laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eleonora Berg

Eleonora Berg (pseudonüüm) oli Eesti stsenarist. Pseudonüümi taga peitusid režissöör Toomas Kirss ja turundaja Kätlin Kontor-Kirss. Tema stsenaariumiga telesarjadest on kõige pikema eetrieaga olnud "Pilvede all" (2010-2020), režissöörid Toomas Kirss, Mirjam Marjatta Olesk, Henri Nõmm ja Indrek Simm). "Kelgukoerad" (2006–2013, režissöör Raivo Maripuu) "Kartulid ja apelsinid" (2013–2014) "Üheotsapilet" (2015, režissöörid Henri Nõmm, Toomas Kirss, Indrek Simm) "Sinu, minu, meie" (2020, režissöörid Toomas Kirss ja Mirjam Marjatta Olesk) "Kümnest kümme" (2021, režissöör Toomas Kirss) "Pilvede all. Neljas õde" (2018, režissöör Toomas Kirss) "Õigus õnnele" (2018, režissöör Toomas Kirss) "Salmonid. 25 aastat hiljem" (2020, režissöör Toomas Kirss) Eleonora Berg (pseudonüüm). "Kartulid ja apelsinid". Tallinn. Kartulid ja apelsinid OÜ, 2015 (679 lk) Mirjam Männik. "Pilvede all: tüdrukud kolmandalt" (toimetanud Eleonora Berg). Tallinn. Duubel 3, 2012 (88 lk) Eleonora Bergi nimi ilmus esimest korda 2006. aastal "Kelgukoerte" pilootosa stsenaristina. Kes pseudonüümi taga peitub, oli saladus kuni 2023. aastani. Siis tunnistas Toomas Kirsi lesk Kätlin Kontor-Kirss, et pseudonüümi taga peitusid nad kahekesi. Viira, Aigi (8. juuli 2023). "Hästi hoitud saladus. Aasta tagasi igavikku lahkunud režissööri abikaasa Kätlin Kontor-Kirss paljastab, kes oli stsenarist Eleonora Berg". Õhtuleht. Vaadatud 8. juuli 2023. "Pilvede all" salapärane stsenarist Eleonora Berg andis 14 aasta jooksul esimese intervjuu: see ei ole üldse oluline Sky.ee, intervjuu Retro FM-ile. 01.07.2020. Filmide andmed: Eesti Filmi Andmebaas Vaadatud 21.01.2022. Vaatajatel on lootust populaarse krimisarja “Kelgukoerad” lisale. Eesti Päevaleht, 23.11.2006. Eleonora Berg. IMDb Jaanus Kulli. Kes on Eleonora Berg? Õhtuleht, 24. november 2010
Inga Lunge

Inga Lunge (sünninimi Inga Proode; hiljem Inga Allik; sündinud 11. veebruaril 1981) on eesti näitleja ja koolitaja. Lunge on lõpetanud 1999. aastal Tallinna Ühisgümnaasiumi ja 2004. aastal Eesti Humanitaarinstituudi teatriõppe suunal. Ta on õppinud aastatel 1999–2000 Tallinna Pedagoogikaülikoolis psühholoogiat ja sotsiaalpedagoogikat. 2011. aastal lõpetas Lunge Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli teatrimagistri kraadiga. Inga Lunge on eelkõige tuntud näitlejana Eesti telesarjast "Pilvede all", kus ta mängis pidevalt aastatel 2010–2018 ja 2022. aastal veel neljas osas. 2016. aasta sügisel osales ta TV3 meelelahutussaatesarjas "Su nägu kõlab tuttavalt". Lisaks näitlejatööle annab Inga Lunge koolitusi vaimse tervise, motivatsiooni, häälekasutuse, avaliku esinemise ja näitlejameisterlikkuse teemadel. Inga Lunge on kirjutanud lasteraamatu "Nupukas Nora" (2018) ning raamatud "Ma kirjutan sulle" (2020), "Uus Algus" (2023), "Minu Karlova. Kellelgi ei ole kiire" (2023), "Nora läheb kooli" (2024). Ta on kirjutanud laulutekste ansamblitele Lindpriid, Justament, Kaunimate Aastate Vennaskond ning laulusõnad koguperelavastusele "Tom Sawyeri seiklused" (2016), mille muusikaline kujundaja oli Toomas Lunge. Inga Lunge on ka näidendi "Garderoobikaaslased" autor. Ta on olnud Tartu Polygoni Teatrikoolis juhendaja. 2023. aastal lavastas ta Mihkel Tiksi näidendil "Lõpuvile" põhineva suvelavastuse "Korvpall on saatanast". Inga Lunge oli aastatel 2006–2008 abielus Urmas Allikuga, poeg Rasmus on sündinud 2004. aastal. 21. veebruarist 2012 on ta abielus muusik Toomas Lungega, paaril on 2012. aastal sündinud tütar Nora Ann. Tema poolõde on näitleja Liis Haab. Inga Lunge. Eesti Teatriliit. Inga Lunge menuseriaali «Pilvede all» võtetest... elmar.pleier.ee, 31. märts 2022. Inga Lunge: Minust. Inga Lunge. Tammerraamat. Kase, Taavet (31. august 2023). "Miks peaks keegi üldse Tartus elama? Inga Lunge räägib uues raamatus, miks ta 15 aastat tagasi Karlovasse läks". Naistekas. Vaadatud 1. septembril 2023. Inga ja Toomas Lunge. rakvereteater.ee Inga Lunge lendab oma näidendiga USAsse. tartu.postimees.ee, 11. aprill 2018. Eesti Lavastuste andmebaas. "Inga Allik ja Toomas Lunge said tütre". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. september 2016. Vaadatud 19. septembril 2016. Inga Allik avaldab, kuidas ta sai Toomas Lunge endale "Inga ja Toomas Lungel sündis tütar!". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. september 2016. Vaadatud 19. septembril 2016. Inga Lunge Eesti Näitlejate Liit Inga Lunge: elu ei ole mind hellitanud. annestiil.delfi.ee, 25. juuni 2020. Inga Lunge aitab varjupaiga naisi.... kroonika.delfi.ee, 18. august 2023. Inga Lunge elust Karlovas: elamiseks sobib siinne tempo paremini. menu.err.ee, 6. september 2023.
Eero Spriit

Eero Spriit (sündinud 4. septembril 1949) on eesti näitleja, lavastaja ja meediategelane. Spriit lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 7. lennu (1976) ning asus näitlejana tööle Eesti Riiklikku Noorsooteatrisse. Aastatel 1992–1997 oli ta Eesti Riikliku Nukuteatri lavastaja ja peanäitejuht. Alates 2002. aastast töötas ta Eesti Televisiooni meelelahutussaadete toimetuses, 2009–2019 oli ta Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse nõunik. Alates 1993. aastast on ta Eesti Lavastajate Liidu liige, aastatel 1995–1997 oli ta selle esimees. Aastast 2009 tegutseb ta ka Vana Baskini Teatris lavastajana. Ta on teinud telelavastusi („Mamouret”, 1986; „Romulus Suur”, 1988; „Ohmi seadus”, 1990), aastavahetuse programme jm meelelahutussaateid („Igihaljas vaatemäng”, 1981; „Teeveejahutaja”, 2003–2005) ning Eesti Raadios „Meelejahutajat”, lavastanud ka kuuldemänge („Hall mees”,1999; „Unelmate laps”, 2002; „Måvens ja Peder meedia rambivalguses”, 2006). Spriit on esinenud Eesti Raadio meelelahutussaadetes, mänginud kuuldemängudes („Romeo ja Julia”, 1980; „Kellele lüüakse hingekella”, 1984), telelavastustes („Kuidas kuningas kuu peale kippus”, 1976; „Kriminaaltango”, 1981; „Mona Lisa”, 1983), teleseriaalides („Õnne 13”, aastast 1993; „Tuulepealne maa”, 2008) ja filmides („Don Juan Tallinnas”, 1971, Tallinnfilm; „Surmatants”, 1991, Freyja Film, Sojuztelefilm; „Minu Leninid”, 1997, Faama Film, Lenfilm; „Karikakramäng II: Hõbepulm”, 2013, Kuukulgur Film). Eero Spriidi ema oli ajakirjanik Ester Spriit (1923–2006) ja isa oli ajakirjanik, satiirik ja poliitik Edgar Spriit (1922–1993). Lavastuste nimekiri, Eesti Lavastajate Liidu koduleht
Anton Theophil Lau

Anton Theophil Lau (13. mai 1692 Hamburg – 8. veebruar 1727 Tarvastu) oli Eesti vaimulik. Lõpetas aastal 1709 Hamburgis gümnaasiumi. Õppis Rostocki (immatrikuleeriti 30. märtsil 1712) ja Kieli Ülikoolis (immatrikuleeriti 8. veebruaril 1716). Oli aastal 1708 Rõngu Mihkli koguduse vikaariks, aastatel 1709–1711 Tarvastu Peetri koguduse vikaariks. Sai 16. juulil 1716 Hamburgis kandidaadiks. Oli aastatel 1719–1727 Tarvastu Peetri koguduse õpetaja. Pärast Anton Theophil Lau surma abiellus tema lesk järgmise Tarvastu Peetri koguduse õpetaja Johann Friedrich Körberiga. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Jaan Kiivit

Jaan Kiivit on kahe Eesti kirikutegelase nimi: Jaan Kiivit seenior (1906–1971) oli EELK peapiiskop 1949–1967. Jaan Kiivit juunior (1940–2005) oli EELK peapiiskop 1994–2005.
Friedrich Wilhelm I (Hessen-Kasseli kuurvürst)

Friedrich Wilhelm I (20. august 1802 Philippsruhe loss Hanau lähedal – 6. jaanuar 1875 Praha) oli viimane Hessen-Kasseli kuurvürst (aastail 1847–1866). Tema riik annekteeriti 1866. aastal Preisimaa poolt.
John Carmack

John D. Carmack (sündinud 20. augustil 1970) on USA programmeerija ja firma id Software kaasasutaja. Ta on olnud juhtiv programmeerija muu hulgas mängude Doom, Quake ja Wolfenstein 3D juures. Ehkki Carmack on eelkõige tuntud kui mängude programmeerija, on ta ka suur raketinduse entusiast ja Armadillo Aerospace'i kaasrajaja ning juhtiv insener.
1937. aasta Eesti-Soome maavõistlus poksis

1937. aasta Eesti-Soome maavõistlus poksis oli maavõistlus poksis Eesti ja Soome vahel 1937. aastal. See toimus Tallinnas 4. novembril 1937. Eesti võitis 5:3. Kärbeskaal (kuni 50,8 kg): Olli Lehtinen (FIN) - Hans Gutman (EST) 3 - 0 Kukk-kaal (kuni 53,5 kg): Veikko Huuskonen (FIN) - Karl Käbi (EST) RSC 2 Sulgkaal (kuni 57,2 kg): Arvo Siponen (FIN) - Evald Seepere (EST) 3 - 0 Kergekaal (kuni 61,2 kg): Nikolai Stepulov (EST) - Erkki Kaartinen (FIN) RSC 1 Kergekeskkaal (kuni 66,7 kg): Karl Vahi (EST) - Sulo Rossi (FIN) 2 - 1 Keskkaal (kuni 72,6 kg): Valentin Issajev (hiljem Vallo Leet) (EST) - Viljo Suhonen (FIN) 3 - 0 Poolraskekaal (kuni 79,4 kg): Bernhard Salong (EST) - Hannes Koivunen (FIN) 2 - 1 Raskekaal (üle 79,4 kg): Martin Linnamägi (EST) - Eric Holmberg (FIN) RSC 2
Iia ristimänd

Iia ristimänd on ristimänd Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Iia külas. Ümbermõõt 2,6 m, kõrgus 25 m (1998). Männi tüvesse on lõigatud riste. Iia ristimänd keskkonnaportaalis
Id Tech 1

id Tech 1 (ka Doom Engine) on avatud lähetkoodiga mängumootor, millel põhinevad ID Software-i arvutimängud Doom ning Doom 2. id Tech 1-te on kasutatud veel järgmistes mängudes: HeXen, Heretic, Strife, HacX. Arendaja(d) id Software Kirjutatud C Tüüp Mängumootor Litsents GNU General Public License
Richard Julius von Paucker

Richard Julius von Paucker (24. november 1859 Rakvere – 29. märts 1910 Narva) oli Eesti vaimulik. Õppis aastatel 1872–1877 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1878–1882, cand. theol. (Die Theologie des Irenäus). Korporatsioon Neobaltia liige. Oli pärast ülikooli lõpetamist koduõpetaja. Prooviaastal oli ta aastal 1883 Ambla Maarja koguduses. Ordineeriti õpetajaks 20. mail 1884. Pärast ordineerimist oli ta Eestimaa vikaarõpetaja. Valiti 15. detsembril 1884 Vaivara koguduse filiaali õpetajaks. Sai Narva Aleksandri koguduse õpetajaks (oli selle koguduse esimene õpetaja) 3. veebruaril 1885. Ta abiellus 1885. aastal Helene Dehioga. Tema isa Georg Michael von Paucker oli Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja. Emapoolne vanaisa Hugo Richard Paucker oli Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007 Album der Landsleute der Neobaltia 1879-1904. Jurjew 1908. Nr. 204 (10303), lk. 136–137.
Blackstone Group

The Blackstone Group, L.P. on Ameerika Ühendriikide investeerimis- ja finantsnõustamisfirma, üks maailma suuremaid börsivälistesse ettevõtetesse (private equity) investeerijaid. Ettevõtte peakorter asub New Yorgis. Lisaks börsivälistesse ettevõtetesse investeerimisele keskendub Blackstone kinnisvara- ja alternatiivinvesteeringutele, aga ka liitumiste ja ülevõtmiste juhtimisele, ettevõtete restruktureerimisele ja kapitaliinvesteeringute vahendamisele. Blackstone oli üks 21. sajandi esimese aastakümne aktiivsemaid võimendatud väljaostu harrastajaid. Blackstone asutasid 1985. aastal Peter G. Peterson ja Stephen A. Schwarzman. Alates 2007. aastast kaubeldakse ettevõtte aktsiatega New Yorgi börsil (NYSE). Pärast esmast avalikku pakkumist asus ettevõtte aktsiahind kiiresti kukkuma ja oli 2010. aasta augustis esialgsest tipust ligi 70 protsendi võrra madalam. 2018. aasta sügisel anti teada, et Blackstone’i erakapitali investeerimisfondid kavatsevad osta miljardi euro eest 60% Baltikumis tegutsevast Luminor Groupist. Jaanuaris 2019 sai tehing ametliku loa ka Euroopa Komisjonilt. 2018. aasta seisuga oli Blackstone valitsetavate varade hulk 440 miljardi dollarini juures. Sellest ligikaudu 239 miljardit dollarit on kinnisvaras. "Blackstone kavatseb omandada enamusosaluse Luminoris, investeerib miljardi" ERR, 13. september 2018 "Blackstone sai loa Luminori ostuks" Äripäev, 22. jaanuar 2019 "Hiigeltehing: müüdud ameeriklastele" Äripäev, 13. september 2018 Ettevõtte veebileht September 13, 2018, Blackstone to Acquire €1 billion Majority Stake in Luminor Through a Corporate Partnership
Wallenius Wilhelmsen Logistics

Wallenius Wilhelmsen Logistics on 1999. aastal loodud laevandusettevõte, mille asutajad ja omanikud on Wallenius Lines ja Wilh. Wilhelmsen. Ettevõtte peakorterid paiknevad Oslos ja Stockholmis ning suuremad regionaalsed kontorid on New Yorgis, Tōkyōs ja Sydneys. Firma pakub logistikateenuseid ning on spetsialiseerunud autode, rasketehnika, rongide jms transpordile, olles üks maailma suurim veeremilaevu opereeriv ettevõte. Torrens Tourcoing läbimas Panama kanalit MV Tampa Mignon Key facts and figures. Company profile. Wallenius Wilhelmsen Logistics. Vaadatud 16.08.2014. Ettevõtte koduleht
Hiiva khaaniriik

Hiiva khaaniriik (usbeki Xiva Xonligi) oli aastatel 1511–1920 eksisteerinud riik Kesk-Aasias, Araali merest lõuna pool. Riigi keskuseks oli Amudarja-äärne Hiiva oaas. Riik hõlmas Kõzõlkumi ja Karakumi. Hiiva oli Horezmi järglasriik ja loodi 1511. aastal, kui usbeki pealikud Timuri järeltulijaist võitu said. 1717. aastal püüdis Hiivat tulutult vallutada Peeter I. Aastatel 1740–1746 oli Hiiva khaaniriik vallutatud Pärsia poolt. 1839. aastal ei õnnestunud Hiivat vallutada Nikolai I-l. 1873. aastal vallutas Venemaa keisririik Hiiva khaaniriigi ja muutis selle oma protektoraadiks. Hiiva sunniti loobuma aladest Amudarja paremkaldal. 1920. aastal sai khaaniriigist Horezmi Nõukogude Rahvavabariik, mis hiljem jagati Usbeki NSV ja Turkmeeni NSV vahel.
Ilmar Kruusamäe

Ilmar Kruusamäe (sündinud 15. juulil 1957 Tartus) on eesti maalikunstnik, Kursi koolkonna asutajaliige. Ta on kasutanud ka pseudonüüme Viljar Valdi ja Valdo Vägi. Ilmar Kruusamäe lõpetas 1975 Jõgeva Keskkooli ja 1980 Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi eriala. Ilmar Kruusamäe on kunsti alal iseõppija, akadeemilist kunstiharidust tal pole. Maalimisega hakkas ta aktiivsemalt tegelema üliõpilasaastail. 1976. aastast on ta osalenud Tartu Ülikooli Kunstikabineti tegevuses. Alates 1990. aastatest on Kruusamäe kunstikabineti juhataja. Alates 1980. aastast on Kruusamäe vabakutseline kunstnik. Ta on Eesti Kunstnike Liidu liige aastast 1988 ja Eesti Maalikunstnike Liidu liige aastast 1996. Kruusamäe on tuntud eelkõige fotorealismi harrastajana. Tema looming on mitmesuguste eripärade järgi kindlatesse perioodidesse jaotatav. Tema teoseid on omandanud kõik suuremad Eesti kunstimuuseumid ning ka mitu akadeemilist kultuuriasutust. Suur osa Kruusamäe tuntumatest teostest on erakogudes, samuti leidub ta maale mitme välismaise muuseumi kogudes. 2007 Ado Vabbe stipendium 2008 Kristjan Raua preemia (portreede sari "Ilmari inimesed" näitusel Tartu Kunstimuuseumis) Siil, Virgo (detsember 2017). "Kunstikabinetis saab argielust välja murda". Universitas Tartuensis. Vaadatud 01.02.2021. Ado Vabbe nimeline stipendium Tartu Kultuurkapital Ilmar Kruusamäe koduleht Ilmar Kruusamäe CV Ilmar Kruusamäe looming EKM Digikogus
Horezmi NSV

Horezmi Nõukogude Rahvavabariik oli Hiiva khaaniriigi alal 26. aprillil 1920 välja kuulutatud riik, mille pealinn oli Hiiva. 20. oktoobril 1923 muudeti riigi nimi Horezmi Nõukogude Sotsialistlikuks Vabariigiks, mis liideti Vene NFSV-ga. 15. veebruaril 1925 riik likvideeriti. Territoorium jagati Turkmeeni NSV, Usbeki NSV ja Karakalpaki AO vahel. Horezmi NSV pindala oli 62 200 km² ja rahvaarv üle 600 000.
Arvo Pesti

Arvo Pesti (8. juuli 1956 – 6. september 2010) oli Eesti vastupanuvõitleja ja ühiskonnategelane. Arvo Pesti lõpetas 1974. aastal Tallinna 10. Keskkooli. Aastatel 1977–1979 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis vene filoloogia erialal aastatel ja 2000–2004 Tallinna Pedagoogikaülikoolis infoteaduse erialal. Pesti kuulus Eestis tegutsenud ja Enn Tarto ümber koondunud Nõukogude okupatsiooni vastu võitlevate aatekaaslaste seltskonda. Viktor Niitsoo vangistamise järel toimetas Pesti põrandaalust dissidentlikku kogumikku "Lisandusi mõtete ja uudiste vabale levikule Eestis". Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee arreteeris Pesti 13. aprillil 1983. Kohtuprotsess Pesti ning tema mõtte- ja võitluskaaslaste Lagle Pareki ja Heiki Ahoneni üle toimus Eesti NSV Ülemkohtus 13.–16. detsembrini 1983. Pesti mõisteti süüdi Eesti NSV KrK § 68 lg. 1 alusel selles, et ta võttis osa nõukogude riiklikku ja ühiskondlikku korda halvustavaid laimavaid väljamõeldisi sisaldava kogumiku "Lisandusi mõtete ja uudiste vabale levikule Eestis" valmistamisest ja levitamisest. Eesti NSV Ülemkohus karistas Pestit viieaastase vabadusekaotusega range režiimiga vangilaagris Permi oblastis koos sellele järgneva kaheks aastaks asumisele saatmisega. Ka Parek ja Ahonen mõisteti süüdi. Pesti vabanes poliitvangide vabastamise kampaania tulemusena 1986. aasta lõpul. 1990. aastal valiti Pesti Eesti Kongressi liikmeks (1990–1992). Pärast Eesti taasiseseisvumist oli Pesti aastatel 1993–1995 Riigikogu ERSP fraktsiooni konsultant. 1995. aastast töötas Pesti Eesti Riigiarhiivis, hiljem Eesti Rahvusarhiivis asedirektori ning teadus- ja publitseerimisosakonna spetsialistina. Aastatel 2000–2001 oli Pesti Migratsioonifondi juhatuse liige. Tema isa Madis Pesti oli Eesti NSV Kõrgema ja Keskerihariduse Komitee esimees, vend Olavi Pesti on ajaloolane. 2000 Riigivapi IV klassi teenetemärk 2006 Riigivapi III klassi teenetemärk Peep Pillak. "Arvo Pesti mälestuseks"[alaline kõdulink]. Tuna nr 4, 2010 Meie parlament ja aeg. Okupatsiooniaastad 1940-1991: 1983 www.nlib.ee Kasutatud 12.08.2012. Dissidentlik liikumine Eestis aastatel 1972-1987. Dokumentide kogumik. Koostanud Arvo Pesti . Tallinn: [Rahvusarhiiv], 2009. 664 lk. ISBN 9789985951071 (köites) Dokumentide kogumik annab ülevaate dissidentlikust liikumisest Nõukogude Liidus ja Eestis, poliitvangide olukorrast nõukogude õigussüsteemis. Kogumikus on avaldatud dissidentide avalikke pöördumisi ja kirju, samuti dissidentide kriminaalasjade materjale: Juskevitši, Kiirendi, Mätiku, Soldatovi, Varato, Kreegi, Kuke, Nikluse, Niitsoo, Kalepi, Toru, Ahoneni, Pareki, Pesti, Tarto, Lina, Kõrbi ja Mõtsniku kriminaalasjad. Arvo Pesti. Kirjad vennale: 15.04.1983 - 29.09.1986. Tartu: Ilmamaa, 2011. ISBN 9789985773789 (köites) Suri tuntud dissident Arvo Pesti. Delfi, 8. september 2010 Riho Laurisaar. Arvo Pesti: Eesti dissidentliku liikumise ajalugu ei ole koputajate raamat. Eesti Päevaleht, 30. jaanuar 2010 Riho Laurisaare intervjuu Arvo Pestiga seoses kogumiku "Dissidentlik liikumine Eestis aastatel 1972-1987" trükist ilmumisega "Arvo Pesti mälestuseks" Tuna 4/ 2010
Neokonservatism

Neokonservatism on USA "uute konservatiivide" ideoloogia. Eesliitega "neo" peetakse silmas kõnealuste vaadete uudsust USA konservatismile (sest need sisaldavad sotsialismi ja liberalismi elemente) või siis konservatismi taaselustumist "uue lainena". Võrreldes teiste USA konservatiividega on neokonservatiividele omane agressiivne moralism välispoliitikas, väiksem sotsiaalne konservatiivsus, vähesem minimaalriigi pooldamine ja soosivam suhtumine heaoluriiki. Sõna "neokonservatism" tähendus on vaidluse all. Terminit kasutavad rohkem selle ideoloogia vastased kui pooldajad. Paljud poliitikud, keda neokonservatiivideks nimetatakse, ei võta seda silti omaks. Mõnikord kasutatakse seda sõna halvustavalt, eriti paleokonservatiivide poolt, kes ründavad neokonservativismi paremalt. Selle sõna vastased väidavad, et sõna on ülepruugitud ning tal puudub sidus määratlus: neokonservatiivid vaidlevad omavahel mitmes põhimõttelises küsimuses. Neokonservatiivideks nimetatakse pigem neid ajakirjanikke, arvamusliidreid, analüütikuid ja institutsioone, mis on seotud projektiga "Project for the New American Century" (PNAC) ning väljaannetega Commentary ja The Weekly Standard, kui selliste traditsioonilisemalt konservativsete ajutrustidega nagu Heritage Foundation ja väljaannetega nagu Policy Review ja National Review. Neokonservatiividele omistatakse USA välispoliitika mõjutamist eriti Ronald Reagani ja George W. Bushi ajal. Paljud näevad 2003. aasta sissetungi Iraaki neokonservatiivse algatusena. Neokonservatiivid on toetanud võitlevat antikommunismi; rohkem kulutusi sotsiaalsele heaolule, kui libertaristid ja peavoolu konservatiivid on vastuvõetavaks pidanud; võrdseid kodanikuõigusi neegritele ja teistele vähemustele; teiste konservatiividega võrreldes rohkem interventsionistlikku välispoliitikat ja unilateralismi, mis on mõnikord vastuolus diplomaatia ja rahvusvahelise õiguse traditsiooniliste arusaamadega. Neokonservatiivid on vastustanud traditsioonilisi parempoolseid vabariiklasi ning endise vabariiklase Pat Buchanani "paleokonservatiivset" nativismi, protektsionismi ja isolatsionismi. Sisepoliitikast lähtudes pole neokonservatismi võimalik määratleda. Selle liikumise olulised tunnusjooned on agressiivne lähenemine välispoliitikale, vabakaubandus, vastuseis kommunism külma sõja ajal, toetus ümberpiiratud liberaalse demokraatiaga riikidele (Iisrael, Taiwan) ning vastuseis Lähis-Ida ja muude piirkondade riikidele, mis paistavad toetavat terrorismi.
August Heinrich Vick

August Heinrich Vick (1717 Muhu – 1755 Muhu) oli Eesti vaimulik. Õppis (immatrikuleeriti 18. oktoobril 1737) Halle Ülikoolis. Oli aastatel 1742–1755 Muhu Katariina koguduse õpetaja. Tema isa Heinrich Vick oli ka Muhu Katariina koguduse õpetaja, tema vend Heinrich Vick noorem oli Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja, tema poeg Ludwig Nathanael Vick oli Karula koguduse õpetaja, väimees Paul Johann Körber oli Tori ja Võnnu koguduse õpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Heinrich Vick

Heinrich Vick (8. detsember 1687 Artlenburg – 1741 Muhu) oli Eesti vaimulik. Heinrich Vick sündis Artlenburgis Lüneburgi lähedal (praeguse haldusjaotuse järgi Lüneburgi kreisis Alam-Saksi liidumaal). Õppis usuteadust ka Academia Gustavo-Carolinas (Pärnus). Oli aastatel 1715–1741 Muhu Katariina koguduse õpetaja. Tema poeg August Heinrich Vick oli samuti Muhu Katariina koguduse õpetaja, teine poeg Heinrich Vick noorem oli Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja, pojapoeg Ludwig Nathanael Vick oli Karula koguduse õpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Võie

Võie on vähendatud rasvasisaldusega võilaadne toode, millele võib olla lisatud taimerasvu. Euroopa Nõukogu määrusega on määratletud, et väiksem rasvasisaldus peab peegelduma ka toote nimetuses. Kõik võilaadsed tooted, mille piimarasvasisaldus on alla 82%, on võided. Toode, mis saadakse taimsetest ja/või loomsetest rasvadest, võib sisaldada rasva järgmiselt: alla 39%; rohkem kui 41%, kuid alla 60%; rohkem kui 62%, kuid alla 80%. NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 2991/94
Heinrich Vick noorem

Heinrich Vick (ka August Heinrich Vick; 15. juuli 1725 Muhu – 28. august 1795 Urvaste) oli Eesti vaimulik. Õppis Kuressaare linnakoolis ja Tallinna Toomkoolis. Usuteadust õppis (immatrikuleeriti 10. augustil 1745) aastatel 1745–1748 Halle Ülikoolis. Ordineeriti 7. novembril 1751 õpetajaks. Oli aastatel (introdutseeriti 8. detsembril 1751) 1751–1795 Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja. Oli veel aastatel 1775–1784 Tartu praostkonna praost ja aastatel 1784–1795 Võru praostkonna praost. Tema isa Heinrich Vick ja vend August Heinrich Vick olid Muhu Katariina koguduse õpetajad, vennapoeg Ludwig Nathanael Vick oli Karula koguduse õpetaja, äi Ephraim Dietrich Hövel oli Hargla koguduse õpetaja. Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977