laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Karu tänav (Tallinn)

Karu tänav (endine nimi saksa keeles Medwedjewstraße) on tänav Tallinna Kesklinna linnaosas Sadama asumis. Tänav ühendab Jõe tänavat, Tuukri põiguga. Reval linna üldplaanil on tänavat praeguse Karu tänava asukohas kujutatud esimest korda 1841. aastal. Karu tänava esimene nimi oli selle piirkonna kinnisvaraomaniku Pjotr Medvedjevi järgi Medvedjevi tänav ehk saksapäraselt Medwedjewstraße, eesti keeles ka Medvedi uulits ja Medveesi tänav. Tänava vene- ja saksakeelsete nimedena kasutati vahel ka Медвежъя улица ja Bärenstrasse, mis kõik on tuletatud Medvedjevi nimest. Praegune tänavanimi on pandud linnavolikogu otsusega 17. jaanuarist 1923. Karu tänaval ühes salakorteris varjas end politsei eest revolutsionäär Viktor Kingissepp, kes Karu tänaval ka vangistati ja hukati sõjakohtu otsusel 1922. aastal. Aastatel 1940–1941 (linnavalitsuse otsus 30. augustist 1940) kandis tänav Viktor Kingissepa tänava nime. Saksa okupatsiooni ajal (1942) on tänavat nimetatud Bärenstraße. Karu tänav 16 hoone ehitati juudi koguduse algatusel, arhitekt Erich Jacoby projekti järgi Tallinna Juudi Eraühisgümnaasiumiks. Koolimaja valmis 1924. aastal. Hoones tegutses 1924. aastast Tallinna Juudi Eraühisgümnaasium, 1931–1935 vene õppekeelega Tallinna linna ühendatud humanitaar- ja reaalgümnaasium, Tallinna 19. Algkool. II maailmasõja järel ehitati Aedvilja tänava poole kolmekorruseline, 1960. aasta stiilis, lameda katusega juurdeehitus ja Karu tänav 16 hoones tegutses Tallinna Kutsekeskkool nr 1, nn Karu kool. Kinnistul asub 1. septembril 1990 taasavatud Juudi kooli koolimaja ja selle juurdeehitusega ühisesse arhitektuursesse ansamblisse kuuluv, aastatel 2006-2007 ehitatud, Tallinna sünagoog. Tänaval asuvad: Karu tänav 7, 1934. aastal valminud Karl Tarvase projekteeritud neljakorruseline korterelamu Karu tänav 9, 1981. aastal valminud viiekorruseline korterelamu Karu tänav 11, 1989. aastal valminud viiekorruseline korterelamu Karu tänav 14, 1936. aastal valminud Karl Tarvase projekteeritud algne Alma Margevitshi elumaja. Karu tänav 16, Tallinna sünagoog, Eesti Juudi Kogukond, Eesti Juudi Muuseum, Tallinna Juudi kool ja Karu tänav 17, 1982. aastal valminud Tallinna Ülikooli ühiselamud. Karu tänav 18 // Aedvilja tänav 6, 1933. aastal valminud arhitekt Karl Burmani 3-põhikorruse ja katusekorrusega korterelamu. Ehitismälestis nr 1082 Karu tänav 7 Karu tänav 7 Karu tänav 11 Tallinna tänavanimed. KNAB. 1082 Juudi era-humanitaargümnaasiumi hoone kultuurimälestiste riiklikus registris Karu tn_7 eritingimused Leele Välja, OÜ Arhitektuuriväljad. Tallinna kesklinna väärtuslikud hooned. Tallinn 2020, lk 36 Karu tänava ühiselamu läheb suveks remonti, Linnaleht: Tallinn, nr. 83, 29 mai 2007 8720 Elamu Aedvilja t. 6/ Karu t. 18, 1932. a. kultuurimälestiste riiklikus registris
Zittau

Zittau on linn Saksamaal Saksimaa Görlitzi kreisis. 2008. aastani oli Löbau-Zittau kreisi halduskeskus. Asub Tšehhi ja Poola piiri ääres. Linnas asub Zittau/Görlitzi rakendusteaduste kõrgkool ja aastal 1993 asutatud Rahvusvaheline Kõrgkooliinstituut. Linnast on pärit tšehhi kroonikakirjutaja Petrus Zittaust, kes tegutses 14. sajandil Zbraslavis. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Zittau koduleht
Joonia saarte piirkond

Joonia saarte piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Kreeka lääneosas. Hõlmab Joonia saared peale (suurematest saartest) Kýthira saare. Piirkond koosneb viiest piirkonnaüksusest (perifereiakí̱ enóti̱ta) – Kérkyra ehk Korfu, Ithaka, Kefalloniá, Lefkáda ja Zákynthos. Piirkonna halduskeskus on Kérkyra. https://www.statistics.gr/el/2021-census-res-pop-results
Peloponnesose piirkond

Peloponnesose piirkond [pelop'onnesos] (Πελοπόννησος; 'Pelopsi saar') on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Kreeka lõunaosas. Selle 15 490 km² suuruse piirkonna alla kuulub suurem osa Peloponnesose poolsaarest ja seda ümbritsevad saared. Piirkond piirneb põhjas Lääne-Kreeka piirkonnaga ja kirdes Atika piirkonnaga. Piirkond hõlmab suurema osa Peloponnesose poolsaarest, välja arvatud Ahhaia ja Ileía piirkonnaüksuse loodepoolsed osad, mis kuuluvad Lääne-Kreeka piirkonda, ning väike osa Argolída poolsaarest, mis on osa Atika piirkonnast. Peloponnesose piirkond loodi 1987. aasta haldusreformiga. 2010. aasta Kallikratese programmiga selle võimu ja volitusi muudeti ning laiendati. Uue plaani järgi juhib piirkonda koos Lääne-Kreeka piirkonna ja Joonia saarte piirkonnaga selleks loodud ning Lääne-Kreeka piirkonna keskuses Pátra linnas asuv detsentraliseeritud administratsioon. Piirkonna enda keskus asub Trípolis ja piirkond jaguneb viieks piirkonnaüksuseks (enne Kallikratese programmi haldusreformi maakonnaks (nómos)): Argolída piirkonnaüksus Arkaadia piirkonnaüksus Korinthía piirkonnaüksus Lakoonia piirkonnaüksus Messeenia piirkonnaüksus Piirkonnaüksused jagunevad omakorda kokku 26 omavalitsuseks ning piirkonna suurim linn on Messeenias asuv Kalamáta. Piirkonna teised suuremad asulad on Árgos, Kórinthos ja Sparti. 2011. aasta 1. jaanuarist on piirkonda juhtinud Petros Tatoulis. https://www.statistics.gr/el/2021-census-res-pop-results
Tajumishäired

Tajumishäire puhul on häiritud objektiivse reaalsuse meeleline tunnetus. Kvantitatiivsed tajumishäired tekivad siis, kui tajuretseptori ärrituslävi on muutunud: Alanenud ärrituslävi – retseptoris tekib reaktsioon ka sellise intensiivsusega ärritajale, milline normaalsetes tingimustes ei põhjustaks reaktsiooni. Ärrituslävi võib alaneda ka kompensatsioonina keskkonnatingimuste muutusele, et kindlustada organismi normaalne talitlus ebatavalistes tingimustes. Näiteks pimeduses alaneb silma võrkkestas paiknevate nägemisretseptorite ärrituslävi, et inimene/loom näeks ka pimeduses ümbrust. Kui nüüd pimedusest järsku sattuda valguse kätte, on valgus nii ere, et nägemine on tõsiselt häiritud. Kuid mõne aja möödudes ärrituslävi tõuseb optimaalsele tasemele ja nägemisretseptori tegevus ei ole häiritud. Teatavate seisundite puhul on retseptori ärrituslävi püsivalt madal ja võib tõsiselt häirida inimese toimetulekut. Kõrgenenud ärritusläve puhul on retseptori tundlikkus ärritajale alanenud. Sugeneb sellest sõltuvalt retseptorist kas vaegkuulmine, vaegnägemine, valutundetus. Kvalitatiivsete tajumishäirete puhul toimub tajumoonutus, mistõttu ümbritsevat keskkonda tajutakse sisuliselt moonutatuna. Kvalitatiivseid tajumishäireid võib jaotada: meelepeteteks, psühhosensoorseteks häireteks. Meelepetteid liigitatakse omakorda elementaarseteks ja komplitseerituteks. Elementaarsed meelepetted on lihtsakoelised. Tavaliselt inimesel säilib nende suhtes kriitikameel. Elementaarseid meelepetteid: akoasm, diplopia, fotopsia, paresteesia. Komplitseeritud meelepetteid saab jaotada järgmiselt: illusioon ehk eksitaju, hallutsinatsioon ehk ebataju.
Aderkas

Aderkas on Liivimaa, Eestimaa ja Saaremaa aadlisuguvõsa. Esimese allikates esineva perekonnaliikmena on teada Riia peapiiskopi vasall Johannes de Adricas (1277). Johannes de Adricas (mainitud allikates 1277, 1292), Riia peapiiskopi vasall Claus Aderkas (mainitud allikates 1533–1575), Läänemaa stiftifoogt (1561–1570), Läänemaa Kärbla, Tagavere mõisnik Reinhold Aderkas, Pärnu raehärra 1569 Jürgen Aderkas (surnud 1631), Rootsi ooberst, Liivimaa rügemendi ülem, hukkus Leipzigi lähedal Breitenfeldi lahingus, Paslepa ja Väike-Lähtru mõisnik Fabian von Aderkas (surnud 1683), Rootsi sõjaväelane (kindralmajor) Otto Reinhold von Aderkas (maeti 1707), Rootsi sõjaväelane (rittmeister) ja Tagavere, Salajõe ja Penijõe mõisnik Karl Friedrich von Aderkas, Penijõe mõisnik, Rootsi sõjaväelane (rittmeister) Berend Otto von Aderkas (suri 1753), Salajõe mõisnik, Rootsi sõjaväelane (rittmeister) Georg Gustav von Aderkas (sünd. 1699 – surn. pärast 1774), Tagavere ja Salajõe mõisnik, meeskohtunik Carl Johann Aderkas (surnud 1708), Holstein-Gottorpi sõjaväelane Fabian Reinhold von Aderkas (maeti 1683), Rootsi ja Eestimaa aadlilipkonna sõjaväelane Põhjasõjas. Friedrich Wilhelm Karl von Aderkas (1767–1843), Tartu Ülikooli professor Reinhold Wilhelm von Aderkas (1729–1814), Venemaa keisririigi sõjaväelane (major), Tagavere ja Salajõe mõisnik Wilhelm Fabian von Aderkas (1771–1838), Venemaa keisririigi sõjaväelane (major) Karl Wilhelm Ottokar von Aderkas (1806–1869 Riia), Venemaa keisririigi sõjaväelane Konstantin Fabian Wilhelm von Aderkas (1822–1874), Venemaa keisririigi sõjaväelane (staabirittmeister), Kaukaasia sõdades Woldemar von Aderkas (1849–1908), Saaremaa maanõunik, Oti ja Koigi mõisnik. Ottokar von Aderkas (1859–1921), Venemaa Keisririigi ametnik, Oti ja Koigi mõisnik Vladimir von Aderkas (sünd. 1870), Venemaa keisririigi sõjaväelane (staabikapten) Alexander von Aderkas (1863 Tilsit –1916), Venemaa keisririigi tolliametnik Transéhe-Roseneck, Astaf von, Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften ; Teil Livland,1 s. 401 Hollandi ajalooinstituut. Kasutatud 9.05.2010 (hollandi) Astaf von Transehe-Roseneck. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaft, Teil Livland, Band I. Görlitz: Verlag für Sippenforschung und Wappenkunde, 1929. 412 Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Oesel. Tartu: Osaühing „Ilutrükk”, 1935. Lk 21-29 [1]. Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Svanethi ahelik

Svanethi ahelik on mäeahelik Aasias, osa Suur-Kaukasusest. Kulgeb ida-lääne suunas Peaahelikust lõunas. Kõrgus kuni 4008 meetrit.
Siena Katariina

Siena Katariina (25. märts 1347 – 29. aprill 1380) oli dominiiklasest tertsiaar ja pühak. Ta sündis värval Jacobo Benincasa 23. lapsena. Tema ema oli Lapa Piagenti, kes oli kohaliku luuletaja tütar. Kuueaastaselt nägi Katariina esimest ilmutust. Aastal 1363 pühendus ta täielikult askeesile ja palvetamisele. Katariina koges mitmeid müstilisi sündmusi: abielu Kristusega u 1367 ja Kristuse kannatustele kaasaelamine. Aastal 1374 tunnistati ta Firenze dominiiklaste üldkogu poolt ortodoksseks, tema pihiisaks sai Capua Raimondus. Vaadete poolest sarnanes Siena Katariina püha Birgittaga – mõlemad nõudsid paavsti toomist Avignonist Rooma ja kiriku reformimist. Katariina oli ka tuline Itaalia linnade vahelise rahu eest võitleja. Samas toetas ta paganatevastaseid ristisõdu. Katariinale omistatakse ka paavsti keelitamine naasmaks Rooma, mis ka aset leidis. Kuna paavst aga 27. märtsil 1378 suri (Avignoni vangipõlv oli aastatel 1309–1377), valiti uueks paavstiks Urbanus VI. Prantsusmeelsed vaimulikud valisid aga Avignonis omakorda paavstiks Clemens VII. Nii sai alguse skisma. Kui 29. aprillil 1380 Katariina suri, siis maeti ta dominiiklaste kalmistule. 1383. aastal kaevati säilmed üles ja viidi Santa Maria Sopra Minerva basiilikasse, kus Katariina pea eraldati kehast, ja toimetati Siena Püha Domenicuse kirikusse. Paavst Pius II kanoniseeris Katariina 29. juulil 1461. Väliseesti kirjaniku Karl Ristikivi romaan "Mõrsjalinik" käsitleb Siena Katariina elulugu.
Galeegi keel

Galeegi keel on romaani keelte hulka kuuluv keel. Galeegi keele lähimaks sugulaskeeleks peetakse portugali keelt. .gal
Pará osariik

Pará on Brasiilia osariik, 1. järgu haldusüksus Põhjapiirkonnas. Piirneb põhjas Guyana ja Surinamega. Osariik on valdavalt kaetud vihmametsaga. Halduslikult jaguneb 143 omavalitsusüksuseks. https://www.ibge.gov.br/en/cities-and-states/df.html Pará osariigi koduleht (portugali keeles)
Altamira (Brasiilia)

Altamira on linn Brasiilias Pará osariigis, Altamira valla keskus. Asub Xingu jõe ja Transamazonica maantee ääres.
Amapá osariik

Amapá on Brasiilia osariik, 1. järgu haldusüksus Põhjapiirkonnas. See piirneb põhjas Prantsuse Guajaana ja Surinamega. Halduslikult jaguneb 16 omavalitsusüksuseks: Amapá Calçoene Cutias Ferreira Gomes Itaubal Laranjal do Jari Macapá Mazagão Oiapoque Pedra Branca do Amapari Porto Grande Pracuúba Santana Serra do Navio Tartarugalzinho Vitória do Jari ftp://ftp.ibge.gov.br/Estimativas_de_Populacao/Estimativas_2017/estimativa_TCU_2017_20180618.pdf Amapá osariigi koduleht (portugali keeles)
Amapá

Amapá on mitme koha nimi: Amapá osariik Brasiilias Amapá vald Amapá osariigis Amapá, linn Amapá vallas
Sagarmāthā

Sagarmāthā on Džomolungma nepalikeelne nimi. Sagarmāthā on rahvuspark Nepalis. Sagarmāthā ringkond Nepalis
Ceará osariigi hümn

Ceará osariigi hümn on Brasiilia Ceará osariigi hümn. Hümn sündis, kui Ceará osariigi haritlased otsustasid tähistada 300 aasta möödumist Ceará asutamisest, s.o esimeste portugallaste jõudmisest sellele alale (31. juuli 1603). Guilherme Studart, Studarti parun oli pidustuste korralduskomisjoni esimees. Alberto Nepomucenole tehti ülesandeks komponeerida pidustustel ettekandmiseks Ceará hümn. Sõnade autor on Thomaz Pompeu Ferreira Lopes. Orkestreerija ning dirigent oli Zacharias Gondim. Hümn kanti esmakordselt ette 31. juulil 1903. Laulis Fortaleza normaalkooli naisõpilaste koor, mida saatis Ceará avaliku julgeoleku pataljoni orkester. Ettekanne leidis aset Ceará Seadusandliku Kogu istungil. Terra do sol, do amor, terra da luz! Soa o clarim que a tua glória conta! Terra, o teu nome a fama aos céus remonta Em clarão que seduz! Nome que brilha - esplêndido luzeiro Nos fulvos braços de ouro do cruzeiro! Mudem-se em flor as pedras dos caminhos! Chuvas de pratas rolem das estrelas... E despertando, deslumbrada ao vê-las, Ressoe a voz dos ninhos... Há de florar nas rosas e nos cravos Rubros o sangue ardente dos escravos. Seja o teu verbo a voz do coração, Verbo de paz e amor do Sul ao Norte! Ruja teu peito em luta contra a morte, Acordando a amplidão. Peito que deu alívio a quem sofria E foi o sol iluminando o dia! Tua jangada afoita enfune o pano! Vento feliz conduza a vela ousada Que importa que teu barco seja um nada, Na vastidão do oceano Se à proa vão heróis e marinheiros E vão no peito corações guerreiros? Se, nós te amamos, em aventuras e mágoas! Porque esse chão que embebe a água dos rios Há de florar em messes, nos estios E bosques, pelas águas! Selvas e rios, serras e florestas Brotem do solo em rumorosas festas! Abra-se ao vento o teu pendão natal Sobre as revoltas águas dos teus mares! E desfraldando diga aos céus e aos mares A vitória imortal! Que foi de sangue, em guerras leais e francas E foi na paz, da cor das hóstias brancas Päikese, armastuse maa, valguse maa! Kõlagu signaaltrompet, mis jutustab sinu aust! Maa, sinu nime tõstab kuulsus taevastesse Kütkestavas hiilguses! Särav nimi – hiilgav valgus Ristikulla kullakarva kätes! Mingu teekivid õide! Hõbedavihmad veeregu tähtedelt... Ja äratavalt, nende nägemisest imestavalt Kõlagu vastu laste hääl... Õitsegu roosides ja punastes Nelkides orjade veri. Olgu sinu sõna südame hääl, Rahu ja armastuse sõna Lõunast Põhja! Möiraku sinu rind võitluses surma vastu, Äratades avarust. Rind, mis tõi kannatajatele leevendust Ja oli päeva valgustav päike.
Fjodor III

Fjodor III (9. juuni (vkj 30. mai) 1661 – 7. mai (vkj 27. aprill) 1682) oli Vene tsaaririigi tsaar aastatel 1676–1682. Ta oli Romanovite valitsejadünastia esimese tsaari Aleksei I Mihhailovitši vanim poeg. Fjodor oli eelmise tsaari Aleksei I surres tolle vanim elusolev poeg. Tema ema oli Maria Miloslavskaja, kes oli selleks ajaks juba surnud, õde oli Sofia Aleksejevna ja vend tulevane Ivan V. Tema õdedest sai koos Sofiaga täiskasvanuks kuus, kuid ükski neist ei abiellunud. Fjodori poolvend oli tulevane Peeter I. Fjodor sai tsaariks vaid 16-aastaselt, kuid juba siis oli ta tervis niivõrd vilets, et ta ei lahkunud Moskva Kremli müüride vahelt ega saanud kahest abielust järeltulijaid. Tema haiguse asjus täit selgust pole, ent ilmselt olid tema füüsilised puuded kaasasündinud. Fjodor III oli hardalt usklik ja püüdis jätkata ka isa alustatud kirikureforme. Ta vabastas asumiselt reformi algataja, endise patriarhi Nikoni ja lasi elusalt põletada vanausuliste juhi Avvakumi. 1678. aastal viidi tsaaririigis läbi rahvaloendus ning asendati erinevad maksud ühise majapidamise pealt makstava maksuga. Fjodori ajal seati sisse ka tsaaririigi valduste ainuvalitsemine ja valitsejad – vojevoodid. Likvideeriti varasem kord, mille järgi elatist ja riigimakse kogusid ametnikud nende valitsetavalt territooriumilt, ning viidi sisse alaline valitsus (Расправная палата) Fjodor III ajal moodustati endise maakaitseväe asemel Venemaal regulaararmee. 1680. aastal oli Vene tsaaririigi regulaararmees 41 sõduripolku, 21 streletsipolku 26 reitari- ja piigipolku ja 4 kasakapolku. Streletsipolgud likvideeriti Peeter I poolt, pärast 4 streletsipolgu mässu 1698. aastal. Fjodor III valitsemisajal moodustatud polkudest olid 2 (Leforti polk ja Butõrka polk), koos Peeter I moodustatud Semjonovskoje ja Preobraženskoje polguga viimased võitlusvõimelised polgud, mis katsid 1700. aastal Narva lahingus taganevaid Vene vägesid Põhjasõjas. 1682. aastal lasi ta ära põletada bojaaride sugupuud, mis määrasid nende omavahelised võimusuhted, kohajärguse. See lubas tal ametnikke määrata nende isiklike võimete, mitte väljakujunenud võimusuhete ja aadlipäritolu alusel. Fjodor III ajal pidas Vene tsaaririik sõda aastatel 1676–1681 Türgiga ning vallutas Osmanite impeeriumilt suured maa-alad lõunas – Paremkalda Ukraina. Sõjategevuse Osmanitega lõpetas 1681. aastal Bahtšisarai rahuleping. Tema esimene abikaasa Agafja Grušetskaja suri 1681. aasta suvel, sünnitades oma ainsat last Iljad. Ilmselt suri ka Ilja varsti. Seejärel abiellus Fjodor uuesti Marfa Apraksinaga, kuid suri järgmisel kevadel pärijata. Fjodori surmapäeval proovisid tema poolvenna Peeter Aleksejevitši ema Natalja Narõškina sugulased toime panna paleepöörde ning panna Venemaa troonile Peeter Aleksejevitši, mööda minnes seaduslikust troonipärijast, vanuselt keskmisest Ivan Aleksejevitšist. Fjodor suri vaid 20-aastaselt. Täisealiste pärijate puudumisel tekkis troonikriis, mis lõppes lapstsaaride Ivan V ja Peeter I kaksikvõimuga.
Tiraspol

Tiraspol on linn Moldovas, Transnistria tähtsaim poliitiline, majanduslik ja kultuuriline keskus, tunnustamata Transnistria Moldaavia Vabariigi pealinn. 2014 oli elanike arv 133 807. Linnas elas 2012. aastal 134 800 inimest, 2005. aastal 142 000, 2001. aastal 162 000 ja 1991. aastal 186 000. Linn on tekkinud 1792. aastal rajatud Srednjaja kindluse juurde. Linna nimi pärineb kreeka sõnadest Tiras (Dnestr) ja polis (linn). Linna jalgpalliklubi FC Sheriff Tiraspol on mitmekordne Moldova meister.
Acre osariik

Acre osariik [ˈakɾi] on Brasiilia 1. järgu haldusüksus Põhjapiirkonnas. Piirneb põhjas Amazonase ja idas Rondônia osariigiga. Lõunas Peruu ja kagus Boliiviaga. Osariik on valdavalt kaetud vihmametsaga. Halduslikult jaguneb 22 omavalitsusüksuseks. Acre Iseseisev Riik Acre osariigi koduleht (portugali keeles)
Bafoulabé cercle

Bafoulabé cercle on cercle Malis Kayesi piirkonnas. Cercle 'i keskuseks on Bafoulabé linn. See on esimene Mali cercle, asutatud 1887. aastal. Rahvaarv on 233 926 (2009).
Tooma evangeelium

Tooma evangeelium on Uue Testamendi apokrüüfide hulka kuuluv tekst. Tooma evangeelium on varakristlik tekst, mis pärineb tõenäoliselt 2. sajandi keskpaigast. See on säilinud koptikeelses tõlkes, mis leiti 1945. aasta detsembris Egiptusest Nag Hammadi lähedalt. Tooma evangeelium on Nag Hammadi lähedalt leitud koptikeelne Jeesuse sõnade kogumik, mille olemasolust oldi küll teadlikud kirikuisade teadete põhjal, kuid mis ise oli kuni avastamiseni tundmatu. Osa Tooma evangeeliumis leiduvatest Jeesuse ütlustest (ehk logionidest) oli tuntud varasemate Egiptusest leitud käsikirjade (nn Oxyrhynchose papüürused) ja kirikuisade märkuste põhjal, teine osa langeb kokku kanoonilistes evangeeliumides leiduvate Jeesuse ütlustega, kuid on säilinud tavapärasest mõnevõrra erinevas sõnastuses, kolmas osa Tooma evangeeliumi Jeesuse ütlusi oli aga kuni evangeeliumi avastamiseni täiesti tundmatud. Tooma evangeeliumi tekst erineb oluliselt neljast kanoonilisest evangeeliumist ning teistest Uue Testamendi apokrüüfidest. Ehkki see sisaldab paralleele sünoptilistes evangeeliumites leiduvate Jeesuse sõnadega, ei ole tegemist narratiivse ülevaatega Jeesuse elust, vaid Jeesusele omistatud 114 ütluse kogumikuga. (Osa neist ütlustest olid kuni teksti avastamiseni tundmatud, osa olid teada ka kirikuisade tsitaatide või teiste apokrüüfsete evangeeliumite kaudu.) Tekstis võidakse viidata Jeesuse surmale (65. ütlus), ent ei mainita ristilöömist, ülestõusmist ega viimset kohtupäeva. Eesti keelde on Tooma evangeeliumi kopti keelest tõlkinud 1971. aastal Uku Masing. Tõlge on avaldatud 2005. aastal Johannes Esto Ühingu kirjastamisel, sellele on sissejuhatuse kirjutanud Jaan Lahe ning kommentaarid Kaide Rätsep.
Modibo Keïta

Modibo Keïta (4. juuni 1915 – 16. mai 1977) oli esimene Mali president 1960–1968 ja Mali peaminister 5. aprill 1959–1965. Ta sündis Bamako lähedases Bamako-Couras, mis oli Prantsuse Sudaani pealinn. Tema vanemad olid tõsiusklikud moslemid. Hariduse omandas Bamakos ja hiljem Dakaris. 1936. aastal asus tööle õpetajana esialgu Bamakos, hiljem aga ka Sikassos ja Tombouctous. 1937. aastal oli Modibo Keïta kunsti- ja teatrigrupi koordinaator. Koos Ouezzin Coulibalyga aitas asutada Prantsuse Lääne-Aafrika Õpetajate Ühendust. 1943. aastal asutas ta ajakirja L'oeil de Kénédougou, mis suhtus vaenulikult ja kriitiliselt koloniaalvalitsusse. Koloniaalvastase hoiaku tõttu viibis ta 1946. aastal kolm nädalat vanglas. 1945. aastal kandideeris edutult Prantsuse parlamenti. Hiljem samal aastal asutas koos Mamadou Konatéga koloniaalvõimu vastase Sudaani bloki, millest hiljem arenes välja praegune Mali partei Sudaani demokraatlik liit. Pärast riigi iseseisvumist sai Keïtast Mali esimene president täites esialgu kuni 1965. aastani ka valitsusjuhi kohuseid. Modibo Keïta oli sotsialist ja juhtis ka riiki sotsialistlike põhimõtete kohaselt. 1960. aastal lasi luua Mali ekspordi- ja impordikompanii, mis omas monopoli kaupade sisse- ja väljaveos. Samas üleüldist natsionaliseerimist riigis ei toimunud. 1962. aastal lasti käibele Mali frank. Modibo Keïta soovis omada häid suhteid Washingtoniga. Septembris 1961 külastas ta Ameerika Ühendriike ja kohtus muuhulgas president John F. Kennedyga. Kodumaal lasi Modibo Keïta vangistada oma poliitilisi vastaseid. 19. novembril 1968 organiseeris kindral Moussa Traoré riigipöörde, mis läks edukalt ning Modibo Keïta saadeti vanglasse, kus ta suri 1977. aastal.