laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eleanor Gibson

Eleanor J. Gibson (7. detsember 1910 Peoria, Illinois, USA – 30. detsember 2002 Columbia, Lõuna-Carolina, USA) oli Ameerika psühholoog. Õppis Kurt Koffka, Fritz Heideri ja James Gibsoni käe all. Viimasega neist hiljem ka abiellus. Lõpetas Yale'i Ülikooli Ph.D kraadiga 1938. aastal ja töötas õpetajana Cornelli Ülikoolis kuni 1980. aastani, mil ta pensionile läks. 1982 kutsuti ta Pekingisse, et õpetada Hiinas psühholoogidele viimaseid uurimisteooriaid ja -tehnikaid. 1992 sai National Medal of Science autasu. Tema panus on väga oluline just imikute ja väikelaste taju uurimise osas. Ta on tuntuks saanud "visuaalse kuristiku" (visual cliff) eksperimendiga, milles loomad ja imikud tajusid visuaalse kuristiku äärt ning vältisid seda. Uuringu tulemusena leiti, et taju on oma olemuselt kohanemisvõimeline protsess või nagu Gibson seda selgitas: "Me tajume, et õppida, ja õpime, et tajuda." Koos abikaasa James J. Gibsoniga töötas välja tajulise õppimise kontseptsiooni, mis toimub läbi diferentseerumise. 17. septembril 1932 abiellus James Gibsoniga. Neil on kaks last: James J. ja Jean Grier. 1969 – "Principles of Perceptual Learning and Development". Eleanor J. Gibson. Hardcover, Pearson Education Canada, ISBN 0137096186 1975 – "The Psychology of Reading". Eleanor J. Gibson, Harry T. Levin. Softcover, MIT Press, ISBN 0262570521 Otsingumootori "Publish or Perish" kohaselt on Eleanor J. Gibson osalenud 255 artikli kirjutamisel. Tema publikatsioonidele on viidatud 10 711 korda, see teeb ligikaudu 42 viidet iga artikli kohta. Tema mõjukuse indeks (h-indeks) on 46. Kõige mõjukamat artiklit "The Visual Cliff" on tsiteeritud 487 korral.
Ernst Gottlieb Laamann

Ernst Gottlieb Laamann (1700 Egeln Magdeburgi lähedal – 7. jaanuar / 18. jaanuar 1741 Viru-Nigula) oli Eesti vaimulik. Laamann sündis Egelnis Magdeburgi lähedal, praeguse haldusjaotuse järgi Salzlandkreisis Saksi-Anhalti liidumaal. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti aprillis 1719) Wittenbergi Ülikoolis. Pärast ülikooli lõpetamist oli pastor Arveliuse peres koduõpetajaks. Ordineeriti 22. augustil / 2. septembril 1733 õpetajaks. Ta oli aastatel 1733–1741 (kutsuti 15. veebruaril / 26. veebruaril 1733) Viru-Nigula koguduse õpetaja. Tema äi Eberhard Reimers oli Laiuse Püha Jüri koguduse õpetaja (hooldas ka Palamuse ja Maarja-Magdaleena kogudust), väimees Johann Heinrich Maximilian Mylius oli Vaivara ja Laiuse Püha Jüri koguduse õpetaja (hooldas ka Palamuse Püha Bartholomeuse kogudust). Liivi Aarma. Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885. Tallinn 2007.
Jimmy Page

James Patrick "Jimmy" Page (sündinud 9. jaanuaril 1944 Suurbritannias Hestonis) on inglise multiinstrumentalist ja laulukirjutaja. Ta alustas karjääri stuudiomuusikuna Londonis ja oli ansambli The Yardbirds liige 1966. aastast kuni 1968. aastani, mil see lagunes. Seejärel asutas ta 1968. aasta lõpu poole inglise rokkbändi Led Zeppelin. Gibson paigutas Jimmy Page'i 2010. aastal oma kõigi aegade 50 tippkitarristi edetabelis 2. kohale ja ajakiri Classic Rock 2007. aastal "100 metsikuma kitarrikangelase" edetabelis 4. kohale. Ajakirja Rolling Stone edetabelis "100 kõigi aegade suurimat kitarristi" hinnati Page 2003. aastal üheksanda koha vääriliseks. Jimmy Page on valitud rock'n'rolli kuulsuste halli kaks korda: ansambli The Yardbirds koosseisus (1992) ja ansambli Led Zeppelin koosseisus (1995). Top 50 Guitarists of All Time. www.gibson.com (vaadatud 11.06.2013) JIMI HENDRIX, DIMEBAG, TONY IOMMI, EDDIE VAN HALEN Are Among 'Wildest Guitar Heroes' blabbermouth.net (vaadatud 11.06.2013) Jimmy Page www.rollingstone.com (vaadatud 11.06.2013) The Yardbirds www.rockhall.com (vaadatud 11.06.2013) Led Zeppelin www.rockhall.com (vaadatud 11.06.2013) Jimmi Page'i mitteametlik veebisait
Robert Whytt

Robert Whytt (6. september 1714 Edinburgh – 15. aprill 1766) oli šoti arst ja neurofüsioloog. Robert Whytt oli praktiseeriv arst ja suurepärane eksperimentaator ning teda võib pidada neurofüsioloogia pioneeriks. Whytt kirjeldas, kuidas pupillid reageerivad valgusele (Whytti refleks). Whytt vaatles last, kelle pupillid olid fikseerunud ja ei reageerinud valgusele. Lapse aju uurides leidis ta tsüsti, mis surus talamuse optilisele piirkonnale. Sellest järeldas Robert Whytt, et see on põhjuseks, miks silm ei reageeri valgusele. Ta dokumenteeris esimesena ka kliinilise tuberkuloosse meningiidi juhtumi. Lisaks tegi ta kindlaks peamised seljaaju refleksid ja leidis, et seljaajul on väga oluline roll reflekside edasikandmisel. Whytt võttis kasutusele termini "stiimul". Selle all mõtles ta lühiajalist füüsilist mõjutust, mis kutsub närvisüsteemis esile ärrituse. Ta demonstreeris ka, et lihaskontraktsioonid sõltuvad närvisüsteemist. Robert Whytt sündis 1714. aastal Edinburghis. Seal õppis ta ka meditsiini ning pärast jätkas õpinguid Londonis (William Cheseldeni õpilasena) ja Pariisis Jacob Winslow' õpilasena. Seejärel jätkas Whytt õpinguid Hollandis Leidenis Hermann Boerhaave käe all. Sel ajal oli Leiden Euroopa anatoomilise õppe tähtsaim keskus. Magistrikraadi sai ta Rheimsi Ülikoolis 1736. aastal ning 1737. aastal läks edasi Saint Andrewsi Ülikooli, kus ta õppis Alexander Monro käe all. 1738. aastal kutsuti ta Edinburghi Kuningliku Arstide Kolledži (Royal College of Physicians) liikmeks ning 1763. aastal sai Robert Whyttist selle president. 1747. aastal sai Whyttist Edinburghi Ülikooli arstiteaduste professor ja ta valiti 1752. aastal Kuningliku Seltsi liikmeks. Ta hakkas kasutama laimivett põiekivide raviks ja saavutas sellega kuulsuse. Whytt suri 1766. aastal 52-aastaselt. Tema eraelu ei olnud kuigi õnnelik. Tema isa suri enne Roberti sündi ja ema siis, kui poiss oli kõigest kuueaastane. Vanem vend suri, kui Robert oli 14-aastane. Whytt oli abielus Helen Robertsoniga, kuid naine ja kaks last surid. Kahe aasta pärast abiellus ta Louisa Balfouriga, kes suri 1764. aastal. Nende 14 lapsest olid Whytti surres elus veel vaid kuus. Encyclopedia of the Neurological Sciences, Elsevier Science, 754–755. Eadie, M. J. (2000). Robert Whytt and the pupils. Journal of Neuroscience, 7 (4), 295–297.
Rahvaste Ühendus

Rahvaste Ühendus (varem Briti Rahvaste Ühendus) on riikide ühendus, millesse kuulub 2022. aasta seisuga 54 riiki. Neist enamik on endised Suurbritannia kolooniad. Rahvaste Ühendus hakkas kujunema Briti impeeriumi nõrgenedes. Alates 1887. aastast hakkasid impeeriumi liikmesalade peaministrid korrapäraselt kokku saama. 1926. aastal vastu võetud Balfouri deklaratsiooniga on Suurbritannia (metropol ehk emamaa) ja kõik tema dominioonid (Kanada, Austraalia, Uus-Meremaa, Lõuna-Aafrika Liit ja Iirimaa) võrdsed, ilma et ühelgi oleks teiste üle mingit võimu. Formaalselt astus see jõusse 1931 Westminsteri statuudiga. Mõned riigid on Rahvaste Ühendusse tulnud ka väljastpoolt Briti impeeriumi. Namiibia oli 1920. aastast kuni iseseisvumiseni 1990 Lõuna-Aafrika Vabariigi kontrolli all. Kamerun kuulub Rahvaste Ühendusse alates 1995, ehkki Briti impeeriumi kuulus sellest ainult pisike osa. Mosambiigil ja Rwandal ei ole aga olnud seost Briti Impeeriumiga: Mosambiik oli Portugali asumaa ja Rwanda Saksa koloonia ja Belgia usaldusterritoorium. Mitu riiki on oma liikmestaatuse ühenduses peatanud või koguni ühendusest lahkunud, ent pärast tagasi tulnud (Pakistan koguni korduvalt). Ainult Iirimaa (1949), Zimbabwe (2003), Gambia ja Maldiivid on liikmeskonnast lahkunud ega ole naasnud. Hulk Briti impeeriumi alla kuulunud territooriume ei ole pärast iseseisvumist kunagi kuulunud Rahvaste Ühendusse. Need on kaks kolooniat (Aden ja Birma ning hulk protektoraate ja mandaatalasid: Araabia Ühendemiraadid, Bahrein, Egiptus, Iisrael, Iraak, Jordaania, Katar, Kuveit, Omaan ja Sudaan. Ka Ameerika Ühendriigid, mis lõid Briti impeeriumist lahku juba 1783. aastal, ei ole Rahvaste Ühendusega liitunud. Rahvaste Ühendusse kuulub ligi 2 miljardit inimest ehk 31% maailma rahvastikust. Rahvamajanduse kogutoodang on 7,8 triljonit USA dollarit ehk 16% maailma majandusest. Rahvaste Ühenduse pindala on 21% maailma maismaast. Ühenduse juht on Suurbritannia kuningas Charles III; see tiitel ei tähenda aga mingisugust võimu liikmesriikide üle. Rahvaste Ühenduse mängud on osalejate arvu poolest maailma suurim spordiüritus pärast olümpiamänge.
Sojuz TMA-02M

Sojuz TMA-02M oli Venemaa kosmosemissioon Rahvusvahelisse kosmosejaama. Reisi eesmärgiks oli transportida Ekspeditsioon 28 meeskond Rahvusvahelisse kosmosejaama. TMA-02M oli Sojuzi kosmoselaeva 110. lend; esimene lend toimus aastal 1967. Sojuz jäi kosmosejaama külge kogu Ekspeditsiooni 28 pardal viibimise ajaks, et vajadusel toimida evakueerimissõidukina. Sojuz alustas oma lendu Baikonuri kosmodroomilt teisipäeval, 7. juunil kell 21.12 UTC. Sojuzi oodatav saabumise aeg rahvusvahelisse kosmosejaama oli neljapäeval, 9. juunil. Kosmoselaeva pardal oli kolmest inimesest koosnev meeskond (Sergey Volkov, Venemaa; Michael E. Fossum, USA; Satoshi Furukawa, Jaapan), kes jäid Rahvusvahelisse kosmosejaama kuni novembri keskpaigani.
August Salum

August Johannes Salum (19. mai 1894 Sarakuse vald, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 16. juuni 1969 Põltsamaa) oli eesti loomaarst ning poliitik, IV ja V Riigikogu liige. August Salum võttis osa Vabadussõjast. Aastatel 1924–1926 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, 1927–1930 ja 1936–1939 Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonnas. Oli 2. septembrist 1930 IV Riigikogu asendusliige (Hans Milleri asemel) ja V Riigikogu liige. Pärast V Riigikogu tegevuse lõppemist lõpetas ta 1939. aastal Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna. Aastatel 1939–1941 töötas ta loomaarstina Saarel, 1941–1944 Palamusel, 1944–1953 Jõgeval, 1953–1965 Põltsamaal. Aastal 1965 jäi ta pensionile. Elu lõpus elas ta Põltsamaal. Ta on maetud Põltsamaa kalmistule. Tema onupoeg oli kontrabassimängija Ludvig Juht. Tema poeg oli Ambla, Järva-Madise, Pilistvere ja Kursi koguduse õpetaja Vello Salum. Tema väimees oli malekohtunik ja poliitikavaatleja Lembit Vahesaar. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. Köide II. Lk 348 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. detsember 2015. Vaadatud 9. juunil 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2017. Vaadatud 9. juunil 2011.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Šatura

Šatura on linn Venemaal Moskva oblastis, Šatura linnaringkonna keskus. Asub Moskvast 124 km idas. 1423. aastal oli praeguse linna kohal küla, mille juurde 1918. aastal hakati ehitama turbaküttega elektrijaama. 1919 rajati Šaturstroi küla, mis 1928 liideti lähiküladega aleviks ja sai nimeks Šatura. 1936 sai linnaõigused. Linnas asub Venemaa TA laseri- ja infotehnoloogiainstituut. Народная энциклопедия «Мой город». Шатура Šatura koduleht
Lars Erik Mozelli

Lars Erik Mozelli (28. november 1828 Kuopio – 23. veebruar/7. märts 1886 Tallinn) oli Soome ja Eesti vaimulik. Ta õppis Kuopio triviaalkoolis ja gümnaasiumis. Aastatel 1848–1854 õppis ta (immatrikuleeriti 22. juunil 1848) Helsingi Ülikoolis. Ordineeriti 5. detsembril 1854 Kuopios õpetajaks. Ta oli pärast ordineerimist Pielavesi koguduse (Põhja-Savo maakonnas) adjunktõpetaja, hiljem Liperi ja Rääkkylä koguduse (mõlemad Põhja-Karjala maakonnas) adjunktõpetaja. Aastatel 1859–1886 oli ta (introdutseerit 9. oktoobril/21. oktoobril 1859) Tallinna Soome-Rootsi Mihkli koguduse ülempastor (pastor primarius). Aastatel 1866–1870 oli ta ka Ruhnu Püha Magdaleena koguduse vikaar. Aastatel 1869–1884 oli ta ka Tallinna linnakonsistooriumi assessor. Ta oli aastast 1860 Eesti Piibliseltsi komitee liige. Ta kirjutas eestikeelse Piibli tõlkimise ajaloost, saksakeelne uurimus ilmus aastal 1862 Piibliseltsi toimetistes. Aastal 1873 otsustas Stockholmi Evangeelne Isamaaline Sihtasutus (Evangeliska Fosterlandsstiftelsen) tema soovitusel saata mõned misjonärid-kooliõpetajad Eestimaa rootslaste aladele. Selle tulemusena avati Paslepas ka rootslastele koolmeistrite seminar (Paslepa seminar). 1877 Kullatud rinnarist Ylioppilasmatrikkeli 16671 (Lars Erik Mozelli) Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007 Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Harald Robert Gustav Hornberg

Harald Robert Gustav Hornberg (9. veebruar / 21. veebruar 1875 Tartu – 5. november / 18. november 1914 Peterburi) oli Eesti vaimulik. Ta lõpetas Tartus gümnaasiumi ning õppis aastatel 1894–1899 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ta ordineeriti 11. märtsil / 24. märtsil 1901 õpetajaks. 1901. aastal kandideeris ta Pöide koguduse õpetajaks. Aastatel 1901–1909 oli ta Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Aastatel 1909–1913 oli ta Pihkvas luterlik vaimulik ning 1913–1914 Peterburi Peetri koguduse õpetaja. EAA.5281.1.88 Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977 Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998
Karl Leichter

Karl Leichter (13. oktoober 1902 Näpi küla, Sõmeru vald – 7. märts 1987 Tallinn) oli eesti muusikateadlane ja -kriitik. Ta lõpetas 1929. aastal Tartu Kõrgema Muusikakooli muusikateooria ja kompositsiooni erialal (Heino Elleri klassis) ning 1931. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna. Aastatel 1929–1931 töötas ta Eesti Rahvaluule Arhiivis, aastatel 1936–1938 oli Helsingis ja Stockholmis Eesti Rahva Muuseumi stipendiaat. Ta toimetas Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali väljaandeid ja kirjutas muu hulgas Mart Saarest. Muusikakriitikuna oli ta Heino Elleri koolkonna esindaja. Tema abikaasa Laine Leichter oli tšellist ja tšellopedagoog. Karl Leichter. Suurmeeste elulood: Richard Wagner – uute kunsti-ideaalide taotleja. Eesti Kirjanduse Seltsi Kirjastus, Tartu 1934 Karl Leichter (koostanud Maris Kirme). Keset muusikat. Eesti Mõttelugu, nr 14, 1997. ISBN: 9985821866 Karl Leichter Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Kapral

Kapral on kogenud sõduri sõjaväeline auaste Eesti kaitseväes ja teistes peamiselt preisi traditsioonidega armeedes. Peamiselt briti traditsioonidega armeedes on kapral (corporal) allohvitseri esimene sõjaväeline auaste. Eesti Kaitseväes on kapral reamehest ühe astme võrra kõrgemal ja nooremseersandist ühe astme võrra madalamal. Kapraliks ülendatakse tublisid või teenistuskogenud reamehi (sealhulgas ajateenijaid) üldjuhul täiendava koolituseta. Ajateenijate allüksuses on see tavaliselt ühtlasi jaoülema abi ametikoht. Kaprali ametikoht Eesti kaitseväes on näiteks: grupi (pooljao) ülem relvasüsteemi sihtur allüksuse vanemlaskur lahingupaari vanem Eesti Mereväes vastab kaprali auastmele vanemmadrus. Kaprali auastme võib saada ka nooremallohvitseri kursuse läbinu, kes ei sooritanud mõnda eksamitest positiivselt. Pärast puuduva või negatiivse soorituse uut sooritamist on tal võimalus saada nooremseersandi auaste. Ameerika Ühendriikide maaväes on kapral (Corporal) Specialistiga samal astmel (E-4/OR-4), kuid on esimene allohvitseri auaste ja seega omab rohkem võimu (Specialist on sõduri auaste), ja seersandist (Sergeant) (E-5/OR-5) ühe astme võrra madalamal. Kaprali auastet antakse aga harva, tavaliselt ülendatakse jefreitor (Private First Class) (E-3/OR-3) Specialistiks ja sealt võimalusel seersandiks. Kaprali auaste antakse üldiselt sõdurile, kes on läbinud juhi baaskursuse (Basic Leader Course) või kellel on vähemalt kaks sõdurit tema otseses alluvuses. Ameerika Ühendriikide merejalaväes on kaks kaprali auastet - nooremkapral (Lance Corporal) (E-3/OR-3) on kõrgeim sõduri auaste, ühe astme võrra kõrgemal jefreitorist (Private First Class) (E-2/OR-2), talle järgneb kapral (Corporal) (E-4/OR-4), mis on esimene allohvitseri auaste ja ühe astme võrra madalam seersandist (Sergeant) (E-5/OR-5). Teoreetiliselt peaks merejalaväes seersant olema jaoülem ja kapral grupiülem. Kuna aga allohvitseride ülendusi on väga raske saada, on praktikas tavaliselt jaoülemaks kapral ja grupiülemaks nooremkapral. Tihti võib nooremkapral olla ka jaoülemaks.
Fotoinhibitsioon

Fotoinhibitsioon on nähtus, kus fotosünteesi pärsib liiga tugev valgus. Liiga tugev valgus põhjustab elektronide transpordiahela inaktiveerumist ultraviolettkiirguse mõjul, suurendab valgushingamist ja klorofülli fotooksüdatiivset lagunemist.
Peter Koch noorem

Peter Koch (19. august 1658 Tallinn – 10. september 1710 Tallinn) oli Eesti vaimulik. Ta õppis Tallinna gümnaasiumis ja lõpetas selle 22. juunil 1681. Edasi asus ta õppima (immatrikuleeriti 12. augustil 1681) Kieli Ülikooli, seejärel (immatrikuleeriti 5. oktoobril 1682, oli kohal veel aastal 1685) Wittenbergi Ülikooli. Aastal 1686 oli ta koduõpetajaks Alu mõisas. Ordineeriti 7. juunil 1689 õpetajaks. Ta oli aastatel 1689–1710 Jüri koguduse õpetaja. Ida-Harju praostkonna praostiks sai ta 16. detsembril 1706. Ta on kirjutanud pühendusluuletuse Gebhard Salemannile, mis ilmus trükis Kielis septembris 1682. Tema isa oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja Peter Koch, vanaisa oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja Georg Salemann, tema onu Joachim Salemann oli Tallinna Oleviste koguduse õpetaja, Tallinna superintendent ja Eestimaa piiskop. Liivi Aarma Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885 Tallinn 2007
Ajakontroll

Ajakontroll on vahend, mida kasutatakse peaaegu kõikidel kahe mängijaga lauamängude võistlustel ettenähtud graafikus püsimiseks. Mängijatele antakse käikude sooritamiseks kindel hulk aega, mille mõõtmiseks kasutatakse spetsiaalseid kelli. Mõtlemisaja lõppemine enne mängu lõppu toob enamasti kaasa kaotuse (välja arvatud erandjuhud, näiteks males loetakse partii tulemus viigiks, kui aja ületanud mängija vastasel pole piisavalt materjali matistamiseks).
Kahvel (male)

Kahvel on males olukord, kus mängija ründab oma malendiga korraga mitut vastase malendit. Kahvlit tekitava käigu tegemist nimetatakse kahvli panemiseks või kahvli andmiseks.
Sidumine (male)

Sidumine on olukord males, kus malendi tulejoonel oleva vastaspoole malendi eest ära liikumise korral satub tulejoone alla väärtuslikum malend.
Ä

Ä (ä) on ladina kirja täht, mis on saadud a-tähest diakriitilise märgi treema abil. Ä on arenenud ligatuurist, milles A kohale kirjutati väike E. Ä-d kasutatakse eesti, soome, saksa, rootsi, põhjafriisi, slovaki, koltasaami, Inari saami, letseburgi ja türkmeeni keele kirjutamisel. Tatari ja aserbaidžaani keele puhul kasutatakse tähte 'ä' juhul, kui pole võimalik kasutada tähte 'ə'. Kirillitsas on mõne keele tähestikus sarnane täht Ӓ. Eesti keeles märgib see täht illabiaalset madalat eesvokaali. Eesti tähestikus on see täht õ- ja ö-tähe vahel. See on tähestiku 25. täht, võõrtähtedega 28. täht. HTML-kood Ä jaoks on &Auml; või &#196;. Väiketähe ä kood on &auml; või &#228;. Suurtähe Ä Unicode'i kood U+00C4, väiketähe ä oma U+00E4. MS-DOS-is on Ä kood 142 ja ä oma 132. Windows-1252-s vastab suurtähele kood 196 ja väiketähele kood 228. Telegraafisõnumite korral asendatakse ä-täht tähekombinatsiooniga "AE". Arvuti ja vanemate mobiiltelefonide kasutajad asendavad ä-tähte numbriga 2, sümboliga @, märgikombinatsiooniga a" või mõnel muul viisil. Ӓ (kirillitsa täht) ə (tatari ja aserbaidžaani täht)
Jorge Semprún

Jorge Semprún Maura (10. detsember 1923 Madrid – 7. juuni 2011 Pariis) oli hispaania kirjanik. 1943. aastal vahistas Gestapo Jorge Semprúni ja deporteeris ta Buchenwaldi koonduslaagrisse. Ta elas suurema osa elust Prantsusmaal ja kirjutas peamiselt prantsuse keeles. Ta kirjutas nii romaane, näidendeid kui ka stsenaariume. 1996. aastal valiti Jorge Semprún esimese mitteprantslasena Goncourti akadeemia liikmeks. Aastatel 1988–1991 oli ta Hispaania kultuuriminister. Eesti keeles on ilmunud tema esimene romaan "Suur reis" (tõlkinud Enn Sarv; Loomingu Raamatukogu 32–35, 1965). 2006 Austria riiklik Euroopa kirjanduse auhind
Harilik härghein

Harilik härghein (Melampyrum nemorosum) on mailaseliste sugukonda härgheina perekonda kuuluv rohttaimeliik. Harilik härghein on üheaastane ühekojaline taim. Ta on poolparasiit, kes kasvab tavaliselt puude või põõsaste juurte küljes. Ta on levinud peaaegu kõikjal Euroopas; Eestis on ta sage. Taim kasvab metsas, metsaserval ja niiskematel niitudel. Harilik härghein kasvab 15–55 cm kõrguseks. Tal on püstine karvane vars, lillad kõrglehed ja erkkollased õied. Terveservalised lihtlehed kinnituvad vahelduvalt. Taim õitseb juunist augustini. Ta paljuneb seemnetega. Vili on piklik teravatipuline kahest küljest avanev kupar. Seemned on mustad. Harilik härghein andmebaasis eElurikkus Harilik härghein
Ö

Ö (ö) on ladina kirja täht, mis on saadud o-tähest diakriitilise märgi treema abil. Ö on arenenud ligatuurist Oͤ, milles on o-tähe kohal väike e-täht. Ö-d kasutatakse enamasti ümardatud eesvokaalide [ø] ja [œ] märkimiseks. Seda kasutatakse eesti, soome, karjala, vepsa, ungari, saksa, rootsi, islandi, põhjafriisi, koltasaami, Inari saami, aserbaidžaani, türgi ja türkmeeni keele kirjutamisel. Kirillitsas on mõne keele tähestikus sarnane täht Ӧ. Eesti keeles märgib see täht labiaalset keskkõrget eesvokaali. Eesti tähestikus on see täht Ä- ja Ü-tähe vahel. See on tähestiku 26. täht, võõrtähtedega 29. täht. Eestikeelses tekstis esineb Ö omatähtedest kõige harvemini, selle tähesagedus on 0,3–0,4%. "Saaremaa sai Ö-tähe kauaoodatud tähise" ERR, 30. november 2020
Condé-sur-l'Escaut

Condé-sur-l'Escaut on vald (commune) Prantsusmaal Nordi departemangus. See asub Belgia piiri ääres, 12 km Valenciennesist kirdes, 51 km Lille'ist kagus ning 90 km kaugusel Brüsselist Haine'i ja Schelde jõe ühinemiskohas. Piirkond on tuntud söekaevanduste poolest. Aastatel 2008–2014 oli linnapea Daniel Bois. Paiga nimi tuleb keldi sõnast condate ('ühinemiskoht') ning viitab kahele jõele. Latiniseeritud vorm "Contatum" oli kasutusel Rooma riigi ajal ning "Condé" alates 14. sajandist. Praegust nime "Condé-sur-l'Escaut" kannab vald aastast 1886. Paiknedes kahe jõe ühinemise kohas, oli paigal sõjaline tähtsus juba enne Rooma võimu. 855–889 asusid seal ajutiselt viikingid. Keskajal ja renessansiajastul oli piirkond vaidlusalune ja liikus palju kordi ühe võimu alt teise alla. 1676. aastal võttis Louis XIV linna oma valdusse ning see sai 1678. aastal Prantsusmaa osaks. Teise maailmasõja ajal okupeerisid linna sakslased, kes kasutasid elanikke töölistena lähedastes söekaevandustes. 2. septembril 1944 vabastasid linna USA väed. Söekaevandamine lõpetati 1989. aastal. Rahvaarv on pärast 1975. aasta kõrgpunkti (13 994 elanikku) langenud. Muusikaajaloos on Condé-sur-l'Escaut tuntud renessansihelilooja Josquin des Prezi kodukoha ja matmispaigana. Tema maja asus turuplatsi ääres. Pärast tema surma peatusid majast mööduvad protsessioonid seina külge kinnitatud neitsi Maarja kuju ees ning laulsid Josquini kuuehäälset motetti "Pater Noster". Ta maeti kirikusse, mis hävitati 1793. aastal. Populations légales 2021 Patrick Macey: "Josquin des Prez", Grove Music Online, toim L. Macy (vaadatud 9. aprill 2007) Bruno Carpentier, Condé-sur-l'Escaut, Le Pagus Condatensis, Editions Sopaic, Charleville-Mézières, 2004 (monographie historique de Condé-sur-l'Escaut)
Vokaalpolüfoonia

Vokaalpolüfoonia on polüfooniline vokaalmuusika. Vokaalpolüfoonia kõrgaeg oli renessanss, mida nimetatakse ka Madalmaade vokaalpolüfoonia ajastuks. Vokaalpolüfoonia tähtsamad žanrid on missa, motett, madrigal, organum.