laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tarbeklaas

Tarbeklaas oli aastatel 1940–1993 tegutsenud klaasitehas. Tehas Tarbeklaas loodi 1940. aastal Tallinnas asunud ja natsionaliseeritud Johannes Lorupi klaasivabriku (1934–1940) baasil, Bekkeri 81/84. Tehase toodanguks sai õõnesklaas. Rõhku pandi rohkem utilitaarsele klaasile kui kunstilisele (sellest ka tehase nimetus). Lauanõude tootmisel kasutati peamiselt värvitut klaasi, kuid katsetati ka nn suitsuklaasi ja värviliste toonidega (roheline, roosa). 1953 võeti tööle esimese kunstnikuna Helga Kõrge. Tehases on kunstnikena töötanud veel Ingi Vaher, Mirjam Maasikas, Pilvi Ojamaa, Eino Mäelt, Tiia-Lena Vilde ja Elve Tauts. Aastatel 1981–1994 oli tehase peakunstnik Elve Tauts. Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumi tehase Tarbeklaas toodetav nomenklatuur sisaldas üle 300 nimetuse. Toodeti käsitsi puhutud, automatiseeritud tootmisliinil, pressklaasi ja tsentrifugaalmeetodil valmistatud lauanõusid ning lillevaase, lambiarmatuure, tuhatoose, karahvine, lõhnaõli- ja kölniveepudeleid ning teisi tooted. Dekooris kasutati lihvimis- ja graveerimistehnikat. Joogi- ja suveniirklaaside juures kasutati ka klaasimaalitehnikat, klaase kaeti ka dekooriga. Unikaalsete toodete valmistamisel kasutati värvilist klaasi ja mitmesuguseid kuumtöötlustehnikaid. Tehas turustas oma toodangut mitte ainult Eestis, vaid see oli väga nõutud ka Nõukogude Liidus, 1980. aastatel tehti tellimustöid Euroopasse ja Põhjamaadesse. Pärast tehase likvideerimist annetati suur tootenäidiste kollektsioon Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumile. Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumi tehas, Kiir : EKP KK ja ENSV MN ajaleht Põltsamaa territoriaalse tootmisvalitsuse juures, nr. 26, 1 märts 1956 Näituse "Tarbeklaasi kollektsioon 1960-ndatest aastatest kuni 1993. aastani" pressitekst, 14.02.1994
Opera (täpsustus)

Opera on mitmetähenduslik sõna: Opera on veebibrauser Opera Software, seda veebibrauserit arendav Norra tarkvaratootja Opera tähendab paljudes keeltes ooperit, sealhulgas ooperimaja Metropolitan Opera New Yorgis De Nederlandse Opera Amsterdamis "Opera" Itaalia õudusfilm Opera, vald Milano provintsis Itaalias Opera buffa, koomiline ooper Opera seria, tõsine ooper "Ghost Opera", Kameloti stuudioalbum Ooper
Ilmar Aluvee

Ilmar Aluvee (25. november 1969 – 17. jaanuar 2013) oli Eesti kahevõistleja ja kahevõistluse treener. Ta lõpetas 1988. aastal Tallinna 1. Õhtukeskkooli ja 1997. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli kehakultuuriteaduskonna. Aastatel 2002–2004 oli ta Eesti kahevõistluse koondise peatreener. "Suri kahevõistleja ja treener Ilmar Aluvee". Delfi Sport, 18. jaanuar 2013 "Õnnetus viis meie seast Ilmar Aluvee". Delfi Sport, 19. jaanuar 2013 Biograafia ESBL-is Ilmar Aluvee veebisaidil Olympedia (inglise)
Adrian Johns

Sir Adrian James Johns (sündinud 1951) on endine Suurbritannia mereväe vanemohvitser, Gibraltari kuberner aastatel 2009–2013. Johns astus Briti mereväkke 1973. aastal. Ta on olnud helikopteripiloot ja lennuinstruktor, samuti töötanud mitmel ametikohal Suurbritannia kaitseministeeriumis. Johns on olnud mitme sõjalaeva kapten, nende seas olid fregatid HMS Juno, HMS Ariadne ja HMS Campbeltown (1995–1996). Auastmelt on Johns viitseadmiral, tema kõrgeim ametikoht oli Second Sea Lord 2005.–2008. aastal. Ta on Bathi ordu rüütelkomandör, Briti Impeeriumi ordu komandör ning Püha Johannese ordu liige. "Rock Talk, issue no. 4 (April 2010), page 10" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 22. märts 2018. Vaadatud 18. jaanuaril 2013.
Gibraltari kuberner

Gibraltari kuberner (inglise keeles Governor and Commander-in-Chief of Gibraltar 'Gibraltari kuberner ja ülemkomandör') on Suurbritannia monarhi esindaja Briti ülemereterritooriumil Gibraltaril. Kuberneri määrab ametisse Briti monarh valitsuse soovitusel. Kuberner tegutseb de facto riigipeana. Ta vastutab Gibraltari peaministri ja teiste ministrite formaalse ametissemääramise eest pärast valimisi Kuberner vastutab isiklikult ka kaitse- ja turvaküsimuste eest. Esimene Gibraltari kuberner pärast ala Briti valdusse minekut oli 24. juulist 4. augustini 1704 Sir George Rooke. 2013. aasta detsembrist on Gibraltari kuberner Sir James Dutton, tema eelkäija oli Sir Adrian Johns. Siiani pole Gibraltaril olnud ühtki täievolilist naiskuberneri peale kohusetäitjate. Gibraltari kuberneril on oma lipp: Suurbritannia lipp Gibraltari vapiga. Tema residentsil (The Convent) lehvivad siiski Suurbritannia lipp ja Gibraltari lipp.
Athenagoras (Kavadas)

Athenagoras (kreeka keeles Αθηναγόρας; kodanikunimega Alexandros Kavadas Αλέξανδρος Καββάδας; 16. jaanuar 1884 Korfu – 15. oktoober 1962 London) oli aastail 1951–1963 Thyateira peapiiskop ning Lääne- ja Kesk-Euroopa eksarh. Ühtlasi oli ta paguluses oleva Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku hooldaja (locum tenens) alates 1953. aastast. Elulugu
Athenagoras (Kokkinákis)

Athenagoras (Αθηναγόρας, kodanikunimega Theódoros Kokkinákis, Θεόδωρος Κοκκινάκης; 1912 Pátmos – 9. september 1979 London) oli Konstantinoopoli Õigeusu Kiriku Thyateira ja Suurbritannia metropoliit alates 1963. aastast, ühtlasi (kuni 1978. aastani) eksiilis oleva Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku pea locum tenens. Elulugu
AIESEC Eesti

AIESEC Eesti on rahvusvahelise noorteorganisatsiooni AIESEC Eesti haru. AIESEC Eesti haru asutati 1989 Tartus Tartu Ülikooli juures. Aastal 1993 viidi peakontor Tallinna. AIESEC Eesti kontorid asuvad Tallinnas ja Tartus. AIESECi partnerid Eestis on Coca Cola HBC, Põltsamaa Felix, Valio, CVO Recruitment & Simplika, Mercuri International, Huhtamaki[viide?]. https://web.archive.org/web/20130101125527/http://www.aiesec.ee/est/aiesecist/ajalugu (vaadatud 18.01.2013) EE 12. köide, 2003: 13. AIESEC Eesti koduleht AIESECi Facebook AIESECi vabatahtlik töö ja praktika
ANK '64

ANK '64 oli aastatel 1964–1969 Tallinnas tegutsenud kunstirühmitus, millele panid alused Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI) lõpetanud üliõpilased. Rühmitusse kuulusid Jüri Arrak, Kristiina Kaasik, Tõnis Laanemaa, Malle Leis, Marju Mutsu, Enno Ootsing, Tiiu Pallo-Vaik, Vello Tamm, Aili Vint ja Tõnis Vint . Rühmituse nime ANK võis lahti lugeda mitmeti, noortele kunstnikele oligi see võimalusterohke sõnademäng. Rühmitus ei viljelenud mingit kindlat kunstistiili, kunstiteostes kajastati noortekultuuriga seotut, opkunsti. Rühmituse liikmed kuulasid ja ka pidasid loenguid 20. sajandi kunstist. Rühmituse liikmed olid seotud Leningradi ja Moskva underground-kunstnikega. Esimene rühmituse näitus toimus 1964. aastal Estonia teatri ruumes. 1960. aasta kunstirühmitis (Tartus) SOUP '69 Eesti kunst https://web.archive.org/web/20131004231609/http://www.estonica.org/et/Kultuur/Kunst/Mentaliteedi_muutused/ (vaadatud 18.01.2013) EE 12. köide, 2003: 22. Jüri Arrak, Pildike ANKist, Eesti Ekspress, 21.04.1995 Leonhard Lapin, ANKiga-ANKita, Eesti Ekspress, 21.04.1995 Tõnis Tatar. Igatsus kommunikatiivse ühtsuse järele. Sirp, 12. detsember 2013
Monokord

Monokord (ka monohord) on keelpill, mille kandilisele kõlakastile on pingutatud üks keel ja selle all on pügalad keele kõlava osa pikkuse täpseks mõõtmiseks. Pythagoras määras helide arvsuhteid monokordi abil. Teooria printsiip on lihtne: pinguletõmmatud keel tekitab teatud kindlat helikõrgust, keele pooleks jagamisel kõlab oktavi võrra kõrgem heli. Seega oktav mistahes noodist kõrgemal dubleerib keele võnkesageduse. Sellega väitis Pythagoras, et oktavi arvsuhe on 2:1 kuula. Kui jätkata võrdsete jagamiste rida, siis 2 oktavit on 4:1, oktav pluss kvint on 3:1, kvint 3:2 ja kvart 4:3. Täistoon väljendub seega kvardi ja kvindi vahelise erinevusega, mis on 9:8.
Okavango delta

Okavango delta on Okavango jõe delta Botswanas. See on oma 16 000 ruutkilomeetrise pindalaga maailma suurim sisemaadelta. Delta geograafilised koordinaadid on 19° 15′ S, 22° 45′ E Okavango delta on üks Aafrika looduslikult rikkalikumaid piirkondi. Seal elab 500 liiki linde, 128 liiki imetajaid, 89 liiki kalu ja umbes 150 liiki roomajaid ja kahepaikseid. Delta alal kasvab umbes 1300 liiki taimi.
Tuli (male)

Tuli (võõrapäraselt ka šahh) on olukord males, kui kuningat saaks võtta vastaspoole malendiga. Tule all oleval poolel on kohustus kuningas tulest päästa – võtta vastaspoole ohustav malend ära, seades omi malendeid vastaspoole ohustava malendi ja kuninga vahele või viia kuningas ohutule väljale. Matt Patt
BALTBAT

Mitte segi ajada Balti pataljoniga. BALTBAT, ka BaltPat (akronüüm sõnadest Baltic Batallion ehk Balti Pataljon); nimetatud ka Balti rahuvalvepataljoniks, oli kolme Balti riigi rahuvalveüksus, mis esimese Balti riikide militaarkoostööprojektina sai eeskujuks mitmele teisele koostööprojektile. Balti Pataljon asutati septembris 1994 eesmärgiga suurendada Balti riikide kaitsejõudude koostalitlusvõimet NATO raames. Ettepaneku moodustada Balti riikide ühine rahuvalvepataljon tegi 1993. aastal oma Balti kolleegidele Eesti kaitseväe juhataja Aleksander Einseln. BALTBATi asutamisel 1994. aastal allkirjastasid Balti kaitseministrid kokkuleppe toetajariikidega, milleks olid Belgia, Taani, Soome, Prantsusmaa, Saksamaa, Island, Holland, Norra, Poola, Rootsi, Šveits, Suurbritannia ja USA. Projekti rahvusvahelise koordineerimise juhtriigiks nimetati Taani. Enamiku BALTBATi inventarist – sõdurite varustuse, mortiirid, tankitõrjevahendid jm – annetasid toetajariigid. BALTBATi moodustasid paljurahvuseline staap, Balti Toetusgrupp, Balti väljaõppemeeskond ja kolme Balti riigi jalaväekompaniid. Alates jaanuarist 1996 hakkas BALTBATi peakorter tegutsema Lätis Adažis. Pataljoni hulka kuuluvaid rahuvalvekompaniisid nimetati Eestis, Lätis ja Leedus vastavalt ESTCOY, LATCOY ja LITCOY. ESTCOY garnison asus Paldiskis, LATCOY oma Adažis ja LITCOY oma Leedus Ruklas. 1996. aasta oktoobris nimetas toonane Eesti kaitseminister Andrus Öövel BALTBATi "kõige edukamaks Baltimaade koostööprojektiks riigikaitse alal". Detsembris 1997 lõppes BALTBATi esimene väljaõppeprogramm ja pataljon kuulutati omavaks valmisolekut osalemiseks rahuvalvemissioonidel. BALTBAT osales rahuvalvemissioonidel Bosnia-Hertsegoviinas, Liibanonis ja Kosovos. 11. septembril 1997 leidis aset Kurkse suurõnnetus, milles hukkus 14 BALTBATi luurerühma liiget. 22 Balti pataljoni luurerühma kuulunud kaitseväelast asus õppuse viimase osana ületama jalgsi ja ujudes Kurkse väina. Neist 8 päästeti, ent 14 uppus. 2020. aastal otsustasid kolme Balti riigi maavägede ülemad BALTBATi projekti alates 2021. aastast peatada. Eesti NATO sõjalistes operatsioonides https://dea.digar.ee/cgi-bin/dea?a=d&d=sonumilehtsl19961015.2.5.5&e=-------et-25--1--txt-txIN%7ctxTI%7ctxAU%7ctxTA------------- (vaadatud 18.12.2021) https://web.archive.org/web/20220306210703/https://mil.ee/en/defence-forces/international-co-operation/aims-of-the-baltic-military-co-operation/ (vaadatud 06.03.2022) https://vm.ee/et/node/2088#4 (vaadatud 06.03.2022) https://web.archive.org/web/20220306205805/https://www.baltdefcol.org/1534 (vaadatud 06.03.2022) https://web.archive.org/web/20211218195422/https://www.vanajahea.ee/toode/kumme-aastat-rahuvalvekogemust-eesti-kaitsevae-rahvusvahelised-missioonid-1995-2005/ (vaadatud 18.12.2021) EE 12. köide, 2003: 30. https://mil.ee/uudised/homme-toimub-malestustseremoonia-kurkses-hukkunud-balti-pataljoni-soduritele/ (vaadatud 13.12.2021) https://www.baltictimes.com/lithuania__latvia__estonia_decide_to_suspend_baltbat_project_as_of_2021/ (vaadatud 06.03.2022)
BEG

BEG oli aastatel 1975–1978 tegutsenud fotograafide rühmitus. Rühmitusele panid aluse Galina Kuljus, Boriss Telitsõn ja Jevgeni Klimov, hiljem liitus BEG-iga Ene Kärema ja Tiit Paalmäe. BEG-i näitusi eksponeeriti nt Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis (ERKI) ja Pegasuse kohvikus. BEG-i fotosid iseloomustasid mitmed sisu-uuendused, nt aktifotod (avangardistlikus stiilis). EE 12. köide, 2003: 37.
4Energia

4Energia (kasutatakse ka nimekuju Nelja Energia) on Eesti energeetikaettevõte, mis tegeleb taastuvenergia arendamisega. Selle peakontor asub Tallinnas. Ettevõtte nimi viitab neljale taastuvenergia liigile: tuul, vesi, biomass ja päike. Ettevõte keskendub taastuvenergia arendamisele Balti riikides. Ettevõtte tegevjuht on Martin Kruus. Nelja Energiale kuulub 17 tuuleparki Eestis ja Leedus koguvõimsusega 287 MW, biomassil töötav 3,9 MW elektri ja 19,2 MW soojuse koostootmisjaam Lätis ning 140 000-tonnise aastatoodanguga puidugraanulitehas. Peale selle arendab ettevõte Eestis kaht biogaasil töötavat elektrijaama – Oisus ja Vinnis. 2018. aastal läks Nelja Energia 493 miljoni euro eest Eesti Energia omandusse. Tere, Juhan (22.03.2012). "Two wind energy firms merge with Nelja Energia". The Baltic Course. Vaadatud 12.07.2012. "Estonia's Nelja Energia Opens Third Wind Park in Lithuania". Estonian Review. BNS. 06.06.2012. Originaali arhiivikoopia seisuga 13.02.2013. Vaadatud 12.07.2012. "ALLKIRJASTASID LEPINGU 100% AKTSIATE MÜÜGIKS ETTEVÕTTELE ENEFIT GREEN". 4energia koduleht. 29.05.2018. Vaadatud 18.07.2019. Õepa, Aivar (14.06.2012). "Nelja Energia launches biogas developments". news2biz. Originaali arhiivikoopia seisuga 29.01.2013. Vaadatud 12.07.2012. "TOOTMISÜKSUSED". 4energia koduleht. Vaadatud 18.07.2019. ""Юридически все ОК, или Дыры в земле за 150 миллионов евро"". Postimees. 08.06.2018. Vaadatud 18.07.2019. ""Konkurentsiamet andis loa Eesti Energia suurtehingu lõpule viimiseks"". ERR. 07.11.2018. Vaadatud 18.07.2019. Ettevõtte koduleht
Allan Pettersson

Gustaf Allan Pettersson (19. september 1911 – 20. juuni 1980) oli Rootsi helilooja. Ta sündis sepa neljalapselises perekonnas Granhammari mõisas umbes 35 km kaugusel Stockholmist, kuid kasvas vaestes oludes üles Stockholmis, kuhu jäi kogu eluks. Ta ütles ise oma lapsepõlve kohta, et ta pidi muusika asemel õppima sepatööd, tema isa oli alkohoolik, kuid ema vaga naine, kes laulis ja mängis oma lastega. 1930. aastal hakkas ta õppima viiuli- ja vioolamängu ning kontrapunkti ja harmooniat Stockholmi konservatooriumis. Ta sai silmapaistvaks vioolamängijaks, kuid juba 1930. aastatel hakkas kirjutama ka laule ja kammermuusikat. Teise maailmasõja puhkedes õppis ta Pariisis vioolat. 1940. aastatel töötas ta viiuldajana Stockholmi Kontserdiühingu orkestris ja võttis komponeerimise eratunde Karl-Birger Blomdahlilt ja Otto Olssonilt. Tema tähtsamad teosed sellest kümnendist olid 24 laulu tsüklis "Barfotasånger" ('paljajalu laulud'; 1943–1945) ning kontsert viiulile ja keelpillikvartetile (1949). 1951. aastal kirjutas ta esimese oma seitsmeteistkümnest sümfooniast, kuid jättis selle lõpetamata. Samal aastal läks ta Pariisi kompositsiooni õppima. Rootsi naasis ta 1953. aastal ja sel aastal diagnoositi ta polüartriit. 1962. aastaks, kui valmis tema viies sümfoonia, oli ta tervis tõsiselt halvenenud. Petterssoni menukaim teos oli tema seitsmes sümfoonia (1966–1967), mille esitusi on rohkem salvestatud kui tema teisi teoseid ning mis tõi talle rahvusvahelise tuntuse. 1970. aastal oli ta pärast üheksanda sümfoonia valmimist üheksa kuud haiglaravil, kus alustas kümnenda kirjutamist. See valmis 1972. Oma elu viimasel kümnendil kirjutas ta veel kaheteistkümnenda sümfoonia (1973) segakoorile ja orkestrile, kantaadi "Vox Humana" Ladina-Ameerika luuletajate tekstidele (1974), kontserdid viiulile ja orkestrile (1977–1978) ning vioolale ja orkestrile (1979). Petterssoni seitsmeteistkümnes sümfoonia jäi lõpetamata, sest 68-aastaselt ta suri.
Ärgake, Baltimaad

"Ärgake, Baltimaad" (läti keeles "Atmostas Baltija"; leedu keeles "Bunda jau Baltija") on kolmes keeles esitatav Baltimaade laul, mille muusika autor oli Boriss Rezņiks ning sõnade autor Valdis Pavlovskis. Leedu keelde tõlkis sõnad Stasys Povilaitis ja eesti keelde Heldur Karmo. Laul loodi Balti keti jaoks, mis väljendas suurt protesti Nõukogude okupatsiooni vastu ning Baltimaade iseseisvuspüüdlust Molotovi-Ribbentropi pakti 50. aastapäeval. Laulu nimetatakse ka Baltimaade ühishümniks. Eesti keeles laulis seda Tarmo Pihlap, läti keeles Viktors Zemgals, leedu keeles Žilvinas Bubelis. Rezņiks palus algul eestikeelset osa laulma Erich Kriegeri. Krieger keeldus ja soovitas enda asemele Pihlapit. "Ärgake, Baltimaad" video YouTube'is Einar Ellermaa. Eksabikaasa Evi Pihlap: Tarmo jäi mulle lähedaseks oma viimse hetkeni, Delfi, 27. aprill 2017
Lõimetsa

Lõimetsa (18. sajandi kaartidel Löimetz) oli küla Pilistvere kihelkonnas. Tänapäeval asuvad küla maad Tallinna–Tartu maantee ääres Järva vallas Käsukonna ja Imavere vahel ja on Jalametsa küla koosseisus. Lõimetsa külast läks tee Tallinna–Tartu maantee lääneküljelt Tammeküla kaudu Laimetsa mõisa ja Tallinna–Tartu maantee idaküljelt Jalametsa mõisa ja Jalametsa külasse. 18.sajandi kaardi järgi oli Lõimetsa külas kõrts. Geograafilised koordinaadid on 58° 47′ 0″ N, 25° 45′ 30″ E. Lõimetsa külast lõunas Tallinna–Tartu maantee idaküljel paiknes Kiksvere (mõnel uuel kaardil ka Kikevere, mitte segamini ajada Kiigeverega). 1892. aastal ehitas Kikevere õigeusu kogudus Kikevere Jumalaema Uinumise kiriku, mille puidust hoone põletati maha juulis 1941. Aprillist 1931 arvati kaks Pilistvere kihelkonna keskel asunud Põltsamaa kihelkonna Adavere valla lahus maatükki (Lõimetsa küla, Suurküla ja Ojaküla) Imavere valla koosseisu. Tammeküla Laimetsa Jaan Arvola: Bolshevike hävitustööst, 20 Aug 2002, veebiviide 18.01.2013 Riigi Teataja 1930, nr 77: 853–854
Tuuleenergia Eestis

2020 oli Eestis tuuleenergia elektrijaamade koguvõimsus 320 MW. Töös olevate tuuleenergia allikate koguvõimsus Eestis on 184 MW, ligikaudu 546 MW väärtuses projekte on arendamisel. Kõik senised tuulepargid asuvad maismaal, veekogudes on plaanis tuulepargid ehitada Peipsi järvele ja Läänemerele Hiiumaa lähedale. Pakri tuulepark asub Paldiskis, Pakri poolsaare tipus, vana tuletorni lähedal. See koosneb kaheksast tuuleturbiinist, mille koguvõimsus on 18,4 MW. Kokku on Eestisse planeeritud kolm suuremat projekti, mille koguvõimsus on 1490 MW: 700 MW Nelja Energia projekt Hiiumaa lähedal, 600 MW Eesti Energia projekt Liivi lahel ja 190 MW veepealne tuulepark Eesti läänerannikul, mille rajajaks on Neugrund OÜ. Alljärgnevas tabelis on näidatud Eestis tuulepargite paigaldatud võimsus ja elektrienergia tootmine: [1] "Estonian Wind Energy". EWPA. Originaali arhiivikoopia seisuga 30. september 2013. Vaadatud 28. aprill 2012. "List of wind energy developments in Estonia". EWPA. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 28. aprill 2012. Peipsile võib kerkida mitusada tuulikut. 21 October 2007. Postimees. (In Estonian) Hiiumaa Offshore windfarm [2][3] 29.12.2009, Eesti Energia kavandab Liivi lahte 300 tuulikut[alaline kõdulink] "Projekti "Liivi laht kui tuuleenergia ressurss" - GORWIND". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. oktoober 2013. Vaadatud 25. jaanuaril 2013. "Estonian Wind Energy". EWPA. Originaali arhiivikoopia seisuga 30.09.2013. Vaadatud 28.04.2012. "Production of wind energy grew significally in 2010". EWPA. Originaali arhiivikoopia seisuga 26.04.2014. Vaadatud 28.04.2012. "Share of renewable energy in electricity production is increasing". stat.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 14.11.2011. Vaadatud 28.04.2012. [4]
Propedeutika

Propedeutika on eelõpetus. Tavaliselt mõeldakse propedeutika all sissejuhatavaid teadmisi mõne teadusala kohta. Võõrsõnade leksikon. Koost. Eduard Vääri, Richard Kleis, Johannes Silvet. Tallinn: Valgus, 2000.
Leszek Drogosz

Leszek Melchior Drogosz [l'ešek m'elhior dr'ogoš] (6. jaanuar 1933 Kielce – 7. september 2012 Kielce) oli Poola poksija ja filminäitleja. Drogosz oli kokku kaheksakordne Poola meister – I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1952. aastal ning II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1954–1955, 1958, 1960–1961, 1964 ja 1967. Ta esindas aastatel 1952–1960 maavõistlustel Poolat 33 korda ning võitis neist 30 ja kaotas 3 kohtumist. Drogosz sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) pronksmedali 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Juri Radonjakile (NSV Liit) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta võistles sulgkaalus (kuni 57 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Sergio Caprarile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Vladimir Jengibarjanile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Drogosz võitis I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 10. Euroopa meistrivõistlustel (Varssavi, 1953) ning II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955) ja 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959) kuldmedali ning tuli Euroopa meistriks. Drogosz on tegutsenud ka filminäitlejana. Ta on mänginud 15 Poola filmis, sealhulgas ka mitmes poksiteemalises filmis. 17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rooma 1960. Tulemused inglise keeles 15. suveolümpiamängude poksivõistlus. Helsingi 1952. Tulemused inglise keeles 16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles "10. Euroopa meistrivõistlused poksis. Varssavi 1953. Tulemused inglise keeles" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 18. jaanuaril 2013. 11. Euroopa meistrivõistlused poksis. Lääne-Berliin 1955. Tulemused inglise keeles 13. Euroopa meistrivõistlused poksis. Luzern 1959. Tulemused inglise keeles Leszek Drogosz veebisaidil Olympedia (inglise) Leszek Drogosz filmid lehel Internet Movie Database. Inglise keeles
Taihō Kōki

Taihō Kōki (jaapani keeles 大鵬 幸喜; sünninimega Kōki Naya 納谷 幸喜 Naya Kōki või ukrainakeelse nimega Іван Боришко Ivan Borõško; 29. mai 1940 Shikuka – 19. jaanuar 2013 Tōkyō) oli Jaapani elukutseline sumomaadleja, yokozuna. Ta sündis jaapanlasest ema ja ukrainlasest isa pere noorima pojana Sahhalini saarel Shikukas. 1945. aastal okupeeris Nõukogude Liit Sahhalini saare. Isa vahistati ja represseeriti, ema kolis lastega elama Hokkaidō saarele Teshikagasse. Ta sai 48. yokozunaks 1961. aastal 21-aastaselt ning võitis 32 turniiri aastatel 1960–1971, mis oli 2015. aastani rekord. Ta võitis kahel korral kuus turniiri järjest. Ta oli 1,87 m pikk ja kaalus oma karjääri tipus olles 153 kg. Infolehekülg Jaapani Sumoliidu kodulehel (inglise keeles)
Steve Cram

Stephen Cram (ka Steve Cram; sündinud 14. oktoobril 1960 Gatesheadis) on Suurbritannia kergejõustiklane (800 m, 1500 m ja 1 miili jooksja). 1984 – hõbemedal 1500 m jooksus (3.33,40) 1983 – maailmameister 1500 m jooksus (3.41,59) 1982 – Euroopa meister 1500 m jooksus (3.36,49) 1986 – Euroopa meister 1500 m jooksus (3.41,09) Steve Cram Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Owl City

Owl City on Ameerika Ühendriikide laulja, laulukirjutaja ja multiinstrumentalisti Adam Youngi 2007. aastal alustatud ühemeheprojekt elektronmuusika vallas. Young tegutseb Owatonnas Minnesota osariigis. Oma laulude avalikustamist alustas ta Myspace'is. Owl City debüütalbum "Ocean Eyes", mille hitiks sai laul "Fireflies", ilmus 2009. aastal. 2011. aastal avaldas Owl City kolmanda stuudioalbumi "All Things Bright and Beautiful". Sellele järgnes 2012. aastal avaldatud "The Midsummer Station ". Viljeldavad žanrid on elektronmuusika, sündipop ja popmuusika. Adam Young – eeslaulja, programmeerimine, klahvpillid, klaver, süntesaatorid, kitarrid, bassikitarr, löökriistad, vibrafon Kuigi Young kirjutab, komponeerib, salvestab ja toodab kogu Owl City muusikat ise, toetab teda lavaesinemiste ajal rühm muusikuid. Praeguse ringreisi liikmed: Breanne Düren – klahvpillid, taustalaulja Daniel Jorgensen – kitarr, vibrafon, bass Jasper Nephew – kitarr Steve Goold – trummid Endised ringreisi liikmed: Casey Brown – trummid Laura Musten – viiul Hannah Schroeder – tšello Matt Decker - trummid Austin Tofte - klahvpillid, vokaal Maybe I'm Dreaming (2008) Ocean Eyes (2009) All Things Bright and Beautiful (2011) The Midsummer Station (2012) Mobile Orchestra (2015) Cinematic (2018)