laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Taevaskoja bioloogiajaam

Taevaskoja bioloogiajaam oli Zooloogia ja Botaanika Instituudile kuulunud bioloogiajaam, mis asus Taevaskojas. Alates 1949. aastast kasutati lepingu alusel Taevaskojas asunud suvilahoonet. Hiljem omandati selleks Lehtla talu. Teiste seas tegi bioloogiajaamas uurimistöös Eerik Kumari. Jaama kasutati ka üliõpilaste praktikabaasina. 1970. aastail elas seal ornitoloog Aivar Leito. EAA.5308: "15.03.1949 sõlmiti leping suvila Taevaskoja nr A-345 uurimistöödeks kasutamise kohta". Lehtla talust. Kuidas minust sai looduseuurija. Loodusesõber 6, 2011.
Ampato

Ampato on vulkaan Lõuna-Ameerikas Andides. Vulkaani kõrgus on 6288 meetrit. Ampato ei ole ajaloolisel ajal tegutsenud. Tema lähedal paikneb tegevvulkaan Sabancaya.
Juris Laipenieks

Juris Laipenieks (sündinud 9. aprillil 1940 Riias) on Tšiili endine kergejõustiklane, rahvuselt lätlane. Ta osales kümnevõistluses 1960. aasta Rooma olümpiamängude kergejõustikuvõistlustel ning sai seal kokkuvõttes 19. koha. Ta sai 3. Panameerika mängudel 1959. aastal Chicagos Tšiili esindajana odaviskes 4. koha ja kümnevõistluses 6. koha. Juris Laipenieks veebisaidil Olympedia (inglise)
Eesti Superkarikas 2015

Eesti Superkarikas 2015 oli 20. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2014 võitja Tallinna FC Levadia ja Eesti karikas 2014 teine koht Tartu FC Santos. FC Levadia on valitsev Eesti meister ja karikavõitja. Sel hooajal Esiliigas palliv FC Santos jõudis möödunud hooajal Evald Tipneri Eesti karikavõistlusel finaali, kus jäädi Levadiale 0:4 alla. Esimesel poolajal oli ründavam Levadia, kes asuski 32. minutil Kaimar Saagi pealöögist juhtima. 55. minutil lõi vahetusest sekkunud Ingemar Teever teise ning 61. minutil Kaimar Saag ka kolmanda palli Santose võrku. Järgmised kaks väravat lõi Rasmus Peetson, kes realiseeris esmalt 70. minutil enda teenitud penalti ning lõi seejärel karistusala joonelt palli nurka lõppseisuks 5:0. Superkarikas kuulub Levadiale nüüd kuuendat korda. Mängust tegi ülekande ERR. Tallinna FC Levadia v Tartu FC Santos Meistriliiga 2015 Eesti karikas 2014/15 Mängu protokoll Sportland Arenal selgub Superkarikavõitja Superkarikas kuulub Tallinna FC Levadiale VAATA UUESTI | Superkarikamäng Levadia - Santos Superkarikas Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel
Evald Gering

Evald Voldemar Gering (24. mai 1918 Paldiski, Harjumaa – 6. september 2007 Grimsby, Ontario) oli Eesti ja Kanada laskesportlane. Laskmist hakkas ta harrastama enne Teist maailmasõda. Põgenes 1944. aastal Rootsi, osales individuaalvõistlejana 1947. aastal maailmameistrivõistlustel Stockholmis. 1949. aastal läks elama Kanadasse. Kuulus laskurite klubisse Crescent Rifle Club, Hamiltoni Eesti Seltsi Laskurklubisse ja Seedrioru laskurite klubisse. 1973. aastal valiti ta Välis-Eesti Laskurliidu juhatusse. Ta kuulus aastatel 1959–1970 Kanada laskekoondisse, on olnud Kanada meister meeskonnaharjutuses. Ta sai 3. Panameerika mängudel 1959. aastal Chicagos Kanada esindajana väikepüssiharjutuses meeskondliku kuldmedali ja üksikvõistluses 4 pronksmedalit. Ta osales 1960. aasta Rooma olümpiamängude laskevõistlustel ning sai seal vabapüssi 300 meetrilt 3 × 40 lasus 32. koha ja väikepüssi 50 meetrilt 3 × 40 lasus 47. koha. Ta oli esimene kaasaegsetel olümpiamängudel osalenud eestlasest laskur. "Eesti laskurid maailmavöistlusel". Stockholms-Tidningen Eestlastele nr 178, 3. august 1947. Lk 1 Eesti spordi biograafiline leksikon Evald Gering veebisaidil Olympedia (inglise) "Rootsi eestlaste meistrivõistlused laskmises". Villem Jaanson, Hans Pent, Richard Plutus, Evald Gering, Johannes Prison, August Nõmm, Villem Eglon, August Rattiste, Ago Reio. Rahvusarhiivi Filmiarhiiv, EFA.661.10.11315 TLÜAR väliseesti isikud
Boulevard du Temple

Boulevard du Temple on bulvar Pariisis, mis eraldab 3. ringkonda 11. ringkonnast. Ühendab Vabariigi väljakut Pasdeloup'i väljakuga. 18. sajandil tekkisid Boulevard du Temple'il bulvariteatrid. Mängiti vodeville, kriminaaldraamasid, koomilisi féerie'sid ja pantomiime. Näitekirjanik ja lavastaja René-Charles Guilbert de Pixerécourt (1773–1844) lõi bulvariteatritele kohandatud melodraama žanri. 1819. aastal lõi Jean-Gaspard Deburau Théâtre des Funambules'is poeetilise õnnetult armunud Pierrot' lavakuju. 1835. aastal toimus Boulevard du Temple'il maja nr 50 juures (sellel on siiani mälestustahvel) atentaat Prantsusmaa kuningale Louis-Philippe I-le. Põrgumasinaga, mis koosnes puitraami külge kinnitatud 25 püstolist, mida sai samaaegselt tulistada, tapeti 18 inimest, haavata sai 22 (kuningas ja ta kolm poega pääsesid vigastamata). 1945. aastal linastunud Marcel Carné filmi "Ülemise rõdu lapsed" filmivõtete vajadusteks ehitati Nice'is oma aja suurim prantsuse kinodekoratsioon – detailirohke tänavafassaad, mis moodustas Pariisi 1830.–1840. aastate Boulevard du Temple'i.  Boulevard du Temple – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
838

838. aasta Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand Aastakümned: 780. aastad 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad - 830. aastad - 840. aastad 850. aastad 860. aastad 870. aastad 880. aastad Aastad: 833 834 835 836 837 - 838 - 839 840 841 842 843 ... ... ...
Eesti Superkarikas 2013

Eesti Superkarikas 2013 oli 18. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2012 võitja Nõmme JK Kalju ja Eesti karikas 2012 võitja Tallinna FC Levadia. Eesti valitsevale meistrile Nõmme Kaljule on see üleüldse esimeseks korraks superkarikale mängida, samas kui Levadia on olnud superkarikafinaalis osaline juba kümme korda ja võitnud neist neli. Viimati tõstis Levadia superkarika pea kohale 2010. aastal, mil neid juhendas praegune Kalju loots Igor Prins. Mängu eel esitas Eesti hümni ajateenijate lauluansambel. Mängu 19. minutil asus Levadia Artur Rätteli löögist 1:0 juhtima ja selle tulemusega mindi ka vaheajale. Teisel poolajal lõi Levadia veel kaks väravat ja pälvis kindla 3:0 võiduga viiendat korda Eesti Superkarika. Mängust tegi ülekande ERR. Nõmme JK Kalju v Tallinna FC Levadia Meistriliiga 2013 Eesti karikas 2012/13 Kalju ja Levadia löövad hooaja veerema Superkarika avab mehine Eesti hümn Superkarikas kuulub Tallinna FC Levadiale Superkarikafinaali näeb internetis Levadia ei andnud Kaljule võimalust ja võitis superkarika Superkarikas Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel
Théâtre des Funambules

Théâtre des Funambules oli teater Pariisis Boulevard du Temple'il. Teatrihoone ehitati 1816. aastal. Esialgu oli teatris 500 vaatakohta, hiljem suurendati 773 kohani. Teatris näidati esimestel aastatel akrobaatilisi numbreid ja pantomiimi, hiljem ka muid lavastusi. Funambules'ile tõid kuulsust miim Jean-Gaspard Deburau loodud Pierrot' lavakuju (esines aastatel 1819–1846) ja Frédérick Lemaître'i varasem näitlejakarjäär. Teater lammutati 1862. aastal seoses Pariisi rekonstrueerimisega. 1945. aastal linastunud Marcel Carné filmis "Ülemise rõdu lapsed" oli peamine tegevuspaik 1830.–1840. aastate Théâtre des Funambules. Tähtsamate filmitegelaste seas olid Deburau ja Lemaître.  Théâtre des Funambules – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kasti mõisa magasiait

Kasti mõisa magasiait oli magasiait Märjamaa kihelkonnas. Märjamaa kihelkonnas asuva Vana-Kasti mõisa uus magasiait ehitati 1882/83. aastal Järgkülas asuvale Hiiekünkale. Selleks eemaldati ehitusele ettejääv hiiepuu. Magasiaida vastas asus Kasti algkoolihoone, mille ühes osas töötas Kasti–Haimre vallavalitsus. 1906. aasta 25. jaanuaril toimus magasiaida ees 1905. aasta detsembrirevolutsioonis osalenud mõisapõletajate karistamine. Esivanemate pühal hiiekünkal anti vitsahoope mõisapõletajaile õiguse nõudmise eest. Peterburist kohale saabunud Bezobrazovi juhitud karistussalk jagas rasket kehalist karistust 17 Haimre mehele. Kohalikud talupidajad olid kohustatud külmal jaanuaripäeval ihunuhtlust pealt vaatama. Kohalolija kirjeldas: "Peks toimus järgmiselt: üks soldat istus pea peal, teine jalgadel, kuus soldatit peksid paljastatud seljale. Mitu raskeid vitsu saanud meest tuli koju viia reel linade vahele keeratuna." Eesti Vabariigi ajal kohandati magasiait nn pritsikuuriks. Selle katusele ehitati vaatetorn. Pritsikuuris olid hoiul tollele ajale kohased tuletõrjevahendid. Seal tegutses Haimre Vabatahtlik Tuletõrje Ühing. Pritsikuur oli kohaliku kogukonna tuletõrjevahendite hoiukoht ka kolhoosiajal. Pärast Eesti Vabariigi taastamist hoone erastati ja magasiaida eestvaate arhitektuur on täielikult muutunud. Magasiaida eest läbiv tee on tähistatud teeviidal; Järgküla tee, mis jääb Moka küla alasse.
Wood Buffalo rahvuspargi kopratamm

Wood Buffalo rahvuspargi kopratamm on maailma suurim kopratamm. See asetseb Põhja-Kanadas Alberta provintsis Wood Buffalo rahvuspargis. Tamm on vähemalt 850 m pikk ning kulgeb mööda rahvuspargi lõunaäärt. Kopratamm on nii suur, et seda on võimalik näha satelliitide piltidelt. Selle ehitus on alanud 1970. aastate keskel, kuna tugev roheline taimestik on katnud terve tammi ja uusi puuoksi pole nähtud. Tammi on ehitanud uurijate sõnul vähemalt kaks kopra perekonda. Kanada ökoloog Jean Thie avastas Wood Buffalo kopratammi oktoobris 2007. aastal. Avastus tehti juhuslikult, kuna Thie eesmärk oli uurida Põhja-Kanada igikeltsa sulamist. Thie on öelnud, et tammi on suure tõenäosusega edasi arendanud mitu koprapere põlvkonda. Eksperdid on arvamusel, et sellise kopratammi ehitamine on kestnud vähemalt 30 aastat. Tammi iseloomustab roheline taimkate, mis on tekkinud aja jooksul. Tamm koosneb okstest, kividest, võrsetest ja mudast. Värskeid puuoksi ei ole näha. Osa tammist on valminud tänu tormis langenud puudele, mis on veekogu peale kukkunud. Kobrastele on see suur eelis, sest vahed saab täita oma materjaliga. Ökoloogid on leidnud ka kaks väiksemat kopratammi, millel on perspektiiv 10 aasta jooksul liituda suure kopratammiga ja moodustada hiigeltamm, mille ulatus on 1 km. Koprad ehitavad tamme, et tekiks sügav ja stabiilne veekogu, kus nad saavad kaitset kiskjate, Põhja-Ameerikas näiteks karude ja koiottide eest. Rahuliku vooluga vesi aitab toimetada ehitusmaterjali ja toidu sihtpunkti. Samuti on tamm kasulik teistele loomadele ja keskkonnale, sest hoiab ära suuremad üleujutused. Ökoloog Thie arvab, et Põhja-Ameerika koprad on naasnud oma vanadesse pesitsuskohtadesse ja hakanud paljunema. Eelmisel sajandil kütiti massiliselt kopraid nende karusnaha tõttu, nüüd on kobraste arvukust hakanud taastuma. "Suurim kopratamm on kosmosest nähtav: "Seeker"". 2010. 3:00. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |aeg= (juhend) "Maailma suurim kopratamm: "Atlas Obscura"". "Maailma kõige suurem kopratamm: "MentalFloss"". 2018. "Maailma kõige suurem kopratamm on nähtav kosmosest: "The Telegraph"". 2010. 9:42. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |aeg= (juhend)
Mare Kandre

Mare Ingrid Kandre (sünninimi Mare Ingrid Hansson; 27. mai 1962 Söderala – 24. märts 2005 Stockholm) oli eesti päritolu rootsi kirjanik. Mare Kandre sai tuntuks oma romaanide ja poeetilise keelekasutusega. Tema romaanide ja jutustuste teemaks on sageli tütarlaste naiseks kasvamine ja naise roll ühiskonnas. Kandre sai Aftonbladeti kirjandusauhinna 1991. aastal. Ta on olnud punkansambli The Global Infantilists liige. "I ett annat land" : proosa (1984) "Bebådelsen" : luuletused proosas (1986) "Bübins unge" : romaan (1987) "Det brinnande trädet" : romaan (1988) "Aliide, Aliide" : romaan (1991) "Deliria" : romaan (1992) "Quinnan och Dr Dreuf" : romaan (1994) "Djävulen och Gud" : poeemivormis romaan (1994) "Bestiarium" : romaan (1999) "Hetta och vitt" : jutustused (2001) "Xavier". (2002) "Naene ja dr. Dreuf" (proosaromaan). Tõlkinud ja järelsõna: Marin Pärtel, Tallinn, Kultuurileht 2006 ISBN 9985-853-91-1 "Kurat ja Jumal". Tõlkinud: Marin Pärtel, järelsõna: Anu Saluäär-Kall, Tallinn, Kultuurileht 2019 1991 Aftonbladeti kirjandusauhind 2003 Doblougi preemia Mare Kandre koduleht
Maja puu otsas

Maja puu otsas ehk tüvemaja (inglise keeles tree house, tree fort) on (enamasti) puidust, klaasist või terasest ehitis, mis on ehitatud maapinnast kõrgemale puu külge või eraldi seisvatele tugipostidele. Selliseid maju kasutatakse enamasti hotelli või vaatlustornina. Ehitisel ei ole eesti keeles veel kindlat nimetust, sest sõna "puumaja" on kasutusel just ja ainult puitmaja ehk puidust maja tähenduses. Alates 1990. aastate keskpaigast on puu otsa ehitatud majade populaarsus suurenenud peamiselt USA-s ja Euroopas, sest oluliseks on muutunud tehnoloogia areng, huvi keskkonna vastu ja säästev elamine. Seetõttu on maja väiksem ja kompaktne. Populaarsuse kasv on suurendanud klientide nõudlust ehitus- ja arhitektuurifirmadele ning laiendanud puu otsa ehitatud majade kasutust majutusvaldkonnas. Eestis pole puu otsa maja ehitamiseks luba vaja, kui hoone jääb alla 20 m². Kui puu otsa ehitatud maja pindala jääb 20–60 m² vahele, siis on vaja esitada kohalikule omavalitsusele kirjaliku nõusoleku taotlus ja hoone ei või olla kõrgemal kui 5 m maapinnast. Kõrgema hoone puhul tuleb tingimusi täpsustada. USA-s on vaja puu otsa maja ehitamiseks luba siis, kui maja hakatakse kasutama ettevõtluses. Mõnes riigis liigitatakse puu otsa ehitatud maja ajutiseks ehitiseks, räägitakse läbi kaugus teistest ehitistest ja hoone kõrgus. Puu otsa maja ehitamiseks on kaks meetodit. Sellise maja saab ehitada tugipostidele nii, et kaal on jaotatud ühtlaselt ning ühtegi kruvi ega polti puu sisse ei keerata. Tugipostid saab ankurdada nurkades betooni külge. Invasiivse meetodi (kahjustab mingil määral puud) korral kasutatakse spetsiaalseid polte ehk TAB-polte (Treehouse Attachment Bolt), mis aitavad vähendada survet, pidada vastu tuulest tekitatud pingetele ja jaotada kaalu ühtlaselt. Poldid taluvad raskust 4100–5400 kg. Riigikogu. "Ehitusseadus". 01.07.2014. Elena Tahora. "How to build a Tree House". 05.12.2017. Originaali arhiivikoopia seisuga 14.08.2020.
Balta (linn)

Balta (ukraina Балта) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Odessa oblastis, Balta rajooni keskus. Linn asub 218 km Odessast loodes Kodõma jõe ääres. Balta ala on olnud asustatud 5000–6000 aastat. Linna rajasid tatarlased 16. sajandil. 17. sajandi lõpus tekkis Kodõma jõe vastaskaldale poola linn Józefgród. Vene kasakate sissetung Baltasse sai 1768. aastal alanud Vene-Türgi sõja ajendiks. Pärast vene võimu alla sattumist ühendati mõlemad linnad 1797. aastal. Baltast sai Podoolia kubermangu maakonnalinn. 1924–1929 oli Balta Ukraina NSV-sse kuulunud Moldaavia ANSV pealinn. 1940. aastal moodustati Moldaavia NSV, kuid Balta ja selle ümbrus, kus rahvastikust suurema osa moodustasid ukrainlased, jäi Ukraina NSV koosseisu Balta rajooni keskusena. 2016. aastast on Balta oblastilise alluvusega linn. http://balta-rada.gov.ua/
Hnivan

Hnivan (ukraina Гнівань) on linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tõvrivi rajoonis. Hnivan asub Lõuna-Bugi jõe vasakul kaldal, Vinnõtsjast umbes 18 km edelas. Hnivanit on esmamainitud 1629. aastal. Teise Poola jagamise tulemusel läks 1793. aastal Venemaa Keisririigi võimu alla. 1870. aastal ehitati läbi asula Kiievi–Odessa raudtee. Alevi staatuse sai Hnivan 1938. aastal ja linnaõigused 1981. aastal. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hnivani elanikest ukrainlasi 94,26%, venelasi 4,02%, poolakaid 0,64%, valgevenelasi 0,32%, juute 0,16%, armeenlasi 0,13%, moldaavlasi 0,08% ja asereid 0,08%. Гнівань Енциклопедія Сучасної України Національний склад міст Datatowel.in.ua
Oleksandrija

Oleksandrija (ukraina Олександрія) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Kirovogradi oblastis, Oleksandrija rajooni keskus. Linn asub 75 km oblasti keskusest Kropõvnõtskõist idas Inhuletsi jõe ääres. Linna rajasid 1746. aastal kasakad Ussivka külana. 1784. aastal sai linnaõigused. Linna haldusalasse kuuluvad ka 2 alevit ja 4 küla. http://olexrada.gov.ua/
Rõngu vasallilinnus

Rõngu vasallilinnus (saksa keeles Ringen) oli Tartu piiskopi vasalli linnus, mille varemed asuvad Rõngu lähedal Lossimäe külas. 14. sajandi esimesel poole rajatud linnus jäi Liivi sõja ajal varemeisse. Sellest on säilinud vaid pealinnuse kirdesein. 18. sajandi lõpus rajati linnusevaremetest umbes sada meetrit ida poole Rõngu mõisa varaklassitsistlik härrastemaja, mis põles 1917. aastal maha. Linnus asetses Rõngu jõe 12 m kõrgusel põhjakaldal, põhja-lõunasuunalise ovaalse Lossimäe künka lõunatipus. Merepinnast jääb linnus umbes 73 m kõrgusele. Linnus kaitses teederisti, kus Tartust tulev maantee hargnes seal Viljandisse ja Riiga minevaks maanteeks, millega omakorda ristus Rannu-Otepää maantee. Umbes 30*30 m suurune pealinnus oli ehitatud nurkadega põhiilmakaarte suundades, selle asendi andis ette juba künka lõunatipu kuju. Kaitseehitise juurde kuulus ka eeslinnus, kuid selle paiknemine pole teada, linnuseala ise on umbes 180*180 m suurune plats. 1,5 km kaugusele edelasse teederisti jäi ka Rõngu Miikaeli kihelkonnakirik. Linnus ehitati 14. sajandi esimesel poolel (arvatavasti 1340. aastal) ja see kaitses Tartu piiskopkonna edelaosa. Linnus kuulus keskajal Tödwenite suguvõsale. Linnuse ristkülikukujulist sisehoovi ümbritsesid peahoone tiivad, millest on lisaks peaväravale säilinud vaid üks fragment. Kastellilaadsele hoonele lisati hiljem veel eeslinnus, mille kohta paraku andmed puuduvad. Samuti lisati väravale eenduv väravaehitis, mille teisel korrusel asus Püha Risti kabel ja mida on mainitud 1413. Vene-Liivimaa sõjas tungisid 1558. aasta suvel Pihkva suunast tungisid Moskva tsaaririigi väed Pihkva vojevoodi Pjotr Šuiski juhtimisel Tartu piiskopkonda. 1558. aasta augustiks olid vene väed vallutatud ka Vastseliina, Toolse, Rakvere, Porkuni ja Laiuse. Need piirkonnad jäidki järgneva sõjategevuse ajaks Moskva tsaaririigi võimu alla. Aasta lõpul püüdsid liivimaalased ordu koadjuutori Gotthard Kettleri juhtimisel anda venelastele vastulööki, kuid nende ainsaks saavutuseks jäi Rõngu linnuse vallutamine ja hävitamine septembris-oktoobris, viienädalase piiramise järel. Rõngu linnus oli alates 1583 veel Jesuiitide ordu kasutuses. 1625. aastal lasksid jesuiidid selle Rootsi võimu saabumisel õhku. Linnuse vaade idast 19. sajandil. Autor Wilhelm Tusch Linnuse asendiplaan 19. sajandist. Autor Wilhelm Tusch Välisseina varemed Varemed sisehoovist vaadatuna Varemed Eesti Maa-ameti kaardirakendus Hagemeister, Heinrich von (1836/1837). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, T. 2. Riga: E. Frantzen. Lk-d 99–101. Rõngu vasallilinnus kultuurimälestiste riiklikus registris
Pohrebõštše

Pohrebõštše (ukraina Погребище) on linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis Vinnõtsja rajoonis. Kuni 2020. aastani oli Pohrebõštše rajooni halduskeskus. Pohrebõštše asub Rossi jõe ääres, Vinnõtsjast umbes 65 km idakirdes. Asula oli olemas juba 16. sajandi keskpaiku. Rajoonikeskuseks sai Pohrebõštše 1923. aastal ja alevi staatuse omandas 1938. aastal. Linnaõigused sai Pohrebõštše 1984. aastal. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Pohrebõštše elanikest ukrainlasi 98,08%, venelasi 1,38%, poolakaid 0,18% ja valgevenelasi 0,16%. Історія Погребища Погребищенська міська рада Історико-георгафічна довідка Погребищенського району Погребищенська районна державна адміністрація Національний склад міст Datatowel.in.ua
Liibanoni riigipeade loend

Liibanoni riigipeade loend loetleb iseseisva Liibanoni riigipead. Aastail 1842–1920 kuulus riik Türgi koosseisu ja aastail 1920–1941 oli riik Prantsusmaa mandaatala. 1926 sai ta autonoomia. Riigipead on toodud kahes tabelis. Esimeses on riigipead alates aastast 1118, mil võimule sai Banu Māni dünastia. Teises tabelis on riigi presidendid alates autonoomia saavutamisest 1926. aastal.
Euroopa kõrgussüsteem

Euroopa kõrgussüsteem ehk Euroopa vertikaalne referents (European Vertical Reference System - EVRS) on kasutusel Eestis kõrgussüsteemina. Eestis tähistatakse EVRS-i kõrgusi lühendiga EH2000, kus EH tähendab Estonian Heights ja 2000 Fennoskandia maapinnatõusu aastal 2000. Euroopa kõrgussüsteemi lähtenivoo ehk kõnekeeli Amsterdami null on arvestatud veetaseme keskmise väärtusega, mis mõõdeti Amsterdamis ajavahemikul 1. september 1683 kuni 1. september 1684 ning seda mõõdeti 35 000 erinevas asukohas üle riigi. Eesti läks üle Euroopa kõrgussüsteemile 1. jaanuaril 2018. aastal, sest enamik Euroopa riike kasutas juba Euroopa kõrgussüsteemi. Kõrgussüsteemi üleminekuks oli senise kõrgussüsteemi (BK77) vananemine, mis on tuntud rahvakeeli Kroonlinna null. Eesti kõrgusvõrk integreeriti Euroopa ühtsesse kõrgussüsteemi, mille muutus lihtsustab tööd näiteks merelaevanduses ning projekteerimises ja ehitusvaldkonnas. Nii saab vältida vigu kõrguste ümberarvestamisel ja arendada rahvusvahelist koostööd. Euroopa ühise kõrguste süsteemi loomiseks alustati projektidega juba 1950. ja 1970. aastatel kasutades rahvuslike kõrgusi ning nende korrigeerimist. Üheks tulemuseks oli Euroopa Ühtse Kõrgusvõrgu korrigeerimine 1986. aastal. Mõõdeti ja parandati samasugused ühtsed kõrgusvõrgud ka Ida-Euroopas, mis olid kooskõlas 1994. aastal Varssavis peetud EUREF-i sümpoosioni 3. Resolutsiooniga. Töö eesmärgiks oli saada ühtsed kõrgused Euroopale ühe detsimeetri täpsusega. Aastate jooksul on projekt samm sammu haaval suurenenud tänu Ida-Euroopa riikide kõrguste süsteemi kaasamisega. Esimesed tulemused jagati osalenud riikidele 1999. aastal. Maa-amet (25. november 2019). "Euroopa kõrgussüsteem". maaamet.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 6.05.2020. Vaadatud 11.05.2020. Atlas Obscura (jaanuar 2020). "Amsterdam Ordnance Datum". atlasobscura.com. Vaadatud 11.05.2020. Maa-amet (25.11.2019). "Euroopa kõrgussüsteem". maaamet.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 6.05.2020. Vaadatud 11.05.2020. Bundesamt für Kartographie und Geodäsie (2020). "Definition of European Vertical Reference System". evrs.bkg.bund.de. Vaadatud 11.05.2020.
Katrin Karu

Katrin Karu (sündinud 7. veebruaril 1969) on haridusteadlane ja andragoog. Katrin Karul on Tallinna Ülikooli magistrikraad kasvatusteadustes, hariduskorralduse täiendõppe diplom Tallinna Pedagoogikaülikoolist ning samuti käsitöö ja kodunduse õpetaja diplom. Katrin Karu kaitses 11. mail 2020 doktoritöö „Üliõpilaste arusaamad õppimisest ülikoolis: andragoogiline vaade“ ning talle on antud kasvatusteaduste doktorikraad. Tallinna Ülikooli Haridusteaduste Instituudi lektorina on Katrin Karu teadustöö põhisuundadeks täiskasvanuharidus ja elukestev õpe. Katrin Karu on abielus ning tal on poeg Otto ja tütar Marta.[viide?] https://www.tlu.ee/sundmused/haridusteaduste-instituudi-doktorandi-katrin-karu-doktoritoo-kaitsmine Karu, K. "Üliõpilaste arusaamad õppimisest ülikoolis: andragoogiline vaade"Doktoritöö. Tallinn: Tallinna Ülikool 2020. Katrin Karu ETIS-es.
Eggegebirge

Eggegebirge ('Egge mäed') või lihtsalt Egge (die Egge) on metsane seljandik, kuni 464 m üle merepinna, Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa idaosas. Egge laiub Teutoburgi metsa lõunatipust Horn-Bad Meinbergi ja Steinheimi lähedal lõuna poole, Sauerlandi põhjaosadesse Marsbergi lähedal. Selle kõrgeim punkt on Preußischer Velmerstot (468 m). See on Alam-Saksi kõrgendiku osa ja üks kahest peamisest mäeliinist Teutoburgi metsa / Egge mägede looduspargis. See on ka osa Reini ja Weseri jõe vahelisest veelahkmest.
Turbatablett

Turbatablett on kokkupressitud kasvuturvas, mis on kaetud paberiga. Enne kasutamist tuleb turbatabletti kasta umbes 100 ml veega. Ümara kuju ja väikese mõõdu tõttu on neid lihtne hallata. Turbatablett on mõeldud selliste kultuuride ettekasvatamiseks, mille juurekava on väga õrn ja on suurem oht ümberistutamisel seda vigastada. Turvas