laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jüri Palm

Jüri Palm (14. aprill 1937 Tallinn – 27. aprill 2002 Tallinn) oli eesti graafik ja maalikunstnik. Jüri Palm sündis kontsertmeistri ja viiuldaja Rudolf Palmi peres. Ta lõpetas 1956. aastal Tallinna 4. keskkooli ning õppis aastatel 1956–1963 ERKI-s keraamikat ja graafikat ning lõpetas kooli plakatikunstnikuna. Graafikast viljeles ta peamiselt kõrgtrükki, kujundas ka raamatuid (umbes 100 trükist) ja plakateid. Alates 1960. aastate II poolest pühendus ta maalile. Ta tegutses peamiselt vabakunstnikuna, oli 1965. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige. 1977 Kristjan Raua preemia (maalid "Motoantropo"», "Suur vaikelu" I ja II) 1988 Kristjan Raua preemia (maal "Eeden") 1996 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (isikunäitus Tallinna Kunstihoones) Jüri Palmi isa oli viiuldaja Rudolf Palm. 1975 - "Eesti raamatukunsti trükiste kujundused". - Tallinn 1975 1988 - "Närvitoonid. 25 aastat maalimist = 25 years of painting". Eessõna Mai Levin. - Eesti NSV Riiklik Kunstiinstituut. Tallinn 1988 1977 - Mai Levin. "Jüri Palmi maalid". Näitusekataloog, ENSV Riiklik Kunstimuuseum. Tallinn 1977 1987 - Ene Asu-Õunas, Maie Raitar. "Jüri Palm : ilmsi ja silmsi". Näitusekataloog, Tartu Riiklik Kunstimuuseum. Tallinn 1983 1996 - Ene Lamp. "Palm, Jüri". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 308-309
École des Beaux-Arts

École des Beaux-Arts ehk Kaunite Kunstide kool on kunstikool Prantsusmaal. Termin École des Beaux-Arts kehtib tegelikult mitmele kunstikoolile Prantsusmaal, kuid neist kuulsaim on Pariisis asuv École Nationale Superieure des Beaux-Arts. Eestikeelses kirjanduses peetakse reeglina silmas seda kooli ja ka see artikkel keskendub samale asutusele. École des Beaux-Arts asutati 1648. aastal osana Prantsuse Kaunite Kunstide Akadeemiast kardinal Jules Mazarini poolt. Eesmärgiks oli pakkuda esmaklassilist joonistamise, maalimise, skulptuuri, graafika ja arhitektuuriõpet. Kool allus algselt Louis XIV valitsuse käskudele, kelle huvides oli, et kool toodaks kunstnikke, kes dekoreeriksid paleesid ning maaliksid kuninglikku perekonda, kuid saavutas suurema iseseisvuse Napoleon III ajal 1863. aastal. Kooli õpetamise põhimõtted olid ranged, eeskujuks Kreeka ning Rooma antiikkunsti traditsioon. Akadeemia koosnes maali- ja skulptuuriakadeemiast ning arhitektuuriakadeemiast. 1968.aastal eraldati arhitektuuriakadeemia. Koolis on õppinud mitmed Eesti kunstnikud. Beaux-Arts uusbarokne arhitektuur
Vergine Liiv-Hillep

Vergine Liiv-Hillep (21. jaanuar 1922 Pärnu – 4. jaanuar 2015 Wihogne, Liège'i ringkond, Belgia) oli eesti päritolu Belgia maalikunstnik. Ta õppis 1930. aastatel Holstre koolis, noorusaastad möödusid Viljandis. Aastatel 1939–1941 õppis ta Pallase kunstikoolis. Sõja ajal naasis ta kodulinna, lõpetades seal 1943. aastal gümnaasiumi. Samal aastal abiellus ta Richard Hillepiga, kellega aasta hiljem Saksamaale põgenes. Hillepid sattusid põgenikelaagrisse Lõuna-Saksamaal Kemptenis, kust 1947. aastal siirduti elama Belgiasse Liège'i, kus abikaasal õnnestus leida teenistuskoht mäetööstuses. Vergine töötas lühikest aega lihttööl marmelaadivabrikus ja mänguasjade vabrikus. 1956. aastal alustas ta prantsuse keele õpinguid ning 1957. aastal sai temast Liège'i Kuningliku Kunstiakadeemia (Académie Royale des Beaux-Arts) õpilane. Õppetöö kunstiakadeemias kestis kuus aastat, kuid Liiv-Hillep sai lõpetada kolme aastaga, sest arvestati ka tema varasemaid õpinguid. 1960. aastal lõpetas ta kunstiakadeemia silmapaistvate tulemustega õlimaali ja joonistamise ning 1961. aastal maastikumaali ja gravüüri alal. Hillep on Eestis võrdlemisi vähe tuntud kunstnik. Septembris 2015 avati Kondase Keskuses tema isikunäitus. Pressiteade "Vergine Liiv-Hillep 21. I 1922 – 4. I 2015". Sirp, 23. jaanuar 2015
Katari emiir

Katari emiir on Katari riigipea ja absoluutne monarh. Katari valitsejate loend alates Katari Riigi loomisest 1868. aastal. Šeik Muhammad bin Thānī (1868–1878) Šeik Jasim bin Muhammad Āl Thānī (1876–1913) Šeik 'Abdu'llah bin Qasim Āl Thānī (1913–1949) Šeik 'Ali bin 'Abdu'llah Āl Thānī (1949–1960) Šeik Aḩmad ibn ‘Alī Āl-Thānī (1960–1972) Šeik Khalīfah ibn Ḩamad Āl Thānī (1972–1995) Šeik Ḩamad ibn Khalīfah Āl Thānī (1995–2013) Šeik Tamīm ibn Ḩamad Āl Thānī (alates 25. juunist 2013)
Académie Colarossi

Académie Colarossi ehk Filippo Colarossi vabaakadeemia oli Itaalia skulptori Filippo Colarossi loodud Pariisis tegutsenud kunstikool, mis alustas tegevust 1815. aastal. Akadeemia loodi alternatiivina École des Beaux-Artsile, mille õpetamismeetodid olid paljude toonaste avangardkunstnike meelest liiga ranged. Akadeemia erines ka selle poolest, et võttis vastu naisi ja teiste riikide õpilasi. Kool suleti 1930. aastatel. Eesti kunstnikest on seal õppinud näiteks modernismiklassikud Adamson-Eric, Konrad Mägi, Eduard Wiiralt, Nikolai Triik, Karl Pärsimägi.
Académie de la Grande Chaumière

Académie de la Grande Chaumière on Pariisis tegutsev kunstikool, mis loodi 1902. aastal. Kool tegutses sarnaselt näiteks Académie Colarossi ja Académie Julianiga vabaakadeemia põhimõtetel, kus vastuvõtt ning õppemeetodid olid vabamad. Kool tegutseb siiani. Koolis on õppinud mitmed eesti kunstnikud, näiteks Eduard Wiiralt, Ilse Leetaru, Karin Luts, Konrad Mägi.
Alatskivi kirik

Alatskivi kirik on kirik Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Alatskivil. Kirik on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Kirik ehitati aastatel 1840–1870. Enne seda oli 1812. aastal ehitatud pikihoone. Aastal 1866 ehitati koor ja ristlööv. 1890. aastal ehitati nelinurkne eenduv läänetorn. Kirikut kasutab Alatskivi kogudus. Alatskivi kirik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 18.12.2015) Alatskivi kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Piirissaare Peeter-Pauli kirik

Piirissaare Peeter-Pauli kirik on õigeusu kirik Tartu maakonnas Tartu vallas Piirissaarel Tooni külas. Piirissaarel asub ka teine pühakoda: vanausulistele kuuluv Piirissaare vanausuliste palvemaja Saare külas. Piirisaare Õigeusu kirik, peipsisaar.ee (vaadatud 30.08.2022)
Académie Julian

Académie Julian oli kunstikool Pariisis, mis alustas tegutsemist 1868. aastal. Kooli asutas kunstnik Rodolphe Julian ning see sai peagi üheks hinnatuimaks. Kooli kuldaeg oli aastatel 1875–1915, kui sinna sattusid õppima ja õpetama hiljem eriti tuntuks saanud kunstnikud. Koolis on õppinud ka mitmed eesti kunstnikud, näiteks Nikolai Triik, Anatol Kaigorodov.
Hargla kirik

Hargla kirik on kirik Valga maakonnas Valga vallas Hargla külas. Seal tegutseb Hargla kogudus. Kirik ehitati aastatel 1817–1821 ning sellele tehti põhjalik ümberehitus sama sajandi lõpus. Hargla kirikul oli abikirik Taheval. Kirik on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Hargla kirik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 18.12.2015) Hargla kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Muhu-Hellamaa Peetruse ja Pauluse kirik

Muhu-Hellamaa Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Saare maakonnas Muhu vallas Hellamaa külas. See on üks kahest õigeusu pühakojast Muhu saarel, teine on Muhu-Rinsi kirik. Muhu saarele jõudis usuvahetusliikumine 1847. aasta kevadel. Kohalik luterlik köster-koolmeister Carl Wilhelm Freundlich (1803–1872) võitles uue usu vastu mitmel moel. Tema vaenulik hoiak ei takistanud oluliselt õigeusu kiiret levikut saarel. 1848. aastaks oli Saaremaal ja Muhumaal salvitud 69,6% talurahvast.[viide?] Muhu õigeusklikud kuulusid 1847. aastal asutatud Muhu-Rinsi kogudusse. Õigeusku salvitud muhulased jaotati kahe koguduse vahel 1850. aastal, mil asutati Muhu-Hellamaa Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kogudus Hellamaal.[viide?] Kiriku rajamiseks hakati ehitusmaterjali koguma 1864. aastal. Kirik valmis 1866. aastal ja pühitseti apostlite Peetruse ja Pauluse auks. Arhitekt Apollon Edelsoni tüüpprojekti järgi ehitatud apsiidiga pühakoda on ristkülikukujulise põhiplaaniga krohvitud seintega paekivihoone. Kirikul on astmeline kellatorn ja väike haritorn. Riia ja Miitavi piiskop Platon I pühitses Muhu-Hellamaa õigeusu kiriku 29. juunil 1866. Kirikut kasutab EAÕK Muhu-Hellamaa Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kogudus. Kirikust umbes 280 meetrit loodesse jääb Hellamaa kalmistu. Kirikus on mälestustahvel Soome Õigeusu Kiriku peapiiskopiks tõusnud Herman Aavale, kes oli pärit Muhu Hellamaa õigeusu koguduse kösterkooliõpetaja Vassili Aava perest. Muhu vald Hellamaa kalmistu Muhu-Rinsi Neitsi Maria Kaasani pühakuju kirik Muhu Muuseum Muhu-Hellamaa Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kogudus Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku veebisaidil (vaadatud 14.03.2017) "Koguteos Saaremaa II köide". TTÜ Kuressaare Kolledž. Kirjastus Koolibri Tallinn, 2007; lk 430-434; lk 423; lk 924-926 Jaanus Plaat. " Saaremaa kirikud, usuliikumised ja prohvetid 18.-20. sajandil". Eesti Rahva Muuseum. Tartu, 2003; lk 136-140 Martin Toon. "EAÕK Kuressaare Püha Nikolai koguduse ajalugu". Kuressaare, 1997. AS Terbo, Tallinn, 1997; lk 4-5; lk 69 Jaanus Plaat, Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011. lk 444-451 V. Ranniku fotokogu: Hellamaa õigeusu kirik
Ilse Leetaru

Ilse Leetaru (sündinud Ilse Kõpper; 27. oktoober 1915 Tallinn – 9. detsember 2006 New York) oli eesti graafik ja kunstikoguja. Ilse Leetaru sündis Tallinnas. Ta õppis Tallinna Kaarli Koguduse Eragümnaasiumis, kus sel ajal oli joonistusõpetajaks Kristjan Raud. Selle lõpetamise järel asus ta 1933. aastal õppima klaveri eriala Artur Lemba klaveriklassis Tallinna Konservatooriumis. Õpingud katkesid 1936. aastal pärast abiellumist dr. med. Edmund Leetaruga.  Suure põgenemise laine viis ta 1944. aastal Saksamaale. Sealt 1949. aastal USA-sse emigreerunud Leetaru sai kunstiõpinguid alustada võrdlemisi hilja. Ta õppis episoodiliselt Müncheni moekoolis 1948–1949 ning juba USA-s elades asus 1959. aastal õppima New York School of Visual Artsis, lõpetades selle 1963. aastal. 1966. aastal täiendas Leetaru end Pariisis, Académie de la Grande Chaumière's. Leetaru isikunäitused toimusid New Yorgi Eesti Majas 1975., 1979., 1982. ja 2001., Tartu Kunstimuuseumis 1990. ja 2004., Tallinnas Adamson-Ericu muuseumis 1991., Saksa Kultuuri Instituudis 1996. ja Kastellaanimaja galeriis 1998. aastal. 2015. aastal toimus Haus galeriis Leetaru 100. sünniaastapäeva mälestusnäitus. Ilse Leetaru graafikat eksponeeriti arvukatel välisnäitustel ning tema kunst pälvis rahvusvahelisi auhindu[viide?]. Ilse Leetaru oli Eesti Kultuurifondi Ameerika Ühendriikides juhatuse liige ja USA Rahvusliku Naiskunstnike Assotsiatsiooni (National Association of Women Artists) liige, kuuludes aastaid selle žüriisse. 1930. aastatel sai alguse Leetaru perekonna kunstikogu, kuhu kuulusid Eduard Wiiralti, Kaarel Liimandi, Konrad Mäe, Johannes Greenbergi, Erik Haameri, Herman Talviku, Kuno Veeberi jpt. suurepärased teosed. Leetarul õnnestus paguluses suurtes joontes säilitada oma kunstikogu, mida ta täiendas varase eesti eksiilkunstiga. Osa Eestisse jäänud kunstiteostest leidis püsiva koha Tartu Kunstimuuseumis, 2003. aastal kinkis Ilse Leetaru aga ka oma New Yorgis säilitatud eesti kunsti klassika Eestisse, jagades selle Eesti Kunstimuuseumi ja Tartu Kunstimuuseumi vahel. Ilse Leetaru 27. X 1915 – 9. XII 2006 Ilse Leetaru TLÜAR väliseesti isikute andmebaasis Ilse Leetaru looming EKM Digikogus
Aitoolia

Aitoolia (kreeka keeles Αιτωλία) on mägine piirkond Kreekas Kórinthose lahe põhjakaldal. See moodustab Aitoolia-Akarnaania piirkonnaüksuse idapoolse osa. Aitoolia liit
Hans von Aken

Hans von Aken oli Eesti müürseppmeister ja kujur. Hans von Aken osales aastatel 1585–1592 Toompea linnuse ehitamises, esialgu tavalise kujuri ja kiviraidurina. Pärast senise ehitusmeistri Antonius Poliensis'i lahkumist 1585. aastal, asus Hans von Aken 1588. aastal Toompea linnuse ehitust juhtima. 1594. aastat pärineb tema valmistatud Rootsi õuemarssali Olof Ryningi hauamonument, mis asub Tallinna Toomkirikus. 1598. aastal osales Aken Oleviste kiriku tornikiivri parandustöödel järelevaatajana. 1599. aastal sai Hans von Akenist Tallinna kodanik ning 1601. aastal ta kas lahkus Tallinnast või suri. O. Liiv. Ajalooline ajakiri N°1 , Tartu, K.JÜ. „Loodus", 1940.(lk 1-14) Kultuurimälestiste register. "1330 O. Ryningi hauamonument, H. v. Aken, 1594 (dolomiit)" (eesti keel). Vaadatud 20.03.2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Mart-Ivo Eller. Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1996. (lk 20)
Ḩamad ibn Khalīfah Āl Thānī

Šeik Ḩamad ibn Khalīfah Āl Thānī (araabia keeles الشيخ حمد بن خليفة آل ثاني; sündinud 1. jaanuaril 1952 Dohas) on endine Katari emiir. Tema valitsusaeg algas 27. juunil 1995. 25. juunil 2013 loobus ta troonist oma poja Tamīm ibn Ḩamad Āl Thānī kasuks. Ta on abielus Mūzah bint Nāşir al-Misnidiga ja neil on seitse last: Tamīm ibn Ḩamad Āl Thānī (neljas poeg, sündinud 1980, emiir). Jassim Hamad Al-Thani (vanim poeg, loobus troonist) Joaan Hamad Al-Thani Khalifa Hamad Al-Thani Mohammed Hamad Al-Thani Sheikha Al-Mayassa Hamad Al-Thani Sheikha Hind Hamad Al-Thani
Laatre Laurentsiuse kirik

Laatre Laurentsiuse kirik on kirik Sangaste kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Valga maakonnas Valga vallas Laatre alevikus. Kirikus tegutseb Laatre Püha Laurentsiuse kogudus. Laatre esimene puukirik hävis tules 1558. aastal. 1594. aastal ehitas Laatre mõisnik Conrad Taube uue kiriku, mis aga Põhjasõja ajal aastal 1702 venelaste poolt maha põletati. Uuesti algas kiriku ehitus aastal 1730. Kirik ehitati 1831 kohta, kus varem asus põlenud puukirik. Kirik ja tornikellon tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Praegune kivikirik õnnistati sisse 11. või 12. mail aastal 1838. Aastal 1881 kirik rekonstrueeriti ning ehitati juurde käärkamber, altar ja kantsel. Samal aastal kinkis paruness Marie von Nolken kirikule maalitud altaripildi. Uue, Walkeni firma oreli sai kirik 1894. aastal 300. aastapäevaks. Maksma läks see 2400 rubla. 1773. aastal sai kirik Laatre kalmistu jaoks maad. Sinna on maetud avaliku elu tegelasi nagu Friedrich Kuhlbarsi isa Jakob Kuhlbars ja vend Joseph Kuhlbars ja teised. Laatre kiriku köstrid teadaolevatel andmetel: Peeter Treufeldt (1920–1921) ja Peeter Suve (1921–1929). Aastani 1935 oli Laatre kirik Sangaste kiriku abikirik. EELK Konsistooriumi kirjaga nr 5196, 29. oktoobrist 1935 kuulutati kirik ja kogudus iseseisvaks. (Riigiteataja, nr 43 § 20) Seepärast on ka neis õpetajad olnud ühised. Aastatel 1919–1924 oli nõukogu esimees Willem Treufeldt, kelle ajal ehitati kirikule uus köstrimaja (on praeguseni alles, kuid väga armetus seisus ning eravalduses). Aastatel 1932–1936 oli kiriku nõukogu esimees Julius Raudsepp, aastail 1936–1940 Feliks Fuchs. Juhatuse koguduse esimehed on olnud veel: Eduard Jaanson (kuni 1961) Jaan Kivi (1961–1966) Aleksander Jaanson (1966–1992) Väino Gross (1922–1998) Marika Troon (1998–2001) Olev Tammela (aastast 2001) 2005. aastal märtsis toimus Laatre kirikus EELK Valga praostkonna sinod, milles osalesid praostkonna kõik vaimulikud ning igast kogudusest kaks valitud saadikut. Kirikus toimunud jumalateenistusel teenis ka peapiiskopiks valitud Andres Põder. Eestis on kokku 12 paostkonda. Kõigis peetakse sinod. Laatres toimunu oli teine. Laatre Laurentsiuse kirik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 18.12.2015) Conrad Taube, a.d.H. Folk, www.geni.com Taimi Käos, Laatre püha Laurentsiuse luteri kirik, Postimees, 18. august 2007 Tornikell, AS "Aivaz", Tallinn, 1938 (pronks) kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 10.11.2020) Laatre Laurentsiuse kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Mustvee Halastuse ja Püha Kolmainsuse Ühisusu kirik

Mustvee Halastuse ja Püha Kolmainsuse Ühisusu kirik (vene keeles Муствеэская Единоверческая церковь Святой Троицы; varasema nimega Mustvee Kolmainu Jumala kirik[viide?]) on kirik Jõgeva maakonnas Mustvees, Narva maantee 26. Mustvees valmis Püha Kolmainsuse Ainuusuliste kogudusel puukirik 1840. aastal, 1877. aastal valmis aga tänane kirikuhoone. Vene õigeusu kirik tegutses hoones kuni 1957. aastani, pärast seda sai hoonest jahu- ja mööblikauplus. Aastal 1980 anti hoone kirikule tagasi, aga sedakorda baptisti kiriku Mustvee Betaania koguduse käsutusse. 2003. aastal sai kiriku enda käsutusse Püha Kolmainsuse Ainuususuliste kogudus Mustvee Halastuse ja Püha Kolmainsuse Ainuusu Kogudus on iseseisev õigeusukogudus, mis ei kuulu Konstantinoopoli ega ka Moskva patriarhaadi kanoonilisse alluvusse. Ainuusuliste kirik sai 130 aastaseks, www.vooremaa.ee, 29.05.2007 Mustvee Püha Kolmainsuse Ainuusuliste Kirik, www.virumaa.ee, 29. aprill 2004 Projektiraha on aidanud sisustada kirikut ja edendada muuseumi, www.vooremaa.ee, 12.07.2011
Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kirik

Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kirik on õigeusu kirik Võru maakonnas Rõuge vallas Varstu alevikus. See on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Pühakoda kasutab EAÕK Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kogudus. Kirik ehitati 1855. aastal Mõniste mõisa maadele ja seetõttu kandis see algselt nime Mõniste kirik. Kiriku kõrval on Ritsiku kalmistu. Kuna kirik ei asunud tegelikult Mõnistes, siis hakati seda hiljem kutsuma Mõniste-Ritsiku kirikuks. 17. septembril 2016 avati kiriku juures mälestuskivi eesti soost pühakutele Theodor Petaile (oli mitme õigeusu kooli õpetaja-köster ja ka koolijuht) ja Anna Petaile (oli kooliõpetaja); nad küüditati juuniküüditamise käigus. Theodor lasti maha aastal 1942 Sosva vangilaagris, Anna suri aastal 1948 Tomski oblastis. Aastal 2012 kanoniseeris Konstantinoopoli Püha Sinod nad uusmärtriteks. Mälestuskivi pühitses metropoliit Stefanus koos ülempreestrite Andreas Põllu ja Aleksander Sarapiku ning preester Justinus Kivilooga. Mälestuskivi avamisel osalesid Kaitseliidu Võru maleva auvahtkond, naiskodukaitsjad, noorkotkad ja kodutütred.  Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kirik kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 18.12.2015) Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kogudus Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku kodulehel (vaadatud 10.02.2017) "Varstu vallas avati laupäeval mälestusmärk eesti soost pühakutele". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2021. Vaadatud 5. jaanuaril 2017. Kiriku koduleht Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Pärnu Issandamuutmise kirik

Pärnu Issandamuutmise kirik on õigeusu kirik Pärnus aadressil Aia tänav 5. See on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Pärnu ja Saare piiskopkonna katedraalkirik. Kirikut hakati ehitama aastal 1902, see valmis ja pühitseti aastal 1904. Vana-vene stiilis kirikuhoone ehitamise eestvedaja oli Mihkel Suigusaar, hoone arhitekt oli Vladimir Lunski, ehitusmeister oli Karl Klein. 11 ikooniga ikonostaas valmis aastal 1927. Kirikut on kasutanud Pärnu Issandamuutmise kogudus. Pärnu Suurmärter Katariina kirik http://www.eoc.ee/kogudus/parnu-issandamuutmise-kogudus/
Khalīfah ibn Ḩamad Āl Thānī

Khalīfah ibn Ḩamad Āl Thānī (araabia keeles خليفة بن حمد آل ثاني; 17. september 1932 – 23. oktoober 2016 Doha) oli Katari emiir 22. veebruarist 1972 kuni 27. juunini 1995. Juunis 1995, kui emiir viibis Šveitsis, haaras tema poeg Ḩamad ibn Khalīfah Āl Thānī riigis võimu. Seejärel jäi Khalīfah ibn Ḩamad Āl Thānī elama Prantsusmaale ning naasis Katari alles 2004. aastal.
Vasknarva Prohvet Eelija skeeta

Vasknarva Prohvet Eelija skeeta on Vene Õigeusu Kiriku Kuremäe kloostri skeeta Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Vasknarva külas. Esimene puitkirik prohvet Eelija auks ehitati Vasknarvasse 1818. aastal, praegune Nikola-Arseniose kalmistukirik. Uue, kolme altariga Vasknarva Prohvet Eelija kivikiriku ehitust alustati 19. sajandi lõpus 1867. aastal ja selle ehitamiseks kulus kuus aastat. Kirik pühitseti sisse 18. detsembril 1873. Kiriku juures tegutses õigeusu kihelkonnakool Vasknarvas ja õigeusu abikool Jaama külas. Kuremäe klooster asutas seitse kilomeetrit enne Vasknarvat asunud erakla haigetele ja vanadele õdedele. 1940. aastal erakla suleti. Vasknarva Prohvet Eelija kirik sai teises maailmasõjas raskelt vigastada ja taastati varemetest 1970.–1980. aastatel. 2002. aasta septembris muudeti Vasknarva Prohvet Eelija kiriku hoonetekompleks Moskva patriarhi Aleksius II korraldusel Pühtitsa Jumalaema Uinumise Stauropegiaalse Naiskloostri Püha Eelija skeetaks ning viidi kloostri alluvusse. Seejärel algasid kogu hoonetekompleksi hõlmanud restaureerimis- ja remonditööd. Skeetas elab kümmekond Pühtitsa (Kuremäe) kloostri õde. Vasknarva skeeta värav Vaade Vasknarva skeetale jõelt Vasknarva prohvet Eelija kirik (Vaadatud 18.12.2015) Kuremäe kloostri erakla, Prohvet Eelija kirik, www.hramy.ee (vaadatud 27.09.2022) Возрождение святыни земли эстонской Русский Портал Культура (Vaadatud 20.06.2016)
Tapa Jakobi kirik

Tapa Jakobi kirik on EELK Järva praostkonna kirik Lääne-Viru maakonnas Tapal. Kirik avati 27. novembril. 1932 Algselt kavandatud nõeljas tornikiiver jäi ehitamata, ent ehitati 1994. aastal algset kavandit kasutades lõpuks välja. MPEÕK Tapa Ristija Johannese kirik Tapa Jakobi kirik veebiportaalis eestigiid.ee (vaadatud 18.12.2015) https://dea.digar.ee/page/virumaavana/1932/11/29/2 Tapa Jakobi kirik veebiportaalis eestigiid.ee
Aḩmad ibn ‘Alī Āl-Thānī

Aḩmad ibn ‘Alī Āl-Thānī (1917 – 25. november 1977 London) oli Katari emiir.
Narva-Jõesuu Püha Suurvürst Vladimiri kirik

Narva-Jõesuu Püha Suurvürst Vladimiri kirik on õigeusu kirik Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuus. Kirik teisaldati Narva-Jõesuusse 1948. aastal Merikülast. Kirik põles 2021. aasta veebruaris ja uuesti sama aasta juunis. Narva-Jõesuu algse kiriku ehitamiseks laekus annetusi mitte ainult aleviku elanikelt ja suvitajailt, keiser Aleksander III annetas 5000 rubla, Narva linn 6000 rubla ja tasuta ehituskrundi, Pühim Valitsev Sinod aga eraldas 2000 rubla ja sama suur summa laekus ka Balti Õigeusu Vennasteseltsilt. Kiriku nurgakivi piduliku pühitsemise viis 5. augustil 1890 läbi Riia ja Miitavi piiskop Arseni (Brjantsev) keiser Aleksander III, keisrinna Maria Fjodorovna ja teiste keisriperekonna liikmete osavõtul. Keiser Aleksander III pani oma käega paika nurgakivi ja mündi selle sisse. Piiskop Arseni pühitses valmis kiriku 17. augustil 1893 pühale apostlisarnasele vürstile Vladimirile. Kirikul oli viis vene stiilis kivist kellatorni ja ristikäikudeks mõeldud suletud galeriid. Kirik asus Narva jõe vasemal kaldal ja see ehitati arhitekt A. Ivanovi projekti järgi. 1944. aastal lasid taganevad Saksa väed kiriku õhku. 1945. aastal palus kogudus luba tuua Narva-Jõesuusse sõjas purustatud kiriku asemele Mereküla Jumalaema Kaasani ikooni kirik. 1946. aasta algul saadigi Tallinna ja Eesti ülempiiskopi Paveli (Dmitrovski) õnnistus, võimud lubasid teisaldada Mereküla kiriku üksnes uue linnaturu juurde, kus see seisab tänase päevani. Mereküla väike puukirik oli ehitatud 1867. aastal ning pühitsetud Jumalaema Kaasani ikoonile. 1948. aastal pühitses kiriku Tallinna ja Eesti piiskop Issidor (Bogojavlenski) pühale apostlisarnasele vürstile Vladimirile. Narva-Jõesuu Püha Suurvürst Vladimiri kirik veebiportaalis eestigiid.ee (vaadatud 18.12.2015) "Narva-Jõesuus hävis kiriku tulekahjus suur hulk hinnalist vara" ERR, 15. veebruar 2020 "Fotod: Narva-Jõesuus põles kirik, politsei kahtlustab süütamist" ERR, 17. juuni 2021 Narva-Jõesuu Jumalaema Kaasani Ikooni kirik, www.orthodox.ee (vaadatud 08.07.2020) Narva-Jõesuu Püha Suurvürst Vladimiri kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Narva-Jõesuu Püha Suurvürst Vladimiri kirik veebiportaalis eestigiid.ee
Tapa Ristija Johannese kirik

Tapa Ristija Johannese kirik on Lääne-Viru maakonnas Tapal asuv õigeusu kirik, mida kasutab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Tapa Ristija Johannese Kogudus. Kirik (vene k. Тапская Иоанно-Предтеченская церковь) ehitati aastatel 1901–1904 Vladimir Lunski projekti järgi. Hoone ehitamine otsustati Riia vaimuliku konsistooriumi ukaasiga 30. aprillist 1899, ehitus algas 1901. aastal, nurgakivi pandi 2. septembril 1901. Nurgakivi pani Riia ja Miitavi piiskop Agafangel koos kohaliku vaimulikuga. Kirik pühitseti sisse 13. juunil 1904. Koguduse esimeseks preestriks (1895–1925) sai Kirill Janson, kes oli Tapa Ristija Johannese õigeusu koguduse asutaja 1895. aastal. 1937. aastal ehitati ka kogudusemaja (Pikk tänav 3). Pärast sõda tegutses selles Tapa sidejaoskond, hiljem Tapa postkontor. Tapa Jakobi kirik Tapa Ristija Johannese kirik veebiportaalis eestigiid.ee (vaadatud 18.12.2015) Tapa Ristija Johannese kirik veebiportaalis eestigiid.ee