Must sõstar

Must sõstar (Ribes nigrum) kuulub sõstraliste sugukonda kuuluvasse perekonda sõstar. Tegu on varaviljuva kergesti paljundatava marjakultuuriga, mille vilju (marju) hinnatakse suure C-vitamiini sisalduse poolest. Must sõstar on pärismaine Kesk- ja Põhja-Euroopas ning Põhja-Aasias. Eestis tavaline aiataim ka ravimtaim. Musta sõstart kultiveeriti 11. sajandil Venemaa kloostrites, linnades ja asundustes. Kasvatus Euroopas algas arvatavasti 17. sajandist. Kõik musta sõstra taime osad on tugevalt ja iseloomulikult aromaatsed. Sõstar on maapinnalähedases mullas harunenud varrega mitmeaastane, kuni 1,5 m lai ja kuni 2 m kõrge põõsastaim. Maapealse osa moodustavad erineva vanusega oksad, mis on tekkinud basaal- ehk juurmistest pungadest. Olenevalt okste asetusest eristatakse püstise, laiuva ja lamanduva kasvulaadiga põõsaid. Igal aastal tekib oksa tipupungast juurdekasv, seega võib oks koosneda kuuest või isegi rohkemast juurdekasvust. Koos oksa pikenemisega arenevad oksa külgpungadest külgharud, mis omakorda pikenevad tipupungast ja harunevad külgpungadest. Võrsete kasvu kulgemine on saagi seisukohalt väga oluline, sest enamik õiekobaraid paikneb noorel puidul. Võrsete kasv ja saagikus sõltub nende lõikamisest. Viljakandeokste iga on 1–3 aastat ning need asuvad 1–2-aastasel puidul. Võrsed pruunikad, noorelt karvased. Sõstral on kahesuguse iseloomuga pungi: vegetatiiv- ehk kasvupungad ja generatiiv-vegetatiiv- ehk segapungad. Segapungade arvukus ja areng määrab järgneva aasta saagi. Asukoha järgi oksal nimetatakse pungi tipupungadeks ja külg- ehk kaenlapungadeks. Segapungadest moodustuvad nii õied ja võrsed või asenduspungad kui ka lehed. Must sõstar on heitlehine. Lehed suured, kuni 12 cm laiad, 3- või 5-hõlmased, saagja servaga. Lehed paiknevad võrsetel vahelduva asetusega. Lehed toodavad kasvuregulaatoreid, mis takistavad lehekaenaldes asetsevate pungade avanemist ja kasvu, nii nagu tipupungad vähendavad üheaastastel vartel külgvõrsete tekkimist. Kui lehed eemaldada või saavad kahjustada, siis pungad avanevad ja moodustavad uusi võrseid ja lehti. Õied on kellukjad, enamasti rohekaskollased, mõnel sordil roosakad, väljastpoolt tavaliselt karvastatud, 5–10 kaupa rippuvates kobarates. Kobara pikkus ja õite arv varieerub sorditi. Ühe punga kohta võib olenevalt sordist moodustuda 1–3 kobarat. Tupplehed helerohelised, punaka varjundiga, kroonlehtedest pikemad. Õiealgmete teke algab Eesti oludes juuli lõpul või augusti algul – siis, kui võrsete kasv aeglustub. Talve saabudes segapungade areng katkeb. Tolmukad on peaaegu kroonlehtede pikkused. Emakas kahesuudmeline, lõhestumata emakakaelaga, palja või karvase sigimikuga. Oma tolmuga viljastumine on sordi oluline geneetiline omadus. Enamik musta sõstra sorte on isefertiilsed, kuid esineb ka sorte, mis on osaliselt või täiesti isesteriilsed. Võõrtolmlemisel on viljastumine edukam kui sordisisesel tolmlemisel: suureneb saak ja paraneb selle kvaliteet. Kui sõstra õitsemise ajal on jahedad ja vihmased ilmad, pole võõrtolmlemine võimalik. Mesilaste lendluseks vajalik temperatuur peaks olema vähemalt 11–12 kraadi, optimaalne temperatuur on 20 kraadi. Seevastu kimalased suudavad lennata temperatuuril 5 kraadi. Sõstar õitseb küllaltki vara ja enamasti on õitsemisperioodil jahedad ilmad. Kimalasi peetaksegi musta sõstra peamisteks tolmeldajateks kelle külastatavust aitab parandada mh looduslikele tolmeldajatele kunstlike pesitsuspaikade loomine. Marjad ümarad, ebaühtlase suurusega, mustad või pruunid, spetsiifilise aroomi ja maitsega. Tuntakse ka roheliste viljadega sorte ja liikidevahelisi sorte. Viimaste aretamisel on üheks lähtevanemaks olnud aldaani sõstar. Taimed hakkavad viljuma 3–5 aastaselt ja kannavad rikkalikult marju peaaegu igal aastal. Sõstar on maapinnalähedases mullas harunenud varrega põõsas. Sõstral on maa-alusest varrest lähtuvad lisajuured, mis koosnevad vertikaal- ja horisontaalsuunas harunevatest toes- ehk juht- ja imijuurtest. Juurestiku ülesanne on põõsa kinnitamine mulda, maapealse osa varustamine vee ja selles lahustunud toitainetega ning varuainete kogumine ja säilitamine. Juuremassi suurus ja asend mullas sõltub sordist, põõsa vanusest ja kasvuoludest. Täiskandeeas sõstrapõõsa juurestiku põhimass asub 30 cm paksuses pindmises mullakihis 50 cm kauguseni põsa keskmest. Üksikud juured võivad ulatuda 2 m sügavusele ja põõsa keskmest 1,5 korda kaugemale kui oksad. Multšitud pinnases asuvad juured maapinnalähedasemas mullakihis. Annab juurevõsu ja raiumisel ka kännuvõsu. Maailma umbkaudu 150 sõstraliigist on 10–12 kasutatud praeguste sortide aretuses, neist olulisemad on: Must sõstar on levinud terves Euroopas (peamiselt siiski põhja- ja keskosas), Kaukaasias, Siberis, Kesk-Aasias ja Mongoolias. Levila põhjaosas ulatuvad kasvualad kuni metsade levikupiirini. Kasvukohtadeks on peamiselt niiskemad segametsad, kaldavõsastikud, jõekaldad ja ojade nõod. Kasvukoha mullad on tavaliselt sügavad ja huumusrikkad. Talvel on ta meil külmakindel, talub hästi varju, kuid ei talu põuda ja vähest õhuniiskust. Aias valida mustale sõstrale kõige niiskem koht, mis on ka päikeseküllane. Musta sõstart saab paljundada pistokstega ja istikutega. Pistoks peaks olema pliiatsijämedune. Pistokste sobivaks kogumisajaks peetakse septembrit, kui põõsad on kasvu lõpetanud. Pistoksad lõigatakse üheaastastest okstest 15–20 cm pikkused; alumine lõige tehakse 2 mm altpoolt punga, veidi viltu, ülemine viimasest pungast 1–2 cm kõrgemalt. Pistoksale peab jääma vähemalt 3–5 hästi arenenud punga. Pistoksad pista mulda nii, et üks pung jääb maapinnale. Võib istutada varakevadest hilissügiseni, kuni maa pole veel külmunud ja saab augu kaevata. Parim aeg algab suve teisel poolel alates augustist, kui tavaliselt on õhus ja mullas niiskust rohkem. Mustasõstraistik pannakse mulda 5–10 cm sügavamale, kui see potis kasvas: siis tekib varre alaosale lisajuuri ning mulda jäänud pungadest kasvab uusi elujõulisi oksi. Esimesel ja teisel kasvuaastal on soovitav põõsast hoolikalt kasta. Põua ajal vajavad ka vanemad põõsad vett lisaks – nii suureneb saak ja marju variseb vähem. Parim aeg põõsaid lõigata on kohe pärast saagiaja lõppu, allesjäänud pungad saavad siis kogu jõu endale ja hakkavad kevadel kohe jõuliselt kasvama. Varakult lõigates eemaldatakse koos okste ja lehtedega ka palju haigustekitajaid. Lõigata võib hilissügiseni, kuni lume tulekuni. Sõstardel jäetakse 1 oks põõsaste iga vahekauguse 10 cm kohta. Igal aastal asendatakse 1–3 vana oksa uute asendusokstega. Lausnoorendus suurtes istandikes tehakse mustal sõstral 5.–6. aastal. Lõikamisel mitte jätta tüükaid. Augustis-septembris antakse põõsale sügisväetist. Väetis puistatakse võra välispiirile, kust juurestik seda kõige tõhusamalt omastab. Väetis tuleks kobestada kindlasti niiske mulla sisse, et see lahustuks ja taim saaks seda kasutada. Sügisese väetamisega ei tohi hilineda – kui sooja on alla 5°, siis taim enam väetist ei omasta. Teist korda väetatakse kevadel kohe pärast lume sulamist. Heaks orgaaniliseks väetiseks on kanakaka.  Pikemalt artiklis Sõstra kahjurid Levinuimad sõstra kahjurid on: Anthocoptes ribis Aphis schneideri – lehetäi Cecidophyopsis ribis – sõstra-pahklest Cecidophyopsis spicata Cryptomyzus ribis – sõstra-kublatäi Dasineura ribis – lehe-pahksääsk Dasineura tetensi Euhyponomeutoides albithoracellus Lampronia capitella Lygocoris pabulinus – kartulilutikas Pachynematus pumilio Resseliella ribis Synanthedon tipuliformis Zophodia convolutella Tetranychus urticae – punane kedriklest jt. Mustsõstra-jahukaste (tekitaja Microsphaera grossulariae) jpt.  Pikemalt artiklis Mustad sõstrad Musta sõstart kasvatatakse kultuurtaimena marjade saamiseks juba alates 17. sajandist. Musta sõstra marju võib süüa toorelt, kasutada magusates küpsetistes, valmistada moose, tarretisi, siirupeid. Marju tarbitakse toorelt või valmistatakse neist siirupit, moosi, veini, mahla jms. Lehti kasutatakse mitmesuguste köögiviljade konservimisel. Nii vilju kui lehti kasutatakse traditsioonilises meditsiinis ja värvainete valmistamiseks. Droogina kasutatakse vilju (Ribis nigri fructus) ja lehti (Ribis nigri folium). Marjade toime on üldtugevdav, kootav, uriini- ja higieritust soodustav. Tänapäeval soovitatakse musti sõstraid fenüülketonuuria aga ka kehvveresuse korral. Rahvameditsiinis kasutatakse marju neerukivide, reuma, liigesepõletike ja palaviku korral. Antibiootikumidega koos tarbides suurendavad musta sõstra marjad (eriti lehed) antibiootikumide toimet. 2,5 dl musta sõstra marju sisaldab sama palju C-vitamiini kui väike apelsin. Uuringud on näidanud, et vitamiini hulk püsib enam-vähem sama ka marjade töötlemisel ja säilitamisel.[viide?] Lisaks sisaldab mari antioksüdante, mis parandavad inimese vastupanuvõimet haigustele. Marja kestas leidub looduslikku ainet antotsüaniini, mis annab marjadele punase, lilla või sinise värvuse ja aeglustab vähirakkude arengut. Musta sõstra seemnetes on haruldast oomega-6-rasvhapete rühma kuuluvat gammalinoleenhapet. Põõsa lehti hinnatakse nende meeldiva lõhna tõttu, kuid lisaks sisaldavad ka need rohkelt C-vitamiini, karotinoide ja baktereid hävitava toimega füntotsiide. Viimased on lenduva, taimse päritoluga fenoolsed ühendid, millel on mikroobe hävitav ja nende elutegevust pärssiv toime. Marjade toiteväärtus ja biokeemiline koostis on toodud alljärgnevates tabelites: Mustad sõstrad on väga toitainerikkad, kuid mitte kõik sordid ühtmoodi. Võrdluseks määratakse kuivaine protsent mahlas, hapete ja suhkrute ja askorbiinhappe sisaldus, ka maitse hinne. Usaldusväärsete andmete saamiseks korratakse kindla metoodika alusel biokeemilist analüüsi paljude aastate jooksul. Kõik sordikirjelduses esitatud positiivsed näitajad sõltuvad aga konkreetsetest kasvuvõimalustest. Head saaki headelt sortidelt saab ikka ainult sobilikes kasvutingimustes. Sordid koduaedadesse: Peale Eesti soovitusortimendis oleva 'Vertti' kasvatatakse põhjamaades ja ka Eestis sorte 'Venny' ja 'Vilma'. Sordid on aretatud Soomes. Nende sortide lähtevanemaks on Rootsist pärit sort 'Öjebyn'. 'Venny' on keskvarajane sort, marjad suuremad kui 'Verttil', tänu sellele ka suurem saagikus. Oksad püstised, ei lamandu. Marjad magusad, sisaldavad palju viljaliha, sobib hästi pirukaks. Varisemiskindlamad kui 'Vertti'. C-vitamiini sisaldus on eriti suur, kuni 240 mg 100 g marjades. 'Vilma' on keskvarajane sort, marjad suuremad kui 'Verttil', saagikus suurem. 'Verttist' varisemiskindlamad. Oksad püstised, ei lamandu. Marjade suhkrusisaldus kolmest nimetatud sordist suurim. Rohelised marjad sisaldavad võrreldes mustade marjadega taimseid pigmente – flavonoide – õige napilt. Flavonoidide hulka kuulub ka antotsüaanide rühm. Need on taimsed pigmendid, mida leidub viljade ja õiekroonlehtede rakumahlas ning mis annavad taimedele iseloomuliku värvuse roosakaspunasest tumevioletse või helesiniseni. Sellest lähtuvalt on väike erinevus rohelise ja musta marja keemilises koostises. ""Must sõstar"". Eestikeelsete taimenimede andmebaas. Originaali arhiivikoopia seisuga 22.07.2011. Vaadatud 28.11.2010. Asta-Virve Libek, Ave Kikas, Kersti Kahu. "Musta sõstra kasvatus", Tartu, 2013 Endel Laas. "Dendroloogia", Tallinn: Valgus, 1987. Martin Crawford. "Creating a Forest Garden. Working with Nature to Grow Edible Crops", Green Books, 2012. Stefan Buczacki, Keith Harris, "Taimekahjurite ja- haiguste käsiraamat", Kirjastus Varrak, Tallinn, 2010, ISBN 978 9985 3 2089 1 Kang, A., Virkus, L., Enden, P., Sõstraraamat, Tallinn, 2008 "USDA National Nutrient Database". www.nal.usda.gov (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 3.03.2015. Vaadatud 26.11.2010. Jaan Kivistik (koostaja). "Puuviljad ja marjad Eestis. Pomoloogia", Tallinn, Tea, 2012 Must sõstar andmebaasis eElurikkus Ain Raal, "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", lk 786–787, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2010 Stefan Buczacki, Keith Harris, "Taimekahjurite ja -haiguste käsiraamat", Kirjastus Varrak, Tallinn, 2010, ISBN 978 9985 3 2089 1 Kaja Kurg, Soovitusi koduaeda: milline mustsõstrasort valida?, veebiversioon (vaadatud 3.12.2013) Hedi Kaldmäe, Ave Kikas, Liina Arus, Asta-Virve Libek,Genotype and microclimate conditions influence ripening pattern and quality of blackcurrant (Ribes nigrum L.) fruit, ISSN 1392-3196 Zemdirbyste-Agriculture Vol. 100, No. 2 (2013) 167–174, DOI 10.13080/z-a.2013.100.021, Polli Horticultural Research Centre, Institute of Agricultural and Environmental Sciences, Estonian University of Life Sciences, Veebiversioon (vaadatud 3.12.2013) (inglise keeles) Asta Libek, Hedi Kaldmäe, Ave Kikas,Blackcurrant breeding in Estonia, Polli Horticultural Research Centre Estonian University of Life Sciences, Veebiversioon (vaadatud 3.12.2013) (inglise keeles) https://maaleht.delfi.ee/artikkel/67042276 http://suomalainentaimi.fi/viherherukka http://ak.rapina.ee/jaan/e-ope/mar_kasv/fail/3sostar/sostar10.pdf http://aialeht.delfi.ee/foorum/read.php?91,1568 Selles artiklis on kasutatud soomekeelset artiklit fi:Mustaherukka seisuga 28.11.2013.