laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vene hurt

Vene hurt ehk barsoi on Venemaalt pärinev koeratõug. Eestikeelses koerandusterminoloogias on laiemalt kasutusel nimekuju borzoi. Tõustandardis on koera käitumise/iseloomu kohta muuhulgas kirjas: "Igapäevaelus on borzoi vaikse ja tasakaaluka iseloomuga. Jahiolukorras erutub kiiresti." Pildid "BORZOI- RUSSIAN HUNTING SIGHTHOUND" (pdf) (inglise). FCI. Vaadatud 12.09.2017. A. Essenson (koostaja). Koer. Tallinn: Valgus, 1985, lk 204. "barsoi". EKI. Vaadatud 12.09.2017. "BORZOI – VENE JAHIHURT" (PDF). Eesti Kennelliit. Vaadatud 12.09.2017. The Borzoi Handbook Winifred E. Chadwick. London: Nicholson & Watson 1952. Including a translation of The Perchino Hunt By His Excellency Dmitri Walzoff (1912). McRae, Gail C. (1989). Borzoi. TFH Publications; New Ed edition. Lk 191 pages. ISBN 978-0-86622-676-9. Martin, Nellie L. (2005). Borzoi - The Russian Wolfhound. Its History, Breeding, Exhibiting and Care. Read Books. Lk 128 pages. ISBN 978-1-84664-042-1. Scott, Dr. Desiree (2002). Borzoi (Pet Love). Interpet Publishing, UK. Lk 160 pages. ISBN 1-903098-93-9. Zotova, Galena V. (2003). Russkaya Psovaya Borzaya. Moscow. ISBN 5-94838-095-5.  Vene hurt – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Vene hurt ehk Borzoi koer.ee saidil
Soolõime

Soolõime (varem ka soolise võrdõiguslikkuse süvalaiendamine; inglise keeles gender mainstreaming) on põhimõte, mille eesmärgiks on soolise tasakaalu saavutamine läbi soolise aspekti regulaarse arvestamise poliitikas, tegevuskavade ja meetmete planeerimises ning rakendamises. Soolõime haarab kõiki eluvaldkondi, sest peaaegu igas valdkonnas tehtud otsused avaldavad mõju mõlemale sugupoolele. Soolõime teaduses
Tõrasoo

Tõrasoo ehk Tõrassoo on soo Rapla maakonnas Kehtna vallas Vanamõisa lähedal. Soo pindala on 1611 ha. Sood kaitstakse Tõrasoo looduskaitseala koosseisus. Soo eesvooluks on Valgu jõgi. Mall Orru,1995. Teatmik: Eesti turbasood. Eesti Geoloogiakeskus. Lk 93–94
Keressaare raba

Keressaare raba on raba Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Koosa lähedal. Soo pindala on 871 ha. Soo eesvooluks on Kääpa jõgi. Mall Orru,1995. Teatmik: Eesti turbasood. Eesti Geoloogiakeskus. Lk 170
Laiküla raba

Laiküla raba (ka Keskküla raba) on raba Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Laiküla lähedal. Raba pindala on 5873 ha. Raba eesvooluks on Liivi ja Teenuse jõgi. Mall Orru,1995. Teatmik: Eesti turbasood. Eesti Geoloogiakeskus. Lk 71
Linnusaare raba

Linnusaare raba (ka Ilmaraba) on raba Jõgeva maakonnas. Selle pindala on 1200 ha ja raba kaitstakse Endla looduskaitseala koosseisus. Kaurijärv on suurim järv Linnusaare rabas. Sellest lõunasse jääb Langendlaugas. Raba arvukate laugaste seas üks suuremaid on ka Linnusaare raba laugas. Raba läänepiiril kulgeb Nava jõgi. Rabast lõunasse jääb Männiksaar ning sellest edasi omakorda Endla järv. Raba kagunurgas voolab Mustjõgi. Linnusaare rabast itta jääb Männikjärve raba, kagu suunda Mustjõe taha jääb Kaasikjärve raba ning edelasse teisele poole Nava jõge jääb Endla raba. Männikjärve raba läbiv laudtee jätkub osaliselt ka Linnusaare rabas. Endla looduskaitseala Eesti entsüklopeedia veebiversioonis (vaadatud 12.09.2017)
Maima raba

Maima raba (ka Taidra raba) on raba Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Maima asula lähedal. Raba keskel asub Virussaare rabasaar. Sissekanne Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 12.09.2017)
Tapiku soo

Tapiku soo (ka Tapiku raba) on soo Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Lahavere küla põhjaosas. Soost saab alguse Pikknurme jõgi. 2. augustil 1941 toimus soo servas Udukülas massimõrv, milles hukkus 17 relvitut meest ümberkaudsetest küladest. Tiit lääne: Seitsekümmend aastat Uduküla tragöödiast, Vooremaa 6.08.2011.
Plavski rajoon

Plavski rajoon (vene keeles Плавский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tula oblasti edeaosas. Rajooni keskus on Plavski linn. Rajoon piirneb põhjas Štšokino rajooniga, idas Tjoploje-Ogarjovo rajooniga, lõunas Tšerni rajooniga, läänes Arsenjevo rajooniga ja loodes Odojevi rajooniga. Rajooni pindala on 1024,6 km². Elanike arv oli 2012. aastal 27 764, 2009. aastal 27 824 ja 2002. aastal 29 499. Plavski rajoonis on 108 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Plavski linna) ja kolme külaasunduse koosseisu. Rajooni tähtsamad jõed on Plava, Okna ja Plavitsa. Q126684906
Hannes Valdma

Hannes Valdma (16. mai 1944 – 2. november 2008) oli Eesti Rahvusringhäälingu arendusnõunik, helirežissöör, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia dotsent. Ta lõpetas aastal 1970 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna füüsikaõpetajana. 2012 Felix Moori tänuauhind Tema vend on pianist ja muusikapedagoog Arbo Valdma. Jaagant, Urmas (04.11.2008). "Lahkus ERR-i helirežissöör Hannes Valdma". Eesti Päevaleht. Vaadatud 12.09.2017.
IPhone 8

iPhone 8 ja iPhone 8 Plus on nutitelefonid, mida toodab Apple. iPhone 8 ja iPhone 8 Plus avalikustati 12. septembril 2017. Telefon on vee- ja tolmukindel ning selle kõlarid on 20% valjemad kui iPhone 7-l. Apple. "Apple Special Event September 2017".
Kapatkievičy

Kapatkievičy (transkribeerituna Kapatkevitšõ, poola keeles Kapatkiewiczy, varem ka Kopatkiewicze ja Kopatkowicze) on alev Valgevenes Homieli oblastis Pietrykaŭ rajoonis, Kapatkievičy külanõukogu halduskeskus. Kapatkievičy asub Homieli linnast 179 ja Pietrykaŭst 35 kilomeetri kaugusel Pciči jõe kaldal, merepinnast 118 meetri kõrgusel. Alevis on keskkool ja muusikakool. Seal on ka kino, klubi ja kaks raamatukogu. Alevis on toiduainetetööstus, seal töödeldakse ka puitu. Küla mainiti kirjalikes allikates esimest korda XVI sajandil. Toona kuulus see Minski vojevoodkonda ja Mazyri maakonda. Aastast 1560 on teada, et see kuulus Leedu suurvürstidele. Aastaks 1568 oli see läinud Ruckyte valdusse. Hiljem sai sellest Jeleńskitele kuuluv alev. Aastast 1693 on teada, et seal asus õigeusu kirik. Seoses Poola jagamisega läks alev aastal 1763 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mozõri maakonda. Aastal 1863 konfiskeeriti sealsed valdused Jeleńskitelt ja alevi omanikuks sai kindral Tsõlov. Aastal 1886 tegutses seal lisaks kahele kirikule veel juutide palvemaja, alevis olid kool, veski ja kolm poodi. Aastaks 1897 oli sinna rajatud veel teinegi juudi palvemaja, poode oli kolmteist. Alevis tegutses apteek, seal asusid tuuleveski ja kõrts. Kapatkievičyl oli õigus pidada laata üks kord aastas. 2. detsembril 1918 vallutasid alevi Saksa väed. Aastal 1919 läks Kapatkievičy Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1921 korraldati seal pogromm, milles hukkus 118 inimest. Nõukogude ajal kujunes alev kahe kolhoosi ja ühe sovhoosi keskasulaks. Teise maailmasõja ajal hakkasid alevi ümbruskonnas tegutsema partisanid, mistõttu Saksa karistussalklased põletasid alevi maha ja hukkasid 112 sealset elanikku. Sealne õigeusu kirik taastati aastal 1990, katoliku kirik aga aastal 1998, kuigi pühitseti see alles aastal 2003. Sviatlana Aliaksijevič – Valgevene kirjanik Anton Jeleński – Poola ülestõusnu Valeryj Cichinia – Valgevene jurist ja akadeemik Nadzieja Jakubovič – sotsialistliku töö kangelane "Численность населения на 1 января 2016 г. и среднегодовая численность населения за 2015 год по Республике Беларусь в разрезе областей, районов, городов и поселков городского типа". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. mai 2016. Vaadatud 12. septembril 2017. Вялiкi гicтарычны атлас Беларусi Kd.2, Mińsk 2013, lk. 111. Infot alevi kohta Alev Poola geograafilises sõnastikus
Henrik

Henrik on eesnimi. Ilma perekonnanimeta kandsid või kannavad seda: Läti Henrik, kroonik prints Henrik, Taani kuninganna Margrethe II abikaasa Henrik, legendaarne piiskop Soomes Hendrik
IPhone X

iPhone X on nutitelefon, mida toodab arvuti- ja tarkvarafirma Apple. iPhone X avalikustati koos iPhone 8-ga 12. septembril 2017 Steve Jobsi teatris. iPhone X-il on Face ID, mis on Apple välja töötatud näotuvastussüsteem, juhtmevaba laadimine, OLED-ekraan ja kahekordsed kaamerad. Apple. "Apple Special Event September 2017".
Valgeristi raba

Valgeristi raba (ka Kuijõe raba) on raba Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Kuijõe lähedal. Raba pindala on 1741 ha. Raba eesvooluks on Vihterpalu jõgi. Mall Orru,1995. Teatmik: Eesti turbasood. Eesti Geoloogiakeskus. Lk 69
Ruila raba

Ruila raba on raba Harju maakonnas Saue vallas Ruila lähedal. Raba pindala on 1684 ha. Raba eesvooluks on Vasalemma jõgi. Mall Orru,1995. Teatmik: Eesti turbasood. Eesti Geoloogiakeskus. Lk 27
Riisa raba

Riisa raba ehk Sorkuni raba on raba Pärnu maakonnas Tori vallas Riisa külas. Raba pindala on 1000 ha. Raba eesvooluks on Halliste ja Navesti jõgi. Läbi raba kulgeb Kõpu-Tõramaa-Jõesuu maantee, raba kirdeosas asub Riisa õpperada. Mall Orru,1995. Teatmik: Eesti turbasood. Eesti Geoloogiakeskus. Lk 139
Ratva soo

Ratva soo on soo Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Ratva lähedal. Sageli käsitletakse Ratva raba koos Muraka rabaga – Muraka-Ratva soostikuna. Ratva raba on esimesi Eestis kaitse alla võetud soid, mis Ratva raba reservaadina (1109 ha) võeti kaitse alla 1938. Tänapäeval kaitstakse Ratva sood Muraka looduskaitseala koosseisus.
Vabaduse allikas

"Vabaduse allikas" on Stockholmi kesklinnas Norrmalmstorgil asuv mälestusmärk, mis on pühendatud Balti riikide vabadusvõitlusele. Monumendi autor on Björn Selder. Punasest graniidist mälestusmärk avati väljaku sisseõnnistamise teisel päeval, 28. mail 2004 kell 14.30. Monumendi avamise kõne pidas Lennart Lööf, Stockholmi linna kaunistamisnõukogu (Stockholms Skönhetsråd) esimees. Avamispidustusel tantsisid Eesti rahvatantsurühma Kassari tantsijad. Mälestusmärk paigaldati kohale, kus ajavahemikus 19. maist 1990 kuni 16. septembrini 1991 toimusid igal esmaspäeval nn esmaspäevamiitingud Baltimaade vabaduse toetuseks. Vabadusvõitlusele pühendatud monument püstitati sinna 1994. aastal – samal aastal, kui viimastena Balti riikidest lahkusid Eestist Nõukogude väed. Norrmalmstorg ja seal paiknev kolmele sambale voolava veega skulptuur "Vabaduse allikas" on eestlastele, lätlastele ja leedulastele suure sümboolse tähtsusega kogunemispaik Stockholmis. 15. augustil 2011 tähistati Norrmalmstorgil esmaspäevamiitingute 20. aastapäeva. 27. augustil 2016 tähistati seal 25 aasta möödumist sellest, kui Rootsi taastas diplomaatilised suhted taasiseseisvunud Eesti, Läti ja Leeduga. Stockholms stad. Invigningsfest Norrmalmstorg 27 & 28 maj 94. Program. Sirle Sööt. "Taasiseseisvusele ja vabale Läänemerele pühendatud meeleavaldus". www.sverigeesterna.se.
Paadrema soo

Paadrema(a) soo on soo Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Paadrema lähedal. Soo pindala on 3019 ha. Soo eesvooluks on Paadrema jõgi. Mall Orru,1995. Teatmik: Eesti turbasood. Eesti Geoloogiakeskus. Lk 138
Männiku raba

Männiku raba (ka Valdeku raba) on raba Harju maakonnas Saku vallas Männiku karjääri lähedal. Raba pindala on 901 ha. Raba eesvooluks on Katku oja ja Männiku karjäär. Mall Orru,1995. Teatmik: Eesti turbasood. Eesti Geoloogiakeskus. Lk 29–30
Johannes Rudbeckius

Johannes Rudbeckius (1581–1646) oli Rootsi kiriku- ja haridustegelane, Västeråsi piiskop aastatel 1619–1646. Ta asutas Västeråsis Rootsi esimese gümnaasiumi ning reformis jõuliselt kirikuelu. Rudbeckiusel oli ka kuningas Gustav II Adolfi kindel toetus. 1627. aastal saatis kuningas ta Eestimaale kohalikku kirikuelu reformima. Rudbeckius kavatses Rootsi riigikiriku Eestimaa rüütelkonna võimu alt vabastada ning maarahvakeelsemaks teha. Kuid aadlike privileegid jäid peale ning oma jõulisele tegutsemisele vaatamata ei saavutanud piiskop Eestimaal sisuliselt mitte midagi. Ka Rootsi kuningakoda ei suutnud isepäise aadelkonna vastu suurt midagi ette võtta[viide?]. Rudbeckiusel oli mitu last, kellest tuntumad on: Olaus Rudbeckius vanem, 17. sajandi Rootsi olulisemaid teadlasi Johannes Rudbeckius, ka Eestimaal tegutsenud vaimulik
Mustjärve soo

Mustjärve soo ehk Mustjärve raba on soo Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas. Soo kaitseks on moodustatud Mustjärve raba hoiuala. Soo pindala on 497 ha. Soo eesvooluks on Tagaveski jõgi. Mall Orru,1995. Teatmik: Eesti turbasood. Eesti Geoloogiakeskus. Lk 73–74
Volovo rajoon (Lipetski oblast)

Volovo rajoon (vene keeles Воловский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Lipetski oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Volovo küla. Rajoon piirneb idas Terbunõ rajooniga, lõunas Kurski oblastiga ning läänes ja põhjas Orjoli oblastiga. Rajooni pindala on 796 km². Elanike arv oli 2012. aastal 13 997, 2009. aastal 14 686 ja 2002. aastal 16 374. Volovo rajoonis on 77 asulat, mis kuuluvad viieteistkümne külaasunduse koosseisu. Rajooni tähtsamad jõed on Kšen ja Olõm. Q126709394
Teeleminek ja kojutulek

"Teeleminek ja kojutulek" (rootsi keeles "Uppbrott och hemkomst") on Rootsis Stockholmi lähistel Haninges Dalarö tollimaja (tullhuset) ja ranna vahel asuv mälestusmärk, mis on püstitatud Baltimaadest pärit 30 000 põgenikule, kellest 6500 saabusid Dalaröle 1944. aasta sügisel. Haninge-Haapsalu Sõprusühingu ja Haninge linnavalitsuse algatusel valminud monumendi autor on kunstnik Ursula Schütz. Kivialusel pronksskulptuur annab edasi kaht liiki meeleolu: rahutu pool sümboliseerib põgenemist ning harmooniline pool viib mõtted rahulolutundele ja kojusaabumisele. Kunstnik ise on öelnud, et mälestusmärki kavandades on ta palju mõelnud neile, kes Dalarösse saabusid, ja ka neile, kes merele jäid. Mälestusmärk avati 25. septembril 2004, mil möödus 60 aastat päevast, mil üle 150 põgeniku Eestist randus Stockholmi skäärides Haninges Dalarö paadisillal. Põgenike hulgas astus Dalaröl maale tollal 14-aastase tüdrukuna Ilon Wikland. Haninge-Haapsalu Sõprusühingu auliikmena avas Ilon Wikland pidulikult mälestusmärgi samas kohas, kus ta sõjapõgenikuna Rootsi saabus. Lindi lõikamisel osalesid ka Olav Aarna, Haninge linnapea Pelle Svensson ja minister Pär Nuder. Külaliste hulgas oli ka eesti juurtega Kristjan Luuk. Monumendi rajamiseks annetasid Haninge linnavalitsus ning ligi sadakond ühingut, ettevõtet ja eraisikut kokku üle poole miljoni Rootsi krooni. Projekti osapooltele oli suureks abiks Haninges elav eestirootslane Erich Kimber, kes oli Ilon Wiklandiga samal laeval. Dalarö tollimaja www.dalaro.info Lauri Vahtre. "Surmahirm ja kuum kakao". Postimees. BNS. "Balti paadipõgenikele tuleb mälestusmärk". Kaire Reiljan. "Paadipõgenikud saavad Dalaröl mälestusmärgi". Lääne Elu. Originaali arhiivikoopia seisuga 13. september 2017.
Itaalia linnukoer

Itaalia linnukoer on Itaaliast pärinev koeratõug. Pildid "BRACCO ITALIANO" (PDF) (inglise). FCI. Vaadatud 13.09.2017.  Itaalia linnukoer – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Itaalia linnukoer veebisaidil koer.ee
Estonia mälestusmärk Stockholmis

Estonia mälestusmärk Stockholmis on Estonia katastroofis 28. septembril 1994 hukkunute mälestuseks püstitatud mälestusmärk Rootsis Stockholmis Djurgårdenil Galeeritehase kalmistu (Galärvarvkyrkogården) juures. Hallist graniidist mälestusmärgi tegi poola kunstnik Mirosław Bałka. Mälestusmärgil on hukkunute nimed. 852 hukkunu nime hulgast puudub 27 nime, sest nende omaksed ei soovinud lasta neid sinna graveerida. Monumendi keskel asuva puu ümber on metallist võru, millele on graveeritud laevahukukoha koordinaadid. Mälestusmärgi avas 28. septembril 1997 Riksdagi spiiker Birgitta Dahl.
Termistor

Termistor ehk termotakisti on termoelektriline pooljuhtseadis, mille takistus sõltub tugevalt ja mittelineaarselt temperatuurist. Seega on termistoril suur takistuse temperatuuritegur. Seda tegurit väljendab takistuse suhteline muutus protsentides 1-kraadise temperatuurimuutuse kohta. Olenevalt valmistamiseks kasutatud materjalidest võib see tegur olla positiivne (lühend PTC inglise k sõnadest positive temperature coefficient) või negatiivne (NTC negative temperature coefficient). Positiivse temperatuuriteguriga termistoride ehk PTC-termistori takistus temperatuuri tõustes kasvab (vooluahelasse ühendatud termistori läbiv vool vastavalt väheneb). NTC-termistoride takistus soojenemisel väheneb. Temperatuuriteguri absoluutväärtus on PTC-termistoridel enamasti kuni 30%/K, NTC-termistoridel ehk NTC-termistoridel 2 …10%/K. NTC-termistorid on tehtud keraamilistest materjalidest. Need omakorda sisaldavad erinevaid oksiide, mille koostises on näiteks mangaani, niklit, koobaltit, titaani, vaske, rauda ja uraani. Elektrilised tunnussuurused varieeruvad sõltuvalt kasutatavast oksiidist ja termistori suurusest ning ehitusest. Mõned termistorid on valmistatud töötama temperatuuridel kuni 1000 °C. PTC-termistore toodetakse lisaainega töödeldud polükristall|polükristallilisest ainest ja pooljuhtivast baariumtitanaadist. Kui temperatuuri tõstetakse üle kriitilise piiri (vaata: Curie temperatuur), kasvab takistus järsult. Töötemperatuur on tavaliselt ‒30 kuni +150 °C. Termistore kasutatakse automaatikas väga mitmel otstarbel. Kasutusviise võib liigitada termistori soojenemispõhjuse järgi: Termistor soojeneb ainult ümbritseva keskkonna toimel (sest seda läbiv vool on väga väike). Selles režiimis kasutatakse PTC-termistori temperatuuriandurina. Termistor soojeneb teda läbiva voolu toimel. NTC-termistori kasutatakse sageli elektritarviti sisselülitumisvoolu piiramiseks: külmalt on termistori takistus suur, kuid koormusvoolu mõjul väheneb takistus kiiresti mitmekümnekordselt. PTC-termistori saab kasutada ülekoormuse püsivaks piiramiseks (koormusega järjestikuse termotakisti takistus koormusvoolu suuremisel samuti suureneb). Kasutatakse termistori soojuslikku tasakaalu, kus ta soojeneb nii keskkonna kui ka läbiva voolu toimel. See režiim leiab kasutust tuletõrjeautomaatikas. Termistor temperatuuriandurina PCT-termistorid (ülekoormuskaitseks) NTC-termistorid (sisselülitusvoolu piiramiseks) Termistori kiibid pindmontaažiks Takistuse temperatuuritegur Takistustermoandur Lembit Abo. Elektroonikakomponendid. Tallinn, 1997. Thomas H. Jones. Electronic Components Handbook. Reston, Virginia, 1978. Mittelineaarsed takistid Vooluväljundiga monoliitsed temperatuuriandurid
Magneeto

Magneeto on sisepõlemismootori süütepingeallikana kasutatav väike püsimagnetergutusega elektrigeneraator. Püsimagnetid paiknevad masina rootoril (pöörleval osal). Staatori mähised moodustavad trafo, kusjuures primaarmähise vooluahelas on katkesti ja sekundaarahelas jaotur, mis jaotab kõrgepinget (kuni 20 kV) süüteküünaldesse. Magneetoga süütesüsteem võeti bensiinimootoriga autodes kasutusele 1897. aastal. Akutoitega sisepõlemismootorites tekitab magneeto asemel kõrgepinget süütepooliga süütesüsteem. EE 6. köide, 1992
Mootorgeneraator

Mootorgeneraator ehk elektrimasinmuundur (saksa k Umformer) on mehaaniliselt sidurdatud elektrimootorist ja elektrigeneraatorist koosnev agregaat elektrienergia muundamiseks ühest vormist teise. Mootorgeneraatoreid on võimalik kasutada: alalisvoolu vahelduvvooluks konverteerimiseks; vahelduvvoolust alalisvoolu saamiseks (nt keevitusel); erineva sagedusega elektrivõrkudes võimsuse ülekandeks (nt raudteel, kus elektriseadmed töötavad eri sagedustel); ühefaasilisest voolust kolmefaasilise toitesüsteemi saamiseks. Mootorgeneraatoreid kasutati laialt kuni 1970. aastateni paljudes valdkondades, näiteks lennunduses, sõjatehnikas ja elektritoitel töötavas ühistranspordis. Tänapäeval asendavad masinmuundureid üldiselt mitut liiki pooljuhtmuundurid. Pooljuhtmuunduritega võrreldes on elektrimasinmuunduritel olulisi puudusi: suured mõõtmed; kõrge hind konstruktsiooni keerukuse tõttu; piiratud tööiga liikuvate osade olemasolu tõttu; vibratsioon ja müra; sagedase hoolduse vajadus; madal kasutegur. Eelisteks võib pidada täielikku galvaanilist eraldust sisendi ja väljundi vahel ja täiusliku siinuspinge saamise võimalust. Diiselgeneraator Sagedusmuundur Elektrigeneraatorist ja alalisvoolumootorist koosnev süsteem (vene keeles) Elektrimootor-elektrigeneraator (vene keeles)
Minä

"Minä" on Juice Leskise album, mis ilmus 1987. aastal Megamania Musiikki plaadifirma kaudu. Albumit müüdi 1988. aastaks kuldplaadi koguses. Albumi kaanel oleva Leskise portree maalis Alpo Tuomisto. Albumi ilmumisaastal valiti Juice Leskinen ajakirja Soundi hääletusel aasta parimaks heliloojaks, laulukirjutajaks ja meeldivaimaks inimeseks. Kõikide lugude muusika ja sõnade autor on Juice Leskinen, välja arvatud laul "Laulu", mille sõnade autor on P. Mustapää. Laulu – 2.44 Eilen hän kertoi – 4.16 Lauri Viidan muistomerkki – 3.56 Jeesuksen mummu – 3.31 Jos sinulle sopii – 2.58 Minä (sunnuntailapsi) – 6.10 7. Maailma ja me – 7.13 8. Kaunis aivopesijätär – 3.03 9. Tihkusateen masentama puisto – 4.00 10. Burn Out – 2.18 11. Yölamppu palaa – 3.32 12. Tahitille uiden – 3.39 https://www.discogs.com/Juice-Leskinen-Minä/release/1560851
Gortšakov

Gortšakov (vene keeles Горчаков, saksa keeles Gortschakow) on vene aadlisuguvõsa. Gortšakovi suguvõsa põlvnes Tšernigovi vürstidest ja selle rajas vürst Roman Ivanovitš Kozelski, kes oli Rjuriku 15. põlve järglane ja kelle hüüdnimi oli Gortšak. Tema järeltulijad teenisid vojevoodide ja stolnikutena, kuid kuni XVIII sajandi lõpuni nad aristokraatide hulka ei kuulunud. Suguvõsa jagunes kolmeks peamiseks liiniks. Keskmine ja noorem haru kustusid mõlemad XVIII sajandil. Vanem liin oli kõige väljapaistvam ja on siiani alles. 1864. aastal võeti Venemaa välisminister vürst Aleksandr Mihhailovitš Gortšakov (1798−1883) Liivimaa, 1865. aastal Eestimaa ja Saaremaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Ivan Romanovitš Gortšakov (1716−1801), Vene Akadeemia liige, kirjanik Dmitri Petrovitš Gortšakov (1753−1824), jalaväekindral, Venemaa sõjaminister Aleksei Ivanovitš Gortšakov (1769−1817), jalaväekindral, Venemaa sõjaminister Vassili Nikolajevitš Gortšakov (1771−pärast 1802), kindralmajor, Tallinna sõjakomissar, Viimsi mõisnik Andrei Ivanovitš Gortšakov (1776−1855), jalaväekindral, Riiginõukogu liige Pjotr Dmitrijevitš Gortšakov (1789−1868), jalaväekindral, Riiginõukogu liige Mihhail Dmitrijevitš Gortšakov (1793−1861), suurtükiväekindral, Poola asehaldur, Riiginõukogu liige Aleksandr Mihhailovitš Gortšakov (1798−1883), hiilguslik vürst (1871), tõeline salanõunik, Venemaa välisminister, riigikantsler, Riiginõukogu liige Nikolai Pavlovitš Gortšakov (130−1919), jalaväekindral Mihhail Aleksandrovitš Gortšakov (1839−1897), salanõunik, diplomaat Sergei Dmitrijevitš Gortšakov (1861−1927), tõeline riiginõunik, Vjatka ja Kaluuga kuberner Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Дворянские роды Российской Империи. Том первый. Кназья. Санкт-Петербург, 1993. Долгоруков, Пётр Владимирович. Российская родословная книга. Частъ первая. С. Петербургь: Печатано вь типографии Эдуарда Веймара, 1854. Gortšakovi vürstisuguvõsa genealoogia Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Klopmann

Klopmann oli Vestfaali päritolu aadlisuguvõsa, kelle esindajad tegutsesid ka Baltikumis. 15. sajandi lõpus tuli Otto Klopmann Vestfaalist Liivimaale. Suguvõsa esindajad olid kantud Eestimaa ja Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Terbunõ rajoon

Terbunõ rajoon (vene keeles Тербунский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Lipetski oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Terbunõ küla. Rajoon piirneb põhjas Dolgorukovo rajooniga, kirdes Zadonski rajooniga, idas Hlevnoje rajooniga, lõunas Voroneži oblastiga, edelas Kurski oblastiga, läänes Volovo rajooniga ja loodes Orjoli oblastiga. Rajooni pindala on 1170,07 km². Elanike arv oli 2012. aastal 22 390, 2009. aastal 22 681 ja 2002. aastal 24 068. Terbunõ rajoonis on 75 asulat, mis kuuluvad viieteistkümne külaasunduse koosseisu. Rajooni tähtsamad jõed on Olõm, Olõmtšik ja Kobõlja Snova. Q126709394
Elo Süld

Elo Süld (neiupõlvenimega Elo Angerjärv; sündinud 10. augustil 1979) on eesti usundiloolane, Tartu Ülikooli Aasia keskuse juhataja. 2001. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli usuteaduse erialal, teoloogiamagistri kraadi sai ta samas 2006. aastal ja filosoofiadoktori kraadi usuteaduse alal 2014. aastal. 2021 Tartu Ülikooli aumärk Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] "Tartu Ülikool. Lõpetanute tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. september 2016. Vaadatud 13. septembril 2017. "Tartu Ülikool. Magistriõppe lõpetamine". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2016. Vaadatud 13. septembril 2017. "Tartu Ülikool. Doktorikraadid". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. oktoober 2016. Vaadatud 13. septembril 2017. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. Elo Süld Eesti Teadusinfosüsteemis Elo Süld, Tuleviku Euroopa saab olema veel multikultuursem, Postimees, 13. september 2017