laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ādaži

Ādaži on linn Lätis, Ādaži piirkonna ja Ādaži valla halduskeskus. Asub Riiast 25 km kirdes Koiva jõe ääres. Kuni 2009. aasta haldusreformini kuulus Ādaži Riia rajooni. Linnaõigused sai 1. juulil 2022. Linnast läheb läbi maantee A1. Seal asuvad Strēlnieki ja Pagriezens uz Carnikavu bussipeatus (Tallinna suunal) ning Ādažu muiža, DUS Viada, Ādaži, Draudzības iela, Podnieki, Krastupes iela, Siltumnīca, Ādažu skola ja Ādažu centrsi bussipeatus. Ādažis asub mälestusmärk Nõukogude sõduritele. Linnas on raamatukogu. Looduskaitsealustest puudest kasvavad linnas kaitsetammi remmelgas, Zelmeņu iela pärn, läänepärn (ümbermõõt 4,03 m) ja tammed (ümbermõõt 4,8; 4,1; 4,35; 4,65; 5,05 ja 4,24 m). 2015. aastal oli külas 6103 elanikku, 2020. aastal oli elanikke 6988. Ādaži ordulinnus (saksa Neuermühlen) Ādaži kihelkond NATO HQ MND North (Headquarters Multinational Division North) Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 31.07.2024. Vietvārdu datubāze "«Ādaži kļūst par pilsētu!»". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. juuli 2022. Vaadatud 23. juulil 2022. "IS Mantojums". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2021. Vaadatud 31. oktoobril 2020. Список памятников и памятных мест, связанных с событиями Великой Отечественной войны, на территории Латвийской Республики https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS 11. March 2019 - 9:31, Headquarters Multinational Division North inaugurated in Latvia http://www.adazi.lv
Dinoflagellaadid

Dinoflagellaadid (Dinoflagellata) ehk vaguviburvetikad on alveolaatide superhõimkonda kuuluv suur rühm protiste. Dinoflagellaate on teada umbes 4000 liiki. Enamik dinoflagellaate kuulub mereplanktonisse, vähem leidub magevees elavad vorme. Dinoflagellaatide populatsioon ja levik sõltub suuresti temperatuurist ja soolsusest. Nendest umbes pooled on autotroofsed ning ränivetikate järel on nad arvukuselt eukarüootsete vetikate seas teised. Primaarprodutsentidena on nad tähtsal kohal vee toiduahelates. Mõned liigid, näiteks zooxanthella, elavad endosümbiontidena mereloomades ja teistes protistides, samuti mängivad nad olulist rolli korallriffide ökosüsteemis. Mõned dinoflagellaadid on ka röövloomad, üksikud vormid parasiitsed. Mõnedel liikidel esineb bioluminestsentsi. Ka Eestis võib hilissuveõhtuti Läänemeres kohata veele eresinise kuma andvaid dinoflagellaate (Alexandrium ostenfeldii). Dinophyceae Noctiluciphyceae Syndiniophyceae Olli, K. (2016) "Protistid. Alveolaadid." Ökoloogia ja maateaduste instituut, Tartu Ülikool. lk 13. Kauko, H. (2013) Stimulated and natural patterns of bioluminescence in the dinoflagellate Alexandrium ostenfeldii. Helsingi Ülikool, Bioloogia ja keskkonnateaduste teaduskond, Keskkonnainstituut. Magistritöö. Võõrliigid | Soome lahe näitus 2014 (Vaadatud 27.03.2017)
Aden

Aden ('paradiis') on linn Jeemenis, Jeemeni peamine majandus- ja kaubanduskeskus. Asub Adeni lahe kaldal, Bab el Mandebist 170 km ida pool. Adeni vanalinn koos endise sadamaga asub kustunud vulkaani kraatris. Adenis on naftatöötlemistehas ning konteinersadam, mille juures on vabakaubandustsoon. Aastal 1975 asutati Adeni ülikool. Vana- ja keskajal oli Aden tähtis sadamalinn, mille kaudu käis Euroopa ja Aasia vaheline kaubandus. 1838. aastal loovutati Aden Suurbritanniale. 1. aprillil 1937 loodi Adeni ja selle ümbruse territooriumil eraldi Adeni Koloonia. 18. jaanuaril 1963 läks see territoorium Adeni Riigi nime all Lõuna-Araabia Föderatsiooni koosseisu. 1967–1990 oli Aden Lõuna-Jeemeni pealinn. Adenis on 11. sajandist pärinev linnamüür kuue 13. sajandist pärineva torniga. Adeni sadama koduleht
Bosnia ja Hertsegoviina riigipeade loend

Bosnia ja Hertsegoviina riigipeade loend koosneb kolmest eraldi tabelist. Esimeses tabelis on toodud Bosnia ja Hertsegoviina presidendid ning Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri esimehed. Teises tabelis on loetletud Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsiooni presidendid ja kolmandas on Serblaste Vabariigi riigipead Bosnia ja Hertsegoviina koosseisus.
Travendali rahu

Travendali rahu oli rahuleping, mis sõlmiti 18. augustil 1700 Rootsi kuninga Karl XII ja Taani kuninga Frederik IV vahel. Rahuleppe kohaselt tagastas Taani Schleswigi maakonna Holstein-Gottorpi hertsogile, kes oli Rootsi liitlane. Samuti lubas Taani mitte sõdida Rootsi vastu.
Sergei Kovaljov

Sergei Kovaljov (Сергей Адамович Ковалев; 2. märts 1930 Seredõna-Buda – 9. august 2021 Moskva) oli Venemaa poliitik, inimõigusaktivist, endine dissident ja poliitvang. Hariduselt bioloog, lõpetanud Moskva Riikliku Ülikooli 1954. aastal. Kovaljov mõisteti 1974. aastal 7 aastaks sunnitööle "nõukogudevastase agitatsiooni ja propaganda" eest. Pärast sunnitöölt vabanemist viibis ta 3 aastat asumisel Kolõmas. Ta oli üks inimõigusorganisatsiooni Memorial asutajaid ja selle kaasesimees. Ta on olnud Riigiduuma liige (Venemaa Demokraatlik Valik) ja Venemaa inimõiguste volinik. Kovaljov kritiseeris teravalt autoritaarseid tendentse Venemaal ja sõda Tšetšeenias. 1995 – Euroopa Nõukogu inimõiguste auhind 2005 – Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk 2009 – Sahharovi auhind (koos inimõigusorganisatsiooniga Memorial) "Putini sõda" (2000) Miks Putin võidab, Postimees, 8. detsember 2007
Seitse tarka

Seitse tarka (kreeka οἱ ἑπτὰ σοφοί, umbes 620 – umbes 550 eKr) olid vanakreeka riigimehed ja seadusandjad 7. ja 6. sajandist eKr, kes paistsid silma oma elutarkusega. Seitsme targa nimekirju on erinevaid. Platoni dialoogis "Protagoras" arvatakse seitsme targa hulka Thales Mileetosest, Pittakos Mytilenest, Bias Prienest, Solon Ateenast, Kleobulos Lindoselt, Myson Chenest ja Cheilon Lakedaimonist. Samas asendab Diogenes Laertios oma teose "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" I raamatus seitsme targa loetelus Mysoni Periandrosega Korintosest ning lisab, et seitsme targa hulka on erinevates traditsioonides arvatud ka teisi isikuid, näiteks Anacharsist Sküütiast, Pherekydest Syroselt ja Epimenidest Kreetalt. Seitsmele targale omistati gnoome – elutarkust väljendavaid mõtteteri. Seitse tarka olevat legendi järgi kohtunud Delfis, et pühendada oma mõtteterad Apollonile. Platon, "Protagoras" 343a Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" I raamat, lõik 13
Rómulo Gallegos

Rómulo Ángel del Monte Carmelo Gallegos Freire (2. august 1884 Caracas – 5. aprill 1969 Caracas) oli Venezuela kirjanik ja Venezuela president 1948. aastal. Poliitilist karjääri alustas ta 1936. aastal. Sügisel 1947 valiti ta Venezuela presidendiks. 17. veebruaris 1948 astus ta ametisse. Ta kukutati võimult sõjaväelise riigipöördega sama aasta novembris ja saadeti eksiili. Ta naasis kodumaale 1958 ja valiti eluaegseks senati liikmeks. Tema auks on asutatud Rómulo Gallegose auhind. "El último Solar" ("Reinaldo Solar") (1921) "La trepadora" (1925) "Donja Bárbara" (Doña Bárbara (1929), eesti keeles 1964) "Cantaclaro" (1934) "Canaima" (1935) "Pobre negro" (1937) "El forastero" (1942) "Sobre la misma tierra" (1943) "La brizna de paja en el viento" (1952) "Una posición en la vida" (1954) "El último patriota" (1957) "Tierra bajo los pies" (1973)
Det Radikale Venstre

Det Radikale Venstre on Taani sotsiaalliberaalne partei. Partei asutati Venstre partei vasakpoolse tiiva eraldumisega 21. mail 1905. Partei on läbi aja teinud koostööd nii parempoolsete kui ka vasakpoolsete erakondadega. Viimaste valimiste ajal toetasid sotsiaalliberaalid sotsiaaldemokraatide peaministrikandidaadi Helle Thorning-Schmidti kandidatuuri. 2007. aasta Taani parlamendivalimistel sai partei 5,1% häältest ja 9 mandaati 179-st. Pärast valimisi jäid nad endiselt opositsiooni. Partei kuulub nii liberaalsetesse kui ka tsentristlikesse organisatsioonidesse. Rahvusvahelisel tasandil kuulutakse nii Liberaalsesse Internatsionaali kui ka omatakse vaatlejastaatust Euroopa Keskparteide Võrgustikus. Euroopas kuulutakse Euroopa liberaalsete ja reformiparteide ühendusse. Põhjamaade nõukogus kuulutakse Keskparteide gruppi. Euroopa Parlamendis erakonnal kohti pärast erakonna lõhenemist 2007. aastal enam ei ole. Partei esimene programm oli Odense programm. Nimi "Det Radikale Venstre" tähendab taani keelest otsetõlkes "radikaalne vasak". Seda tõlget tuleb vaadata 19. sajandi kontekstis, kus vasakpoolseks peeti liberaale. Kuna nad olid lahkulöönud Venstrest vasakpoolsem/radikaalsem, siis võtsid nad enda eristamiseks kasutusele täiendi "Radikal". Enne 1940. aastat pidas partei end sotsiaalradikaalseks erakonnaks, 1949. aastast peab erakond end sotsiaalliberalismi esindajaks. 7. mail 2007 lahkus erakonnast parem tiib, mis asutas paremtsentristliku Uue Alliansi. Erakonna koduleht (peamiselt taani keeles) Ingliskeelne resümee erakonna kodulehel
Playboy Eesti väljaanne

Playboy Eesti väljaanne ilmus oktoobrist 2007 detsembrini 2011. Playboy Playboy kirjastajat ähvardab pankrot, e24.ee, 2. detsember 2009
İsa Qəmbər

İsa Yunis oğlu Qəmbər (venepäraselt Isa Gambarov; sündinud 24. veebruaril 1957 Bakuus) on Aserbaidžaani poliitik. Ta oli Aserbaidžaani presidendi kohusetäitja 1992. aastal. Ta on suurima opositsioonierakonna Müsavat juht.
Adam Friedrich von Stackelberg

Adam Friedrich von Stackelberg (30. aprill (vkj 19. aprill) 1703 Pidula mõis – 3. mai (vkj 22. aprill) 1768 Mäo mõis) oli Eestimaa mõisnik ja rüütelkonnategelane, vabahärra. Adam Friedrich von Stackelberg sündis Saaremaa kuberneri vabahärra Karl Adam von Stackelbergi ja Hedvig Ingeborg Clodt von Jürgensburgi pojana. Aastail 1725–1729 oli ta Eestimaa rüütelkonna sekretär, 1740–1741 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja hiljem Eestimaa maanõunik. Talle kuulusid Mäo, Koigi, Triigi, Mündi, Piiumetsa Alavere ja Voka mõis. Adam Friedrich von Stackelberg abiellus 1727. aastal rüütelkonna peamehe Bengt Gustav von Roseni tütre Katharina Elisabeth von Roseniga (1707–1775). Abielust sündisid: Hedwig Elisabeth von Stackelberg (1728–1758), abiellus Johann Adam von Grünewaldtiga Berend Reinhold von Stackelberg (1733–1795), Mäo, Mündi, Aru, Laimetsa, Salametsa ja Ollepa mõisnik Matthias Friedrich von Stackelberg (1734–1789) Triigi ja Vodja mõisnik Katharine Elisabeth von Stackelberg (1735–1816), abiellus Johann Adam von Grünewaldtiga Johann Wolmar von Stackelberg (1736–1775), Vodja mõisnik ja Eestimaa rüütelkonna sekretär Anna Elisabeth von Stackelberg (1740–1818), abiellus vabahärra Wolter Adam von Stackelbergiga. Woldemar von Stackelberg (sündis 1741) Helene Elisabeth von Stackelberg (1743–1815), abiellus Eestimaa rüütelkonna peamehe Moritz Engelbrecht von Kurselliga Juliane Elisabeth von Stackelberg (sündis 1747) Peter Otto von Stackelberg (1747–1758) Stackelberg Hasso von Wedel, Die estländische Ritterschaft vornehmlich zwischen 1710 und 1783: das erste Jahrhundert russischer Herrschaft. Liste der ritterschaftlichen Kanzleibeamten, Im Ost-Europa-Verlag, Königsberg Pr. und Berlin W. 35, 1935, seite 95 Adam Friedrich von Stackelberg, Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 1, Görlitz, 1931 Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Kuulojuhe

Kuulojuhe on mitmesooneline elektrijuhe, mida varasematel aegadel kasutati laialdaselt ruumide siseinstallatsiooniks. Kuulojuhe koosneb kahest või rohkemast isoleeritud juhtmest, mille peale on keritud paberist kaitsekiht ning selle peale on tihedalt pikivaltsiga valtsitud õhuke metallkest. Kuulojuhtme leiutas ja patenteeris 1905. aastal saksa elektriinsener Ernst Kuhlo. Juhe Nöörjuhe
Kuivelement

Kuivelement on Leclanché element, mille vedel elektrolüüdilahus on muudetud voolamise vältimiseks pastaks või on sellega immutatud elemendi elektroode eraldav, separaatorina toimiv materjal. Georges Leclanché valmistas niisuguse kuivelemendi juba 1876. aastal, kasutades separaatorina elektrolüüdiga immutatud vatti. Seejärel on kuivelementidena toodetud kõik Leclanché elemendi edasiarendused (tsinksüsielemendid) ja samuti leeliselemendid. Galvaanielement Primaarelement
Ripsloomad

Ripsloomad ehk tsiliaadid (Ciliophora ehk Ciliata) on üks tähtsamaid protistide rühmi, mis kuulub alveolaatide superhõimkonda. Tsiliaate võib leida enamikust veekogudest ja mullast. Tsiliaatide seas on nii endo- kui ektosümbionte, samuti parasiitse eluviisiga vorme. Ripsloomi on teada umbes 12 000 liiki. Tsiliaatide suurus on enamasti väiksem kui 2 mm. Hõimkonna nimetus tuleneb sellest, et nende kehal esineb ripsmeid, mille struktuur sarnaneb viburi omaga. Ripsmeid kasutavad nad nii ujumiseks, ronimiseks, kinnitumiseks, toitumiseks kui ka ärrituste vastuvõtmiseks. Karyorelictea Spirotrichea Choreotrichia Oligotrichia Stichotrichia Hypotrichia Litostomatea Haptoria Trichostomatia Phyllopharyngea Phyllopharyngia Rhynchodia Chonotrich Suctoria Nassophorea Colpodea Prostomatea Oligohymenophorea Peniculid Hymenostome Scuticociliate Peritrichia Astome Apostome Plagiopylid Colpidium Mesodinium Ophrydium Paramaecium – kingloom Spirostoma
Leclanché element

Leclanché element on prantsuse keemiku Georges Leclanché valmistatud galvaanielement (primaarelement), mille ta patenteeris 1866. aastal. Esialgu oli see vedela elektrolüüdiga, kuid juba 1876. aastal valmistas ta ka nn kuivelemendi. Leclanché elemendi edasiarendustena valmistatud tsinksüsielemendid ja neist koostatud patareid (nt kolmest elemendist koosnev taskulambipatarei) olid eelmisel sajandil akude kõrval peamised autonoomse (võrguvaba) toite allikad. Elemendi positiivne elektrood on mangaan(IV)oksiidist, millele on lisatud grafiiti ja tahma, voolujuhiks on grafiitpulk. Negatiivne elektrood on valmistatud tsingist. Elektrolüüdiks on ammooniumkloriidi või mõne muu kloriidi vesilahus, mis on kuivelementides paksendatud nt tärklisega. Leclanché elementide algpinge on 1,5–1,6 V ja lõpp-pinge, millel säilib töövõime, on 0,7–0,9 V. Tsinksüsielement Primaarelement
Kaelusviburlased

Kaelusviburlased ehk kaelusflagellaadid (Choanoflagellatea, Choanoflagellata, Choanomonada, varasema nimega Craspedophyceae) on väike rühm viburiga protiste. Neid peetakse loomade fülogeneetiliselt lähimateks sugulastek. Kaelusviburlased elavad nii mere- kui ka magevees. Kaelusviburlasi on teada umbes 150 liiki. Kõikidel kaelusviburlastel on üks vibur. Viburiga tekitavad nad vees rakupoolse keerise, mis tagab toiduosakeste jõudmise rakupinnale (kaelustele). Toit neelatakse alla kulenditedega. Kaelusviburlasi on kolm sugukonda: Acanthoecidae Codosigidae Salpingoecidae
Indira Gandhi

Indira Priyadarshini Gandhi (sündinud Nehru; 19. november 1917, Allahabad – 31. oktoober 1984, New Delhi) oli India kolmas peaminister, seda kolm ametiaega järjest (1966–1977 ja pärast vaheaega veel ka 1980–1984) ning välisminister (1967–1969, 1984). Ta isa oli iseseisva India esimene peaminister Jawaharlal Nehru ja ema vabadusvõitleja Kamala Nehru. 1942. aastal abiellus ta ajakirjaniku Feroze Gandhiga, kellest sai ka hiljem India parlamendi liige. Neil oli kaks poega: Rajiv Gandhi, kellest sai India peaminister pärast ema surma ja Sanjay Gandhi, kes oli autokompanii Maruti Udyog asutaja ning kellest oodati saavat ema mantlipärija India Rahvuskongressi juhina. Ta mõrvati oma sikhi ihukaitsjate poolt 31. oktoobril 1984, kui ta oli teel intervjuud andma briti näitlejale Peter Ustinovile Iiri televisiooni tarbeks.
Galettpatarei

Gallettpatarei on lapikutest primaarelementidest koostatud keemiline vooluallikas. Lapikelemendid võimaldavad kõige otstarbekamalt kasutada patarei mahtu. Niisugustest patareidest on kõige laiemalt kasutusel tsinksüsielementidest või leeliselementidest patareid 9-Volt-Block (endisaegse nimega „Krona“). Peale risttahukakujuliste on ka silindrilisi primaarpatareisid (vt tabel artiklis Primaarelement). Gallettpatareisid kasutatakse elektritoiteallikana peamiselt autonoomset (võrguvaba) toidet vajavates kompaktsetes seadmetes, nt suitsuanduris, testris, juhtimispuldis jm. Primaarelement
Thallwitzi vald

Thallwitz on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis, Leipzigist pisut idas. Kuni 2008. aastani kuulus vald Muldentali kreisi. Vallast voolab läbi Mulde jõgi, mis suubub Elbesse. Valla pindala on 53,00 km². Vallas elas 1. jaanuari 2007 seisuga 3838 ja 31. detsembri 2009 seisuga 3793 inimest. Vallaosad on Böhlitz, Canitz, Kollau, Lossa, Nischwitz, Röcknitz mit Treben und Zwochau, Zwochau, Thallwitz ja Wasewitz. Valla keskus asub 110 m kõrgusel merepinnast. Esimest korda mainiti Thallwitzi 31. juulil 1253 Meißeni markkrahvi Heinrichi dokumendis Talvitzi nime all. On oletatud, et Thallwitz on mäksa vanem, võib-olla isegi slaavlaste asutatud, kes sealkandis enne germaanlasi elasid. 16. sajandil ehitasid kohalikud elanikud Thallwitzi lossi, mis koos pargiga on tänapäevani valla üks peamisi vaatamisväärsusi. Aastal 1575 on mainitud Canitzi ja Dallwitzi asulat. Tänapäevast nimekuju on esimest korda kasutatud alles 1791. Teine loss ja park asub Nischwitzis ja ka Röcknitzis on härrastemaja. Lisaks on vallas säilinud viis kirikut: Böhlitzis, Nischwitzis, Röcknitzis, Thallwitzis ja Wasewitzis. Pärast Saksa DV 1952. aasta haldusreformi oli Thallwitzi vald palju väiksem tänapäevasest. Selles elas üksnes tuhatkond inimest. 1957 liideti vallaga Kollau, 1973 Canitz ja Lossa ning 1993 Nischwitz. 1. aprillil 1996 liideti vallaga Röcknitz ja Böhlitz. Vallast läheb läbi raudtee, aga reisirongiliiklus lõpetati sellel 1978. Nüüd asub lähim raudteejaam Ellenburgis, mis asub samuti Mulde jõe ääres umbes 5-6 km põhja pool. Ellenburg asub Halle–Cottbusi raudteeliinil. Tänapäeval läbib igal tööpäeval valda mitu bussiliini. Valla koduleht (saksa keeles)
Toiteallikas

Toiteallikas on mitmetähenduslik sõna. Selle all võidakse mõelda Toiteplokki Impulsstoiteallikat Vooluallikat
Thümmlitzwalde vald

Thümmlitzwalde oli vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis. Kuni 2008. aastani kuulus vald Muldentali kreisi. 2011 liideti Grimma linnaga. Böhlen koos osadega Böhlen ja Seidewitz Dürrweitzschen koos osadega Dürrweitzschen, Motterwitz ja Muschau Leipnitz koos osadega Leipnitz, Frauendorf, Keiselwitz, Kuckeland, Papsdorf ja Zeunitz Ragewitz koos osadega Ragewitz, Bröhsen, Haubitz, Pöhsig ja Zaschwitz Zschoppach koos osadega Zschoppach, Draschwitz, Nauberg, Ostrau ja Poischwitz
Zschadraßi vald

Zschadraß oli vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis. Kuni 2008. aastani kuulus vald Muldentali kreisi. 2011 liideti Colditzi linnaga. Zschadraß, Zollwitz, Terpitzsch, Hausdorf, Erlbach, Bockwitz, Meuselwitz, Commichau, Zschirla, Kaltenborn, Skoplau, Collmen, Erlln, Koltzschen, Maaschwitz, Podelwitz, Raschütz, Tanndorf.
Alam-Sileesia Oberlausitzi kreis

Alam-Sileesia Oberlausitzi kreis oli 1994–2008 kreis Saksimaa idaosas, otse Poola piiri ääres. Kreis oli Saksamaal idapoolseim ja ka pikima nimega. 2008. aastast kreisi vallad Görlitzi kreisi koosseisus. (Elanike arv 31. detsember 2006) Linnad: Bad Muskau (4038) Niesky (10 766) Reichenbach (4209) Rothenburg (5653) Weißwasser, suur kreisilinn (20 823) Vallad: Boxbergi vald (4055) Gablenzi vald (1855) Groß Dübeni vald (1304) Hähnicheni vald (1455) Hohendubrau vald [keskus: Weigersdorf] (2221) Horka vald (1984) Klitteni vald (1450) Kodersdorfi vald (2611) Königshaini vald (1289) Krauschwitzi vald (3900) Kreba-Neudorfi vald (1039) Markersdorfi vald (4296) Mücka vald (1234) Neißeaue vald [keskus: Groß Krauscha] (1959) Quitzdorf am See vald [keskus: Kollm] (1463) Rietscheni vald (2968) Schleife vald (2848) Schöpstali vald [keskus: Ebersbach] (2693) Sohland am Rotsteini vald (1414) Trebendorfi vald (1058) Vierkircheni vald [keskus: Melaune] (1958) Waldhufeni vald [keskus: Jänkendorf] (2769) Weißkeißeli vald (1438)
Hagåtña

Hagåtña (tšamorro; hispaania Agaña; inglise Agana) on Guami halduskeskus. Asub saare läänerannikul. Seal elab umbes 2000 inimest. Linnas on palju omapäraseid monumente, näiteks paavst Johannes Paulus II ausammas, mis teeb pööreldes 24 tunni jooksul ühe ringi ümber oma telje. Linna asutasid 1668. aastal hispaanlased.
Agartala

Agartala on linn Indias, Tripura osariigi pealinn. Asub 2 km kaugusel Bangladeshi piirist. Linn on kaubanduse keskus. Selle ümbruses Haroa jõe äärsel tasandikul on arvukalt külasid.
Aginskoje

Aginskoje on alev Venemaal Taga-Baikali krais. Oli 2008. aastani Aga Burjaadi autonoomse ringkonna keskus. Asub Aga jõe vasakul kaldal. Aginskoje asutati 1811. aastal, aleviks nimetati 1959. Alevis asub Aga datsan. Venemaa 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikest burjaate 74,3% ja venelasi 23,4%. Palana koduleht Aginskoe (Zabaykalsky Krai)
Aguascalientese osariik

Aguascalientese osariik (hispaania keeles 'kuumad allikad') on osariik Mehhiko keskosas. See paikneb Zacatecase osariigi ja Jalisco osariigi vahel. 2023. aastal on Aguascalientese osariik Ameerika kultuuripealinn. See on elanike arvult riigi kuues väiksem ja pindalalt neljas väiksem osariik, kuid rahvastikutiheduselt neljandal kohal. Osariigi 1,3 miljonist elanikust elab üle 900 000 osariigi pealinnas Aguascalienteses. Aguascalientese piirkonnas asub palju kuumaveeallikaid. Ajalooliselt on Aguascalientes tuntud raudtee- ja tekstiilitööstuse poolest, samuti ka tänapäevani levinud veini valmistamise poolest. Aguascalientese osariik on loodud 1835. aastal. Aguascalientese osariik on jagatud 11 kohalikuks omavalitsusüksuseks. Aguascalientese osariigi lipp http://www.inegi.org.mx/est/contenidos/proyectos/encuestas/hogares/especiales/ei2015/doc/eic_2015_presentacion.pdf Capital Americana de la Cultura. cac-acc.org. Vaadatud 9.3.2023
Aguascalientes

Aguascalientes (hispaania 'kuumad veed') on linn Mehhikos, Aguascalientese osariigi ja Aguascalientese valla halduskeskus. Aguascalientes asutati 1575. aastal. Linn on tuntud seal aprillikuus peetava rahvapeo Feria Nacional de San Marcose järgi.
Järva-Peetri kirik

Järva-Peetri Püha Peetruse kirik (ka Peetri kirik; vanemais allikais ka Ämbra kirik) on kirik Järva maakonnas Järva vallas Peetri alevikus. Varem jäi kirik Järvamaale Peetri kihelkonda. Pühale Peetrusele pühitsetud kirikut kasutab EELK Järva-Peetri Püha Peetruse kogudus. Kirikut hakati ehitama tõenäoliselt 13. sajandi lõpus ja see valmis arvatavasti 14. sajandi alguses, mis teeb sellest Järvamaa noorima kodakiriku. Järvamaa suurim kirik järgib tüüpilist maakonna kodakirikute stiili ja koosneb kolmelöövilisest pikihoonest, ühe võlvikuga väiksemast nelinurksest kooriruumist ja läänetornist. Kiriku kellatorn oli algselt pikihoone seinast vaid platvormkorruse võrra kõrgem. Alumine võlvkorrus on idaküljest avatud ja moodustab kesklööviga ühtse ruumi. Müüritrepp paikneb lääneseinas ning viib nii torni platvormkorrusele kui ka pikihoone võlvipealsele. Järva-Peetri kirik Kabel kirikuaias. Vabadussõjas langenute monument kirikuaias Pikihoone põhjaseinas ja tornifassaadis asuvad Järvamaa kirikutele iseloomulikud kitsad ja teravkaarsed raidportaalid. Pikihoone võlve toetab kolm paari jämedaid ümarsambaid. Kiriku kellatorn sai praeguse kuju ja kõrguse (69,7 m) 1868. aastal, arhitekt Johann Gottfried Mühlhauseni projekti järgi. Peetri kiriku torn on Järvamaa omadest kõrgeim ja Pilistvere kiriku torni järel pikkuselt teine maakiriku torn Eestis. Tõenäoliselt 14. sajandi teisel poolel rajati raidportaaliga põhjaeeskoda. Kiriku juures on kirikuaed (Järva-Peetri kirikuaed). Järva-Peetri kirikus on töötanud Heinrich Stahl ja Christoph Beermann. Peetri kiriku altar, kantsel ja pingistik pärinevad 19. sajandi teisest poolest. Säilinud on kaks 16. ja 17. sajandi krutsifiksi, kaks laelühtrit aastaist 1651 ja 1652, messingist laelühter 18. sajandist ja mõned 16. ja 17. sajandi hauaplaadid. Interjöör Köisi mõisniku Peter Stormkrantzi ja tema abikaasa hauaplaat 17. sajandist Brun Drolshageni hauaplaat 16. sajandist, mis varem asus Paide vanas kirikus  Järva-Peetri kirik – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Järva-Peetri kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Järva-Peetri kirik veebiportaalis eestigiid.ee Järva-Peetri kirik Järvamaa infoportaalis