaa poksija. Schulz oli viiekordne Lääne-Saksamaa meister II keskkaalus (kuni 75 kg) aastatel 1960–1964. Schulz sai Saksamaa ühendvõistkonna eest võisteldes II keskkaalus (kuni 75 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Valeri Popentšenkole (NSV Liit). Schulz sai Lääne-Saksamaa eest võisteldes II keskkaalus (kuni 75 kg) 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Ion Moneale (Rumeenia) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Dragoslav Jakovljevićile (Jugoslaavia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Lääne-Saksamaa meistrivõistlused poksis 1949–1989. Tulemused inglise keeles 18. suveolümpiamängude poksivõistlus. Tōkyō 1964. Tulemused inglise keeles 15. Euroopa meistrivõistlused poksis. Moskva 1963. Tulemused inglise keeles 14. Euroopa meistrivõistlused poksis. Belgrad 1961. Tulemused inglise keeles Emil Schulz veebisaidil Olympedia (inglise)
Tulekahjuandur

Tulekahjuandur on tehniline seade, mis annab tulekahju või tuleohtliku olukorra tekkimisest teada tugeva sumistignaaliga, mõnel juhul ka valgusdioodi heleda vilkuva valgusega. Kui andur on ühendatud keskseadmega, võidakse automaatselt alarmeerida ka tuletõrjet ja edastada ohuteade telefoni teel. Tulekahjuanduri mõõtemuundur ehk tajur võib reageerida temperatuuri tõusule (nt üle 60 °C) ja temperatuuritõusu kiirusele, leegi soojus- ja valguskiirgusele, suitsugaasidele (vingugaasile ehk süsinikoksiidile CO, süsihappegaasile ehk süsinikdioksiidile CO2) või siis põlemisel tekkivas suitsus sisalduvatele tahmaosakestele. Kõige laiemalt ongi levinud suitsuandurid. Optiline tajur Suitsuandur Andur Tulekahjuandur kodus
Punk'n'Roll

Punk'n'Roll on Eesti vanim ja suurim pungi-, ska- ja hardcore-festival. Festival on toimunud alates 1998. aastast, ehkki mõningaste pausidega. 2012. aastal toimus Punk'n'Roll 10.-11. augustil Tartus, klubis Rock & Roll ning Raadi mõisapargis. 2014 ja 2015 aastal toimus festival Tartu servas Raadi mõisapargis. Algselt toimus see Kilingi-Nõmmes, kuid kolis 2009. aastal majanduslikel põhjustel Kohtla-Nõmmesse. Aegade jooksul on Punk'n'Rolli festivalil üles astunud bändid Eestist, Soomest, Leedust, Venemaalt, Suurbritanniast, Hollandist, Rootsist, Lätist jm. Teiste seas on Eestit külastanud näiteks Oi Polloi Edinburghist ja Fleas and Lice Amsterdamist. Esimene välisesineja oli 2004. aastal Soome ansambel Extaasi. "Tartus möllab nädalalõpul Eesti suurim pungifestival Punk'n'Roll" Delfi, 6. august 2012 "Baltikumi suurim pungifestival annab laupäeval avapaugu" EPL, 12. märts 2009 "Kohtla-Nõmmel stardib vanim pungifestival" Põhjarannik, 13.08.2009 Gert Kiiler "Pungifestival tähistab juubelit"[alaline kõdulink] Sakala, 19.08.2008 Festivali koduleht Gert Kiiler "Pungifestival tähistab juubelit" Sakala, 19. august 2008 "Baltikumi suurim pungifestival annab laupäeval avapaugu" EPL, 12. märts 2009 "Kohtla-Nõmmel stardib vanim pungifestival" Põhjarannik, 13. august 2009 "Tartus möllab nädalalõpul Eesti suurim pungifestival Punk'n'Roll" Delfi, 6. august 2012
Ján Franek

Ján Franek (sündinud 14. aprillil 1960 Žilinas (praegu Žilina maakond), Slovakkia)) on Slovakkia ja Tšehhoslovakkia endine poksija, rahvuselt slovakk. Franek oli vähemalt kahekordne Tšehhoslovakkia meister I keskkaalus (kuni 71 kg) aastatel 1979 ja 1980. Franek sai I keskkaalus (kuni 71 kg) 1980. aasta Moskva olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Armando Martínezele (Kuuba) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Franek osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 24. Euroopa meistrivõistlustel (Tampere, 1955), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja, 25. Euroopa meistrivõistlustel (Varna, 1983), kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Gheorghe Simionile (Rumeenia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning II keskkaalus (kuni 75 kg) 26. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1985), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ján Franeki noorem vend Michal on samuti tuntud Slovakkia ja Tšehhoslovakkia poksija ning tema tütar Barbora on 2009. aasta Miss Slovakkia. Tšehhoslovakkia meistrivõistlused poksis. Praha 1979. Tulemused inglise keeles Tšehhoslovakkia meistrivõistlused poksis. Bratislava 1980. Tulemused inglise keeles 22. suveolümpiamängude poksivõistlus. Moskva 1980. Tulemused inglise keeles 24. Euroopa meistrivõistlused poksis. Tampere 1981. Tulemused inglise keeles 25. Euroopa meistrivõistlused poksis. Varna 1983. Tulemused inglise keeles 26. Euroopa meistrivõistlused poksis. Budapest 1985. Tulemused inglise keeles Ján Franek veebisaidil Olympedia (inglise)
Comedy Estonia

Comedy Estonia on Eesti komöödiatrupp, mis korraldab nii Eesti kui ka välismaa lavakoomikute (stand-up comedy) esinemisi Eestis. Trupp sündis nelja inimese initsiatiivil, kes korraldasid 2010. aasta kevadiste tudengipäevade jaoks Tartus komöödiafestivali: Louis Zezeran, Eric Seufert, Andrei Tuch ja Stewart Johnson. Comedy Estonia koomikute seas on Stewart Johnson, Eric Seufert, Louis Zezeran, Keiu Kriit, Janika Maidle, Andrei Tuch, Sander Õigus jt. Comedy Estonia korraldab igakuiseid komöödiaõhtuid: üks Tartus Vilde lokaalis, teine Tallinnas Drink Baaris. Samuti on trupp algatanud Eesti-tuure ja esinenud festivalidel nagu 2012. aasta tARTuFF. Comedy Estonia koduleht Mart Roosaar "Eestikeelne stand-up-komöödia jõuab Pärnusse" Pärnu Postimees, 05.05.2012 Laura Turner Garrison "The Ex-Pat Revolutionaries of Estonia" Splitsider, February 22nd, 2012
Stewart Johnson

Stewart Johnson (sündinud 4. detsembril 1975) on USA päritolu Eesti lavakoomik, kes esineb Comedy Estonia korraldatud stand-up comedy üritustel. Ta on üks trupi algatajaist ning on elanud Eestis alates 1998. aastast. Mart Roosaar. "Eestikeelne stand-up-komöödia jõuab Pärnusse" Pärnu Postimees, 05.05.2012 Stewart Johnson eestikeelsel stand-up-komöödia tuuril Laura Turner Garrison. "The Ex-Pat Revolutionaries of Estonia" Splitsider, February 22nd, 2012
Keiu Must

Keiu Must (enne abiellumist Keiu Kriit; sündinud 27. oktoobril 1982) on eesti tõlkija ja tõlk ning Eesti esimene naislavakoomik. Ta on 2012. aastal lõpetanud Tartu Ülikooli inglise keele ja kirjanduse erialal. 2015. aastal sai ta Tallinna Ülikoolist tõlkemagistri kraadi. Keiu Must on töötanud tõlkijana tõlkebüroos Tilde Eesti, hiljem tõlkinud raamatuid ja filmisubtiitreid. 2015. aastast töötab ta vabakutselise tõlgina Euroopa Liidu institutsioonides. 2011 – David C. Douglas. William Vallutaja : normannide mõju Inglismaal. Tallinn. Kirjastus Kunst. 497 lk. 2013 – Lisi Harrison. Hundid söönud, lambad terved. Tallinn. Egmont Estonia. 228 lk. 2014 – Disney. Violetta. Minu saladused, minu unistused. Egmont Estonia. 186 lk. 2015 – Keiu Must. Koomik Sander Õigus astub sinu ebamugavustsooni. Eesti Ekspress, 31. jaanuar 2015 Keiu Must (varasema esinejanimega Keiu Kriit) on Eesti püstijalakoomikute seas esimene naine, ta alustas esinemist inglise keeles. Ta on esinenud Comedy Estonia korraldatud stand-up comedy üritustel. Pikemalt on temast kui naiskoomikust kirjutatud 2011. aasta oktoobris ajakirjas Anne & Stiil. Tema suuremad etteasted Eesti lavadel jäävad aastatesse 2010–2015 (nt 2012. aasta filmifestivalil tARTuFF Tartus; 2014. aasta lavastuses “Esimene eesti keeles!“, Vaba Lava Tallinnas). Aktiivsematel koomikuaastatel pidas komöödiaetenduste kohta blogi “Must naerab viimasena”. Pärast 2015. aasta lõpus Brüsselisse tööle siirdumist pole ta Eestis koomikuna esinenud. Keiu Must võitis 2019. aasta e-etteütluse lausa kahes kategoorias: parima välismaal elava eestlasena ja nutikategoorias. UT.ee. Lõpetanute nimekiri. Tallinna Ülikooli lõpetajad 2015. Koomik Sander Õigus astub sinu ebamugavustsooni. Ekspress/Delfi. 31.01.2015. Mart Roosaar. "Eestikeelne stand-up-komöödia jõuab Pärnusse" Pärnu Postimees, 05.05.2012 Vikerraadiole saadeti rekordiliselt 7969 e-etteütlust. Sirp. 14.03.2019. Must naerab viimasena – Keiu Musta komöödiaetenduste blogi. (Seisuga 02.03.2020 on alles vaid viide, sisu pole enam avalik.) Gert Kiiler. "Naine seisab püsti ja teeb nalja" Sakala, 7. mai 2012
Sander Õigus

Sander Õigus (sündinud 13. novembril 1989) on Tartust pärit eesti lavakoomik. Ta esineb Comedy Estonia korraldatud stand-up comedy üritustel. Comedy Estonia egiidi all esines ta esimest korda 4. märtsil 2011. Õigus jutustab pikki ja piinlikke lugusid nii oma lapsepõlvest kui ka igapäevastest tähelepanekutest elust enesest. Tema lugudesse on pikitud nii enesekriitikat kui ka värvikaid sisekaemusi. Sander Õigus on Eestis esinenud kuue täispika soolokavaga. "Esimesed triibulised" oli Sander Õiguse esimene soolokava, mida ta esitas alates 2016. aastast Eestis 19 korda. 2017. aastal valminud täispika soolokavaga "Hoopis teine tera" esines ta 28 korda. 2018. aastal valminud soolokava "Kolmandas isikus" esitas ta vähemalt 20 esinemispaigas. Soolokava "Neljanda seina taga", mis valmis 2019. aastal, sai eriliseks selle poolest, et ükski teine Eesti püstijalakoomik polnud seni välja tulnud nelja täispika soolokavaga. Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] Mart Roosaar "Eestikeelne stand-up-komöödia jõuab Pärnusse" Pärnu Postimees, 05.05.2012. "#6: Sander Õigus, Ari Matti. - Ari Matti Podcast". omny.fm (inglise). Vaadatud 21. märtsil 2023. "Comedy Estonia – Sander Õigus". Vaadatud 23.04.2019.
Kuldar K. Raudnask

Kuldar K. Raudnask (kodanikunimi Kuldar Raudnask; 4. november 1965 – 31. jaanuar 1985 Keila-Joa) oli eesti luuletaja. Ta lõpetas 1984. aastal Tallinna 42. Keskkooli ja asus seejärel Tartu Ülikoolis õppima ajakirjandust. 1984. aasta novembris võeti ta Nõukogude armeesse sundaega teenima. Hukkus sõjaväeteenistuses viibides ebaselgetel asjaoludel. Ametliku versiooni järgi oli tegemist enesetapuga, kuid seda on peetud kaheldavaks. Heli Speek: "Ta võis taluda piinamist, peksmist, labasusi, lootes, et see on ajutine ja küll nad väsivad. Arvas, et kui vabaneb, küll siis kirjutab ja räägib, mismoodi kuulsusrikas armee seestpoolt välja näeb." ("Egeuse meri", lk. 74.) "Egeuse meri" Tallinn : Tammerraamat, 2005 Tema ema on ajakirjanik ja poliitik Valve Raudnask, tema isa oli ajakirjanik Kuldar Raudnask (1936–1985). "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. detsember 2013. Vaadatud 27. detsembril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Vecpiebalga piirkond

Vecpiebalga piirkond oli Läti 1. järgu haldusüksus Vidzemes. Piirkonna keskus oli Vecpiebalga küla. Läti rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Vecpiebalga piirkonna elanikest lätlasi 93,21%, venelasi 4,18% ja teistest rahvustest inimesi 2,60%. Piirkond moodustati 2009. aastal viiest vallast. 2021. aastal liideti Vecpiebalga piirkond Cēsise piirkonnaga. Dzērbene vald (Dzērbenes pagasts) Ineši vald (Inešu pagasts) Kaive vald (Kaives pagasts) Taurene vald (Taurenes pagasts) Vecpiebalga vald (Vecpiebalgas pagasts) Läti statistika keskamet, vaadatud 15.06.2021. Iedzīvotāju reģistra statistika uz 01.01.2012. Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde. Vecpiebalga piirkonna koduleht
Līgatne piirkond

Līgatne piirkond oli Läti 1. järgu haldusüksus Vidzemes. Piirkonna keskus oli Līgatne linn, teine haldusüksus selles piirkonnas oli Līgatne vald. Arvestuslikel andmetel oli 1. juulil 2016 Līgatne piirkonna elanikest lätlasi 87%, venelasi 8%, valgevenelasi 1,1% ja teistest rahvustest inimesi 4%. Piirkond moodustati 2009. aastal. 2021. aastal liideti Līgatne piirkond Cēsise piirkonnaga. Läti statistika keskamet, vaadatud 15.06.2021. "Iedzīvotāju skaits Latvijas pašvaldībās pēc nacionālā sastāva 01.07.2016" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 16.01.2017. Vaadatud 23.02.2019. Līgatne piirkonna koduleht
Mārupe vald

Mārupe vald on 2. järgu haldusüksus (vald) Lätis Mārupe piirkonnas. Piirneb Riia linnaga. Valla keskus on Mārupe küla. Skulte küla lähedal asub Riia lennujaam. Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Mārupe valla elanikest lätlasi 69,15%, venelasi 19,40%, valgevenelasi 2,31%, ukrainlasi 2,21%, poolakaid 1,37% ja teistest rahvustest inimesi 2,94%. Rahvus oli teadmata 2,61% inimestel. 2009. aastal moodustati vallaga samades piirides 1. järgu haldusüksus (Mārupe piirkond). 2021. aastal liideti varasema Mārupe piirkonnaga Babīte piirkond. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Iedzīvotāju reģistra statistika uz 01.01.2012. Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde.
Surju raudteejaam

Surju raudteejaam oli raudteejaam Pärnumaal Saarde vallas Jaamakülas, 3 km kaugusel Surjust. Läbi Jaamaküla kulges kuni 2008. aastani laiarööpmeline Pärnu–Mõisaküla raudtee, millel lisaks kaubarongidele liiklesid ka reisirongid; peamiselt liinidel Tallinn–Pärnu–Riia (kuni 1992) ja Tallinn–Mõisaküla (kuni 1996). Jaam rajati 1896. aastal seoses kitsarööpmelise Valga–Ruhja–Pärnu raudteeliiniga. Toona jäi see Pärnu kihelkonda Surju mõisa maadele. 1975–1981 rajati kitsarööpmelise raudtee asemele laiarööpmeline raudtee (rööpmelaius 1520 mm). Surju raudteejaamale eelnes Pärnu poolt tulles Vaskrääma ja järgnes Sigaste raudteepeatus. Kitsarööpmelise raudtee ajastul asus enne Sigastet veel ka Riisselja raudteejaam. Laiarööpmelise raudtee ajal asus jaamas üks madal perroon, lisaks peateele üks kõrvaltee, tupiktee ning kitsarööpmeliselt raudteelt üle võetud jaamahoone, mis praegu seisab kasutuseta ja laguneb. 1980. aastatel andis Surju jaam tööd kokku üheksale inimesele (neljale jaamakorraldajale, neljale pöörmeseadjale ja jaamaülemale). Viimane regulaarne reisirong (liinil Tallinn-Mõisaküla) peatus Surju jaamas 31. jaanuaril 1996. Kaubarongid sõitsid Pärnu–Mõisaküla vahet veel kuni 2000. aastate alguseni. Raudtee demonteeriti 2008. aastal. Surju viimane jaamakorraldaja oli Virve Mäemurd. Surju jaamahoone valmis 1896. aastal. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi analoogselt Lelle, Olustvere, Võhma jmt jaamahoonetega. Jaamahoonet laiendati 1926. aastal. Puidust jaamahooneid iseloomustab ühe-kahekorruseline asümmeetriline fassaad, mille ülesehitus sarnaneb laiarööpmelise raudtee jaamahoonetega. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoonena torkab esile aga tagasihoidlikum dekoorikasutus. Hoone keskel asub läbi maja ulatuv vestibüül, millest paremal, ühekorruselises külgtiivas asus reisijate ootesaal. Vasakul asus kontori- ja postiruum koos vestibüüli avaneva piletimüügiaknaga. Teisel korrusel asus jaamaülema korter. Surju jaamahoone eristub mõneti tüüpprojektist, kuna hoone ühekorruseline tiib on tavapärasest pikem (kuus telge tavalise nelja asemel). Jaamahoone puhul torkab esile ka tänini terviklikult säilinud (olgugi et tagasihoidlik) dekoor. Jaamahoone säilitas oma funktsiooni ka pärast raudtee ümberehitamist laiarööpmeliseks. 1998. aastast on Surju jaamahoone arvel kultuurimälestisena (nr 16815). Hoone kuulub Edelaraudteele, kuid selle seisukord ja pikemas perspektiivis säilimine on problemaatiline. Jaamakorraldaja Heljo tervitab rongi signaalkettaga; Pärnu Postimees, nr. 139, 19 juuli 2013 (DIGAR) Pärnu Postimees: "Jaamakülas tahab Virve Mäemurd taas vedurivilet kuulda", 15.01.2012 Välja, Leele (2012). 20. sajandi Eesti raudteejaamad. Alusuuring (PDF). Tallinn: Kultuurimälestiste riiklik register. Lk 11-12. Vaadatud 21.06.2022. Infot jaama kohta; fotod (vene keeles) FOTO: Surju jaam aastal 1999; Baltic Trains Picture Gallery Pärnu Postimees: "Jaamakülas tahab Virve Mäemurd taas vedurivilet kuulda"; 15.01.2012 16815 Surju raudteejaama peahoone; Kultuurimälestiste register Surju jaam; Eesti kitsarööpmelised raudteed
Jesolo

Jesolo on linnaks nimetatav kohaliku omavalitsuse üksus Itaalias Veneto maakonnas città metropolitana di Venezias. Jesolo asub Aadria mere ääres. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it Koduleht
MSC Flaminia

MSC Flaminia on Saksamaa Panamax-tüüpi konteinerilaev, mis ehitati 2001. aastal Daewoo Shipbuilding & Marine Engineeringi laevatehases Okpos Lõuna-Koreas. Saksamaa lipu all sõitvat ja Conti Reederei Management GmbH & Co. Konzeptions-KG-lt renditud laeva käitab Šveitsi laevakompanii Mediterranean Shipping Company (MSC). Kiil pandi laevale tehasenumbriga 4073 Daewoo Shipbuilding & Marine Engineeringi laevatehases Okpos Lõuna-Koreas 5. märtsil 2001 ning 26. mail 2001 lasti laev vette. 20. augustil 2001 anti laev omanikule üle. MSC Flaminia on 299,99 m pikk ja 40,0 m lai, süvisega 14,5 m ja kogumahutavusega 75 590. MSC Flaminial on kümnesilindriline kahetaktiline peamasin MAN B&W 10K98MC-C, mille võimsus on 57,1 MW, laeva kiirus on 25 sõlme. Laeva vööris on põtkur võimsususega 1,5 MW. Laupäeval, 14. juulil 2012 tekkis Atlandi ookeanil Charlestonis Antwerpeni sõitval laeval 4. laadruumis tulekahju ja plahvatus. Üks meeskonnaliige sai surma. Germanischer Lloyd, registri andmed Equasis, registri andmed Laeva kutsung, IMO-number, online-asukoht ja pildid saidil marinetraffic.com[alaline kõdulink] 109 Schiffseinheiten mit mehr als 460.000 TEU[alaline kõdulink] (saksa keeles) Stricken MSC Flaminia Nears UK Coast (inglise keeles) Пожар на контейнеровозе MSC Flaminia, июль 2012 (vene keeles) Maritime Bulletin
Vaskrääma raudteepeatus

Vaskrääma raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Pärnu linnas Vaskrääma külas. Läbi Vaskrääma kulges kuni 2008. aastani Pärnu–Mõisaküla raudtee, mis omakorda oli osa Tallinna–Riia raudteest. Vaskräämale eelnes laiarööpmelisel raudteel Pärnu poolt tulles Pärnu raudteejaam ja järgnes Surju raudteejaam. Vaskräämale eelnes kitsarööpmelisel raudteel Pärnu poolt tulles Papiniidu raudteejaam ja järgnes Surju raudteejaam. Raudteepeatuses asus üks madal perroon ja jaamahoone, mis praegu on eraomanduses. Peatuskoht rajati 1896. aastal koos Valga–Ruhja–Pärnu raudteega. Toona jäi peatus Pärnu kihelkonda Vaskrääma mõisa maadele. Aastatel 1975–1981 rajati kitsarööpmelise raudtee asemele laiarööpmeline Tallinna–Pärnu–Riia raudtee. Viimane reisirong sõitis läbi Vaskrääma 31. jaanuaril 1996. Kaubarongid sõitsid Pärnu–Mõisaküla vahet kuni 2000. aastani. Vaskrääma jaamahoone on ehitatud tõenäoliselt 1920. aastatel eriprojektina. Traditsioonilises stiilis maakivist jaamahoone asetseb endise raudtee kirdeküljel, kunagise raudteeülesõidu kõrval. Aastast 2006 kuulub jaamahoone pedagoog Toomas Pikhofile ja on renoveeritud. Endise peatuskoha lähedal asub kunagine Reiu jõe lisajõe raudteesild. 2010. aastal sild remonditi ja sellest sai osa Reiu–Raeküla terviserajast. Ka teine Reiu raudteesild (jääb Vaskräämast mitu kilomeetrit Pärnu poole) on tänaseks remonditud (2017) ja kasutatav kergliikluseks. Vaskrääma raudteejaam, Eesti kitsarööpmelised raudteed, Üldkasutatavad raudteed "Jaama taastas ajaloohuviline mees", Pärnu Postimees 06.05.2012 Mõisaküla tohib endale väikese jupi raudteed mälestuseks jätta; Sakala, 18.01.2008 "EVR Kaart # Väskrääma, invent. aeg 07.06.2004". Originaali arhiivikoopia seisuga 16.07.2014. Vaadatud 3.08.2013. Jaama taastas ajaloohuviline mees Pärnu Postimees, 6.05.2012 (vaadatud 17.01.2017) "Reiu raudteesild suleti remondiks", Pärnu Postimees 13.07.2010 "Laokil Reiu teine raudteesild laguneb edasi", Pärnu Postimees 04.10.2011 "Nüüd on mul jaam..."; Õhtuleht, 06.06.2007 "Raudteesild vuntsiti spordi hüvanguks üles"; Pärnu Postimees, 03.09.2010 FOTO: Vaskrääma peatus ja reisirong aastal 1984; Baltic Trains Picture Gallery