laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Poigo Nuuma

Poigo Nuuma (18. august 1932 Tartu – 5. märts 2014) oli eesti õigusteadlane. Poigo Nuuma oli käsitöölise poeg. 1952. aastal lõpetas Nuuma Pärnu 1. Keskkooli, 1954 Tallinna Mäetehnikumi, 1960 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna; 1969–1973 TÜ kaugõppeaspirant, õigusteaduse kandidaat (1973, TÜ), väitekiri "Kriminoloogilis-sotsioloogiline uurimine tööstusettevõttes (kondiitritoodete vabriku "Kalev" materjalide alusel)". Nuuma oli 1960–1974 Tallinna Keskrajooni Rahvakohtu kohtunik ja kohtu esimees, 1975–1980 TPI majandusõiguse kateedri dotsent, aastast 1981 samas dotsent (osalise koormusega), ühtlasi 1975–1997 TÜ õigusteaduskonna õppeülesande täitja, 1980–1984 ja 1989–1991 Eesti NSV justiitsministri asetäitja, 1984–1989 Kohtuekspertiisi Teadusliku Uurimise Labori direktor, 1993–1997 Tallinna Linnakohtu esimees, 1997–2003 Sotsiaalteaduste Erakõrgkooli Veritas õigusteaduskonna dekaan, 2003– erakõrgkooli Audentes õppejõud. Põhilised loengukursused: õigusõpetus, õiguse alused, tööõigus, karistusõigus, kriminaalkohtumenetlus. Koostanud õpikuid jm õppevahendeid. Poigo Nuuma uurimisvaldkonnad olid kriminoloogia, kriminaalõigus ja tööõigus. Eesti Akadeemilise Õigusteadlaste Seltsi ja Eesti Vabariigi Juristide Liidu asutajaliige, Eesti Vabariigi Kohtunike Ühingu liige. Üle 100 teadustrükise ja õppevahendi. Kriminaalõiguse üldosa. Põhimõisted. Tallinn, 2001. Kohtukorraldus. Tallinn, 2002 Karistusõigus. Üldosa skeemid. Tallinn, 2003 Õiguse alused: tsiviil-, äri- ja karistusõigus: ülesannete kogu (kaasautorid K. Joamets, A. Kukrus). Tallinn, 2003 Õiguse alused: tööõigus: ülesannete kogu (kaasautorid K. Joamets, A. Kukrus). Tallinn, 2003 Õiguse alused: õpik majanduseriala üliõpilastele (kaasautor). Tallinn, 2003 The constitution of the Republic of Estonia about separation of powers and courts. // Working paper in economics. Tallinn, 2005 Karistusõigus: eriosa: õppevahend. Tallinn, 2006 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn, 2000, 331 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Jüri Nuust

Jüri Nuust (26. juuli 1936 Tartu – 13. märts 1996 Tartu) oli eesti põllumajandusteadlane. Jüri Nuust oli talupidaja ja õpetaja poeg, Maie Nuusti vend. 1955. aastal lõpetas Nuust Tartu Töölisnoorte Keskkooli, 1961 Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomiateaduskonna; 1963–67 EPA aspirant, põllumajanduskandidaat (1970, samas), väitekiri "Lehediagnostilistest uurimustest õunapuudel Lõuna-Eesti tingimustes". Nuust oli 1967–85 EMMI Polli katsebaasis nooremteadur, 1985–91 vanemteadur, aastast 1992 aiandustalu pidaja. Jüri Nuusti uurimisvaldkond on viljapuude agrotehnika. Uurinud õuna- ja ploomiaedade väetamist ja viljapuude väetisevajaduse hindamiseks lehediagnostilise meetodi rakendamist ning õunaaedade niisutamist ja harimist. Korraldas Polli katsebaasis ploomi- ja kirsipuude meristeempaljunduse. Kõrvalharrastuseks oli sibullillede ja rooside kasvatamine. Üle 50 teadus- ja aimetrükise. Agrotehnilised soovitused tööstuslikuks õunakasvatuseks Eesti NSV-s (kaasautorid E. Haak, E. Pärtel). Tallinn, 1981 Roosid aias ja kasvuhoones. Tallinn, 1990 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Eesti aianduse biograafiline leksikon. Tallinn, 1998, 96 Eesti Maaviljeluse Instituut 1946–2006. Saku, 2006, 67 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Alan Turingi mälestusmärk

Alan Turingi mälestusmärk (Alan Turing Memorial) asub Sackville'i pargis Manchesteri Ülikooli Whitworthi tänava hoone ja Canal Streeti geipiirkonna vahel. Mälestusmärk kujutab arvutiteaduse isa istumas pargipingil pargis. See on rajatud Alan Turingi – matemaatiku, krüptoloogi ja tänapäevase arvutiteaduse ühe rajaja – mälestuseks. Alan Turing mõisteti 1952. aastal süüdi homoseksuaalsuses (see oli Inglismaal kuni 1967. aastani kriminaalkuritegu) ja 1954. aastal sooritas ta enesetapu. Mälestusmärk avati Turingi sünniaastapäeval 23. juunil 2001. Mälestusmärgi loomise ideele tuli Stockporti advokaat Richard Humphry, kes asutas raha kogumiseks Alan Turingi mälestusmärgi fondi. Humphryt inspireeris Hugh Whitemore'i näidend "Breaking the Code" Sir Derek Jacobiga peaosas. Jacobist sai fondi patroon. Kuju telliti Glyn Hughesilt. Turingit on kujutatud hoidmas õuna – klassikalist keelatud armastuse sümbolit, objekti, mis inspireeris legendi kohaselt Isaac Newtonit gravitatsiooniteooriat looma ja vahendit, mida Turing enesetapu sooritamiseks kasutas. Pingil on pronksist reljeef kirjaga: "Alan Mathison Turing 1912–1954" ja sõnad: "Founder of Computer Science" ('arvutiteaduse rajaja') – just nagu see oleks Enigmaga kodeeritud: "IEKYF ROMSI ADXUO KVKZC GUBJ". Tahvlil kuju jalge ees on kiri: "Arvutiteaduse isa, matemaatik, loogik, sõjaaegne koodimurdja, eelarvamuste ohver." Tahvlil on ka Bertrand Russelli tsitaat: "Matemaatika, kui seda õigesti vaadata, ei sisalda mitte ainult tõde, vaid ka ülimat ilu – ilu mis on külm ja askeetlik nagu see kuju." Lähivaade Turingi mälestusmärgile Turingi mälestusmärk Manchesteri Ülikooli Inseneriteaduste ja Füüsika Osakonna hoonega taustal Turingi mälestusmärk vaatega Sackville'i tänava poole Vaade Sackville Parkist Manchesteri Ülikooli Sackville'i hoone poole Tahvel Turingi kuju jalge ees Andrew Hodges. "Memorial sculpture of Alan Turing in Sackville Park, Manchester". The Alan Turing Internet Scrapbook (Inglise keel). Vaadatud 20.05.2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "PM apology after Turing petition". BBC News (Inglise keel). 31. august 2009. Vaadatud 20.05.2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) John Wilcock. "The Staffordshire University Computing Futures Museum Manchester Page" (Inglise keel). The Staffordshire University Computing Futures Museum. Lehekülje lõpus. Originaali arhiivikoopia seisuga 23.12.2012. Vaadatud 20.05.2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Ilmar Nuut

Ilmar Nuut (13. märts 1923 Narva – 18. veebruar 2013) oli eesti tehnikateadlane ning Eesti NSV partei- ja riigitegelane. Ilmar Nuut oli Jüri Nuudi poeg. 1941. aastal lõpetas Nuut Tallinna 1. Keskkooli, õppis 1941–1943 Tšeljabinski Põllumajanduse Mehhaniseerimise Instituudis, 1943–1944 Moskva Põllumajanduse Instituudis, lõpetas 1948 TTÜ soojustehnika insenerina, tehnikakandidaat (1967, Eesti NSV Teaduste Akadeemia), väitekiri "Теплоэнергетические вопросы термической переработки сланца твердым теплоносителем". Nuut oli 1949–1957 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Tööstusprobleemide Instituudi (hilisem EI) insener ja teadur, 1957–1965 ENSV Riikliku Teaduslik-Tehnilise Komitee esimehe asetäitja, 1965–1966 Eesti TA Presiidiumi teadussekretär ja aastast 1986 TTÜ filosoofia ja poliitilise ökonoomia kateedri (osalise koormusega) dotsent. Ta oli 1966–1969 EKP Keskkomitee teaduse ja kultuuri osakonna juhataja asetäitja, 1969–1975 teaduse ja kõrgkoolide sektori juhataja, 1976–1986 Eesti NSV kõrgema ja keskerihariduse minister. Ilmar Nuudi uurimisvaldkond on põlevkivi soojusenergeetika ning teaduse ja tehnika arengu vastastikused seosed. Tööstusprobleemide Instituudis tegeles soojusenergeetika küsimustega, eeskätt põlevkivi kui tahke soojuskandja kasutamise probleemidega, osales tööstusliku katseseadme loomises ja oli 1954–56 tehases Ilmarine töötanud katseseadme juhataja. U 20 teadustrükist, aimeartiklid. О перспективах энерготехнического использования сланца-кукерсита на базе его термической переработки. Тлн 1958 Об управляемости технологического процесса термической переработки сланца твердым теплоносителем. // Энерготехнологическое использование топлива (1963) 4 О влиянии качества сланца на температурный режим его термической переработки твердым теплоносителем. // Сланцевая и химическая промышленность (1966) 5 Характеристика процесса переработки сланца c твердым теплоносителем по данным пилотных испытаний (kaasautor). // Tермическая переработка сланца-кукерсита. Тлн 1966 Poliitika ja elu keskpunktis. // Teadus ja tänapäev. Tallinn 1979 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Ühe instituudi lugu, 31, 44, 190, 194–195 Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 192, 205, 208, 497 Teadus ja tänapäev. Tallinn, 1979, 370 Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn, 2000. 331–332 ERAF, f 1. N 10, s 12489 (isikutoimik) Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Otto Nuut

Otto Nuut (5./18. detsember 1907 Lüüste küla, Uue-Vändra vald, Pärnumaa – 24. detsember 1996 Tori) oli eesti loomakasvatusteadlane. Otto Nuut oli talupidaja poeg. 1926. aastal lõpetas ta Vändra Põllumajandusliku Ühisgümnaasiumi. Tegi aastatel 1926–1928 läbi ajateenistuse ratsarügemendis Tartus, õppis Eesti Sõjakooli aspirantide kursustel, kus omandas ratsasõiduinstruktori kutse. Lõpetas 1932. aastal Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna, põllumajanduskandidaat (1952, TRÜ), väitekiri "Tori hobuse tööjõudlus". Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Ugala. Nuut oli 1932–1946 põllutöökoolides õpetaja (mõnda aega ka Kuusiku põllutöökooli direktor), 1946–1956 Tori Hobusekasvatuse TUI teadur, 1956–1966 ELVI Tori hobusekasvanduse vanemteadur, 1966–1979 juhataja, ühtlasi Tori Näidissovhoosi direktor. Otto Nuudi uurimisvaldkond oli tõuaretus. Loonud Tori tõugu hobuste liinaretuse alused; tegelenud ka veiste aretamisega. Oli 1978. aastani Hobusetõugude Tõuaretuse Nõukogu sekretär ja juhatuse liige. Üle 50 teadustrükise, sh 3 raamatut ja 3 brošüüri. Tori hobusekasvanduse kogemusi hobuste treenimise alalt. Tallinn 1953 Tori Hobusekasvandus 1856–1956 (koost). Tallinn 1956 Tori hobune (kaasautor M. Ilmjärv). Tallinn 1957 Hobuste pidamine ja kasutamine (kaasautor H. Mauring). Tallinn 1960 Eesti NSV-s aretatavad hobusetõud. Tallinn 1967 125 aastat Tori Hobusekasvandust. Tallinn 1981 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn 1992. Lk 42 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944, 2. kd. Tartu 1994. Lk 526 Agraarteadus (1992) 4 Otto Nuut (in memoriam). // Tõuinfo (1997) 1, 8 "Otto Nuut". // Tuntud nimesid Vändra vallast. Koostaja Jannu Holsting. Vändra 2004. Lk 87-88 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 24 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Haud Tallinna Metsakalmistul Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Tiina Nuuter

Tiina Nuuter (aastani 1973 Tiina Ambur; sündinud 2. aprillil 1950 Tallinnas) on eesti majandusteadlane. Tiina Nuuter on geodeedi tütar. 1968. aastal lõpetas Nuuter Tallinna 7. Keskkooli, 1974 tööstuse planeerimise erialal Tallinna Polütehnilise Instituudi õhtuse teaduskonna, 1996–2000 Tallinna Tehnikaülikooli magistrant, majandusmagister (2000, TTÜ), väitekiri "Tallinna eluasemekorralduse mehhanism", aastast 2001 TTÜ doktorant. Nuuter oli 1970–1982 PI EKE Projekt ökonomist ja juhtivökonomist, 1982–1991 RPI Eesti Projekt peaehitusökonomist, 1991–1999 TTÜ ehituse tootluse instituudi dotsent, 1999– lektor. Lugenud kursusi: ehituse juhtimine, plaanimine ja turg, ehituse välismajandus, ehitusrahandus, kinnisvara- ning makroökonoomika; koostanud õppevahendeid. Tiina Nuuteri uurimisvaldkonnad on eluasemepoliitika ja -strateegia, eluaseme turumudel. Arendanud ehitusalast infovahetust Põhjamaade ja Balti riikidega. 20 teaduspublikatsiooni. Complex evaluation and life cycle costing in facility management. // Property valuation and investment in Central and Eastern Europe during transition to free market Economy. Vilnius, 1997 Possibilities of application of the market theory to solve the housing problems in Tallinn. // 2nd Int. postgraduate Res. Conf. Built and Human Environment. Univ. Salford. Salford, 2002 Kinnisvara eluea ökonoomika. Kinnisvara hooldusteenuse kvaliteedi korraldus (õppevahend). Tallinn, 2002 Is it wise to regulate the housing market in Tallinn? // 3rd Nordic Conf. “Construction Economics and Organisations”. Lund Univ. Inst. Technol. Lund, 2003 Kinnisvarahalduri käsiraamat (kaasautor). Tallinn, 2007 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tiina Nuuter Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Dideba zetsith kurtheuls

"Dideba zetsith kurtheuls" on laul, mis oli Gruusia riigihümnina kasutusel 1918–1920. See hümn taastati seadusega 14. novembrist 1990 ja oli kasutusel 1991. aastast 23. aprillini 2004, mil selle asendas "Tavisupleba". Nii muusika kui sõnade autor on Kote Potskhverašvili (1889–1959), kes on kogunud ja avaldanud palju gruusia rahvalaule. დიდეგა ზეცით კურთეულს, დიდეგა ქვეყნად სამოთხეს, თურფა ივერსა, დიდეგა ძმობას, ერთრბას, დიდეგა თავისუფლებას, დიდეგა სამარადისო ქართველ მხნე ერსა! დიდეგა ჩვენსა სამშობლოს, დიდეგა ჩვენი სიცოცხლის მიზანს დიადსა; ვაშა ტრფრბასა, სიყვარულს, ვაშა შვებასა, სიხარულს, სალამი ჭეშმარიტების შუქ-განთიადსა! Dideba zetsith kurtheuls, dideba khveknad samothhes, thurpha iversa, dideba dzmobas, erthobas, dideba thavisuphlebas, dideba samaradiso kharthvel mhne ersa! Dideba tšvensa samšoblos, dideba tšveni sitsotshlis mizans diadsa; vaša trphobasa, sihvaruls, vaša švebasa, sihharuls, salami tšešmaritebis šukh-ganthiadsa! Au olgu taevasele Õnnistuste Andjale, au olgu paradiisile maa peal, säravatele grusiinidele, au olgu vendlusele ja ühtsusele, au olgu vabadusele, au olgu igikestvale, erksale gruusia rahvale! Au olgu meie isamaale, au olgu meie elu suurele ja helgele eesmärgile; ole tervitatud, rõõm ja armastus, ole tervitatud, abivalmidus ja õnn, tervitused tõele, mis on koiduvalgus! http://personales.com/uruguay/montevideo/pueblosweb/Himnos/Asia/georgia.htm (gruusiakeelne tekst ja meloodia) http://www.abacci.com/atlas/anthem3.asp?countryID=202 (meloodia) http://members.tripod.com/ggdavid/georgia/index.htm (MIDI-fail)
Lõuna-Korea kiirteed

Lõuna-Korea kiirteede võrgustik on tihe Sŏuli piirkonnas ja riigi lõunaosas, sest enamik elanikkonnast on koondunud just nendesse piirkondadesse. Kiirteed Lõuna-Koreas on küllaltki ajakohased ning neid täiustatakse ja arendatakse pidevalt. Esimene kiirtee ehitati Lõuna-Koreasse 1970. aastatel. Kõik valmis kiirteed on ehitanud (ja olnud nende ehituse eestvedajad) erakapitalil põhinevad firmad. Et autode hulk pidevalt kasvab, suureneb järjest ka vajadus uute ja suurema läbilaskevõimega kiirteede järele. Kiirtee kasutamise tasu suurus sõltub peamiselt firmast, kes teed haldab. On ka mõned linnasisesed kiirteed, näiteks kiirtee nr 100 Sŏulis, mille kasutamise eest tuleb maksta vähem ja mille läbilaskevõime on suurem kui teistel kiirteedel. Kiirteed, nende numbrid ja nimed, ka korea keeles: – Kiirtee nr 1 ehk Kyŏngbu kiirtee – Gyeongbu Gosok Doro (경부 고속 도로; 京釜高速道路) Sŏul – Taejŏn – Taegu – Pusan kokku 428 km Kiirtee nr 10 ehk Namhae kiirtee – Namhae Gosok Doro (남해 고속 도로, 南海高速道路) Kwangchang – Chinju – Masan – Kimhae – Pusan Kiirtee nr 12 ehk 1988. aasta olümpia kiirtee – '88 Eullimpik Gosok Doro (88을림픽 고속 도로, hanja puudub) Taegu – Namwŏn – Kwangju Kiirtee nr 15 ehk Sŏhaeani kiirtee – Seohaean Gosok Doro (서해안 고속 도로, 西海岸高速道路) Sŏul – Ansan – Buryeong – Mokp'o Kiirtee nr 16 ehk Ulsani kiirtee – Ulsan Gosok Doro (울산고속도로, 蔚山高速道路) Ulsan – Kiirtee nr 1 Kiirtee nr 17 – valmib alles 2006, ühendab kiirteed nr 15 kiirteega nr 30 Kiirtee nr 20 – valmib alles 2004 Kiirtee nr 22 – valmib alles 2004 Kiirtee nr 25 ehk Honami kiirtee – Honam Gosok Doro (호남 고속 도로; 浩南高速道路) ja tema harutee Jeonan – Nonsan Gosok Doro (친안–논산 고속 도로, ) koosneb kahest osast, mille ehitasid erinevad firmad: Sunch'ŏn – Kwangju – Jeonan Jeonan – Kongju – Nonsan 178,5 km Kiirtee nr 30 – valmis alles 2006 Kiirtee nr 35 ehk Chungbu kiirtee – Jungbu Gosok Doro (중부고속도로, 中部高速道路) Hanam – Taejŏn – Chinju – Tongyeong Kiirtee nr 37 – 제2중부 고속 도로 tee on ainult 31 km pikk ja kulgeb paralleelselt kiirteega nr 35 Sŏuli piirkonnas Kiirtee nr 40 – ühendab kiirteed nr 15 kiirteega nr 1, on ainult 20,2 km pikk Kiirtee nr 45 – koosneb kolmest lõigust, mis on veel ühendamata. Ich'ŏn – Chunjgu – Sangju – Kimch'ŏn – Taegu – Masan Kiirtee nr 50 – Inch'ŏn – Ansan – Ich'ŏn – Kangnŭng Kiirtee nr 55 – Ch'unch'ŏn – Wŏnju – Chech'ŏn – Taegu Kiirtee nr 65 – kaks lõiku, ühendab kiirteed nr 50 Tonghae linnaga Kiirtee nr 100 – Kiirtee nr 102 – Kiirtee nr 104 – Kiirtee nr 110 – Kiirtee nr 120 – Kiirtee nr 130 – Kiirtee nr 251 – Kiirtee nr 300 – Kiirtee nr 451 – Kiirtee nr 551 –
Standardproov

Standardproov (inglise standard sample, reference sample) on aine või materjal, mille keemiline koostis või teatavad füüsikalised ja tehnilised omadused on vajaliku täpsusega tõendatud. Standardproove kasutatakse nt keemilise analüüsi tulemuste kontrollimiseks. Standardlahus Analüütiline proov EE 8. köide, 1995.
Siirdamine

Siirdamine ehk siirdistutamine ehk transplantatsioon on meditsiinis kui ka mitmes teadusharus, harilikult loomadel kasutatav invasiivne meetod, mille eesmärgiks on sama või eri liigi isendi elusa koe või elundi (siiriku) ümberistutamine algsest paiknemiskohast teise kohta või ühelt isendilt teisele. Inimesele millegi siirdamiseks võidakse materjali võtta temast endast (autoplastika), teiselt inimeselt (homoplastika) või loomalt (heteroplastika). Kõige tulemusrikkam on autoplastika. Siirdamisel võidakse kasutada siirikkudesid või - elundeid nii elusdoonoritelt kui ka surnukehade elundeid ja kudesid. Sagedamini siiratakse nahka, luud ja kõõluseid, harvem närve, veresooni jt kudesid. 20. sajandi teisest poolest on siiratud ka südant, kopse ja neere. Implantaat Luuüdi siirdamine Plastiline kirurgia Transplantaat Transplanteeritud siirikelundite ja -kudede puudulikkus ning hülgamine Ksenotransplantatsioon EE 8. köide, 1995. MICHELLE CASTILLO, Hospital errors lead to "dead" patient opening eyes during organ harvesting, CBS NEWS, 9. juuli 2013, veebiversioon (vaadatud 19.12.2014.a.)(inglise keeles) Sylvie Euvrard, M.D., Jean Kanitakis, M.D., ja Alain Claudy, M.D. Skin Cancers after Organ Transplantation, N Engl J Med 2003; 348:1681-1691April 24, 2003DOI: 10.1056/NEJMra022137, veebiversioon (vaadatud 10.01.2015.a.)(inglise keeles) Silja Paavle, Eesti kirurgid tegid ajalugu: pankrease ja neeru samaaegse siirdamisega toodi uued tuuled raske kuluga diabeedi ravisse, 6. aprill 2015 Piret Pappel, Surmahaigust põdev vene teadlane pakub end peasiirdamise katsejäneseks, 17. aprill 2015
UEFA Meistrite Liiga 2012–2013

UEFA Meistrite Liiga 2012–13 hooaeg oli Euroopa parimate klubimeeskondade vaheliste võistluste 21. hooaeg (UEFA Meistrite Liiga eelkäija, Euroopa karika 58. hooaeg). Inglismaa klubi Chelsea FC oli tiitlikaitsja, aga ei pääsenud oma alagrupist edasi. Montpellier', Nordsjællandi ja Málaga jaoks oli 2012–2013 hooaeg esimene UEFA Meistrite Liigas. 2012–2013 hooaja finaalmäng toimus Inglismaal Wembley staadionil 25. mail 2013. Turniiri võitis Müncheni Bayern, kes alistas finaalis Dortmundi Borussiat 2:1. Zagrebi Dinamo v Porto Paris Saint-Germain v Kiievi Dinamo Kiievi Dinamo v Zagrebi Dinamo Porto v Paris Saint-Germain Porto v Kiievi Dinamo Zagrebi Dinamo v Paris Saint-Germain Kiievi Dinamo v Porto Paris Saint-Germain v Zagrebi Dinamo Porto v Zagrebi Dinamo Kiievi Dinamo v Paris Saint-Germain Zagrebi Dinamo v Kiievi Dinamo Paris Saint-Germain v Porto Montpellier v Arsenal Olympiakós v Schalke 04 Schalke 04 v Montpellier Arsenal v Olympiakós Arsenal v Schalke 04 Montpellier v Olympiakós Schalke 04 v Arsenal Olympiakós v Montpellier Arsenal v Montpellier Schalke 04 v Olympiakós Montpellier v Schalke 04 Olympiakós v Arsenal Málaga v Peterburi Zenit Milan v Anderlecht Dortmundi Borussia v Ajax Madridi Real v Manchester City Šahtar Donetsk v Nordsjælland Chelsea v Juventus Lille v Borissovi BATE Müncheni Bayern v Valencia Barcelona v Moskva Spartak Celtic v Benfica Braga v Cluj Manchester United v Galatasaray Kaheksandikfinaali jõudnud meeskonnad Kaldkirjas – turniirist väljalangenud meeskonnad. Šahtar Donetsk v Dortmundi Borussia Madridi Real v Manchester United Manchester United v Madridi Real Dortmundi Borussia v Šahtar Donetsk Dortmundi Borussia v Müncheni Bayern
Segetaaltaim

Segetaaltaimed on iidsest ajast põllul koos kultuurtaimedega kasvanud umbrohud, mida inimene on tahtmatult levitanud. Mõnikord nimetatakse segetaaltaimeks ka kultuurtaime teise (s.o põhikultuurtaime) sees, nt rukis nisu sees. Segetaaltaimedele on sageli omane, et kindel liik kasvab koos teatud põllukultuurtaimega, nt harilik rukkihein rukkiga, liivkaer kaeraga. Ruderaaltaim EE 8. köide, 1995. EE 8. köide, 1995.
Jõhvi kirik

Jõhvi Mihkli kirik on kindluskirik Ida-Virumaal Jõhvis. See on pühitsetud peaingel Miikaelile. Kirikus tegutseb EELK Jõhvi Mihkli kogudus. Kihelkonnakirikute rajamisest Põhja-Eestis on tänu Paul Johansenile ülevaade, Taani hindamisraamatus on kiriklike keskuste kujunemislugu antud lausa aastase täpsusega. Kirikute rajajaks ja patrooniks peab Johansen enamikul juhtudest maaisandat, st Taani kuningat. Mõnikord aga siiski võis olla patrooniks ka vasalliperekond (Viru-Nigula, Kadrina, Lüganuse ja Jõhvi kirik). Jõhvi (saksa keeles Jewe) Mihkli kirikut, mis asus Taubede suguvõsa maadel, on esmamainitud seoses venelaste rüüsteretkedega 1364. aastal, seega rajati see arvatavasti 14. sajandi keskpaigas. Vana saaga jutustab et kiriku asemele pidi ehitatama loss aga kui ehitaja vihahoos oma Taubede suguvõsa Edise lossis eluneva venna haamriga surnuks loonud, siis püstitanud ta oma siira kahetsuse tunnuseks lossi asemele kiriku Pattu kahetsenud venna hauda näidatakse kiriku ukse ees horisontaalselt maa sees lamava kiviristi all. Kirik oli ehitatud kindluskirikuna ja ümbritsetud vallikraaviga. Jõhvi Mihkli kirik on suurim ühelööviline kirik Eestis (sisemõõtmed 35,15×13,85 m, pindala 485 m²). Algselt oli see võlvimata nelinurkne kaitseehitis, mille kitsad aknad paiknesid kindlusarhitektuurile iseloomulikult kõrgel ja hoonel oli vaid üks, lääneküljele avanev sissepääs. 16. sajandi esimesel poolel ehitati kirik põhjalikult ümber tulirelvadele, läänefassaadi keskele ehitati veidi eenduv sale 8-korruseline torn ja kogu hoone võlviti ühelööviliseks nelja võlvikuga pikihooneks ning juurde ehitati püssirohukelder. Jõhvi Mihkli kiriku sisustusest on väärtuslikemad 17. sajandi hõbedane armulauakarikas, aastast 1641 kroonlühter, mille annetajaks Narva raehärra ja Voka mõisa omanik Johann Fock, 1728. aastal Johann Rabe valmistatud barokk-kantsel ja võidukaare grupp. Kirik on mitmel korral sõdades kannatada saanud, Liivi sõja algul 1558. aastal kui Põhjasõja ajal 1703. aastal. Peale seda sai kirik endale barokse tornikiivri (paigaldati 1728. aastal). Praegune uusgooti kiivrikuju pärineb 1875. aastast (hävis Jõhvi linna tulekahjus 3.augustil 1943. aastal ja taastati 1984. aastal). Aastal 1957 valmis vendade Kriisade poolt Jõhvi kiriku jaoks ehitatud orel 2 manuaali ja 25 registriga. 2009. aastast on kirikus 470-kilogrammine pronksist kirikukell. Vaade altari suunas Altar Kantsel Vaade peaukse suunas Vapid Skulptuurigrupp Jõhvi kindluskiriku muuseum Jõhvi Issanda Ristimise kirik Jõhvi adventkirik Kersti Markus, Keskaegsed maavaldused - uus allikas arhitektuuriuurijale, Acta Historica Tallinnensia 10, 2006 JÕHVI - ALUTAGUSE PEALINN, Eesti Sõna, nr. 17, 22 jaanuar 1944 Mälestised • 13866 Jõhvi kirik vallikraaviga, 14.-16. saj. EELK Jõhvi Mihkli kogudus, johvi.eelk.ee Teet Korsten, "Üle linna hakkab helisema pool tonni pronksi", Eesti Kirik, 9. september 2009 Peeter Lilleväli. Arheoloogid otsivad Jõhvi kiriku kaitserajatiste jälgi. Põhjarannik, 12. juuli 2007. Jõhvi kirik vallikraaviga kultuurimälestiste riiklikus registris Veebileht
Hønefoss

Hønefoss on linn Norras Vikeni maakonnas, Ringerike valla keskus. Linn jääb maanteed mööda 63 km kaugusele Oslost. Hønefoss paikneb Tyrifjordeni järvest põhjas, kus Begna jõel asub Hønefosseni kosk, mis on linnale nime andnud. Hønefoss sai linnaõigused 1852. aastal. 1964. aastast ei ole linn eraldi haldusüksus, vaid Ringerike valla osa. 2011. aastal elas linnas 14 683 inimest. Linn on piirkonna tööstuskeskus, seal on mitmeid tehaseid. 1873. aastal asutatud Norske Skog Follumi paberivabrik on üks suurimaid ajalehepaberitootjaid Euroopas. Hønefoss BK