laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Gary Snyder

Gary Snyder (sündinud 8. mail 1930) on ameerika luuletaja, esseist, looduskaitsja ja süvaökoloogia pooldaja. Eesti luuletajaist on tema mõju endale tunnistanud Jaan Kaplinski. 1987 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks Snyder, Gary 2008. (Kuus luuletust.) Tõlkinud Andres Ehin. Rmt.; Talvet, Jüri (koostaja), Ameerika luule antoloogia: Poe’st, Whitmanist ja Dickinsonist XX sajandi lõpuni. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk. 439–449.
Aucklandi saared

Aucklandi saared on saarestik Vaikses ookeanis. Saared kuuluvad Uus-Meremaale ning asuvad 465 km Lõunasaarest edelas. Saarte koordinaadid on 50° 42′ S, 166° 5′ E. Saarte pindala on 625 ruutkilomeetrit. Vulkaanilise päritoluga saared on mägised; kõrgus kuni 660 meetrit. Saartel kasvav mets on kõige lõunapoolsem mets väljaspool Patagooniat. Saartel ei ole püsielanikke. Saarestikku kuuluvad: Aucklandi saar, Adamsi saar, Enderby saar, Pettumuse saar, Ewingi saar, Rose'i saar, Dundase saar ja Roheline saar. Aucklandi saartel on 95 endeemilist putukaliiki ja endeemiline taimeliik Gentianella concinna.
Inferno

Inferno on itaalia keeles Põrgu, inglise keeles tähendab see aga ka suurpõlengut. kirjandus "Põrgu" ("Inferno"), Dante Alighieri "Jumaliku komöödia" esimene osa "Inferno", Dan Browni romaan (ilmunud 2013, ka eesti keeles samal aastal) film "Maapealne põrgu" (originaalpealkiri "Inferno") 1998. aasta katastroofifilm "Kõrbekuumus" (originaalpealkiri "Inferno") 1999. aasta film Jean-Claude Van Dammega peaosas "Tulepõrgu" (prantsuskeelne pealkiri "Brasier", ingliskeelne pealkiri "Inferno"), 2005. aasta katastroofifilm "Inferno", 2016. aasta film kunst "Põrgu" (prantsuse keeles "L'enfer"; inglise keeles "Inferno"), Eduard Wiiralti üks tuntumaid teoseid muusika Infernö, Norra thrash-metal ansambel arvuti Inferno, operatsioonisüsteem isikud Inferno ehk Jeff Joslin, wrestler Inferno ehk Zbigniew Robert Promiński, Poola trummar (Behemoth)
West Side'i lugu (film)

"West Side'i lugu" on 1961. aastal valminud Ameerika Ühendriikide muusikalfilm, mis põhineb samanimelisel muusikalil. Film on pärjatud 10 Oscari auhinnaga. "West Side'i loo" avakaadrid on filmitud New Yorgi tänavatel, ülejäänud aga peamiselt Los Angeleses. Filmi lavastasid Jerome Robbins ja Robert Wise. Jerome Robbins, kes lavastas ja seadis ka algupärase Broadway lavastuse, pidi seadma ja lavastama kõik laulu-, tantsu- ja kakluskaadrid, kuid vallandati võtete ajal kokkuhoiu eesmärgil. Natalie Wood – Maria Richard Beymer – Tony Russ Tamblyn – Riff Rita Moreno – Anita George Chakiris – Bernardo Simon Oakland – Schrank Ned Glass – Doc William Bramley – Krupke Tucker Smith – Ice Tony Mordente – Action Eliot Feld – John David Winters – A-Rab Oscar (1962) Parim film Parim lavastaja – Robert Wise ja Jerome Robbins Parim meeskõrvalosatäitja – George Chakiris Parim naiskõrvalosatäitja – Rita Moreno Parim filmimuusika – Saul Chaplin, Johnny Green, Irwin Kostal ja Sid Ramin Parim heli – Fred Hynes ja Gordon Sawyer Parim operaatoritöö – Daniel L. Fapp Parim filmimontaaž – Thomas Stanford Parim kunstnikutöö – Boris Leven ja Victor A. Gangelin Parmad kostüümid – Irene Sharaff Kuldgloobus (1962) Parim film Parim meeskõrvalosatäitja – George Chakiris Parim naiskõrvalosatäitja – Rita Moreno Grammy auhind (1962) Parim tele- või filmimuusika – Saul Chaplin, Johnny Green, Irwin Kostal ja Sid Ramin Vaill, A., Somewhere: The Life of Jerome Robbins. New York: Bantam Dell Pub Group, 2006. ISBN 9780767904209 West Side'i lugu andmekogus IMDb (inglise) West Side'i lugu andmekogus Filmiveeb
Interlingue

Interlingue (ka oktsidentaal) on baltisaksa keeleteadlase Edgar von Wahli loodud kunstlik keel. Wahl avaldas selle keele reeglid aastal 1922. Oktsidentaal nimetati 1949 ümber interlingue'ks. Praegusajal kutsutakse seda aga enamasti jälle tihti oktsidentaaliks (tõenäoselt selleks, et mitte segi ajada teise tehiskeele interlinguaga). „Por scrir un bon lettre de amore, tu deve comensar sin saver quo tu vole dir, e finir sin saver quo tu ha dit." „Et kirjutada head armastuskirja, pead sa alustama teadmata, mida sa öelda tahad, ja lõpetama teadmata, mida sa öelnud oled.“ – Rousseau „Patre nor, qui es in li cieles. Mey tui nómine esser sanctificat, mey tui regnia venir. Mey tui vole esser fat qualmen in li cieles talmen anc sur li terre. Da nos hodie nor pan omnidial, e pardona nor débites, qualmen anc noi pardona nor debitores. E ne inducte nos in tentation, ma libera nos de lu mal. Amen.“ [1] „Témpor-rote rota Susurrante, Dies die seque Tumultante, Ye chascun volue Nu on ya Audi un parol: Estonia. Deo-donationes Es numerosi, Posit in nor manus Es vive joyosi. Plu bon don ne have Ili nequam Que yo ha nascet quam Estonian.“ De Wahli reegel Radicarium directiv del Lingue International (Occidental) in 8 lingues IE-Munde - Jurnal e information pri Interlingue (Occidental) (Oktsidentaali tutvustav portaal) Triin Tark. "Maailmavaateline kokkupõrge ehk Esperanto eestimaine konkurent" Sirp, 20. oktoober 2017
Ülemiste raudteejaam

Ülemiste raudteejaam on raudteejaam Tallinnas Ülemiste liiklussõlme kõrval, Ülemiste järvest 0,5 km kirdes. Ülemiste raudteejaam asub Balti jaamast 6,5 km kaugusel. Rong sõidab Balti jaamast Ülemistele umbes 9 minutit. Rongide peatumiseks asub Ülemistel kaks täispikka 550 mm kõrgust ooteplatvormi koos jalakäijate tunneliga. Peatuses peatuvad kõik idasuunalised Elroni elektri- ja diiselrongid, kaasa arvatud Tallinna–Tartu kiirrongid. Piletihinnalt kuulub peatus I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta. Raudtee kesklinna sõidusuunalt väljuvad inimesed satuvad Ülemiste teele. Tapa sõidusuunalt väljuvad inimesed satuvad Suur-Sõjamäe tänavale, mille ääres asub Ülemiste Keskus. Peterburi teel saab ümber istuda trammidele number 2 ja 4. Suur-Sõjamäe tänaval saab ümber istuda bussidele number 7, 15, 45, 49 ja 65. Ülemiste raudteejaam rajati aastal 1900 seoses vagunitehase Dvigatel ehitamisega Suur-Sõjamäele. Esialgu kandis ka jaam Dvigateli nime. Paekivist jaamahoone pole säilinud. Hiljem ehitati Ülemiste jaama kitsarööpmeline harutee Veski posti raudteepeatusest. Peeter Suure merekindluse kindlusraudtee laiendamisel kaitsepositsioonidele, maarinde idapoolseima tugipunkti Irus kindlus ühendati raudteevõrguga Lasnamäe (Dvigateli) kitsarööpmelisest raudteejaamast. Lasnamäe jaamast läks 12. (Iru) positsioonini viiv raudtee kirdesse, hilisemast sõjaväelennuväljast põhja poolt mööda ning Vana-Narva maanteega rööbiti ida poole. Väo mõisa juures läks üks haru loodesse, Pirita-Kose haubitsapatarei juurde. Peaharu läks läbi ühe sõjaväelinnaku (praeguse Iru hooldekodu kohal) üle Pirita jõe ning hargnes kaheks: põhja poole, linnaku teise osa ja tulevaste kindlusehitiste juurde ning lõuna poole, Lagedi mõisa kandis oleva patarei juurde. Üle Pirita jõe ehitati raudtee üleviimiseks Iru raudteesild. 1939. valmis praeguse Ülemiste kaubajaama territooriumil vagunite pesula, mida kasutati nii laiarööpmeliste kui ka kitsarööpmeliste vagunite pesemiseks. Pesulas oli kolmerööpaline tee. 1930. aastatel kandis raudteepeatus juba Ülemiste nime. Eesti NSV ajal ehitati rööbasteede vahele ooteruum koos köetava piletikassaruumiga, mis 1990. aastatel lammutati. 2011. aastal rajati jalakäijate tunnel tänavalt ooteplatvormidele pääsemiseks. Ülemiste raudteejaama planeeritakse ja ehitatakse aastaks 2027 Rail Balticu raudtee jaoks kohandatud Linda reisiterminal. Nii jäävad Ülemiste jaama teenindama 1435 mm rööpmelaius kui ka vene rööpmelaius 1520mm. http://elron.ee/wp-content/uploads/2016/01/elron_A2_hinnakiri_13012016.pdf Peeter Suure Merekindluse raudtee Iru silla sambad, 1916-1917 (vaadatud 25.12.2020) Eesti kitsarööpmelised raudteed: Lasna (Dvigateli post), veebiviide, vaadatud 25. august 2013. FOTO: Ülemiste peatus aastal 2000; Baltic Trains Picture Gallery Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles) Ülemiste raudteepeatus 2009. aasta aprillis. Vaade idast Edelaraudtee diiselrong DR1 Ülemiste raudteepeatus peale renoveerimist Elektrirong Ülemiste raudteepeatuses Raudteealune tunnel Ülemiste raudteepeatuses Ülemiste raudteepeatus 2020. aastal
Ülemiste kaubajaam

Eesti Raudtee Ülemiste kaubajaam on kaubajaam Tallinnas Ülemiste järvest 1 km kirdes, Ülemiste ja Vesse reisirongipeatuste vahel. Kaubajaamas asub Eesti ainus tegutsev vagunite sorteerimismägi, mis avati 1982. aastal (vt sorteerimisjaam). Sorteerimisjaam plaanitakse 2024. aasta augustiks kolida ümber Tapale. Jaamast kulgeb läbi laiarööpmeline Tallinna–Narva raudtee ning hargneb ka mitu tööstusraudteed (Maardu ja Lasnamäe suunal). Tegemist on Eesti suurima raudteejaamaga (raudteede kogupikkuse järgi). Ohtlike olukordade tarvis on jaama paigaldatud häiresireen. Ülemiste jaam on jaotatud ülesande järgi alaosadeks ehk parkideks, näiteks asub jaamas: 7 rööpapaariga vana vastuvõtu-saatepark, 10 rööpapaariga uus vastuvõtu-saatepark ja 16 rööpapaariga sorteer-saatepark. Samuti asub Ülemistel ka raudteeveeremi pesula. Ülemiste (algse nimega Lasna[viide?]) jaama ja Nõmme-Väikese raudteejaama kasutati kaupade ümberlaadimiseks laiarööpmeliste ja kitsarööpmeliste vagunite vahel. Näiteks Rahumäe viadukti remondi ajal 1934. aasta kevadel võimaldati vedada ainult kiiresti riknevaid kaupu erandkorras kahekordse ümberlaadimisega. Ülemiste kaubajaam, esiplaanil manöövervedur ChME3 Vagunite sorteerimismägi Ülemiste jaam jalakäijate sillalt Ülemiste raudteepeatus, reisirongide peatuskoht Vesse raudteepeatus, reisirongide peatuskoht Maardu kaubajaam Muuga kaubajaam Kopli kaubajaam Jüri Loog. "125 aastat raudteid Eestis". Tallinn, 1997. Anu Viita-Neuhaus (15.04.2021). "Ülemiste sorteerimisjaama kolimiseks Tapale eraldatakse 10,6 miljonit". Virumaa Teataja. Vaadatud 19.04.2021. AS Eesti Raudtee avaldamata andmed. "Tallinnas testitakse esmaspäeval häiresireene". Postimees.ee. 29. september 2006. Vaadatud 30. detsembril 2016. Ülemiste jaama tehnokorraldusakt[alaline kõdulink]; AS Eesti Raudtee Raudteeliin katkeb sillaehituse tõttu, Postimees 24.04.1934 lk 6. Tallinn tahab ohtlikud veosed võimalikult kiiresti linnast välja suunata; ERR uudised, 27. november 2019 AK filmikroonika 1958-1991: 1 | UUE ÜLEMISTE JAAMA EHITUSEL; ERR-i arhiiv Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
Ülemiste liiklussõlm

Ülemiste liiklussõlm (ka Ülemiste ristmik) on liiklussõlm Tallinnas Ülemiste järvest kirdes, kus saavad kokku Suur-Sõjamäe tänav, Järvevana tee, Tartu maantee ja Peterburi tee. Liiklussõlme keskel on 4 rööpapaariga raudteesild, mille alt viib läbi Tartu maantee. Sillast põhja pool eraldub Tartu maanteest Peterburi tee, sillast lõuna pool läände Järvevana tee ja itta Suur-Sõjamäe tänav. Liiklussõlmest mõnisada meetrit idas asub Ülemiste raudteejaam ja Ülemiste viadukt. Väidetavalt on tegemist Eesti suurima ja ülekoormatuima liiklussõlmega. Seetõttu on ristmik 2000. ja 2010. aastatel ümber ehitatud. 2009. aastal valmis Suur-Sõjamäe tänavat Järvevana teega ühendav Ülemiste viadukt. Ülemiste ristmiku on ka varem rekonstrueeritud. 1965. aastal ehitati liiklussõlme kaks ringteed, mis asendati fooridega reguleeritud ristmikuga 1998/1999. aastal Aastatel 2010–2013 ehitati sild üle Tartu maantee ja Ülemiste tunnel Filtri tee, Tehnika tänava ning raudtee alt läbi. Silla ja tunneliga teelõik ühendab Peterburi tee Järvevana teega. Teelõik avati 9. oktoobril 2013. Askur Alas (12. november 2004). "Ülemistele kavas tunnel ja sillad". Eesti Päevaleht. Vahur Lauri (17. märts 2009). "Tallinnas Ülemiste ristmikul ehitatakse maanteeviadukti". ERR Uudised. Erik Rand (12. august 2009). "Suur-Sõjamäe - Järvevana tee viadukt avatakse täna". Eesti Päevaleht. "1965. aasta satelliidifoto". Maa-ameti fotoladu. 1965. Vaadatud 19.02.2021. Treial, Harri (13. mai 1998). "Tartu maanteel on käsil suur ümberehitamine". Sõnumileht. Vaadatud 19.02.2021.
Bengt Bengtsson Oxenstierna

Vabahärra Bengt Bengtsson Oxenstierna (Benedict Oxenstiern, tuntud ka kui Resare-Bengt, 19. oktoober 1591 Frösviki mõis, Uppland – 9. juuni 1643 Riia) oli Rootsi riigitallmeister ja poliitik. Sündis Lindholmeni (Lindholmens slott) ja Mörby (Mörby slott) vabahärra, Ekebyholmi (Ekebyholms slott) härra Bengt Gabrielsson Oxenstierna (u.1550–1591) ja tema teise naise Brita Knutsdotter Posse (1554–1602) pojana. Tema poolvend Korsholmi ja Wasa krahv Gabriel Bengtsson Oxenstierna (1586–1656) oli Tallinna asehaldur aastatel 1611–1617. Talle kuulusid Mörby ja Steninge lossid, ning 1625. aastal kuningas Gustav II Adolfi poolt talle kingitud Räpina mõis (Rappin) Liivimaal. 16. septembrist 1634 kuni 9. juunini 1643 oli ta Ingeri- ja Liivimaa kindralkuberner. Ta maeti Jädersi kirikusse (rootsi Jäders kyrka). Abiellus 4. juuli 1633 õuemeistrinna Margaretha Brahega (1603–1669), kes oli riiginõunik Abraham Pedersson Brahe (1569–1630) ja vabapreili Elsa Gyllenstierna af Lundholm tütar. Peale mehe surma abiellus Margaretha 1648. a. mehe sugulase riigimarssal Johan Axelsson Oxenstierna af Södermörega (1611–1657) ja 1661. aastal Hessen-Homburgi maakrahvi Friedrich II-ga (1633–1708) "(1754) Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... lk. 7". Göran Åstrand, Här vilar berömda svenskar. 1999, s. 100 "Oxenstierna Family Website: Bengt Bengtsson Oxenstierna till Mörby och Steninge (1591–1643)".[alaline kõdulink] Benedict Oxenstiern , Freyherr zu Eckebyholm und Soderboö, Herr zu Rappin. Der Königl. Majest. unnd der Kron Schweden Reichs Stallmeister und der Fürstenthümben Lieff- und Ingermanland General Gouverneur. Thue hiemit allen und jeden dieses Landes Eingesessenen zu wissen [...] : Datum Riga den 18. Martij Anno 1639 E-kataloog ESTER Hedin, Sven. Resare-Bengt: En Levnadsteckning (1918) Hedin, Sven. Resare-Bengt: En Levnadsteckning (1921) Hedin, Sven. Verwehte Spuren. Orientfahrten des Reise-Bengt und anderen Reisenden im 17. Jahrhundert (1923) Laurelius, Olaus. Lijkpredikan öfver Then Ädle och Högvälborne Herre, Herr Bengt Oxenstierna, Frijherre till Eebyholm och Söderboo, etc. (1644) Starbäck, C.G.. Roman om Resare-Bengt??? () Bengt Bengtsson Oxenstierna korralduste plakatid Eesti Ajalooarhiivi fondides Elulugu (1888), lk. 508–509 Nordisk familjebok (rootsi keeles) Elulugu (1906), lk. 248 Svenskt biografiskt handlexikon (rootsi keeles)
West Side'i lugu

"West Side'i lugu" ("West Side Story") on muusikal, mille helilooja on Leonard Bernstein ja sõnade autor Stephen Sondheim. Arthur Laurentsi kirjutatud lugu on William Shakespeare'i tragöödia "Romeo ja Julia" teisend. "West Side'i lugu" esietendus 26. septembril 1957 Winter Gardeni teatris New Yorgis Broadwayl. Algupärase lavastuse tegi ja koreograafia seadis Jerome Robbins. Tegevus toimub 1950. aastate New Yorgis ning jutustab kahe eri rahvusest noortekamba kultuuritaustast ja nende omavahelistest suhetest. Peategelane Tony, kes kuulub ameeriklaste kampa, armub Mariasse, kes on puertoriikolaste kamba liidri õde. 1964 – Estonia (lavastajad Vello Rummo ja Helmi Tohvelman, osalesid ka Lavakunstikooli II lennu üliõpilased) 1986 – Rakvere teater 1993 – Tallinna Linnahall 2005 – Vanemuine (lavastaja Ain Mäeots) 2019 – Rahvusooper Estonia (lavastaja Georg Malvius) Muusikali koduleht
38. SS-Grenaderidiviis "Nibelungen"

38. SS-Grenaderidiviis "Nibelungen" oli Relva-SS üksus, mis võitles Teises maailmasõjas. Diviis formeeriti 27. märtsil 1945 Schwarzwaldis ja Freiburgis SS-Junkerschule Bad Tölzi noortest ohvitseridest, Reichsführer-SS-i Heinrich Himmleri ihukaitsepataljonist, 8000 seitsmeteistkümneaastasest kutsealusest ning 30. SS-diviisi osadest. Diviis osales lahingutes Doonau rindel Ingolstadti ja Kehlheimi piirkonnas ning Landshuti tandril.
Norra mäed

Selles artiklis on kasutatud hollandikeelset artiklit nl::Lijst van bergen in Noorwegen seisuga 03.04.2009.
Pomoorid

Pomoorid (vene keeles поморы 'mereäärsed') on Valge mere kallastel elav venelaste subetnos. Venemaa 2002. aasta rahvaloendusel määratles end pomoorina 6571 inimest, neist 6295 Arhangelski oblasti elanikud, sealhulgas oblasti kuberner Anatoli Jefremov, ja Murmanski oblastis 127 inimest. Venemaa 2010. aasta rahvaloendusel nimetas end pomooriks 3113 inimest, sealhulgas Arhangelski oblastis 2015. Pomooride nimetus on tulnud Pomorje järgi. Pomorje on Valge mere edelarannik Kemi ja Onega jõe vahel. Pomoorid räägivad vene keele pomoori murret. Sellele on omane rõhuta o selge hääldamine o-na, mitte a-na nagu vene keeles tavaliselt.[viide?] Täishäälikute pikkus reedab soome-ugri keelte mõju. Sõnavaras pärineb palju sõnu vanavene keele novgorodi murdest, aga arvukalt on ka omasõnu, eriti looduse ja majapidamise kohta. Sõnu on veel laenatud soome-ugri ja skandinaavia keeltest. Pomoori murdes on säilinud aorist, mis eksisteeris vanavene keeles, aga mis tänapäeva vene keelest on kadunud. 12.–15. sajandil oli Pomorje Veliki Novgorodi koloonia. Pomoorid on sel perioodil Novgorodi kandist välja rännanud asunike järglased, kes osaliselt assimileerisid soome-ugri põliselanikkonna. Vene kroonikates mainitakse nimetust pomoor esimest korda 1526. aastal. Pomooride traditsioonilised elatusallikad olid kalapüük, vaalapüük, jahipidamine ja põhjapõdrakasvatus. Oluline oli merekaubandus Põhja-Norraga, kuhu müüdi teravilja ja kala (pomoorikaubandus). Pomooride seas oli levinud laevaehituskunst. Nad kasutasid purjelaevu, mida nimetatakse kotšideks. Nendega seilasid nad mitte üksnes ümber Koola poolsaare ja Kanini Kolgujevi saarele, vaid koguni Novaja Zemljale ja Teravmägedele, mida nad tundsid nimega Grumant. Teravmägedele võisid nad jõuda juba 12. sajandil. Pomoorid asutasid 1572 Tazi jõele Mangazeja, millest sai Venemaa esimene põhjapolaarjoone taga asunud linn (1662 jäi tühjaks ja 1677 jäeti ametlikult maha). Pomoorid on peamiselt õigeusklikud. Nende hulgas on ka palju vanausulisi. Semjon Dežnjov (Семён Дежнёв) Suur maailma atlas, lk. 67 Art Leete: Hämaruse rahvad – Pomoorid, isamaa näppajad. Sirp, 08. juuli 2016. Кочи на Поморье Pomormuseet i Vardø / Поморский музей в Вардё Malõje Korelõ muuseum Кочи на Поморье 19 июня 2013, Татьяна Нефедова, Лоция Белого моря: 100 лет спустя, В Архангельске стартует экспедиция на шняке – судне, построенном по подобию традиционной поморской лодки. Русское географическое общество, РГО
Issaak Revzin

Issaak Jossifovitš Revzin (Исаак Иосифович Ревзин; 24. aprill 1923 İstanbul – 28. märts 1974 Moskva) oli Venemaa lingvist. Ta oli seotud Tartu-Moskva semiootikakoolkonnaga.
Gigi (film 1958)

"Gigi" on 1958. aastal valminud Ameerika Ühendriikide muusikafilm, mis põhineb Sidonie-Gabrielle Colette'i romaanil "Gigi". Filmi stsenaariumi ja laulude sõnad kirjutas Alan Jay Lerner, laulud viisistas Frederick Loewe. "Gigi" on pärjatud 9 Oscariga. 1973. aastal toodi New Yorgis Broadwayl lavale filmil põhinev muusikal. Aastal 1991 tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ning võeti USA Kongressi raamatukogu National Film Registrysse. Oscar (1959) Parim film Parim lavastaja – Vincente Minnelli Parim mugandatud käsikiri – Alan Jay Lerner Parim kunstnikutöö – E. Preston Ames, F. Keogh Gleason, Henry Grace ja William A. Horning Parim operaatoritöö – Joseph Ruttenberg Parimad kostüümid – Cecil Beaton Parim filmimontaaž – Adrienne Fazan Parim filmimuusika – André Previn Parim filmilaul – "Gigi" Kuldgloobus (1959) Parim film Parim lavastaja – Vincente Minnelli Parim naiskõrvalosatäitja – Hermione Gingold Grammy (1959) Parim filmimuusika – André Previn Gigi andmekogus IMDb (inglise) Gigi andmekogus Filmiveeb
Kjell Magne Bondevik

Kjell Magne Bondevik (sündinud 3. septembril 1947 Moldes) on Norra poliitik Norra Kristlikust Rahvaparteist, Norra peaminister 1997–2000 ja 2001–2005. Ta hakkas teoloogiatudengina poliitikas osalema. 1972–1973 oli ta Lars Korvaldi valitsuses riigisekretär ja valiti 1973 Stortingi liikmeks. 1975 lõpetas ta Norra Teoloogiakooli teoloogiakandidaadi kraadiga. 1979 ordineeriti ta Norra Riigikiriku pastoriks. Bondevik oli Kristliku Rahvapartei parlamendifraktsiooni juht 1981–1983, 1986–1989, 1993–1997 ja 2000–2001 ning erakonna juht 1983–1995. Ta oli kiriku- ja haridusminister Kåre Willochi valitsuses 1983–1986 ja välisminister Jan Syse valitsuses 1989–1990. 1997. aastal, kui tollane peaminister Thorbjørn Jagland tagasi astus, võttis ta vastu kuninga ettepaneku moodustada valitsus. Bondeviki koalitsioon toetus 42 häälele 165-kohalises parlamendis. See valitses 17. oktoobrist 1997 3. märtsini 2000. Oma esimese ametiaja jooksul tunnistas ta, et kannatab depressiooni all. Ta on maailma esimene peaminister, kes läks haiguspuhkusele psüühiliste probleemide tõttu.[viide?] Haiguspuhkus kestis kolm nädalat (30. augustist 23. septembrini 1998), ja sel ajal täitis peaministri kohustusi Anne Enger Lahnstein. Samas sai Bondevik tuhandeid toetuskirju. Bondeviki sõnul oli see üldiselt kasulik ka sellepärast, et see tegi vaimuhaiguse avalikkusele vastuvõetavamaks. 19. oktoobril 2001 astus ametisse Bondeviki teine valitsus, kuhu kuulusid lisaks Kristlikule Rahvaparteile Høyre ja Venstre. Vahepeal oli peaministriks Jens Stoltenberg. Bondeviki teine valitsus tegi mitu majandusreformi ja Norra majandus kasvas. Pärast valimiskaotust 2005. aasta parlamendivalimistel teatas ta, et loobub tipp-poliitikas osalemisest. 2006. aastal avaldas ta mälestusteraamatu "Et liv i spenning" (Elu pinge all). Samal aastal asutas ta Oslo rahu ja inimõiguste keskuse, mida ta ise juhib. Bondevik on abielus ja tal on kolm täiskasvanud last: poeg Bjørn (sündinud 1972), tütar Hildegunn (1973) ja poeg John Harald (1976). Ta on mitme ülikooli audoktor. 1983–1995 Kristliku Rahvapartei esimees 1985–1986 Norra asepeaminister 1997–2000 Norra peaminister 2001–2005 Norra peaminister 2002 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk 2004 Püha Olavi ordu suurrist
Paul Bassen-Spiller

Paul Bassen-Spiller (11. juuli 1892 Kuressaare (teistel andmetel Tallinn) – 1. detsember 1962 Uetersen, Schleswig-Holstein Lääne-Saksamaa) oli baltisaksa päritolu Eesti sõjaväelane (kolonel). Paul Bassen-Spiller sündis ohvitseri perekonnas Saaremaal ja käis Kuressaare keskkoolis. Üldhariduse omandas ta Tallinnas Aleksandri gümnaasiumis. 1913. aastal lõpetas ta Jelizavetgradi ratsaväekooli. I maailmasõjas osales ta 3. Smolenski ulaanipolgus. Revolutsiooni eest siirdus Soome ja võttis osa Soome Vabadussõjast, Vene kodusõja ajal teenis ta Loodearmees. Pärast Eesti kodakondsusesse opteerumist jätkas ta teenistust Eesti sõjaväes, olles muuhulgas 2. Ratsapolgu ülema abi ja 1924. aastast määrati Ratsarügemendi ülemaks. 1933. aastal ülendati ta koloneliks. 22. mail 1936, vanusepiiri ületades lahkus ta sõjaväeteenistusest. Töötas 1936 kuni septembrini 1940 kindlustusselts Polarise Tartu osakonna juhatajana, siis oli ametis Saksa Usaldusvalitsuses. Ta arreteeriti Nõukogude võimu poolt 7. jaanuaril 1941 Tartus, kuid vahetati Nõukogude–Saksa kokkuleppe järgi välja ja saadeti Saksamaale. Väidetavalt juhtus see 20. märtsil 1941, kuid tema enda mälestuse järgi toimus see mai algul 1941. Teise maailmasõja ajal oli ta 1944. aastal tegev Saksa sõjaväes. Oli Balkanil kindralmajor Voldemar Riebergi staabi juures ning 1. kasakate ratsadiviisi (saksa 1. Kosaken-Kavallerie-Division) 6. Tereki kasakate rügemendi ja nende järglasüksuste juures. Elas pärast sõda Argentinas, alates 1956. aastast Lääne-Saksamaal. "Juhatuskiri sõjawäelasele hobusega ümberkäimises. Wäljawõtted Wene siseteenistuse määrustikust". Kokku seadnud ja täiendanud rittmeister Bassen-Spiller. Tartu 1920 "Из воспоминаний старого улана. 3-й уланский Смоленский Императора Александра III полк в первые дни Мировой войны". Военная быль 45/ 1960. Lk 4–9 "Еще о Каушенском бое. Действия отряда полковника Кобиева". Военная быль 54/ 1962. Lk 15–17 Venemaa keisririigi Georgi mõõk Soome Valge Roosi ordeni I klassi rüütlirist, 30.10.1925 Poola Polonia Restituta kavaleri rist Läti Läti Kolme Tähe orden, 3. järk Georgi ordeni kavalerid Eestis. Mitte-eestlaste elulood Eesti ohvitserid 1918–1940 ERA.4943.1.17. Leht 1 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991 ERA.4943.1.17. Leht 5 Tõnis Ritson, Toomas Hellat ja KGB[alaline kõdulink]. Tuna 1999 nr 4, lk 125 Бассен-Шпиллер Павел Степанович. Офицеры РИА P. BASSEN-SPILLER 70 a, Võitleja = The Combatant: ülemaailmne Eesti sõjameeste ja vabadusvõitlejate häälekandja, 1 august 1962 Üks kornet. "Ratsamehe kuusepärjata haud. In memoriam kolonel Bassen-Spillerile". Võitleja nr 1, jaanuar 1963. Lk 6 Eesti ohvitserid 1918–1940 Mitte-eestlaste elulood Бассен-Шпиллер Павел Степанович. Офицеры РИА Eesti kommunismiohvrid 1940–1991