laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lauri Varik

Lauri Varik (sündinud 19. märtsil 1976) on eesti ajakirjanik ja saatejuht. Lauri Varik on 1994 lõpetanud Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja 2004 Tartu Ülikooli avaliku halduse eriala. Alustas 1998. aastal Tartu Päikeseraadios uudistetoimetajana, 1998–2000 töötas Raadio Tartu uudistetoimetajana, 2000. aasta oktoobrist töötas Eesti Raadio Tartu stuudios uudistetoimetajana, muuhulgas 2002–2005 Raadio 2 uudistetoimetajana. 2007. aastast töötab Eesti Rahvusringhäälingus Vikerraadio saatejuhina, kus juhib saateid Uudis+ ja Reporteritund, juhtinud ka Vikerhommikuid. 2021 ERR aastapreemia "Eesti Rahvusringhääling tunnustas töötajaid". ERR Menu. 8.1.2022. Vaadatud 10.1.2022. https://www.youtube.com/watch?v=tdjGod14epQ https://saartehaal.postimees.ee/7131404/raadiohaal-lauri-varik-suudab-olla-enesekriitiline
Defektiivne paradigma

Keeleteaduses käsitletakse paradigmat kui süstematiseeritud vormide raamistikku. Defektiivne paradigma on lingvistiline olukord, kus sõnal puudub osa vorme . Keeles on kuus erinevat paradigma kategooriat: Arvukategooria puhul eristatakse sõnade mitmuse ja ainsuse vorme. Eesti keeles on defektiivsed sõnad käärid, pulmad, jõulud, matused, mis esinevad ainult mitmuse vormis ja rahu, sõprus, millel on ainult ainususe vorm. Eesti keeles on 14 käänet. Defektiivse paradigmaga on tegemist siis, kui sõnal ei esine kõiki käändevorme. Sõnal üksteise ja teineteise puudub nimetav kääne. Eesti keeles on omadussõnadel kolm võrdlusastet: algvõrre, keskvõrre ja ülivõrre. Sõnal taevakarva on ainult algvõrre ning seda ei saa kesk- ja ülivõrdesse panna. Eesti keeles on kaks tegumoekategooriat: isikuline tegumood (personaal) ja umbisikuline tegumood (impersonaal). Eesti keeles on viis kõneviisi kategooriat: kindel, tingiv, käskiv, kaudne ja möönev kõneviis. Eesti keeles on kaks suuremat ajakategooriat: olevik ja minevik, minevik jaguneb liht-, täis-, enne- ja üldminevikuks.[viide?] Nähtuse vähene uuritus annab võimalusi erinevateks tõlgendusteks, näiteks “defektiivne paradigma on minevikus eksisteerinud tuleviku määramise vormi jääne.” Üldjuhul on keeled ehitatud üles reeglitele. Üks tähtsamaid defektiivse paradigma nüansse on see, et osa sõnu ei allu reeglitele, ning kui püüda luua nendest reeglipäraseid vorme, siis sõnad kaotavad tähenduse. Matthew Baermani ja Greville G. Corbetti uurimuse põhjal on defektiivsel paradigmal neli põhjust: läbipaistev semantiline piirang üldine süntaktiline reegel lekseemisisene piirang erinevate paradigmade erinev tootlikkus Defektiivse paradigma nähtust on vähe uuritud, vaatamata asjaolule, et see esineb paljudes keeltes: läti , heebrea , itaalia , prantsuse , korea, araabia, ladina, vene. Lukács, Á., Rebrus, P. and Törkenczy, M., 2010, January. Defective verbal paradigms in Hungarian—description and experimental study. In Proceedings of the British Academy (Vol. 163, p. 85). https://www.eki.ee/books/ekkr20/ekkr20.pdf lk. 254 https://www.eki.ee/dict/psv/grammatikatabelid.pdf lk.3-4 https://www.eki.ee/books/ekkr20/ekkr20.pdf lk. 251 https://www.eki.ee/books/ekkr20/ekkr20.pdf lk. 240 https://www.eki.ee/books/ekkr20/ekkr20.pdf lk. 246 https://www.eki.ee/books/ekkr20/ekkr20.pdf lk. 242 Dimmendaal, G.J., 2019. 10. Defective Verb Paradigms. In The Turkana Language (pp. 464-472). De Gruyter Mouton. Baerman, M., Corbett, G. and Brown, D., 2010. Defective paradigms: Missing forms and what they tell us. Abstract Baerman, M., Corbett, G. and Brown, D., 2010. Defective paradigms: Missing forms and what they tell us. p 2-4 Kalvača, A. and Lokmane, I., 2010. Defective paradigms of reflexive nouns and participles in Latvian. In Proceedings of the British Academy (Vol. 163, p. 53). Laks, L., 2009. Defective paradigms in derivational morphology: Hebrew valence changing. York Papers in Linguistics, 2, pp.67-78. Paoli, S., 2014. Defective object clitic paradigms and the relation between language development and loss1. Journal of Linguistics, 50(1), pp.143-183. Girodet, Jean. Dictionnaire du bon français, Bordas, 1981.
Enn Koit

Enn Koit (kuni 1938. aastani Ernst Johannes Koit; 9. juuli 1914 Kalju küla, Valjala kihelkond, Saaremaa – 5. august 1969 Viljandi) oli eesti keeleteadlane, murdeuurija. Enn Koit sai keskhariduse Saaremaa Ühisgümnaasiumis, mille ta lõpetas 1934. aastal. Seejärel õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas eesti keelt ja kirjandust ning 1940. aastal lõpetas cum laude. Tema magistritöö rääkis Kihelkonna murde häälikuloost. Enn Koit kaitses 1959. aastal Kihelkonna murraku teemalist monograafiat „Kihelkonna murraku keeleajalooline ülevaade“. See oli täiendatud versioon tema varasemast magistritööst. Monograafia räägib läänepoolseima Eesti kihelkonna murdekeele häälikuloolisest arengust, morfoloogiast, süntaksist ja sõnavarast. Samal aastal sai Koit ka filoloogiakandidaadi kraadi. 1940. aastal asus Enn Koit tööle pedagoogina Lihula Keskkoolis, hiljem töötas Viljandi I Keskkoolis. Töö kõrvalt tegeles ta ka keeleteadusliku tööga. 1960. aastal läks ta tööle Tartu Riiklikku Ülikooli. Tema loengud olid seotud eesti keelega: süntaks, tuletusõpetus, dialektoloogia, eesti keele õpetamine. Samuti juhendas ta üliõpilastöid. Enn Koidu peamine huvi oli Eesti saarte keeleainestik. Temalt on ilmunud uurimusi Saaremaa murdesugemetest sealsete literaatide töödes. Enne oma surma uuris ta suures mahus Saaremaa kohanimesid, kuid suri enne selle lõpetamist ning ilmuda jõudsid ainult mõned artiklid. Enn Koidu vanemad olid talunikud. Enn Koit oli abielus Lindaga. Nende tütar on matemaatik ja keeletehnoloog Mare Koit. „Saaremaa murde sugemeid Johannes Aaviku keelearendustegevuses“ (1939) „Kihelkonna murde häälikulugu“ (1940) „Jooni Kihelkonna murraku sõnavarast“ (1957) „Jooni Kihelkonna murrakust“ (1958) „Valjala kohanimesid“ (1962) „Eesti keel ja Saarte murre J. W. L. Luce kajastuses“ (1963) „Eitus Saarte murdes“ (1963) „Saaremaa kohanimesid“ (1966) „Selg ja salu Saaremaa liitsõnalistes kohanimedes“ (1967) "Tartu Riiklik Ülikool. ELKNÜ TRÜ komitee ja TRÜ ametiühingukomitee häälekandja, nr. 24, 05.09.1969 https://dea.digar.ee/cgi-bin/dea?a=d&d=truajaleht19690905.2.17". {{netiviide}}: välislink kohas |pealkiri= (juhend) "Kolk, Reelika 2019. Valjala Eripärane Sõnavara. Tartu: Tartu Ülikool [bakalaureusetöö]" (PDF). "Enn Ernst Johannes Koit https://www.geni.com/people/Enn-Ernst-Johannes-Koit/6000000001758395228". {{netiviide}}: välislink kohas |pealkiri= (juhend)
Reimann

Reimann on perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati Reimanni-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Allaste, Allikmaa, Aruste, Eamets, Eessaar, Halliväli, Heldna, Hiiemäe, Jaanira, Järve, Kaar, Kalda, Kalvik, Kanistjõe, Kivioja, Kivirand, Kople, Kurendik, Kõrgmets, Lainet, Loogna, Merila, Nõmme, Okas, Paimre, Peensalu, Pärni, Rae, Raendi, Rahe, Rahu, Rahumaa, Raid, Raidam, Raide, Raidla, Raidma, Raidme, Raidmets, Raiemaa, Raima, Raina, Raivo, Rajamäe, Rajango, Randjärv, Randla, Randmaa, Randmäe, Randoja, Rannamaa, Rannik, Raudrohi, Rava, Rea, Reemaa, Rehemaa, Reidak, Reidla, Reidna, Reidoja, Reigla, Reigna, Reiles, Reima, Reimaa, Reimal, Reimand, Reimandi, Reimaste, Reimere, Reimets, Reimla, Reimo, Reinaste, Reinima, Reinjõe, Reinla, Reinma, Reinmaa, Reinola, Reinpalu, Reinsalu, Reinumäe, Reinvee, Reisalu, Reivere, Remmel, Remmet, Riima, Riis, Riisalu, Rohelpuu, Rohtla, Roo, Roosaar, Roosna, Räni, Saarik, Sadulsepp, Saidlo, Saidra, Salumets, Salutee, Saluvee, Soomuste, Vaiksaar, Õunasaar. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Reimann 457 inimesel: 219 mehel ja 238 naisel. Perekonnanimede levikult on Reimann meeste puhul 251. ja naiste puhul 253. kohal. Nimi on levinuim Pärnu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 6,68. Ants Reimann, eesti tehnikateadlane (1959–1990) Brigitte Reimann, saksa kirjanik (1933–1973) Feliks Reimann, Vabadussõja veteran (1901–1932) Gustav Reimann, eesti arst (1876–1946) Gustav Oskar Reimann, Eesti sõjaväelane (1883–1941) Hilda Reimann, eesti näitleja (1898–1969) Hugo Reimann, eesti advokaat (1884–1941) Jüri Reimann, eesti sõudja (1940–1987) Leelet Reimann, eesti harfist (1949–1990) Matti Reimann, eesti pianist ja pedagoog (1943–) Mihkel Reimann, Eesti poliitik (1889–1968) Pille Reimann, eesti sõudja (1948–) Rudolf Reimann, Eesti sõjaväelane (1884–1946) Tõnu Reimann, eesti viiuldaja (1947–2016) Villem Reimann, eesti helilooja (1906–1992) https://www.stat.ee/nimed/pere/Reimann
Sotsiolekt

Sotsiolekt on sotsiaalne murre ehk mingile ühiskonnarühmale omane kõnepruuk, mis oleneb vanusest, soost, sotsiaalsest staatusest jne. Sotsiolekti kohta kasutatakse tihti sõna släng, harvem argoo, žargoon ja erikeel. Sotsiolekt läbib kogu keelesüsteemi, kuid släng hõlmab üldjuhul vaid sõnavara. Tihti avaldub sotsiolekt ainult häälduses, olles eeskätt sotsiaalne aktsent. Keskseks meetodiks sotsiolektide uurimisel on kvantitatiivne sotsiolingvistika, mis sai alguse William Labovi töödega 1960.aastate keskpaigas. Uuritakse variaableid, elementide loendeid, millel on erinevad realiseerumisvariandid, näiteks erinev hääldus või morfoloogilised formandivariandid. Informante valitakse igast sotsiaalsest grupist sel viisil, et kõigil oleks potentsiaalselt sama suur võimalus saada valitud. Hüpoteesid ja teooriad peavad põhinema igapäevastes sotsiaalsetes olukordades kasutatavate keelevariantide analüüsil. Järelduste tegemist alustatakse erinevuste kirjeldamisega, seejärel üritatakse uurida, miks keelekasutus erineb. Selleks kasutatakse piirajad, mida saab koondada kolme rühma: sotsiaalsed tegurid, keelelised tegurid ja situatiivsed-stiililised-tekstilised tegurid. On leitud, et inimese teatud sotsiaalsesse klassi kuulumine tingib sama keelendi erinevate variantide suhteliselt stabiilse sagedusega kasutamise. Üldistatult on suurimad mõjurid sotsiaalne päritolu ja staatus (klass, kiht, kast, seisus) ning sugu ja vanus. Keskne sotsiolektimääratlus käib enamasti klassikuuluvuse või staatusgrupi kaudu. Territoriaalselt on Eesti keeleala tihedalt liigendatud murreteks ning sotsiaalselt on eesti keel suuremate keeltega võrreldes suhteliselt ühtlane. Erinevused n-ö lihtrahva keele ja haritlaste keele vahel või igapäevase kõnekeele ja normitud kirjakeele vahel pole suured. Eesti keeles on uuritud näiteks Võru murde sotsiolingvistilisi aspekte, magistritöö tasemel -nud/-nd varieerumise ja sellega seotud sotsiaalsete ja keeleliste mõjurite kohta (Keevallik, 1994, 1996) ning bakalaureusetööna h hääldamise varieerumist (Cui, 1999). Uurimustest selgub, et eesti keel varieerub enim ametlikes/avalikes situatsioonides, kus valdab normikeelsus ning mitteformaalsetes ehk argistes situatsioonides, mis normikeelest kaugemad. Olulised on veel sugu ja vanus. Ilmneb, et naised järgivad normikeele vorme enam ning omavad tugevamat seost keeleliste innovatsioonidega. Normikeelsus tõuseb ja langeb eaga ning kõrgemalt haritud inimesed kasutavad normingulisi vorme rohkem. "Sotsiolekt". Eesti keele seletav sõnaraamat. 2009. Vaadatud 10.10.2021. "Sotsiolekt". Sõnaveeb. EKI Ühendsõnastik 2021. Originaali arhiivikoopia seisuga 30.10.2023. Vaadatud 10.10.2021. Hennoste, Tiit (2003). "Eesti sotsiolektide seisund". ut.ee. Tartu. Vaadatud 07.10.2021. Erelt, Mati., Erelt, Tiiu., Ross, Kristiina (2007). "Eesti keele käsiraamat". eki.ee. Eesti Keele Sihtasutus. Vaadatud 07.10.2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
Viru lavamaa

Viru lavamaa (varasemas eesti keeles kasutatud ka nime Kirde-Eesti lavamaa) on maastikurajoon, mis asub Soome lahe rannikumadaliku ja Alutaguse madaliku vahel ning kulgeb alates Narva jõest kitsa ribana, kuni Loobu jõeni. Narva jõgi sügisel Käsmu poolsaar Jägala vee kukkumine Jõuga Pesujärv Hommikuses valguses Juminda tuletorn Vaade loojangule Juminda poolsaarelt Valaste juga Maastikuliselt on Viru lavamaa tasane paeplatoo, mida läbivatel jõgedel esinevad kosed ja joad . Samuti esineb üksikuid oose ning otsamoreene näiteks Sinimäed ja esinevad ka karstialad.
Iraani Keisririik

Iraani Keisririik (pärsia keeles کشور شاهنشاهی ایران, Kešvar-e Šâhanšâhi-ye Irân; 1925–1935 Pärsia Keisririik) oli Iraani riigi ametlik nimi Pahlavi dünastia võimu ajal. Riik asutati aastal 1925 ning see kestis kuni monarhia kukutamiseni aastal 1979. Dünastia rajas endine Pärsia kasakabrigaadi brigaadikindral Reẕā Pahlavī, kes oli võimul kuni 1941. aastani, kui teise maailmasõja liitlased pärast Inglise-Nõukogude sissetungi Iraani ta troonist loobuma sundisid. Trooni päris tema poeg Moḩammad Reẕā Pahlavī, kes jäi Iraani viimaseks šahhiks. Pahlavid tulid võimule, kui Iraani viimane Kandžaarist juht Ahmad Shah Kadžaar võimult eemaldati. Ahmad Shah Kadžaari troon oli sõjaväelise riigipöördega kõikuma löödud ning talle heideti ette suutmatust vastu panna Suurbritannia ja Nõukogude Liidu sekkumisele Iraani siseasjadesse. Parlament kukutas ta, kui ta oli Prantsusmaal visiidil. Iraani parlament tuli 12. detsembril 1925 kokku asutava koguna, kukutas noore Ahmad Shah Kadžaari ning kuulutas Reza Khani Pärsia Keisririigi uueks kuningaks (šahhiks). Aastal 1935 palus Reza Shah välisriikide esindajatel Pärsiat Iraaniks kutsuda ning sellega muutus riigi nimi Iraani Keisririigiks. Pärast Suurbritannia ja Ameerika Ühendriikide toel 1953. aastal toimunud riigipööret muutus Mohammad Reza Pahlavi valitsusviis autokraatlikumaks ning läheneti külma sõja lääneblokile. Suunamuutus välispoliitikas tegi Iraanist sisuliselt Ameerika Ühendriikide klientriik, mille eesmärgiks oli takistada Nõukogude Liidu laienemist. See andis Shahile poliitilise kapitali ellu kutsuda siiani pretsedenditu sotsiaal-majanduslik reform, millega läbi valge revolutsiooni muudeti kõiki Iraani elu aspekte. Selle tulemusel saatis Iraani edu kirjaoskuse, tervisehoiu ning üldise elatusstandardi arendamises. Sellest hoolimata seisis Shah 1978. aastaks vastamisi aina kasvava rahva rahulolematusega, millest sündis täiemahuline ülestõus radikaalse šiiidi vaimuliku Rūḩollāh Khomeynī juhtimisel. Riigipea läks koos enda perekonnaga jaanuaris 1979 eksiili, juba 11. veebruaril 1979 kaotati monarhia ning kuulutati välja Iraani Islamivabariik. Aastal 1980 endine šahh suri ning praeguseni on eksiilis troonil tema poeg Reza Pahlavi. Pahlavi dünastia Iraani ajalugu Pärsia monarhide loend Šiiidi dünastiate loend "Flags of the World: Iranian Empire (Pahlavi Dynasty, 1964–1979)". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2014. Vaadatud 10. november 2010. Whitney Smith (1980), Flags and Arms across the World, McGraw-Hill, ISBN 978-0-07-059094-6 "IRAN: Keshvaré Shahanshahiyé Irân", The Statesman's Year-Book 1978–79, Springer, 2016, lk 674–682, ISBN 9780230271074 Parker Richards (29. jaanuar 2016). "Pahlavi, Elie Wiesel, Rev. King to Be Honored for Promoting Peace". Observer. Vaadatud 1. juuni 2017.
Lavamaa

Lavamaa ehk platoo on mis tahes kõrgem võrdlemisi tasase reljeefi ning ulatusliku pindalaga ala. Termin ei oma täpset definitsiooni, mistõttu kasutatakse teda küllaltki erinevate nähtuste nimetamiseks. Üldjoontes loetakse lavamaa absoluutseks või suhteliseks (kui platoo on kõrgem ümbritseva ala suhtes) kõrguseks vähemalt 150...300 meetrit. Siiski eristavad maastike klassifitseerijad ka Eestis mitmeid lavamaid, mis sellele tingimusele ei vasta. Lavamaa on tihti vähemalt ühest küljest piiratud järsema nõlvaga. Näiteks Viru lavamaa põhjapiiriks on Balti klint. Lavamaa reljeef on enamasti võrdlemisi tasane, kuid mõnikord lõikavad teda sügavad vooluveetekkelised orud, sest platoodel voolavate jõgede erosioonibaas on madalal. Tasandikust eristab platood enamasti suurem absoluutne kõrgus ning mõnevõrra liigestatum reljeef. Sageli ongi platoo ja tasandiku ainus vahe selles, et üks on kõrgemal kui teine. Platood võivad tekkida väga erinevate geoloogiliste protsesside tagajärjel, mistõttu ei peeta platoost rääkides silmas selle geneesi, vaid ainult pinnamoodi. Lavamaade loend Kiltmaa Mägismaa Arold, I. (2005). Eesti maastikud. Tartu Ülikooli Kirjastus. Lk 174. ISBN 9949110289
Tolmatšovo

Tolmatšovo on alev Venemaal Leningradi oblastis Luga rajoonis, Tolmatšovo linnalise asunduse keskus. Asub Lauga jõe ääres. Asula tekkis 1858. aastal rajatud raudtee äärde. 1938 sai aleviks. http://gptolmachevo.ru/
Eric Wieschaus

Eric Francis Wieschaus (sündinud 8. juunil 1947 South Bendis Indiana osariigis) on Ameerika Ühendriikide evolutsioonibioloog ja 1995. aasta Nobeli auhinna laureaat. Ta sündis South Bendis Indiana osariigis. Ta õppis ta John Carrolli keskkoolis Birminghamis Alabama osariigis. Ta on lõpetanud bakalaureuseõppes Notre Dame'i ülikooli ja doktoriõppes Yale'i ülikooli. Aastal 1978 siirdus ta oma esimesele iseseisvale tööle Saksamaal Heidelbergis asuvasse Euroopa molekulaarbioloogia laborisse ja 1981. aastal Ameerika Ühendriikidesse Princetoni ülikooli Suur osa tema uuringutest on keskendunud hariliku äädikakärbse (Drosophila melanogaster) embrüogeneesile. Enamik geeniprodukte, mida embrüo nendes etappides kasutab, on juba viljastamata munas ja need toodeti ema transkriptsiooni teel ovogeneesi ajal. Väike arv geeniprodukte tarnitakse aga transkriptsiooni teel embrüos endas. Ta on keskendunud nendele "sügootiliselt" aktiivsetele geenidele, kuna usub, et nende transkriptsiooni ajaline ja ruumiline muster võivad pakkuda käivitajaid, mis kontrollivad embrüonaalse arengu normaalset järjestust. Wieschaus uuringud keskendusid kõigi võimalike mutatsioonide küllastumisele igas kromosoomis, juhuslike sündmuste abil, et testida embrüonaalset surmavust. Seda teadusharu nimetati lõpuks Heidelbergi ekraaniks. 1995. aastal pälvis ta koos Edward B. Lewise ja Christiane Nüsslein-Volhardiga Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna töö eest, mis paljastas embrüonaalse arengu geneetilise kontrolli. 2018. aasta seisuga on Wieschaus Princetoni molekulaarbioloogiaprofessor. Tal on kolm tütart ja ta on abielus molekulaarbioloog Gertrud Schüpbachiga, kes on samuti Princetoni ülikooli molekulaarbioloogia professor.  Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liige, valitud 1993 Rahvusliku Teaduste Akadeemia liige, valitud 1994 Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind, 1995 Ameerika Filosoofiaseltsi liige, valitud 1998 Geneetikaühingu Mendeli medal, 1999 Wieschaus, E.; Nüsslein-Volhard, C. (2016). "The Heidelberg Screen for Pattern Mutants of Drosophila: A Personal Account". Annual Review of Cell and Developmental Biology. 32: 1–46. DOI:10.1146/annurev-cellbio-113015-023138. PMID 27501451. St Johnston, D. (2002). "The art and design of genetic screens: Drosophila melanogaster". Nature Reviews. Genetics. 3 (3): 176–88. DOI:10.1038/nrg751. PMID 11972155. "[Nobel prize winners in medicine—1995]", Harefuah, PMID 8794677 "[The 1995 Nobel Prize for medicine]", Dtsch. Med. Wochenschr., DOI:10.1055/s-0029-1234219, PMID 8549267 "1995 Nobel Prize in physiology and medicine. The mystery of fetal development", Tidsskr. Nor. Laegeforen., PMID 8539733 "Nobel committee rewards pioneers of development studies in fruitflies", Nature, DOI:10.1038/377465a0, PMID 7566128 "Eric Wieschaus | Squibb Professor in Molecular Biology". Princeton University. Vaadatud 08.05.2018. "Eric F. Wieschaus". American Academy of Arts & Sciences (inglise). Vaadatud 16.05.2020. "Eric Wieschaus". www.nasonline.org. Vaadatud 16.05.2020. "APS Member History". search.amphilsoc.org. Vaadatud 16.05.2020. "Mendel Medal". Genetics Society (Briti inglise). Vaadatud 16.05.2020.
Sputnik V

Sputnik V (Gam-COVID-Vac) on adenoviirusel põhinev kaheosaline vaktsiin SARS-CoV-2 koroonaviiruse vastu. Vaktsiin registreeriti 11. augustil 2020 Venemaa Föderatsiooni tervishoiuministeeriumi poolt (registreerimistunnistuse number LP-006395), tuginedes I / II faasi kliiniliste uuringute tulemustele. Need uurimistulemused avaldati hiljem, 4. septembril 2020 ajakirjas The Lancet. Vaktsiini ohutust on tõestatud ka III faasi uuringute vahetulemustega. Briti tabloidleht The Sun kirjutab julgeolekuteenistustele viidades, et Venemaa varastas Oxfordi Ülikooli ja AstraZeneca koroonavaktsiini valemi ja kasutas seda oma vaktsiini Sputnik V loomiseks. 2021. aastal teatati, et vastavalt Sputnik V mõlema komponendiga vaktsineeritud 3,8 miljoni venelase andmete analüüsi tulemusele oli selle vaktsiini efektiivsus 97,6%. Venemaal on Sputnik V vaktsineerimine elanikele tasuta. Massilist vaktsineerimist Venemaal alustati detsembris 2020. The Sun: Venemaa varastas AstraZeneca koroonavaktsiini valemi ja tegi sellest Sputniku Delfi.ee 11.10.21 В Москве стартует вакцинация первоочередников от коронавируса Ria.ru, 05.12.2020 Koduleht
Feliks Breede

Feliks Breede (ka Feliks Brede; 21. detsember 1900 Jamburg – 12. mai 1942 Solikamsk) oli Eesti sõjaväelane (major, 1940). Ta sündis aastal 1900 Jamburgis. Lõpetas 1920 Sõjakooli 1. lennu, seejärel teenis Eesti kaitseväe erinevates üksustes. Aastal 1937 lõpetas ta Kõrgema Sõjakooli ja jäi sinna tööle. Aastal 1940 oli ta sõjaväe esindaja ja sõjaväeatašee Leedus, kuid kutsuti tagasi teenistusse Sõjavägede Staapi, kus oli 2. osakonna ülema kohusetäitja. Sügisel saateti Sõjakooli roodu komandöriks. Ta arreteeriti Venemaa julgeoleku poolt 2. juulil 1941 Tallinnas. 31. märtsil 1942 mõisteti ta Permi oblastis Solikamskis §58-4, §58-10 ja §58-11 alusel surma. Kohtuotsus viidi täide 12. mail 1942 Usollagis Solikamskis. Ta oli abielus. Poeg Ago Breede (1923–2000) oli soomepoiss ja metsavend, hiljem töödejuhataja Tartu Ehitus- ja Restaureerimistööde Valitsuses; pojapoeg Lauri Breede on eesti koorijuht ja muusikapedagoog. Tema onupoeg Herbert Brede oli Kaitseväe kindralmajor. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. oktoober 2021. Vaadatud 11. oktoobril 2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Ohvitseride andmekogu
Harju lavamaa

Harju lavamaa ehk Põhja-Eesti lavamaa on maastikurajoon, mis piirneb Põhja-Eesti pankranniku, Kõrvemaa ja Lääne-Eesti madalikuga. Maastikuliselt esineb soid, paetasandikke ja lavajaid paekõrgendikke ning karsti ja liivatasandikke. Umbes poole Harju lavamaa pindalast hõlmavad paekühmudega (eriti Kernu, Rapla ja Varbola ümbruses) ja kohati ka voorelaadsete künnistega (Märjamaast kagus, Raasikul) rähksed moreenitasandikud. Teistel andmetel, näiteks geograaf Endel Varep märgib, et Raasiku ümbruses on arvukalt väikevoori. Harku lavamaa. entsyklopeedia.ee Endel Varep. "Maastik" – "Harju rajoonis. Artiklite kogumik". Tallinn, 1974. Lk 120.
Postisaadetis

Postisaadetis on adresseeritud saadetis, mis on üle antud postiteenuse osutajale, et see edastaks selle adressaadile. Postisaadetiste liigid: kirjalik teade ehk kiri; postipakk; tähtsaadetis; väärtsaadetis; seadusega ettenähtud korras teostatav sularaha siire; elektrooniline sõnum edastamiseks kirjana füüsilise kandega postivõrku ja füüsilise kogumisega postivõrgust kirjana lähetatud sõnum edastamiseks elektroonilisse võrku; kullerposti saadetis. Postisaadetisi võetakse vastu postkontoris või kogutakse postkasti, edastatakse jaotuskeskusse ja sorteeritakse, veetakse sihtpunkti ja toimetatakse adressaadile kätte. Postiseadus (vaadatud 11.10.2021)
Rein Tomback

Rein Tomback VR I/3 (ka Rein Tombak; 18. juuli 1896 Tallinn – 29. juuni 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). Ta teenis aastast 1918[küsitav] inseneripataljonis. Aastatel 1919–1927 teenis ta 3. diviisi staabis. Aastatel 1927–1936 teenis ta Kaitseväe peastaabis. 1936. aastast oli Sidepataljoni ülema kohusetäitja, 1938. aastast ülem. 1939 oli sõjaväe esindaja Poolas ja Rumeenias. Aastatel 1939–1940 oli Sõjavägede Staabi 3. osakonna ülem. 1940. aastal oli lühikest aega Sõjavägede Staabi II osakonna ülem, misjärel vangistati Venemaa julgeolekujõudude poolt ja hukati 1942. aastal Norilskis. Talle anti 1937. aastal Rumeenia Tähe ohvitseri orden. Ohvitseride andmekogu