laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Chester

Chester on linn Cheshire'i krahvkonnas Inglismaal Walesi piiri ääres. Asula rajasid oma kindlusena roomlased 79. aastal. Kesklinna neli põhiteed (Eastgate, Northgate, Watergate ja Bridgegate) on sellest ajast samal kohal olnud. Chester sai linnaõigused 1541. aastal. Chesteris on Suurbritannia üks paremini säilinud linnamüüre. 2013. aastal elas seal 120 622 inimest. United Kingdom: North West England - City Population United Kingdom: North West England - City Population
Georg Loogna

Georg Loogna (aastani 1939 Georg Gross; 20. november 1914 Peterburi – 20. jaanuar 2009) oli eesti arstiteadlane, meditsiinikandidaat. Ta sündis Peterburis eesti-vene segaperekonnas meremees Oskar Grossi ja tema abikaasa Sofia (neiuna Ozerova) pojana; tema isa jäi kadunuks Esimese maailmasõja ajal ning ema suri, kui ta oli nelja-aastane. Lapse- ja koolipõlve veetis ta Narvas, kus teda kasvatas õmblejast tädi, seal lõpetas ta ka 1934. aastal Narva Vene Ühisgümnaasiumi. Aastatel 1935–1941 ja 1947–1950 (lõpetas) õppis ta (vaheaegadega) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. 1939. aastast kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi. 1941. aasta mobilisatsiooniga saadeti ta Siberisse tööpataljoni ning 1942. aasta jaanuaris määrati Eesti Laskurkorpuse 7. Eesti Laskurdiviisi sidepataljoni vanemvelskriks. Pärast haavatasaamist ja rindelt äratulekut õppis ta kümme kuud Moskvas II Meditsiiniinstituudis. Seal alustas ta plaanitava meditsiiniraamatukogu komplekteerimist. 1944. aasta sügisel saabus ta Eestisse ja asutas Tallinnas Arstide Koja endistes ruumides Uus tänav 3 Riikliku Teadusliku Meditsiiniraamatukogu, mille direktor oli kolm aastat. 1947. aastal jätkas ta õpinguid Tartus ja lõpetas ülikooli 1950. aastal. Aastatel 1951–1992 töötas Loogna Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudis teadussekretärina ja kantserogeneesimehhanismide labori juhatajana. Ta töötas ka õppejõuna ning avaldas kolm anatoomiaõpikut ja soome keelest tõlgitud ja täiendatud meditsiinisõnastiku. Georg Loogna suri 20. jaanuaril 2009 ja ta maeti 24. mail 2009 Hiiu-Rahu kalmistule. Georg Loogna on olnud kaks korda abielus. Esimesest abielust on tal tütar. 1969. aastast oli ta abielus arstiteadlase Naomi Loognaga. "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 28. veebruar 2015.{{cite web}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 797–798. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Georg Loogna 20.11.1914–20.01.2009
UNESCO maailmapärand Eestis

Eesti alal on UNESCO maailmapärandi nimistus kaks objekti ja ootenimistus kolm objekti. Nimistusse on kantud: kaks kultuuripärandi objekti: 1997 Tallinna ajalooline keskus (vanalinn) 2005 Struve meridiaankaar. Ühispärand Leedu, Läti, Moldova, Norra, Rootsi, Soome, Ukraina, Valgevene ja Venemaaga Ootenimistus on kolm objektiː üks kultuuripärandi objekt: 2002 Kuressaare kindlus üks looduspärandi objekt: 2004 Balti klint üks segapärandi objekt: 2004 Puisniidud (Laelatu, Kalli-Nedrema, Mäepea, Allika, Tagamoisa, Loode, Koiva, Halliste) UNESCO suulise ja vaimse pärandi meistriteoste nimekirjas on eesti laulu- ja tantsupeod, Kihnu kultuuriruum (2003), seto leelo (2009) ja Võrumaa suitsusaunakombestik (2014). UNESCO maailmapärand Eestis. UNESCO maailmapärandi koduleht. Inglise keeles (vaadatud 2. mail 2023) "Tallinna ajalooline keskus (vanalinn)". UNESCO Maailmapärandi koduleht. Inglise keeles (vaadatud 2. mail 2023) "Struve geodeetiline kaar". UNESCO Maailmapärandi koduleht. Inglise keeles (vaadatud 2. mail 2023) "Kuressaare kindlus". UNESCO Maailmapärandi koduleht. Inglise keeles (vaadatud 2. mail 2023) "Balti klint". UNESCO Maailmapärandi koduleht. Inglise keeles (vaadatud 2. mail 2023) "Puisniidud (Laelatu, Kalli-Nedrema, Mäepea, Allika, Tagamoisa, Loode, Koiva, Halliste)". UNESCO Maailmapärandi koduleht. Inglise keeles (vaadatud 2. mail 2023) "Vaimne kultuuripärand UNESCO (2003) konventsioonis". rahvakultuur.ee. Vaadatud 16. detsember 2022. Maailmapärandi nimekirjad. UNESCO ERK koduleht. Vaadatud 2. mail 2023 UNESCO maailmapärand Eestis. UNESCO maailmapärandi koduleht. Inglise keeles (vaadatud 2. mail 2023)
Voldemar

Voldemar on eesti mehenimi. Voldemar on eesti mugandus nimest Waldemar (Woldemar). Nime lätikeelne variant Voldemārs. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Voldemar 543 mehel. Voldemar oli Eestis levikult 260. mehenimi. Kõige populaarsem oli eesnimi Voldemar üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 20,58, ning Lääne maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 9,98. Voldemar oli keskmiselt 65 aasta vanune (mediaanvanus oli 69). Voldemar Herkel (1929–2019), eesti arhitekt Johann Voldemar Jannsen (1819–1890), eesti ajakirjanik, koolmeister ja üks rahvusliku liikumise juhte Voldemar Mägi (1914–1954), eesti maadleja Voldemar Panso (1920–1977), eesti lavastaja, näitleja, teatripedagoog ja teatriteadlane Voldemar Peterson, eesti jalgpallur Voldemar Kuristik (sündinud 1946), eesti hammasatleet Voldemar Piperal (1900–1942), eesti jalgpallur Voldemar Puhk (1891–1937), eesti diplomaat, ärimees ja majandusteadlane Voldemar Päts (1878–1958), eesti kunstnik ja kunstipedagoog Voldemar Rõks (1900–1941), eesti jalg- ja jääpallur Voldemar Tago (1887–1960), eesti dirigent Voldemar Vaga (1899–1999), eesti kunsti- ja arhitektuuriajaloolane Nikolai Voldemar Triik (1884–1940), eesti maalikunstnik, graafik ja pedagoog Voldemar Väli (1903–1997), eesti maadleja "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. august 2020. Vaadatud 10. septembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Vene Rahvuslik Liit Eestis

Vene Rahvuslik Liit Eestis (vene keeles Русский национальный союз в Эстонии) oli maailmasõdadevahelises Eesti Vabariigis tegutsenud eelkõige venelastest koosnenud partei.
Veli (eesnimi)

Veli on eesti ja soome mehenimi. Eesti ja soome keeles tähendab "veli" 'venda'. Nime soomekeelsed variandid on Veijo ja Veikko. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Veli 42 mehel. Veli oli populaarsuselt 1028. mehenimi. Veli Koota, soome poksija ja poksitreener Veli Kudres, eesti prosaist ja näitleja Veli Palge, eesti agrotehnikateadlane Veli Saarinen, soome suusataja https://www.stat.ee/nimed/Veli
Tiit

Tiit on eesti mehenimi. See nimi on lühivariant vanast eesti nimest Tiidrik, mis ise pärineb vanaülemsaksa nimest Theodoric. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Tiit 3077 mehel. Tiit oli populaarsuselt 44. mehenimi. Tiit oli keskmiselt 55 aasta vanune (mediaanvanus oli 56). Kõige populaarsem oli eesnimi Tiit vanuserühmas 60–64, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 49,97. Tiit Hennoste (* 1953) Tiit Kõrvits (* 1951) Tiit Kändler (*1948) Tiit Matsulevitš (* 1958) Tiit Ojasoo (* 1977) Tiit Palu (* 1970) Tiit Rosenberg (* 1946) Tiit Sokk (* 1964) Tiit Vähi (* 1947) ... "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. veebruar 2019. Vaadatud 19. augustil 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Uta Nickel

Uta Nickel (sündinud 19. juulil 1941 Leipzigis) on endine Saksa DV riigitegelane. Uta Nickel omandas keskhariduse õhtukoolis ja õppis raamatuköitjaks. 1973. aastal lõpetas ta kaugõppes Halle-Wittenbergi Martin Lutheri Ülikooli ökonomistina. Seejärel töötas ta Leipzigi ringkonna Majandusnõukogus teadusliku töötajana ja Leipzigi ringkonna Ehitusametis. Aastatel 1979–1981 oli ta Leipzigi ringkonna Plaanikomisjoni töötaja, aastatel 1981–1983 aseesimees. Aastatel 1983–1988 oli ta Leipzigi ringkonnavalitsuse liige, tema vastutusalasse kuulusid rahandus ja hinnad. Lisaks oli aastatel 1986–1988 Leipzigi ringkonnaparlamendi liige. Aastatel 1988–1989 oli Uta Nickel Saksa DV rahandusministri asetäitja. 18. novembrist 1989 kuni 12. aprillini 1990 oli Uta Nickel Saksa DV rahandusminister. Ministriametist tagasiastumise järel loobus Uta Nickel poliitikas osalemisest ning tegutses majandusnõustajana ja kinnisvaraarendajana. German Democratic Republic : Ministries, political parties, etc. rulers.org
Buqayq

Buqayq (بقيق 'liivakärbeste isa') ehk Abqayq ehk Biqayq (varem eesti keeles Abkaik) on linn Saudi Araabias Ash-Sharqīyah' provintsis kõrbes 60 km kaugusel Ad-Dammāmist edelas Ar-Rub‘ al-Khālī kõrbest lõunas. Seal asub Buqayqi naftaväli. Buqayqis elab umbes 30 000 inimest. Linna rajas riiklik naftakontsern Saudi Aramco. تعداد السكان والمساكن, vaadatud 12.07.2020.
Alaltütlev kääne

Alaltütlev kääne ehk ablatiiv on kääne, millega väljendatakse põhiliselt liikumise lähtepunkti.
Oskar Abori

Oskar Abori (3. juuni 1907 Rakvere – 7. september 1958) oli Eesti kommunist ja Eesti NSV poliitik. Abori sündis Rakvere linnas. Alghariduse sai ta kohalikus algkoolis, hiljem täiendas end iseõppimise teel. Õpingute lõpetamise järel asus ta tööle kingsepana, mida pidas 1940. aastani. 1932. aastatel hakkas Abori Rakveres osa võtma enamlasi toetavast Virumaa Tööliste Üldühingust, kuhu ta juhatusse valiti. 1935. aastal suleti Abori juhitud töölisliikumine ja määrati Abori politseidirektori otsusega väljasaatmisele, kuid enne kui otsus jõustus, hankis ta välispassi ja lahkus Eestist. Veel samal aastal naasis Abori Tallinna, kus tegutses Nahatööliste Ametiühingu ja Tallinna Ametiühisuste Tarvitajate Ühisuse juhatuses töölisi organiseerides. Sellele lisaks võttis ta osa MOPR-i tegevusest, vabatahtlike värbamisest Hispaania kodusõtta ja kommunistliku kirjasõna levitamisest. Kokku tegutses Abori Tallinnas kolm aastat, mis päädis 1938. aasta mais arreteerimisega. Seejärel saadeti Abori siseministri otsusega asumisele Viljandisse. Viljandis jätkas Abori ametiühingutes tegutsemist, osaledes spordiseltsis Võitlus ja kultuuriühingus Idee. 1938. aasta juunis liitus ta Eestimaa Kommunistliku Parteiga. Juunipöördest peale oli Abori aktiivne organisaator Viljandi punase töölisliikumise korraldamises. EKP legaliseerimise järel töötas ta partei maakonna-organisaatorina. Ta osales 14.-15.07 toimunud Riigivolikogu valimistel Eesti Töötava Rahva Liidu kandidaadina ja osutus valituks Viljandis valimisringkonnas Riigivolikogu II koosseisu ning jätkas tööd ümberkorraldatud ajutises ENSV Ülemnõukogus. 1940–1941 oli Aberi EK(b)P Viljandimaa Komitee esimene sekretär, kuid sakslaste sissetungi järel aitas ta korraldada Viljandimaa hävituspataljonide organiseerimist. Sakslaste lähenedes taganes ta koos hävituspataljoniga Narva, kus ta määrati formeeritava Narva töölispolgu ühe pataljoni komandöriks. Sealt taganes ta edasi Leningradi, kust ta 1941. aasta oktoobris haigena evakueeriti Nõukogude tagalasse. Tagalas liitus Aberi 1942. aasta jaanuaris vabatahtlikult Punaarmeega, kus asus tööle Eesti korpuses ühe laskurpolgu parteibüroo sekretärina. 1942. aastal ta haigestus, pärast paranemist töötas Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu volinikuna abistama evakueerituid Tatari ja Udmurdi autonoomsetes vabariikides. Pärast Eesti taasokupeerimist oli Aberi aastatel 1944–1945 taas EK(b)P Viljandimaa Komitee esimene sekretär. Seejärel töötas ta tekstiilivabriku Punane Koit direktorina ning ametnikuna Eesti NSV Ametiühingute Nõukogus ja Metsamajanduse Ministeeriumis. 1948. aastal halvenes Abori tervis tuberkuloosi tõttu sedavõrd, et ta pidi töötamisest loobuma. Oskar Abori suri 7. septembril 1958 ja ta maeti 11. septembril 1958 Metsakalmistule. "OSKAR ABORI". Tee Kommunismile. 11.09.1958. Lk 4. Allak, Hendrik (01.06.1977). "70 AASTAT OSKAR ABORI SÜNNIST". Kodumaa. Lk 6. "Eesti Töötawa Rahwa Liidu kandidaate Lõuna-Eestis". Postimees. 14.07.1940. Õispuu, Leo (2016). Eestlased Vene sõjaväes 1940-1945. Tallinn: Eesti Represseeritute Registri Büroo. Lk 134. ISBN 978-9985-9914-0-4. "Tallinna Metsakalmistu, V, 8, 2524, 2-kohaline kirstuplats". Haudi. Vaadatud 24.05.2023.
Hansa Liidu Novgorodi kaubakontor

Hansa Liidu Novgorodi kaubakontor (ladina keeles curia sancti Petri) oli üks Hansa Liidu kaubakontoritest, mis asus Novgorodis. See oli liidu kontoritest kõige idapoolsem.
Püha Piiskop Platoni orden

Püha Piiskop Platoni orden (ka Püha Platoni orden või Platoni orden) on kiriklik teenetemärk, mida alates 1924. aastast antakse Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule osutatud teenete eest. Orden asutati eesti piiskopmärtri Platoni mälestuse jäädvustamiseks. 1922. aastal võttis Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku täiskogu vastu otsuse põlistada piiskop Platoni märtrielu mälestus temanimelise teenetemärgi (alusdokumendis: Piiskop Platoni mälestusmärgi) asutamise läbi. Kõrge autasu andmise õigus jäi vastavalt statuudile metropoliidile, mida võidi anda kirikule osutatud teenete eest – nii vaimulikele kui ka ilmalikele isikutele. Ühena esimestest sai selle tunnustuse osaliseks 14. detsembril 1925 riigivanem Konstantin Päts, kellele anti ordeni I järk. 1944. aastal anti Püha Platoni ordeni III järk näiteks EAÕK Obinitsa koguduse köstrile Timofei Viinapuule. Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Sinodi tollase tunnistuse ordeni kandmise õiguse kohta kujundas kunstnik Axel Roosmann. Nõukogude okupatsiooni ajal andis Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik ordenit paguluses. Ordenil on I, II ja III järk. Walter, Hannes. Eesti teenetemärgid. Estonian Orders and Decorations. Tallinn: Miniplast Pluss, 1998, lk 236-237, 379-381 Püha Piiskop Platoni ordeni kavalerid "Metropoliit Ambrosius sai Püha Platoni ordeni". Eesti Kirik. Metropoliit annetas olümpial pronksi võitnuile ordenid Pärnu Postimees, 18. september 2016
Robert Abolin

Robert Abolin (18. mai 1886 Riia kreis – 27. jaanuar 1938 Leningrad; vene keeles Роберт Иванович Аболин; läti keeles Roberts Āboliņš) oli läti päritolu geobotaanik, mullateadlane ja loodusgeograaf, Ida-Siberi ja Kesk-Aasia uurija, üks maastikuteaduse rajajaid. Ta arreteeriti 1937. aastal. Ta hukati Leningradis. Teiste versioonide järgi suri ta 1939 laagris või vabastati 1938.
Otto Ruge

Otto Ruge (19. jaanuar 1882 – 15. august 1961) oli Norra kaitseväe ohvitser ja Saksa invasiooni ajal kaitseväe ülemjuhataja. Ruge kasvas üles Oslos ja õppis Oslo Katedraalikoolis. Ta sündis tugevate sõjaväetraditsioonidega peres ja juba 20-aastaselt oli ta sõjaväes ohvitser. Ruge astus 1905. aastal Norra Sõjaväeakadeemiasse. 1940. aastal sai kolonel Ruge kindralmajoriks ja määrati pärast Kristian Laake tagandamist Norra vägede ülemjuhatajaks. Ruge veenis valitsust sakslastele vastu hakkama, sest oli kindel, et see on maa ja rahva enesehinnangule tähtis. Samas andis Ruge endale aru, et ilma liitlaste toetuseta ei tule sellest midagi välja, sest kõik suuremad linnad olid kiiresti langenud ja sakslastel oli õhuruumis ülemvõim. Olukorda halvendas velgi asjaolu, et üks väheseid kasutada olnud jalaväerügemente, 3. rügement, alistus, sest selle komandör uskus et nad on ümber piiratud. Ruge strateegiaks oli taganeda aeglaselt põhja poole ning tekitada kaitseliin Trondheimist lõuna poole. Liitlased pidid linna tagasi vallutama, aga linna vastu alustati rünnakut liiga hilja ja see kukkus läbi.
Abomey

Abomey on linn Beninis, Zou departemangu keskus, kunagine Dahomee pealinn. Omavalitsusüksuse pindala on 142 km², elanike arv 90 195 (2012). Abomey kuningapaleed on 1985. aastast UNESCO maailmapärandi nimistus.
Abong-Mbang

Abong-Mbang on linn Kameruni Idapiirkonnas Nyongi jõe ääres, Haut-Nyongi departemangu keskus. 2001. aasta rahvaloenduse andmetel on elanike arv 18 700. Linnas elavad põhiliselt makaad.
András Süli

András Süli (1897 – 1969) oli ungari naivistlik maalikunstnik. András Süli oli ametilt korvipunuja, maalimisega hakkas ta tegelema 1933. aastal. András Süli tegeles maalimisega kuni 1938. aastani, kuid leidmata vähimatki tunnustust, põletas ta suurema osa maalidest ära ja enam kunstiloomingule ei pühendunud. 1960. aastate lõpul ta looming taasavastati ja 1969. aastal esines ta oma maalidega rahvusvahelisel naivistide näitusel Bratislavas. András Süli säilinud pärandisse kuulub ligikaudu kolmkümmend teost. Sellest alates omandas Süli Ungari tuntuima naivistliku maalikunstniku maine ja ta töid on eksponeeritud paljudel rahvusvahelistel näitustel "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 28. veebruaril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2015. Vaadatud 28. veebruaril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Il cucchiaio d'argento

"Il cucchiaio d'argento" ('hõbelusikas', itaalia hääldus: il kukˈkjajo darˈdʒɛnto) on Itaalias 1950. aastal disaini- ja arhitektuuriajakirja Domus avaldatud kokaraamat, millesse on kogutud enam kui 2000 toiduretsepti kõigist Itaalia piirkondadest. Kokaraamatu üheksas trükk ilmus 2011. aastal ning sellesse on lisatud 600 uut, nüüdisaegset retsepti. Raamat on tõlgitud mitmesse keelde. Clelia D'Onofrio, Il Cucchiaio d'Argento, Editoriale Domus, 1997, ISBN 88-7212-223-6 (8. trükk) "The Silver Spoon", 1. oktoober 2005, Phaidon Press, ISBN 978-0714845319 "Der Silberlöffel", Phaidon Verlag GmbH, 2006, ISBN 978-0714896656 "La Cuillère d'argent", Phaidon, 26. oktoober 2006, ISBN 978-0714896663 "Серебряная ложка", Biznes tu Biznes, 2011, ISBN 978-5936791512 Itaalia köök "Il Cucchiaio d'Argento". Editoriale Domus. 14. märts 2014. Vaadatud 1. märtsil 2015. {{cite web}}: eiran teksti "Le ricette di una volta" (juhend) Ametlik koduleht, sisaldab retseptide andmebaasi (itaalia keeles)
Kazimierz III

Kazimierz III Suur (poola keeles Kazimierz III Wielki); (30. aprill 1310 – 5. november 1370) oli Poola kuningas aastail 1333–1370, viimane Poola kuningas Piastide dünastiast. Kazimierz III püüdis riiki tsentraliseerida, suurendas linnade õigusi. Kehtestas riigis Saksa õiguse, moodustas kõrgema kohtu. Aastatel 1446–1447 andis välja Poola seadustekogu. Kazimierz III valitsusajal kestis sõda Tšehhi ja Saksa orduga. 1343. aastal sõlmiti Kaliszi rahu Tšehhi ja Saksa orduga, millega Poola kaotas Saksa ordule Ida-Pommeri ja Tšehhile Sileesia, Masoovia ja Tšelmno, sai Saksa ordult Kujavia ja Dobryzni. 1346. aastal sõdis Kazimierz III Tšehhiga. 1351. aastal sai Masoovia oma vasalliks. Aastatel 1340–1366 sõdis Kazimierz III Leeduga, vallutas Galiitsia, osa Volõõniat ja Podoolia. Sõdades Leedu suurvürstiriigiga toetas Kazimierz III-t Ungari (troonil oli Kazimierzi õepoeg ja troonipärija Lajos I Suur). 1364. aastal asutas Kazimierz III Krakówi ülikooli, mis on Poola vanim ülikool. Kazimierz III oli Poola kuningas Władysław I Łokieteki ja Kaliszi hertsoginna Jadwiga poeg. Kazimierz III õde oli 1320. aastast abielus Ungari kuninga, Anjou dünastia esindaja Károly I-ga ning nende poeg Lajos I oli järglasteta Kazimerz II surma järel Ungari kuningas alates 1342 ning Poola kuningas Ludwik I nime all alates 1370 kuni oma surmani. Ludwik I dünastia ei jäänud püsima, sest tal polnud meessoost järeltulijaid, ning Poola ja Ungari troonid pärisid ta tütred Jadwiga ja Maria. Galiitsia-Volõõnia vürstiriik
Propüleed

Propüleed (kreeka keeles Προπύλαια ehk "väravaesised") on monumentaalne väravaehitis, mis lähtub Ateena akropoli algupäraste propüleede eeskujust. Tuntumaid näiteid on ka Brandenburgi värav Berliinis ja Müncheni Propyläen, mis jäljendavad Ateena akropoli propüleede keskosa.
Ivan Generalić

Ivan Generalić (21. detsember 1914 Hlebine – 27. november 1994 Koprivnica) oli horvaadi naivistlik maalikunstnik. Ivan Generalić oli pärit talupoja perekonnast. Juba algkoolis oli joonistamine ta lemmikõppeaine. 1930. aasta nägi Generalići joonistusi kunstnik Krsto Hegedušić. Hegedušićile avaldasid need tööd sügavat muljet ja 1931. aastal organiseeris ta Zagrebis esimese Generalić teoste näituse. 1945. aastal sai Generalićist ULUH-i (Udruga likovnih umjetnika Hrvatske, Horvaatia Kujutavate Kunstnike Liit) liige. 1953. aastal toimus esimene Generalići maalide näitus Pariisis. Ivan Generalić oli üks Hlebne naivistliku maali koolkonna rajajatest. Oma maalidel kujutas Generalić põhiliselt stseene külaelust, maastikke ja natüürmorte. Tema loomingule on iseloomulik tegelikkuse poetiseerimine, kohati ka iroonia ja grotesk. Ivan Generalići loomingu teemaline koduleht
Sihtasutus Ülikoolide Keskus Saaremaal

Sihtasutus Ülikoolide Keskus Saaremaal (lühend SA ÜKS) on aastast 1997 Kuressaares tegutsev sihtasutus, mis loodi eesmärgiga kaasata ülikoole Saaremaa regionaalarengusse ja leida ülikoolidele uusi tegevusväljundeid. Sihtasutuse asutasid Tartu Ülikool, Eesti Maaülikool, Tallinna Tehnikaülikool, Tallinna Ülikool, Turu Ülikool. https://web.archive.org/web/20150228125701/http://www.yks.ee/keskusest/ (vaadatud 28.02.2015) SA ÜKS koduleht
Eesti Instituut Soomes

Eesti Instituut Soomes (soome keeles Viron Suomen-instituutti või Viro-instituutti Suomessa) on Eesti Instituudi Soomes asuv filiaal. Filiaal asutati 1995. See oli esimene välismaal avatud Eesti kultuuriasutus. Eesti Instituudi Soome filiaali juht on Sanna Immanen. Eesti Instituudi Soome filiaal annab välja eesti kirjanduse soomekeelset kirjandusantoloogiat Nippernaati. https://web.archive.org/web/20150222111006/http://viro-instituutti.fi/instituutista/instituutista.html (vaadatud 28.02.2015) Filiaali koduleht
Eesti suursaatkond Helsingis

Eesti suursaatkond Helsingis on Eesti diplomaatiline esindus Soomes Helsingis. Suursaatkond asub aadressil Itäinen Puistotie 10. Saatkonda juhib Eesti suursaadik Soomes. Soome Suursaatkond Tallinnas Suursaatkonna koduleht
Marje Joalaid

Marje Joalaid (sündinud 1. novembril 1946 Tallinnas) on eesti keeleteadlane ja folklorist. Ta on uurinud eriti vepsa keelt ja vepsa kultuuri. Ta on üks Eesti kohanimeraamatu autoritest.
Mark Raidpere

Mark Raidpere (sündinud 23. augustil 1975) on eesti foto- ja videokunstnik. 2005. aastal esindas ta Eestit Veneetsia biennaalil. 1998 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (isikunäitus Vaala galeriis) 2005 Hansapanga kunstipreemia 2008 Ars Fennica kunstiauhind 2013 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (empaatilise ja ülevaatliku isikunäituse "Damage" eest Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumis) Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] Ars Fennica kunstiauhinna laureaat on Mark Raidpere. Sirp, 2. märts 2009.
Ablatiivjahutus

Ablatiivjahutamine on Maa atmosfääri siseneva raketi või kosmoseaparaadi jahutus ablatsioonkilbi abil.
Maire Pyykkö

Maire Pyykkö (sündinud 12. juunil 1947 Kohtla-Järvel) on eesti päritolu Soome klaasikunstnik ja maalikunstnik. 1982 lõpetas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi magistrantuuri. Aastast 1991 elab ta Soomes. Pyykkö koduleht
Ablatsioonimoreen

Ablatsioonimoreen on moreen, mis kujuneb pärast liustiku sulamist pinnamoreenist. Ablatsioon (glatsioloogia) Põhimoreen
Naomi Loogna

Naomi Loogna (aastani 1955 Naomi Saarva, aastatel 1955–1969 Naomi Schamardin; 24. juuni 1930 Tallinn – 26. aprill 2022) oli eesti arstiteadlane, meditsiinidoktor. Ta alustas õpinguid aastal 1937 Elfriede Lenderi Eragümnaasiumis, kuid lõpetas aastal 1948 Tallinna 10. Keskkooli. Samal aastal astus ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1954 arsti kvalifikatsiooniga. Ülikooli lõpetamise järel suunati ta tööle Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituuti nooremteadurina kutsepatoloogia osakonda. Tööl nooremteadurina valmis tal kandidaadi väitekiri teemal "Mittespetsiifiliste nahatestide uurimise tulemustest põlevkivikaevureil ja nende tähendusest vibratsioonitõve diagnostikas", mille ta kaitses aastal 1960 (Tartu Riikliku Ülikooli juures) ja mis kinnitati kõrgemas atestatsioonikomisjonis aastal 1961 meditsiinikandidaadi kraadiga. Aastal 1969 sai ta vanemteaduri kutse. Aastal 1970 valmis tal doktori väitekiri allergiliste kutsedermatiitide teemal, mille ta kaitses aastal 1971 Tartu Riikliku Ülikooli juures. Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk 798–799.
Hinrich Lohse

Hinrich Lohse (2. september 1896 Mühlenbarbek – 25. veebruar 1964 Mühlenbarbek) oli Saksamaa riigitegelane ja Natsi-Saksamaa ajal Ida-alade Riigikomissariaadi (Ostlandi) riigikomissar 1941. aasta juulist kuni 1944. aasta detsembrini.
Peter Wladimir Wassily von Glasenapp

Peter Wladimir Wassily von Glasenapp (kirjanduses ka Pjotr Glasenapp, Pjotr Glazenap; vene keeles Пётр Владимирович фон Глазенап (2/14. märts 1882 – 27. mai 1951) oli Venemaa Keisririigi ja Vene kodusõja aegne sõjaväelane (kindralleitnant). Tema vanemad olid Riia politseimeister ja Tallinna politseimeister Woldemar von Glasenapp ja Camilla Naszynska. Ta oli muu hulgas 28. novembrist 1919 kuni 22. jaanuarini 1920 Loodearmee ülem. [1]