laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sillamäe Politseiprefektuur

Sillamäe Politseiprefektuur oli 1990–1991 tegutsenud politseiprefektuur. Prefektuur asus Sillamäe linnas. 1947–1991 oli Sillamäe kinnine linn. Sillamäe sai iseseisvaks linnaks Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 29. juuni 1957. aasta otsusega ja muudeti vabariikliku alluvusega linnaks. Seoses maakondade taastamisega nimetati Kohtla-Järve rajoon Kohtla-Järve maakonnaks ja seoses ajaloolise nime taastamisega 26. märtsil 1990 nimetati Kohtla-Järve maakond Ida-Viru maakonnaks. Novembris 1990 loodi 19 Eesti Politsei politseiprefektuuri, aga juba 1991. aastal kaotati Kohtla-Järve Politseiprefektuur ja Sillamäe Politseiprefektuur, asemele loodi Ida-Viru Politseiprefektuur. Ida-Viru Politseiprefektuuri tööpiirkond oli Ida-Viru maakond, välja arvatud Narva linn, Narva-Jõesuu linn, Sillamäe linn ja Vaivara vald. Sillamäe Linna TSN Täitevkomitee Siseasjade osakond 23 aastat tagasi, Radar 2015 lk 40 Eesti Vabariigi Valitsuse 12. mai 1992 määrus nr 149, Politseiprefektuuri põhimäärus, RT 1992, 22, 314 Eesti Vabariigi Valitsuse 23. novembri 1990. a. määruse nr. 244 osalise muutmise kohta, RT 1992, 2, 13
Patukahetseja varas

Patukahetseja varas, tuntud ka kui Hea varas, Tänulik varas või Varas ristil, on üks kahest nimetamata varastest, kes on Luuka jutustuses Jeesuse ristisurmast Uues Testamendis. Luuka evangeelium kirjeldab teda, kui ta palub Jeesusel tema kuningriiki jõudes "teda meeles pidada". Teine, kui parandamatu varas Gestas, esitab Jeesusele väljakutse päästa ennast ja mõlemad, et tõestada, et ta on Messias. Teda austatakse ametlikult katoliku kirikus. Rooma martüroloogia asetab oma mälestuspäeva koos kuulutamispühaga 25. märtsile, mil iidse kristliku traditsiooni kohaselt Kristus (ja patukahetseja varas) löödi risti ja suri täpselt Kristuse kehastumise aastapäeval. Nikodemose evangeeliumis on talle antud nimi Dismas ja katoliku traditsioonis on see traditsiooniliselt tuntud kui püha Dismas (mõnikord Düsma ; hispaania ja portugali keeles Dimas). Teised traditsioonid on andnud teisi nimesid: Kopti õigeusu traditsioonis ja Arimathea Joosepi jutustuses on ta nimeks Demas. Koodeksis Colbertinus kannab ta nime Zoatham või Zoathan. Vene õigeusu traditsioonis kannab ta nime Rakh. Lawrence Cunningham, A brief history of saints (2005), page 32. Gabra, Gawdat (2009). The A to Z of the Coptic Church. Lanham, MD: Scarecrow Press. Lk 120. ISBN 9780810870574. Ehrman, Bart; Plese, Zlatko (2011). The Apocryphal Gospels: Texts and Translations. New York: Oxford University Press. Lk 582. ISBN 9780199732104. a man named demas. Metzger, Bruce M.; Ehrman, Bart D. (2005). The Text of the New Testament: Its Transmission, Corruption, and Restoration (4th ed.). Oxford: Oxford University Press. Lk 270. ISBN 978-019-516667-5.
Enesetapurünnak

Enesetapurünnak ehk enesetapurünne on kaasinimes(t)e vastu suunatud mis tahes vägivaldne rünnak (XX–XXI sajandil tavaliselt seotud lõhkeaine kasutamisega), mille toimepanija aktsepteerib rünnaku tagajärjena ka iseenda surma. Pommivest Kamikaze 11. septembri terrorirünnakud Kabuli lennujaama enesetapurünnak  Enesetaputerrorism – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Triin Oja. EKSPERT: Enesetapuvest maksab vaid 150 eurot. Pealinn, 30. märts 2017 Nõukogu rakendusmäärus (EL) 2017/404, 7. märts 2017, millega rakendatakse määruse (EL) nr 753/2011 (milles käsitletakse teatavate isikute, rühmituste, ettevõtjate ja üksuste vastu suunatud piiravaid meetmeid seoses olukorraga Afganistanis) artikli 11 lõiget 4
Tännassilma

Tännassilma on mitme Eesti küla nimi: Tännassilma, küla Tartu maakonnas Elva vallas Tännassilma, küla Põlva maakonnas Põlva vallas Tännassilma, küla Järva maakonnas Türi vallas Tännassilma mõis Tänassilma
Leida Vinkel

Leida Vinkel (31. mail 1930 Albu vald – 19. september 2018) oli eesti põllumajandus- ja parteitöötaja, kes sai 1950. aastatel tuntuks eesrindliku lüpsjana. Leida Vinkel töötas aastatel 1949–1959 Tapa rajoonis eksisteerinud Kaardiväelase kolhoosis lüpsjana. Tõusis 1950. aastatel põllumajanduseesrindlaseks (lüpsis 1957. aastal lehma kohta 5523 kg 3,4% rasvasisaldusega piima). Vinkel valiti 1954. aastal NSV Liidu Ülemnõukogu IV koosseisu saadikuks. 1955. aastal astus ta NLKP liikmeks. 1958. aastal valiti ta NSV Liidu Ülemnõukogu V koosseisu saadikuks (1958–1962). 1963. aastal edutati Vinkel parteitööle. Ta oli aastatel 1963–1974 EKP Paide Rajoonikomitee instruktor ja alates 1974. aastast Aravete kolhoosi parteibüroo sekretär. 1976. aastal valiti Leida Vinkel EKP Keskkomitee liikmekandidaadiks (1976–1981). 1958 – sotsialistliku töö kangelane 1958 – Lenini orden Pilt Lüpsja Leida Vinkel (1953). efis.ee
Markus Villig

Markus Villig (sündinud 17. detsembril 1993) on eesti ettevõtja ja tehnoloogiaettevõtte Bolt kaasasutaja ning tegevjuht. 2022. aasta septembris hindas Äripäev tema vara väärtust 1,1 miljardile euro suuruseks. Aasta varem oli Villigu vara hinnatud 694 miljonile eurole. Markus Villig alustas oma haridusteed 2001. aastal Tallinna Inglise Kolledžis. 2013. aastal lõpetas ta Tallinna Reaalkooli, misjärel suundus edasi õppima Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituuti, kus alustas bakalaureusekraadi õpinguid. Markusel ei ole autojuhiluba, ta käib igapäevaselt jala tööl ja seeläbi näitab eeskuju erinevate jagatud transpordilahenduste kasutamisel. Tema vend on Bolti kaasasutaja Martin Villig. Villig, Markus. "Markus Villig". Vaadatud 28.08.2021.[alaline kõdulink] "Rikaste TOP: Markus Villig kihutas Boltiga miljardäriks". Äripäev. 28. september 2022. Tallinna Reaalkooli Vilistlaskogu. "Vilistlaste otsing". Tallinna Reaalkooli Vilistlaskogu. Vaadatud 28.08.2021. Priit Pullerits. Markus ja Martin Villig – vennad, kes lubavad säästa teie aega ja raha, Postimees, 16. juuni 2018
Vihavu

Vihavu on küla Tartu maakonnas Elva vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puhja valda. 2000. a. rahvaloenduse andmeil elab külas 30 elanikku, 2017. a seisuga 22 elanikku Vihavu külas endise Kaldi talu varemetest 700 m põhja pool põllu ja Mustisoo serval lamab kultusekivi - Kurjavaimu kivi. Rahnu (ümbermõõt 15 m, kõrgus 1,2 m) juurde toodud ande Mustisoos elanud kurjale vaimule. Kivist 1,2 m edelas põllutee ääres on teine kultusekivi - Heavaimu kivi. See on eelmisest väiksem, sest vanarahva ütluse järgi olnud häid inimesi vähem. Kolmas, Kagu-Eesti suurima lohkude arvuga kultusekivi asub endisest Raua talust 0,5 km läänes. Kõik kultusekivid kuuluvad I aastatuhandesse e. m. a. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 5.02.2018. "Elanike arv" (PDF). Puhja Valla Leht. Veebruar 2017. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. veebruar 2018.
Tarmola

Tarmola (rootsi keeles Östermalm) on linnaosa Porvoos. See asub paari kilomeetri kaugusel Vana Porvoost. Brunbergi šokolaadivabriku kauplus asub Tarmolas. Tarmola asub piirkondliku maantee 170 ääres, kiirteest paar kilomeetrit lõuna pool. Porvoon suklaisin rakennus avattiin Tarmolassa – Brunbergin uusi Tehtaanmyymälä kääntää sivun maan vanhimman makeisvalmistajan 150 vuoden historiassa (soome keeles) Our new factory shop - Brunberg (inglise keeles) https://www.fonecta.fi/kartat/tarmola,%20porvoo?lon=25.685185&lat=60.400616&z=15
Võllinge

Võllinge on küla Tartu maakonnas Elva vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puhja valda. Koiduaru Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 5.02.2018.
Jumalariik

Jumalariik või Taevariik on mõiste aabrahamlikes religioonides (judaismis, kristluses ja islamis), mis tähistab ülimat või kõrgeimat olekut või saavutust. Tanahis esineb mõiste "Issanda riik" kahes kohas, kuid enamasti on kasutusel mõisted "Tema riik" või "Sinu riik". Sünoptilistes evangeeliumites räägib Jeesus sagedasti Jumalariigist, ometi ei selgita ta kuskil selle tähendust, mistõttu arvatakse, et see oli tol ajal sagedasti tarvitusel olev mõiste, mis ei vajanudki selgitust. Apokrüüfilises Tooma evangeeliumis ütleb Jeesus: „Kui need, kes teid juhivad, ütlevad teile: „Näe, kuningriik on taevas,“ siis taevalinnud ennetavad teid. Kui nad ütlevad teile: „See on meres,“ siis kalad ennetavad teid. Kuningriik on hoopis nii teie sees kui teie ümbruses. Kui õpite end tundma, siis hakatakse teidki tundma, ning siis mõistate, et olete Elava Isa lapsed. Kuid kui te ei õpi end tundma, siis elate vaesuses ning teie ise oletegi vaesus.“ Ja teises kohas ütleb ta: "Kuningriik on hoopis laiali laotatud maale ning inimesed ei näe seda.“ On tähelepanu juhitud, et kuigi inimesed võivad mõista "Jumalariiki" intuitiivselt, puudub uurijatel selle suhtes üksmeel. Arvatakse, et see võib tähendada kristlikku elukorraldust, teed maailma uuendamiseks, eriliste võimete avastamist või hoopis tulevast maailma. 1Aj 28:5[1] ja 2Aj 13:8[2] France, R. T. (2005). "Kingdom of God". In Vanhoozer, Kevin J.; Bartholomew, Craig G.; Treier, Daniel J.; Wright, Nicholas Thomas (eds.). Dictionary for Theological Interpretation of the Bible. Grand Rapids: Baker Book House. pp. 420–422. ISBN 978-0-8010-2694-2. George Eldon Ladd, The Presence of the Future: The Eschatology of Biblical Realism, Eerdmans (Grand Rapids: 1974), 45. Tooma evangeelium, 3, 113 Gospel of Thomas’s 114 Sayings of Jesus Biblical Archaeological Society. June 4, 2017. Divine Government: God's Kingship in the Gospel of Mark by R.T. France (2003) ISBN 1573832448 pp. 1–3
Roheline mees

Roheline mees on antropomorfne lehtedega kaetud maski meenutav dekoorielement, mis esineb põhiliselt keskaja ja varauusaja arhitektuuris. Motiiv kujutab endast mehepead, väga harva naisenägu, kelle pea- ja näokarvad lähevad üle lehtedeks ja vahel kasvavad lehtedega taimeväädid välja ka maski suust. Esineb nii kiriku- kui ka ilmalikus arhitektuuris. Näo kujutusviisis on teatud sarnasust metsmehe motiiviga. Roheline mees romaani kapiteelil Kilpeckis (St Mary and St David's Church) Ligerzi kiriku ristvõlvi varagooti päiskivi Šveitsis Motiiv turpa kroonival gooti karikkapiteelil (Alkborough, Lincolnshire?) Norwichi katedraali ristikäigu päiskivi Motiiv Bambergi ratsaniku sokli konsoolil Roheline mees Rosslyni kabelis (16. sajand) Motiiv Vendôme'i kloostrikiriku misericordia'l (16. sajand) Roheline mees ja merenäkid Crowcombe'i Püha Vaimu kiriku pingiotsal, Somerset, 1535 Oksornament Drolerii Lady Raglan (1939) The “Green Man” in Church Architecture, Folklore, 50:1, 45-57, DOI: 10.1080/0015587X.1939.9718148 Ruth Wylie. The Green Man. Variations on a theme. - At the Edge, November 2018
Võsivere

Võsivere on küla Tartu maakonnas Elva vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puhja valda. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 5.02.2018.
Břidličná

Břidličná (kuni 1950. aastani Frýdlant nad Moravicí, saksa keeles Friedland an der Mohra) on linn Tšehhis Morava-Sileesia maakonnas Bruntáli ringkonnas. Břidličná asub Bruntálist umbes 11 km edelas ja Ostravast ligikaudu 64 km läänes. Břidličná asub merepinnast 535 meetri kõrgusel. Asulat on esmamainitud 1320. aastal. Linnaõigused sai Břidličná 1973. aastal. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Břidličná Místopisný průvodce po České Republice Z historie Frýdlantu nad Moravicí, dnes Břidličné Město Břidličná. Vaaadtud 24. juunil 2023
Puhja

Puhja on alevik Tartu maakonnas Elva vallas. Esmamainimine: Puyen 1418. a Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus alevik Puhja valda. Seisuga 01.01.2017 oli Puhja alevikus 879 elanikku. Droonivideo Puhjast 2022. aasta augustis Puhja kirik 1970. aastatel Vabadussõja monument Puhjas Puhja kirik ja selle ümbrus 2022. aasta augustis Puhja kirik Puhja kogudus Puhja lahing Puhja raamatukogu Koni tuulik Valgepea tuulik Puhja Kool Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 5.02.2018. H. v. Bruiningk. (1908). "Livländische Güterurkunden I". Riga. Lk 216. "Elanike arv" (PDF). Puhja Valla Leht. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 27. veebruar 2018.
Punane sibul

Punane sibul (Genus-Allium) on õistaim, mis kuulub laukude perekonda ning on tuntud oma väävlit sisaldava aminohapete suure koguse poolest.Kuiv punane sibul on lillaka punase naha ja valge viljalihaga ning maheda ja magusa maitsega. Punast sibulat on hea süüa toorelt, kasutada salatile värvi lisamiseks ning grillida või kergelt küpsetada koos teiste toitudega. Punane sibul on saadaval aasta läbi ning parimaks hoiustamiseks tuleb seda hoida jahedas kuivas kohas näiteks korvis, kus saab kindlustada piisava õhuringluse. Punane sibul erineb harilikust sibulast maitselt ja värvuselt ning selle lõikamine ei pane inimest nutma. Punase sibula perekonda on põhjalikult uuritud tänu selle kaitsvale mõjule degeneratiivsete haiguste eest, sealhulgas ka vähiga võitlemisel. Punasel sibulal on palju tervendavaid toimeid ning see sisaldab palju kasulikke aineid, mineraalained, vitamiine ja happeid. Punane sibul sisaldab: C-vitamiini kiudaineid rauda kaltsiumi Tal on ka suur polüfenoolide ja flavonoidide sisaldus. Sealhulgas suur kogus kvertseniini, mis pakub antioksüdantseid omadusi, et parandada üldist tervist ja väävlit, mis soodustab põletikuvastaseid protsesse kehas. Tervisliku toiduainete turu populaarsus on kasvanud ja sellega kasvab ka punase sibula kasutus igapäevaelus, kuna tarbijad õpivad aina rohkem sibula eelistest teiste köögiviljade seas. Punane sibul sisaldab tervist parandavaid ühendeid, mis võimendavad inimese üldist immuunsust. Ainuüksi punase sibula kõrge väävlisisaldus toetab keha loomulikku võimet end mürkidest vabastada. Samuti seostatakse punast sibulat vererõhu alandamisega, verevoolu soodustamisega, ateroskleroosi takistamisega ning lisaks aitab see reguleerida rasvarakkude moodustumist Kes lisab oma menüüsse punase sibula, see haigestub tõenäoliselt vähem kroonilistesse haigustesse. Kasuta sibulat garneeringuna Lõika sibul väikesteks viiludeks ning lisa salatisse Kasuta sibulat hoidistes Valmista külmi suppe (näiteks gazpacho't), pruunista või prae sibulat kergelt ning kasuta seda kõrvalroogades, köögiviljasegus, burgerites jne Punane sibul on pärit kolmest erinevast piirkonnast: Turda Rumeenia Tropea Itaalia Wethersfield, Connecticut Ameerika Ühendriikides: Alates nende kultuurilisest päritolust on loodud põhja-, lääne- ja lõunapoolkeral istutuspiirkonnad kogu Ameerikas ja Euroopas. Tänapäeval on punane sibul saadaval põllumajandustootjate turgudel, toidukauplustes ja supermarketites Põhja-Ameerikas, Kesk-Ameerikas, Lõuna-Ameerikas, Euroopas, Aasias ja Austraalias. Jockers, David (1. veebruar 2017). "Health Benefits of Red Onion: 4 Ways Red Onion Reduce Your Cancer Risk". TTAC. Vaadatud 25.08.2021. RecipeTips (n.d.). "Red Onion". recipetips.com. Vaadatud 25.08.2021. LA TENE (n.d.). "Punane sibul - tervislik ja maagiline". Latene.ee. Vaadatud 25.08.2021. Specialty Produce (19. jaanuar 2019). "Red Onions". Specialty Produce the app. Vaadatud 25.08.2021. Arkikood (n.d.). "punane sibul - kaloreid". arkikoodi.com/et/. Vaadatud 25.08.2021.
Irina-Camelia Begu

Irina-Camelia Begu (sündinud 26. augustil 1990 Bukarestis) on rumeenia elukutseline tennisist.
Persenbeugi kindlus

Persenbeugi kindlus (saksa keeles Schloß Persenbeug) on Alam-Austria kindlus, mis asub Persenbeug-Gottsdorfi vallas. Selle kõrgus merepinnast on 239 meetrit.  Persenbeugi kindlus – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ulila

Ulila on alevik Tartu maakonnas Elva vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus Ulila Puhja valda. Küla asub Tartu–Viljandi maanteest 2 km põhja pool. Lähimad külad on Kureküla läänes ja Ridaküla kagus. Muudest paikadest jäävad kagusse Metsaaluse ja lõunasse Väike-Ulila (mõlemad maantee ääres) ning loodesse Pulli. Kaugemale põhja jääb Emajõgi. Alevikus asub Ulila raamatukogu. Ulilat on esmamainitud 1582. aastal kujul Ulilla. 1627. aastal nimetati seda Pullila Kuella, 1638. aastast on teada nimekujud Vl(l)ila ja Vllyla. Kohanime päritolu pole selge. E. Päss seostas seda lõunaeesti sõnaga ull(ike), mis tähendab rumalat. Lauri Kettunen tuletas isikunime oletatavast isikunimest Ul(j)i, arvestades 1507 üles tähendatud isikunime Uly ja seda, et Ulila (tollal Uuli) oja nimetati 1627 Uhlische Beche. Sarnase päritoluga võivad olla Uljaste ja Uulu. Küla kuulus esialgu Teilma mõisa alla. 17. sajandil tekkis Ulila mõis, mis 1762 eraldati ametlikult Kavilda mõisast. Mõis kuulus Puhja kihelkonda. Suure-Ulilast eraldus vahemikus 1723–1731 Väike-Ulila mõis. 1866–1939 eksisteeris Ulila vald. 1897 liideti sellega Väike-Ulila vald. Küla ja valda kutsuti ka Suure-Ulilaks, nende saksakeelne nimi oli Ullila. Väike-Ulila riigimõisa maa-alale rajati 19. sajandil Ridaküla, 1908 jagati kruntideks ülejäänudki mõisamaa. Suure-Ulila maad jagati kruntideks 1921 ja niimoodi tekkis Ulila asundus, mida 1945 nimetati Asunduse külaks. Ulila elektrijaam valmis 1923 ja see kasutas kütusena turvast. Esialgu oli jaam eraettevõte, ent 1926 sai omanikuks Tartu linn. Peale Tartu varustas jaam elektriga ka Elvat ja Otepääd. Jaam lasti õhku 1944. 1970. aastaks kujunes mõisasüda Ulila alevikuks, aga asunduse hajali osa ühendati 1977 Teilmaga. Ulila kultuurimaja juures olid 1970. aastate algul laululava ja liigirikas suveaed, mille eest hoolitses aleviku elanik Sulev Nigul. Samal kümnendil põles kultuurimaja maha. Seal asusid Ulila turbatööstuse juhtkond ja kontor, kust hallati ka enamikku aleviku infrastruktuurist. Ulila suveaed on inspireerinud Jüri Rosenfeldi ja Peeter Väljakut laulu "Ulila" loomiseks. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 5.02.2018. Eesti kohanimeraamat, kaart 32 Enn Ernits: artikkel "Ulila" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016, lk 701. Ulila Eesti entsüklopeedia veebiversioonis (vaadatud 22.07.2016)
Valakampiai

Valakampiai (ka Valakupia, poola keeles Wołokumpie) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kirdeosas Antakalnise valla territooriumil. Valakampiai piirneb idas Aukštagirisega ja Turniškėsega, lõunas Antakalnisega, läänes Antakalnisega ja üle Nerise Žirmūnaiga, põhjas asub Nerise teisel kaldal Verkiai, läänes aga Trinapolis ja Kalvarijos. Linnaossa jääb Valakampiai parkmets. Sinna jääb Valakampiai paljand, linnaosas on ka kaks supelranda. Linnaossa on rajatud eramaju, villasid, suvilaid. Česlovas Kudaba arvates sai piirkond nime Nerise looke (kampas) järgi, mis omal ajal andis ka selle sisse jäävale alale nime. Ajaloolistes allikates on kasutatud nimekujusid Walakapie ja Walakupie. Selle põhjal on arvatud, et ala on nime saanud kolmeväljasüsteemile üleminekul kujunenud maaüksuse valakas piirikupitsa järgi, mis tähistas maavalduse nurka. Keeleteadlane Jonas Jurkstas leiab aga, et tegemist on hüdronüümiga. Nimi tulenevat seal kunagi voolanud ojast, mis eraldas kaht maatükki. Valakas ja oja leedukeelne nimetus upė andsid siis kokku oja nime Valakupė, mis muutus hiljem Valakampiaiks. Sealsetesse männimetsadese on läbi aegade suvekodusid rajatud. 1905. aastal oli tegemist Mickūnai valda jääva asulaga, mis kandis nime Valakupiai. Seal oli 36 elanikku. Toona oli linnaosa aladel veel teinegi asula nimega Tartaks, kus oli 8 elanikku. Tsaariajal kandis piirkond vene keeles nimekujusid Волокумпе ja Волокупя. 1931. aastaks oli Valakampiai kujunenud külaks, kus oli 155 elanikku. Nõukogude perioodil rajati sinna ka suviseid puhkelaagreid. Tänapäeval on Valakampiaisse rajatud arvutikunstiga tegelevaid ettevõtteid. https://www.geoportal.lt/map/ Valakampiai. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015. Kudaba, Česlovas. Nerimi. – Vilnius, 1985, lk. 93-94. Jurkštas, Jonas. Valakampiai: Mūsų kalba. – 1987, Nr. 5, lk. 37. Гошкевич И.И. Виленская губерния: Полный список населенных мест со статистическими данными о каждом поселении, составленный по официальным сведениям. Вильна, 1905. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938. Vilnijos vartai
Aukštagiris

Aukštagiris (poola keeles Auksztagiry) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kirdeosas Antakalnise valla territooriumil. Aukštagiris piirneb läänes Valakampiaiga, põhjas Turniškėsega, kirdes Smėlynėga, idas Baniškėsega, kagus Dvarčionysiga ja lõunas Saulėtekisega. Linnaossa jäävad Aukštagirise ja Valakampiai parkmetsad. Aukštagiris jääb osaliselt Aukštagirise geomorfoloogilisele kaitsealale, osalt aga Valakupia lohkude geomorfoloogilisele kaitsealale. Linnaossa on rajatud eramaju, seal asuvad haigla ja turg. Aastal 1905 oli tegemist Mickūnai valda jääva asulaga, kus oli 17 elanikku. Tsaariajal kandis piirkond vene keeles nimekujusid Аукштогеры ja Аукштагеры. Asula oli Hohenlohede valduses. Aastaks 1931 oli asulas 37 elanikku. Aukštagirisest idas asuvale künklikule maastikule rajati kahe maailmasõja vahel Vinlniuse kindlustusvööndi pioneeriväeüksused. sinna rajati ka aerodroom, mis suleti aastal 1940. https://www.geoportal.lt/map/ Гошкевич И.И. Виленская губерния: Полный список населенных мест со статистическими данными о каждом поселении, составленный по официальным сведениям. Вильна, 1905. Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, Kd. 1, Warszawa 1938. Jurgis Vanagas . Primirštas Antakalnis. Žuvėdra. lk. 110.
Viktor Kokljuškin

Viktor Mihhailovitš Kokljuškin (vene keeles Виктор Михайлович Коклюшкин; 27. november 1945 Moskva – 12. november 2021 Moskva) oli vene humorist ja satiirikirjanik. Kirjanduslikku tegevust alustas ta 1969. aastal, kui tema humoreske hakati avaldama nädalalehes Literaturnaja Gazeta. 1972. aastal asus ta tööle Moskontsertis konferansjeena. 1980. aastal hakkas kirjutama estraadipalu. 1981. aastal lõpetas Kokljuškin GITIS-e kõrgemad teatrialased kursused. Kokljuškin esitas laval oma monolooge ise, kuid tema loomingut on kasutanud oma esinemistes mitmed tuntud estraadikunstnikud, sealhulgas Jevgeni Petrosjan, Vladimir Vinokur, Jefim Šifrin ja Klara Novikova. Kokljuškini esimene abikaasa oli eestlanna Ljubov Sepp. Nende tütar Elga Sepp (sündinud 1972) on töötanud Milanos modellina ja üles astunud mitmes muusikalises videoklipis. 2001. aastal abiellus Elga Sepp tuntud telesaatejuhi Vladimir Solovjoviga. Kokljuškini teine abikaasa oli kirjanik Elga Zotnik. Nende poeg Jan Zlotnik (sündinud 1984) on kujunduskunstnik. Viktor Kokljuškin on maetud Štšerbinka kalmistule.
Taisto

Taisto on soomepärane mehenimi. 1. jaanuari 2021 seisuga oli Eestis eesnimi Taisto 52 mehel. Taisto on Eestis levikult 902. mehenimi. Kõige populaarsem oli eesnimi Taisto vanuserühmas 40–44. Taisto oli keskmiselt 37 aasta vanune (mediaanvanus oli 38). Taisto Kangasniemi Taisto Liivandi Taisto Mäki Taisto Noor Taisto Sinisalo Taisto Kalevi Sorsa ... https://www.stat.ee/nimed/Taisto
Velvary

Velvary (saksa keeles Welwarn) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Kladno ringkonnas. Velvary asub Kladnost umbes 18 km kirdes ja Praha kesklinnast ligi 26 km põhjaloodes. Velvary asub merepinnast 188 meetri kõrgusel. Asulat on esmamainitud 1282. aastal. Kuninga omandisse läks Verlvary 1357. aastal ja omandas sel ajal tõenäoliselt ka alevi staatuse. Ei ole täpselt teada, millal Velvary sai linnaõigused, sest et Velvary arhiiv hävis tulekahjus 1482. aastal. Velvary vanalinn on alates 10. septembrist 1992 ajalooline linnakaitseala. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Velvary Místopisný průvodce po České Republice Historie města Oficiální stránka Města Velvary Velvary : právní ochrana Národní památkový ústav