laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Göteborgi Põllumeeste Kogu

Göteborgi Põllumeeste Kogu (kuni 1957. aastani Lääne-Rootsi Põllumeeste Kogu) oli 1. mail 1953 asutatud eesti pagulaste erakond. Põllumeeste kogu juhatuse esimehed olid Jaan Gnadenteich, Peeter Madissoo, Voldemar Põlder ja alates 2. märtsist 1961 Elmar Aibast. Göteborgi Põllumeeste Kogul oli kuni 100 liiget, tähistati (alates 1954. aastast) lõikuspidu ja (alates 1965. aastast) võidupüha. Göteborgi Põllumeeste Kogu liikmed kuulusid Rootsi Eestlaste Esinduse rahvuslikku parempoolsesse rühma. Põllumeeste kogu toetas Sõjainvaliidide Kapitali. 1954., 1960. ja 1964. aastal toimusid Göteborgis Göteborgi Põllumeeste Kogu korraldusel Põllumeeste Kogude kongressid. -in. Göteborgi PK 20-aastane. Eesti Päevaleht, 19. aprill 1973, nr. 30, lk. 11.
Pål Golberg

Pål Golberg (sündinud 16. juulil 1990 Golis) on Norra murdmaasuusataja, neljakordne maailmameister. Juunioride maailmameistrivõistlustel 2010. aastal Hinterzartenis tuli Golberg juunioride maailmameistriks 4×5 km teatesõidus ja 10 km klassikasõidus. Samas võitis ta veel hõbemedali sprindi vabasõidus. 2010 Hinterzartenis: juunioride maailmameister 10 km klassikasõidus juunioride maailmameister 4×5 km teatesõidus hõbemedal sprindi vabasõidus Pål Golberg on osalenud 70 maailma karikasarja etapil (seisuga 26. november 2016) ja jõudnud poodiumile kümnel korral, millest neljal korral kõige kõrgemale astmele. Pål Golberg FIS-i kodulehel (fis-ski.com)
Dimitǎr Dobrev

Dimitǎr Dobrev (14. aprill 1931 – 1. aprill 2019) oli Bulgaaria maadleja ja treener. Ta võitis olümpiamängudelt kuld- ja hõbemedali. 1960. aastal tunnistati ta Bulgaaria parimaks sportlaseks. Maailmameistrivõistlustel saavutas ta kaks korda 4. koha (1958. ja 1962. aastal). Pärast sportlaskarjääri töötas ta treenerina Bulgaaria koondise juures, tema edukaim õpilane oli Bojan Radev. Dimitǎr Dobrev veebisaidil Olympedia (inglise)
Makedoonia dünastia

Makedoonia dünastia oli Bütsantsi keisrite dünastia, mis valitses Bütsantsis perioodil 867–1056. Dünastia on saanud nime Basileios I järgi, kelle hüüdnimeks oli Makedoonlane. Dünastia rajaja ja mitmed järgmised keisrid olid Armeenia juurtega. Basileios I Makedoonlane (Βασίλειος Α') (811–886, valitses 867–886) (päritolu: armeenlane) Leo VI Tark (Λέων ΣΤ') (866–912, valitses 886–912) Alexandros (Αλέξανδρος) (870–913, valitses 912–913) Konstantinos VII (Κωνσταντίνος Ζ') (905–959, valitses 913–959) Romanos I Lakapenos (Ρωμανός Β') (870–948, valitses 919–944) (päritolu: armeenlane) Romanos II (Ρωμανός Β') (938–963, valitses 959–963) Nikephoros II Phokas (Νικηφόρος Β') (912–969, valitses 963–969) (päritolu: kapadooklane) Johannes I Tzimiskes (Ιωάννης Α') (925–976, valitses 969–976) (päritolu: armeenlane) Basileios II Bulgaarlastetapja (Βασίλειος Β') (958–1025, valitses 976–1025) Konstantinos VIII (Κωνσταντίνος Η') (960–1028, valitses 1025–1028) Zoe (Ζωή Α') (c. 978–1050, valitses 1028–1050) Romanos III (Ρωμανός Γ') (968–1034, valitses 1028–1034) Michael IV Paflagoonlane (Μιχαήλ Δ') (1010–1041, valitses 1034–1041) Michael V Takutaja (Μιχαήλ Ε') (1015–1042, valitses 1041–1042) Theodora (Θεοδώρα) (980–1056, valitses 1042 ja 1055–1056) Konstantinos IX Monomachos (Κωνσταντίνος Θ') (1000–1055, valitses 1042–1055) Peter Charanis.Studies on the demography of the Byzantine empire: collected studies Variorum Reprints, 1972 p223 (360).
Mariotto Albertinelli

Mariotto di Bigio di Bindo Albertinelli (13. oktoober 1474 Firenze – 5. november 1515 Firenze) oli Itaalia kõrgrenessansi maalikunstnik Firenze koolkonnast, lähedalt seotud Fra Bartolomeoga ja mõjutatud Raffaeli loomingust. Albertinelli paljude õpilaste seas olid ka Jacopo da Pontormo, Innocenzo di Pietro Francucci da Imola ja Giuliano Bugiardini. Maarja pühakutega, Louvre, Pariis Aadama ja Eeva kiusatus Yale'i ülikooli kunstigalerii, New Haven Lapse jumaldamine, Palazzo Pitti, Firenze Iisaku ohverdus, Yale'i ülikooli kunstigalerii, New Haven
Fatimiidid

Fatimiidid ehk Fatimiidide dünastia oli Põhja-Aafrikas ja Lähis-Idas aastatel 909–1171 Fatimiidide kalifaati valitsenud dünastia. Ismailiididest Fatimiidid ei tunnustanud sunniitidest Abbassiididest kaliifide autoriteeti (vastukaliifid) ning pretendeerisid prohvet Muhamedi tütre Fatima ja tema mehe Ali järeltulijatena võimu kõigi muslimite üle. Dünastia sai alguse Tuneesias. Aastal 920 ehitati Vahemere äärde kalifaadi pealinnaks Mahdia. Aastal 969 vallutasid Fatimiidid Egiptuse põhjaosa ja rajasid Kairo, millest sai riigi uus pealinn ning poliitiline, kultuuriline ja religioosne keskus. Fatimiidide riik ulatus oma hiilgeaegadel Atlandi ookeanist läbi Põhja-Aafrika Damaskuse ja Mekani. Fatimiidide dünastile tegi 1171. aastal lõpu Aijubiidide dünastia rajaja – Saladin. Hermann Kinder, Werner Hilgemann. "Maailma ajalugu esiajast tänapäevani". Avita (2001) lk 137. ISBN 9985-2-0354-2. ""Fatimids"". i-cias.com (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 27.01.2012. Vaadatud 3.04.2012.
Müzahir Sille

Müzahir Sille (21. september 1931 – 17. mai 2016) oli Türgi maadleja. Ta võitis 1960. aasta suveolümpiamängudel Kreeka-Rooma maadluses kuldmedali. Finaalis alistas ta Ungari maadleja Imre Polyáki. 1956. aasta suveolümpiamängudel saavutas Sille neljanda koha. 1964. aasta suveolümpiamängudel oli tema koht lõpuprotokollis 12.–17. Müzahir Sille Hayatını Kaybetti Müzahir Sille veebisaidil Olympedia (inglise)
Tevfik Kış

Tevfik Kış (10. august 1934 – 4. september 2019) oli Türgi maadleja ja treener. Ta võitis 1960. aasta suveolümpiamängudel kuldmedali Kreeka-Rooma maadluses. Finaalis alistas ta Nõukogude Liidu maadleja Givi Kartozia. 1968. aasta suveolümpiamängudel oli tema koht lõpuprotokollis 7.–9. Maailmameistrivõistlustelt võitis ta kaks kuldmedalit ja tuli kaks korda neljandale kohale. Oma elu viimastel aastatel elas ta naise ja kahe lapsega İstanbulis ja pidas seal restorani.[viide?] 2011. aastast kuulub Fila Hall of Fame'i. Tevfik Kış veebisaidil Olympedia (inglise)
Ihar Kanõhin

Igor Kanõgin (vene keeles Игорь Каныгин; sündinud 6. juuni 1956) on endise Nõukogude Liidu ja Valgevene Kreeka-Rooma maadleja. Ta alustas maadlustreeninguid 1968. aastal. Kanõgin võitis 1980. aasta suveolümpiamängudel hõbemedali Kreeka-Rooma maadluses. Ta kaotas finaalis Ungari maadlejale Norbert Növényile punktidega 7-6. Ta on kahekordne maailmameister ja neljakordne Euroopa meister Kreeka-Rooma maadluses. Ta on võitnud Grand Prix of Germany viiel korral. Igor Kanõginiga maadles 1986. aastal NSV Liidu täiskasvanute meistrivõistlustel Rostovis Doni ääres eestlane Madis Arras, kel õnnestus Igor Kanõgini üle saavutada puhas võit. 2002. aastal asus ta treenerina tööle Taani maadlusklubisse Thor. Praegu elab enda sünnilinnas Viciebskis ja teeb treeneritööd. Dvinas peetakse temanimelist maadlusturniiri. Ihar Kanõhin veebisaidil Olympedia (inglise)
Leonid Šebaršin

Leonid Šebaršin (vene keeles Шебаршин, Леонид Владимирович, 24. märts 1935 Moskva – 30. märts 2012 Moskva) oli NSV Liidu ja Venemaa riigiametnik, sõjaväelane (kindralleitnant) ja luureasutuse (NSV Liidu RJK Esimese Peavalitsuse) juhi kohusetäitja ühe päeva jooksul augustiputši ajal 22.–23. augustil 1991. Ta tegi enesetapu lasuga pähe pärast seda, kui oli eelmisel päeval pimedaks jäänud. Soviet ex-KGB chief Leonid Shebarshin 'kills himself', www.bbc.co.uk, 30 March 2012
Pontormo

Jacopo Carucci (24. mai 1494 Pontorme – 2. jaanuar 1557 Firenze), tuntud ka kui Jacopo da Pontormo, Jacopo Pontormo või lihtsalt Pontormo, oli itaalia maneristlik maalikunstnik ja portreemaalija Firenze koolkonnast. Ristilt mahavõtmine, 313×192 cm (1515), Chiesa Santa Felicità, Firenze Püha Mauritiuse ja Teeba leegioni märterlus, 65×73 cm (1528–30), Pitti palee, Firenze Leda ja luik, 55×40 cm (1512–13), Uffizi galerii, Firenze Püha perekond, Bode-Museum, Berliin Cosimo II de'Medici, 86×65 cm (1518), Uffizi galerii, Firenze Muusiku portree, 88×67 cm (1518–19), Uffizi galerii, Firenze Naise portree, 76×54 cm (1516), Uffizi galerii, Firenze Pontormo maalid ja joonistused veebigaleriis Pontormo Olga galeriis Giorgio Vasari Vita (inglise keeles) A diary of his last two years survives [1]
Tolmupüünis

Tolmupüünis (ka tolmupüüdur, tolmueraldi, tolmuärasti) on seade tolmu jt mehaaniliste lisandite kõrvaldamiseks gaasivoolust (sh õhust). Tolmupüüniseid saab sõltuvalt rakendatavast füüsikalisest nähtusest ja seadme ehitusest liigitada järgmiselt: gravitatsioontolmupüünised, inertsiaalsed kuiv- ja märgtolmupüünised, kontaktpesurid, difusioon-kondensatsioontolmupüünised, poorsed tolmupüünised, riie- ja võrktolmupüünised, metallkeraamikast, puist- jt materjalidest filtreeriva kihiga tolmupüünised, elektritolmupüünised, ultrahelitolmupüünised. Tolmuimeja Tolmuti 1981. Tehnikaleksikon. Tallinn, Valgus. 656 lk
Samakõrgusjoon

Samakõrgusjoon ehk isohüps ehk horisontaal on joon topograafilisel kaardil, mis ühendab sama absoluutse kõrgusega punkte. Järjestikku asuvate samakõrgusjoonte kõrguste erinevus (gradient) on ühesuurune, seda nimetatakse reljeefi lõikevaheks, suuremastaabilistel kaartidel on lõikevahe tavaliselt kõrguse iga 5 meetri järel. Samakõrgusjooni, mis vastavad reljeefi põhilisele lõikevahele, nimetatakse põhihorisontaalideks. Need joonestatakse kaardile peente pruunide pidevjoontega. Arvestuse lihtsustamiseks tehakse iga viies joon jämedamalt. Lisavormide (tipud, lohud) kujutamiseks, mis ei väljendu täpselt põhihorisontaalidega, kasutatakse pool- ja veerandhorisontaale. Pool- ja veerandhorisontaale nimetatakse ka täiend- ja abihorisontaalideks. Samakõrgusjoonte abil saab kaardil kujutada nii positiivseid kui ka negatiivseid pinnavorme. Selleks, et neid eristada, kasutatakse horisontaalidega ristuvaid väikesi langekriipse, mille vaba ots on kõrguse vähenemise suunas. Uuematel kaardilehtedel märgitakse langekriipsud vaid negatiivsete pinnavormide puhul. Samakõrgusjoontele kirjutatakse ka kõrgusarve, mis näitavad samakõrgusjoone absoluutset kõrgust. Need arvud on paigutatud alati ülemise poolega tõusu suunas. Hüdroisohüps Piesoisohüps Sõjatopograafia baaskursus (sissejuhatus, PDF-failina
Stsintigraafia

Stsintigraafia on nukleaarmeditsiini valdkonna gammauuring, mille läbiviimiseks seotakse erinevad radioaktiivsed isotoobid vajalike märkainetega ning viiakse nüüd juba märgistatud radioaktiivsed isotoobid elusorganismi parenteraalselt, kas suu või inhalatsiooni kaudu. Seejärel teostatakse gammakaameraga radioaktiivse märkaine laialivalgumine ning kogunemine elusorganismis. Eesti meditsiinisüsteemi nukleaarmeditsiinile spetsialiseerunud meditsiiniasustustes või meditsiiniasutuste spets osakondades pakutakse vastava koolituse läbinud personali ning vastavate seadmete ning ravimite olemasolul ravikindlustuse seaduse alusel Haigekassas kindlustatud isikutele paljusid maailmatasemel gammauuringuid nagu: Eesti Haigekassa tervishoiuteenuste loetelu: [1]
Isenburg-Birstein

Isenburg-Birstein oli kahe saksa väikeriigi nimi Hessenis. Isenburg-Birsteini krahvkond moodustati Isenburg-Büdingen-Birsteini jagamisel ja eksisteeris aastail 1628–1664, kuni ühendati Isenburg-Offenbachiga. Teist korda loodi Isenburg-Birsteini krahvkond 1711. aastal Isenburg-Offenbachi jagamisel ja ülendati 1744. aastal vürstiriigiks. 1806. aastal ühendas Isenburgi vürst Isenburgi dünastia valdused (Isenburg-Büdingen, Isenburg-Meerholz, Isenburg-Philippseich ja Isenburg-Wächtersbachi) ning sai Isenburgi vürstiks ja Reini Liidu liikmeks. 1815. aastal Isenburgi vürstiriik mediatiseeriti Viini kongressi otsusega, jagades tema maa-ala Hessen-Darmstadti ja Hessen-Kasseli vahel. 1628–1635 Wilhelm Otto 1635–1664 Christian Moritz (koos järgmisega) 1635–1641 Wolfgang Ernst II (koos eelmisega) 1641–1664 Johann Ludwig (Isenburg-Offenbachi krahv) 1711–1754 Wolfgang Ernst I (alates 1744. aastast vürst) 1744–1754 Wolfgang Ernst I (kuni 1744. aastani krahv) 1754–1803 Wolfgang Ernst II 1803–1820 Carl (alates 1806. aastast suveräänne Isenburgi vürst; mediatiseeriti 1815. aastal) 1820–1866 Wolfgang Ernst III 1866–1899 Karl 1899–1919 Franz Joseph (aadel kaotati Saksamaal 1919. aastal) 1919–1939 Franz Joseph (endine vürst) 1939–1956 Franz Ferdinand 1956–2018 Franz Alexander (Isenburg) 2018– Alexander (Isenburg)
Trass

Trass (saksa Traß) on tee, kanali, torustiku, sideliini vm pika rajatise kulgemist tähistav joon või maariba. Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [1]
Johannes (Uppsala peapiiskop)

Johannes (surnud 1187) oli teine Uppsala peapiiskop. Ta nimetati ametisse paavsti poolt pärast esimese peapiiskopi Stefani surma ja ordineeriti Lundi peapiiskopi Absaloni poolt novembris 1185. Johannes hukkus lahingus Uppsalasse tunginud eestlastega.
Olof Lambatunga

Olof Lambatunga (suri tõenäoliselt 11. novembril 1206) oli Uppsala peapiiskop aastail 1198–1206.
Leopold Hansen

Leopold-Ottomar Hansen (27. november 1879 Laiuse vald, Tartumaa – 15. veebruar 1964 Elva) oli Eesti näitleja ja lavastaja. Teatriteed alustas ta 1899. aastal koorilauljana August Wiera teatritrupis. Aastail 1903–1905 oli ta Riias Imanta seltsi näitleja ja lavastaja. 1906. aastast tegutses ta Tartus Vanemuise teatris. Tema tuntumate rollide seas olid Pliuhkam Oskar Lutsu "Kapsapeas", Piibeleht Eduard Vilde "Pisuhännas" jm. 1920. aastail tegutses ta ka lavastajana, alates 1933. aastast töötas Tallinnas Draamastuudio Teatris ning 1944–1961 taas Vanemuises. 1927. aastal mängis ta filmis "Noored kotkad". Leopold Hansen avaldas luuletusi (pseudonüümid Nõmmelill, L. H.), jutte, kirjutas näidendeid, kupleesid, naljapalasid pidudeks ja memuaare. "Uus Kain. Algupäraline jutustus kaugelt minewikust". Tallinn 1903, 96 lk "Abielu vaenlane. Naljamäng lauludega 1 vaatuses". Juhan Simmi muusika; mimeograafpaljundus. Jurjev 1917, 24 lk; "Karjeristid. Naljamäng kolmes waatuses". Tartu 1924, 72 lk "Ühewaatuslised" (naljamängud). Tartu 1925, 98 lk Rõõmuhallikas: kerjuste nali 1 vaatuses Abieluvaenlane: naljamäng lauludega 1 vaatuses / J. Simmi muusika Vahilaari valge tuvike: naljamäng lauludega 1 vaatuses / J. Simmi muusika. "Kaunismäe. Näidend 4 vaatuses". Noor-Eesti Kirjastus. Tartu 1935, 111 lk "Minu tee teatrisse. Märkmeid oma 60-nda sünni- ja 40-nda lavategevuse aasta puhul". Tallinn 1940, 178 lk ""Vanemuise" radadelt. Mälestusi teatriteelt" (raamatu "Minu tee teatrisse" kirjanduslik ümbertöötlus: Paul Rummo). Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn 1960, 208 lk "Karjapoiss on kuningas. Mälestuspilte elust ja inimestest". Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn 1963, 140 lk 1946 Eesti NSV teeneline kunstnik 1957 Eesti NSV rahvakunstnik esimene Elva linna aukodanik Aastatel 1974–2012 toimis tema endaehitatud majas Leopold Hanseni majamuuseum. Hanseni hauda Elva kalmistul tähistab mälestusmärk. Sirje Veldi. "Õhkamise allee hävimisohus". Elva Postipoiss, 25. august 2012, lk 1 Oskar Luts. "Mu Leopold!" Postimees nr 35, 5. veebruar 1928, lk 5 Hugo Raudsepp. "Leopold Hansen: Minu tee teatrisse" (raamatu arvustus). Looming 1940, nr 8, lk 902–904 Oskar Luts. "Leopold Hansenile" (kiri 50-aastase lavategevuse juubeli puhul). Edasi nr 296, 17. detsember 1949, lk 4 Kaarel Ird. "Leopold Hansen inimesena ja näitlejana". // K. Ird. "Ceterum censeo ehk Jahedate suvede jutte". Eesti Raamat. Tallinn 1965, lk 335–348 Eesti kirjanike leksikon. Tallinn 2000, lk 104, artikli autor Ülle Kurs "1000 tartlast läbi aegade". Tartu 2003. Lk 93 "Tuntud elvalasi läbi aegade". Tartu 2006. Lk 33-35 Simmo Priks. "Mälestused Leopold Hansenist: Leopold Hansen 130". // "Enne ja nüüd. Muuseumi ringreisid 2008-2009-2010". Tallinn 2011. Lk 275-283; ISBN 9789949907144 Hugo Raudsepp. "Nüüd ma tahan mõõka tõsta". Tartu 2012. Lk 442–445 Eesti biograafiline andmebaas ISIK Haud Elva kalmistul
Juhan Oja

Juhan Oja (9. veebruar 1885 Taagepera vald, Helme kihelkond – 12. oktoober 1965 Long Island) oli eesti insener. Ta lõpetas 1914. aastal Peterburi Mäeinstituudi mäeinsenerina terase metallurgia alal, EÜS Põhjala vilistlane. 1914–1918 töötas Juhan Oja Tsaritsõnis, 1918 naasis Eestisse ja osales Vabadussõjas. 1920–1923 töötas ta Raudtee Peatehastes tehaste ülema tehnilise abina, 1923–1940 oli Ilmarine AS-i direktor. 1944. aastal põgenes Juhan Oja Saksamaale, kust siirdus 1945. aastal Rootsi ja 1958. aastal USA-sse. KH. Dipl. ins. Juhan Oja surnud. Välis-Eesti, 30. oktoober 1965, nr 19, lk 4.
Jaan Krüner

Jaan Krüner (1. mai 1889 Sangaste vald – 6. aprill 1965 Zürich) oli eesti rohuteadlane. Ta andis 1912. aastal Kaasani ülikooli juures cum laude apteekri abilise eksami, 1917. aastal lõpetas Tartu ülikooli proviisorina. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Jaan Krüner osales Vabadussõjas, oli 1918–1920 Eesti sõjaväe rohtude kesklao ülem, seejärel 3. Diviisi apteegi ja Tartu linna haigemaja apteegi juhataja. Töötas Tartu Linnaapteegis, 1927–1930 Krüüdneri, hiljem kuni 1932. aastani Türi linnaapteegi juhataja, seejärel kuni 1944. aastani Rannu apteegi juhataja ja omanik. 1944. aastal põgenes Saksamaale, alates 1951. aastast elas Šveitsis. Bernhard Mäelo. Apteeker Jaan Krüner surnud. Välis-Eesti, 8. mai 1965, nr. 9, lk. 2.
Maracanã

Maracanã on asum (bairro) Rio de Janeiro põhjaosas (Zona Norte). 2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas asumis 27 319 inimest. Linnaosas paikneb osariigi ülikooli Universidade do Estado do Rio de Janeiro peamine kampus Francisco Negrão de Lima ja kaks riigi poolt hallatavat polütehnilist kolledžit. Suuremad spordirajatised on Maracanã jalgpallistaadion ja Ginásio do Maracanãzinho, viimast kasutati 2016. aasta OM-il võrkpallimängudeks. Jalgpallistaadioni lähedal on ka 1700 m pikkune Espaço Mané Garrincha jalgrattatee. Piirkonna peatänavaks on Maracanã Avenue. 2016. aasta OM-il kasutati asumi nime ühel neljast võistluspaikade kobaral. Universidade do Estado do Rio de Janeiro kampus Maracanãs Rio Joana Maracanã jõgi (Rio Maracanã) Rio–Niterói sild – Ponte Presidente Costa e Silva Centro Federal de Educação Tecnológica Celso Suckow da Fonseca História dos Bairros Bairro: Maracanã Maracanã, WikiRio Maracanã võistluspaikade kobara lühitutvustus 2016. aasta suveolümpiamängude veebis Brasiilia politsei okupeeris Rio de Janeiro ühe suurema aguli, Mangueira on 18. slumm, mille linnavõimud oma kontrolli alla võtsid. delfi.ee, 20. juuni 2011
Botafogo

Botafogo on rannaäärne asum (bairro) Rio de Janeiros. Botafogo paikneb Mundo Novo, Dona Marta ja São João asumi vahel. 2000. aasta seisuga oli elanike arv 79 588. Bairro: Botafogo Botafogo, WikiRio
Lõunarinne

Lõunarinne võib tähendada mitmeid ajaloolisi nähtusi: Lõunarinne (Esimene maailmasõda), rinne Esimeses maailmasõjas Venemaa keisririigi ja Saksa keisririigi vägede vahel Lõunarinne (Vene kodusõda), väekoondis Vene kodusõjas, Petrogradist lõuna pool Lõunarinne (Eesti Vabadussõda), väekoondis Eesti Vabadussõjas, Lõuna-Eestis ja Põhja-Lätimaal Lõunarinne (Teine maailmasõda), rinne Teises maailmasõjas Nõukogude Liidu-Saksa rindel Sõdade loend Esimese maailmasõja väejuhid Teise maailmasõja väejuhid
Elav Teadus (Eesti Kirjanduse Komitee raamatusari)

"Elav Teadus" oli aastail 1963–1970 Stockholmis Eesti Kirjanduse Komitee väljaandel ilmunud raamatusari. Sarja toimetusse kuulusid Henno Jänes, Karl Ristikivi, Johannes Aavik, Johan Ungerson ja Paul Laan. Sarjas anti välja järgmised raamatud: Leho Lumiste. "Kaunis Eesti". 1963. August Traksmaa. "Lühike Vabadussõja ajalugu". 1964. Harald Merelaid. "Päikese tõusu poole". 1965. Henno Jänes. "Eesti keel" 1966. Johannes Aavik, Aleksander Aspel, Mall Jürma, Ivar Grünthal, Olev Parlo jt. "Maailmakirjanduse peajooni". 1968. Harald Merelaid. "Teekond läände". 1970. Ilmus Elav Teadus esimene sari. Välis-Eesti, 31. august 1963, nr 27, lk 4.
Suurmeeste elulood

"Suurmeeste elulood" oli Eesti Kirjanduse Seltsi Tartus aastail 1932–1940 avaldatud populaarteaduslike raamatute sari. Sarjas anti välja järgmised raamatud: 1. August Hanko. Roald Amundsen. 2. Juhan Lang. Isaac Newton. 3. Harri Holma, tõlkinud Friedebert Tuglas. Muhamed ja islam. 4. Albrecht Montgelas, tõlkinud Eduard Roos. Abraham Lincoln. 5. Bernhard Linde. Honoré de Balzac. 6. Peeter Tarvel. Ignatius Loyola. 18. Oskar Albin Kallio, tõlkinud August Palm. Elias Lönnrot. 19. Karl Leichter. Richard Wagner. 20. Aleksander Mohrfeldt. Jakob Hurt – Eesti ärkamisaja suurkujusid. 21. Aita Kurfeldt. Miguel de Cervantes Saavedra. 22. Friido Toomus. Caesar. 23. Ernst Kilkson. Michael Faraday. 24. Leo Anvelt. William Ewart Gladstone. 25. Dan Byström. James Cook. 26. Kustas Põldmaa. James Watt. 27. Frieda Drewerk. Jeanne d'Arc. 28. Johannes Hiiemets. Augustinus. 29. Eduard Laaman. Jaan Poska. 30. Friido Toomus. Friedrich Nietzsche. 31. Anna Söödor. Richelieu. 32. August Hanko. Henry Morton Stanley. 33. Oskar Urgart. Dostojevski. 34. Evald Blumfeldt. Gustav II Adolf. 35. Aleksander Aspel. Eugène Delacroix 36. Johannes Hiiemets. Franciscus Assisi'st 37. Voldemar Lao. Kopernik. 38. Maimu Tõldsepp. Elisabeth. 39. Rudolf Sirge. Józef Pilsudski 40. August Palm. Villem Reiman. 41. Aleksander Aspel. Voltaire. 42. Max Laosson. Adam Smith. 43. Arnold Tonska. Thomas Woodrow Wilson 44. Leo Anvelt. Aristoteles. 45. August Sang. Heinrich Heine. 46. August Hanko. Admiral Nelson. 47. Ama Laas. Keiser Joseph II. 48. J. V. Aloste. Diesel. 49. Max Laosson. Comte. 50. Elmar Salumaa. Sören Kierkegaard. 51. Felix Oinas. Petöfi. 52. Maimu Tõldsepp. Cromwell. 53. Aleksander Raid. Chopin. 54. Jenny Hermann, tõlkinud Leo Anvelt. Mirabeau. 55. Maaja Hanko. Tšaikovski. 56. Marta Sillaots. Romain Rolland.
Emanuel Lepik

Emanuel Lepik (29. november 1911 Riia – 17. jaanuar 2001 Orangeville, Ontario, Kanada) oli eesti õigeusu vaimulik. Ta lõpetas 1932. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi, 1935. aastal Petseri vaimuliku seminari ja 1937. aastal Tartu Õpetajate Seminari. Aastatel 1939–1940 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastatel 1938–1940 oli ta Tallinna Aleksander Nevski koguduses diakon, seejärel Tallinna Issanda Muutmise koguduse teine preester. Aastatel 1940–1941 oli ta piiskop Platoni nimelise lastekodu kasvataja Riisiperes, 1941–1944 Kuressaare Püha Nikolai koguduse preester, Saaremaa praost, Kuressaare algkooli juhataja, Saaremaa Ühisgümnaasiumi õpetaja. 1944. aastal põgenes Rootsi ning oli aastatel 1944–1951 EAÕK Kesk-Rootsi preester. Emigreerus 1951. aastal Kanadasse. Oli seejärel EAÕK Kanada ja USA ülempreester. Emanuel Lepik suri 2001. aastal Orangeville'is Ontario provintsis (Toronto lähistel). Püha Piiskop Platoni ordeni II järk, 1961 Püha Piiskop Platoni ordeni I järk, 1982 Vilistlased. Kuressaare Hariduse Kooli veebisait. Emanuel Lepik. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1940. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. III, lk. 362 Hannes Walter, Eesti teenetemärgid. Estonian Orders and Decorations. Tallinn: SE&JS, 1998, lk 237 Vaimulike andmebaas
Vello Saul

Vello Saul (kuni 1935 Voldemar Karl Saul; 20. aprill 1903 Ädu mõis, Kuigatsi vald – 9. august 1963 San Francisco, USA) oli eesti advokaat. Ta lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Korporatsioon Vironia vilistlane. Vello Saul osales Vabadussõjas, sai haavata. Pärast ülikooli lõpetamist oli ta vandeadvokaat Karl Silla abi Tartus, alates 1938. aastast vandeadvokaat Tallinnas, ühtlasi Maatööliste ja Väikemaapidajate Koja peasekretär. 1940. aastal põgenes ta Soome, naasis 1941. aastal Erna salga koosseisus, põgenes Rootsi 1944. aastal. Tema isa oli Valga maavanem Jaan Saul. Vello Saul surnud. Välis-Eesti, 17. august 1963, nr. 26, lk. 3. TÜ üliõpilased
Kaszuby

Kašuubimaa (Kaszuby) on ajalooline piirkond Poolas. Kassuubimaa tuntuim linn on Gdansk, suuremad linnad: Gdynia, Sopot, Bytow, Kartuzy ja Rumia. Kassuubide esivanemad pomoraanid asusid Pomorzesse, 6.–9. sajandil, tõrjudes välja ja assimileerides seal varem elanud balti hõimud. 11. sajandi alguseni olid pomoraanid valdavalt iseseisev rahvas, kuigi kašuubide elualad olid alates 10. sajandist Poola kuningriigi ja polaabi slaavlaste tüliobjekt. 11. sajandi alguses liideti piirkond Poola kuningriigiga ning see jagunes hiljem kaheks osaks – Lääne-Pomorzeks, mis aja jooksul liideti Preisimaa valitsejate võimu alla ja Ida-Pomorzeks, mis ühendati Poola riigiga ning alade piir kulges enam-vähem piki Leba jõge.  Pikemalt artiklis Pomorze vojevoodkond