Sileesia hertsogkond

Mitte segi ajada Ülem- ja Alam-Sileesia hertsogkonnaga. Sileesia hertsogkond (poola Księstwo śląskie, saksa Herzogtum Schlesien) pealinnaga Wrocławis oli keskaegne hertsogkond, mis asus ajaloolises Poola Sileesia piirkonnas. Varsti pärast selle moodustamist Piastide dünastia ajal aastal 1138 killustus see erinevateks hertsogkondadeks. Aastal 1327 läks järelejäänud Wrocławi hertsogkond, samuti enamus muid hertsogkondi, mida valitsesid Sileesia Piastid, Böömimaa kuningriigile. Omandamine viidi lõpule, kui Poola kuningas Kazimierz III Suur loobus oma õigustest Sileesiale 1335. aasta Trentschini lepinguga. Loomise ajal katsid Sileesia maad Oderi jõe ülem- ja keskjooksu basseini. Lõunas moodustas Sudeetide mäeahelik kuni Moraavia väravani piiri Böömimaa – sealhulgas Kłodzko maa – ja Morava maadega. Pärast rohkem kui sajandipikkust võitlust määrati piir 1137. aasta kokkuleppega Böömimaa hertsogi Soběslav I-ga. Läänes piirnes Alam-Sileesia Saksa Lausitzi margiga (hiljem Alam-Lausitz) ja endiste miltsenite maadega ümber Bautzeni (hiljem Ülem-Lausitz), piir jooksis piki Bóbri ja Kwisa jõge. Sileesiat piirasid põhjas Suur-Poola provintsid ja idas Väike-Poola Senioraalprovints, mida eraldasid Przemsza ja Biała jõgi. Piirid muutusid pisut järgnevatel kümnenditel: vähemalt, kui hertsogkond taastati aastal 1163 Władysław II Wygnanieci poegadele (vaata allpool), hõlmas see ka Lubuszi maa Krosnost loodes, mis oli varem Suur-Poola lääne eelpost ja läks aastal 1248 Brandenburgi markkrahvidele. Aastal 1177 ühendas Poola ülemhertsog Kazimierz II Sprawiedliwy endise Väike-Poola kastellaankonnad Bytomi, Oświęcimi, Zatori, Siewierzi ja Pszczyna hertsog Mieszko I Plątonogi kasuks Ülem-Sileesiaga. Pärast Sileesia kui terviku saamist Böömimaa vasalliks vastavalt 1335. aasta Trentschini lepingule tagastati need valdused – välja arvatud Bytom ja Pszczyna – Poola kroonile. Sileesia provintsina (poola dzielnica śląska) oli hertsogkond üks viiest keskaegses Poolas vastavalt Bolesław III Krzywousty testamendile loodud peamisest provintsist. Testamendi kohaselt kontrollis aastatel 1138–1146 seda Poola ülemhertsog, Bolesławi esmasündinud poeg Władysław II Wygnaniec, kes valdas ka Krakówi hertsogkonda. Testament ei suutnud siiski ära hoida vägivaldset pärandikonflikti Władysławi ja tema nooremate poolvendade vahel, kes tema vastu liitusid. Pärast tema ebaõnnestunud katset haarata aastal 1146 kontroll terves kuningriigis, kaotas ta oma staatuse ülemhertsogina, heideti Gniezno peapiiskopi Jakub ze Żnina poolt kirikust välja ja põgenes Saksa-Rooma riiki. Hertsogkond oli siis tema poolvenna ülemhertsog Bolesław IV Kędzierzawy kontrolli all. Keiser Friedrich I Barbarossa toetusel, kes korraldas aastal 1157 kampaania Suur-Poolas ja sundis Bolesław IV loovutama Sileesia, said Władysławi pojad aastal 1163 võimaluse hertsogkonda tagasi tulla. Nii kaua, kui nad olid ülemhertsog Bolesław IV surve all, valitsesid nad ühiselt Wrocławist, kuni pinged nende vahel kasvasid aastal 1172 avalikuks konfliktiks. Selle tulemusel jagasid vennad hertsogkonna endi vahel; esimene jagamine paljudest, mis viis järgnevatel sajanditel arvukate Sileesia hertsogkondade loomiseni: Władysławi vanem poeg Bolesław I Wysoki sai Alam-Sileesia koos Wrocławi, kui residentsiga; seetõttu kutsuti tema valdusi mõnikord ka Wrocławi hertsogkonnaks. Teine poeg Mieszko I Plątonogi sai palju väiksema osa Ülem-Sileesias ja tegi residentsiks Racibórzi; sellega loodi Racibórzi hertsogkond. Arvestades tema halvemat olukorda loovutas Poola ülemhertsog Kazimierz II Sprawiedliwy aastal 1177 talle Väike-Poola territooriume (vaata ülal). Pärast Bolesławi vanema poja Jarosławi mässu, kes kartis oma pärandi pärast, loovutas tema isa talle maariba Opole ümbruses, luues esmakordselt Opole hertsogkonna. Jarosław omakorda valmistus vaimulikuks karjääriks ja jäi tsölibaati. Sarnaselt nõudis Bolesławi ja Mieszko noorem vend Konrad Laskonogi, kui ta sai täisealiseks, oma õigusi ja sai umbes aastal 1177 Alam-Sileesia maid Głogówi ümbruses; sellega loodi esmakordselt Głogówi hertsogkond. Siiski elas Bolesław I kauem oma nooremast vennast ja tema pojast ja mõlemad territooriumid läksid talle tagasi vastavalt aastatel 1190 ja 1201. Bolesław I suri samal aastal ja tema järglaseks sai tema ainus elusolev poeg Henryk I Brodaty, kes sattus varsti konflikti oma Piastidest sugulastega, samuti oma Saksa naabritega. Aastal 1202 seisis ta silmitsi oma onu Mieszko I sissetungiga, kes ikka veel rahulolematuna 1172. aasta jagamisega annekteeris Opole territooriumi. Opole hertsogkond jäi Mieszko järglastele, millega Ülem-Sileesia lahkulöömine oli lõplik. Aastal 1206 saavutas Henryk I kokkuleppe Poola ülemhertsogi Władysław III Laskonogiga vahetada Lubuszi maa Suur-Poola Kaliszi piirkonna vastu. Plaan siiski nurjus, kui Władysław III kaotas senioraadi ja edaspidi okupeerisid Lubuszit Wettinist Lausitzi markkrahvi Konrad II väed. Hertsog Henryk võitles oma loode eelposti eest, mille ta sai tagasi pärast markkrahvi surma aastal 1210. Ta pidi kaitsma Lubuszit veel kord Tüüringi maakrahvi Ludwig IV kampaaniate vastu aastast 1221. Pärast oma nõo, Opole hertsogi Kazimierz I, Mieszko I Plątonogi poja surma aastal 1230 toimis ta oma alaealiste vennapoegade valvurina, valitsedes seeläbi taas kord kogu Sileesiat. Aastal 1232 sai temast Poola ülemhertsog, ja kui ta suutis tagada oma poja Henryk II Pobożny pärandi pärast oma surma aastal 1238, näis, et Poola killustatus on läbi saamas ja Bolesław III Krzywousty viimne soov täidetakse lõpuks. Aastal 1239 loobus Henryk II Ülem-Sileesia regentlusest oma nõo Mieszko II Otyły kasuks. Ta kaitses uuesti Lubuszit, seekord Askania dünastiast Brandenburgi markkrahvide vägede vastu, ja andis selle aastal 1241 oma teisele pojale Mieszkole. Lootused taasühendada Poola maad Sileesia Piastide alla lõppesid mongolite sissetungiga Poolasse ja Henryki surmaga 1241. aasta Legnica lahingus. Tema vanem poeg Bolesław II Rogatka ei saanud ülemhertsogina Väike-Poola Bolesław V Wstydliwy vastu ja pärast Lubuszi tagasisaamist oma venna Mieszko surma järel aastal 1242 pidi lõpuks aastal 1248 jagama oma Sileesia pärandit oma nooremate vendadega: Bolesław II ise võttis oma residentsiks Legnica läänes, rajades üheskoos oma noorima venna Konradiga seeläbi Legnica hertsogkonna. Varsti pärast seda müüs ta Lubuszi Brandenburgi markkrahvidele, kes said lõpuks sillapea Oderi jõe taha Neumark piirkonna loomiseks. Aastal 1251 sundis Konrad, olles tegelikult valitud Passau piiskopiks, Bolesławi Głogówi hertsogkonda talle loovutama. Wrocławi residents läks tema noorematele vendadele Henryk III Białyle ja Władysławile, sellega loodi Wrocławi hertsogkond. Sileesia hertsogkondade edasine jagunemine kasvas järgnevate põlvkondadega ja kaasnes Poola killustatusega. Henryk III poeg Henryk IV Prawy valitses pärast oma onu Władysławi surma aastal 1270 Wrocławis ja aastal 1288 sai isegi Poola ülemhertsogiks, kuni meesliin tema surmaga aastal 1290 hääbus. Tema järglaseks oli tema nõbu hertsog Henryk V Brzuchaty, Henryk III venna Bolesław II poeg, kes taas kord taasühendas Wrocławi ja Legnica hertsogkonnad oma isikliku valitsemise alla. Sellest hoolimata jagati tema pärand pärast tema surma aastal 1296 taas tema poegade vahel. Teine, hertsog Henryk VI Dobry, et tõrjuda oma vanema venna, Legnica hertsogi Bolesław III Rozrzutny nõudeid, sõlmis aastal 1327 pärimislepingu Böömimaa kuninga Jan Lucemburskýga, nagu enamus Sileesia hertsogkondi sai 14. sajandi alguses Böömimaa kuningriigi vasallideks. Kui Poola kuningas Kazimierz III 1335. aasta Trentschini lepinguga loovutas Sileesia, läks Henryk VI hertsogkond vastupanuta Böömimaa kuningriigile, kui ta ilma meessoost pärijateta kolm kuud hiljem suri. Sileesia liidendati Böömimaa krooni maadega pärast seda, kui kuningas Kazimierz III tunnistas omandamist kuningas Karl IV poolt 1348. aasta Namslau lepinguga – välja arvatud Ülem-Sileesia Oświęcimi ja Zatori hertsogkonnad, mis ühendati 16. sajandil Poola Krakówi vojevoodkonda, samuti Siewierzi hertsogkond, mis osteti Krakówi peapiiskopi poolt aastal 1443. Władysław II Wygnaniec (1138–1146), Sileesia Piastide esiisa, ka Poola ülemhertsog, kukutati Bolesław IV Kędzierzawy (1146–1163), kasuvend Bolesław I Wysoki, Władysławi vanem poeg, taastati võimule (1163–1201) Henryk I Brodaty (1201–1238), poeg, ka Poola ülemhertsog aastast 1232 Henryk II Pobożny (1238–1241), poeg, ka Poola ülemhertsog, tapeti Legnica lahingus Bolesław II Rogatka (1241–1248), poeg, sai Legnica hertsogiks 1248. aasta jagamisel Henryk III Biały (1248–1266), vend, üheskoos Władysław (1248–1270), vend, ka Salzburgi peapiiskop aastast 1265 Henryk IV Prawy (1266–1290), Henryk III poeg, Wrocławi hertsog aastast 1270, ka Poola ülemhertsog aastast 1288, lastetu Henryk V Brzuchaty (1290–1296), Bolesław II poeg, Legnica hertsog aastast 1278 Henryk VI Dobry (1296–1335), teine poeg, eestkoste all: Bolko I Surowy (1296–1301), Bolesław II poeg Böömimaa kuningas Václav II (1301–1305) Bolesław III Rozrzutny (1305–1311), Henryk V vanem poeg, Legnica hertsog aastast 1296 Kui Henryk VI jäi ilma meessoost pärijateta, päris tema maad kuningas Jan Lucemburský. Pärast Böömimaa pärimist Habsburgide poolt aastal 1526 läksid Sileesia hertsogkonnad järk-järgult Austria Habsburgide monarhia kontrolli alla, kuni Preisi kuningas Friedrich Suur tungis aastal 1740 Sileesiasse ja annekteeris enamuse sellest Esimeses Sileesia sõjas. Lõviosa hertsogkonnast, suurendatuna Saksimaalt annekteeritud Kladsko krahvkonna ja Ülem-Lausitzi territooriumidega, korraldati järgnevalt aastal 1742 ümber Preisi Sileesia provintsi osaks, samas Austria kontrolli alla jäänud hertsogkonnad kujundati ümber Ülem- ja Alam-Sileesia hertsogkonnaks. Poolasse jäänud hertsogkonnad annekteeriti järgnevalt Preisi kuningriigi (Uus-Sileesia) ja Habsburgide monarhia (Galiitsia) poolt 18. sajandi Poola jagamiste käigus. Ülem- ja Alam-Sileesia hertsogkond kestis Tsisleitaania Austria kroonimaana aastani 1918, pärast mida jagati see 1919. aasta Poola–Tšehhoslovakkia sõja järel Teise Poola vabariigi (Sileesia vojevoodkond) ja Tšehhoslovakkia (Tšehhi Sileesia) vahel. Sileesia hertsogid