laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Valdo Lips

Valdo Lips (sündinud 23. augustil 1970 Tallinnas) on eesti jurist, korvpallur ja korvpallitreener. Valdo Lips lõpetas 1989. aastal Tallinna Spordiinternaatkooli (praegune Eesti Spordigümnaasium), õppis Tallinna Pedagoogilise Instituudi (praegune Tallinna Ülikool) kehakultuuriteaduskonnas (1989–1992) ning lõpetas Tartu Ülikooli Õigusinstituudi 1998. aastal. Lips on mänginud Roman Ubakivi juhendatud poistemeeskonnas Tallinna Lõvid jalgpalli. Korvpallitreeninguid alustas ta Tarmo Velleste õpilasena, hiljem olid Tallinna Spordiinternaatkoolis tema treeneriteks Jaanus Levkoi ja Märt Kermon. Tema pikkus on 186 cm. Valdo Lips võitis 1988. aastal NSV Liidu noortemeistrivõistlustel U18 Eesti koondisega pronksmedali. Ta on kuulunud 1994.–1997. aastal Eesti meeste koondisse, oli 1994. aastal Põhjamaade klubimeeskondade lahtiste meistrivõistluste ja Idaliiga võitjameeskonna koosseisus. Suveuniversiaadil Buffalos 1993. aastal saavutati 10 koht. Alates 1991. aastast on Valdo Lips võitnud Tallinna klubides mängides Eesti meistrivõistlustel 2 kuldmedalit (1991 ja 1994 Tallinna Asto Basket), 5 hõbe- ja 3 pronksmedalit (Tallinna Asto Basket, BC Tallinn, Tallinna Baltika KK, Nybit) ning võitnud aastatel 1990–1997 neli karikat. Ta on olnud meeskonna kapten. Valdo Lips on tegutsenud Viimsi Korvpalliklubis noortetreenerina ja treenerina. Ta on osalenud Rahvusvahelise Korvpalliliidu (FIBA) üleeuroopalises koolitusprogrammis. Valdo Lips tõstis peatreenerina Viimsi esindusmeeskonna korvpalli Eesti teisest liigast esiliigasse. Esiliigas võitsid tema hoolealused meeskonnast KK Viimsi/Noto hooajal 2018/2019 pronksmedalid ning 2019/2020 lõpetas meeskond teisel kohal. Hooajal 2020/2021 oli ta Tallinna Kalev/TLÜ treener ja 2021/2022 KK Viimsi/Sportland treener, kellega sai PAF Eesti-Läti korvpalliliigas 2. koha. Lips on töötanud alates 1998. aastast mitmes õigusasutuses, sealhulgas 2006.–2014. aastal advokaadibüroos Borenius, 2015.–2019. aastal advokaadibüroos Valdo Lips (aastast 2011 vandeadvokaat). Aastail 2020–2021 oli ta PRIORE Advokaadibüroo OÜ partner ja vandeadvokaat ning 2021. aastast on samas nõunik. Valdo Lips, tulemused. ESBL. Vaadatud 05.10.2022. Fiba Europe Coaching Certificate. Vaadatud 05.10.2022. Valdo Lips, biograafia ESBL, vaadatud 05.10.2022 Uus korvpalli esindusmeeskond. Viimsi Teataja, 13 oktoober 2017. DIGAR Kaks-kolm eestlast uude FIBA treeneri koolitusprogrammi Basket.ee. Valdo Lips asub meistriliiga meeskonna peatreeneriks, Viimsi Teataja, 18.01.2021.
Phanerochaetaceae

Phanerochaetaceae on kandseente sugukond. Bjerkandera – suitsik Hapalopilus – pruunik Phanerochaete Phlebiopsis – hiidkoorik Phanerochaetaceae andmebaasis eElurikkus.
Pruunik

Pruunik (Hapalopilus) on kandseente perekond. Hapalopilus croceus – krookuspruunik Hapalopilus ochraceolateritius – ookerpruunik Hapalopilus rutilans – kaneelpruunik, kinaverpruunik Pruunik andmebaasis eElurikkus.
Hiidkoorik (perekond)

Hiidkoorik (Phlebiopsis) on kandseente perekond. Phlebiopsis gigantea – hiidkoorik Phlebiopsis ravenelii Hiidkoorik andmebaasis eElurikkus.
Aljona Suržikova

Aljona Suržikova (sündinud 6. jaanuaril 1982 Tallinnas) on Eesti filmilavastaja. Ta õppis aastatel 2000–2004 Tallinna Ülikooli telerežii erialal ja 2006–2008 Peterburi Riiklikus Kino ja Televisiooni Ülikoolis filmirežii erialal. Aljona Suržikova on oma sotsiaalselt tundlikke teemasid kajastavate dokumentaalfilmidega leidnud tunnustust ka väljaspool Eestit. 2013. aastal pälvis ta Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali Noore filmitegija preemia. 2021 "Uue ajastu kunstnik Edith Karlson" 2020 "Ankeet" 2018 "Juured: Oodates imet" 2017 "Kerro 40" 2017 "Lumi Punasel lagedal" 2016 "Aktuaalne Narva" 2016 "Tee otsing. Robert Kasemägi" 2014 "Poissmees ja Volga" 2013 "Suur-Sõjamäe" 2011 "Laulev Nadežda" Aljona Suržikova - Eesti filmi andmebaas Aljona Suržikova: ma ei teinud filmi sõjast, vaid inimestest; ERR kultuur, 06.05.2022 Käru kogukonna aasta emaks valiti Aljona Suržikova; Tre Raadio, 09.05.2021 Aljona Suržikova traagiline, ent elujaatav lugu; Postimees, 29.04.2018
Visarid (almanahh)

"Visarid" oli 1960. aastate lõpul ja 1970. aastate algul ilmunud omakirjastuslik kunstialmanahh, mida andis välja samanimeline kunstirühmitus Tartus ja mida ilmus kolm numbrit. "Visarites" ilmus peamiselt tõlkeartikleid kaasaegse kunsti kohta. Visarid 1. Pariis. Visarid 2. Soome. Visarid 3. Ameerika. Visarid
Aleksei Mordašov

Aleksei Aleksandrovitš Mordašov (Алексей Александрович Мордашов; sündinud 26. septembril 1965) on Venemaa suurärimees ja oligarh. Venemaa suurima teraseettevõtte Severstal suuromanik (omab 77% aktsiatest) ja juhatuse esimees. Ta sündis Tšerepovetsis Vologda oblastis. 1988. aastal lõpetas masinaehituse alal Palmiro Togliatti nimelise Leningradi Inseneri- ja Majandusinstituudi. Pärast instituudi lõpetamist 1988. aastal töötas ta Tšerepovetsi metallurgiatehases vanemökonomistina, mehaanilise remonditöökoja nr 1 majanduse ja töökorralduse büroo juhatajana, planeerimisosakonna juhataja asetäitjana. Venemaal erastamise algperioodil, 1992. aastal, sai Mordašovist Tšerepovetsi metallurgiatehase majandus- ja finantsdirektor, mis peagi muudeti Severstaliks. Tehase peadirektor Juri Lipuhhin andis talle volitused tehase aktsiatega tegelemiseks. Mordašov, koondades metallitoodete müügist saadud kasumi siduskauplejale Severstal-Invest, ostis töötajatelt aktsiaid. 24% kaupleja aktsiatest kuulus Lipuhhini juhitud tehasele, Mordašov emiteeris endale 76% Severstal-Investi aktsiatest. Mõne aja pärast osutus 16% tehase kapitalist tema isiklikuks omandiks ja veel 80% aktsiatest oli tema kontrolli all. 1997. aastal ostis Mordašov tagasi Severstal-Investile kuulunud tehase aktsiad ja tagandas endise direktori äritegevusest. 2000. aastal sai Mordašovist üks Venemaa-Saksa valitsustevahelise majandus- ja rahandusalase strateegilise koostöö töörühma liige. 2003. aastal sai Mordašovist Rossija panga kaasomanik, omandades Severstalile 8,8% osaluse pangas. 2007. aastal sai Mordašovist Saksa reisifirma TUI Group aktsionär. 2008. aastal asutas ta National Media Groupi. 2013. aastal omandasid Aleksei Mordašov ja Juri Kovaltšuk Tele2-s 50% osaluse. Alates 2014. aastast oli Mordašov riikliku terasetootjate tööstusliidu Russian Steel Non-Commercial Partnership president. 2015. aastal lahkus Mordašov Severstali tegevjuhi kohalt ja asus direktorite nõukogu esimehe kohale. 28. veebruaril 2022 kehtestas Euroopa Liit tema vastu viisa- ja majandussanktsioonid. 25. märtsil 2022 tegi seda Jaapan ja 2. juunil 2022 USA. 4. märtsil 2022 konfiskeeris Itaalia politsei tema 65-meetrise jahi Lady M. Arestiti ka tema villa Rocky Ram, mille väärtus on 105 miljonit eurot, eraranna ja kolme basseiniga. https://www.kommersant.ru/doc/607218 https://www.forbes.ru/milliardery-photogallery/343601-aleksey-mordashov-kak-zamknutyy-malchik-priobrel-vliyatelnyh-druzey "Putini oligarhid, pankurid, propagandistid sanktsioonide all. Euroopa Liit kirjeldab detailides, kuidas nad Ukraina sõda toetasid" Eesti Päevaleht, 1. märts 2022 https://www.rbc.ru/politics/25/03/2022/623d0f609a79472572c6ff4f https://www.svoboda.org/a/ssha-vveli-sanktsii-protiv-roldugina-mordashova-nisanova-i-zaharovoy/31880449.html https://focus.ua/lifestyle/514753-zhurnalisty-pokazali-villy-rossiyskih-oligarhov-na-sardinii https://focus.ua/lifestyle/509825-v-italii-arestovali-villu-rossiyskogo-oligarha-mordashova-stoimostyu-105-millionov-evro
Andrei Sõtševoi

Andrei Ivanovitš Sõtševoi (vene keeles Андрей Иванович Сычевой; sündinud 16. mail 1969 Troitskaja staniitsas Krõmski rajoonis Krasnodari krais) on Venemaa sõjaväelane (kindralleitnant), Venemaa 8. kaardiväe armee ülemjuhataja. Ta lõpetas Suvorovi sõjakooli. 1990. aastal lõpetas V. I. Lenini nimelise Uljanovski kaardiväe kõrgema tankijuhtimiskooli, 2002. aastal Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia, 2016. aastal Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia. Novembrist 2009 kuni jaanuarini 2011 Kaug-Ida sõjaväeringkonna 70. eraldiseisva kaardiväe motoriseeritud laskurbrigaadi ülem. Augustist 2011 kuni jaanuarini 2012 Ida sõjaväeringkonna 59. eraldiseisva motoriseeritud laskurbrigaadi ülem. Maist 2013 kuni augustini 2014 Tamani-nimelise 2. kaardiväe motoriseeritud laskurdiviisi ülem. 2016–2017 Ida sõjaväeringkonna 5. armee staabiülem. 2017–2019 Lõuna sõjaväeringkonna 8. kaardiväe armee staabiülem, 2019–2022 armeekomandör. 22. veebruaril 2019 anti talle kindralleitnandi sõjaväeline auaste. 2022. aasta veebruaris asus sissetungil Ukrainasse juhtima Venemaa väegruppi Zapad. 28. veebruaril 2022 kehtestas Euroopa Liit talle viisa- ja majandussanktsioonid. https://www.militarynews.ru/story.asp?rid=1&nid=502256&lang=RU https://www.rbc.ru/politics/20/07/2022/62d79a8d9a7947420663545f https://donday.ru/prezident-rossii-povysil-v-zvanii-dvuh-oficerov-iz-rostovskoy-oblasti.html https://structure.mil.ru/management/info.htm?id=12084800@SD_Employee "Putini oligarhid, pankurid, propagandistid sanktsioonide all. Euroopa Liit kirjeldab detailides, kuidas nad Ukraina sõda toetasid" Eesti Päevaleht, 1. märts 2022
Tartu sügis (kirjutis)

"Tartu sügis" oli Ants Juske ja Linnar Priimäe omakirjastuslikul teel levinud kirjutis (1978. aastast), milles iseloomustati eri põlvkondi Eesti sõjajärgses ühiskonnas, andes neile nimetusi nagu "a", "ad astra", "illusionistid", "kadunud, pettunud", "per aspera", "väsinud", "ebalitsid", "laine ohvrid" ja "disko-teksa põlvkond". 6. jaanuaril 1979 ilmus Poolpäevalehes nr 7 "Tartu sügise" kokkuvõte ja laiem käsitlus pealkirjaga "Tõusudest ja mõõnadest". 1982. aastal ilmus "Tartu sügis" väliseesti ajakirjas Mana. 1991. aastal ilmus ajakirjas Vikerkaar ulatuslikum käsitlus. Tõnn Sarv. Märkmeid kommast. Seltskondliku analüüsi katse. – Vikerkaar nr 10, 1991, lk 79–85
Annie Ernaux

Annie Thérèse Blanche Ernaux (neiupõlvenimega Duchesne; sündinud 1. septembrill 1940 Lillebonne'is) on prantsuse kirjanik. 2022 pälvis ta Nobeli kirjandusauhinna. Les Armoires vides, Gallimard, 1974. Ce qu'ils disent ou rien, Gallimard, 1977. La Femme gelée, Gallimard, 1981. La Place, Gallimard, 1983; eesti keeles "Koht", 2023, tõlkinud Malle Talvet Prix Renaudot 1984 Une femme, Gallimard, 1987. Passion simple, Gallimard, 1992. Journal du dehors, Gallimard, 1993. Je ne suis pas sortie de ma nuit, Gallimard, 1997. La Honte, Gallimard, 1997. L'Événement, Gallimard, 2000. La Vie extérieure, Gallimard, 2000. Se Perdre, Gallimard, 2001. L'Occupation, Gallimard, 2002. L'Usage de la photo, avec Marc Marie, textes d'après photographies, Gallimard, 2005. Les Années, Gallimard, 2008 (ISBN 9782070779222); eesti keeles "Aastad", 2023, tõlkinud Sirje Keevallik Prix Marguerite-Duras 2008, Prix François-Mauriac 2008 et Prix Strega de la littérature européenne 2016 L'Autre Fille, coll. « Les Affranchis », NiL Éditions, 2011. L'Atelier noir, éditions des Busclats, 2011. Retour à Yvetot, éditions du Mauconduit, 2013. Texte de sa conférence prononcée dans sa ville d'enfance d'Yvetot (Normandie) en octobre 2012, accompagné d'un entretien et de photographies personnelles. Regarde les lumières mon amour, Raconter la vie, Seuil, 2014. Mémoire de fille, coll. Blanche, Gallimard, 1er avril 2016, 160 p. (ISBN 9782070145973)53,54.
Magnetiline läbitavus

Magnetiline läbitavus on aine omadus, mis iseloomustab aine magneetumise võimet. Eristatakse suhtelist ja absoluutset magnetilist läbitavust. Suhteline magnetiline läbitavus on füüsikaline suurus, mis näitab, mitu korda erineb magnetiline induktsioon homogeenses keskkonnas magnetilisest induktsioonist vaakumis. Arvutusvalem μ r = B B 0 {\displaystyle \mu _{\text{r}}={\frac {B}{B_{0}}}} , kus μr on suhteline magnetiline läbitavus; B ‒ magnetiline induktsioon keskkonnas; B0 ‒ magnetiline induktsioon vaakumis. Suhteline magnetiline läbitavus μr on absoluutse magnetilise läbitavuse μ ja magnetilise konstandi μ0 suhe: μ r = μ μ 0 . {\displaystyle \mu _{\text{r}}={\frac {\mu }{\mu _{0}}}.} Seega aine absoluutne magnetiline läbitavus μ = μ r μ 0 . {\displaystyle \mu =\mu _{\text{r}}\mu _{0}.} Absoluutse magnetilise läbitavuse ühik on sama, mis magnetilisel konstandil: H/m. Suhtelise magnetiline läbitavuse μr järgi liigitatakse aineid ja materjale järgmiselt: diamagnetilised materjalid ehk diamagneetikud, mille μr on veidi väiksem kui 1; paramagnetilised materjalid ehk paramagneetikud, mille μr on veidi suurem kui 1; ferromagnetilised materjalid, mille μr võib ulatuda mitmekümne tuhandeni. Magnetiline konstant
Rustam Muradov

Rustam Usmanovitš Muradov (Руста́м Усма́нович Мура́дов; sündinud 21. märtsil 1973) on Venemaa sõjaväelane, kindralleitnant, 5. oktoobrist 2022 6. aprillini 2023 Venemaa Ida sõjaväeringkonna komandör. Rustam Muradov sündis Dagestanis Tšinaris, ta on rahvuselt tabassaraan. Keskhariduse omandas Novotšerkasski kadetikoolis. 1995. aastal lõpetas kiitusega Peterburi kõrgema üldvägede juhtivkoosseisu kooli. 2015. aastal lõpetas Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia. 2008–2009 242. kaardiväe motoriseeritud laskurrügemendi ülem, 2009 17. eraldiseisva kaardiväe motoriseeritud laskurbrigaadi ülem, 2009–2012 36. eraldiseisva kaardiväe motoriseeritud laskurbrigaadi ülem Ida sõjaväeringkonnas. 2012–2013 – Kesksõjaväeringkonna 473. Lisitšanski rajooni väljaõppekeskuse ülem. 2013–2015 Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia üliõpilane. 2015–2017 41. armee ülema esimene asetäitja ja staabiülem. 2016. aastal Venemaa esindaja Ukraina ja Venemaa ühises kontrolli- ja koordineerimiskeskuses relvarahu ja demarkatsioonijoone stabiliseerimise alal (JCCC). 2017. aastal oli Venemaa sõjaline nõunik Süürias. 28. detsembril 2017 andis Venemaa president talle Venemaa Föderatsiooni kangelase aunimetuse. Detsembrist 2017 kuni detsembrini 2018 Kesksõjaväeringkonna 2. kaardiväe armee ülem. Alates 25. detsembrist 2018 Lõuna sõjaväeringkonna ülema asetäitja. Venemaa presidendi 20. veebruari 2020. aasta dekreediga anti talle järgmine kindralleitnandi sõjaväeline auaste. 11. novembrist 2020 kuni 9. septembrini 2021 oli Muradov Venemaa rahuvalvekontingendi ülem Mägi-Karabahhis. Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse veebruaris 2022 asus ta juhtima väegruppi Vostok. 28. veebruaril 2022 kehtestas Euroopa Liit talle viisa- ja majandussanktsioonid. Grace Mappes; Karolina Hird; Layne Philipson; Frederick W. Kagan (27. märts 2023). "Russian Offensive Campaign Assessment, March 27, 2023". understandingwar.org (inglise). ISW. Vaadatud 28. märtsil 2023. Rumors about the dismissal of Russian Eastern Group of Forces (Eastern Military District) Commander Colonel General Rustam Muradov on March 27 generated a muted and cynical response in the Russian information space. The milbloggers claimed that Russian military authorities dismissed Muradov from his position as Eastern Group of Forces commander, but ISW cannot currently verify these claims. https://www.kavkaz-uzel.eu/articles/330303 https://www.svoboda.org/a/minoborony-nazvalo-komanduyuschego-gruppirovkoy-vostok-v-ukraine-/31948155.html "Putini oligarhid, pankurid, propagandistid sanktsioonide all. Euroopa Liit kirjeldab detailides, kuidas nad Ukraina sõda toetasid" Eesti Päevaleht, 1. märts 2022
Oksüdoreduktaasid

Oksüdoreduktaasid katalüüsivad redoksreaktsioone NB! Biokeemias tähendab redoksreaktsioon enamasti vesinikioonide (H) ümberpaigutamist Näiteks: LAKTAADI DEHÜDROGENAAS (LDH) Šiffer EC 1.1.1.27
Großwilfersdorf

Großwilfersdorf on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Hartberg-Fürstenfeldi ringkonnas. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Hartberg

Hartberg on linn (Stadt) Austrias Steiermargi liidumaal, Hartberg-Fürstenfeldi ringkonna keskus. Umbes 68 km maanteed A2 pidi üles on suur linn Graz. Sellel linnal on pikk ja kirev ajalugu. Asula oli sieal juba neoliitikumis. Steiermargi üks tähtsamaid eelajaloolisi asulaid tekkis "Ringkogelil" 3. sajandil eKr. Seda ümbritses massiivne kaitsesein. 7-8 m kõrgusest ja 1500 m pikkusest müürist on alles vaid kaks torni (Schölbingeri torn ja Recki torn). Esimest korda mainiti Hartbergi linnana 1286. aasta dokumendis. 15. sajandil vallutas selle Ungari kuningas Mátyás I. Tohutu tulekahju hävitas linna kuni paari majani, kuid rahvaarv on sellest ajast peale pidevalt kasvanud. 1122. aastal asutas Steiermargi markkrahv Leopold I "Hartbergi". Hartberg oli teatud aja isegi Steiermargi keskne küla. Esimene kirjalik viide Hartbergile kui "civitasele" oli 1286. aastal. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Hartberg Umgebung

Hartberg Umgebung on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Hartberg-Fürstenfeldi ringkonnas. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Hartl

Hartl on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Hartberg-Fürstenfeldi ringkonnas. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
KW-liin

KW-liin (prantsuse Ligne KW; flaami KW-stelling; tuletatud kohanimedest Koningshooikt ja Wavre) oli Belgia üks kaitseliine eeldatud Saksamaa sissetungi vastu Teise maailmasõja algul. Liin algas Antwerpenist idas (nimi on küll Koningshooikti järgi, kuid liin algas tegelikult Alberti kanali vasakult kaldalt Broechemi lähedal Koningshooiktist põhja pool), suundus lõunasse ja lõppes Brüsselist kagus Wavre'i lähedal. Sealt edasi kagusse Namuri poole jätkus nõrgem Gembloux' liin. Liini tuntakse ka prantsuspäraselt Dyle'i liini või flaamipäraselt Dijle liini nime all (Dijle jõe järgi). Liin ehitati ajavahemikus septembrist 1939 kuni maini 1940. Selle põhiosad olid raudbetoonkindlustised (nii aktiiv- kui ka passiivkindlustised), kaitseotstarbeliselt üleujutatavad alad (sh ka vastavad lüüsid, pumbajaamad jms) ning erinevad tankivastased teras- ja tõkked (nt terastrossidega ühendatud Cointet' elemendid, osaliselt soistele aladele postitaoliselt süvistatud raudteerööpad, veega täidetud betoonkraavid jms), mis oleks suutnud panna vastu soomusrünnakutele. Fotod: Robert Treufeldt, 23. mai 2014 Raudbetoonvarjend Wavre'i lähedal. Betooni sarruse lähivaade Raudbetoonvarjend Wavre'i lähedal. Lõunavaade varjendi külje mürsutabamusele Raudbetoonvarjend Wavre'i lähedal. Põhjavaade varjendi külje mürsutabamusele Raudbetoonvarjend Wavre'i lähedal. Kinnimüüritud sissepääs tagaküljel Liini algus põhjas KWlinie.be. Hollandi keeles
Ilz (Steiermark)

Ilz on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal. Ta asub merepinnast umbes 300 m kõrgusel, Ilzi jõe vasakkaldal, 1 km laiuses ja viljakas Ilzi orus, 43 km Grazist idas, 19 km Gleisdorfist idas ja 13 km Fürstenfeldist läänes. Esimesena nimetati seda 14. oktoobril 1265 Grazis Herbord von Fullnsteini hagiavalduses, kes oli piiskop Bruno von Schauenburgi õmbleja. Selles kirjutises on mainitud tunnistajat: Dominus Wernherus de Ylnz, tõenäoliselt selle linna vikaar. Peamine vaatamisväärsus on barokne kirik. Feistritzi linnus asub Ilzist põhja pool Feistritzi jõe ääres. 1980. aastatel oli linnuse lagunemine ähvardav, kuid omanikud taastavad ja kohandavad hoonet. Vanim osa – torn – ehitati 1200. aasta paiku. Vahetus ümbruskonnas on veel linnuseid: Kalsdorfi linnus, Benndorfi linnus ja Uhlheimi linnus. Ilz paikneb lõunapoolse kiirtee (mahasõit 138) ja Gleisdorfi maantee (B65) lähedal. See on Gleichenbergi maantee (B66) alguspunkt. Ruderting Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Kaindorf

Kaindorf on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Hartberg-Fürstenfeldi ringkonnas. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Lafnitz (Steiermark)

Lafnitz [ˈlafnɪt͡s] on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Hartberg-Fürstenfeldi ringkonnas. See asub Lafnitzi jõe ülemjooksul. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Neudau

Neudau on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Hartberg-Fürstenfeldi ringkonnas. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Shaun Heshka

Shaun Heshka (sündinud 30. juulil 1985 Melville'is Saskatchewani provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Soome kõrgliigaklubis Vaasa Sport. Aastatel 2003–2006 mängis ta Põhja-Ameerika noorteliiga Western Hockey League'i klubis Everett Silvertips. 2006. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastas lepingu NHL-i klubiga Vancouver Canucks. Seejärel mängis ta kolm hooaega American Hockey League'is (AHL) Canucksi tütarklubis Manitoba Moose, kuid Canucksi meeskonnas jäi NHL-is debüüt tegemata. 2009. aasta juunis kaubeldi Heshka NHL-i klubisse Phoenix Coyotes. Coyotesi meeskonnas debüteeris ta NHL-is 7. novembril 2009 mängus Anaheim Ducksi vastu. Pärast seda mängis ta NHL-is veel seitsmes mängus, saades kirja kaks väravasöötu. 2010. aasta septembris sõlmis ta lepingu Austria kõrgliigaklubiga Salzburgi Red Bull, kellega tuli 2011. aastal Austria meistriks. Hooajal 2011/12 mängis ta taas AHL-is, kuuludes klubide Binghamton Senatorsi ja Peoria Rivermeni koosseisu. 2012. aasta novembris sõlmis Heshka lepingu Soome kõrgliigaklubiga Pori Ässät. 2013. aastal tuli ta klubiga Soome meistriks. Hooajal 2012/13 pälvis Heshka liiga parimale kaitsemängijale antava Pekka Rautakallio auhinna ja valiti liiga sümboolsesse koosseisu. 2013. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu KHL-i klubiga Kaasani Ak Bars. Hooajal 2013/14 oli ta meeskonna resultatiivseim kaitsemängija (8+22) ning 2014. aastal osales ta KHL-i tähtede mängul. 2014. aasta oktoobris siirdus ta Vladivostoki Admirali, kus mängis hooaja lõpuni. 2015. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Rootsi kõrgliigaklubiga MODO Hockey. Aastatel 2016–2021 mängis Heshka viis hooaega Soome kõrgliigaklubis Oulun Kärpät. Kärpätega tuli ta Soome meistriks 2018. aastal. Vaasa Spordiga liitus ta 2021. aasta aprillis. 2017. aastal võitis Heshka Kanada võistkonna koosseisus Spengleri karika. https://www.eliteprospects.com/player/8606/shaun-heshka (vaadatud 6.10.2022) Shaun Heska Liiga.fi lehel Shaun Heshka NHL.com lehel Shaun Heshka hockeydb.com lehel
Brandon Barker

Brandon Lee Colin Barker (sündinud 4. oktoobril 1996 Manchesteris) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib äärepoolikuna Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Morecambe. Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Manchester City, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2004. aastal. Hooajal 2013/14 valiti ta Manchester City akadeemia hooaja parimaks mängijaks. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 21. veebruaril 2016 Inglismaa karikamängus Chelsea vastu. 2015. aasta lõpus oli ta lühikest aega laenul Inglismaa esiliigaklubis Rotherham United, lüües nelja mänguga ühe värava. Hooajal 2016/17 oli ta Manchester Cityst laenul Hollandi esiliigaklubis NAC Breda, hooajal 2017/18 Šotimaa kõrgliigaklubis Hibernian ja hooajal 2018/19 Inglismaa esiliigaklubis Preston North End. 2019. aasta augustis sõlmis ta lepingu Šotimaa kõrgliigaklubiga Rangers. Hooaja 2020/21 teises pooles oli ta laenul Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Oxford United. 2022. aasta veebruaris sõlmis ta kuni hooaja lõpuni lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Reading. 2022. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu Küprose kõrgliigaklubis Omonia. Viimast korda mängis ta Omonia meeskonnas 2023. aasta veebruaris, pärast seda ta enam meeskonda ei pääsenud. 17 mänguga oli ta Küprose kõrgliigas löönud ühe värava. Tema lõpetati leping 2023. aasta augustis. 2024. aasta jaanuaris naasis Barker Inglismaale ning sõlmis hooaja lõpuni lepingu. Aastatel 2013–2016 mängis Barker Inglismaa noortekoondistes. "Brandon Barker signs short term Royals Deal". Reading F.C. 15. veebruar 2022. Vaadatud 15. veebruaril 2022. OmonoiaFC (30. juuni 2022). "Καταρχήν συμφωνία με Brandon Barker". Omonoia FC. Vaadatud 30. juunil 2022. "«Τέλος» ο Μπάρκερ από την Ομόνοια | AlphaNews.Live". www.alphanews.live (kreeka). Vaadatud 30. augustil 2023. "Brandon Barker is on board!". www.morecambefc.com. 18. jaanuar 2024. Vaadatud 18. jaanuaril 2024.