laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mati Valdma

Mati Valdma (28. november 1936 Tartu – 7. november 2023) oli eesti tehnikateadlane ja Tallinna Tehnikaülikooli professor. Lõpetas Fr. R. Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli 1955; Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrisüsteemide ja -võrkude erialal 1960; aspirantuur (eriala: energiasüsteemid ja nende juhtimine) TPIs 1962–1965. Tehnikateaduste kandidaat (Исследование вероятностного оптимального планирования производственных процессов энергетических систем (Energiasüsteemide tootmisprotsesside tõenäosusliku optimaalse planeerimise uurimine, juh. Olaf Terno), NSV Liidu TA Energeetika Instituut Moskvas) 1967; tehnikateaduste doktor (Оптимизация режимов энергетических систем по непрерывным параметрам в условиях неполнои информации (Energiasüsteemi talitluse optimeerimine pidevate muutujate järgi mittetäieliku info tingimustes), Moskva Energeetika Instituut.) dotsent 1968; professor 1989. TTÜs 1960–2016: vanemteadur 1960–1962, elektrisüsteemide kateedri assistent 1965–1966, vanemõpetaja 1966–1968; dotsent 1968–1989; professor 1989–1992; kateedrijuhataja 1979–1992; elektroenergeetika instituudi direktor, energiasüsteemide õppetooli juhataja ja professor 1992–2004; emeriitprofessor 2004; energiasüsteemide õppetooli erakorraline dotsent 2007–2010, teadur 2010–2016. Loodusteadused ja tehnika, energeetikaalased uuringud: energiasüsteemide talitluse ja arengu optimeerimine deterministliku, tõenäosusliku, määramatu ja ebamäärase info alusel. Tema juhendamisel on loodud ja juurutatud üle 25 elektrijaamade ja energiasüsteemide optimeerimise tarkvarasüsteemi. Avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel kaitsti 6 magistri- ja 7 doktoritööd. Tallinna Tehnikaülikooli (TTÜ) energeetikateaduskonna nõukogu liige 1979–2004; TTÜ nõukogu liige 1979–1997; Eesti Elektroenergeetika Seltsi juhatuse liige 1992–2004; TTÜ elektroenergeetika instituudi nõukogu juhataja 1992–2004; Eesti Energia AS nõukogu liige 1995–2001; AS Elpec nõukogu esimees 1995–1998; EV Majandusministeeriumi Energeetikanõukogu liige 1995–2001; TTÜ nõukogu juhataja 1995–1998; Euroopa Komisjoni Teadusekspert 2000–2002; Eesti Elektroenergeetika Seltsi liige 1992–…; Eesti TA Energeetikanõukogu liige 1998–…; rahvusvaheliste konverentside orgkomiteede liige 2000–…; Riia Tehnikaülikooli Toimetiste kolleegiumi liige 2000–…; TTÜ elektroenergeetika instituudi nõukogu liige 2004–…; Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühingu liige 2005–… Nõukogude Eesti preemia (teaduse ja tehnika alal, kollektiivne) 1980 NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse 1 hõbemedal ja 2 pronksmedalit 1986 TTÜ teenetemedal Mente et manu 1986 Eesti volitatud insener 1998 TTÜ suur teenetemedal „Mente et manu“ 2004 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2007. , ENSV Riikliku Raadio- ja Televisioonikomitee segakoori laulja 1957–1962; male, kirjandus, muusika. Korp! Leola liige. Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade. Tallinn: Tallinna Tehnikaülikool, 2008, lk. 485-486 Mati Valdma Eesti Teadusinfosüsteemis Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Mati Valdma Eesti Teadusinfosüsteemis
Boulevard Haussmann

Boulevard Haussmann on Pariisi puiestee, mis läbib linna VIII ja IX ringkonda. Tee, mis ulatub boulevard des Italiens'ist kuni boulevard Montmartre'ini, pikkus on 2530 meetrit. See on nimetatud linnaarhitekt Georges-Eugène Haussmanni järgi. Avenue de Friedland Boulevard Poissonnière  Boulevard Haussmann – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Andrus Nagel

Andrus Nagel (sündinud 14. oktoobril 1963 Pärnus) on endine eesti korvpallur ja korvpallitreener. Aastatel 1983–1996 Eesti korvpallikoondisse kuulunud Nagel on Kalevi esindusmeeskonnaga tulnud 1991. aastal Nõukogude Liidu meistriks. Nagel õppis aastatel 1979–1982 Tallinna Spordiinternaatkoolis (TSIK), lõpetas 1983. aastal Tallinna õhtukeskkooli ja autoremondi erialal kutsekeskkooli nr 19. Sportima suunas teda Sindi keskkoolis õpetaja Taivo Sikk, korvpalli õppis Pärnu laste ja noorte spordikoolis Jaak Kurvitsa ja Lembit Rebase, TSIK-is Märt Kermoni juhendamisel. Nagel on Eesti meistrivõistlustel võitnud 11 medalit: BC Kalevi meeskonnas 1992., 1993. ja 1995. aastal kulla, Harju KEK-i meeskonnas 1983. ja 1984. aastal hõbeda, Baltika meeskonnas 1986., 1989., 1994., 1997. aastal hõbeda ja 1996. aastal pronksi ning Maxime-HMR meeskonnas 1991. aastal pronksi. Mänginud aastatel 1981–1983 Kalevi duubelkoosseisus (1982. aasta Nõukogude Liidu juunioride meistrivõistluste hõbe ja 1983. aasta pronks). Kalevi esindusmeeskonnaga on Nagel tulnud 1991. aastal Nõukogude Liidu meistriks, saanud 1990. aastal 5. ja 1989. aastal 6. koha ning tulnud 1994. aastal Idaliiga võitjaks. Aastatel 1983–1996 Eesti korvpallikoondisse kuulunud Nagel saavutas koondisega 1993. aasta Euroopa meistrivõistlustel 6. koha. NSV Liidu meister (1991) Idaliiga võitja (1994) Euroopa meistrivõistluste 6. koht (1993) 3-kordne Eesti meister (1992, 1993, 1995) 3-kordne Eesti karika võitja (1989, 1992, 1997) Nagel on olnud aastatel 1999–2000 Keila korvpallikooli treener ning omaaegse Keila Korvpalliklubi asutaja. Biograafia ESBL-is Biograafia ESBL-is
Riskirasedus

Riskirasedus on rasedus, mille puhul ema, loote või vastsündinu risk haigestumiseks või surmaks enne või pärast sünnitust või sünnituse ajal on tõusnud ja on kõrgem kui rahvastikus keskmiselt. Pille Vaas. Kas ja kuidas "kõrge risk" mõjutab naise raseduskogemust? SA TÜK naistekliinik[alaline kõdulink]
Algirdas Saudargas

Algirdas Saudargas (sündinud 17. aprill 1948) on Leedu poliitik. Algirdas Saudargas lõpetas 1972. aastal biofüüsikuna Kaunase Meditsiiniinstituudi. 1972–1977 oli ta Matemaatika ja Infotehnoloogia Instituudi teadur. 1977–1982 oli ta Leedu Põllumajanduse Akadeemias matemaatikaõppejõud. 1982–1990 töötas ta Kaunase Meditsiiniinstituudi teadurina. 1988–1990 oli ta Sąjūdise poliitilise komisjoni esimees. 1990. aastal valiti ta Leedu Ülemnõukogusse. Ta oli Leedu Kristlik-Demokraatliku Partei üks asutajatest ja aastatel 1995–1999 Kristlik-Demokraatliku Partei esimees. 1990–1992 oli ta Leedu välisminister. 1992–1996 oli ta Leedu Seimi liige. 1996–2000 oli ta teist korda Leedu välisminister. 2000–2004 oli ta Leedu Seimi liige. 2004–2008 oli ta Leedu suursaadik Püha Tooli juures. 2009–2019 oli ta Euroopa Parlamendi liige. Ta kuulus Euroopa Rahvapartei fraktsiooni. Algirdas Saudargas Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos Akto Dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signatarai Algirdas Saudargas : 2000-2004 m. kadencijos Seimo narys Lietuvos Respublikos Seimas Algirdas SAUDARGAS - MEP The EPP Group Algirdas SAUDARGAS European Parliament
Hiina Kommunistliku Partei peasekretär

See artikkel räägib Hiina Kommunistliku Partei juhist alates 1982. aastast. Aastatel 1921–1982 Hiina Kommunistliku Parteid juhtinute kohta vaata artiklit Hiina Kommunistliku Partei juht. Hiina Kommunistliku Partei Keskkomitee peasekretär (hiina keeles 中国共产党中央委员会总书记) on Hiina Rahvavabariigi kõrgeim juht. Peasekretär on Hiina Kommunistliku Partei (edaspidi HKP) juht ja Hiina Rahvavabariigi (HRV) kõrgeim ametnik. HKP peasekretär on HKP Poliitbüroo alaline liige ja HKP Sekretariaadi juht. Partei põhiseaduse järgi on HKP peasekretär Poliitbüroo Alalise Komitee – Hiina RV de facto kõrgeima otsustusorgani – ex officio liige. Aastast 1989 on, kui mõni erandlik periood välja arvata, peasekretär ühtlasi olnud ka Sõjalise Keskkomisjoni esimees ehk Rahvavabastusarmee vägede juhataja. Xi Jinpingi administratsiooni ajal on HKP peasekretär sisuliselt juhtinud ka Ülehiinalist Rahvaesindajate Kogu, Rahva Poliitilist Konsultatiivkonverentsi, Riiginõukogu, Rahva Ülemkohut ja Rahva Ülemprokuratuuri. De jure peaks peasekretäri valima Keskkomitee, de facto on peasekretäri valimise protsessid ajas varieerunud. Praegune peasekretär Xi Jinping ja tema eelkäija Hu Jintao edutati esmalt Poliitbüroo Alalise Komitee liikmete valimise käigus Sekretariaadi esimeseks sekretäriks. Esimese sekretäri panid omavahel enne parteikongressi paika Poliitbüroo liikmed ning endised Poliitbüroo Alalise Komitee liikmed. Hiljem, parteikongressil, tehti esimesest sekretärist juhtkonnavahetuse käigus ka ametlikult partei peasekretär. Xi Jinping on olnud peasekretär 15. novembrist 2012.  Pikemalt artiklis Hiina Kommunistliku Partei juht Hiina Kommunistliku Partei komiteesekretär Kõrgeim juht Juhtkonna tuum Hiina võimuhierarhia "文革后的中南海：中央办事效率最高的时期". LYWZC.com. Comsenz Inc. Originaali arhiivikoopia seisuga 8. veebruar 2018. Vaadatud 7. veebruar 2018.. "Chapter III Central Organizations of the Party - Article 22". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. oktoober 2007. Vaadatud 26. märts 2013. "Who's Who in China's New Communist Party Leadership Lineup - Bloomberg". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. oktoober 2014. Vaadatud 1. detsember 2019. https://www.ohtuleht.ee/499816/hiinlane-xi-jinping-ndash-toenaoliselt-mojukaim-mees-kogu-maailmas
Ossip Zetkin

Ossip Zetkin (1850 Odessa, Venemaa Keisririik – 29. jaanuar 1889 Pariis) oli vene ja saksa revolutsionäär ja sotsialist, silmapaistva sotsialisti Clara Zetkini abikaasa. Ossip sündis 1850. aastal Odessas juudi perekonnas. Ka tema vanemad olid pärit Odessast. Nooruses osales Ossip Zetkin narodnikluses. Kartes Venemaa võimude tagakiusamist, põgenes ta Saksamaale Leipzigisse. Seal töötas ta puusepana ja astus sotsiaaldemokraatlikusse parteisse. Leipzigi vene üliõpilaste seltsis tutvus ta oma tulevase abikaasa Clara Eisneriga, kes võttis hiljem tema perekonnanime. 1880. aastal kohtumise ajal silmapaistvate sotsialistide August Bebeli ja Karl Liebknechtiga Ossip Zetkin arreteeriti ja saadeti Saksamaalt "soovimatu välismaalasena" välja. Pärast deporteerimist oli Zetkin sunnitud kolima Pariisi. 1882. aasta novembris liitus temaga ka ta naine Clara. Pariisis vahetas noorpaar sageli üürikortereid, olemata võimeline järjepidavalt üüri maksma. Noored pidid vahetama tihti töökohti: Ossip avaldas artikleid ja märkmeid vasakpoolsetes ajalehtedes, teenis raha tõlkimise ja võõrkeelte õpetamisega, Clara andis aga eraviisilisi tunde ja pesi jõukate perede pesu. Suurema osa ajast elas Zetkinite pere aga Montmartre'i pisikeses korteris. Seal sündisid nende kaks poega: Maksim (1883) ja Konstantin (1885). 1889. aastal suri Ossip Zetkin Tuberkuloosi. Mõlemad Ossipi ja Clara Zetkini pojad, Maksim ja Konstantin, said arstideks.
Perevoz

Perevoz on linn Venemaal Nižni Novgorodi oblastis, Perevozi linnaringkonna keskus. Perevoz asub Pjana jõe ääres, 120 kilomeetrit Nižni Novgorodist kagus. Perevoz sai linnaõiguse 2001. aastal.
Donika Gërvalla-Schwarz

Donika Gërvalla-Schwarz (neupõlvenimi Donika Gërvalla; sündinud 1971. aasta oktoobris) on Kosovo poliitik. Donika Gërvalla sündis Skopjes, kuid veetis varase lapsepõlve Prištinas. 1979. aastal põgenes ta isa poliitilise tagakiusamise eest Lääne-Saksamaale. Donika Gërvalla koos ema ja kahe vennaga kolis Lääne-Saksamaale 1980. aasta jaanuaris. Pärast kolme mõrvakatset asus Gërvallade perekond 1982. aasta alguses elama Albaaniasse Tiranasse. Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis ta mõnda aega Tirana konservatooriumis muusikat. 1992. aasta juunis lahkus ta Albaaniast ja asus Hamburgi Ülikoolis õppima õigusteadust. Ta oli Kosovo Demokraatliku Liiga liige alates 1991. aasta veebruarist, 1993–1997 oli ta asepresident, 1997–1999 Saksamaa KDL-i filiaali juhtkonna liige. 2015. aastal valiti ta Saksamaa KDL-i esimeheks. Pärast partei sisereformide nurjumist astus ta 2018. aastal tagasi ja lahkus 2020. aastal KDL-ist. Alates 22. märtsist 2021 on ta Kosovo välisminister ja Kosovo peaministri teine asetäitja. Donika Gërvalla Vetëvendosje Anila Shuka:U službi Kosova: Donika Gërvalla - nova ministrica spoljnih poslova Deutsche Welle, 25. märts 2021
Romaaniklassika

Eesti Päevalehe sari "Romaaniklassika" ilmus laupäeviti aastatel 2007–2008. Sarjas ilmus 70 raamatut. Kõik need teosed on kirjanduslukku jätnud ereda jälje, mida omakorda on edasi kandnud teised raamatud, filmid, muusika ja kujutav kunst. Jumalaema kirik Pariisis / Victor Hugo Kuritöö ja karistus / Fjodor Dostojevski Püüa päeva / Saul Bellow Jänki kuningas Arthuri õukonnas / Mark Twain Noore Wertheri kannatused / Johann Wolfgang Goethe David Copperfield / Charles Dickens Süütuse aeg / Edith Wharton Isad ja pojad / Ivan Turgenev Dracula / Bram Stoker Proua Dalloway / Virginia Woolf Kim / Rudyard Kipling Nana / Émile Zola Ragtime / Edgar Lawrence Doctorow Nils Holgerssoni imeline teekond läbi Rootsi / Selma Lagerlöf Frankenstein / Mary Shelley Martin Eden / Jack London Oblomov / Ivan Gontšarov Robinson Crusoe / Daniel Defoe Nälg / Knut Hamsun Gulliveri reisid / Jonathan Swift Vähktõvekorpus / Aleksandr Solženitsõn Moby Dick / Herman Melville Allakäik ja langus / Evelyn Waugh Andekas mr. Ripley / Patricia Highsmith Surnud hinged / Nikolai Gogol Vaatega tuba / E. M. Forster Pime palgamõrvar / Margaret Atwood Don Quijote / Miguel de Cervantes Saavedra Dorian Gray portree / Oscar Wilde Uhkus ja eelarvamus / Jane Austen Mõrv Idaekspressis / Agatha Christie Idioot / Fjodor Dostojevski Misery / Stephen King Saladuslik saar / Jules Verne Jane Eyre / Charlotte Brontë Vikerkaar / David Herbert Lawrence Doktor Faustus : Saksa helilooja A. Leverkühni elu, jutustatud ühe sõbra poolt / Thomas Mann Onu Tomi onnike / Harriet Beecher-Stowe Söekaevurid / Émile Zola Spioon, kes pääses külma käest / John Le Carre Kääbik ehk Sinna ja tagasi / J. R. R. Tolkien Quo vadis / Henryk Sienkiewicz Punane tuba : kirjeldusi kunstnike ja kirjanike elust / August Strindberg Anna Karenina / Lev Tolstoi Märtsi iidid / Thornton Wilder Ja päike tõuseb / Ernest Hemingway Voonakeste vaikimine / Thomas Harris Justine, ehk, Vooruse õnnetused / markii de Sade Armastusest ja teistest deemonitest / Gabriel García Márquez Ivanhoe / Walter Scott Kuldne märkmeraamat / Doris Lessing Kolm musketäri / Alexandre Dumas "Hukkunud Alpinisti" hotell / Arkadi Strugatski, Boriss Strugatski Tundekasvatus : ühe noormehe lugu / Gustave Flaubert Tunnid / Michael Cunningham Kutse tapalavale / Vladimir Nabokov Intervjuu vampiiriga / Anne Rice Mauri viimne ohe / Salman Rushdie Meie mees Havannas / Graham Greene D'Urberville'ide Tess / Thomas Hardy Liblikapüüdja / John Fowles Šaakali päev / Frederick Forsyth Preili Smilla lumetaju / Peter Høeg Portnoy tõbi / Philip Roth Nähtamatu / H. G. Wells Tuulest viidud / Margaret Mitchell Tulipunane kirjatäht / Nathaniel Hawthorne Ahvide planeet / Pierre Boulle Viimane mohikaanlane : jutustus aastast 1757 / James Fenimore Cooper Schindleri nimekiri / Thomas Keneally
XX sajandi kirjandusklassika

Eesti Päevalehe sari "XX sajandi kirjandusklassika sari" ilmus aastatel 2005–2006. Sarjas ilmus 40 raamatut, mis tõi lugejateni olulised kirjandusteost XX sajandi klassikast. Roosi nimi / Umberto Eco Lolita / Vladimir Nabakov Suur Gatsby / F. Scott Fitzgerald Mina, Claudius / Robert Graves Tuletorni juurde / Virginia Woolf Kellavärgiga apelsin / Anthony Burgess Hingede öö / Karl Ristikivi Mr. Sammleri planeet / Saul Bellow Tatarlaste kõrb / Dino Buzzati Pojad ja armastajad / David Herbert Lawrence Noored lõvid / Irwin Shaw Solaris / Stanislaw Lem Iiveldus / Jean-Paul Sartre Nimed marmortahvlil / Albert Kivikas Aafrika äärel / Karen Blixen Ristiisa / Mario Puzo Daami portree / Henry James Surm Veneetsias / Thomas Mann Howards End / Edward Morgan Forster Navarone suurtükid / Alistair MacLean Kevade : pildikesi koolipõlvest / Oskar Luts Surm Niilusel / Agatha Christie Armas / Toni Morrison Salakuulaja : lihtne lugu / Joseph Conrad Hälin ja raev / William Faulkner Inglise patsient / Michael Ondaatje Alasti ja surnud / Norman Mailer Mäeküla piimamees / Eduard Vilde Valerahategijad / André Gide Vahva sõduri Švejki juhtumised maailmasõja päevil / Jaroslav Hašek Jumal Claudius ja tema naine Messalina / Robert Graves Teel / Jack Kerouac Klouni silmaga / Heinrich Böll Lendas üle käopesa / Ken Kesey Toomas Nipernaadi : romaan novellides / August Gailit Külmavereliselt : dokumentaalne kirjeldus nelikmõrvast ja selle tagajärgedest / Truman Capote Swanni armastus / Marcel Proust Naised / Charles Bukowski Vaba langemine / William Golding Sitsiillane / Mario Puzo sari XX sajandi kirjandusklassika REaD raamatupood
Lotte ja kadunud lohed

"Lotte ja kadunud lohed" on Eesti anima- ja koguperefilm. Filmi režissöörid on Janno Põldma ja Heiki Ernits. Film valmis 2019. aastal Eesti Vabariigi 100. aastapäevaks. Film esilinastus Tallinnas 2. jaanuaril, Eesti kinodes 4. jaanuaril ja Berliini filmifestivalil 11. jaanuaril 2019. Evelin Pang – Lotte Helmi Tulev – Roosi
Palmyra

Palmyra (palmireeni keeles Tadmor; araabia keeles تَدْمُر Tadmur) on iidne semiidi linn praeguses Homsi kubermangus Süürias. Vanimad arheoloogilised leiud linnast pärinevad neoliitikumi ajastust ja esimest korda mainitakse dokumentides seda linna teise aastatuhande alguses eKr. Palmyra vahetas mitmel korral eri impeeriumide vahel omanikku, enne kui sai esimesel sajandil pKr Rooma impeeriumi osaks. Linn kasvas karavanide tõttu jõukaks; Palmüreenid said tuntuks kaupmeestena, kes asutasid Siiditee äärde mitmeid kolooniaid ja tegutsesid kogu Rooma impeeriumis. Palmyra rikkus võimaldas ehitada uhkeid monumente, nagu Suur sammas, Beli tempel ja iseloomulikke tornkalmeid. Etniliselt oli palmireenid segu amoriitidest, aramealastest ja araablastest. Linna sotsiaalne struktuur oli hõimuline ja selle elanikud rääkisid palmireeni keelt, mis on aramea keele dialekt, kasutades samal ajal kreeka keelt kaubanduslikel ja diplomaatilistel eesmärkidel. Kreeka-Rooma kultuur mõjutas tugevalt Palmyra kultuuri, millel oli seetõttu omapärane kunst ja arhitektuur, mis ühendas ida ja lääne traditsioone. Linna elanikud kummardasid kohalikke semiidi jumalusi ning Mesopotaamia ja araabia jumalaid. Kolmandaks sajandiks pKr oli Palmyrast saanud jõukas piirkondlik keskus. See jõudis oma võimu tippu 260. aastatel, kui Palmüreeni kuningas Odaenathus alistas Pärsia suurkuninga Shapur I. Kuninga järgnes regent, kuninganna Zenobia, kes mässas Rooma vastu ja asutas Palmüreeni impeeriumi. Aastal 273 hävitas Rooma keiser Aurelianus linna, hiljem taastas linna vähendatud suuruses keiser Diocletianus. Palmüreenid pöördusid ristiusku neljanda sajandi jooksul ja islamisse peale seda kui linna vallutas 7. sajandil Rashiduni kalifaat, mille järel palmireeni ja kreeka keel asendus araabia keelega. Enne 273. aastat oli Palmyra üldjoones autonoomne ja seotud Rooma Süüria provintsiga, tema poliitilist korraldust sarnanes Kreeka linnriikide mudelile esimesel kahel sajandil pKr. Linn sai Rooma kolooniaks kolmandal sajandil, mis viis Rooma valitsusasutuste inkorporeerimiseni, enne kui see aastal 260 monarhiaks muutus. Pärast hävitamist aastal 273 oli Palmyra Bütsantsi ja hilisemate impeeriumide alluvuses kohalik keskus. Palmyra hävitamine timuriidide poolt 1400. aastal muutis linna väikeseks külaks. Prantsusmaa kontrolli all 1932. aastal viidi elanikud uude Tadmuri külla ja iidne paik muutus kaevetöödeks kättesaadavaks. Süüria kodusõja ajal 2015. aastal hävitas Iraagi ja Levandi Islamiriik (ISIL) suure osa iidsest linnast. Süüria armee vallutas iidse linna tagasi 2. märtsil 2017.
Misso valla vapp

Misso valla vapp on Võru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Misso valla vapp. Vapp kinnitati 2. juunil 1994. Rohelisel hõbedase lainelise päisega kilbil on hõbedane põdrapea. Päises on kolm rohelist ringi. Põdrapea viitab kohalikule legendile Pulli järvest. Laineline ülaosa tähistab künklikku moreenmaastikku ja metsajärvi. Rõngad märgivad Võrumaad ja tema rahvast. Misso valla lipp Võru maakond Misso valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Prantsuse Rahvuslik Komitee

Prantsuse Rahvuslik Komitee (prantsuse keeles Comité national français; lühend CNF) oli teise maailmasõja ajal kindral Charles de Gaulle'i Londonis loodud Vaba Prantsusmaa tööorgan, mis ühtlasi tegutses aastatel 1941–1943 Prantsusmaa eksiilvalitsusena. 24. septembril 1941 lõpetas oma tegevuse Impeeriumi Kaitsenõukogu (esimees Charles de Gaulle). Samal päeval asutati Prantsuse Rahvuslik Komitee, mis tegutses kuni 3. juunini 1943 kui asutati Prantsuse Rahvusliku Vabastuse Komitee. Charles de Gaulle, komitee esimees Philippe Auboyneau, sõjalaevastiku komissar märtsist 1942 René Cassin, juriidiliste küsimuste komissar André Diethelm, tööasjade komissar Paul Legentilhomme, sõjaasjade komissar Émile Muselier, sõja- ja kaubalaevastiku komissar märtsini 1942 René Pleven, majandusasjade komissar Vaba Prantsusmaa Prantsuse Vabariigi Ajutine Valitsus  Prantsuse Rahvuslik Komitee – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Aadu Luberg

Aadu Luberg (7. aprill 1957 – 25. märts 2021) oli eesti jurist. Ta lõpetas aastal 1975 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1980 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Aastatel 1994–1996 oli ta Tallinna politseiprefekt. Eesti Advokatuuri liige oli Luberg alates 1996. aasta 18. juunist. Tegevust advokaadina alustas ta advokaadibüroos HETA. Alates maist 1998 oli ta vandeadvokaat. 2004. aastal asutas Luberg koos vandeadvokaat Madis Pätsiga advokaadibüroo Luberg ja Päts ning alates 2020. aastast töötas ta omanimelises advokaadibüroos. 2015. aastal Eesti Päevalehe koostatud mõjukate juristide nimekirjas sai ta 18. koha. Ta kaitses teiste hulgas Hillar Tederit, Igor Mangi, Nikolai Tarankovi tapmises süüdi mõistetud Juri Vorobeid ja Rasmus Vesilood, kes mõisteti süüdi oma endise elukaaslase, seltskonnatähe Triin Tulevi peksmises. Lubergi surma põhjuseks olid koroonaviirushaigusest tingitud tüsistused. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. aprill 2021. Vaadatud 30. märtsil 2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Eesti mõjukaim jurist on Allar Jõks Leon Glikman: Lubergi lahkumine on advokatuurile suur kaotus, Delfi, 25.03.2021. Suri advokaat Aadu Luberg, Postimees, 25.03.2021.
Edelweissi piraadid

Edelweissi piraadid oli mitteametlik, valdavalt aastatel 1939–1945 tegutsenud saksa noorte liikumine, mis vastandus tolle aja piirangutele-normidele, natsionaalsotsialistidele ning Hitlerjugendile. Liikumine tekkis pärast seda, kui Natsi-Saksamaal muud noorte liikumised peale riiklikult heakskiidetute (Hitlerjugend) ära keelati. Kuigi liikumisel puudus poliitiline programm, katusorganisatsioon või ka selge visioon, nägi natsionaalsotsialistlik saksa töölispartei selles mitme tuhande liikmega "metsikute noorte" liikumises suurt ohtu. Rühmad koosnesid peamiselt töölisklassi noortest, kes võitlesid Hitlerjugendi patrullidega, tegelesid sabotaažiga, jagasid lendlehti. Paljud liikmed peeti kinni, vangistati, piinati ja ka hukati (näiteks Bartholomäus Schink), kuid paljud elasid sõja üle. Nime sai liikumine gestapo ohvitseridelt, kuna ühe märgina kasutati eedelveissi (alpi jänesekäpa) õit. vastupanuliikumine Fleermann, Bastian; Jakobs, Hildegard. "Die Edelweißpiraten". Zakk. Vaadatud 25.03.2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) "Edelweißpiraten". Studysmarter. Vaadatud 25.03.2021. "Von Navajos und Edelweißpiraten – Unangepasstes Jugendverhalten in Köln 1933 – 1945". Kölni muuseum. Vaadatud 25.03.2021. Rüther, Martin. "„WO KEINE GITARRE KLINGT, DA IST DIE LUFT NICHT REIN!"" (PDF). Vaadatud 25.03.2021. "BARTHOLOMÄUS SCHINK". Gedenkstätte Deutscher Widerstand. Vaadatud 25.03.2021. Reinhardt, Dirk. "Edelweißpiraten". Vaadatud 25.03.2021.