laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Salitsiin

Salitsiin on fenoolglükosiidide hulka kuuluv orgaaniline ühend, milles glükoos ja salitsüülalkohol ehk saligeniin on ühendatud O-glükosiidsidemega. Molaarmass on 286,28 g/mol. Keemistemperatuur on 199–201 °C. Salitsiini ja muid salitsüülhappe derivaate esineb looduses pajudes (näiteks hõberemmelgas), aaskannikeses, harilikus angervaksas, lamavas taliharjas ja paplites (hõbehaab, Populus candicans, must pappel, harilik haab). Salitsiinil on põletikuvastane ja palavikuvastane toime. Salitsiin ja muud salitsüülalkoholi glükosiidid (salireposiid, salikortiin, fragiliin, pitseiin jt) lõhustatakse sooles salitsüülalkoholiks ja glükoosiks. Salitsüülalkohol muundatakse maksas salitsüülhappeks. Salitsüülhape pärsib prostaglandiinide sünteesi, blokeerides tsüklooksügenaasi (COX) ensüümi. Salitsiini eraldas esimesena pajukoorest 1828 Müncheni ülikooli farmaatsiaprofessor Johann Andreas Buchner. Tal õnnestus saada väike kogus kollast ainet. PubChem
Helge

Helge on Eesti rannasõidu reisilaev, mida kutsutakse ka postipaadiks. Laev sõitis aastaid Kelnase ja Leppneeme sadamate vahel, tagades ühendust Prangli saare ja mandri vahel. Pärast teiste suuremate aluste liinile tulekut on Helget kasutatud tellimussõitudeks. Laev on suure kalapaadi puitkerega. Laev mahutab kuni 36 reisijat. Laev kapten on Iivar. https://web.archive.org/web/20160711152801/http://www.praagapuhkemaja.com/paat.html (vaadatud 11.07.2016) Laevast Praaga Talu Puhkemaja kodulehel
Michał Haratyk

Michał Haratyk (sündinud 10. aprillil 1992 Cieszynis) on Poola kuulitõukaja. Ta võitis 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis kuulitõukes hõbemedali tulemusega 21.16. 2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis tuli ta kuulitõukes 21.41-ga Euroopa meistriks. 2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas võitis ta pronksmedali tulemusega 20.94. Haratyki isiklik rekord on 22.08, mille ta on püstitanud 13. juunil 2018 Ostravas. Sisetingimustes on tema isiklik rekord 21.47, mis on püstitatud 18. veebruaril 2018 Toruńis. Michał Haratyk. european-athletics.org. Vaadatud 8.8.2018 Michał Haratyk Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Sara Moreira

Sara Isabel Fonseca Moreira (sündinud 17. oktoobril 1985 Santo Tirsos) on Portugali kergejõustiklane (kesk- ja pikamaajooksja). 2016. aastal võitis ta Euroopa meistrivõistlustel esimest korda kavas olnud poolmaratoni. Ta on Euroopa meistrivõistlustelt võitnud veel ühe hõbe- ja pronksmedali. 2013. aastal tuli ta 3000 meetri jooksus Euroopa sisemeistriks. Pärast 2011. aasta maailmameistrivõistlusi võeti talt positiivne dopinguproov ja ta sai kuuekuulise võistluskeelu. 2014. aasta New Yorgi maratonil sai ta kolmanda koha. 2013. aastal valiti ta Portugali aasta naissportlaseks. Allikas: IAAF Sara Moreira - sporditulemused. sport24.ee "Kaks sportlast põrusid kergejõustiku MMil dopinguga". Postimees Sport. 4. november 2011. 11.07.2016 "Daegu MMil dopinguga patustanud pääsesid 6-kuulise võistluskeeluga". Delfi Sport. 1. veebruar 2012. Vaadatud 11.07.2016 "Sara Moreira has Rosa Mota’s Marathon Record in her Sights". Road Race Management. Vaadatud 11.07.2016 "Gala 2013 - Desportista do Ano". Confederação do Desporto de Portugal. Vaadatud 11.07.2016 Sara Moreira Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Ernst Tode

Ernst Friedrich Tode (27. jaanuar 1858 Pargolovo (Peterburi lähistel) – 7. detsember 1932 München) oli baltisaksa kunstnik. Tuntud vitraažimeistrina. Ernst Tode sündis Pargolovos (praegu kuulub Peterburi Viiburi rajooni) kaupmehe perekonnas. Aastatel 1878–1882 õppis ta Riia Polütehnikumis arhitektuuri ja 1882–1885 Müncheni kunstiakadeemias maalikunsti professor Otto Seitzi käe all. Hiljem täiendas end Düsseldorfi kunstiakadeemias. Aastatel 1891–1894 töötas ta Riias kunstiõpetajana. Aastatel 1894–1909 tegeles Tode Riias vitraažikunstiga. Tal oli oma vitraažitöökoda. Tema loodud vitraaže on paljudes kirikutes ja muudes hoonetes, sealhulgas Riias, Peterburis, Moskvas, Kiievis ja Odessas. Tema loomingut leidub ka Eestis, näiteks Kolga-Jaani ja Paide kirikus ning Eesti Panga muuseumis. Alates 1909. aastast elas Tode Saksamaal – algul Regensburgis, hiljem Münchenis. Ta on tegutsenud ka kirjanikuna. Viimased eluaastad pühendus kunstiajaloole. 1908. aastal avaldas Tode Peterburi arhitektide ühingu arhitektuuri-, kunsti- ja tehnikaajakirjas Zodtšii pikema artikli "Стекольная живопись. Краткий очерк ее истории и технического развития" ('Klaasimaal. Selle ajaloo ja tehnilise arengu lühiülevaade'). ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Restaurētā Ernsta Todes vitrāža atgriežas muzeja ēkā[alaline kõdulink]. liepajniekiem.lv Vitraaž, E.Tode, Riia, 1901. register.muinas.ee Kolga-Jaani altarivitraaž tähistab 100. aastapäeva. kultuur.postimees.ee EELK Paide Püha Risti kirik. teelistekirikud.ekn.ee Estonia pst 11 – endise Eestimaa Aadlike Krediidiühingu pangahoone. muuseum.eestipank.ee Стекольная живопись. vitroart.ru
Salitsüülalkohol

Salitsüülalkohol ehk saligeniin ehk 2-hüdroksübensüülalkohol ehk 2-metüloolfenool on üks hüdroksübensüülalkoholide ehk metüloolfenoolide hulka kuuluv orgaaniline ühend. Salitsüülalkohol on valgete liistakute kujuline tahke aine. Molaarmass on 124,14 g/mol. Tihedus on 1,1613 g/cm³. Lahustub vees (73,863 g·l−1, 25 °C), benseenis, alkoholis, eetris ja propüleenglükoolis. Sulamistemperatuur on 83–85 °C, keemistemperatuur, happesus (pKa) on –9,93. Leidub pajukoores, paplis ja harilikus angervaksas salitsiiniks nimetatava glükosiidi aglükoonina. Seda leidub ka mõnedes putukates. Saadakse salitsiini ensümaatilise hüdrolüüsi või happehüdrolüüsi teel või sünteetiliselt fenoolist ja formaldehüüdist. Hüdrolüüsi teel vabaneb ta ka seedetraktis. Osaleb ensüüm salitsüülalkoholi beeta-D-glükosüültransferaas. Salitsüülalkohol oksüdeerub salitsüülaldehüüdiks, tugeva lõhnaga aineks, mida taimed ja putukad, kus salitsüülalkoholi leidub, kasutavad keemilise kaitsevahendina. Kasutatakse palavikuvastase ravimina ja kohaliku valuvaigistina. Salitsüülalkohol oksüdeeritakse maksas ensümaatilise hüdrolüüsi teel ensüüm salitsinaasi osalusel salitsüülhappeks, mis pärsib prostaglandiinide sünteesi, blokeerides ensüüm tsüklooksügenaasi (COX). L. Lederer. Eine neue Synthese von Phenolalkoholen. – Journal für Praktische Chemie, kd 50, nr 1, 1894, lk 223–226. Aalto-Korte, Kristiina; Välimaa, Jarmo; Henriks-Eckerman, Maj-Len; Jolanki, Riitta. Allergic contact dermatitis from salicyl alcohol and salicylaldehyde in aspen bark (Populus tremula). – Contact Dermatitis, kd 52, nr 2, 2005, lk 93–95. Resümee PubChem sigmaaldrich.com Weidenrinde, Salicin, Salicylsäure Ohutusnõuded (inglise keeles) chemicalbook.com chemspider.com
Felice ja Boudleaux Bryant

Felice Bryant (sünninimega Matilda Genevieve Scaduto, 7. august 1925 – 22. aprill 2003) ja Diadorius Boudleaux Bryant (/ ˈbuːdɛloʊ/; 13. veebruar 1920 – 25. juuni 1987) olid abikaasadest Ameerika Ühendriikide kantri- ja popmuusika laulukirjutajate tiim. Nende loomingust tuntuimad on "Rocky Top," "Love Hurts," ja mitmed The Everly Brothersi laulud nagu "All I Have to Do Is Dream" ja "Bye Bye Love." 1991. aastal valiti nad kantrimuusika kuulsuste halli.
Jimmy Fontana

Jimmy Fontana (õieti Enrico Sbriccoli; 13. november 1934 Camerino, Marche, Itaalia – 11. september 2013 Rooma) oli Itaalia näitleja, kontrabassist ja laulja-laulukirjutaja. Üle-euroopalise tuntuse sai ta lauluga "Il Mondo" (1965).[viide?] Tema teine ülipopulaarne laul oli "Che sarà" (Sanremo 1971 – 2. koht; Kristi Tammiku tõlkes "Lootus jääb"), mida seal esitasid ka José Feliciano ja Ricchi e Poveri (Eestis Uno Loop jt), kuid mis sai ülemaailmse tuntuse pigem José Feliciano esituses. Oma esinejanime eesnime võttis ta oma iidoli saksofonist Jimmy Giuffre järgi ning Fontana pärineb lihtsalt telefoniraamatust.
Hüdroksübensüülalkoholid

Hüdroksübensüülalkoholid ehk metüloolfenoolid on ainerühm, mille liikmed on ühtaegu bensüülalkoholi ja fenooli derivaadid. Nende molekulis on benseeniring, millel on asendusrühmadena üks hüdroksümetüülrühm ja üks hüdroksüülrühm. Nende erinevast paigutusest tuleneb asendiisomeeria: on olemas ortoisomeer 2-hüdroksübensüülalkohol ehk salitsüülalkohol, metaisomeer 3-hüdroksübensüülalkohol ja paraisomeer 4-hüdroksübensüülalkohol. 2-hüdroksübensüülalkohol ehk salitsüülalkohol 3-hüdroksübensüülalkohol 4-hüdroksübensüülalkohol Need on tahked ained. Molaarmass on kõigil 124,14 g·mol−1. Nende OH-happesus (pKa) on lähedane fenooli omale. Hüdroksübensaldehüüdid Hüdroksübensoehapped
3-hüdroksübensüülalkohol

3-hüdroksübensüülalkohol on hüdroksübensüülalkoholide hulka kuuluv orgaaniline ühend, metaisomeer. See on tahke aine. Molaarmass on 124,14 g·mol−1. Sulamistemperatuur on 69–72 °C. OH-happesus (pKa) on –9,83. PubChem
4-hüdroksübensüülalkohol

4-hüdroksübensüülalkohol on hüdroksübensüülalkoholide hulka kuuluv orgaaniline ühend, paraisomeer. See on tahke aine. Molaarmass on 124,14 g·mol−1. Sulamistemperatuur on 114–122 °C. OH-happesus (pKa) on 9,82. PubChem
Odette Kirss

Odette Kirss (sündinud 26. jaanuaril 1934 Rakveres) on eesti muuseumitöötaja ja koduloolane. Ta lõpetas 1952. aastal Rakvere Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli, kus oli õppinud ajaloo-keeleteaduskonna ajaloo osakonnas. Seejärel töötas ta kaks aastat Nõo Keskkoolis õpetajana. 1959. aastast kuni pensionile jäämiseni töötas ta Rakvere Muuseumis (hiljem sihtasutus Virumaa Muuseumid) teaduri ja vanemteadurina. Tema olulisemad uurimisteemad on olnud Rakvere ajalugu ja Virumaa kultuurilugu. Odette Kirss, Leili Pajos. "Kohtla-Järve linn ja rajoon". Tallinn: Eesti Raamat, 1971 "Kunda". Tallinn: Eesti Raamat, 1980 Odette Kirss, Leili Pajos. "Peipsi põhjarannikul (Lohusuust Vasknarvani). Tallinn: Eesti Raamat, 1984 "Viiskümmend aastat Rakvere Teatrit. I vihik, 1882–1977". Tallinn: Eesti Põllumajanduse Infokeskus, 1990 "Rakvere ajalugu: kõige vanemast ajast kuni 1944. aastani". Tallinn: Tänapäev; Virumaa Muuseumid, 2003 (2., parandatud trükk 2003, 3. trükk 2005) "Rakvere lood ja legendid". Tallinn: Tänapäev; Virumaa Muuseumid, 2004 Odette Kirss. "Rakvere", kaasautor ja toimetaja Karin Paulus. Tallinn: Solnessi Arhitektuurikirjastus, 2007 (2. trükk 2008) Oliver Pagel, Odette Kirss. "Rakvere linnuse ajalugu: esimesest aastatuhandest 20. sajandini". Tallinn: Tänapäev; Rakvere: Virumaa Muuseumid, 2008 1998 Rakvere Kroonimärk 1999 Valgetähe V klassi teenetemärk 2012 Vaimsuse auhind 2015 Eesti Kultuurkapitali Lääne-Virumaa eksperdigrupi 2015. aasta elutöö preemia Rakvere linna legend Odette Kirss peab juubelit "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. oktoober 2016. Vaadatud 11. juulil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Odette Kirss pärjati Vaimsuse auhinnaga", Virumaa Teataja, 20. detsember 2012. "Eesti Kultuurkapitali Lääne-Virumaa ekspertgrupi 2015. aasta preemiad"
Jan Łysek

Jan Łysek (7. juuli 1887 Jaworzynka, Sileesia, Austria-Ungari – 5. november 1915 Kostjuhnivka lahing Stõri jõe ääres, Vene keisririik) oli poola õpetaja, kultuuri- ja valgustustegelane ning luuletaja, kelle tegevus oli seotud peamiselt Cieszyni ja Cieszyni Sileesiaga. Jan Łyseki vanemad oli Jan ja Ewa Łysek (née Heczko). Ta lõpetas esmalt rahvakooli Istebnas ning seejärel Cieszyni Hertsogkonna Haridusseltsi (Macierz Szkolny dla Księstwa Cieszyńskiego) Cieszynis. Lõpetanud poolakeelse klassi Cieszyni õpetajate seminaris 1908. aastal, töötas Łysek õpetajana Datynie Dolnes, Sucha Średnias ja Jaworzes, kus alates 1912. aastast oli ka koolijuhataja. Łysek tegutses Poola Õpetajate Seltsis ning oli üks skautluse algatajaid Cieszyni Sileesias. Ilukirjanduslikke teoseid avaldas ta peamiselt kvartalikirjas Sileesia Koidik (Zaranie Śląskie), tema väljapaistvamaks teoseks sai draama "Magavad rüütlid" ("Śpiący rycerze"). 1914. aastal astus Jan Łysek Sileesias moodustatud Sileesia Leegioni (Legion Śląski), mis tegutses Austria-Ungari armees loodud Poola Leegionite raames. Łysek juhtis II brigaadi kuulunud kompaniid, teenides välja leitnandi auastme. Ta hukkus Austria-Ungari ja Vene vägede vahel peetud Kostjuhnivka lahingus Stõri jõel Volõõnias (nüüdses Ukrainas Lvivi oblastis). Postuumselt autasustati Łysekit Virtuti Militari V klassi ristiga, Iseseisvusristiga (Krzyż Niepodległości) ja Vapruseristiga (Krzyż Walecznych). 1929. aastal viidi Łyseki põrm Cieszynisse ja sängitati luteri kalmistule. Tema nime kannab üks Cieszyni tänavaist. 1939. aastani seisis Jaworze kooli seinal ka Łyseki mälestustahvel, mis Saksa okupatsiooni algul maha võeti; tahvel on kavas taastada 2016. aastal. Kazimierz Nitsch nimetas Jan Łysekit Sileesia Tetmajeriks, viidates Poola kirjanikule Kazimierz Przerwa-Tetmajerile; Sileesia kirjandusteadlane Zdzisław Hierowski võrdles teda aga Noor-Poola liikumises silma paistnud kirjaniku Władysław Orkaniga. Natasza Gorzołka Śląski Tetmajer i legionista. O Janie Łysku w Grodźcu Ox.pl, 29.02.2016 "Alicja Sęk, "Szlakiem Legionu Śląskiego ziemi cieszyńskiej"". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. jaanuar 2011. Vaadatud 11. juulil 2016. K. Kiereś, Jan Łysek – poeta i żołnierz, "Kalendarz Cieszyński 2008", Cieszyn 2007, s. 124. Orszulik B., Poeta i legionista, "Kalendarz Cieszyński 1990", Cieszyn 1989, lk 125–127 Natasza Gorzołka Śląski Tetmajer i legionista. O Janie Łysku w Grodźcu Ox.pl, 29.02.2016
Taimede haigusresistentsus

Taimede haigusresistentsus kaitseb taimi patogeenide eest kahel viisil: mehhanismide abil ja nakkuste poolt indutseeritud immuunvastustena. Haigusele vastuvõtliku taime haigusresistentsus on patogeeni kasvu vähendamine taimes; see erineb haigustolerantsusest, mis tähendab, et taimed saavad hoolimata patogeeni vohamisest vähe kahjustada. Haiguse tagajärg sõltub patogeeni, taime ja keskkonnatingimuste vahelisest interaktsioonist (haiguse kolmnurk). Kaitset aktiveerivad ühendid võivad liikuda rakust rakku või süsteemselt juhtkoe kaudu. Et aga taimedel puuduvad ringlevad immuunrakud, siis enamik rakutüüpe kasutab vastusena mitmesugused antimikroobseid peptiide. Kuigi taimeisendeid saab ilmsete kvalitatiivsete erinevuste järgi jaotada resistentseteks ja vastuvõtlikeks (pärast nakatumist sama patogeenitüvega inokulaadi sarnase koguse juures sarnases keskkonnas), täheldatakse tavaliselt taimetüvede või genotüüpide vahelisi kvantitatiivseid erinevusi haigusresistentsuses. Taimed on järjekindlalt resistentsed ühtedele patogeenidele ja vastuvõtlikud teistele; resistentsus on tavaliselt spetsiifiline patogeeni liigi või tüve suhtes. Viljapuude ja köögiviljataimede haigusresistentsus Taimehaigused
Sileesia Koidik

Sileesia Koidik (poola keeles Zaranie Śląskie) oli Sileesia kultuuri ja ajaloo teemaline kvartalikiri, mis ilmus 1907–1992 (katkestustega) Cieszynis ja Katowices (eri paigus). Aastail 1957–1992 avaldas seda Sileesia Teaduslik Instituut (Śląski Instytut Naukowy) Katowices. Ajakirja esimene number ilmus 15. oktoobril 1907 Cieszynis, selle toimetaja oli kirjanik ja etnograaf Ernest Farnik. Väljaannet kirjastas Poola Etnograafia Selts Cieszynis. Esimesel ilmumisperioodil olid Sileesia Koidikuga seotud kultuuritegelaste seas Andrzej Hławiczka, Józef Londzin, Jerzy Kubisz, Bernard Kotula ja Jan Łysek. Toimetajate seas olid Zdzisław Hierowski, Kazimierz Popiołek, Wilhelm Szewczyk ja Marian Grzegorz Gerlich. Kvartalikiri avaldas artikleid Sileesia folkloorist, kirjandusest ja ajaloost. Ajakirja ilmumine peatus 1912. aastal ning jätkus taas Katowices 1929. aastal. Teise maailmasõja aegse pausi järel ilmus Sileesia Koidik Katowices 1945–1948 ning 1957–1992. Józef Chlebowczyk: Nad Olzą. Katowice: 1971, lk 107. Alicja Galas Dzieje Śląska w datach Zaranie Śląskie, Dolnośląska Biblioteka Cyfrowa Zaranie Śląskie, Śląska Biblioteka Cyfrowa
Éder (Portugali jalgpallur)

Éderzito António Macedo Lopes (tuntud kui Éder; sündinud 22. detsembril 1987 Guinea-Bissaus Bissaus) on Portugali endine jalgpallur (ründaja). Klubikarjääri jooksul mängis ta muuhulgas Portugali kõrgliigaklubides Académica ja Braga, Inglismaa kõrgliigaklubis Swansea City, Prantsusmaa kõrgliigaklubis Lille ja Venemaa kõrgliigaklubis Moskva Lokomotiv. Tema jalgpallurikarjääri viimane klubi oli Saudi Araabia kõrgliigaklubi Al Raed, kus ta mängis hooajal 2021/22. Debüüdi Portugali rahvuskoondises tegi ta 11. septembril 2012 jalgpalli MM-i valikmängus Aserbaidžaaniga. Portugali koondises mängis ta aastatel 2012–2018 kokku 35 korda ja lõi viis väravat. Éder valiti Portugali koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlusteks. Esimeses kahes alagrupimängus Saksamaa ja USA-ga tuli ta mängu vahetusest. Viimast alagrupimängu Ghanaga alustas ta algkoosseisust. Esimese värava lõi Éder koondises oma 18. mängus 16. juunil 2015 sõprusmängus Itaaliaga. 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel tuli ta mängu kolmes kohtumises vahetusest. Finaalis Prantsusmaaga lõi ta värava lisaajal, mis tõi Portugalile võidu ja Euroopa meistri tiitli. Académica Taça de Portugal: 2011–12 Braga Taça da Liga: 2012–13 Moskva Lokomotiv Premjer Liga: 2017–18 Venemaa karikas: 2018–19, 2020–21 Venemaa superkarikas: 2019 Portugali koondis Euroopa meistrivõistlused: 2016 "Portugal post Azerbaijan victory". UEFA.com. 11. september 2012. Vaadatud 12.07.2016 "Italy 0–1 Portugal: Eder fires Ronaldo-less Seleccao to victory". Goal.com. 16. juuni 2015. Vaadatud 12.07.2016 "Ronaldota Portugal alistas võõrustaja Prantsusmaa ja võitis esimese EM-tiitli". ERR Sport. 10. juuli 2017. Vaadatud 12.07.2016
Juss Laansoo

Juss Laansoo (sündinud 23. aprillil 1983 Sakus) on eesti motokrossisõitja. Ametlik koduleht Biograafia ESBL-is
Puitarhitektuur

Puitarhitektuur ehk puuarhitektuur on arhitektuuri haru, milles peamise ehitusmaterjalina kasutatakse puitu. Teadaolevalt vanim puitehitis leiti 2023. aastal Kalambo jõe kaldal, Tansaania ja Sambia piiril, ligi 500 000 aastat varem, Homo sapiensile eelneval perioodil, rajatud käsitööriistadega valmistatud puitehitis oli arvatavasti platvorm või laudtee. Ehituskonstruktsiooniliselt jagunevad puithooned kolme põhitüüpi: rõhtpalkhooned püstpalkhooned sõrestik- ehk puitkarkasshooned. Eesti vanim säilinud puitehitis on Ruhnu vana kirik 1643. aastast. Mandri-Eesti teadaolevalt vanim puitehitis on 1694. aastal valminud Mikitamäe vana tsässon. Baltimaade suurimaks puitehitiseks on loetud Vändras 1866. aastal valminud kurttummade kooli hoonet. Tubala tuulik Hiiumaal Paide kaubahoovi ärihoone Altja võrgukuurid Soera talu suitsusaun Hiiumaal Võõpsu pritsikuur Ruhnu kirikud Palamuse apteek Kehtna Peetri kirik Paldiski raudteejaama peahoone Tartu Karlova linnaosa puithooned Tallinna Püha Siimeoni ja Naisprohvet Hanna kirik (1752–1755) Andelsbuchi kabel Austrias Puithoone Bergi vallas Rootsis Puittuletorn California osariigis Puidust hütt Kamerunis Puitpitshoone Jaroslavli oblastis Venemaal Puidust sild Eisacki jõel Bolzano provintsis Khamari kloostri värav Ida-Gobi aimakis Mongoolias Āraiši järvelinnus Lätis Puithooned Bergeni linnas Norras Aasta puitehitis puitsild palkhoone Sample, Ian; editor, Ian Sample Science (20. september 2023). "'Oldest wooden structure' discovered on border of Zambia and Tanzania". The Guardian (Briti inglise). ISSN 0261-3077. Vaadatud 21. septembril 2023. {{uudiseviide}}: parameetris |perekonnanimi2= on üldnimi (juhend) Karin Hallas. Eesti puitarhitektuur. Tallinn : Eesti Arhitektuurimuuseum, 1999. ISBN 9985606752 Will Pryce. Puitarhitektuur : maailma ajalugu. Tallinn : Sinisukk, 2006. ISBN 9949140536 Tallinna puitarhitektuur. Tallinn : Eesti Arhitektuurimuuseum, 2014. ISBN 9789949907878
ESSO

ESSO võib olla: Põhjamaade Sümfooniaorkester (varasem nimi Eesti-Soome Sümfooniaorkester) Estonian Social Science Online, sotsiaalteaduslik ajakiri Esso võib olla: Esso, naftaettevõtte ExxonMobil kaubamärk Esso (Venemaa), küla Venemaal Kamtšatka krais
Politsei ratsareserv

Politsei ratsareserv oli Eestis enne Teist maailmasõda tegutsenud Eesti politsei üksus. Ratsareservid moodustati 1920 ja need asusid Tallinnas ja Petseris. Tallinna ratsareservi kasarm asus Polgu tänaval (praeguses Keldrimäe linnaosas). 1924. aasta riigipöördekatse ajal toimusid kasarmus mitmed kokkupõrked. Voldemar Pussi salk pidi vallutama Juhkentali piirkonnas ratsapolitsei­reservi, auto-tankidivisjoni, side­pataljoni, lennuväedivisjoni, II politseijaoskonna, Ülemiste raudteejaama, Mäe kasarmutes 10. jalaväerügemendi, allohvitseride õppepataljon ja sidepataljoni staabi.  Pikemalt artiklis 1. detsembri riigipöördekatse Eesti politsei (1918–1940) Nimetused, Riigi Teataja, nr. 47, 16 mai 1927 Vabariigi Valitsuse poolt 25. märtsil 1927 a. vastu võetud Politseiasutuste kujundamise määruse muutmise määrus., Riigi Teataja, nr. 32, 5 aprill 1927 Hanno Ojalo, Kommunistide suur terrorirünnak 1. detsember 1924, Kultuur ja Elu 4/2018 Politsei ratsareservi pilt FOTISes Jaanika Kulešas, EESTI RATSAPOLITSEI AJALUGU JA RATSAPOLITSEI TAASLOOMISEST TÄNAPÄEVA EESTIS, Sisekaitseakadeemia Politsei- ja piirivalvekolledž, Muraste 2014
Filip Ingebrigtsen

Filip Ingebrigtsen (sündinud 20. aprillil 1993 Sandnesis) on Norra kergejõustiklane, keskmaajooksja. 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis võitis ta kuldmedali 1500 m jooksus ajaga 3.46,65. 2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Londonis võitis ta 1500 meetri jooksus ajaga 3.34,53 pronksmedali. Filip Ingebrigtseni isiklik rekord 1500 m jooksus välitingimustes on 3.30.01 (joostud 20.7.2018, endine Norra rahvusrekord) ja sisetingimustes 3.42.61 (joostud 5.3.2016). 21. juulil 2019 jooksis ta Londonis Teemantliiga etapil miilijooksus ajaks 3.49,60, võttes sellega üle oma vennale Henrik Ingebrigtsenile kuulunud Norra rekordi. Kaks aastat hiljem ületas tema rekordi Jakob Ingebrigtsen. Filip Ingebrigtsenile kuuluvad Norra rekordid 1000 meetri jooksus välitingimustes (2.16,46; joostud 11. juunil 2020) ja miilijooksus sisetingimustses (3.56,99; joostud 8. veebruaril 2020). Tema noorem vend Jakob Ingebrigtsen on samuti jooksja. Tema vanem vend Henrik tuli Euroopa meistriks 1500 meetri jooksu distantsil 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Filip Ingebrigtsen. european-athletics.org. Vaadatud 14.8.2017 "Norsk rekord for Filip Ingebrigtsen!". dagbladet.no. 21.7.2019. Vaadatud 22.7.2019 Filip Ingebrigtsen Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Luhamaa Pühavaimu kirik

Luhamaa Pühavaimu kirik on õigeusu kirik Võru maakonnas Setomaa vallas Määsi külas. Kirikus tegutseb Luhamaa Pühavaimu kogudus. Kirikule pandi nurgakivi 4. juulil 1929 ja kiriku pühitses sisse 26. juunil 1932 metropoliit Aleksander. Algul kavatseti sinna rajada vaid palvemaja, ent kuna ehituseks annetati plaanitust rohkem raha, ehitati palvemaja asemel praegune kirikuhoone. Luhamaa Pühavaimu kirik kuulub Seto külävüü turismimarsruudi alla. Kiriku juures asub Luhamaa kalmistu, mis on arvele võetud kultuurimälestisena. Kiriku ehitustööd Kiriku kõrval asuv kalmistu https://web.archive.org/web/20160712105745/http://www.eoc.ee/kogudus/1963-2/ (vaadatud 11.07.2016) Kirikust ja kogudest EAÕKi kodulehel
Luua arboreetum

Luua arboreetum on arboreetum Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Luua külas. Ala pindala on 7,5 ha. Ala on kaitse all alates 1968. Ala kuulub Luua Metsanduskoolile.[viide?] Luua arboreetum keskkonnaportaalis (vaadatud 11.07.2016) Luua arboreetum keskkonnaportaalis
Illuste

Illuste (saksa keeles Illust) oli küla Läänemaal Karuse kihelkonnas Paatsalu lahe ääres. Illuste küla alad jäävad praeguse Paatsalu küla alale Pärnumaal. Külas on sündinud Eesti riigivanem Jaan Teemant.[viide?] Illuste mõis Illuste mõisapark Illuste soo Illuste vald