laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ringristmik

Ringristmik ehk ringtee on ristmik, kus liiklus toimub ühesuunalisena ümber jaotussaare. Ringristmik on tähistatud vastava märgiga ja on ringikujuline. Sellisel ristmikul ei ole vastassuunalist sõidurada – ringliiklus toimub ühes suunas, mis on näidatud märgil olevate nooltega. Üldjuhul on ringilt neli väljasõitu ja Te võite selle läbida neljas suunas: paremale, otse, vasakule või tagasi. Eestis on ringristmike ette paigutatud üldjuhul "Anna teed" liiklusmärk, seega on eesõigus juba ringil sõitjatel. Samas näiteks Venemaal kehtib ringristmikel üldiselt parema käe reegel - ehk teed tuleb anda ringile sõitjatele. Ringristmik New Yorgis Minimalistlik ringristmik Tartus Talvine ringristmik Soomes "Maagiline" ringristmik Swindonis Suurbritannias Swindoni "maagiline" ringristmik Droonivideo Pariisi triumfikaarest ja selle ringristmikust 2022. aastal Liikluslab (2021). "Teooria lihtsas keeles".
Kiiu viadukt I

Kiiu viadukt I (silla number: 29) on viadukt Tallinna–Narva maantee 38. kilomeetril Kiiu alevikus Kiiu liiklussõlmes. Viadukt asub maantee esimesel sõiduteel (Narva suunas). Viadukt on ehitatud 1989. ja viimati renoveeritud 2005. aastal. Silla pikkus on 54,9 m, silla laius on 16 m, sõidutee laius sillal on 14 m. Kiiu viadukt II
Kiiu viadukt II

Kiiu viadukt II (silla number: 35) on viadukt Tallinna–Narva maantee 38. kilomeetril Kiiu alevikus Kiiu liiklussõlmes. Viadukt asub maantee teisel sõiduteel (Tallinna suunas). Viadukt on ehitatud aastal 1989, renoveeritud viimati aastal 2005. Silla pikkus on 54,9 m, silla laius on 16,3 m, sõidutee laius sillal on 13,4 m. Kiiu viadukt I
Villem Reimann

Villem Reimann (19. märts 1906 Pärnu – 8. juuni 1992 Tallinn) oli eesti helilooja ja muusikapedagoog. Lõpetas Tallinna Konservatooriumi 1933. aastal kompositsiooni erialal professor Artur Kapi klassis ja 1936. aastal klaveri erialal professor Artur Lemba juures, täiendas end 1937–1938 Budapestis Liszti-nim. muusikaakadeemias kompositsiooni, kammermuusika ja dirigeerimise alal vastavalt Zoltán Kodály, Leo Weineri ja Ernö Ungeri juhendusel. Aastast 1942 oli Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikateoreetiliste ainete ja kammeransambli õppejõud, aastast 1965 professor; aastatel 1961–1969 muusikateooria- ja 1977–1979 kammeransambli kateedri juhataja, aastast 1979 konsultant-professor. Ta oli Matti ja Tõnu Reimanni isa. 1949 Nõukogude Eesti preemia 1951 NSV Liidu riiklik preemia 1937 - Vilsandi, sümfooniline süit (2. redaktsioon 1946) (2222; 4231, 1; arpa; archi) Partituur Eesti Muusikafondis 1945 - Klaverisonaat 1948 - 1. klaverisonatiin 1951 - "Rahulaulud", tsükkel metsosopranile ja sümfooniaorkestrile (tekst Muia Veetamm) - 2. klaverisonatiin 1952 - 3. klaverisonatiin 1959 - "Kauged rannad", ooper (Muia Veetamme libreto) 1961 - Keelpillikvartett Dramaatiline süit keelpilliorkestrile 1963 - 1. sümfoniett (1121, 2220; 1+3; archi) Partituur Eesti Muusikafondis 4. klaverisonatiin 1966 - Sümfoonia (4 osa) (27') 2 laulu naiskoorile (tekst Muia Veetamm) 1969 - Kammerkontsert viiulile ja kammerorkestrile 1975 - "Tehumardi", sümfooniline poeem (2222; 4331; 1+2, archi) Partituur Eesti Muusikafondis 1978 - 2. sümfoniett "Hetked merega", meeskoorisüit (tekst Aira Kaal) "Uueks tõusuks "(Juhan Sütiste) "Laul Nõukogude Eestile" (Jaan Kärner) "Heinal" (1950, tekst Muia Veetamm) "Rändpunalipp" (1953, tekst Heldur Karmo) "Meil on laulda (Mart Raud) "Aeg" (1977, Artur Alliksaar) "Edasi sõbrad", (1962, Arvi Siig) "Antaios" (1967, Paul-Eerik Rummo) "Jaanike, ae" (1974, rahvaluule) "Oktoobri võit" (1977, M. Linnamägi)[küsitav] "Märtsipoiss" (Muia Veetamm) "Kangelase kalmul" (1952, tekst Muia Veetamm) "Õõtsub mandri ja mere vahel" (1967, tekst Jaan Kaplinski) "Merekuningas" (1969, tekst T. Metsar) "Sünnimaale" (1974, tekst Jaan Kärner) "Pääsuke" (tekst Muia Veetamm) "Ööbik" (1954, tekst Muia Veetamm) "Naljalaul" (1950, tekst Muia Veetamm) "Hällilaul" (1956, tekst Muia Veetamm) "Juuniöö" (tekst Kersti Merilaas) "Kõrs kahiseb" (tekst Jakob Tamm) "Nii pilliroog variseb" (1967, tekst Jaan Kaplinski) "Poeem Viktor Kingissepale" (1966, oreli saatel, variant ka segakoorile, tekst Muia Veetamm) "Eha valgel" (tekst Gustav Suits)
Kuusalu liiklussõlm

Kuusalu liiklussõlm (ramp registrinumbriga 1104) asub Kuusalu alevikus, Tallinna–Narva maantee 40.–41. kilomeetril, kus lõikub Kuusalu tee. Liiklussõlm on eritasandiline. Tallinna–Narva maantee koosneb seal kahest vastassuunalisest sõiduteest, mis on eraldusribaga eraldatud. Maantee mõlemad sõiduteed ületavad viaduktide (Kuusalu viadukt I ja Kuusalu viadukt II) abil Kuusalu tee. Rambi teede kogupikkus on 2,5 km. Tallinna–Narva maanteest põhja pool on rambi ja Kuusalu tee lõikumisel ringristmik, lõuna pool aga tavaline ristmik. Foto, 1980. aastad
Kuusalu viadukt I

Kuusalu viadukt I (silla number: 31) on viadukt Tallinna–Narva maantee 41. kilomeetril Kuusalu alevikus Kuusalu liiklussõlmes. Viadukt asub maantee esimesel sõiduteel (Narva suunas). Viadukt on ehitatud 1980. ja viimati renoveeritud 2005. aastal. Silla pikkus on 59,4 m, silla laius on 19 m, sõidutee laius sillal on 17 m. Kuusalu viadukt II
Kuusalu viadukt II

Kuusalu viadukt II (silla number: 36) on viadukt Tallinna–Narva maantee 41. kilomeetril Kuusalu alevikus Kuusalu liiklussõlmes. Viadukt asub maantee teisel sõiduteel (Tallinna suunas). Viadukt on ehitatud 1989. ja viimati renoveeritud 2005. aastal. Silla pikkus on 54,9 m, silla laius on 16,3 m, sõidutee laius sillal on 13 m. Kuusalu viadukt I
Entiteedirealism

Entiteedirealism on teadusfilosoofias realismi poolik variant, mis peab reaalseteks ainult entiteete, mitte teooriaid (teaduse seadusi). Tuntud entiteedirealistide seas on Ian Hacking ja Nancy Cartwright. Entiteedirealism tunnistab reaalseks need entiteedid, mida rakendatakse eksperimendis. Argument selle kasuks on umbes niisugune: kui mingist entiteedist ja selle põhjuslikest seostest nii palju aru saadakse, et teda saab kasutada tööriistana (nagu näiteks haamrit, millega naelu seina lüüakse), siis ei ole mõistlik tema reaalsust eitada. Hacking kirjeldab oma entiteedirealismi 1983 ilmunud raamatus "Representing and Intervening". Ta räägib sellest, kuidas ta saab teada ühest katsest naabruses asuvas füüsikalaboris. Tegu oli Stanfordi Ülikooli füüsikute eksperimendiga, mille eesmärk oli tõestada, et on olemas vabad kvargid laenguga 1/3e. Selleks jahutatakse nioobiumist kera (tilk) ülijuhtivustemperatuurile 9 K ning muudetakse vähehaaval selle laengut. Nüüd tehakse üleminekul negatiivselt laengult positiivsele (või ümberpöördult) kindlaks, kas see leiab aset laengu 0 või +1/3e või −1/3e juures. Viimasel juhtumil oletatakse, et kera sisaldab vaba kvarki. Vastusena küsimusele, kuidas nioobiumkera laengut muudetakse, tsiteerib Hacking tuttavat füüsikut: "Selles faasis me pihustame teda laengu suurendamiseks positronidega või laengu vähendamiseks elektronidega." Selle kirjelduse põhjal otsustab Hacking (tema enda legendi järgi) uskuda elektronide olemasolusse ning seega ühe realismiversiooni kasuks. Entiteedi kausaalsete omaduste mõistmine võimaldab kasutada seda entiteeti tööriistana. Seega ei ole see entiteet Hackingi jaoks enam mõttekonstruktsioon, tema roll ei ole enam "nähtuste päästmine" (nagu arvab näiteks Bas van Fraassen), vaid (võimalik) tööriist. See viis, kuidas eksperimentaatorid on entiteedirealistid, ei ole Hackingi seisukohast problemaatiline. Hacking ei mõista nn teooriarealismi, mille kohaselt teaduses on tõeseid teooriaid. Eksperimentaator ise ei pea uskuma mingisse kindlasse teooriasse. Sageli on palju erinevate veendumustega uurijaid, seda ka eksperimenti läbiviiva uurijate rühma sees. Mõnikord võetakse nähtuse seletamiseks appi hoopis teistsuguste vaadetega inimene. Ka kõikide teooriate ühisosa ei saa pidada eksperimentaatorite veendumuseks, sest see ühisosa ei pruugi ise teooria olla.
Kahala liiklussõlm

Kahala liiklussõlm (ramp registrinumbriga 1105) asub Kahala külas, kus Tallinna–Narva maanteega 45.–46. kilomeetril lõikub Kahala tee. Liiklussõlm on eritasandiline. Tallinna–Narva maantee koosneb seal kahest vastassuunalisest sõiduteest, mis on eraldusribaga eraldatud. Maantee mõlemad sõiduteed ületavad viaduktide (Kahala viadukt I ja Kahala viadukt II) abil Kahala tee. Rambi teede kogupikkus on 1,4 km. Nii Tallinna–Narva maanteest põhja kui ka lõuna pool on rambi ja Kahala tee lõikumisel ristmik.
Kahala viadukt I

Kahala viadukt I (silla number: 32) on viadukt Tallinna–Narva maantee 46. kilomeetril Kahala külas Kahala liiklussõlmes. Viadukt asub maantee esimesel sõiduteel (Narva suunas). Viadukt on ehitatud 1977. ja viimati renoveeritud 2002. aastal. Silla pikkus on 43 m, silla laius on 15,6 m, sõidutee laius sillal on 13 m. Kahala viadukt II
Kahala viadukt II

Kahala viadukt II (silla number: 37) on viadukt Tallinna–Narva maantee 46. kilomeetril Kahala külas Kahala liiklussõlmes. Viadukt asub maantee teisel sõiduteel (Tallinna suunas). Viadukt on ehitatud 1989. ja viimati renoveeritud 2005. aastal. Silla pikkus on 43 m, silla laius on 15,5 m, sõidutee laius sillal on 13 m. Kahala viadukt I
Valgejõe sild

Valgejõe sild (silla number: 83) on sild Valgejõe tee kolmandal kilomeetril üle Valgejõe. Sild on ehitatud aastal 1937. Silla pikkus on 67,5 m, silla laius on 9 m, sõidutee laius sillal on 6,5 m.
Kanali sild (Lagedi)

Kanali sild (silla number: 84) on sild Lagedi–Jüri tee neljandal kilomeetril üle Vaskjala-Ülemiste kanali. Sild on valminud aastal 1987. Silla pikkus on 7 m, silla laius on 30,5(?) m, sõidutee laius sillal on 6 m.
Vaskjala–Ülemiste kanal

Vaskjala–Ülemiste kanal (tuntakse ka Pirita–Ülemiste kanali nime all) on kanal Rae vallas ja Tallinna linnas. Kanal saab alguse Vaskjala veehoidlast ning lõpeb Ülemiste järves. Kanal on osa Tallinna veevarustussüsteemist. Kanali pikkus on 10,8 km, valgala pindala on 28,6 km². Veepuuduse leevendamiseks võeti aastal 1922 kasutusele Pirita jõe vesi 10,5 km pikkuse Pirita-Ülemiste kanali ja Pirita jõe ääres paiknenud pumbamaja abil. Pärast kanali rekonstrueerimist ja Vaskjala hüdrosõlme (pais-regulaatori) rajamist aastal 1970 oli võimalik vee isevoolne suunamine Ülemiste järve kuni 6 m³/s. Keskkonnaregister, vaadatud 21.01.2018. Pealinna veevarustus: minevik ja tänapäev Eesti Loodus / Tiia Pedusaar, Arvo Järvet
Pulga oja raudteesild

Pulga oja raudteesild (ka Pöksi raudteesild) on raudbetoonsild Tartu–Valga raudteel, Elva ja Uderna vahelisel lõigul üle Pulga oja. Omapärane on sild selle poolest, et see on ühtlasi viaduktiks ka üle sõidutee, sest sellel lõigul jookseb oja ühtlasi üle sõidutee.
Vaida III sild

Vaida III (vana) sild (silla number: 85) on sild Jüri–Vaida tee kaheksandal kilomeetril üle Pirita jõe. Sild on valminud aastal 1958. Silla pikkus on 45,3 m, silla laius on 8,6 m, sõidutee laius sillal on 7,2 m.
Donald Campbell

Donald Campbell on mitme tuntud inimese nimi: Donald T. Campbell, USA sotsiaalteadlane (1916–1996) Donald Malcolm Campbell, Suurbritannia võidusõitja (1921–1967) Donald James Ross Campbell, Zimbabwe kriketimängija (sündinud 1974)
Valga–Uulu tee

Valga–Uulu tee (põhimaantee nr 6) on üks Eesti põhimaanteid. See saab alguse Valga linnast. Tee pikkus on 124,8 km, sealhulgas 1,3 km pikkune lõik Valga linnas. Tee lõpeb Reiu külas, Tallinna–Pärnu–Ikla tee 142. kilomeetril. Sildade nimistu pärineb Teeregistri andmebaasist. Valga linn, Jaanikese küla, Piiri küla, Kulli küla, Hummuli alevik, Soe küla, Puide küla, Alamõisa küla, Roobe küla, Tõrva linn, Kirikuküla küla, Helme alevik, Linna küla, Karjatnurme küla, Kähu küla, Ala küla, Ainja küla, Kõvaküla küla, Karksi-Nuia linn, Univere küla, Leeli küla, Pöögle küla, Atika küla, Põlde küla, Abjaku küla, Abja-Paluoja linn, Veskimäe küla, Abja-Vanamõisa küla, Veelikse küla, Lasari küla, Kamara küla, Räägu küla, Umbsoo küla, Mustla küla, Tihemetsa alevik, Väljaküla küla, Kilingi-Nõmme linn, Marana küla, Lodja küla, Kalda küla, Ristiküla küla, Ilvese küla, Rabaküla küla, Metsaääre küla, Laadi küla, Reiu küla. Teeregistri andmed seisuga 27. mai 2021.
Hiiu staadion

Hiiu staadion on jalgpalli- ja kergejõustikustaadion Tallinnas Nõmmel, Nõmme Kalju FC jalgpalliklubi kodustaadion. Staadion valmis 1936. aastal. Viimane renoveerimine sai alguse 2023. aasta sügisel. Staadionil on täismõõtmetega kunstmuruga jalgpalliväljak ja tartaankattega jooksurada, korvpalliväljak, staadionihoone ja 300-kohaline tribüün. Harrastada saab kõiki kergejõustikualasid peale vasaraheite ja odaviske. Staadion on ümbritsetud aiaga. Pimedal ajal saab kasutada nelja võimsat prožektorit. Paigaldatud on kiudoptiline kaabel, mis võimaldab teha kvaliteetseid teleülekandeid. Staadionil on ka tasuta traadita interneti leviala. Staadion asub aadressil Pidu tänav 11. Hiiu staadioni ehitus sai alguse 1930. aastal, kui seni Hiiul Tähe ja Rahu tänava vahel oleval väljakul (nüüdne Nõmme Tennisekeskuse asukoht) mänginud Nõmme Kalju jalgpallivõistkonnal tekkis vajadus normaalmõõtmetega staadioni järele. Staadioni ehitus algas Nõmme Kalju esimehe Hugo Sepa eestvedamisel ühiskondlikus korras ja ehitustegevust teostasid eeskätt Kalju jalgpallurid ise. Esmalt valmis jalgpalliplats, siis nelja rajaga 400 m jooksurada. Metalltorustikuga aed ümber staadioni võimaldas külma veega kasta ka staadioni väljakut. Pealtvaatajatele ehitati puupingid mõlemale poole staadioni sirge osa keskele. Staadion valmis 1936. aastal. 2002. aastal avati Hiiu staadion põhjalikult renoveerituna ja staadion läbis täiendavad uuenduskuurid 2006. ja 2013. aastal. Pärast 2020. aasta jalgpallihooaega sai selgeks, et staadion on tippjalgpalli silmas pidades amortiseerunud ja Nõmme Kalju esindusvõistkond oli sunnitud staadionilt ära kolima. Staadioni renoveerimine pidi alguse saama 2021. aastal, kuid erinevatel põhjustel algas ehitustegevus Hiiul alles 2023. aasta sügisel. Staadioni renoveerimise käigus kaotati 400 m jooksuring ja peaväljaku asukohta liigutati lääne suunas, et rajada Pidu tänava poolsesse külge täiendav kunstmurukattega jalgpalli treeningväljak. Kergejõustiku harrastamiseks rajati staadionihoone poolsesse külge tartaankattega 100 m pikkune jooksusirge ja peaväljaku otsa tartaankattega kaugushüppe hoovõturada ja liivakast. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. detsember 2014. Vaadatud 19. septembril 2014.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Nõmme hakkab staadioni ehitama". Waba Maa. 7. märts 1930. Tuulemäe, Heldur (20. aprill 1998). "Nõmme spordiselts Kalju 75". Spordileht. "Kas Nõmme vutiajaloo lõpp?". Nõmme Sõnumid. 10. veebruar 2023. Vaadatud 11. detsembril 2023. Silm Peale: Nõmme Kalju ajalugu, vaadatud 11. detsembril 2023 "Staadion tahetakse walmis ehitada". Uus Eesti. 26. juuli 1936. "Piinlik ehitussaaga, millel lõppu ei paista: kolm aastat katteta lubadusi". Eesti Ekspress. 15. august 2023. "DELFI FOTOD | Pikk ootus lõppes: Hiiu staadionil löödi kopp maasse". Delfi Sport. 4. oktoober 2023. Pilte staadionist
Jaanus Orgulas

Jaanus Orgulas (5. juuli 1927 Vaivara – 13. august 2011) oli eesti näitleja. Jaanus Orgulas lõpetas 1947. aastal Tallinna Rahandustehnikumi, kuid olles juba noorukina Draamateatri lavastustes kaasa teinud, sai teatrihuvi temast võitu. Ta õppis aastatel 1947–1948 Eesti NSV Riiklikus Teatriinstituudis ja lõpetas 1953. aastal GITIS-e eesti stuudio. Aastatel 1953–1966 ja 1972–2006 töötas ta Eesti Draamateatris ning aastatel 1966–1972 Riiklikus Filharmoonias. Jaanus Orgulas sai näitlejana legendaarseks Tootsi rollis Oskar Lutsu "Kevades" 1954. aastal, kui koos Ervin Abeliga esitati Tootsi-Kiirt nii teatri- kui ka estraadilaval üle tuhande korra. 1987 – Eesti NSV teeneline kunstnik 2000 – Meie Mats 2005 – Valgetähe V klassi teenetemärk Jaanus Orgulas harrastas alpinismi ja kogus sibullilli. 4. augustil 1958 tõusis ta teise eestlasena Elbruse tippu (esimese eestlasena tõusis Elbruse tippu 11. augustil 1956 Bernald Sillaots). Tema abikaasa Aino Orgulas on arst. Suri näitleja Jaanus Orgulas. Delfi.ee, 13.08.2011. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Kes oli tegelikult esimene eestlane Elbrusel? GO Reisiajakiri 9, 12. november 2007. Ajalugu. alpinism.ee. AJAVEEB. "Jaanus Orgulas. Jäägu see." Ilo, 2004. Koostaja Jüri Aarma. ISBN 109789985576229 Alo Lõhmus, "Jaanus Orgulas. Jäägu see.", Eesti Ekspress, 15. september 2004 Õie Orav, "Vastab Jaanus Orgulas", Teater. Muusika. Kino. veebruar 1999 Suri näitleja Jaanus Orgulas. ERR Uudised, 13. august 2011 "Ita Ever: Jaanus Orgulas oli mulle väga lähedane ja hea sõber" Delfi/Õhtuleht, 15. august 2011
Noosfäär

Noosfäär ehk mõistusesfäär on Vladimir Vernadski järgi inimmõistuse poolt kujundatud ja keemiliselt ümberkorraldatud sfäär planeedi Maa ümber. Noosfäär on biosfääri üks arengujärk, etapp, mida seostatakse inimese mõistusliku tegevusega. Maa kui terviku seisukohalt on tänapäevases maailmas teatud sfääriline kolmik: biosfäär, sotsiosfäär ja tehnosfäär, kuid leidub ka käsitlusi kus 'iniminfluentse' noosfääri moodustavad sotsiosfäär ja tehnosfäär (inimtekkeliste struktuuride süsteem (näiteks külad, veetammid, transport ja infotehnoloogia jpm) . Majandusgeograaf Mart Vabar on kirjeldanud geosüsteemi ühiskonnasfääri teket järgnevalt: "Kaks miljonit aastat tagasi hakkas inimkond biosfääri transformeerima, tekkis (genesis) sotsiosfäär kui geograafiline fenomen, mille olemus seisneb selle liikmete mõistuspärases koostöös eksisteerimiseks ja püsimajäämiseks vajalike tingimuste ning keskkonna kujundamisel."  Pikemalt artiklis Sotsiosfäär Sfäärid ja aeg: sotsiosfäärid (2-3 mln a): majandussfäär (10-15 tuh), haldussfäär (6-8 tuh), kultuurisfäär (4-5 tuh), tehnosfäär 200. transformatiivsus: eelmine arengusfäär oli biosfäär, noosfääri tekkides hakkas lokaalselt ja regionaalselt ümber kujundama biosfääri. Põhifenomen: bioloogiliste inimeste loova mõtlemise ja kõnevõime abil mõtestatud ja organiseeritud koostöö ning pidev loogilise informatsiooni vahetus. Sots tegevuse ruumi-line süsteem Interaktsioon: tunnetab mõistuse abil elukeskkonda, on sellega pidevas funktsionaalses seoses. Globaalsus: noosfäärist ja sotsiosfäärist võib rääkida alates sellest ajast, kui inimasustus levis põhilistele elamiskõlblikele aladele maailmas. Põhispetsialisatsioonid: sotsiaalsete väärtuste loomine, st omaenda ja oma lähikondsete olme ja heaolu korraldamine, inimeste sotsiaalne suhtlemine (sotsiaaltöö, meditsiini jm) erialad. Põhiväärtused: Heaolu või pahaolu (sotsiaalne, emotsiooniline, bioloogiline jne) , sotsiaalse organiseerituse ja koostöö tase. Vladimir Vernadski (alates 1926): Vernadski biosfäär on kosmiline mehhanism, millel on oma kindel koht planeedi kui terviku struktuuris ja ta paikneb meie planeedi pinnal. Sisaldades kogu elusainekogumit, muundab biosfäär Päikese kiirgusenergia keemiliseks ja füüsiliseks energiaks, mis omakorda läheb meie planeedi "tardunud" elutu mateeria ümbertöötamiseks. Noosfäär moodustub siis, kui valdava tähtsuse selles protsessis saab inimmõistus . Biosfäär Semiosfäär Mart Vabar 1999 Juri Lotman "Semiosfäärist" Juri Lotman, "Semiosfäärist" Mart Vabar, "Majandusgeograafia", TTÜ, õppe-metoodiline materjal, 1999
Harilik loidtiib

Harilik loidtiib (Sialis lutaria) on suurtiivaliste seltsi loidtiiblaste sugukonda kuuluv putukaliik. Mõnikord on teda käsitletud ka seltsis võrktiivalised (Neuroptera). Hariliku loidtiiva vastne elab vees, valmiku elu on samuti seotud veekogudega. Harilikku loidtiiba võib kohata ka Eestis. Timm, Henn 2001. Loidtiivad – veealused lihasööjad. Eesti Loodus 52(4): 159. Harilik loidtiib andmebaasis eElurikkus
Patika liiklussõlm

Patika liiklussõlm (ramp registrinumbriga 1118) asub Patika külas, Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee 18. kilomeetril ja sellest ida pool rööbiti kulgeva Jüri–Vaida tee 6. kilomeetril. Liiklussõlm on eritasandiline. Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee koosneb seal kahest vastassuunalisest sõiduteest, mis on eraldusribaga eraldatud. Maantee mõlemat sõiduteed ületab viadukt (Patika viadukt), mis võimaldab ühendust Jüri–Vaida teega. Rambi teede kogupikkus on 2,7 km. Rambi teed on mustkattega, lühike lõik ka asfaltkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus on kuni 500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Patika viadukt

Patika viadukt (silla number: 45) on viadukt Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee 18. kilomeetril Patika külas Patika liiklussõlmes. Viadukt ületab maantee mõlemad sõiduteed. Viadukt on ehitatud aastal 1999. Silla pikkus on 90 m, silla laius on 10,7 m, sõidutee laius sillal on 10,7 m.
Kerry King

Kerry Ray King (sündinud 3. juunil 1964 Los Angeleses) on USA muusik, ansambli Slayer kitarrist ja asutajaliige. King hakkas heavy metaliga tõsisemalt tegelema 1981. aastal, kui ta otsustas saada mõne bändi kitarristiks. Pärast kohtumist teise kitarristi Jeff Hannemaniga otsustasid nad teha oma bändi, mille nimeks sai Slayer. Koos Hannemaniga on King olnud Slayeri peamiseks sõnadekirjutajaks. Teda huvitavad satanismi, musta maagia ja õudusfilmidega seotud teemad, mistõttu ka bändi lugudes on nendest teemadest tihti juttu. Ent King ise on ateist, mistõttu ei usu ta ei Jumalasse ega Saatanasse, kuid on väitnud, et viimasest on kirjutada lõbusam kui esimesest. King on tuntud oma äärmise otsekohesuse poolest ja on seetõttu ka paljude bändide liidritega tülli läinud. Üks tuntumaid juhtumeid oli tema tüli Megadethi solisti Dave Mustaine'iga, kes üritas teda Slayerist oma bändi meelitada. 1980. aastatel olid Kingil pikad juuksed, kuid kui ta hakkas kiilaks jääma, ajas ta end täiesti kiilaks. King on teist korda abielus ja tal on üks laps.
Oorna sild

Oorna sild (silla number: 86) on sild Kurna–Tuhala tee 14. kilomeetril üle Oorna oja. Sild on valminud aastal 1967. Silla pikkus on 11 m. Silla laius on 8,2 m. Sõidutee laius sillal on 6,8 m.
Angerja sild

Angerja sild (silla number: 87) on sild Kurna–Tuhala tee 16. kilomeetril üle Angerja oja. Sild on valminud aastal 1970. Silla pikkus on 13,7 m. Silla laius on 8,3 m. Sõidutee laius sillal on 6,8 m.
Jeff Hanneman

Jeff John Hanneman (31. jaanuar 1964 Oakland – 2. mai 2013 Inland Empire, California) oli USA muusik, bändi Slayer kitarrist ja asutajaliige. Hanneman kasvas üles sõjaveteranide peres: tema isa oli sõdinud Teises maailmasõjas ja vennad Vietnamis. Seetõttu hakkas ta juba lapsena huvituma sõjaasjandusest. Lisaks mõjutasid teda tugevalt ka punkmuusika ja heavy metal, eriti Judas Priest ja Iron Maiden. 1981. aastal, kui ta kohtus ühe bändi proovis Kerry Kingiga, otsustasid nad teha oma bändi, milleks saigi Slayer. Koos Kingiga on Hanneman bändi peamisi sõnadekirjutajaid. Et teda huvitab eriti Natsi-Saksamaa ajalugu, on mitmes Slayeri loos juttu ka koonduslaagreist ja silmapaistvatest natsidest. Seetõttu on nii Hannemani kui ka bändi süüdistatud natsilembuses, kuid need on ümber lükatud, väites, et see teema lihtsalt huvitab Hannemani. 2011. aastal nakatus Hanneman tõenäoliselt ämblikuhammustuse tõttu lihasööjabakteriga ning pidi loobuma koos Slayeriga esinemisest. 2. mail 2013 suri ta oma kodu lähedases haiglas maksapuudulikkuse tõttu. Hanneman oli abielus, ent lapsi tal polnud. Elu 24: Suri Slayeri kitarrist Jeff Hanneman 3. mai 2013
Tom Araya

Tom Araya (sünninimi Tomás Enrique Araya; sündinud 6. juunil 1961 Viña del Maris Tšiilis) on USA muusik, bändi Slayer bassimängija ja laulja. Araya sündis Tšiilis, kuid tema pere kolis USA-sse, kui ta oli vaid viieaastane. Ta õppis hingamisterapeudiks ja töötas sel alal kaks aastat. 1981. aastal kutsus Kerry King teda uude ansamblisse Slayer. Arayast saigi bändi laulja ja bassimängija. Suures osas tema kogutud säästudega tehti bändi esimene album "Show No Mercy", mis ilmus 1983. aastal. Alates 1980. aastate lõpust on Araya kirjutanud ka Slayeri lugude sõnu. Teda huvitavad peamiselt massimõrvarite ja õudusfilmide teemad. Araya on abielus ja tal on kaks last.