laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Polarisatsioonimikroskoop

Polarisatsioonimikroskoop ehk petrograafiline mikroskoop on valgusmikroskoop, mida kasutatakse valgust polariseerivate objektide mikroskoopiliseks uurimiseks. Polarisatsioonimikroskoopi kasutatakse peamiselt kivimite ja mineraalide uurimiseks, kuid tal on rakendusi ka bioloogias ja keemias. Polarisatsioonimikroskoopi kasutatakse kivimitest ja mineraalidest valmistatud õhikute uurimiseks polariseeritud valguses. Polarisatsioonimikroskoopi kasutatakse mineraloogias ja petrograafias. Võrreldes laiemalt levinud ja peamiselt bioloogias kasutatavate valgusmikroskoopidega on polarisatsioonimikroskoobil mõned olulised erinevused. Esiteks saab polarisatsioonimikroskoobiga, nagu nimigi ütleb, valgust polariseerida. Selleks on mikroskoobil kaks polaroidi või niikolit ehk Nicoli läätse, mida nimetatakse polarisaatoriks ja analüsaatoriks. Polarisaator asub õhiku all, analüsaator aga selle kohal. Teiseks erinevuseks on see, et mikroskoobi aluslauda peab saama vabalt pöörata kogu täisringi ulatuses. See on vajalik selleks, et määrata pleokroismi, kustumisnurka jms. Polarisaator ja analüsaator peavad vaatluste teostamiseks asuma üksteise suhtes risti. Analüsaator on tuubusest kergelt eemaldatav, et vaadata õhikut ühe polaroidi poolt polariseeritud valguses. Seda tehakse näiteks selleks, et määrata mineraali pleokroismi või murdumisnäitaja rühma. mineraali värvus, kui on olemas murdumisnäitaja rühm (Becke joone ja šagräänpinna alusel) pleokroismi olemasolu ja selle skeem idiomorfism ehk kuju täiuslikkus lõhenevus, mida tuleb eristada lõhelisusest Pikenduse märk, mis näitab optilise indikaatriksi orienteeritust mineraalis kustumisnurk (nurk lõhenevuse vertikaalsuuna ja mineraali kustumisasendi vahel ristniikoleis) kaksikmurdumine (esineb anisotroopseis kristallides, määratakse kompensaatori ja Michel-Lévy nomogrammi abil) terade homogeensus (suletiste, gaasimullide jms. sisaldus mineraalis) terade mõõtmed (enamasti uuritava mineraali tera pikkus sajandikmillimeetrites) terade hulk (protsent vaateväljast) Mõistagi saab nende tunnuste alusel määrata ka mineraali ennast. Selleks polarisatsioonimikroskoopi kasutataksegi, et oleks võimalik üheselt määrata kivimeid ja mineraale, mis käsipalades tihti võimatuks osutub. Pilte kivimitest ja mineraalidest mikroskoobi all.
Bavlõ

Bavlõ on linn Venemaa Tatarstani Vabariigis, Bavlõ rajooni keskus. Asub Tatarstani kaguosas Baškortostani piiril, 369 kilomeetrit pealinnast Kaasanist kagus. 1997. aastal sai linnaõigused. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bavlõ elanikest tatarlasi 69,1%, venelasi 21,6%, tšuvašše 3,5% ja udmurte 2,5%. Q126684906  Bavlõ – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Bavlõ koduleht (vene keeles)
Buinsk

Buinsk on linn Venemaa Tatarstani Vabariigis, Buinski rajooni keskus. Asub Karla jõe vasakul kaldal, 137 km Kaasanist ja 80 km Uljanovskist. 1989. aasta rahvaloenduse andmetel oli Buinski elanikest tatarlasi 62,3%, venelasi 25,5% ja tšuvašše 10,9%. 2010. aasta rahvaloenduse järgi oli tatarlasi 71,1%, venelasi 19,2% ja tšuvašše 8,4%. Q126684906 Buinski linna- ja rajoonivalitsuse koduleht (vene keeles)
Tallinna–Rakvere rongiliin

Tallinna–Rakvere rongiliin on Elroni opereeritav rongiliin Põhja-Eestis. Liin läbib Harjumaad ja Lääne-Virumaad. Liin avati 29. mail 2005 Tallinna–Tapa rongiliini pikendamisega Rakvereni. Lisaks Tallinna–Rakvere rongile saab Rakverre sõita ka Tallinna–Narva rongiga. Mõlemal suunal sõidab päevas üks reisirong. Tallinn Kitseküla Ülemiste Kehra Aegviidu Nelijärve Jäneda Lehtse Tapa Kadrina Rakvere Tallinna–Narva raudtee Pühapäevast alustab Tallinna–Rakvere rong – Eesti Päevaleht Tallinna-Rakvere rong alustab pühapäeval; Virumaa Teataja, 24.05.2005
Tallinna–Tapa rongiliin

Tallinna–Tapa rongiliin oli rongiliin Põhja-Eestis Harju- ja Lääne-Virumaal. 28. mail 2005 muudeti liin Tallinna–Rakvere rongiliiniks. Rongiliini viimane operaator oli AS Edelaraudtee, kes opereeris diiselrongidega. Aastatel 1967–1969 katsetati Tallinna ja Tapa vahelisel liinil ka SR3A6M tüüpi akuronge, mille laadimiseks rajati Tapa jaama eraldi kontaktvõrk. Tallinna–Narva rongiliin Edelaraudtee plaanib avada Tallinna–Rakvere liini; EPL, 12.08.2004
Antiseerum

Antiseerum on immuunseerum, mis sisaldab antikehi kas ühe või mitme antigeeni vastu, kusjuures iga antigeen on põhjustanud mitme erineva antikeha tekke. Antiseerumit saadakse tavaliselt suurtelt loomadelt, näiteks hobustelt, keda on varem immuniseeritud kindla antigeeniga. Rästikumürgi antiseerumit ViperaTAb® toodetakse rästikutelt lüpstud mürgile sensibiliseeritud lammaste seerumist. Rästikumürgi antiseerum "Mürgistusteabekeskus Antidoodiraamat, Tallinn 2012, veebiversioon (vaadatud 30.09.2013)" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2.10.2013. Vaadatud 30.09.2013.
Hübridoom

Hübridoom ehk hübriidne rakk on antikeha sünteesiva lümfotsüüdi ja müeloomiraku hübriid; see luuakse monokloonse antikeha saamiseks. Hübridoomi meetod töötati välja 1975. aastal ühesuguste omadustega antikehi tootvate rakuliinide saamiseks. César Milstein ja Georges Köhler pälvisid töö eest Nobeli meditsiiniauhinna 1984. aastal. Kaupo Teesalu, Meeme Utt. "Hiire monokloonsed antikehad - hübridoomi meetod". Originaali arhiivikoopia seisuga 6.11.2018. Vaadatud 6.11.2018.
Kodanike Demokraatlik Partei

Kodanike Demokraatlik Partei (tšehhi Občanská demokratická strana, lühend ODS) on kõige tugevam parempoolne poliitiline partei Tšehhi Vabariigis. Partei suunitlus on liberaalkonservatiivne. See on olnud valitsuspartei aastatel 1992–1996, 2006–2009 ja 2010-2013. ODS tekkis 1991. aasta aprillis Kodanike foorumi lagunemise tulemusel. Selle asutaja ja esimees kuni aastani 2002 oli Václav Klaus, kes valiti Tšehhi Vabariigi presidendiks. Mirek Topolánek oli partei esimees aastatel 2002–2010. Alates märtsist 2010 märtsini 2013 oli partei esimees Petr Nečas, kes oli 28. juunist 2010 kuni 10. juulini 2013 Tšehhi peaminister. 2014. aastast on partei esimees Petr Fiala. Parteisse kuulub muuhulgas ka Praha linnapea Pavel Bém. Mirek Topoláneki teisest valitsusest kuulusid ODS-i siseminister, töö- ja sotsiaalküsimuste minister, tööstuse ja kaubanduse minister, tervishoiuminister, justiitsminister, transpordiminister, põllumajandusminister ja kaks asepeaministrit. Oma 2006. aasta valimisprogrammi pealkirjastas ODS "Společně pro lepší život" ("Koos parema elu nimel") ehk "ODS Plus". Üks selle olulisi osi oli proportsionaalse tulumaksu kehtestamine, mis sai teoks 2008. aastal. Koduleht
Rose McGowan

Rose Arianna McGowan (sündinud 5. septembril 1973 Firenzes Itaalias) on USA näitleja. Ta on tuntud sarjadest "Võluvägi" ja "Elvis" ning filmist "Grindhouse".
Tartu–Valga rongiliin

Tartu–Valga rongiliin on rongiliin Lõuna-Eestis, mis algab Tartus ja lõpeb Valgas. Liinil sõidab mõlemas suunas päevas neli Elroni diiselrongi. Kõik rongid väljuvad Tallinna–Tartu rongiliinil Tallinnast Tartusse ja sõidavad Tartust edasi Valgasse. Samuti väljuvad kõik rongid Valgast Tartusse ja sõidavad edasi Tallinna–Tartu rongiliinil Tallinna. Valgast on võimalik üks kord päevas ümberistumisega edasi sõita Valga–Riia rongiliinil. Tartu–Valga raudtee avati 1887. aastal seoses Riia–Pihkva raudteega. Eesti Vabariiki jäi sellest veel 1889. aastal avatud Valga–Petseri raudteelõik. 1. aprillist 2008 suleti raudtee remondiks ning lõpetati ajutiselt reisirongiliiklus Elva ja Valga vahel ning 1. juulist 2008 Tartu ja Elva vahel raudteeremondi tõttu. See pidi lõppema sama aasta 31. oktoobril, kuid lükkus edasi. Raudtee taasavati 30. detsembril 2009, mil tehti proovisõit, mis oli kõigile tasuta. 1. jaanuarist 2010 kuni 31. maini 2014 sõitis Tartu ja Valga vahel iga päev 2 reisirongi päevas. 1. juunist 2014 kuni 9. detsembrini 2017 sõitis Tartu ja Valga vahel iga päev 3 reisirongi päevas. 1.jaanuarist 2010 kuni 31. detsembrini 2013 sõitsid rongid Tartust Valka pooleteise tunniga, mis oli kolmveerand tundi vähem kui enne remonti. 1 jaanuarist 2014 kuni 16. jaanuarini 2015 sõitsid rongid Tartust Valka umbes 1 tunni ja 15 minutiga, mis oli 15 minutit vähem kui Edelaraudtee ajal. Alates 10. detsembrist 2017 sõidavad reisirongid liinil iga päev neli korda päevas. Remonditud raudteel sõidavad rongid Tartust Valka umbes 1 tunni ja 10 minutiga. Samuti on peatuste arv liinil vähenenud. Enne remonti olid käigus ka Tartu–Elva rongid. Valgast on võimalik üks kord päevas ümberistumisega edasi sõita Valga–Riia rongiliinil. Tartu Aardla Variku (endine peatus) Ropka Aiamaa (endine peatus) Nõo Tõravere Vapramäe (endine peatus) Peedu Elva Uderna (endine peatus) Palupera Aakre (endine peatus) Puka Mägiste Pikaantsu (endine peatus) Keeni Mõneku (endine peatus) Sangaste Raavitse (endine peatus) Valga Tartu–Valga raudtee Tallinna–Tartu rongiliin Valga–Riia rongiliin Tartu-Valga rongiliiklus seiskub raudteeremondi tõttu mitmeks kuuks - Eesti Päevaleht Taasavatud Tartu-Valga rongiliini esimene sõit osutus ülipopulaarseks - Tartu Postimees
Signe Kivi

Signe Kivi (sünninimi Signe Buschmann; sündinud 24. veebruaril 1957 Tallinnas) on eesti tekstiilikunstnik ja poliitik. Aastatel 1999–2002 oli ta Eesti kultuuriminister ja 2005–2015 Eesti Kunstiakadeemia rektor. Ta on lõpetanud 1975. aastal Tallinna 46. keskkooli ja 1984. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi tekstiili erialal. Seejärel töötas ta kunstnikuna ettevõttes Kodu ja kunstikombinaadis Ars. 1988. aastast on ta olnud kunstiinstituudi (hilisema Eesti Kunstiakadeemia) õppejõud ning aastatel 2005–2015 sama õppeasutuse rektor. 1988. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu liige; 1995–1998 oli ta liidu asepresident ja 1999. aastani president. Oli Eesti Kongressi liige. Ta oli 24. märtsist 1999 kuni 3. septembrini 2002 kultuuriminister Siim Kallase valitsuses. Kultuurkapitali tegevdirektori Avo Viioli kuritegevuse ilmsikstulekul esitas Signe Kivi lahkumisavalduse, mille peaminister rahuldas 23. augustil 2002. IX Riigikogus oli ta asendusliige; X Riigikokku pääses ta 2003. aastal isikumandaadiga, kust lahkus 2005. aastal, et asuda tööle Eesti Kunstiakadeemia rektorina. Signe Kivi kuulus TEA entsüklopeedia akadeemilisse kolleegiumi. Eesti Ajalehtede Liidu nõukogu valis ta 6. jaanuaril 2006 Pressinõukogu liikmeks. 4. aprillil 2017 teatati Signe Kivi valimisest Tartu Kunstimuuseumi direktoriks, ta asus ametisse 26. juunil.  4. aprillist 2019 on Signe Kivi XIV Riigikogu liige. Ta kandideeris 2023. aasta Riigikogu valimistel, kus kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 1286 häält ning osutus valituks kompensatsioonimandaadiga. 2001 Soome Lõvi Rüütliordu Suurristi orden 2004 Eesti Vabariigi Valgetähe IV klassi teenetemärk 2006 Portugali Vabariigi Komandöriristi orden 2008 Belgia Kuningriigi Krooni Ordeni Komandöri aumärk Tema ema on õpetaja, õppejõud ja ajakirjanik Urve Buschmann, õde Eva Luigas. Ta on abielus Nukuteatri peakunstniku Kalju Kiviga, neil on viis last. Signe Kivi: Kunstiakadeemia vajab uut maja, Postimees, 23. september 2008 Tartu Kunstimuuseumi direktoriks saab Signe Kivi kultuur.err.ee, 4. aprill 2017 (vaadatud 04.04.2017) Valimisringkond nr 10 valimised.ee (andmed seisuga 07.03.2023 19:45) Tanel Veenre. "Signe Kivi: astuksin ka täna kunstiakadeemiasse" Eesti Päevaleht, 28. november 2009 Biograafia ESBL-is
Kalju Kivi

Kalju Kivi (sündinud 23. märtsil 1951) on eesti filmikunstnik, -stsenarist ja -režissöör. Ta lõpetas 1974. aastal Tartu Kunstikooli puidu kunstilise töötlemise erialal ja 1980. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi moekunsti erialal. Ta töötas 1980–1995 Nukufilmis režissöörina, 1995–2011 oli ta Eesti Nukuteatri peakunstnik. Ta on esimene eestlane, kes on saanud Jussi-auhinna Soomes. Ta on Eesti Lavakunstnike Liidu liige. 2004 Valgetähe V klassi teenetemärk Tema abikaasa on Signe Kivi. "Ikitie kahmi Jusseja – kohun keskelle joutunut Louhimies kävi pokkaamassa yleisösuosikin palkinnon" (Nõuab küpsiste ja JavaScripti lubamist) (soome). Soome: Savon Sanomat. 23. märts 2018. Vaadatud 7.04.2018.
Tartu–Elva rongiliin

Tartu–Elva rongiliin on endine rongiliin Lõuna-Eestis Tartumaal. Liin suleti 1. juulil 2008 raudteeremondi tõttu Tartu–Valga raudteel, kuid pärast remondi lõppu liini enam ei avatud. Liinil opereeris diiselrongidega Edelaraudtee. Praegu võimaldavad Tartu ja Elva vahel liigelda Elroni Tartu–Valga liini reisirongid. Tartu Aardla Variku Ropka Aiamaa Nõo Tõravere Vapramäe Peedu Elva Tartu–Valga raudteelõik Tartu–Valga rongiliin
Andres Västrik

Andres Västrik on eesti stsenaristi ja kirjaniku Mihkel Ulmani loodud kirjanduslik tegelane, kes kerkis esile Eesti Televisiooni kriminaalsarjas "Ohtlik lend" (2006). Alates 2009. aastast ka raamatusarjas "Ohtlik lend". Västrik on taktitundetu ja ropu suuga politseitöötaja, keda taltsutab korralik ja tööle pühendunud idealistist uurija Rita Leidpalu. Andres Västrik on kriminaalosakonna vaneminspektor Põhja Politseiprefektuuri narkorühmas Järjekordne politseioperatsioon, kus plaaniti vahistada kurikuulus uimastidiiler, ebaõnnestus täielikult. Seepeale saadeti Andres Pärnu kriminaaltalitusse. Sarja "Ohtlik lend" (ETV, 2006–2007) kahe hooaja vältel kehastas peaosalist Andres Västrikku näitleja Marko Matvere. Kirjastuses Elmatar välja antud raamatusari: Ohtlik lend. 01, Vistrik; Ohtlik lend. 02, Identiteet; Ohtlik lend. 03, Isa ja tütar. Katrin Pauts. Punkarist võmm, sotsiopaat ja liiga ilusad detektiivineiud. Õhtuleht, 29. november 2007 Mihkel Ulman. Ohtlik lend. 01, Vistrik. Elmatar, 2009. Lk 6, 9 Ohtlik lend. 01, Vistrik. Lk 113 Kirjastus Elmatar (arhiiviversioon) Jaan Martinson. Kati Murutari ohtlik lend ehk kuidas kirjasõna filmi seljatas. Londoni Lusti Blogi, 20. juuni 2009 Mihkel Ulman – Vistrik (2009) ja paar sõna soome psühhedeeliast. Blogi : loterii, 23. detsember 2009 Jaan Martinson, Ohtlik lend 2: Sümptomaatiliste isaste kukepoks. Õhtulehe raamatublogi, 19. september 2009 Andres Laasik. Värske politseiseebi avaosa sisendab lootust. Eesti Päevaleht, 19. september 2006 Katrin Pauts. Punkarist võmm, sotsiopaat ja liiga ilusad detektiivineiud. Õhtuleht, 29. november 2007
Ohakalind (perekond)

Ohakalind (Carduelis) on linnuperekond vintlaste sugukonnast. Selle perekonna liigid on levinud Euroopas. Ohakalindu on introdutseeritud Ameerikasse, Austraaliasse ja Uus-Meremaale. Eestis võib kohata ohakalindu (Carduelis carduelis). Lisaks kuulub perekonda veel kaks liiki: Kuusevint Türreeni vint Varem on ohakalinnu perekonda liigitatud ka: Rohevint Chloris chloris, varem Carduelis chloris Siisike Spinus spinus, varem Carduelis spinus Kanepilind Linaria cannabina, varem Carduelis cannabina Mägi-kanepilind Linaria flavirostris, varem Carduelis flavirostris Urvalind Acanthis flammea, varem Carduelis flammea Lõuna-urvalind Acanthis cabaret, varem Carduelis flammea cabaret, Carduelis cabaret Hele-urvalind Acanthis hornemanni, varem Carduelis hornemanni
Björn Ferry

Björn Lars Johannes Erik Ferry (sündinud 1. augustil 1978 Stenseles) on Rootsi laskesuusataja. Ferry alustas rahvusvahelist laskesuusataja karjääri suurvõistlustel 2002. aasta olümpiamängudel Salt Lake Citys, kui osales 10 km sprindis ja sai 17. koha. 2004. aasta maailmameistrivõistlustel Oberhofis kuulus ta kuuenda koha saanud Rootsi teatevõistkonda.2006.aasta OM-il Torinos suusatas Ferry teist vahetust teatevõistkonnas, kes jäi neljandaks vai 0,03 sekundilise kaotusega Prantsusmaale. Individuaalselt jäi tema paremaks kohaks sprindi 13. koht. 2007. aasta MM-il Anterselvas tuli Ferry maailmameistriks segateatesõidus, kus ta suusatas kolmandas vahetuses. Temale lisaks kuulusid võistkonda Helena Jonsson, Anna Carin Olofsson ja Carl Johan Bergman. Individuaalselt oli ta sprindis neljas, eraldistardiga sõidus neljateistkümnes ja ühisstardiga sõidus viieteistkümnes. 2008. aasta MM-võistlustel Östersundis sai Ferry ühisstardiga sõidus üheteistkümnenda ja sprindis viieteistkümnenda koha ning Rootsi koondise liikmena sai segateatesõidus neljanda ja meeste teatesõidus kuuenda koha. Maailma karikasarjas osales Ferry esimest korda 6. detsembril 2001 Hochfilzenis 10 km sprindis ja sai 35. koha. Kolme parema hulka jõudis ta esimest korda veebruaris 2005. aastal Torinos, kui oli sprindis teine. Esimese võidu MK-etapil sai Ferry 19. jaanuaril 2008. aastal Anterselvas 12,5 km jälitussõidus 2010 Vancouveris olümpiavõitja 10 km jälitussõidus 2007 Anterselvas maailmameister 2x6+2x7,5 km segateatesõidus Sprindikarikas 2. koht: 2007 Jälitussõidu karikas 3. koht: 2008 Björn Ferry on osalenud 155 maailma karikasarja etapil (seisuga 9. jaanuar 2010) ja jõudnud poodiumile 9 korral, millest kaks korda kõige kõrgemale astmele. Björn Ferry IBU kodulehel (inglise) Björn Ferry koduleht
Aleksei Saks

Aleksei Saks (sündinud 13. veebruaril 1971 Novosibirskis) on Eesti trompetimängija. 1986–1990 Georg Otsa nimeline Tallinna Muusikakool (õpetaja Rein Sildna) 1990–1995 Eesti Muusikaakadeemia (õpetaja Aavo Ots) Aleksei Saks on mänginud ERSO-s, Tallinna Kammerorkestris, Tallinn Brassis, Eesti Politseiorkestris. On teinud koostööd Eesti pop- ja džässansamblitega Estonian Dream Big Band, 2 Quick Start, Modern Fox, Genialistid, Smilers jt. Aastal 2002 ilmus sooloalbum "O Grande Amor". Alates 2007. aastast teeb koostööd Robert Jürjendaliga projektis UMA. UMA on andnud välja plaadid "Civitas Soli" (2008, Elwood), Hymn To Undiscovered Land (2010, UMAMUSIC), Meeting Unknown (2012, UMAMUSIC), "Peidus pool" (2013, UMAMUSIC). Erinevates UMA projektides on kaasa löönud muusikud Markus Reuter (Saksamaa), Andi Pupato (Šveits), Tim Bowness (Inglismaa), Peter Chilvers (Inglismaa), Lisa Nordström (Rootsi), Jarmo Saari (Soome), Petri Kuljuntausta (Soome). Esinenud festivalidel: London Jazz Festival, Athens European Jazz Festival, Jazzkaar, Tallinn Music Week, Viljandi Kitarrifestival, Pariisi Jazzycolorsi festival, Norwich Sound & Vision festival. Ta asutas koos Ain Aganaga MTÜ Eesti Muusikaharidus, mis on andnud välja DVD-de sarja "Eesti improvisatsioonid" ja noodikogumikud "Laula-mängi kaasa". 2009 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Ain Aganaga, sarja eesti improvisatsioonid teostamise eest) Robert Jürjendal "Source of Joy" (2013) Yvetta Uustalu & Gourmet Music Group Uued tuuled (2013) UMA ja Iris Oja "Peidus pool" (2013) UMA "Meeting Unknown" (2012) Guido Kangur, Andi Pupato, UMA "Eesti metsa lugu" (2011) Slow Electric "Slow Electric" (2011) Memories of Machines Warm Winter (2011) Riho Sibul ja sõbrad Mets on rohkem, kui mõistame mõõta (2010) UMA "Hymn To Undiscovered Land" (2010) Mart Mardisalu "Kui su hing on noor" (2009) UMA "Civitas Soli" (2008) Dave Benton "Generations" (2006) Smilers "Live Unplugged DVD" (2005) Hendrik Sal-Saller & Estonian Dream Big Band (2005) Trio Romance & Modern Fox Dance hits of the 30-50-ies (2005) Genialistid Gentel Dentel DVD (2004) Riho Sibul & Estonian Dream Big Band (2002) Aleksei Saks O Grande Amor (2002) Ivo Linna Enne ja pärast päeva (2001) 2 Quick Start Ühega Miljoneist (2001) Tõnu Raadik Pööripäev (2000) Hedvig Hanson Let Me Love You (2000) Uno Loop 2 plaati ja 50 laulu (2000) 2 Quick StartTeine pool, The Very Best of Vol. 1 (1999) 2 Quick Start Poolel teel su juurde (1997)
Daniel Rickardsson

Jan Olof Daniel Rickardsson (sündinud 15. märtsil 1982 Hudiksvallis) on Rootsi murdmaasuusataja. Rickardsson osales täiskasvanute rahvusvahelistel võistlustel esimest korda 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis 15 km klassikasõidus ja sai 20. koha. 4x10 km teatesõidus saadi kuues koht ja tema suusatas esimeses vahetuses. Rickardsson võitis 2010. aasta Tour de Skil Dobbiacos peetud 10 km klassikasõidu. Enne seda oli ta individuaalselt MK-etappidel olnud kaks korda kaheksas. Rootsi meistrivõistlustel on ta saanud 2005. aastal 50 km klassikasõidus kolmanda koha. 2010 Vancouveris olümpiavõitja 4x10 km teatesõidus 2014 Sotšis olümpiavõitja 4x10 km teatesõidus pronksmedal 15 km klassikastiilis 2011 Oslos hõbemedal teatesõidus 2013 Val di Fiemmes hõbemedal teatesõidus 2015 Falunis hõbemedal teatesõidus 2017 Lahtis pronksmedal teatesõidus Üldkarikas 3. koht: 2011 Tavadistantside karikas 2. koht: 2011 3. koht: 2014 Daniel Rickardsson on startinud maailma karikasarja etappidel 165 korral (seisuga 5. märts 2017). Poodiumile on ta jõudnud kümnel korral, millest kolm korra on ta olnud kõige kõrgemal astmel. Daniel Rickardsson FIS-i kodulehel (inglise)
Radikalism

Radikalism ehk käremeelsus on ühiskondlik-poliitiline ideoloogia suund, mis nõuab põhjalikke ümberkorraldusi. Tekkis 18. sajandil Lääne-Euroopas ning oli seoses valgustusajastu ja Prantsuse revolutsiooni ideedega. 18. ja 19. sajandil peegeldas kodanluse suhtumist feodaal-absolutistlikusse ühiskonnakorda. Radikaalideks nimetasid end ka Inglismaal parlamenti valitud Briti kaubandusametiühingute liikmed aastatel 1874 kuni 1892. Inglise radikaalid said oma ideed põhiliselt filosoofiliste radikaalide nagu John Stuart Milli töödest, kus tegude õigsust mõõdeti suurima heolu mõõduga suuremale hulgale rahvale. Mandri-Euroopas nagu Prantsusmaal, Itaalias ja Hispaanias arenes radikaalsus ideoloogiana 19. sajandil vabariiklaste toetuseks. 20. sajandil kandus radikaalsus seoses sotsialismi populaarsuse tõusuga üle vasakpoolsesse poliitikasse. 20. sajandi radikaalsed parteid kaitsesid tööliste, väikekodanluse ja osaliselt haritlaskonna huve. Mõjukaim on olnud Prantsusmaal tegutsev Vabariiklik Radikaalide ja Radikaalsotsialistide Partei (asutatud 1869). Charles Fox John Stuart Mill Jüri Vilms
Jiří Paroubek

Jiří Paroubek (sündinud 21. augustil 1952 Olomoucis) on Tšehhi poliitik, alates 13. maist 2006 kuni 7. juunini 2010 Tšehhi Sotsiaaldemokraatliku Partei (ČSSD) esimees. Pärast Stanislav Grossi tagasiastumist oli ta 25. aprillist 2005 kuni 16. augustini 2006 peaminister. Jiří Paroubek kasvas Olomoucis vanavanemate juures kuni kuuenda eluaastani, kui ta kolis enne kooliminekut Prahasse, kus töötasid tema vanemad (isa tehases, ema oli lillekaupluse juhataja). Pärast gümnaasiumi lõpetamist astus Paroubek Praha Kõrgemasse Majanduskooli. Seal tutvus ta oma tulevase abikaasa Zuzanaga. 1976–1989 töötas Paroubek Praha restorane ja sööklaid koondava toitlustustrusti peaökonomisti ja direktorina, 1989–1990 ettevõtte Obuv Praha majandusjuhatajana. 1991–2003 tegeles ta ettevõtlusega. 1970. aastal astus Paroubek Tšehhoslovakkia Sotsialistlikku Parteisse, kus ta oli tegev mitmesugustes parteilistes ametites ja valiti 1982. aastal selle keskkomiteesse. Parteist astus Paroubek välja 1986. aastal ning oma sealset tegevust ta ametlikes elulookirjeldustes ei maini. Novembris 1989 astus ta Tšehhi Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse ja on töötanud selles mitmetel ametikohtadel. Novembris 1998 valiti ta Praha linnapea asetäitjaks rahanduspoliitika alal. 2000. aasta sügisel kandideeris ta edutult parlamendi ülemkotta. Stanislav Grossi valitsuses oli Paroubek alates 4. augustist 2004 kohaliku arengu minister. Pärast valitsuse tagasiastumist pani ta kokku uue ja nimetati 25. aprillil 2005 peaministriks. Jiří Paroubeki valitsus oli võimul kuni 4. septembrini 2006. Sotsiaaldemokraatliku partei erakorralisel valimiste-eelsel kongressil 13. aprillil 2006 valiti ta partei esimeheks. Sellel ametikohal oli ta kuni 7. juunini 2010. Jiří Paroubek on kuulunud ka mitme ettevõtte nõukokku. Jiří Paroubek oli 1979–2007 abielus Zuzana Paroubkovága (sündinud Zajíčková), tõlkija ja prantsuse keele õpetajaga. Neil on poeg Jiří (sündinud 1984). 17. novembril 2007 abiellus Paroubek slovakitarist tõlgi Petra Kováčovága. Osa avalikkusest peab Paroubekit populistiks ja kritiseerib teda kommunistidega lähenemise eest. Samuti süüdistatakse teda selles, et politsei ajas teknomuusikafestivalist CzechTek osavõtjad vägivaldselt laiali tema poliitilisel tellimusel. Ajakirjanduses on leidnud mainimist tema tutvused allmaailma esindajatega. 2009. aasta Euroopa Parlamendi valimiste eelse kampaania ajal tõusid Paroubeki ja sotsiaaldemokraatliku partei vastu avalikud protestid, mille käigus loobiti mitmel pool partei esinemistel lavale mune. Rünnakud tipnesid 27. mail Prahas, kui kümned Paroubeki poliitika vastased külvasid partei esindajad üle sadade munadega. Sotsiaaldemokraatlik partei süüdistas rünnakutes Kodanike Demokraatlikku Parteid, see aga tõrjus süüdistusi ja nimetas juhtunut sotsiaaldemokraatide juhitud provokatsiooniks. Jiří Paroubeki valitsus paroubek.cz – isiklik poliitiline veebileht tšehhi keeles