laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Enno Mõts

Enno Mõts (sündinud 14. oktoobril 1974 Tartus) on Eesti kaitseväelane (kindralmajor, 2023). 1989 Pühajärve Põhikool[viide?] 1992 Puka Keskkool[viide?] 1996 Eesti Riigikaitse Akadeemia[viide?] 2011 Tartu Ülikool 2004–2005 Suurtükiväegrupi ülem 2007–2012 Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste taktika õppetooli ülem 2012–2014 Kirde Kaitseringkonna ülem 2014 Lõuna Kaitseringkonna ülem 2014–2015 2. jalaväebrigaadi ülem 2015–2016 Kaitseväe peastaabi nõunik doktriinide alal 2016–2021 Kaitseväe Akadeemia (endine Kaitseväe Ühendatud Õppeasutused) ülem/rektor 2021–2024 Kaitseväe peastaabi ülem, alates 2023. aastast ka Kaitseväe operatiivülem. 2024 Eesti sõjaline esindaja NATO ja EL juures. Kuperjanovi jalaväepataljoni rinnamärk (endine teenete rist), 1997 Rahvusvahelistes sõjalistes operatsioonides osalenu medal, 2001 NATO medal, rahuvalve endise Jugoslaavia aladel, 2001 Mälestusmedal "10 aastat taastatud Kaitseväge", 2002 Suurtükiväepataljoni teenetemärk, 2003 Kaitseväe teenetemärk kaitsealaste teenete eest, 2004 Kaitseliidu Kooli teeneterist, 2007 Kaitseväe teeneterist eeskujuliku teenistuse eest (endine Kaitseväe eeskujuliku teenistuse rist), 2008 Kaitseväe teeneterist riigikaitseliste teenete eest (endine eriteenete rist), 2009 Kaitseliidu teenetemedali eriklass, 2010 Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste rinnamärk, 2012 2. jalaväebrigaadi teenetemärk, 2018 Kaitseväe pikaajalise teenistuse medal, 2018 Kotkaristi III klassi teenetemärk, 2019 Balti Kaitsekolledži teenetemärk (pronks), 2019 "Uudiseid Vana-Hiina sõjaseadustest", Enno Mõts, Sõdur nr 1, 2003 "Süvakunst või kaika painutamine?", Enno Mõts, Sporditäht nr 10, dets 2003 "Kes võidavad sõdu- sõdurid või arvutid?", Enno Mõts, Eesti Ekspress, 27.02.2013 "Aitäh kultuuri eest!", Enno Mõts, Sõdur nr 5, 2013 "Luulelend", Enno Mõts, Sõdur nr 6, 2013 "Termiidid ja sipelgad", Enno Mõts, Sõdur nr 2, 2014 "Mõtestatus", Enno Mõts, Sõdur nr 3, 2014 "Visualiseerimise jõud", Enno Mõts, Sõdur nr 4, 2014 "Teadus kuulub kaitseväe hariduse juurde", Enno Mõts, Postimehe Riigikaitse lisa, dets.2016 "Millist mõju sõjajõududele avaldab tärkav tehnoloogia 10 aasta perspektiivis", Enno Mõts, Riigikogu Toimetised nr 36, dets 2017 "Sõjateaduse määratlus ja selle programm", Enno Mõts, Sõdur nr 3, 2018 "Sõjaväeliste juhtide võimestamine hariduse kaudu", Enno Mõts, EKV aastaraamat 2019 "Ülesandekeskne juhtimine", Enno Mõts, Sõdur, strateegilise kommunikatsiooni keskuse erinumber (infoSõdur), 2021 "Juhil on vaid üks eesmärk", Enno Mõts, Sõdur nr 3 (125), 2022 "Tippjuhi infomull", Enno Mõts, Academia Militaris nr 3, juuni 2022 "Sõjast lähemalt ja kaugemalt: mõttemäng Juri Lotmani ainetel." Enno Mõts, Academia Militaris nr 7, juuni 2024. RT I 1996, 45, 855. RTL 2000, 63, 999. RTL 2003, 72, 1060 RTL 2007, 51, 933. RT III, 20.06.2011, 8. RT III, 17.02.2017, 3. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Ophelia (maal)

"Ophelia" on inglise kunstniku Sir John Everett Millais' maal. Teosel on kujutatud William Shakespeare'i teose "Hamlet" tegelaskuju Opheliat laulmas enne jõkke uppumist. "Millais Ophelia: Behind the painting". Vaadatud 26.10.2017. Hawksley, Lucinda. Lizzie Siddal: Face of the Pre-Raphaelites. Walker & Company, 2006. ISBN 0-8027-1550-8 Secher, Benjamin. "Ten things you never knew about Ophelia". The Daily Telegraph, 22. september 2007. Vaadatud 26. oktoobril 2017. Tate Ophelia learning resource
Akureyri

Akureyri on linn Islandi põhjaosas, Norðurland eystra halduskeskus. See on Reykjavíki, Kópavoguri ja Hafnarfjörðuri järel suuruselt neljas linn riigis ning suurim linn väljaspool Höfuðborgarsvæði piirkonda. Akureyrit on esmamainitud 1562. aastal. Kaubapunktiks sai 1602. aastal ja linnaõigused omandas 1786. aastal. Akreyri Botaanikaaed on üks kõige põhjapoolsemaid botaanikaaedu maailmas. Akureyri raamatukogu on üks suuremaid raamatukogusid Islandil. Akureyri lennujaam on üks neljast Islandi rahvusvahelisest lennujaamast. Akureyri jäävaba sadama olulisus põhineb kalandusel, kauba käitlemisel ning turismil, kuna sadamas peatuvad suvekuudel kruiisilaevad. Akureyri asub saart ümbritseva ringtee (Þjóðvegur 1 või Hringvegur) ääres, mis ühendab linna teiste Islandi osadega. Akureyri asub 390 kilomeetri kaugusel Reykjavíkist. Linnas asub 1987. aastal asutatud Akureyri Ülikool (Háskólinn á Akureyri). Ålesund, Norra Gimli, Manitoba, Kanada Lahti, Soome Murmansk, Venemaa Narsaq, Gröönimaa Randers, Taani Vágur, Fääri saared Västerås, Rootsi https://statice.is/statistics/population/inhabitants/municipalities-and-urban-nuclei/ Akureyri, the Capital of North. Culture, History and Activities Guide to Iceland Botanical Garden Visit Akureyri The Municipal Library of Akureyri Amtsbókasafnið á Akureyri About UNAK University of Akureyri Akureyri ülikool
Music is the Key

"Music Is the Key" on Saksa laulja ja laulukirjutaja Sarah Connori ja ameerika a cappella rühma Naturally 7 esitatud ballaad. Laulu autorid on Rob Tyger ja Kay Denar. "Music Is the Key" anti välja 3. novembril 2003 Sarah' kolmanda stuudioalbumi "Key to My Soul" (2003) singlina. Euroopa CD singel "Music Is the Key" (video versioon) – 4:04 "Music Is the Key" (albumi versioon) – 4:37 Euroopa CD maxi singel "Music Is the Key" (video versioon) – 4:04 "Music Is the Key" (albumi versioon) – 4:37 "Music Is the Key" (a cappella versioon) – 4:04 "Music Is the Key" (video - Director's Cut) – 4:37  Pikemalt artiklis Sarah Connor (album)#Lood "Music Is the Key" ilmus ka Sarah Connori kogumikalbumil "Sarah Connor", mis anti välja 9. märtsil 2004. "Top 100 Singles-Jahrescharts (2003)". Offiziellecharts.de. Vaadatud 26.10.2017. "Top 100 Singles-Jahrescharts (2004)". Offiziellecharts.de. Vaadatud 22.11.2015. Mall:Cite certification "Music Is the Key" – YouTube'i muusikavideo Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Music is the Key seisuga 26.10.2017.
Humanitaarharidus

Humanitaarharidus on projektipõhine õpe lastele ja noortele, mis aitab neil tõlgendada olukordi inimlikust seisukohast ja annab neile võimaluse lahendada probleeme ning võtta meetmeid organisatsioonide Punane Rist ja Punane Poolkuu aluspõhimõtteid ja humanistlikke väärtusi silmas pidades. Humanitaarhariduse initsiatiiviks on propageerida kõrgema kvaliteediga haridust, rõhudes igapäevaelus vajaminevatele oskustele ning personaalsele ja kogukonna paindlikkusele hädaolukorras. Taolise hariduse toetajaskond seisab selle eest, et humanistlik perspektiiv jõuaks ka hariduspoliitikasse, -strateegiasse ja õppekavasse ametlikes ja mitteametlikes koolides. Selliste teadmistega on indiviid valmis tegutsema, et vabatahtliku töö või muu projekti kaudu elustada inimlikud põhimõtted ja väärtused. Punase Risti liikumise arvates peaks humanistlik perspektiiv olema osa teadmiste tuumast, oskustest, arusaamast ja väärtustest, mis lastel ja noortel kujuneb. Selline haridus on oluline, kuna see parendab olukorda nii üksikisiku kui ka ühiskonna tasemel. Sellise väljavaate propageerimine ärgitab inimesi saama oskaks Punase Risti liikumisest, mis omakorda aitab kanda edasi ideed sellest, milliseid väärtusi koolis õpetada ning selgitada lisaks hariduse olulisusele ka harituse tähtsust. Harida, julgustada ja panna tegutsema lapsi, noori ja ka vanemaid generatsioone humanistlikel eesmärkidel Koostöös välja töötada erinevaid humanitaarprojekte (üle 60 projekti on juba esitatud) Indiviidide ja erinevate inimrühmade valmisolek aidata kriisiolukorras nii end kui ka teisi Parandada abivajavate kogukondade olukorda Humanitaarharidust aetakse tihtipeale segamini kestliku arengu hariduse, globaalhariduse või lihtsalt esmaabi või valitsusväliste organisatsioonide (inglise keeles Non-governmental organization, NGO) tutvustamisega. Humanitaarhariduse pooldajad rõhutavad ka seda, et taoline haridus on nii filosoofias kui ka praktikas inimõigusteharidusest kardinaalselt erinev, kuna humanitaarhariduse humanistlik ajend on rajatud pigem vajadustele, mitte õigustele või õiguspärasusele. 2020. aastaks on kõigil humanitaarharidusele ligipääs. Sellest saab osa koolide õppekavas, ka mitteametlikes haridusasutustes, keskendudes enim lastele 5.–11. eluaastani. Feinstein International Center ja Tuftsi ülikool võimaldavad huvilistel oma humanitaarhariduse oskusi arendada ja teadmisi praktiseerida. Nende õpetajaskond annab kursusi sellistes koolides nagu Fletcher School of Law and Diplomacy ning Friedman School of Nutrition Science and Policy. Mõned Tuftsis pakutavad humanitaarhariduse kursused on "Sundmigratsioon", "Konflikt Aafrikas" ja "Rahuoperatsioonid". "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. oktoober 2017. Vaadatud 26. oktoobril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Humanitarian perspective". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. oktoober 2017. "IFRC Humanitarian Education Platform". "Vision For The Future". "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. oktoober 2017. Vaadatud 26. oktoobril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Briti Punase Risti veebileht
Salangathelphusa

Salangathelphusa on vähilaadsete perekond ülemvähkide klassist. Perekonda Salangathelphusa liigitatakse järgmised liigid: Salangathelphusa anophrys (Kemp, 1923) Salangathelphusa brevicarinata (Hilgendorf, 1882) Salangathelphusa peractio Ng, 2017. [Crustacea • 2017 Salangathelphusa peractio • A New Species of Lowland Freshwater Crab (Brachyura, Gecarcinucidae) from Pulau Langkawi, Peninsular Malaysia], 25. oktoober 2017, veebiversioon (vaadatud 26. oktoobril 2017) inglise keeles Selles artiklis on kasutatud hollnadikeelset artiklit nl:Salangathelphusa seisuga 26.10.2017.
Kogenbergi mõis

Kogenbergi ehk Brenti mõis (saksa keeles Kokenberg, varem Kimpen ja Ermeshof, läti keeles Brentes muiža, ka Brentu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Valka piirkonnas Ērģeme vallas Härgmäel. Kogenbergi mõis kuulus orduperioodil Ermesi suguvõsale. 1597. aasta 22. märtsil läänistas Poola kuningas Zygmunt III Waza valduse Caspar Ermesele. Gustav II Adolf läänistas tema pojale ka Vīganti mõisa. Aastal 1749 müüs Johann Arend von Ermes (suri 1754) Kogenbergi koos selle kõrvalmõisa Viigandiga Hedwig Agneta von Hinckeldeyle (sündinud von Ottonissen) (1713−?). Mõis jäi tema tütrele Johanna Justina von Palmstrauchile (1743−1806). Aastal 1805 omandas mõisa 20 000 taalri eest Johanna poeg Friedrich Reinhold Johann von Palmstrauch (1774−enne 1809), tema surma järel aastal 1809 läks mõis 29 000 taalri eest Johanna teise poja Karl Gotthard von Palmstrauchi (1777−1846) valdusse. Aastal 1827 omandas mõisa 13 600 rubla eest Paul Reinhold von Rennenkampf. Aastal 1828 pantis ta mõisa 18 500 rubla eest Carl Johann Bohdzewicz-Dolengale (1792−1855). Too sai aastal 1838 ka mõisa pärisomanikuks. Hiljem kehtestas keiser mõisa kasutamisele rüütelkonna nõudmisel Bohdzewicz-Dolenga võlgate tõttu kasutamispiirangud. Aastal 1858 omandasid mõisa Carli lesk Dorothea (sündinud Schumann) ja nende lapsed Friedrich Martin Julius (1820−1883) ning Catharina. Sama aasta detsembris võttis Dorothea mõisa 25 000 rubla eest teistelt pärijatelt üle. Mõisa viimane omanik oli aastast 1892 Richard Theodor Bohdzewicz-Dolenga (1856−1935). Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/8 adramaad, sellele allus 62 mees- ja 81 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Vīganti mõisaga) 6 ja 1/2 adramaad. Aastail 1688 ja 1734 oli adramaid 3 ja 5/8, aastal 1758 aga 3 ja 7/8 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 3 ja 17/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 3 ja 19/20, aastal 1881 oli neid aga 1 ja 76/80, lisaks allus mõisale neli adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses. Agraarreformi ajal, mil mõis tükeldati, kuulus sellele 342 hektarit maad. Mõisa koosseisus oli mitu karjamõisa: Annakalns (Annekaln), Apši (Apsch) ja Lībieši (Lihbet). Hinnom, Arnold. Suur heitlus. Mälestusi rahvusväeosade ajast ja Vabadussõjast. Eesti Päevaleht: 2010, lk 155. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Volume 1, Heinrich von Hagemeister, lk 291-292 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 357-358. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 271. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 288. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 352. Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001. ISBN 9984-00-412-0. 279 lk.
Pedeli mõis

Pedeli mõis, ka Pedele mõis (saksa keeles Peddeln, varem Seiershof, läti keeles Pedeles muiža), oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Mõisasüda jääb tänapäevase haldusjaotuse järgi Valka piirkonda Valka valda Pedele külla. Sealsed valdused olid osa Härgmäe ordulinnuse linnuseläänist. Härgmäe mõisast eraldati see koos Annase mõisaga, kui Hans Conrad Wilhelm Ungern-Sternberg need Johann Dietrich Hornile pantis. Too loovutas aastal 1821 oma pandiõigused 17 400 taalri ja 23 000 rubla eest Otto Eduard Ernst Maydellile. Otto Eduard Ernst Maydell pantis mõisad 69 500 rubla eest koos Paju mõisaga aastal 1827 kreisisaadik Gustav Eduard von Richterile. Richter loovutas 27 500 rubla eest õigused Pedeli ja Annase mõisale aastal 1835 Friedrich von Grochowskyle. Too sai ka aastal 1839 mõisate pärisomanikuks ja müüs need siis aastal 1850 August Robert von Voigtile, saades nende eest 44 000 rubla. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 1/2 adramaad, sellele allus 63 mees- ja 102 naishinge. Aastal 1734 oli mõisa suurus (koos Härgmäe, Annase ja Hoomuli mõisaga) 22 ja 7/8 adramaad. Aastal 1758 oli mõisa suurus 3 ja 1/2 adramaad, aastal 1823 aga 3 ja 1/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 5 ja 63/80, lisaks allus mõisale 6 ja 49/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses. Pedeli mõisal oli üks karjamõis, mis asus Bērzis (Charlottenthal). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Volume 1, Heinrich von Hagemeister, lk 289-290 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 353-354. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 272. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 288. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 352.
Viigandi mõis

Viigandi ehk Vīganti mõis (saksa keeles Wiegandshof, läti keeles Vīgantu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi paikneb Lätis Valka piirkonna Härgmäe vallas. Gustav II Adolf läänistas mõisa aastal 1682 Johann Caspar Ermesele, kellele kuulus ka Kogenbergi mõis. Edasi kujunes see viimase kõrvalmõisaks. Aastal 1749 müüs Johann Arendt von Ermes mõisad Hedwig Agnetha von Hinckeldeyle. Mõis jäi tema tütrele Agneta Elisabethile. Too suri aastal 1838, jättes mõisa oma tütrele Caroline Schitikowile ja oma lastelastele. Alexander von Schrippen võttis siis mõisa 12 000 rubla eest teistelt pärijatelt üle. Tema pärandi jagamise järel aastal 1856 omandas mõisa 18 000 rubla eest teine Alexander von Schrippen. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 adramaad, sellele allus 49 mees- ja 62 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Kogenbergi mõisaga) 6 ja 1/2 adramaad. Aastal 1688 oli adramaid 4 ja 1/4. Aastal 1734 oli mõisa suurus 3 ja 5/8 adramaad, aastal 1758 aga 4 ja 1/4 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 2 ja 4/5 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 8/80, lisaks allus mõisale 2 ja 64/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses. Agraarreformi ajal, mil mõis tükeldati, kuulus sellele 535 hektarit maad. Hinnom, Arnold. Suur heitlus. Mälestusi rahvusväeosade ajast ja Vabadussõjast. Eesti Päevaleht: 2010, lk 155. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Volume 1, Heinrich von Hagemeister, lk 291-292 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 358. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 272. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 288. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 352. Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001. ISBN 9984-00-412-0. 279 lk.
Vana-Kaarküla mõis

Vana-Kaarküla mõis, ka Kaarküla mõis ehk Veckārķi mõis (saksa keeles Alt-Karkell, läti keeles Veckārķu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valka piirkonnas Kārķi vallas Veckārķis. Sealsed valdused olid varem osa Härgmäe ordulinnuse linnuseläänist. Pärast mõisate reduktsiooni läksid need valdused Rootsi riigile, ent hiljem taastati Barrede õigused sellele alale ja lään jagati eelmise omaniku Anton de la Barre poegade vahel. Robert Friedrich de la Barrel oli kolm tütart, kelle vahel tema pärandiosa jagunes. Neist Ulrica Eleanora oli abiellunud Friedrich Wilhelm von Patkulliga ja nende valdusse läkski Vana-Kaarküla mõis. Nende poja Robert Friedrich von Patkulli surma järel aastal 1801 puhkenud enampakkumisel omandas valduse 27 000 taalri eest George Carl von Jarmerstedt. Aastal 1834 pantis George Carl von Jarmerstedt mõisa 55 000 rubla eest parun Richard Friedrich Ungern-Sternbergile. Too loovutas pandiõigused aastal 1836 Riia raehärrale David von Wieckenile, saades 65 000 rubla. Aastal 1843 sai David von Wiecken ka mõisa pärisomanikuks. Tema pärandi jagamisel aastal 1853 ostis Andreas August von Wiecken mõisa 75 000 rubla eest teistelt pärijatelt välja. Andreas Augusti surma järel aastal 1880 päris mõisa tema vend David von Wiecken. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 8 ja 1/2 adramaad, sellele allus 113 mees- ja 145 naishinge. Aastal 1734 oli mõisa suurus (koos Uue-Kaarküla ja Turna mõisaga) 22 ja 7/8 adramaad. Aastal 1758 oli mõisa suurus 8 ja 5/8 adramaad, aastal 1823 aga 9 ja 1/3 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 5 ja 16/80, lisaks allus mõisale 11 ja 19/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses. Mõisa koosseisu kuulus kolm karjamõisa: Ārņi (Ahrne), Platzberg ja Saliņas (Salle). Hinnom, Arnold. Suur heitlus. Mälestusi rahvusväeosade ajast ja Vabadussõjast. Eesti Päevaleht: 2010, lk 155. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Volume 1, Heinrich von Hagemeister, lk 290. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 356. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 272. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 288. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 352.
Piisav tingimus

„X on Y piisav tingimus“ tähendab: kui X, siis Y (või: iga kord, kui X, siis Y). Näiteks „vihma sadamine on selle piisav tingimus, et ta läheb vara koju“ tähendab, et iga kord kui sajab, läheb ta vara koju. X võib olla Y piisav, kuid mitte tarvilik tingimus. X võib olla Y tarvilik, kuid mitte piisav tingimus. X võib olla Y piisav ja tarvilik tingimus. Sel juhul X ja Y on ekvivalentsed. Kui X on Y piisav ja tarvilik tingimus, siis Y on X tarvilik ja piisav tingimus. Kui X on Y piisav tingimus, siis Y on X tarvilik tingimus. X võib olla Y piisav tingimus kas paratamatult või faktiliselt.
Sauðárkrókur

Sauðárkrókur on linn Põhja-Islandil Skagafjörðuri vallas, Norðurland vestra piirkonna halduskeskus. See on suuruselt teine linn Islandi põhjarannikul. Sauðárkrókur sai linnaõigused 1947. aastal. Sauðárkrókur Iceland Road Guide
Uue-Kaarküla mõis

Uue-Kaarküla ehk Jaunkārķi mõis (saksa keeles Neu-Karkell, läti keeles Jaunkārķu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valka piirkonnas Kārķi vallas Kārķis. Sealsed valdused olid varem osa Härgmäe ordulinnuse linnuseläänist. Pärast mõisate reduktsiooni läksid need valdused Rootsi riigile, ent hiljem taastati Barrede õigused sellele alale ja lään jagati eelmise omaniku Anton de la Barre poegade vahel. Robert Friedrich de la Barrel oli kolm tütart, kelle vahel tema pärandiosa jagunes. Neist Anna Elisabeth oli aiellunud Gustav Jacob von Kirchneriga. Nende valdusse läkski Uue-Kaarküla mõis. Nad surid aga lastetult ja mõisa päris nende õepoeg Robert Friedrich von Patkull, makstes teistele võimalikele pärijatele 62 00 rubla. Tegelikult leppisid pärijad küll kokku, et mõisa omandab 32 000 taalri eest tema poeg Friedrich George Carl Reinhold von Patkul, kel seda summat aga ei olnud. Nii korraldas ta oksjoni, kus mõisa omandanuks krahv Louis Oliveira, ent sellega ei olnud teised pärijad nõus. Robert Friedrichi surma järel aastal 1801 puhkenud enampakkumisel omandas valduse 25 300 rubla eest Gustav George von Krüdener. Aastal 1843 Gustav George suri, pärandades mõisa oma lastele ja tütar Luise Caroline abikaasale Gustav Krüdenerile. Too ostis siis mõisa 54 000 rubla eest teistelt pärijatelt välja. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7 ja 7/8 adramaad, sellele allus 247 mees- ja 264 naishinge. Aastal 1734 oli mõisa suurus (koos Vana-Kaarküla ja Turna mõisaga) 22 ja 7/8 adramaad. Aastal 1758 oli mõisa suurus 7 ja 7/8 adramaad, aastal 1823 aga 7 ja 3/5 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 8 ja 78/80, lisaks allus mõisale 9 ja 54/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Volume 1, Heinrich von Hagemeister, lk 290-291 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 356-357. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 272. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 288. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 352.