Cy Twombly

Cy Twombly (25. aprill 1928 Lexington, Virginia, USA – 5. juuli 2011 Rooma, Itaalia) oli Ameerika Ühendriikide kunstnik, abstraktse ekspressionismi viljeleja. Cy Twomblyt on peetud ka Jackson Pollocki mantlipärijaks. USA-s Lexingtoni linnas sündinud kunstnikku mõjutas eelkõige klassikaline mütoloogia ja Vahemere kultuur. Twombly elas suurema osa elust Roomas ja abiellus itaallannaga. Cy Twombly (kodanikunimega Edwin Parker Twombly Jr) isa oli USA Virginia osariigis asuvas Washingtoni ja Lee Ülikoolis treener ja spordidirektor ning mängis varem ka pesapalli. Tema isa kutsuti võistkonnas Cy'ks ning selle võttis Edwin Parker oma kunstnikunimeks. Juba lapsena tundis Twombly huvi antiikteoste vastu, mis mõjutasid tema kunstiteoste teemavalikut ka tulevikus. 12-aastaselt hakkas Twombly maalima. Algul õpetas teda hispaania kunstnik Pierre Daura, kes oli üks juhtivad avangardiste Lääne-Euroopas. Pierre Daura käe all õppis Cy kunsti põhitõdesid, maalides eelkõige koopiad ning kinnistades endas nii Euroopa kunsti traditsioone. Pärast keskkooli lõpetamist asus Cy Twombly õppima Bostoni kunstikoolis, mille järel suundus ta New Yorki, kus kohtus oma kauaaegse sõbra ja kaaskunstniku Robert Rauschenbergiga. New Yorgis õppis ta Robert Motherwelli ja Ben Shahni käe all, kes pidasid teda juba 1950. aastal väga küpseks kunstnikuks. Koos Rauschenbergiga said nad koolist stipendiumi ning läksid umbes aastaks Euroopasse, kus väisasid algul Napolit ja suundusid sealt peatselt Rooma. Ka Rooma ei jäänud nad kuigi kauaks, vaid vaatasid üle ka paljud muud Itaalia linnad. Ühtlasi huvitusid nii Twombly kui ka Rauschenberg arheoloogiast ning lõid kaasa mitmetel väljakaevamistel. Euroopasse minemise põhjuseks oli eelkõige Twombly ja Rauschenbergi huvi Euroopa kultuuri ja esteetika vastu. Twombly ja Rauschenberg olid maiks 1953 Ameerikas tagasi ning peatusid siis pikemalt New Yorgis, kus nad maalisid reisist inspireerituid teoseid ning kavandasid ühtlasi ka oma näitust. Cy Twombly ja Robert Rauschenbergi esimene isikunäitus ei pälvinud New Yorgis positiivset tagasisidet ei publikult ega ka kriitikutelt. Mõne aja pärast läks Cy Twombly tagasi Itaaliasse, kus ta tutvus Giorgio Franchettiga, kellest sai hiljem Twombly kauaaegne patroon ja teoste vahendaja.1957. aastal, kui Twombly oli Itaalias sarnanesid tema kunstiteosed eelkõige Euroopa noorte kunstiga, mille tõttu oli Twombly Euroopas üpriski populaarne. Franchetti leidis ka Twomblyle piisavalt vahendeid, et korraldada Tartarugal oma isikunäitus, mis oli seal väga edukas. Sama näitus avati ka Milanos ja oli ka seal väga populaarne. Roomas tutvus ta ka Giorgio Franchetti õe Tatjanaga, kellest hiljem sai tema abikaasa. 1959. aastal läks Twombly tagasi New Yorki ning hiljem oma kodulinna Lexingtoni, kus ta maalis oma karjääri ühed isikupärasemad teosed. Tatjana Franchetti, kes oli samuti kunstnik, läks Itaaliast New Yorki portreekunsti õppima. Tatjana Franchetti ja Cy Twombly rentisid New Yorgis endale stuudio ja hakkasid seal ühtlasi maalima. Mõni aeg hiljem Cy ja Tatjana abiellusid New Yorgis ning natuke aega hiljem kolisid nad Rooma, kus neil sündis poeg Cyrus Alessandro Twombly, kellest sai samuti kunstnik. Pärast abiellumist jäigi Cy Twombly Itaalia ja Ameerika vahel pendeldama. Kuna Tatjana oli väga jõukast perekonnast, siis polnud Twomblyl rahalisi raskusi ja ta sai rahulikult oma kunstiteostega tegeleda. 1960. aastal oli Cy Twombly esimene isikunäitus Leo Castelli Galeriis, mis oli toona väga hinnatud galerii. Ühtlasi reisis Twombly palju ning peatus pikemalt näiteks Mýkonose saarel, kus naabripoisid suurema osa tema maalidest ära lõhkusid. Üldiselt võeti Cy Twombly teoseid Itaalias väga kenasti vastu, kuid Ameerikas sai ta korralikult kriitikat. Tema üheksaosaline teos “Nine Discourses of Commodus”, mis kujutab Rooma imperaatori Commoduse üheksat psühholoogilist staadiumi, pälvis Ameerikas väga suure pahameele ning näitusest kirjutati väga halvustavaid arvustusi. Üldiselt liikus Cy Twombly 1960. aastatel väga palju ringi, korraldades autosõite nii Kreekasse kui ka Sitsiiliasse, kus ta tegeles ka maalimisega. Ühtlasi reisis ta ka Prantsusmaale ja Londonisse. Twombly tundis ta huvi Türgi vastu, külastades 1965. aastal Türgi rannikupiirkondi ning peatudes sealjuures ka mitmetel Kreeka saartel. 1970. aastatest ei olnud Cy Twombly enam niivõrd aktiivne kunstnik, kuid ka siis tegi märgilisi teosed. 1970. aastatel veetis Twombly palju oma ajast Kesk-Itaalia sadamalinnas Gaetas, mille keskaegne arhitektuur avaldas Twomblyle muljet. Gaeta sadamalinnas olles hakkas Twombly maalima rohkem mereteemalisi taieseid. Mere puhul köitis teda eelkõige selle liikuvus ja ettearvamatus, mis andis talle piiramatu värvipaleti merevee kujutamiseks. Mereteemalisi teoseid võtsid hästi vastu ka kriitikud ning tema reputatsioon tõusis selle tõttu märgatavalt. See oli ka tingitud sellest, et kunstimaailm muutus ja hakkas Twombly viljeldud abstraktset ekspressionismi rohkem hindama. Cy Twombly suri 5. juulil 2011 Roomas. Cy Twombly on tuntud kui abstraktne ekspressionist, keda on nimetatud ka kuulsa ameerika abstraktsionisti Jackson Pollocki mantlipärijaks. Juba varajases lapseeas tundis Cy Twombly huvi antiiksete müütide järele ning seetõttu sai ka tulevikus klassikalisest mütoloogiast tema peamine temaatika. Bostonis õppides hakkas tema kunstistiili mõjutama ka indiaanlaste kunst, mille abstraktsus ja lihtsus andiski talle suuna. Cy Twombly esimeste omanäoliste teoste puhul kerkib esile eelkõige selle primitiivne käsitlus, mida ongi seostatud just eelkõige indiaani hõimudega. Cy Twombly teosed on eelkõige ka väga ekspressiivsed ja tundelised, mistõttu teda seostatakse Mark Rothko ja Jackson Pollockiga. Sõjaväes teenides hakkas Twombly maalima õhtul pimedas, et tunded paremini välja tuleksid. Ühtlasi loobus ta pintslist ning asendas selle vahakriidiga. Tema erinevus Jackson Pollockist peitub eelkõige tema joonte teravuses. Kui Jackson Pollocki maalide puhul kerkib esile tema mahlakus ja spontaanne lopsakus, siis Cy Twombly puhul kerkivad esile teravad ja elektriliselt närvilised jooned. 1960. aastatel hakkas Cy Twombly maalima mustale lõuendile. Lõuendile, mis meenutas musta tahvlit, maalis ta geomeetrilisi kujundeid ja sõnalisi kritseldusi, kasutades joonistusvahendina ka küüsi. Twombly maalis väga suurtele lõuenditele, mille laius ja pikkus varieerus 10–31 jala vahel. Twombly peamiseks teemaks oli klassikaline mütoloogia, mille puhul ta proovis väljendada selles leiduvaid tundeid ja emotsiooni. Ta proovis segada klassikalise mütoloogia 1950. aastate tänavakunstiga, mistõttu on tema stiili ka grafitiks peetud. Keskeas hakkas Twombly rohkem mereteemalisi pilte maalima ning ühtlasi läks ta palett heledamaks ja esmakordselt tekkis tema piltidele äratuntavaid objekte näiteks lillede näol. Cy Twombly üheks mitmekülgsemaks teoseks kujunes “Natural History Part I, Mushrooms”, mis on tehtud kollaaži vormis ning milles on kasutatud nii fotosid, litograafiat kui ka joonistusi. Karjääri alguses võtsid kriitikud tema teoseid väga halvasti vastu. Neid peeti lasteaialapse joonistusteks, millel puudus sisu ja mõte. Läbi kukkus ka Cy Twombly ja Robert Rauschenbergi esimene näitus, külalisteraamatusse kirjutati palju halvustavaid remarke. Ühtlasi oli tema esimene isikunäitus Leo Castelli galeriis New Yorgis 1964. aastal läbikukkumine. Donald Judd nentis, et Twombly maalid ei saisaldanud midagi peale mõne värvitilga ja mõne juhusliku joone. 1980. aastatel koos uusekspressionismi tõusuga hakkas ka Twombly reputatsioon kasvama. Paljud noored kunstnikud eesotsas Jean-Michel Basquiat’ ja Joseph Beuysiga leidsid Twombly teostest inspiratsiooni ning ka Euroopa kunstikriitikud leidsid tema teostest sisu. Peter Schjeldahl on tema teoste kohta öelnud, et kuigi need on vormiliselt väga barbaarsed, on need siiski tundliku käega tehtud. Ühtlasi on tema kohta öeldud, et Twombly oli originaalne minu-laps-suudab-ka-kunstnik. Varnedoe, K. (1994). Cy Twombly a retrospective. New York: The Museum of Modern Art. Lk 10. Varnedoe, K (1994). Cy Twombly a retrospective. New York: The Museum of Modern Art. Lk 10. Varnedoe, K (1994). Cy Twombly a retrospective. New York: The Museum of Modern Art. Lk 11. Varnedoe, K (1994). Cy Twombly a retrospective. New York: The Museum of Modern Art. Lk 13. Matt Schudel (5. juuli 2011). "Cy Twombly, influential Va.-born abstract artist, dies at 83". The Washington Post. Vaadatud 05.06.2020. Varnedoe, K (1994). Cy Twombly a retrospective. New York: The Museum of Modern Art. Lk 16. Varnedoe, K. (1994). Cy Twombly a retrospective. New York: The Museum of Modern Art. Lk 19. Varnedoe, K. (1994). Cy Twombly a retrospective. New York: The Museum of Modern ART. Lk 30. Varnedoe, K. (1994). Cy Twombly a retrospective. New York: The Museum of Modern Art. Lk 31. Varnedoe, K. (1994). Cy Twombly a retrospective. New York: The Museum of Modern Art. Lk 30. Varnedoe, K. (1994). Cy Twombly a retrospective. New York: The Museum of Modern Art. Lk lk 37. "Cy Twombly biography". Cy Twombly Foundation. Originaali arhiivikoopia seisuga 3.06.2020. Vaadatud 05.06.2020. "Biography of Cy Twombly". The Art Story. Vaadatud 05.06.2020. "Biography of Cy Twombly". The Art Sotory. Vaadatud 05.06.2020. Jacobus, M. (2016). Reading Cy Twombly. Princeton: Princeton University Press. Lk 144. Matt Schudel (5. juuli 2011). "Cy Twombly, influential Va.-born abstract artist, dies at 83". The Washington post. Vaadatud 05.06.2020. Varnedoe, K. (1994). Cy Twombly a retrospective. New York: The Museum of Modern Art. Lk 11. Varnedoe, K. (1994). Cy Twombly a retrospective. New York: The Museum of Modern Art. Varnedoe, K. (1994). Cy Twombly a retrospective. New York: The Museum of Modern Art. Lk 15. Varnedoe, K. (1994). Cy Twombly a retrospective. New York: The Museum of Modern Art. Lk 20. Varnedoe, K. (1994). Cy Twombly a retrospective. New York: The Museum of Modern Art. Lk 22. Matt Schudel (5. juuni 2011). "Cy Twombly, influential Va.-born abstract artist, dies at 83". The Washington Post. Vaadatud 05.06.2020. Walla, A. (2014). Cy Twombly and the art of hunting mshrooms. Chicago: The University of Chicago Press. Lk 55. Randy Kennedy (5. juuli 2011). "American Artist Who Scribbled a Unique Path". The New York Times. Vaadatud 05.06.2020.