laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Studia Humaniora Tartuensia

Studia Humaniora Tartuensia (SHT) oli Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia osakonna kirjastatav eelretsenseeritav teadusajakiri, milles avaldati inglis-, saksa-, prantsus- ja ladinakeelseid artikleid ning raamatuarvustusi. Tegemist oli veebipõhise avatud juurdepääsuga (open access) ajakirjaga.. Ajakiri ilmus aastatel 2000–2013. Studia Humaniora Tartuensia avaldas artikleid peamiselt klassikalise filoloogia, antiikajaloo, uusladina filoloogia, antiigitraditsiooni ja filosoofia ajaloo vallast. Studia Humaniora Tartuensia asutasid 2000. aastal Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia ja antiikajaloo õppejõud. Alates 2004. aastast kasutati artiklite hindamisel läbivalt anonüümset eelretsenseerimist. Ajakirja tegevtoimetaja oli Ivo Volt ja keeletoimetaja Kelli Thomerson. Toimetuskolleegiumi kuulusid Mait Kõiv, Maria-Kristiina Lotman, Eduard Parhomenko, Janika Päll, Martin Steinrück ja Kristi Viiding. Nõuandvasse kogusse kuulusid Mihhail Bibikov (Venemaa Teaduste Akadeemia), Jerker Blomqvist (Lundi Ülikool), Carl Joachim Classen (Göttingeni Ülikool), Janice J. Gabbert (Wrighti Riiklik Ülikool), Heinz Hofmann (Tübingeni Ülikool), Peter A. Kuhlmann (Göttingeni ülikool), Anne Lill (Tartu Ülikool), Outi Merisalo (Jyväskylä Ülikool), Jürgen von Ungern-Sternberg (Baseli Ülikool). Studia Humaniora Tartuensia artikleid indekseerivad Bulletin Analytique d'Histoire Romaine,, Central and Eastern European Online Library, Directory of Open Access Journals ja Gnomon Online. Editorial Policies (vaadatud 23. novembril 2011) [1] (vaadatud 27. aprillil 2017) Editorial Team (vaadatud 23. novembril 2011) http://www2.misha.fr/flora/jsp/index.jsp Studia Humaniora Tartuensia CEEOLi andmebaasis (artiklid ka täistekstina) "Studia Humaniora Tartuensia DOAJ andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. oktoober 2012. Vaadatud 23. novembril 2011. http://www.gnomon.ku-eichstaett.de/Gnomon/Gnomon.html Ajakirja koduleht
Feliks Press

Feliks Press (sündinud 8. oktoobril 1969 Tartus) on endine eesti maadleja. Tuntumad konkurendid, kellega Press on maadelnud: Wlodzimierz Zawadzki, Juha Virtanen, Ak'ak'i Chachua, Sergei Martõnov. Eestis olid tema vastasteks Valeri Nikitin, Valeri Kolesnik, Einar Kont, Ivar Abner. Tema vend on treener Voldemar Press ja vennapoeg maadleja Kristjan Press. Ta on kahekordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1985. ja 2002. aastal). 1986. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht; 1987. aasta Eesti meistrivõistlused – 3. koht; 1988. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht; 1989. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht; 1989. aasta Eesti absoluutkaalu meistrivõistlused – 1. koht; 1991. aasta Eesti meistrivõistlused – 3. koht; 1995. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht; 1997. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht; 1998. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht; 2000. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht; 1987. aasta Eesti NSV suvespartakiaad – 3. koht; 1988. aasta Eesti NSV raskejõustiku spartakiaad – 1. koht. 1983. aasta Eesti noorte meistrivõistlused −1. koht; 1984. aasta Eesti noorte meistrivõistlused −1. koht; 1985. aasta Eesti noorte meistrivõistlused −1. koht; 1986. aasta Eesti juunioride meistrivõistlused – 1. koht; 1987. aasta Eesti juunioride meistrivõistlused – 1. koht; 1989. aasta Eesti juunioride meistrivõistlused – 1. koht; 2002. aasta – 11. koht (60 kg). 1985. aasta – NSV Liidu noortemängud – 6. koht; 1988. aasta – NSV Liidu ametiühingute meistrivõistlused juunioritele – 4. koht; 1989. aasta – NSV Liidu karikavõistlused – 12. koht; 1989. aasta – NSV Liidu noorsoo suvemängud – 8. koht; 1990. aasta – NSV Liidu karikavõistlused – 7. koht; 1991. aasta – NSV Liidu rahvaste spartakiaad – 8. koht; Oslo Open 1991. aasta – 1. koht (turniiri käigus alistas tulevase olümpiavõitja ja sama aasta Euroopa meistri Wlodzimierz Zawadzki). Herman Kare Tournament 1991. aasta – 1. koht (finaalis võitis sama aasta MM viienda Juha Virtaneni). Georg Lurichi mälestusvõistlused 1991. aasta – 1. koht; 1995. aasta – 1. koht; 1997. aasta – 1. koht; 2002. aasta – 1. koht. Kristjan Palusalu mälestusvõistlused 1990. aasta – 3. koht; 1991. aasta – 8. koht. Tartu Kalev / Englas Kaitsejõudude Spordiklubi Ta kuulus Voldemar Pressi treeningugruppi. Sporditulemused [1]
Valitsusväline organisatsioon

Valitsusväline organisatsioon (lühend VVO; inglise keeles non-governmental organisation, lühend NGO) ehk vabaühendus on rahvusvaheline või sisemaine valitsustest sõltumatu organisatsioon. Valitsusvälised organisatsioonid on nt Greenpeace, Läänemere Bioloogid, Rahvusvaheline Geoloogiaühing. Mittetulundusühing Transparency International Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [1]
Valerian Kuibõšev (laevaklass)

Valerian Kuibõšev-klassi laevad on neljatekilised jõereisilaevad, mis ehitati aastail 1976–83 Slovakkias Komárno laevatehases. Slovakkias tähistati selle klassi laevu OL400 (slovaki keeles osobna lod 400, 'reisilaev neljasajale'). Seeria sai nime esimese selle klassi laeva, 1976. aastal vette lastud Valerian Kuibõševi järgi. Valerian Kuibõšev-klassi alused on tuntud ka projekt 92-016 nime all. Rohkem kui 4000-tonnise veeväljasurvega 135,80 meetrit pikki Valerian Kuibõšev-klassi jõelaevu ehitati 9 ning need olid suurimad omataolised Nõukogude Liidus. Kõik laevad tellis Volga laevandus, kes 8 laeva ka kasutama hakkas. Üks laevadest, Aleksandr Suvorov anti Volga-Doni laevanduse käsutusse, kuid juba ülejärgmisel aastal (1983) pärast valmimist toimus sellega õnnetus, milles hukkus üle saja inimese. Pärast taastamist anti seegi laev Volga laevanduse käsutusse. Kõik 9 laeva on tänapäevani käigus ja kuuluvad 2004 asutatud eraettevõttele Vodohod, mis on Venemaa suurim jõereisiettevõte. Neid kasutatakse Volgal, Okaal, Moskva jõel, Neeval ja Volga–Läänemere veeteel, sealhulgas reisidel Moskvast Peterburisse. Reiside vahel ja väljaspool navigatsioonihooaega saab neid kasutada ujuvhotellina. Kuigi kõik laevad nimetati esialgu NSV Liidu riigitegelaste ja sõjaväelaste järgi, on neist tänapäeval üksnes 3 ümber nimetatud. Ühele laevale anti Sergei Kutškini nimi, kes 1958–1960 juhtis Volga laevandust. Valerian Kuibõšev-klassi laevad on 135,8 m pikad, 16,8 m laiad ja nende süvis on 2,9 m. Nende veeväljasurve on 3935 t ja sügavas vees suudavad nad arendada kiirust kuni 26 km/h (14 sõlme). Nad on ette nähtud kuni 400 reisijale. Laevaregistris on nad tähistatud O-klassi laevadena, mis tähendab, et neid tohib kasutada üksnes siseveeteedel, jõgedel ja veehoidlates. Laeva jõuallika moodustavad neljataktilised diiselmootorid võimsusega 736 kW. Nende koguvõimsus on umbes 3000 hobujõudu. Omal ajal vastasid kõik kajutid poolluksklassi nõuetele, mis tähendas tualettruumi igas kajutis. Siiski jäid nad mugavuselt pisut alla Saksa DV-s Boizenburgis toodetud Dmitri Furmanov-klassi laevadele ega kannatanud välja mingit võrdlust Austrias Korneuburgis valminud laevadega Anton Tšehhov (1978) ja Lev Tolstoi (1979), mis olid NSV Liidu ainsad jõelaevad, millel ülatekil oli koguni bassein suplemiseks. Projekti 92-016 jõereisilaevad valmimise järjekorras, sulgudes ümbernimetused: Kõik laevad tellis Volga laevandus. RRR, Alus 140655 (vene keeles) Водоизмещение и осадка (displacement) (vene keeles) Web-Arhiiv, projekti 92-016 laevade nimekiri (vene keeles) RRR, Alus 140656 (vene keeles) RRR, Alus 140657 (vene keeles) RRR, Alus 140658 (vene keeles) RRR, Alus 140659 (vene keeles) RRR, Alus 140660 (vene keeles) RRR, Alus 140661 (vene keeles) RRR, Alus 140662 (vene keeles) RRR, Alus 140663 (vene keeles) Proekt 92-016 (vene keeles) Teadmik (käsiraamat) Proekt 92-016 (vene keeles)
Geotektoonika

Geotektoonika on geoloogiline teadusharu, mis uurib Maa välisosa suuremõõtmelist ehitust, arengut ja teket. Mis on Maa välisosa ehk kust jookseb piir Maa sees, millest allpool toimuvad protsessid ei kuulu geotektoonika valdkonda, pole üheselt selge. Tihti tõmmatakse piir 670 km sügavusele, sest sellest allpool ei esine maavärinate koldeid. Sellest piirist kõrgemal asuvat kihti nimetataksegi tavaliselt tektonosfääriks. Geotektoonika on tihedais seoseis struktuurigeoloogiaga. Erinevalt struktuurigeoloogiast on geotektoonika uurimisobjektiks regionaalse või planetaarse ulatusega geoloogilised struktuurid. Seega võib öelda, et geotektoonika on suuremõõtmeliste struktuuridega tegelev struktuurigeoloogia. Kahe distsipliini vahel ei ole siiski teravat piiri. Struktuurigeoloogiat peetakse geotektoonika osaks. Tänapäevasele geotektoonikale ja geoloogilisele paradigmale paneb aluse laamtektoonika teooria, mis loodi 20. sajandi 60. aastatel. Geotektoonika oli olemas ka enne laamtektoonika loomist, kuid tolleaegsed teadmised on nüüdisajaks ajale jalgu jäänud. Et laamtektoonika kui mõiste on geotektoonikast tuntum, arvatakse mõnikord ekslikult, et laamtektoonika on teadusharu, mis käsitleb geotektoonilisi küsimusi. Struktuurigeoloogia
Helger Hallik

Helger Hallik (sündinud 26. novembril 1972 Tartus) on endine eesti maadleja. Ta treenis spordiklubis Englas, kuulus Voldemar Pressi treeningurühma. Nõukogude võimu ajal esindas ta Tartu Kalevit. Veel on ta elanud Saksamaal, esindades võistlustel Aacheni TV Eintrachti ja Wallheimi ning ECSG Baier Worringeni. Ta on võistelnud ka Tartu Ülikooli ASK koosseisus. Ta maadles kuni 1995 poolraskekaalus (kuni 100 kg), hiljem raskekaalus (kuni 2001 kuni 130 kg, hiljem kuni 120 kg). Helger Hallik on kaheteistkordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1991, 1993, 1995, 1996, 1998–2002, 2004), sealhulgas absoluutkaalus viis korda (1993, 1995, 1996, 1999 ja 2000). Hallik oli 2002. aasta Eesti parim Kreeka-Rooma maadleja ja Tartu parim sportlane. Hallik oli 2003. aasta Tartu parim maadleja. Tuntumaid konkurente, kellega ta on maadelnud: Sergei Mureiko, Tomas Johansson, Héctor Milián, Andrzej Wroński, David Saldadze, Anatoli Fedorenko, Mihály Deák Bárdos, Georgi Saldadze, Aleksandr Karelin, Jörgen Olsson. Eestis olid konkurentideks Sergei Fjodorov, Madis Õunapuu, Aap Uspenski, Vello Pärnpuu. 1987 – 1. koht (kadett) 1987 – 3. koht (juunior) 1988 – 1. koht (juunior) 1990 – 1. koht (juunior) 1991 – 1. koht (juunior) 1990. aasta NSV Liidu juunioride meistrivõistlused – 3. koht 1990. aasta NSV Liidu karikavõistlused – 4. koht 1991. aasta NSV Liidu rahvaste spartakiaad – 5. koht Maadlus 1992. aasta suveolümpiamängudel Barcelonas – 10. koht (poolraskekaal) Maadlus 1996. aasta suveolümpiamängudel Atlantas – 15. koht (raskekaal) Maadlus 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys – 16. koht (raskekaal) 2000. aasta esimene valikturniir, Faenza – 5. koht 2000. aasta teine valikturniir, Clermont-Ferrand – 5. koht 2000. aasta kolmas valikturniir, Taškent − 11. koht 2000. aasta neljas valikturniir, Colorado Springs − 4. koht 2004 Novi Sad − 18. koht 2004 Taškent – 14. koht 1994 Tampere – 17. koht 1998 Gävle – 21. koht 1999 Ateena – diskvalifitseeriti 2001 Patras – 17. koht 2002 Moskva – 5. koht 2003 Créteil – 22. koht 1992 Kopenhaagen – 6. koht 1995 Besançon – 11. koht 1996 Budapest – 10. koht 1998 Minsk – 9. koht 2001 Istanbul – 8. koht 2002 Seinäjoki – 15. koht 1993 Herning – 2. koht 1994 Tallinn – 3. koht 1996 Notodden – 3. koht 1996 – 2. koht 1996 – 4. koht 2002 – 5. koht 2001 – 4. koht 1990 – 2. koht 1991 - 3. koht 1999 - 2. koht 1991 – 3. koht 1996 – 1. koht 1997 – 2. koht 2000 – 5. koht 2003 – 2. koht 1995, 1996, 1998, 1999, 2001 – 1. koht 1991. aasta – 3. koht 1993 – 3. koht 1993 – 7. koht 2005. aasta Eesti meistrivõistlustel sumos – 2. koht (üle 115 kg), absoluutkategooria 3. koht. 2003. aasta Eesti meeskondlikud meistrivõistlused – 3. koht (Tartu ÜASK) Delfi. Eesti parimad maadlejad on Hallik ja Raska[alaline kõdulink] Tartu Kultuuriaken. 2002. aasta parimad spordis[alaline kõdulink] Tartu Kultuuriaken. 2003. aasta parimad spordis Eesti Päevaleht. Helger Hallik oli MM-il viies Biograafia ESBL-is Helger Hallik veebisaidil Olympedia (inglise) Sporditulemused
Silvia Nagelmaa

Silvia Nagelmaa (kuni 1935 Silvia Jagomann; kuni 1952 Silvia Joa; 22. mai 1929 Räpina vald, Võrumaa – 14. aprill 2022 Tartu) on eesti kirjandusteadlane. Silvia Nagelmaa oli väiketalupidaja tütar. 1948. aastal lõpetas ta Tartu 3. Keskkooli ja 1953 Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia osakonna. 1985. aastal kaitses ta Eesti Teaduste Akadeemia juures filoloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Eesti nõukogude poeem (1940–1980)". Nagelmaa oli 1953–1974 Tartu keskkoolides eesti keele ja kirjanduse õpetaja, 1974–1986 Keele ja Kirjanduse Instituudi nooremteadur ja 1986–1991 teadur, 1991– TÜ informaatikaosakonna töötaja. Silvia Nagelmaa peamine uurimisvaldkond on eesti kirjanduse ajalugu, eelkõige eesti luule ja poeemilugu. Ta on avaldanud arvustusi ja luule aastaülevaateid, koostanud ja järelsõnadega varustanud Ilmi Kolla luulevalimiku "Minu kevad" (1983) ja Anna Haava kogumiku "Laulan oma eesti laulu" (1996), samuti on ta üks viieköitelise "Eesti kirjanduse ajaloo" (1965–1991) koostajaid. Nagelmaa on avaldanud lühiuurimusi Võrumaa kultuurilehes Viruskundra. Umbes 70 teadustrükist. Uuema luule tunnusjooni. // Looming (1971) 9 (leedu keeles: Pergale (1972) 2) Kaasaegse eesti luule arengujooni. Tallinn 1974 Lüroeepiline Mart Raud ajas ja eneses. // Looming (1978) 9 Eesti poeemikontseptsiooni kujunemisest. // Looming (1980) 6 Poeem: žanriteoreetilisi märkmeid. // Keel ja Kirjandus (1981) 4 Vaateid 1960-ndate aastate eesti nõukogude poeemile. // Kirjanduse tõe poole. Tallinn 1988 Eesti kirjanduse ajalugu V: 2 (kaasautor). Tallinn 1991 Veel üks Peterson eesti vanemasse luuleilma (kaasautor Vello Paatsi). // Akadeemia (1998) 9 Luuletaja tähendusest. // Läbi äreva vere. Tartu 1999 Ta on Tartu Bibliofiilide Klubi sekretär (aastast 1983) ja Eesti Kirjanduse Seltsi liige (aastast 1993). Silvia Nagelmaa abikaasa oli kirjandusteadlane Abel Nagelmaa. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 21-22 Ele Lõhmus. "Nagelmaa, Silvia". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 369–370 Eesti kirjanike leksikon. Tallinn 2000. Lk 368 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Vitali Nagirnõi

Vitali Nagirnõi (sündinud 19. märtsil 1959 Tšernivtsi linnas Ukrainas) on Eesti füüsik. Vitali Nagirnõi on ukrainlane, teadlaste poeg. 1976. aastal lõpetas Nagirnõi Tšernivtsi 20. Keskkooli, 1981 Tartu Ülikooli füüsika osakonna ja 1985 TÜ aspirantuuri. 1985. aastal kaitses ta TÜ-s füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Поляризованная А-люминесценция и структура триплетного возбужденного состояния ртутеподобных центров в щелочно-галоидных кристаллах". Nagirnõi oli 1985–86 Tartu Ülikooli Füüsika Instituudi nooremteadur, 1986–96 teadur ja 1996. aastast vanemteadur. Vitali Nagirnõi peamised uurimisvaldkonnad on fundamentaalnähtused laia keelutsooniga materjalides ja nende rakendusperspektiivid, elektronergastuste evolutsioon keerulistes oksiidides, metallioksiidide ja fluoriidide aeglahutusega polarisatsioonspektroskoopia. Ta on avaldanud üle 140 teadustrükise. Nagirnõi on olnud sünkrotronkiirguse kasutamisega seotud Eesti-Rootsi koostööprojektide juht (2001–07), Eesti TA ja Ungari TA ühisprojektide Eesti-poolne juht (2004–06, 2007-09) ning Elsevieri ajakirja Vacuum toimetuskolleegiumi liige. 2019 Tartu Ülikooli medal Effect of magnetic field on the decay kinetics and polarization of the AT emission of KCl:Ga at 0.38 K (kaasautor). // Physica Status Solidi B-Basic Research 120 (1983) New off-centre system: Jahn-Teller mercury-like impurities in alkali halides (kaasautor). // Physica Status Solidi B-Basic Research 152 (1989) A new model for the visible emission of CsI:Tl crystal (kaasautor). // Chemical Physics Letters 227 (1994); Polarization spectroscopy of potassium halide crystals doped with divalent germanium ions (kaasautor). // Physics Review B 50 (1994) Peculiarities of triplet relaxed excited state structure and luminescence of CsI:Tl crystal (kaasautor). // Journal of Physics: Condensed Matter 7 (1995) Relaxed excited state structure and luminescence of thallium-doped cesium chloride and bromide (kaasautor). // Journal of Physics: Condensed Matter 8 (1996) Excitonic and recombination processes in CdWO4 and CaWO4 scintillators under synchrotron irradiation (kaasautor). // Radiation Measurements 29 (1998) Separation of excitonic and electron-hole processes in tungstates of heavy metals (kaasautor). // Journal of the Luminesence, 102–103C (2003) Utilisation des matériaux luminescents pour la métrologie des faisceaux intenses UVX d’impulsions ultracourtes (kaasautor). // J. de Physique IV 138 (2006) Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 222 "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 6.12.2022. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Vitali Nagirnõi Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Anne Nahkur

Anne Nahkur (sündinud 12. septembril 1946 Tallinnas) on eesti pedagoogikateadlane. Anne Nahkur on teenistuja tütar. 1965. aastal lõpetas Nahkur Tallinna 1. Keskkooli, 1975 Tartu Ülikooli eesti filoloogia osakonna ja 1984 TÜ-s aspirantuuri. 1984. aastal kaitses ta samas pedagoogikakandidaadi kraadi esteetilise kasvatuse erialal väitekirjaga "Teatri- ja filmiõpetus üldhariduskooli keskastmes kui esteetilise kasvatuse faktor". Ta stažeeris 1992 Kopenhaagenis Taani Kuninglikus Haridusuuringute Instituudis, täiendas end 1996 Soomes ja 1999–2000 TÜ-s meediaõpetuses. Nahkur oli 1975–84 Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi nooremteadur ja 1984–91 vanemteadur. 1991–92 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi Kasvatusteaduste Instituudi vanemteadur, 1992–97 TPÜ kasvatusteaduste teaduskonna õppekava-uuringute labori vanemteadur, ühtlasi 1986–94 TPÜ algõpetuse kateedri vanemõpetaja ning 1993–97 ka Tallinna Bakalaureuse Erakooli õppejõud. 1997–2009 oli Nahkur Akadeemia Nord filosoofia ja kultuuri instituudi juhataja, kultuurifilosoofia ja kirjanduse õppetooli professor, ühtlasi ka akadeemiline sekretär, filosoofiateaduskonna assistent-teadussekretär ja Akadeemia Nord teadussekretär. 2009-2010 oli ta Akadeemia Nord õppemetoodik ning 2010. aastast TLÜ Õigusakadeemia teadus- ja arenduskoordinaator. Anne Nahkuri peamised uurimisvaldkonnad on kirjandusõpetuse teoreetilis-metoodilised probleemid (sh teatri- ja filmiõpetus), hariduse diferentseerimine, õppekavaarendus ning kirjandus tänapäeva ühiskonnas. Nahkur on koostanud kirjandusõpikuid ja õppevahendeid (sh helikassettidel ja CD-del) põhikooli vanemale astmele ja gümnaasiumidele ning metoodilisi käsitlusi õpetajatele. Ta oli Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi liige 1989–2004, sh 1993-94 Tallinna osakonna juhatuse liige. Teatri- ja filmiõpetusest V–VI klassis: õppe-metoodiline vahend. Tallinn, 1986 Filmiõpetus: abimaterjal õpetajale. Tallinn, 1990 Kirjanduse lugemik: VII klassile. Tallinn, 1992, 2. trükk 1997 Valikained üldhariduskoolis. Hariduse diferentseerimine. Tallinn, 1992 Õpilane ja meedia. // Lapse probleemid ja probleemid lapsega. Tartu, 1997 Media education: why and how? // La Straniero 31 (2000) Young reader in the world of virtual reality. // Akadeemia Nord Toimetised 16 (2002) Sõna lugu. Kirjanduse õpik ja töövihik: 9. klass (kaasautor M. Sokk). Tallinn, 2003 Kirjandus antiigist renessansini. Gümnaasiumiõpik ja töövihik. Tallinn, 2005 Kirjandus barokist romantismini. Gümnaasiumiõpik ja töövihik. Tallinn, 2006 Kirjandus realismist postmodernismini. Gümnaasiumiõpik ja töövihik. Tallinn, 2007 Lühike eesti kirjanduslugu. Õpik vene õppekeelega gümnaasiumile. Tallinn, 2007 Antiigist postmodernismini. Gümnaasiumi lugemik. Koolibri, 2009 Kirjanduse mõisted gümnaasiumile. Eesti-vene-eesti sõnastik. TRÜ Kirjastus, 2010 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 23 Anne Nahkur ETIS-es (vaadatud 24. novembril 2011) "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide Virkus, R. "Tallinna Pedagoogikaülikool läbi aegade". Tallinn, 1998, 127 Anne Nahkur Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Regionaalgeoloogia

Regionaalgeoloogia on geoloogia osa, mis käsitleb mingi piirkonna geoloogilist ehitust ja arengut. Regionaalgeoloogia ei ole otseselt teadusharu, vaid pigem teiste geoloogiliste teadusharude tulemusi kokku võttev geograafiline üldistus ja kirjeldus. Regionaalgeoloogia kirjeldab geoloogiliste struktuuride levikut ruumis ning käsitleb teatud piirkonna geoloogiat kompleksselt, tema kõigis avaldumisvormides. Mõnikord on regionaalgeoloogia objektid piiritletud n-ö geoloogiliselt, näiteks Balti kilp või Hawaii saared, mis moodustavad teatud tervikliku geoloogilise üksuse. Sageli lähtub käsitlus aga riigipiiridest, mis enamasti ei järgi geoloogilisi eraldusjooni. Väga väikese ala geoloogilist kirjeldust ei peeta enamasti regionaalgeoloogia valdkonda kuuluvaks.
Andreas Steinbach

Andreas Steinbach (sündinud 7. juulil 1965) on endine Saksamaa maadleja, kes alustas Kreeka-Rooma maadlustreeninguid Voldemar Pressi käe all Tartus. 1981. aastal siirdus A. Steinbach koos vanematega oma esivanemate maale ning tuli 1982. aastal Saksamaa noortemeistriks, samal aastal juunioride maailmameistrivõistlustel Kreeka-Rooma maadluses saavutas 4. koha. 1983. aastal võitis juunioride MM-il hõbemedali. Tema tiitlivõistlustele pääsemist ja sportlikke tulemusi mõjutas oluliselt 1990. aastal Saksamaa taasühinemine. Ühinenud Saksamaa koondise treeneriks 1991. aastal sai Günter Reichelt, kelle lemmikõpilane Maik Bullmann maadles kehakaalus 90 kg, edaspidi eelistatigi Bullmanni tiitlivõistlustel selles kaalukategoorias. Steinbach pidi aga "kolima" raskemasse kaalukategooriasse, kus ta juba enne kaalumist oli vastastest 2–3 kg kergem. Ta on neljakordne Saksamaa meister. 1988. aasta suveolümpiamängud Sŏulis – 5. koht (90 kg); 1992. aasta suveolümpiamängud Barcelonas – 5. koht (100 kg); 1982. aasta Colorado Springs – 4. koht (75 kg) (juunior); 1983. aasta Oak Lawn – 2. koht (75 kg) (juunior); 1985. aasta Colorado Springs – 4. koht (82 kg) (juunior); 1987 Clermont-Ferrand – 7. koht (90 kg); 1991 Varna – 8. koht (100 kg); 1995 Praha – 11. koht (100 kg); 1989. aasta Oulu – 3. koht (90 kg); 1990. aasta Poznań – 5. koht (90 kg); 1991. aasta Aschaffenburg – 2. koht (100 kg); 1992. aasta Kopenhaagen – 3. koht (100 kg); 1995. aasta Besancon – 9. koht (100 kg); 1996. aasta Budapest – 14. koht (100 kg). 1985. aasta – 2. koht; 1987. aasta – 1. koht; 1988. aasta – 1. koht; 1989. aasta – 1. koht; 1990. aasta – 2. koht; 1991. aasta – 2. koht; 1992. aasta – 2. koht; 1996. aasta – 1. koht. Grand Prix of Germany 1987. aasta – 4. koht; 1989. aasta – 7. koht; 1990. aasta – 3. koht; 1992. aasta – 3. koht; 1995. aasta – 5. koht. Golden Grand Prix 1987. aasta – 5. koht; 1990. aasta – 3. koht; 1992. aasta – 3. koht. Tartu Kalev-Englas Lahr-Kuhbach VfK Schifferstadt ASV Kollnau http://www.postimees.ee/leht/97/11/05/tartu/sport.htm http://www.enotes.com/topic/Estonia_at_the_1992_Summer_Olympics Andreas Steinbach veebisaidil Olympedia (inglise)