laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Komae

Komae on linn Jaapanis Tōkyō prefektuuris. Asub Tama jõe vasakul kaldal. See on Tōkyō prefektuuri väikseim linn nii pindalalt kui ka rahvaarvult. Linn (shi) aastast 1970. 1996–2012 oli Komae linnapea Jaapani Kommunistlikku Parteisse kuuluv Yutaka Yano. Tokyo Metropolitan Government Bureau of General Affairs, 6.06.2022, 東京都の人口（推計）, jaapani keel. Komae koduleht
Kihtrünkpilved

Kihtrünkpilved (ladina keeles Stratocumulus, lühend Sc) on konvektiivse (vertikaalse) arenguga pilvede klassi kuuluv pilvede põhiliik, kiudpilvede kõrval kõige levinum pilvede liik. Uuema klassifikatsiooni järgi kuuluvad nad keskmiste pilvede hulka. Kihtrünkpilved moodustavad halli või nõrgalt sinaka pilvede kihi, mis kohati on heledam, kohati tumedam. See pilvekiht koosneb rohkem või vähem rünklikest, kuid lamedate ja räbaldunud tippudega suurtest pilvetükkidest ja -laamadest. Samuti võivad nad esineda pikkade kitsaste vallide või triipudena, mille vahelt on nähtav suur osa taevast. Võivad olla ka üksikud pilved. Kihtrünkpilvede alumine piir on tavaliselt kõrgusel 500–1500 m, aga võib olla nii kõrgemal (2–2,5 km) kui ka madalamal (nt talvel on ta 250–300 m kõrgusel). Kihi paksus on tavaliselt 200 kuni 800 meetrit. Kihtrünkpilved võivad koosneda nii vihmapiiskadest kui ka piiskade ja lumehelveste segust. Tavaliselt nendest ei saja, aga mõnikord võib sadada nõrka peenikest vihma, külmal ajal ka vähest lörtsi või kaunite korrapärase ehitusega lumehelvestena lund. Kihtrünkpilvedega võib kaasneda tara ehk pärg, mis on eriti hästi nähtav külmadel talveöödel Kuu umber või päeval Päikese ümber. Irisatsioon võib kihtrünkpilvede juures ilmneda üsna harva. Külmal ajal võivad tekkida sambad, nende tekke põhjus on jääkristallide või lumehelbete langemine. Kihtrünkpilvede tekkimine toimub ühe ja sama õhumassi sees ning on seotud õhu lainelise liikumisega. Pilved tekivad lainete harjadele, lainete põhjal on pilvekiht õhem või pilved puuduvad. Selle tulemusena kujuneb enam-vähem korrapäraste pilveelementide ridadega pilvkate. Kihtrünkpilved võivad tekkida ka teistest pilvedest, näiteks rünkpilvedest ja rünksajupilvedest. Kui pärast keskpäeva tõusvad õhuvoolud nõrgenevad, siis päeval tekkinud konvektsioonipilved valguvad horisontaalselt tuule suunas laiali. 2 km madalamal tekivad pikad kitsad pilvevaalud – päevased kihtrünkpilved (Stratocumulus diurnalis), mille ülemisel pinnal võib veel näha kupleid ja tornikesi nagu rünkpilvedel. Rühm Kuhilakujulised kihtrünkpilved (Stratocumulus cumuliformis ehk Sc cumuliformis) Rühm Lainelised kihtrünkpilved (Stratocumulus undulatus ehk Sc undulatus) Stratocumulus castellatus ehk Sc castellatus ehk Stratocumulus castellanus ehk Sc castellatus Päevased kihtrünkpilved (Stratocumulus diurnalis ehk Sc diurnalis) Läätsekujulised ehk sigarikujulised kihtrünkpilved (Stratocumulus lenticularis ehk Sc lenticularis) Näsalised ehk mullilised kihtrünkpilved (Stratocumulus mammatus ehk Sc mammatus) Läbipaistmatud kihtrünkpilved (Stratocumulus opacus ehk Sc opacus) Läbipaistvad kihtrünkpilved (Stratocumulus translucidus ehk Sc translucidus) Õhtused kihtrünkpilved (Stratocumulus cumulogenitus ehk Sc cumulogenitus ehk Stratocumulus vesperalis ehk Sc vesperalis) Stratocumulus castellanus Stratocumulus castelannus Stratocumulus mammatus Stratocumulus undulatus Stratocumulus lenticularis Strokkuri geisri purse kihtrünkpilvede taustal M.Jürissaar. Kihtrünkpilved, Eesti Loodus, 1998. nr3 J.Kamenik. Stratocumulus – kihtrünkpilved, Ilm.ee, 27.09.2009
Ernst von Mickwitz

Johannes Ernst von Mickwitz (4. mai 1855 Pilistvere – 23. mai 1924 Holtorf) oli Eesti vaimulik. Õppis 1863–1864 Blombergi koolis, 1865–1874 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1874–1879. Ordineeriti õpetajaks 3. juunil 1879. Oli 1879–1881 Tartu Maarja koguduse adjunktpastor, 1881–1893 Risti koguduse õpetaja ja 1893–1918 Viljandi Jaani koguduse õpetaja. Siirdus aastal 1918 Saksamaale. Oli 1919–1921 pastor Damnatzis Dannenbergi juures (Alam-Saksi liidumaal), 1921–1924 oli Holtorfi (Nordrhein-Westfaleni liidumaal) pastor. Tema isa Eugen Mickwitz oli Pilistvere Andrease koguduse õpetaja aastatel 1835–1877. Tema vanem vend Eugen Mickwitz oli aastatel 1877–1910 Pilistvere Andrease koguduse õpetaja. Teine vend Christoph Friedrich Mickwitz oli pastor Tobolskis (1871–1876), Kaarma (1876–1878) ja Vigala Maarja koguduses (1879–1899).
Ele ja Kaja Kõlar

Ele ja Kaja Kõlar oli 1970. ja 1980. aastatel tegutsenud duett, mille moodustasid õed Ele Kõlar ja Kaja Kõlar. Duett esitas ja salvestas laule peamiselt ansambliga Radar. Radari soojendusesinejatena ja taustalauljatena käisid õed Kõlarid kontserdiringreisidel Nõukogude Liidu liiduvabariikides ja isegi välismaal: Kuubas ja Aafrika riikides. Kaja Kõlar laulis ka ansamblis Laine ja Ele Kõlar Tallinna Filharmoonia omaaegses ansamblis Vana Toomas. Dueti tuntumad laulud on "Tulen saarelt", "Väike baar", "Olen unustanud kõik", "Soovide maa - see on muusika", "Üks väike rõõm", "Elevanditants" jt. Mitmed laulud kirjutas Kaja Kõlar ise (nt "Mina ise"), Ele Kõlar on kirjutanud üksikuid laulutekste. "Tulen saarelt" sai muusikaliselt uue kuue 2006. aastal, kui selle kaverdas räppansambel A-Rühm. Duett laulis osa filmimuusikast Helle Karise 1985. aastal valminud mängufilmile "Karoliine hõbelõng" ("Kiigelaul", "Unemaa"). Duett oli populaarne esineja ka Tallinna varieteede lavadel. Mait Agu seatud folkloorisugemetega varieteeprogrammis populaarseks saanud rahvalikke lugusid ("Eidekene ketrab" jm) on oma arhiivi jaoks salvestanud ka Eesti Televisioon. Lisaks esinesid õed rahvalikus ansamblis Peiar. Dueti lõpp oli traagiline – õdedest noorem, Kaja Kõlar, suri 1994. aastal nahavähki. Ele Kõlar on mitmes hilisemas intervjuus meenutanud Kaja tahet ja jaksu siiski esineda, hoolimata üha halvenevast tervisest. Kaja Kõlar jõudis enne surma koostada lastelaulikuid, kirjutada lastemuusikat ja juhendada lasteansambleid. Kui Kaja Kõlar oligi oma eluajal vaid muusik (laulukirjutaja, arranžeerija, esitaja), siis Ele Kõlar tegi ansambliaegadel päevatööd hoopis tikkijana. Osaliselt tänu sellele kavandasid-õmblesid õed sageli oma lavakostüümid ise. Pärast Kaja Kõlari surma jäi Ele Kõlar lavalt kõrvale ning suundus ärisse kosmeetikatootja Schwarzkopf müügiesindajana. Lauljatar Kaja Kõlar võitles nahakasvajaga seitse aastat. Õhtuleht, 31. august 2011. Unustamatud. Ele ja Kaja Kõlar. err. audioarhiiv. Ele ja Kaja Kõlar. err. fotoarhiiv. Ele Kõlar, Kaja Kõlar ja Radar - Väike Baar. YouTube. Kaja Kõlari haigus oli sedavõrd karm ... Õhtuleht, 15. september 2020. Varalahkunud laulja Kaja Kõlarit meenutab tema 70. sünniaastapäeva eel tütar Kai. Õhtuleht, 17.02.2023.
Zelia Aumere

Zelia Aumere (kodanikunimi Zelia Uhke, sünninimi Zelia Anton; 4. märts 1919 Tallinn – 13. august 1998 Solna, Rootsi) oli viiuldaja ja pedagoog. Sai tuntuks lapsena koos vend Hubert Aumerega esinedes. Lõpetas aastal 1937 Tallinna Konservatooriumis Johannes Karl Paulseni viiuliklassi, täiendas end aastal 1942 Salzburgis Váša Příhoda juures. Põgenes aastal 1944 Rootsi, mängis Rootsi Raadio Sümfooniaorkestris ja Otto Kyndeli keelpillikvartetis. Oli 1940.–1950. aastail Põhjamaade kontserdiagentuuride nõutavamaid soliste (andes soolokontserte paljudes maades). Osales 1958 ja 1959 stipendiaadina Luzernis Wolfgang Schneiderhani meistrikursustel ja mängis festivaliorkestris, töötas aastatel 1959–1966 Luzerni konservatooriumi õppejõuna. Aastast 1966 töötas Stockholmis viiuliõpetajana. Oli mitme helilooja, sealhulgas Eduard Tubina teoste esmaesitaja. Tema isa Jakob Aumere oli viiulimeister, vend Hubert Aumere oli viiuldaja, vend Edmund Aumere oli näitleja ja vend Harry Aumere oli kergejõustiklane ning treener. Abikaasa Rein Uhke oli kirikuõpetaja. EE 14. köide lk. 29
Kolga-Jaani Johannese kogudus

EELK Kolga-Jaani Johannese kogudus on luterlik kogudus Kolga-Jaani kihelkonnas, Kolga-Jaanis, mis kasutab Kolga-Jaani kirikut. Kogudus kuulub Viljandi praostkonda. Koguduse õpetaja on Peeter Parts, organist Aire Parts, juhatuse esimees Hovard Nurme. Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 14.00 Kolga-Jaani kirikus. 1639–1641, Johann Langius 1642...1668, Georg Langius 1647...1680, Christian Lange 1681, Johann Forselius 1687–1691, Magnus de Moulin 1718–1730, Matthias Ladius 1730–1740, Christian Friedrich Willam 1741–1772, Jacob Svenske, Kolga-Jaani koguduse pastor 1772–1791, Ludwig Nicolaus Rücker, Kolga-Jaani koguduse pastor 1851–1879, Franz Ludwig Rücker, Kolga-Jaani koguduse pastor ja 1820–1842 Viljandi praostkonna praost 1851–1879, August Wilhelm Rücker, Kolga-Jaani Johannese koguduse pastor 1879–1890, Emil Henri Rathlef, Kolga-Jaani Johannese koguduse pastor 1890–1917, Villem Reiman, Kolga-Jaani Johannese koguduse pastor 1919, Friedrich von Mickwitz, Kolga-Jaani Johannese koguduse pastor 1923–1935, Johann Tischler, Kolga-Jaani Johannese koguduse kirikuõpetaja Karl E. Napiersky, "Beiträge zur Geschichte der Kirchen und Prediger in Livland: Livländische Kirchen- und Prediger-Matrikel". Klein St. Johannis, ehstnisch Kolka Jani kihhelkond, 1843, seite 98
Kose Püha Nikolause kogudus

EELK Kose Püha Nikolause kogudus on luterlik kogudus Kosel. Jumalateenistus toimub Kose kirikus igal pühapäeval kell 11. Kose kogudus koordineerib ka 2005. aastal Pikva külla rajatud Pikva Miikaeli kabeli kasutamist. Kogudus kuulub Ida-Harju praostkonda. Koguduse õpetaja on Kerstin Kask, diakon Rein Keskpaik. Koguduse organistid on Vaike Juursalu ja Kahro Kivilo ning juhatuse esimees Andres Õis. 1627–1643, Heinrich Vestring, Kose koguduse pastor, 1639. aastast Järvamaa praostkonna praost 1694–1710, Gotthard Fonnel (1665–1710), Kose koguduse pastor 1710–1740, Hermann Johann Heitzig, Kose koguduse pastor 1740–174., Anton thor Helle, Kose koguduse pastor 1743–1745, Adam Johann Kettler, Kose koguduse pastor 1745–1784, Johann Heinrich Schwabe, Kose koguduse pastor 1785–1802, Friedrich Johann Anton Assmuth, Kose koguduse pastor 1802–1844, Gottfried Wilhelm Striedter, Kose koguduse pastor 1845–1886, Carl Anton Ferdinand Hörschelmann, Kose koguduse pastor 1906–1928, Harald Põld, Kose koguduse kirikuõpetaja 1929–1945, Richard Jõgis, Kose koguduse kirikuõpetaja 1945–1946, Hugo Valma Kose ja Tuhala koguduse kirikuõpetaja 1946–1947, Otto Luberg, Kose koguduse kirikuõpetaja 1948–1951, Herbert Stillverk, Kose koguduse kirikuõpetaja 1954–1986, Leo Vahter, Kose koguduse kirikuõpetaja 1985–1986, Harri Rein, Kose koguduse kirikuõpetaja 1988–1997, Randar Tasmuth, Kose koguduse kirikuõpetaja 1997–2014, Mare Palgi, Kose koguduse kirikuõpetaja Vt. Kose Püha Nikolause koguduse vaimulikud Recke, Johann Friedrich v.; Napiersky, Karl Eduard: Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrten-Lexicon der Provinzen Livland, Esthland und Kurland. 1 köide A-F, Mitau 1827, lk. 586
Kullamaa Püha Johannese kogudus

EELK Kullamaa Püha Johannese kogudus on luterlik kogudus Kullamaal, mis kasutab Kullamaa kirikut. Kogudus kuulub Lääne praostkonda. Koguduse õpetaja on alates 2020 Kari Tynkkynen, organist alates 2014 Ivi Küla, esimees on Ants Lipu. Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Kullamaa kirikus. Loend on mittetäielik:
Kirbla Püha Nikolause kogudus

EELK Kirbla Püha Nikolause kogudus on luterlik kogudus Kirblas, mis kasutab Kirbla kirikut. Kogudus kuulub Lääne praostkonda. Koguduse hooldajaõpetaja on Illimar Toomet, juhatuse esimees on Anu-Lii Jürman. Jumalateenistused on kuu esimesel ja kolmandal pühapäeval algusega kell 15.00 Kirbla kirikus. Vt. Kirbla Püha Nikolause koguduse vaimulikud
Kodavere Mihkli kogudus

EELK Kodavere Mihkli kogudus on luterlik kogudus Kodaveres, mis kasutab Kodavere kirikut. Kogudus kuulub EELK Tartu praostkonda. Koguduse hooldajaõpetaja on Raigo Ojamets, organist Tiit Möller, juhatuse esimees Hans Kalling. Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 10.30 Kodavere kirikus. ca 1641, Bartholdus Erici enne 1650, Sebastian Miller enne 1668, Peter Betulander 1671–1695, Cyriacus Henne 16..– 1709, Johann Gerstenkorn, Maarja-Magdaleena kogudusega – 1723, Jacob Güntherhack, adjunkt 1693- .... 1694– ?, Meliz 1696– ?, Johannes Svenske 1725–1769, Nicolaus Gotthard Ucke 1768–1803, Georg Simon Everth, Kodavere ja Alatskivi koguduse pastor 1804–1837, Jacob Wilhelm Reinhold Everth, Kodavere ja Alatskivi koguduse pastor 1837–1852 Eduard Lossius, Kodavere Mihkli koguduse pastor 1852–1863, Wilhelm Gustav Johann Carlblom, Alatskivi ja Kodavere Mihkli koguduse pastor 1899–1910, Paul Ferdinand Walter, Kodavere ja Alatskivi koguduse pastor 1919–1926, Johannes Otto Eisenschmidt, Kodavere Mihkli koguduse õpetaja 1927–1939, Johannes Walter, Kodavere Mihkli koguduse õpetaja 1939–1949, Eerik Hiisjärv, Kodavere Mihkli koguduse õpetaja 1950–1952, Eduard Salumäe, Kodavere ja Alatskivi koguduse õpetaja 1989–1993, Peeter Karma, Kodavere Mihkli koguduse õpetaja Karl E. Napiersky, "Beiträge zur Geschichte der Kirchen und Prediger in Livland: Livländische Kirchen- und Prediger-Matrikel". Koddafer, ehstnisch Koddawerre kihhelkond, 1843 seite 91
Kunda kogudus

EELK Kunda kogudus on luterlik kogudus Kundas. Kogudus kuulub Viru praostkonda. Koguduse hooldajaõpetaja on Avo Kiir, diakon Ahti Bachblum. Juhatuse esimees on Heldur Lahne. Jumalateenistused on üks kord kuus pühapäeval algusega kell 16.00 Kunda kirikus.
Kursi Maarja-Eliisabeti kogudus

EELK Kursi Maarja-Eliisabeti kogudus on luterlik kogudus Kursil. Kogudus kuulub Tartu praostkonda. Koguduse hooldajaõpetaja on Esa Pekka Luukkala. Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 15.00 Kursi kirikus. 1685–1689 Melchior Gebauer 1689–1701 Johan Nicolaus Goldhahn 1701–1703 Johan Hartmann Creidius 1701–1705 Boethius Wernberg, vikaar 1725–1735 Nikolaus Justus Ludwig, Põltsamaa koguduse õpetaja 1735–1739 Joh. Georg Leukfeld, Põltsamaa koguduse õpetaja 1739–1750 Heinrich Johann Fass 1750–1754 Johan Gottlieb Albrecht 1755–1786 Georg Eberhard Seefels 1786–1810 Johan Gottfried Waldtmann 1811–1843 Adam Johan Schubbe 1845–1859 Christian Friedrich Janter 1860–1887 Carl August Reinhold Toepffer 1888–1928 Gustav Punga 1929–1941 Jaan Muru 1941–1943 Karl Koppel 1943–1946 August Kobla 1946–1947 August Kobla, Tapa koguduse õpetaja 1947–1947 Harri Haamer, Tartu Pauluse koguduse õpetaja 1947–1950 Arved Paul 1950–1954 Kuno Pajula 1954–1965 Elmar Promen 1965–1967 Herbert Kuurme, Põltsamaa koguduse õpetaja 1967–1976 Harri Rein 1976–1979 Herbert Kuurme, Põltsamaa koguduse õpetaja 1979–1981 Kalle Mesila 1982–1982 Kalle Mesila, Tartu Peetri koguduse õpetaja 1982–1986 Elmur Rahamägi 1986–1993 Vello Salum, Pilistvere koguduse õpetaja 1993–2014 Sulev Sova 2014–2018 Kristjan Luhamets, Tartu Pauluse koguduse õpetaja 2018. aastast Esa Pekka Luukkala, Äksi koguduse õpetaja Karl E. Napiersky, "Beiträge zur Geschichte der Kirchen und Prediger in Livland: Livländische Kirchen- und Prediger-Matrikel". Talkhof, ehstnisch Kursi kihhelkond, 1843 seite 93–94
Huntsville (Kanada)

Huntsville on linn Kanadas Ontario provintsis Muskoka piirkonnas. Linna geograafilised koordinaadid on 45° 20′ N, 79° 13′ W. Aastal 2006 elas Huntsville'is 18 280 inimest. Linna pindala on 68,7 km². http://www12.statcan.gc.ca/census-recensement/2016/dp-pd/prof/details/page.cfm?Lang=F&Geo1=CSD&Code1=3544042&Geo2=PR&Code2=35&Data=Count&SearchText=Huntsville&SearchType=Begins&SearchPR=01&TABID=1&B1=All Canada 2016 Census Linna koduleht
Kuninganna Elizabethi rahvuspark

Kuninganna Elizabethi rahvuspark on rahvuspark Uganda edelaosas. Park loodi 1954. aastal. See sai nime kuninganna Elizabeth II järgi. Rahvuspark hõlmab Rutanzige järve idakalda ja George'i järve ümbruse. See asub Kasese, Kamwenge, Bushenyi ja Rukungiri ringkonna alal. Pargi pindala on 1978 km². Pargis elab üle 500 linnuliigi ning umbes 95 liiki imetajaid, sealhulgas jõehobud, elevandid, leopardid, šimpansid ja lõvid. Piirkonnas on ka vulkaane. Jõehobud Kazinga kanalis Lõvi Kahvripühvlid Papüürus-lõikhein Maramagambo mets
Soodajärv

Soodajärv (ka Sooda järv) on ida-läänesuunaline väike metsajärv Harjumaal Lääne-Harju vallas Kloogal, Klooga-Aedlinna raudteepeatusest vähem kui üks kilomeeter põhja pool. Järve pindala on 5,2 ha. Suurim pikkus on 440 m ja laius 210 m. Kaldajoone pikkus on 1225 m. Soodajärv Eesti looduse infosüsteemis. Vaadatud 30.03.2015.
Pruunselg-põõsalind

Pruunselg-põõsalind (Sylvia communis) on tavaline ja laialt levinud linnuliik põõsalindlaste sugukonnast põõsalinnu perekonnast. Pruunselg-põõsalind elutseb Euroopas, Kaukaasias ning Lääne-Aasias. Ta talvitub troopilises Aafrikas, Araabia poolsaarel ja Pakistanis. Eestis on pruunselg-põõsalind üldlevinud rohkearvuline haudelind, tema arvukust hinnatakse 0,6–1,0 miljonile pesitsevale paarile. Pruunselg-põõsalind meenutab väliselt samasse perekonda kuuluivat väike-põõsalindu, kuid on pikema sabaga, heledama vikerkesta, heledamate jalgade ja ruskete ääristega küünra-hoosulgedega. Keha pikkus on kuni 15 cm, tiiva pikkus 7,1...7,6 cm. Pruunselg-põõsalind elutseb kultuurmaastikel, metsaservades, põlluäärtes ja põõsastikes. Pruunselg-põõsalind saabub Eestisse mais ja lahkub septembris. Pesa ehitab maapinnale rohttaimestiku varju. Kurnas on 3–7 muna. Hauvad mõlemad vanalinnud, haudumine kestab 11–13 päeva. Pojad väljuvad pesast umbes kahe nädala vanuselt. Pruunselg-põõsalind toitub putukatest nagu teisedki põõsalinnud. Sööb ka meelsasti mitmesuguseid marju ja pehmeid puuvilju. Bird, J., Butchart, S.(BirdLife International) (2009). Sylvia communis. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2011. Lars Jonsson, "Euroopa linnud", lk. 440 "Eesti lindude staatus, pesitsusaegne ja talvine arvukus 2003–2008" (PDF). Hirundo. Eesti Ornitoloogiaühing. 2009. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 14.12.2011. Vaadatud 22.06.2011. Pruunselg-põõsalind andmebaasis eElurikkus Sissekanne võrgukohal Eesti selgroogsed
Altja titekivi

Altja titekivi ehk Altja suurkivi on rändrahn Haljala vallas Altja külas. Kivi asetseb madalas merevees Altja küla võrgukuuridest läänes. Rändrahn on rabakivim. Altja titekivi ümbermõõt on 22,6 meetrit, pikkus 4,4; laius 4,8 ja kõrgus 4,1. Kivi maht on 120 m³. Kohaliku legendi järgi pärinevad selle kivi alt kõik Altja lapsed. Andmed Eesti looduse infosüsteemis
Grigori Kromanov

Grigori Kromanov (8. märts 1926 Tallinn – 18. juuli 1984 Lahe küla, Rakvere rajoon) oli eesti teatri- ja filmilavastaja. Ta lõpetas 1946. aastal Tallinna 6. Keskkooli ja õppis 1946–1949 Eesti NSV Riiklikus Teatriinstituudis. 1953. aastal lõpetas ta GITIS-e eesti stuudio. Aastatel 1953–1956 oli Draamateatri näitleja. 1956. aastal hakkas Eesti Televisioonis tegelema režissööritööga, olles aastatel 1956–1961 Eesti Televisiooni režissöör ja 1962–1963 pearežissöör. Aastatel 1961–1962 ja 1963–1981 oli ta Tallinnfilmi režissöör. Seejärel aga aastatel 1981–1982 Vene Draamateatri peanäitejuht ja 1966–1984 (vaheaegadega) Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri erialaõppejõud. "Põrgupõhja uus Vanapagan" (1964, koos Jüri Müüriga) "Mis juhtus Andres Lapeteusega?" (1966) "Meie Artur" (telefilm Artur Rinnest, 1968, koos Mati Põldrega) "Viimne reliikvia" (1969) "Briljandid proletariaadi diktatuurile" (1975) "Hukkunud Alpinisti hotell" (1979) 1975 Eesti NSV teeneline kunstitegelane Ta oli aastatel 1950–1956 abielus Eva Novekiga, 1957–1964 Ellu Puudistiga (neil oli poeg ajakirjanik Igor Kromanov), 1964–1975 grimeerija Silvia Kromanovaga ning aastast 1978 juudi päritolu Leedu kirjandus- ja teatriteadlase Irena Veisaitėga. Vastused ajalehe Noorte Hääl kollektiivse intervjuu küsimustele. Noorte Hääl, 21. detsember 1976 "Grigori Kromanov". "Meie sõbrad, meie tuttavad III". Eesti Raamat. Tallinn 1980. Lk 358–374 "Lavastaja Grigori Kromanov: mälestused, artiklid, kirjad, päevikud". Koostanud Irena Veisaite-Kromanova, tõlkinud Silvi Vissak jt. Eesti Raamat. Tallinn 1995. 560 lk Jüri Sillarti dokumentaalfilm „Griša”. 1996 IMDb: Grigori Kromanov
Mihkel Soovik

Mihkel Soovik (28. jaanuar 1916 Alam-Linda, Gruusia – 15. detsember 1995 Allen, Indiana, Ameerika Ühendriigid) oli Eesti teoloog ja vaimulik. Ta lõpetas Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1936–1940 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. 1939. aastal valmis auhinnatöö süstemaatilises teoloogias. Oli prooviaastal Tori koguduses. Ordineeriti 23. augustil 1942 luterliku kiriku õpetajaks. Soovik oli aastatel 1942–1944 Sindi koguduse õpetaja, töötas m.h Sindi Linna Algkooli õpetajana. Põgenes abikaasa ja tütrega Nõukogude okupatsiooni eest Läände. 1950 võeti ta Ameerika Ühendriikides kollokviumi alusel Missouri Sinodi kirikuõpetajaks, teenimispaigaks Seabrook, New Jersey. Sooviku eestvõtmisel said 1949.-1950. alguse eestikeelsed jumalateenistused Philadelphias. Alates 1964 pidas kord kuus eestlastele teenistusi ka Detroitis. Soovik sai 1959. aastal süstemaatilises teoloogias doktorikraadi ning oli Concordia Senior College'i (Fort Wayne, Indiana) ja Concordia College'i (Ann Arbor, Michigan) professor. Õppejõutööst jäi vanaduspuhkusele 1984, jätkates koguduste hooldamist aastani 1993. Sören Kierkegaardi kirikuarvustuse dogmaatilisi aluseid [auhinnatöö] (Tartu: [s.n.], 1939) Primacy of Knowledge in the Ethical Teaching of the Platonic Socrates as Compared with the Gospels [s.n.], 1959 https://familysearch.org/search/collection/results?count=20&query=%2Bgivenname%3Amihkel%20%2Bsurname%3Asoovik&collection_id=1202535 Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 http://blog.maaleht.ee/parnumaa/?p=9772 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. juuni 2010. Vaadatud 26. juunil 2010.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.vabaeestisona.com/beta/index.php?option=com_content&view=article&id=52:ves-nr-02&catid=22:2007&Itemid=24[alaline kõdulink] "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. august 2009. Vaadatud 26. juunil 2010.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
IS-4

IS-4 (vene keeles ИС-4; Иосиф Сталин-4 ehk Jossif Stalin 4) oli pärast Teise maailmasõja lõppu Nõukogude Liidus konstrueeritud ja toodetud rasketank. Tank konstrueeriti Tšeljabinskis Kirovi tehase konstruktoribüroos. Algselt oli tegemist konkureeriva projektiga IS-3-le, kuid Teise maailmasõja ajal otsustati toota IS-3 tanke. IS-4 projekt valmis 1947. aastal ja seda toodeti Kirovi tehases aastatel 1947–1949 umbes 250 masinat. Tegemist oli raskeima Nõukogude Liidu seeriatankiga, see kaalus 60 tonni. Tänu suurele raskusele oli tank viletsa läbivusega maastikul ja kohmakas. Suure raskuse talumiseks tuli konstrueerida uus veermik, varasema kuue tugiratta asemel oli seitse tugiratast. IS-4 750 hobujõuline mootor oli oluliselt võimsam, kui IS-3 520 hobujõuline. Torni soomus oli sarnaselt IS-3-ga 250 mm, kuid selle alaserv oli sissepööratud ja seetõttu sarnaselt T-54 torniga mürsuohtlik. Esikülje soomus oli 140–160 mm, mis on mõnevõrra rohkem kui IS-3-l. Tanki pearelvaks oli 122 mm kahur D-25T, millele lisaks oli kaks 12,7 mm kuulipildujat. Zaloga, lk 176 Õun, lk 57–62 Mati Õun Tankid, mis ei vallutanud Euroopat Tallinn Sentinel 2005 ISBN 9985960904 Steven J. Zaloga, James Grandsen Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two Weidenfeld & Nicholson military 1984 ISBN 0853686068 Inglise k. IS (tank)