laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vladimir Voronin (kapten)

Vladimir Ivanovitš Voronin (vene keeles Владимир Иванович Воронин; 17. oktoober (vkj 5. oktoober) 1890 Sumski Possad, Kemi maakond, Arhangelski kubermang – 18. oktoober 1952 Dikson, Krasnojarski krai) oli Nõukogude Liidu laevakapten (polaarkapten), kes osales mitmel Arktika polaarekspeditsioonil. Vladimir Voronin lõpetas 1916. aastal Arhangelski merekooli ja asus tööle tüürimehena aurikul Fjodor Tšižov. 1918. aastal sai ta kaugsõidukapteniks ja osales ekspeditsioonidel Kara meres. 1928. aastal osales ta Umberto Nobile ekspeditsiooni liikmete otsimise ekspeditsioonis jäämurdja Georgi Sedov kaptenina. 1932. aastal oli ta jäämurdja Aleksandr Sibirjakov kapten ja tema juhtimisel läbis laev esimesena maailmas Kirdeväila ilma talvitumiseta. Selle käigus möödus laev Severnaja Zemljast põhja poolt, mida varem polnud keegi teinud. Aastatel 1933–1934 oli Voronin auriku Tšeljuskin kapten ja osales ekspeditsioonis, mille käigus aurik Tšuktši meres põhja läks, aga ainult üks inimene 111-st hukkus. Aastatel 1934–1938 juhtis ta kaptenina jäämurdjat Jermak, seejärel jäälmurdjat Jossif Stalin. 1946–1947 oli ta arktilise vaalapüügiflotilli juhataja. Voronin oli NSV Liidu Ülemnõukogu liige (1946–1950). Teda on autasustatud kahe Lenini ordeniga. Vladimir Voronini järgi said nime: Voronini süvik Kara meres, Voronini saared Kara meres, Voronini neem Franz Josephi maal, Voronini liustik Franz Josephi maal, Voronini laht Barentsi meres (Solsberi saarel), Voronini laht (губа Воронина) Novaja Zemljal, Voronini laht (бухта Воронина) Novaja Zemljal, Voronini neem Victoria maal Antarktises, Voronini laht (бухта Воронина) Kuninganna Maudi maal Antarktises, tänavad Peterburis, Belomorskis, Severodvinskis ja Jekaterinburgis, jäälõhkuja Kapten Voronin.  Vladimir Voronin (kapten) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Berit Brørby

Berit Brørby Larsen (sündinud 5. detsembril 1950 Oslos) on Norra poliitik, Norra Töölispartei liige. Ta oli Jevnakeri valla volikogu liige aastatel 1979–1983 ja Opplandi maakonna volikogu liige 1979–1987. Ta valiti Opplandist Norra parlamenti Stortingisse esmakordselt 1985. aastal ja on pärast seda viis korda tagasi valitud. Berit Brørby oli Odelstingi president aastatel 2005–2009. Berit Brørby oli 1998. aastal Põhjamaade Nõukogu president.
Terje Sørgjerd

Terje Sørgjerd (sündinud 8. märtsil 1979) on norra loodusfotograaf ja filmitegija, kes on kogunud tuntust oma time-lapse-seeriatega. Sørgjerd on pildistanud näiteks Eyjafjallajökulli purset Islandil (aprill 2010). Eriti laia tuntust on kogunud tema Vimeo keskkonda postitatud lühifilmid. Tenerifel Teide vulkaani otsas jäädvustas ta Linnuteed (aprill 2011) ja Põhja-Norras virmalisi (märts 2011) ning öö üleminekut päevaks (juuni 2011). Viimane klipp on päris Lääne-Norrast ja see kujutab vett (august 2011). Augustis 2011 suundus Sørgjerd aastaks fotoretkele, mille jooksul püüdis pildile saada mõningaid maailma kauneimaks peetavaid paiku. Selle käigus valmib tema debüütfilm, mis peaks välja tulema 2013. aastal. Terje Sørgjerd on väga populaarne sotsiaalses meedias. Näiteks Facebookis jälgib tema lehte TSOPhotography enam kui 250 000 inimest, Google+'is enam kui 390 000 inimest ja Tenerifel tehtud lühifilmi on 2012. aasta jaanuari seisuga vaadatud 18 miljonit korda. "The Mountain" vimeo "The Aurora" vimeo "The Arctic Light" vimeo "The Water" vimeo TSOPhotography Terje Sorgjerd Google+ Terje Sørgjerd Vimeos TSOPhotography Facebook Intervjuu NBC Todayle Villu Päärt: "Video: 22 000 fotot virmalistest" Novaator, 5. aprill 2011 Villu Päärt: "Video: Põhjala valgus" Novaator, 2. juuni 2011 "Northern lights, like never seen before" PhotoBlog
Pärnu metanoolitragöödia

Pärnu metanoolitragöödia oli Pärnu linnas ja Pärnu maakonnas 9. septembril 2001 alanud ja mitu päeva kestnud inimeste massiline mürgitumine metanoolist valmistatud salaviinaga. Pärnu Haiglas hospitaliseeriti mõnepäevase perioodi jooksul 154 mürgistuskahtlusega patsienti. Hukkus 68 inimest. Lisaks jäi 40 inimest I grupi invaliidiks ja 3 inimest II grupi invaliidiks.[viide?] 6. septembril 2001 varastasid AS Baltfetti töötajad 17-aastane Deniss Pletškin ja 18-aastane Robert Petrov Suigus asuvast AS Baltfetist kümme 200-liitrist metanoolivaati. Varguse oli tellinud firma Maseko 34-aastane laadija Sergei Maistrišin. Varastatud vaadid viidi väikebussiga ära ja peideti Tahkuranna valda Maistrišini vanemate koju. Hiljem asendas Petrov Baltfeti territooriumilt varastatud vaadid kümne tühja vaadiga. Maistrišin müüs varastatud metanooli piirituse pähe maha Pärnu salaviinakaupmehele Aleksandr Sobolevile, kes maksis kauba eest 76 000 krooni. Sellest 63 000 krooni sai Maistrišin endale, ülejäänud summa said teised asjaosalised.[viide?] 9. septembri varahommikul sai Pärnu politseikorrapidaja teate, et Liiva tänava ühiselamus on 59-aastane naine surnud. Varsti hakkas politseikorrapidajale saabuma teateid üha uutest hukkunutest ja mürgistunutest nii Pärnus kui ka Pärnu maakonna valdades. Iga surma fakti kohta algatati krimiaalmenetlus kriminaalkoodeksi § 105 alusel. Politsei hoiatas kohaliku raadio kaudu Pärnumaa rahvast salaviina joomise eest. 15. septembri õhtul leidsid politseinikud koha, kust metanool oli varastatud. Filma Baltfett territooriumilt leiti 40 200-liitrist vaati. Metanooli oli ostetud mitmest firmast ja seda kasutati diislikütuse tootmiseks. Mõni päev hiljem tabas politsei metanoolivargad.[viide?] 11. septembril 2002 anti kohtu alla 18 inimest, kellest üheksat süüdistati surma põhjustamises ettevaatamatuse tõttu. Süüdistaja väitis, et Maistrišin teadis, et ta müüb just nimelt metanooli. Maistrišin ise eitas seda. 27. jaanuaril 2003 langetas kohus otsuse. Sergei Maistrišinit karistati 5-aastase vanglakaristusega ja Aleksandr Sobolevi 2,5-aastase vanglakaristusega. Lühiajaline vanglakaristus mõisteti veel kuuele süüalusele.[viide?] 2013. aastaks oli surnud, enamasti alkoholi tõttu, 26 metanoolitragöödias ellujäänut. Raido Paasma "Clinical study of methanol poisoning: handling large outbreaks, treatment with antidotes, and long-term outcomes" Tartu Ülikool "Metanoolitragöödia rahastaja: pätt müüs viina edasi, teades, et see tapab!" Õhtuleht, 9. september 2011 TV3: Metanoolitragöödiast pääsenutest jõid paljud end surnuks. Delfi.ee, 08.11.2013. Tiiu Põld. "Eesti kohtueksperdid ja nende lahendatud lood". Tallinn 2008 Raido Paasma: "Clinical study of methanol poisoning: handling large outbreaks, treatment with antidotes, and long-term outcomes" doktoritöö Tartu Ülikoolis, 2013 "20 AASTAT METANOOLITRAGÖÖDIAST | Patsient nr 1 räägib oma loo: ma ei suuda uskuda, et arst mind elude kaotuses süüdistab" Delfi, 10. september 2021
V liiga

V liiga oli Eesti klubijalgpalli tugevuselt kuues ehk madalaim liigaaste.
III liiga 2010

III liiga 2010 on Eesti jalgpalli tugevuselt neljas liiga III liiga 2010. aasta hooaeg. Meistriliiga 2010 Esiliiga 2010 II liiga 2010 IV liiga 2010 http://www.jalgpall.ee/league.php?b=III.E&year=2010 http://www.jalgpall.ee/top10.php?b=III.E&year=2010 http://www.jalgpall.ee/league.php?b=III.N&year=2010 http://www.jalgpall.ee/top10.php?b=III.N&year=2010 http://www.jalgpall.ee/league.php?b=III.S&year=2010 http://www.jalgpall.ee/top10.php?b=III.S&year=2010 http://www.jalgpall.ee/league.php?b=III.W&year=2010 http://www.jalgpall.ee/top10.php?b=III.W&year=2010
Barrakuuda

Barrakuuda (Sphyraena) on kalade perekond ahvenaliste seltsist. Harilikult viibib barrakuuda avamerel. Suplejad on saanud hammustusi vaevalt 30 cm sügavusel vees. Pikkus küündib kuni 2,5 meetrini. Kala hõbedane sihvakas keha on nagu loodud kiiruse jaoks. Ta on ablas kiskja, kes peab jahti igal võimalusel, kas üksi või salgas. Niipea kui ta märkab kalaparve, viskub ta selle poole ja neelab ahnelt alla kõik kalad, kes satuvad tema teravate hammaste haardeulatusse. Ta on võimeline tekitama raskeid vigastusi ka inimesele.
Raul Ruutu

Raul Ruutu (sündinud 28. august 1975 Vantaas) on Soome muusik, bändi Sunrise Avenue basskitarrist ja taustalaulja. Raul on ema poolt pooleldi filipiinlane. Varem on Raul kuulunud poistebändi Unit. Raul harrastas nooremana balletti ja mängis viiulit. Ta on tuntud hokimängijate Jarkko Ruutu, Tuomo Ruutu ja Mikko Ruutu nõbu.
Soome köök

Soome köök on tihedalt seotud Soome toiduvalmistamise traditsioonidega; seda iseloomustab suur kala ja liha osakaal, ehedate komponentide kasutamine ja tagasihoidlik maitsestamine. Soome toiduvalmistamist on palju mõjutanud Rootsi köök ning sellesse on tihedalt põimunud Karjala, Lapimaa ja teiste soome-ugri rahvaste toidud. Soome toitude hulgas leiab arvukalt ka Eesti köögis tuntud roogasid. Soome kliimast tingituna on sealses köögis tähtsat rolli mänginud kartul (enne kartuli levikut naeris), teraviljatoidud, liha (eriti põhjapõdra-, põdra- ja metslinnuliha), kala (eriti lõhe, merisiig ja ahven), piimatooted, metsamarjad ja seened. Maitsestamisel on põhiliselt kasutatud soola, kuna varasematel aegadel olid muud maitseained raskesti kättesaadavad või kasutatavad ainult suvekuudel. Veel on levinud tilli, aedpeterselli ja sibulapealsete ning köömnete kasutamine. Eelmistest harvem tarvitatakse küüslauku ja sinepit. Palju on Soome köögis saiade ja kookide retsepte ning osaliselt Rootsi mõjul on levinud ka kõikvõimalikud kuivad leivad. Traditsiooniliste jookide hulka kuuluvad näiteks sahti (filtreerimata õlu), sima (mõdu) ja kilju (suhkruvein). Mämmi on rukkijahust ja -linnastest keedetud tainast valmistatud leib, mida süüakse lihavõtete ajal Mustamakkara on Soomele tüüpiline verivorst, mida süüakse Eestiski. Pildil koos pohlamoosiga Lohikeitto on lõhesupp, mida süüakse palju ka teistes põhjamaades Kesäkeitto on köögiviljasupp, mida tavaliselt süüakse suvel Poronkäristys ehk rasvas praetud põhjapõdraliha on tüüpiline lapi roog, mida süüakse koos kartulipüree, pohlade ja marineeritud kurgiga Soome traditsioonilised leivad Uus Põhjala Toit foodfromfinland.com (inglise keeles) Soome toitumiskultuur
Sami Osala

Sami Osala (sündinud 10. märtsil 1980 Seinäjoel) on soome trummar. Ta tegutseb bändis Sunrise Avenue. Sami elab Helsingis. Trumme on ta mänginud 8–9-aastasest saati, kui sai oma esimese trummikomplekti.
Puritanism

Puritanism kujunes usulise ja poliitilise opositsiooni vormiks Inglismaal. Puritaanid olid protestandid, kes nõudsid 1560. aastatel anglikaani kiriku täielikku puhastamist katoliiklusest. Nad ei leppinud pooliku reformatsiooniga kirikuteenistuse välistes vormides ja kiriku juhtimises. Kuninganna Elizabeth Ι ajal tegi anglikaani kirik puritanismile järeleandmisi, tunnistades õigeks mitu kalvinismi dogmat, sealhulgas ettemääratuse õpetuse. Puritaanlik opositsioon nõudis jätkuvalt muutusi ning kujundas aja jooksul oma maailmavaate alusel uue moraali ja eetilised tõekspidamised. Sattunud vastuollu ametliku kiriku ja selle kaudu kuningavõimuga, olid paljud puritaanid sunnitud emigreeruma Madalmaadesse, Šveitsi või Saksamaale, kuid mõjutasid siiski Inglismaal toimuvat poliitilist võitlust. Usulise tagakiusamise eest põgenes puritaane ka Põhja-Ameerikasse, kus nad rajasid oma asundusi. Puritanismi levikut soodustas Inglismaa majanduslik areng ja sellega kaasnenud muutused ühiskonna struktuuris. Puritanismi eetilised tõekspidamised kujundasid uue inimtüübi. Puritaanlane oli töökas ja kokkuhoidlik, isegi kitsi. Ta oli rõhutatult usklik, askeetlik, vaikiv ega talunud vähematki elurõõmu avaldust. Ta pidas sobimatuks naeru, laulmist ja muusikat, rääkimata lõbutsemisest, sest kõik see viitas kergemeelsusele, oli patt ja Saatana kiusatus. Puritaanid käisid tagasihoidlikus mustas riietuses. Pikkade juuste ja lokkide asemel läks moodi hiljem traditsiooniliseks saanud meestesoeng, mille järgi puritaane hakati hüüdma "ümarpeadeks". Puritaanid arvasid üksmeelselt, et kirikus tuleb kaotada piiskopi ametikoht. Mis peaks aga piiskopivõimu asendama või kuidas tuleks kirikut juhtida ilma piiskopita? Selles küsimuses läksid puritaanide arvamused järsult lahku. Kui puritanism oli algselt piirdunud vaid õpetatud teoloogide seisukohavõttudega, siis 1620.–1630. aastatel muutus see rahvahulkade ideoloogiaks. Loodi palju puritaanlikke kogudusi, mis kujunesid ühteaegu kooskäimise kohtadeks, kus vaimulike asjade kõrval arutati ka argielu probleeme. Niisiis täitsid puritaanlikud kogudused sedagi osa, mida järgmisel sajandil etendasid poliitilised organisatsioonid Ameerikas ja poliitilised klubid Prantsuse revolutsiooni aegadel. Muutus ka puritanismi sisu, sest rahvas tõlgendas teoloogilisi probleeme omamoodi. et:Puritaan
Soome endiste linnade loend

See on Soome Vabariigi iseseisvusajal talle kuulunud aladel paiknevate ja Soome iseseisvusajal või enne seda hävinud Soome linnade loend. Lisaks on eraldi loend alevitest, mis on kadunud muul põhjusel kui linnaks kasvamine. Valdade liitumisel, nimemuutmisel või muul põhjusel Soome iseseisvusajal kadunud linnad ja täpsem selgitus. Joutseno – liideti Lappeenranta linnaga 2009 Juankoski – ühines Kuopioga 2017 Jämsänkoski – ühines Jämsä linnaga 2009 Karis – ühines Ekenäsi ja Pohjaga Raseborgi linnaks 2009 Kuusankoski – liideti Kouvola linnaga 2009 Käkisalmi – loovutati NSV Liidule Mänttä – ühines Vilppulaga Mänttä-Vilppula linnaks kus Mänttä on keskus 2009 Nilsiä – ühines Kuopioga 2013 Parainen – ühines Korppoo, Nauvo, Iniö ja Houtskariga Länsi-Turunmaa linnaks 2009, nimi muudeti tagasi 2012. aastal Paraineniks Sortavala – loovutati NSV Liidule Suolahti – liideti Äänekoski linnaga 2007 Tammisaari – ühines Karjaa ja Pohjaga Raasepori linnaks kus Tammisaari on keskus 2009 Toijala – ühines Viialaga Akaa linnaks kus Toijala on keskus 2007 Vammala – ühines Mouhijärvi ja Äetsäga Sastamala linnaks kus Vammala on keskus 2009 Viipuri – loovutati NSV Liidule Soome Vabariigi territooriumil on tema iseseisvuse ajal asunud järgmised enne iseseisvumist hävinud linnad. Ulvila – asutatud 1365, lakkas olemas linn 1558, kui see ühendati Poriga. Ulvila vallast sai uuesti linn 2000. aastal. Taipale – asutatud 1618, lõpetati 1646. Salmi – asutatud 1632, lõpetati 1650. Brahea – asutatud 1652, lõpetati 1681. Lieksa vallast, mis asus kunagise Brahea aladel, sai alevikuks 1936 ja linnaks 1973. Kurkijoki – asutatud 1668, lõpetati 1700. Mingil muul põhjusel peale linnaks saamise on kadunud järgmised Soome alevid Haaga – liideti 1946 Helsingiga Karhula – liideti 1977 Kotka linnaga Koivisto – loovutati NSV Liidule Lahdenpohja – loovutati NSV Liidule Lauritsala – liideti Lappeenrantaga 1967 Soome linnade loend Luettelo Suomen entisistä kaupunkeista
Pohja vald

Pohja (rootsi keeles Pojo) on endine Soome vald, vana Uusimaa kirikukihelkond ja Raasepori linna praegune asum, mis asub Uusimaa maakonnas. Valdade liitumise ajal elas seal 4936 inimest, pindala oli 266,13 km², millest 41,47 km² hõlmasid veekogud. Rahvastiku asustustihedus oli 21,97 inimest/km². 2009. aasta algul lõpetati Pohja valla ning Karjaa ja Tammisaari linna eksistents ning moodustati uus Raseborgi linn. Pohja vald oli kakskeelne. 59% elanikest rääkis soome keelt ja 37% rootsi keelt. Pohja naabervallad olid Karjaa, Karjalohja, Kisko, Tammisaari ja Tehnola. Pohja on Soome metallitööstuse sünnipaik. Kihelkonda loodi 1630. aastal Antskogi tehas, 1641. aastal Billnäsi tehas ja 1649. aastal Fiskarsi tehas. Peamine eraõiguslik tööandja on Fiskars Brands Finland Oy. Peamised vaatamisväärsused on tehased ja 1470. aastal ehitatud kivikirik. Pohja vallas on ka kaks täismõõtmetes golfiväljakut, kaks ratsakeskust, mäesuusakeskus ja spordikool. Ansku (Antskog) Baggby Björsby Bollsta (Bollstad) Brunkom Dalkarby Ekerö Fiskari (Fiskars) Joensuu (Åminne) Kirkonkylä (Kyrkoby) Kuovila (Skogböle) Manibacka Mörby Persböle Pinjainen (Billnäs) Pohjankuru (Skuru) Stålbacka Sällvik Trädbollstad Vihreämäki Åminnefors Andkärr, Anskuu (Antskog), Baggby, Björsby, Bockboda, Bollsta (Bollstad), Borgby, Brunkom, Brödtorp, Böle, Dalkarby, Degernäs, Djekenkulla, Ekerö, Elimo, Fiskari (Fiskars), Gammelby, Gennäs, Grabbskog, Grännäs, Gumnäs, Hindraböle, Hällskulla, Jernvik, Kiila (Kila), Klinkbacka, Koppskog, Kuovila (Skogböle), Kvarnby, Kyrkbacka, Lillfors, Mörby, Näsby, Pappila (Prästgården), Persböle, Pinjainen (Billnäs), Pohjankuru (Skuru), Ramskulla, Sidsbacka, Sjösäng, Skarpkulla, Skogäng, Skryttskog, Slicko, Sonabacka, Spakanäs, Starrböle, Sunnanvik, Svedjeby, Sällvik, Tomasböle, Torby, Trädbollstad, Uusikartano (Nygård), Vesterby, Joensuu, (Åminne), Åminnefors Kaupunkien ja kuntien lukumäärät ja väestötiedot, vaadatud 15.02.2019. http://www.maanmittauslaitos.fi/sites/default/files/pinta_alat_kunnittain_01012008.pdf Valtioneuvoston päätös 22.11.2007
Aleksandr Poleštšuk

Aleksandr Fjodorovitš Poleštšuk (Александр Фёдорович Полещук: sündinud 30. oktoobril 1953) on Venemaa kosmonaut.
Õie Krusten

Õie Krusten (8. detsember 1923 Tallinn – 29. mai 2001) oli eesti nahakunstnik. Ta lõpetas 1943. aastal Tallinna IV Gümnaasiumi ning õppis aastatel 1944–1950 Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis. Ta oli Eesti Kunstnike Liidu liige 1960. aastast. Tema lelled olid kunstnik Otto Krusten ning kirjanikud Pedro ja Erni Krusten. Eneken Helme. "Krusten, Õie". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996. Lk 213 Eneken Helme. "Krusten, Õie". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 212-213
Nikolai Kull

Nikolai Kull (6. jaanuar 1894 Tallinn – 8. veebruar 1945 Tallinn) oli eesti maalikunstnik. Sündis Tallinnas meremehe perekonnas. Õppis Tallinna Linnakoolis ja 1913. aastal lõpetas Kroonlinna jungade kooli. 1911–1914 oli õppereisil briti, Hollandi ja India vetes ja 1915–1918 Kroonlinna miinikoolis. Vabadussõjast võttis osa minöörina sõjalaeval "Lembitu" ning töötas 1915–1918 Peeter Suure merekindluse elektrijaama juhataja abina ning alates 1918. aastast joonistusõpetaja, illustraatori ja vabakunstnikuna. Aastail 1922–1924 oli ta Haapsalus joonistusõpetajaks. Ta kunstiharidus pärineb õpinguilt 1916–1917 Tallinnas K. Hartmanni juures, 1921–1922 Ants Laikmaa juures ning 1925–1926 Tartus Kõrgemas Kunstikoolis Pallas Nikolai Triigi ateljees. Õpetaja ning õpilane said ja jäid kauaaegseteks sõpradeks ning Kulli maalides on aimata ka Triigi käekirja. Kunstnikku teatakse eriti Tallinna linnavaadete maalijana. Nikolai Kulli hilisemat loomingut iseloomustab pruunikas koloriit ja naivistlik käsitluslaad. Rudolf Paris seadis Kulli uusrealistlikku rühma koos Adamson-Ericuga. Kuulus Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingusse. Nikolai Kulli isikutoimik. EKMA.110.8.75 Rudolf Paris. Uuem Eesti kunst, Tartu, 1935
Tõnis Laanemaa

Tõnis Laanemaa (sündinud 4. juunil 1937) on eesti graafik. Aastatel 1952–1957 õppis ta Tartu Kunstikoolis maali erialal ning 1961–1966 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis graafikat. Näitustel on ta esinenud 1964. aastast, alates 1970. aastast ka välismaal. Kuulus kunstirühmitusse ANK '64. 1970. aastast kuulub ta Eesti Kunstnike Liitu. Oma Tallinna kunstistuudios õpetab Laanemaa joonistamist, õlimaali, kompositsiooni ja graafikat. A. Untera, R. Kübarsepp. Tõnis Laanemaa kunstiraamat. Sotapota, 2009 Tõnis Laanemaa teoseid veebigalerii-poes Kunstiaken Tõnis Laanemaa teoseid Eesti Kunstimuuseumi digitaalkogus Tõnis Laanemaa portaalis NOAR
Vilppula vald

Vilppula (rootsi keeles Filpula) on endine Soome vald ja praegune Mänttä-Vilppula linna asum[viide?], mis asub Pirkanmaa maakonnas Lõuna-Soome läänis. Vilppulaga liideti 1973. aastal osa Pohjaslahti vallast. Mäntä liideti Vilppulaga 2009. aastal ja uue linna nimeks sai Mänttä-Vilppula. Uue linna vapiks valiti Vilppula vapp ja keskuseks Mänttä. Vallas elas enne ühinemist 5315 inimest ja selle pindala oli 571,25 km², millest 100,83 km² on veekogud. Rahvastiku asustustihedus oli 11,3 inimest/km². Ajostaipale, Elämäntaipale, Huhtijärvi, Huopioniemi, Kolho, Kurkijärvi, Leppäkoski, Loila, Pohjaslahti, Suluslahti, Tyynysniemi, Vitsakoski. Vilpulas peetakse 8. märtsil Vilpu päeva. Valla elanikele pakutakse nimepäevapidu ja kogu päev on sisustatud meelelahutusliku programmiga. 2007. aastal kutsuti valla süvenenud koostöö nimel aastapäevapeole ka mänttälased. Kaupunkien ja kuntien lukumäärät ja väestötiedot, vaadatud 15.02.2019. http://www.maanmittauslaitos.fi/sites/default/files/pinta_alat_kunnittain_01012008.pdf Vilppula
Kalju Nagel

Kalju Nagel (1. veebruar 1918 Tartumaa – 2. veebruar 2005) oli eesti maalikunstnik. Ta õppis „Pallases” Aleksander Vardi ateljees (1936–1939) ja Vardi juhendamisel Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis (1945–1947). Ta oli alates 1956. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige. Ta on peamiselt viljelenud maastikumaali, vähem natüürmorti, portreed ja figuraalkompositsiooni. Tema poeg oli maalikunstnik Lemming Nagel.
Kersti Rattus

Kersti Rattus (sündinud 10. oktoobril 1952 Tallinnas; neiupõlvenimi Kersti Talisoo) on eesti maalikunstnik. 1971. aastal lõpetas Rattus Nõo Keskkooli, õppis 1971–1972 füüsikat Tartu Ülikoolis ning astus 1974. aastal Eesti Riiklikku Kunstiinstituuti. Ta lõpetas ERKI 1980 lavakujunduse ja maali alal. Pärast kõrgkooli töötas Rattus ühe aasta teatris Ugala ning oli seejärel vabakutseline kunstnik. Alates 1994. aastast on Rattus Tallinna Kunstiülikooli ja Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia õppejõud. Peamiselt tema organiseerimisel loodi Kultuuriakadeemiasse teatrikunsti visuaaltehnoloogia eriala. Kersti Rattus on tegelnud lavakujunduse, maalimise, graafika ja pisiplastikaga. Ta on esinenud näitustel Eestis, Rootsis, Norras, Poola ja Saksamaal. 1989. aastal sai temast uussürrealistliku rühmituse Para 89 asutajaliige. "Need maalid, mida ta vanasti tegi, olid hästi kihvti värvitunnetusega," kirjeldas Rattuse töid moekunstnik Lee Reinula. "Juba kaugelt näed: "Ahaa, see peab Kersti pilt olema – meelas ja justkui natuke magus, aga samas mitte üldse magus."" "Kersti on ülimalt andekas ja loominguline," iseloomustas teda kunstnik Mare Hunt. "Tema oligi see, kes algatas pärimusmuusika festivali kunstilise kujundamise. Arvan, et muusikul on enam-vähem ükskõik, kuidas lava dekoreeritud on, aga publikule annab see väga palju juurde." Lisaks Viljandi pärimusmuusika festivalile on Rattus kujundanud ka Tartu hansapäevi. Eesti maalikunstnikest on Rattuse lemmikud Tiit Pääsuke, Peeter Mudist, Olev Subbi ja skulptoritest Mare Mikof. "Eesti kultuur on väike. Kui midagi juhtub, on see nagu lusikaga klaasis tee segamine – lausa orkaan," lausus Kersti Rattus intervjuus ajalehele Sakala. "Meie kultuur on nii õrn, et väikesed vigastused tekitavad kohutava hälbimise või soovimatuid arenguid. Teda tuleb hoida massikultuuri eest, mis väljast sisse tungib." Rattus on Eesti Kunstnike Liidu ja Eesti Lavastuskunstnike Liidu liige. Ka oli ta Eesti Autorite Ühingu liikmete seas üks esimesi kunstnikke. 1989 noortekoondise aastapreemia 1990 Konrad Mäe preemia 1999 Viljandi Kultuuriakadeemia aastapreemia 2013 Tartu Ülikooli aumärk Kersti Rattus on olnud abielus Eesti Autorite Ühingu pikaaegse direktori Kalev Rattusega. Tiina Sarv "Ka vihmas võib päikese kinni püüda"[alaline kõdulink] Sakala, 13.09.2008 "Aida suurt saali kaunistab uus pannoo"[alaline kõdulink] Eesti Pärimusmuusika Keskus, 18.10.2010 Veiko Märka Kalev Rattus armastab ja kaitseb muusikuid Postimees, 09.08.1997 "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022. "Sain 50" Kersti Rattuse isikunäitus Tartu Kunstimuuseumis 2002. aastal Tiina Sarv "Ka vihmas võib päikese kinni püüda" Sakala, 13. september 2008 Viljandi Kultuuriakadeemia: Etenduskunstide osakond: Ajalugu Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia aastapreemiad