laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Provespa barthelemyi

Provespa barthelemyi on liik voltherilaste sugukonna ühisherilaste alamsugukonna perekonnast Provespa. Liiki kirjeldas 1905 François du Buysson, eraldades selle liigist Provespa anomala. Hiljemgi on India kontekstis temast räägitud Provespa anomala nime all. Alamliike ei ole. Liik on perekonnas kõige varem lahknenud. Levila ulatub Indiast Indohiinani. Teda on kohatud Indias (Sikkimis, Lääne-Bengalis, Assamis, Meghalayas, Arunachal Pradeshis, Nagalandis, Manipuris, Tripuras, Mizoramis), Hiinas (Yunnanis, Guangxis), Birmas, Laoses, Kambodžas, Vietnamis, Tais ja Malaisia lääneosas. Levila kõige lõunapoolsem koht on Malaisias Kedahi osariigis Jitra lähedal, kus on ka liikide Provespa anomala ja Provespa nocturna levila kõige põhjapoolsem punkt. Yunnanis on see herilane tavaline toit. Madl 2012: 30. Saito, F.; Kojima, J-i. Phylogenetic analysis and biogeography of the nocturnal hornets, Provespa (Insecta: Hymenoptera: Vespidae: Vespinae). – Species Diversity, 2011, kd 16, nr 1–2, lk 65–74. Madl 2012: 28 Yi C., He Q., Wang L., Kuang R., 2010: The Utilization of Insect-resources in Chinese Rural Area. – Journal of Agricultural Science 2(3): 146–154; Ying F., Xiaoming C., Long C. & Zhiayang C., 2010: Common edible wasps in Yunnan Province, China and their nutritional value. – Durst P.B., Johnson D.V., Leslie R.N., Shono K. (toim): Forest insects as food: humans bite back: 93–98. Michael Madl. Notes on the genus Provespa Ashmead, 1903 (Insecta: Hymenoptera: Vespidae: Vespinae) based on the material of the Naturhistorisches Museum Wien (Austria). – Annalen des Naturhistorischen Museums in Wien, 2012, B, 114, lk 27–35. Veebiversioon Fotod: [1], [2], [3] Encyclopedia of Life GBIF
Provespa nocturna

Provespa nocturna on voltherilaste sugukonna ühisherilaste alamsugukonna liik perekonnast Provespa. Liiki kirjeldas 1935 Jacobus van der Vecht. Alamliike ei ole. Liik on tekkinud siis, kui Provespa barthelemyi oli juba lahknenud. Ta on levinud Malaisias (Lääne-Malaisia, Sarawak, Sabah) ja Indoneesias (Kalimantan, Sumatra, Bangka). Selle liigi parasiidid on Bareogonalos ja Xenos provesparum. Selle liigi töölistelt Malai poolsaarel on leitud torukäpa Coelogyne fimbriata õietolmu. Tõenäoliselt on nad selle taime tolmeldajad. Nakase, Kato 2012: 253. Yuta Nakase, Makoto Kato. A nocturnal Provespa wasp species as the probable pollinator of epiphytic orchid Coelogyne fimbriata. – Entomological Science, 2012, 15, lk 253–256.
Nugat

Nugat (prantsuse keeles nougat < oksitaani keeles nougo, 'pähkel') on selliste maiustuste perekond, mis on tehtud suhkrust või meest, röstitud pähklitest (enamasti mandlid, kreeka pähklid, pistaatsiapähklid, sarapuupähklid ja makadaamiapähklid) ning vahustatud munavalgest, vahel lisatakse ka tükeldatud suhkrustatud puuvilju. Nugati konsistents on tihke. Nugatit kasutatakse erinevate šokolaadide täidisena. Sõna nugat pärineb oksitaani keelest pan nogat (hääldatakse [ˈpa nuˈɣat]), kuigi tuleneb pealtnäha ladina keelest – panis nucatus, 'pähklileib' (hilisem kõnekeelne ladina omadussõna nucatum tähendab 'peast segi' või 'hull'). Nugatit on kolme peamist liiki. Valge nugat (mandorlato või torrone Itaalias) – kõige levinum, tehtud vahustatud munavalgest ja meest; seda hakati valmistama 15. sajandi alguses Itaalias Cologna Venetas. Hispaanias Alicantes avaldati esimene retsept 16. sajandil, kuid valmistamist alustati ilmselt varem. Prantsusmaal Montélimari kantonis hakati seda valmistama 18. sajandil. Pruun nugat (prantsuse keeles nougatine) – tehtud ilma munavalgeta ja on tihedama, sageli krõmpsuva konsistentsiga. Viini või Saksa nugat, mis on sisuliselt šokolaadi ja pähkli (tavaliselt sarapuupähkli) pralinee. [1] Eesti Keele Instituudi informatsioon sõna nougat kohta. "Manual de mujeres en el cual se contienen muchas y diversas recetas muy buenas".
Android Nougat

Android 7.0 "Nougat" on operatsioonisüsteemi Android väljalase. Nougati beetaversioon avaldati 9. märtsil 2016 ja ametlik väljalaskekuupäev oli 22. august 2016. Esimesed seadmed, mis saavad süsteemivärskenduse versiooniga 7.0 on traditsiooniliselt Nexuse seadmed. Android 7.0 operatsioonisüsteemil ja selle arendusplatvormil on mitmeid täiendusi. Näiteks on võimalus kuvada ekraanil mitut rakendust split-screen-vaates ja võimalus vastata teadetele otse, rakendust avamata. Samuti on tugi OpenJDK-l põhinevale Java keskkonnale, Vulkani graafika renderdamise API-le ja "sujuvad" süsteemiuuendused toetatud seadmetel. "Android 7.0 Nougat: a more powerful OS, made for you".
Magdeburgi veesild

Magdeburgi kanalisild, ka Magdeburgi veesild, (saksa Kanalbrücke Magdeburg) on laevatatav akvedukt üle Elbe jõe Magdeburgi lähedal Saksamaal. Akvedukt ühendab kahte kanalit Saksamaal – Kesk-Saksa ja Elbe–Haveli kanalit. Magdeburgi veesild on maailma pikim laevatatav akvedukt. Akvedukt jääb Magdeburgi keskkohast 10 km põhja suunas. Elbe paremal kaldal akvedukti juures asub Hohenwarthe asula. Veesild, mille rajamise vajadusest hakati rääkima 1919. aastal, realiseerus alles pärast Saksamaa taasühinemist. Akvedukti ehitamiseks kulus viis aastat (1998–2003), 68 000 m3 betooni ja 24 000 tonni terast. Rajatise maksumus oli umbes 501 000 000 eurot. Akvedukti üldpikkus on 918 m. Jõe kohal on kolm ava (sildeavadega 57,10+106,2+57,10 m), ülejaanud 16 ava sildeavadega 42,85 m jäävad maismaale. Veesilla laius on 43,0 m. Kanali laius 32,0 m ja sügavus 4,25 m. 3 Most Impressive Water Bridges. amusingplanet.com Magdeburg Canal Bridge. structurae.net Kas teadsid, et Saksamaal Magdeburgis asub laevatatav sild?. reisiguru.ee
Veeteede Ameti Teataja

Veeteede Ameti Teataja on Veeteede Ameti ajakiri, mis ilmub aastast 1993. Aastail 2009-2016 ilmus ajakiri vaid veebiteavikuna. Ajakirjas avaldatakse eelkõige merendusega seotud materjale, nt Eesti merendusalaseid seadusi, määrusi, samuti Veeteede Ameri käsk- ja ringkirju. Alates 2017. aastast ilmub Veeteede Ameti Teataja ühiste kaante vahel ajakirjaga Meremees nii paberil kui ka veebis. Pärast Veeteede Ameti liitmist Transpordiametiga kannab ajakiri nime Veeteede Teataja. https://web.archive.org/web/20160823121120/http://www.vta.ee/veeteede-ameti-teataja-2/ (vaadatud 23.08.2016) Veeteede Teataja koos Meremehega veebis Ajakirjast Veeteede Ameti kodulehel
Mezőkövesd

Mezőkövesd on linn Ungaris Borsod-Abaúj-Zempléni komitaadis, Mezőkövesdi kreisi keskus. Asub 50 km kaugusel Miskolcist. Jalgpalliklubi Mezőkövesd-Zsóry mängib hooajal 2016/17 Ungari kõrgliigas. Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. http://www.mezokovesd.hu/
Ingress

"Ingress" on liitreaalsust kasutav asukohapõhine paljude osavõtjatega võrgumäng (MMOG või MMO). Mängu töötas välja Niantic, mis oli esialgu Google'i sisemine idufirma. 15. novembril 2012 avaldati mäng eranditult Androidi-seadmetele, Apple'i iOS-i versioon ilmus 14. juulil 2014. Mängul on avatud narratiiviga ulmeteemaline taustalugu. "Ingressi" peetakse ka asukohapõhiseks fitnessmänguks (exergame). Erinevalt paljudest teistest MMOG-tüüpi mängudest toimub "Ingressis" võistlus mitte üksikmängija- vaid meeskonnapõhiselt. Mänguga liitudes saavad mängijad valida kahe fraktsiooni (fraction) vahel: Enlightened ('valgustatud', rohelised) või Resistance ('vastupanu', sinised). Mängijaskond “võitleb” reaalses maailmas asuvate virtuaalsete portaalide üle, mis on nähtavad ainult mängu tarkvaras. Portaalide endale võitmiseks peab agent pärismaailmas portaali asukohta liikuma. Mäng eeldab palju agentidevahelist koostööd. Announcement on Google Plus "iTunes official App shop" Google’s Ingress augmented reality game quietly launches for iOS devices "What is this "Niantic Project"? "Ingress Lore" "Ingressi" ametlik koduleht
Poks 1964. aasta suveolümpiamängudel

18. suveolümpiamängude võistlused poksis peeti 11. kuni 23. oktoobrini Jaapanis Tōkyōs. Võistluspaik oli Kōrakuen Hall, võisteldi kümnes kaalukategoorias. Võistlustel osales 269 võistlejat 56 riigist. Vanim osaleja oli John Elliott (Jamaica; sündinud 8. juunil 1931) ja noorim Luiz Fabre (Brasiilia; sündinud 24. veebruaril 1948). Val Barkeri karika parima tehnikaga poksijale sai II keskkaalu (kuni 75 kg) kuldmedali- ja olümpiavõitja Valeri Popentšenko (NSV Liit). Kokku said medaleid 17 riigi või võistkonna võistlejad. Kokku said olümpiasüsteemi punkte 33 riigi või võistkonna võistlejad. Poks 1964. aasta suveolümpiamängudel lehel Sports-Reference. Inglise keeles Poks 1964. aasta suveolümpiamängudel lehel Amateur Boxing Results. Inglise keeles
Ants Meister

Ants Meister (25. aprill 1937 Põltsamaa – 15. august 2016) oli eesti elektrotehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli professor. Ta sündis aastal 1937 Põltsamaal talupoja perekonnas. Ta lõpetas 1955. aastal Jõgeva Keskkooli. Aastal 1960 lõpetas ta cum laude Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna elektrijaamade, -võrkude ja -süsteemide erialal. Aastatel 1962–1966 oli ta samas aspirantuuris. Aastal 1968 kaitses tehnikakandidaadi väitekirja Leningradi Elektrotehnika Instituudis, aastal 1994 tehnikadoktori väitekirja (kinnitati aastal 1996). Ta töötas aastatel 1956–1957 TPI üldelektrotehnika kateedris laborandina. Aastatel 1958–1959 töötas ta Eesti NSV TA Energeetika Instituudis insenerina. Aastal 1960 töötas ta RMN Elektrotehnika Instituudis insenerina, aastal 1961 samas vaneminsenerina, aastatel 1961–1963 samas vanemteadurina, aastatel 1963–1968 samas grupijuhina. Aastast 1965 töötas ta Tallinna Polütehnilises Instituudis. Aastatel 1965–1968 tööstuselektroonika kateedris tunnitasulise õppejõuna, aastatel 1968–1969 automaatika kateedris vanemõpetajana, aastatel 1969–1970 raadiotehnika kateedris vanemõpetajana. Aastatel 1970–1992 oli ta raadiotehnika kateedri dotsent; lisaks oli ta aastatel 1976–1981 raadiotehnika kateedri juhataja. Aastatel 1992–1995 oli ta raadio- ja sidetehnika instituudi dotsent, aastatel 1995–2005 oli ta raadiotehnika professor ja õppetooli juhataja. Aastast 2005 oli ta emeriitprofessor. Elektromagnetilised kulumõõturid vedelike kiiruse ja vooluhulga mõõtmiseks, digitaalne signaalitöötlus ja selle rakendused meditsiinis, signaalitöötluse algoritmid, programmid ja rakendused. Avaldanud 94 teaduspublikatsiooni. Omab 30 autoritunnistust. Tema juhendamisel on kaitstud 1 doktori- ja 4 magistritööd. NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse 2 hõbemedalit 1972, 1976 Eesti NSV teeneline radist 1987 nimeline mälestusese ja üleliidulise ühingu Teadus rinnamärk “Aktiivse töö eest” 1987 TTÜ kuldmärk Raadioelektroonika tehnikaprogressi rahvaülikooli rektor 1977–1988. Ta oli abielus ja tal on kaks tütart. Tema harrastused on aiandus ja fotograafia. Jõgeva Keskkooli vilistlaste nimekirjad. Jõgeva Põhikooli veebisait. EE 2000, 14. Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade.
Linksmakalnis

Linksmakalnis on küla (endine linn) Leedus endise Kaunase maakonna aladel Kaunase rajoonis, Linksmakalnise valla keskus. Küla asub Jiesia jõe kaldal. Külas on raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on Linksmakalnise mõisa hoonekompleks ja Nõukogude-aegne sõjaväelinnak. Linksmakalnises on sündinud Leedu oboemängija Juozas Vytautas Rimas. XIX sajandil rajati küla asukohta Liustbergise mõis. Aastal 1944 rajati mõisa juurde Nõukogude sõjaväebaas, endisse mõisa rajas KGB aga raadioluurekeskuse. Kõik piirkonna elanikud sunniti sealt lahkuma, ehitustöid tegid aga saksa sõjavangid. 15. mail 1958 nimetati Liustbergis Linksmakalniseks. Samal ajal sai asulast ametlikult linn. Sealses sõjaväebaasis oli mitu tuhat sõjaväelast, asulas elasid ka tõlgid ja nende pered, kel puudus luba mujal elada ja töötada. Püsielanikke oli asulas vähe, 1968. aastal oli neid 268. 30. septembril 1977 muudeti linn ametlikult külaks. Vene väed lahkusid Linksmakalnisest 16. juunil 1993. Linksmakalnis läks Kaunase rajooni koosseisu aastal 1995, pärast seda hakkasid sinna asuma leedulased. Samal aastal avati külas leedukeelne kool. Sõjaväelaste klubi Endine kontrollpunkt asula serval Raadioluurekeskuse hoone aastal 1992 [1] Linksmakalnis. Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija, Kd. 2 (K–P). Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1968, 442 lk. Linksmakalnis. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Kd. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 415 lk. Küla portaalis vietoves.Lt
Linksmakalnise mõis

Linksmakalnise mõis (leedu Linksmakalnio dvaras) on endine mõis Leedus Kaunase rajoonis Linksmakalnise vallas Linksmakalnises. Mõis tekkis XIX sajandil Jiesia ja Šventupė ühinemispaika. Algselt kandis see nime Liustbergise mõis (saksa keeles Lustberg). Selle esimesed omanikud olid sakslased Lyzentalid. Aastal 1909 ostis mõisa seni Tyszkiewiczite suguvõsa mõisavalitsejana töötanud Kazimieras Gustaitis. Tema andis mõisale selle leedukeelse nime (mõisa juures olev asula muudeti ametlikult Linksmakalniseks alles aastal 1958. Uus nimi oli lihtsalt vana tõlge (mõlemad tähendavad tõlkes lustimäge). Tema tütar jagas mõisa tuntud leedu ränduri Matas Šalčiuse abikaasaga. Aastal 1938 sai mõisa omanikuks toonane peaminister Juozas Tūbelis. Aastal 1944 rajati mõisa Nõukogude sõjaväebaas ja KGB raadioluurejaam. Mõned mõisa hooned ehitati sõjaväe tarbeks ümber, enam-vähem muutmatul kujul säilis vaid mõisa tall. http://alkas.lt/2011/12/11/linksmakalnis-miestelis-mena-ne-tik-juoka-bet-ir-siurpias-nelaimes/
Pihukirves

Pihukirves on kivist käsitööriist, mida valmistasid ja kasutasid Acheuli kultuuri inimesed. Pihukirved on enamasti pikliku ja pikitelje suhtes sümmeetrilise kujuga, üks ots teravam ja teine ümaram. Esimene joonistus pihukirvest ilmus Briti väljaandes 1800. aastal ja Hoxne'ist leitud eset. Enne, kui selgus pihukirveste otstarve eelajaloolise tööriistana, pidasid inimesed neid loodusliku või üleloomuliku päritoluga esemeteks ja seostasid tormide või pikselöökidega. kivikirves Frere, John (1800). "Account of Flint Weapons Discovered at Hoxne in Suffolk". Archaeologia. Society of Antiquaries of London. 13: 204–205. Tue, May 1, 2018, Scientists Confirm Earliest Use of Fire and Oldest Stone Handaxe in Europe. Researchers report confirmation that sediments bearing early human cultural remains in the Cueva Negra del Estrecho del Río Quípar rockshelter in southeastern Spain are dated to over 800,000 years ago. The sediments include an Acheulean style stone handaxe and evidence for the use of fire within the rockshelter.
Quedlinburg

Quedlinburg on linn Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaal Bode jõe ääres. Quedlinburg on rajatud hiljemalt 9. sajandil, kui Bode jõe idakaldal eksisteeris asula. Quedlinburgi on esmamainitud 922 osana Heinrich I annetusest. Pärast Heinrichi surma 936 asutas tema lesk Ringelheimi Matilda Quedlinburgi Lossimäele nunnakloostri, kus õpetati aadlike tütreid. Samal ajal ehitati mungaklooster jõeorgu. Nunnakloostri põhieesmärk oli palvetada Heinrichi mälestuseks ja kõigi tema järel tulevate kuningate eest. Matilda juhtis kloostri ehitust kuni selle valmimiseni 966. Kloostri esimeseks abtissiks sai Heinrichi ja Matilda poja Otto I 11-aastane tütar Quedlinburgi Matilda, kes juhtis seda oma surmani 999. 973. aastal, vahetult enne oma surma kutsus Otto I Quedlinburgis kokku Riigipäeva. Sinna saabusid ka Poola valitseja Mieszko I ja Böömimaa valitseja Boleslav I ning isegi Bütsantsi aadlikke. Otto esitles seal rahvale oma uut miniat, Bütsantsi printsessi Theophanut, kelle abielu Otto I poja Otto II-ga pidi sümboliseerima ida ja lääne impeeriumi vastastikust tunnustamist ja rahu. Otto III andis 994 Quedlinburgile õiguse pidada turgu (ta määratles ka turuplatsi asukoha), koguda makse ja müntida raha. Natsionaalsotsialistide võimu ajal muudeti Quedlinburg mingis mõttes kultuspaigaks, sest Heinrich Himmler nägi Heinrich I Saksamaa kõige sakslaslikuma valitsejana. Tema 1000. surma-aastapäeva tähistati 1936 suure pidulikkusega. Mitme allika järgi pidas Himmler iseennast Heinrich I taaskehastuseks. Linna mitu ajaloolist hoonet kuulub 1994. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Quedlinburgi koduleht
Põhjaneitsi

"Põhjaneitsi" on 1980. aastal valminud Raimo Kangro ja Andres Valkoneni rokkooper. Ooper kanti esimest korda ette 13. oktoobril 1980 Vanemuise teatris ja selles osalesid sümfooniaorkester ja rokkansambel. Etendusel oli rokkansambliks Fix, solistideks Silvi Vrait, Vello Toomemets, Tõnu Kilgas ja Aivar Tommingas. See rokkooper oli Eesti esimene sellelaadne teos. Ooperi libreto kirjutas Kārlis Skalbe muinasjutu motiividel Andres Jaaksoo, laulutekstid Andres Jaaksoo ja Leelo Tungal. https://opetaja.edu.ee/eesti_muusika/composers/kangro/looming1.htm (vaadatud 24.08.2016) http://www.emic.ee/?sisu=heliloojad&mid=32&id=1&lang=est&action=view&method=biograafia (vaadatud 24.08.2016)
Stiina

Stiina oli 1998–2008 ilmunud Eesti noorteajakiri, mis oli suunatud 12–18-aastastele tüdrukutele. Ajakirja andis välja Ajakirjade Kirjastus. Ajakirja peatoimetaja oli Vesta Reest. Ajakiri ilmus üks kord kuus. 1996–1997 ilmus Stiina ajakirja Stiil kaasandena. http://www.ester.ee/record=b1072978*est (vaadatud 24.08.2016) http://arileht.delfi.ee/news/uudised/ajakiri-stiina-lopetab-ilmumise?id=20121307 (vaadatud 24.08.2016) Ajakiri Stiina lõpetab ilmumise, delfi.ee, 16. oktoober 2008
Mohács

Mohács on linn Ungaris Baranya komitaadis, Mohácsi kreisi halduskeskus. Asub riigi lõunaosas Doonau ääres Serbia ja Horvaatia piiri lähedal. Mohács on tuntud sealse vastlakarnevali (busójárás) tõttu, mis kuulub UNESCO vaimse kultuuripärandi hulka. Mohácsit on ürikutes esmamainitud 1093. aastal. Linna juures on toimunud kaks suurt lahingut: 1526. aasta Mohácsi lahing, kus türklased alistasid Ungari sõjaväe, ning 1687. aastal toimunud Mohácsi lahing, kus Austria väed võitsid Türgi vägesid. 2011. aastal elas linnas 18 000 inimest, kellest 84,2% olid ungarlased, 9,7% sakslased, 3,9% horvaadid ja 3% mustlased. Linn on ungarisakslaste keskus. Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. Mohácsi koduleht
Ludmila Meijler

Ludmila Meijler (ka Meijler-Sochnenko; sünninimega Iljina; sündinud 12. aprillil 1950 Minskis) on Valgevene päritolu Hollandi kabetaja, rahvusvaheline suurmeister. Ta on 1979. aasta naiste maailmameister rahvusvahelises kabes. Kabega hakkas ta tegelema suhteliselt hilja 14-aastaselt G. Drobuševitši juhendamisel. 17-aastaselt tuli ta spordiühingu Burevestnik noortemeistriks ja 1971. aastal täiskasvanute meistriks. 1974. aastal tuli ta NSV Liidu meistriks vene kabes seejärel aga hakkas tegelema rahvusvahelise kabega. Tema treeneriteks on olnud Gennadi Hatskevitš vene kabes ning Mihhail Kats ja Emanuel Merins rahvusvahelises kabes. 1990. aastast elab ta Hollandis, kus tegutseb psühhiaatrina. Samuti mängib ta süntesaatorit ning on avaldańud instrumentaalmuusika albumeid. Полянская Н.В. Кудесницы шашек: Е. Михайловская, Л. Сохненко, Е. Альтшуль, О. Левина, З. Садовская. – Moskva: Физкультура и спорт, 1988. – 192 lk. Ajakiri Шашки 1978 № 3, lk.5. Ajakiri Шашки 1980 № 6, lk.1.
Sihtnumber

Sihtnumber (vananenud termin postiindeks pole soovitatav) on postitöötlust hõlbustav numbrikombinatsioon. Sihtnumber on iga postisaadetise aadressi kohustuslik osa. Eesti sihtnumbrid on määratletud 5-kohalise numbrikombinatsioonina, mis tähistavad riigis kehtivaid postipiirkondi. Suuremates linnades näitab sihtnumber linna ja postkontori tähist teeninduspiirkonna järgi, maapiirkondades aga tähistab teeninduspiirkonna regiooni ja postkontorit enamasti omavalitsusüksuste piire arvestavalt. Näiteks Järva maakonna Türi vallas asuva Türi linna sihtnumber on 72211. Sihtnumber kirjutatakse tähti ja numbreid rühmitamata (ilma tühikuta), näiteks 10920 Tallinn või 92002 Nurste. Eesti tähis välispostis on EE. Sihtnumbri esimene number tähistab suuremaid postipiirkondi järgmiselt: 1 – Tallinn 2 – Narva, Narva-Jõesuu 3 – Kohtla-Järve 4 – Ida-Virumaa, Lääne-Virumaa, Jõgevamaa 5 – Tartu linn 6 – Tartumaa, Põlvamaa, Võrumaa, Valgamaa, Viljandimaa 7 – Viljandimaa, Järvamaa, Harjumaa, Raplamaa 8 – Pärnumaa 9 – Läänemaa, Hiiumaa, Saaremaa Aadressi järgi saab Eesti sihtnumbreid otsida Eesti Posti kodulehelt. http://kn.eki.ee/?Q=sihtnumber/ https://www.omniva.ee/abi/kirja_pakendamine_ja_adresseerimine/ "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. august 2016. Vaadatud 24. augustil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.omniva.ee/abi/sihtnumbrite_otsing/
Alena Altšul

Alena Altšul (valgevene kirillitsas Алена Барысаўна Альтшуль; sündinud 4. aprillil 1964 Minskis on Valgevene kabetaja, viiekordne naiste maailmameister rahvusvahelises kabes (1980, 1982, 1983, 1984 ja 1985). 1991. aastast elab ta koos abikaasa Vadim Virnyga Saksamaal. Полянская Н.В. Кудесницы шашек: Е. Михайловская, Л. Сохненко, Е. Альтшуль, О. Левина, З. Садовская. – Moskva: Физкультура и спорт, 1988. – 192 lk.
Vabadussild (Budapest)

Vabadussild, algselt Franz Josephi sild, (ungari keeles Szabadság híd) on sild üle Doonau jõe Budapestis. Tarinduselt kolmeavaline konsooltala-sõrestiksild. Sild ühendab Budapestis kahte ajaloolist linnaosa – Buda ja Pesti. Sild ehitati aastatel 1894–1896 insener János Feketeházy projekti järgi. Sild avati 1896. aasta oktoobris. Avamisel viibis keiser Franz Joseph I. Silla üldpikkus on 333 m ja laius 20 m. Keskmise ava sille on 170 m. Sild meenutab välisilmelt kettsilla kontuure, mida tol ajal esteetilistel kaalutlustel eelistati. Teises maailmasõjas Budapesti pealetungioperatsiooni käigus sild õhiti 1945. aasta jaanuaris taganevate Wehrmachti vägede poolt . Silla taastustööd lõppesid 1945. aasta augustis. 2007. aastal sild rekonstrueeriti. Széchenyi kettsild
Starovolžski sild

Starovolžski sild, ka Vana sild, (vene Староволжский мост), on autosild üle Volga jõe Tveris Tveri oblastis. Sild on vanim alaline sild Tveris üle Volga. 1895. aastal valminud sillaprojekti autor on insener V. Totšinski (ehitusmehaanika õppejõud Peterburist). Sild ehitati aastatel 1897–1900 ja avati liikluseks 1900. aasta septembris. Kolmeavaline sild on tarinduselt konsooltala-sõrestiksild. Metalltarindid on valmistatud lehtterasest ja montaažil kasutati neetühendust. Silla üldpikkus on 215,5 m (algselt 233 m). Sild meenutab välisilmelt kettsilda (rippsilla varasemaid lahendusi). Sellist kompositsiooni on kasutatud ka mujalgi, näiteks mõni aasta varem valminud Franz Josephi sillal üle Doonau jõe Budapestis. Teise maailmasõja käigus 1941. aasta detsembris Punaarmee taganemisel sild õhiti. Sild taastati aastatel 1946–1947. Aastatel 1982–1985 sild rekonstrueeriti: kandekonstruktsioonid asendati uutega ja puidust sillatekk asendati betoonist tekiga, mis asfalteeriti. Novovolžski sild Староволжский (Старый) мост. votpusk.ru История Староволжского моста. anashina.com
Natalia Sadowska

Natalia Sadowska (sündinud 27. juulil 1991 Mławas) on Poola kabetaja, rahvusvaheline suurmeister, 2016. ja 2018. aasta maailmameister rahvusvahelises kabes. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Wuhanis saavutas ta Zoja Golubeva järel teise koha ning sai õiguse osaleda 2016. aastal peetaval maailmameistrimatšil. 2016. aastal Karpaczis peetud matšis alistas ta Wuhanis kolmanda koha saavutanud Hollandi esindaja Olga Kamyshleeva.
Franz Josephi sild

Keiser Franz Joseph I sild, ka Franz Josephi sild, (tšehhi Most císaře Františka Josefa I.) oli sild üle Vltava jõe Prahas. Tarinduselt oli rippsilla ja vantsilla kombinatsioon. See oli kolmas alaline sild Prahas üle Vltava jõe. Algselt keiser Franz Joseph I järgi nimetatud sild kandis 1919. aastast teisi nimesid: aastatel 1919–1940 ja 1945–1947 Milan Rastislav Štefániki järgi Štefániki sild ja vahepeal, 1940–1945, Leoš Janáčeki järgi Leoš Janáčeki sild. Silla projekteerisid insenerid Rowland Mason Ordish ja William Henry Le Feuvre, kes valisid silla tarinduseks enda poolt patenteeritud Ordishi–Le Feuvre'i tarindussüsteemi (vantsilla varaseid lahendusi). Sild ehitati aastatel 1865–1868. Kettkanduritega sild oli kolmeavaline, silletega 46,95+143,9+46,95 m. 1898. aastal sild rekonstrueeriti, kettkandurid asendati trosskanduritega. 1940. aastail sild lammutati. 1949–1951 ehitati samas asukohas raudbetoonist Šverma sild, mis 1997. aastal nimetati ümber Štefániki sillaks. The Design of Modern Steel Bridges. books.google.ee. Lk 24