laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rita Nõmmela

Rita Nõmmela (aastani 1994 Rita Labotkina; sündinud 26. juunil 1959 Tapal) on eesti arstiteadlane, stomatoloog (ortodont). 1977. aastal lõpetas Nõmmela Tapa 1. Keskkooli, 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1990, N. A. Semaško nimeline Meditsiinilise Stomatoloogia Instituut, Moskva), väitekiri "Возрастная xарактеристика морфологическиx параметров черепа у детей с вертикальными аномалиями прикуса (по данным телерентгенограммы)". Nõmmela oli aastatel 1989–1992 Tartu Riikliku Ülikooli stomatoloogia kateedri assistent, 1992–1997 Tartu Ülikooli stomatoloogia kliiniku vanemassistent, aastast 1997 dotsent. Rita Nõmmela on uurinud hambumusanomaaliaga laste kolju kasvu iseärasusi, väikelaste hambumusanomaalia sagedust ja varajase ortodontilise ravi efektiivsust standardsete raviaparaatidega. Sotsiaalministeeriumi erialakomisjoni liige. Eesti Stomatoloogide Seltsi juhatuse liige, Euroopa Ortodontide Ühingu, Ülemaailmse Ortodontide Ühingu ja Balti Ortodontide Assotsiatsiooni liige. Üle 35 teadustrükise, sh 8 õppevahendit. Hammaste-lõualuude süsteemi areng ja kasv (kaasautor A. Kõdar). Tartu, 1991, 21992 Tartu linna lasteaialaste suuõõne seisund. // Eesti Arst (1995) 4 Kolju ehituse iseärasused hambumusanomaaliatega lastel vahelduva hammaskonna perioodil (7.–12. aastani). // Eesti Arst (1997) 3 Kolju ehituse iseärasused hambumusanomaaliatega lastel jäävhammaskonna perioodil (12.–15 eluaastani). // Eesti Arst (1998) 5 The frequency of malocclusion in small children and the efficiency of their treatment using standard appliance. // Stomatologija (2000) 3 Correlation between dental arch widening and type of occlusion. // Stomatologija (2002) 4 Väikelaste ortodontilise ravi efektiivsusest standardsete raviaparaatidega (kaasautorid M. Tõniste, R. Varul). // Eesti Arst (2003) 11 Similarity of the Effects of Erythritol and Xylitol on Some Risk Factors of Dental Caries (kaasautor). // Caries Res. 39 (2005)3 2015 Tartu Ülikooli aumärk Rita Nõmmela on teenistujate tütar, Rait Labotkini õde. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24. "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 117 Tartu Ülikooli Kliinikum 200, 331, 335 1982–2007 – Tartu Ülikooli arstiteaduskond 1982–2007. Trt, 2007, 387, 390, 395, 396, 398–401 Rita Nõmmela Eesti Teadusinfosüsteemis Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 159-160
Tallinna Kunstikool

Tallinna Kunstikool on kunstikallakuga munitsipaalhuvikool Tallinnas. Tallinna Kunstikool asutati 1975. aastal. Koolis töötab 17 õpetajat. Direktor on Märt Sults (kuni 2019. aastani Toomas-Vahur Lihtmaa). Kool asub aadressil Kevade 4. Koolis on võimalik õppida järgmisi õppeaineid: joonistamine, maalimine, kompositsioon, vormiõpetus, kunstiajalugu, graafika, keraamika, disaini alused, kirjakunst, fotograafia. Põhiõppesse võivad sisse astuda 5.–12. klassi õpilased. Vastuvõtt toimub katsetega. Töötavad ka 1.–4. klassi laste rühmad. Koduleht
Salme Nõmmik

Salme Nõmmik (aastani 1934 Salme Mangelson; 3. märts (vkj 18. veebruar) 1910 Vana-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 21. september 1988 Tartu) oli eesti majandusgeograaf. Salme Nõmmik oli kooliõpetaja tütar, Riho Nõmmiku ema. 1929. aastal lõpetas Nõmmik Põltsamaa Ühisgümnaasiumi ja 1933 TÜ õigusteaduskonna majandusteaduse osakonna; 1953–1954 Leningradi Ülikooli aspirant, geograafiakandidaat (1956, samas), väitekiri "Юго-Восток Эстонской ССР", geograafiadoktor (1970, Moskva Ülikool), väitekiri "Сущность, задачи и метод дробного экономического районирования (на примере Эстонской ССР". Nõmmik oli 1946–1956 TÜ geograafia kateedri assistent ja vanemõpetaja, 1956–1972 dotsent, 1968–1976 majandusgeograafia kateedri juhataja, 1971–1987 professor, 1987–1988 konsultantprofessor. Luges majandusgeograafia üldkursusi ning tööstuse geograafiat ja majanduse rajoneerimist. Salme Nõmmiku uurimisvaldkonnad olid sotsiaalmajanduslik-geograafiline teooria, sh ühiskondliku taastootmise ruumilise korralduse seaduspärasused, sotsiaalmajanduslikud kompleksid ja asustussüsteemid ning sotsiaalmajanduslike-geograafiliste põhimõistete süsteemi täiustamine. Oli Tartu linnalabori rajamise algatajaid (1968) ja Eesti Geograafia Seltsi asutajaid (1955). NSVL Geograafiaseltsi auliige (1985). 120 teadustrükist, üle 70 aimeartikli. Eesti NSV territooriumi geograafiline asend ja administratiiv-territoriaalne jaotus. Tartu, 1961 Eesti NSV majandusgeograafia I. Tartu, 1969 Eesti NSV majandusgeograafia. Tallinn, 1979 Regional systems of settlements and complex territorial planning in the Estonian S.S.R. (kaasautor V. Murel). // Regional studies. Methods and analyses. Budapest, 1975 Kompleksne metodoloogia tootlike jõudude territoriaalsel uurimisel. // Eesti Geograafia Seltsi aastaraamat 1979 (1981) К изучению систем расселения (kaasautor V. Murel). // TÜ Toim 341 (1974) Пространственные законы общества и социально-экономическая география. // TÜ Toim 577 (1981) Современная география: вопросы теории (kaasautor U. Mereste). 1984 Socio-economic geography and its methods. // Soviet geography today, 3. Social and economic geography. Moscow, 1984 Die sozial-ökonomische Geographie und die Untersuchung von Raum–Zeit–Gesetzen der Gesellschaft. // Petermanns Geographische Mitt. 2, 1986 Sotsiaal-majanduslik rajoneerimine (Eesti NSV näitel). // Eesti Geograafia Seltsi aastaraamat 22 (1987) Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 192; II, 117 Professor Salme Nõmmik 03.03.1910–21.09.1988 (biobibliograafia). Tartu, 1995 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, III, 19 Eesti entsüklopeedia 14, 332–333 Kurs, O. Salme Nõmmik: aeg, ruum, ideed. // Akadeemia 14 (2002), 497–508, 621–622 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Ilme Nõmmisto

Ilme Nõmmisto (aastani 1961 Ilme Lepik; 19. veebruar 1938 Tallinn – 18. aprill 2013) oli eesti loomakasvatusteadlane. Ilme Nõmmisto oli kooliõpetaja tütar. 1955. aastal lõpetas Nõmmisto Tartu 3. Keskkooli, 1960 Eesti Põllumajanduse Akadeemia zootehnikateaduskonna; 1966–69 EPA aspirant, põllumajanduskandidaat (1970, EPA), väitekiri "Kanamunade keemilisest koostisest ja teistest omadustest Eesti NSV tingimustes". Nõmmisto oli 1961–66 EPA põllumajandusloomade aretuse kateedri vanemlaborant, 1969–70 ja 1979–82 assistent, 1970–79 vanemteadur, 1982–87 vanemõpetaja, 1987–94 dotsent, 1994–2004 EPMÜ loomakasvatusinstituudi aretusosakonna dotsent. Õpetanud põllumajandusloomade aretust, veisekasvatust, mesindust ja zooloogiat; koostanud õppevahendeid. Ilme Nõmmisto on uurinud kanamunade kvaliteeti, hanekasvatust, veisekasvatust ja mesindust. Tartu Aianduse ja Mesinduse Seltsi esimees (1999–). Üle 110 teadustrükise, sh õpikud. Ussid. Tartu, 1985 Hanekasvatus (kaasautor). Tallinn, 1985 Lülijalgsed. Tartu, 1986 Kalad. Tartu, 1989 Mesilaste aretus. Tartu, 1989 Mesilaste haigused ja kahjurid. Tartu, 1990; 2. trükk 2001 Mesilaste pidamine korpustarudes. Tartu, 1997 Mesilaste haigused ja kahjurid. Tartu, 2001 Tööd mesilas (kaasautor). Tartu, 2002 Mesilaste tõulisus ja välimikutunnused Eestis. // Agraarteadus (2002) 1 Tarud ja mesindusinventar (kaasautor). Tartu, 2003 Mesilasrassidest ja nende ristanditest. // Maamajandus (2005) mai Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Trt, 1981, 173 Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990. Trt, 1991, 79–80 Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, 73 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Feliks Nõmmsalu

Feliks Nõmmsalu (aastani 1936 Feliks Simson; 14. september 1926 Torma vald, Tartumaa – 5. detsember 1995 Tallinn) oli eesti metsateadlane ja metsandustegelane. Feliks Nõmmsalu oli talupidaja poeg. 1945. aastal lõpetas Nõmmsalu Tartu 5. Keskkooli, 1949 Tartu Riikliku Ülikooli metsandusteaduskonna metsamajanduse inseneri erialal, 1963–1974 Eesti Põllumajanduse Akadeemia kaugõppeaspirant, põllumajanduskandidaat (1981, Moskva). Nõmmsalu oli 1949–1950 Elva ja Läänemaa metsamajandite insener, 1950–1953 Läänemaa ja 1953–1955 Rakvere metsamajandi vanemmetsaülem, 1955–1962 Rakvere Metsamajandi direktor; 1962–1966 Eesti NSV MN Metsamajanduse ja Looduskaitse Peavalitsuse juhataja asetäitja, 1966–1988 metsamajanduse ja looduskaitse ministri I asetäitja, 1988–1991 Eesti NSV Riikliku Looduskaitse ja Metsamajanduse Komitee esimehe I asetäitja, 1991–1995 ajakirjade Eesti Mets ning Mina ja Puu peatoimetaja. Feliks Nõmmsalu uuris hooldusraie, eriti põimendusraie mõju puude kasvutingimuste paranemisele, sedastas selle efektiivsust noorendikes ja keskealistes puistutes, andis konkreetseid soovitusi hooldusraieks eri metsatüüpide puhul (segapuistud, männikud, kuusikud, kaasikud jne). Suunas ligi 25 aastat Eesti looduskaitse- ja jahimajandustegevust ning osales metsamajandus- ja looduskaitsealase teadustöö koordineerimises. NSV Liidu Looduskaitse Nõukogu ja Jahindusnõukogu liige, Akadeemilise Metsaseltsi, Eesti Looduskaitse Seltsi jmt seltside liige, Eesti Jahimeeste Seltsi esimees (1967–1987). Metsad sajandivahetusel (kaasautor I. Etverk). // Eesti Loodus (1974) 19 Uut metsahooldusraietelt. // Metsamajandus. Tallinn, 1975 Hõrendamise mõju puistute tormikindlusele. // Metsamajandus II. Tallinn, 1976 Lahemaale sündis rahvuspark. Tallinn, 1977 Ulukitest ja jahindusest Eestis. Tallinn, 1978 Vahekasutusraied ja metsade tormikindlus. // Eesti Loodus (1979) 10 1976 Eesti NSV teeneline metsakasvataja Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti entsüklopeedia, 14. köide, lk 333 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Heli Nõmmsalu

Heli Nõmmsalu (sündinud 21. oktoobril 1957 Loksal) on eesti põllumajandusteadlane. 1976. aastal lõpetas Nõmmsalu Loksa Keskkooli, 1981 TÜ bioloogia osakonna, 1984–87 Eesti Maaviljeluse Instituudi aspirant, Ph.D. (taimekasvatus, 1993, EPMÜ), väitekiri "Ida-kitseherne sordi 'Gale' biokeemiline koostis sõltuvalt arengufaasist ja ädala niitmise ajast" (Saku, 1993). Nõmmsalu oli 1987–88 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi maaviljeluse osakonna nooremteadur, 1988–94 uute söödakultuuride grupi teadur, 1994–1998 EMVI rohumaaviljeluse ja mikrobioloogia osakonna teadur, 1998–2004 Taimetoodangu Inspektsiooni taimekaitse osakonna peapsetsialist, aastast 2004 osakonna juhataja. Heli Nõmmsalu uurimisvaldkonnad on söödakultuurid, nende keemiline koostis ja söödaväärtus. Esinenud ettekannetega konverentsidel kodu- ja välismaal. 15 teadustrükist. Fodder Galega (kaasautor). Saku, 2001 Ida-kitseherne kasvatamine ja kasutamine (kaasautor). Saku, 2006 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti Maaviljeluse Instituut 1946–2006. Saku, 2006, 60, 139 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Eesti Konservatiivne Rahvaerakond (1990)

Eesti Konservatiivne Rahvaerakond (lühend EKRE) oli Eesti erakond aastatel 1990–1992. EKRE-sse ühinesid need muinsuskaitseliikumise ja kodanike komiteede toetajad, kellele olid vastuvõetamatud Eesti Kristlik-Demokraatliku Liidu kirikumeelsus ning kes olid seisukohal, et kristliku demokraatia ülekandmine Eestisse ei ole viljakas. Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna asutajate hulka kuulusid Kalle Eller, Peeter Ilus, Kaido Kama ja Enn Tarto. Eesti Konservatiivne Rahvaerakond asutati 6. jaanuaril 1990 Tallinnas kohvikus "Ergo". Võeti vastu erakonna programm ja valiti 5-liikmeline teatetoimkond, mille esimeheks sai Kalle Eller. Ülejäänud teatetoimkonna liikmeteks olid Tõnu Remma, Ilmar Palias, Peeter Ello ja Andres Heinapuu. Erakonna esimeheks sai Enn Tarto ning erakonnas oli 1990. aasta keskpaigaks umbes 50 liiget. Teiseks juhtivaks figuuriks parteis oli Kaido Kama, kes oli partei juhatuses erakonna loomisest selle lõpuni. EKRE-st valiti kaks liiget Eesti Komiteesse (kellest üks oli Kaido Kama, kes oli komitee aseesimees) ja partei oli tegev Eesti Kongressi asutamisel. Sügisel 1991 moodustas 1992. aasta Riigikogu valimiste jaoks Eesti Konservatiivne Rahvaerakond Valimisliidu Isamaa koos kolme teise parempoolse erakonnaga, milleks olid Eesti Kristlik-Demokraatlik Erakond, EKDL ja Vabariiklaste Koonderakond. 21. novembril 1992 ühinesid Eesti Kristlik-Demokraatlik Erakond, Eesti Konservatiivne Rahvaerakond, Eesti Kristlik-Demokraatlik Liit ja Vabariiklaste Koonderakond, moodustades Rahvusliku Koonderakonna Isamaa. Anzori Barkalaja Kalle Eller Andres Heinapuu Peeter Ilus Kaido Kama Ilmar Palias Indrek Park Heno Sarv Enn Tarto Andres Heinapuu (01.11.1990). "Poliitiline parem tiib koosneb kuuest parteist". Vaba Eestlane. "Jaanuaris 30 aastat tagasi asutati EKRE (Eesti Konservatiivne Rahvaerakond)". Jukuraadio. 9. jaanuar 2020. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. jaanuar 2020. Vaadatud 15. jaanuaril 2020. "Konservatiivne erakond Eestis". Eesti Päevaleht. 07.02.1990. "Poliitgruppide nimekiri Eestis". Vaba Eesti Sõna. 16.08.1990. "Mida rääkis Viktor Niitsoo". Vaba Eestlane. 28.08.1990. "Eesti Komitees 16 erirühmitust". Vaba Eesti Sõna. 24.05.1990. "Eesti Komitee ei ole võrdne ERSPga". Eesti Päevaleht. 13.07.1990.
Kirjulehine kopsurohi

Kirjulehine kopsurohi (Pulmonaria saccharata) on kareleheliste sugukonda kopsurohu perekonda kuuluv rohttaimeliik. Kirjulehine kopsurohi on 25–30 cm kõrgune, karvaste, valgetäpiliste, ellipsikujuliste lehtedega rohttaim. Õied õitsemise alguses roosad, hiljem muutuvad sinisteks. Kasvatatakse Eestis aedades kultuurtaimena. Kirjulehine kopsurohi andmebaasis eElurikkus
Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituut

Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituut (lühemalt Põlevkivi Instituut või Põlevkivi TUI) on Kohtla-Järvel tegutsenud uurimisasutus, mille töö põhisuunad olid seotud põlevkivi töötlemise ja põlevkivisaaduste kasutamisega. Uurimissuundi: põlevkivi omadused ja töötlemise tehnoloogia, põlevkiviõli, -fenoolide ja muude põlevkivisaaduste omadused ja koostis ning kasutamine vedelkütuse, immutusõli, bituumeni, õlikoksi, mastiksi, konserveerimismäärde, korrosiooniinhibiitorite, parkainete, liimvaikude, bioaktiivsete preparaatide jms tootmiseks, nafta pürolüüsi vedelsaaduste töötlemise tehnoloogia (aromaatsete süsivesinike, polümeervaikude, bensoehappe ja silokonservantide tootmiseks) ning majandus- ja keskkonnauuringud. Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituut asutati 1958. aastal Kohtla-Järvel. See allus Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogule. Alates 1965 oli üleliidulises alluvuses ning nimetati Põlevkivi Tootmise ja Ümbertöötlemise Teadusliku Uurimise Instituudiks. Sariväljaanne Технология и химия горючих сланцев. 1989. aastast sai taas Eesti alluvusse. 2004. aastal sai Tallinna Tehnikaülikooli põlevkiviinstituudiks (lühend PI) TTÜ keemia- ja materjalitehnoloogia teaduskonna koosseisus. 2009. aasta 1. märtsist lakkas olemast TTÜ põlevkiviinstituut; osa sellest instituudist jätkas Kohtla-Järvel TTÜ Virumaa Kolledži kütuste tehnoloogia teadus- ja katselaboratooriumina. 2011. aasta jaanuaris asutati TTÜ Virumaa kolledži põlevkivi kompetentsikeskus, mille eesmärk on ühendada teadus, haridus ja ettevõtlus põlevkivi valdkonnas. 4. juunil 2013 sai nurgakivi selle uus hoone. Põlevkivikeemia
Eduard Kriisa

Eduard Kriisa (8. oktoober 1902 Kokemäe, Rõuge kihelkond, Võrumaa – 23. november 1968 Tallinn) oli eesti orelimeister. Ta sündis Kokemäe külas Miku talus orelimeister Tannil Kriisa neljast pojast vanimana. Ta õppis Tartu Kõrgemas Muusikakoolis viiulit, orelit ja kompositsiooni ning sai organisti kutse. Pärast Teist maailmasõda oli Eduard Eesti orelite peamine remontija ja korrastaja. Ta on ehitanud kaks uut orelit. Tannil Kriisa asutatud oreliehitusettevõtte vedamist jätkab kolmanda põlvkonna orelimeister, Eduardi poeg Hardo Kriisa.
Tannil Kriisa

Tannil Kriisa (21. november 1866 Kokemäe – 24. veebruar 1940) oli eesti orelimeister, üks vendadest Kriisadest, firma "Orelimeistrid vennad Kriisad" asutajaid. Ta sündis Haanja vallas Kokemäe külas Miku talus Peeter Kriisa kolmest pojast noorimana ning õppis Koke vallakoolis. Oreliehitusega hakkas ta katsetama juba varases nooruses: esimene orelivile valmis 12-aastaselt. Esimene täielikult tema ehitatud orel oli koduorel-positiiv väikesele Pressi algkoolile. Tannili eestvõttel loodi koos vendade Jakobi ja Juhaniga firma "Orelimeistrid vennad Kriisad". 1886. aastal valmis esimene kirikuorel Misso kogudusele. Tannil ja Alvine Kriisal sündis Kokemäel neli poega: Eduard, Aksel, Rudolf ja Harry. Kolme venna ühistööna valmisid kirikuorelid kuni 1930. aastate alguseni. Pärast seda jäi põhikoormus Tannili ning ta nelja poja kanda. Tannil Kriisa on maetud Rõuge vanale kalmistule. Tema haud on kultuurimälestis. Tannil Kriisa kultuurimälestiste riiklikus registris
Jaak Leimann

Jaak Leimann (sündinud 1. märtsil 1941 Võrus) on eesti majandusteadlane ja riigitegelane, majandusdoktor. Leimann õppis 1948–1955 Võru 1. 7-klassilises Koolis, 1955–1959 Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelises Võru 1. Keskkoolis ja 1959–1964 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonnas masinaehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal. 1968–1971 oli ta TPI aspirant. 1972. aastal kaitses Tartu Riiklikus Ülikoolis majandusteaduste kandidaadi kraadi (kinnitatud 1973) ning 1989. aastal Eesti NSV Teaduste Akadeemia juures majandusteaduste doktori kraadi. Täiendusõppes on ta olnud Helsingi Majanduskõrgkoolis 1975–1976, Novosibirski Riiklikus Ülikoolis 1982, Bentley Kolledžis USAs 1992 ning Helsingi tehnikaülikoolis 2003. Leimann töötas tehases Volta töölisena 1959–61, Võru Gaasianalüsaatorite Tehases insener-normeerijana 1965, Võru Rajooni Masinarvutusjaamas juhatajana 1965–68 ja Võru Tööstustehnikumis tunnitasulise õpetajana 1965–68. Aastail 1972–1979 oli ta Tallinna Polütehnilises Instituudis tööstuse juhtimise ja plaanimise kateedri assistent 1972, vanemõpetaja 1972 ning dotsent 1973–79. Eesti NSV Kergetööstusministeeriumi Juhtimissüsteemide PKB Mainor teadusdirektorina töötas ta 1979–87 ning Eesti Majandusjuhtide Instituudi direktorina 1987–90. 1990–92 oli Leimann majandusminister Edgar Savisaare valitsuses, 1996–99 Tiit Vähi kolmandas valitsuses (esindades Koonderakonda). 1993–96 oli ta OÜ J. L. Konsultatsioon juhatuse esimees, misjärel naasis tööle Tallinna Tehnikaülikooli (endine TPI), kus oli ärikorralduse instituudi professor 1998–2008 ning organisatsiooni ja juhtimise õppetooli juhataja 1999–2008. Jaak Leimanni teadustöö põhiteema on olnud majandusorganisatsioonide juhtimine. Ta on avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni ning tema juhendamisel on kaitstud 25 magistritööd. Leimann on olnud Teadus- ja Arendusnõukogu liige 1996–99, Kõrghariduse Hindamise Nõukogu liige 1996, TTÜ rektori nõunik 2001–05, TTÜ vilistlaskogu juhatuse liige 2001–05. Ta kuulub Eesti Konsultantide Assotsiatsiooni ja Eesti Majandusteaduse Seltsi. TTÜ aasta vilistlane 1997 TTÜ suur teenetemedal "Mente et manu" 2001 2002 Riigivapi IV klassi teenetemärk 2006 Riigivapi II klassi teenetemärk TTÜ majandusteaduskonna parim õppejõud 2007 Leimanni hobid on tervisesport ja kalapüük. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. juuni 2014. Vaadatud 21. mail 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Eesti entsüklopeedia", kd 14, 2000 "Eesti majanduse biograafiline leksikon", 2003 "Savisaare valitsuse majandusminister Jaak Leimann: oht oli siis igalt poolt" ERR, 8. jaanuar 2021
Laguja

Laguja on küla Tartumaal Nõo vallas. 2005. aasta 1. jaanuari seisuga elas seal 33 elanikku ning oli 16 aktiivset majapidamist. Nõukogude okupatsiooni ajal oli Laguja üks piirkonna olulisemaid keskusi. Varem kuulus Laguja piiresse ka teisi praegusi külasid, näiteks Ketneri. 2000. aastatel planeeriti küla alale rajada Tuulemäe jäätmekeskus (ka Laguja prügila), ent 2005 jäi see kohalike elanike vastuseisu tõttu rajamata. Lagujal tegutses kuni 1985. aastani ka Laguja algkool ehk Sassi algkool, mille kohta on esimesi teateid 1776. aastast. Kooli asutas Liivimaa kindralkuberner Georg von Browne. 1765. aastal välja antud koolipatendis on kirjas, et kooli nimi oli siis Pangodi-Etsaste kool. Aegade jooksul on õppetöö toimunud vähemalt viies hoones. Neist viimane ja kuni kooli lõpliku sulgemiseni kasutuses olnud maja ehitati 1933. aastal. Aastatel 1919–1925 töötas Laguja algkool neljaklassilise ja 1930. aastast kuueklassilise algkoolina. Pärast Eesti Vabariigi okupeerimist kehtima hakanud Nõukogude koolikorralduse järgi muudeti enamik algkoole 7-klassilisteks mittetäielikeks keskkoolideks. Aastatel 1944–1950 oli kooli nimi Laguja Mittetäielik Keskkool, 1950–1976 – Laguja Algkool. Kool suleti 1976. aastal. 1985. aastal alustas Laguja algkool uuesti tegevust, kuid suleti taas õpilaste vähesuse tõttu Nõo vallavolikogu 17.02.00. otsuse nr 29 põhjal. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. https://www.eha.ee/fondiloend/frames/fond_prop.php?id=4631
Roman Nõvandi

Roman Nõvandi (kuni 1936 Roman Neumann; 18. august vkj/ 31. august 1914 Petrograd – 11. veebruar 1980 Tartu) oli eesti spordipedagoog ja -teadlane. Ta lõpetas 1934 Tartu Poeglaste Gümnaasiumi, 1937 Sõjakooli, 1940 Sõjaväe Tehnikakooli, 1949 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, pedagoogikakandidaat (1964, TRÜ), väitekiri "Stardihüppe efektiivsuse määramise ja ujumisliigutuste õigeaegse alustamise kontrolli metoodikast". Punaarmeesse mobiliseerituna võttis Nõvandi osa Nõukogude–Saksa sõjast. Oli 1946–1966 TRÜ veespordi kateedri vanemõpetaja, 1966–1978 raskejõustiku ja veespordi kateedri juhataja, 1970–1980 dotsent. Oli 1947–1949 kolmekordne Eesti NSV meister veepallis, püstitas ujumises korduvalt uusi Eesti NSV rekordeid. Üleliiduline aukohtunik ujumises (1965). Roman Nõvandi uuris ujumise stardihüppe efektiivsust ja kiiruse dünaamikat ujumisdistantside läbimisel. 30 teadustrükist ja õpikut, aimeartikleid. Koostanud õppevahendeid ja teinud 4 õppefilmi (1967, 1973, 1978, 1980). . //  . , 1964--> Ujumise algõpetuse metoodika I. Tartu 1967 . //  . , 1968--> Selilikrooli ja rinnulibrassi tehnika ning õpetamise metoodika (kaasautor S. Oja). Tartu 1969 Stardi- ja pöördetehnika analüüs ja õpetamise metoodika. Tartu 1973 Kehaline kasvatus IV–VIII klassile: käsiraamat õpetajale (kaasautor). Tallinn 1975 Tema õde oli ujuja Nora Kutti. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide, lk 24 Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu 1987. Lk 328 Eesti spordi biograafiline leksikon. Lk 432 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Biograafia ESBL-is Haud Tartu Maarja kalmistul Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Doonor

Doonor on isik, kes annetab vabatahtlikult oma rakke, kudesid või elundeid teistele isikutele, näiteks siirdamiseks. Doonor võib olla kas elusdoonor või kadaverdoonor. Sageli mõeldakse doonori all vereannetajat ehk veredoonorit, ehkki doonor võib olla ka elundidoonor, spermadoonor, munarakudoonor jne. TEA entsüklopeedia 5. köide, 2010. Piret Pappel, Elu pärast surma, Novaator.ee, 2. jaanuar 2013