laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Djavolski most

Dyavolski most (bulgaaria Дяволски мост 'Kuradisild') on kaarsild Bulgaarias Ardino lähedal Arda jõel. Dyavolski most asub Rodope mägedes olevast Ardino linnast 10 km kaugusel loodes ja on osa iidsest teest, mis ühendas tänapäeva Bulgaaria alasid Traakia tasandikega Egeuse mere põhjakaldal. Silla ehitamise aeg ei ole täpselt teada. Pakutud on aega 14. sajandist 17. sajandi alguseni. Sild oli osa teest, mis viis Traakia madalikelt Egeuse mere rannikule. Sild rajati samas kohas asunud vanarooma silla asemele. Sild on 3,5 m lai ja 56 m pikk. Sillal on kolm sildeava, millest suurima, keskmise pikkus on 13 meetrit. Silla kõrgus jõevee tasemest on 11,5–12 meetrit. Silla kummaski servas on 12 cm kõrgune rinnatis. Silla ees on lainemurdja, et vähendada jõevoolu survet sillale. Tänapäeval tohivad silda ületada ainult jalakäijad. 24. veebruaril 1984 võeti sild muinsuskaitse alla. Ardinost läheb peaaegu sillani autoga sõidetav pinnastee. Silla juures on varikatuse ja tuleasemega puhkekoht.  Djavolski most – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Bristoli laht (USA)

Bristoli laht (inglise Bristol Bay) on laht Põhja-Ameerika loodeosas, Beringi mere idapoolseim osa.
Tarakvere mõis

Tarakvere mõis (saksa keeles Terrastfer) oli rüütlimõis Torma kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Mustvee valla territooriumile Jõgeva maakonnas. Mõisa keskus paiknes Tarakvere külas. Tarakvere korda on esmamainitud 1551. aastal. Mõis tekkis tõenäoliselt veskikoha juurde. Viimaseks omanikuks enne 1919. aasta võõrandamist oli Liphartide suguvõsa. 19. sajandil rajatud mõisa peahoone on lihtne ühekorruseline viilkatusega ehitis. Pikk hoone on ehitatud telliskividest ning kaetud krohviga. Tänapäeval on hoone kohati lagunenud ja varisenud. Suurem osa kõrvalhooneid oli punasest telliskivist või maakivist. Enamik neist on nüüdseks hävinud. Eesti mõisate loend Hagemeister, Heinrich von; F. von Buxhöwden (1836). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands T. 1–2. Riga: E. Frantzen. Lk 136. Tarakvere mõisast Eesti mõisaportaalis
Filosoofia veebientsüklopeedia

Filosoofia veebientsüklopeedia (The Internet Encyclopedia of Philosophy) on 1995. aastal asutatud vaba veebientsüklopeedia filosoofia alal. See sarnaneb Stanfordi filosoofiaentsüklopeediaga, kuid artiklid on populaarteaduslikumad. Entsüklopeedia Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia Filosoofia veebientsüklopeedia koduleht
Benedictus XIV ametisse nimetatud kardinalid

Paavst Benedictus XIV nimetas ametisse 64 kardinali 7 konsistooriumil. Lisaks itaallastele said kardinalideks 6 prantslast, 4 hispaanlast, 3 austerlast, 1 inglane, 1 portugallane ja 1 sakslane. Girolamo de Bardi Giovanni Battista Barni Johann Theodor von Bayern (in pectore) Gioacchino Bessozzi Mario Bolognetti Carlo Leopoldo Calcagnini Girolamo Colonna di Sciarra Prospero Colonna di Sciarra Marcello Crescenzi Giorgio Doria Joaquín Fernández de Portocarrero Mendoza Carlo Alberto Guidobono Cavalchini Raffaele Cosimo de Girolami Francesco Landi Pietra Federico Marcello Lante Luigi Maria Lucini Filippo Maria de Monti Giacomo Oddi Domenico Orsini d'Aragona Camillo Paolucci Giuseppe Pozzobonelli Francesco Ricci Antonio Maria Ruffo Alessandro Tanara Fortunato Tamburini Gian Francesco Albani José Manuel da Câmara d'Atalaia Daniele Delfino Carlo Vittorio Amedeo delle Lanze Álvaro Eugenio de Mendoza Caamaño Sotomayor Giovanni Battista Mesmer Mario Millini Frédéric-Jérôme de la Rochefoucauld de Roye Armand de Rohan-Soubise-Ventadour Raniero Felice Simonetti Ferdinand Julius von Troyer Henry Benedict Mary Clement Stuart of York Clemente Argenvilliers Giovanni Francesco Banchieri Flavio Chigi Carlo Francesco Durini Enrico Enriquez Giuseppe Maria Feroni Antonio Andrea Galli Cosimo Imperiali Vincenzo Malvezzi Bonfioli Luigi Mattei Giovanni Giacomo Millo Giuseppe Livizzani Mulazzini Fabrizio Serbelloni Giovanni Francesco Stoppani Luca Melchiore Tempi Luigi Maria Torregiani Antonio Sersale Luis Antonio Fernández de Córdoba Portocarrero Guzmán y Aguilar Alberico Archinto Paul d'Albert de Luynes Étienne-René Potier de Gesvres Franz Konrad Casimir von Rodt Giovanni Battista Rotario da Pralormo Francisco de Saldanha da Gama Nicolas de Saulx-Tavannes Francisco de Solís Folch de Cardona Johannes Joseph von Trautson Benedictus XIV pühitsetud kardinalid.
Jean-Marie Gustave Le Clézio

Jean-Marie Gustave Le Clézio (sündinud 13. aprillil 1940 Nice'is) on prantsuse kirjanik. Ta on võitnud Renaudot' auhinna ja Nobeli kirjandusauhinna 2008. aastal. "Procès-verbal" (1963) "La Fièvre" (1965) "Désert. Roman" (1980) "Onitsha. Roman" (1991) "Étoile errante" (1992) "Poisson d'or" (1997) "L'Africain" (2004) "Ritournelle de la faim" (2008) "Päev, mil Beaumont tegi tutvust oma valuga" (Le jour où Beaumont fit connaissance avec sa douleur, novell kogumikust La fièvre = "Palavik", 1965). Tõlkinud Merike Riives – kogumikus "Prantsuse novell", Eesti Raamat, Tallinn 1973, lk 279–304 "Kõrb" (Désert; romaan). Tõlkinud ja järelsõna: Kristiina Ross. Eesti Raamat, Tallinn 1990 "Diego ja Frida. Mehhiko kuulsa kunstnikepaari Diego Rivera ja Frida Kahlo elu ja armastuse lugu" (Diego et Frida). Tõlkinud Sirje Keevallik. Kirjastus Kunst, Tallinn 2007 "See, kes pole kunagi näinud merd" (jutt). Tõlkinud Helle Michelson – Looming 2008, nr 11, lk 1672–82; 2 trükk Tiritamm 2009 Triinu Tamm, "Nobeli kirjandusauhind taas kord prantslasele" – Looming 2008, nr 11, lk 1753–54 Kaarel Kressa. Uus nobelist: prantslane Jean-Marie Gustave Le Clézio, Eesti Päevaleht 10. oktoober 2008 Triinu Tamm. Värske nobelist Le Clézio tuli mässates, Postimees 10. oktoober 2008 Kristiina Ross, "Kultuurikonfliktne nobelist" – Eesti Ekspress 16. oktoober 2008, lk B8 Jean-Marie Gustave Le Clézio, "Elusa jumala mägi" (jutt). Tõlkinud Helle-Iris Michelson – Sirp 17. oktoober 2008, lk 11–13 Triinu Tamm, "Jean Marie Gustave Le Clézio "Hea metslase" otsingul" – samas, lk 14
Tartu lahing (1919)

Tartu lahing (ka Tähtvere lahing) peeti 13.-14. jaanuaril 1919 Eesti Vabadussõjas Eesti 2. Diviisi üksuste ja Läti punase diviisi jõudude vahel. Lahing oli Vabadussõja üks tähtsamaid, mille tulemusena said Eesti väed vallutada ka ülejäänud Lõuna-Eesti. 9. jaanuaril andis 2. diviisi ülem kolonel Viktor Puskar käsu Tartu vallutada. Soomusrongide ülemad Anton Irv ja Karl Parts kohtasid Kaareperes raudteele välja jõudnud kuperjanovlasi ja tegid Julius Kuperjanovile ettepaneku üheskoos Tartu peale minna. Kuperjanov nõustus ja partisanid mahutati rongile. Enne Tartusse jõudmist tuli soomusrongidel pidada väiksemaid võitlusi alates 13. jaanuari õhtust Voldis, Äksis ja Kärknas. Jõudnud Tartu lähedale, saatis soomusrong nr 1 välja dessandi, mis vallutas väga tähtsa Jänese raudteesilla otse sillaõhkijate nina all. Tänu sellele said soomusrongid turvaliselt üle silla sõita ja linna tungida. Lahingu käigus näitasid Läti punased kütid üles suurt võitlusvaimu, eriti 6. polk. Linn puhastati punaste vägede käest 14. jaanuaril. Järelejäänud lätlased põgenesid Võru ja Valga linna poole, nende jälitamiseks polnud Eesti vägedel jõudu.  Pikemalt artiklis Tartu Krediidikassa massimõrv Tartusse jõudes selgus, et punased olid Tartus toime pannud massimõrva, hukates Kompanii tänav 5 asuva Tartu Krediidikassa keldris 19 tsiviilelanikku, sealhulgas esimese eesti õigeusu piiskopi Platoni, ülempreestrid Nikolai Bežanitski ja Mihhail Bleive ning Tartu Ülikooli koguduse õpetaja ja usuteaduse professori Gotthilft Traugott Hahni ja Tartu Jaani koguduse pastori Moritz Wilhelm Paul Schwartzi ning 14 Tartu linnakodanikku. Tartu lahingu mälestuseks paigaldati 1932. aastal Tähtvere parki Tartu lahingu mälestussammas. See lõhuti Nõukogude võimu poolt 1941. aastal, taastati 1942, lõhuti uuesti 1944 ning taastati Tartu linnavoliniku Enn Tarto eestvedamisel veel kord 2006. aastal. Ago Pajur (2005). "20. sajand". Heivi Pullerits, Urmas Tõnisson, Allan Liim ja Andres Andresen (toim). Tartu. Ajalugu ja kultuurilugu. Ilmamaa. Lk 73–98.{{cite book}}: CS1 hooldus: mitu nime: toimetajate loend (link) Jaan Maide, Ülevaade Eesti vabadussõjast Kaitseliidu kirjastus, Tartu, 1933
Schiller

Schiller on saksa perekonnanimi. Franz Schiller (1898–1955), nõukogude kirjandusteadlane, saksa kirjanduse spetsialist Friedrich Schiller (1759–1805), saksa luuletaja, filosoof, ajaloolane ja näitekirjanik Rudolf Schiller (1872–1938), Venemaa Keisririigi ohvitser
Lõke

Lõke on vabas õhus asuv lahtine tulease. Lõke on lihtne söögiküpsetamisvahend, mille abil saab ka riideid kuivatada, joogivett keeta, hädasignaale anda, metsloomi eemal hoida ja soojust säilitada. Lõkkes või lõkke kohal saab toitu valmistada erinevatel viisidel, näiteks, katelokis keetes, varda otsas vorsti või tuhas kartuleid küpsetades. Hooletu lõkkega ümberkäimine võib olla ohtlik, põhjustada vigastusi või põlenguid, ohutu lõkke tegemine ja kustutamine nõuab läbimõeldud tegevust ning oludega (aastaaeg, ilmastik) arvestamist. Olenevalt võimalustest, asukohast, ilmast ja vajadustest on võimalus ning vajadus teha erinevaid lõkkeid: palklõke või matkalõke on üks valvelõkke tüüpe, mis põleb kaua ja aitab ühtlaselt sooja ja valgust hoida tähtlõke on samuti valvelõkkena kasutusel püramiid- või püstkodalõke või koonuslõke on üks levinumaid lõkke tegemise viise muldkolle kaevatakse tuulise ilmaga, sellel on ka erinevaid variante nagu T-kujuline ja lukuaugukujuline lõke kaevlõke on mõeldud eelkõige toiduvalmistamiseks lõunapausilõke tehakse kiirelt ja intensiivselt põlevalt materjalist, et toitu valmistada laagrilõke on suurem lõkketüüp, kuhu pannakse näiteks kände ja suuri oksi Kõrvuti asetatud palkidest palklõke Püramiidlõke Lõhestatud pakust toiduvalmistamise lõke Tähtlõkke kohal toidu valmistamine Kaevlõke Püramiidlõke Muldkolle Jaanituli Kamin Tulepakk Metsapõleng "Kodutütre VI järgu töövihik-õpik". Vaadatud 18.9.2022. Argo Linnamäe (2012). "Ellujäämine talvises metsas". Vaadatud 18.9.2022. "ÕPPEPROGRAMM PÄEV LOODUSES" (PDF). Vaadatud 18.9.2022.
Rockhouse

Rockhouse on eesti ansambel, mis loodi veebruaris 2007 Viljandis. Ansambli liikmed on Kait Lukka (basskitarr, laul), Levo Jõgiaas (kitarr), Taavi Bergmann (trummid) Bändi looming on eestikeelne. Bändi koduleht Rockhouse mängib lõbu pärast, Sakala, 19. oktoober 2007
Risti mõis

Risti mõis (saksa keeles Kreuzhof) oli rüütlimõis Risti kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Lääne-Harju valla territooriumile. Risti mõisa rajas 1622. aastal Tallinna bürgermeister Heinrich Lohn. 1640. aastal müüsid tema pärijad Risti mõisa Gotthard Hövelnile. 1710. aastal ostis mõisa Heinrich Lohni tütre pojapoeg Berend Johann von Mohrenschildt. Pärast viimase surma sai omanikuks tema poeg Berend Otto von Mohrenschildt. Mohrenschildtide kätte jäi Risti mõis 1887. aastani, mil Reinhold von Mohrenschildt müüs selle Hermann von Stackelbergile. Stackelbergidele kuulus mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Mõisa peahoone rajati 18. sajandi alguses (on oletatud, et see võis valmida isegi 17. sajandil). Poolkelpkatusega puidust hoonet iseloomustasid kõrge katus ja ruudukujulised aknad. 19. sajandil ehitati hoone ümber, aknad tehti kuueruudulisteks ning esifassaadile lisati suur ehisviil. Härrastemaja lagunes ning lammutati 20. sajandi keskel. Säilinud on mõned tugevasti ümber ehitatud kõrvalhooned. Risti kiriku juurest viis mõisasüdamesse pooleteisekilomeetrine sirge sihitee. Eesti mõisate loend Alo Särg, "Harjumaa mõisad ja mõisnikud" Argo, Tallinn 2006 Risti mõisast Eesti mõisaportaalis
Philipp von dem Bottlenberg

Philipp von dem Bottlenberg, teise nimega Schirp oli Liivimaa ordu liige ja Rēzekne foogt aastal 1523. Philippi vanemad olid Wilhelm von dem Bottlenberg-Schirp ja Hilweg von Holz. Ta sündis Düsseldorfi lähedal Sermis. Tema suguvõsa pärines Bergi hertsogkonnast Reinimaalt, kuuludes alamaadli hulka. Tema sugulane Wilhelm von dem Bottlenberg oli Liivimaa ordu liige 16. sajandi teisel poolel. 1507–1509 oli Bottlenberg Võnnu linnusekomtuur, 1514 sai temast aga Sēlpilsi foogt. 1523. aastal on teda mainitud Rēzekne foogtina ning seejärel teated temast lõppevad. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 100 (lk 134–135).
Dietrich von Saldern

Dietrich von Saldern oli Liivi ordu liige ja Sēlpilsi foogt aastal 1496. Dietrichi vanemaid pole teada, kuid ta pärines Braunschweigi lähistelt Salzgitteri juurest. Tema suguvõsa omas seal lähedal asuvat Salderi valdust juba alates 13. sajandist. 1478. aastal on Saldernit märgitud Rēzeknes marssalina (linnusemarssalina), 1496. aastal aga Sēlpilsi foogtina. Rohkem temast teateid pole. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 750 (lk 557–558).
Jūbāli väin

Jūbāli väin (ar مضيق جوبال maḑīq Jūbāl) on väin, mis ühendab Punast merd Suessi lahega ja eraldab Siinai poolsaart Aafrikast. Väinas on palju saari ja rahusid. Nende vahelt läheb läbi umbes 9 kilomeetri laiune ja 80 meetri sügavune osa.
Friedrich Wolthus von Herse

Frierich Wolthus von Herse (ka Waldhaus von Heerse; surnud umbes 1480) oli Liivi ordu liige ja Riia komtuur aastatel 1470–1471. Friedrichi vanemad olid Friedrich von Waldhaus Heersest ja Agnes von Mengede-Osthoff, Liivi ordumeistri Johann von Mengede-Osthoffi õde. Tema vennad olid ordumeister Johann Wolthus von Herse ja orduvasall Ernst Wolthus von Herse. Tema suguvõsa pärines Marki krahvkonnast, kuid tema täpset sünnikohta pole võimalik kindlaks määrata. Tema suguvõsa omas lääne mitmelpool Vestfaalis. 1451. aastal on Friedrichit mainitud rüütelvennana Tallinnas. 1470. aastal võis ta olla esimene Bauska foogt, seejärel aga, kui ta vennast sai ordumeister ja ta alustas suuri ordusiseseid ümberkorraldusi, sai Friedrichist Riia komtuur. Oma venna kukutamise järel (see toimus ordukapiitlil, millest Friedrich osa ei võtnud), sai tast lühikeseks ajaks Dobele komtuur. Kui ta vend aga vangistuses suri, lahkus ta Preisimaale ja pidas Liivi ordu, eriti aga ordumeister Bernd von dem Borchi vastu ilmselt õigustatud viha. Alles 1480. aastal naasis ta Liivimaale, kus ka peagi suri. Die Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 927 (lk 692–693).
Ernst Wolthus von Herse

Ernst Wolthus von Herse (ka Waldhaus von Heerse; surnud 1490. aastatel) oli Liivi ordu vasall Põhja-Eestis. Ernsti vanemad olid Friedrich von Waldhaus Heersest ja Agnes von Mengede-Osthof, ordumeister Johann von Mengede-Osthofi õde. Tema vennad olid ordumeister Johann ja Riia komtuur Friedrich Wolthus von Herse. Tema täpset sünnpaika pole teada. Ernsti on esimest korda Liivimaal olevana märgitud 1466. aastal. 1473. aastal, pärast tema ordumeistrist venna surma orduvangistuses, alustas Ernst isiklikku vaenust Liivi ordu vastu, sidus end Rootsi piraatide Axelssonidega ja astus 1475. aastal orduvastase Tartu piiskopi teenistusse. 1476. aastal sõlmis ta orduga siiski rahu ja sai oma valdused Põhja-Eestis tagasi. Ta suri sealsamas umbes 15–20 aastat hiljem lastetult. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Lk. 693.
Seim (Leedu)

Seim (leedu keeles Seimas) on Leedu parlament. Seim on 141-liikmeline ühekojaline parlament. Sõna "seimas" tuleb leedukeelsest sõnast "Sueiga, suėjimas", mis tähendab 'kogunemine, kokkusaamine'. Seimi istungid toimuvad Vilniuses Seimi lossis. Seimi loss valmis aastail 1976–1980. Selle arhitektid olid vennad Algimantas ja Vytautas Nasvytis ning Robertas Stasėnas. Seim valitakse 4 aastaks, kusjuures 70 saadikut valitakse võrdeliste valimiste põhimõttel, kusjuures kasutatakse Hare'i kvooti, ja 71 ühemandaadilistes ringkondades. Kokku on seimis 141 saadikut. Leedus kehtib 5% valimiskünnis erakondadele ja 7% künnis valimisliitudele. Seni viimased parlamendivalimised toimusid 2008. aastal, järgmised toimuvad 2012. aastal. Igal nädalal toimub neli seimi istungit: kaks teisipäeval ja kaks neljapäeval. Istungit juhatab kas seimi eesistuja või tema asetäitja. Seimi istungid on reeglina avalikud. Seimi esimees oli alates 2008 Arūnas Valinskas, kes tagandati ametist 15. septembril 2009, sest avalikustati foto, kus ta oli koos kuritegeliku grupi liikmega. Aastatel 2004–08 oli seimi esimees Česlovas Juršėnas. Alates 17. septembrist 2009 kuni 14. september 2012 oli parlamendi esimees Irena Degutienė. Tema järel olid seimi esimehed Vydas Gedvilas (16. september 2012 – 3. oktoober 2013) ja Loreta Graužinienė (3. oktoober 2013 – 14. november 2016). Alates 14. novembrist 2016 kuni 13. novembrini 2020 oli seimi esimees Viktoras Pranckietis. Alates 13. novembrist 2020 on parlamendi esimees Viktorija Čmilytė-Nielsen. 1992. aasta Leedu parlamendivalimised 1996. aasta Leedu parlamendivalimised 2000. aasta Leedu parlamendivalimised 2004. aasta Leedu parlamendivalimised 2008. aasta Leedu parlamendivalimised 2012. aasta Leedu parlamendivalimised 2016. aasta Leedu parlamendivalimised 2020. aasta Leedu parlamendivalimised Seimi koduleht (leedu, inglise, saksa, prantsuse, vene ja hiina keeles) Kalev Kask. Leedu seimiliikmed vähendasid oma palka EPL, 21. jaanuar 2009
Turu saarestik

Turu saarestik on rohkem kui 20 000 saarest koosnev maailma saarterohkeim saarestik. See piirneb läänes Kihti väinaga, loodes Selkämerega, kirdes Soome rannikuga ja lõunas Läänemerega. Saarestiku piires olev veeala on Saaristomeri. Ahvenamaa saarestik
Kristjan Joost

Kristjan Joost (10. juuni 1913 Laiksaare vald, Pärnumaa – 15. oktoober 1987 Stockholm) oli eesti agronoom. Lõpetas Tartu Ülikooli 1936. aastal, mag. agr. 1938. 1944. aastal põgenes Rootsi. Aksel Mark. Kristjan Joost surnud. Teataja, 31. oktoober 1987, nr. 20, lk. 9.
Peterburi Teataja

Peterburi Teataja oli Venemaa Keisririigi pealinnas Peterburis 1908. aastal asutatud eestikeelne ajaleht. Peterburi Teataja 1. number ilmus 14. septembril 1908, selle väljaandmisega olid seotud Konstantin Päts, Julius Seljamaa, August Rei. Ajaleht ilmus alguses kaks korda nädalas, enne sulgemist juba iga päev päevalehena. Kümne ilmumisaasta jooksul oli ajaleht sunnitud mitu korda nime vahetama. 1914. aastal, seoses linna nime muutmisega Petrogradiks, vahetas nime ka ajaleht: Petrogradi Teataja, edasi Pealinna Teataja ja Eesti. Lühikest aega oli väljaande nimi Vabadus, kuni ajaleht 1918. aastal sootuks suleti. Ajaleht taasavati 1999. aastal, Peterburi Teataja on ainus Venemaa eestlaste trükis. Ajalehe väljaandmisega tegelevad vabatahtliku tööna kunagine Eesti konsul Peterburis Jüri Trei, Venemaa Eesti Seltside Liidu vastutav sekretär Külli Sulg ja Peterburi Eesti Kultuuriseltsi juhatuse liige Veronika Mahtina. Lisaks hulk kaastöölisi Peterburi Eesti Seltsist ja Eestist. Leht ilmub neli korda aastas, trükiarv on 700–800 eksemplari. Lugejaid on peale Venemaa ja Eesti ka mujal maailmas, kus eestlasi elab. Lehe väljaandmist toetavad rahaliselt Peterburi Eesti Selts, Peterburi Jaani kogudus ja Peterburi Jaani kiriku fond. Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK, Einer, August "Eesti biograafiline andmebaas ISIK, Berendsen, Robert". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. juuni 2007. Vaadatud 26. veebruaril 2012. "Eesti biograafiline andmebaas ISIK, Vahtra, Jaan". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. august 2013. Vaadatud 26. veebruaril 2012. Peterburi Teataja esmailmumisest möödub 100 aastat. Peterburi teataja numbrid Estonian World Review
Friedrich List

Friedrich List (6. august 1789 Reutlingen – 3. november 1846 Kufstein) oli saksa majandusteadlane. Tübingeni ülikooli professor, propageeris Saksamaa ühendamist.
James Moriarty

James Moriarty on tegelaskuju Arthur Conan Doyle'i teostes, Sherlock Holmesi vastane.
Vassili Livanov

Vassili Livanov (vene keeles Василий Борисович Ливанов, sündinud 19. juulil 1935 Moskvas) on vene näitleja. Tema isa Boriss Livanov oli samuti tuntud näitleja, NSV Liidu rahvakunstnik (1948). Vassili kasvas üles perekonnas, kus sageli käisid külas Moskva kõige tuntumad näitlejad, režissöör Aleksandr Dovženko, kunstnik Pjotr Kontšalovski ja luuletaja Boriss Pasternak. 1954 lõpetas Livanov NSV Liidu Kunstiakadeemia juures oleva Moskva Kunstikeskkooli, 1958 Štšukini-nimelise teatriinstituudi ja 1966 Goskino juures režissööride kursused. 1966–1973 töötas ta Sojuzmultfilmis režissöörina. Multifilmidega jäi ta aga seotuks palju kauemaks, kuni 1991. aastani. Ta on osalenud mitmesajas multifilmis, peamiselt näitlejana, kuid ka režissööri ja stsenaristina. Tema häälega räägivad multifilmides Karlsson ja Krokodill Gena, sarjas "38 papagoid" Boamadu ja filmis "Kolmanda planeedi saladus" Gromozeka. Eestis on näidatud tema osalusel valminud multifilmidest veel näiteks "Ahv Sarugashima saarelt", "Aivalus ja Barmalei", "Kiisuke Auh", "Kingitus kõige nõrgemale", "Kuidas Maša padjaga tülli läks", "Maša pole enam laisk", "Maša ja võlumoos", "Tagasitulek", "Saabastega koer", "Kaliif-toonekurg", "Jõumeeste puder" ja "Kuru". Stsenaariumi on ta kirjutanud vähemalt 10 multifilmile, mis valmisid aastail 1968–2000 ning nende seas on "Kõige, kõige, kõige, kõige" (1968, ühtlasi režissöör), "Breemeni linna moosekandid" (1969), "Sinilind" (Maurice Maeterlincki järgi, 1970, ühtlasi režissöör), "Breemeni moosekantide jälgedes" (1973, ühtlasi režissöör), "Maša ja võlumoos" (1979) ning "Uued Breemeni moosekandid" (2000). Mängufilmides mängis Livanov alates 1959. aastast. Juba esimese filmi, kus tal oli suurem roll, võtetel külmetas ta oma hääle ära, sest võtted toimusid 40-kraadise külmaga ja näitlejad pidid tormist üle karjuma. Nii sai ta endale iseloomuliku käheda hääle. Livanovi kõige tuntum roll on Sherlock Holmes, mida mängis 5 filmis. Need filmid on tuntud ka väljaspool endise NSV Liidu maa-ala ja peamiselt selle rolliga ongi ta välismaal kuulsaks saanud. Uus-Meremaal on isegi münt välja antud, kus teda on kujutatud Sherlock Holmesi rollis. Livanov nimetati 1988 Vene NFSV rahvakunstnikuks. 1. detsembril 2005 pälvis ta ordeni "Teenete eest Isamaa ees" IV järgu. Sherlock Holmesi kehastamise eest anti talle 15. juunil 2006 Briti Impeeriumi teenetemärgi kavaleri rist MBE. 1990. aastatel osales Livanov (sageli koos doktor Watsoni osatäitja Vitali Solominiga) mitme ettevõtte telereklaamis, reklaamides näiteks autosid, küpsiseid ja teed. Nende reklaamide stsenaariumi kirjutas tavaliselt Livanov ise.
Mycroft Holmes

Mycroft Holmes on tegelaskuju Arthur Conan Doyle'i teostes, Sherlock Holmesi vanem vend.
Balga komtuur

Balga ehk Bałga komtuur (saksa keeles Komtur von Balga) oli Saksa ordu käsknik, kes valitses Balga komtuurkonda Preisimaal. Balga linnuse vallutas Saksa ordu 1239. aastal muinaspreislastelt ning rajas selle asemele enda oma. Peagi sai sellest ühe olulisima Saksa ordu komtuurkonna keskusi. Mitmetest Balga komtuuridest said kas Saksa ordu kõrgmeistrid või teised kõrged ametnikud. Komtuuri ametikoht kadus 1499. aastal, kui uus kõrgmeister Friedrich von Sachsen asus orduriiki jõuliselt reformima. 1250–1251 Meingot 1257 Werner von Battenberg 1258 Bertold von Nordhausen 1262 Dietrich Roth 1268 Heinrich 1276–1277 Dietrich Roth 1278–? Berlewin 1279–1283 Helwig von Goldbach 1284 Dietrich von Speyer 1284–1285 Hartung 1288–1289 Bertold von Bruhaven 1289–1292 Heinrich von Dobien 1292–1296 Heinrich von Zuckschwert 1296 Heinrich von Werderthau 1296–1300 Siegfried von Rechberg 1303 Hermann 1304 Heinrich von Plötzke 1308–1312 Heinrich von Eisenburg 1313–1321 Gunther von Arnstein 1322–? Albrecht von Ora 1325–1331 Dietrich von Altenburg 1331 Heinrich Reuss von Plauen 1332–1337 Heinrich von Muro 1337–1341Dietrich von Speyer 1342–1343 Winrich von Kniprode 1343–1346 Dietrich von Blumenstein 1346 Siegfried von Dahenfeld 1346–1348 Ortulf von Trier 1349–1353 Eckhart von Kulling 1354–? Werner von Rundorf 1356–1360 Henning Schindekopf 1361–1372 Ulrich Friecke 1372–1374 Gottfried von Linden 1374–1382 Dietrich von Elner 1382–1383 Marquart von Larheim 1383–1387 Friedrich von Egloffstein 1387–1392 Arnold von Burgeln 1392–1396 Konrad von Kyburg 1396–1404 Ulrich von Jungingen 1404–1410 Johann von Sayn 1410–1412 Friedrich von Zollern 1412–1418 Ulrich Zenger 1419–1424 Helferich von Drahe 1426–1431 Jost von Strupperg 1431–1432 Heinrich von Sebenrode 1432–1437 Erasmus von Fischborn 1437–1440 Tammon Wolf von Spanheim 1440–1441 Heinrich Reuß von Plauen 1441–1452 Eberhard von Wesenthau 1452–1459 Heinrich Solr von Richtenberg 1459–1481 Siegfried Flach von Schwarzburg 1481–1488 Erasmus von Reitzenstein 1488–1495 Hieronymus von Gebsattel 1495–1499 Heinrich Reuss von Plauen
Paleobotaanika

Paleobotaanika on paleontoloogia haru, mis tegeleb taimsete fossiilidega ja taimede evolutsiooni uurimisega. Paleozooloogia