laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Martin N'Dongo Ebanga

Martin N'Dongo Ebanga (23. märts 1966 – 6. märts 2024) oli Kameruni poksija. N'Dongo Ebanga sai kergekaalus (kuni 60 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Luis Ortízile (Puerto Rico). Ta osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) ka 1988. aasta Sŏuli olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. N'Dongo Ebanga poksis aprillist kuni maini 1997 elukutselisena ning pidas kokku kolm kohtumist, millest võitis kaks ja kaotas ühe kohtumise. 23. suveolümpiamängude poksivõistlus. Los Angeles 1984. Tulemused inglise keeles 24. suveolümpiamängude poksivõistlus. Sŏul 1988. Tulemused inglise keeles Martin N'Dongo Ebanga veebisaidil BoxRec (inglise)
Jimmy Floyd Hasselbaink

Jerrel Hasselbaink (mängijanimega Jimmy Floyd Hasselbaink; sündinud 27. märtsil 1972 Paramaribos) on Hollandi endine jalgpallur. Karjääri jooksul mängis Hasselbaink Hollandi, Portugali, Hispaania ja Inglismaa klubides. Leeds Unitedi ja Chelsea koosseisus võitis ta auhinna Premier League Golden Boot, kui oli hooaja parim väravakütt hooaegadel 1998–99 ja 2000–01. Hollandi jalgpallikoondises tegi Jimmy Hasselbaink kaasa 23 mängu ja lõi 9 väravat. Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on ta töötanud treenerina. Ta on olnud Royal Antwerpi (2013–2014), Burton Albioni (2014–2015), Queens Park Rangersi (2015–2016) ja Northampton Towni (2017–2018) peatreener.
Mortiiripatarei (Tallinn)

Mortiiripatarei on Kalaranna fordi maapoolse külje kaitseks aastatel 1838–1839 ehitatud reduut (orienteeruv aadress Kalaranna tänav 28, Tallinn). Tänapäeval on reduudist maa peal säilinud ainult hoone (kaponiir), mida tuntaksegi Mortiiripatareina. Reduudi muid osasid – muldkindlustisi, vallikraavi, kontreskarpmüüri jm – on säilinud maa all. Reduut ehitati aastatel 1838–1839 ühekorruselise kaponiiriga, mille katusel oli rinnatisega lahtine laskeplatvorm, mida rahuajal kattis ajutine puidust katus. Krimmi sõja ajal ehitati 1854–1855 kaponiiri peale teine korrus, mis kaeti uue katusega. Ehitise kasutatav nimi ja teostatud kuju on omavahel vastuolus, sest selline kaponiir ei ole mõeldud mortiiridest tulistamiseks, kuna mortiirihoonete laskeavad on mürsu lennujoone tõttu teistsuguse paigutusega. Võimalik, et algselt oli fleši tippu kavandatud kaponiir mortiiridest laskmiseks, sest selline lahendus on olnud kasutusel 19. sajandi alguse kivifortides. See seletaks ka ehitise nime. Hiljem aga nihutati kaponiir fordi põhihoonetest ettepoole ja ehitati juba kahurite jaoks. Hoone asend ülejäänud fordi ja oma otstarvete suhtes on tavatu – harilikult olid sellise kahekorruselise hoone alumise korruse laskeavad pööratud tsitadelli (südakindlustise) poole, et siis selle ründajaid tagant ja küljelt piki vallikraavi tulistada (reeverskaponiir). Ülemise korruse laskeavad on aga suunatud otse ründaja vastu. Praegusel hoonel on aga ülemised (hilisemad) avad lisaks ründaja vastu paigutatud ka südakindlustise poole ja ründajate selja taha, alumised on aga suunatud reduudilt otse ründajate poole, üle glassii tulistamiseks. Mortiiripatarei nimi ja otstarve on seega mõistatus ning sellele pole tänaseni ammendavat seletust. Kalaranna fort "Ideaalkavatise võrdlus Kalaranna uue fordiga". // Robert Treufeldt. "Kalaranna fort ehk hilisem "Patarei" vangla". MTÜ Castellum. Tallinn 2019. Lk 19 "Mortiiripatarei reduut". // Robert Treufeldt. "Kalaranna fort ehk hilisem "Patarei" vangla". MTÜ Castellum. Tallinn 2019. Lk 20–21 Kaitsekasarmu mortiirpatarei kultuurimälestiste riiklikus registris
Johann Vestring

Johann Vestring, ka Johann Westring (suri 1681 Pärnus) oli Eesti vaimulik. Õppis usuteadust (immatrikuleeriti 20. septembril 1656) Greifswaldi ülikoolis ja (immatrikuleeriti veebruaris 1658) Rostocki ülikoolis. Ta oli aastatel 1661–1680 nii Pärnu eesti kui ka saksa koguduste (Pärnu Eliisabeti koguduse ja Pärnu Nikolai koguduse abiõpetaja), aastatel 1680–1681 oli ta Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja. Rajas aastal 1666 eestikeelse rahvakooli. Aastast 1680 oli ta selle inspektor. Tema isa Heinrich Vestring noorem oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja, vanaisa Heinrich Vestring oli nii Tallinna Niguliste koguduse kui ka Tallinna Oleviste koguduse õpetaja ja Tallinna superintendent. Johann Vestring oli abielus Anna Matthiaega, kes oli Academia Gustaviana rektori ning Narva ja Ingerimaa superintendendi Salomon Matthiae (1609–1665) ja Elsabe Niehuseni tütar. Abielust sündisid: Salomo Heinrich Vestring (1663–1749), Tori ja Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja ning vaimulik kirjamees[viide?] Lorenz Vestring (suri u. 1705), Tõstamaa koguduse õpetaja Vestring Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977.
Eesti NSV Kultuuriministeerium

Eesti NSV Kultuuriministeerium oli aastatel 1953–1990 tegutsenud Eesti NSV valitsusasutus, mille ülesandeks oli Eesti kultuurielu juhtimimine. Aleksander Ansberg, Eesti NSV kultuuriminister 17. aprill 1953 – 19. aprill 1963 Albert Laus, Eesti NSV kultuuriminister 19. aprill 1963 – 8. juuni 1973 Juhan-Kaspar Jürna, Eesti NSV kultuuriminister 8. juuni 1973 – 23. november 1978 Johannes Lott, Eesti NSV kultuuriminister 23. november 1978 – 14. juuli 1988 Jaak Kaarma, Eesti NSV kultuuriminister 21. detsember 1988 – 3. aprill 1990 Eesti NSV Kultuuriministeerium moodustati 1953. aastal läbi viidud NSV Liidu ja Eesti NSV riiklike asutuste reorganiseerimise käigus senise Eesti NSV kultuurielu juhtimist teostanud erinevate asutuste liitmise teel, selle ajani kureeris Eesti NSV kultuurielu Eesti NSV Ministrite Nõukogu Kunstide Valitsus. Eest NSV Kultuuriministeerium moodustati Eesti NSV Kunstide Valitsuse (mille juhataja oli Johannes Semper 1941–1948 ja juhataja asetäitja August Alle), Eesti NSV Kinematograafia Ministeeriumi, Raadioinformatsiooni Komitee, Kultuurihariduslike Asutuste Komitee, Polügraafiatööstuse, Kirjastuste ja Raamatukaubanduse Valitsuse, Vabariiklik Tööjõureservide Valitsuse liitmise tulemusel. Senised iseseisvad asutused allutati ministeeriumile peavalitstuste ja valitsustena. 1953. aastal vastavalt Eesti NSV Ülemnõukogu seadlusele – liiduvabariikide ministeeriumite ümberkujundamise kohta moodustatud KM koosseisus olid: ministeeriumi juhtkond 1954. aasta detsembris aga viidi läbi juba uus reorganiseerimine, ministeeriumi koosseisust iseseisvusid taas Kõrgema Hariduse Ministeerium ja Tööjõureservide Peavalitsus ning moodustati KM 4 peavalitsust, 3 valitsust ja 15 osakonda. 1957. aastal eraldati ministeeriumist Raadioinformatsiooni Peavalitsus, Kinematograafia Komitee, Tallinna Televisioon ja ringhääling ning 1963. aastal moodustati Välismaaga Kultuuriliste Sidemete Pidamise Komitee. 1959. aastaks oli ministeeriumis: ministeeriumi juhtkond 1. jaanuarist 1990 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega likvideeritava Eesti NSV Riiklik Kultuurikomitee baasil, Eesti NSV Kultuuriministeerium. Rita Peirumaa, Hruštšovi "sula" ja muudatused ENSV kunstipoliitikas ja -elus 1950. aastate teisel poolel lk 25, Tartu Ülikooli Filosoofiateaduskond Ajaloo osakond Kunstiajaloo õppetool, Tartu 2004 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 21.12.1989 seadlus Eesti NSV riigivalitsemise keskorganite süsteemi ümberkujundamise kohta
Johannes Uustal

Johannes Uustal (ka Johannes Ustal; 9. aprill/21. aprill 1880 Jõhvi kihelkond – 30. mai 1954 Karlag, Karagandõ oblast) oli eesti vaimulik. Uustal õppis 1889–1893 Järve vallakoolis, aastatel 1893–1896 ministeeriumikoolis Jõhvis, aastal 1897 pedagoogilises klassis. Ta töötas aastatel 1897–1900 õpetajana Varjal. Aastatel 1900–1903 õppis ta Hugo Treffneri Gümnaasiumis. Aastatel 1903–1906 õppis ta Tartu Ülikooli loodusteaduskonnas, aastatel 1906–1911 usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta aastal 1912 Tarvastu Peetri koguduses Mihkel Jürmanni juures. Ordineeriti 11. jaanuaril/24. jaanuaril 1913 õpetajaks. Ta oli aastatel 1913–1914 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1915–1948 oli ta Helme Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1935–1939 oli ta Viljandi praostkonna abipraost, aastatel 1939–1948 praost. Aastal 1948 arreteeris NKVD Johannes Uustali. Talle mõisteti 10 aastat vangistust. Ta suri 30. mail 1954 Karagandõ oblastis Karlagi vangilaagris. Tema poeg Uno Uustal ja tütar Ruth Uustal olid arstid, õepoeg Johannes Paesalu oli Pöide ja Viru-Nigula koguduse õpetaja. Tema kälimees oli Karl Tuvike. 1938 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977 Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. november 2011. Vaadatud 7. detsembril 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Meenutades õpetaja Johannes Paesalu 100. sünniaastapäeval http://www.president.ee/et/vabariik/teenetemargid/kavalerid.php?id=10182 geni.com
Tüümianiõli

Tüümianiõli on aed-liivateest ehk tüümianist saadud õli. Tüümianiõli saadakse värsketest või kuivatatud aed-liivatee õitest ning lehtedest vee- või auruga destilleerides. Peamised keemilised komponendid tujoon, pineen, kamfeen, tsümool, terpeen, linalool, borneool, beetakarüofülleen, tümool ja karvakrool. Aed-liivateest valmistatud eeterlikul õlil on antibakteriaalne ja fungitsiidne toime. Seda kasutatakse hambapastade, suuvee, lõhnaseepide ja vanniõli koostises. Tüümianiõli kasutatakse ka salvide ja massaažiõlide valmistamisel. Tüümianiõli kasutatakse aroomteraapias mälu ja keskendumisvõimet parandava vahendina. See tugevdab kopse ja aitab leevendada nohu, köha, astmat, larüngiiti, sinusiiti, katarri, läkaköha, kurguvalu ja tonsilliiti. Tüümianiõli soojendav toime parandab vereringet, leevendab liigesepõletikku, reumat, podagrat, lihasevalu, nihestusi ja spordivigastusi. Tüümianiõli ei soovitata rasedatele ega inimestele, kes kannatavad kõrgvererõhktõve käes. Kuna õlis leiduvad fenoolid (karvakrool ja tümool) võivad ärritada limaskesti ja nahka, ei soovitata seda kehahooldustoodetes kasutada. "Thyme essential oil information". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. november 2011. Vaadatud 7. detsembril 2011. Hajar Salmalian, MSc, Roshanak Saghebi, MD, [...], ja Reza Bekhradi, MD, Comparative effect of thymus vulgaris and ibuprofen on primary dysmenorrhea: A triple-blind clinical study, Caspian J Intern Med. 2014 Spring; 5(2): 82–88., PMCID: PMC3992233, veebiversioon (inglise keeles) Linda Pärn, Tüümianiõli on menstruatsioonivalu vaigistamisel efektiivsem kui ibuprofeen, 20. mai 2014, veebiversioon
Pacific Jewel

Pacific Jewel on Suurbritannia ristluslaev, mis kuulub Carnival Corporation & plc tütarettevõttele P&O Cruises Australia ja mida käitab laevakompanii P&O Cruises Australia. Laev tehasenumbriga 5839 ehitati Fincantieri-Cant. Nav. Italiani laevatehases Itaalias. Laev lasti vette 25. mail 1989. Laev ristiti Itaalias, laeva ristiemaks sai Oscariga pärjatud itaalia näitleja ja seksisümbol Sophia Loren. Seejärel asus Crown Princess 8. juulil 1990 esmareisile. Selle nime all kasutati laeva kuni aastani 2002. 2002. aastal nimetati laev ümber A'Rosa Bluks, 2004. aastal AIDAbluks ning aastail 2004–2007 opereeris seda Saksamaa laevakompanii AIDA Cruises. 2007. aastal nimetati laev ümber Ocean Village Twoks ning alates 2009. aastast sõidab ta praeguse nime all. 2012. aastal sõidab Pacific Jewel Sydneyst Vaikse ookeani saartele. Kruiisilaevade loend "Fakta om fartyg". Originaali arhiivikoopia seisuga 2.08.2012. Vaadatud 3.08.2013. (rootsi keeles) Laeva kutsung, IMO-number, online-asukoht ja pildid saidil marinetraffic.com[alaline kõdulink] Laeva andmed ja positsioon P&O kodulehel (inglise keeles)
Marek Hamšík

Marek Hamšík (sündinud 27. juulil 1987 Banská Bystricas) on Slovakkia jalgpallur, kes mängib Türgi kõrgliiga klubis Trabzonspor ja Slovakkia jalgpallikoondises ründava poolkaitsjana. Ta on rahvuskoondise kapten. 2004. aastal kolis Hamšík Slovakkia klubist Slovan Bratislava Itaalia klubisse Brescia. 28. juunil 2007 siirdus ta 5,5 miljoni euro eest SSC Napoli. Napolis mängis ta aastatel 2007–2019 ning lõi Napoli meeskonnas Itaalia kõrgliigas kokku sada väravat. Aastatel 2014–2019 oli ta Napoli kapten. Aastatel 2019–2021 mängis ta Hiina kõrgliiga klubis Dalian Professional. 2021. aasta märtsis sõlmis ta lepingu Rootsi kõrgliiga klubiga IFK Göteborg. 2021. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu Trabzonsporiga. Hamšík on valitud Slovakkia aasta jalgpalluriks kokku kaheksal korral.
Haugas

Haugas (Accipiter) on lindude perekond haugaslaste sugukonnast. Perekonda kuuluvad linnuliikide esindajad on väikse või keskmise suurusega röövlinnud. Eestis elab kaks selle perekonna liiki – raudkull (Accipiter nisus) ja kanakull (Accipiter gentilis). Neil on sale kehaehitus, laiemad ja mitte kuigi pikad tiivad ning pikk saba, mille abil nad saavad hästi manööverdada. Pikkadel jalgadel on pikad ja teravad küünised, mida haukad kasutavad oma saagi kinnihaaramiseks ja surmamiseks. Terav ja konksus nokk on abiks söömisel. Emaslinnud on üldjuhul suuremad kui isased. Haukad varitsevad sageli saaklooma, kelleks on peamiselt väiksemad linnud ja imetajad. Saaki püütakse lühikeste kiirete sööstudega. Lendamisel lehvitavad nad tiibu küllaltki kiiresti (paigallend on lühike või puudub üldse). Elupaigaks on tavaliselt metsa või põõsastikega kaetud maastikud. Perekonda kuulub ligi 50 linnuliiki. Ameerika raudkull, Accipiter striatus Andi raudkull, Accipiter collaris Ao-raudkull, Accipiter tachiro Fidži raudkull, Accipiter rufitorques Habe-raudkull, Accipiter virgatus Hallpea-raudkull, Accipiter poliocephalus Ida-raudkull, Accipiter gularis Jõgi-värbkull, Accipiter minullus Kaelus-raudkull, Accipiter cirrocephalus Kanakull, Accipiter gentilis Kilt-raudkull, Accipiter luteoschistaceus Konna-raudkull, Accipiter soloensis Koolibrikull, Accipiter superciliosus Krae-raudkull, Accipiter brachyurus Kuuba tanukull, Accipiter gundlachi Lõuna-tuvikull, Accipiter novaehollandiae Madagaskari kanakull, Accipiter henstii Madagaskari raudkull, Accipiter madagascariensis Mägi-raudkull, Accipiter rufiventris Nicobari raudkull, Accipiter butleri Paapua kanakull, Accipiter meyerianus Pugal-kanakull, Accipiter melanoleucus Punajalg-värbkull, Accipiter erythropus Punakael-raudkull, Accipiter erythrauchen Punakülg-raudkull, Accipiter castanilius Põhja-tanukull, Accipiter cooperii Raudkull, Accipiter nisus Redu-raudkull, Accipiter toussenelii Saalomonisaarte raudkull, Accipiter albogularis Samet-raudkull, Accipiter imitator Sarnas-raudkull, Accipiter rhodogaster Savanni-raudkull, Accipiter ovampensis Selvakull, Accipiter poliogaster Stepi-raudkull, Accipiter brevipes Suur-raudkull, Accipiter princeps Süsi-raudkull, Accipiter melanochlamys Šikra-raudkull, Accipiter badius Tirtsu-raudkull, Accipiter francesiae Triip-raudkull, Accipiter griseiceps Tutt-raudkull, Accipiter trivirgatus Tõmmu-tuvikull, Accipiter henicogrammus Täppsaba-raudkull, Accipiter trinotatus Uuskaledoonia raudkull, Accipiter haplochrous Väike-raudkull, Accipiter nanus Väike-tanukull, Accipiter bicolor Vööt-tuvikull, Accipiter fasciatus
Kevadine krookus

Kevadine krookus (Crocus vernus) on Eestis hästi tuntud ja peamiselt kasvatatav krookuseliik. Kevadine krookus andmebaasis eElurikkus
Saunamäe tiik

Saunamäe tiik on tehisjärv Järvamaal Türi vallas. Tiik on ühelt poolt järsu kaldaga, teiselt poolt vähem järsk ning suuresti kinni kasvamas. Sügavaim on järve edelaosa. Saunamäe tiigi geograafilised koordinaadid on 58° 54′ 12″ N, 25° 25′ 38″ E. Järve pindala on 3,3 ha ja kaldajoone pikkus 1,445 km. Eesti järvede nimestik lk 20 Saunamäe tiik keskkonnaregistris
Vestring

Vestring on Vestfaali päritolu Eesti- ja Liivimaa vaimulikesuguvõsa. Esimeks suguvõsa esindajaks Eestis oli Heinrich Vestring (1562–1650), kes oli Tallinna Oleviste koguduse õpetaja ning Tallinna superintendent. Vestringide sugupuu, mille esitamiseks on kasutatud de Villiers/Pama süsteemi (en) A Heinrich Vestring (1562–1650), Tallinna Oleviste koguduse õpetaja ning Tallinna superintendent B1 Heinrich Vestring (u. 1603–1643), Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja ning Järva praost C1 Johann Vestring (suri 1681), Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja D1 Salomo Heinrich Vestring (1663–1749), Pärnu Eliisabeti ning Tori koguduse õpetaja, Pärnu praost E1 Maria Elisabeth Vestring, oli abielus Vändra Martini koguduse õpetaja Gottfried Hirschbergeri ja hiljem Vändra mõisniku Karl Wilhelm von Meyeriga (suri 1767) E2 Anna Sophia Vestring, oli abielus Vändra kooliõpetaja Johann Gottfried Pfündeliga D2 Lorenz Vestring (suri 1704), Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja C2 Anna Vestring, oli abielus Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja ja Pärnu praosti Bernhard Freieriga (suri 1692) B2 Johannes Vestring (u. 1616–enne 1662), Tallinna sündik, hiljem kuninglik nõunik ja saadik. Oli abielus Anna Valentiniga. C1 Henrich Vestring Üksikud suguvõsaliikmed, kelle täpne identiteet ja sugulusside ülejäänud Vestringitega on ebaselge: Anna Vestring, Arnd Strahlborni lesk (mainitud 1685) Arend Vestring, sõjaväelane (kapten; surnud enne 1686), oli abielus Catharina Müllenbachiga Gertrud Vestring (mainitud 1693) komissar Vestring, Mühlgrabeni mõisnik H. Vestring, tallinlane, immatrikuleeritud Tartu ülikoolis, õppinud hiljem juurat Hollandi ja Saksa ülikoolides, Riia linna asesündikus ja hiljem sündikus (1658–1672) Arvo Tering. Tartu ülikooli osa Eesti- ja Liivimaa haritlaskonna kujunemises XVII sajandil ja XVIII sajandi algul, "Keel ja Kirjandus" 1982, nr. 11, lk 594
Gruzija

Gruzija (vene keeles Грузия) oli kahe tekiga kuues Rossija-klassi (projekt 785/OL800, I seeria) Venemaa jõereisilaev, mis oli ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1953 Volga jõelaevakompaniile. Selle nime all kasutati laeva kõigepealt Venemaa jõgedel liinil Moskva – Rostov Doni ääres ja alates 1960. aastast Kaasan–Uljanovsk Nõukogude Liidu lipu ning hiljem Ukrainas aastail 1986–1989 Tšornobõli katastroofi tagajärgede likvideerimiseks, kus seda kasutati hotellina. Gruzija kanti maha ja lammutati 1989. aastal. Jõereisilaevade loend Projekt 785 (vene keeles) Teatmik, Projekt 785 (vene keeles) Jõelaevad Tšornobõlis[alaline kõdulink] (vene keeles) Jõelaev Gruzija (vene keeles) Gruzija (1953), registriandmed (vene keeles) Projekt 785 (vene keeles) Jõelaev Gruzija (vene keeles) Projekti 785 jõelaevad (vene keeles)
Charles Pic

Charles Pic (sündinud 15. veebruaril 1990) on prantsuse vormelisõitja. 2012. aastal sõitis ta Vormel 1 sarjas Marussia Virgin Racingu meeskonnas. Ta ei saanud ühtki punkti ning oli kokkuvõttes 21. kohal. Tema parim koht oli 12. hooaja viimasel etapil Brasiilias. 2013. aastal sõidab ta Vormel 1 sarjas Caterham F1 meeskonnas. Legend: (paksus kirjas on toodud kvalifikatsioonivõidud; kursiivis kiireim ring)
Tulipart

Tulipart (Tadorna ferruginea) on partlaste sugukonna ristpardi perekonda kuuluv lind. Tulipardi pesitsusala hõlmab stepid ja kõrbed Vahemerest kuni Amuuri-äärsete aladeni . Kõikjal on ta levinud hajusalt . Ta talvitub Vahemere maadel, Põhja-Aafrikas ja Lõuna-Aasias . Eestis loetakse teda võõrliigiks. Siin on ta üliharuldane eksikülaline . Tema arvukus Lääne-Euroopas langeb. Aeg-ajalt on tuliparte nähtud Põhja-Ameerika idaosas, aga pesitsemist pole seal täheldatud. Ta asustab veekogude kaldaid nii mägismaadel kui tasandikel. Pesa teeb ta urgudesse, kaljuorvadesse ja varemetesse. Tulipart on ristpardi lähim sugulane ja sellega umbes ühesuurune . Ta kaalub 1–1,6 kg . Ta on 58–70 cm pikk ja tiibade siruulatusega 110–135 cm. Välimuselt on ta rohkem hane- kui parditaoline . Teistest lindudest on teda kerge eristada ühetoonilise oranži sulestiku ja heledate põskede järgi . Saba ja hoosuled on mustad, tiibadel on valge laik . Isased ja emased näevad välja enam-vähem ühtemoodi, aga isasel on pulmasulestikus kaela alaosa ümber must rõngas ning emasel on pea kahvatumat värvi. Tulipardid ujuvad väga hästi, aga lend on neil raskepärane. Tulipardid hoiduvad tavaliselt paarikaupa või salkadesse ja moodustavad harva suuri parvi. Üksnes sulgimise ja talvitumise ajal võivad üksikutele järvedele ja aeglastele jõgedele koguneda suured tulipartide rühmad. Mõnikord segunevad tulipardid teist liiki lindudega. Tulipardi töönduslik tähtsus on väike, ent ta on oluline jahilind. Tibud kasvavad vangistuses hõlpsasti üles ja saavad kiiresti taltsaks. Neid võib ümber asustada uutele veehoidlatele ja pargiveekogudele. Vangistuses muutuvad linnud üksteise vastu tigedaks ja kõige parem on neid pidada paarikaupa, kui neid just üsna suurel maa-alal ei peeta. Neid võib pidada koos teiste partidega, kuid sellegipoolest muutuvad nad sulgimise ajal agressiivseks. Esimesena kirjeldas tuliparti teaduslikult Peter Simon Pallas 1764. Tulipart kuulub soodsas seisundis liikide hulka. "Loomade elu", 6. kd, lk 97-98, joonis 58, tahvel 14 Tulipart andmebaasis eElurikkus Tulipart YouTube'is
Hockenheim

Hockenheim on linn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaa loodeosas. Hockenheim asub umbes 20 kilomeetrit Mannheimist lõuna pool mõne kilomeetri kaugusel Reini jõe idakaldast. Linnast voolab läbi Reini lisajõgi Kraichbach. Hockenheimis elas 2010. aasta lõpul 21 118 inimest. Linnas asub võidusõiduringrada Hockenheimring, kus peetakse muu hulgas Vormel 1 Saksamaa Grand Prix. Hockenheimil on kolm sõpruslinna: Commercy, Prantsusmaa, alates 1970 Hohenstein-Ernstthal, Saksimaa, Saksamaa, alates 1990 Mooresville, Põhja-Carolina, Ameerika Ühendriigid, alates 2002 http://www.statistik.baden-wuerttemberg.de/BevoelkGebiet/Bevoelkerung/01515020.tab?R=GS226032 Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 1. mai 2013. Vaadatud 8. detsembril 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Hockenheimi koduleht
Kraichbach

Kraichbach on jõgi Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal, Reini parempoolne lisajõgi. Jõgi algab Sternenfelsi lähedal ja voolab valdavalt loodesse. Suuremad asulad Kraichbachi ääres on Kürnbach, Oberderdingen, Kraichtal, Ubstadt-Weiher, Bad Schönborn, Kronau, Sankt Leon-Rot, Reilingen, Hockenheim ja Ketsch. Kraichbachi pikkus on 59,9 km. Jõe lähe on 300 ja suue 93 meetri kõrgusel merepinnast.
T. G. Ševtšenko

T. G. Ševtšenko (ukraina keeles Т. Г. Шевченко) on kahe tekiga kolmekümne viies Rossija-klassi (projekt 785/OL800, III seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1958 Dnepri jõelaevakompaniile. Laev sai nime ukraina luuletaja ja kunstniku Tarass Ševtšenko auks. 1980. aastani oli laeva kodusadam Dnepropetrovsk ja see sõitis aastail 1958–1980 nime V. I. Lenin (ukraina keeles В. I. Ленін) all. Alates 1980. aastast sai laeva omanikuks Ukraina NSV Ministrite Nõukogu Kiievis. T. G. Ševtšenko osales aastail 1986–1989 Tšornobõli katastroofi tagajärgede likvideerimises, seal kasutati laeva hotellina. 1989. aastal kanti T. G. Ševtšenko maha ning jäeti seisma Kiievi veehoidlale, kus see 1994. aastal maha põles ja seejärel lammutati. T. G. Ševtšenko Kiievi Gidropargis (2004) Gidropark Kiievis (2004) Jõereisilaevade loend Projekt 785 (vene keeles) T. G. Ševtšenko (1958), registriandmed (vene keeles) Teatmik, Projekt 785 (vene keeles) История жизни дизель–электроходов серии 785[alaline kõdulink] (vene keeles) Projekt 785 (vene keeles) Register, T. G. Ševtšenko (1958) (vene keeles)