laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Atagün Yalçınkaya

Atagün Yalçınkaya (sündinud 14. detsember 1986; Ankara) on Türgi endine poksija. Yalçınkaya sai helveskaalus (kuni 48 kg) 2004. aasta Ateena olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Yan Barthelemíle (Kuuba). Yalçınkaya osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 13. maailmameistrivõistlustel (Mianyang, 2005) pronksmedali, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ning jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 36. Euroopa meistrivõistlustel (Plovdiv, 2006), kuid kaotas samuti 2. ringis oma kohtumise ning jäi edasisest medaliheitlusest välja. Yalçınkaya poksis märtsist kuni detsembrini 2008 elukutselisena. Ta pidas kokku 4 kohtumist ning võitis need kõik nokaudiga. 28. suveolümpiamängude poksivõistlus. Ateena 2004. Tulemused inglise keeles 13. maailmameistrivõistlused poksis. Mianyang 2005. Tulemused inglise keeles 36. Euroopa meistrivõistlused poksis. Plovdiv 2006. Tulemused inglise keeles Atagün Yalçınkaya veebisaidil Olympedia (inglise) Atagün Yalçınkaya veebisaidil BoxRec (inglise)
Maria II

Maria II (4. aprill 1819 Rio de Janeiro – 15. november 1853 Lissabon) oli Portugali kuninganna aastatel 1826–1828 ja 1834–1853. Teda kutsuti valitsejana ka "õpetajaks" (portugali keeles a Educadora) ja "heaks emaks" (portugali a Boa Mãe). Dona Maria da Glória Joana Carlota Leopoldina da Cruz Francisca Xavier de Paula Isidora Micaela Gabriela Rafaela Gonzaga sündis Brasiilias Portugali kroonprintsi, hilisema Portugali kuninga ja Brasiilia keisri Dom Pedro tütrena. 1826. aastal Portugalis puhkenud troonipäriluskriisis oli tema isa sunnitud Portugali troonist loobuma, sest oli neli aastat varem vastu võtnud ennast iseseisvaks kuulutanud Brasiilia keisrikrooni. Kompromissina konstitutsioonilise monarhia ja absoluutse monarhia pooldajate vahel sai uueks valitsejaks Dona Maria da Glória, kes pidi täisealiseks saades abielluma absolutistide tiiva juhi, oma onu Dom Migueliga. Regendiks nimetati valitseja alaealisuse ajaks tema tädi Isabel Maria. Dona Maria da Glória tõusis Maria II nime all Portugali troonile 2. mail 1826, kuid tema esimene valitsusaeg jäi lühikeseks. Veebruaris 1828 pöördus eksiilist tagasi tema onu ja peigmees Dom Miguel, kes sai uueks regendiks. 23. juunil 1828 kõrvaldati Maria ametlikult troonilt ja kaks nädalat hiljem krooniti Miguel uueks kuningaks. Maria ja tema isa Dom Pedro ning tema onu Miguel I pooldajate vahel puhkes kuus aastat kestnud kodusõda, mida tuntakse miguelistide sõdade nime all. Alaealine Maria viibis neil aastatel eksiilis, elades mitmetes Euroopa õukondades. Pärast Miguel I pooldajate lüüasaamist ja tema troonist loobumist krooniti Maria 26. mail 1834 uuesti Portugali kuningannaks, kelleks ta jäi nüüd oma surmani 1853. aastal. Maria II oli kaks korda abielus. Esimene abielu Leuchtenbergi hertsogi Auguste de Beauharnais'ga jäi lühikeseks, sest mees suri märtsis 1835 veidi pärast Portugali saabumist. 9. aprillil 1836 abiellus Maria II Saksi-Coburgi ja Gotha printsi Ferdinandiga. Sellest abielust sündis kokku 11 last, teiste seas ka tulevane kuningas Pedro V. Maria II suri oma 11. lapse sünnitamisel, kes suri koos emaga. Arstid olid Mariat hoiatanud, et ta ei peaks peaaegu igal aastal sünnitama, kuid ta ei hoolinud sellest keelust ja see sai ilmselt tema enneaegse surma põhjuseks.
Pedro I

Pedro I on olnud mitme valitseja nimi: Pedro I (1320–1367) oli Portugali kuningas aastatel 1357–1367; Pedro I (1334–1369) oli Kastiilia ja Leóni kuningas aastatel 1350–1369; Pedro I oli Kongo kuningas aastatel 1543–1545; Pedro I (1798–1834) oli Brasiilia keiser aastatel 1822–1831 ja Pedro IV nime all Portugali kuningas aastal 1826. Pedro II Pedro III Pedro IV Pedro V
Päikesetuul (ajakiri)

Päikesetuul oli eestikeelne ajakiri, mis ilmus Tallinnas 2001. aasta aprillist kuni 2004. aasta aprillini ning käsitles vaimseid, esoteerilisi, kultuurilisi ja filosoofilisi teemasid. Ajakiri ilmus kaheksa korda aastas. Toimetaja oli Peeter Liiv. Päikesetuul (ajaleht) Peeter Liiv
Johann Martin Asmuss

Johann Martin Asmuss (29. september 1784 Lübeck – 22. juuni 1844 Tartu) oli Tartus tegutsenud saksa haridustegelane, matemaatik, prosaist ja humoristlik luuletaja. 1801. aastani töötas Asmuss Lübeckis oma venna juures äriteenijana, 1801–1805 Riias kaubanduses. 1810. aastal rajas ta Tartusse Pestalozzi stiilis erakooli. Samuti õpetas ta Tartu tütarlastekoolis (1811–1814) ja Tartu kreiskoolis (1811–1817). 1817–1827 oli ta Tartu maakohtus likvideerimiskomissar (Liquidations-Kommissär), 1823 Tartu elementaarkooli õpetajate seminari juhataja (inspektor), 1827–1828 taas Tartu tütarlastekoolis õpetaja. 1828–1836 töötas ta Tartu Ülikooli renteis ülikooli kassasekretäri abina, 1836–1844 raamatupidajana. Asmuss kirjastas Tartus kalendreid (1829–1843) ja ajakirja Der Refraktor (1836–1837). Tema laulu "O, ihr Vöglein..." viisistas helilooja Johann Friedrich Bonneval La Trobe (1769–1845). Tema isa Ernst Martin Asmuss (surnud 1804) oli Saksamaal viinapõletaja (Branntweinbrenner), ema oli Anna Margaretha Koocken. Asmuss abiellus Christine Luise Luhdega; nende poeg Hermann Martin Asmuss oli Tartu Ülikooli esimene zooloogiaüliõpilane, zooloog ja paleontoloog. "Angebinde der drei Doctoren" Dorpat, 1816 "Am Vermählungsfeste des Herrn Hofrats und Professors Doctor C. Moier mit Fräulein von Protassow, Dorpat 12. Januar 1817" Dorpat, 1817 "Zum Vermählungsfeste des Herrn Kreis-Arztes, Doctor Fr. Gb. Em. Sahmen mit Fräulein Karoline v. Holst von innigen Freunden" Dorpat, 1817 "Tum fief un twintichsten Hochtietsdag unsers veelgeleeften Oldermanns Johann Chr. Friedrich Krafft un Siener broven Froen Helena Amalie geb. Hoeppener von eenen ollen Fründ am 28sten December 1834" Reval, 1834 "Zur Feier der Silber-Hochzeit des Herrn Raths und Ritters C. F. Biedermann und dessen Gemahlin, geb. Frahm : [Gedicht]. Dorpat, den 18. Sept. 1839" Dorpat, 1839 "Plattdeutsche Gedichte" Dorpat: T. Hoppe, 1853 Malle Salupere "Pedagoog Martin Asmuss" Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat 2004–2005, 2006, lk 108–119 (kordustrükk raamatus "Kultuuriloolisi vaatlusi Tartu teljel" Tartu, 2012, lk 52–62) Malle Salupere "Unustatud sõprussidemed" (tlk Karl von der Borg) Rmt: "Tõed ja tõdemused: sakste ja matside jalajäljed nelja sajandi arhiivitolmus" Tartu, 1998, lk 266–281 Martin Asmuss Eesti vanema kirjanduse andmebaasis EEVA Johann Martin Asmuss TLÜAR rahvusbibliograafia isikuandmebaasis
Hermann Martin Asmuss

Hermann Martin Asmuss (31. mail 1812 Tartu – 6. detsember 1859 Tartu) oli saksa päritolu Eesti zooloog ja paleontoloog. 1853. aastal oli ta üks Tartu Loodusuurijate Seltsi asutajaliikmetest. 1857 sai Asmussist Tartu Ülikooli zooloogiaprofessor. Asmuss kogus rohkesti Aruküla koobastest pärit devoni rüükalade kivistisi ning kirjutas neist monograafia, mis tõi Aruküla leidudele ülemaailmse tuntuse. Pärast Asmussi surma pidas ülikool kaua läbirääkimisi tema pärijatega, kuid ei suutnud maksta kogu eest nõutud 1700 rubla; alles 1865. aastal ostis kogu ja kinkis selle ülikoolile Lustivere mõisnik Eduard Georg von Wahl. Tänapäeval moodustab Asmussi kogu osa Tartu Ülikooli loodusmuuseumi kogudest. Tema isa oli pedagoog ja kirjanik Johann Martin Asmuss. Gedächtnisrede H. Asmuss. – Sitzungsberichte der Naturforscher-Gesellschaft zu Dorpat. 1860. Bd. 1, H. 8, S. 346–353. Grewingk, C. Das mineralogische Cabinet der Kaiserlichen Universität Dorpat. Nachtrag I. Dorpat 1868. 30 S. Kongo, L. Eesti Looduseuurijate Seltsi 150 tegevusaastat 1852–2003. Tallinn, 2003. Lk.101–102. Биографический сдоварь профессоров и преподавателей Г. В. Левицкого. 1902, т 1, стр. 267–270 Марк-Курик Э. Исследования девонских рыб в первой половине века в Тарту. Daba un muzeja- 1991, 3, 28–31. "Asmuss, Hermann Martin" Eesti Loodusuurijate Seltsi kodulehel Hermann Martin Asmuss TLÜAR rahvusbibliograafia isikuandmebaasis Asmussi magistritöö "Das vollkommenste Hautskelet der bisher bekannten Thierreihe" (Dorpat 1856) saksakeelsetes Vikitekstides
Der Refraktor

Der Refraktor oli Tartus ilmunud saksakeelne kultuuriajakiri, mis ilmus aastatel 1836–1837 ja levis eelkõige Vene keisririigi saksakeelsetes lääneprovintsides. Seda kirjastas Tartu pedagoog ja kirjanik Johann Martin Asmuss koos jurist Carl Friedrich von der Borgi ja dr Hermann Schmalziga. Ajakirja trükiti Tartu Ülikooli trükkali J. C. Schünmanni juures. "Der Refraktor" 1836 andmebaasis EEVA "Der Refraktor" 1837 andmebaasis EEVA
Jens Christian Grøndahl

Jens Christian Grøndahl (sündinud 9. novembril 1959 Lyngbys) on taani kirjanik ja esseist. Ta osaleb poliitilistes debattides. Ta on lõpetanud 1983. aastal Taani filmikooli filmirežissöörina. Hiljem on ta töötanud kultuuriajakirja Fredag kaastoimetaja ja Taani PEN-klubi asepresidendina. Grøndahli esikteos "Kvinden i midten" ilmus 1985. aastal, kuid rahvusvaheliselt tuntuks sai ta eelkõige romaaniga "Lucca" (1998). Kvinden i midten (1985) Syd for floden (1986) Rejsens bevægelser (1988) Det indre blik (1990) Skyggen i dit sted (1991) Dagene skilles (1992) Stilheden i glas (1993) Indian summer (1994) Tavshed i oktober (1996) Lucca (1998) – e.k. 2004, tõlkinud Irja Kiisküla, kirjastus Eesti Raamat Hjertelyd (1999) Virginia (2000) – e.k. 2010, tõlkinud Tiina Toomet, kirjastus Eesti Raamat Et andet lys (2002) Piazza Bucarest (2004) Røde hænder (2006) Tre skridt tilbage (2007) Den tid det tager (2008) Fire dage i marts (2008) – e.k. "Neli päeva märtsis" 2009, tõlkinud Eva Velsker, kirjastus Eesti Raamat 1999 – Kuldne loorber (De Gyldne Laurbær) romaaniga "Lucca" 2007 – Prix Jean Monnet de Littérature Européenne romaaniga "Piazza Bucarest" 2009 – Chevalier de L'ordre des Arts et des Lettres Jens Christian Grøndahl Litteratursiden.dk
Kaaperdamine (film)

"Kaaperdamine" (taani "Kapringen") on 2012. aastal valminud Taani film, mille lavastas Tobias Lindholm. Film esilinastus 20. septembril 2012. Film pälvis 2013. aastal Bodili auhinna parima filmina ja Taani Filmiakadeemia Roberti auhinna parima mängufilmina. Film räägib Somaalia piraatide hõivatud laeval toimuvast ja laeva vabastamiseks peetavatest läbirääkimistest. Peaosades on Johan Philip Asbæk ja Søren Malling. Filmi pikkus on 99 minutit. http://www.filmakademiet.dk Filmi koduleht Tutvustus Taani Filmiinstituudi kodulehel
Tammiku tammik

Tammiku tammik (ka: Tammiku tammed) on kaitsealune tammik Rapla maakonnas Kehtna vallas. Kaitstava tammiku pindala on 1,2 ha. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.04.2013) Tammiku tammik keskkonnaportaalis
Reastvere linnamägi

Reastvere linnamägi on kõrgendik (linnamägi) Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas. Linnamäge kaitstakse 1968. aastast 4-hektarilise kaitsealana (Reastvere linnamäe kaitseala). Kalevipoja säng asub ida–läänesuunalisel kitsal, 8–14 m laiusel maaribal kahe sügava oru vahel. Ida- ja lääneotsas on 2–3 m kõrgused ja 6–16 m laiused vallid. Peaaegu puuduliku kultuurikihiga linnamäe kogupikkus on 60 m, millest õueala pikkus on 36 m. Läänepoolse otsavalli pikkus ulatub põhja-lõuna suunas 22-23 meetrini, laius 13 m. Valli põhjapoolne ots on 1 m võrra madalam. Valli lõunapoolne ots on kõrgem 124 kõrgusjoonel. Seal asus arvatavasti linnusetorn. Läänevalli kõrgus välisjalamilt on lõunaosas 3,5 m, põhjaosas 2,5 m. Idapoolse otsavalli pikkus ulatub 20 m ja laius 13 m. Kõrgus välisküljelt 3 m ja siseküljelt 2,4 m kõrge. Linnus arvatakse pärinevat meie ajaarvamise II aastatuhande algusest. Vallides on avastatud mitmeid söerohkeid vahekihte, mis pärinevad eriaegsete kaitseehitiste rusudest. Eriaegsete kaitseehitiste rusud pärinevad 14-C analüüsi põhjal aastatest 1020–1054. 65 cm sügavuselt on tulnud nähtavale hilisemad, samuti mahapõlenud linnuse tukijäänused, mis pärinevad liivatäidisega palktaranditest ja selle 14-C analüüs dateeris 12. sajandi I poolde. Pärast 12. sajandi hävingut taastati samal ajajärgul muinaslinnus juba märksa tugevamana, vallide alale liivatäidisega palktaranditest rajatud kaitseliiniga. Muinaslinnus hävis lõplikult 12. sajandi lõpul või 13. sajandi alguses enne ristisõda Eesti aladel. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.04.2013) register.muinas.ee Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis Reastvere linnamägi kultuurimälestiste riiklikus registris
António José Severim de Noronha

António José de Sousa Manuel de Meneses Severim de Noronha, Terceira hertsog (18. märts 1792 Lissabon – 26. aprill 1860 Lissabon) oli Portugali sõjaväelane ja riigimees, mitmekordne Portugali peaminister (1836, 1842–1846, 1851, 1859–1860). Noronha oli algselt Terceira saarel asuva Vila Flori krahv. Veendunud konstitutsioonilise monarhia toetajana sai temast 1828. aastal puhkenud miguelistide sõdades Dom Pedro ja tema tütre Maria II peamisi väejuhte. 1832–1834 osales ta kõigis tähtsamates sõjalistes operatsioonides ja lahingutes. Ta oli üks konstitutsionalistide väejuhte Ponte Ferreira lahingus ja nimetati pärast seda juulis 1832 Terceira hertsogiks. Juulis 1833 juhtis ta dessanti Algarvesse ja sõjalist ekspeditsiooni lõunast põhja, mille tulemusel vallutati 24. juulil 1833 pealinn Lissabon. Mais 1834 juhtis ta konstitutsionalistide armeed miguelistide sõdade viimases suures ja otsustavaks kujunenud kokkupõrkes, Asseiceira lahingus. Hiljem oli ta neljal korral Portugali peaminister, selles ametis ta ka suri.
Poznań

Poznań (saksa keeles Posen) on linn Lääne-Poolas. See on Suur-Poola ajalooline keskus ja Suur-Poola vojevoodkonna (województwo wielkopolskie) halduskeskus. Tänapäeval on ta elanike arvult halduspiirides Poola 5. linn. Poznań asub Warta jõe ääres. See on vanemaid Poola linnu. Poznań on kaubandus-, tööstus- ja hariduskeskus ning rahvusvaheline messikeskus. Linna madalaim punkt on Warta jõe kaldal (60 meetrit üle merepinna) ja kõrgeim punkt Morasko mägi (157 meetrit üle merepinna). Poznańi asutamise aeg on teadmata. Arheoloogiliste väljakaevamiste andmeil elasid juba 12 tuhat aastat tagasi Poznańi alal inimesed; on siiski vähetõenäoline, et sellest ajast peale on asustus pidev olnud. 8. sajandil elas seal slaavi hõim polaanid. Sellest perioodist pärineb linnus Ostrów Tumskil, mis sai tänapäevase linna aluseks. 10. sajandil valdas linna Piastide dünastia. Poznańit on esmamaininud alles saksa kroonik Thietmar: Poznańi piiskoppi 970 ja Poznańi linna 1005. Polaanide esimene vürst Mieszko I rajas ühe oma linnustest Poznańisse (riigi esimeseks keskuseks oli Gniezno) ja viis sinna ka Poola pealinna. Tema poeg Bolesław I Chrobry oli esimene Poola kuningaks kroonitu. Mieszko I ja Bolesław I on Poznańisse maetud. Poznań oli Poola pealinn aastani 1039, mil selle vallutas ja rüüstas Böömi hertsog Břetislav. Pealinn koliti Krakówisse. 1253 sai Poznań kuningas Pzemyslaw I ajal Magdeburgi linnaõigused. Poznań sai suureks käsitöökeskuseks. 15. ja 16. sajandil oli linna õitseaeg. Keskajal rajati linna arvukalt kirikuid, oli rajatud bernardiinide ja karmeliitide kloostrid ja kalmistud. Linna ümbritses 35 torniga kaitsemüür. 1600. aastal oli linnas 20 000 elanikku. Piiskop Jan Lubranski asutas 1519 Poznańisse Lubranski akadeemia, Poola vanuselt teise ülikooli Krakówi ülikooli järel. Siiski polnud Lubranski akadeemias kõiki klassikalise ülikooli teaduskondi. 17. ja 18. sajandil sattus linn sõdade keerisesse ja käis alla. 1732. aastal oli linnas vaid 4000 elanikku. Teise Poola jagamise järel 1793 läks Poznań Preisimaa valdusse ja sai Suur-Poola pealinnaks (siis nimetati seda ala Lõuna-Preisimaaks). Sel ajal oli Poznańis 15 tuhat elanikku. 1806 tõusid poolakad Napoleoni vägede lähenedes üles ja saavutasid Varssavi hertsogiriigi moodustamise. Viini kongressi otsustega 1815 Varssavi hertsogiriik likvideeriti ja Poznań tagastati Preisimaale, millele kuulus kuni 1920. aastani, mil läks Poola Vabariigile. 1918. aastal oli linnas 156 100 elanikku. Septembrist 1939 kuni 23. veebruarini 1945 oli Poznań Saksa vägede poolt okupeeritud. Seejärel vallutasid linna marssal Georgi Žukovi juhitud Punaarmee väeüksused. Linnas oli enne sõda 274 200 elanikku, pärast hinnanguliselt 268 000. Poznańis tegutseb jalgpalliklubi Poznańi Lech. Adam Mickiewiczi ülikool https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/023016264011-0969400?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 6.10.2022. Poznańi ametlik koduleht Poznańi turismiorganisatsiooni Plot veebileht (poola, inglise ja saksa keeles)
Rakvere Vallimägi

Rakvere Vallimägi on kõrgendik (oos) Lääne-Viru maakonnas Rakvere linnas. Mäe absoluutne kõrgus on 105 m ja suhteline kõrgus u 25 m. Mäe põhjaosas on termokarstilehtreid ja kruusaauke. Vallimägi on tõenäoliselt Rakvere vanim asustatud ala, sest seal oli eestlaste linnus (Tarvanpää linnus, hilisem Rakvere ordulinnus) juba 13. sajandi alguses. Mägi on umbes 12 hektari suuruse kaitsealana 1958. aastast kaitse all. Vallimäel asub ka Vallimäe tuuleveski. Rakvere Vallimäe Vabaõhukeskuse renoveerimine lõppes suvel 2020 ja juba samal suvel hakati seal etendusi ja kontserte korraldama. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.04.2013) Vallimäe Vabaõhukeskus Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis "Augustis avatakse Rakveres Vallimäe vabaõhukeskus" ERR Menu, 14. juuli 2020
Töökmanni järv

Töökmanni järv (ka Laitse veehoidla) on paisjärv Harju maakonnas Saue vallas Kabila ja Laitse küla piiril. Järv asub Põhja-Eesti lavamaal Vasalemma jõel, Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee Töökmani sillast vahetult läänes (maantee on siin põhja-lõunasuunaline). Järve veepeegli pindala on 0,6 ha, kaldajoone pikkus on 490 m, keskmine sügavus on 1,9 m, suurim sügavus 2,9 m. Järv ei ole avalik veekogu, sellele on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (3,9 ha). Järve keskkonnaregistri kood on VEE2029250. Töökmanni järv keskkonnaportaalis
Isabel Maria

Infanta Isabel Maria (4. juuli 1801 Queluz – 22. aprill 1876 Benfica) oli Portugali printsess, kuningas João VI tütar. Aastatel 1826–1828 oli ta oma vennatütre, kuninganna Maria II alaealisuse ajal Portugali regent. Pärast Maria II troonilt kõrvaldamist 1828. aastal tõmbus ta poliitikast tagasi ja pühendas oma elu religioonile. Ta ei abiellunud kunagi.
Viale

Viale on vald Itaalias Piemonte maakonnas Asti provintsis. Viale kõrgus merepinnast on keskmiselt 261 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt 67 inimest ruutkilomeetri kohta. https://demo.istat.it/?l=it Koduleht (itaalia, inglise ja prantsuse keeles)
Vesime

Vesime on vald Itaalias Piemonte maakonnas Asti provintsis. Vesime kõrgus merepinnast on keskmiselt 225 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt 47 inimest ruutkilomeetri kohta. https://demo.istat.it/?l=it Koduleht (itaalia, inglise ja prantsuse keeles)
Ruila paisjärv

Ruila paisjärv on paisjärv Harju maakonnas Saue vallas Ruila külas. Järv asub Põhja-Eesti lavamaal, Vasalemma jõel, Ruila–Laitse teest u 50 m põhja pool. Järve veepeegli pindala on 1,6 ha, kaldajoone pikkus on 544 m, suurim sügavus on 1,7 m. Järv on avalik veekogu, sellele on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (3,5 ha). Järve keskkonnaregistri kood on VEE2029710. Eesti järvede loend Ruila paisjärv Keskkonnaregistris
Fernando VII

Fernando VII (14. oktoober 1784 Madrid – 29. september 1833 Madrid) oli Hispaania kuningas aastatel 1808 ja 1813–1833. Ta kuulus Borbónide dünastiasse. Fernando VII oli kuningas Carlos IV poeg, kuigi on ka oletatud, et tema tegelik isa võis olla Manuel Godoy, Hispaania peaminister ja kuninganna María Luisa armuke. Kui Carlos IV Aranjuezi mässu tagajärjel märtsis 1808 tagasi astus, sai Fernando 19. märtsil 1808 kuningaks. Noor kuningas otsis võimul püsimiseks toetust Napoleon I, kuid viimane sundis Fernando sama aasta 6. mail troonist loobuma ja nimetas uueks Hispaania kuningaks oma venna Josephi. Fernando veetis järgmised kuus aastat Prantsusmaal Napoleoni vangina. Pärast mitmeid sõjalisi ja poliitilisi tagasilööke Hispaanias nõustus Napoleon I lõpuks 11. detsembril 1813 tunnistama Fernandot Hispaania seadusliku kuningana, kuid Fernando ei saanud kodumaale tagasi pöörduda enne, kui liitlasväed 1814. aastal Napoleoni purustasid. Fernando valitsusaeg oli probleemiderohke. Hispaania Ameerika kolooniates oli puhkenud iseseisvussõda, mis jättis Hispaania ilma valdavast osast sissetulekutest. Revolutsioonilise Prantsusmaa mõjul olid ühiskonnas levinud liberaalsed ideed, mis nõudsid kuningavõimu piiramist ja võimude lahusust. Fernando VII katsed tagasi pöörduda absolutismi tõid 1820. aastal kaasa rahutused, mille tagajärjel kuningas vangistati. Kui ta 1823. aastal vabastati, olles andnud nõusoleku liberaalseteks reformideks ja lubanud kõigile mässu juhtidele amnestiat, murdis ta kohe oma lubadused, pöördus tagasi vana valitsemiskorra juurde ja lasi enamiku mässu juhtidest hukata. Kuningas Fernando VII oli neli korda abielus, kuid neist abieludest sündis vaid neli tütart. See sundis kuningat enne surma muutma troonipärimiskorda, et võimaldada oma tütre Isabeli tõus troonile. See seadusemuudatus ning sügavad vastuolud konstitutsioonilise ja absoluutse monarhia pooldajate vahel tõid pärast kuninga surma kaasa karlistide sõjad.
Tonengo

Tonengo on vald Itaalias Piemonte maakonnas Asti provintsis. Tonengo kõrgus merepinnast on keskmiselt 430 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt 36 inimest ruutkilomeetri kohta. https://demo.istat.it/?l=it Koduleht (itaalia, inglise ja prantsuse keeles)
Robella

Robella on vald Itaalias Piemonte maakonnas Asti provintsis. Robella kõrgus merepinnast on keskmiselt 428 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt 41 inimest ruutkilomeetri kohta. https://demo.istat.it/?l=it  Robella – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (itaalia, inglise ja prantsuse keeles)
Quaranti

Quaranti on vald Itaalias Piemonte maakonnas Asti provintsis. Quaranti kõrgus merepinnast on keskmiselt 273 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt 68 inimest ruutkilomeetri kohta. Quaranti piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Alice Bel Colle (AL), Castelletto Molina, Fontanile, Mombaruzzo, Ricaldone (AL). DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana https://demo.istat.it/?l=it Koduleht (itaalia, inglise ja prantsuse keeles)
João Carlos de Saldanha Oliveira e Daun

João Carlos Gregório Domingos Vicente Francisco de Saldanha Oliveira e Daun, Saldanha hertsog (17. november 1790 Lissabon – 20. november 1876 London) oli Portugali sõjaväelane ja riigimees, mitmekordne Portugali peaminister (1835, 1846–1849, 1851–1856, 1870). Tema vanaisa oli Pombali markii Sebastião José de Carvalho e Melo, Portugali peaminister aastatel 1750–1777. Sõjaväeteenistusse astus ta noorelt, võitles Napoleoni sõdades prantslaste vastu ja langes 1810. aastal vangi. Vabanedes suundus ta Brasiiliasse, kus teenis kuni Brasiilia iseseisvumiseni 1822. aastal. Tema viimaseks ametikohaks jäi seal Rio Grande do Suli kindralkapteni ja provintsipresidendi amet. Portugali tagasi pöördudes asus ta tööle kõrgetes riigiametites ning sai 1825 välisministriks ja 1826 Porto kuberneriks. Kui 1828. aastal anastas Dom Miguel Portugali trooni, jäi Saldanha ustavaks kuninganna Maria II ja kujunes miguelistide sõdades konstitutsionalistide üheks peamiseks väejuhiks. 1835. aastal oli ta lühidalt pea- ja sõjaminister, kuid astus ise tagasi. 1836. aastal algatas ta uue liberaalse revolutsiooni, kuid jäi liberaalide sisemises võimuvõitluses kaotajaks ja elas kuni 1846. aastani eksiilis. Pärast naasmist kodumaale 1846. aastal anti talle Saldanha hertsogi tiitel ja ta nimetati uuesti peaministriks. Sellel ametikohal surus ta maha 1846.–1847. aasta rahutused. Kui tema valitsuskabinet 1849. aastal langes, organiseeris ta 1851 uue riigipöörde, sai taas peaministriks ja püsis võimul kuni Pedro V troonile tulekuni 1856. aastal. Hiljem töötas ta peamiselt diplomaatilises teenistuses, olles 1870. aastal lühiajaliselt veel korra peaminister. Ta suri Londonis, kus oli alates 1871. aastast ametis suursaadikuna. Poliitilise karjääri kestel organiseeris Saldanha hertsog kokku seitse riigipööret. Lisaks poliitikale ja sõjaväeteenistusele huvitus hertsog tõsiselt religiooni ja teaduse suhetest ning avaldas sellel teemal ka ühe raamatu.
Portacomaro

Portacomaro on vald Itaalias Piemonte maakonnas Asti provintsis. Portacomaro kõrgus merepinnast on keskmiselt 232 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt 182 inimest ruutkilomeetri kohta. Portacomaros asub Migliandolo asula. Portacomaro on Riikliku veinilinnade ühenduse (itaalia keeles Associazione nazionale città del vino) liige. DiPI Online - Dizionario di Pronuncia Italiana https://demo.istat.it/?l=it Koduleht (itaalia, inglise ja prantsuse keeles)