laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Külliki Karu

Külliki Karu (aastani 1981 Külliki Kangro; sündinud 19. juunil 1954 Tartus) on eesti arstiteadlane ja kardioloog. Ta lõpetas aastal 1972 Tartu 2. Keskkooli ja aastal 1978 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, aastatel 1981–1985 oli arstiteaduskonna juures aspirantuuris; aastal 1986 kaitses tööga "Комплексная оценка приспособляемости сердечно-сосудистой системы к физической нагрузке у больных инфарктом миокарда методами тетраполярной грудной реографии и поликардиографии" meditsiinikandidaadi väitekirja. Ta oli aastatel 1985–1988 Tartu Ülikooli Üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi teadur, aastast 1988 on ta kardioloogiakliiniku assistent ja vanemassistent. Ta on uurinud ägeda südameinfarktiga haigete südame ja veresoonkonna kohanemist füüsilise koormusega ning südame vasaku vatsakese kokkutõmbumise ja lõtvumise muutusi südame isheemiatõve korral. Tema uuringute tulemusi ja uurimismeetodeid on rakendatud kardioloogias. Tema abikaasa on majandusteadlane Jaak Karu. Tema isa oli matemaatik Gunnar Kangro, ema oli arst Hilja Kangro (1922–2001); arst on ka ta õde Anu. Vanaisa Fromhold Kangro (1881–1932) oli ehitusinsener ja ettevõtja. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. märts 2010. Vaadatud 4. juunil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Eesti teaduse biograafiline leksikon. Tallinn, 2000
Trojany

Trojany on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Wołomini maakonnas Dąbrówka vallas. Trojany asub Wołominist ligi 17 km põhjakirdes ja Varssavi kesklinnast umbes 34 km kirdes. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/071412934052-0509130?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 5.10.2022.
Wenzel

Wenzel on eesnimi: Wenzel I ja Wenzeli nimelised valitsejad on loetletud leheküljel Václav I Wenzeli slaavipärane alternatiiv on Vaclav
Philip M. Breedlove

Philip Mark Breedlove (sündinud 21. septembril 1955 Forest Parkis) on Ameerika Ühendriikide õhuväe (USAF) neljatärnierukindral, kes oli NATO Euroopa vägede ülemjuhataja 2013. aasta 13. maist kuni 4. maini 2016. Kindral Breedlove oli väeteenistuses alates 1977. aastast. 2013. aasta septembris külastas Breedlove ametikohustuste tõttu Tallinna. 2016 Kotkaristi I klassi teenetemärk [1] "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. veebruar 2013. Vaadatud 4. juunil 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "General Philip M. Breedlove". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. aprill 2013. Vaadatud 3. aprillil 2013. Claudette Roulo (10. mai 2013). "Breedlove Takes Charge at European Command". American Forces Press Service. Stuttgart, Saksamaa: United States Department of Defense (USA Kaitseministeerium). Originaali arhiivikoopia seisuga 13. juuli 2013. Vaadatud 4. juunil 2014. "General Breedlove becomes the 17th Saceur". 13. mai 2013. Originaali arhiivikoopia seisuga 14. juuni 2013. Vaadatud 4. juunil 2014. Mikk Salu (19. juuli 2017). "Eriti piinlik lugu: pistisesahkerdamine käis kindral Terrase nina all". Eesti Ekspress. Ekspress Meedia AS. Originaali arhiivikoopia seisuga 19. juuli 2017. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).  Philip M. Breedlove – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tetragonaalne süngoonia

Tetragonaalne süngoonia (inglise tetragonal system) on kristallograafias üks kuuest süngooniast, mille iseloomulikuks tunnuseks on kolm üksteise suhtes ristuvat telge. Vertikaalne telg on neljandat järku sümmeetriateljega. Ta on risti tasandiga, mille moodustavad kaks võrdse pikkusega telge. Vertikaalne ehk c-telg võib kahest ülejäänust olla nii pikem kui ka lühem. Tetragonaalsesse süngooniasse kuulub seitse punktigruppi: Tetragonaalne düsfenoidaalne punktigrupp Tetragonaalne püramidaalne punktigrupp Tetragonaalne dipüramidaalne punktigrupp Tetragonaalne skalenoeedriline punktigrupp Tetragonaalne ditetragonaalne-püramidaalne punktigrupp Tetragonaalne trapetsoeedriline punktigrupp Tetragonaalne ditetragonaalne-dipüramidaalne punktigrupp
Wachau veinipiirkond

Wachau veinipiirkond on Austria üks tuntumaid, aga ka üks väiksemaid veinipiirkondi, mis asub Alam-Austrias. Wachau veinipiirkonnast tuleb ligikaudu 3% Austria veinitoodangust. Toodetakse kuivi heledaid Austria kvaliteetveine, mida tehakse viinamarjasortidest "Riesling" ja "Grüner Veltliner". Wachau veinid jagatakse kolme kvaliteediklassi: Steinfeder – tegemist on kõige madalama kvaliteediklassiga selles piirkonnas. Selle veini alkoholisisaldus on maksimaalselt 11,5%. Federspiel – veini alkoholisisaldus jääb 11,5% ja 12,5% vahele ja jääksuhkru sigikaudu on ligikaudu 17° KMW. Smaragd – veini alkoholisisaldus on minimaalselt 12,5%, sisaldades maksimaalselt 9 g jääksuhkrut ühe liitri kohta. Tegemist on ühe parima kuiva valge Austria veiniga. Austria veinid
Viini veinipiirkond

Viini veinipiirkond on üks neljast tähtsaimast Austria veinipiirkonnast. Kui ülejäänud kolm veinipiirkonda on Alam-Austria ,Burgenland ja Steiermark. Kui ülejäänud veinipiirkonnad jagunevad väiksemateks veinipiirkondadeks, siis Viini veinipiirkond ei jagune. Viini veinipiirkonnas on veiniaedasid ligikaudu 700 hektari jagu. Viini Veinipiirkond on kuulus oma "Heurigeride" poolest. Sisuliselt on tegemist kõrtsi või tavernaga, kus pakutakse noori veinisid. Viini veinipiirkond eristub kõikidest teistest maailma veinipiirkondadest ka selle poolest, et seal saab eri veiniistanduste vahel liikuda trammiga. Kuulsaimaks veiniks sellest piirkonnast on "Gemischter Satz". Austria veinid
Heuriger

Heuriger on nimi, mis on antud Ida-Austrias asuvatele kõrtsidele, kus veinimeistrid saavad pakkuda külalistele noort Austria veini. Sellise kõrtsi pidamiseks on vaja eraldi litsentsi. Seaduslik alus Heuriger'ide asutamiseks pandi 17. augustil 1784 aastal Austria keisri Joseph II poolt, kes andis välja määruse, mis lubas kohalikel elanikel müüa ise-valmistatud veine, mahlasid ja toitusid. Samuti tänapäeval on Heuriger'i staatus seadusega reguleeritud. Võrreldes restoranidega on Heuriger'il teatud piirangud. Näiteks tohib seal müüa vaid enda valmistatud veine ja samuti tohib seal pakkuda vaid piiratud ulatuses külmasid roogasid. Külmad toidud mida seal pakutakse, on tavaliselt kohalikku päritolu, nagu näiteks võie nimega Liptauer, erinevaid lihasid ja vorstikesi jms.
Hiina Rahvavabariigi embleem

Hiina Rahvavabariigi embleem (hiina keeles 中华人民共和国国徽) on Hiina Rahvavabariigi embleem. Embleem on kasutusel alates 20. septembrist 1950. Embleemi keskel on kujutatud Taevase rahu väravat, mida valgustab viis tähte.
Patika raudteepeatus

Patika raudteepeatus oli raudteepeatus Lääne-Virumaal Tapa vallas Patika külas. Patika raudteepeatusele eelnes Tallinna poolt tulles Jäneda raudteepeatus ja järgnes Lehtse raudteejaam. Rajamisel jäi see Lehtse külanõukogu territooriumile. Peatus suleti 2005. aasta mais liiga väikese kasutajaskonna tõttu. Ooteplatvorm on lammutatud. FOTO: Patika raudteepeatus aastal 2005; Baltic Trains Picture Gallery Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Uderna raudteepeatus

Uderna raudteepeatus oli raudteepeatus Tartu maakonnas Rõngu vallas (tänapäeval Elva vald) Kalme külas Tartu–Valga liinil. Raudteepeatus asus Uderna küla lähedal Elva ja Palupera raudteejaama vahel (kilometraaž 459,35). Avamisel jäi see Uderna valda. Viimane reisirong peatus Uderna raudteepeatuses 2008. aastal, enne Tartu–Valga raudtee remondi algust. Majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi otsuse järgi pärast rongiliikluse taastamist (2010) reisirongid enam Uderna peatuses ei peatunud. Peatuskoht suleti seda kasutavate reisijate vähesuse tõttu. Uderna raudteepeatuses oli madal, 20 cm kõrgune ja 100 meetri pikkune perroon, mis lammutati raudteelõigu remondi käigus 2009. aastal. Reisijate ooteruum oli lammutatud juba mõni aasta varem. AS Eesti Raudtee avaldamata andmed Tartu-Valga rongiliiklus seiskub raudteeremondi tõttu mitmeks kuuks Jätke meile rongipeatus alles! Maa-ameti aerofotode andmetel vahemikus 2002–2006. FOTO: Uderna peatus aastal 2008; Baltic Trains Picture Gallery Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
Jänese raudteesild

Jänese raudteesild on raudteesild Tapa–Tartu raudteel Kärkna ja Tartu vahelisel lõigul üle Suure-Emajõe. 44,9 m pikkune terassild, mis valmis 1876. aastal, asub Vorbuse küla lähedal. 1941. aasta juulis lõhkas taganev Punaarmee silla. Selle asemele ehitati ajutine raudteesild. Uus ja veidi kõrgem raudteesild ehitati samasse kohta 1959. aastal. Jänese raudteesild on üks Emajõe madalamaid sildu. Lõhatud silla varemed on tänini jõe põhjas ning ohtlikud veesõidukitele. Eesti Raudtee rajas olemasoleva silla kõrvale uue silla ning õgvendas sel kohal raudteetrassi, et rongid ei peaks seal sõitu aeglustama. Sild läks käiku augustis 2021. Jänese raudteesild, esiplaanil diiselvedur C36-7i-1554 Jänese raudteesild Vaade sillalt Emajõele Jänese raudteesild u 1900–1917, fotograaf Heinrich Staden Jänese kõrts "Eesti laevatatavad siseveeteed: Emajõgi", Eesti Loodus "Eesti Raudtee kuulutas välja Emajõe uue raudteesilla hanke" ERR, 18. august 2020 "Uus raudteesild üle Emajõe sai avatud". Vooremaa. 27.8.2021. Vaadatud 4.9.2021. YouTube-i video: Vana ja uus sild üle Suur-Emajõe; 2021 GALERII ⟩ Vana Jänese raudteesild läheb peagi teenitud puhkusele; Tartu Postimees, 18.06.2021
Merikogerlased

Merikogerlased (Sparidae) on ahvenaliste (Perciformes) seltsi kuuluv kalade sugukond. Sugukonda kuulub 125 kalaliiki 37 perekonnast, teiste seas näiteka kuld-merikoger (Sparus aurata), harilik pagrus (Pagrus pagrus) ja harilik hammasahven (Dentex dentex).
Köler Prize

Köler Prize on 2011. aastal Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumi asutatud kunstiauhind, mille eesmärgiks on populariseerida kaasaegset kunsti ning tõsta esile kohalikul kunstiväljal olulisi kunstnikke ja rühmitusi. Lisaks rahvusvahelise žürii valitavale peapreemia laureaadile antakse igal aastal ka publikupreemia, mille on võitnud Tõnis Saadoja, Flo Kasearu, Jaanus Samma, Johannes Säre, Edith Karlson, Art Allmägi. 2011 Jevgeni Zolotko 2012 Flo Kasearu 2013 Jaanus Samma 2014 Jass Kaselaan 2015 Anu Vahtra (publikupreemia Edith Karlson) 2016 Laura Põld 2017 (konkurssi ei toimunud) 2018 Anna Škodenko ja Tanja Muravskaja (publikupreemia Holger Loodus) KÖLER PRIZE 2013. NOMINENTIDE NÄITUS, EKKM Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseum / Köler Prize 2015. Nominentide näitus
Enrique Pinti

Enrique Alejandro Pinti (7. oktoober 1939 Buenos Aires – 27. märts 2022 Buenos Aires) oli Argentina näitleja ja koomik. Tema tuntumad rollid olid filmides "Juan que reía" (1976), "Esperando la carroza" (1985), "Flop" (1990), "Perdido por perdido" (1993), "Tango" (1998) ja "Arregui, la noticia del día" (2001). Pinti oli avalikult gei. Enrique Pinti andmekogus IMDb (inglise)
Trigonaalne süngoonia

Trigonaalne süngoonia (inglise trigonal system) on kristallograafias süngoonia, mida sõltuvalt koolkonnast peetakse kas iseseisvaks süngooniaks või heksagonaalse süngoonia osaks. Vikipeedias on kasutusel kuuest süngooniast koosnev süsteem. Trigonaalsesse süngooniasse kuulub viis punktigruppi: Trigonaalne püramidaalne punktigrupp Trigonaalne romboeedriline punktigrupp Trigonaalne ditrigonaalne-püramidaalne punktigrupp Trigonaalne trapetsoeedriline punktigrupp Trigonaalne heksagonaalne-skalenoeedriline punktigrupp
1987 (album)

"1987" on Mari-Leenu (Mari-Leen Kaselaane) teine stuudioalbum. Selle avaldas Moonwalk 2008. aastal. Singlid albumilt "1987": 1987 Printsess Elektrisinises Torm Reklaamsinglid: Siis kui sind ei olnud Meeldib - ei meeldi Randy Davis Laulud albumil "1987": 1987 Trummimasinad Printsess Randy Davis Elektrisinises Torm Meeldib - ei meeldi 1 päev mu elust Shattered Oh L'Amour Siis kui sind ei olnud Aeg Atlantis Tiigri tätoveeringuga tüdruk Printsess (12" remix)
Papaveri e papere

"Papaveri e papere" (eestikeelse pealkirjaga "Pardike ja mooniõis") on itaalia helilooja Vittorio Mascheroni tuntud laul. Itaaliakeelsete sõnade autorid on Mario Panzeri ja Giuseppe Rastelli ning lastelaulule sobivate sõnade varju on peidetud poliitiline satiir lõhest rikaste ja vaeste vahel. Laulu laulis tuntuks Nilla Pizzi ning see saavutas 1952. aasta Sanremo laulufestivalil teise koha. Eestikeelsete sõnade ("Pardike ja mooniõis") autor on Mall Sarv ning laulu võib kuulda lastelaulude plaatidel, aga on tuntud ka ansambli Fix esituses. Laulu tekstist on inspireeritud Itaalia komöödiafilmi "Lo sai che i papaveri" pealkiri. Filmi peaosa mängib Walter Chiari. Laulu saksakeelne pealkiri on "Die süßesten Früchte" ning tuntud on see Peter Alexanderi ja Leila Negra esituses samanimelisest filmist. Ingliskeelses variandis "Poppa Piccolino" on loo sõnad uue sisuga: räägivad hoopis rändmuusikust. Laul jõudis Diana Deckeri esituses 1953. aasta detsembris Suurbritannia singlimüügiedetabelis teisele kohale. Ingliskeelsete sõnade autor on Bob Musel. Lugu on esitanud teisedki, näiteks Petula Clark, Mantovani orkester ja David Whitfield. Laulu eestikeelsed sõnad (ekslikult omistatud teisele tõlkijale) Meenutuskilde Mall Sarve 100. sünniaastal
Saavutusvajadus

Saavutusvajadus on inimese enda soov täita püstitatud eesmärk efektiivsemalt, kui ta on juba varem teinud. Näiteks sportlane on jooksnud 10 km ajaga 0,44 minutit ning soovib tulemust parandada. Saavutusvajadus on iga ühiskonna jaoks tähtis ning selle kohta on läbi viidud uuringuid. Uuringute tulemustest selgub, et mida rohkem on riigis kõrge saavutusvajadusega inimesi, seda produktiivsem on selle rahvuse majandus ja ka inimesed . Saavutusvajadus (achievement) McClellandi vajaduste teooria järgi on vajadus seada siht parima poole ja anda endast parim, et olla edukas. Inimese motivatsioon muutub vastavalt saavutusvajaduse tugevusele. McClellandi järgi on kõrge saavutusvajadusega inimesed enamasti edukad ettevõtjad (nt juhid, ka sportlased). Edukatel inimestel on enamasti vajadus suurema tähelepanu järele ning neile on tegutsemisel olulised sotsiaalsed suhted. Juhte motiveerib saavutusvajadus, Ruth Alas, Postimees 2002 Kitvel, T: Saavutusvajadus Metoodiline õppematerjal, E. Vilde nim. Tallinna Pedagoogiline Instituut 1989 http://www.postimees.ee/1942367/juhte-motiveerib-saavutusvajadus
Gazeta.ru

gazeta.ru (vene keeles газета.ru) on 1999. aastal moodustatud venekeelne poliitikat ja äri käsitlev veebiväljaanne. Esimene väljaanne avaldati 1999. aasta 28. veebruaril. 2011. aasta novembri seisuga oli gazeta.ru kogu Runeti kohta populaarsuselt kolmas uudiseid edastav veebiväljaanne. "Top Sites in Russia". Alexa. Originaali arhiivikoopia seisuga 8.11.2011. Vaadatud 15.10.2013. Ametlik koduleht (vene keeles)
Meštšera keel

Meštšera keel on väljasurnud uurali keel, mida rääkisid meštšeralased. Meštšera keele kohta on vähe teada. Kaks 15. sajandi leetopissi kinnitavad, et meštšeralastel oli "oma keel", mille elemendid on oletatavalt säilinud mõnedes kohanimedes. Tavaliselt on eeldatud, et meštšera keel oli uurali või soome-ugri keel. Mõni keeleteadlane on selle täpsemalt liigitanud soome-volga keelte või veel konkreetsemalt mordva keelte hulka. Pauli Rahkonen on püüdnud keele klassifitseerimise probleemi lahendada uurides kohanimesid piirkonnas, kus varaste kirjalike allikate teatel meštšeralased elasid, kus esinevad meštsera-etnonüümist tuletatud kohanimed ja kus arheoloogide arvates asus omanäolise arheoloogilise kultuuriga Meštšera-nimeline ala. Tema hinnangul pidi see piirkond jääma ennekõike Okaa jõe vasakkaldale. Rahkonen võrdles selle territooriumi kohanimesid naabruses asuvate erinevate soome-ugri keelte ja neist pärit kohanimedega. Ta pidas oma analüüsi põhjal võimalikuks rekonstrueerida mitmeid meštšerakeelseid sõnu (vil "ülem-, ülemine", ul "alam-, alumine", un "suur", ič "väike") ja teha järelduse, et meštšera keel kuulus permi keelte hulka. Ante Aikio on seda nimetanud "spekulatiivseks teooriaks". Vladimir Napolskihh hinnangul on Rahkonen eksinud, kui ta paigutas Meštšera piirkonna Okaa vasakkaldale. Tema väitel asub seal küll tänapäeval Meštšora madalikuks kutsutud ala, kuid kuni 19. sajandini nimetati nõnda hoopis Okaa paremkallast kuni Sura jõeni. Rahkoneni järeldust meštšera keele kuulumisest permi keelte hulka on ta iseloomustanud kui "diletantlikku fantaasiat". Aleksei Markovi hinnangul säilis meštšera keel alates 12.–13. sajandist vaid kohaliku lihtrahva seas ning kadus lõplikult umbes 16. sajandil. Tänapäeval kannab lähedast nime meštšeeri tatari murre, mis kuulub turgi keelte hulka. Meštšeeri tatari keelt arvatakse pärinevat meštšeralastelt, kes võtsid tatarlastelt üle sunniitliku islami ja keele. "Meshcherian". MultiTree. Vaadatud 24.06.2018. Pauli Rahkonen (2009). The Linguistic Background of the Ancient Meshchera Tribe and Principal areas of Settlement. Lk 160, 169. Doktoriväitekirjas "The South-Eastern Contact Area of Finnic Languages in the Light of Onomastics", 2013 Rahkonen 2009, lk 160 Ante Aikio (2012). An essay on Saami ethnolinguistic prehistory. – Mémoires de la Société Finno-Ougrienne, Helsinki: Finno-Ugrian Society, lk 69 Janse, Mark; Sijmen Tol, Vincent Hendriks (2000). Language Death and Language Maintenance. John Benjamins Publishing Company. Lk A108. ISBN 978-90-272-4752-0. Rahkonen 2009, lk 167: viide Jevgeni Rjabinin (1997). Финно-Угорские племена в составе древней Руси. Издательство Санкт-Петербургского университета. Санкт-Петербург Rahkonen 2009, lk 170–176, 187–189 Vladimir Napolskih (2018). Этнолингвистическая ситуация в лесной зоне Восточной Европы в первые века нашей эры и данные «Гетики» Иордана. Вопросы ономастики. 2018,Т. 15. No 1. Lk 15–16 Aleksei Markov. Meshchera, HUNMAGYAR.ORG M. Z. Zekiyev (2006). Mişerler, Başkurtlar ve dilleri / Mishers, Bashkirs and their languages. "Türkiyat Araştırmaları Dergisi", lk 73-86
Rombiline süngoonia

Rombiline süngoonia (inglise orthorhombic system) on kristallograafias üks kuuest süngooniast, mille iseloomulikuks tunnuseks on kolm erineva pikkusega kristallograafilist telge, mis on üksteise suhtes risti. Rombilisse süngooniasse kuulub kolm punktigruppi: Rombiline püramidaalne punktigrupp Rombiline düsfenoidaalne punktigrupp Rombiline dipüramidaalne punktigrupp
Carrousel

Le Carrousel on Pariisi kabaree. See asub Pierre Fontaine'i tänaval. 1926. aastal lasi krahv Albatino Joséphine Bakerile Moulin Rouge'i lähistel ehitada kabaree Chez Joséphine, millest sai mõni aasta hiljem restoran Carrousel de Paris. Enne kui kabaree restoraniks muudeti ning Joséphine'ist staar sai, laulis ta seal mõnda aega ka ise. 1930. aastatel tõid kabareele suure edu Charles Trenet ja Edith Piaf ning kui näitleja ja humorist Bouvril seal talendiotsimisvõistluse korraldas, sai asutusest hoopis teater-kohvik. Seal andsid kontserte näiteks pianist ja helilooja Léo Ferré ja Francois Bécaud, kuid domineerivateks esinejateks olid pigem humoristid. Le Carrousel de Paris'st said tuule tiibadesse ka näitleja ja laulja Dalida, Boby Lapointe, džässlaulja Sacha Distel ja paljud teised. 1950. aastate keskel jõudis lavale esimene transseksuaalide trupi etteaste, mille eesotsas olid Coccinelle, Bambi, April Ashley, Péki d’Oslo, Capucine ja mitmed teised. 1960. aastatel muudeti Le Carrousel de Paris striptiisiklubiks ehk boite à filles'iks, kus etteastete ajal pakuti klientidele ka šampanjat. 1990. aastal tegi Madame Arthur Le Carrousel de Paris's uuenduse ning lavalaudadele astusid nn transformistid. Tegu oli sellise etteastestiiliga, kus esinejate kostüümid vahetusid sõu käigus publiku silme all vaid sekunditega. Etteasted muutusid ajaga, ning kuigi praegu ei ole laual tantsimine enam au sees, korraldab restoran-klubi sellegipoolest nii privaatseid kui ka avalikke üritusi ning isegi kunstinäitusi. Suvel on võimalik tellida poissmeeste ja tüdrukute pidusid, talvisel ajal on klubi orienteerunud pigem mitmesuguste tähtpäevadega seotud ürituste (näiteks uusaastapidu, jõulud jm) või avalike pidude korraldamisele. 2000. aastal muudeti Le Carrousel moodsaks revüüteatriks, kuid interjöör jäeti samaks.
Garum

Garum oli antiikaegne tugevamaitseline kaste, mida valmistati kääritatud kalast. Ehkki garum oli kõige populaarsem Vana-Roomas, tunti seda juba Vana-Kreekas ning see püsis kasutusel veel Bütsantsiski. Teise sarnase kastme nimi oli liquamen ning vahel kasutati neid termineid sünonüümidena. Ladina sõna garum tuleneb kreeka sõnast garos või garon (γάρον), mille päritolu on teadmata. Jean Anthelme Brillat-Savarin kirjutas oma teoses "Maitse füsioloogia", et populaarsusele vaatamata suhtuti garumisse vahel tõrjuvalt, nii nagu tänapäeval küüslauku. Roomlased kasutasid seda mitte üksnes maitseaine, vaid ka sees- ja välispidise ravimina paljude haiguste, sealhulgas kõhukinnisuse vastu. (R. Zahn), Real-Encyclopaedia der klassischen Altertumswissenschaft, s.v. "Garum", 1st Series 7 (1912) pp. 841-849. 15. detsember 2015, Inna-Katrin Hein, Allveearheoloogid leidsid rohkem kui 2000 aasta vanuse «ketšupi» aluse, postimees.ee
Viimane võmm

"Viimane võmm" oli Eesti kriminaal-telesari. Sarja peategelane Mikk Kotkas (Üllar Saaremäe) on veetnud 20 aastat koomas ja ärkab aastal 2014. Ta naaseb tööle politseisse uurijaks, kus tema uueks paarimeheks osutub nooruke Anders Prikk (Robert Annus). Mikk peab kohanema ka tundmatuseni muutunud eraeluga. Tema naine (Tiina Mälberg) on elanud juba 15 aastat koos ta kolleegiga (Jaanus Rohumaa). Keerulised on ka suhted tütrega (Saara Kadak), kellest on aastatega sirgunud noor ja tark naine. Sarja näitas Kanal 2 ja tootis BEC. Sarja esialgne stsenaarium oli loodud sakslaste Stefan Scheichi ja Robert Dannenbergi poolt, kohalikesse oludesse kirjutasid selle Gerda Kordemets ja Rivo Määr. Sarja viimase hooaja stsenarist oli Gerda Kordemets. Sari oli eetris 4. märtsist 2014 kuni 24. maini 2016. 2016. aasta sügishooajal algas jätkusari "Siberi võmm". Üllar Saaremäe – Mikk Kotkas (2014–2016) Robert Annus – Anders Prikk (2014–2016) Velvo Väli – Martin Tammets (2014–2016) Jaanus Rohumaa – Roland Mõisnik (2014–2016) Ülle Lichtfeldt – Tanja Murrik (2014–2016) Carmen Mikiver – Rita Suviste (2014–2016) Sandra Ashilevi – Kassandra (2015–2016) Salme-Riine Uibo – Mari Hakel (2015–2016) Saara Kadak – Arabella (2014–2016) Tiina Mälberg – Laura (2014–2015) Karl Robert Saaremäe – Paul Õunap (2016) Krimisarjas «Viimane võmm» hakkab korda looma koomast ärganud mõrvauurija "Kanal 2 sügishooaeg pakub ohtralt huumorit ja parimat kodumaist meelelahutust". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. september 2016. Vaadatud 24. septembril 2016. "Viimane võmm" Kanal 2 veebis
Monokliinne süngoonia

Monokliinne süngoonia (inglise monoclinic system) on kristallograafias üks kuuest süngooniast, mille iseloomulikuks tunnuseks on üks teist järku sümmeetriatelg, üks sümmeetriatasand või nende kombinatsioon. Kristallograafilised teljed on erineva pikkusega. Neist üks on risti tasandiga, mille moodustavad ülejäänud kaks. Monokliinsesse süngooniasse kuulub kolm punktigruppi: Monokliinne domaatiline punktigrupp Monokliinne sfenoidaalne punktigrupp Monokliinne prismaline punktigrupp
Proletkult

Proletkult (sulandnimi venekeelsetest sõnadest Пролетарская культура; pikemalt Пролетарские культурно-просветительные организации) oli NSV Liidus aastatel 1917–1932 tegutsenud proletaarne kirjandus- ja kultuuriorganisatsioon, mis eitas klassikalist kultuuripärandit ning seadis eesmärgiks proletaarse kultuuri loomise. Selle liikmete loomingule oli iseloomulik abstraktne sümboolika. Aastatel 1917–1922 oli organisatsioonis kuni 400 000 liiget. Proletkulti ajalugu ulatub aastatesse 1905–1907, mil riigipööre Venemaa keisri Nikolai II vastu ebaõnnestus, misjärel tehti esimesi plaane kunsti kasutamiseks revolutsioonilise poliitilise tegevuse inspireerimiseks. Eesti entsüklopeedia. 7. köide: NÕUK–RAH. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1994, lk 484. Lynn Mally, Culture of the Future: The Proletkult Movement in Revolutionary Russia. Berkeley, CA: University of California Press, 1990; pg. 3.