laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vaegomadussõna

Vaegomadussõna väljendab omadust ja esineb lauses täiendina. Vaegomadussõna ei ühildu oma põhisõnaga ja sel puuduvad võrdlusvormid. "Eesti keele käsiraamatus" (EKK) on vaegomadussõnad jaotatud nelja rühma: 1. Omastavapärased sõnakujud, millel (samas tähenduses) muud käändevormid puuduvad, nt prantsuse (kirjandus), katoliku (usk), kulla (mees), paganama (poisiklutt). 2. Liitsõnapärased sõnakujud, mille viimane osis on osastavakujuline -karva, -laadi, -ohtu, -verd, -võitu, -värki, kuid millel liitsõnana teised käändevormid puuduvad, nt tuhakarva (juuksed), iselaadi (inimene), poisiohtu (töömees), mustaverd (piiga), kehvavõitu (söök), isevärki (mõtted). 3. Sõnakujud, mis ei seostu ka ühegi muutähendusliku sõna omastava ega osastavaga, nt väärt (jutt), eri (asjad). 4. Sõnakujud, mis võivad käituda ka muutuva nimi- või omadussõnana, nt sula ~ sulast (lumest), mäda ~ mädal (õunal). Samad rühmad toob välja ka "Eesti keele grammatika I" (EKG I), viienda punktina on märgitud, et osa omadussõnadena käituvaid sõnavorme ühildub oma põhisõnaga üksnes süntaktilistel tingimustel, nt Ta ammutab elujõudu loetud raamatutest. Tiit-Rein Viitso järgi võib vaegomadussõnade tunnistamine tähendada keele taandarengut (tagasipöördumist) käänduvatelt omadussõnadelt käändumatutele. Mati Erelt sellega ei nõustu ja väidab, et täiendina mitteühilduvate omadussõnade puhul ei muutu tüüpiline omadussõna käändumatuks, mitteomadussõnaks, vaid vastupidi: ebatüüpiline omadussõna muutub tüüpiliseks või mitteomadussõna omadussõnastub. Esimese juhu, ebatüüpilise omadussõna tüüpiliseks muutmise näited võiksid olla EKK ja EKG I neljanda rühma vaegomadussõnad, mis "veel ei käändu", aga hakkavad käänduma, nt vale inimesele > valele inimesele. Teise juhu, mitteomadussõna omadussõnastumise võimalused on, et nimisõna käändevorm või määrsõna muutub täiendina ühilduvaks omadussõnaks, nt mäda neljandas rühmas. Nimisõna käändevorm või määrsõna võib saada ka omadussõnaliite, nt lõhki > lõhkine või asenduda samatüvelise deverbaaliga, nt eri > erinev. Niisiis on vaegomadussõnade materjaliks enamasti nimisõnade käändevormid, enamasti omastava ja osastava vormid, nagu EKG I ja EKK vaegomadussõnade esimeses ja teises rühmas, või määrsõnad, justnagu väärt kolmandas rühmas ja neljanda rühma näited võiksid olla. Võib juhtuda ka vastupidi, omadussõnadest saavad määrsõnad. Keelendite käändsõnavormist, näiteks omadussõnavormist, määrsõnaks muutumise tingib eelkõige nende tähenduse muutumine. EKK = Mati Erelt, Tiiu Erelt, Kristiina Ross 2007. Eesti keele käsiraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus. EKG I = Mati Erelt, Reet Kasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare 1995. Eesti keele grammatika I. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Eesti Keele Instituut. Viitso, Tiit-Rein 2007. Nn vaegomadussõna ja selle taust. – Keel ja Kirjandus nr 11, lk 878–887. Erelt, Mati 2008. Veel kord vaegomadussõnadest. – Keel ja Kirjandus nr 6, lk 442–449. Käändevormide adverbialiseerumisest. – Keele ehe. Tartu ülikooli eesti keele õppetooli toimetised 30, lk 232–248. Eesti keele käsiraamat
Ladekond

Ladekond (inglise erathem) on lademist väiksem kronostratigraafiline üksus. Ladekonna moodustavad ladestud. Ladekond on kivimkompleks, mis on tekkinud aegkonna jooksul. Näiteks Mesosoikumi aegkonna vältel tekkinud kivimid moodustavad Mesosoikumi ladekonna. Geokronoloogiline skaala
Gustav Laanekõrb

Gustav Laanekõrb (ka Laanekorb; 19. september 1876 Tallinn – 1941?) oli Eesti sporditegelane ja kohtuametnik. Juulis 1940 arreteeriti NKVDi poolt, aprillis 1941 mõisteti 10 aastaks vangi. Tema edasise saatuse kohta teateid ei ole. Lõpetas Tallinna linnakooli ja õppis juristiks. 23. aprillil 1894 asus tööle ametnikuna Tallinna-Haapsalu Rahukogu kantseleisse. 31. oktoobril 1900 nimetati rahukohtu sekretäri abiks. 28. novembril 1905 määras kohtuminister ta Rapla ülemrahvakohtu esimeheks 8. jaanuaril 1911 määrati Tallinna ülemrahvakohtu esimeheks. Sel kohal töötas Laanekõrb kuni kohtuasutuste evakueerimiseni Venemaale ja asus siis Eestimaa kubermangu toitluskomitee volinikuna sõjaväe varustajaks Eestis ja Põhja-Liivimaal. 20. detsembril 1918 asus uuesti tööle kohualale, Tallinna 6. jaoskonna rahukohtunikuks. Tegutses vahepeal ka Tallinna 1. kohtuuurijana ning määrati siis Tallinna 7. jaoskonna rahukohtunikuks 21. veebruaril 1921 nimetati Tallinna-Haapsalu rahukogu alaliseks liikmeks 5. mail 1924 nimetati Tallinna-Haapsalu rahukogu abiesimeheks kuni 1940 aastani Tallinna Ringkonnakohus, sh ringkonnakohtu abiesimees 1901 Tallinna jalgrattasõitjate seltsi Kalev (1913 Eestimaa Spordiseltsi Kalev) üks asutajatest ja juhatuse liige 1921 Tallinna Jalgpalliklubi üks asutajatest ning juhatuse liige Detsembris 1921 valiti Jalgpalliliidu esimeseks esimeheks. 1922–1923 Eesti Spordi Keskliidu esimees 1937–1940 Eesti Talvespordi Liidu juht 1930. aastatel Tallinna Jahtklubi esimehena tegutsedes esindas 1936. aasta Berliini olümpiamängudel Eesti purjetajaid. Võttis osa vabadussõjast Tallinna 1. kaitsepataljoni reamehena, "tehes kaasa lahingud Tartust kuni Võruni". Tema tütar Anna-Liisa Künnapa oli sportlane: Eesti meister võrkpallis 1940 ja 1941, Eesti meistrivõistluste hõbe kuulitõukes (1938) ja pronks kõrgushüppes (1939). 1928 Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärk 1934 Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärk 1938 Valgetähe III klassi teenetemärk Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) "Gustaw Laanekõrb 60-aastane". Päewaleht. 17.09.1936. Vaadatud 22.06.2018. OKUPATSIOONIDE OHVREID TALLINNA RINGKONNAKOHTUS, Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word : Estonian weekly, 13 juuni 1963 Foto: Gustav Laanekõrb 1924. aastal Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 Biograafia ESBL-is
Švėkšna mõis

Švėkšna mõis (leedu keeles Švėkšnos dvaras) on endine mõis Leedus Šilutė rajoonis Švėkšna vallas Švėkšnas. Švėkšna mõisa on esimest korda mainitud aastal 1509. Toona kuulus see Žemaitija valitsejatele Kęsgailadele. Aastast 1569 läks mõis Zaviszade valdusse, aga aastail 1624–1644 kuulus see Hieronim Kryszpin-Kirszenszteinile. Tema asutas mõisa juurde töökojad paberi, klaasi ja püssirohu tootmiseks, samuti telliselöövi, saekaatri ja villakraasimisvabriku. Aastal 1621 läks mõis Denhoffide suguvõsa valdusse, seejärel aastal 1694 Grotthußide omandisse. Aastast 1721 kuulus Švėkšna Ogińskitele. Aastal 1766 läks mõis Platerite valdusse, sama suguvõsa valdusse jäi see kuni võõrandamiseni aastal 1944. Peahoone on uusklassitsistlikus stiilis. See valmis aastal 1880. Toonane omanik A. Plater nimetas selle oma abikaasa järgi Villa Genovaiteks. Peahoone ümber paikneb park, mida ehivad päikesekell ja Diana skulptuur pargis asuva tiigi saarel. Parki ühendab katoliku kirikuga üle Klaipėdasse viiva tee viiv kahe kaarega jalakäijate sild. 2008. aastal avastati, et sealses pargis kasvab müür-raunjalg; tegemist on ühega selle taime kahest kasvupaigast Leedus. Pargi servas paiknevad kõrvalhooned. Säilinud on meierei, vesiveski, tõllakuur, jääkelder, ladu, ait. Kokku on säilinud viisteist kõrvalhoonet. Neist tähelepanuväärseim on 1919. aastal valminud koolimaja, kus õpivad tänapäevalgi Švėkšna gümnaasiumi algklasside õpilased. Tänapäeval on mõisakompleks õigusjärgseile omanikele tagastatud, praegu on selle omanik Laimė Felicija Platerienė. Päikesekell Hõlmikpuu mõisa pargis Mõisa peahoone ja park Švėkšna vana koolimaja Obelevičius, K.; Gudžinskas, Z. 2008. New Locality of Asplenium ruta- muraria in Lithuania. Botanica Lithuanica, Vol. 14 (3), lk. 151–154. Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; fotod (leedu keeles) Sissekanne Leedu mõisate veebisaidil; asendiplaan (leedu keeles)
Šilutė rajoon

Šilutė rajoon on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Klaipėda maakonna aladel. Rajoon piirneb läänes Kura lahega, lõunas aga Venemaaga (Kaliningradi oblast). Rajooni pindala on 1706 km². 2014. aasta seisuga elas seal 42 473 inimest. Rajoon moodustati 1950. aastal. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Gardamase, Juknaičiai, Katyčiai, Kintai, Rusnė, Saugose, Šilutė, Švėkšna, Usėnai, Žemaičių Naumiestise ja Vainutase vald. Halduskeskus on Šilutė linn. Teised suuremad asulad on Gardamase, Katyčiai, Kintai, Rusnė, Švėkšna, Žemaičių Naumiestise ja Vainutase alev. 2011. aasta seisuga olid elanikest 96,64% leedulased, 1,81% venelased, 0,54% sakslased, 0,14% poolakad, 0,12% valgevenelased ja 0,76% oli teistest rahvustest. Rajooni suurim jõgi on lõunapiiril voolav Nemunas. Teised tähtsamad jõed on selle lisajõed Leitė, Šyša ja Minija, samuti viimase lisajõed Tenenys ning Veiviržas. Suurim järv on Krokų Lanka. Šilutė rajooni territoorium jääb osaliselt Nemunase delta regionaalparki. Hermann Sudermanni tamm Juknaičiai Macikai koonduslaagri hoone Degučiai kirik Vilkėnase veski Ventė neeme tuletorn Nuolatinių gyventojų skaičius metų pradžioje, vaadatud 12.02.2023. Rajooni koduleht (leedu keeles)
Krokų Lanka

Krokų Lanka on järv Leedus Šilutė rajoonis. Kaldajoone pikkus on 16,8 kilomeetrit. Järv tekkis jõesetete poolt Kura lahest eraldatud laguunist, selle idaosas asub kahe hektari suurune saar. Järve kallastel kasvavad pilliroog, hundinui ja kaisel, sügavamal aga penikeeled, vesikuusk, kanada vesikatk. Krokų Lanka asub Nemunase delta regionaalpargi territooriumil. Järve põhi on savine. Järve iseloomustab rikkalik linnustik, selle kallastel elavad hüüp, hallhani, soo-loorkull, mustsaba-vigle ja suurkoovitaja. Järv on ka oluline peatuspaik lindude rändel, samuti on see tähtis kalamaimude kasvupaik.  Krokų Lanka – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Allikas

Allikas ehk läte on koht, kus põhjavesi voolab maapinnale või veekogu põhja. Veekogu põhja avanevad allikad on mõnel juhul veekogu peamised veega toitjad. Allikad võivad voolata maapinnale rahulikult või surveliselt. Survelist allikavett nimetatakse arteesia veeks. Põhjavees on tihti lahustunud palju mineraale, mis on dissotsieerunud ioonideks. Kui vesi väljub maapinnale, siis ta temperatuur tõuseb ja rõhk väheneb ning sellega seoses halveneb temas gaaside lahustuvus. Seetõttu eraldub pinnale jõudnud põhjaveest näiteks süsinikdioksiidi, mistõttu väheneb vee happesus. (See on seotud sellega, et süsinikdioksiid moodustab veega reageerides süsihappe, mis vees dissotsieerudes vabastab sinna hüdrooniumioone.) See viib omakorda näiteks kaltsiumkarbonaadi sadestumiseni, mis moodustab karbonaatse vee korral levinud allikatega seotud sette allikalubja. Suure ioonisisaldusega põhjavett võidakse kasutada ravi- või joogiveena. Allikad tekivad sinna, kus põhjaveehorisont lõikub maapinnaga. Allikaid võib klassifitseerida vastavalt vee temperatuurile. Eristatakse külmaveelisi (< 20o), soojaveelisi (20–42o) ja kuumaveelisi (> 42o) allikaid. Enamasti on allikate vesi väga külm, kuid vulkaanilistes piirkondades võib olla geotermilise soojuse poolt kuumutatud, moodustades kuumaveeallikaid. Maapinnale väljumise järgi jaotatakse allikad tõusuallikateks ehk limnokreenideks, langeallikateks ehk reokreenideks ja allikalisteks aladeks ehk helokreenideks. Enamik Eesti allikaid avaneb Pandivere kõrgustiku jalamil, näiteks Endla looduskaitsealal. Selle põhjuseks on Pandivere kõrgustiku geoloogilise ehituse omapära. Sealne aluspõhi koosneb lõhelistest lubjakividest, mistõttu imbub sademetena maha langenud vesi kergesti maa sisse (infiltratsioon) ning vooluveekogusid maapinnale peaaegu ei teki (Pandivere kõrgustikul on väga hõre jõgedevõrgustik). Aluspõhja imbunud sademetevesi jõuab aga uuesti maapinnani kõrgustiku jalamil, kuhu seetõttu moodustub rohkelt allikaid. Eesti allikate loend Fumarool Geiser Hiieallikas Kuumaveeallikas Allikaelustik Silmaallikas Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus Kristel Vilbaste, "Eesti allikad". Kasutatud tekstinäiteid Eesti Rahvaluule Arhiivist. Sari Roheline Eesti, Varrak, Tallinn 2013, 352 lk; ISBN 9789985327562 Eesti allikate andmebaas - allikad.info
Dangė

Dangė (ülemjooksul Akmena) on jõgi Leedus. Jõgi läbib Kretinga rajooni (selle territooriumil kannab ta Akmena nime) ja Klaipėda rajooni. Jõe pikkus on 62,5 km ja valgla on 595 km². Jõe lang on 0,88 m/km. Jõel asub neli paisjärve. Dangė läbib Kretinga linna ja Kretingalė alevit. Suurim asula selle jõe kaldal on Klaipėda linn paigas, kus jõgi suubub merre. Seal on Dangė sügavuseks 5-7 meetrit.  Dangė – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Jõgi Leedu kanuusõidu portaalis (leedu keeles)
Gustav Kalkun

Gustav Kalkun (22. märts (10. märts vkj) 1898 Ropka vald, Tartumaa – 24. aprill 1972 Windsor, Ontario, Kanada) oli Eesti kergejõustiklane ja sporditegelane. Kalkun võitis Eesti meistrivõistlustel aastatel 1922–1931 kettaheites 3 kuld-, 3 hõbe- ja 1 pronksmedali ning vasaraheites 1 kuld- ja 4 pronksmedalit. Ta saavutas 1924. aasta Pariisi olümpiamängudel kettaheites 15. koha ja 1928. aasta Amsterdami olümpiamängudel 10. koha. 5. juulil 1924 Pariisis avatud 8. olümpiamängude avatseremoonial kandis Kalkun Eesti lippu. Ta tegi seda ka 17. mail 1928 toimunud 9. olümpiamängude avatseremoonial Amsterdamis. Saksa okupatsiooni ajal oli ta aastail 1943–1944 noorteorganisatsiooni Eesti Noored peastaabi ülem. Teise maailmasõja lõpul oli ta Taanis sõjapõgenik, hiljem siirdus Kanadasse. Ta suri 24. aprillil Kanadas Windsoris ja maeti 26. aprillil teisele poole riigipiiri USA-s Detroitis Gethsemane luteri kalmistule. Gustav Kalkuni vennapoeg oli näitleja Karl Kalkun, kelle poeg on spordiajakirjanik Kristjan Kalkun. Tartu-Maarja linnakoguduse ja Pauluse koguduse personaalraamat Jür-Kal (I pihtkond), VIIa köide 1889-1936. Eesti Rahvusarhiiv, RA EAA.5357.1.29 "Leinateateid". Eesti Päevaleht nr 34, 6. mai 1972. Lk 5 Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Tõde 100 aastat hiljem jalule: kes tegelikult kandis Pariisi olümpial Eesti lippu?, Maaleht, 5. juuli 2024 "GUSTAV KALKUN. In memoriam". Vaba Eesti Sõna nr 18, 4. mai 1972. Lk 10. Marilin Vikat. Kristjan Kalkun sai vägilase mõõtu poja. Õhtuleht, 3. august 2005. Biograafia ESBL-is
Georg Kristjanson

Georg Kristjanson (9. november 1897 Tallinn – 24. oktoober 1975 Tallinn) oli Eesti maadleja ja maadlustreener. Pärast II maailmasõda tegutses ta spordiklubides Spartak, Dünamos, Tööjõureservides (aastani 1956), Laevastiku Tallinna Spordiklubis (1956–1958) ja Harju Jõus (1964–1965). Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Rakend

Rakend on veolooma sõiduvahendi või põllutööriista ette kinnitamise (rakendamise) vahendite ehk rakmete süsteem, rakendiks nimetatakse ka sõidukit või tööriista koos selle ette rakendatud ühe või mitme veoloomaga. Eestis oli 20. sajandi esimese pooleni levinuim hoburakend rangide ja loogaga, mille külge kinnituvad vankri või ree aisad. Loogarakendisse kuuluvad veel sedelgas ja leid. Teine levinud rakenditüüp on sorirakend, kus hobuse kaelale ja õlgadele toetuvate rangide ning üle kaela ulatuva looga asemel on rinnarihmast ja kaelapealsest rihmast koosnevad sorid. rakmed
Sedelgas

Sedelgas (vene sõnast седёлка, mille sisevorm on 'sadulake') on hoburakendi osa. Sedelgas võeti vene eeskujul Eestis ja Lätis kasutusele 19. sajandil, ta oli vajalik pikematel sõitudel või vedudel. Lääne- ja Saarte murdes nimetatakse sedelgat telka. Sedelgas oli kahest vildiga vooderdatud puuplaadist ning neid puidust või metallist kaarega ühendav hobuseriist. Ta kinnitati hobuse turja taha seljale sedelgavööga. Sedelgarihmaga, mis toetus sedelgale läbi metallaasade, reguleeriti aiste ja rangide asetust ning välditi nende loksumist. Sedelga ülesanne oli osa koorma raskust üle kanda hobuse seljale ning hoida range õigel kõrgusel, et need hobuse kaela ülaosa ei rõhuks ega hõõruks. Sedelgarihma abil sai ka koormat pidurdada. Tänapäeval kasutatakse spetsiaalset käepidemega sedalgat abivahendina ilma sadulata ratsutamisel. Sedelga külgedel olevate rõngaste külge on võimalik kinnitada ka jalused. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2000. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn. Lk 261. Eesti etnograafia sõnaraamat. 1995. Koostanud Arvi Ränk. Tallinn, AS Pakett trükoda. Lk 190 Sedelgas, Eesti Põllumajandusmuuseum [1]
Eduard Hiiop

Eduard Hiiop (ka Hiop; 7. detsember (vkj) / 19. detsember 1889 Valga – pärast 28. augustit 1941) oli Eesti kergejõustiklane, iluuisutaja, jääpallur ja tennisist. Töötas restauraatorina, seejärel Tallinnas Kalevis raamatupidaja-asjaajajana. Võttis osa Esimesest maailmasõjast ja Vabadussõjast. Pärast sõda töötas õppejõuna spordikursustel. Asutas Tallinnas tennisreketite ja nende parandamise ettevõtte. 1914. aastal võitis ta Venemaa olümpiaadil hoota kaugushüppe. Oli kaheksakordne Eesti meister iluuisutamise paarissõidus ja Eesti meister laskmises. Aastal 1921 ja 1923 tuli ta paigalt kaugushüppes ja 1918. aastal 4 x 100 m teatejooksus Eesti meistriks.Eesti meistrivõistlustel saavutas ta 15 korral paigalthüpetes, kümnevõistluses (1920), kaugushüppes (1921), 100 m jooksus (1920), 110 m tõkkejooksus (1918, 1920) ning vasara- (1917) ja raskusheites hõbeda või pronksi. Osales paarissõidus (koos Helene Michelsoniga) 1936. aasta taliolümpiamängudel. Osales tennise- ja talispordiliidu asutamises ning oli Eesti Spordi Keskliidu liige. Õpetas tennist nii Eestis kui ka Soomes. Eduard Hiiop arreteeriti Nõukogude okupatsioonivõimu poolt 24. augustil 1941, ta jäi teadmata kadunuks. Tema poeg oli tennisist Heldur Hiop (1928–1998). Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) "Ed. Hiiop 50-aastane". Uus Eesti. 19.12.1939. Vaadatud 27.09.2018. "Täna 80 aastat tagasi: Eesti naised murdsid esmakordselt olümpiale". ERR. 06.02.2016. Vaadatud 18.02.2022. Biograafia ESBL-is Eesti ohvitserid 1918-1940 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Kamjanogirka (Illintsi rajoon)

Kamjanogirka (ukraina keeles Кам'яногірка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Illintsi rajoonis. Elanike arv on 943. Pindala on 1,08 km².
Bovsunõ

Bovsunõ (ukraina keeles Бовсуни) on küla Ukrainas Žõtomõri oblastis Lugõnõ rajoonis. Elanike arv on 974. Pindala on 4,96 km². Bovsunõ kabel.
Nikolai Kursmann

Nikolai Kursmann (ka Kursman[viide?]; 14. november 1896 Tallinn – 11. mai 1954 Tallinn) oli Eesti maadleja, maadlustreener ja sporditegelane. Kursmann kuulus aastal 1920 Kalevi raskejõustikuosakonna juhatusse. Ta oli EKRAVE Liidu raskejõustikuosakonna üks asutajaid. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Elmar Lepp

Elmar Lepp (9. juuni 1896 Puurmani, Tartumaa – 19. oktoober 1943 Rõbinsk, Jaroslavli oblast, Venemaa) oli eesti sporditegelane. Ta oli 1921. aastal Eesti esimeste suusatamismeistrivõistluste üks algatajaid. Aastal 1940 arreteeriti ta kaitseliitlasena NKVD poolt ja saadeti 1941. aastal 5 aastaks Sevspetslagi vangilaagrisse Venemaal. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Karl Lukk

Karl Lukk (6. detsember 1887 Tähtvere mõis – 17. november 1970 Tartu) oli Eesti kergejõustiklane ja sporditegelane. Ta osales 1912. aasta Stockholmi olümpiamängudel 10 km käimises, mille küll katkestas. Ta oli Asutava Kogu liige. Ta oli maletegelase Eduard Luki onu. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Elmar Reiman

Elmar Reiman (ka Reimann; 2. jaanuar 1893 Tartu – 21. aprill 1963 Stockholm) oli Venemaa ning Eesti kergejõustiklane ja jurist. Sportima hakkas 1909. aastal, järgmisel aastal alustas pikamaajooksutreeninguid. Ta osales Venemaa eest 1912. aastal Stockholmi olümpiamängude kergejõustikuvõistlusel maratonis, kus sai 35. koha, teistel andmetel 24. koha või katkestas. Oli aastatel 1921–1925 Tartu Kalevi juhatuse liige. Ta osales Eesti eest 1924. aastal Pariisi olümpiamängude kergejõustikuvõistlusel, kus sai maratonis 30. koha. Oli maratonis 1927. aastal Eesti meister ja 1928. aasta meistrivõistlustel kolmas ning oli 1500 m jooksus 1921. aasta meistrivõistlustel kolmas. Osales aukülalisena 1962. aastal Stockholmi staadionil korraldatud 1912. aasta Stockholmi olümpiamängude 50-aasta juubelipidustustel. Võttis osa Esimesest maailmasõjast. Sai viis korda haavata. Talle anti kolm Georgi risti ja neli medalit. Võttis vabatahtlikuna osa Vabadussõjast, oli ratsaluuraja. Oli 1920. aastatel Kaitseliidu Tartu malevas üks spordijuhte. Lõpetas 1932. aastal Tartu Õhtu-ühisgümnaasiumi, õppis aastatel 1932–1940 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Oli korporatsioon Fraternitas Estica liige. Töötas kindlustusselts "Oma" ametnikuna Tartus, hiljem advokaadina. Läks 1944 Rootsi, töötas seal arhiivis ja oli 14 aastat kindlustusselts "Fylgia" ametnik. Ta suri 21. aprillil 1963 Bromma linnaosas Stockholmis ja maeti 21. mail 1963 Bromma kirikuaeda (kvartal EG, haud nr 221). Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) "Elmar Reimani sporditulemused". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. jaanuar 2017. Vaadatud 7. jaanuaril 2017. Stockholmi linna kalmistute otsing. Rootsi keeles Biograafia ESBL-is Elmar Reiman veebisaidil Olympedia (inglise) Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Look

Look on teatud tüüpi hoburakendi osa, kõveraks painutatud puust või metallist poolkaar, mis jääb hobuse kaela kohale ning mille külge kinnituvad rangiroomade abil aisad. Look pidurdab hobuse liikumisel tekkivaid tõukeid ning võimaldab kergemat paigaltvõttu, hõlbustades väiksematel hobustel raskete koormate vedamist. Loogarakend on traditsioonilisena tuntud Soomes ja Baltimaades, sh Eestis, samuti Venemaal. Rakmed
Rangid

Rangid (Lõuna-Eesti murretes taosed, taose) on rakendi osa, mis paigaldatakse veolooma (harilikult hobuse) kaela ning mis aiste abil kannab looma veojõu üle veovahendile. Rangid tulid Euroopas (ka Eestis) hoburakendis laialdaselt kasutusele arvatavasti 1. aastatuhande teises pooles pKr. 19. sajandil hakati Eestis ka üksikhärga senise ikke asemel mõningal määral rakendama rangidega. Rangide põhiosad on kaks rangipuud (murdes ka taoslaud) ja nende all olev polsterpadi ehk rangipale (murretes ka kaelus, krants). Rangipuude sarvekujulisi ülemisi otsi nimetatakse harjusteks. Rangipuud tõmmatakse ülevalt kokku harjuspaelaga, alumised otsad peene rihma ehk rinnusega. Alumine ots võib olla ka kinnine. Mõlemal rangipuul on küljel umbes keskkohas roomaaugud, millesse seotakse tugevad rihmaasad ehk rangiroomad (murdes ka rahe). Rangipuud ühendatakse aistega roomade ning looga abil. Eestis olid rangipuud 19. sajandi algul nahkkatteta, kuid lõikornamendiga rikkalikult kaunistatud, mõnel pool ka värvitud. Harjuste otsad olid tihti nikerdatud hobusepea vms kujuliseks. 19. sajandi teisel poolel tulid poekaubana kasutusele nahkkattega rangid, mis 20. sajandil said üldkasutatavateks. aisad leid look ohjad rakend rangiroomad sedelgas sorid trengid valjad Taose. Murdekaart, vaadatud 18. veebruar 2022. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. lk 241 Harjus. Väike murdesõnastik, vaadatud 18. veebruar 2022. Harjus. Eesti keele seletav sõnaraamat, vaadatud 18. veebruar 2022. Rinnus. Eesti keele seletav sõnaraamat, vaadatud 18. veebruar 2022. Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 172 Richard Indreko, Rangipuud ERM-i kogudes. II, 1926. Ants Viires, "Eesti hobuserakendi terminoloogia", Emakeele Seltsi toimetised 9. Rangid. Eesti Põllumajandusmuuseum. Rangid ja sadulad. Eesti Rahva Muuseum. Rangipuu. Eesti Põllumajandusmuuseum. Look. Eesti Põllumajandusmuuseum. Loogarakend. Rangide valmistamisest. Järva Teataja, nr. 22, 22 veebruar 1939.
August Martin Silber

August Martin Silber (aastast 1938 August Sillapere; 30. juuli 1895 Kehtna vald, Harjumaa – 13. aprill 1942 Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti jalgpallur ja jalgpallikohtunik. Silber oli 1921. aastal asutatud Tallinna Jalgpalli Klubi (TJK) asutajaliige ja hilisem klubi juhatuse liige. Arreteeriti NKVD poolt septembris 1941, hukati 13. aprillil 1942 vangilaagris Venemaal. 1938 Kotkaristi kuldrist Ta vend oli jalgpallur Otto Sillapere, abikaasa näitleja Ida Kuusberg. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is
Julius Johanson

Julius Johanson (ka Johannson; 5. aprill 1880 Tallinn – 18. mai 1942 Tallinn) oli Eesti autosportlane. Aastal 1912 võitis ta Tallinna–Märjamaa–Tallinna võidusõidu. Ta võitis 1922. aastal II ja 1923. aastal III üleriikliku autode ja mootorrataste võidusõidu. Ta kuulus mitmesse spordiseltsi, näiteks Eestimaa Jalgratturite Seltsi, Eestimaa Spordiselts Union, Tallinna Veeremängu Klubisse. Ta oli Eesti esimese auto juht; see auto oli 1902. aastal ohvitser Fjodorovi ostetud Panhard-Levassor. Biograafia ESBL-is (vaadatud 25.12.2014) Biograafia ESBL-is