laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Charles Eugène de Croy

Hertsog Charles Eugène de Croy, ka Charles Eugène de Croÿ ja Carl Eugen de Croy (1651 Rœulx – 30. jaanuar 1702 Tallinn) oli Austria ja Vene väejuht. Vanast Madalmaade hertsogisuguvõsast pärinev Charles Eugène de Croy astus juba noorena armeeteenistusse ning osales 1676. aastal Lundi lahingus Taani poolel. Hiljem teenis ta Austria armees ja võttis osa Türgi vastastest sõjakäikudest, muuhulgas osales ta Viini vabastamisel 1683. aastal ja Belgradi vallutamisel 1690. aastal. Oma teenete eest ülendati ta feldmarssaliks. 1697. aastal asus ta Venemaa teenistusse ja juhtis 1700. aastal Narva lahingus vene vägesid. Ta andis end rootslaste kätte vangi ja suri Tallinnas 1702. aastal. Suurte võlgade tõttu rakendasid võlausaldajad vana seadust, mille järgi ei maetud hertsogit maha ja tema mumifitseerunud keha seisis Niguliste kiriku Roseni kabelis pea 200 aastat, olles populaarne vaatamisväärsus. 1677 Taani kindralmajor 1678 Taani kindralleitnant 1682 Püha Rooma keisririigi kindralfeldvahtmeister 1683 Püha Rooma keisririigi feldmarssal-leitnant 1683 Püha Rooma keisririigi feldzeugmeister 1688 Püha Rooma keisririigi kindralfeldmarssal 1698 Saksi kindralfeldmarssal 1700 Venemaa kindralfeldmarssal Charles Eugéne de Croy abiellus 1681. aastal krahvinna Wilhelmina Juliana van Bergh-s'Herenbergiga (1638–1714) Eugene Schuyler "Peter the Great. Part One", Kessinger Publishing 2004, ISBN 1417971428, lk. 489 Charles Eugéne de Croy sugupuu Heiki Haljasorg: Niguliste kirik ja Püha Nikolaus, Äripäev, 15. detsember 2006 «Посмертные похождения» герцога де Кроа, vene keeles Kalmar Ulm, "Tallinna Niguliste kiriku mumifitseerunud kindralfeldmarssal", Tallinna Postimees, 1. november 2008 Бантыш-Каменский Д.Н.: Биографии российских генералиссимусов и генерал-фельдмаршалов, Часть 1, 2-й Генерал-фельдмаршал герцог Крои [1], vene keeles Pilte Johann Christoph Brotze kogust: Ohngefaehre Vorstellung, wie der ehemalige Duc de Croix in einer Seiten Kapelle der St. Nicolai Kirche zu Reval, noch diese Stunde unbegraben liegt und als eine lieflaendische Mummie anzusehen ist. 1800 [Carl Eugenius Croy; Eduard Philipp Körber; das Grabmal] Pilt Carl Eugenius Herzog von Croy kiri Pilt
Venemaa näljahädad

Nälga on Venemaa ajaloos esinenud sageli. Nälga põhjustasid klimaatilised olud, eriti põud ja selle põhjustatud ikaldus, aga ka sõjad ja majanduslikud ümberkorraldused. Keskmiselt tekkis nälg iga 10–13 aasta järel ja ikaldus iga 5–7 aasta järel. 11.–16. sajandil olid suuremad näljahädad aastatel 1024, 1070, 1092, 1128, 1215, 1230–1231, 1279, 1309, 1332, 1422, 1442, 1512, 1553, 1557 ja 1570. 17. sajand algas suure näljaga 1601. ja 1602. aastal. Järgnesid näljahädad aastatel 1608, 1630 ja 1636. 1650. aastal põhjustas ikaldus mässu Pihkvas. 18. ja 19. sajandil näljahädade arv kasvas. 19. sajandi algusest 1854. aastani oli 35 ikalduseaastat. Ikalduste põhjustatud näljahädad tekkisid ka 1873, 1880 ja 1883. aastal. 1891–1892 oli näljahäda 16 kubermangus Venemaa Euroopa-osas. Samal ajal oli läänepoolsetes kubermangudes (Baltikumis, Ukrainas) ja Kaukaasias väga hea viljasaak. Nälja põhjustas võimude logistiline suutmatus viljavarudega ümber käia. Gennadi Golubev ja Nikolai Dronin eristavad kolme tüüpi põuda: keskmine tüüp (mustmulla regioonis, Volga basseinis ja Põhja-Kaukaasias), lõuna tüüp (Volga ja Vjatka basseinis ning Uuralites) ja ida tüüp (stepi- ja metsastepi alad Lääne- ja Ida-Siberis). Nende järgi on 20. sajandi põua-aastad Venemaal olnud järgmised: Keskmine : 1920, 1924, 1936, 1946, 1972, 1979, 1981, 1984. Lõuna: 1901, 1906, 1921, 1939, 1948, 1951, 1957, 1975, 1995. Ida: 1911, 1931, 1963, 1965, 1991. Nõukogude Liidus oli esimene suur nälg aastatel 1921–1923. Teise suure näljahäda aastatel 1932–1933 (holodomor) põhjustas sundkollektiviseerimine, mil Ukrainas ja Lõuna-Venemaal suri nälga 5 kuni 10 miljonit inimest. Viimane suurem näljahäda tekkis 1947. aastal pärast 1946. aasta põuda, mil nälga suri üle miljoni inimese. Nälg pole Venemaalt kadunud ka tänapäeval. FAO andmetel nälgis aastatel 2000–2002 Venemaa elanikest 4% ehk 5,2 miljonit inimest. Gennadi Golubev ja Nikolai Dronin: "Geography of Droughts and Food Problems in Russia (1900-2000)" Report of the International Project on Global Environmental Change and Its Threat to Food and Water Security in Russia (veebruar 2004).
Bretagne

Bretagne [prantsuse: bröt'anj, bretooni: breiz] on Prantsusmaa piirkond (1. järgu haldusüksus) riigi loodeosas Bretagne'i poolsaarel. Kohalik põlisrahvas on bretoonid, kes kasutavad peale prantsuse keele ka bretooni keelt, mis ei ole küll ametliku keele staatuses. Bretagne jaguneb neljaks departemanguks: Côtes-d'Armori, Finistère'i, Ille-et-Vilaine'i ja Morbihani departemang. Bretagne'i kuningriik Bretagne'i hertsogkond http://www.bretagne.bzh/
Legend peata ratsanikust

"Legend peata ratsanikust" (originaalpealkirjaga "Sleepy Hollow") on 1999. aasta USA mängufilm. 1799. aastal saadetakse New Yorgi politseikonstaabel Ichabod Crane Hollandi osariigi Sleepy Hollowi alevikku , mida on vaevanud rida jõhkraid mõrvu : jõukas isa ja poeg ning lesk. Vastuvõtjjad saarelinnavanemad – jõukas Baltus Van Tassel; linnaarst Thomas Lancaster; Reverend Steenwyck; notar James Hardenbrook; ja kohtunik Samuel Philipse – Ichabod saab teada, et kohalikud usuvad, et tapja on Ameerika iseseisvussõjast pärit peata Hesseni palgasõduri surnud kummitus , kes sõidab musta ratsuga otsima oma kadunud pead. Põhineb Washington Irvingu 1820. aasta lühijutustusel "The Legend of Sleepy Hollow". Johnny Depp (konstaabel Ichabod Crane) Christina Ricci (Katrina Anne Van Tassel) Miranda Richardson (Lady Mary Van Tassel) Michael Gambon (Baltus Van Tassel) Christopher Walken (peata ratsanik) Richard Griffiths (magistraat Philipse) Casper Van Dien (Abraham Van Brunt) Marc Pickering (noor Masbath) Jeffrey Jones (reverend Steenwyck) Christopher Lee (bürgermeister) Ian McDiarmid (dr Thomas Lancaster) Michael Gough (notar James Hardenbrook) Lisa Marie (Ichabodi ema) Claire Skinner (ämmaemand Elizabeth Killian) Alun Armstrong (kõrgkonstaabel)
Suurendatud kolmkõla

Suurendatud kolmkõla on kolmkõla, mis koosneb kahest suurest tertsist: suur terts - akordi heli priimi ja tertsi vahel suur terts - akordi heli tertsi ja kvindi vahel Priimi ja kvindi vahe on suurendatud kvint Harmooniline mažoor - VI astmelt Harmooniline minoor - III astmelt
Vähendatud kolmkõla

Vähendatud kolmkõla on kolmkõla, mis koosneb kahest väikesest tertsist: väike terts – akordi heli priimi ja tertsi vahel, väike terts – akordi heli tertsi ja kvindi vahel. Priimi ja kvindi vahe on vähendatud kvint. Kuula: vähendatud kolmkõla C-st Loomulik mažoor ja harmooniline minoor – VII astmelt Harmooniline mažoor ja loomulik minoor – II astmelt
Suspensioon

Suspensioon on dispersne süsteem, mille puhul vedelikku on pihustunud tahket keemilist ainet. Suspensiooni korral on tahke aine settimine küll aeglane, kuid sobivate tingimuste korral (näiteks seisev vesi) see aja jooksul siiski toimub. Suspensioonina kantakse ühest kohast teise paljusid setteid. Näiteks jõevesi kannab merre suspensioonina liiva ja savi. Katseklaasis tekib savipulbri segamisel hägune vedelik, milles saviosakesed on hõljuvas olekus (heljum). Katseklaasi lisatud aine on savi, mis vees ei lahustu. Hägust vedelikku, mis sisaldab vees mittelahustuva tahke aine hõljuvaid osakesi, nimetatakse suspensiooniks. Seismisel tahke aine sadestub ja ladestub katseklaasi põhja. Mõne aja möödudes muutub ka katseklaasis olev vesi selliseks, nagu oli katse alguses. Suspensioonivool
Blanšeerimine

Blanšeerimine (prantsuse keeles blanchir “valgendama”) on toiduainete (enamasti puu- ja köögiviljade, samuti mõnda liiki kala) lühiajaline (mõnekümnest sekundist mõne minutini) töötlemine ("kuumehmatamine") keeva vee või auruga ning järgnev külma vee all kastmine keemisprotsessi kiireks peatamiseks. Blanšeerimise eesmärgiks võib olla erksa värvuse ja värske maitse säilitamine (lillkapsas, aeduba, spargelkapsas), koore eemaldamise hõlbustamine (tomatid, mandlid, virskud), toiduaine pehmendamine enne praadimist, toorelt serveeritavate toiduainete osaline pehmendamine (porgand, spargel- ja lillkapsas) ning samade köögiviljade ettevalmistav pehmendamine enne sügavkülmutamist. Õunu ja pirne blanšeeritakse ka enne kuivatamist, et nad tumedaks ei muutuks. Blanšeerimiseks tuleb ajada vesi suuremas keedunõus vulinal keema, lisada vastavad toiduained ning lasta neil lühikest aega keeda (umbes 30 sekundit), kuid näiteks tomatitele piisab koore lahtilöömiseks juba 20 sekundist. Seejärel tõsta toiduained vahukulbiga sõelale ja jahutada kiiresti külma voolava vee all, et peatada edasine pehmenemine. Oluline on korraga panna vette vaid niipalju toiduaineid, et keemisprotsess ei katkeks. Eriti mugav on tõsta blanšeeritavad toiduained vette suure sõela või frittimisrestiga. Külmutamiseks mõeldud köögivili tuleb enne külmutamist eriti hoolikalt kuivatada, et vältida jää tekkimist. Blanšeerimiseks nimetatakse ka taimekasvatustehnikat, mille abil hoitakse taime lehed valged või välditakse nende roheliseks muutumist, kasvatades neid täielikus pimeduses. Just see tööintensiivne protsess muudab belgia endiivia hinna niivõrd kõrgeks.
Camille Pissarro

Jacob Abraham Camille Pissarro (10. juuli 1830 Charlotte Amalie (Saint Thomas, Neitsisaared) – 13. november 1903 Pariis) oli prantsuse impressionistlik maalikunstnik. Tema isa, kes oli pärit juudi perest Portugalist Bragançast, oli põgenenud lapsena koos vanematega Bordeaux'sse. Ema esivanemad olid hispaanlased ja Camille Pissarro sündis Dominikaani Vabariigis. Huvi joonistamise vastu ilmnes juba koolieas. 12-aastaselt saadeti ta õppima Pariisi, kust tuli tagasi 1847. Tutvus taani kunstniku Fritz Melbyega, kellega koos reisis 1852 Venezuelasse. 1854 pöördus ta Saint Thomase saarele tagasi ja veenis isa, et too toetaks tema otsust kunstnikuks hakata. 1855 reisis ta Pariisi, kus sai Fritz Melbye venna Antoine Melbye ja Camille Corot' õpilaseks. Isa soovil õppis ka École des Beaux-Artsis, kuid tundis selle dogmadega vastuolu. 1859. aastal tutvus ta Académie Suisse'is, mis oli vaba maalikool, Claude Monet' ja Paul Cézanne'iga. 1860. aastate keskel hakkas ta vabanema Corot' mõjust ja leidma oma stiili. 1863 sai kriitikutelt tunnustust, 1866 ja 1868 esines Pariisi Salongis, kus teda märkas Émile Zola. 1869 ja 1870 töötas koos sõprade Claude Monet' ja Pierre-Auguste Renoir'ga. 1870 põgenes Prantsuse-Preisi sõja eest Londonisse, paljud tema maalid hävitati Saksa sõdurite poolt. Töötas koos Cezanne'iga, 1873 saatis teda edu oksjonil. 1874 oli ta üks impressionistide näituse organisaatoreid ning korraldas nende näitusi ka edaspidi kuni 1882. aastani. 1880. aastate alguses Pissarro stiil muutus: ta hakkas huvituma värviõpetusest ja kasutama segamata värve, tema pintslilöök lühenes. See oli neoimpressionismi ja pointillismi eellooks. 1885. aastal tutvus ta Paul Signaci ja Georges Seurat'ga, kes arendasid tema laadi radikaalselt edasi. 1886 esines ta ühisnäitusel koos Signaci, Seurat' ja oma poja Lucien Pissarroga. Näitust saatis edu kriitikute seas, kuid mitte müügiedu. 1890. aastatel pöördus ta tagasi oma vana laadi juurde ja saavutas 1892 läbimurde. Elu viimasel kümnendil maalis Roueni, Dieppe ja Pariisi vaateid. Ta kujutas sageli Pariisi suuri bulvareid, näiteks Montmartre'i linnaosa omi. Tema kunstiline pärand on väga suur. Eesti Kunstimuuseumi kogus asub üks Camille Pissarro signatuuriga maal – 1854. aastal valminud akvarell "Venetsueela maastik majadega". Anu Allikvee. Johannes Mikkeli kunstikogu. 16.–20. sajandi Lääne-Euroopa, Vene, Hiina kunst. Näituse tekst. Eesti Kunstimuuseum 2006. https://www.muis.ee/museaalview/107954
Tura jõgi

Tura (ka Dolgaja, vene Тура või Долгая) on jõgi Aasias. Algab Uuralite idanõlvult. Laskunud Lääne-Siberi madalikule, voolab valdavalt kakku. Suubub vasakult Tobolisse. Pikkus 1030 km. Suuremad lisajõed on Tagil, Nitsa ja Põšma. Jõel on kolm veehoidlat. Tura on laevatatav 635 km kaugusel suudmest. Tura jõe jõgikonnas on umbes 1500 järve, mille kogupindala on 557 km2. Jõe ääres asuvad Verhnjaja Tura, Nižnjaja Tura, Verhoturje, Turinsk ja Tjumen.
Cleveland Eaton

Cleveland Josephus Eaton II (31. august 1939 Fairfield, Alabama osariik – 5. juuli 2020 Birmingham, Alabama osariik) oli USA džässmuusik ja kontrabassimängija. Ta mängis Ramsey Lewis`e trios ning hiljem ka ülituntud Count Basie orkestris. Tema emotsionaalne mängustiil tõi talle suure menukuse. Lisaks džässile mängis Cleveland Eaton veel ka funk`i. Count Basie Ametlik koduleht Video: Count Basie - Kansas City 5 (kontrabassil C. Eaton)
Obštši Sõrt

Obštši Sõrt (vene Общий Сырт; kasahhi Жалпы Сырт) on kõrgustik Venemaa Euroopa-osa kaguosas. Idas ulatub Lõuna-Uuralini. Pikkus umbes 500 km. Piki kõrgustikku kulgeb veelahe Volga ja Uurali jõgikondade vahel. Idaosas ulatub kõrgus üle 500 m.
Väheharjasussid

Väheharjasussid ehk oligoheedid (Oligochaeta) on rõngusside hõimkonda kuuluv alamklass. Tuntuimad sellesse alamklassi kuuluvad organismid on vihmaussid. Väheharjasussid nagu teisedki rõngussid kuuluvad kõrgemate usside hulka: nad on kõige kõrgema arengutasemega ussid. Nende keha jaguneb kolme ossa: pea, lüliline kere ja anaalsagar. Niisugust keha selget liigendust madalama arengutasemega loomadel ei ole. Väheharjasussid on saanud nimetuse selle järgi, et nad näevad välja üsnagi nagu rõngusside teise suure alamklassi moodustavad hulkharjasussid, aga kui hulkharjasusside keha on tihedalt harjastega kaetud, siis väheharjasussidel on neid vähe ja mõnel liigil puuduvad nad täielikult. Maailmas on teada umbes 3000 liiki väheharjasusse, Eestist on neid leitud üle 100. Need arvud pole aga kaugeltki lõplikud, sest mõned väheharjasusside sugukonnad, näiteks valgeliimuklased (Enchytraeidae), on veel peaaegu uurimata. Senikirjeldatud liikidest enamik elab mullas, 600 elab magevees ning 200 on kohandunud eluga riimvees ja rannalähedases merevees. On selliseidki liike, kes suudavad elada nii vees kui veekogu kallastel. Väheharjasusside suurus on väga erinev. Kõige pisemad mageveevormid on mikroskoopilised ja palja silmaga neid ei näegi, aga kõige suuremad troopikas elavad väheharjasussid on rohkem kui 2,5 m pikad. Enamasti on vees elavate väheharjasusside pikkus mõnest millimeetrist 15 sentimeetrini, mullavormidel 5 millimeetrist 40 sentimeetrini. Väheharjasusside, nagu hulkharjasussidegi kehaehituse tähtsaim iseärasus on keha lülideks ehk segmentideks jaotumine ehk metameeria, mis tähendab elundite korrapärast kordumist piki kehatelge. Segmente eraldavad üksteisest ristivaod. Kõige väiksem segmentide arv on 5–6, kõige suurem 500–600. Hulkharjasussidest eristab neid see, et väheharjasusside segmentidel ei ole kunagi jäsendeid ehk parapoode ehk paarilisi jätkeid. Neil võib olla üksnes 4 kimpu harjaseid ja sedagi mitte kõigil liikidel. Väheharjasussidele on iseloomulik kehapaksend ehk vöö (clitellum), mille eritistest moodustub munadega kookon. Paljud loomad söövad väheharjasusse, sest see on puhas liha, ilma kondita. Väheharjasusse süüa on märksa kergem kui teisi loomi. Näiteks sõudiklane, kes sööb surusääse 2 mm pikkuse vastse ära 9 minuti jooksul ja 3 mm pikkuse vastse söömisele kulutab pool tundi, sööb 4 mm pikkuse väheharjasussi klaasliimuka ära kõigest 3,5 minutiga . Siin on loetletud sugukondi, mille esindajaid leidub ka Eestis. Naididae (klaasliimuklased) Tubificidae (mudatuplased) Lumbriculidae (rabeliimuklased) Enchytraeidae (valgeliimuklased) "Loomade elu", 1. kd., lk. 337 "Loomade elu", 1. kd., lk. 319 "Loomade elu", 2. kd., lk. 298
Lõuna-Baskimaa

Lõuna-Baskimaa on ajalooline piirkond Hispaanias. Lõuna-Baskimaa hõlmab kõiki baskide maid, mis jäävad Hispaaniasse (Araba, Biskaia, Gipuzkoa ja Navarra) Suurim linn ja Baskimaa tööstuskeskus on Bilbao. Alates 1. sajandist eKr kuni 5. sajandi keskpaigani oli Baskimaa Rooma valduses. 5.-7. sajandil võitlesid baskid visalt läänegootidega. Suurem osa Baskimaast säilitas araablastega võideldes iseseisvuse. 11.-15. sajandil ühinesid Álava, Guipuzcoa ja Vizcaya feodaalriik kordamööda Navarra ja Kastiilia kuningriigiga. 15. ja 16. sajandi vahetusel, kui tekkis Hispaania riik, läks Baskimaa selle koosseisu. 19. sajandi keskpaigani säilitas maakond mõningad eriõigused. Hispaania kodusõjas (1936–39) võitlesid baskid vabariiklaste poolel. 1936. aastal said nad autonoomia, kuid Franco tühistas selle, kui oli 1937. aastal Baskimaa vallutanud. Uuesti sai Baskimaa autonoomia alles 1979. aastal. Põhja-Baskimaa Baski autonoomne piirkond Baskimaa
Heinrich Traun

Heinrich Traun (8. mai 1838 Hamburg – 10. september 1909 Hamburg) oli saksa tööstur ja poliitik. 1901–1908 oli ta Hamburgi senaator.
Presnja rajoon

Presnja rajoon ehk Presnenski on munitsipaalringkond Moskvas Keskhaldusringkonnas. Piirneb lõunas Moskva jõega. Rajoonis on palju tehaseid ja vabrikuid. Seal asub ka Venemaa Föderatsiooni valitsuse hoone Valge maja, Moskva loomaaed, ITAR-TASS-i peahoone ja Vagankovo kalmistu. Rajoonis on ligi 900 elumaja. Q126687602 http://www.napresne.info/
Ingmar Kurg

Ingmar Kurg (sündinud 13. aprillil 1955) on eesti teoloog, vaimulik ja kirjastaja. Ingmar Kurg lõpetas 1973. aastal Rakvere 1. Keskkooli, seejärel õppis ta ühe aasta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas ja lõpetas 1980. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusinsenerina. 1980. aastal astus ta EELK Usuteaduse Instituuti ning 1999. aastal sai teoloogiamagistriks Columbia International University's Saksamaal. Aastal 2000 sai Kurest Tartu Ülikooli usuteaduskonna doktorant. Aastail 2005–2007 oli ta täiendõppes Tübingeni Eberhard Karli Ülikoolis Saksamaal. 2010. aastal sai ta Tartu Ülikoolis teoloogiadoktoriks, dissertatsiooni teema oli "Oikumeenilise evangelisatsiooni perspektiiv Euroopa kontekstis: missioloogiline ja religioonisotsioloogiline uurimus". Lektor Tartu Teoloogia Akadeemias, EELK usuteaduse instituudis, EMK Usuteaduslikus Seminaris, Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias. Ajakirja Logos toimetaja (1981–1988) Ajakirja Teekäija peatoimetaja (1988–1991) Ajakirja Usuteaduslik Ajakiri toimetuse kolleegiumi liige (2000. aastast) Kirjastuse Logos asutaja (1991) Eesti Piibliseltsi, Avatud Piibli Ühingu, Tartu Teoloogia Akadeemia ja Eesti Evangeelse Alliansi asutajaliige Uurimisvaldkond on misjoniteoloogia ja oikumeenika. Conventus Terra Mariana I järgu orden Eesti Muinsuskaitse Seltsi teenetemedal Ingmar Kurg on abielus. Tal on viis last, sealhulgas Regina-Nino Mion. Tema isa Ilmar Kurg (1922–2003) oli soomepoiss ja baptisti vaimulik. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. detsember 2013. Vaadatud 19. detsembril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Pastöörimine

Pastöörimine ehk pastöriseerimine on toiduainete, eriti piima kuumtöötlemine enamasti keemistäpist madalamatel temperatuuridel. Pastöörimine on protsess, mida kasutatakse eesmärgiga minimeerida patogeensetest mikroorganismidest tingitud võimalikku ohtu tervisele; see on kuumtöötlemine, mis põhjustab toiduaines minimaalseid keemilisi, füüsikalisi ja organoleptilisi muudatusi. Kestevpastöörimine temperatuuril 63–65 °C 30 minuti jooksul põhjustab piima füüsikalis-keemilistes omadustes kõige vähem muudatusi, vitamiinid ja maitseomadused säilivad. Protsessi puuduseks on termoresistentsete mikroorganismide ja spooride säilimine kuumtöötlemise käigus. Lühiajaline pastöörimine temperatuuril 72–75 °C 15–20 sekundi jooksul ja hetkpastöörimine temperatuuridel üle 80 °C toimuvad plaat- või torusoojusvahetis pideva protsessina. Protsess on nime saanud Louis Pasteuri järgi.
Ajimu

Ajimu (安心院町 Ajimu-machi) on osa Usa linnast Jaapanis Ōita prefektuuris. 2005. aastani oli iseseisev linn, siis liideti ta Usa linnaga. 2003. aastal elas Ajimu linnas umbes 7900 inimest ja linna pindala oli 147 km².
Mehed unustatud armeest

"Mehed unustatud armeest" on Eesti Televisiooni Brüsseli korrespondendi Indrek Treufeldti (autor) ja Kalle Käeseli (režissöör) dokumentaalfilm Nürnbergi protsessil kohtualuseid valvanud 4221. Eesti vahikompaniist. Film esilinastus 21. oktoobril 2006. aastal Kanadas Torontos festivalil EstDocs. Eestis jõudis see suurele ekraanile sama aasta 21. novembril Tallinnas Sõpruse kinos ja teleekraanile 27. detsembril Eesti Televisioonis. Sõjajärgsel Saksamaal Ameerika Ühendriikide okupatsioonitsoonis tegutsenud vahikompaniis nr 4221 teenisid eesti rahvusest sõdurid. Filmis esines mälestustega mitu vahikompaniisse kuulunut, kellest kaks – Tarmo Rae ja Mihkel Salusoo – viibisid kohal ka filmi esilinastusel Kanadas. "Mehed unustatud armeest" on esimene tõsielufilm Eesti rahvusväeosadest Ameerika Ühendriikide sõjaväeüksuste koosseisus. Filmi valmimist toetasid Eesti Filmi Sihtasutus ja Eesti Kultuurkapital. Margit-Mariann Koppel "Mehed unustatud armeest". Kultuur ja Elu, nr 4, 2006, lk 58–59 Olev Remsu "Torontos peeti eesti dokfilmifestivali "EstDocs"". Sirp, 3. november 2006 Erkki Bahovski "Unustatud rahvusvaheline missioon". Postimees, 25. november 2006 Allar Viivik "Mehed unustatud armeest". SL Õhtuleht, 9. detsember 2006 Aarne Ruben "Mehed unustamatust armeest". Sirp, 12. jaanuar 2007
Kodasema mõis

Kodasema mõis (saksa keeles Koddasem) oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Paide linna Järva maakonnas. Koddoasme küla on esimest korda mainimist leidnud 1615. ja Koddaassemi mõis 1765. aastal. 1914. aastal kuulus mõisale 835,8 ha mõisamaad, 18 lahustükki (547,3 ha) ja Ämbra küla. 1623. aastal sai mõisa omanikuks Hans Budde, kelle perekonna kätte jäi see aastani 1703, mil mõisa omandas ooberst Hans Heinrich von Köhler. 1739. läks mõis Uexküll-Gyldenbandide kätte. 1774. aastal ostis Kodasema mõisa Viisu mõisnik Gustav Friedrich von Engelhardt. Engelhardtide valdusse jäi mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Mõisnik 1919. aastal oli Friedrich Engelhardt. Mõisa peahoone pole säilinud. Selle lammutamisel 1936. aastal leidis kohalik elanik Bernhard Puss lae pealt plekk-karbi, kus oli 34 hõberubla, 50 rubla väärtuses peent hõberaha ja ühe 10-rublase kuldraha. Oma väärtuslikku leidu kasutas ta esimeses järjekorras uute säärikute ostmiseks. Eesti mõisate loend Härrastemaja lammutamisel leiti kulda ja hõbedat. Rahvaleht, 15. jaanuar 1936, nr. 7, lk. 1. Alo Särg, "Järvamaa mõisad ja mõisnikud". Argo, Tallinn 2005 Kodasema mõis (Peetri khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Gustav Friedrich von Engelhardt

Gustav Friedrich von Engelhardt on olnud mitme inimese nimi. Gustav Friedrich von Engelhardt (1660–1722), rootsi ooberst, Riia komandant ja Liivimaa maanõunik Gustav Friedrich von Engelhardt (1732–1798), Eestimaa rüütelkonna peamees
Vaba Eesti (väljaanne)

"Vaba Eesti", alapealkirjaga "Vabadusmeelsete ideede foorum" oli jätkväljaanne, mis ilmus aastatel 1951–1964. Toimetajad on olnud Harry Olt, Imant Rebane, Rein Marandi, Reino Sepp, Ivo Iliste jt. Väljaande asutas Rootsis tegutsev Radikaaldemokraatlik Koondis ja selle peamised kaastöölised olid Ilmar Laaban, Vahur Linnuste, Ilmar Mikiver, Peeter Tõnus, Rein Riitsalu jt. Aastast 1955 ulatus Vaba Eesti toimetuse ja levitöö Hellar Grabbi eestvõttel ka Põhja-Ameerikasse ja hiljem teistessegi väliseestlaste asukohamaadesse Läänes. Bernard Kangro (1976). Eesti Rootsis. Lund: Eesti Kirjanike Kooperatiiv. Lk 117. Koguteos "Vaba Eesti tähistel: valimik tsensuurivaba eesti mõttelugu aastaist 1948–1964". Tallinn 2000