laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eesti Vibuliit

Eesti Vibuliit (lühend EVL) on vaba algatuse alusel avalikes huvides mittetulundusühinguna tegutsev heategevuslik vabatahtlik ühendus, mille põhitegevus on suunatud vibuspordi arendamisele Eestis. Vibuliit, kui spordialaliit spordiseaduse tähenduses, on vibusporti harrastavate eraõiguslikest juriidilisest isikutest spordiklubide üleriigiline ühendus. Ta on Maailma Vibulaskmise Föderatsiooni (World Archery Federation) ja Euroopa Vibulaskmise Föderatsiooni (World Archery Europe) liige 1993. aastast, samuti Eesti Olümpiakomitee ning Eesti Seeniorspordi ja Spordiveteranide Liidu liige. Rahvusvaheliste Föderatsioonide liikmena esindab liit vibusporti Eestis ning omab ainuõigust korraldada reeglitele vastavaid üleriigilisi tiitlivõistlusi ning anda välja vastavaid tiitleid. Vibuliidu liikmeskonda kuulub Eestis 19 juriidilist isikut (klubi). EVL juhindub oma tegevuses mittetulundusühingute seadusest, Spordiseadusest ja teistest Eesti Vabariigi õigusaktidest, oma põhikirjast, Maailma antidopingu koodeksist, Euroopa spordi hartast, Eesti spordi hartast, WAF, WAE ning EOK poolt kehtestatud aktidest ja suunistest. EVL peamiseks eesmärgiks on tagada oma tegevusega WAF reeglitega kooskõlas vibuspordi tasakaalustatud ja jätkusuutlik areng Eestis. Liit propageerib ning koordineerib saavutuslikku ja harrastuslikku vibusporti Eestis, samuti esindab Eesti vibusporti rahvusvahelisel tasandil. Eesti Vibuliit koostab Eestis võistluskalendri, väljastab eri vanuseklassidele normid sportlaste tiitlivõistlustele ja maailma karikavõistluste etappidele pääsemiseks, komplekteerib tulemuste põhjal koondised ja korraldab nende osalemise rahvusvahelistel võistlustel. Välinormid tiitlivõistlustele pääsemiseks on koostatud sportvibu ja plokkvibu võistlusharjutuste jaoks vanuseklassidele U-18 noormehed ja neiud, U-21 mehed ja naised, üle U-21 vanusega mehed ja naised. Normid koostatakse varasemate rahvusvaheliste tiitlivõistluste protokollides fikseeritud tulemuste alusel. Vibuliit selgitab Eesti parimaid vibulaskureid igal aastal 11 kategoorias vastava statuudi alusel. Plokkvibu Sportvibu Vibusport Eesti plokkvibu naiskond Eesti plokkvibukoondis Liikmesus rahvusvahelistes organisatsioonides. Eesti spordiregister. Vaadatud 02. august 2023. Eesti Vibuliidu põhikiri. Eesti koondise normid. Vaadatud 02. august 2023. Aasta sportlaste valimine. vibuliit.ee Eesti Vibuliidu koduleht Eesti Vibuliit spordiregistris Eesti Vibuliidu aasta sportlase valimise kord. vibuliit.ee Eesti Vibuliit tänas 2022. a parimaid vibulaskureid. vibuliit.ee, 16. detsember 2022. 31. juulil 2023 algavad Berliinis maailmameistrivõistlused vibulaskmises. vibuliit.ee
Vaisild

Vaisild on sild, mille vundament on valmistatud vaiadest. Vaiad võivad olla valmistatud kas puidust, betoonist või terasest ja mis on sillaalusesse pehmesse pinnasesse rammitud sügavuseni, kus vaia ots ulatub kokku surutud kõva pinnasekihi või kivini. Sellistel puhkudel on vaiad rammitud sügavuseni, mil hõõrdumisest tekkiv jõud ja teivast ümbritsev pinnas hakkavad silda toestama. Tänapäeval on selline sildamismeetod harv nähtus. Teivassildu on jõgede ja kuristikkude ületamisel kasutatud juba vähemalt Rooma riigi aegadest saadik. Üks selliseid sildu oli tõenäoliselt Pons Sublicius, mis oli arvatavasti ehitatud umbes 642 e.m.a ja kuigi see oli tehtud puust, on just see ning mitte ükski teine Rooma Impeeriumi sild säilinud. Keskaegsel Inglismaal oli sillaehituse kõrgaeg. Vaiad valmistati tavaliselt kas jalakast või tammest. Vaiaramm oli ehitis, mis võimaldas raskel koormusel teiba otsa langeda. Igal teibal oli "vaiaking" ehk rautatud ots. Sedasi maa sisse rammitud vaiade punti nimetati "harkjalgadeks" ja selle tipus ning ümber oli teibaga toetatud platvorm, mida nimetati "kuldnokaks", mis täideti enne kaldaääre ja sillateki ühendamist killustikuga. Üks võib-olla kõige tuntumaid keskaegseid ja Rooma-aegsete teivassildade eeskujul ehitatud vaisildu on varasemad variandid Londoni sillast. Sellegipoolest, isegi kui algupärase versiooni, mis oli kivisild, tööd alustati (Henry II valitsusajal 1176. aastal) kasutati konstruktsiooni osadena ka tammevaiasid, kusjuures mõned neist vaiadest (rammitud maasse aastal 1176) olid veel piisavalt tugevad, et 1921. aastani välja kesta ehk peaaegu 750 aastat veel. Glick, Thomas F. Livesey, Steven John & Wallis, Faith (2005). Medieval Science, Technology, and Medicine: An Encyclopedia. Routledge. ISBN 0415969301 "D9291 Section of Oak Pile, London Bridge, driven 1176, drawn 1921.". Powerhouse Museum Sydney. Retrieved 2007-05-05.
Kairi Kiik

Kairi Kiik (sündinud 18. juulil 1985) on eesti zooloog ja kaljuronija. Alates 2021. aastast on ta Tartu Ülikooli rakendusetoloogia teadur. Ta lõpetas 2004. aastal Suure-Jaani Gümnaasiumi hõbemedaliga ning 2009. aastal Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna bioloogia erialal bakalaureusekraadiga. 2011. aastal sai ta Tartu Ülikoolis loodusteaduse magistriks (zooloogia ja hüdrobioloogia alal). Magistritöö "Euroopa naaritsa (Mustela lutreola) paaritumisedukus tehiskeskkonnas" juhendajad olid Tiit Maran ja Toomas Tammaru. 2011. aastal sai ta Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudi zooloogia ja hüdrobioloogia doktorandiks. 2018. aastal kaitses samas Tiit Marani ja Toomas Tammaru juhendamisel doktoriväitekirja "Ohustatud Euroopa naaritsa (Mustela lutreola) sigimine ja käitumine tehiskeskkonnas". 2008. aastast on ta Eesti Terioloogia Seltsi ja Eesti Loodusuurijate Seltsi liige. Ta on kujundanud Eesti Terioloogia Seltsi kodulehe. 2013. aastast kuulub ta Eesti Terioloogia Seltsi sügiskoolide korraldusmeeskonda. Tema esimene tõsisem mägimatk oli 2007. aastal Alpides, mil ta väikese grupi koosseisus tõusis Mont Blanci tippu. Järgmisel aastal käis ta esimest korda ka kaljudel ronimas. Kaljuronimisest sai tema meelisala. Kuid ka kergema raskuskategooriaga mägimatkast võtab ta meeleldi osa. Ta on matkanud ja roninud Alpides, Andides, Dolomiitides, Hibiinides, Kõrg-Atlases, Horvaatias (Paklenica), Kreekas (Kalymnos), Sloveenias (Osp), Soomes (Olhava) ja Ukrainas (Krimmi poolsaar). Ta astus Alpiklubi Firn liikmeks 2008. aastal. Ta on kaljuronija, kes on neljal hooajal tunnistatud Alpiklubi Firn parimaks naisalpinistiks. 2008 – Firni hooaja parim naine kaljuronimises 2010 – Firni hooaja parim naine kaljuronimises 2011 – Firni hooaja parim naine kaljuronimises 2011 – magistritöö tänukiri üliõpilaste teadustööde riiklikul konkursil 2012 – Firni hooaja parim naine kaljuronimises Kairi Kiik. etis.ee Magistriõppe lõpetamine. lepo.it.da.ut.ee Kairi Kiik. firn.ee Firni liikmed läbi aegade. firn.ee Kairi Kiik Eesti Teadusinfosüsteemis Kairi Kiik. firn.ee Terioloogia sügiskool "Mammalia 2014". Kairi Kiigi ettekanne "Ameerika ja Euroopa naarits". youtube.com
Sámi soga lávlla

"Sámi soga lávlla" (ligikaudne tõlge 'Saami rahva laul') on saami ühiskonnategelase Isak Saba kirjutatud luuletus, mis 1906 ilmus ajalehes Saǥai Muittalægje. 1986. aasta saami konverentsil valiti luuletus saami hümniks. Luuletuse viisistas Arne Sørli. Hümni lauldakse näiteks saamide rahvapühal ehk 6. veebruaril. Guhkkin davvin Dávggáid vuolde sabmá suolggai Sámieanan. Duottar leabbá duoddar duohkin, jávri seabbá jávrri lahka. čohkat čilggin, čorut čearuin allanaddet almmi vuostái. Šávvet jogat, šuvvet vuovddit, cáhket ceakko stállenjárggat máraideaddji mearaide. Dálvit dáppe buolašbiekkat, muohtaborggat meariheamit. Sámisohka sieluin mielain eahccá datte eatnamiiddis: Mátkálažžii mánuheabit, giđđudeaddji guovssahasat, - ruoškkas, ruovggas rođuin gullo, juhca jávrriin, jalgadasain, geresskálla máđiid miel. Ja go geassebeaivváš gollut mehciid, mearaid, mearragáttiid, golli siste guollebivdit suilot mearain, suilot jávrriin. Gollin čuvget čáhcelottit, silban šovvot sámieanut, šelgot čuoimmit, šleđgot áirrut, luitet olbmát lávllodemiin geavgŋáid, guoikkaid, goatniliid. Sámieatnan sohkagoddi – dat lea gierdan doddjokeahttá goddi čuđiid, garrogávppiid, viehkes vearrevearroválddiid. Dearvva dutnje, sitkes sohka! Dearvva dutnje, ráfi ruohtas! Eai leat doarut dorrojuvvon, eai leat vieljain varat vardán sámi siivo soga sis. Máttarádját mis leat dovle vuoitán vearredahkkiid badjel. Vuostálastot, vieljat, miige sitkatvuođain soardiideamet! Beaivvi bártniid nana nálli! Eai du vuoitte vašálaččat, jos fal gáhttet gollegielat, muittát máttarmáttuid sáni: Sámieatnan sámiide! Kaukaa alta seitsentähden Lapin kulma kuumottavi aava Turjan tunturisto järvi järven tuolla puolen, valtahiset harjat, huiput kohoo kohti ilman kantta, joet joikaa, korvet kaikaa, niemet pystyt, rautarinnat, työntyy tyrskymerta päin. Tuimat tääl' on talven viimat, tuulet, tuiskut määrättömät, Saamen suku sieluin, mielin silti rakastavi maitaan; kulkijalle kuudan hohtaa, roihuavat pohjanpalot, poro pärskyy koivikossa, melu täyttää järvet, jängät pulkankolke talvitiet. Taas kun kesäpäivän kehrä kultaa metsät, meret, rannat, kalamiehet meren, järven kultakimalteessa keinuu, kultasotkat soutaa, soiluu hopeoina Lapin virrat, välkkyy airo, vilkkuu sauvoin, miehet laskee lauleskellen kosket, könkäät, suvannot. Sortumatta Saamen heimo kestänyt on vainolaisten tapporetket, kirokaupat, viekkaat väärän veron viejät. Terve, sitkeä sa heimo, Terve, rakas rauhan juuri, veljesriidan raastamaton, veljesveren vuotamaton Saamen heimo hiljainen! Saivat esi- isät ammoin voiton väärintekijöistä. Veljet, mekin torjukaamme sitkeästi sortajamme! Suku vankka Päivän poikain, ei sua voita vainolainen, kultakieltäs jos vain vaalit, taattojen jos neuvot muistat Saamien on Saamen maa!
Kriaunose vald

Kriaunose vald (leedu keeles Kriaunų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Rokiškise rajoonis. Valla pindala on 105 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 943 inimest. Valla keskus on Kriaunose küla. Vallamaja asub aadressil Liepų g. 2. Vallavanem on Arvydas Rudinskas. Valda jäävad Kriaunoses asuv katoliku kirik ja Bobriškises asuv vanausuliste kirik. Valla territooriumile jääb Bagdoniškise mõis. Looduskaitsealustest objektidest jääb valda Bradesiai tamm. Vallas on neli linnamäge: Bradesiais, Mičiūnais, Mielėnais ja Petrešiūnais. Vallamaja Bobriškise kirik Lisaks küladele on vallas ka Vytėnai huutor, kus aastal 2011 oli 22 elanikku. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. veebruar 2017. Vaadatud 16. veebruaril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) [http://www.rokiskis.lt/lt/seniunijos/kriaunu-seniunija/kontaktai_4644.html Rokiškio rajono savivaldybė, vaadatud 14.02.2017. http://www.rokiskis.lt/lt/seniunijos/kriaunu-seniunija/informacija-turistams-ir-sveciams.html [1]. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 14.02.2017.
Kalle Sepp (karikaturist)

Kalle Sepp (sündinud 1940. aastal Saaremaal Kuressaares) on eesti insener ja karikaturist. Ta õppis Tallinna Polütehnilises Instituudis energeetika teaduskonnas ja lõpetas selle 1963. aastal automaatika ja telemehaanika erialal. 1965. aastast alates õppis Heinz Valgu juhendamisel karikatuure joonistama. Tema karikatuure on avaldatud järgmistes kogumikes: "И смех и грех II" // Kogumik karikatuure (vene keeles). Koostaja Edgar Spriit. EKP KK Kirjastus. Tallinn 1976. Heinz Valk – "6 tilka enne sööki", (47 lk, 1971). "И смех и грех II" - Kogumik karikatuure (vene keeles). Tallinn 1976
Obeliai vald

Obeliai vald (leedu keeles Obelių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Rokiškise rajoonis. Vald piirneb põhjas Lätiga. Valla pindala on 240 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 3037 inimest. Valla keskus on Obeliai linn, kus aastal 2011 oli 1074 elanikku. Vallamaja asub aadressil Dariaus ir Girėno g. 6. Vallavanem on Eugenijus Narkūnas. Valla territooriumile jääb kaks kihelkonda: Aleksandravėlė ja Obeliai. Obeliai vallas on nelja mõisa hoonekompleksid, mis asuvad Antanašės, Kraštais, Aleksandravėlės ja Obeliais. Linnamägesid on vallas kuus: Junkūnais, Kalnočiais, Degučiais, Tumasonysis, Stasiūnais ja Papiliais, lisaks asub Visdievise külas ka hiiemägi. Lisaks küladele on vallas ka mitmed huutorit: "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. veebruar 2017. Vaadatud 16. veebruaril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) [http://www.rokiskis.lt/lt/seniunijos/obeliu-seniunija/kontaktai_4725.html Rokiškio rajono savivaldybė, vaadatud 14.02.2017. [1]. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 14.02.2017. [2]. Lietuvos statistikos departamento, vaadatud 14.02.2017.
Parma (täpsustus)

Parma on mitme koha, isiku ja muu objekti nimi. Parma on Itaalias olev linn. Parma oli Vana-Roomas kasutatud väike ümmargune kilp Parma hertsogkond asus Itaalias. Parma jõgi on Po parempoolne lisajõgi Itaalias. Parma on Venemaal Komimaal olev alev. Parma küla on Räpina vallas olev endine küla. Parma on USA Ohio osariigis Cuyahoga maakonnas asuv linn. Bruno Parma, Sloveenia malesuurmeister Jiří Parma, Tšehhi suusahüppaja Parmesan ehk Parma juust Parma singi kohta vt Prosciutto Parmigiana, itaaliapärane toit (baklažaanivorm parmesaniga, kasutatakse ka mozzarella't)
Ahrenshoop

Ahrenshoop on kommuun, mis asub Fischland-Darß-Zingsti poolsaarel Läänemere ääres Mecklenburg-Vorpommerni liidumaa Ees-Pommeri-Rügeni kreisis. Kunagine väike kaluriküla on tänapäeval tuntud turismi- ja puhkekeskusena. Ahrenshoopi on esmamainitud 1311. aastal, kui see märgiti Ribnitzi linna piirialaks. 1328. aastal kinkis Mecklenburgi hertsog Heinrich II selle piiriala idaosa Ribnitzi kloostrile. Rostocki linna väed hävitasid 1395. aastal Ahrenshoopi sadama ja Pomerania hertsogi Bogislaw VI ehitatud kindluse. Linna läbib siiani 1591. aastal loodud Pomerania ja Mecklenburgi eraldav piiritee Grenzweg. 1648. aasta Vestfaali rahu alusel läks küla idaosa Rootsi Pommeri kuuluvusse. 1815. aastal loovutas Rootsi Pommeri Preisimaale. Enne Mecklenburg-Schwerini suurhertsogkonna ja Zollvereini ühinemist oli piiriületamine tasuline. Suurem osa tolleaegsetest Ahrenshoopi elanikest olid kalurid või madrused.
Alsleben

Alsleben on linn Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaa Salzlandi kreisis. Linn asub Saale jõe ääres ja lõunasse jääb Bernburgi linn. Alsleben kuulub Saale-Wipperi valdade liitu (Verbandsgemeinde Saale-Wipper). Linna kuulsused Fritz Schaper (1841–1919), kes oli voolija ja õppejõud ning Reichstagsi viilkatuse reljeefi autor Johann Friedrich Ahlfeld (1843–1929), kes oli günekoloog Wolfgang Herrmann (1904–1945), kes oli Natsi raamatukoguhoidja
Altenburg

Altenburg on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal. Linn jääb Leipzigist 40 kilomeetrit lõunasse, Dresdenist 90 kilomeetrit läände, Erfurdist 100 kilomeetrit itta. Altenburg on Altenburger Land kreisi pealinn ning kuulub ühe miljoni elanikuga Gera, Zwickau ja Chemnitzi vahelisse tekstiili- ja metallitootmise piirkonda. Alterburgis elab 33 000 inimest. Altenburgi on esmamainitud 976. aastal. Sellest sai endise Slaavi piirkonna esimene Saksamaa linn. Linna nimetatakse tänapäeval Barbarossa linnaks, sest 1165. ja 1188. aasta paiku külastas Altenburgi Saksa kuningas Friedrich Barbarossa. Alates 17. sajandist asusid Altenburgis Wettini dünastia hertsogid. 19. sajandi esimesel poolel levis Altenburgi ja selle lähistele industrialiseerimine, mis oli heal järjel 1930. aasta ülemaailmse majanduskriisini. Majanduse kehv olukord, mida iseloomustas elanikkonna vähenemine, töötus ja tühjaks jäänud elupaikade hulga kasv, jätkus Saksamaa Demokraatliku Vabariigi ajal kuni 1990. aasta Saksamaa taasühinemiseni. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023.
Anagni

Anagni on linn ja comune Frosinone provintsis Lazio maakonnas Itaalia keskosas. Anagni on Ciociaria piirkonna ajalooline keskus. Anagnis on säilinud keskaegse mägiküla hõng, mida iseloomustavad väikesed käänulised tänavad ja järsud teed. Linn on ehitatud Rooma piirimüüridega ümbritsetud alale. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it
Kuuksi

Kuuksi oli küla Räpina kihelkonnas. Tänapäeval kuulub küla territoorium Sülgoja küla hulka. Kohanimekäändeks on Kuuksisse. Kuuksi jääb Räpinast 2 km kagusse. Sülgoja keskus jääb veel kilomeetrijagu kagu poole. Teised lähemad külad on Räpina piiril asuvad Sillapää ja Ristipalo. Muudest paikadest jääb põhja Taalnitsa, itta Lokuta ja edelasse Mõtsanuka. Kuuksi suurküla oli põlisküla, mille alla arvati kunagi kõik Võhandu jõe paremkalda talud Sillapäält kuni Mädajõe suudmeni. Küla esmamainiti 1558 kujul Kuex. Edaspidi nimetati küla 1582 Kustkil, 1588 Kugist killa, 1601 Kugista kuella, 1630 Kugsy kylla ja 1839 Kugs. Küla asus Räpina kihelkonnas ja kuulus Kahkva mõisale. Kuid paralleelselt kasutati Kuuksi kohta teistki, poolapärast nime: 1582 Kulatkowice, w Kulatkowicach, 1588 Kulathkowicze, 1627 Kollotowitz, 1638 Kolotkowitz, 1686 Kolokowitz ja 1798 Kollokowitz. 17. sajandi teisel poolel ja 18. sajandil tarvitati üksnes poolapärast nime. 18. sajandil hakati Kuuksi suurküla üht talurühma nimetama Sülga külaks, millest sai 19. sajandil Sülgaja ja 1970 Sülgoja. 1977 liideti Kuuksi küla Sülgojaga. "Kuuksi" on tüüpiline vana kollektiivliitega nimi. Minevikus on -si-lõpu kõrval esinenud ka -ste-lõpp. Muistseks nimealuseks on oletatud "kuukki : kuukin". Mida see tähendab, pole teada. Isegi see on teadmata, kas see on muistne isikunimi. On oletatud, et Vana-Kuuste nimi on sama algupära, aga see tundub ebatõenäolisena, kui mõelda, et Kuuksi küla kirjutati alailma g-tähte kasutades, aga Vana-Kuuste nimest pole g-tähte sisaldavaid vorme teada. Sama selgusetu on poolapärane nimekuju. 1588 elas Linte külas väikeaadlik Kolotewka, mis on arvatavasti juhuslik kokkusattumus. Vastseliina kihelkonnas on Kolodavitsa küla, aga Poola-aegsetes dokumentides ei kirjutatud neid ühtmoodi (näiteks 1585 Kulatkowice ja Kolodowiecz). Hiljem on need kaks kohanime küll sarnastuma hakanud. Oleg Roslavlev oletas, et poolakad võtsid slaavipärased külanimed üle nimekirjadest, mille olid koostanud ja mida kasutasid Pihkvamaa elanikud. Sel juhul on võimalik, et Kuuksi ja Kulatkovitse nimi oleks ühist algupära. Eesti kohanimeraamat, lk. 266 Eesti kohanimeraamat, kaart 41 Eesti kohanimeraamat, lk. 640
Anton Aleksejev

Anton Aleksejev (sündinud 1971 Moskvas) on Eesti ajakirjanik. Pärast keskkooli lõpetamist Moskvas sai Anton Aleksejev filmi- ja teatrinäitleja kõrghariduse B. Štšukini nimelises Teatriinstituudis, mis tegutseb J. Vahtangovi nimelise Akadeemilise Teatri juures. Eesti keele algteadmised sai Anton Aleksejev Moskva Eesti Seltsi keeleringis ning täiendas end seejärel hea keelevaldamiseni. Alates 2008. aastast töötab Eesti Rahvusringhäälingus ja teeb uudiseid nii eesti- kui ka venekeelsele "Aktuaalsele kaamerale". 2015 Eesti Rahvusringhäälingu kolleegipreemia 2017 Eesti Rahvuskultuuri Fondi Ülo Ignatsi fondi stipendium 2021 aasta parim reporter 2022 Valgetähe V klassi teenetemärk Anton Aleksejev on Eesti kodanik oma Narva vanaema kaudu. Tema isa Nikolai Aleksejev ja ema Ludmilla Dolgorukova olid Venemaal tuntud näitlejad. Toomas Tiivel. "Eesti Rahvuskultuuri Fond jagas preemiaid ja stipendiume. ERKF Ülo Ignatsi fondi kolmanda stipendiumi sai Anton Aleksejev." Eesti Päevaleht, 15. veebruar 2017.
Sulkivka

Sulkivka (ukraina keeles Сулківка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Hmilnõki rajoonis. Elanike arv on 352. Pindala on 1,8 km².
Kulõga

Kulõga (ukraina keeles Кулига) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Litõni rajoonis. Elanike arv on 417. Pindala on 0,149 km².
Urõtš

Urõtš (ukraina keeles Урич) on küla Ukrainas Lvivi oblastis Skole rajoonis. Elanike arv on 355. Pindala on 1,55 km².
Nehatu algkool

Nehatu algkool oli algkool Harjumaal Nehatu vallas. Kooli omaaegse pikaajalise õpetaja ja juhataja Friedrich Einbergi andmetel rajati Nehatu vallakool 1867. aastal. Koolimaja ehitati Lasnamäe kõrgendiku platoole Narva maantee äärde Tondi raba kõrvale (hiljem Tallinn, Narva maantee 154). Koolimaja oli paekivist laotud vundamendil rõhtpalkidest kõrge poolkelpkatusega hoone. Palgid ehituseks saadi Tallinna linnalt tasuta. 1870. aastate teises pooles oli Nehatu vallakooli õpetaja Gustav Eslon. 1893 septembris asus Nehatu vallakooli õpetajana tööle Friedrich Einberg, kes aastatel 1893–1911 oli kooli ainuke õpetaja. 1911–1916 oli tööl kaks õpetajat, seejärel taas üks. 1919. aastal oli Nehatu koolis kaks klassi – nooremas klassi 27 ja vanemas klassis 9 õpilast –, ent koolil oli vaid üks klassiruum. 1921. aastal ühendati Nehatu ja Iru kool Iru algkooliks, kuid I ja II klass jäid edasi tegutsema Nehatu koolimajja, III ja IV klass paiknesid Irus, endise Peeter Suure merekindluse kasarmus. 1928. aastal otsustas Nehatu vald rajada Irusse uue koolimaja 120 õpilasele, kuna senised ruumid Iru kasarmus ei vastanud nõuetele. 1930. aastal otsustas Nehatu vallavolikogu rajada uue koolihoone Nõmme Tooma rendikrundile. Uut koolimaja hakati ehitama 1930. aastal. Nehatu algkooli hoone Irus valmis 1931. aastal ja õppetööd alustati seal sama aasta 1. oktoobril. Õpilasi oli 109. Samal ajal lõpetas kool tegevuse Tondiraba juures asunud koolihoones. Nehatu algkooli uus hoone oli paekivist vundamendil puitseintega, arhitekt Arnold Väli. See põles suvel 1941. Vanas koolihoones elasid aastakümneid õpetajad. Tühjaksjäänud maja põles aastal 1988. Tänaseks on ammu Lasnamäe piiridesse jäänud majast alles vundament ja osa suurest õunaaiast. 1939 jaanuaris otsustas Nehatu vallavolikogu muuta Nehatu algkooli nime Iru algkooliks, kuna ümbruskonnas tunti kooli juba selle nime all, sest koolimaja paiknes Irus ning aprillis 1939 teostunud vallareformiga muudeti Nehatu vald Iru vallaks. 1921–1925 Heino Kärt 1925–? Jaan Kulderknup ?–1933 Friedrich Einberg 1933–1935 Jaan Kulderknup 1936–1937 Jaan Märtin 1937–1938 Elmar Oja 1938–1939 Jakob Aljas Tallinn, Narva mnt. 154. Arhitektuuriajalooline ülevaade. ENSV Ministrite Nõukogu Riiklik Ehituskomitee. Kultuurimälestiste Riiklik Projekteerimise Instituut. Tallinn, 1987 Robert Nerman. Iidne Iru küla mängis Eesti kultuuriloos tähtsat rolli. Postimees, 20. juuni 2008 Päewaleht, 27. jaanuar 1939
Friedrich Einberg

Friedrich Einberg (29. juuli 1873 Liigvalla vald, Järvamaa – 15. mai 1953 Tallinn) oli eesti õpetaja ja koolijuht. 1893. aastal lõpetas ta Tallinna 4-klassilise linnakooli. Omandas seejärel algkooliõpetaja kutse Haapsalu linnakooli juures. Aastatel 1897–1935 töötas ta Nehatu algkoolis õpetajana, pikemat aega oli ka kooli juhataja. Ta on kirjutanud Nehatu kooli kroonika. 1. augustist 1935 vabastati ta Haridus- ja Sotsiaalministeeriumi otsusega ametist seoses pensioniikka jõudmisega. 24. aprillil 1936 ostis Nehatu vallavalitsuselt endise Nehatu-Tondi koolihoone koos abihoonetega 250 krooni eest elukohaks. 1930 Kaitseliidu Valgerist 1935 Kotkaristi V klassi teenetemärk Abiellus 19. veebruaril 1899 Liisa Pühmanniga. Lapsed: Sinaide Elisabeth (Siina) 15.03.1900 – 04.02.1979 Martha Louise (Mare) 4.10.1901 – 17.12.1975 Theophil (Tiit) 26.09.1904 – 24.02.1986 Lydia 20.03.1907 – 09.02.1982 Ta on maetud Pirita kalmistule. Päewaleht, 23. juuli 1935 Tallinn, Narva mnt. 154. Arhitektuuriajalooline ülevaade. ENSV Ministrite Nõukogu Riiklik Ehituskomitee. Kultuurimälestiste Riiklik Projekteerimise Instituut. Tallinn, 1987 "Pirita uus kalmistu". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. veebruar 2017. Vaadatud 17. veebruar 2017. Harjulane, 10. märts 1930 "Teenetemärkide kavalerid". Vaadatud 16. veebruaril 2023. Kalmistute register HAUDI
Igavene tuli

Igavene tuli on alaliselt põlev tuli või alaliselt põlev tõrvik. Igavesi tulesid võib leida eriti tähelepanuväärsete mälestusobjektide juurest (nt isiku või sündmuse mälestusmärk). Maarjamäe memoriaali juures (1975-?) Pronkssõduri monumendi juures Tõnismäe haljakul aastatel 1964–1991 .Rakvere NA sõdurite vennashaual alates 1951 kuni teadmata ajani...