laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Matside Mats

Matside Mats – ajutine politiline ja majandusline pilkenalja ja pildi kogu oli huumoriajakiri, mis ilmus Meie Matsi augutäiteks 1907. aastal Tallinnas, kui Meie Mats oli tsensuuri poolt keelatud. Väljaandja oli Jakob Ploompuu kirjastus ja toimetaja Juhan (Johhanes) Kruberg. Selle ajakirja väljaandmise eest määras 1907. aasta oktoobris Riias asuv Baltimaade kindralkuberneri parun Aleksandr Möller-Zakomelski toimetajale 500 rubla trahvi või 2 kuud kartsa, kuna Matside Matsis olid avaldatud järgmised read: — "Kauem raudu me kanda ei taha, ütlesiwad taadid, kui tuleraud ja taelad ära wiskasiwed ja tuletikud ostsiwad. — Ike kaelast ja köidikud käest, ütlesiwad pojad, kui kraed ja manshetid ära wõtsiwad. Need read olid kirjutanud Mart Mõru varjunime all Gustav Tikerpuu ja Meie Mihkli varjunime all Mihkel Aitsam. Kindralkuberner nägi neis ridades keelatud "Marseljeesi" sõnade äratoomist ja sellest piisas juba karistuse määramiseks. Kuna 1000 rubla eest võis osta juba maja ja ajakirja väljaandja Jakob Ploompuu ei soovinud trahvi tasuda (vastates lakooniliselt: Ja, ega mina ei ole teid käskinud midagi valitsusevastast lehte panna. Olete ise selle supi keetnud, siis peate seda ka söömal"), siis toimetaja Johhanes Kruber valis vangistuse kaks kuud, mida tal tuli kanda Toompeal rahukogu hoovi peal asuvas arestimajas. Ajakiri oli 16-leheküljeline ja seda trükiti 5000 eksemplari Tallinnas V. Ehrenpreisi trükikojas. Ajakirja ilmus vaid üks number, selle hind oli 10 kopikat. Järgnevalt ilmus Sakste Mats. "Meie Mats" (1902) > "Nalja Madis" (1903) > "Nalja Liisa" (1904) > "Meie Matsi vastane" (1905) > "Uus Meie Mats" (1906) > "Meie Mats" > "Päris Meie Mats" (1907) > "Matside Mats" (1907) > "Sakste Mats" (1908) > "Matsi poeg Ats" (1908) > "Matsi poeg Mats" (1908) > "Meie Mats Ise" (1908) > "Vana Meie Mats" (1914) Rahvaleht nr.24 25. veebruar 1935 (lk 5) "500 rubla trahwi ehk kaks kuud aresti". Tallinna Post. 14. veebruar 1932. "Mihkel Aitsam". Eesti biograafiline andmebaas ISIK. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. veebruar 2018. "ERB Matside Mats". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. mai 2018. Vaadatud 7. mail 2018.
Faasisünkronisatsioon

Faasisünkronisatsioon on sünkronisatsiooni viis, mille puhul juhitava generaatori väljundsignaali sagedus fo viiakse võrdseks sisendsignaali sagedusega fi ja võimaluse korral viiakse need signaalid sünkronismi ka faasi osas. Kuna juhtimine toimub faaside vahe järgi, siis faasi osas jääb staatilise juhtimissüsteemi puhul alles ka faasiviga ΔΦ. Selle suurus sõltub juhtimissüsteemi struktuurist ja parameetritest. Reaalselt saavutatav on faasivea tase 0,1 kraadi suurusjärgus. Faasisünkronisatsiooni süsteemi tüüpiline näide on faasilukk.
Eve Alttoa

Eve Alttoa (sünninimi Eve Palginõmm; sündinud 25. märtsil 1964) on eesti kunstiteadlane, konservaator. Ta on 1990. aastate keskpaigast Tartu Jaani kiriku (oma ülirikkaliku põletatud savist (terrakota) dekooriga oli kirik terves keskaegses Euroopas ainulaadne) terrakotaskulptuuride uurija ja teaduslik konserveerija. Eve Alttoa kirjutas Muinsuskaitseameti poolt väljaantavas "Eesti kirikute" sarjas 2011. aastal ilmunud raamatule "Tartu Jaani kirik" (põhiautor Kaur Alttoa) peatüki ülevaatega kiriku terrakotaskulptuuride valmistamise tehnoloogiast, säilivusest ja konserveerimisest. Aasta hiljem pälvis ta panuse eest terrakotaskulptuuride uurimisse riikliku teenetemärgi. 2017. aasta juunis pidas Alttoa Tartu Linnamuuseumi näituse "Olev Prints ja Tartu Jaani kiriku kadunud värvid" programmi raames Tartu Linnamuuseumis loengu "Jaani kiriku skulptuuride konserveerimisest", milles rääkis haruldaste skulptuuride kogust ja nende konserveerimisest. Ta on Eesti Konservaatorite Ühingu tegevliige. Eve Alttoa (toona Palginõmm) lõpetas 1982. aastal Tallinna 44. Keskkooli. Hiljem astus ta Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonda, mille lõpetas 1990. aastal diplomiga, mille kaitses kunstiajaloo-alase lõputööga "Tallinna polükroomsete talalagede restaureerimine 1960–1988". Ta on 2009. aastast tegutsenud eraettevõtjana. 2012 – Valgetähe V klassi teenetemärk Tema abikaasa on kunstiajaloolane Kaur Alttoa. "Villem Raami bibliograafia". Koostanud Kaur Alttoa ja Eve Palginõmm. Tallinn: Eesti Muinsuskaitse Selts, 1990. 46 lk [1] Eve Alttoa. "Tartu Jaani kiriku skulptuuride konserveerimisest". – Muinsuskaitse aastaraamat 2005. Tallinn: Muinsuskaitseamet, Tallinna Kultuuriväärtuste Amet, EKA restaureerimisteaduskond, 2006. Lk 14–16. ISBN10 998-5937198 Kaur Alttoa. "Eesti kirikud III. Tartu Jaani kirik". Sarja "Eesti kirikud" 3 köide. Kaasautorid Eve Alttoa, Krista Kodres, Anu Mänd. Tallinn: Muinsuskaitseamet, 2011. 135 lk. ISBN 978-9985989647 [2] Eve Alttoa[alaline kõdulink] inforegister.ee Riiklik autasu Eve Alttoale. eestikonservaator.ee, 3. veebruar 2012 Kaur Alttoa. "Tartu Jaani kirik". Kaasautorid Eve Alttoa, Krista Kodres, Anu Mänd. Tallinn: Muinsuskaitseamet, 2011. Lk 77 Eve Alttoa loeng "Jaani kiriku skulptuuride konserveerimisest". linnamuuseum.tartu.ee, 8. juuni 2017 President annab riiklikud teenetemärgid 99 inimesele. ekspress.delfi.ee, 1. veebruar 2012 "Tartu Jaani kirik". raamatukoi.ee Tegevliikmed. eestikonservaator.ee Vilistlased. mg.edu.ee Kaitstud lõputööd. Kunstiajaloo eriala lõpetajad ja kaitstud tööd aastatel 1925–2015. flaj.ut.ee Lõpetanute tähestikuline nimekiri. ut.ee Teated. Veebruar 2012. eestikonservaator.ee Kaur Alttoa tähistas sünnipäeva raamatuesitlusega eestikirik.ee, 11. oktoober 2017 Haruldused põletatud savist. ekspress.delfi.ee, 29. juuli 2004 Enriko Talvistu. Tartu Jaani kirik läks, valmistuda Tartu toomkirik!. sirp.ee, 23. märts 2012 Tartu Jaani kiriku fassaad täieneb uute skulptuuridega. menu.err.ee, 7. august 2013 Eve Alttoa. "Tartu linnamuuseumis avatakse näitus Jaani kiriku kadunud värvidest". postimees.ee, 18. aprill 2017
Ilumetsa sipelgaala

Ilumetsa sipelgaala (ka Ilumetsa sipelgaasurkond) on palukuklaste asustav ala Järva maakonnas Järva-Jaani vallas Kuksema külas. Kangrumäe sipelgaala https://web.archive.org/web/20060114095042/http://jol.cma.ee/?action=article&CatID=1269&ArtID=8324 (vaadatud 08.05.2018)
Lõunalaager

Lõunalaager (ka Lõuna laager) oli Eesti esimesel iseseisvusajal Eesti sõjaväe kasutatud harjutuskompleks, mis asus Petseri lähedal; nüüdisaegse haldusjaotuse järgi Setomaa vallas Voropi ja Rääptsova külas, Saatse-Matsuri tee ääres. Lõunalaagrile vastandus Põhjalaager, mis asus umbes 20 km eemal Värskas. Laagrit hakati ehitama 1926. Lõunalaagris paiknes ca 25 sõjaväelise otstarbega hoonet (barakid, laod, ohvitseride elumajad, tall, voorikuur, kasiino, söögisaal jms). Nõukogude aja alguses enamus hooneid lagunesid või põletati. Laagri ajaloo tutvustamiseks on sinna muu hulgas rajatud Lõunalaagri matkarada, 2 km pikkusel rajal on 14 infopunkti, mis tutvustavad Petseri Lõunalaagri ajalugu. Petserimaa#Petseri sõjaväelinnak http://www.eestiloodus.ee/artikkel4739_4704.html (vaadatud 08.04.2018) Pärandkultuuri objekt: Petseri lõunalaager (934:EWO:003), Pärandkultuuriobjektid Lõunalaager, http://www.rindeleht.ee/
Ground Master 400

Ground Master 400 on digitaalne AESA-tüüpi õhuseireks kasutatav radarisüsteem, mille tootjaks on Thales Group. Lisaks muudele õhusõidukitele, suudab süsteem jälgida ka mehitamata õhusõidukeid (UAV-sid) ja tiibrakette. Süsteemi üleseadmine neljaliikmelise meeskonna poolt võtab aega 30 minutit ja seda on võimalik kaugjuhtida. Süsteem sobib 20 jala suurusesse merekonteinerisse ja kaalub vähem kui kümme tonni. Süsteemi saab kiiresti paigaldada 6x6 või 8x8 taktikalisele veoautole ja see on transporditav C-130 lennuki või transpordihelikopteriga. Meeskond: 4 Tüüp: S-band, AESA-tüüpi 3D-radar Katteulatus: Horisontaalselt: 360° Vertikaalselt: 20° ja 40° Nägemiskaugus: Hävituslennukid: > 450 km Tiibraketid: > 250 km Maksimaalne nägemiskaugus: 470 km Maksimaalne nägemiskõrgus: 30,5 km  Eesti: 2 Ground Master 403 süsteemi  Soome: 12 Ground Master 403 süsteemi. Süsteemide kohalik tähistus on Keva 2010.  Prantsusmaa: 2 GM 406 süsteemi (2017). 2019. aastaks on plaanitud soetada veel üks GM 406 ja 2022. aastaks täiendavalt veel 12 GM 403'e.  Gruusia: Teadmata arv GM 403 ja GM 200 süsteeme  Saksamaa: 6 süsteemi  Malaisia: 1 süsteem  Sloveenia: 2 Ground Master 403 süsteemi  Tšiili: 4 süsteemi  Maroko: 3 süsteemi  Mehhiko: 6 süsteemi  Kanada: 2 süsteemi, projekt tühistatud 7/2015. Muhumaa radaripost Nebo-M GIRAFFE Radar TAFLIR AN/TPS-43 AN/TPS-75 http://www.deagel.com/Ground-Sensors/Ground-Master-400_a001480001.aspx Wolff, Christian. "Ground Master 400 (GM 400)". Radartutorial.eu. Vaadatud 22.05.2018. http://www.defense.gouv.fr/air/actus-air/inauguration-d-un-nouveau-radar-de-defense-aerienne-le-gm-406 http://www.latribune.fr/entreprises-finance/industrie/aeronautique-defense/armement-la-france-fait-une-belle-percee-en-georgie-492729.html https://mod.gov.ge/ge/news/read/6601/samxedro-sahaero-tavdacvis-dge-aleqseevkas-samxedro-bazaze-aginishna http://www.defensenews.com/article/20130503/DEFREG01/305030017/French-US-Venture-High-Hopes-Radar-Prospects[alaline kõdulink] Beeby, Dean. "Canada's CF18 bases won't have radar units replaced as $55M deal cancelled". CBC. Vaadatud 22.05.2018. Ametlik koduleht Ground Master GM 403 Radar Tutorial  Ground Master 400 – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Aruküla põhjaveereostus

Aruküla põhjaveereostus on põhjaveereostus Harju maakonnas Raasiku vallas Aruküla alevikus. Piirkonnas on põhjavesi reostunud umbes 800 000 m² pindalal. Seisuga 2017 oli reostus vähesel määral likvideeritud. Reostus avastati 1993. aasta lõpus ja see rikkus joogivee enam kui 200 kaevus. Reostuse likvideerimiseks rajati uus veetrass, mille ehitust toetas Keskkonna Investeeringute Keskus 11 miljoni krooniga.[viide?] Venemaalt kütteõli nime all ostetud mürgiseid naftasaaduste jääke sisaldav õli sattus põhjavee esimesse kihti kohaliku puidutööstuse AS Tapp kütusemahutist. Aruküla põhjaveereostus keskkonnaportaalis (vaadatud 08.05.2018) Anneli Ammas (26.11.1996). "Aruküla põhjaveereostus laieneb". EPL. Vaadatud 20.9.2021. Aruküla põhjaveereostus keskkonnaportaalis
Osvald Krivain

Osvald Krivain (Kriivan) (4. oktoober 1922 Väätsa, Järvamaa – 10. november 1942 NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane ja luuraja. Osvald Krivain oli üks Erna salga liikmetest. Ta sai koos 14 mehega radisti erikoolituse Soomes Staffani saarel Espoo lähedal. Krivain osales luureoperatsioonis Flora ("Polaarrebane") 1942. aasta augustis Põhja-Venemaal. Kolmeteistkümnest luurajast langes 4 meest kinnivõtmisel septembris-oktoobris 1942. Osvald Krivain hukati koos ülejäänud 8 vangilangenud luurajaga teadaolevalt 10. novembril 1942. Ülo Jõgi. "Erna" legendid ja tegelikkus. ISBN 9985-9067-4-8. Toomas Hellat. "Luuraja aruanne KGB-le. Meenutusi aastatest 1920-1956" (Grenader, 2006) ISBN 9949-422-26-4. Lk 9. "Vikerraadio saade "Eesti Lugu" eesti luurajatest Soomes". "Eesti luurajatest raamatus "Päämajan kaukopartiot jatkosodassa"".
Ralf Krivain

Ralf Krivain (Kriivan) (8. november 1918 Väätsa – 19. august 1941 Varbola ) oli eesti sõjaväelane ja luuraja. Ralt Krivain oli üks Erna salga liikmetest. Ralf sai koos 14 mehega radisti erikoolituse Soomes Sökös Staffani saarel. Ralf langes luureopratsioonil Varbolas. Maetud Juuru uuele kalmistule. Ülo Jõgi. „Erna” legendid ja tegelikkus. ISBN 9985-9067-4-8. Toomas Hellat. "Luuraja aruanne KGB-le: meenutusi aastatest 1920-1956" (Grenader, 2006) ISBN 9949-422-26-4. "Vikerraadio saade "Eesti lugu" eesti luurajatest Soomes". "Ralfi surmakuulutus".
Varniai Peeter-Pauli kirik

Varniai Peeter-Pauli kirik (leedu keeles Varnių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia) on kirik ja endine katedraal Leedus Varniai linnas aadressil M. Valančiaus g. 4. See kuulub katoliiklastele ning oli endise Medininkai, hiljem Žemaitija piiskopkonna kasutuses. Tegemist on vanima katoliku kirikuga Žemaitijas. Kirik on barokkstiilis ristikujulise põhiplaaniga basiilika. Kirikul on kaks torni. Hoonel on kolm löövi. Kirikus asub kaksteist altarit. Peaaltari lõi aastal 1694 Maumo Poloni Königsbergist. Kiriku all asub Žemaitija piiskoppide hauakamber, kuhu on maetud 10 piiskoppi. Ka kiriku seinasid kaunistavad XVII-XVIII sajandil maalitud portreed ja piiskoppide epitaafid. Kirikuaia ümber on piirdemüür. Aastal 1914 avati selle territooriumil Lourde'i grott. Vytautas rajas aastal 1417 Medininkai piiskopkonna, juba samal aastal valmis katedraal ja see õnnistati sisse. Aastal 1418 põletasid ülestõusnud selle maha. Aastal 1421 see taastati. Aastal 1464 ehitati vana asemele uus kirikuhoone. Aastal 1469 hakkas selle juures tegutsema kihelkonnakool. Aastal 1535 põles ka see hoone maha. Järgmine hoone valmis aastal 1555, seejärel tuli uus katedraal ehitada aastal 1614. See viimane põles maha aastal 1680. Praegust kivist kirikuhoonet hakati ehitama aastal 1681 ja see valmis aastal 1691. Ehitustöid rahastas piiskop Kazimierz Pac. Aastail 1587–1773 tegutsesid Varniais jesuiidid. Aastal 1740 valmis nende vaimuliku seminari hoone, mille asemele nad aastal 1771 uue kivist hoone ehitasid. Aastal 1570 toodi Varniaisse üle ka seni Kražiais tegutsenud vaimulike seminar. Aastal 1817 Varniai põles; tules sai kannatada ka katedraal. Piiskop eraldas selle remondiks 15 000 hõberubla. Aastal 1821 paigaldati kirikusse kohaliku meistri Juozapas Vaiciulevičiuse valmistatud orel. Aastal 1840 nimetasid tsaarivõimud Žemitija piiskopkonna ümber Telšiai piiskopkonnaks, ent paavst seda otsust ametlikult ei tunnistanud. Jaanuariülestõusu viidi tsaarivõimude initsiatiivil piiskopkonna keskus Varniaist üle Kaunasesse. Telšiaisse. Nii sai katedraalist aastal 1864 üks kahest Varniais asuvast kihelkonnakirikust, mis teenindas Varnelė vasakkalda katoliiklasi. Linn põles taas aastal 1864; selle käigus sai kannatada ka kirikus asunud piiskopkonna arhiiv; säilinud osa viidi sealt minema. Varniai Peeter-Pauli kirik Kiriku all asuv krüpt Orel Kirikuaias asuv grott Baroque in Lithuania. Guide by Tojana Račiūnaitė. Baltos lankos, 2007, lk. 115 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. november 2018. Vaadatud 8. mail 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.vargonai.lt/vargonai_varniai.htm [Gauta 2014 04 18 ARTŪRAS GRICKEVIČIUS Vytauto Didžiojo universitetas ŽEMAIČIŲ VYSKUPIJOS KUNIGŲ SEMINARIJOS PERKĖLIMAS Iš VARNIŲ Į KAUNĄ (1864–1866 M.) Relocation of Samogitian Diocese’s Seminary from Varniai to Kaunas (1864–1866) Infot kiriku kohta
Louis Mountbatten, esimene Birma krahv Mountbatten

Louis Francis Albert Victor Nicholas Mountbatten, esimene Birma krahv Mountbatten, KG, GCB, OM, GCSI, GCIE, GCVO, DSO, PC, FRS (25. juuni 1900 – 27. august 1979) oli Suurbritannia kuningliku mereväe ohvitser (laevastikuadmiral) ja riigimees, prints Philipi onu. Ta oli viimane India asekuningas (1947) ja esimene kindralkuberner iseseisvas Indias (1947–1948). Aastatel 1954–1959 oli ta kuningliku mereväe esimene merelord. Samal ametikohal oli pea nelikümmend aastat tagasi töötanud ka tema isa Battenbergi prints Louis. 1959–1965 oli Briti relvajõudude Kaitsestaabi ülem, teenides seejuures 1960–1961 NATO sõjaväelise komitee esimehena. Ta hukkus 1979. aastal koos oma pojapoja Nicholasega ja veel kahe inimesega Iiri Vabariikliku Armee (IRA) korraldatud atentaadi tagajärjel Iirimaal Mullaghmore'is, kui ta jahil plahvatas sinna paigaldatud pomm. Zuckerman 1981, lk 354–366. Zuckerman, Lord (november 1981). "Earl Mountbatten of Burma, KG, OM 25 June 1900 – 27 August 1979". Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society. 27: 354–366. DOI:10.1098/rsbm.1981.0014. JSTOR 769876. Hough, Richard (1980). Mountbatten: Hero of Our Time. London: Weidenfeld & Nicolson. ISBN 978-0297778059. Knatchbull, Timothy (2010). From a Clear Blue Sky. London: Arrow. ISBN 978-0099543589. Smith, Adrian (2010). Mountbatten: Apprentice War Lord 1900–1943. London: I B Tauris. ISBN 978-1848853744.
Kiidjärve külastuskeskus

Kiidjärve külastuskeskus (ka Kiidjärve looduskeskus) on piirkonna loodust, metsandust ja pärandkultuuri tutvustav keskus Põlvamaal Põlva vallas Kiidjärve külas Ahja jõe kaldal. Keskust haldab Riigimetsa Majandamise Keskus (RMK). Keskusest algab kaks loodusrada: Roiupalu õpperada (2,5 km) ja Kiidjärve-Taevaskoja-Kiidjärve matkarada (11,8 km). https://www.loodusegakoos.ee/kuhuminna/puhkealad/kiidjarve-kooraste-puhkeala/1742 (vaadatud 08.04.2018) Külastuskeskusest RMK hallataval kodulehel
Miinilõhkaja

Miinilõhkaja (miinitõkkeläbistaja) on veeteedele ja muule olulisele akvatooriumile veesatud meremiinide hävitamiseks kasutatav sõjalaev, mis hävitab miine oma laevakere mõjul lõhates. Miinilõhjakajatega on mõeldud rajamaks olulisi läbipääse miinitõketesse, kui mingil põhjusel puudub võimalus miinide otsimiseks ja hävitamiseks sobivate tavapäraste miinitraalerite või miinijahtijate kasutamiseks. Miinilõhkaja võib hävitada miine neile füüsiliselt otsa või peale (üle) sõites, aga samuti tekitades enda ümber spetsiaalselt tugevat elektromagnetvälja või müra. Teised laevad järgnevad talle. Ülesande täitmiseks kasutatakse tsiviillaevadest ümber ehitatud laevu, mis on oluliselt suurendatud ujuvusvõimega või ka spetsiaalselt ehitatud sõjalaevu. Spetsiaalselt miinitõketesse sõitmiseks valmistatud laevad võivad olla kaugjuhitavad. Sagedamini kasutati miinilõhkajaid ehk miinitõkkeläbistajaid (saksa keeles: Sperrbrecher, vene keeles: ми́нный прорыва́тель) II maailmasõja ajal. Need olid üldiselt vastavalt kohandatud üsna suured vanad kaubalaevad, mis pidasid vastu mitmele miiniplahvatusele. On teada, et II maailmasõja ajal murdus näiteks üks Saksamaa miinilõhkaja (Sperrbrecher) järjekordses miiniplahvatuses pooleks, kuid mõlemad pooled jäid ujuma. Suurem ahtriosa sõitis tagasi sadamasse isegi omal käigul, kuna vööriosa tuli sadamasse pukseerida. Arvatavasti viimased spetsiaalselt ehitatud vastavad sõjalaevad olid kaks projekti 1256 laeva, mille kasutus Nõukogude Liidu Balti laevastikus (Tallinnas) lõpetati1990. aastate alguseks. Mehitamata pealveesõiduk Mehitamata allveesõiduk Russianships.info - Projekt 1256 Базовые тральщики — волновые охранители пр. 1256
Kamari–Kärevere veerada

Kamari–Kärevere vee(matka)rada (ka Põltsamaa–Kärevere vee(matka)rada) on mööda Põltsamaa, Pedja ja Emajõge kulgev veerada. Rada peaks algama Kamarist ja lõppema Käreveres. Raja pikkus on 75 km. Rada jääb Alam-Pedja looduskaitseala piiresse. https://www.loodusegakoos.ee/kuhuminna/kaitsealad/alam-pedja-looduskaitseala/5195 (vaadatud 08.04.2018) Veerajast RMK hallataval kodulehel
Lõunalaagri matkarada

Lõunalaagri matkarada on matkarada Võru maakonnas Setomaa vallas Voropi külas. Rada tutvustab ajaloolist Lõunalaagrit. Raja pikkus on 1,8 km. https://www.loodusegakoos.ee/kuhuminna/puhkealad/rapina-varska-puhkeala/9398 (vaadatud 08.04.2018) Veerajast RMK hallataval kodulehel
Kitzbüheli ringkond

Kitzbüheli ringkond on ringkond Austrias Tiroolis. See külgneb põhjas Baieriga (Saksamaal), läänes Kufsteini ja Schwazi ringkondadega ning idas ja lõunas Pinzgau piirkonnaga (Salzburgi liidumaal). Ringkonna pindala on 1163,06 km² ja 2012. aasta 1. jaanuaril elas seal 61 966 inimest ja asustustihedus on 53 in/km². Ringkonna halduskeskus on Kitzbühel. Aurach bei Kitzbühel Brixen im Thale Fieberbrunn Going am Wilden Kaiser Hochfilzen Hopfgarten im Brixental Itter Jochberg Kirchberg in Tirol Kirchdorf in Tirol Kitzbühel Kössen Oberndorf in Tirol Reith bei Kitzbühel Sankt Jakob in Haus Sankt Johann in Tirol Sankt Ulrich am Pillersee Schwendt Waidring Westendorf http://www.statistik.at/wcm/idc/idcplg?IdcService=GET_NATIVE_FILE&RevisionSelectionMethod=LatestReleased&dDocName=080904, vaadatud 4.07.2016.
Vladimer Tšatšibaia

Vladimer Tšatšibaia (gruusia keeles ვლადიმერ ჩაჩიბაია; sündinud 4. novembril 1971) on Gruusia sõjaväelane (kindralmajor). Ta oli aastatel 2008–2009 ja on uuesti 22. novembrist 2016 Gruusia kaitseväe juhataja. Ta oli aastatel 1989–1991 ajateenistuses Nõukogude armees. Seejärel ühines ta Gruusia Rahvuskaardiga, kus teenis allohvitserina. Aastatel 1992–1993 võttis ta osa Gruusia Kodusõjast. Aastal 2004 oli missioonil Iraagis. Aastatel 2008–2009 oli ta Gruusia kaitseväe juhataja. Samuti oli ta aastal 2009 Gruusia asekaitseminister.
Balti Rahvusparkide Assotsiatsioon

Balti Rahvusparkide Assotsiatsioon (inglise keeles Association of Baltic National Parks, lühend ABNP) oli assotsiatsioon, mis korraldas Balti kaitsealade infokeskuse (inglise keeles Baltic Information Centre for Protected Areas, lühend BICPA) tööd. ABNP asutati 17. aprillil 1991 Lätis Siguldas. ABNP lõpetas tegevuse oktoobris 1998. ABNPga tegi tihedat koostööd ka Eesti Kaitsealade Liit. https://uia.org/s/or/en/1100003759 (vaadatud 08.05.2018)
Jõemetsa pärn

Jõemetsa pärn on kaitsealune pärn Jõgeva maakonnas Mustvee vallas Jõemetsa külas Matsra talu maal. Puu võeti kaitse alla 1967. Puu ümbermõõt on 265 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 16 m. Jõemetsa pärn keskkonnaportaalis (vaadatud 08.05.2018) Jõemetsa pärn keskkonnaportaalis
Võsupere kroonlühterkuusk

Võsupere kroonlühterkuusk oli kaitsealune kroonlühterkuusk Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Võsupere külas. Puu võeti kaitse alla 1971. Puu on hävinud. Võsupere kroonlühterkuusk keskkonnaportaalis (vaadatud 08.05.2018) Võsupere kroonlühterkuusk keskkonnaportaalis
Vao lehis

Vao lehis on kaitsealune lehis Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas Vao külas Vao pargis. Puu võeti kaitse alla 1971. aastal. Puu ümbermõõt on 380 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 21,25 m. Vao lehis keskkonnaportaalis (vaadatud 08.05.2018) Vao lehis keskkonnaportaalis
Kandle mägivaher

Kandle mägivaher oli kaitsealune mägivaher Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Kandle külas Kandle pargis. Puu võeti kaitse alla 1971. Puu on hävinud. Kandle mägivaher keskkonnaportaalis (vaadatud 08.05.2018) Kandle mägivaher keskkonnaportaalis
Rootsiküla künnapuu

Rootsiküla künnapuu on kaitsealune künnapuu Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Tammiku külas Rootsiküla talu alal. Puu võeti kaitse alla 1968. Puu ümbermõõt on 615 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 16 m. Rootsiküla künnapuu keskkonnaportaalis (vaadatud 08.05.2018) Rootsiküla künnapuu keskkonnaportaalis
Karkuse jalakas

Karkuse jalakas on kaitsealune jalakas Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas Karkuse külas. Puu võeti kaitse alla 1978. Puu ümbermõõt on 380 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 17 m. Karkuse jalakas keskkonnaportaalis (vaadatud 08.05.2018) Karkuse jalakas keskkonnaportaalis
Lepiku mänd

Lepiku mänd on kaitsealune mänd Võru maakonnas Setomaa vallas Kahkva külas. Puu võeti kaitse alla 1941. Puu ümbermõõt on 325 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 19 m. Lepiku mänd keskkonnaportaalis (vaadatud 08.05.2018) Lepiku mänd keskkonnaportaalis
Kalsa tamm

Kalsa tamm on kaitsealune tamm Põlva maakonnas Räpina vallas Kõnnu külas. Puu võeti kaitse alla 1981. Puu ümbermõõt on 370 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 24 m. Kalsa tamm keskkonnaportaalis (vaadatud 08.05.2018) Kalsa tamm keskkonnaportaalis
Sõtke hobukastanid

Sõtke hobukastanid on neli kaitsealust hobukastanit Rapla maakonnas Märjamaa vallas Sõtke külas. Puud võeti kaitse alla 1958. Suurima puu ümbermõõt on 246 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 17 m. Sõtke hobukastanid keskkonnaportaalis (vaadatud 08.05.2018) Sõtke hobukastanid keskkonnaportaalis
Nurga lõhislehine kask

Nurga lõhislehine kask on kaitsealune lõhislehine kask Rapla maakonnas Märjamaa vallas Veski külas Nurga talu alal. Puu võeti kaitse alla 1981. Nurga lõhislehine kask keskkonnaportaalis (vaadatud 08.05.2018) Nurga lõhislehine kask keskkonnaportaalis
Pihtla punalehine pöök

Pihtla punalehine pöök on kaitsealune pöök (täpsemalt punalehine pöök) Saare maakonnas Saaremaa vallas Pihtla külas Pihtla mõisa pargis. Puu võeti kaitse alla 1970. Puu ümbermõõt on 225 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 19 m. Pihtla punalehine pöök keskkonnaportaalis (vaadatud 08.05.2018) Pihtla punalehine pöök keskkonnaportaalis
Tuiu haab

Tuiu haab on kaitsealune haab Saare maakonnas Saaremaa vallas Kandla külas Kandla mõisa viinaköögi juures. Puu võeti kaitse alla 1970. Puu ümbermõõt on 530 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 30 m. Tuiu haab keskkonnaportaalis (vaadatud 08.05.2018) Tuiu haab keskkonnaportaalis
Torma tamm

Torma tamm on kaitsealune tamm Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Torma asulas. Puu võeti kaitse alla 2006. Torma tamm keskkonnaportaalis (vaadatud 08.05.2018) Torma tamm keskkonnaportaalis