Vaartu mõis

Vaartu mõis ehk Zvārtava mõis (saksa keeles Adsel-Schwartzhoff, läti keeles Zvārtavas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Koivaliina kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Koivaliina vallas Zvārtavas. Esimesed teated mõisast pärinevad 1627. aastast. Algul oli Vaartu mõis Schwarzhoffide pere valduses, saades neilt ka nime. Schwarzhofid aga lahkusid Poola toetajatena Liivimaalt. Seejärel omandas mõisa Johann Rödinger, kes oli ühega Schwarzhoffidest abielus. Tollele kuulus mõis aastail 1627–1629, misjärel valdus Koivaliina mõisa alluvusse läks. Seejärel sai mõisa omanikuks Axel Banér (1594−1642). Edasised omanikud olid Delwigid, Peter Delwigi käes sai Vaartu mõisast taas iseseisev haldusüksus. 1783. aastal ostis mõisa 26 000 taalri eest Magnus Johann Scotus (a-st 1788 Scotus von Scot) (1744−1829). 1825. aastal müüs ta mõisa 60 000 rubla eest Johann Engelbrecht von Zoeckellile edasi. Seejärel päris mõisa August Georg Wilhelm von Zoeckell. Tolle surma järel 1871. aastal kirjutati mõis (koos Jaunāmuiža mõisa ja Luturmuiža mõisaga) tema lese Marie ja tütre Louise Marie Albertine Natalie Auguste nimele. Peahoone pärineb 1881. aastast ja on uusgooti stiilis. Praegu kuulub häärber Läti Kunstnike Liidule. Pargi planeerimist alustati 18. sajandil. 19. sajandiks oli pargi suurus 9,7 hektarit. 1803. aastal püstitati mõisa juurde Hollandi tuulik. Vanemad kõrvalhooned on klassitsistlikus stiilis, ent uuemad on uusgooti stiilis nagu peahoonegi. Vaartu mõisa peahoone on riikliku kaitse all olev arhitektuurimälestis. Kohaliku kaitse all on Zvārtava tuulik, Zvārtava mõisa park, tallid, ait ja aedniku maja. Zvārtava mõisa park Häärberi sisevaade Häärberi sisevaade Häärberi sisevaade Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 9 ja 3/8 adramaad, sellele allus 336 mees- ja 379 naishinge. 1627. aastal oli mõisa suurus kolm adramaad, reaalselt hariti aga 1 ja 1/2 adramaad maad. 1758. aastal oli mõisa suurus 9 ja 3/4 adramaad, 1823. aastal aga 7 ja 1/4 adramaad. 1832. aastal oli mõisal 7 ja 1/5 adramaad maad, 1881. aastal oli neid aga 4 ja 48/80, lisaks allus mõisale 9 ja 78/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. 1816. aastal kuulus mõisale kaks karjamõisa: Leimaņi (Leimann) ja Palsa (Palse, hiljem Palsche) karjamõis. Palsa jõe kaldal asus Palsa karjamõis (koordinaadid 57° 28′ 4″ N, 26° 21′ 9″ E). 1820. aastatel asus sealset piirkonda rentima Lindede perekond. Ühtlasi kuulus renditavale piirkonnale neli peret. 1835. aastal rajasid Linded ka selle karjamõisa peahoone. Hoone rajasid kohalikud meistrid, see on säilinud praktiliselt ilma igasuguste remonditööde ja muudatusteta tänapäevani. Palsa karjamõisa on kutsutud ka neitsimõisaks, sest see kuulus pikka aega neljale Vidagast pärit neiule. Mõisa juures kasvab kolm 20. sajandi alguses mõisa omaniku lapse sünnipäeva puhul istutatud lehist. KNR. Koivaliina [1]. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 267. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 347. Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija[alaline kõdulink] Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija[alaline kõdulink] Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 277. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 266. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 386. "Koivaliina valla koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. august 2018. Vaadatud 23. augustil 2018. Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)