laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Garmisch-Partenkirchen

Garmisch-Partenkirchen (Ga-Pa) on alev (Markt) Saksamaal Baieri liidumaal, Garmisch-Partenkircheni kreisi keskus. Asub Baieri lõunaosas Baieri Alpides Austria piiri lähedal. Garmisch-Partenkirchenis toimusid 1936. aasta taliolümpiamängud. Seal toimub ka iga-aastase nelja hüppemäe turnee teine etapp. Alevi lähedal asub Saksamaa kõrgeim tipp Zugspitze ja Eibsee järv. Kõigepealt oli kaks eraldi alevit: läänepoolne Garmisch ja idapoolne Partenkirchen, tänapäevalgi on kummalgi isesugune identiteet. Partenkircheni kohal oli vana Rooma linn Partanum, mis paiknes Veneetsia–Augsburgi kaubateel ja esimest korda on mainitud aastal 15 pKr. Partenkircheni peatänav Ludwigsstraße kulgeb mööda vana Rooma teed. Garmischit on ürikutes esmamainitud ligi 800 aastat hiljem Germaneskauna, mis võib tähendada, et seal elas mõni germaani hõim. 13. sajandil sattus org Freisingi piiskopkonna võimu alla jäädes sinna kuni 1803. aastani, kui Baieri kuurvürstkond piiskopkonna annekteeris. Garmisch ja Partenkirchen olid eraldi alevid, kuni 1. jaanuaril 1935 Hitleri nõudel need ühendati üheks aleviks 1936. aasta taliolümpiamängude ootuses. Tänapäeval nimetatakse kõnekeeles ühendatud alevit tihti valesti lihtsalt Garmischiks. Garmisch on modernsem võrreldes Partenkircheni munakiviteede ja freskodega. Maja Garmisch-Partenkirchenis 2019. aastal Garmisch-Partenkirchenit läbi Partnachi jõgi 2019. aastal Garmisch-Partenkircheni kivinäituse "Geoloogiline jalutuskäik" tahvel kividega seotud ütlustest üle maailma, sealhulgas ka Eestist 2019. aastal Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Garmisch-Partenkircheni koduleht
Siena toomkirik

Siena toomkirik on kirik Sienas Toscana maakonnas Itaalias. Selle ehitamist alustati 12. sajandil romaani stiilis, kuid 13. sajandist alates ehitati seda edasi gooti stiilis. Nüüd on sellest kujunenud üks parimaid Itaalia gooti arhitektuuri näiteid. Kiriku seinad on kaetud valge ja musta marmoriga. Katedraali marmorpõrandad on dekoreerinud Domenico Beccafumi. Pinturichio maalis Piccolómini raamatukogu freskod. Selle raamatukogu asutas 1495 kardinal Francsesco Piccolómini, kellest hiljem sai paavst Pius III. Katedraali praegusel asukohal seisis 9. sajandil kirik koos paavsti paleega. 1058. aasta detsembris peeti Sienas kirikukogu, mille tulemusel valiti uueks paavstiks Nikolaus II. 1196. aastal hakati rajama uut katedraali. 1215. aastal peeti seal juba iga päeva missasid. 1226. aastast on märkmeid valge ja musta marmori transpordi kohta Sienasse. Võlv ja transeptid ehitati 1259–1260. 1339 plaaniti teist suurt lisaehitustööd. Uus lööv ja ristvahekäik oleksid kiriku pindala enam kui kahekordistanud. Ehituse, mida alustati Giovanni d’Agostino käe all, kes on rohkem tuntud skulptorina, katkestas 1348. aastal katk. Algsed vead olid siis juba avastatud ja laiendustöid pärast katkulainet enam ei jätkatud. Välisseinad, mis on sellest laiendamisest alles jäänud, on nähtavad kirikust lõuna pool, löövi põrand aga on kujundatud parkimisplatsiks ja muuseumiks. Hoolimata laiendustööde poolelijätmisest, tõestavad need Siena auahneid plaane, võimsust ja suuri kunstilisi saavutusi.  Siena toomkirik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Püha Risti basiilika

Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Püha Risti basiilika (täpsustus). Santa Croce kirik (ka Santa Croce basiilika, itaalia keeles Basilica di Santa Croce 'Püha risti basiilika') on Firenzes asuv frantsiskaani kirik. Santa Croce kirik asub Püha Risti väljakul (Piazza di Santa Croce) 800 m Firenze toomkirikust Santa Maria del Fiorest kagus. Santa Croce kirik on maailma suurim frantsiskaani kirik. Sellel on 16 kabelit. Paljud neist on kaunistatud Giotto di Bondone ja tema õpilaste freskode, kenotaafide ja teiste seinakaunistustega. Legend räägib, et Santa Croce kiriku rajas Püha Franciscus ise. Praegust hoonet, mille rajamise kulud kattis linna üks rikkamaid peresid, hakati ilmselt rajama 1294 Arnolfo di Cambio poolt. Sel ajal, kui kirikut rajama hakati, asus see soisel maal väljaspool linnamüüri. Kiriku esialgne kavand peegeldas frantsiskaanide rangeid põhimõtteid. Põrand meenutab põhiplaanilt T-risti, mis on Püha Franciscuse sümbol. See on 115 m pikk. Lööv ja kaks külglöövi on eraldatud kaheksakandiliste sammaste rividega. Kirikust lõuna pool asus klooster ja selle mõned hooned on säilinud. Santa Croce kiriku pühitses 1442 paavst Eugenius IV. 1470. aastatel valmis ristikäigus Pazzi kabel, mis oli ehitatud kapiitlisaalina. Selle arhitekt oli Filippo Brunelleschi, kes oli projekteerinud ka toomkiriku ja juhtinud selle ehitamist. Brunelleschi projekt oli endiselt rangelt lihtne ja ilustusteta. 1560 ehitati kirik vastureformatsiooni käigus ümber. Sisetöid kirikus juhtis Giorgio Vasari. Nende käigus likvideeriti altariruumi löövist eraldav vahevõrestik. Ümberehitused kahjustasid kiriku ilustusi ning paljud enne kiriku seintel olnud altarid hävitati. Praegune kellatorn rajati 1842 äikese tõttu hävinud varasema kellatorni asemele. Selle uusgooti stiilis fassaad ehitati 1857–1863 Anconast pärit juudi arhitekti Nicolo Matase juhtimisel. 1866 Itaalia ühendamise käigus natsionaliseeris Itaalia valitsus Santa Croce kiriku nagu enamiku Itaalia pühakodasid. 1966 ujutas Arno jõgi suure osa Firenzest üle. Jõgi tungis ka Santa Croce kirikusse, tuues endaga muda, kütteõli ja muud reostust. Kiriku hoonetele ja kunstiaaretele tekitati rasket kahju ja nende restaureerimine kestis aastakümneid. Kirikus on paljude kuulsate itaallaste hauad. Sinna on maetud näiteks Michelangelo, Galileo Galilei, Niccolò Machiavelli ja Gioacchino Rossini. Mälestusmärke on sinna püstitatud ka inimestele, kes tegelikult on maetud mujale, näiteks Dantele, Enrico Fermile ja Guglielmo Marconile. Sellepärast nimetatakse seda ka Itaalia kuulsuse templiks (Templo dell'Italie Glorie).
Ebamugav tõde

"Ebamugav tõde" (inglise An Inconvenient Truth) on Oscariga pärjatud 2006. aasta Ameerika Ühendriikide dokumentaalfilm globaalsest soojenemisest. Filmi lavastas Davis Guggenheim ja peaosas on endine Ameerika Ühendriikide asepresident Al Gore. Film on võitnud mitu prestiižikat auhinda, seejuures Oscari parima dokumentaalfilmi ja parima filmilaulu (Melissa Etheridge'i "I Need to Wake Up") kategoorias. Kasvuhooneefekt Kliimamuutus Kyōto protokoll Globaalprobleemid Volli Kalm ""Ebamugava tõe" ebamugavad puudused". Sirp, 16. veebruar 2007 "Kõmuline dokfilm "Ebamugav tõde" jõuab ETV ekraanile". Õhtuleht, 28. aprill 2008 Kliimakriisi ametlik koduleht The Climate Project "Ebamugava tõe" slaidiesitlus
Kukka kivi

Kukka kivi on porfüürsest graniidist hiidrahn Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kukka küla lähedal. Kukka kivi on mahult Hiiumaa suurim ja Eestis üheksas. Kivi ümbermõõt on 42,1 m, pikkus 16,0 m, laius 11,3 m ja kõrgus 3,9 m, maht on 324 kuupmeetrit. Suurte mõõtmete tõttu loetakse Kukka kivi hiidrahnude hulka. Rahn on rombja põhiplaani, püstiste külgede, lameda, tasase, peaaegu rõhtsa, veidi itta kaldu laega ja ümarakontuuriliste piirjoontega. Lael on pragusid. Rahnu edelakülge läbib üks rõhtne ja üks vertikaalne lõhe. Lael on väike lohk, kuhu koguneb sageli vesi. Rahn asub suuremalt jaolt maa sees. Rahn on alates 1937. aastast üksikobjektina looduskaitse all. Kukka kivi lähedal kagu suunas asub teinegi kaitsealune rändrahn, Kukka põllukivi. Eesti hiidrahnude loend Pirrus, Enn (2009). Eestimaa suured kivid. Tallinn: Teaduste Akadeemia kirjastus. "Kukka kivi". Keskkonnaportaal. Vaadatud 28.12.2022. Volli Mäeumbaed, Haide-Ene Rebassoo. "Hiiumaa", Tallinn 1973. Kukka kivi ürglooduse objektina Eesti looduse infosüsteemis Kukka kivi keskkonnaportaalis
Tutajev

Tutajev on linn Venemaal Jaroslavli oblastis, Tutajevi rajooni keskus. Asub Volga jõe mõlemal kaldal. 1822. aastal liideti kaks linna: Romanov Volga paremal kaldal ja Borissoglebsk vasakul kaldal ja 1918. aastani kandis linn nime Romanov-Borissoglebsk. Linna suurim ettevõte on Tutajevi mootoritehas, mis toodab peamiselt diiselmootoreid. http://yar.gks.ru/wps/wcm/connect/rosstat_ts/yar/resources/67626a004ef7a4a3a74cb722524f7e0f/%D0%AF%D1%80%D0%BE%D1%81%D0%BB%D0%B0%D0%B2%D1%81%D0%BA%D0%B0%D1%8F+%D0%BE%D0%B1%D0%BB%D0%B0%D1%81%D1%82%D1%8C+%D0%B2+%D1%86%D0%B8%D1%84%D1%80%D0%B0%D1%85+2012+%D0%B3%D0%BE%D0%B4.doc 26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019. Linna koduleht
1963. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

IX NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Leningradis 1963. aastal. Turniir Turniiril jäid esikohta jagama Vjatšeslav Štšegolev ja Andris Andreiko Järelmatš Järelmatš meistritiitlile peeti aga järgmisel aastal Moskvas.
Marko Kitti

Marko Kitti (sündinud 11. juuli 1970 Turus) on soome kirjanik. "Kottarainen" ("Kuldnokk"), novellikogu, Arator Oy 2001, ISBN 952-9619-82-0 "Viidakko" ("Ürgmets"), romaan, Arator Oy 2003, ISBN 952-9619-85-5 "Meidän maailma", romaan, Arator Oy 2008, ISBN 978-952-9619-92-4 "Isiä ja poikia", novellikogu, Arator Oy 2010, ISBN 978-952-9619-95-5 Marko Kitti koduleht (soome keeles)
Rusima

Rusima on küla Võrumaal Võru vallas. Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lasva vallas. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Tiri

Tiri on küla Võrumaal Võru vallas. Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lasva vallas. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Tammsaare küla

Tammsaare on küla Võrumaal Võru vallas. Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lasva vallas. Küla lõunaküljelt kulgeb läbi Valga–Koidula raudteelõik, kus asus kuni 2001. aastani ka Tammsaare küla lähistele jäänud Husari raudteepeatus. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Paidra

Paidra on küla Võrumaal Võru vallas. Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lasva vallas. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Seitse aastat Tiibetis (film)

"Seitse aastat Tiibetis" (originaalpealkiri "Seven Years in Tibet") on 1997. aasta USA draamafilm. Film põhineb Heinrich Harreri kirjutatud autobiograafilisel raamatul "Seitse aastat Tiibetis" ("Sieben Jahre in Tibet") ning räägib tema üleelamistest Tiibetis. Paljud on pidanud Harreri rolli täitmist filmis Brad Pitti üheks parimaks. Teise maailmasõja ajal läheb Austria mägironija Heinrich Harrer (Brad Pitt) koos oma sõbraga Himaalajat vallutama. Kui algab sõda, võtavad britid nad vangi, aga neil õnnestub põgeneda Tiibeti linna Lhasasse, kus Harreril kujuneb huvitav suhe dalai-laama endaga. Linnas muutuvad nende maailmavaated tundmatuseni. Seven Years in Tibet andmekogus IMDb (inglise)
Villu Tamme

Villu Tamme (sündinud 2. novembril 1963) on ansambli J.M.K.E. solist, kitarrist ja ristsõnakoostaja. Värvika punkmuusikuna Eesti taasiseseisvumise eelsel ärkamisajal ja alates 1986. aastast punkrokki viljelenud ansambli J.M.K.E. tuntuima liikmena hakati teda hüüdma punkar Villuks. Ta lõpetas 1981. aastal Tallinna 42. Keskkooli. Tamme on koostanud mitmele väljaandele ristsõnu. 2007. aastal kandideeris Villu Tamme Tallinnas Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas Riigikokku. Ta kogus valimisringkonnas nr 2 (Kesklinna linnaosa, Lasnamäe linnaosa ja Pirita linnaosa) 1968 häält, kuid ei osutunud valituks. J.M.K.E. Velikije Luki 1995 Eesti Näitemänguagentuuri näidendivõistluse II preemia ("Haned võlgu") 2014 Valgetähe V klassi teenetemärk Tema järgi on saanud nime tuntuim Eesti iirisesort, 1980. aastate lõpus Heino ja Laine Lepiku aretatud madalamat kasvu hele sirelililla iiris "Punkar Villu". 21. lend - 1981 Kadrioru Saksa Gümnaasium http://www.vvk.ee/varasemad/?v=r07/ Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Urmas Laansoo "Iiris – Kreeka vikerkaarejumalanna taim" EPL, 21. juuni 2011 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. september 2016. Vaadatud 12. novembril 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Tutvustus valimiskomisjoni lehel Villu Tamme andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles) Priit Liiviste. Villu Tamme: roheline teema inimesi enam ei huvita Postimees, 16. jaanuar 2009
Karabiin

Karabiin on lühikese rauaga kerge vintpüss või jahipüss. Algselt oli ta ratsa- ja suurtükiväelaste relv. Nimetus pärineb karabiinihaagist, mis kinnitati algul sageli relva kaba vasakule küljele, hõlbustamaks relva kinnitamist hobuse sadula küljes olevale rihmaga karabiinile. Nii sai püssi ratsutades vajadusel käest lasta, haarates püstoli või mõõga. Hiljem arendati militaarkasutuses olevad karabiinid poolautomaatseteks. Tänapäeval leiab kasutust põhiliselt täpsus- või tseremoniaalrelvana. Sõna "karabiin" algallikas on prantsuse sõna carabine.
Karabiinhaak

Karabiinhaagid ehk karabiinid on enamasti ovaalse kujuga metallist ühenduslülid. Karabiine kasutatakse asjade ja inimeste kinnitamiseks ehitustel, matkadel, kaljuronimisel, purjetamisel ja mujal. Eristatakse lukustatavaid (keeratava muhviga) ja vabakäiguga karabiine. Tihtipeale kasutatakse karabiini ka koerte jt lemmikloomade kaela- ja jalutusrihma vahelise kinnitina. Haak Konks Köis Seekel
Audru vald

Audru vald oli vald Pärnu maakonnas. Vald moodustati 9. aprillil 1992 senise Audru külanõukogu asemele. Audru valla naabriteks olid läänes Tõstamaa vald, põhjas Koonga vald ning idas Sauga vald ja Pärnu linn. Eesti omavalitsuste haldusreformi tulemusel ühinesid 1. novembril 2017 Audru vald, Paikuse vald, Pärnu linn ja Tõstamaa vald ning moodustus uus omavalitsusüksus Pärnu linn. Vallas oli üks alev (Lavassaare, liideti Audru vallaga 2013. aastal), üks alevik (Audru) ja 25 küla: Ahaste, Aruvälja, Eassalu, Jõõpre, Kabriste, Kihlepa, Kõima, Kärbu, Lemmetsa, Liiva, Lindi, Liu, Malda, Marksa, Oara, Papsaare, Põhara, Põldeotsa, Ridalepa, Saari, Saulepa, Soeva, Soomra, Tuuraste ja Valgeranna küla. Audru valla territooriumil asus Audru roostiku kaitseala. Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Ida-Viru maakonna Aseri, Maidla, Mäetaguse ja Sinimäe valla, Lääne-Viru maakonna Kaarli, Kadrina, Laekvere, Rakke, Rägavere ja Simuna valla ning Pärnu maakonna Audru valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta (vastu võetud 09.04.1992) Audru valla, Paikuse valla, Pärnu linna ja Tõstamaa valla osas haldusterritoriaalse korralduse ja Vabariigi Valitsuse 3. aprilli 1995. a määruse nr 159 "Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu kinnitamine" muutmine (vastu võetud 22.06.2017 nr 98) Audru valla ja Lavassaare valla haldusterritoriaalse korralduse ning Vabariigi Valitsuse 3. aprilli 1995. a määruse nr 159 "Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu kinnitamine" muutmine (vastu võetud 27.06.2013 nr 106)
Johann I

Johanni ja Johann I nimelised valitsejad: Johann, Württembergi krahv umbes 1138 Johann von Hessen, 1296 kaasregent, 1308 Landgraf Alam-Hessenis 1296–1308 Johann von Luxemburg, Böömimaa kuningas 1311–1346 Johann, Kleve krahv 1347–1368 Johann, Görlitzi krahv 1377–1396 Johann, Hanau valitseja 1377–1411 Johann Alkeemik, Brandenburgi markkrahv ja Nürnbergi burgkrahv 1440–1464 Johann, Ülem-Sileesia hertsog 1476–1532 Johann, Saksimaa kuurvürst 1525–1532 Johann von Brandenburg-Küstrin, Brandenburg-Küstrini markkrahv 1535–1571 Johann, Hohenzollern-Sigmaringeni vürst 1606–1638 Johann, Schleswig-Holstein-Sonderburgi hertsog Johann von Pfalz-Simmern, Magdeburgi peapiiskop 1464–1475 Johann I, Brandenburgi markkrahv 1220–1266 Johann I, Oldenburgi krahv 1233–1270 Johann I, Braunschweig-Lüneburgi hertsog 1252–1277 Johann I, Saksi-Lauenburgi hertsog 1260–1285 Johann I, Hollandi krahv 1296–1299 Johann Laps, Alam-Baieri hertsog 1339–1340 Johann I, Nassau krahv 1344–1371 Johann I, Lotringi hertsog 1346–1390 Johann I, Nassau-Dillenburgi krahv 1362–1410 Johann I (1459–1509), Simmerni pfaltskrahv Johann I, Zweibrückeni hertsog 1569–1604 Johann I Josef, Liechtensteini vürst 1805–1836 Johann või Johann I, Saksimaa kuningas 1854–1873 Johann I Agnus, Lüttichi piiskop 627–647 Johann I, Trieri peapiiskop 1189–1212 Johann von Vimeburg, Münsteri piiskop 1363–1364 Johann von Lunen, Riia peapiiskop 1273–1284 Johann Schutte oli Saare-Lääne piiskop 1432–1438 Johann I oli Kuramaa piiskop 1328–1331/1332 Johannes I Viffhusen oli Tartu piiskop 1346–1373 Johan I oli Rootsi kuningas 1216–1222 John Maata oli Inglise kuningas 1199–1216 Jean I Johannes I Johann II Johann III Johann IV Johann V Johann VI Johann VII Johann VIII Johann IX
Johann II

Johann II nimelised valitsejad: Johann Ühesilmne, Holsteini krahv 1253–1321 Johann II, Oldenburgi krahv 1285–1314 Johann II, Saksi-Lauenburgi hertsog 1286–1322 Johann II, Hollandi krahv 1299–1304 Johann II, Mecklenburg-Schwerini krahv 1390–1417 Johann II, Bayern-Müncheni hertsog 1392–1397 Johann II, Lotringi hertsog 1453–1470 Johann II, Schleswig-Holstein-Haderslebeni hertsog 1521–1580 Johann II, Zweibrückeni hertsog 1604–1635 Johann II, Liechtensteini vürst 1858–1929 Johann II, Münsteri piiskop 1379–1381 Johann von Rumigny, Lüttichi piiskop 1229–1239 Johann II von Reisberg, Salzburgi peapiiskop 1429–1441 Johann von Baden, Trieri peapiiskop 1456–1503 Johann von Vechten, Riia peapiiskop 1285–1294 Johann II Creul, Saare-Lääne piiskop 1439–1457 Johann II, Kuramaa piiskop 1332–1353 Johann II, Simmerni pfaltskrahv 1509–1557 Johannes II Bertkow oli Tartu piiskop 1473–1485 Johan II oli Taani kuningas Hans Rootsi kuningana Jean II Johannes II Johann I Johann III Johann IV Johann V Johann VI Johann VII Johann VIII Johann IX
Johann III

Johann III, Holsteini krahv 1316–1359 Johann III, Baieri-Straubingi hertsog 1404–1425 Johann III, Hollandi krahv 1418–1425 Johann Rahumeelne, Kleve hertsog 1521–1539 Johann III, Schleswig-Holstein-Sonderburgi hertsog 1559–1622 Johann III, Saksi-Weimari hertsog ja Tüüringi maakrahv 1602–1605 Johann III, Münsteri piiskop 1457–1466 Johann III, Lüttichi piiskop 1274–1281 Johann III, Salzburgi peapiiskop 1481–1489 Johann von Metzenhausen, Trieri peapiiskop 1531–1540 Johann von Schwerin, Riia peapiiskop 1294–1300 Johann III Orgas, Saare-Lääne piiskop 1492–1515 Johann Tiergart, Kuramaa piiskop 1425–1456 Johannes III von der Rope oli Tartu piiskop 1499–1503 Johan III oli Rootsi kuningas 1568–1592 Jean III Johannes III Johann I Johann II Johann IV Johann V Johann VI Johann VII Johann VIII Johann IX
Johann IV

Johann IV nimelised valitsejad: Johann IV, Mecklenburgi hertsog 1370–1422 Johann IV, Nassau-Dillenburgi krahv 1442–1475 Johann IV, Baieri-Müncheni hertsog 1460–1463 Johann IV, Saksi-Lauenburgi hertsog 1463–1507 Johann IV, Anhalt-Zerbsti vürst 1544–1551 Johann von Flandern, Lüttichi piiskop 1282–1292 Johann Ludwig von Hagen, Trieri peapiiskop 1540–1547 Johann von Zinten, Riia peapiiskop 1374–1393 Johann IV Kyvel, Saare-Lääne piiskop 1515–1527 Johann IV Münchhausen, Kuramaa piiskop, oli Saare-Lääne piiskop Johann V Münchhausen Johann IV Blankenfeld, Tallinna piiskop, oli Riia peapiiskop Johann Blankenfeld Johannes IV Duesborg oli Tartu piiskop 1513–1514 Johannes IV Johann I Johann II Johann III Johann V Johann VI Johann VII Johann VIII Johann IX
Balkanabat

Balkanabat, varasema nimega Nebitdag, on linn Türkmenistani lääneosas, Balkani vilajeti keskus. Balkanabat asub Balkani aheliku jalamil. Linn asutati 1933 Trans-Kaspia raudtee äärde. Balkanabat on tööstus-, eelkõige naftatöötlemise keskus.
Chivu Stoica

Chivu Stoica (8. august 1908 – 18. veebruar 1975) oli Rumeenia poliitik, Rumeenia Ministrite Nõukogu esimees (sisuliselt peaminister) 2. oktoobrist 1955 kuni 21. märtsini 1961. http://www.rulers.org/rulqr.html
Johann II (Liechtensteini vürst)

Johann II (5. oktoober 1840 – 11. veebruar 1929) oli Liechtensteini vürst 1858–1929. Johann soosis kunsti ja teadust ning algatas maa moderniseerimise. 1861 võeti vastu Liechtensteini esimene põhiseadus ning 1921 viidi sisse parlamentaarne demokraatia alused (mehed said üldise valimisõiguse). Johann on teadaolevatest Euroopa valitsejatest pikkuselt teise valitsusajaga (Louis XIV järel). Euroopa vaneim valitseja suri. Vaba Maa, 17. veebruar 1929, nr. 41, lk. 4.
Petru Groza

Petru Groza (7. detsember 1884 – 7. jaanuar 1958) oli Rumeenia poliitik, Rumeenia Ministrite Nõukogu esimees (sisuliselt peaminister) 6. märtsist 1945 kuni 2. juunini 1952. Ștei linn kandis 1958–1996 tema järgi nime Dr Petru Groza. http://www.rulers.org/rulqr.html Informatii generale - asezare geografica - istoric - fotografii - turism Primăria oraşului Ştei
Needitangid

Needitangid on tõmbeneetidega neetimiseks mõeldud tangid. Neetimist kasutatakse seal, kus keevisliidet või ka poltliidet pole võimalik või otstarbekas kasutada. Näiteks ehituslike plekkdetailide omavahelisel liitmisel.
Dominique de Villepin

Dominique Marie François René Galouzeau de Villepin (sündinud 14. novembril 1953 Marokos Rabatis) on Prantsuse diplomaat ja poliitik. Tema isa Xavier de Villepin oli Prantsusmaa diplomaat ja senaator, isapoolne vanaisa oli mitme ettevõtte nõukogu liige ning isapoolne vanavanaisa oli Prantsuse armee kolonel. Villepan kasvas mitmes välisriigis nagu diplomaatide lapsed ikka, rohkem Ladina-Ameerikas, mistõttu ta valdab vabalt hispaania ja inglise keelt. De Villepin õppis Pariisi politoloogiainstituudis ning riiklikus halduskoolis, mis koolitab tipptsiviilametnikke ja kuhu on väga keeruline pääseda. Lisaks sellele on tal ülikoolidest saadud kraadid tsiviilõiguse ja prantsuse kirjanduse alal. Seejärel läbis ta ajateenistuse mereväeohvitserina lennukikandjal. Seejärel asus ta diplomaatilisele tööle. Ta töötas 1980–1984 Aafrika asjade nõukogus, siis 1984–1989 Prantsusmaa saatkonnas Washingtonis, aastani 1987 esimese sekretärina ja pärast seda teise konsulina. 1989–1992 töötas ta Prantsusmaa saatkonnas Delhis, aastani 1990 teise konsulina ja pärast esimese konsulina. 1992–1993 oli ta välisministeeriumi Aafrika asjade peanõunik. De Villepin oli tihedalt seotud 1994 toimunud Rwanda genotsiidiga. Tema küsitavate otsuste hulgas oli relvade eksportimine vaenupooltele hoolimata kehtestatud relvakaubanduse embargost. Ta oli tihedates suhetes hutu ametnikega, kes vastutasid genotsiidi eest. Ta oli üks Prantsuse ametnikest, kes vastutasid nende vägede ja miilitsa väljaõppe eest, mis hiljem massimõrvu sooritasid. Ta oli 31. maist 2005 kuni 15. maini 2007 Prantsusmaa peaminister. 2002–2004 oli ta Prantsusmaa välisminister ja 2004–2005 siseminister. 22. septembril 2009 alustati de Villepini vastu kohtuprotsessi, kus teda süüdistatakse vandenõus, millega ta püüdis mustata poliitilise rivaali Nicolas Sarkozy mainet. De Villepin on president Sarkozy üks tähtsamaid parempoolseid oponente ja teda peeti võimalikuks kandidaadiks Prantsusmaa presidendi kohale 2012. aasta presidendivalimistel . De Villepin on Rahvusvahelise Raoul Wallenbergi Fondi auliige. Ta on abielus Marie-Laure de Villepiniga. Neil on kolm last: Marie (sündis 1986), Arthur ja Victoire (sündis 1989). Rwanda accuses France directly over 1994 genocide Dominique de Villepin souhaite pouvoir être candidat en 2012[alaline kõdulink]
Nicolae Rădescu

Nicolae Rădescu (30. märts 1874 Călimănești – 16. mai 1953 New York) oli Rumeenia poliitik ja sõjaväelane, peaminister 2. detsembrist 1944 kuni 6. märtsini 1945. Nõukogude Liidu survel lahkus ta valitsusest ja põgenes Suurbritannia Bukaresti saatkonda, kus palus asüüli. Aastal 1946 õnnestus tal põgeneda Ameerika Ühendriikidesse, kus ta koos Augustin Popa, Mihail Fărcășanu, Grigore Gafencu ja Constantin Vișoianuga moodustas Rumeenia antikommunistliku opositsiooni eksiilis.
Constantin Sănătescu

Constantin Sănătescu (14. jaanuar 1885 Craiova – 8. november 1947 Bukarest) oli Rumeenia poliitik, peaminister 27. augustist 1944 kuni 2. detsembrini 1944.
Iuliu Maniu

Iuliu Maniu (8. jaanuar 1873 – 5. veebruar 1953) oli Rumeenia poliitik, neljakordne peaminister 10. novembrist 1928 kuni 7. juunini 1930; 13. juunist 1930 kuni 10. oktoobrini 1930; 20. oktoobrist 1932 kuni 14. jaanuarini 1933 ja 23. augustist 1944 kuni 27. augustini 1944.
Ion Antonescu

Ion Antonescu (15. juuni 1882 Pitești – 1. juuni 1946 Jilava lähistel) oli Rumeenia poliitik, peaminister 4. septembrist 1940 kuni 23. augustini 1944.