laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rogosi-Mikita

Rogosi-Mikita on küla Võrumaal Rõuge vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Haanja valda ja kandis nime Mikita. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. http://metaweb.stat.ee/get_classificator_file.htm?id=4412334&siteLanguage=et, vaadatud 4.11.2017.
Mikita

Mikita võib tähendada järgmist: Mikita, küla Rõuge vallas Võru maakonnas Mikita oli Rõuge vallas asuva Rogosi-Mikita küla nimi enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi. Mikita (perekonnanimi) Karl Mikita, I Riigikogu ja Kaubandus-Tööstuskoja liige Valdur Mikita, eesti kirjanik ja semiootik
Mikita (Rõuge)

Mikita on küla Võru maakonnas Rõuge vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Iteratsioonimeetod

Iteratsioonimeetod on matemaatiline meetod võrrandite, ekstreemum- jm ülesannete lahendi lähisväärtuste järkjärguliseks leidmiseks. Iteratsioonimeetodite eriliigid on teiste seas gradientmeetodid ja Newtoni meetod. EE 4. köide, 1989.
Mõõtemeetod

Mõõtemeetod on antud mõõteriistaga teostatavate mõõtmisvõtete ja tingimuste kogum. Eristatakse otsest mõõtmismeetodit ja kaudset mõõtmismeetodit. Otsese meetodi puhul saadakse tulemus vahetult katseandmetest. Kaudse meetodi puhul saadakse tulemus katseandmete töötlemise käigus.
Teatmemõõdud

Teatmemõõdud ehk teatmemõõtmed on sellised mõõtmed joonisel, mille järgi detaili ei töödelda. Teatmemõõdud antakse vaid joonise lugemise hõlbustamiseks. Teatmemõõtmetele ei lisata tavaliselt tolerantsi.
Anna Pavlova

Anna Pavlovna Pavlova (vene keeles Анна Павловна Павлова) (12. veebruar (vkj 31. jaanuar) 1881 Peterburi – 23. jaanuar 1931 Haag) oli vene baleriin, kelle tippaeg jäi 20. sajandi alguspoolde. Anna sündis 2 kuud enneaegselt. Hiljem on Anna öelnud, et tema isa suri, kui ta oli 2-aastane. Kaheksa-aastaselt ei võetud teda Peterburi keiserliku teatrikooli vastu, kuna ta oli oma ea kohta liiga väike, tal soovitati 10-aastaselt tagasi tulla. Kümneselt pääses ta balletikooli ning aprillis 1891 oli tema esimene tantsuetteaste Marius Petipa "Muinasjutus", rolliks Amor. Tema õpetajad olid oma aja prominentseimad: Christian Johansson, Pavel Gerdt, Nikolai Legat ja baleriin Jekaterina Vazem. 1899. aastal, olles 16-aastane, lõpetas ta kooli ning asus tööle Peterburi Maria teatrisse. Ta arenes seal kiiresti ning oli maestro Petipa lemmik. 1902. aastal oli ta samas teine solist ning pärast Giselle'i osa, mille Petipa oli spetsiaalselt temale kirjutanud, 1906. aastast priimabaleriin. Sel ajal oli Annal Peterburis palju austajaid, kes kutsusid teda Pavlovtziks. Pavlova ei muutnud kunagi baleriini ideaali. 1890. aastatel oodati Peterburi Maria teatri baleriinidelt, et nad oleks tehniliselt tugevad, mis aga tavaliselt tähendas tugevat, musklilist ja täiuslikku keha. Kui priimabaleriin Matilda Kšessinskaja jäi 1901. aastal rasedaks, andis ta Pavlovale Nikya rolli "Bajadeerist". Kšessinskaja oli kindel, et Pavlova ei saa rolliga hakkama, kuna Anna oli tehniliselt nõrk. Vaatajaskonda aga lummas Pavlova nõtkus ja õrnus. Pavlova oli kõhn ja õrnuke: talle sobisid hästi romantilised rollid nagu näiteks Giselle. Balletitrupis Ballets Russes töötas ta lühikest aega koos Sergei Djagileviga. Pavlova pidi tantsima Mihhail Fokini "Tulilindu", kuid keeldus. Pavlova ei nõustunud Igor Stranvinski, kes oli "Tulilinnule" muusika kirjutanud, nõudmistega. Rolli sai Tamara Karsavina. 1910. aastal asutas Pavlova oma trupi, kellega esines kogu maailmas. Selle ühenduse eeskujul tekkis palju rahvuslikke balletitruppe. 1909 – Ordre des Palmes académiquesi komandöriklassi orden (üheaegselt Mihhail Fokini ja Wacław Niżyńskiga)
Rila mäed

Rila on mäestik Euroopas Balkani poolsaarel. Kulgeb ida-lääne suunas. Kõrgus kuni 2925 meetrit (Musala). See on 8 m kõrgem kui Olümpos ja seega on Rila Balkani kõrgeim mäestik.
Anna Pavlova (võimleja)

Anna Anatoljevna Pavlova (vene keeles Анна Анатольевна Павлова; sündinud 6. septembril 1987 Moskvas) on vene võimleja, kes kuulub klubisse Moksva MFGSO Dünamo. Ta võitis 2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas 2 pronksmedalit: toenghüppes ja võistkondlikus arvestuses. Ta on tuntud oma puhta tehnika ja balletilise stiili poolest. Tema treeneriks on ema Natalja Jevgenevna Pavlova.
Häädemeeste vald (1990)

Häädemeeste vald oli vald Pärnu maakonna lõunaosas, Liivi lahe kaldal. Häädemeeste valla naabriteks on põhjas Tahkuranna vald, idas Saarde ja Surju vald ning lõunas Läti. Häädemeeste ja Tahkuranna valla piiril asub Tolkuse raba. Häädemeeste Häädemeeste vallas on 20 küla: Arumetsa, Ikla, Jaagupi, Kabli, Krundiküla, Majaka, Massiaru, Metsapoole, Nepste, Orajõe, Papisilla, Penu, Pulgoja, Rannametsa, Sooküla, Soometsa, Treimani, Urissaare, Uuemaa ja Võidu. 6. detsembril 1990 muudeti Häädemeeste külanõukogu Häädemeeste vallaks. 2017. aastal ühines Häädemeeste vald uue Häädemeeste vallaga. 2013–2014 oli Häädemeeste vallavanem Ants Järvesaar. Alates 2014. aastast on vallavanem Magnus Mõttus. Aruoja rändrahn Häädemeeste Issanda Muutmise kirik Häädemeeste Seltsimaja Ikla küla Heinaste Põhjamuulilt Kabli küla Treimani oja Maakatastri statistika, vaadatud 19.10.2018. Statistikaamet, vaadatud 27.05.2015. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014
Salla vald (Soome)

Salla on vald Soomes Lapi maakonnas. Naabervallad on Kemijärvi vald, Kuusamo linn, Pelkosenniemi vald, Posio vald ja Savukoski vald. Pindala on 5872 km². Soome keel on 99% elanike emakeel. 1936. aastani oli valla nimi Kuolajärvi vald. Vallas asub osa Oulanka rahvuspargist. Area of Finland's municipalities 2023-01-01 Population growth biggest in nearly 70 years  Salla vald (Soome) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Valla koduleht
Ruth Peramets-Püss

Ruth Peramets-Püss (28. november 1927 Tallinn – 3. august 2005) oli Eesti Televisiooni esimene diktor. Temast sai hiljem ülipopulaarne lastesaadete juht tädi Rutt. Ta õppis Tallinna 15. Algkoolis ja Tallinna 8. Keskkoolis. 1946. aastal asus ta tööle ENSV Metalli- ja Keemiatööndusliitu, kus töötas administratiiv-ametikohtadel. Diktori leidmiseks korraldati Eestis televisiooni sündides 1955. aastal konkurss, kuid hulga kandidaatide seast paraku sobivat ei leitud. Juhtumisi oli aga konkursipäeval ETV eetris mängufilm, kus peaosa mängis tollane Ruth Peramets, ning ta kutsuti diktoriks. 1955. aasta 15. augustil vormistati Ruth Peramets poole kohaga Tallinna Televisioonistuudio diktoriks. Ilmar Raag kirjutab: "Temas oli stiili, mida hea meelega kutsuti "eestiaegseks kasvatuseks". Loodus oli talle andnud seda õppimatut ekraanisarmi, mis paljudele jääbki unistuseks." 1955. aastal mängis ta mängufilmides "Andruse õnn" ja "Jahid merel" ning oli sel ajal ajutiselt töölt vabastatud. 1967. aastal hakkas televisioonis tegema lastesaadet "Tädi Ruthi jutt", nii sai temast ühele põlvkonnale eestlastest tädi Ruthi nimeline legend. Töötas Eesti Televisioonis kuni 1984. aasta 28. aprillini. Ruth Püss suri 3. augustil 2005 ja ta maeti 12. augustil 2005 Metsakalmistule. 2005 Valgetähe V klassi teenetemärk 2005 Eesti Televisiooni elutöö preemia Ruth Peramets-Püss oli 1968. aastani abielus näitleja Richard Perametsaga. "Hüvasti, lapsepõlve lemmiktädi Ruth!"[alaline kõdulink]. Postimees, 06.08.2005. https://www.kalmistud.ee/haudi?action=hauaplats&filter_hauaplats_hauaplats=d6PaX44wlaJO Tiina Kruus. Kui telekuningannad tulid koju. Eesti Naine 2004, nr 6 Eesti Televisioon mälestab meie hulgast lahkunud tädi Ruthi. ERR Uudised, 4. august 2005 "Hüvasti, lapsepõlve lemmiktädi Ruth!", Postimees, 6. august 2005 – Ilmar Raagi järelehüüe ning Eve Viilupi, Hendrik Toompere ja Tiiu Vahi meenutused
Eugen Büss

Eugen Büss (eestistatud nimega Eugen Püss[viide?]; sündinud 1885. aastal Tartus) oli professor, füüsika-matemaatikadoktor. Elas suure osa oma elust Gruusias. Aastatel 1904–1911 õppis Tartu Ülikoolis matemaatikat ja 1911–1912 töötas Tartu Tähetornis mittekoosseisulise assistendina. 1912. aastal asus ta Tartust Bakuusse, kus sai seismoloogiajaama juhatajaks. Kogu järgneva elu pühendas ta Kaukaasia seismoloogia uurimisele. Töötas Gruusia TA Geofüüsika Instituudis. Tartu Tähetorni Kalender
Vaba aeg

Vaba aeg on igapäevastest kohustustest (nagu töö, õppimine, kodused majapidamistööd) vaba aeg, mida inimene saab kasutada endale meelepärasel viisil. tööaeg A. J. Veal, Definitions of Leisure and Recreation, 1992
Edna St. Vincent Millay

Edna St. Vincent Millay (22. veebruar 1892 – 19. oktoober 1950) oli Ameerika luuletaja ja näitekirjanik, esimene Pulitzeri preemia saanud naine. Ta elas boheemlaslikku elu ning tal oli armusuhteid nii meeste kui ka naistega. Proosateoseid avaldas ta Nancy Boydi pseudonüümi all. Millay sündis põetaja Cora Lounella (neiupõlvenimega Buzzelle) ja kooliõpetaja Henry Tollman Millay peres. Edna teine eesnimi tuleneb New Yorgi St. Vincenti haiglast, kus Edna onu elu päästeti vahetult enne Edna sündi. 1904. aastal lahutas Cora end Edna isast ning kaotas sellega kogu oma raha. Cora ja tema kolm tütart – Edna, Norma ja Kathleen – rändasid linnast linna ning said abi sõpradelt ja sugulastelt. Ehkki Cora oli vaene, oli tal mitmeid kirjandusklassikasse kuuluvaid teoseid, muu hulgas William Shakespeare'i ja John Miltoni teosed. Cora luges neid teoseid sageli lastele ette. Lõpuks jäädi pidama USA Maine'i osariigis Camdeni linnas. Väike maja, kuhu elama asuti, kuulus Cora asisele tädile. Seal kirjutas Edna oma esimesed luuletused, mis hiljem tõid talle ka kuulsuse. 1929 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks
Vesiratas

Vesiratas on veejõumasin langeva või voolava vee liikumise hüdroenergia muundamiseks pöörleva liikumise energiaks. Vesiratas koosneb võllile kinnitatud rattast (läbimõõduga enamasti 4–8 meetrit), mille pöidade küljes on labad või kopad. Labadele või koppadesse juhitav vesi paneb ratta pöörlema. Pealtvoolu-vesiratta koppadesse juhitakse vesi ülalt, altvoolu-vesiratta labad asetseva voolavas vees. Vesiratas teeb minutis 1–10 pööret. Kasutegur on altvoolu korral kuni 1 protsent, pealtvooluratastel võib olla ka kümnetes protsentides. Altvoolu-vesirattaid kasutati juba vanade Idamaade niisutussüsteemides. Vana-Kreekas ja -Roomas hakati vesiratastega käitama vesiveskeid. 17. sajandi võimsaim vesiratassüsteem ehitati aastal 1685 vee pumpamiseks Versailles' lossi. Maailma kaks suurimat vesiratast (kumbki 500 hj) paigaldati aga aastal 1858 Kreenholmi Manufaktuuri. Vesioinas Hüdroturbiin ENE 10. köide, 1998 "Endel Risthein. Sissejuhatus energiatehnikasse" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 29. aprill 2016. Vaadatud 5. septembril 2019.
Troitse-Sergi suurklooster

Troitse-Sergi suurklooster (vene keeles Троице-Сергиева лавра; ametlikult Свято-Троицкая Сергиева лавра Püha Kolmainu Sergi suurklooster) on Moskva oblasti kirdeosas Sergijev Possadis asuv õigeusu klooster, üks Vene Õigeusu Kiriku keskusi. Kloostri asutas 1337. aastal Radoneži Sergi (vene keeles Сергий Радонежский, 1314–1392). Esialgu elas Sergi erakuna, aga peatselt hakkasid tema lähedusse elama asuma teisedki erakud. Klooster pühitseti 1340. aastal. 1355. aastal võeti vastu kloostri uus põhikiri, mis sätestas ühiselu reeglid. Kloostri algne põhiplaan on üldjoontes säilinud tänapäevani. Praeguse välisilme sai klooster 15.–18. sajandil. 1550. aastatel ümbritseti klooster valge kivimüüriga, millel on 12 torni. Müür on 1284 m pikk. Kloostri esimene ülem oli isa Mitrofan, kes oli Radoneži Sergi mungaks püganud. Pärast Mitrofani surma sai kloostri ülemaks Radoneži Sergi, kes jäi sellele ametikohale kuni oma surmani. 1561. aastal pälvis Troitse-Sergi suurkloostri ülem arhimandriidi tiitli. Keskajal oli klooster Loode-Venemaa poliitilises elus mõnikord tähtsal kohal. Ta toetas Venemaa tsaare. Üldtunnustatud kirikuloo järgi osales klooster võitluses tatari-mongoli ikke vastu ja segaduste ajal tegutses ta ka Vale-Dmitri II vastu. Kloostri mungad osalesid 1380. aastal Kulikovo lahingus ja kloostri ülem Sergi õnnistas lahingusse sõitvat väejuhti Dmitri Ivanovitši. Segaduste ajal pidas klooster vastu 16 kuud kestnud Rzeczpospolita vägede piiramisele. Hiljem oli klooster Minini ja Požarski ülestõusu üks tugipunkte. Viimast korda jõudis vaenuvägi kloostri müüride alla 1618. aastal ja see oli Poola kuningapoeg Wladyslaw IV. Tähtsaim ehitis suurkloostris on Kolmainu peakirik (1422–1423), mille ikonostaasi loomisest võttis osa Andrei Rubljov. Olulised on veel Jumalaema Uinumise peakirik (1559–1585, freskod aastast 1684), Jumalaema Hodegetria Smolenski Ikooni kirik (1746–1748) ja kellatorn (1741–1769). Alates 1688. aastast on Troitse-Sergi stauropegiaalne. 8. juulil 1742 andis keisrinna Elisabet I kloostrile suurkloostri (lavra) tiitli. Aastal 1742 avati kloostris vaimulik seminar ja 1814. aastast tegutseb seal Moskva Vaimulik Akadeemia. Suurklooster suleti 20. aprillil 1920 Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu dekreediga "Troitse-Sergi suurkloostri muutmisest ajaloo-kunstimuuseumiks". Muuseum muudeti 1946. aasta kevadel taas suurkloostriks. Klooster kuulub alates 1993. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse. Tänapäeval elab kloostris paarsada munka. Kloostri pikaaegne juht (1988–2019) oli ülempiiskop Feognost Guzikov (sündinud 1960). 2023. aastast hakatakse kloostris eksponeerima Andrei Rubljovi maalitud ikooni "Kolmainsus".
Barnim IX

Barnim IX (2. detsember 1501 – 2. november 1573) oli Pommeri hertsog 1523–1569. Barnim oli Pommeri hertsogi Bogislaw X (1454–1523) ja tema teise abikaasa Anna Jagiellonica (1476–1503) poeg. Tema vanaisad olid Pommeri hertsog Erich II (1425–1474) ja Poola kuningas Kazimierz IV (1427–1492). Ta sai Pommeri hertsogiks pärast oma isa surma. 2. veebruaril 1525 abiellus Barnim Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Wolfenbütteli vürsti Heinrich I tütre Anne von Braunschweig-Lüneburgiga (1502–1568). Barnim valitses esialgu koos oma vanema venna Georg I-ga kogu Pommerit, pärast tolle surma 1531 aga jagati riik tema ja vennapoja Philipp I vahel, Barnimist sai Pommer-Stettini hertsog. Tema esimesed valitsusaastad möödusid tülis Brandenburgi markkrahvkonnaga, mis soovis Pommerit liidendada. 1529 sõlmiti lepe, millega Pommer sai iseseisvake tingimusel, et kui hertsogi perekond välja sureb, siis läheb Pommeri Brandenburgile. 1534 korraldasid Barnim ja Philipp Pommeris reformatsiooni. Barnim ühines 1536 ka Schmalkaldeni liigaga. 1546–1547 toimus Schmalkaldeni sõda, milles liiga lüüa sai. Pommeri ei osalenud sõjategevuses, kuid pidi vastu võtma 1548 sõlmitud Augsburgi vaherahu ja maksma Karl V-le ränka maksu. 1559 määras Saksa-Rooma keiser Barnimi ja Philippi Liivimaa küsimuses riigikomissarideks. Barnim ei saanud Liivimaad kuigivõrd aidata, sest Pommeri ise oli suhteliselt vaene ja Hansa Liit ei olnud Liivimaa aitamisest eriti huvitatud, sest Tallinn ja Riia püüdsid takistada Hansa Vene-kaubandust. 1560 Philipp suri ja Barnimist sai kogu Pommeri valitseja. 3. veebruaril 1569 loobus ta troonist, andis selle üle Johann Friedrichile (1542–1600), kes oli Philippi 10 lapsest vanim, ja suri 4 aastat hiljem Stettinis.
Adolf I (Schleswig-Holstein-Gottorp)

Adolf I (25. jaanuar 1526 – 1. oktoober 1586) oli Schleswig-Holstein-Gottorpi hertsog aastast 1544 kuni surmani. Adolf oli Taani kuninga Frederik I poeg ning Christian III vend. Nooruses viibis ta neli aastat Hesseni maakrahvi Philipp I õukonnas, kus sai hea hariduse. Aastal 1544 jagasid Adolf, Christian ja kolmas vend Johann Holsteini omavahel. Adolf valis oma residentsiks Gottorpi kindluse, mille järgi tema järglasi hakati nimetama Holstein-Gottorpi dünastiaks. Järgnevalt tegutses Adolf aktiivselt sõjaväljadel, olles vaatamata oma protestantlikule usutunnistusele keiser Karl V toetaja. 1548. aastal osales ta Augsburgi riigipäeval ning võttis seejärel osa Karli poja Philippi reisist Hispaaniasse. 1553. aastal naasis Adolf kodumaale. 1556. aastal sai Adolfist surnud venna Friedrichi järglasena Schleswigi piiskop, kelleks ta jäi kuni surmani. 1559. aastal organiseeris Adolf koos vennapoeg Frederikiga sõjakäigu Dithmarscheni talupoegadevabariigi vastu ning alistas selle. Riik jagati Adolfi ja Frederiki vahel. 1560.–1570. aastatel tegeles Adolf oma riigi moderniseerimisega, samuti püüdis ta selle tähtsust igati tõsta. Ta tegi näiteks keisrile ettepaneku kaevata läbi tema maade kanal, mis võimaldanuks laevadel siseneda Läänemerre ilma Taani väinu läbimata. See idee jäi siiski vaid paberile. Madalmaade vabadusvõitluse ajal toetas Adolf jätkuvalt keisrikoda, osaledes mässulistevastastes sõjakäikudes ning toetades neid raha ja relvadega. Adolf oli seotud ka Liivimaaga. Nimelt palus talt 1577. aastal abi Tallinn, mille olid taas ümber piiranud Ivan Julma väed. Rootsi riigis valitses majanduslik kitsikus ning nii otsis linn abi välisvürstidelt. Et Adolf oli tuntud oma seiklusalti iseloomu poolest, siis loodeti talt saada kiiresti reaalset abi. Siiski ei saanud ta linna heaks palju teha, sest Madalmaade ülestõus oli neelanud sisuliselt kogu Põhja-Saksamaa sõjalised ressursid. Alles aasta hiljem sai Adolf Tallinna linnale saata laevatäie püssirohtu. Siiski toetas ta Tallinna sõnades igati ning püüdis teda Saksa-Rooma keisririiki tagasi meelitada. Adolfi plaanides oli toona saada Poola vasallina enda kätte suurt osa Liivimaast, ent see kava kukkus läbi, kui Liivimaa kitsikusajad 1570. aastate lõpul läbi said ning Vene väed sealt järk-järgult välja suruti. Hertsog Adolfi kava oli üks viimaseid Saksa-Rooma riigist lähtuvaid algatusi Liivimaa taas oma kontrolli alla saada. Võimalik, et Adolf püüdis seda teha koostöös vennapoeg hertsog Magnusega.
Konventsioon naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta

Konventsioon naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta on ÜRO egiidi all vastu võetud rahvusvaheline leping, mis sätestab meetmed naiste vastase diskrimineerimise kõrvaldamiseks konventsiooniga ühinenud riikides. Konventsiooni tekst võeti ÜRO Peaassamblees vastu 1979. Konventsioon jõustus 3. septembril 1981. Eestis andis Riigikogu konventsiooniga ühinemisele heakskiidu 26. septembril 1991. Konventsioon jõustus 20. novembril 1991. Naiste konventsioon on ratifitseeritud suuremas osas maailma riikides, kuid tema peamiseks puuduseks on väljatöötamata järelevalvemehhanismid. Viimastel aastatel on tehtud ettepanekuid puuduste parandamiseks; üks tähtsamaid on lisaprotokolli lisamine, mis kehtestaks üksikisikute kaebuste menetlemise korra Sooline võrdõiguslikkus Konventsiooni lehekülg Konventsiooni eestikeelne tekst
Kõnelev vapp

Kõnelev vapp on vapp, mille põhikujund tuleneb (räägib) vapi omaniku nimest. Eestis on kõnelevad vapid näiteks Kernu, Kiili ja Orava vallal.
Paunküla veehoidla

Paunküla veehoidla on Eestis suuruselt teine veehoidla Harjumaal Kose vallas. Paunküla veehoidla loodi 1960. aastal Pirita jõe paisutamisega Paunküla ja Ardu küla vahel. Selle pindala on oli algusaastail 350 ha. Mahtu suurendati 1975–76. Praegune pindala on 415,8 ha ja koos saartega 447,2 ha. Paunküla veehoidlas asub kümmekond saart, neist suuremad on Seapilli, Tudre, Mustakannu ja Mesipuu saar. Saartel elab ohtralt rästikuid. Sae–Paunküla kanali kaudu juhitakse vett Jägala jõest Paunküla veehoidlasse. Veehoidlasse suubub ka Palgissaare oja. Pirita jõgi suunatakse veehoidlast mööda lõunaküljel asuva kraavi kaudu (kus see läbib Paista järve). Sinna suubub Ardu juures ka Hiieveski oja, mis läbib veehoidlast vahetult lõunasse jäävat Hiieveski paisjärve. Jõega on Kiruvere oja kaudu ühenduses ka veehoidlast vahetult loodesse jääv Kiruvere järv. Veehoidla on aktiivses kasutuses puhke- ja kalapüügikohana. Selle ääres asuvad Paunküla Heaolukeskus, Paunküla Kalabaas ja RMK Hiieveski telkimisala. Paunküla ja Kiruvere järvede vahel Kütimäel asub Kiruvere muinaslaager. Kaks paadimeest Paunküla veehoidlal Paunküla veehoidla augustiõhtul Jaan Künnapi fotosid 1979. aastast: Paunküla veehoidla veebiportaalis eestigiid.ee Paunküla veehoidla keskkonnaportaalis Paunküla veehoidla veebiportaalis eestigiid.ee
Halinga vald

Halinga vald oli vald Eesti edelaosas Pärnu maakonna põhjaosas. Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus naabervaldadega Põhja-Pärnumaa vallaks. Halinga valla naabervaldadeks olid põhjas Vigala ja Märjamaa vald, idas Vändra, lõunas Are, Sauga ja Audru ning läänes Koonga vald. Halinga valla viimane vallavanem oli Ülle Vapper ja volikogu esimees Tarvi Tasane. Pärnu-Jaagupi Halinga vallas on 43 küla: Aasa, Altküla, Anelema, Arase, Eametsa, Eense, Eerma, Enge, Ertsma, Halinga, Helenurme, Kablima, Kaelase, Kangru, Kodesmaa, Kuninga, Langerma, Lehtmetsa, Lehu, Libatse, Loomse, Maima, Mõisaküla, Mäeküla, Naartse, Oese, Pallika, Pereküla, Pitsalu, Pööravere, Roodi, Rukkiküla, Salu, Sepaküla, Soosalu, Sõõrike, Tarva, Tõrdu, Tühjasma, Vahenurme, Vakalepa, Valistre, Vee. 10. oktoober 1991 moodustati Halinga külanõukogu asemel Halinga vald. 1996. aastal liideti Halinga vald Pärnu-Jaagupi alevvallaga ning moodustati praegune Halinga vald. Anelema kraav Virussaare rabasaar Maakatastri statistika, vaadatud 17.10.2018. Statistikaamet, vaadatud 30.05.2017. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Põhja-Pärnumaa vald Siseministeerium: Kohalike omavalitsuste juhid 2014. a. jaanuari seisuga, vaadatud 17. oktoober 2014 Järva maakonna Kareda valla, Lääne-Viru maakonna Tamsalu valla, Põlva maakonna Põlva valla, Pärnu maakonna Halinga ja Saarde valla, Valga maakonna Sangaste valla, Viljandi maakonna Võhma alevi ning Võru maakonna Rõuge valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta
Eugen Püss

Eugen Ferdinand Püss (29. aprill 1907 Peterburi – 16. august 1963 Kentucky) oli eesti arst. Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1926. ja Tartu Ülikooli arstiteaduskonna 1933. aastal, oli Eesti Üliõpilaste Seltsi esimees. Töötas Tartu sisehaiguste kliiniku assistendina, Rakvere haigla sisejaoskonna juhatajana ning Saksa okupatsiooni ajal Kuremäe ja Jõhvi jaoskonnaarstina. 1944. aastal põgenes koos abikaasa ja emaga Saksamaale, oli Baierimaal Wielandshageni laagriarst. 1949. aastast alates elas USA-s Kentukys, kus tõusis Glasgow's asuva riikliku tuberkuloosiahaigla abidirektoriks meditsiinilisel alal. Oli American Medical Associationi liige ja sai 1955. aastal esimene eestlasena Kentucky koloneli autiitli. 1995. aastal asutas abikaasa Alma Püss tema mälestuseks stipendiumifondi, et toetada Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna üliõpilasi. "Vaba Eesti Sõna = Free Estonian Word : Estonian weekly 29 september 1955 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 22. juulil 2023. "Eugen Püssi stipendiumi fond". Tartu Ülikooli Sihtasutus. Vaadatud 22. juulil 2023.
Rio Grande (Paraná)

Rio Grande on jõgi Lõuna-Ameerikas. Algab Mantiqueira mägedest. Voolab üle Brasiilia mägismaa valdavalt loodesse ja läände, läbides kärestikke ja koski. Ühinedes Paranaíba jõega, moodustab Paraná jõe. Pikkus 1360 km.
George Soros

George Soros (inglise hääldus [ˈsɔːroʊs] või [ˈsɔːrɒs]; ungari Soros György [ˈʃoroʃ ˈɟørɟ]; sündinud 12. augustil 1930 Budapestis) on Ungari juudi päritolu USA riskikapitalist, filantroop ja publitsist. Tema sünninimi on György Schwartz. Vanemad võtsid 1936. aastal ungaripärase perekonnanime Soros. 1947. aastal asus ta elama Suurbritanniasse. 2022. aasta 31. oktoobri seisuga hinnati tema vara 6,7 miljardile dollarile, millega ta oli 2022. aasta maailma miljardäride loendis 320. kohal. 1998 – Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk 1998 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks 2009 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks 2015 – Vabaduse orden (Ukraina) 2019 – Schumpeteri preemia Soros, Georg, "Avatud ühiskond. Globaalse kapitalismi reformimine.", Tõlkinud: Maarja Maasikas, Toimetanud: Hille Saluäär, 2003 Avatud Eesti Fond "George Soros". forbes.com. Külli-Riin Tigasson: GEORGE SOROS: kriis on arvatust palju hullem, EPL, 11. november 2008 Soros võrdles majanduslangust Nõukogude Liidu lagunemisega, Postimees, 21.02.2009 George Soros. Wake Up, Europe, 23. oktoober 2014. (inglise keeles) Toimetas: Kaja Koovit, Soros: Ukraina ja Venemaa kriis on eurotsoonile surmaoht, ärileht.ee, 8.01.2015.a. 23. jaanuar 2015. Ukrajinska Pravda. Сорос назвал Россию "мафиозным государством" (vene keeles)