laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kreevinid

Kreevinid olid vadjalaste rühm, kes elas 15.–19. sajandil praeguse Läti territooriumil Zemgales Bauska linna läheduses. Kreevinid pärinevad tõenäoliselt Liivi ordumeister Heidenreich Vincke von Overbergi poolt 1440. aastatel Novgorodi aladele korraldatud sõjaretkede käigus Ingerimaalt Kapriost võetud vadja vangidest, kes viidi Eesti ala kaudu Bauska linnust ehitama ja asusid siis sellest ida poole elama. Kreevinite ajalugu pole siiski otseselt dokumenteeritud, vaid rekonstrueeritud nende keele analüüsi ja erinevate ajalooliste teadete põhjal. 1871. aastal tuvastas Ferdinand Johann Wiedemann, et kreevinite keel on vadja keele vorm. Allikatest on teada, et ordumeister Overberg tungis kahel korral Vadjamaale, võttis seal sõjavange (Eberhard Winkleri hinnangul umbes 2000–2500 inimest) ja osales hiljem Bauska linnuse ehitamisel. Kuramaa superintendent Paul Einhorn kirjutas 1649. aastal, et kreevinid toodi Eestist ja enne linnuse ehitamist. Kreevinite nimi tuleneb lätikeelsest sõnast krievs (deminutiivne vorm krieviņš), tähendusega "venelane", mis näitab selle piirkonna lätlaste arusaama nende päritolust. Ka Einhorni teatel nimetati neid "krewingideks või vene talupoegadeks". Mitmed hilisemad autorid nägid kreevinites juba eestlasi, liivlasi või krivitšeid. Kreevinite eluolu kohta on vähe teada. Nad olid pärisorjad (Kuramaal kaotati pärisorjus 1819. aastal) ja "lihtsad inimesed, kes ilmselt kaldusid ebausku". Einhorn märgib, et jumalateenistusi pidasid kreevinid "mittesaksa" keeles, mida nad aga "päris halvasti hääldasid". Winkler järeldab, et tegu oli läti keelega. Einhorni kirjutise kontekstist võib välja lugeda, et kreevinid olid luterlased, ehkki enne Bauskasse toomist võisid nad olla seotud katoliikluse ja/või õigeusuga. 1774. aastast pärineva teate järgi kutsusid nad end sel ajal ka ise kreeviniteks ehk olid väljastpoolt antud nime omaks võtnud. Mõned ülestähendused kirjeldavad nende rahvariiete silmatorkavamaid jooni. Winkleri arvates säilis läti keskkonnas elanud väike kreevinite rahvakild suhteliselt kaua tänu paiknemisele väga hõredalt asustatud ääremaal. Viimased kreevini keele oskajad surid 19. sajandi keskpaigas. kreevini keel Bauska ordulinnus Eberhard Winkler. (2012). Täienduseks kreevinite ja nende keele ajaloole. Tallinna Ülikooli Eesti Keele Ja Kultuuri Instituudi Toimetised, 14, lk 219–232 "Kreevinid", Eesti entsüklopeedia 5. köide, 1990, lk 184 Jüri Viikberg (2011). Kui keel on suurem kui rahvas ise. Sirp Natalia Kuznetsova, Elena Markus, Mehmet Muslimov (2015). Finnic minorities of Ingria: The current sociolinguistic situation and its background. Kogumikus "Cultural and linguistic minorities in the Russian Federation and the European Union", Multilingual Education 13: Comparative studies on equality and diversity. Berlin: Springer. Lk 129 Winkler 2012, lk 219–222, 224 Winkler 2012, lk 224 Winkler 2012, lk 223 Winkler 2012, lk 222
Empiiriline valem (teadusteooria)

Empiiriline valem on vaatlusel või katsel põhinev valem, mis ei ole tuletatud teooriast ega teistest teadaolevatest seaduspärasustest. TEA entsüklopeedia 6. köide, 2011.
Püsiasustusega väikesaar

Püsiasustusega väikesaar on väikesaar Eestis, kus on aasta ringi inimasustus. Täpsemalt arvatakse sellesse nimistusse vähem kui 100 ruutkilomeetri suurused saared, kus elas eelneval aastal Rahvastikuregistri andmetel vähemalt kuue kuu jooksul püsivalt kokku vähemalt viis inimest. Püsiasustusega väikesaarte nimistu kehtestab valitsus oma määrusega ja vaatab selle üle kord aastas. Seetõttu on nimistu pidevas muutumises. Alates 1. veebruarist 2022 on Eestis püsiasustusega väikesaarteks arvatud Abruka, Aegna, Heinlaid, Kesselaid, Kihnu, Kräsuli, Kõinastu, Manija, Naissaar, Piirissaar, Prangli, Ruhnu, Vilsandi, Vormsi ja Väike-Pakri. 19. jaanuaril 2023 lisas valitsus nimistusse Mohni ja Viirelaiu. Varem on nimistusse kuulunud ka Osmussaar. Püsiasustusega väikesaared saavad riigilt toetust. "Eesti jäi ühe püsiasustusega saare võrra vaesemaks" ERR, 20. jaanuar 2022. Valitsuse 19.1 istungi kommenteeritud päevakord. Riigikantselei veebileht. (Vaadatud 19.1.2023.) Riigihalduse minister: väikesaarte nimistusse arvatakse kaks uut saart. Rahandusministeeriumi pressiteade, 19.1.2023. (Vaadatud 19.1.2023.) Püsiasustusega väikesaarte seadus
Schall

Schall võib tähendada järgmist: Schall (perekonnanimi) ...
Uno Kreen

Uno Kreen (4. oktoober 1928 Nugeri – 1. oktoober 1996 Tallinn) oli eesti ooperilaulja (bass). Ta lõpetas aastal 1948 Rakvere 1. Keskkooli, õppis aastatel 1948–1950 ja 1953–1955 Tallinna Muusikakoolis ning lõpetas aastal 1960 Tallinna Riikliku Konservatooriumi laulmise erialal (mõlemas Aleksander Arderi klassis). Ta laulis aastatel 1948–1964 RAM-is ja aastast 1964 teatris Estonia. Ta esines kontserdilauljana, tõlkis libretosid, kirjutas laulutekste ja juhuluulet; esines televisioonis. 1957 Kuldmedal Eesti vokalistide võistlusel 1981 Eesti NSV teeneline kunstnik Ta oli abielus ETV diktori Ivi Kreeniga, nende poeg oli Toomas Kreen. 1956 Modest Mussorgski "Boriss Godunov" (Pimen) 1964 Pjotr Tšaikovski "Mazepa" (Kotšubei) 1964 Wolfgang Amadeus Mozart "Võluflööt" (Sarastro) 1964 Giuseppe Verdi "Aida" (Ramfis) 1966 Pjotr Tšaikovski "Jevgeni Onegin" (Gremin) 1966 Sergei Rahmaninov "Aleko" (Aleko ja vana mustlane) 1967 Giuseppe Verdi "Trubaduur" (Ferrando) 1968 Boris Kõrver "Mees Pisuhännaga" (Vestmann) 1969 Eduard Tubin "Barbara von Tisenhusen" (Bartholomeus ja Reinhold, Johann von Tödwen) 1969 Evald Aav "Vikerlased" (Hiietark) 1970 Dmitri Kabalevski "Colas Breugnon" (Chamaille) 1970 Gaetano Donizetti "Lucia di Lammermoor" (Raimondo) 1971 Giuseppe Verdi "Don Carlos" (Suurinkvisiitor) 1971 Gioachino Rossini "Türklane Itaalias" (Geronio) 1973 Wolfgang Amadeus Mozart "Haaremirööv" (Osmin) 1974 Giuseppe Verdi "Traviata" (doktor Grenville) 1974 Eugen Kapp "Tasuleegid" (Mehis) 1975 Wolfgang Amadeus Mozart "Don Giovanni" (Leporello) 1976 Giuseppe Verdi "Attila" (Leo) 1976 Eino Tamberg "Cyrano de Bergerac" (Castel-Jaloux) 1977 Giacomo Puccini "Boheem" (Collin) 1979 Gaetano Donizetti "Rügemendi tütar" (Hortensio) 1980 Veljo Tormis "Eesti ballaadid" (solist) 1980 Modest Mussorgski "Boriss Godunov" (Pimen ja Varlaam) 1980 Carl Maria von Weber "Nõidkütt" (Eremiit) 1981 Giuseppe Verdi "Luisa Miller" (Walter) 1984 Richard Wagner "Lendav Hollandlane" (Daland) 1985 Giuseppe Verdi "Maskiball" (krahv Horn) 1987 Modest Mussorgski "Hovanštšina" (Dossifei) 1992 Jules Massenet "Manon" (krahv des Grieux) 1993 Giacomo Puccini "Boheem" (Benoit) 1994 Giuseppe Verdi "Don Carlo" (Suurinkvisiitor) 1995 Imre Kálman "Silva" (Notar) 1995 Otto Nicolai "Windsori lõbusad naised" (härra Reich) 1996 Wolfgang Amadeus Mozart "Figaro pulm" (Antonio) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Riikliku Akadeemilise Meeskoori laulja Uno Kreen (1948) Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Kreen, Uno, Eesti NSV teeneline kunstnik - RAT "Estonia" solist (1981)
Olaf Kuuli

Olaf Kuuli (9. detsember 1929 Tallinn – 12. august 2012) oli Eesti ajaloolane. Ta lõpetas 1947. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal. Ajaloodoktor aastast 1974. Kuuli töötas aastail 1959–1965 EKP Partei Ajaloo Instituudi teadurina, siis 1968–1992 Tallinna Pedagoogilise Instituudi (Tallinna Pedagoogikaülikooli) õppejõuna, kus oli aastail 1971–1976 kateedrijuhataja, professor 1975. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid Eestimaa Kommunistliku Partei ajalugu ja vasakpoolsete liikumiste ajalugu kahe maailmasõja vahelises Eestis. Kuuli oli 1951. aastast alates NLKP, hiljem Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööpartei liige. "Internatsionaalses rivis: Kommunistliku Noorsoo Internatsionaali Eesti sektsiooni võitlusteest aastail 1920–1940". Kaasautor Vello Toom. Tallinn 1970 "Vapsidest Isamaaliiduni: fašismi ja fašismivastase võitluse ajaloost kodanlikus Eestis." Tallinn 1976 "Sotsialistid ja kommunistid Eestis 1917–1991". Tallinn 1999 "Stalini-aja võimukaader ja kultuurijuhid Eesti NSV-s (1940–1954)". Tallinn 2007. "Fontanka ja Moika vahel: Eesti kommunistide sisetülidest aastail 1919–1938". Tallinn 2010. ISBN: 9789949213627 Gustav Adolfi Gümnaasium, vilistlased – https://web.archive.org/web/20111217172014/http://eheluba.havike.eenet.ee/muuseum/?Vilistlased:1946_-_1990:1947. Eesti entsüklopeedia, 5. kd, Tallinn 1990, lk 255; Riigikogu Toimetiste autorid – http://www.riigikogu.ee/rito/index.php?id=11847&highlight=%C3%B6konomist&op=archive2. Eesti entsüklopeedia, 5. kd, Tallinn 1990, lk 255; http://www.riigikogu.ee/rito/index.php?id=11847&highlight=%C3%B6konomist&op=archive2. Haud Tallinna Metsakalmistul
Oleg Tšernjak

Oleg Chernyak (Олег Черняк; 10. august 1981 – 6. mai 2009) oli Ukraina kabetaja, kahekordne juunioride maailmameister rahvusvahelises kabes 1997 ja 1998 ning kadettide maailmameister 1996. Hukkus autoõnnetuses.
Lutetia

Vana-Rooma linn Lutetia (ladina keeles ka Lutetia Parisiorum, prantsuse keeles Lutèce) oli praeguse Pariisi eelkäija, varasem Gallia hõimu parisiide kodu.
Tartu piiskopilinnus

Tartu piiskopilinnus oli Tartu piiskopi keskaegne residents, mis asus praeguse Tartu tähetorni kohal. Linnus püstitati 13. sajandi keskel, pärast Tartu muinaslinnuse vallutamist ristisõdijate poolt 1224. aastal, millega lõppes Mandri-Eestis muistne vabadusvõitlus. Tõenäoliselt alustati ehitustöid juba 1224–25, ehitis valmis 1230. aastaiks. Tartu piiskopilinnus, nagu enamik keskaegseid Euroopa linnuseid, koosnes kahest osast: piiskopi residentsina rajatud pealinnusest ning sõjaväge ja teenijaid majutavast eeslinnusest. Pealinnus asetses Toomemäe idaservas eestlaste muinaslinnuse koha peal, mille idatornis elas tõenäoliselt piiskop ise. Ülejäänud Toomemäest, kus olid toomkirik ja toomhärrade majad, eraldas seda mägedevahelises looduslikus vagumuses sillaga vallikraav, mille kohal on 1760.–1770. aastatel rajatud Püssirohukelder. Üle vagumuse kulgesid müürid, mis ühendasid pealinnuse eeslinnusega. Linnuse sisemüüri liini pidi, väravate kohal, kulges pea- ja eeslinnust ühendav viadukt, mis lõppes torniga. Viadukti all asuvatest väravatest viis kaartee linnusest Riia väravateni. Eeslinnusest linnast väljapääsuks oli Toomevärav. 1396. aastal toimunud Liivi ordu rünnaku käigus vallutati ka Tartu piiskopilinnus , kuid linnus jäi siiski piiskop Dietrich Damerowi valdusse . Linnuse idatiiba täiendati veel 16. sajandil. 17. sajandi teisel poolel rajati välise müürivärava ja väravatorni ette kõrge muldvall. Piiskopilinnus sai kannatada Liivi sõja alguses, kui Vene väed 1558. aastal Tartut piirasid. 18. juulil 1558 alistus Tartu piiskopilinnus Moskva tsaaririigi vägedele, see oli ka Tartu piiskopkonna kui riigi lõpp. Siiski oli linnus tarvitusel veel Rootsi ajalgi. Lõplikult purustati linnus Põhjasõjas 1708. aastal, mil taganevad Vene väed õhkisid kogu Tartu. Keskaja arheoloogia, konspekt Ain Mäesalu loengust Tartu Ülikoolis (FLAJ.01.067) Kalle Kroon. Käsu Hansu aegne Tartu Rootsi Kuninglikus Armeemuuseumis, Horisont, 4/2012 Enn Tarvel "Poliitiline ajalugu. Hansalinnana XIII sajandist Liivi sõjani" – Rmt: "Tartu ajalugu" Tallinn, 1980, lk 27–45; lk 31 Ain Mäesalu, Rünno Vissak "Muinas- ja keskaeg" – Rmt: "Tartu ajalugu ja kultuur" Tartu, 2005, lk 15–28; lk 22 Martin Malve "Tartu Toomkiriku kalmistu matuste osteoloogiline analüüs: kaks juhtumiuuringut" (magistritöö) Tartu, 2010, lk 67 Histrodamus: Venelased vallutavad Tartu Tartu stiftifoogt Elert Kruse teade Riia peapiiskop Wilhelmile, 5. augustil 1558 Ērkuļi (Erkull) mõisas, Mitteilungen aus dem Gebiete der Geschichte Liv-, Est- und Kurlands, Band 1, 1840, lk.469–477 Heleri Pleer-Vollmer "Keskaja jälgedel Tartus" portaalis visittartu.com Dorpat.ru: Епископский замок (Piiskopilinnus) Dorpat Anno 1634, Rootsi Sõjaarhiiv − Krigsarkivet "Jaak Juskega kadunud Eestit avastamas: Tartu Tähetorni ja võimsate Toomemäe kindluste lugu" Delfi Forte, 1. oktoober 2016
Vidzeme eeslinn

Vidzeme eeslinn (läti Vidzemes priekšpilsēta) on Riia linnaosa. Vidzeme eeslinn asub Riia ida- ja keskosas Daugava paremal kaldal. Linnaosa pindala on 57 km² ja Läti Rahvastikuregistri andmetel elas 1. jaanuaril 2012 seal 172 705 elanikku. Linnaosa moodustati 1941. aasta jaanuaris ja kandis kuni 1990. aasta 28. detsembrini nime Proletaarne rajoon (Proletāriešu rajons). Praegustes piirides on linnaosa alates 1979. aastast. Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Vidzeme eeslinna elanikest lätlasi 48,07%, venelasi 36,57%, valgevenelasi 3,42%, ukrainlasi 3,34%, poolakaid 1,91%, juute 1,30% ja teistest rahvustest inimesi 3,27%. 2,11% elanike rahvus oli teadmata. Vidzeme eeslinn jaguneb 11 asumiks: Berģi Brasa Brekši Bukulti Dreiliņi Jugla Mežciems Purvciems Skanste Suži Teika Osaliselt paiknevad linnaosa territooriumil ka Centrs ja Čiekurkalns. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. märts 2012. Vaadatud 17. augustil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Rīga : enciklopēdija. Rīga, 1988, lk. 553
Taburet

Taburet on ühe inimese istumiseks mõeldud kolme või nelja jalaga mööbliese, millel pole selja- ega käetugesid.
Svetozar Gligorić

Svetozar Gligorić (2. veebruar 1923 Belgrad – 14. august 2012 Belgrad) oli serbia maletaja ja malekohtunik, rahvusvaheline suurmeister (1951), rahvusvaheline arbiiter (1972). Ta oli 12-kordne Jugoslaavia malemeister, saanud enim medaleid maleolümpiatelt (kokku 12, sealhulgas kuld 1950. aastal, 6 hõbedat ja 5 pronksi aastatel 1952–1974).
James Patterson

James Patterson (sündinud 22. märtsil 1947) on ameerika kirjanik, põnevus- ja kriminaalromaanide autor. Tema teoste tuntum tegelaskuju on psühholoog Alex Cross. Kirjaniku esikteosele "The Thomas Berryman Number" anti 1977. aastal kategoorias "Best First Novel by An American Author" Edgar Allan Poe auhind. 2012. aastal avaldatud ajakirja Forbes iga-aastase maailma kõige paremini teenivate kirjanike nimekirjas asus James Patterson esikohal oma 2011. aastal teenitud 76 miljoni euroga. "Suudle tüdrukuid" – "Kiss the Girls", 1995; eesti keeles: Hotger, 2003 "Suur paha hunt" – "The Big Bad Wolf", 2003; eesti keeles: Ersen, 2004, sarjas "Toimik"; nr 15 "Tulin sind tapma" – "Mary, Mary", 2005; eesti keeles: Ersen, 2006, sarjas "Toimik"; nr 42 (peaks olema 45) "Lohetapja" – "Cross", 2006; eesti keeles: Ersen, 2007, sarjas "Toimik"; nr 57 "Topeltrist" – "Double Cross", 2007; eesti keeles: Ersen, 2008 "Esimene surma..." – "1st to Die", 2001; eesti keeles: Ersen, 2008 "Teine katse" – "2nd Chance", 2002; eesti keeles: Ersen, 2008 "Neljas juuli" (kaasautor Maxine Paetro) – "4th of July", 2005; eesti keeles: Ersen, 2005, sarjas "Parimate kriminaalromaanide autorid" "Viies ratsanik" (kaasautor Maxine Paetro) – "The 5th Horseman", 2006; eesti keeles: Ersen, 2007 "Võlur ja nõid" (kaasautor Gabrielle Charbonnet) – "Witch & Wizard", 2009; eesti keeles: Sinisukk, 2012 "Võlur ja nõid : anne" (kaasautor Ned Rust) – "Witch & Wizard. The Gift", 19; eesti keeles: Sinisukk, 2012 "Järvemaja" – "The Lake House", 2003; eesti keeles: Ersen, 2007, sarjas "Toimik"; nr 53. Jätkuosa teosele "When The Wind Blows" (1998) "Mesinädalad" (kaasautor Howard Roughan) – "Honeymoon", 2005; eesti keeles: Ersen, 2005, sarjas "Toimik"; nr 27 "Põrguväravad" (kaasautor Peter de Jonge) – "Beach Road", 2006; eesti keeles: Ersen, 2007, sarjas "Toimik"; nr 46 Enim teenivate kirjanike edetabel. Eesti Ekspress, 16. august 2012 Kirjaniku ametlik koduleht Kirjaniku Suurbritannia koduleht 2010 Time Magazine's 10 Questions for James Patterson
Latgale eeslinn

Latgale eeslinn (läti Latgales priekšpilsēta) on Riia linnaosa. Latgale eeslinn asub Riia kagu- ja keskosas Daugava paremal kaldal. Linnaosa pindala on 50 km² ja Läti Rahvastikuregistri andmetel elas seal 1. jaanuaril 2012 189 486 elanikku. Rahvaarvu poolest on Latgale eeslinn Riia suurim linnaosa. Linnaosa moodustati 1941. aasta jaanuaris ja kandis kuni 1990. aasta 28. detsembrini nime Moskva rajoon (Maskavas rajons). Praegustes piirides on linnaosa alates 1969. aastast. Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Latgale eeslinna elanikest lätlasi 36,96%, venelasi 44,92%, valgevenelasi 4,57%, ukrainlasi 3,98%, poolakaid 2,19%, juute 1,09% ja teistest rahvustest inimesi 3,71%. 2,58% elanike rahvus oli teadmata. Avotu iela (Allika tänav) Dārzciems Dārziņi Grīziņkalns Ķengarags Maskavas forštate (Moskva eeslinn) Pļavnieki Rumbula Salas Šķirotava Osalt paikneb linnaosa territooriumil ka Centrsi asum. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. märts 2012. Vaadatud 18. augustil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Rīga : enciklopēdija. Rīga, 1988, lk. 449
Keskrajoon (Riia)

Keskrajoon (läti Centra rajons) on Riia linnaosa. Keskrajoon asub Riia keskosas Daugava paremal kaldal ja hõlmab muu hulgas ka Riia Vanalinna. Keskrajooni pindala on 3 km² ja Läti Rahvastikuregistri andmetel elas 1. jaanuaril 2012 seal 23 515 elanikku. Keskrajoon on nii pindala kui ka rahvaarvu poolest Riia väikseim linnaosa. Keskrajoon on ainuke Riia linnarajoon, kus lätlased moodustavad üle poole elanikkonnast. Praegune Keskrajoon moodustati jaanuaris 1941 ja kandis (välja arvatud Saksa okupatsiooni ajal 1941–1944) 28. detsembrini 1990 nime Kirovi rajoon (Kirova rajons). Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Keskrajooni elanikest lätlasi 60,20%, venelasi 23,09%, juute 2,50%, ukrainlasi 1,90%, valgevenelasi 1,54%, poolakaid 1,37%, bulgaarlasi 1,01% ja teistest rahvustest inimesi 6,53%. 1,88% elanike rahvus oli teadmata. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. märts 2012. Vaadatud 18. augustil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Tartu Ülikooli Kammerkoor

Tartu Ülikooli Kammerkoor on 1971. aastast Tartu Ülikooli juures tegutsev koor, milles laulavad ülikooli üliõpilased ja vilistlased. Koori dirigent on Triin Koch. Koor esineb sageli Tartu Ülikooli ja Tartu linna üritustel, kuid ka mujal – 2012. aastaks oli Tartu Ülikooli Kammerkoor andnud Eestis ja välismaal ligikaudu pool tuhat kontserti. Koori on dirigeerinud Vaike Uibopuu, Tiiu Otsus, Riho Leppoja, Tiiu Jaanus, Karin Herne, Kalev Lindal, Margo Kõlar ja Triin Koch. Tartu Ülikooli Kammerkoori toetuseks loodi 2001. aastal Sihtasutus Tartu Ülikooli Kammerkoor. Kammerkoor kuulub Eesti Üliõpilaskooride Liitu ja Eesti Kammerkooride Liitu. 1986. aastal esikoht kammerkooride võistulaulmisel vabariiklikus arvestuses, samuti parima kava ja kohustusliku laulu parima esitaja tiitel. 1998. aastal vabariiklikus arvestuses neljas koht ja kohustusliku laulu parima esitaja tiitel. 2003. aastal kolmas koht rahvusvahelisel koorifestivalil "Tallinn 2003" segakooride kategoorias. 2004. aastal esikoht VIII Eesti kammerkooride võistulaulmisel Rakveres B-kategoorias, samuti Klassikaraadio eripreemia. 2005. aastal XIII vabariiklikul segakooride ja ansamblite võistulaulmisel "Tuljak" Tartus A-kategoorias esikoht. 2005. aastal Norras rahvusvahelisel Griegi-nimelisel koorikonkursil vaimuliku muusika kategoorias esikoht. 2006. aastal IX Eesti kammerkooride festivalil Viljandis peaauhind. 2007. aastal X rahvusvahelisel koorifestivalil "Tallinn 2007" kammerkooride kategoorias II koht. 2008. aastal X Eesti kammerkooride festivalil Põltsamaal A-kategoorias esikoht ja peaauhind. 2008. aastal valis Eesti Kooriühing Tartu Ülikooli Kammerkoori aasta kooriks. 2009. aastal XI rahvusvahelisel koorifestivalil "Tallinn 2009" kammerkooride kategoorias II koht. 2007. ja 2010. aastal nimetati kammerkoor Tartu linna esinduskollektiiviks. 2016. aastal aasta koor Tartu Ülikooli Kammerkoori ajalugu koori kodulehel Tartu Ülikooli Kammerkoori koduleht "Tartu Ülikooli kammerkoori 40. aastapäeva kontsert "Elu on alles uus"" UTTV, 7. mai 2011 Olev Kenk "Tartu Ülikooli kammerkoor valiti Eesti parimaks" ERR, 6. aprill 2008 "Tartu Ülikooli kammerkoor tähistab 40. sünnipäeva" Delfi, 4. mai 2011
Tartu Lastekoor Maarjalill

Tartu Lastekoor Maarjalill on Tartu Karlova Gümnaasiumi koor. Maarjalill loodi 1991. aasta sügisel, kui senine koor Kurekell jagunes kaheks: 5.–7. klassi tüdrukud moodustasid lastekoori Maarjalill ja 8.–12. klassi neiud neidudekoori Kurekell. Koori dirigent on 2012. aastast Vilve Maide, 2011. aastani dirigeeris Ave-Maria Sild. Maarjalille kontsertmeister on Merike Muttik. 1993 – kuldmedal koorikonkursilt Tampereen Sävel 1997 – kaks hõbemedalit koorikonkursilt Tampereen Sävel 2002 – esikoht rahvusvaheliselt jõululaulude konkursilt Turus, teise koha pälvis Ave-Maria Silla jõululaul "Jõululootus" 2003 – teine koht rahvusvaheliselt koorikonkursilt "Tallinn 2003" 2006 – esikoht üleriigiliselt lastekooride konkursilt Türil 2007 – teine koht rahvusvaheliselt koorikonkursilt Daugavpilsis "Silver Bells" 2007 – teine koht rahvusvaheliselt koorikonkursilt Bratislavas "Musica Sacra" 2007 – teine koht Rahvusvahelise Ringhäälinguliidu (EBU) konkursi finaalis Wuppertalis Saksamaal Maarjalill Tartu Karlova Gümnaasiumi kodulehel Raimu Hanson "Maarjalill ja Ellerhein tõid Eestile au ja kuulsust" Postimees, 17. oktoober 2007
Põhjarajoon

Põhjarajoon (läti Ziemeļu rajons) on Riia linnaosa. Põhjarajoon asub Riia põhja- ja keskosas Daugava paremal kaldal. Linnaosa pindala on 76,88 km² ja Läti Rahvastikuregistri andmetel elas 1. jaanuaril 2012 seal 79 030 elanikku. Praegune Põhjarajoon moodustati 1962. aasta oktoobris ja kandis kuni 28. detsembrini 1990 nime Oktoobri rajoon (Oktobra rajons). Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Põhjarajooni elanikest lätlasi 41,17%, venelasi 40,30%, valgevenelasi 4,85%, ukrainlasi 4,37%, poolakaid 1,99% ja teistest rahvustest inimesi 4,70%. 2,62% inimeste rahvus oli teadmata. Põhjarajoon jaguneb 12 asumiks: Čiekurkalns Jaunciems Kundziņsala Mangaļsala Mežaparks Mīlgrāvis Pētersala-Andrejsala Sarkandaugava Trīsciems Vecāķi Vecdaugava Vecmīlgrāvis "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. märts 2012. Vaadatud 18. augustil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Rīga : enciklopēdija. Rīga, 1988, lk.492
Veiko Jürisson

Veiko Jürisson (24. jaanuar 1956 Tallinn – 7. veebruar 2008) oli eesti näitleja, lavastaja ja riigiametnik. Ta lõpetas aastal 1974 Tallinna 10. Keskkooli ja aastal 1978 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (8.lend). Ta täiendas end aastatel 1978–1980 Moskva Malaja Bronnaja teatris. Aastal 1991 lõpetas ta Eesti Diplomaatide Kooli, veel õppis ta aastal 1992 Stanfordi ülikoolis majanduse ja rahvusvaheliste suhete erialal. Ta töötas aastatel 1980–1982 Eesti Riiklikus Noorsooteatris ja aastatel 1982–1985 Eesti Riiklikus Nukuteatris. Ta oli aastatel 1985–1990 Kultuuriministeeriumi dramaturgiaekspert. Aastatel 1991–1992 oli ta Välisministeeriumi büroojuhataja ja aastatel 1992–1995 oli ta Kultuuri- ja Haridusministeeriumi kantsler. Veiko Jürisson suri aastal 2008 ja ta on maetud Hiiu-Rahu kalmistule. 1977 Mati Unt "Madame Kollontai (doyen du corps diplomatique)" 1979 Miguel de Cervantes "Imeteater" 1983 Saulius Šaltenis "Jason" 1984 Leelo Tungal "Krants kuuse all" 1985 Vladislav Koržets "Koll Kalli" 1976 Tammsaare/Kaarin Raid "Me otsime Vargamäed" (Vargamäe Andres) 1980 Anatoli Brežnev "Dixieland" (Üliõpilane) 1981 Eugene O'Neill "Elektra saatus on lein" (Peter Niles) 1983 Ellen Niit/Anni Kreem "Krõlliga ja Krõllita" (osaline) 1984 Priit Pedajas "Priidu viiul" (Kuningas ja Altilma kuningapoeg) Veiko Jürissoni matmispaik Hiiu-Rahu kalmistul[alaline kõdulink]