laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Krimūnase vald

Krimūnase vald (läti keeles Krimūnu pagasts) on vald Lätis Dobele piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Dobele linna, Bērze, Auri ja Tērvete vallaga ning Jelgava piirkonna Glūda ja Zaļenieki vallaga. Valla pindala on 70,8 km². 2021. aasta seisuga elas seal 1008 inimest. Valla keskus on Krimūnase küla. Vallavanem on Anita Riekstiņa. Valla tänapäevane territoorium on kujunenud Audzi (Neu-Friedrichshof), Bīlasti (Bersemünde) ja Lipsti (Klein-Friedrichshof) mõisa maadele. Vald on kujunenud aastal 1945 Auri valda moodustatud Krimūnase külanõukogust. Aastal 1954 liideti see Auri külanõukoguga, ent moodustati taas aastal 1971. Toona arvati selle koosseisu Bite külanõukogu Lenini kolhoosi ja Austrumi külanõukogu Krimūnase sovhoosi alad. Aastal 1979 liideti sellega veel osa Dobele ja Austrumi külanõukogust. Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. 2009. aastast kuulub vald Dobele piirkonda. Glūda luteri kirik on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all. Valda jääb Gulbji tiik. Suuremad jõed on Auce jõgi ja Bērze jõgi. Looduskaitse all on Lācīši hiidtamm, Vecmaikužase tamm, Ozoli tamm, Čēmaiši tamm, Degase mõisa tamm, Bištēviņi tamm, Lāčgalvase tamm, Lāmase tamm, Lāmase pärn, Lāmase mänd, Airese tamm ja veel kaks nimetut põlispuud. Aastal 2011 elas vallas 1432 lätlast, 146 venelast, 92 valgevenelast, 28 ukrainlast, 29 poolakat ja 36 leedulast. Valla keskus Krimūnas on staatusega lielciems ja aastal 2022 oli seal 389 elanikku. Staatusega vidējciems on Akācijas 142 elanikuga aastal 2022 ja Ceriņi 133 elanikuga aastal 2022. Staatusega mazciems on Parūķis 72 elanikuga aastal 2005 ja Degu muiža 10 elanikuga aastal 2005. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes. Glūda kirik Bērze jõgi Krimūnase kool Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Dobeles novads, vaadatud 31. 07 2022 Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9 "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2022. Vaadatud 31. juulil 2022. Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Ethnic composition of Latvia 2011 Vietvārdu datubāze. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra.  Krimūnase vald – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tinglik voolavuspinge

Tinglikuks voolavuspingeks nimetatakse pinget, millele vastab jäävpike 0,2%. Seda tähistatakse σ0,2 Tinglikut voolavuspiiri kasutatakse materjalide puhul mille tõmbediagrammil puudub selgelt väljendatud voolavuspiirkond. Nendeks on näiteks duralumiinium, pronks, süsinikurikkad ja legeeritud terased. Voolavuspinge
Krimūnas

Krimūnas on küla (lielciems) Lätis Dobele piirkonnas, Krimūnase valla halduskeskus. Küla asub valla keskosas merepinnast 22 meetri kõrgusel Ālave jõe kaldal, asudes piirkonna keskusest Dobelest 9 ja Riiast 72 kilomeetri kaugusel. Krimūnases asuvad põhikool, rahvamaja, postkontor ja raamatukogu. Krimūnas kujunes XIX sajandil Jelgavast Mažeikiaisse viiva raudteelõigu äärde rajatud raudteejaama juurde. Aastani 1927 oli see Dobelele kõige lähem raudteejaam, nii käis sinna kolm korda päevas postitõld. Asula hakkas kasvama II maailmasõja järel, mil sellest sai kohaliku sovhoosi keskasula. Aastal 1971 sai sellest külanõukogu, hiljem valla keskus. Vietvārdu datubāze
Pihkva arhitektuurikoolkonna kirikud

Pihkva ehituskoolkonna kirikud on UNESCO maailmapärandi nimistu objekt Venemaal, mis hõlmab kümmet 12.–17. sajandist pärit ehitist Pihkvas ja Pihkva ümbruses Venemaal. Kirikud kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimistusse alates 2019. aastast. UNESCO maailmapärandisse arvatud Pihkva kirikuil on kõige terviklikumalt ja puutumatumalt säilinud keskaegsele Pihkva koolkonna ehitusele iseloomulikud jooned: Bütsantsi arhitektuuri elemendid ja stiil, mida on mõjutanud ajaliselt varasem Novgorodi koolkond, vormi lihtsus ja monumentaalsus, kuupjad mahud, lakooniline dekoor, milles on tuntav ka kohaliku rahvapärase ehitustraditsiooni mõju, ja kohalike ehitusmaterjalide kasutamine. Ehituskoolkonna kõrgaeg jääb 15.–16. sajandisse. Six cultural sites added to UNESCO’s World Heritage List. - UNESCO. 7 July 2019 Churches of the Pskov School of Architecture. - UNESCO
Begunets

Begunets (vene keeles бегуне́ц) on Kiievi-Russi arhitektuuris, aga ka romaanikas esinev friisitaoline kaunistus, mis moodustub vahelduvasuunalistest kolmnurksetest süvenditest vertikaalsel tellisseinal. Efekt saavutatakse ladudes telliseid küljeltvaates siksakitaolise mustrina. Ornament on eriti iseloomulik Novgorodi ja Pihkva koolkonna ehitistele, kasutati kombineerituna sakkfriisi (поребрик) ja kaarfriisiga. Бегунец. - Справочник строительных материалов и терминов
Raudne eesriie

Raudne eesriie (inglise keeles Iron Curtain, vene keeles Железный занавес, saksa keeles der Eiserner Vorhang, prantsuse keeles rideau de fer) oli Nõukogude Liidu katse kaitsta oma poliitilist mõjuala võõrmõjutuste eest mitmesuguste abinõudega, nagu piiride sulgemine, vaba teabevoolu takistamine, salapolitseiline kontroll, tsensuur jm. Raudne eesriie oli külma sõja saavutus ja ühtlasi ka meetod. Kuigi selle tuntumaks tähiseks oli Berliini müür (1961–1989), oli see aastail 1934–1990 täiuseni välja arendatud eelkõige NSV Liidu piiridel. Hiina Rahvavabariigi ja teiste Aasia kommunistlike režiimide puhul on kasutatud sarnast mõistet "bambuseesriie". 5. märts 1946 Sinews of Peace (Iron Curtain Speech), Westminster College,]] Fulton, Missouri
Kapulivka

Kapulivka (ukraina keeles Капулівка) on küla Ukrainas Dnipropetrovski oblastis Nikopoli rajoonis Kahhovka veehoidla paremkaldal.
August 2022

August 2022, kroonika. 2022. aasta august algas esmaspäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast kolmapäeval. Kuupäevad:   1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 ... ... 2022. aasta plahvatused Novofedorivkas Narva tank teisaldati Viimsis asuvasse Eesti Sõjamuuseumi. Ühtlasi lammutati ka tanki senine postament ning teisaldati Narvast ja Narva-Jõesuust veel kuus monumenti. "Valitsus teisaldas Narva tank-monumendi" ERR, 16. august 2022 "Kallas: eemaldame Narvast kokku seitse punamonumenti" ERR, 16. august 2022
Pascal Martinot-Lagarde

Pascal Martinot-Lagarde (sündinud 22. septembril 1991 Saint-Maur-des-Fossés's) on Prantsusmaa tõkkejooksja. Ta tuli 2010. aastal Monctonis 110 meetri tõkkejooksus juunioride maailmameistriks. 2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel võitis Martinot-Lagarde Sergei Šubenkovi ja William Sharmani järel pronksmedali. Neli aastat hiljem Berliinis tuli ta Šubenkovi ja Orlando Ortega ees Euroopa meistriks. 2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta Asier Martíneze järel hõbemedali. 2015. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Prahas tuli Martinot-Lagarde 60 meetri tõkkejooksus kaasmaalaste Dimitri Bascou ja Wilhem Belociani ees Euroopa sisemeistriks. Euroopa sisemeistrivõistlustel on ta võitnud kaks hõbedat (2017 ja 2019) ning ühe pronksi (2013) Martinot-Lagarde on jooksnud kahel korral maailmameistrivõistluste finaalis. 2015. aastal Pekingis oli ta ajaga 13,17 neljas ning võitis 2019. aastal Dohas ajaga 13,18 pronksmedali. Sisemaailmameistrivõistlustelt on ta võitnud 3 hõbedat (2014, 2016 ja 2022) ning ühe pronksi (2012). Olümpiamängudel on ta olnud neljas (2016) ja viies (2020). Martinot-Lagarde'i isiklik rekord 110 meetri tõkkejooksus 2014. aastal Monacos joostud on 12,95. Sellega on ta Prantsusmaa rekordiomanik ning jagab kõigi aegade edetabelis Terrence Trammelliga 18. kohta. Väljas Sees Allikas: World Athletics Pascal_Martinot-Lagarde'i ema on Elevandiluuranniku päritolu. Ka Pascali vend Thomas on tõkkejooksja. https://www.eurosport.com/athletics/pascal-martinot-lagarde_prs304803/person.shtml Pascal Martinot-Lagarde Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Pukapuka

See artikkel räägib Cooki saarte saarest. Prantsuse Polüneesias asuva saare kohta vaata artiklit Puka-Puka. Pukapuka (ka Te Ulu o te Watu; varem Danger Island) on atoll Polüneesias, üks Cooki saartest. Asub Rarotongast 1140 km kirde pool. Pukapuka on Cooki saarte kõige kaugemal asetsev asustatud atoll. Pukapuka maismaapindala on 3 ruutkilomeetrit, laguuni pindala on 5 ruutkilomeetrit. Atoll koosneb kolmest suuremast saarest: Motu Kō kagus, Motu Kotawa edelas ja Wale põhjas. Wale on ainuke püsiasustusega saar. Pukapukal elas 2016. aasta rahvaloenduse andmetel 425 inimest. 2011. aastal oli elanikke 451. Pukapuka saare asustasid umbes 2000 aastat tagasi Samoalt ja Tongalt saabunud meresõitjad. Traditsiooni järgi olid saare elanikud tulnud läänepoolsetelt aladelt või teistel andmetel pärit legendaarselt sünnimaalt ʻAvaiki. Tuntud on ka legend, mis jutustab, et 400 aastat tagasi saart tabanud tsunami jättis ellu ainult 15 meest ja kaks naist. Esimene eurooplane saarel oli hispaanlane Álvaro de Mendaña de Neira, kes saabus 1595. aastal Peruust ja andis saarele nime San Bernando. Järgmised eurooplased olid britid ja nad käisid saare lähedal 150 aastat pärast hispaanlasi. Suure lainetuse tõttu nad saarel ei maabunud. Kõrvalise asukohta tõttu saabus saarele kristlus hiljem kui teistele Cooki saartele. Esimesed misjonärid saabusid saarele 1857. aastal, kuid elanike ristiusustamine toimus kiiresti. Pärast neid tulid orjapidajad, kes võtsid siis saare 450 elanikust umbes 150 orjadena Peruusse. Aastal 1924 viibis saarel kirjanik Robert Dean Frisbie, kes otsis tsivilisatsioonist kaugel paiknevat kohta. Pukapuka eraldatust muust maailmast vähendas 1994. aastal ehitatud lennuväli ja telefoniühenduse tulek 1999. aastal. 2005. aastal räsis saart tsüklon Percy, kui terveks jäi ainult kümme maja. Kahjustada saanud hoonete seas olid saare koolimaja ja haiglad. Samuti hävisid saare taropõllud. Pukapuka koosneb kolmest suuremast ja mõnest väiksemast laiust. Põhjapoolsemat Wale'i saart nimetatakse ka lihtsalt Pukapukaks. Laiul asub saare ainus randumispaik. Wale'il on kolm küla: Ngake, Roto ja Yato. Lõunapoolseim laid on Motu Ko ja seal asub saarel ainus lennuväli. Motu Kost ja Wale'ist on nähtav nende vahel paiknev Motu Kotowa laid. Sealt läänes paikneb väike leetseljak. Pukapuka on kultuuriliselt lähedamal Samoale kui ükski teine Cooki saartest. Samoa tavad, näiteks kriketi vorm kilikiti, on Pukapukal ja Samoal ühised. Saarel kõneldav pukapuka keel on tihedalt seotud samoa keelega. Eraldatuse tõttu on kohalikud traditsioonid võrreldes paljude teiste kohtadega säilinud paremini. Saare elanikud elatuvad kalapüügist ja põllumajandusest. Peamised kasvatatavad põllukultuurid on taro, kookospähkel, banaan ja papaia. Enamust saagist kasutatakse saarel endal, kuid osa eksporditakse muu hulgas Rarotongale. "Pukapuka - A language of Cook Islands". Ethnologue. Hunt, Erroll (2003). Lonely Planet Rarotonga & the Cook Islands. Lonely Planet Publications. ISBN 1-740-59083-X. http://www.cookislands.org.uk/Pukapuka-Cook-Islands.html http://www.ck/pukapuka.htm
Golitsõnite barokk

Golitsõnite barokk ehk Golitsõnite stiil on üks barokkarhitektuuri stiilisuundi Venemaal, mis kasvas välja Moskva barokist ja mille lühike kõrgaeg oli 18. sajandi esimesel kümnendil, kuigi selle järelmõjud ulatusid sajandi keskpaigani. Erinevalt Narõškinite stiilist, mis sulatas Lääne-Euroopa barokkarhitektuuri jooned vanavene stiilielementidega, kasutatakse Golitsõnite stiilis ehitistel sageli Itaalia barokile iseloomulikku vormikeelt ja dekoorielemente ilma kohanduste ja lisandusteta. Samas on nende ehitiste konstruktsioonilahendus, mahtude iseseisvus, nende omavaheline suhe ja koostoimimine sarnane Euroopa renessanssehitistele. Sage on ümmargune, neliksiiru või kolmikotsalise risti kujuline tsentraalehitise põhiplaan, ka oktogoon-kuubil-lahendus nagu Moskva barokis. Planeering on selge ja üldvorm lihtne, kuid see on täiendatud rikkaliku barokkdekooriga; eriti selgelt ilmneb see tendents hilisemates selle stiili ehitistes. Stiil hõlmab ehitisi, mis püstitati vürstide Ivan, Pjotr ja Boriss Aleksejevitš Golitsõni tellimusel ja on nimetatud nende nimega. Erinevusena hilisemast nn Peetri barokist (Петровское барокко) on märgitud ehitiste silmnähtavaid Itaalia eeskujusid hilisema arhitektuuri suunaandja, Põhja-Euroopa baroki asemel. Esimeseks Golitsõnite stiilis hooneks peetakse Jumalaema Ennusmärgi kirikut Dubrovitsõs, mida hakati ehitama 1690. aastal. Samu jooni on Jumalaema Ennusmärgi kirikul Perovos (1703), Trojekurovo Nikolai ja Moskva Aleksiuse kirikul Trojekurovos (1706), väravapealsetel kirikuil Donskoi kloostris (1713) ja Lavrentjevi kloostris (1732), mõlemad Kaluugas, stiili alla loetakse ka Joann Sõjamehe kirik Jakimankas (1709–1713), Jumalaema Sündimise kirik Podmoklovos (1714–1722) ja Kristuse Kätetatehtud Pühakuju kirik Uborõs (1690–1697). Üks hiliseid ehitisi, mis on praeguseks hävinud, oli kirik Kurakini hospidali ja vaestemaja juures Moskvas (1731–1742). Jumalaema Ennusmärgi kirik Dubrovitsõs Ennusmärgi kirik Perovos Donskoi kloostri väravakirik 1883. aastal Kaluuga Lavrentjevi klooster (osaliselt hävinud) Trojekurovo Nikolai kirik Kristuse Kätetatehtud Pühakuju kirik Uborõs Jumalaema Sündimise kirik Podmoklovos Kurakini hospidali Nikolai kirik (hävinud) Stroganovide stiil Голицынский стиль. - АРХИТЕКТУРА БАРОККО / РОССИЯ . - История архитектуры. ARCHITECTO.RU
Voolavuspinge

Voolavuspingeks nimetatakse pinget, mille juures deformeerumine toimub koormuse suurenemiseta. Tähistatakse σT. Tinglik voolavuspinge
Tugevuspiir

Tugevuspiir on suurim pinge, mida materjal on võimeline purunemata taluma. Tugevuspiiri tähis on σB. Tugevuspiiri tõmbel nimetatakse tõmbetugevuseks, tugevuspiiri survel survetugevuseks, tugevuspiiri väändel väändetugevuseks jne.
Curie konstant

Curie konstant (Pierre Curie järgi), tähis C {\displaystyle C} , on aine magnetilisi omadusi iseloomustav konstant: C = μ 0 ⋅ n i ⋅ μ 2 3 k B , {\displaystyle C=\mu _{0}\cdot n_{i}\cdot {\frac {\mu ^{2}}{3k_{\mathrm {B} }}},} kus μ 0 {\displaystyle \mu _{0}} on vaakumi magnetiline läbitavus; n i = N V {\displaystyle n_{i}={\tfrac {N}{V}}} on osakeste tihedus, kusjuures N {\displaystyle N} on osakeste arv; V {\displaystyle V} on ruumala; μ {\displaystyle \mu } on atomaarne magnetiline moment; k B {\displaystyle k_{\mathrm {B} }} on Boltzmanni konstant. Konstandi C {\displaystyle C} dimensioon on temperatuur. Sageli määratletakse Curie konstanti ka ainehulgast n {\displaystyle n} lähtuvalt: C m o l = M ρ C = μ 0 ⋅ N A ⋅ μ 2 3 k B , {\displaystyle C_{\mathrm {mol} }={\frac {M}{\rho }}C=\mu _{0}\cdot N_{\mathrm {A} }\cdot {\frac {\mu ^{2}}{3k_{\mathrm {B} }}},} kus M {\displaystyle M} on molaarmass; ρ {\displaystyle \rho } on tihedus; N A = N n {\displaystyle N_{\mathrm {A} }={\tfrac {N}{n}}} on Avogadro arv. Konstandi C m o l {\displaystyle C_{\mathrm {mol} }} mõõtühik on m3 K mol−1. Curie temperatuur Curie seadus Heiko Lueken: Magnetochemie. B.G. Teubner, Stuttgart/ Leipzig 1999, ISBN 3-519-03530-8
Curie seadus

Curie seadus on füüsikaseadus, mille kohaselt paramagneetikute (paramagetiliste ainete) magnetiline vastuvõtlikkus χ m {\displaystyle \chi _{\mathrm {m} }} on pöördvõrdeline absoluutse temperatuuriga T {\displaystyle T} : χ m = C T , {\displaystyle \chi _{\rm {m}}={\frac {C}{T}},} kus C {\displaystyle C} on igale ainele eriomane Curie konstant. Paramagnetilise aine magneetumus (magnetiseerumise aste) on magnetilise vastuvõtlikkusega võrdeline: M = χ H {\displaystyle M=\chi H} , seega M = H C T . {\displaystyle M={\frac {HC}{T}}.} Seega tuleneb Curie seadusest, et püsiva välise magnetvälja korral on paramagneetiku magneetumus pöördvõrdeline temperatuuriga. Seaduse esitas Pierre Curie 1896. aastal. 1907. aastal arendas Prantsuse füüsik Pierre-Ernest Weiss Curie seadust edasi Curie-Weissi seaduseks, mis kehtib ferromagneetikute korral ülalpool Curie temperatuuri T {\displaystyle T} . Mudeliks on võetud ½-spinn-osakese orientatsioon välises magnetväljas. Elektronil on magnetmoment ja see käitub magnetdipoolina. Väline magnetväli avaldab elektroni spinnile suunavat jõudu. Võimalik on spinni orientatsioon magnetvälja suunas, mis on energeetiliselt soodne. Seepärast võiks eeldada, et kõik aine spinnid joonduvad paralleelselt välise magnetväljaga. Tegelikult tuleb aga arvesse võtta temperatuuri mõju, sest Boltzmanni statistikast tulenevalt kasvab temperatuuri tõustes ebasoodsa antiparalleelse orientatsiooni tõenäosus ja temperatuuri tõustes intensiivistuv soojusliikumine takistab osakeste joondumist magnetvälja suunas. Magnetiline vastuvõtlikkus on füüsikaline suurus, mis sõltub sellest, kui palju spinne magnetväljas on joondunud välja suunas ja kui palju vastupidises suunas. Seega tuleb arvestada välise magnetvälja suunavat mõju ja vastu mõjuvaid soojusefekte. Kvantmehaanikas käsitleb seda probleemi Brillouini funktsioon. Curie seadus on selle funktsiooni erijuht nõrkade magnetväljade korral ja temperatuuridel, mis ei ole liiga madalad. ENE 2. köide, 1987
Katkevenivus

Katkevenivus on protsentides ilma ühikuta suurus materjali plastsuse iseloomustamiseks, mis näitab, kui mitu protsenti on võimeline mingi materjal venima enne purunemist. Katkevenivust määratakse proovikeha tõmbega, mõõtes pärast katkemist pikkuse juurdekasvu ja arvutades selle suhte algpikkusesse. Terastel on katkevenivus 7...24%. Tõmbekatsel määratavad omadused Materjaliõpetuse õpiobjekt
Broch

Broch (inglise hääldus: [ˈbrɒx]) on rauaaegne kantkividest valmistatud õõnesseinne ehitis Šotimaal. Nuraag Armit, I. (1991) The Atlantic Scottish Iron Age: five levels of chronology, Proc. Soc. Antiq. Scot. v. 121, p. 181—214, ISSN 0081-1564 Armit, I. (1996) The Archaeology of Skye and the Western Isles, Edinburgh University Press, ISBN 0-7486-0640-8 Armit, I. (2003) Towers in the North: The Brochs of Scotland, Stroud : Tempus, ISBN 0-7524-1932-3 Ballin Smith, B. and Banks, I. (eds) (2002) In the Shadow of the Brochs, the Iron Age in Scotland, Stroud : Tempus, ISBN 0-7524-2517-X Fojut, N. (1982) Towards a Geography of Shetland Brochs, Glasgow Archaeological Journal, v. 9, p. 38-59, ISSN 0305-8980 Harding, D.W. (2000) The Hebridean Iron Age: Twenty Years’ Research, University of Edinburgh Department of Archaeology, Occasional Paper No. 20, ISSN: 0144-3313 Harding, D.W. (2004) The Iron Age in Northern Britain, London : Routledge, ISBN 0-415-30150-5 Hingley, R (1992) Society in Scotland from 700 BC to 200 AD, Proc. Soc. Antiq. Scot. v. 122, p. 7-53, ISSN 0081-1564. MacKie, E W 1992 The Iron Age semibrochs of Atlantic Scotland: a case study in the problems of deductive reasoning. Archaeol Journ 149 (1991), 149-81. MacKie, E W 1995a Gurness and Midhowe brochs in Orkney: some problems of misinterpretation. Archaeol Journ 151 (1994), 98-157. MacKie, E W 1995b The early Celts in Scotland. Miranda Green (ed) The Celtic World. Routledge, London: 654-70. MacKie, E W 1997 Dun Mor Vaul re-visited, J.N.G. Ritchie (ed) The Archaeology of Argyll. Edinburgh: 141-80. MacKie, E W 1998 Continuity over three thousand years of northern prehistory: the ‘tel’ at Howe, Orkney. Antiq Journ 78, 1-42. MacKie, E W 2000 The Scottish Atlantic Iron Age: indigenous and isolated or part of a wider European world? 99-116 in Jon C Henderson (ed) The Prehistory and Early History of Atlantic Europe. BAR International Series 861: Oxford. MacKie, E W 2002a Excavations at Dun Ardtreck, Skye, in 1964 and 1965. Proc Soc Antiq Scot 131 (2000), 301—411. MacKie, E W 2002b The Roundhouses, Brochs and Wheelhouses of Atlantic Scotland c. 700 BC — AD 500: architecture and material culture. Part 1 The Orkney and Shetland Isles. British Archaeological Reports British Series 342. Oxford. MacKie, E. W. 2005 119. Scottish brochs at the start of the new millennium, 11-31 in Turner, Val E, Nicholson, Rebecca A, Dockrill, S J & Bond, Julie M (eds.) Tall stories? Two millennia of brochs. Lerwick.  Broch – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Why the mysterious Scottish broch is making a return. BBC Reel, 28. juuli 2022
Oktogoon kuubil

Oktogoon kuubil (vene keeles восьмерик на четверике) on ehitise arhitektuurne lahendus, mille puhul hoone ülemine kaheksanurkse põhiplaaniga osa toetub kuubikujulisele mahule. See hoonetüüp iseloomustab Venemaal 17. ja 18. sajandil püstitatud õigeusu kirikuid (Narõškinite stiilis, Golitsõnite stiilis). Algselt kasutati seda lahendust Venemaa puukirikutes. 17. sajandi lõpus oli see saanud standardlahenduseks ka Moskva barokkstiilis kivihoonetes. Kahe erineva geomeetrilise vormi kontrast rõhutas kõrgustesse pürgimist ja sobis dünaamilisust soosiva baroki esteetikaga. Moskva barokkehitistes varieeriti seda tüüpi, kuid tavaline lahendus oli eraldiseisev mitmekorruseline kirik, mis ühendas endas ühtseks tervikuks kellatorni ja kirikuhoone; kuubist võisid eenduda apsiidid ja kirikuruum võis olla lääne suunas pikendatud eeskojaga. Kaheksanurkse hooneosa peal oli omakorda sellesse ruumi avanev ühest või mitmest tornist koosnev korrus kirikukelladega. Oktogoon-kuubil-kirikuid püstitati Venemaa kaugemates provintsides 18. sajandi lõpuni. Joasafi kirik Izmailovos, ehitatud 1684–1687 Kõigepuhtama Jumalaema Ennusmärgi kirik "Šeremetjevi õues" Moskvas, 1689–1691 Elavakstegeva Kolmainsuse kirik Troitse-Lõkovos, 1694–1697 Novo-Jerusalimski kloostri väravapealne kirik, 1694–1697 Kristuse Kätetatehtud pühakuju kirik Girejevos, 1714–1718 UNESCO World Heritage Site. - Kizhi Museum Moscow Baroque. - Encyclopedia.com
Aksel Rüütli

Aksel Herman Rüütli (16. juuli 1893 Haaslava vald, Kambja kihelkond – 22. veebruar 1976) oli Eesti poliitik. Ta valiti Riigikokku Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööliste Partei nimekirjas. Ta oli III Riigikogu koosseisus. Ta astus tagasi 15. oktoobril 1926 ja tema asemel asus Riigikogusse Mart Adamson. Kirm, Taivo (23. märts 2015). "Aksel Rüütli - esimene Riigikogu liige Haaslavalt". Maaleht. Vaadatud 24. veebruaril 2022. "Juhatus ja liikmed". Riigikogu. Vaadatud 4. märtsil 2021.
Mohamed Simakan

Mohamed Simakan (sündinud 3. mail 2000 Marseilles) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis RB Leipzig. Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa klubis Strasbourg, millega liitus 2017. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 25. juulil 2019 UEFA Euroopa Liiga eelringi mängus Iisraeli klubi Maccabi Haifa vastu. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta sama aasta 18. augustil mängus Reimsi vastu. 2021. aasta märtsis sõlmis ta viieaastase lepingu RB Leipzigiga. 2019. aastal mängis Simakan kahel korral Prantsusmaa kuni 20-aastaste koondises. Ta on Guinea päritolu. https://int.soccerway.com/players/-/518049/ (vaadatud 1.8.2022) "Strasbourg : un jeune défenseur guinéen signe son premier contrat pro". foot224.co. Vaadatud 1.8.2022
Šķibe

Šķibe on küla (vidējciems) Lätis Dobele piirkonnas, Bērze valla halduskeskus. Küla asub valla kaguosas merepinnast 15 meetri kõrgusel Ālave jõe kaldal, asudes piirkonna keskusest Dobelest 9 ja Riiast 68 kilomeetri kaugusel. Šķibes asuvad noortekeskus ja raamatukogu. Šķibe kujunes II maailmasõja järgsetel aastatel endise Šķibe valla vallamaja juurde kui Šķibe sovhoosi keskasula. Aastal 2022 oli külas 327 elanikku. Vietvārdu datubāze
Aizstrautnieki

Aizstrautnieki on küla (vidējciems) Lätis Dobele piirkonnas, Dobele valla halduskeskus. Küla asub valla loodeosas merepinnast 70 meetri kõrgusel, asudes piirkonna keskusest Dobelest 8,7 ja Riiast 73 kilomeetri kaugusel. Aizstrautniekis asuvad perede ja laste tugikeskus ning raamatukogu. Aizstrautnieki rajati II maailmasõja järgsetel aastatel endise Dobe mõisa lähistele kui Ždanovi-nimelise kolhoosi keskasula. Aastal 2022 oli külas 221 elanikku. Vietvārdu datubāze