laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Chuck Hagel

Charles Timothy Hagel (sündinud 4. oktoobril 1946) on Ameerika Ühendriikide vabariiklasest poliitik. Ta oli 27. veebruarist 2013 kuni 17. veebruarini 2015 Ameerika Ühendriikide kaitseminister. 1984. aastal oli ta üks mobiilsidefirma Vanguard Cellular asutajaid. Aastatel 1997–2009 kuulus ta Nebraska esindajana senatisse. 24. novembril 2014 teatas ta, et astub kaitseministri ametist tagasi, kuid jäi ministri kohusetäitjaks kuni uue ministri ametisse kinnitamiseni. "Hagel resigns as Defense Secretary, official says". Reuters. 24. november 2014. Originaali arhiivikoopia seisuga 24. november 2014. Vaadatud 24. november 2014. USA kaitseminister astub tagasi Postimees, 24. november 2014
Seppo kliinik

Seppo kliinik (ka: A. Seppo Traumatoloogia ja Ortopeedia Keskus) oli aastatel 1977–1994 Tallinnas töötanud ravi- ja uurimisasutus . Asutuses tegeldi näiteks traumapuhuste ravimeetodite arendamisega, liigeste mädapõletike ravimisega . Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi Metallosteosünteesi Teadusliku Uurimise Kliiniku asutamisel mängis olulist rolli eesti traumatoloog ja kirurg Arnold Seppo, kes ühtlasi oli ka kliiniku esimene direktor (1977–1980) . EE 12. köide, 2003: 510.
Tervis Pluss

Tervis Pluss on alates 2000. aastast ilmuv tervisetemaatikat käsitlev ajakiri. Ajakirja andis välja AS Ajakirjade Kirjastus, kuni 2018. aasta alguses ostis Ekspress Meedia üle Ajakirjade Kirjastuse ning hakkas ise ajakirja välja andma. Ajakirja peatoimetaja oli Evelin Kivilo-Paas, Ekspress Meedias sai peatoimetajaks Heidit Kaio. Heidit Kaio käe all on Tervis Plussi eesmärk parandada terviseteadlikkust ja hoiakuid, et Eesti inimeste tervena elatud aastaid oleks rohkem. Tervis Pluss pakub terviseinfot ja -teadmisi, jagab ekspertnõu ja vahendab välismaiseid trende. Ajakiri inspireerib lugejaid tegema tervislikumaid valikuid ja näitab teed nüüdisaegses tervisemaailmas. Ajakirja eelkäijad olid ajakiri Tervisetrend ja ajakiri Tervis. Ajakirja koduleht (vaadatud 27.02.2013)
Tervisekaitseinspektsioon

Tervisekaitseinspektsioon oli Eesti Sotsiaalministeeriumi haldusalas tegutsenud valitsusasutus, mis tegutses 2009. aastani tervisekaitse alal. Aastal 2010 moodustati Tervisekaitseinspektsiooni, Tervishoiuameti ja Kemikaalide teabekeskuse ühendamisel uus asutus – Terviseamet. Asutuse eelkäija oli 1940. aastal moodustatud Vabariiklik Sanitaar-Epidemioloogiajaam, mis tegutses 1991. aastani. Seejärel moodustati 1994. aastani tegutsenud Riigi Tervisekaitsekeskus. Tervisekaitsekeskuse nimi muudeti ja aastani 1997 kandis see nime Riigi Tervisekaitseamet, seejärel Tervisekaitseinspektsioon. Aastatel 1996–2003 töötas asutuse juures (eraldi osakonnana) AIDSi Ennetuskeskus. https://www.riigiteataja.ee/akt/13225575 (vaadatud 28.02.2013) EE 12. köide, 2003: 597. Terviseameti koduleht (vaadatud 28.02.2013)
Levico järv

Levico järv (itaalia keeles Lago di Levico) on järv Põhja-Itaalias Trentino-Alto Adige maakonnas Trento provintsis Levico Termes. Umbes kilomeetri kaugusel läänes asub Caldonazzo järv. 440 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 1,164 km², suurim sügavus 38 meetrit.
Al Oerter

Al Oerter (õieti Alfred Adolf Oerter; 19. september 1936 Astoria – 1. oktoober 2007 Fort Myers) oli USA kergejõustiklane (kettaheitja). Neljakordne olümpiavõitja (1956, 1960, 1964, 1968). Ta on arvatud IAAFi kuulsuste halli liikmeks. Ameerika kettaheitja Al Oerter oli omapärane sportlane, kes kaotas ridamisi mitmesuguseid võistlusi ega võitnud kunagi isegi USA olümpiamängudele pääsemise katsevõistlusi. Kui aga saabus olümpia-aasta, oli ta õige mees õiges kohas ja võitis olümpiamängudel kuldmedali. Ta on öelnud: "Melbourne oli kõige oodatum, Rooma kõige uhkem, Tokyo kõige valusam ja Mexico kõige armsam. Mul on olümpiavaim midagi suurt, ja võin üksnes kahetseda, et olümpiamänge peetakse vaid iga nelja aasta järel." Al Oerter võitis kettaheites järjest neljad olümpiamängud (kolmel korral isikliku rekordiga). See on saavutus, mille kordamiseni on omal jõudnud 1996. aasta olümpiamängudel Atlantas ka Carl Lewis. Olümpiavõidu saamiseks tuli tal alati alistada kehtiva maailmarekordi omanik: 1956. aastal Fortune Gordien (MR 59.28), 1960 Edmund Piątkowski ja Rink Babka (MR 59.91), 1964 Ludvík Daněk (MR 64.55) ja 1968 Jay Silvester (MR 68.40). Oerter oli olümpiamängude vahe-aastatel suhteliselt varjus, kuid tippvõistlustel pani end maksma. Ka Tokyo olümpiamängude eel ei peetud teda peafavoriidiks, sest seljanärvide talitlushäired ei võimaldanud tal täie jõuga heita.[viide?] Arstid soovitasid tungivalt tal kuus nädalat puhata.[viide?] Tema aga vaidles vastu: "Ma ei taha olla selline, kes peab selgitama oma allajäämist."[viide?] Oerter otsustas minna lõpuni, ta sai soojendust, rohkelt massaaži ja ensüüme veresoonte puhastamiseks[viide?]. Kuus päeva enne võistlust pandi talle ümber rindkere bandaaž.[viide?] Võistluseelsel päeval mähiti ta sidemetesse, ta neelas valuvaigisteid ja sai perioodiliselt kompresse. Heitepaika läks ta, seljas ravivest. Al Oerteri kolmandad olümpiamängud oleksid äärepealt piirdunud esimese heitega. Ta tundis tugevat valu ja ketas maandus kõigest paarikümne meetri kaugusele. Valu vaigistav süst ja jääkompressid lubasid tal siiski lõpuks niipalju heita, et ta pääses kuue parema hulka. Kaks heitevooru enne võistluse lõppu oli ta kolmandal kohal. Eespool olid tšehh Ludvík Daněk ja kaasmaalane David Weill. Võiduks oli vaja heita üle 60.52. Eelviimases voorus loobus ta ravivestist ning otsustas kasutada aeglast pööret ja sirutada lihased täielikult välja. See heide õnnestus suurepäraselt ja ketas kandus täpselt 61 meetri joonele. See oli olümpiarekord. Konkurendid oma tulemusi ei parandanud ja nii sai Oerter kolmanda olümpiavõidu. Kui ajakirjanikud imestasid, et ta selliseid piinu tundes suutis võistelda, vastas ta lihtsalt: "Need on ju olümpiamängud ja olümpiavõidu eest võib ka surra."[viide?] 1956 Melbourne'is olümpiavõitja kettaheites 56.36 1960 Roomas olümpiavõitja kettaheites 59.18 1964 Tōkyōs olümpiavõitja kettaheites 61.00 1968 Méxicos olümpiavõitja kettaheites 64.78 Al Oerteri koduleht Al Oerter Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Caldonazzo järv

Caldonazzo järv (itaalia keeles Lago di Caldonazzo) on järv Põhja-Itaalias Trentino-Alto Adige maakonnas Trento provintsis. Tervikuna Trento provintsis asuv Caldonazzo järv on provintsi järvedest suurim. Umbes kilomeetri kaugusel idas asub Levico järv. Järve kõrgus merepinnast on 449 meetrit, pindala 5,627 km², suurim sügavus 49 meetrit, valgala suurus 94,3 km². Caldonazzo järve kallastel asuvad Pergine Valsugana, Calceranica al Lago, Bosentino ja Caldonazzo. Esiplaanil on Levico järv, tagaplaanil Caldonazzo järv Vaade järvele Menadorist Levico (paremal) ja Caldonazzo (vasakul) järved, keskel asub Tenna  Caldonazzo järv – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tervishoiuamet

Tervishoiuamet oli aastatel 2002–2009 Sotsiaalministeeriumi haldusalas tegutsenud valitsusasutus mis teostas riiklikku järelevalvet ning sundi. Aastal 2010 moodustati Tervisekaitseinspektsiooni, Tervishoiuameti ja Kemikaalide teabekeskuse ühendamisel uus asutus – Terviseamet. EE 12. köide, 2003: 597. https://www.riigiteataja.ee/akt/13225575 (vaadatud 28.02.2013) "Tervishoiuameti põhimäärus". Terviseameti koduleht (vaadatud 28.02.2013)
Eesti-Rootsi Vaimse Tervise ja Suitsidoloogia Instituut

Eesti-Rootsi Vaimse Tervise ja Suitsidoloogia Instituut (akronüüm: ERSI; ka: Suitsidoloogia Instituut) on aastast 1993 Tallinnas tegutsev mittetulundusühing. Põhikirja järgi on ERSI eesmärgid järgmised: "teadus- ja arendustegevus vaimse tervise, suitsidoloogia ning välispõhjustest tingitud mürgistuste ja vigastuste valdkonnas". https://web.archive.org/web/20120831060645/http://www.suicidology.ee/index.php?page=7 (vaadatud 28.02.2013) EE 12. köide, 2003: 525. https://web.archive.org/web/20141217234448/http://www.suicidology.ee/index.php?page=42 (vaadatud 28.02.2013) ERSI koduleht (vaadatud 28.02.2013) Koolikiusamine Lauraliisa Mark, Merike Sisask, Joosep Vaikma, Peeter Värnik, Airi Värnik, Kiusamine koolis. Uuringu raport, Tallinn, 2015, veebiversioon (vaadatud 18.01.2016)
Eesti Biomeditsiinitehnika ja Meditsiinifüüsika Ühing

Eesti Biomeditsiinitehnika ja Meditsiinifüüsika Ühing (lühend: EBMÜ) on aastal 1994 Tallinnas asutatud ühing. EBMÜ põhiülesanded on põhikirja alusel järgmised: 1) teha tervis- ja loodushoiualast selgitustööd; 2) toetada teaduse ja tehnika arengut oma valdkonnas; 3) koordineerida arstide ja tehnikaala spetsialistide koostööd; 4) korraldada publitseerimisalast tööd oma valdkonnas; 5) korraldada ameti- ja täienduskoolitust; 6) teha koostööd, vahetada kogemusi ja informatsiooni teiste kutsealade ning asutuste ühendustega, samuti välisriikide ja rahvusvaheliste analoogiliste organisatsioonidega. EBMÜ põhikiri(vaadatud 28.02.2013) EE 12. köide, 2003: 47. EBMÜ koduleht (vaadatud 28.02.2013)
Bartolomeus

Bartolomeus on üks Jeesus Kristuse 12 jüngrist. Bartolomeus tähendab aramea keeles Tolomai poega. Tema tegutsemispaik ja surmaaeg pole täpselt teada. Pärast Kristuse surma ja ülestõusmist olevat Bartolomeus ühe traditsiooni järgi tegutsenud Indias ja Armeenias (ning Kaukaasia Albaanias. Teise legendi järgi jutlustanud ta Mesopotaamias, Partias ja Egiptuses. Ta nüliti elusalt ja seejärel löödi pea otsast. Väidetavalt juhtus see Kaspia mere ääres Derbendis. Inglismaal on talle pühitsetud 165 kirikut ja seal on hoiul mitu reliikviat. Pühaku säilmed viidi esmalt Lipari saarele, sealt edasi Rooma, Tiberi jõele Püha Bartolomeuse kirikusse, mis püstitati tema auks 983. aastal. Bartolomeuse käe andis Knuti naine 11. sajandil üle Canterbury kloostrile. Seda peeti sensatsiooniliseks ja ülimalt väärtuslikuks kingituseks, mis aitas nii kristluse kui ka pühakukultuse levikule Inglismaal. Bartolomeus on Firenze soola- ja juustukaupmeeste kaitsepühak, samuti nahaparkalite ja kõikide nahatöötlejate (kingseppade, raamatuköitjate, nahakaupmeeste jt) kaitsepühak. Bartolomeuse mälestuspäeva ehk pärtlipäeva tähistatakse eesti rahvakalendri ja kirikukalendri järgi 24. augustil. Püha Bartolomeuse sümbol on nülgimisnuga. Kunstis kujutatakse teda sageli iseenda nülitud nahaga. Eesti kirikuist on Bartolomeusile pühitsetud Palamuse kirik. Bartholomeos I Pühakuteraamat, Tallinn, Perioodika, 1995, lk 32
Rando Tomson

Rando Tomson (sündinud 8. detsembril 1983 Viljandis) on eesti ehitusinsener ja fotograaf. Rando Tomson on lõpetanud Viljandi C. R. Jakobsoni nimelise Gümnaasiumi, õppinud Tallinna Tehnikaülikoolis ja lõpetanud ehitiste projekteerimise instituudi magistrikraadiga. Eesti Ehitusinseneride Liidu liige ja V astme diplomeeritud ehitusinsener. Põhitööd teeb insenerina projekteerimisbüroos EstKONSULT, põhilisteks valdkondadeks sildade ja rajatiste projekteerimine ning projektijuhtimine. On paljude Eesti sildade, viaduktide ja tunnelite kaasprojekteerija. Fotograafina tegutseb ettevõttes Eeter, kus on juhatuse liige ja fotograaf. On olnud Eesti Ettevõtluskõrgkoolis Mainor graafilise disaini osakonna fotograafia õppejõud, korraldanud avatud ülikooli raames fotokoolitusi Tartu Ülikooli Türi Kolledžis. Fotograafina on ta pildistanud Tallinna ja Eestit tutvustavate raamatute ja brošüüride kaanefotosid. Tema tehtud fotod on ilmunud ajakirja Diivan disainirubriigis, ajalehes Äripäev ja mujal. 2011 – loodusfoto rändnäitus "Vaatenurgad" Tartu Ülikooli Türi Kolledžis, Tallinna Tehnikaülikoolis, Viljandi päevakodus Inkeri Eesti fotograafide loend Puhkus Eestis (2012). "Puhkus Eestis 2012". Puhkus Eestis (2011). "Отдых в Эстонии - INWETEX-CIS Travel Market". Puhkus Eestis (2011). "Отдых в Эстонии - ("Отдых без границ")". Koduleht Blogi http://pulmad.ee/pulmakataloog/fotograafia/rando-tomson-wwwrandotomsoncom http://7vaadet.blogspot.com/2009/03/rando-tomson.html http://www.pulmadjapeod.ee/rando-tomson/
Karl Kaljas

Karl Kaljas (enne eestistamist 1935 Hetzkel Kljas, ka Hetzkel Kljäs; 18. veebruar 1902 Tomaszów Lubelski – 1941 Porhov) oli Eesti arst. Ta sündis Poolas Ljublini kubermangus Tomaszów Lubelskis (praeguse haldusjaotuse järgi Lublini vojevoodkonnas) hambaarst Movscha Kljäsi pojana. Ta lõpetas 1920. aastal Tartu Vene Eraühisgümnaasiumi. Seejärel astus ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, kust ta 1921. aastal läks üle põllumajandusteaduskonda ja sealt 1922. aastal omakorda (koos vend Michael Kljasiga) arstiteaduskonda, mille nad lõpetasid koos 1927. aastal arsti astmes. 1928. aastal registreeriti dr. Hetzkel Kljas arstina ja talle anti praktiseerimisluba Tartus, kuid kuni 1929. aastani jõudis ta elada Tartus, Tallinnas, Viljandis ja Türil ning töötada Peipsiääre vallas, Kasepää, Meeksi ja Kavastu vallas. 1941. aastal astus ta vabatahtlikult Punaarmeesse, langes sakslastele vangi Porhovi all, hukati. "Eestlased Vene sõjaväes 1940–1945. Tallinn, 2008, lk 416" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 7. märts 2016. Vaadatud 3. augustil 2015.
Kirgiisi NSV vapp

Kirgiisi NSV vapp oli NSV Liidu haldusüksuse Kirgiisi NSV vapp. Liiduvabariigi vapp võeti kasutusele 23. märtsil 1937. Vapil kujutatakse Alatau mäge, mille tagant tõuseb päike. Figuure ümbritseb rahvuslikus ornamendis kaar, mida omakorda ümbritsevad nisupead ja puuvillaoksad. Pärjast põimub läbi rahvusornamendi laadis kujundatud lint deviisiga "Kõigi maade proletaarlased, ühinege!", mis on kahes keeles, nii vene kui ka kirgiisi keeles. All seisab vabariigi lühendatud nimetus (Кыргыз ССР), selle kohal asub ketas sirbi ja vasaraga. 1948. aastal lisati vapile viisnurkne täht, ning sellisena püsis vapp 1991. aastani mil Nõukogude Liit lagunes. Kirgiisi NSV lipp Kõrgõzstani vapp
Lelle staadion

Lelle staadion on jalgpallistaadion Lelles, klubi FC Lelle kodustaadion. Staadion on muruväljak suurusega 100×64 meetrit. Istekohti on 50, seisukohti 100 pealtvaatajale.
Guglielmo Gasparrini

Guglielmo Gasparrini (3. jaanuar 1804 Castelgrande – 28. juuni 1866 Napoli) oli itaalia botaanik. Ta õpetas Napoli ülikoolis botaanikat ning oli Napoli botaanikaaia direktor. 1857–1861 oli Gasparrini Pavia ülikoolis botaanikaprofessor ning rektor. Tema kirjeldatud taksonite juurde märgitakse autorilühendina Gasp.. Osservazioni sopra talune modificazioni organiche in alcune cellule vegetal, Napoli, Stamperia del Fibreno, 1863 Ricerche sulla Embriogenia della Canapa, Napoli, 1863 Ricerche sulla natura dei succiatori e la escrezione delle radici ed osservazioni morfologiche sopra taluni organi della Lemna minor, Napoli , Tip. Dura, 1856; Ricerche sulla natura del caprifico, del fico e sulla caprificazione, Napoli, tip. Di Aquila/Puzziello, 1845 Ricerche sulla natura degli Stomi, Napoli, 1842 Ricerche sulla natura della pietra jungja e sul fungo che vi soprannasce, Napoli, Gerolomini, 1841 Descrizione di un nuovo genere di piante della famiglia delle Leguminose, Napoli, 1836 The International Plant Names Index
Eesti Filmi Instituut

Eesti Filmi Instituut (lühend EFI, inglise keeles Estonian Film Institute) on 1997. aastal Kultuuriministeeriumi asutatud sihtasutus. 2013. aastani kandis nime Eesti Filmi Sihtasutus. EFI on Eestis suurim filmitootmise finantseerija. Nt aastal 2010 eraldati EFSile riigieelarvest 3,43 mln eurot. Põhikirja järgi on EFI eesmärk "Eesti rahvusliku filmikultuuri säilitamine ja arendamine". http://www.efsa.ee/index.php?page=71& (vaadatud 28.02.2013) EE 12. köide, 2003: 52. https://web.archive.org/web/20130430175501/http://www.efsa.ee/public/files/EFI%20pohikiri%2019.02.13.pdf (vaadatud 28.02.2013) EFI koduleht (vaadatud 19.12.2022)
Ain Laats

Ain Laats (sündinud 1935 Tapal) on Eestist pärit insener, kes on osalenud Apollo kosmoseprogrammis rakettide juhtimissüsteemide väljatöötamises. Ta sündis Tapal, kuid 9-aastaselt põgenes sõja eest Saksamaale ning 15-aastaselt asus elama USA-sse. 1958. aastal lõpetas ta New Yorgi linnakolledži insenerierialal ning pärast põgusat töötamist General Electricus asus ta 1960. aastatel töötama Bostonis Massachusettsi Tehnikainstituudi juures asunud Charles Stark Draperi Instrumentatsiooni laboris, kus tegeldi Apollo kosmoseprogrammi rakettide juhtimissüsteemide loomisega. Laats oli tegev ka "Houston we have a problem" Apollo-13 intsidendi lahendamisel ning osales kosmoselaeva Maale tagasitoomises. Kui Draperi labor MIT-st eraldus ja sai iseseisvaks uurimisasutuseks, hakkas Laats tegelema tuumarakettide juhtimissüsteemidega. "Püramiidi tipus", ETV, 28. veebruar 2013
Eesti Filmiamatööride Liit

Eesti Filmiamatööride Liit (lühend EFL) on aastal 1991 asutatud liit. EFL on aastatel 1975–1991 tegutsenud Ametiühingute Nõukogu Filmiamatööride klubi-laboratooriumi õigusjärglane. Aastast 1991 on EFL UNESCO juures tegutseva Rahvusvahelise Mitteprofessionaalsete Kinematografistide Liidu (UNICA) liige. EFL korraldab Eestis igal aastal Eesti amatöörfilmide festivali. https://web.archive.org/web/20090419145349/http://efl.planet.ee/ajalugu.html (vaadatud 28.02.2013) EE 12. köide, 2003: 52. EFLi koduleht (vaadatud 28.02.2013)
Pierre Alechinsky

Pierre Alechinsky (sündinud 19. oktoobril 1927 Brüsselis) on Belgia kunstnik. Ta on viljelenud muu hulgas tašismi, abstraktset ekspressionismi ja lüürilist abstraktsionismi. Alechinsky astus 1944. aastal Brüsseli kunstikooli La Cambre. Ta õppis illustreerimist, trükikunsti ja fotograafiat. Aastal 1945 avastas ta enda jaoks Henri Michaux' ja Jean Dubuffet' teosed ning sõbrunes kunstikriitik Jacques Putmaniga. 1949. aastal moodustas Pierre koos Christian Dotremonti, Karel Appeli, Constanti, Jan Nieuwenhuysi ja Asger Jorniga kunstiühingu Cobra. Ta esitles oma töid Cobra näitustel. Hiljem õppis ta gravüüri Stanley William Hayteri ateljees Atelier 17. Alates 1951. aastast on ta elanud ja töötanud Pariisis. 1954. aastal toimus tema esimene isikunäitus Pariisis. Samal ajal hakkas ta huvi tundma idamaise kalligraafia vastu. 1950. aastate alguses sai Pierre Alechinskyst Jaapani ajakirja Bokubi (mis tähendab armastust tindi vastu) korrespondent Pariisis. Aastal 1955 sõitis ta Henri Storcki ja Luc de Heuschi innustusel koos abikaasaga Jaapanisse. Ta esitles oma töid Kurashiki Ōhara kunstimuuseumis ning tegi filmi Jaapani kalligraafiast. Christian Dotremont kirjutas filmile kommentaari. Filmi muusika autor oli André Souris. 1960. aastatel sai ta rahvusvaheliselt tuntuks. Tema teoseid eksponeeriti ühisnäitustel Londonis, Bernis, Veneetsia biennaalil, Pittsburghis, New Yorgis, Amsterdamis ja Silkeborgis. Ta tegi koostööd Walasse Tingi, Christian Dotremonti ja André Bretoniga. Tema rahvusvaheline karjäär jätkus 1970. aastatel. Aastal 1983 sai temast maaliprofessor Pariisi kunstikoolis École nationale supérieure des Beaux-Arts. Aastal 1994 nimetati ta Brüsseli Vaba Ülikooli audoktoriks. Aastal 1995 kasutati tema kujundust Belgia postmarkidel. Pierre Alechinsky teostega saab tutvuda Belgia Kuninglikus Kaunite Kunstide Muuseumis, Suurbritannias Tate Gallerys, Saksamaal Kölnis Museum Ludwigis, New Yorgi Moodsa Kunsti Muuseumis ja Walkeri kunstikeskuses Minneapolises. "tate.org.uk". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. oktoober 2011. Vaadatud 28. veebruaril 2013. moma.org "collections.walkerart.org". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. detsember 2008. Vaadatud 28. veebruaril 2013. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuli 2012. Vaadatud 28. veebruaril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Mueller-Yao, Marguerite: Der Einfluss der Kunst der chinesischen Kalligraphie auf die westliche informelle Malerei, Diss Bonn, Koeln Koenig 1985, ISBN 3-88375-051-4 (pbk) Pierre Alechinsky teoste näiteid Lelongi galerii, Pariis Pierre Alechinsky Moodsa Kunsti muuseumis
Anterrieux

Anterrieux [ante'rjöö] on asula ja vald Prantsusmaal Auvergne-Rhône-Alpesi piirkonnas Cantali departemangus. Populations légales 2021  Anterrieux – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Okupatsiooni vastupanu võitlemise muuseum vallas (prantsuse keeles)
Vilde Teater

MTÜ Vilde Teater on mittetulundusühingu vormis tegutsev Tartu harrastusteater. Vilde Teater loeb end Eduard Vilde nimelise Tartu Rahvateatri järeltulijaks ning arvestab enda ajalugu rahvateatri loomisest 1949. aastal. MTÜ asutati 2005. aasta septembris. Trupp tegutses siiski juba varem, näiteks 2004. aastal valmis Raivo Adlase käe all Oskar Lutsu "Tagahoovi" lavastus, mida etendati ühes Karlova linnaosa tagahoovis. 2013. aasta alguses oli teatri kunstiline juht Raivo Adlas, kelle põhitöö oli siis Vanemuises. Lavastajad on olnud ka Jaan Tooming, Jüri Kaldmaa, Meelis Hansing, Liisi Tegelmann, Lennart Peep, Tess Pauskar, Janno Puusepp, Ain Saviauk, Jaan Willem Sibul ja Aire Pajur. Teatri kodusaal asub Pepleri 27, esinetud on ka Tartu vaksalihoones, Oskar Lutsu majamuuseumi õuel, Tähe 37 õuel jm. Varem on trupp tegutsenud Tartu pensionäride ühenduse Kodukotus allüürnikuna endises psühhiaatriahaiglas Staadioni 48. 2004 Tartu Kultuurikandja aunimetus harrastusliku koosluse kategoorias 2005 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (kauaaegne ja jätkusuutlik teatritegevus ning tulemusrikas hooaeg) 2006 Harrastusteatrite festivali peaauhind ("Grupikene", lavastaja Raivo Adlas, esietendus septembris 2006) 2006 Harrastusteatrite festivali parima naisnäitleja preemia ("Grupikene" peaosatäitja, toonane Tartu Ülikooli teatriteaduse üliõpilane Piret Kuub) 2008 Peterburi rahvusvahelise harrastusteatrite festivali parima naisnäitleja preemia ja festivali kuldmedal ("Grupikene" peaosatäitja, toonane Tartu Ülikooli teatriteaduse üliõpilane Piret Kuub) 2008 Peterburi rahvusvahelise harrastusteatrite festivali eripreemia ja hõbemedal (Raivo Adlas, lavastus "Grupikene") 2012 XII külateatrite festivali parima osatäitja auhind (Vilde Teatri näitlejad Matti Linno ja Helve Nurk rollide eest lavastuses "Ärdunsoldan") 2016 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (loominguliste otsingute, harrastusteatrite valdkonna elavdamise ja teatrikunsti tulemuslikkuse eest aastal 2016) Teatrist. Vilde teatri veebisait. Vilde teatri kodulehel (vaadatud 28. veebruaril 2013) Raimu Hanson "Teater erineb vaid veidi hullumajast" Postimees, 02.11.2009 (vaadatud 28. veebruaril 2013) Raimu Hanson "Vilde teater tõi kodulinna peaauhinna"[alaline kõdulink] Postimees, 07.11.2006 (vaadatud 28. veebruaril 2013) (vaadatud 28. veebruaril 2013) Raimu Hanson "Vilde teater tuli Peterburist preemiatega" Postimees, 29.09.2008 (vaadatud 28. veebruaril 2013) Kristiina Oomer "XII Külateatrite Festival Rannus!!!"[alaline kõdulink] Eesti Harrastusteatrite Liit, 3. juuni 2012 (vaadatud 28. veebruaril 2013) Vilde teatri veebisait Vilde teatri blogi Raimu Hanson "Teater erineb vaid veidi hullumajast" Postimees, 2. november 2009 Raimu Hanson "Vilde teater tuli Peterburist preemiatega" Postimees, 29. september 2008 Raimu Hanson "Vilde teater tõi kodulinna peaauhinna" Postimees, 7. november 2006 Katrin Ruus "Vilde Teater üllatab tubateatriga" Postimees, 31. mäers 2005
Endel Padrik

Endel Padrik (2. aprill 1922 Pärnu – 4. juuni 2006) oli eesti näitleja ja raadiodiktor. Ta lõpetas aastal 1941 Pärnu kaubanduskooli ja aastal 1950 Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi. Ta osales teises maailmasõjas Punaarmee koosseisus. Ta töötas aastatel 1950–1960 Draamateatris ja aastatel 1960–1979 diktorina Eesti Raadios. Oli taasiseseisvunud Eesti erakondade ERSP ja Isamaaliit liige. Ta oli aastast 1950 abielus laulja Paula Padrikuga, nende tütar on ajakirjanik ja poliitik Jaana Padrik. 1950 Tammsaare / Andres Särev "Pankrot" (Rönee) 1950 Aleksei Simukov "Varblaste mäed" (Orehhov) 1951 Tammsaare / Andres Särev "Vargamäe" (Indrek) 1952 Ašah Tokajev "Peigmehed" (Kazi) 1952 Vilis Lācis / Voldemars Saulskalns "Kaluri poeg" (Indrek) 1954 Oskar Luts / Hans Luik "Kevade" (Vipper ja Peterson) 1959 Jevgeni Švarts "Lumekuninganna" (Klaus) Eesti teatri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Eesti Teatriliit. Tallinn 2000
Nissan-lez-Enserune

Nissan-lez-Enserune (oksitaani Nissa d'Ausseruna, Niça d'Enseruna) on asula ja vald Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hérault' departemangus. Nissan-lez-Enserune'i sõpruslinn on Ampthill Suurbritannias. Populations légales 2021  Nissan-lez-Enserune – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Valla koduleht (prantsuse keeles)