laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Clisson

Clisson (bretooni Klison) on vald Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas Loire-Atlantique'i departemangus Clissoni kantonis. Clisson asub 27 km Nantesist kagu pool kohas, kus Moine'i jõgi suubub Sèvre Nantaise'i. Clisson on Clissoni linnaüksuse keskus. Alates 9. sajandist kuulus Clisson esialgu Bretagne'i kuningriiki ja seejärel hertsogkonda. 11. sajandil rajati Clissoni linnus, mis oli Bretagne'i hertsogkonna olulisimaid piirilinnuseid. Selle kõige ulatuslikum väljaehitamine toimus 14.–15. sajandil, mil linnuse ja selle juurde kujunenud asula omanikuks oli Prantsuse konnetaabel Olivier V de Clisson. 1790. aastatel jäi linnus Vendèe sõja tagajärjel varemetesse, hävis ka enamik seda ümbritsenud linnast. Hiljem kujunes Clissoni uus linnasüda linnusest teisele poole (põhja poole) Sèvre Nantaise'i jõge. Alates 2006. aastast toimub valla territooriumil Hellfesti muusikafestival. Clissonil on sõprussidemed Alatriga Itaalias, Cowbridge'iga Suurbritannias ja Klettgauga Saksamaal. Populations légales 2021
Abdoulaye Diop

Abdoulaye Diop (sündinud 17. septembril 1965 Brazzaville'is) on Mali diplomaat ja poliitik. Ta oli 11. aprillist 2014 kuni 30. detsembrini 2017 Mali välisminister. Teist korda on ta Mali välisminister alates 11. juunist 2021. Ta sai magistrikraadi rahvusvahelistes suhetes Prantsusmaal Pariisis asuvast Rahvusvahelisest Avaliku Halduse Instituudist, magistrikraadi diplomaatia ja rahvusvaheliste organisatsioonide juhtimise alal Paris-Sud 11 ülikoolist. Ta oli Mali presidentide Alpha Oumar Konaré ja Amadou Toumani Touré nõunik. Aastatel 2000 ja 2001 jälgis Diop Mali osalemist ÜRO Julgeolekunõukogus ja töötas Aafrika arengu uue partnerluse (NEPAD) juhtkomitees. Ta määrati 8. septembril 2003 Mali suursaadikuks Ameerika Ühendriikides. Ta on abielus ja tal on viis last.
Lubjakivi

Lubjakivi on valdavalt kaltsiumkarbonaadist koosnev keemilise või biogeense tekkega settekivim, üks paekividest. Peamine mineraal lubjakivi koostises on kaltsiit (vahel ka kaltsiidi polümorfne erim aragoniit). Lisanditena võib esineda savimineraale, kvartsi, dolomiiti, glaukoniiti, püriiti, hematiiti, götiiti jne. Keemiliselt koosneb lubjakivi peamiselt kaltsiumkarbonaadist (CaCO3). Lubjakivid on valdavalt biogeense või keemilise tekkega. Peamine osa lubjakividest on moodustunud protistide kaltsiumkarbonaadist kodade lubimudana veekogude põhja ladestumisest, mis kivistudes ning tihenedes annabki lubjakivi. Teine võimalus lubjakivi moodustumiseks on kaltsiumkarbonaadi sadenemine vesilahustest. Niimoodi moodustub näiteks allikalubi. Lubjakivid sisaldavad tihti rikkalikult kivistisi. Eesti aluspõhja vaadeldes nähtub, et lubjakive ja dolomiite esineb ainult ordoviitsiumis, siluris ja vähesel määral devonis. Kambrium ja suurem osa devonist neid kivimeid ei sisalda. Lubjakivi kui üht Eesti levinumat maavara kasutatakse lubja tootmiseks, tsemenditööstuses, suhkrutööstuses, paberitööstuses, metallurgias, ehitus- ja viimistluskivide ning killustiku valmistamiseks. Karbonaatseid kivimeid kasutatakse heitvee puhastamiseks, suitsugaaside desulfeerimiseks, mineraalvati tootmiseks, kõrge valgesusega täitematerjalide valmistamiseks jne. Värvilises metallurgias ja mustas metallurgias kasutatakse lubjakivi räbustina ja tehnoloogilise toorainena: lubjakivist saadud lubjaga floteeritakse maaki. Põllumajanduses kasutatakse lubjakivi, järvelupja ja dolomiiti happeliste muldade neutraliseerimiseks. Samuti kasutatakse lubjakivi ja järvelupja mineraallisandina loomade ja lindude söötmisel. Peamiselt paemurrud, kust murtud kivi või selle töötlemissaadusi on tarvitatud ulatuslikumalt suuremate ehitiste püstitamiseks mitte ainult murru lähikonnas, vaid ka kaugemal. Andmed seisuga 01.01.1992: Harku – lubjakivi, ehituskivi, ehituskillustik Väo – lubjakivi, ehituskivi, ehituskillustik Maardu – lubjakivi, ehituskivi, ehituskillustik Kunda – lubjakivi, ehituskillustik ja tsemendi tooraine Narva – lubjakivi, ehituskillustik Padise Paemurrud – lubjakivi, ehituskillustik ja tehnoloogiline kivi Rummu – lubjakivi, ehituskillustik ja tehnoloogiline kivi Anelema – dolomiit, ehituskillustik ja klaasi tooraine Pajusi – dolomiit ja lubjakivi, ehituskillustik Karinu – dolomiit, ehituslubi Kaarma – dolomiit, viimistluskivi Hellamaa – dolomiit, klaasidolomiit Koguva – dolomiit, ehituskillustik Kogula – lubjakivi, ehituskivi, ehituskillustik dolokivi karbonaatkivim kivimite loend paekivi
Bocșa

Bocșa (ungari keeles Boksánbánya, saksa keeles Bokschan) on linn Rumeenias Caraș-Severini maakonnas. Linn asub ajaloolises Banaadi piirkonnas, maakonnakeskusest Reșițast umbes 15 km loodes. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bocșa elanikest rumeenlasi 82,43%, mustlasi 3,37%, ungarlasi 1,79%, sakslasi 1,04% ja teist rahvustest inimesi 0,68%. Rahvus oli teadmata 10,66%-l inimestest. Asulat on esmamainitud 1333. aastal. Bocșa sai linnaõigused 1. jaanuaril 1961, kui mitu erinevat asulat liideti. Bocșas on sündinud rumeenia helilooja ja muusikateadlane Zeno Vancea (1900–1990). 2021 Romanian census Bocşa România Geografică Zeno Octavian Vancea Requiemsurvey
Club Fantastic Megamix

"Club Fantastic Megamix" oli kombineeritud singel, mille andis välja Wham! aastal 1983 ja see oli Innervision Recordsi duo viimane singel. Selle miksis DMC-s Alan Couthard ja selle kiitis heaks Innervision Recordsi juht Mark Dean. Singel ilmus kolm kuud pärast Wham! oli alustanud sildilt lahkumise menetlust ning George Michael ja Andrew Ridgeley lükkasid selle tagasi. Singel, mis koosnes lugudest "A Ray of Sunshine", "Love Machine" ja "Come On" albumilt Fantastic, jõudis Ühendkuningriigi singlite edetabelis 15. kohale. Ainus põhjus, miks "Club Fantastic Megamix" välja anda sai, oli see, et laulud olid juba välja antud. Enne loo avaldamist on väljaandjal õigus anda esimene litsents loole, mille autoriõigused talle kuuluvad. Kuna need kolm laulu olid juba üldsusele avaldatud, ei saanud laulukirjutaja takistada plaadifirmat selle teise väljaande loomist.
Paulo Henrique Ganso

Paulo Henrique Chagas de Lima (tuntud ka kui Paulo Henrique Ganso või lihtsalt Ganso; sündinud 12. oktoobril 1989 Ananindeuas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Fluminense. Ta alustas klubikarjääri Santoses, millega liitus 2005. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2008. aastal. Järgmisel aastal tegi läbimurde, kui lõi Brasiilia kõrgliigas kaheksa väravat. 2010. aasta São Paulo osariigi meistrivõistlustel lõi ta kümme väravat, kuid jäid vigastuse tõttu Brasiilia kõrgliiga hooaja teisest poolest eemale. 2011. aastal võitis ta Santosega Copa Libertadorese. 2012. aasta septembris sõlmis ta viieaastase lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga São Paulo. 2016. aasta juulis siirdus ta kümne miljoni euro eest Hispaania kõrgliigaklubisse Sevilla. Sevillas ta kindlaks algkoosseisu liikmeks aei saanud ja hooajal 2018/19 oli ta Sevillast laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Amiens. 2019. aasta jaanuaris naasis Ganso Brasiilia kõrgliigasse ja sõlmis viieaastase lepingu Fluminensega. 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril võitis Ganso Brasiilia olümpiameeskonna koosseisus hõbemedali. Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2010–2012 kaheksa korda. Ta kuulus Brasiilia koondisse 2011. aasta Copa Américal ja varumängijana 2016. aastal Copa América Centenariol. Santos Campeonato Paulista: 2010, 2011, 2012 Copa do Brasil: 2010 Copa Libertadores: 2011 Recopa Sudamericana: 2012 São Paulo Copa Sudamericana: 2012 Fluminense Campeonato Carioca: 2022 "Ganso é o novo reforço do Fluminense". Fluminense FC. 31.1.2019. Vaadatud 31.1.2019.
Calafat

Calafat on linn Rumeenias Dolji maakonnas. Calafat asub ajaloolises Olteenia piirkonnas Doonau jõe kaldal Bulgaaria piiri ääres. Peaaegu Calafati vastas teisel poole Doonaud asub Bulgaaria linn Vidin. Calafati ja Vidinit ühendab 2013. aasta juunis avatud Uue Euroopa sild. Linna haldusalasse kuulu kolm küla: Basarabi, Ciupercenii Vechi ja Golenți. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Calafati elanikest rumeenlasi 89,79%, mustlasi 5,11% ja teistest rahvustest inimesi 0,17%. Calafati on ürikutes esimest korda mainitud 1424. aastal. Vidin, Bulgaaria Zaječar, Serbia Biñan, Filipiinid Volinik Hahn tervitab Euroopa koostööd sümboliseeriva Uue Euroopa silla avamist Euroopa Liidu ametlik veebisait, 14. juuni 2013 Istorie Municipiul Calafat
Muriqui

Luiz Guilherme da Conceição Silva (tuntud enam kui Muriqui; sündinud 16. juunil 1986 Mangaratibas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründaja või äärepoolikuna Brasiilia kõrgliigaklubis Avaí. Ta alustas klubikarjääri Madureiras. Brasiilia kõrgliigas debüteeris ta 2004. aastal Vasco da Gama meeskonnas. Seejärel mängis ta sellistes klubides nagu Paysandu, Avaí, Vitória, Ituano ja Atlético Mineiro. 2009. aastal lõi Muiqui Avaí meeskonnas mängides Brasiilia kõrgliigas 31 mänguga üheksa väravat ja 2010. aastal Atlético Mineiro meeskonnas seitsme esimese mänguga neli väravat. Aastatel 2010–2021 mängis Muriqui peamiselt Aasia liigade klubides. 2010. aasta juunis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Hiina esiliigaklubiga Guangzhou Evergrande. 14 mänguga lõi Muriqui Hiina esiliigas 13 väravat ning tuli klubiga esiliiga võitjaks. Aastatel 2011–2013 tuli ta Evergrande'iga Hiina meistriks. 2011. aastal lõi ta Hiina kõrgliigas 16 väravat ning oli sellega liiga suurim väravakütt. Hooaja lõpus valiti Muriqui liigahooaja parimaks mängijaks. 2013. aastal võitis ta Evergrande'iga Aasia klubide Meistrite Liiga. 2013. aasta Meistrite Liiga hooajal oli Muriqui 13 väravaga suurim väravakütt. 2014. aasta juulis liitus ta Katari kõrgliigaklubiga Al Sadd. Pooleteise hooajaga lõi Muriqui Katari kõrgliigas 15 väravat. 2016. aastal mängis Muriqui Al Saddist laenul Jaapani kõrgliigaklubis FC Tokyo, kus ta lõi 19 mänguga neli väravat. 2017. aasta jaanuaris naasis Muriqui Brasiiliasse ja sõlmis Vasco da Gamaga pooleteise aasta pikkuse lepingu, kuid klubi põhimängijaks ei suutnud ta ennast seal mängida ning 2017. aasta juulis lõpetas ta osapoolte kokkuleppel klubiga lepingu. 2017. aasta teises pooles mängis Muriqui jällegi Evergrande'is. Kaheksa mänguga lõi ta Hiina kõrgliigas neli väravat ja tuli Evergrande'iga neljandat korda oma karjääri jooksul Hiina meistriks. 2018. aastal mängis Muriqui Hiina esiliigaklubis Meizhou Meixian Techand ning lõi 20 mänguga 16 väravat. 2019. aastal liitus ta Hiina esiliigaklubiga Cangzhou Mighty Lions. 2019. aasta hooajal lõi ta 21 väravat ning jagas liigas parima väravaküti arvestuses teist kohta. Seejärel mängis ta Mighty Lionsiga kaks hooaega Hiina kõrgliigas, esimesel hooajal lõi Muriqui viis väravat ja teisel kaks väravat. 2022. aasta jaanuaris naasis Muriqui Avaísse. Guangzhou Evergrande AFC Meistrite Liiga: 2013 Chinese Super League: 2011, 2012, 2013, 2017 Chinese FA Cup´: 2012 Chinese FA Super Cup: 2012 China League One: 2010 Al Sadd Qatar Emir Cup: 2015 Sheikh Jassim Cup: 2014 "Após sete meses e apenas 12 jogos, Vasco rescinde com Muriqui". globo.com. 10.7.2017. Vaadatud 4.7.2022
Orăștie

Orăștie (saksa keeles Broos, ungari keeles Szászváros) on linn Rumeenias Transilvaanias Hunedoara maakonnas. Linn asub maakonnakeskusest Devast ligikaudu 22 km idas. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Orăștie elanikest rumeenlasi 86,58%, mustlasi 5,42%, ungarlasi 1,53% ja teistest rahvustest inimesi 0,52%. Rahvus oli teadmata 5,94%-l inimestest. Orăștiet on esmamainitud 1224. aastal. Linnaõigused sai Orăștie 1334. aastal. 2021 Romanian census Istoric Municipul Orăștie
Päritud laul

"Päritud laul" on Vikerraadio saatesarja "Huvitaja" saatelõik, mis on pühendatud eesti rahvalauludele ja rahvamuusikale, tutvustades Eesti Kirjandusmuuseumi Eesti Rahvaluule Arhiivi helisalvestisi ning nende muusikapalade ajalugu. Saatelõigu autorid on olnud Celia Roose, Janika Oras, Lauri Õunapuu jpt. Saatesari sai alguse jaanuaris 2018. Saatelõigud ERR arhiivis Saatelõigud Vikerraadio kodulehel
Alexandros (Konstantinoopoli peapiiskop)

Alexandros (kreeka keeles Ἀλέξανδρος Aléxandros; u 237/240 – u 340), pühakuna ka Aleksander Konstantinoopolist, oli Byzantioni piiskop ja Konstantinoopoli esimene ülempiiskop (linn nimetati ümber tema eluajal). Teda austatakse pühakuna, õigeusu kirikus on tema püha 30. augustil ja katoliku kirikus 28. augustil. Konstantinoopoli Aleksander on üks kolmest Aleksandri-nimelisest pühakust, kellele on pühitsetud Tartu Pühade Aleksandrite kirik. Saint Alexander, Patriarch of Constantinople. - Orthodox Church in America St. Alexander of Constantinople. - Catholic Encyclopedia Saint Alexander, Patriarch of Constantinople. - Orthodox Church in America St. Alexander of Constantinople. - Catholic Encyclopedia
Jumalaema kaitsmine

Jumalasünnitaja Ikkaneitsi Maarja kaitsmine ehk Jumalaema kaitsmine (kirikuslaavi keeles Покровъ Pokrov 'kate', 'linik', 'kaitse'; kreeka keeles Αγία Σκέπη Agia Sképē 'püha katmine') on kristlik Jumalaema püha, mida tähistatakse õigeusu ja idakatoliku kirikutes. Gregoriuse kalendri järgi on püha 1. oktoobril, Juliuse kalendri järgi 14. oktoobril. Püha tagapõhjaks on sündmused, milles Jumalaema eestkoste on ilmsiks tulnud. Pärimuse järgi ilmus 10. sajandil neitsi Maarja õndsale Andreasele Konstantinoopolist, kes oli sinna orjaks müüdud, ajal, mil türklased linna piirasid. Eeslinnas asuvas Blachernae Maarja kirikus, kus asub ka Jumalaema rüü reliikvia, nägi Andreas Jumalaema inglite ja pühakute saatel põlvitamas ja seejärel oma linikut või mantlit kirikusse kogunenud usklike kohal laotamas. Kui Andreas ja tema kaaslane Ananias nägemustest teistele jutustas, lõppes piiramine ja vaenlane taganes linna alt. Venemaal ja mujal slaavi maades tähistatakse Jumalaema kaitsmise püha juba alates 12. sajandist ja see on üks kaheteistkümnest suurest pühast. Vürst Andrei Bogoljubskit kõnetas Jumalaema ilmumise lugu Kristuse pärast meeletule Andreasele ja ta kujundas selle põhjal püha, mille käigus kuulutas oma Kesk-Venemaa riigi ja selle pealinna Vladimiri Jumalaema kaitse all olevaks. Jumalaema kaitsmise ikonograafiat ei leidu Bütsantsi kunstis, vaid ainult Vana-Vene ikoonidel. Neil kujutatakse Maarjat ikooni ülemises osas võlvitud kirikuruumis, teda ümbritseb aupaiste ja tema käed on palveks tõstetud. Olemas on kaks ikonograafilist lahendust. Vanem neist pärineb Vladimiri-Suzdali aladelt ja sellel hoiab Jumalaema ise oma kaitsvat linikut vaga rahva üle. Hilisemas lahenduses, mis kujunes välja Novgorodis ja levis sealt kõikjale Põhja-Venemaale, hoiavad kaks inglit linikut Maarja kohal, samal ajal õnnistab teda Kristus. Maarja ümber on pühakud; ikooni alumises osas on askeediriietes Andreas, kes pöördub oma kaaslase poole, ning hulk usklikke, nende seas vahetevahel ka donaatorid. Teises servas võib olla kujutataud ka Romanos Kauniltlaulja, kes sai oma ande Jumalaemalt ja kelle Blachernae kirikuga seotud lugu põimus ikoonidel Jumalaema kaitsmisega. Jumalaema kaitsmisele on pühitsetud EAÕK Karula Jumalaema Kaitsmise kirik, Tornimäe Neitsi Maria Kaitsmise kirik, Märjamaa Jumalaema Kaitsmise kirik (varemeis) ja Tartu Pühade Aleksandrite kiriku soklikorruse talvekirik, samuti MPEÕK Nina Jumalaema Kaitsmise kirik ja Kiviõli Jumalaema Kaitsmise kirik. Setumaal on Jumalasünnitaja kaitsmise püha läbi põimunud vana kalendri mihklipäeva ja lõikustänupühaga. Seepärast kutsutakse seda seal ka maamihklipäiv ja Usinitsa püha, sest Jumalaema kaitsmisele on pühitsetud Usinitsa tsässon. Kaitsemantlimadonna Jumalaema Kaitsmise kirik Jumalaema rüü toomise püha https://register.muinas.ee/public.php?menuID=monument&action=view&id=7179 https://register.muinas.ee/public.php?menuID=architecture&action=view&id=1442 Poloda Helü, nr. 10, 1 oktoober 2015
Beto

See artikkel räägib 1982. aastal sündinud jalgpallurist. 1976. aastal sündinud jalgpalluri kohta vaata artiklit Beto (sündinud 1976). António Alberto Bastos Pimparel (tuntud lihtsalt kui Beto; sündinud 1. mail 1982 Louresis) on Portugali jalgpallur, kes mängib väravavahina Soome kõrgliigaklubis HIFK. Ta alustas klubikarjääri Lissaboni Sportingis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 1995. aastal. Sportingu põhimeeskonnas ta liigidebüüti ei teinud. Hooajal 2002/03 mängis ta laenul Portugali esiliigaklubis Casa Pia. Pärast ühte hooaega Chavesis ja Marcos liitus ta 2006. aastal Leixõesiga, kus oli neljal hooajal klubi esiväravavaht; kahel viimasel hooajal mängis ta klubiga Portugali kõrgliigas. 2009. aasta juunis siirdus ta Portugali suurklubisse FC Porto. Ta kuulus Porto ridadesse kaks hooaega, kuid oli mõlemal hooajal varuväravavaht (esiväravavaht oli Helton). Portoga tuli ta 2011. aastal Portugali meistriks ning võitis lisaks kaks korda Portugali karikavõistlused, 2010. aastal Portugali superkarika ja 2011. aastal UEFA Euroopa Liiga. Hooajal 2011/12 oli ta laenul Rumeenia kõrgliigaklubis CFR Cluj, kellega tuli seal hooajal Rumeenia meistriks. 2012. aasta suvel sõlmis ta lepingu Portugali kõrgliigaklubiga Braga. Hooaja 2012/13 teises pooles läks ta laenule Hispaania kõrgliigaklubisse Sevilla, kellega sõlmis 2013. aasta märtsis püsiva lepingu. Hooajal 2014/15 oli ta vigastuse tõttu palliplatsil mitu kuud eemal ja lõpuks kaotas ta Sevillas esiväravavahi koha. 2016. aasta augustis naasis Beto Sportingu, kus mängis ühe hooaja. Aastatel 2017–2020 mängis ta Türgi kõrgliigaklubis Göztepe. Hooajal 2020/21 mängis ta Portugali klubides Leixões ja Farense. 2022. aasta veebruaris sõlmis ta lepingu HIFK-iga. Beto mängis Portugali jalgpallikoondises aastatel 2009–2016 kokku 16 korda. Koondisedebüüdi tegi ta 10. juunil 2009 sõprusmängus Eesti vastu. Ta oli kolmedel maailmameistrivõistlustel (2010, 2014, 2018), 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril Portugali koondises varuväravavaht (põhiväravavaht oli Eduardo või Rui Patrício). Ainsal korral sai ta mängida 2014. aasta maailmameistrivõistlustel kahes viimases alagrupimängus pärast seda, kui Rui Patrício esimeses alagrupimängus Saksamaa vastu vigastada sai. Leixões Segunda Liga: 2006–07 Porto Primeira Liga: 2010–11 Taça de Portugal: 2009–10, 2010–11 Supertaça Cândido de Oliveira: 2010 UEFA Euroopa Liiga: 2010–11 CFR Cluj Liga I: 2011–12 Sevilla UEFA Euroopa Liiga: 2013–14, 2014–15 "Kokenut huippumaalivahti Beto HIFK:n maalille". HIFK Fotboll. 14.2.2022. Vaadatud 4.6.2022 https://www.transfermarkt.com/beto/nationalmannschaft/spieler/35242/verein_id/3300 (vaadatud 4.7.2022)
Karro

Karro on eesti perekonnanimi. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Karro 511 inimesel: 237 mehel ja 274 naisel. Perekonnanimede levikult oli Karro meeste puhul 225. kohal ja naiste puhul 201. kohal. Perekonnanimi Karro oli kõige levinum vanuserühmas 75–79 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 4,80. Nimi oli kõige sagedasem Võru maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 8,32 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Eesti kõigis maakondades kokku 122 erinevas mõisavallas talupoegadele nimeks Karro. Neist 40 mõisavalda asus Tartumaal, 27 Viljandimaal, 14 Pärnumaal, 11 Virumaal, teistes maakondades vähem. Suur osa nimedest Karro normaliseeriti hiljem nimeks Karu. Nimede eestistamise käigus loobuti nimest Karro ühel korral, kui 1936. aastal võeti Pala vallas uueks nimeks Kasemägi. Aleksander Karro, eesti ajakirjanik (1896–1929) Harry Karro, eesti näitleja (1930–2009) Helle Karro, eesti günekoloog (1957–) Ilmari Karro, eesti astroloog, müstik ja filmikriitik (1932–2011) Merle Karro-Kalberg, eesti ajakirjanik ja maastikuarhitekt (1981–) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 04.07.2022) Onomastika andmebaas. Nimede panemine (algne nimekuju): Karro. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Karro. Karro statistikaameti andmebaasis
Süvari Aleksander

Süvari vaga Aleksander, ka Sviri Aleksander ja Aleksander Svirski (1448–1533) oli munk ja kloostriülem. Teda austatakse õigeusu kirikus pühakuna, tema mälestuspäevad on 17. aprill ja 30. august. Süvari Aleksander on üks kolmest Aleksandri-nimelisest pühakust, kellele on pühitsetud Tartu Pühade Aleksandrite kirik. Ta sündis talupoja perekonnas Novgorodi vabariigis Laadogast ida pool ja ristiti nimega Amos. 19 aasta vanusena läks ta mungaks Valamo kloostrisse. 1487. aastal erakuna metsas elades ilmus talle nägemus, mis käskis ehitada puust kabelid Kolmainsuse ja Issanda muutmise auks Roštšinskoje järve kaldale Sviri jõe lähedale. Need olid tulevase Kolmainsuse kloostri esimesed ehitised. 1506. aastal määras Novgorodi peapiiskop Serapion ta selle kloostri ülemaks (nüüdne Aleksander Svirski klooster). Süvari Aleksander sai tuntuks oma õiglase ja vaga elu poolest ning imetegijana ja nägemuste nägijana. Ta kanoniseeriti pühakuks 1547. aastal. Pühaku säilmed leiti 1641. aastal ja pärimuse järgi olid need kõdunemata. Uncovering of the relics of Venerable Alexander, Abbot of Svir. - Orthodox Church in America Преподобный Александр Свирский. - Православный Церковный календарь 2022
Kartau

Kartau on eesti perekonnanimi. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kartau 274 inimesel: 133 mehel ja 141 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kartau meeste puhul 545. kohal ja naiste puhul 583. kohal. Perekonnanimi Kartau oli kõige levinum vanuserühmas 80–84 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 2,77. Nimi oli kõige sagedasem Pärnu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 8,44 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Pärnumaal Saarde kihelkonna Jäärja mõisavallas talupojale nimeks Kartau. Nimede eestistamise käigus loobuti nimest Kartau 20 korral, kui 1936.–1940. aastal võeti uuteks nimedeks Kartna neljal, Jõesoo, Kaareste, Kalmoja kahel juhul, lisaks võeti nimedeks Jõeveer, Kadaru, Kalev, Kaaremaa, Kaaremäe, Kaljaste, Kaljola, Kirss, Kivila, Toodu. Jaan Kartau, eesti jurist ja kohtunik (1938–) Juhan Kartau, Eesti poliitik ja ettevõtja (1883–1964) Mari Kartau, kunstnik, kunstiteadlane ja kuraator (1968–) Ott Kartau, eesti näitleja (1988–) Tõnis Kartau, eesti suusahüppaja (1990–) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 04.07.2022) Onomastika andmebaas. Nimede panemine (algne nimekuju): Kartau. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Kartau. Kartau statistikaameti andmebaasis
Armastusromaanide sari

"Armastusromaanide sari" on raamatusari, mida andis välja Tartu kirjastus Maret aastatel 1938–1939. Sarjas ilmus kokku kuus teost: Lucile Decaux "Napoleoni õrn armastus Marja Walewska". Tõlkinud Alfred Suik. 1938. Knut Hamsun "Viktoria: Ühe armastuse lugu". Tõlkinud Richard Janno. 1938. Pierre Loti "Madam Krüsanteem". Tõlkinud Kusta Martinson. 1938. Herbert Roch "Niikaua kui süda tuksub". Tõlkinud Ellen Mölder. 1938. George Sand "Valentine". Tõlkinud Kusta Martinson. 1938. John Galsworthy "Pühak". Tõlkinud Marje Pedajas. 1939.
Pärsama Püha Innokenti kogudus

Pärsama Püha Innokenti kogudus on õigeusu kogudus Saaremaal. Pärsama Püha Innokenti kirik asub Pärsama külas. Kogudus asutati 23. juulil 1902. aastal Leisi, Ööriku, Piila ja Reomäe kogudustest eraldamise teel, sest õigeusklike arv piirkonnas oli jõudsalt kasvanud. Tolleaegne kirikuseadustik lubas uue koguduse avamist vaid tungival vajadusel ja kui uue koguduse hingekirjas oli vähemalt 700 hinge. 1905. aastal oli kogudusel 1648 liiget. Esimene jumalateenistus peeti Pärsama mõisa ruumides. Hiljem ehitati koguduse jaoks lihtne piklik kivist kirikuhoone püha piiskopi Innokenti auks, kirik valmis 1909. aastal. Ehitus läks maksma 2500 rubla. Hariduse levitamiseks tegutsesid koguduses alates 1902. aastast kihelkonnakool ning Koikla, Nihatu, Mätja ja Pärsama abikoolid. Kogudust on teeninud preester Mihail Bobkovski aastatel 1902–1908, ülempreester Georg Endrekson (Karmla) aastail 1909–1944, ülempreester Aleksander Riisik aastail 1944–1956, preester Aleksei Särel aastail 1956–1961, ülempreester Innokenti Hiet 1961–2010. https://www.eoc.ee/kogudus/parsama-puha-innokenti-kogudus/?v=a57b8491d1d8 Üpr. A. Põld. EAÕK Pärsama Püha Innokenti kogudus. - Metropoolia, nr 44, Detsember 2008. lk 8