laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kolo Touré

Kolo Habib Touré (sündinud 19. märtsil 1981 Bouakés) on endine Elevandiluuranniku jalgpallur. Touré mängis kolmes Inglismaa klubis: Arsenalis (2002–2009), Manchester Citys (2009–2013) ja Liverpoolis (2013–2016). Hooajal 2003–2004 tuli ta Inglismaa meistriks Arsenaliga ja hooajal 2011–2012 Manchester Cityga. Karjääri lõpetas ta 2017. aastal Celticus. Touré mängis Elevandiluuranniku rahvuskoondises aastatel 2000–2015. Ta pidas koondises kokku 119 mängu ja on sellega mängude arvult koondise kõigi aegade teine mängija. Debüüdi Elevandiluuranniku rahvuskoondises tegi Touré 2000. aasta aprillis mängus Rwanda vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 28. aprillil 2004 sõprusmängus Guinea vastu. Ta kuulus Elevandiluuranniku koondisse 2006. aasta maailmameistrivõistlustel, kus ta pääses platsile kahes esimeses alagrupimängus. 2010. aasta maailmameistrivõistlustel kuulus ta algkoosseisus kõigis kolmes alagrupimängus. Esimeses alagrupimängus oli ta meeskonna kapten. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel pääses ta platsile ainult viimases alagrupimängus Kreeka vastu. 2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel tuli ta koondisega Aafrika meistriks ning valiti turniiri sümboolsesse koosseisu. Ta kuulus Elevandiluuranniku koondisse veel ka 2002., 2008., 2012. ja 2013. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. Ta teatas koondisekarjääri lõpetamisest 2015. aasta veebruaris. Tema vennad Yaya Touré ja Ibrahim Touré on samuti jalgpallurid. Arsenal Premier League: 2003–04 FA Cup: 2002–03, 2004–05 FA Community Shield: 2002, 2004 Manchester City Premier League: 2011–12 Celtic Scottish Premiership: 2016-17 Scottish League Cup: 2016–17  Kolo Touré – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Yaya Touré

Gnégnéri Yaya Touré (sündinud 13. mail 1983 Bouakés) on endine Elevandiluuranniku jalgpallur (poolkaitsja). Klubikarjääri jooksul mängis ta muuhulgas sellistes klubides nagu Monaco, Barcelona ja Manchester City. Touré valiti 2011., 2012., 2013. ja 2014. aastal Aafrika aasta jalgpalluriks. 2021. aastal alustas ta tööd Ukraina klubi Donetski Olimpiki abitreenerina. Yaya mängis oma karjääri algusaastatel Belgia klubis Beveren ja Ukraina klubis Metalurg Donetsk. 2005. aastal siirdus ta mängima Olympiakósse. Ta mängis klubi meeskonnas Kreeka liigas 26 mängu ja lõi kolm väravat. Touré liitus 2007. aastal 10 miljoni euro eest Barcelonaga ja tegi debüüdi 26. augustil Racing de Santanderi vastu. Ta võitis Barcelonaga 2008–09 hooajal La Liga, Copa del Rey ja Meistrite Liiga. 2009. aasta Meistrite Liiga finaalis Manchester Unitedi vastu mängis ta keskkaitsjana. Yaya liitus 2010. aastal Premier League'i klubiga Manchester City ja mängis seal kuni 2018. aastani. Ta aitas klubil võita seitse karikat, nende seas kolm Premier League'i võitu. Touré klubikarjääri viimaseks klubiks jäi Hiina klubi Qingdao Huanghai, kellega ta võitis 2019. aastal Hiina esiliiga. Yaya Touré tegi oma koondisedebüüdi 2004. aastal ja oli selle ajast koondise regulaarne liige. 2014. aastal, pärast Didier Drogba koondisekarjääri lõppu, nimetati Touré koondise kapteniks. Touré esindas Elevandiluurannikut kuutel Aafrika rahvaste karikavõistlustel (2006, 2008, 2010, 2012, 2013, 2015) Ta võitis koondisega 2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlused. Lisaks valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu. Koondisekarjääri lõpetamisest teatas ta 2016. aasta septembris. ASEC Mimosas Ligue 1: 2001 Olympiakós Kreeka Super League: 2005–06 Kreeka karikas: 2005–06 Barcelona La Liga: 2008–09, 2009–10 Copa del Rey: 2008–09 Hispaania superkarikas: 2009 UEFA Meistrite Liiga: 2008–09 Euroopa superkarikas: 2009 Jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused: 2009 Manchester City Premier League: 2011–12, 2013–14, 2017–18 FA Cup: 2010–11 Football League Cup: 2013–14, 2015–16 FA Community Shield: 2012 Qingdao Huanghai China League One: 2019 Elevandiluurannik Aafrika rahvaste karikavõistlused: 2015 Tema vend Kolo Touré on samuti jalgpallur. "Orange AFCON 2015 Awards and Best XI". CAF. 12. veebruar 2015. Vaadatud 2. juuli 2017.
Ángel Di María

Ángel Fabián Di María Hernández (sündinud 14. veebruaril 1988 Rosarios Santa Fe provintsis) on Argentina jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Portugali kõrgliia klubis Lissaboni Benfica ja Argentina jalgpallikoondises. Aastatel 2007–2010 mängis Di María Lissaboni klubis Benfica. 2010. aastal siirdus ta 25 miljoni euro eest Madridi Reali. Madridi klubis mängis Di Maria 2014. aastani ning tuli klubiga korra Hispaania meistriks ja Meistrite Liiga võitjaks, samuti võitis ka kaks korda Hispaania karika. Hooajal 2014–15 mängis ta Inglismaal Premier League'i klubis Manchester United. Juba järgmisel hooajal liitus ta Paris Saint-Germainiga. Suvel 2023 tema leping PSG-ga lõppes ning ta sõlmis uue lepingu kunagise koduklubi Benficaga. Di María kuulus Argentina noortekoondisse 2007. aasta Lõuna-Ameerika alla 20-aastaste meistrivõistlustel, kus ta lõi 2 väravat. Samal aastal kuulus ta Argentin meeskonda ka juunioride maailmameistrivõistlustel, kus ta lõi kokku kolm väravat ja tuli koondisega maailmameistriks. Di María lõi Argentina olümpiakoondise võiduvärava 2008. aasta olümpiamängude finaalmängus Nigeeriaga, mäng lõppes 1:0. Debüüdi Argentina täiskasvanute koondises tegi ta 6. septembril 2008 sõprusmängus Paraguayga. Esimese värava lõi ta 24. mail 2010 sõprusmängus Kanada vastu. 2011. aasta Copa América viimases alagrupimängus 11. juulil lõi ta värava Costa Rica vastu. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel viis ta 1. juulil veerandfinaalimängus Argentina võidule Šveitsi üle, lüües lisaaja lõpus mängu ainukese värava Lionel Messi resultatiivset söödust. Argentina koondis sai maailmameistrivõistlustelt hõbemedali, kaotades finaalis Saksamaale. 2015. aasta Copa América poolfinaalis 30. juunil lõi ta Paraguay vastu kaks väravat. 2016. aasta Copa América Centenario lõi ta esimeses alagrupimängus 6. juunil värava Tšiili vastu. 2018. aasta maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalis lõi ta värava Prantsusmaa vastu, kuid Argentina kaotas lõpuks mängu 3:4 ja langes konkurentsist. Benfica Primeira Liga: 2009–10 Taça da Liga: 2008–09, 2009–10 Madridi Real La Liga: 2011–12 Copa del Rey: 2010–11, 2013–14 Hispaania superkarikas: 2012 UEFA Meistrite Liiga: 2013–14 UEFA Superkarikas: 2014 Paris Saint-Germain Ligue 1: 2015–16, 2017–18, 2018–19 Coupe de France: 2015–16, 2016–17, 2017–18 Coupe de la Ligue: 2015–16, 2016–17, 2017–18 Trophée des Champions: 2016, 2018, 2019 Argentina Olümpiamängud: 2008 "Olympics: Di Maria winner earns gold for Argentina". The Guardian. 23. august 2008. Vaadatud 30. mail 2017. "Argentina 5 Canada 0: match report". The Telegraph. 24. mai 2010. Vaadatud 30. mail 2017. "Argentina 3–0 Costa Rica: Batista finally changes system, and Argentina progress". Zonal Marking. 12. juuli 2011. Originaali arhiivikoopia seisuga 7. märts 2020. Vaadatud 30. mail 2017. "Argentina 1–0 Switzerland". BBC Sport. 1. juuli 2014. Vaadatud 30. mail 2017. "Argentina 6–1 Paraguay". BBC Sport. 1. juuli 2015. Vaadatud 30. mail 2017. "Argentina top Chile in rematch of last year's Copa América final". The Guardian. 7. juuni 2016. Vaadatud 30. mail 2017. "Prantsusmaa alistas väravatesajus Argentina". sport.err.ee. 30.6.2018. Vaadatud 1.7.2018
Sonkajärvi

Sonkajärvi ehk Sonkajärvi kirikuküla (Sonkajärven kirkonkylä) on küla Soomes, Sonkajärvi valla keskus. Külast põhja poole jääb Sonkajärvi järv, millest idas on Sikkalampi. Kaugemal kirdes on Iso-Kangaslampi ja Pieni Kangaslampi. Külast lõuna poole Jämäkkämäkile viib Rutakontie, põhja suunas Sonkakoskile viib Sonkakoskentie, millest Kauppilanrantas hargneb Koivumäentie. Kagu suunas Aittokoskisse viib Aittokoskentie. Külas on Sonkajärvi kirik. Google'i kaart Sonkajärvi foto 1938. aastast
Clarki Ülikool

Clarki Ülikool (Clark University) on ülikool, mis asub Worcesteri linnas Massachusettsi osariigis Ameerika Ühendriikides. Ülikool loodi 1887. aastal. Clarki Ülikooli koduleht
Worcester (Massachusetts)

Worcester [ ˈwʊstər ] on linn Massachusettsi osariigis Ameerika Ühendriikides, Worcesteri maakonna keskus. Worcesteris asub läänepoolkera esimene Armeenia kirik Meie Lunastaja Kirik, Clarki Ülikool, samuti Massachusettsi Ülikooli Meditsiinikool.
Romaric

Romaric (6. sajandi lõpp – 7. sajandi keskpaik, traditsiooniline surma-aasta 653) oli aadlik, kes elas Austraasias. Ta on katoliku pühak. Kuninganna Brunhilde laskis tappa tema isa, jättes ta ilma ka maast. Romaric rändas kodutult ringi. Hiljem oli ta pfaltskrahv Merovingide dünastiast kuninga Theudebert II õukonnas. Kui ta oli Frangi riigi kuninga Chlothar II jõukas õukondlane, kellel oli palju pärisorje, sai ta püha Amé mõjul pühendunud kristlaseks. Ta laskis pärisorjad vabaks. Ta hakkas järgima püha Columbanust, preestrit ja usujuhti, kes tegutses Luxeuil' kloostris ja jutlustas kloostrite rajamist kogu Frangi riigis. Kui Romaric astus sellesse kloostrisse, pöeti mungaks ka tema vabaks lastud pärisorje. Columbanuse mõjul ja püha Eustace'i heakskiidul rajas Romaric 620 koos oma sõbra püha Améga mees- ja naiskloostri, mis hiljem sai nimeks Remiremonti klooster (Romarici Mons). See klooster rajati Romaricile kuuluvale maale Habendumisse (Vosges), kui ta oli pfaltskrahv. Esimene abt oli püha Amé, kuid peagi sai abtiks püha Romaric, kes täitis neid kohustusi kolmekümne aasta jooksul kuni surmani. Üks esimesi munki Remiremonti kloostris oli Romarici sõber püha Arnulf Metzist, kes suri umbes 629 kloostri lähedal eraklas. Sellesse kloostrisse asusid ka püha Romarici tütred Azeltruda ja Zeberga, tütretütar Gebetruda ning tütrepoeg Adelphus. Veidi aega enne surma sai Romaric teada, et tema vana sõbra Pippin Vanema poeg kavatseb noore printsi Dagobert II võimust ilma jätta. Ta läks Metzi, noomis Grimoaldi ning hoiatas teda toetanud aadlikke. Ta kuulati rahulikult ära ja saadeti kloostrisse tagasi. Kolme päeva pärast ta suri. Romarici kuulutas 3. detsembril 1049 pühakuks Leo IX. Tema mälestuspäev on 10. detsember või 8. detsember. Tema elust on kirjutanud püha Amé. Martyrologium Romanum (Libreria Editrice Vaticana 2001 ISBN 88-209-7210-7) http://www.catholic.org/saints/saint.php?saint_id=760
Umberto Boccioni

Umberto Boccioni (19. oktoober 1882 Reggio di Calabria – 17. august 1916) oli itaalia maalikunstnik ja skulptor. Nagu futuristidele kohane, kujutas ta oma kunstis liikumist (dünaamikat), kiirust ja tehnoloogiat. Boccioni õppis alates 1901 Roomas kunstiakadeemia juures olevas koolis Scuola Libera del Nudo. Ta õppis ka Roomas plakatimaalija juures disaini. Koos oma sõbra Gino Severiniga sai ta divisjonistliku kunstniku Giacomo Balla õpilaseks. 1906 õppis ta Pariisis impressionismi ja postimpressionismi. 1906. aasta lõpul ja 1907. aasta alguses õppis ta joonistamist Veneetsia kunstiakadeemias. Milano kunstiühingut Famiglia Artistica külastas ta esimest korda 1901, aga 1907 kolis ta Milanosse ja tutvus seal futuristidega, sealhulgas luuletaja Filippo Tommaso Marinettiga. Hiljem osalesid nad futuristide manifesti kirjutamises ja Boccioni sai futurismi peamiseks teoreetikuks. 1912 külastas Boccioni Pariisis paljude kunstnike ateljeesid ja otsustas pärast seda skulptoriks saada. Selles olid talle eeskujuks Aleksandr Arhipenko, Georges Braque, Constantin Brâncuși, Raymond Duchamp-Villon ja tõenäoliselt Medardo Rosso. 1912 esines ta Pariisis oma maalidega itaalia futuristide näitusel, aga 1913 tuli ta Pariisi tagasi, et näidata oma skulptuure. Kõik tema skulptuurid käsitlesid seda, mida Boccioni oli Pariisis näinud. Boccioni mõjutas kubistlikke skulptoreid, eriti Duchamp-Villoni. 1914 avaldas Boccioni futuristlike maalikunstnike ja skulptorite manifesti "Pittura e scultura futuriste (dinamismo plastico", milles selgitas oma liikumise esteetikat: "Kui impressionistid panevad laua esitama üht kindlat hetke ja allutavad laua elu selle kujutamisele sellel hetkel, siis meie sünteesime iga momendi (aja, koha, vormi ja värvitooni) ning nende abil konstrueerime laua." 1912 osales ta Londonis rühmanäitusel ja 1914 uuesti. Need kaks näitust jätsid paljudele noortele inglise kunstnikele sügava mulje, eriti Christopher Nevinsonile, kes ühines futuristide liikumisega, teised ühinesid Wyndham Lewise juhitava liikumise vortitsismiga, mis oli briti vaste futurismile. Pärast Itaalia astumist Esimesse maailmasõtta Boccioni mobiliseeriti. Ta määrati Verona lähedal Sortes olevasse suurtükiväeüksusesse. 16. augustil 1916 kukkus ta ratsaväe õppusel hobuse seljast maha ja trambiti jalge alla. Järgmisel päeval ta suri 33-aastaselt. Boccioni oli ateist. "Mees liikumises", 1913 pronks (on kujutatud Itaalia 20-sendisel euromündil) New Yorgi moodsa kunsti muuseum Autoportree, 1905 (õli lõuendil) Metropolitani kunstimuuseum, New York "Visioni simultanee", ca 1912 Von Der Heydti muuseum, Wuppertal
Rainier III

Rainier III (Rainier Louis Henri Maxence Bertrand Grimaldi; 31. mai 1923 – 6. aprill 2005) oli Monaco vürst 1949–2005. Ta abiellus 1956 USA filminäitleja Grace Patricia Kellyga, kellega tal oli kolm last: printsess Caroline Louise Marguerite (sündinud 1957) prints Albert Alexandre Louis Pierre (praegune Monaco vürst Albert II; sündinud 1958) printsess Stéphanie Marie Elisabeth (sündinud 1965)
Pille Tomson

Pille Tomson (aastatel 1992–1995 Pille Kama; sündinud 8. märtsil 1960) on eesti looduskaitsja. Ta lõpetas aastal 1978 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1984 Tartu Ülikooli bioloogina ning tal on doktorikraad Maaülikoolist keskkonnakaitse erialal. Ta oli Karula rahvuspargi kujundaja ja direktor selle rahvuspargi loomisest peale. Ta töötab Eesti Maaülikoolis teadurina. Pille Tomson kandideeris Riigikogusse 2007. aastal ja 2011. aastal Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas. 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk 2018 Eesti looduskaitsemärk Ta oli aastatel 1980–1995 abielus Kaido Kamaga, sellest abielust sündis neli last, sealhulgas Põim Kama. Tema isa on elektrotehnika- ja energeetikateadlane Teolan Tomson. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. veebruar 2012. Vaadatud 30. juulil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). http://kultuur.elu.ee/ke474_Karula.htm http://naistemaailm.ee/?art_magaz=8&id=8426[alaline kõdulink] Pille Tomson Eesti Teadusinfosüsteemis
Worcester

Worcester on linn Inglismaal. https://www.ons.gov.uk/peoplepopulationandcommunity/populationandmigration/populationestimates/datasets/populationestimatesforukenglandandwalesscotlandandnorthernireland
Madis Melzar

Madis Melzar (sündinud 15. septembril 1970) on Eesti politseiametnik. Ta on 1992. aastal lõpetanud Eesti Politseiakadeemia. Ta on töötanud Paldiski vanemkonstaablina ja Keila konstaablijaoskonna juhina. Ta oli "Teeme ära!" aktsiooni korraldustoimkonna liige.[viide?] 2011. aasta Riigikogu valimistel pidi ta kandideerima Rohelise erakonna nimekirjas, kuid loobus. "Politseinik avastas salakütusejuhtme" Õhtuleht, 13. juuni 2005 Urmas Jaagant, Roheliste esinumbrid on valimistel Aleksei Lotman ja Eerik-Niiles Kross, Eesti Päevaleht, 15. jaanuar 2011 Alo Raun, Teelemari Loonet. Valimiskünnisega heitlejad üllatasid kandidaatidega. – Postimees, 22. jaanuar 2011, lk 5.
Urmas Hallika

Urmas Hallika (sündinud 6. novembril 1973) on Eesti riigiametnik. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli majandusteaduskonna ja õppinud Tallinna Tehnikaülikooli doktoriõppes. Alates 1. jaanuarist 2005 kuni 18. juunini 2007 töötas ta Tallinna Linnakantselei arendusdirektorina, seejärel oli Keskkonnaministeeriumi siseauditi osakonna juhataja. 2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas valimisringkonnas nr 7 esinumbrina ja sai 303 häält. Tema valimiskampaanias kasutati Eestis esmakordselt avalikus kohas flashmob'i (26. veebruaril 2011 Narvas, Sillamäel ja Jõhvis samal ajal).[viide?] Raun, Alo. Tallinna arendusdirektor lahkub ametist. Postimees, 19. juuni 2007.
M198

M198 on USA-s valmistatud keskmine veetav välihaubits. See on tänini mitme riigi relvastuses. M198 projekteeriti aastatel 1968–1977. Ta oli ette nähtud Teise maailmasõja aegse haubitsa M114 väljavahetamiseks. Teda toodeti alates 1978 ja ta on relvastuses alates 1979. Kokku on toodetud 1600–1700 eksemplari. M198 tootmine lõpetati 1992, kuid ta on veel mitme riigi relvastuses. On osalenud mitmes sõjas. M198 järeltulija on kergekaaluline välihaubits M777, mida on juba suurtes kogustes tellitud[viide?], kuid mis pole veel täielikult relvastusse jõudnud. M198 on traditsioonilise kahehaarse lafetiga. Raua saab keerata ladustamiseks haarade kohale, vähendades nii hõivatavat laopinda. Sel juhul tuleb aga transportimiseks suudmepidur eemaldada. Relva veetakse taktikalise 3-teljelise veoautoga. Õhutranspordiks sobivad mitmesugused kopterid, aga selle saab isegi lennukilt langevarjuga alla visata. Kaliiber: 155 mm Raua pikkus: 39 kaliibrit Kaal: 7165 kg Pikkus: laskeasendis 11,3 m, rännakasendis 12,3 m Kõrgus: 1,8 m laskeasendis kliirens 330 mm Laskekaugus: kildmürsuga M578 22,4 km, kildmürsuga M107 18 km reaktiivmürsuga 30 km Laskekiirus: Maksimaalme: 4 lasku/min Jätkuv: 2 lasku/min Laskesektor: ±22,5° Tõstenurk: -4,2°...+72° Pukseerimiskiirus: 70 km/h Meeskond: 9–11 inimest Lisaks USA-le kasutavad haubitsat M198  Austraalia (36)  Bahrein (18),  Ecuador (10),  Honduras (4),  Iraak (120),  Liibanon (35),  Maroko (vähemalt 26),  Pakistan (148),  Saudi Araabia (67),  Tai (61)  Tuneesia (55).  India  Kreeka
Budakämmal

Budakämmal on buda-näsasidrunipuu (Citrus medica var. sarcodactylis) vili. Viljal on paks koor ja vähe (kui üldse) viljaliha, mis on kuiv ja mõnikord seemneteta. Budakämmal on väga aromaatne ning Hiinas ja Jaapanis kasutatakse vilju siseruumide ja riiete lõhnastamiseks. Buddha’s Hand citron
Sahara Araabia Demokraatlik Vabariik

Sahara Araabia Demokraatlik Vabariik (araabia keeles الجمهورية العربية الصحراوية الديمقراطية‎; hispaania keeles República Árabe Saharaui Democrática, lühend RASD; inglise keeles Sahrawi Arab Democratic Republic, lühend SADR) on osalise tunnustusega riik, mis väidab endale kuuluvat tervet Lääne-Saharat; endine Hispaania koloonia. Sahara Araabia Demokraatliku Vabariigi kuulutas välja Polisario rinne 27. veebruaril 1976 Bir Lehlus. SADR-i valitsuse kontrolli all on praegu 20-25% Lääne-Saharast, neid territooriume nimetab valitsus Vabastatud Aladeks või Vabaks Tsooniks. Maroko administreerib ülejäänud osa vaidluse all olevast alast ja nimetab neid maid oma Lõunaprovintsideks. Sahara Araabia Demokraatliku Vabariigi valitsus peab Maroko maa-alasid okupeeritud aladeks ning Maroko peab palju väiksemat SADR-i territooriumi puhvertsooniks. Sahara Araabia Demokraatlik Vabariik asub Sahara kõrbe lääneosas, kus oaase on väga vähe. Ka sademete hulk on ekstreemselt väike. Erinevalt Maroko valdustest ei asu SADR-i territoorium Atlandi ookeani ääres. Lääne-Sahara on üldiselt tasase pinnamoega. Neid asjaolusid arvesse võttes on SADR ja Lääne-Sahara hõredaimalt asustatud alade seas. Riik piirneb põhjas ja läänes Maroko valdustega Lääne-Saharas, lõunas ja edelas Mauritaania ning kirdes Alžeeriaga. Pärast Hispaania lahkumist Lääne-Saharast allkirjastasid Hispaania, Maroko ja Mauritaania Madridi kokkuleppe, millele järgnes Maroko ja Mauritaania sisenemine Lääne-Sahara aladele eesmärgiga liita see enda riigiga. Kumbki riik ei pälvinud rahvusvahelist tunnustust ning järgnes sõda iseseisvust pooldava Polisario rindega, kes väitis end esindavat Lääne-Sahara rahvast. Sahara Araabia Demokraatlik Vabariik kuulutati välja 27. veebruaril 1976 Lääne-Saharas Bir Lehlus, kui Polisario kuulutas vajadust täita Hispaania koloniseerijate lahkumisel tekkinud tühimikku. Bir Lehlu jäi Polisario rinde valdustesse ka pärast 1991. aasta relvarahu ja oli kuni 2011. aastani eksiilvalitsuse sümboolne pealinn. Samal ajal väidab SADR-i valitsus, et Maroko valdustesse jääv El Aaiún on kogu iseseisva Lääne-Sahara territooriumi pealinn. Valitsus tegutseb kolmandas de facto pealinnas Tidoufi provintsis, kus asuvad põgenikelaagrid ning elab enamik eksiilühiskonnast. Alates 2011. aastaks on ajutine halduskeskus Tifariti. Sahara Araabia Demokraatliku Vabariiki on tunnustanud 45 ÜRO liikmesriiki.
Eredivisie

Eredivisie on Hollandi jalgpalli kõrgeim liiga. Liiga asutati 1956. aastal, kaks aastat pärast elukutseliste jalgpalli teket Hollandis. Eredivisies mängib 18 meeskonda. Hooaja jooksul kohtuvad kõik klubid omavahel kaks korda: üks mäng toimub kodus, teine võõrsil. Liiga võitnud klubist saab Hollandi meister. Kõige rohkem tiitleid on AFC Ajaxil (34), teisel kohal on PSV Eindhoven (24), kolmandal Feyenoord (15). Alates Eredivisie loomisest on need kolm klubi võitnud kõik tiitlid, välja arvatud aastatel 1981 ja 2009, mil võitis AZ Alkmaar, ja aastal 2010, mil võitis FC Twente. Hooaja lõpus langeb kõige vähem punkte kogunud meeskond aste madalamasse liigasse, Eerste Divisiesse, ja selle asemele tuleb Eerste Divisie hooaja võitnud klubi. Eredivisie 16. ja 17. koha saanud klubid peavad mängima üleminekumänge. Moodustatakse kaks gruppi, mõlemas neli meeskonda (üks meeskond Eredivisiest ja kolm Eerste Divisiest). Ühes grupis olevad klubid mängivad omavahel kodus-võõrsil süsteemis ja gruppide võitjad pääsevad Eredivisiesse. Hooajal 2023–24 mängivad liigas järgmised klubid: Ametlik koduleht
Geneetikute ja biokeemikute loend

Siin on loetletud geneetikuid ja biokeemikuid. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Erik Abner Jerry Adams Michael Ashburner Oswald Avery Nenad Ban George Beadle John Belling Paul Berg Jöns Berzelius Theodor Boveri Sydney Brenner Calvin Bridges Christopher Caudwell Aravinda Chakravarti Jean-Pierre Changeux Edwin Chargaff Erwin Chargaff Martha Chase David P. Clark Stanley Cohen Lucien Cuenot Margaret Oakley Dayhoff John Doebley Christian de Duve Gerald Edelman Gertrude Elion Gerty Cori Ain Heinaru Alfred Day Hershey Avram Hershko Dorothy Hodgkin Jonathan C. Howard Hwang Woo-Suk Allen Kaasik Ants Kallikorm Avo Karus Har Gobind Khorana Toomas Kivisild Vincenz Kletzinsky Arthur Kornberg Hans Adolf Krebs Ants Kurg Charles Gabriel Kurland Elvira Kurvinen Maris Laan Jean-Baptiste Lamarck Eric Lander Nick Lane Richard Lewontin Fritz Lipmann Trofim Lysenko Tom Maniatis John Maynard Smith Barbara McClintock Matthew Meselson Andres Metspalu Friedrich Mieschler Aavo-Valdur Mikelsaar Lili Milani Cesar Milstein Thomas Morgan Hermann Joseph Muller Kary Mullis Christiane Nüsslein-Volhard Arnold Orasson Toivo Orav Linus Pauling Max Pertuz Max Perutz Tõnu Püssa Marika Raftell-Tamm Juhan Sedman Oliver Smithies Ursel Soomets Riina Žordania Risto Tanner Rein Teinberg Tanel Tenson Vello Tohver Maria-Kristina Ulas Mart Viikmaa Richard Villems Raivo Vilu Nikolai Vorontsov Hugo de Vries (1848–1935) Selman Waksman
Liis Tappo-Treial

Liis Tappo-Treial (neiupõlves Tappo; sündinud 2. jaanuaril 1970 Tartus) on eesti miss ja näitleja, Eesti Miss Estonia (1990), Miss Baltic Sea (1992). 1988. aastal lõpetas ta Rapla Keskkooli. 1990. aastal valiti Liis Tappo Miss Estoniaks. 1991. aasta Miss Euroopa valimistel tuli ta kuuendaks. 1992. aastal võitis ta missivõistluse Miss Baltic Sea. USA-s toimunud 2001. aasta Missis Globe'i valimisel tuli Liis Tappo-Treial teiseks. Liis Tappo on mänginud Eesti Draamateatri lavastuses "Iluduskuninganna" ja Raimond Valgre elust jutustavas filmis "Need vanad armastuskirjad" (1992). 2012. aastal osales ta telesaates "Tähed jääl". 13. novembril 2006 astus Liis Tappo-Treial Eesti Keskerakonda, saades selle 10 000. liikmeks. Järgmisel päeval pärast erakonda astumist palkas Pirita linnaosa vanem Enno Tamm tema abikaasa Rene Treiali oma nõunikuks. Liis Tappo-Treial kandideeris Riigikokku 2007. aastal valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Virumaa), kus kogus 674 häält ega osutunud valituks. Ta kandideeris Riigikokku ka 2011. aastal Eesti Keskerakonna nimekirjas valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Viru maakond) ja sai 87 häält. Liis Tappo-Treial on Aino Järvesoo Mälestusfondi esimees. Ta abiellus 1992. aastal Rene Treialiga. Neil on neli last: Kirke (1992), Krõõt (1997), Katariin (1999) ja Joosep (2005). "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 195–196 Kandidaadid. Liis Tappo-Treial – Postimees Liis Tappo-Treial Internet Movie Database kodulehel