laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Afrikanistika

Afrikanistika on interdistsiplinaarne teadusharu, mis uurib Aafrikat, eriti Aafrika keeli, kultuure ja ühiskondi. Afrikanistikaga tegelevaid teadlasi nimetatakse afrikanistideks. Sellesse valdkonda kuuluvad Aafrika kultuur, Aafrika ajalugu (kolonialismieelne, koloniseerimine, dekoloniseerimine ja kolonialismijärgne), Aafrika antropoloogia (etnilised rühmad ja Aafrika demograafia), Aafrika poliitika, Aafrika majandus (sh vaesus Aafrikas), Aafrika keeled ja Aafrika religioonid (sh Aafrika põlisusundid). Üldjuhul keskendutakse afrikanistikas Sahara-tagusele Aafrikale, kuna Põhja-Aafrikat peetakse sageli osaks araabia maadest. See on siiski vaieldav ning afrikanistika identiteedi küsimus on selle teadusharu üks läbivaid teemasid. Mõnikord paigutatakse afrikanistika ka orientalistika alla, ehkki see muudab orientalistika tähenduse ja ulatuse ülimalt laiaks. Keskajal andsid Aafrika-uuringutesse suure panuse araabia õpetlased, kaupmehed ja rändurid (Al-Mas‘ūdī, Al-Idrīsī, Ibn Khaldūn, Leo Africanus jt), kes reisisid Põhja-, Lääne- ja Ida-Aafrikas. Kirjalike allikate puudumise tõttu on nende teosed üks põhiallikaid Aafrika keskaja kohta. Uusajal kulges Aafrika tundmaõppimine paralleelselt eurooplaste sissetungiga kontinendile, sealhulgas misjoniga. Olulise panuse andsid 1795. aastal rajatud Londoni Geograafiaselts ning 1821. aastal loodud Pariisi Geograafiaselts. Selle aja suurimate Aafrika-rändurite seas olid Mungo Park, David Livingstone, Heinrich Barth, Georg Schweinfurth ja Aleksandr Bulatovitš. Venemaa esimene afrikanist oli mereväelane ja luuraja Matvei Kokovtsev. 19. sajandi lõpus hakati Euroopas õpetama Aafrika keeli (Berliini ülikoolis 1887. aastast), sealhulgas erikoolides, mis valmistasid ette koloniaalhaldusametnikke. 20. sajandi teise poole üks tähtsamaid afrikaniste oli ameeriklane Joseph Greenberg. Ta muutis täielikult Aafrika keelte klassifikatsiooni, koondades need nelja keelkonda: afroaasia, Niiluse-Sahara, Niigeri-Kongo ja khoisani keeled. Leonhard Blumer Gustav Reinhold Nyländer Hans Tiismann Afrikanistide loend A. D. Dridzo "K voprosu o roli Tartuskogo universiteta v razvitii afrikanistiki v Estonii" ("Tartu Ülikooli rollist Eesti afrikanistika arengus") "Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi" IV, Tartu, 1977, lk 147-154
Afrikanistide loend

Siin on loetletud afrikaniste (Aafrika-uuringutega tegelevaid teadlasi). François Bassolet (1933–2001) Leonhard Blumer, eesti afrikanist (1878–1938) Albert Adu Boahen (1932–2006) John F. Clark (196X-) David William Cohen (1943-) Basil Davidson (1914-2010) Cheikh Anta Diop (1923–1986) John Fage (1921–2002) Anatoli Gromõko (1932–) Patrick Manning (1941-) Ali Mazrui (1933-) Micere Githae Mugo Carl Meinhof (1857–1944) Nji Oumarou Nchare (1964-) Gustav Reinhold Nyländer, eesti afrikanist (u 1775–1825) Roland Oliver (1923-) Jean Price-Mars (1876–1969) Walter Rodney (1942–1980) Niara Sudarkasa (1938-) Jean Suret-Canale (1921–2007) Robert Sutherland Rattray (1881–1938) Andrzej Zajączkowski (1922–1994) Oskar Thal Hans Tiismann, eesti afrikanist (1827–1886) Diedrich Westermann (1875–1956)
Chris Miller

Christopher Matthew Miller (sündinud 1968) on Ameerika Ühendriikide animaator ja lavastaja. Chris Miller andmekogus IMDb (inglise)
Tom McGrath

Thomas McGrath (sündinud 7. augustil 1964 Lynnwoodis) on Ameerika Ühendriikide animaator, näitleja, lavastaja ja stsenarist. Tom McGrath andmekogus IMDb (inglise)
Vidas Bičiulaitis

Vidas Bičiulaitis (sündinud 11. augustil 1971) on Leedu endine poksija. Bičiulaitis sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 1990. aastal Eesti NSV lahtistel meistrivõistlustel 2. koha. Ta osales sulgkaalus (kuni 57 kg) 2000. aasta Sydney olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Kamil Džamaludinovile (Venemaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 8. maailmameistrivõistlustel (Berliin, 1995) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Noureddine Medjehoudile (Alžeeria). Ta osales sulgkaalus (kuni 57 kg) 9. maailmameistrivõistlustel (Budapest, 1997), kuid kaotas 3. ringis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile István Kovácsile (Ungari) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 10. maailmameistrivõistlustel (Houston, 1999), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales kergekaalus (kuni 60 kg) 11. maailmameistrivõistlustel (Belfast, 2001), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Volodomõmõr Kolesnõkile (Ukraina) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 12. maailmameistrivõistlustel (Bangkok, 2003), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales sulgkaalus (kuni 51 kg) 31. Euroopa meistrivõistlustel (Vejle, 1996), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 32. Euroopa meistrivõistlustel (Minsk, 1998), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Sajan Sanšatile (Venemaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales kergekaalus (kuni 60 kg) 34. Euroopa meistrivõistlustel (Perm, 2002), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Boris Georgievile (Bulgaaria) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Vidas Bičiulaitis Eesti NSV lahtistel meistrivõistlustel 27. suveolümpiamängude poksivõistlus. Sydney 2000. Tulemused inglise keeles 8. maailmameistrivõistlused poksis. Berliin 1995. Tulemused inglise keeles 9. maailmameistrivõistlused poksis. Budapest 1997. Tulemused inglise keeles 10. maailmameistrivõistlused poksis. Houston 1999. Tulemused inglise keeles 11. maailmameistrivõistlused poksis. Belfast 2001. Tulemused inglise keeles 12. maailmameistrivõistlused poksis. Bangkok 2003. Tulemused inglise keeles 31. Euroopa meistrivõistlused poksis. Vejle 1996. Tulemused inglise keeles 32. Euroopa meistrivõistlused poksis. Minsk 1998. Tulemused inglise keeles 34. Euroopa meistrivõistlused poksis. Perm 2002. Tulemused inglise keeles Vidas Bičiulaitis veebisaidil Olympedia (inglise)
Riders to the Sea (ooper)

"Riders to the Sea" (Ratsanikud merre) on Ralph Vaughan Williamsi lühiooper, mis põhineb iiri näitekirjaniku John Millington Synge'i samanimelisel näidendil. Ooperi tekst järgib peaaegu sõna-sõnalt Synge'i teost. Ooperi partituur valmis 1927. aastal, kuid esietendus toimus alles 1. detsembril 1937 Londoni Kuninglikus Muusikakolledžis. Maurya (kontraalt) Nora (sopran) Cathleen (sopran) Bartley (bariton) Külanaine (metsosopran) Tegevus toimub Iirimaa lääneranniku lähedal Inishmaanil, ühel Arani saartest. Meri on võtnud vanalt Mauryalt nii mehe, äia kui ka neli tema kuuest pojast. Maurya nutab juba üheksandat päeva taga oma poega Michaeli, kellest pole mingeid teateid. Maurya tütred Nora ja Cathleen kuulevad, et kaugel põhja pool Donegalis on meri randa uhtunud surnukeha ja see võib olla nende vend Michael, Maurya viies poeg. Bartley, Maurya kuues, viimane poeg valmistub tuulisele ilmale vaatamata minema suurele maale Galway laadale hobuseid müüma. Maurya ei taha poega kodust ära lasta, kuid Bartley ei võta teda kuulda. Bartley läheb, öeldes, et ratsutab punasel märal ja seob halli Connemara poni enda taha. Kui Bartley on lahkunud, ütleb Maurya, et öö hakul pole tal enam ainsatki elus poega. Tütred meenutavad emale, et ta lahkus Bartleyst halbade sõnadega ega andnud talle oma õnnistust kaasa. Selgub, et Bartley teemoon jäi samuti koju. Tütred ärgitavad ema otseteed mööda Bartleyst ette minema, et talle leivakott viia ning ta reisi õnnistada. Maurya läheb. Vahepeal uurivad Nora ja Cathleen Donegalis rannale uhutud uppunu riideesemeid ja mõistavad, et Donegalis leitud surnukeha on tõesti nende vend Michael. Maurya tuleb nuttes tagasi ning jutustab, et temast möödus Bartley punase mära seljas, ja tema järel, mära taha kinnitatud hallil ponil ratsutas Michael. Maurya on selle nägemuse tõttu kindel, et mõlemad pojad on juba surnud. Nora näeb samal hetkel külarahvast raske kandamiga, millest nõrgub vett. See kandam on Bartley surnukeha. Ta kukkus hobuselt merre ja uppus, ning meri andis ta laiba välja. Maurya sõnab: "Nüüd on nad kõik läinud ja meri ei saa mulle enam midagi teha." Valged kirstulauad, mille Maurya Michaeli matmiseks varus, saavad nüüd hoopis Bartleyle. Ooperi lõpetab Maurya tõdemus: "Michael saab kõigeväelise Jumala armust kaugel põhjas korraliku matuse ning Bartley saab siin tingimata valgetest laudadest kirstu ja sügava haua. Mida enamat võikski tahta. Ega ükski inimene ole igavene. Oleme sellega rahul." Ooper "Riders to the Sea" You Tube'is Synge'i näidendi tekst (inglise keeles) vt Välislingid
Riders to the Sea

"Riders to the Sea" on iiri kirjaniku John Millington Synge'i näidend. See on ühevaatuseline tragöödia. Tegevus leiab aset Arani saartel Iirimaa läänerannikul. Peategelasteks on vanaldane iiri naine Maurya, tema tütred Cathleen ja Nora ning poeg Bartley. Maurya mehe ja viie poja elud on nõudnud meri. Bartley plaanib seilata Connemarasse hobust müüma ning ei hooli ema palvetest reisist loobuda. Maurya kardab kaotada oma viimast poega ning loo lõpus selgub, et kardetu osutub tõeks. Näidendi esietendus toimus 25. veebruaril 1904 Dublinis.
Blue Öyster Cult

Blue Öyster Cult on USA hard rock-ansambel. See asutati 1967. aastal New Yorgis. Algusaastatel vahetas ansambel sageli nime, tegutsedes nimede all "Cows", "Oaxaca", "Soft White Underbelly" ja "Stalk Forest". Nende tuntumad lood on "(Don't Fear) The Reaper", "Astronomy", "Godzilla", "Burnin' for You" ja "Cities on Flame with Rock and Roll." Blue Öyster Culti plaate on müüdud umbes 14 miljonit. Eric Bloom (laul, kitarr, 1970–) Buck Dharma (kitarr, laul, 1970–) Allen Lanier (klahvpillid, kitarr, 1970–1985, 1987–) Richie Castellano (basskitarr, laul, kitarr, klahvpillid 2004–) Jules Radino (trummid, 2004–) Rudy Sarzo (basskitarr, 2007–) Blue Öyster Cult (1972) Tyranny and Mutation (1973) Secret Treaties (1974) Agents of Fortune (1976) Spectres (1977) Mirrors (1979) Cultösaurus Erectus (1980) Fire of Unknown Origin (1981) The Revölution by Night (1983) Club Ninja (1985) Imaginos (1988) Cult Classic (1994) Heaven Forbid (1998) Curse of the Hidden Mirror (2001) The Symbol Remains (2020) Ametlik koduleht
Tehumardi (laev)

Tehumardi oli parvlaev jäälõhkuja. Tehumardi valmis 1973. aastal Riia Laevatehases. Laev mahutas kuni 140 reisijat ja 28 sõidukit. Kuivastu-Virtsu liinil sõitis Tehumardi alates 1973. aastast. Tehumardiga samatüübiline kuid moodsama tekiehitusega oli parvlaev Koguva. Kapteni Jaak Maasiku väitel ei olnud Tehumardil 24 aasta jooksul kordagi jääolude tõttu reis tegemata jäänud. Vene mereregistri järgi kuulus Tehumardi klassi UL, mis lubas laeval töötada igasugustes jääoludes. Alus lammutati 2004. aastal vanarauaks. https://web.archive.org/web/20150214164523/https://saarlane.ee/uudised/uudis.asp?newsid=17383&kat=1 (vaadatud 14.02.2015) Tehumardi praam sõitis veealuse ehituse otsa Parvlaev Tehumardi läheb lammutamisele, Saarlane.ee, 06-02-2004
Eric Freeman

Eric Freeman (sündinud 13. juulil 1965 Minnetonkas Minnesota osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja. Tema tuntuim roll oli 1987. aasta filmis "Silent Night, Deadly Night Part 2".
Per Olof Sundman

Per Olof Sundman (4. september 1922 Vaxholm – 9. oktoober 1992 Stockholm) oli rootsi kirjanik ja poliitik. Per Olof Sundman debüteeris 1957. aastal novellikoguga "Jägarna". 1969–1980 oli ta Rootsi Keskpartei esindajana Riksdagi saadik. 1975. aastal sai temast Rootsi Akadeemia liige. 1968. aastal pälvis ta Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna teose "Ingenjör Andrées luftfärd" eest. "Trummilööja" (jutustus ja novelletid, tõlkinud Arnold Ravel; Loomingu Raamatukogu 24, 1964) "Ekspeditsioon" (tõlkinud Arnold Ravel; Loomingu Raamatukogu 37–39, 1972) "Trummilööja" (jutustused ja romaan, tõlkinud Arnold Ravel; Tallinn: Eesti Raamat, 1985) "Insener Andrée õhuretk" (tõlkinud Enno Turmen; Tallinn: Eesti Raamat, 2005)
Valerius Valens

Aurelius Valerius Valens (suri 317) oli Vana-Rooma keiser 316. aasta lõpust kuni 1. märtsini 317. Ta oli Liciniuse kaaskeiser.
Constantius III

Flavius Constantius (tuntud kui Constantius III; suri 2. septembril 421) oli Lääne-Rooma keiser seitse kuud aastal 421. Constantius sündis Naissuses (tänapäeva Niš Serbias). Ta oli silmapaistev väejuht ja poliitik ka enne troonile tõusmist. 413., 417. ja 420. aastal oli ta konsul. 417. aastal ta abiellus ja sai tütre ja poja, viimasest sai keiser Valentinianus III. 8. veebruaril 421 valiti ta Honoriuse kaaskeisriks. Ta suri ootamatult sama aasta septembris.
Faramond

Faramond (u 370 – 427) oli pool-legendaarne Frangi riigi kuningas. Esimest korda mainitakse teda 8. sajandi anonüümses tekstis "Liber Historiae Francorum".
Alatskivi järv

Alatskivi järv on paisjärv Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Alatskivil. Järv on paisutatud Alatskivi jõele. Järve pindala on 22,9 ha ning keskmine sügavus 2,5 m. Alatskivi järve jaotab kaheks, Lossijärveks ja Veskijärveks, Turbasild (varem ka Valgesild). Lossijärve pindala on 14,8 ha ja Veskijärve pindala on 8,1 ha. 2014. aasta 8. veebruaril purunes järve pais ning selle tagant valla pääsenud vesi lõhkus jalakäijate silla kaldasamba ja paisu regulaatori. Pais koos sillaga oli valminud paar kuud varem 2013. aasta sügisel. Kiirkorras rajatud ajutine kividest kaitsevall ei lasknud paisjärvel päris tühjaks joosta. Vesi alanes umbes 1,0–1,5 m võrra. Sama aasta juunikuus oli järv praktiliselt tühjaks jooksnud ning vett leidus vaid sügavamates kohtades. Alatskivi vallavanem: loodus tuli meid nuhtlema tartu.postimees.ee Vesi viis Alatskivi uhiuue jalakäijate silla maaleht.delfi.ee Katastroof Alatskivil võtab süngemaid toone
Gunderic

Gunderic (379–428) oli vandaalide kuningas (407. aastast surmani), kes juhtis 5. sajandi alguses rüüsteretki lääne poole.
Titus Labienus

Titus Labienus (u 100/98 eKr – 17. märts 45 eKr) oli Vana-Rooma väejuht ja poliitik. 63. aastal eKr teenis ta rahvatribuunina. Kuigi ta oli pikka aega teeninud väejuhina Julius Caesari teenistuses Gallia sõjakäikudel, otsustas ta Caesari algatatud kodusõja puhkedes astuda Caesari vastu. Ta langes 17. märtsil 45 eKr Hispania Ulterioris Caesari vägedega peetud Munda lahingus. Ta oli Quintus Labienuse isa.
Aígina Paulos

Aígina Paulos (ka Paulus Aegineta; u 625 Aígina – u 690) oli 7. sajandi kreeka arst. Ta kirjutas kreekakeelse meditsiinientsüklopeedia "Epitomes iatrikes biblio hepta" ('meditsiiniline kokkuvõte seitsmes raamatus'), mis oli pikka aega lääne meditsiini teadmiste kõige põhjalikum ja täpsem kogu. Tema elust ei ole teada rohkem, kui et ta reisis palju.
Al-Ma'mūn

Abū Ja‘far Abdullāh al-Ma'mūn ibn Hārūn (13. september 786 – 9. august 833) oli Abbassiidide kaliif aastast 813 kuni surmani. On läinud ajalukku kreeka mõttepärandi toetajana islamimaailmas. Tema isa oli Hārūn ar-Rashīd ja vend Al-Amīn.
Aga lipp

Aga lipp on Venemaa koosseisu kuuluva Aga Burjaadi autonoomse ringkonna lipp. Lipp on kasutusel alates 6. juulist 2001. Aga Burjaadi autonoomse ringkonna lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis on jagatud kolmeks võrdseks vertikaalseks laiuks, vardapoolne väli on sinine, keskmine kollane ning lehvipoolne valge. Sinise välja ülaosas on kollane sümbol - sojombo, mis koosneb tuleleegist, päikesest ja kuust. Sojombo kõrgus moodustab 1/3 ning ringi (päikese) diameeter 1/6 lipu kõrgusest. Lipu ametlikud proportsioonid on 2:3. Sinine sümboliseerib igavikku, vabadust, looduse puhtust, austust, sõbralikke suhteid, inimestevahelist rahu ja üksmeelt, sügavat austust ja lugupidamist vanemate vastu, õnnistust, õnne. Kollane värv on mongoli keeli kõnelevatel rahvastel samuti väga tähtsal kohal ning koos sinisega tähistavad nad taevast ja maad ning kogu universumit. Vana burjaatia pärimuse järgi sai taevast alugse mees ja maast naine, esimene annab elu ja teine vormi. Sellest tekkis budistlik filosoofia ühtsusest ja universumi kõigist vastanditest. Kollane on ka usu värv. Valge sümboliseerib õiglust, mõtete puhtust, heaolu, rikkust ning uue algust. Sojombo on tule sümbol, mongolikeelsed rahvad peavad tuld elu allikaks ning suhtuvad sellesse suure austusega. Aga vapp Riiklik sümboolika: Aga Burjaatia autonoomne ringkond (vene keeles)
Oil Shale

Oil Shale on Eestis ilmuv põlevkiviga seotud probleeme käsitlev teaduslik-tehniline ajakiri. Ajakiri Oil Shale avaldab artikleid põlevkivide geoloogiast, tekkimisest, tehnoloogiatest, energeetikast, keemiast, ökoloogiast ja põlevkivi majanduslikest aspektidest. Selle ajakirja artiklid ilmuvad põhiliselt inglise keeles ja neid kajastatakse rahvusvahelistes refereerivates andmebaasides. Inglise keeles tähendab "oil shale" põlevkivi (kuid shale oil tähendab põlevkiviõli). Ajakirja Oil Shale eelkäijaks oli 1984. aastal NSV Liidu Teaduste Akadeemia ja Eesti NSV Teaduste Akadeemia egiidi all ilmuma hakanud venekeelne ajakiri Gorjutšije Slantsõ alapealkirjaga "Oil Shale". 1984–1998 andis ajakirja välja Keemia Instituut ning 1999. aastast on väljaandjaks Teaduste Akadeemia Kirjastus. Ilmar Öpik (1984–1994) Jüri Kann (1995–2003) Anto Raukas Oil Shale, Vol 16, no 1, 1999 Oil Shale'i koduleht
Reostaatjuhtimine

Reostaatjuhtimine on reguleeritavate takistite ehk reostaatide kasutamine elektrimootorite pöördemomendi reguleerimiseks. Võimsuskadu elektriahelas sõltub voolu ruudust, seetõttu on takisti kasutamisel suure vooluga elektriahelates alati suur võimsuskadu. Soojusena eralduv energiakadu on arvutatav vastavalt Joule'i-Lenzi seadusele. Takistis eralduva soojusvõimsuse ajalise ebaühtluse tõttu on eralduva soojuse kasutamine raskendatud ja üldjuhul läheb see kaduma. Alalisvoolumootorite puhul lülitati reostaat alalisvooluahelasse, faasirootoriga asünkroonmootorite puhul kasutati mitmefaasilist reostaati rootoriahelates. Energiakadu reostaadis sõltub kiirendusprotsesside iseloomust. Reostaatjuhtimist kasutati elektertranspordis, liftides, kraanades, laevade veoajamites ja mujal. Tänapäeval on kõrgema kasuteguri tõttu reostaatjuhtimise asemel kasutusel impulssreguleerimine jõupooljuhtmuunduritega (vt jõuelektroonika). Elektriajam https://web.archive.org/web/20160305232009/http://www.ene.ttu.ee/elektriajamid/teadus/artiklid/jjoller/3joller.html Research of Trams Traction Drives / J. Joller, 1998
Jääorel

"Jääorel" on Jääääre 2012. aasta album. "Mu meel unus mägede taha" "Ahtumine" "Sagadi süit" "Lapsepõlv" "Lagastab hinge pidu" "Sul annaks andeks" "Farewell" "Sügisetüdruk" "Jäähääl" "Õhtulaul" "Mälestus" "Ketikoer"
Ralph Vaughan Williams

Ralph Vaughan Williams (12. oktoober 1872 Down Ampney, Gloucestershire – 26. august 1958 London) oli oma põlvkonna olulisemaid Inglise heliloojaid. Tema perekonnanimi Vaughan Williams on Walesi päritolu. Ta lõpetas Cambridge'i Ülikooli ja Kuningliku Muusikakolledži ning täiendas end helilooja Max Bruchi juures Berliinis ja Maurice Raveli juures Pariisis. Pikaajaline sõprus sidus teda oma põlvkonnakaaslase Gustav Holstiga. Vaughan Williams on kirjutanud 9 sümfooniat, ooperi "Riders to the Sea", kammermuusikat, soololaule, vaimulikku koorimuusikat ja kirikulaule. Populaarseima osa tema loomingust moodustab kammermuusika. Ralph Vaughan Williams kogus ja uuris ka inglise rahvalaule. Vaughan Williamsi kõige tuntumaks teoseks on "Fantaasia Thomas Tallise teemale" ("Fantasia on a theme by Thomas Tallis") keelpilliorkestrile (1910). Teoses töödeldav muusikaline algmaterjal pärineb kuulsalt 16. sajandi inglise heliloojalt Thomas Talliselt. Väga tuntud on ka harfile, flöödile ja keelpilliorkestrile kirjutatud "Fantasia on Greensleeves", mis põhineb kuulsal inglise renessanssviisil "Greensleeves" (1934) ning sooloviiulile ja orkestrile loodud "Lendu tõusev lõoke" ("The Lark Ascending"; 1910). Charles Darwin oli Vaughan Williamsi vanaonu. Vaughan Williams kirjutas muusika kuninganna Elizabeth II kroonimistseremooniaks 1953.
Saarte värvid

"Saarte värvid" on 2012. aasta Eesti muusikaline dokumentaalfilm, mille on lavastanud Madli Lääne. Filmi peaosades on kolme saare muusikud: Eestist Muhu saarelt saksofonist Villu Veski, Fääri saartelt laulja Eivør Pálsdóttir ning Hawaiilt muusik ja elukunstnik Barak Levi. Filmis otsitakse nende loomingu juuri ja keskendutakse keskkonnale, milles nende looming sünnib. Tiit Tuumalu "Elu nagu lill". Postimees, 26. aprill 2012 Ivo Heinloo "Kaks muusikafilmi ühel nädalal". Sirp, 26. aprill 2012
Esaias Tegnér

Esaias Tegnér (13. november 1782 Kyrkerud – 2. november 1846 Växjö) oli rootsi luuletaja, Lundi Ülikooli kreeka keele professor ja Växjö piiskop. 19. sajandil peeti teda Rootsi moodsa luule rajajaks, eelkõige rahvusromantilise teose "Frithjofi saaga" ("Frithiofs saga") tõttu. "Frithjofi saaga" on eesti keeles ilmunud 1922. aastal pealkirjaga "Frithjof: Rootsi-Norra lugulaul" (tõlkinud W. Tamm; Tallinn: G. Pihlakas). Samal aastal ilmus Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisuse väljaandel ka Peeter Grünfeldti ümberjutustus "Frithjof: Skandinaavia Kalevipoeg".
Nicolas Poussini maalide loend

Tabelis on esitatud prantsuse maalikunstniku Nicolas Poussini maalide loend. Parempoolses veerus on esitatud teoste numbrid Thuillier' (1974) ja Blunti (1966) kataloogi järgi. Anthony Blunt, The Paintings of Nicolas Poussin. A Critical Catalogue, London, Phaidon, 1966, 271 p. Jacques Thuillier, Tout l'œuvre peint de Poussin : Documentation et catalogue raisonné, Pariis, Rizzoli-Flammarion, Les Classique de l'Art series, 1974, 136 p. Jacques Thuillier, Nicolas Poussin, Pariis, Flammarion, 1994, 287 p. (ISBN 2-08-012513-3) – sisaldab 1974. aasta teose kataloogi kokkuvõtet. "Notice". Kimbell Art Museum. Vaadatud 15. aprill 2012. Anthony Blunt, The Paintings of Nicolas Poussin. A Critical Catalogue, London, Phaidon, 1966, 271 p. Jacques Thuillier, Tout l'œuvre peint de Poussin: Documentation et catalogue raisonné, Pariis, Rizzoli-Flammarion, Les Classique de l'Art series, 1974, 136 p. Jacques Thuillier, Nicolas Poussin, Pariis, Flammarion, 1994, 287 p. (ISBN 2-08-012513-3) – sisaldab 1974. aasta teose kataloogi kokkuvõtet Pierre Rosenberg, Nicolas Poussin (1594–1665), exhibition catalogue, Grand Palais, Pariis, RMN, 1996 List of paintings by Nicolas Poussin Nicolas Poussini teosed ja lühibiograafia veebigaleriis; paljud teosed on varustatud kirjeldusega loomisloo kohta (inglise keeles) vaadatud 2012-05-29
Parken

Parken (eesti keeles: park) on jalgpallistaadion Indre Østerbro linnaosas Kopenhaagenis Taanis. See ehitati aastatel 1990–1992. See mahutab jalgpallimängude ajal 38 065 ja kontsertide ajal 50 000 – 55 000 inimest. Parkenil peeti kõigi aegade suurima pealtvaatajate arvuga (38 000 inimest) 2001. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse finaal, millest väljus võitjana Eesti. Parken Stadium on FC Kopenhaageni ja Taani jalgpallikoondise koduväljak. Väljakul on teisaldatav katus, nii et areen on ühtaegu nii sise- kui ka välistaadion ning kasutatav sõltumata ilmast või aastaajast. Parken ehitati Idrætsparkeni asemele aastatel 1990–1992. Viimane rahvuskoondise mäng Idrætsparkenil oli 1992. Euroopa meistrivõistluste kvalifikatsioonimäng Jugoslaaviaga, mille Taani kaotas 0:2. Parkeni staadion avati Saksamaa ja Taani vahelise sõpruskohtumisega, mille Taani kaotas 2:1. Parken on UEFA neljatärnistaadion, mis võimaldab võõrustada UEFA Euroopa Liiga mänge. Meistrite Liiga mänge Parken võõrustada ei saa, sest selleks peab staadionil olema 50 000 istekohta. Parkenit kasutatakse ka kontserdipaigana. 2001. aastal korraldati seal 2001. aasta Eurovisioon, mille jaoks lisati staadionile ka eemaldatav katus. Kord aastas korraldab telekanal TV 2 Zulu seal suure kontserdi "Zulu Rocks". Staadionil on esinenud Take That, P!nk, Madonna, Britney Spears, AC/DC, Pink Floyd, Eric Clapton, Red Hot Chili Peppers, Celine Dion, Tiesto, Depeche Mode, The Rolling Stones, U2, The Black Eyed Peas, Pet Shop Boys, Kashmir, Pharrell, Mew, Robbie Williams, George Michael, R.E.M., Metallica, Bruce Springsteen, Muse, Tina Turner, David Bowie, Paul McCartney ja Michael Jackson. Suurim kontsert Parkenil on olnud Michael Jacksoni esinemine 14. augustil 1997. Madonna esines 2. juulil 2012 Parkenil MDNA Touri raames 48 000 fännile. Piletid müüdi välja 2 tunniga. Lady Gaga esines Parkenil 2. septembril 2012 turnee "The Born This Way Ball" raames 42 000 fännile. Piletid müüdi välja 3 päevaga. Koduleht