laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rocca al Mare Kool

Rocca al Mare Kool on era-üldhariduskool Tallinnas Rocca al Mares, mis alustas tegevust 2000./2001. õppeaastal. Rocca al Mare Kooli missioon on toetada maailma paremaks muutvaid unistusi ja nende teostamist. Kooli eesmärk on kujundada oma õpilastest terved, haritud, kultuursed, eetiliste väärtushinnangutega läbilöögivõimelised ja õnnelikud noored inimesed. Rocca al Mare Kooli üks asutajatest ning nõukogu esimees on ettevõtja Hannes Tamjärv. Rocca al Mare Kooli AS-i juhataja on Rein Rebane. 10. augustist 2010 oli kooli direktor Kaido Kreintaal. 2015. aasta augustist oli kooli direktor Heiti Pakk ning 2020. aasta 31. juulist on kooli direktoriks Sirje Toomla . Kool on pälvinud aasta betoonehitise auhinna (2001) ning aasta kiusuennetaja kooli auhinna (2020). 2005. aasta 1. septembril avas Rocca al Mare kool individuaalõppekeskuse Järvamaal Vodja piirkonnas ning 2015. aastal 1. septembril õppekeskuse Hispaanias Marbella piirkonnas. Kool korraldab ja võõrustab oma kogukonnas mitmeid kultuuriüritusi, näiteks disainikonkurssi Roosad Käärid, klassidevahelist tantsuvõistlust RaM Tants ning heategevuslikku EAK autoriõhtut. Rocca al Mare Kooli Tantsusõbrad http://www.delfi.ee/news/paevauudised/kohalikud/rocca-al-mare-kooli-direktoriks-saab-kaido-kreintaal.d?id=31299045 https://www.err.ee/1111585/sirje-toomla-hakkab-juhtima-rocca-al-mare-kooli "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. veebruar 2020. Vaadatud 26. juunil 2022.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://opleht.ee/2020/09/aasta-kiusuennetaja-kool-2020-on-rocca-al-mare-kool/ https://ramkool.edu.ee/vodja-kool/ https://web.archive.org/web/20170321171645/http://ramkool.edu.ee/hispaania-oppekeskus/meie-kooli-lugu/ (vaadatud 21.03.2017) https://elu24.postimees.ee/6503372/galerii-noorte-moeuritus-roosad-kaarid-toi-lavale-glamuursed-kollektsioonid https://www.facebook.com/RaMTants/ https://ramkool.edu.ee/uudised/eak-autoriohtu-toimub-5-veebruaril/ Rocca al Mare Kool
Arnold (aadlisuguvõsa)

Arnold (vene keeles Арнольд) on Nassaust pärit aadlisuguvõsa. Tänapäeval elavad suguvõsaliikmed Rootsis ja Venemaal. 1841. aasta 28. veebruaril (vkj) immatrikuleeriti Eestimaa rüütelkonna matriklisse vennad Wittgenstein Reinhold Sergei Gregor von Arnold (1812–1880), Gustav Reinhold Alexander von Arnold (1813−1873) ja Karl Alexander Friedrich von Arnold (suri 1846). Suguvõsa Venemaa liin võeti 15. novembril (vkj) 1890 Simbirski kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse. Johan Friedrich von Arnold (1764–1838), kapten, kreisisaadik, Jõhvi vallakohtunik, mõisaomanik Wittgenstein Reinhold Sergei Gregor von Arnold (1812–1880), adrakohtunik, Järve ja Kurtna mõisnik Gustav Reinhold Alexander von Arnold (1813−1873), tõeline riiginõunik, kubermanguinsener Vladimir Gustavovitš Arnold (1849−1920), kindralmajor, kadetikorpuse kasvataja Roman Gustavovitš Arnold (1857−1915), kindralmajor, kadetikorpuse kasvataja Otto Gustaf Reinhold von Arnold-Grön (sündinud 1950), majandusteaduse magister, Rootsi parlamendi liige, mõisaomanik Eestimaa: Järve (Türpsal) (1808−1891), Kurtna (Kurtna) (1857−1889) Skåne lään: Jordberga (1990−tänaseni) Södermanlandi lään: Hofsta (1912−tänaseni) Hofsta mõis Jordberga mõis Kurtna mõis Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd III. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930, lk 3. Поливанов, В. Н. Материалы к истории Симбирского дворянства. 1781–1909. Симбирск: 1909, lk 11 [1]. Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 225. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd III. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930. Lk 3-7 [2]. Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd I. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1972. Lk 124-125. Arnoldi suguvõsa saidil geni.com Arnoldi suguvõsa Rootsi liinid saidil abc.se (rootsi keeles) Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Семейная xроника фамилии Арнольд saidil famhist.ru
Aliide-Rosalie Sillaäär

Aliide-Rosalie Sillaäär (13. september 1906 Läänemaa, Lihula vald, Võigaste – 2010) oli eesti pikaealine.
Tokamak

Tokamak (lühend venekeelsest väljendist "тороидальная камера с магнитными катушками") on masin, millega toroidaalse (sõõrikukujulise) magnetvälja abil sulustada plasmat. Tokamaki leiutasid 1950. aastatel Nõukogude füüsikud Igor Tamm ja Andrei Sahharov, laiemale avalikkusele esitleti seda aastal 1968. Sarnaselt teise laialt kasutatava magnetsulustamise seadme stellaraatoriga tekitatakse plasmat vangistava magnetvälja toroidne komponent vaakumkambrit ümbritsevate elektromagnetite abil. Kuna toimimiseks on tarvis tugevaid magnetvälju, need aga tingivad vajaduse suurte voolude järgi, eelistatakse tänapäeval võimsuskadude vähendamiseks magnetite valmistamiseks kasutada ülijuhtivaid poole. Laetud osakeste trajektooride stabiliseerimiseks kasutatakse pintšefekti, kui poloidse magnetvälja saamiseks juhitakse läbi plasma tugev elektrivool. Pintšefekti rakendamine on tokamaki kõige suuremaks põhimõtteliseks eripäraks võrreldes stellaraatoriga. Kõige käepärasem moodus voolu tekitamiseks oleks see indutseerida muutuva magnetväljaga. Muutuvale magnetväljale panustamine tingiks aga kogu süsteemi impulssrežiimis toimimise vajaduse, mis tooks kaasa tehnilisi probleeme, sh materjalide kiirenenud väsimise. Mõnevõrra parem ja praktikas ka rakendatav variant on kasutada kas elektromagnetilist mõjustamist (sarnane mikrolaineahju soojendamisprintsiibiga) või/ja suure energiaga neutraalsete (magnetvälja poolt mitte mõjustatavate) aineosakeste juhtimist plasmasse, kus need laengukandjatega põrkudes panevad viimased soovitud suunas liikuma ja omandaks samal ajal ka ise laengu. Et saavutada seadme suuremat efektiivsust, eelistatakse nüüdisaegsetes lahendustes ära kasutada ka tokamaki plasmas selle ebaühtlase rõhu tõttu tekkivat nn bootstrap-voolu (bootstrap current). Bootstrap-voolu osakaal kogu poloidset magnetvälja tekitavast voolust ulatub mõningates tokamaki versioonides 80 protsendini . Magnetiline sulustamine Stellaraator Toroidal machines Fusion reactor "James Pasko, Magnetic Confinement of Plasmas for Fusion" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 17. detsember 2010. Vaadatud 2. detsembril 2011.
Rootsi introdutseeritud aadlisuguvõsade loend

Rootsi introdutseeritud aadlisuguvõsade loend on Rootsi rüütelkonda introdutseeritud aadlisuguvõsade loend. 1626. aastast jaotati Rootsi rüütelkond ja Soome rüütelkonna liikmed kolme klassi: esimene klass ehk härrasteklass (rootsi keeles herreklass), kuhu kuulusid krahvid ja vabahärrad, teise klassi ehk rüütliteklassi (riddarklass), nendest madalamad Rootsi Riiginõukogu perekonnad ja kolmandasse klassi (svenneklass) ülejäänud aadlisuguvõsad. Rootsi rüütelkond pidas Rootsi ja Soome aadlimatriklit Stockholmi Rüütlimaja aadlimatriklis. Friherrliga ätten Palmqvist nr 123 † Rootsi kuninganna Christina vapidiplom Tartu hoovikohtu assessorile Caspar Pegaw'le (Caspar Pegau von Pegauberg) ja tema vennale leitnant Jacob Pegaw'le, Rahvusarhiivi Pärgamendid Katalog der Familienkundlichen Ausstellung zu Reval 1933. − Beiträge zur Kunde Estlands. Hrsg. O. Greiffenhagen. Band XVIII. Heft 4/5. Reval: Franz Kluge, 1932/34. Lk 193−268. Schwedisches Adelsdiplom für Caspar Pegau, ausgestellt von Königin Christina, d. d. Stockholm 1651 29. 8 Siin: lk 196 [1]. Gabriel Anrep (i.e. Johan Gabriel), Pegauberg, Svenska Adelns Ättar-taflor Utgifna Af Gabriel Anrep, s 163 Riddarhuset, Rootsi rüütelkonna koduleht Grevliga ätter, www.adelsvapen.com Friherrliga ätter, www.adelsvapen.com Adliga ätter, www.adelsvapen.com Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... , Tryckt uti Kongl. tryckeriet, 1754
Hilda Kasela

Hilda Kasela (17. september 1903 Antsla – 1. juuli 2010) oli eesti pikaealine; pärast Elisabet Pärksoni surma oli Hilda Kasela Eesti vanuselt teine inimene, temast 2 kuud vanem oli samuti Raplamaal elanud Maria Orutalu. Käru vallaleht http://www.ohtuleht.ee/296214 Postimees, 3. juuli 2010, lk 18 Allar Viivik: Ülipika ea saladus: hoidke arstidest eemale!, SLÕhtuleht, 17. september 2008 Kõige rohkem saja-aastaseid elab Tallinnas ja Harjumaal, Maaleht, september 2008 105aastane Hilda Kasela Raplamaalt: Eesti kõige vanem inimene Naisteleht.ee, 3. juuli 2009 Eesti vanim elanik tähistas oma 106. sünnipäeva ERR.ee, 17. september 2009
Peeter Espak

Peeter Espak (sündinud 24. aprillil 1979) on eesti orientalist, teoloog ja assürioloog. Ta lõpetas 1997. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi. 2010. aastal kaitses ta Tartu ülikooli usuteaduskonnas doktoritöö Lähis-Ida usundiloo ja ajaloo alal. Akadeemiliselt on ta Korporatsioon Sakala liige. Tartu Ülikooli orientalistikakeskuse vanemteadur 2009–2013, Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usundiloo vanemteadur 2014–2017, alates 2018 Tartu Ülikooli orientalistikakeskuse sumeroloogia ja Lähis-Ida kultuuriloo vanemteadur. MTÜ Ühiskonnauuringute Instituut juhataja. 2017‒2021 oli ta Teaduste Akadeemia Eesti Noorte Teaduste Akadeemia liige. Avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni peamiselt Lähis-Ida religiooni, mütoloogia ja ajaloo teemadel. Kirjutanud rohkelt esseesid, ajaleheartikleid ja arvamusi Eesti ajalehtedes ja ajakirjades. Peeter Espak. The God Enki in Sumerian Royal Ideology and Mythology. Philippika – Altertumswissenschaftliche Abhandlungen / Contributions to the Study of Ancient World Cultures 87. Harrassowitz Verlag. 2015 Peeter Espak, Loone Ots. Müüt ja kirjandus. Maurus. 2015 Peeter Espak, Vladimir Sazonov, Andreas Johandi. Vana-Lähis-Ida ajalugu 3500–2000 eKr. Tartu Ülikooli Kirjastus. 2017 2017 – sai Eesti Noorte Teaduste Akadeemia asutajaliikmeks Ühiskonnauuringute Instituudi koduleht (2016). "Instituudist". Eesti Noorte Teaduste Akadeemia liikmete nimekiri Peeter Espak Eesti Teadusinfosüsteemis Asjatundja: Euroopat ohustab enda juurte ja kultuuri häbenemine, mitte islami invasioon!
Tai peaminister

Tai Kuningriigi peaminister on Tai valitsusjuhi ametinimetus. Ta on Tai valitsuse juht ja peamine täidesaatva võimu teostaja, sest kuninga roll on suures osas tseremoniaalne. Esimene Tai peaminister oli Phraya Manopakorn Nititada, kes astus ametisse seoses üleminekuga konstitutsioonilisele monarhiale 1932. aastal. Alates 1992. aasta põhiseaduse muudatusest peab riigi peaminister olema parlamendi liige. Peaministri valib parlament ja kinnitab ametisse kuningas. Tavaliselt nimetatakse peaministriks valimised võitnud erakonna juht. Valitsuses abistavad ja vajaduse korral ka asendavad peaministrit mitu asepeaministrit ning minister peaministri büroo juures. Tai valitsusjuhtide loend
Tooru õhtu

Tooru õhtuks või Tooru teeramise õhtuks on eesti rahvausundis nimetatud neljapäeva õhtut Kose kihelkonnas ja Harjumaa rannikul. Tooru teeramise õhtul on käidud hiies püha pidamas, ei olevat tehtud tööd ja puhutud toorupilli ehk torupillisarnast vasikamaost pilli. Matthias Johann Eisen kirjeldab oma raamatus "Eesti mütoloogia" Tooru teeramise õhtuid nii: Taarale oli neljapäev pühendatud. Neljapäeval käidi hiies püha pidamas. Torupillimees puhus kivi ehk kännu otsas torupilli, rahvas laulis ja tantsis. Nimelt peeti niisuguseid pidusid suvel, mil nad öö otsa hommiku valgeni kestsid. Öösi tehti hiie ligidale tuli üles, mille ümber vanemad inimesed istusid, kuna nooremad lusti lõid. Saarlased arvasid, et Taara ise hiiepuu otsas viibib ja sealt noorerahva pidu pealt vaatab. Hiidlastest teatakse, et need praeguse Pühalepa kiriku kohal alasti olles ohverdanud, ohverdades noad kätte haaranud ja yksteist katsunud täkkida nii, et veri ilmuks. See veri oli jumalale ohvriks määratud, missugusele jumalale, seda enam ei teata. Ka Kärdla ligidal Hiieselja hiies tehtud niisama. Seal võtnud täkkimisest isegi naisterahvad osa. Täkkimise ajal mängitud agaralt torupilli. Neljapäeva pühitsemist ja seotust hiite, Tooru ja torupilliga mainitakse ka Pilistvere kihelkonnast 1896. aastal kogutud pärimusteates: Vanaaeg, kui veel ristiusku meie maal ei olnud, siis peeti püha Eestimaal neljapä ja hüiti seda tooru pühaks, kus sel päval siis hiiedelle ohverdati. Üks seesugune hiiepaik ja mets oli Kõo Koksvere külas, mis Siimotsi kopleks praegu on, et küll nüid ju hiied paar põlve maha on raiutud. Hiiepuude esimine raiuja oli Siimotsi Mihkel ja kõik külarahvas ootasid (veel siis!) õnnetust tulema selle talu omanikule, kes üks vanapoiss oli, aga õnnetus jäi tulematta kuni tänapäevani. Ka kõige küla õnnetus, mida kardeti, jäi hiiede pärast tulemata. Ka mängiti torupilli seal metsa ääres ja ohvred viidi metsa esimisest uudseviljast, esimisest lehmavasikast, esimisest lammatallest ja nõnda edasi kõigist; ka raha viidi sinna, mis esimene sai hiiedelle ohverdud. Kus ta sealt jäi, seda põle tarvis küsida: kõik liha, seda sõid hundid ja koerad, sest hunta oli sel ajal palju, ja ka vilja sõid varesed ja linnud, sest vargid sel ajal ei olnud nagu nüüd. Raha said järeltulijad üksi veel mõne jau kätte. Kena on seda kõik kuulda, mis vanarahvas nii sügavalt uskus, aga mis nüüd peaks uskuma, nii tühiseks peetakse. (H IV 7, 269/70 (29) < Pilistvere, Kõo m. – H. Keller (1896)). Taara Tharapita Hiis Matthias Johann Eisen. Eesti mütoloogia. Toimetanud Ülo Tedre. Tallinn: Mats 1995. Mari-Ann Remmel. Hiie ase. Hiis Eesti rahvapärimuses. Tartu 1998, lk 121–122. Matthias Johann Eisen. Eesti mütoloogia. Eestimaa Kooliõpetajate Vastastiku Abiandmise Seltsi raamatukaupluse kirjastus, 1919, lk 177–178.
Pung

Pungad on soontaimede varrel paiknevad moodustised, millest sõltuvalt asukohast arenevad vars või varreharud. Esimesel puhul on tegemist varre tipus paiknevate tipupungadega, varreharud saavad alguse aga külgpungadest. Pungade peamine ülesanne on taime eluks ebasoodsate tingimuste lõppedes kiire kasvu tagamine varre või selle harude arenemise näol. Kahe- ja mitmeaastaste taimede pungad on kaetud soomusedtega, enamiku üheaastaste taimede pungad on paljad. Punga eesosas paikneb kasvukuhik initsiaalrakkudega, sellest tahapoole jäävad lehealgmed. Asukoha põhjal jaotatakse pungad tipu-, külg- ja lisapungadeks. Tipupung asub varre tipus. Külgpung asub lehe- või oksakaenlas. Lisapungad asuvad mujal, näiteks tüvel või juurel. Tüvel asuvad lisapungad võivad olla endised külgpungad, mis pole puhkenud, vaid puukoore alla mattunud, ja neid nimetatakse uinuvateks pungadeks. Basaalpungadeks nimetatakse juurel asuvaid pungi. Ehituse põhjal jaotatakse pungad kasvu-, õie- ja segapungadeks. Kasvupung sisaldab taime vegetatiivseid osi: võsu- ja lehealgmeid. Õiepung sisaldab taime reproduktiivseid osi: õiealgmeid. Segapung sisaldab võsu- ja õiealgmeid. Analoogia põhjal nimetatakse pungaks ka zooloogias looma kehal olevat väljakasvu, millest areneb uus isend. See on mittesugulise paljunemise üks vorm ja see esineb üksnes lihtsa ehitusega loomadel.
1202

1202. aasta Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Aastakümned: 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad - 1200. aastad - 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad Aastad: 1197 1198 1199 1200 1201 - 1202 - 1203 1204 1205 1206 1207 1208 Mõõgavendade ordu (Kristuse sõjateenistuse Vendade) asutamine Paavst kuulutab ristisõja Maarjamaaks nimetatud Vana-Liivimaa ristiusku pööramiseks. ... ... 12. november – Knud VI, Taani kuningas
Gemma

Gemma võib tähendada järgmist: gemma on ladina keeles pung[küsitav] Gemma on tähe Alpha Coronae Borealis variantnimi Gemma (eesnimi), naisenimi
Wolter von Plettenberg (staarost)

Wolter von Plettenberg oli 17. sajandi alguses Tartu staarost ja ökonoom. Plettenberg pärines Liivimaalt ja oli ordumeister Wolter von Plettenbergi kauge sugulane. Ta juhtis staarosti ja ökonoomina Poola-aegse Tartu kohtupidamist ja majanduselu. Sarnaselt mitme eelmise ökonoomiga oli ka tema protestant, mis tekitas teatud pingeid katoliiklike vaimulikega ning lähendas teda Tartu raele ja luterlikele jutlustajatele. Plettenberg oli segatud ka Tartu ja jesuiitide vahelisse tülisse, kus viimased püüdsid sundida protestantlikke jutlustajaid loobuma eestikeelsete jutluste pidamisest, väites, et eestlaste sünnipärane ja loomupärane usk on katoliiklus. Jutlustaja ja raad pöördusid 1610. aastatel mitmel korral Plettenbergi poole palvega jesuiitidepoolne tagakiusamine lõpetada. Et aga neid toetas kuningas Zygmunt III, siis polnud Plettenbergil selles küsimuses erilist tegevusvabadust ning ta püüdis konfliktis neutraalseks jääda. Vello Helk. Jesuiidid Tartus. Tartu: Ilmamaa, 2003. Lk-d 170 ja 177–178.
Tai valitsusjuhtide loend

Tai valitsusjuhtide loend loetleb Tai valitsust juhtinud isikud sõltumata nende ametinimetusest alates esimese valitsusjuhi ametisse astumisest 1932. aastal. Tai peaminister Tai valitsus
1203

1203. aasta Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Aastakümned: 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad - 1200. aastad - 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad Aastad: 1198 1199 1200 1201 1202 - 1203 - 1204 1205 1206 1207 1208 ... ... ... ...
Rooma keiser (täpsustus)

Rooma keisriks on nimetatud mitme ajaloolise riigi valitsepaid: Vana-Rooma keiser oli Rooma keisririigi valitseja aastatel 27 eKr kuni 476. Bütsantsi keiser oli Bütsantsi valitseja aastatel 395–1453. Saksa-Rooma keiser oli Saksa Rahvuse Püha Rooma keisririigi valitseja aastatel 962–1806. Pärast Konstantinoopoli langemist 1453. aastal lisas Rooma keisri tiitli oma aunimetustele ka Türgi sultan. Rooma kuningas
Kambium

Kambium (varasemas eesti keeles ka mähk; ladina cambium) on paljude kaheiduleheliste taimede ja okaspuude külgmine algkude (lateraalne meristeem), mis võimaldab neil jämedus- ehk teiskasvu. Kambium paikneb taimedel juurtes ja vartes juhtkudede läheduses (floeemi, ksüleemi vahel). Reeglina jagunevad kambiumirakud nii, et üks rakk läheb niineosa ja teine puiduosa koosseisu (seetõttu nimetatakse seda ka mõnikord kimbu- ehk fastsikulaar- ehk vaskulaarkambiumiks), pärastisel diferentseerumisel lülitub osa rakke ka põhikoesse. Taimedel leidub kambiumit ka peridermis, viimast nimetatakse siis korgikambiumiks.
Juurestik

Juurestik ehk juuresüsteem (varasemas eesti keeles ka: juurekava) on mingi taime juurte kogum. Sõltuvalt põhiplaanist eristatakse sammas- ja narmasjuurestikku. Esimese puhul moodustub taimel idujuurest peajuur ja sellest harunevad külgjuured, narmasjuurestikul peajuur aga puudub või pole selgelt eristunud, ning juurestik moodustub peaosas külg- ja lisajuurest. Tekkimise järgi eristatakse kaht juurestiku põhitüüpi: seemikjuurestikku ja lisajuurestikku. Kivistik, J. (1983). Puuviljandus. Tallinn : Valgus, lk 22
1204

1204. aasta Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Aastakümned: 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad - 1200. aastad - 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad Aastad: 1199 1200 1201 1202 1203 - 1204 - 1205 1206 1207 1208 1209 Neljanda ristisõja käigus vallutati ja purustati Bütsantsi pealinn Konstantinoopol. ... ... ...
Palmilised

Palmilised (Arecaceae; mõningais allikais käsitletud ka botaanikanomenklatuuri järgi ebakorrektse nimega Palmaceae) on õistaimede sugukond palmilaadsete seltsist. Palmilisi on teada umbes 202 perekonda ligikaudu 2600 liigiga, millest tuumosa kasvab troopikas ja lähistroopikas. Oma levilas hõivavad nad peaaegu kõikvõimalikke kasvukohti vihmametsadest kõrbeteni. Paljud palmiliigid on harunemata, suhteliselt sihvaka tüvega. Enamikule palmidele on eritunnuseks suured igihaljad liitlehed. Palmid on ajalooliselt võidu, rahu ja viljakuse sümbolid. Tänapäeval seostakse palmidega troopikat ja puhkust. Perekonnad jagunevad viie alamsugukonna vahel: Arecoideae Acanthophoenix – dodopalm Acrocomia – astelpalm Adonidia – nääripalm Archontophoenix – punadatlipalm Areca – areekapalm Arenga – arengapalm Astrocaryum – tähtpähklipalm Bactris – virsikpalm Beccariophoenix – mahlapalm Butia – buutiapalm Chamaedorea – mägipalm Cocos – kookospalm Daemonorops – deemonpalm Deckenia – dekeeniapalm Dictyosperma – võrkpalm Dypsis – pisipalm Elaeis – õlipalm Euterpe – euterpepalm Howea – kentiapalm Hyophorbe – pudelpalm Jubaea – meepalm Manicaria – manikaariapalm Marojejya – maropalm Neonicholsonia – vatsonipalm Neoveitchia – kuradipalm Oenocarpus – patauapalm Rhopalostylis – nikaupalm Roystonea – kuningpalm Syagrus – printsipalm Veitchia – jõulupalm Voanioala – voaniolapalm Calamoideae Calamus – rotangpalm Mauritia – buritipalm Metroxylon – saagopalm Pigafetta – pigafetapalm Raphia – raffiapalm Salacca – salakkpalm Ceroxyloideae Ceroxylon – vahapalm Phytelephas – vandlipalm Ravenea – raveenepalm Coryphoideae Borassus – palmüürapalm Colpothrinax – tünnpalm Copernicia – karnauubapalm Corypha – varipalm Hemithrinax – kerapalm Hyphaene – dummpalm Johannesteijsmannia – johannesepalm Latania – laatanpalm Licuala – vandepalm Livistona – lehvikpalm Lodoicea – seišellipalm Phoenix – datlipalm Pritchardia – havaipalm Rhapidophyllum – lumepalm Sabal – saabalpalm Saribus – saribuspalm Tahina – tahiinapalm Thrinax – triinakspalm Trachycarpus – karuspalm Wallichia – vallihhipalm Washingtonia – vašingtooniapalm Zombia – tondipalm Nypoideae Nypa – nipapalm "Enam kui pooli maailma palme ähvardab väljasuremine" ERR Novaator, 27. september 2022
Ludwig II (film 1972)

"Ludwig II" on itaalia režissööri Luchino Visconti lavastatud ajaloodraama, mis kujutab Baieri kuninga Ludwig II elu. Ludwig II teatakse tänapäeval peamiselt Richard Wagneri jumaldajana ning selle tõttu, et ta lasi ehitada nii mõnegi lossi, millest tuntuim on ilmselt Neuschwansteini loss. Nimitegelast mängib Helmut Berger, Richard Wagneri osas on Trevor Howard ja Austria keisrinna Elisabethi rollis Romy Schneider.
Kevin Kelly

Kevin Kelly (sündinud 1952) on ameerika teaduskirjanik. Tema raamat "Out of control: The New Biology of Machines, Social Systems, and the Economic World" ("Kontrolli alt väljas: Masinate, sotsiaalsete süsteemide ja majandusilma uus bioloogia", ilmunud esimeses versioonis 1994) käsitleb bioloogilise tasakaalu küsimusi – elussüsteemide vabaduse (ehk kontrolli alt väljumise) olemust ning bioloogilise ja ökoloogilise tasakaalu kujunemise võimalusi. Ta on ka küberkultuuri asjatundja ning filmi "The Matrix" tegijate üks ideelisi allikaid. Ta on töötanud mitmes ajakirjas. Ta on aidanud arendada projekti "All Species Inventory" ("Kõikide liikide inventuur"), mille eesmärgiks on ühe põlvkonna jooksul (25 aastaga) koostada maailma kõigi elusolendiliikide veebikataloog. Raamatu "Out of Control" koduleht koos täistekstiga Kevin Kelly koduleht Kevin Kelly veebipäevik
Teaduskirjanik

Teaduskirjanik või aimekirjanik või teadusajakirjanik (ingl. science writer või science journalist) on teaduslikest arusaamadest populaarteaduslikus stiilis kirjutav ajakirjanik või teadlane, tihti teadusajakirjandusele spetsialiseerunud inimene. Peamised žanrid, milles teaduskirjanikud kirjutavad, on populaarteaduslik ehk aimeraamat ja teaduslik essee. Mõnikord tehakse vahet populaarteaduslikul kirjandusel, mis kirjutab üldisematest, ja teadusajakirjandusel, mis kirjutab pigem uuematest teadusprobleemidest. Vahet võib teha ka selle järgi, et aimekirjanik kirjutab üldarusaadavamal viisil, teaduskirjanik aga ühtaegu arendab teaduslikke arusaamu. Vastavalt võib siis ka vahet teha populaarteaduslike teoste kirjutajal (aimekirjanikul) ja teaduskirjanikul (või teadusajakirjanikul). Teadusajakirjanikeks kitsamas mõttes peetakse neid, kellele ajakirjandus on põhitööks. Teaduskirjanikeks peetakse sagedamini loodusteadustest kui humanitaarteadustest kirjutajaid. Eestis on teaduskirjanikena viljakad olnud teadlastest näiteks Henn Käämbre, Harry Õiglane, ajakirjanikest näiteks Tiit Kändler ja Arko Olesk, teaduskirjanike hulka võib arvata ka Ilmar Vene ja Lennart Meri ("Hõbevalge", "Hõbevalgem"). Eesti teaduskirjanike ühendusena on loodud Eesti Teadusajakirjanike Selts. Maailmas on teaduskirjanikena tuntud näiteks David Attenborough, Philip Ball, Fritjof Capra, Richard Dawkins, Jared Diamond, Martin Gardner, Stephen Jay Gould, Stephen Hawking, Kevin Kelly, Stefan Klein, Desmond Morris, Matt Ridley, Carl Sagan ja teised. Eesti Teadusajakirjanike Selts looduskirjanik teadus