laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ford Mustang

Ford Mustang on Fordi toodetav sõiduauto, mida on toodetud 1964. aastast tänapäevani kuue põlvkonna vältel ning tänaseks on tegu kõige pikema ajalooga Fordi mudeliga. Sünnimaal USA-s nimetati Mustangit kui Pony Car, mis tähendas väikest, soodsa hinnaga sportlikkusele orienteeritud kupeed või kabrioletti, millele sai lisada soovi korral ohtralt lisavarustust. Esimene põlvkond oli tootmises 1964 kuni 1973 ning Mustang saavutas kiirelt suure müügiedu. Esimene mudeliuuendus tehti juba 1967. aastal. 1. põlvkond (1964) 1. põlvkond Shelby 350 GT-R (1965) Mustang (1967) 1. põlvkond Boss 429 (1969) Mustang MACH 1 (1970) 1. põlvkond Boss 351 (1971) 2. põlvkonda koodnimega Mustang II esitleti 1973. aasta septembris. Ford Mustang (1976) 2. põlvkond (1978) Kolmanda põlvkonna Mustang oli tootmises aastatel 1978–1993. Kuna auto oli ehitatud Fordi Foxi platvormile, siis seda nimetati Fox body Mustangiks. Mootorivalik oli lai - alates 2,3-liitrisest R4-bensiinimootorist kuni 5,0-liitrise V8-mootorini. Ford Mustang Pace Car (1979) 3. põlvkond 3. põlvkond SVO 3. põlvkond SSP Mustang GT (1987) Mustang SVT Cobra (1993) Mustang GT Convertible (1993) Neljas põlvkond oli tootmises aastatel 1994 kuni 2004 ning auto kandis koodnimetust SN-95. Mootorivalikus olid V6 ja V8 bensiinimootorid. Keretüüpidest jäi kupee kõrval alles kabriolett ning mudeliuuendus tehti Mustangile 1998. aasta lõpus. 4. põlvkond kabriolett (1994) 4. põlvkond SVT Cobra (1998) 4. põlvkond (2003) Viiendat põlvkonda koodnimetusega S197 tootis Ford aastatel 2004 kuni 2014 ning seda toodeti Flat Rocki tehases Michiganis. Shelby GT500 5,4-liitrine ülelaadimisega V8 plokk on valmistatud alumiiniumist, mistõttu on see 46 kg kergem kui eelmistel aastatel kasutatud malmist mootoriplokk. Selle nimivõimsus oli 410 kW (558 hj) ja pöördemoment 690 N⋅m. 5. põlvkond FR500 GT3 5. põlvkond 5. põlvkond FR500C 5. põlvkond FR500S 5. põlvkond Boss 302 5. põlvkond kabriolett 5. põlvkond Shelby Mustang GT 5. põlvkond Shelby Mustang GT500 Kuuenda põlvkonna Mustangit esitleti 2013. aasta detsembris. 6. põlvkonda müüakse ka Eesti turul ja müügile tulles valikus kaks mootorit: 5,0 V8 (420 hj) ja 2,3 R4 Ecoboost (305 hj). Mustang sai 2014. aastal 50 aasta vanuseks ning selle puhul valmis eriseeria Mustang 50 Year Limited Edition. Euroopa turu jaoks toodetud autosid eristavad muudel turgudel müüdavatest Mustangitest valget värvi tagatuled. 2020. mudeliaastal toodi taas turule GT500. 2020. aasta GT500-l on käsitsi ehitatud 5,2-liitrine "Predator" alumiiniumsulamist V8-mootor koos 2,65-liitrise mahuga roots-tüüpi ülelaaduriga. Shelby GT500 võimsus on 567 kW (771 hj) ja pöördemoment on 847 N⋅m. GT350 tootmine lõpetati 2020. mudeliaasta lõpus. 6. põlvkond Ford Mustang GT Convertible Ford Mustang V6 Coupé 2016 Ford Mustang Shelby GT350 Mustang Shelby GT500 Mustang Carroll Shelby (1923–2012), Ford Shelby Cobra, AC Cobra Chevrolet Impala ja Chevrolet Camaro SS
Kärdla rannapark

Kärdla rannapark on 4,3 hektari suurune park Kärdla linnas. Kunagi paiknes sellel kohal rootslaste surnuaed, mille asemele Kärdla parun Robert Eginhard von Ungern-Sternberg lasi rajada pargi. Pikka aega nimetati parki Paruniaiaks. Pargi lääneosas on väikesel künkal endist surnuaeda meenutamas 1848. aastal viimasena sinna maetud rootslase Karel Tarningu haua raudrist. Peamised puud pargis on kodumaised. Võõrpuuliikidest kasvab seal lehist, valget mändi ja mitut liiki nulge. Pargi edelaserval kasvab punaseleheline pöök. Kokku on pargis 34 liiki puid ja põõsaid. Pargis suubub merre Nuutri jõgi. Kärdla rannapark keskkonnaportaalis
Skeleton

Skeleton on kelgutamise eriliik. Skeletonis on kelgu kõrgus 8–20 cm ja pikkus 80–120 cm. Kelgu kaal sõltuvalt sportlase raskusest on meestel 33–43 kg ja naistel 29–35 kg. Erinevalt tavakelgutamisest sõidetakse skeletonis mäest alla kõhuli kelgul lamades. Skeleton oli esimest korda olümpiamängude kavas 1928. aastal Sankt Moritzis. Järgmistel mängudel polnud skeletoni olümpiakavas vastavate radade puudumisel, kuni 1948. aastal sai Sankt Moritz taas olümpialinnaks ja kuulsal Cresta Runi rajal toimusid jälle võistlused skeletonis. Skeleton võeti uuesti olümpiakavva 2002. aastal Salt Lake Citys. Nii meeste kui ka naiste seas võidutsesid ameeriklased, Tristan Gale ja Jim Shea. Skeleton 2014. aasta taliolümpiamängudel
Theofánis Gkékas

Theofánis Gkékas (kreeka Θεοφάνης Γκέκας; sündinud 23. mail 1980 Lárisas) on Kreeka jalgpallur, ründaja. Debüüdi Kreeka rahvuskoondises tegi Gkékas 30. märtsil 2005 mängus Albaania vastu. Esimese värava lõi ta Kreeka rahvuskoondise meeskonnas 2. juunil 2007 Euroopa meistrivõistluste valikmängus Ungari vastu. Viimase mängu rahvuskoondises pidas Gkékas 2014. aasta maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalis Costa Rica vastu. Kokku lõi ta aastatel 2005–2014 rahvuskoondises 76 mängus 24 väravat. 2014. aasta juulis sõlmis Gkékas Türgi kõrgliiga klubiga Akhisar Belediyespor kaheaastase lepingu. Enne Akhisar Belediyespori siirdumist mängis Gkékas teises Türgi kõrgliiga klubis Torku Konyaspor.
Peeter Raudsepp (insener)

Peeter Raudsepp (28. veebruar 1897 Heinaste – 1948 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane ja insener. Peeter Raudsepp oli merekooli õpetaja poeg. Ta lõpetas 1916. aastal Harkivis gümnaasiumi ja 1927. aastal Leningradi Sõjaväeakadeemia ehitusinsenerina; tehnikakandidaat (1939, Moskva Sõjaväeinseneride Akadeemia). Oli aastatel 1927–1932 töödejuhataja, ehituse ülem, Leningradi sõjaväeringkonna vaneminsener, 1932–1937 Moskva Sõjaväeinseneride Akadeemias vanemõpetaja, 1937–1940 "Kaug-Ida Sõjaväeehituse" peainsener, 1940–1941 Moskva Sõjaväeinseneride Akadeemia dotsent, kateedrijuhataja, 1942–1944 Moskva Sõjaväetööstusehituse Peavalitsuse tehnilise osakonna ülem, 1944–1946 Eesti NSV ehituse ja ehitusmaterjalide tööstuse rahvakomissari asetäitja, 1946–1947 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitustööde teostamise kateedri juhataja. Uurimisvaldkond: lennuväljade ehitamise küsimused. 16 teaduspublikatsiooni (salastatud). Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide TPI 1936–1986, 228, 240. Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Kereõõned

Kereõõned on osade loomade kere sisemuses asuvad õõned: kõhuõõs rindkereõõs eh rinnaõõs vaagnaõõs.
Max Verstappen

Max Emilian Verstappen (sündinud 30. septembril 1997 Hasseltis Belgias) on hollandi vormelisõitja, valitsev Vormel 1 maailmameister. 2015. aasta hooajal sai temast Vormel 1 sarjas Toro Rosso meeskonna sõitja. 2016. aasta Hispaania GP-l asendas ta Daniil Kvjati Red Bull Racingu võistkonnas. Ta võitis selle võistluse ja sellega sai temast kõigi aegade noorim etapivõitja Vormel 1 sarjas, samuti esimene hollandlasest võitja. Ta on kolmekordne maailmameister (2021, 2022 ja 2023). 2021. hooajal oli võitja lahtine kuni viimase, Abu Dhabi etapini, kus maailmameistritiitli eest võitlesid samadel punktidel (369,5) olevad Max Verstappen ja Lewis Hamilton. Verstappen suutis mõneti vastuoluliselt etapi võita ja krooniti esmakordselt maailmameistriks. Järgmisel, 2022. hooajal, oli ta konkurentidest märgatavalt parem ning kindlustas teise järjestikuse maailmameistritiitli juba Jaapani Grand Prix järel ehk 4 etappi enne hooaja lõppu. Tema isa Jos Verstappen on endine vormelisõitja. Legend: (paksus kirjas on toodud kvalifikatsioonivõidud; kursiivis kiireim ring) http://www.autosport.com/news/report.php/id/115435 Red Bull asendas Kvjati Verstappeniga ERR Sport arhiiv, 05.05.2016. Verstappen võttis karjääri esimese võidu, Hamilton ja Rosberg põrkasid avaringil kokku ja katkestasid ERR Sport arhiiv, 15.05.2016. Põnev vormel-1 hooaeg saab lõpplahenduse ERR Sport, 12.12.2021. Verstappen möödus viimasel ringil Hamiltonist ja tuli maailmameistriks ERR Sport, 12.12.2021. Mercedes ei vaidlusta tulemust ja saatis Verstappenile õnnitlused ERR Sport, 16.12.2021. Verstappen vormistas dramaatilisel Jaapani GP-l teise järjestikuse MM-tiitli ERR Sport, 09.10.2022.
Andres Arend

Andres Arend (sündinud 8. oktoobril 1958) on eesti arstiteadlane. Ta lõpetas 1983. aastal cum laude Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ravi osakonna. 1986. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis meditsiiniteaduste kandidaadi kraadi tööga eksogeensete prostaglandiinide E1 ja F2alfa, nende sünteetiliste analoogide ja endogeensete prostaglandiinide sünteesi inhibiitorite indometatsiini ja ibuprofeeni manustamise mõjust sidekoe reparatiivsele regeneratsioonile ("О влиянии введения экзогенных простагландинов Е1 и Ф2а, их синтетических аналогов и ингибиторов синтеза эндогенных простагландинов индометацина и ибупрофена на репаративную регенерацию соединительной ткани", juhendaja Ülo Hussar). Alates 2004. aastast on Arend ametis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas histoloogia ja embrüoloogia professorina. Samast aastast on ta ka Tartu Ülikooli anatoomia instituudi juhataja. 2018 Tartu Ülikooli medal Tema isa Ülo Arend (1928–1991) oli Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professor, ema Õie Arend (1927–2017) oli Tartu Ülikooli arstiteaduskonna lõpetanud mikrobioloog, õde Malle Leht on bioloog. Andres Arend Eesti Teadusinfosüsteemis Kirje kataloogis Ester "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 6.12.2022. https://www.ajakiri.ut.ee/artikkel/2962 UT, november 2018 Andres Arend Eesti Teadusinfosüsteemis
Aavo-Valdur Mikelsaar

Aavo-Valdur Mikelsaar (sündinud 26. juulil 1941) on eesti arstiteadlane ja geneetik. Mikelsaar lõpetas 1965. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, oli 1967–1970 aspirantuuris Moskvas NSVL Teaduste Akadeemia Molekulaarbioloogia Instituudis ning täiendas end 1976–1977 Viini ülikoolis, 1988 Tampere ülikoolis ning 1993 Lübecki Meditsiiniülikoolis. 1980. aastal kaitses ta Moskvas Meditsiinigeneetika Instituudis doktorikraadi tööga inimese kromosoomide struktuursest polümorfismist ("Структурный полиморфизм хромосом человека"). Mikelsaar töötas 1965–1967 ning 1970–1987 Tartu Ülikoolis teadurina, vanemteadurina ning laborijuhatajana. Aastail 1987–2011 oli ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi juhataja, aastail 1993–2012 samas instituudis inimese bioloogia ja geneetika õppetooli professor, alates 2012 uue nimega biomeditsiini instituudi professor. 2001 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk 2006 Tartu Ülikooli suur medal 2011 auhind "Elutöö geneetikuna" 2015 Tartu Ülikooli medal Tema isa oli zooloog ja hüdrobioloog Neeme-Õnneleid Mikelsaar, tema vennad on Raik-Hiio Mikelsaar, Henn-Risto Mikelsaar ja Ustav-Esko Mikelsaar. Meditsiinigeneetik ja psühhiaater Ruth Mikelsaar on tema abikaasa. Aavo-Valdur Mikelsaar Eesti Teadusinfosüsteemis "Tartu Ülikooli suure medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 4.12.2022. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022. Aavo-Valdur Mikelsaar Eesti Teadusinfosüsteemis
Messerschmitt Bf 109

Messerchmitt Bf 109 (lühidalt Me 109) oli Saksamaa 1930. ja 1940. aastate üheistmeline, kinnise kabiini, sissetõmmatava teliku ja täismetall-konstruktsiooniga alltiivaline hävitajate-monoplaanide esimese põlvkonna hävituslennuk.[1] Kokku ligikaudu 33 300 ehitatud lennukiga on Bf 109 üks kõigi aegade enim ehitatud hävituslennuk. Esmalend: 28. mai 1935. aasta.
Kuremaa mõisa kalmistu

Kuremaa mõisa kalmistu on kalmistu Palamuse kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kivijärve külas Jõgeva vallas Jõgeva maakonnas. Kalmistu jääb Kuremaa mõisa südamest linnulennult umbes 1,2 km kaugusele loodesse. Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Oettingenid tõenäoliselt pärast Alexander von Oettingeni surma 1846. aastal. Vähemalt 1861. aastal on kalmistut kujutatud juba kaardil. Vähemalt 1898. aastal koostas aiandusarhitekt Walter von Engelhardt kalmistule uue plaani. Selle järgi ümberkujundatud Kuremaa mõisa kalmistu on üks esimesi vabakujunduslikke kalmistuid Eestis. Kalmistule on teadaolevalt maetud 29 inimest, viimane matus oli 1928. aastal. Kalmistu kabel on olnud eraldi kultuurimälestis nr 23920 "Kuremaa mõisa Oettingenide kabel". 1846 – Alexander von Oettingen 1856 – Charlotte von Oettingen 1863 – Helene von Oettingen 1898 - Marie von Oettingen 1905 – Alexander Konstantin von Oettingen 1908 – August von Oettingen 1916 – Georg von Oettingen ? – Nicolai von Oettingen ? – Eduard von Oettingen 1928 – Erich von Oettingen Plaan. Eesti Ajalooarhiiv, EAA 1388-1-1266, leht 1 Plaan. Eesti Ajalooarhiiv, EAA 1388-1-1246, leht 1 Alo Särg. "Kuremaa (Jensel, varem Gensel, Kurremois)". - Jõgevamaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2012. Lk 42-43 Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002 Kuremaa mõisa kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Kuremaa mõisa kalmistu Veljo Ranniku kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu Kuremaa mõisa kalmistuvahi maja Veljo Ranniku kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu Kuremaa mõisa kalmistu Jaan Vali kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu Kuremaa mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis "Vana-Tartumaa baltisaksa mõisnike kalmistud". Tartu Postimees, 9. detsember 2008 Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
Bárðarbunga

Bárðarbunga on Islandil Vatnajökulli liustiku all asuv kihtvulkaan. Tänu oma kõrgusele 2009 meetrit üle merepinna on tegemist Hvannadalshnjúkuri järel kõrguselt teise Islandi mäega. Bárðarbunga on osa suurimast vulkaanilisest süsteemist, mille pikkuseks peetakse ligi 200 km ning laiuseks kuni 25 km. Bárðarbunga on liustikualune kihtvulkaan, mille kraater on ligikaudu 70 ruutkilomeetrit suur, kuni 10 km lai ja umbes 700 m sügavune. Vulkaan on kaetud jääga, mis varjab liustikuga täidetud kraatri. Kõrvalise asukoha ja harvade pursete tõttu oli vulkaan varem vähetuntud. Hiljutised uuringud on näidanud, et mitu tefra kihti, mida varem peeti teistest vulkaanidest pärinevateks, pärinevad ikkagi Bárðarbunga vulkaanist.[viide?] Vulkaani jätkuvat aktiivsust kinnitab pidev seismiline aktiivsus mitme viimase aasta jooksul. Läbi ajaloo on vulkaani suured pursked toimunud iga 250–600 aasta järel: teada on pursked aastatest 870, 1480 ning hulk purskeid aastatest 1701–1864. Umbes 8500 aastat vana Þjórsá laava on maakera suurim holotseeniaegne laavavool: laavavoolu kogumaht on 21–30 kuupkilomeetrit ja see katab ligikaudu 950 ruutkilomeetri suuruse ala. Bárðarbunga suurima purske vulkaanilise plahvatuslikkuse indeks oli 6 ning viimase 10 000 aasta jooksul on toimunud palju väiksema suurusega purskeid. 2010. aasta septembris leidis Bárðarbunga lähistel aset sari maavärinaid ning 26. septembril registreeriti kokku üle 30 maavärina, millest suurimate magnituud oli 3,5 ja 3,7. 2014. aasta augustis leidis aset järjekordne maavärinate seeria ning 16. ja 17. augustil loendati vähemalt 1155 maavärinat, millest suurim oli magnituudiga 4,5. Mõni päev hiljem evakueeriti vulkaani ümbritsevatelt aladelt rohkem kui 300 inimest. 29. augustil, varsti pärast keskööd, hakkas vulkaan purskama ja õhuruum vulkaani kohal suleti. Vulkaanide loend Global Volcanism Program | Bárdarbunga. Vaadatud 18.06.2009. Rei. Just To Let You All Know. Daily Kos. 17.08.2014. http://www.dailykos.com/story/2014/08/17/1322378/-Just-To-Let-You-All-Know http://en.vedur.is/about-imo/news/nr/2936 http://www.ruv.is/frett/1155-skjalftar-sidustu-tvo-solarhringa Islandil evakueeriti Bardarbunga vulkaani ümbritsevad alad. uudised.err.ee, 21.08.2014. Island sulges purskama hakanud vulkaani kohal õhuruumi. Postimees, 29.08.2014. Michigan Tech Geological Engineering and Sciences – Bárðarbunga/Grimsvötn Volcanoes Vatnajökulli piirkonna seismiline aktiivsus
Wincenty Lutosławski

Wincenty Lutosławski (6. juuni 1863 Varssavi – 28. detsember 1954 Kraków) oli poola filosoof. Lutosławski sai algul koduse hariduse, seejärel õppis Riias. Ta õppis aastail 1883–1885 Tartu ülikoolis keemiat ja filosoofiat, lõpetades mõlemad teaduskonnad. Seejärel töötas ta õppejõuna Moskvas, Kaasanis, Londonis ja Krakówis ning oli Vilniuses asunud Stefan Batory ülikooli professor. Ta sai mõjutusi Gustav Teichmüllerilt. Filosoofilistelt vaadetelt esindas ta Poola messianismi. Ta uuris muuhulgas Platoni dialoogide kronoloogiat, kasutades selleks stiilierinevuste kvantitatiivset iseloomustamist. Ta võttis kasutusele stiilimeetria termini. Tema esimene töö Platonist valmis Tartus magistriväitekirjana ("Erhaltung und Untergang der Staatsverfassungen nach Plato, Aristetoteles und Machiavelli", viii+140 pp., Dorpat, 1887; kordustrükk Breslau: Verlag von W. Koebner, 1888). Wincenty Lutosławski filosoofia avaldas tugevat muljet Ameerika pragmatistile William Jamesile, kellega tal oli aastakümnete pikkune kirjavahetus. Tema sõprade hulka kuulus ka Saksa keemianobelist, samuti Tartus tegutsenud Wilhelm Ostwald. Lutosławski oli ka üks esimesi jooga propageerijaid Poolas. Tema sulest ilmus esimene poolakeelne joogakäsiraamat "Rozwój potęgi woli" ("Tahtejõu arendamine"). Lutosławski naine oli hispaania luuletaja Sofía Casanova. Helilooja Witold Lutosławski oli tema poolvenna poeg. Lutosławski, Wincenty 1887. Erhaltung und Untergang der Staatsverfassungen nach Plato, Aristoteles und Machiavelli: verfasst und zur Erlangung des Grades eines Magisters der Philosophie Einer Hochverordneten Historico-Philologischen Facultät der Kaiserlichen Universität Dorpat. Dorpat: Schnakenburg. (Magistritöö) Lutosławski, Wincenty 1897. On stylometry. Classical Review 11: 284–286. Lutosławski, Wincenty 1897. W. Lutosławskis Theorie der Stylometrie auf die Platonische frage angewendet. Zeitschrift für Philosophie und philosophische Kritik 110: 171–219. Lutosławski, Wincenty 1897. The Origin and Growth of Plato's Logic, with an Account of Plato's Style and of the Chronology of his Writings. London: Longmans, Green & Co. Lutosławski, Wincenty 1898. Principes de stylométrie. Revue des études grecques 11: 61–81. Lutosławski, Wincenty 1898. Stylometrisches. Zeitschrift für Philosophie und philosophische Kritik 112: 34–41. Lutosławski, Wincenty 1917. The Polish nation: A lecture delivered at the Lowell Institute in Boston on October 21, 1907, and at the University of California on March 9, 1908. Paris: Boyveau et Chevillet. Lutosławski, Wincenty 1924. The World of Souls. Lutosławski, Wincenty 1930. The Knowledge of Reality. Kordustrükk: Cambridge University Press, 2015. Ryzshkova, Galina S. 2014. Personalism in Russia. Journal of Siberian Federal University, Humanities & Social Sciences 7: 1120–1127 (lk. 1120) Franciszek Lyra "The Letters of William James to Wincenty Lutoslawski" The Yale University Library Gazette, Vol. 51, No. 1 (July 1976), pp. 28-40
Stiilimeetria

Stiilimeetria on stiili seaduspärade uurimine. Stiilimeetria meetodeid kasutatakse näiteks tekstide autorsuse kindlakstegemisel. Stiilimeetria loodi 1890. aastail, üks selle rajajaid oli Wincenty Lutosławski. Grzybek, Peter 2014. The emergence of stylometry: Prolegomena to the history of term and concept. In: Kroó, Katalin; Torop, Peeter (eds.), Text within Text – Culture within Culture. Budapest, Tartu: L'Harmattan, 58–75.
Shiga prefektuur

Shiga prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas. Asub sisemaal. Shiga prefektuuri keskel asub Biwa järv. Shiga prefektuuri tunnuslind on väikepütt (Tachybaptus ruficollis), tunnuspuu on jaapani vaher (Acer palmatum) ja tunnuslill rododendron (Rhododendron metternichii var. hondoense). Shiga prefektuur on jaotatud 27 omavalitsusüksuseks, millest 13 on linnad (市 shi). Higashiomi Hikone Kōka Konan Kusatsu Maibara Moriyama Nagahama Ōtsu Omihachiman Rittō Takashima Yasu Hikone loss 毎月人口推計調査｜滋賀県ホームページ, vaadatud 25.03.2021.
Kiviriku tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kiviriku tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Loopealse asumis. Kiviriku tänav algab Lavamaa tänavalt, ristub Meeliku tänavaga ja lõpeb Narva maanteel. Kiviriku tänav on peaaegu lõuna–põhjasuunaline ja ligikaudu 295 meetri pikkune. Kiviriku tänav sai nime 4. juunil 1993. Tänav on saanud nime lootaime kiviriku järgi. http://www.eki.ee/knab/tallinn1.htm Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 273
Eesti raehärrad 1943–1944

Raehärrad olid Saksa okupatsiooni ajal aastail 1943–1944 ametisse nimetatud linnapeade nõunikud. Nende ülesanne oli omavalitsuskorporatsiooni juhatajale nõuandmine ja arusaamise soetamine tema korraldustele elanikkonnas. Mart Tammesild Karl Leideker August Ottas Ferdinand Soonberg Mart Lukk Arnold Ruubas Endel Paurson Hans Priimägi Aksel Vindi Voldemar Schmidt Paul Avi Eduard Põldme Artur Kalvet Jaan Liigand Jaak Aben Oskar Virulane Voldemar Abelov Rudolf Eero Aleksander Haidberg Aleksander Keskküla Tiido Käbin Ruben Piirits Leopold Rooks Mart Tarum Hugo Lassi Jakob Tark Ilmar Kütt Andrei Skorohodov Johan Karro Aleksander Muna Oskar Pärsikivi Oskar Reinhold Villu Niipuu Eduard Neidre Edgar Ong Martin Mäe Gustav Luuk Konstantin Keerde Julius Sarapik Johannes Tölpus Oskar Kapsi Anton Kirkmaa Friedrich Maak Viilep Prants Jakob Puusepp Viktor Sepp August Tamm Albert Tilk Hans Rennit Hugo Orro Juhan Kaart Ernst Evert Artur Jõepere Jaan Kaldmäe Märt Õmblus Jaan Õmblus August Lubja Joosep Koppel Heinrich Rosin Voldemar Jaanus Georgi Ventschikov Valter Koppel Rudolf Nõmme Voldemar Landsberg Viktor Tamme August Saar Valter Jalviste Herman Samuli Aadu Mälk Jaan Raudsepp Oskar Hass Karl Pillau Artur Varul Võmmoski Robert Saarik Paul Helstin Johannes Rüütel Aleksander Smirnov Leonti Korobovski Viktor Bulin Alfred Ahjupera Mihkel Lindeberg Karl Karlson Mihkel Jalakas Kaarel Vipper Joosep Mõtus Jaak Vare Voldemar Pärna Maks Jürisson Mihkel Kangro Hans Laurits Juhan Kangur Oskar Kollist Jüri Kuuter August Annus Elmar Rõigas Jaan Talvaru Julius Kõrts Juhan Smitt Martin Seiler Karl Oebius Eduard Pärn Jaan Varik Peeter Raudsepp August Raba Johannes Ödik Leo Luiga Robert Sandberg Viktor Leinfeld Valter Karuks Johan Matson Jüri Mikkor Jaan Kuresson Hillar Realo Rudolf Mäeberg Hendrik Kullandi Paul Eesmaa Jaan Müürsepp Jüri Piiroja Nikolai Teliste Voldemar Evald Aleksander Vastalu August Nurmiste Johannes Janson Roman Karro Helmuth Laks Rein Uhke August Oinas Hermann Frank August Gailit Otto Pukk Otto Uusküla Jaan Muru Aleksander Ruuben Aleksander Univer Karl Ruusmäe Peeter Zirkel Eduard Kull Voldemar Köbas Aleksander Mekkart Villem Tubin Juhan Avarmaa Julius Erikson Mart Nurk Peeter Koll Ernst Hansson Johannes Paas (alates maist 1944) Jüri Bergman Juhan Kuus Jaan Põder Peedo Siilak Hans Tauts August Tera Kristjan Tulp Alfred Maasik Märt Gross Aleksander Käo Robert Kõrge Juhan Lillipuu Karl Pärt Jaan Soo Eduard Roode Voldemar Pihap Hans Tuul Aleksander Zeeman Ernst Viirmaa Hans Gross Gustav Oidermaa Hans Auksimäe Elmar Tõldsepp Tõnis Kolk Karl Nemvalts Paul Paal Eduard Pihlak Toomas Kukk (kuni jaanuarini 1944) Mihkel Varrik August Lääts Voldemar Kõpp (alates jaanuarist 1944) Ernst Kerstenbek Erich Rumm Voldemar Lember Heino Vee Johannes Salveste Karl Võsa Eduard Koppel August Raudsepp Jaan Rannatsokk Edgar Rahnu https://dea.digar.ee/cgi-bin/dea?a=d&d=eestisona19430721.2.15 https://dea.digar.ee/cgi-bin/dea?a=d&d=postimeesew19431218.2.16
Ameerika Ühendriikide veinid

Ameerika Ühendriikides toodetakse veini juba alates 17. sajandist. Suurema tuntuse saavutasid USA veinid aga alles 20. sajandi teises pooles.[viide?] Viinapuuistandusi hakati rajama, kasutades kohalikke viinapuusorte (põhja-viinapuu), mis olid tuntud oma jõulisuse ja kõrge saagikuse poolest. Euroopast kaasa võetud viinamarjasorte oli väga vähe. Kohalikest viinamarjadest toodetud vein ei olnud aga stiili ega kvaliteedi poolest ligilähedanegi sellele, millega olid harjunud Euroopa kolonistid.[viide?] Euroopast kaasa toodud viinapuusordid kannatasid aga kohalike kahjurite (näiteks viinapuutäi) ja seenhaiguste käes. Tänapäevaks on praktiliselt kõik USA viinamarjasordid poogitud kohalike viinapuude juurtele, mis on viinapuutäi suhtes immuunsed.[viide?] USA veinide kvaliteedisüsteemi nimetus on AVA (American Viticultural Area) ehk Ameerika Veinikasvatuspiirkond. Veinikasvatuspiirkondi on Ameerikas ligikaudu 200.[viide?] Alljärgnevalt on välja toodud USA veinitoodang 2012. aasta seisuga.[viide?] Ameerika Ühendriikide veinid