laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Küllastunud auru rõhk

Küllastunud auru rõhk on rõhk, millel vedelik antud temperatuuril aurustub, see tähendab hakkab keema[viide?]. Rõhu väärtus oleneb vedelikust ja selle temperatuurist. Temperatuuri tõustes küllastunud auru rõhk enamasti suureneb ja vastupidi. Kui vedelik liigub kiirelt, võib rõhk mingis süsteemiosas langeda alla küllastunud auru rõhu ja kuigi vedelik pole kuum hakkab ta keema. Aururõhk Kolmikpunkt
Hüdrostaatiline rõhk

Hüdrostaatiline rõhk ehk hüdrostaatiline pinge on rõhk, mis mõjub tasakaalus vedelikus. Hüdrostaatilise rõhu defineerimiseks vaadeldakse tasakaalus oleva vedeliku massi m {\displaystyle m} , mis on mõttelise tasapinnaga jaotatud kahte ossa. Neid osi peab hoidma koos mingi jõud F p {\displaystyle F_{p}} , see on hüdrostaatiline rõhujõud ehk survejõud. Selle jõu intensiivsust tasapinna A {\displaystyle A} suvalises punktis nimetatakse hüdrostaatiliseks rõhuks (ka hüdrostaatiliseks pingeks): p = lim Δ A → 0 Δ F p Δ A = d F p d A {\displaystyle p=\lim _{\Delta A\to 0}{\frac {\Delta F_{p}}{\Delta A}}={\frac {dF_{p}}{dA}}} . Hüdrostaatilise rõhu omadusi: Hüdrostaatiline rõhk mõjub pinnaga risti. Tõestuseks oletame, et see pole nii. See tähendab, et elementaarjõud Δ F p {\displaystyle \Delta F_{p}} ja sellele vastav rõhk p {\displaystyle p} ei mõju pinna Δ A {\displaystyle \Delta A} suhtes täisnurga all. Siis saab Δ F p {\displaystyle \Delta F_{p}} jagada piki ja risti pinda suunatud komponentideks. Kui oleks olemas piki pinda mõjuv jõukomponent, siis hakkaks vedelik selles suunas liikuma. Et seisvas vedelikus seda ei juhtu, võib järeldada, et piki pinda olevat jõukomponenti pole olemas ning jõud mõjub pinnaga risti. Hüdrostaatiline rõhk vedeliku mingis punktis on kõikides suundades ühesugune. Hüdrostaatika põhiseadus Vedelikusamba rõhk
Tom Sizemore

Thomas Edward Sizemore Jr. (29. november 1961 Detroit, Michigan – 3. märts 2023 Burbank, California) oli ameerika näitleja. Tom Sizemore on mänginud sellistes filmides nagu "Pearl Harbor", "Allatulistatud "Black Hawk"" ja "Punane planeet". Tom Sizemore andmekogus IMDb (inglise)
M. Night Shyamalan

Manoj Nelliattu Shyamalan, tuntud kui M. Night Shyamalan (sündinud 6. augustil 1970) on USA filmirežissöör, -stsenarist ja -produtsent. M. Night Shyamalan andmekogus IMDb (inglise)
Ujuvus

Ujuvus on keha võime püsida vedeliku pinnal või tõusta pinnale. Ujuvuse tagamiseks peab keha tihedus olema väiksem vedeliku tihedusest. Suurtel rõhkudel, näiteks Maa sisemuses, võivad ka tahked kehad hakata käituma sarnaselt vedelikega. Tuntud näited on soolakuplid maakoores, vahevöö pluumid või kas või liustiku voolamine tema enese raskuse mõjul. Seetõttu võivad ka tahkes kehas olevad ümbritsevast väiksema tihedusega kehad teha läbi ujuvat liikumist. Ujumine Üleslükkejõud Metatsenter Keskkonnasõnaraamat 2004 [1] (vaadatud 29.02.2012)
Tasakaalus vedelik

Tasakaalus vedelikuks nimetatakse liikumatut vedelikku. Tasakaal võib olla absoluutne või suhteline. Absoluutse tasakaalu korral on vedelik liikumatus anumas, millele mõjub ainult raskuskiirendus. Suhtelise tasakaalu korral on vedelik küll liikumatu, kuid paikneb anumas, millele ei pruugi mõjuda raskuskiirendust küll aga mõni muu kiirendus.
Telgjõud

Telgjõud ehk aksiaaljõud on pöördkeha telje sihis mõjuv jõud.[viide?] Radiaaljõud Tangentsiaaljõud
Väli (täpsustus)

"Väli" on mitmetähenduslik sõna Väli on looduses avatud, kõrgtaimestikuta paik Väli on füüsikas vastastikmõjusid vahendav keskkond Väli on matemaatikas operaator ruumis (muutkonnal) Väli on kabes kabelaua ruut, millele saab paigutada ühe kabendi Väli on lipu ... Väli on vapi ... Väli on muusikas piiritletud helimass, mida iseloomustavad peamiselt helikõrgus ja kestus Väli on infoteaduses mingi infoüksuse tarvis reserveeritud ruum kuval Väli (filosoofia) Väli (perekonnanimi)
Sukhāvatī

Sukhāvatī, ka Puhas maa ehk õnnemaa (hiina keeles 净⼟ jingtu; jaapani keeles jōdo) on hiina ja jaapani budismis buda Amitābha budaväli. Laiemas mõttes võib "Puhas maa" tähendada ka budavälja ehk teatud buda mõjuala üldiselt. Budistlikus kosmoloogias on Sukhāvatī (paali keeles suddhāvāsa, sanskriti keeles sukhāvatī) kõrgeim olek vormidega olus ja selle miljardites universumites. Puhtal maal on viis mittenaasjate (anāgāmī) olekut, neist kõrgeim on Akaniṣṭa. Puhast maad ehk õnnelikku maad kirjeldatakse Sukhavati suutrates jt tekstides. Selles olekus on kehastunud arhatid, kes on saavutanud täieliku virgumise; nad ei taaskehastu enam sansaaras ja võivad vaibuda nirvaanas. See on ka Brahma Sahampati (Maheśvara), deevade ja budade õpetaja asupaik. Hiina budismi eri koolkondades on loodud mitmesuguseid puhaste maade hierarhiaid, alates tavalistest sansaaraolendite maailmadest, kus budad alles kuulutavad seadmust ja suurem osa olendeid ei ole veel virgunud, kuni täiuslikult puhaste budaväljadeni, kus kõik on virgunud ega toimu enam ümbersünde. Puhta maa koolkonnal Hiinas (hiina keeles jingtuzong; jaapani keeles jōdoshū) ei ole kindlalt piiritletud järgijaskonda ega õpetusliine ning see on pigem erinevaid koolkondi läbiv õpetus, mis hakkas kujunema 5.–6. sajandil. See põhineb peamiselt Sukhāvatīvyūha-sūtra’l ning selle esimeseks patriarhiks peetakse Hui Yuani (334–416). Puhta maa õpetuse kohaselt on võimalik usu ja pühendumuse teel ümber sündida Amitābha budaväljal, kusjuures eriti oluline on pidev ja pikaajaline nembutsu (hiina keeles namu amituo fo; jaapani keeles namu amida butsu) lausumine. Ka Jaapani puhta maa budism on pigem mitmete koolkondade või rühmituste kogum, millest olulisemad on Hōneni (1132–1212) rajatud jōdoshū, Shinrani (1173–1262) rajatud jōdo shinshū ja Ippeni (1239– 1289) rajatud jishū. Tänapäeva hiina humanistlikus budismis tõlgendatakse puhta maa mõistet psühholoogilises ja sotsiaalses kontekstis. Leitakse, et budistlik haridus, meeleharjutused, heategevus, sotsiaaltöö ning üldse aktiivne tegutsemine ühiskonna heaks puhastavad inimest ja tema sotsiaalset keskkonda ning kujundavad sel moel inimühiskonda ümber puhtaks maaks budistlikus mõttes. Budistlik kosmoloogia Mahāprajñāpāramitāśāstra, IV, 2. saj. Sukhāvatīvyūha-sūtra lühem versioon on ilmunud eesti keeles pealkirja all «Õnneliku maa suutra» Maret Kargi tõlkes (1975) Susan Elbaum Jootla: "Teacher of the Devas", The Wheel Publication No. 414/416, Kandy: Buddhist Publication Society, 1997 The Request: Āyācana Sutta (SN 6:1) Käesolevas artiklis on kasutatud "Ida mõtteloo leksikoni" materjale.
Amitābha

Amitābha (sanskriti keeles ‘mõõtmatu valgus’; tiibeti keeles a mi tā bha, ’od dpag med; hiina keeles 阿彌陀佛 amituofo; jaapani keeles amida butsu), tuntud ka nime all Amitājus (sanskriti keeles amitāyus ‘mõõtmatu elu’) on mahajaana ja vadžrajaana mütoloogias buda ning samuti üks viiest dhjaanibudast. Peamine Amitābhaga seotud kanooniline tekst on Sukhāvatīvyūha-sūtra, mille kohaselt olevat Amitābha olnud enne budaks saamist bodhisattva Dharmākara. Palju aegkondi tagasi andnud ta tõotuse luua täiuslik budaväli, kus kõik kannatavad olendid, kes usuvad Amitābhasse, võiksid sündida puhaste ja täiuslikena. Pärast budaks saamist lõigi Amitābha selle budavälja, mille nimeks sai Sukhāvatī ("Õnnemaa"). Teises Amitābhaga seotud tekstis, Amitāyurdhyāna-sūtra’s, kirjeldatakse 60 keskendumisviisi, mille abil on võimalik jõuda Amitābha budaväljale. Amitābha kultus tekkis tõenäoliselt esimestel sajanditel Indias, millele viitavad mitmed varajased mahajaana suutrad, samuti Nāgārdžuna ja Asanga teosed ning Hiina rännumeeste teated. Hiljem levis Amitābha kultus eriti Jaapanis, kus teda tuntakse Amida nime all ja usutakse, et nembutsu pidev kordamine aitab sündida Õnnemaal. Viie dhjaanibuda seas on Amitābha lootose perekonna pea. Dhjaanibudade mandalas asub ta läänes, on punast värvi, istub mõtluspoosis (sanskriti keeles dhyānamudrā) paabulinnutroonil, hoides käes almustekaussi. Tema pradžnja on Pāndaravāsinī ja teda esindab bodhisattva Avalokitešvara. Maailma ilmus ta Šākjamunina. Amitābha kultuse vadžrajaana vorm on levinud Tiibetis ja teistes tiibeti budismi maades; tema maiseks kehastuseks peetakse pantšen-laamat. Jōdo-shinshū Käesolevas artiklis on kasutatud "Ida mõtteloo leksikoni" materjale.
Esna jõgi

Esna jõgi on jõgi Kesk-Eestis, üks Pärnu jõe ülemjooksul olevatest vasakpoolsetest lisajõgedest. Esna jõe pikkus on 23,3 km ja valgla pindala 175,7 km². Enamik jõest voolab soises ja vähese inimasustusega piirkonnas. Kaladest leidub jões jõeforelli, haugi, särge ja lutsu. Esna jõgi Esna mõisapargi taga Sild üle Esna jõe Esna jõgi keskkonnaportaalis
Kolga jõgi (Harjumaa)

Kolga jõgi ehk Männiku jõgi on jõgi Põhja-Eestis. Kolga jõgi keskkonnaportaalis
Pinnakaredus

Pinnakaredus on keha või detaili pinna reljeefi moodustavad suhteliselt väikese sammuga konarused, mida vaadeldakse teataval kindlal lähtepikkusel. Tuleb eristada tehnilistes dokumentides antud nimipinda ja detaili reaalset pinda. Neile vastavad nimiprofiil ja reaalne profiil.
Reljeef (ruum)

Reljeef on kahemõõtmelise pinna keerukas kõverdumine kolmemõõtmelises ruumis.
Grei

Grei (tähis (Gy) on neeldumisdoosi mõõtühik SI-süsteemis. Grei võrdub ioniseeriva kiirguse neeldumisdoosiga, mille korral ühes kilogrammis aines neeldunud ioniseeriva kiirguse energia on üks džaul. Ühik on nimetatud inglise füüsiku Louis Harold Gray järgi. Siivert Radioaktiivne kiirgus
Harkujärve kogukonnakirik

Harkujärve kogukonnakirik (varem Püha Esimärter Stefanose kirik, ka Harkujärve Stefanose kirik) on kirik Harjumaal Harkujärve külas. See ehitati 1994. aastal. Aastast 2014 on seal luterlikud jumalateenistused. Aprillis 2018 kinnitas EELK kirikukogu formeerunud koguduse Harkujärve koguduseks. Kiriku arhitekt oli Jaak Kuriks ja ehituse metseen Aino Järvesoo. Püha Esimärter Stefanose kirik kuulus alguses Eesti Karismaatilise Episkopaalkiriku Harkujärve Püha Esimärter Stefanose kogudusele (praegu Stefanose kogudus). 2012. aasta jaanuarist peab Stefanose kogudus teenistusi aadressil Koskla tänav 2. Mais 2014 koostati notariaalne ostu-müügileping MTÜ Harkujärve Kiriku Taastamise Seltsi ja Eesti Karismaatilise Episkopaalkiriku vahel ja sellega läks kirikuhoone Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku käsutusse. 28. septembril 2014 kell 17.00 alanud jumalateenistusel pühitses EELK peapiiskop Andres Põder Harkujärve kogukonnakiriku. Harkujärve kogudus oli kuni 2018. aasta aprilli kirikukogu otsuseni sisuliselt Tallinna Peeteli koguduse tütarkogudus. Kiriku aadress on Kiriku tee 2, Harkujärve küla, Harjumaa. Harkujärve kogudus Harkujärve Tallinna Peeteli kogudus http://www.ekek.ee/?m=201201 MTÜ Harkujärve Kiriku Taastamise Seltsi koduleht Fotosid
Kiviküla

Kiviküla on mitme koha nimi: Kiviküla (Haapsalu), küla Haapsalu linnas Läänemaal Kiviküla (Viru-Nigula), küla Viru-Nigula vallas Lääne-Virumaal Kiviküla (Valga), küla Valga vallas Valgamaal
Enge jõgi

Enge jõgi (ka Änge jõgi) on jõgi Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Aasa, Arase, Enge, Lehtmetsa, Lehu, Mõisaküla, Pööravere, Salu ja Tühjasma külas ning Põhja-Pärnumaa vallas Metsavere külas, samuti Raplamaal Märjamaa vallas Jädivere, Kesu, Kivi-Vigala, Leibre, Naravere, Pallika ja Sääla külas. Enge jõgi saab alguse Kaisma järvest (Kaisma Suurjärv) Pärnu maakonnas Metsavere külas. Lähtest põhja jääb Murru raba ja lõunasse Järevesoo raba. Jõe lähteala kuulub Kaisma hoiualasse. Metsavere külas ületab jõe Pärnu-Jaagupi – Kergu tee. Lehu külas jäävad jõest kagusse Lehu tiik, Mõisaküla–Metsavere tee ja Lehu raba. Salu ja Enge küla piiril ületab jõe Pärnu-Jaagupi – Kergu tee (Enge sild). Aasa külas ületab jõe Valgu–Libatse tee (Kaelase sild). Jädivere ja Pallika küla piiril ületab jõe Tallinna–Pärnu–Ikla maantee (Jädivere sild). Naravere ja Kivi-Vigala küla piiril ületab jõe Kivi-Vigala – Avaste – Vana-Vigala tee (Vigala-Veski sild), põhja jääb Kivi-Vigala paisjärv. Jõgi suubub vasakult Velise jõkke (11,4 km suudmest) Rapla maakonnas Sääla ja Kesu küla piiril. Suudmealal jääb jõest lõunasse Kesu raba. Jõgi kuulub Kasari jõgikonda. Jõgi läbib Kaisma Väikejärve, sellest läände jääb Järvesoo. Vasakult suubuvad jõkke Lehuraba peakraav (29,3 km suudmest), Anelema kraav (24 km suudmest), Uduvere peakraav (20,8 km suudmest) ja Naravere oja (4,9 km suudmest). Jõe kallastele jäävad Kaelase mõisa park, Jädivere metsapark ja Vigala kiriku pastoraadi põlispuud. Jõe seisundit uurib Jädivere hüdromeetriajaam. Jõgi on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m. Jõe vett kasutavad majanduslikult (vee erikasutusloaga) ettevõtted Matsalu Veevärk AS, Kaisma Vallavalitsus, Kaelase kool, Lukoil Eesti AS, Vigala Piimatööstuse OÜ ja AS Reiden Dolomiit. Enge jõe keskkonnaregistri kood on VEE1114200. Enge jõgi keskkonnaportaalis
Kadri Pulk

Kadri Pulk (sündinud 25. novembril 1965) on eesti ajakirjanik ja õpetaja. Ta õppis aastail 1984–1987 Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis koorijuhtimise ja klassikalise laulu erialal. Aastail 1988–1994 õppis ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis pedagoogika ja algõpetuse metoodika erialal, mille lõpetas klassiõpetaja ja koolijuhi kutsega. Aastail 2001–2007 õppis ta EELK Usuteaduse Instituudis teoloogiat ja 2008–2010 Tartu Ülikoolis bioloogiaõpetajaks. Kadri Pulk on töötanud Lauka põhikooli õpetajana. Hiljem on ta töötanud Hiiumaal Kõrgesaare vallavalitsuses ja isegi Jõgeva vallavalitsuses haridus- ja kultuurispetsialistina. Ta on Reigi koguduse organist. Kadri Pulk oli aastail 2003–2006 ajalehe Hiiu Leht reporter ja toimetaja (Saarte Suvenädal, Nädalalõpp) ning alates 2006. aastast Eesti Päevalehe esindaja Hiiumaal. Jaanuarist 2007 on ta Eesti Raadio korrespondent Hiiumaal. Ta on teinud kaastööd ajalehtedele Hiiu Nädal, Eesti Kirik, Roheline Värav, Meie Maa, Maaleht, Postimees, Pärnu Postimees, Lääne Elu, Oma Saar, Eesti Elu, Sakala, Eesti Ekspress, Õpetajate Leht, Peterburi Teataja, Vooremaa, Valgamaalane jne. Merike Pitk, Ühe eesti naise värviline elu, ainus ja imeline, Hiiumaa.ee /Saarlane.ee, 18. mai 2007
Kiviküla (Valga)

Kiviküla on küla Valga maakonnas Valga vallas. Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Õru vallas. Kivikülas sündis kirjanik Alide Ertel. Väike-Virna järv Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 27.07.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Gallium

Gallium on keemiline element järjenumbriga 31. Omadustelt on gallium metall. Tal on kaks stabiilset isotoopi massiarvudega 69 ja 71. Normaaltingimustel stabiilne vorm on hõbedane tahke aine tihedusega 5,9 g/cm³. Galliumil on eripärased füüsikalised omadused. Nimelt sulab tahke gallium temperatuuril 29,8 kraadi Celsiust ja tõmbub seejuures umbes 3,1% kokku. Sulagalliumil aga on tugev kalduvus alla jahtuda, mistõttu ta võib toatemperatuuril pikka aega vedelana püsida ja tahke galliumi saamiseks on sageli vaja olemasolev tahke gallium vedela galliumiga kokkupuutesse viia. Kuid gallium võib ka iseenesest tahkuda ja kuna ta tahkudes paisub, on see ohtlik nõudele, kus gallium on. Samuti moodustab gallium paljude metallidega sulameid; see kahjustab neid metalle. Elavhõbedaga gallium ei segune. Erinevalt elavhõbedast on galliumil väga kõrge keemistemperatuur: 2204 kraadi Celsiust, mistõttu vedel gallium aurab vähe isegi kõrgel temperatuuril. Erinevalt elavhõbedast märgab gallium hästi klaasi ja portselani, moodustades hea peegelkihi. Galliumi ühendid arseeniga võimaldavad luua väga heade omadustega pooljuhte, mille elektrilised parameetrid ja temperatuuritaluvus on tunduvalt paremad kui räni (Si) baasil loodud pooljuhtidel. Galliumarseniid (GaAs) on pooljuhtseadiste uuema põlvkonna materjal. Vedela galliumi tilgad ühinevad suuremaks Galliumi käitumine 20-protsendilises väävelhappes, millele lisatakse kaaliumdikromaati Galliumarseniid SILMAD LAHTI. Päeva element. Gallium. ERR, 2007 Gallium Materjalimaailm
Leisu

Leisu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda. Leisu piirneb idas ja kirdes Kuusiku, põhjas Nurste, läänes Külaküla ning lõunas Prähnu, Emmaste-Selja ja Lassi külaga. Kohanimi tuletub isikunimest. 1564 on Agapäe vakuses mainitud üksjalga Clese Mich(el) ja 1583 Leso Greß. Leisu põhjapiir kulgeb piki Leetselja peakraavi. Leisu kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla. Tegemist oli 1564 üksjalakohaga, 1583 elas seal pooladrik. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjoni järgi elasid Agapäe vakuses vabadikud Leisso Hans ja Leisso Jack. 1835 kuulusid 8 talu Emmaste-Kurisu küla alla, elanikud said omale perekonnanimed Kajo, Kalda, Koolmeister, Kreek (Krek), Laasma (Lasma), Leis, Leisberg, Liiv (Liew), Männik, Pahtmann, Pajod, Pikk, Pumber ja Väljas (Wäljas). 1918 rajati külla algkool, mille hoones nõukogude ajal asusid Agapäe raamatukogu, Nurste rahvamaja ja Emmaste kolhoosi kontor. 1945–1954 oli küla Leisu külanõukogu keskus. Küla läbib Emmaste–Luidja maantee, kust algab Harju-Leisu tee. Külas asub bussipeatus. Külas asub muinsuskaitsealune endine koolimaja (Leisu algkool). Küla põllumehed rajasid 1923. aastal meierei. Samas hoones tegutses nõukogude ajal Emmaste kolhoosi abitsehh ja hiljem AS Dale LD. Emmaste kolhoos Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 4.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Leisu" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Käina kihelkonna perekonnanimede panemise raamat; EAA.1864.2.VIII-196; 1835 Leisu koolimaja kultuurimälestiste riiklikus registris
Lepiku (Hiiumaa)

Lepiku on küla Hiiu maakonnas, Hiiumaa valla lõunaosas, Soela väina põhjakaldal. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda. Lepiku piirneb põhjas Viiri, läänes Pärna ja idas Rannakülaga. Kohanime aluseks on lepik. Kohta on esmamainitud 1609. aastal. Lepiku küla kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla. 1609 elas Agapäe vakuses talunik Leppiko Hans. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjonis oli Lepiku külas kolm talu, mille peremehed olid Lepiko Hinrich, Lepiko Claus ja Marti Thomas. 1835 oli külas 5 talu, elanikud said omale perekonnanimed Ellerberg, Kerm, Köster, Lepik (Leppik), Nael, Peutel, Pruul (Prul), Sau ja Toose. Lepiku kuulus 1977–1997 Viiri koosseisu. Lepiku piirneb läänes Emmaste–Tohvri teega, küla läbib Mõisa–Lepiku tee. Aadu talus ehitati praegune Eesti Vabaõhumuuseumi Kolga talu ait. Külas asub Rannakaitsepatarei nr 149 II. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 4.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Lepiku" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Käina kihelkonna perekonnanimede panemise raamat; Rahvusarhiiv RA,EAA.1864.2.VIII-196; 1835
Loo jõgi

Loo jõgi on jõgi Harjumaal. Seda tuntakse ka Kahala jõe, Santoja, Liiva või Sõitme ojana. Jõgi saab alguse Kosu külas ja suubub Kolga lahte Andineeme küla lähistel. Jõe pikkus on 17,1 km ja valgla pindala 60,3 km². Suudme lähedal viib üle Loo jõe rippsild. Loo jõgi keskkonnaportaalis
Metsalauka

Metsalauka on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Emmastest läänes. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda. Metsalauka küla piirneb põhjas Harju, läänes Kabuna, edelas Viiri, lõunas Riidaküla ning läänes Kõmmusselja ja Prassi külaga. Üksjalakoha nimest lähtuv külanimi koosneb sõnadest mets ja laugas ('laht'). Kohanimi on kirjutatud 1565 kujul Meselach, 1598 Meßalauche ja 1605 Metzleuka. Metsalauka põhjaosa piirneb Külama peakraaviga, küla läbib Olima jõgi. Metsalauka kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla ja Agapäe vakusesse. 1565 elas vakuses üksjalg Matz Meselach ja 1598 Meßalauche Thomas. 18.–19. sajandil asus külas karjamõis. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli Metsalauka külas 6 talu, mille peremehed olid Soh Ado, Petri Matz, Perdi Jüri, Pauli Peter, Pauli Matz ja Ollima Jüri. 1835 oli Emmaste küla koosseisus alles Metsalauka talu, mille peremees sai perekonnanimeks Herd. Metsalauka lõunaosa läbib Emmaste–Luidja maantee, kust algab Metsalauka tee. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 7.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Metsalauka" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Käina kihelkonna perekonnanimede panemise raamat; EAA.1864.2.VIII-196; 1835
Magnetvoog

Magnetvoog (tähis Φ) on füüsikaline suurus, mis väljendab mingit pinda läbiva magnetvälja määra. Magnetvoog on skalaarne suurus, mille mõõtühik SI-süsteemis on veeber (Wb). Vastav ühik CGS-süsteemis on maksvell (Mx): 1 Mx = 10−8 Wb. Magnetvoog Φ läbi pinna on võrdeline magnetilise induktsiooniga B (magnetvälja tihedusega) ja läbitava pinna suurusega A: Φ = B × A, kusjuures pind on magnetväljaga risti. Juhul kui magnetvälja jõujoonte nurk β pinna suhtes erineb 90 kraadist, siis pinda läbiv magnetvoog väheneb seda enam, mida väiksem on langemisnurk: Φ = B × A × cos β. Üldjuhul, kui on tegemist muutuva magnetvooga läbi suvalise kujuga pinna A → {\displaystyle {\vec {A}}} , siis arvutatakse magnetvoog pindintegraalina: Φ = ∬ A B → n d A → , {\displaystyle \Phi =\iint \limits _{A}{\vec {B}}_{n}\,{\text{d}}{\vec {A}},} kus B → n {\displaystyle {\vec {B}}_{n}} on magnetilise induktsiooni projektsioon pinnaelemendi normaalil; d A → {\displaystyle {\text{d}}{\vec {A}}} on üliväike pinnaelement, mille ulatuses võib lugeda magnetvoo konstantseks. Magnetvoog läbi suvalise kinnise pinna on null. Kui magnetvoog läbib mitut vooluahela keerdu, siis on sellise ahela (induktiivpooli) üldine magnetvoog võrdne ühe keeruga ahelduva (seda keerdu läbiva) magnetvoo Φ ja keerdude arvu w korrutisega. Pooli keerdudega ahelduvat koguvoogu nimetatakse aheldusvooks Ψ: Ψ = w × Φ. ENE 6. köide, 1992, lk 111 Kalev Tarkpea, Henn Voolaid. Elektromagnetism (2.4.2. Magnetvoo mõiste)
Arseen

Arseen on keemiline element järjenumbriga 33. Nimetus on tulnud kreekakeelsest sõnast arsenikon 'mehelik, tugev', millega Dioskurides 1. sajandil nimetas auripigmenti selle tugeva mürgisuse pärast. Nimetust mõjutas nähtavasti selle mineraali pärsiakeelne nimetus zarnik 'kuldkollane', mis oli teada semi keelte vahendusel (praegu زرنيخ ). Arseeniühendid on tuntud juba antiikajast. Keemilise elemendina määratles arseeni Antoine Lavoisier aastal 1789. Arseenil on üks stabiilne isotoop massiarvuga 75. Omadustelt on arseen poolmetall. Ta esineb mitme allotroopse vormina. Normaaltingimustel on stabiilseim hall, rabe tahke aine tihedusega 5,7 g/cm³. Atmosfäärirõhul kuumutamisel arseen ei sula, vaid sublimeerub temperatuuril 614 °C. Kõrgemal rõhul sulab arseen temperatuuril 817 °C. Arseeniühendeid on palju ja arseeni varud on praktiliselt piiramatud. Lihtainena esineb arseen harva. Kõik vees lahustuvad arseeniühendid on inimorganismile mürgised. Tuntuim neist on As4O6 ehk rahvapäraselt arseenik. Surmav kogus inimesele on 0,05–0,1 g. Pikka aega arvati, et Napoleon I suri arseenimürgistusse. Arseeni kasutatakse ka rotimürkide koostises. Galliumi ühendid arseeniga võimaldavad luua väga heade omadustega pooljuhte, mille elektrilised parameetrid ja temperatuuritaluvus on tunduvalt paremad kui räni (Si) baasil loodud pooljuhtidel. Galliumarseniid (GaAs) on pooljuhtseadiste uuema põlvkonna materjal. GFAJ-1
Jõepera

Jõepera on mitme koha nimi: Jõepera, küla Antsla vallas Võru maakonnas Jõepera, küla Räpina vallas Tartu maakonnas
Kullavere jõgi

Kullavere jõgi on jõgi Jõgeva maakonnas. Kullavere jõgi saab alguse Jõgevamaal Sadala küla lähedalt. Alamjooksul, alates kohast, kus kuus kilomeetrit enne suubumist Peipsisse suubub Kääpa jõgi, nimetatakse Kullavere jõge Omedu jõeks. Jõe pikkus on 53 km ja valgala 627 km². Vaiatu paisjärv Kullavere jõel Omedu sild üle jõe Omedu küla veebiportaalis eestigiid.ee Kullavere jõgi keskkonnaportaalis