laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
B-kvark

B-kvark ehk bottom-kvark ehk põhjakvark on kolmanda põlvkonna kvark, mis kannab lõhna põhisus (inglise keeles bottomness). Ta on ühtlasi down-tüüpi kvark, see tähendab, et tema isospinn on –1/2. Üldse eksisteerib kuus erinevat tüüpi kvarki (u-, d-, s-, c-, b- ja t-kvark). B-kvark on fermion (tema spinn on 1/2) ning tema elektrilaeng on –1/3e. Ta on raskuselt teine kvark t-kvargi järel. Tema seisumass on umbes 4,2 GeV (see on üle nelja korra raskem kui prooton). Kui u-, d- ja s-kvarki nimetatakse kergeteks kvarkideks, siis c-, b- ja t-kvargid loetakse rasketeks kvarkideks. B-kvark on kõige raskem kvark, mis suudab moodustada liitosakesi hadroneid. T-kvargi eluiga on tema ülisuure seisumassi tõttu liiga lühike, et ta jõuaks mõne teise kvargiga moodustada seotud oleku. B-kvark pakub füüsikutele suurt huvi eelkõige seetõttu, et ta on kõige tõenäolisem Higgsi bosoni lagunemisprodukt juhul, kui Higgsi bosoni seisumass on piisavalt väike. Seetõttu otsitakse just B-kvargi tekkimise kohtadest seni veel avastamata Higgsi bosonit. B-kvark avastati E228 eksperimendis Fermilabis aastal 1977. Algul plaaniti see nimetada beauty'ks (ilu), mis oleks olnud paaris nimetusega truth (tõde), kuid hiljem juurdus nimetusena siiski bottom (põhi) paaris nimetusega top (tipp). Põhisus on üks lõhna kvantarvudest. B-kvargi põhisus on –1 ja b-antikvargi põhisus on 1. Kõik hadronid, mis sisaldavad b-kvarki, on põhisusega hadronid. Erandiks on ainult b-kvargist ja b-antikvargist koosnevad liitosakesed, mille summaarne põhisus on 0. Selliseid osakesi nimetatakse bottomooniumiks. Bottomoonium on näiteks üpsilon-meson (Υ), mis on kõige väiksema seisumassiga bottomoonium (see tähendab, et ta on kõige madalama ergastusastmega bottomoonium). Põhisusega osakesed on näiteks B-mesonid, mis koosnevad b-kvargist ja u- (B+), d- (B0), s- (veider Bs0 meson) või c- (sarmiga Bc+ meson) antikvargist. Vastavatel antimesonitel on põhisusega antikvark ning paariliseks u-, d-, s- või c- kvark. Põhisusega barüonid koosnevad vähemalt ühest b-kvargist ega sisalda t-kvarke.
T-kvark

T-kvark (ehk top-kvark, ehk tipukvark) on kolmanda põlvkonna kvark, mis kannab lõhna tipusus (inglise keeles topness). Ta on ühtlasi up-tüüpi kvark, see tähendab, et tema isospinn on 1/2. Üldse eksisteerib kuut tüüpi kvarke (u-, d-, s-, c-, b- ja t-kvark). T-kvark on fermion (tema spinn on 1/2) ning tema elektrilaeng on 2/3e. Ta on konkurentsitult kõige raskem kvark. Tema seisumass on umbes 172,6 ±1,4 GeV (see on samas suurusjärgus tantaali ja volframi aatomituuma massiga). Kui u-, d- ja s-kvarki nimetatakse kergeteks kvarkideks, siis c-, b- ja t-kvargid loetakse rasketeks kvarkideks. T-kvargi eluiga on 10–25 sekundit. Et tugeva vastasmõju toimimiseks vajalik aeg on üle 20 korra pikem, siis ei suuda t-kvark hadroniseeruda (st moodustada liitosakest – hadronit). Seetõttu on T-kvark parim võimalus füüsikute jaoks jälgida üksikut kvarki. T-kvark avastati 1995. aastal Fermilabis, mille kiirendi Tevatron oli tollal ainus, mis oli võimeline andma põrkuvatele osakestele energia, mis on vajalik t-kvargi tekitamiseks. T-kvargile plaaniti algul (b-kvargi avastamisel) anda nimetus truth (tõde), mis oleks käinud paaris nimetusega beauty (ilu), kuid hiljem juurdus nimetusena siiski top (tipp) paaris nimetusega bottom (põhi). Tipusus on üks lõhna kvantarvudest. T-kvargi tipusus on 1 ja t-antikvargi tipusus on –1. Et t-kvark ei hadroniseeru, siis ei ole teada ühtegi osakest, mis sisaldaks t-kvarki.
5

◄ | 1. sajand eKr | 1. sajand | 2. sajand | ► ◄ | 20. aastad eKr | 10. aastad eKr | 0. aastad eKr | 0. aastad | 10. aastad | 20. aastad | 30. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | ► | ►► Kreeka geograaf Strabon eitas Maa liikumist. Rooma tunnustas katuvellaunide kuningat Cymbeline'i Britannia kuningana. Hiinas asus troonile keiser Ru Zi Ying Hani dünastiast. Sündinud ... Gaius Asinius Pollo.
Ludwig August Struve

Ludwig August Struve (18. august 1795 Altona, Saksamaa – 17. aprill 1828 Tartu) oli saksa arstiteadlane. Struve sündis gümnaasiumidirektori pojana ning õppis Tartu ja Kieli ülikoolis. Ta oli aastatel 1823–1828 Tartu ülikooli teraapiaprofessor ja ülikoolikliiniku direktor. Ta oli Wilhelm Struve vend.
Hapnikutarve

Hapnikutarve on laiemas mõttes mingi organismi (aeroobi) vajadus tarbida hapnikku (O2) (bioloogiline hapnikutarve). Kitsamas mõttes on tegu ökoloogilise mõistega, mille all mõistetakse vaadeldavas veekogus olevate orgaaniliste ainete hulka ning nende lagundamiseks vajaminevat hapniku kogust. Hapnikutarvet määratakse kas biokeemilisel (BHT; inglise keeles BOD) või keemilisel (KHT; inglise keeles COD) teel. Biokeemiline hapnikutarve Keemiline hapnikutarve Permanganaatne hapnikutarve Oksüdeeritavus
Biokeemiline hapnikutarve

Biokeemiline hapnikutarve (BHT; inglise keeles BOD) on mingit vett (harilikult reovee puhul) iseloomustav näitaja, mis väljendab, mitu mg O2 kulub mikroorganismidel uuritava veeproovi, mille ruumala on 1 liiter, kergestilagundatava orgaanilise aine lagundamiseks standardsetel tingimustel (proovi hoitakse temperatuuril 20°C ja pimedas). Enamasti võetakse ajaperioodiks 5 või 7 päeva (vastavalt BHT5 ja BHT7), mõnikord fikseeritakse aeg, kui kogu orgaaniline aine (mida mikroorganismid suudavad lagundada) on lagundatud (nn täielik BHT (BHTt)). Olmereovee BHT on keskmiselt 200 mg/l, puhtas veekogus aga 0,5–1 mg/l. Keemiline hapnikutarve Masing, V. (koost.). 1992. Ökoloogialeksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 70
Keemiline hapnikutarve

Keemiline hapnikutarve (lühend KHT, inglise keeles COD) on mingit vett (harilikult reovee puhul) iseloomustav näitaja, mis väljendab, mitu mg O2 kulub 1 liitri veeproovi orgaanilise ja anorgaanilise aine (seda on reovees tavaliselt väikestes kogustes) oksüdeerimiseks mingit tugevat oksüdeerijat kasutades. Oksüdeerumise saadused on enamasti CO2, vesi, ammoniaak jt lihtsad anorgaanilised ühendid. Tavaliselt kasutatakse oksüdeerijana kromaate ja permanganaate (permanganaatne hapnikutarve). Biokeemiline hapnikutarve Permanganaatne hapnikutarve
Martin Ernst von Styx

Martin Ernst von Styx (19. detsember 1759 Riia – 13. märts 1829 Tartu) oli baltisaksa arstiteadlane. Sündis advokaadi pojana ja õppis Jena Ülikoolis meditsiini, erialaks dieetika ja "materia medica". Tudeeris ka Göttingeni ja Strasbourgi Ülikoolis. Töötas 1800–1826 Tartu Ülikoolis professorina. Martin Ernst von Styx Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
Georgi Svirski

Georgi Petrovitš Svirski (10. september 1853 Vilnius – 17. september 1910 Vaivara, Eesti) oli arstiteadlane. Sündis postiametniku pojana, aadlik. Õppis Tartu Ülikoolis farmakoloogiat 1872–1881, tudeeris ka Bonni, Dresdeni ja Berliini ülikoolides. Töötas 1899–1910 Tartu Ülikoolis eradotsendina.
Douglas Preston

Douglas Preston (sündinud 1956 Cambridge'is Massachusettsis) on Ameerika Ühendriikide publitsist ja kirjanik. Kirjutamist alustas ta töötades 1978–1985 Ameerika loodusloo muuseumis New Yorgis. Ta kirjutas ja toimetas kirjutisi muuseumi kohta. 1985. aastal ilmus tema töö “Dinosaurs In The Attic: An Excursion into the American Museum of Natural History”, mis kajastas muuseumi tehtud avastusi ja ekspeditsioone. Koostöös Lincoln Childiga on ta avaldanud mitu romaani, samuti põhiliselt USA edelaosa ajalooga seotud populaarteaduslikke artikleid. Ta on teinud kaastööd ajakirjadele Smithonian, The Atlantic Monthly ja The New Yorker. Douglas Preston on avaldanud kolmteist romaani ja viis populaarteaduslikku teost. Neist enamus on menukid ja neid on tõlgitud paljudesse keeltesse. Oma sagedase kaasautori Lincoln Childiga tutvus ta töötades koos Ameerika loodusloo muuseumis. Koos on nad avaldanud palju menukeid: “The Cabinet of Curiosities”, "The Ice Limit", "Thunderhead”, “Riptide”, “Brimstone” ja “Relic”. 1986. aastal kolis Preston New Mexicosse ja hakkas uurima esimesi kontakte eurooplaste ja Ameerika indiaanlaste vahel. Ta pühendus Francisco Vasquez de Coronado vägivaldsele ja tulemusteta retkele seitsme kullalinna otsingutel. Preston läbis tuhandeid kilomeetreid USA edelaosas ja avaldas lõpuks raamatu “Cities of Gold: A Journey Across the American Southwest”. Ta on osalenud veel paljudes ekspeditsioonides maailma eri paigus. Praegu elab Preston koos abikaasa Christine'i ja kolme lapsega Maine'is. "Jennie" (1994) "The Codex" (2004) "Tyrannosaur Canyon" (2005) "Blasphemy" (2008) "Dinosaurs In The Attic: An Excursion into the American Museum of Natural History" (1986) "Talking to the Ground: One Family's Journey on Horseback Across the Sacred Land of the Navajo" (1996) "Cities of Gold: A Journey Across the American Southwest" (1999) "Relic" (1995) "Reliquary" (1997) "The Cabinet of Curiosities" (2002) "Still Life with Crows" (2003) "Diogenes Trilogy" "Brimstone" (2004) "Dance of Death" (2005) "The Book of the Dead" (2006) "The Wheel of Darkness" (2007) "Cemetery Dance" (ilmumas 2009) "Mount Dragon" (1996) "Riptide" (1998) "Thunderhead" (1999) "The Ice Limit" (2000) Aimeteos "The Monster of Florence" (2008) 1996 "Relic" 2001 "The Jennie Project" 2002 "Superfire" TV lugu The Official Douglas Preston & Lincoln Child Web Site
Jevgeni Šepilevski

Jevgeni Aleksejevitš Šepilevski (29. jaanuar 1857 – 3. veebruar 1920 Voronež) oli vene arstiteadlane. Vaimuliku poeg, õppis Sõjalis-Meditsiinilises Akadeemias. Oli Tartu Ülikooli riikliku meditsiini professor 1904–1918 ja Eesti Looduseuurijate Seltsi president 1911–1918.
Vladimir Šilkarski

Vladimir Semjonovitš Šilkarski (ka Vladimiras Šilkarskis; 27. jaanuar (vkj. 15. jaanuar) 1884 Biržai, Leedu – 20. august 1960 Bonn) oli leedu filosoof. Šilkarski sündis Juodžionyse külas aadliperekonnas. Ta lõpetas Jelgava gümnaasiumi ja astus Moskva ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonda, mille lõpetas 1910. Ta jäeti seal tööle ülikooli juurde ja teda valmistati ette õppejõuametiks. Ta töötas 1914–18 Tartu Ülikoolis filosoofia eradotsendina, 1918 sai professoriks. 1919 sõitis ta kodumaale Leetu. 1919–20 oli ta professor Stefan Batory ülikoolis Vilniuses, alates 1921 kreeka keele ja kirjanduse professor Vytautas Suure Ülikoolis Kaunases. Pärast Leedu okupeerimist NSV Liidu poolt sõitis ta 1940 Saksamaale, kus 1946 sai Bonni ülikoolis professoriks. Bonnis ta ka 1960. aastal suri.
Ivan Širokogorov

Ivan Ivanovitš Širokogorov (15. juuli 1869 Rõkovska-Novosselka, Venemaa – 11. september 1946 Bakuu) oli vene arstiteadlane. Vaimuliku poeg, õppis Tomski ja Tartu Ülikoolis, erialaks üldpatoloogia ja patoloogiline anatoomia. Töötas 1908–1924 Tartu Ülikoolis eradotsendi ja 1916–1918 professorina.
Jevgeni Šmurlo

Jevgeni Frantsevitš Šmurlo (11. jaanuar 1854 (vkj. 29. detsember 1853) Tšeljabinsk – 7. aprill 1934 Praha) oli vene ajaloolane. Šmurlo sündis Tšeljabinskis väikeaadliku peres. Šmurlode suguvõsa põlvnes poola-leedu aadlist. 1874 astus Smurlo Peterburi ülikooli õigusteaduskonda, hiljem läks üle ajaloo-filosoofiateaduskonda. Pärast ülikooli lõpetamist jäeti ta õppejõu salanõuniku Konstantin Bestužev-Rjumini soovitusel ülikooli juurde ja teda hakati ette valmistama professoriks saamiseks. Tol ajal Venemaal naisi ülikoolidesse ei võetud ja Bestužev-Rjumin organiseeris naistele ülikooliharidust asendavad niinimetatud Bestuževi kursused, kus Šmurlogi õppejõuna tegutses. Samuti õpetas ta ajalugu Peterburi gümnaasiumides. 1888 kaitses Šmurlo Bestužev-Rjumini juhendamisel magistrikraadi teemal "Metropoliit Jevgeni õpetlasena". See käsitles Jevfimi Bolhovitinovi (1767–1837), kes viimased 15 aastat oma elust oli metropoliit. 1889–91 oli Šmurlo Peterburi ülikoolis eradotsent. 1889 oli ta Peterburi ülikooli juures tegutseva ajalooühingu asutajaliige. 1891 sõitis Šmurlo Vatikani arhiivi, mis oli alates 1881 õpetlastele avatud, ja tõlkis seal vene keelde Giovanni Tetaldi jutustuse elust Venemaal Ivan Julma ajal. 1891–1903 töötas Šmurlo Tartu ülikoolis vene ajaloo kateedris professorina. Enne teda oli sellel ametikohal olnud Alexander Brückner. 1892 avastas Šmurlo Padova ülikooli arhiivist, et sealses ülikoolis oli õppinud Pjotr Postnikov (1666–1703), kes esimesena tõlkis koraani vene keelde (prantsuse keelest). Venemaale tagasi jõudnud, kirjutas Šmurlo Postnikovist raamatu, kasutades ühtlasi varemgi Venemaal Postnikovi kohta teada olnud materjale. 1898–99 osales Šmurlo Baškiirias Ufaa ja Sterlitamaki maakonnas ikalduse tagajärgede likvideerimisel. 1900 avaldas ta selle kohta olukirjelduste raamatu. 1903 määrati Šmurlo Venemaa Teaduste Akadeemia alalise ajalookomisjoni teaduslikuks kaastöötajaks Vatikani arhiivis 5-aastase tähtajaga. Ta valiti sellele kohale tagasi 1908, 1913 ja 1917. 1911 valiti ta Venemaa Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliikmeks. Pärast Oktoobrirevolutsiooni jäi Šmurlo emigratsiooni ja oli emigrantlikes ringkondades aktiivne. Algul elas ta Roomas. 1924 pakkus Tšehhoslovakkia valitsus talle stipendiumi ja ta kolis Prahasse, kus oli vene emigrante üsna palju. Prahas elas ta surmani.
Nikolai Štšukin

Nikolai Ivanovitš Štšukin (sündinud 7. mai 1883, Krasnoje Koleno, Venemaa – surmaaeg teadmata) oli vene õigusteadlane. Talupoja poeg, õppis Tartu Ülikoolis 1904–1910, töötas sealsamas 1914–1918 riigiõiguse eradotsendina.
German Zamjatin

German Andrejevitš Zamjatin (vene keeles Герман Андреевич Замятин; 1. märts (vkj 17. veebruar) 1882 Slobodsk, Venemaa – 2. jaanuar 1953 Perm) oli vene ajaloolane, 17. sajandi alguse Vene-Rootsi suhete asjatundja. Vaimuliku poeg, õppis Peterburi Ülikoolis. Töötas 1913–1918 Tartu Ülikoolis üldajaloo eradotsendi ja 1918 professorina. Hiljem töötas Permi ülikoolis. Biograafia ja foto Permi Ülikooli lehel (vene keeles)
Adam Zatšinski

Adam Frantsovitš Zatšinski (1. mai 1854 Stycznia – 4. jaanuar 1908 Tartu) oli õigusteadlane. Adam Zatšinski oli pärit aadliperest. Ta õppis Moskva ülikoolis ning täiendas end Heidelbergis, Viinis, Pariisis ja Grazis. Aastail 1889–1893 oli ta dotsent ja 1893–1908 professor Tartu ülikoolis õiguse entsüklopeedia alal.
Vassili Zavjalov

Vassili Vassiljevitš Zavjalov (15. juuni 1873, Novovassiljevskoje kubermang – 24. veebruar 1930, Sofia) oli vene füsioloog. Õppis Moskva ja Tartu Ülikoolis. Füsioloogilise keemia ja füsioloogia eradotsent Tartu Ülikoolis 1899–1901.
Franz Victor Ziegler

Franz Victor Ziegler (14. aprill 1816 Dürrenebersdorf – 28. jaanuar 1888 Dresden) oli saksa õigusteadlane. Ta sündis Dürrenebersdorfis (praegu on see Gera linnaosa Tüüringis) vaimuliku pojana. Ta õppis aastast 1833 Leipzigi Ülikoolis õigusteadust, kaitses aastal 1837 Dr. jur kraadi. Töötas Marburgi Ülikoolis eradotsendina aastatel 1839–1848 ja Tübingeni Ülikoolis 1848–1851. Oli kriminaalõiguse eradotsent Tartu Ülikoolis 1852–1856 ja professor 1852–1877. Deutschbaltisches Biographisches Lexikon 1710-1960. 1970. Böhlau Verlag Köln Wien (lk. 896)
Otto August Hermann Zilchert

Otto August Hermann Zilchert (8. detsember 1813 Sangaste – 2. mai 1848 Kiiev) oli arstiteadlane. Maamõõtja poeg, õppis Tartu Ülikoolis 1833–1846, eriala kirurgiline ja patoloogiline anatoomia. Töötas sealsamas eradotsendina, venia legendi Methodorum cystotomiae in mari vulgatissimarum, praesertim sectionis bilateralis a dupuytren propositae, et proctocystotomiae, dijudicandarum experimentum 1844–1846 ja professorina Kiievi Ülikoolis 1846–1848.
Alexander von Zoeckell

Alexander Wilhelm Johann von Zoeckell (12. jaanuar (vkj. 1. jaanuar) 1787 Võnnu – 2. detsember (vkj. 20. november) 1874 Rauza) oli baltisaksa sõjateadlane. Von Zoeckell oli aadlik, linnafoogti poeg. Tal oli onupoeg Wilhelm Johann Engelbrecht von Zöckell (1783–1840, meditsiinidoktor ja kolleegiumiassessor). Alexander von Zoeckell õppis Tartu ülikoolis sõjateadust. Ta astus sõjaväeteenustusse ja läks erru insenermajori auastmes. Seejärel pidas ta 1818–19 Tartu ülikoolis loenguid. Ühtlasi oli ta samal ajal Liivimaa krediidiühingu valitsuse nõunik. Ta suri endale kuuluvas mõisas Rauzas kõrges vanuses.
Elliot Page

Elliot Philpotts-Page (sünninimega Ellen Grace Philpotts-Page; sündinud 21. veebruaril 1987) on Kanada näitleja. Peaosatäitmisega filmis "Juno" (2007) võitis ta MTV filmiauhinna ning oli nomineeritud ka Kuldgloobusele ja Oscarile. Ta on tuntud ka peaosatäitjana filmis "Hard Candy" ("Karm tüdruk"; 2005) ja Kitty kehastajana filmis "X-Men: The Last Stand". Aastal 2008 valis ajakiri Time Page'i saja mõjuvõimsama inimese hulka . Page on sündinud ja kasvanud Halifaxis Nova Scotias. Tema vanemad on Martha Philpotts (ametilt õpetaja) ja Dennis Page (ametilt graafikadisainer). Page õppis Halifaxi algkoolis Queen Elizabethi keskkoolis ja lõpetas 2005. aastal Shambhala kooli. Ta veetis ka paar aastat Torontos. Lapsena meeldis Elliotile mängida multikategelaste nukkudega ja puu otsas ronida. Elliot alustas näitlemist 10-aastaselt hobuseid armastava Maggie Macleanina filmis "Pit Pony" ning sellest välja kasvanud samanimelises seriaalis. 14. veebruaril 2014 tunnistas Elliot Page avalikult oma homoseksuaalsust kõnes inimõiguste kampaania "Aeg arenguks" ("Time to Thrive") konverentsil Las Vegases. 2020. aasta detsembrist on transsooline ja alustas soovahetusprotseduuri. "Ellen Page". Time. 1. aprill 2008. Originaali arhiivikoopia seisuga 9. veebruar 2011. Vaadatud 29. juuli 2010. Maher, Kevin (27. oktoober 2007). "Ellen Page isn't fazed by her scripts". London: The Times. Originaali arhiivikoopia seisuga 15.06.2011. Vaadatud 21.06.2009.
Fred Sinowatz

Fred Sinowatz (5. veebruar 1929 Neufeld an der Leutha – 11. august 2008 Viin) oli Austria sotsialistlik poliitik, aastatel 1983–1986 Austria liidukantsler. Horvaadi päritolu Sinowatz sündis tööliste perekonnas ning õppis keskkooli lõpetamise järel Viini Ülikoolis ajalugu, germanistikat ja ajakirjandust. Ülikooliõpingud lõpetas ta 1953. aastal filosoofiadoktori kraadiga ajaloo alal. Karjääri alustas ta Burgenlandi liidumaa valitsusametnikuna. Sinowatz oli Austria Sotsiaaldemokraatliku Partei liige ja astus 1957 kohalikku poliitikasse oma sünnikoha Neufeld an der Leutha vallavolikogu liikmena. Aastal 1961 valiti ta Burgenlandi liidumaa parlamendi liikmeks ja Sotsiaaldemokraatliku Partei Burgenlandi organisatsiooni sekretäriks. Üleriigilisse poliitikasse siirdus Sinowatz 1971, saades Austria parlamendi alamkoja liikmeks ning ühtlasi Austria haridus- ja kultuuriministriks. Aastal 1981 sai temast ka Austria asekantsler. Kõigil neil ametikohtadel töötas ta aastani 1983, mil ta valiti Austria liidukantsleriks ehk valitsusjuhiks. Tema valitsusaega iseloomustas poliitiline ebastabiilsus ja arvukad skandaalid. Sinowatz astus tagasi pärast konservatiiv Kurt Waldheimi presidendiks valimist, kelle minevikku Sturmabteilungi koosseisus oli ta korduvalt valimiskampaania ajal kritiseerinud. Aastatel 1983–1988 oli ta Austria Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees. Pärast oma ametiaja lõppu lahkus ta poliitikast. Fred Sinowatz oli ka vabamüürlane.
Kelaatumine

Kelaatumine on keemiline reaktsioon, mille tagajärjel tekivad kompleksühendid, mida nimetatakse kelaatideks. Kelaatumine toimub harilikult metalliiooni ja orgaanilise ühendi (mille üldnimetus on ligand) vahel, kusjuures viimane on metalliiooniga ühenduses vähemalt kahe sidemega. Kelaatumisel on tekkinud näiteks klorofüll, kus metalliiooniks on Mg2+. Biotervendus
Kelaadid

Kelaadid ehk kelaatühendid on tsüklilised orgaanilised kompleksühendid, mis on tekkinud kelaatumise tagajärjel. Kelaatide tsentraalioon (tavaliselt metalliioon) on koordinatiivse sidemega ühenduses orgaanilise kõrvalrühmaga (ligandiga). Kelaadid on paljud organismides esinevad biomolekulid, nt klorofüll, hemoglobiin. Kelaatumine Biotervendus
Bernard Kouchner

Bernard Kouchner (sündinud 1. novembril 1939 Avignonis) on Prantsusmaa poliitik, diplomaat ja arst. 2007. aasta maist kuni 2010. aasta novembrini oli Kouchner Prantsusmaa välis- ja Euroopa asjade minister François Filloni juhitud parempoolsete ülekaaluga valitsuses. Kuni 2007. aastani oli Kouchner Sotsialistliku Partei liige. Kouchner on organisatsiooni Piirideta Arstid (Médecins Sans Frontières) kaasasutaja. See organisatsioon on pälvinud Nobeli rahuauhinna. Kouchner on olnud inimõiguste aktivist, ÜRO esindaja Kosovos ja Prantsusmaa tervishoiuminister. Ta on otsekohese ütlemisega ja oma humanitaarabialaste saavutuste tõttu üks Prantsusmaa populaarsemaid avaliku elu tegelasi. Kouchner mõistis hukka paavsti Benedictus XVI seisukoha, et kondoomide kasutamine raskendab võitlust AIDS-iga Aafrikas. Kouchner nimetas paavsti seisukohti "vastupidiseks sallivusele ja mõistmisele". "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk. 267 Pope protesters, supporters clash in France Reuters, 22. märts 2009
Karl Fazer

Karl Otto Fazer (16. august 1866 Helsingi – 9. oktoober 1932 Jokioinen) oli Soome kondiiter ja tööstur, Fazeri asutaja. Karl Fazer sündis Šveitsi päritolu köösneri peres. Ta õppis kondiitrikunsti Berliini, Pariisi ja Peterburi mainekate meistrite juures. 17. septembril 1891 avas ta koos oma naise Bertaga oma esimese kondiitriäri Helsingis. Äri oli edukas, ning Fazer otsustas asutada šokolaadi- ja karamellitehase Punavuori linnaosas. Fazerist sai üks Soome maiustustetööstuse, eelkõige aga šokolaaditootmise rajajaid. Ettevõte kasvas kiiresti ja asus peagi tootma ka pagaritooteid. Tänapäevaks on Fazerist saanud üks Soome tuntumaid kaubamärke. Karl Fazer oli ka tuntud looduskaitsja, linnuhuviline, jahimees ja kalamees. Ta asutas muu hulgas lindude kaitsealad Ahvenamaal ja Karjala kannasel. Tema oli ka see, kes tõi Soome faasanid. Karl Fazer oli Tallinna jahimeeste seltsi liige. Karl Fazer oli meisterlik laskur. Ta kuulus 1912. aasta Stockholmi olümpiamängudel Soome koondisse ning sai individuaalselt 12. ja meeskonnavõistlusel 5. koha. Aastal 2004 toimunud hääletusel valisid soomlased Karl Fazeri kõigi aegade suuremate soomlaste hulgas 46. kohale. Fazer on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule. Soome tööstur Fazer suri jahil. Vaba Maa, 14. oktoober 1932, nr. 242, lk. 3.
Aseri mõis

Aseri mõis (saksa keeles Asserien) oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal asub mõis Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Aseri mõis oli Viru-Nigula kihelkonna vanemaid mõisaid, mainitud juba aastal 1367 nime Asserien all, kuid moodustamise ajal kuulus mõis Lüganuse kihelkonda 15 – 16. sajandil arvestades rahva liikumist liideti need alad Viru-Nigula kihelkonnaga. Mõis kuulus 1581. aastani Lodede suguvõsale. Aastal 1433 valdas mõisa lühikest aega Lodede allvasall Asserien (Acerus), kelle järgi mõis on nime saanud, olgugi et Aseri omanikeks on olnud kuulsaid Rootsi ja Vene võimukandjaid. Pärast Liivi sõda (1558–83) redutseeritud mõisana oli Aseri Rootsi kõrgema riigivõimu lääni- ja kinkeobjekt. Aastatel 1520–1920 oli mõisaomanikke 18. 160 aastat oli mõis Tiesenhausenite ja Essenite valduses ning 1807. aastal sai Aseri mõis Koogu mõisaga ühise omaniku, Essenid. Koogu mõis sai siis peamõisaks, Aseri jäi kõrvalmõisaks. Aseri mõisale kuulus Mereküla, Rannu, Korkküla[küsitav], Raudna, osa Viru-Nigula külast ja Oru mõisa karjamõis. Et pärast kahe mõisa ühinemist kaldus majanduselu rohkem peamõisasse, kus paiknesid ka avaramad põllumaad, soikus elu Aseri mõisakeskuses. Sinna ei ehitatud enam uusi majandushooneid, vanadki lagunesid pikkamööda. Mõisa likvideerimisel 1920. aastal jagati säilinud hooned talusoovijate vahel. Tänaseks on Aseri mõisa hooneist säilinud vaid paar väiksemat maja. Maastikul on eristatavad kümmekonna hoone alusvaremed. Aseri mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Suwem

AS Suwem on 1992. aastal asutatud Eesti ettevõte, mis arendab, toodab ja müüb männipuidust lastetoamööblit ning lasteaedade ja majutusasutuste mööblit. Valmistatakse ka madratseid ja tekstiiltooteid. Aastal 2011 võitis Saksa Majanduse Auhinna Eestis. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. august 2020. Vaadatud 30. juunil 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.ap3.ee/article/2011/12/6/saksa-majanduse-auhinna-voitis-tanavu-suwem[alaline kõdulink] Ettevõtte koduleht
KG

KG või kg või Kg võib tähendada mitut asja: kg on kilogrammi tähis kg on kongo keele ISO kood Kg on Koguja raamatu lühend KG on Kuressaare Gümnaasiumi lühend