laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Roland Barthes

Roland Gérard Barthes (12. november 1915 – 25. märts 1980) oli prantsuse kirjanduskriitik, kirjandus- ja sotsiaalteoreetik ning semiootik. Roland Barthes oli tarbimisühiskonna ja massikultuuri kriitik. Ta osales 1960. aastate teisel poolel dekonstruktsionismi tekkimises, kui sai aru, et keeleteadus pole kõikeseletav keel ja üleüldist metakeelt pole võimalik konstrueerida. "Autori surm: valik kirjandusteoreetilisi esseid". Sari Avatud Eesti Raamat. Koostanud Marek Tamm. Varrak, Tallinn, 2002. "Mütoloogiad" (esseed). Prantsuse keelest tõlkinud Mirjam Lepikult ja Ott Ojamaa. Varrak, Tallinn, 2004. "Müüt tänapäeval" "Tekstimõnu". Prantsuse keelest tõlkinud Tanel Lepsoo; saateks: Hasso Krull, Varrak, Tallinn, 2007. "Camera lucida: Märkmeid fotograafiast". (Orig. 1980) Prantsuse keelest tõlkinud Anti Saar. Tallinn: EKA kirjastus, 2015. "Mütoloogiad": Kirjanik puhkusel; Mänguasjad; Garbo nägu; Vein ja piim; Einsteini aju; Ei-ega-kriitika. Tõlkinud Ott Ojamaa; eessõna: Fanny de Sivers – Looming 1985, nr 10, lk 1385–94 "Vaene ja proletaarlane"; "Roomlased kinolinal"; "Striptiis". Tõlkinud ja eessõna: Ott Ojamaa. – TMK 1989, nr 4, lk 18–26 "Ajalooteaduse diskursus". Prantsuse keelest tõlkinud Heete Sahkai –Vikerkaar 1998, nr 9, lk 58–68 "Autori surm". Prantsuse keelest tõlkinud Marek Tamm – Looming 1998, nr 12, lk 1851–1855 "Semioloogiline seiklus". Tõlkinud Marek Tamm – Vikerkaar 2000, nr 1, lk 58–62 Leho Lamus. "Mõtlemise mõistevõrk", lk 44-46. Essee "Mänguasjad" eesseekogumikust "Mütoloogiad"
Tõugjas

Tõugjas ehk harilik tõugjas (Leuciscus aspius) on karpkalaliste seltsi kuuluv röövkala. Suurus on tavaliselt kuni 80 cm (max 120 cm), kaal kuni 12 kg. Tõugjas elutseb suuremates mageveelistes vooluveekogudes ja järvedes Kesk-Euroopast alates Reini jõest ida poole kuni Volga jõe vesikonnani. Lõunast ulatub levik Doonau suudmealani ja põhjas kuni Lõuna-Soomeni. Koeb aprillist juunini. Tõugjas on Eesti suurim omamaine karpkalaline ja ainuke röövtoiduline nende hulgas. Eestis elutseb tõugjas peamiselt Peipsi järves ja Võrtsjärves ning nendega ühenduses olevates suuremates jõgedes nagu Emajõgi ja Narva jõgi. Eestis elab tõugjas kuni 10-aastaseks ja kasvab 7–8-, vahel ka 10-kiloseks. Tõugja püük on Eestis aasta läbi keelatud ja ta on kantud Eesti punasesse raamatusse. Eesti kalade süstemaatiline nimestik Emajõe vanajõgede puhastamine hoogustus. Tartu Postimees, 25.08.2011.
Harriet Beecher Stowe

Harriet Elizabeth Beecher Stowe (14. juuni 1811 Litchfield, Connecticut – 1. juuli 1896 Hartford, Connecticut) oli ameerika kirjanik. Tema abolitsionistlik raamat "Onu Tomi onnike" avaldas 1850. aastate orjandusdebattidele sedavõrd tugevat mõju, et Abraham Lincoln ütles Stowe'ga kohtudes "Nii et sina oled see väike naine, kes kirjutas selle suure sõja alustanud raamatu!" Jüri Talvet, Romaaniülikool: Harriet Beecher Stowe "Onu Tomi onnike" – Eesti Päevaleht 30. november 2007, lk 24
Latikas

Latikas (Abramis brama) on karpkalalaste sugukonda latika perekonda kuuluv kala. Latikaga samasse perekonda kuuluvad valgesilm ja abakala. Latika pikkus on tavaliselt 30–50 cm (maksimaalselt 85 cm), suurim kaal kuni 7 kg. Latika keha on külgedelt lamenenud ja kõrge, suu kergelt alaseisune, silmad suhteliselt väiksed. Selg on roheka läikega sinakasmustjas, küljed metalse hõbedase läikega, kõht valge. Noored latikad on hallikad ja hõbedased, vanad muutuvad tumedateks ja omandavad pronksja läike. Turbajärvedes on kalad punakaspruunid. Kõik uimed on hallid. Pärakuuimes on 22–30 hargnevat kiirt. Lõuna pool kasvab latikas kiiremini ja saab suguküpseks 3-4-aastaselt, põhja pool 5–8-aastaselt. Roolatikad suguvõimestuvad juba 3-aastaselt. Isased saavad suguküpseks pisut varem kui emased, koelmutel on väiksemad kalad isased. Latikas võib elada 25–27 aastat. Latikat aetakse tihtipeale segamini nuruga, eriti väiksemaid isendeid. Latikas elab järvede ja aeglase vooluga jõgede põhjakihtides, harvem riimveelises rannikumeres, enamasti suurtes parvedes. Latikas on levinud laiemini kui perekonna teised liigid, kõikjal Euroopas põhja pool Alpe ja Püreneesid. Ida poole ulatub levila Kaspia ja Araali mereni. Põhjas ulatub levila Valge ja Barentsi mere (Petšora jõgi) vesikonnani. Ta on sisse toodud ka Siberisse (Obi jõgi, Ubinski järv) ja Kasahstani (Balhaši järv). Eestis on latikas levinud enamikus suuremates järvedes. Latikaliik jaguneb mitmeks vormiks. Harilikult on latikas paikne, kuid Musta ja Kaspia mere vesikonnas esineb selle kõrval poolsiirdevorm, kes toitub meres ja läheb kudema jõgede alamjooksule. Araali meres, Ili jõe deltas ja Turkmenistanis Jashani järves esineb kolmas vorm, väike roolatikas. Riimvees elavad latikad söövad koorikloomi, lõhkjalalisi ja lõnguskilbilisi ja hulkharjasusse, järvedes putukavastseid. Latikas hakkab kudema siis, kui veetemperatuur tõuseb 12–16 °C-ni. Lõunas toimub see aprillis-mais, põhjas mais-juunis. Araali mere vesikonnas ja Farhadi veehoidlas koeb latikas portsjonite kaupa, aga enamikus levilas kogu marja korraga. Emalatikad koevad 100–150 tuhat marjatera, mis kinnitatakse taimestikule. Paljudes kohtades koevad latikad mitme rühmana, aga ühe rühma piires algab ja lõpeb kudemine korraga; kõige sagedamini kestab see hommikust keskpäevani. Kudemise ajal hüppavad latikad sageli veest välja ja langevad lapiti vette tagasi. Niimoodi tekkivat pladinat on kaugele kuulda. Vastsed kooruvad marjast 3–6 päeva pärast. Nad jäävad 2 päevaks kinnituma veetaimedele, seejärel hakkavad aktiivselt toituma. Algul söövad nad zooplanktonit, kuid juba 3 cm pikkused kalad hakkavad sööma ka muid selgrootuid loomi. Latika alammõõt on 35 cm kogupikkusest püügil Peipsi, Pihkva, Lämmijärves, Emajões ja Väikeses Emajões. "Loomade elu", 4. kd, lk. 220–221. Latikas andmebaasis eElurikkus Latikas kalavikis Latikas Latika täielik info Kalafoorumi lehel Latikas TÜ Loodusteadusliku veebipõhises õpikeskkonnas Vabariigi Valitsuse 16. juuni 2016. a määrus nr 65 „Kalapüügieeskiri“ Lisa 3
Agrément

Agrément (prantsuse 'nõusolek, heakskiit') on diplomaadi ametlik eelnev aktsepteerimine vastuvõtva riigi valitsuse poolt selle riigi diplomaatilise korpuse liikmeks asumise kohta. Seda taotletakse vastuvõtva maa välisministeeriumilt tavaliselt isiku(te)le, kes lähetatakse sellesse riiki diplomaatilise passiga. Harilikult esitatakse ja antakse konfidentsiaalses kirjalikus vormis. Lähtudes rahvusvahelise diplomaatilise viisakuse normidest, tuleb vastus anda võimalikult lühikese aja jooksul. On välja kujunenud praktika, et agrément '​i küsitakse praktiliselt ainult diplomaatilise missiooni (saatkonna) juhile (suursaadikule), esitades tema kohta mõningaid eluloolisi andmeid. 2.–14. aprillil 1961 Viinis 81 riigi esindaja osavõtul toimunud rahvusvahelisel konverentsil võeti vastu riikidevahelise diplomaatilise suhtlemise põhiprintsiibid ja diplomaatilise puutumatuse vormid. 2018. aasta alguses oli selle konventsiooni ratifitseerinud 191 riiki, sealhulgas Eesti. Selle konventsiooni kohaselt ei ole vastuvõttev riik äraütlemisel kohustatud selle põhjusi esitama. Heade diplomaatiliste sidemetega riikide puhul on kombeks küsida ja saada nõusolek suulises vormis. Pärast heakskiidu saamist muutub diplomaat persona grata '​ks, mis tagab talle kõik diplomaatilise puutumatuse eelised.
Demarš

Demarš on diplomaatias valitsuse pöördumine teise valitsuse poole tähelepanu millelegi juhtimiseks, sageli ettepanekutega konkreetsete meetmete võtmiseks.
Depešš

Depešš on diplomaatias lähetajariigi välisministrile adresseeritud saadiku kirjutatud ettekanne.
Eksekvaatur

Eksekvaatur (ladina keeles exequatur, 'tehtagu') on diplomaatias vastuvõtva riigi tegutsemisluba, mille saamisest konsul loetakse ülesannete täitmisele asunuks. Tavalisim eksekvaaturi vorm on allkiri konsulipatendil.
Advokatuur

Advokatuur on advokaatide kutseühendus, mis korraldab õigusabi andmist ja kaitseb advokaatide õigusi. Advokatuuride struktuurid, õigused ja sihid erinevad riigiti, kuid üldiselt tegelevad kõik advokatuurid juristide elukutset puudutavate küsimustega. See võib hõlmata õigussüsteemi reformide soosimist, uurimuste koostamise toetamist või kutsestandardite reguleerimist. Mõned advokatuurid korraldavad ka advokaadina tegutsemist volitavaid eksameid ja teostavad järelevalvet kohustuslike praktikaprogrammide üle. Advokatuuri liikmesuse nõuded ja volitused on riigiti erinevad. Paljudes riikides (nt Jaapanis, Nigeerias, Iisraelis ja Prantsusmaal) on advokatuuri liikmeks olemine kõigile advokaatidele kohustuslik, mõnes muus riigis (nt Suurbritannias, Norras ja Rootsis) aga vabatahtlik. Mõnes riigis, näiteks Ameerika Ühendriikides, võetakse õigusteaduskonna lõpetanud kohe pärast eksamite sooritamist advokatuuri liikmeks. Teistes, näiteks Austrias, peab advokaadil olema seitse aastat õigustöökogemust, et selle liikmeks saada. Paljudel (kuid mitte kõigil) advokatuuridel on võimalik alustada vajaduse korral oma liikmete vastu distsiplinaarmenetlust. Advokatuurid võivad ühendada advokaate nii kohalikul, riiklikul kui ka rahvusvahelisel tasemel. Varaseimad advokatuurid pärinevad 18. sajandi alguse Euroopast. Tuntuim rahvusvaheline advokatuur on Rahvusvaheline Advokaatide Assotsiatsioon, mis ühendab mitmeid riikliku taseme advokatuure. Eestis tegutseb 1919. aastast Eesti Advokatuur. Eesti keelde on sõna "advokatuur" tulnud vene keele kaudu sõnast advokatura (адвокатура), mis jõudis vene keelde saksa keele vahendusel ladinakeelsest sõnast advocatus. Rahvusvaheline Advokaatide Assotsiatsioon Eesti Advokatuur "Advokatuur". Sõnaveeb. 26.06.2020. Vaadatud 17.11.2023.[alaline kõdulink] "Bar association". Britannica. 04.10.2023. Vaadatud 17.11.2023. "Bar Association Definition and Legal Meaning". Legal Explanations. Vaadatud 17.11.2023. "Advokatuur". Eesti Advokatuur. Vaadatud 17.11.2023. "Адвокат". Адвокат Саркисов. Vaadatud 17.11.2023.
Akrediteerimine

Akrediteerimine (ingl.k. accreditation) on protsess, mille käigus tuvastatakse füüsilise või juriidilise isiku kompetentsus või pädevus. Akrediteeritud isik saab üldjuhul õiguse väljastada teatud valdkonnas sertifikaate kooskõlas kehtiva standardiga. Akrediteerimine on ka protseduur, kus akrediteeriv organ tõendab, et mingi organ või isik on pädevad midagi (kedagi) testima, kalibreerima, sertifitseerima või tõendama.  Akrediteerimine tähendab ühtlasi ka sertifitseerimist läbi viiva organi pädevuse tõendamist. Diplomaatias on akrediteerimine suursaadiku volikirjade vastuvõtva riigi riigipeale esitamise protseduur. Haridusvaldkonnas tähendab akrediteerimine näiteks haridusasutuse või õppekava hindamist välise organi poolt tuvastamaks selle vastavust nõuetele. Logistikasõnastik. Seilecs. 2021. ISBN 9789916960066.
Akrediteerimine (diplomaatia)

See artikkel on akrediteerimisest diplomaatias; akrediteerimise teiste tähenduste kohta vaata akrediteerimine. Akrediteerimine on diplomaatias suursaadiku volikirjade vastuvõtva riigi riigipeale esitamise protseduur. Akrediteerimisega loetakse suursaadik ametisse asunuks.
Felix Moor

Felix Moor (12. aprill 1903 Sürgavere vald, Suure-Jaani kihelkond – 15. mai 1955 Tallinn) oli eesti näitleja ja pedagoog. Ta oli Eesti esimene raadioreporter. Felix Moor võttis osa Vabadussõjast Tallinna Kooliõpilaste Pataljonis, lõpetas 1924. aastal Draamastuudio teatrikooli I lennu ja oli 1925–1927 oli Draamastuudio Teatri näitleja. Aastatel 1924–1944 oli ta Riigi Ringhäälingu teadustaja, Eesti esimene raadioreporter ning kuuldemängude ja lastesaadete algataja. Sel perioodil astus ta vahel üles ka Estonias ja Tallinna Töölisteatris. Raadios tõi ta kuulajateni peamiselt kuuldemänge ja lastesaateid. Aastatel 1938–1941 oli ta Tallinna Konservatooriumi Riikliku Lavakunstikooli, 1946–1950 Eesti Riikliku Teatriinstituudi ja 1950–1953 GITIS‑e eesti stuudio kõnetehnika õppejõud. Teise maailmasõja järgsel perioodil oli ta Eesti Raadio esimeste otseülekannete saatejuht. Tema viimane otseülekanne oli 1947. aasta üldlaulupeolt. Felix Moor on maetud Tallinna Metsakalmistule. Felix Moor oli alates 1925. aastast abielus Ly Lasneriga ja alates 1943. aastast Linda Sellistemäega. Alates 2012. aastast antakse Mart Relve algatusel välja Felix Moori tänuauhinda. Mart Relve otsustas koos ema, kauaaegse Raadioteatri režissööri Astrid Relvega rajada auhinna pärast Felix Moori tütre Sirje-Lill Moori surma tema ja ta isa mälestuseks. Auhind on tunnustuseks missioonitundliku loova töö eest eestikeelsel kultuurimaastikul. 25. augustil 2017 paigaldati Tallinnas Kreutzwaldi 14 asuva ERRi uudistemaja nurgasissepääsu kõrval asuvasse orva Aleksander Jakovlevi loodud Felix Moori bareljeef "MO:RF". Bareljeefi loomise konkursi idee algatajad ja eestvedajad olid Astrid ja Mart Relve. Kuidas sattus Felix Moor ringhäälingusse, Postimees (1886-1944), nr. 110, 24 aprill 1937 Ines Aru ja Heli Pikk said raadioauhinnad. Postimees, 10. aprill 2015. Galerii: Uudistemaja sissepääsu juurde paigaldati Felix Moori bareljeef. ERR, 28. august 2017. Felix Moor Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Ülo Nugis

Ülo Nugis (28. aprill 1944 Tallinn – 18. november 2011) oli Eesti poliitik ja majandustegelane. Ülo Nugis lõpetas põhikooliastme 1958. aastal Tallinna 17. Keskkoolis, Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi 1962, Valgevene Polütehnilise Instituudi masinaehituse erialal 1967 ning Delaware'i Ülikooli riigiõiguse ja poliitteaduste erialal 1991. Nugis töötas mitmes ettevõttes insenerina 1967–1974, tehase Ehitusdetail direktorina 1974–1980, suusavabriku Dünamo direktorina 1980–1986 ning tootmiskoondise Estoplast peadirektorina 1986–1990. Ta oli Eesti Töökollektiivide Liidu esimees 1988–1991 ja 20. augusti klubi liige. Ülo Nugis oli NSV Liidu Ülemnõukogu liige 1989–1991, Eesti Vabariigi Ülemnõukogu 1990–1992 saadik ja juhataja, Eesti Kongressi liige 1990–1992, Eesti Komitee liige 1990–1992, Tallinna Linnavolikogu liige, VII Riigikogu liige ja esimees, VIII Riigikogu ning IX Riigikogu liige. Nugis oli NLKP liige 1973–1990. Ta on olnud Vabariiklaste Koonderakonna, Rahvusliku Koonderakonna Isamaa, Vabariiklaste ja Konservatiivide Rahvaerakonna, Koonderakonna, Erakonna Uus Eesti ning Eestimaa Rahvaliidu liige. Ta oli Erakonna Uus Eesti esimees 2001–2003. Riigivapi IV klassi teenetemärk, 2001 Riigivapi II klassi teenetemärk, 2004 Suri riigikogu endine esimees Ülo Nugis. Postimees.ee, 18.11.2011. (Kasutatud 18.11.2011). Teenetemärkide kavalerid Teenetemärkide kavalerid Lühitutvustus Riigikogu lehel
Teenistuskohuste täitmisel surma saanud Eesti politseiametnike loend

Siin on loetletud teenistuskohustuste täitmisel surma saanud Eesti Vabariigi politseiametnikud. vanem-militsionäär Arved Koll 29. novembril 1918 vanemkordnik Peeter Vassil 14. novembril 1919 rajooniülem Jaan Piirson 15. jaanuaril 1920 vanemkordnik Hans Jaanimägi 13. veebruaril 1920 vanemkordnik Otto Kokk 19. mail 1920 vanemkordnik Gustav Tursman 20. märtsil 1920 kriminaalametnik Mart Ojasson 22. aprillil 1920 vanemkordnik Mihkel Sabre 9. juunil 1920 vanemkordnik Konstantin Truusa 12. juunil 1920 rajooniülem Artur Lange 1921 vanemkordnik Karl Kaasik 6. veebruaril 1921 kordnik Robert Ivanovitš 25. märtsil 1921 kriminaalpolitsei agent Johannes Põvvat 5. aprillil 1921 rajooniülem Johannes Olesk 21. septembril 1921 rajooniülem Johannes Tucherm 6. mail 1922 rajooniülem Jaan Vabbi 18. septembril 1922 kriminaalpolitsei agent Jakob Viljak 12. veebruaril 1924 kordnik Johannes Tammemägi 22. aprillil 1924 vanemkordnik Jaan Holts 1. detsembril 1924 kordnik Johannes Kumel 1. detsembril 1924 rajooniülem Herman Ubin 1. detsembril 1924 vanemkordnik Heinrich Lossmann 1. detsembril 1924 kordnik Mihkel Nutt 1. detsembril 1924 vanemkordnik Toomas Kaasik sai haavata 3. jaanuaril 1929, suri saadud haavadesse 27. märtsil 1929 kordnik Felix-Jaan Raeksoo 28. augustil 1937 kordnik Edgar Maring 17. oktoobril 1937 kordnik August Kudi 5. septembril 1938 Üllar Meoma 2. oktoobril 1991 Uudo Jantsus 3. detsembril 1992 Malev Uustal 21. augustil 1992 vanemkordnik Andrei Kopõtov 4. veebruaril 1993 Aleksandr Jefremov 5. mail 1994 Arno Strandberg 31. mail 1994 inspektor Argo Kivi 15. detsembril 1994 inspektor Marek Lemming 15. detsembril 1994 Vaito Jaksi 3. augustil 1995 Aleksandr Krivorutšenko 20. märtsil 1996 komissar Mart Laan 27. aprillil 1996 Jaanus Mägi 4. veebruaril 1997 Rein Tutenpal 6. novembril 1997 Oleg Filippov 18. veebruaril 1998 Maksim Karpov 28. oktoobril 1999 Sergei Pärna 13. novembril 1999 Alar Kupp 30. detsembril 2001 Karmo Tiivel 5. detsembril 2002 konstaabel Julia Gorbatšova 25. novembril 2004 Kaitsepolitsei vanemspetsialist Tarmo Laul 4. mail 2011 piirivalvur Renee Kark 28. juunil 2016 ja piirivalvur Tarmo Kammer 28. juunil 2016 Mälestame lahkunuid...
Rohi

Rohi on rohttaimede maapealsed osad, eriti loomade söödana. Rohund Rohulible Rohujahu Rohusilo Rohurinne Rohuturvas Stepirohi Umbrohi Ädal
August Liit

August Liit (24. märts 1889 – 24. detsember 1941 Kirovi oblast) oli Eesti riigiametnik, esimene Tallinna miilitsaülem ja kriminaalpolitseinik. August Liit sündis 24. märtsil 1889 Hiiumaal Suuremõisa vallas, lõpetas Haapsalu linnakooli. Sooritas algkooliõpetaja kutseeksami eksternina ja töötas Hiiumaal paar aastat koolmeistrina ja siis vallakirjutajana. Veebruarirevolutsiooni järel 1. aprillil 1917 sai temast Hiiumaa miilitsajaoskonna ülem. Sügisel siirdus ta Tallinna, töötas pealinna miilitsas. Jaanuaris 1918 vallandati August Liit Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee poolt ametikohalt. Saksa okupatsiooni ajal viibis Hiiumaal. Novembris 1918, kui I maailmasõda oli lõppemas, Saksamaal oli puhkenud revolutsioon ja Saksa sõjaväelased valmistusid Eestist lahkuma, tuli A. Liit tagasi Tallinna. Koos Aleksander Hellatiga võttis ta ööl vastu 12. novembrit politseiasutused Saksa okupatsioonivõimudelt üle. Viis päeva hiljem nimetati A. Hellat Tallinna linnapeaks ja tema senine abi A. Liit Tallinna miilitsaülemaks. 5. jaanuaril 1920 asutati Eesti kriminaalpolitsei ja 4. veebruaril nimetati A. Liit Kriminaalpolitsei Peavalitsuse inspektoriks. See oli teine ametiisik pärast peavalitsuse ülemat. Kui 1924. aasta kevadel kolm politseiharu (välis-, kaitse- ja kriminaalpolitsei) ühtse juhtimise alla koondati, kaotas A. Liit esialgu oma koha. 1921. aastal avati politseinike koolitamiseks kursused, kus õpetas ka A. Liit. Aastail 1925–1940 eksisteerinud Politseikooli üks hinnatumaid lektoreid oli samuti A. Liit. Aastail 1924–1926 oli ta Haapsalu kriminaalpolitsei ülem. 20. veebruarist 1926 kuni 13. septembrini 1940 oli A. Liit kriminaalpolitsei inspektor, juhtis ja suunas kriminaalpolitsei tööd, oli kriminaalpolitsei tegelik juht. Politseilehe vastutav toimetaja (1937–1940). Peale Eesti okupeerimist NSV Liidu poolt sügisel 1940 kaotas ta töö. Alles järgmise aasta kevadel leidis ta endale asjaajaja koha ühes ehitustrustis. A. Liit arreteeriti 26. juunil 1941. 23. detsembril 1942 mõistis erinõupidamine (troika) A. Liidule 10 aastat, ehkki ta oli surnud juba 24. detsembril 1941. Ka August Liidu kriminaalpolitseinikust poeg Maksimilian (1913–1943) suri Venemaal Sevurallagi vangilaagris. A. Liidu abikaasa ja kaks tütart pääsesid 1941. aastal arreteerimisest ning lahkusid 1944. aastal Eestist. Kuritegude jälgimine / seadnud A. Liit Tallinn: Siseministeeriumi Administratiiv-ala kirjastus, 1927 (Tallinn: Täht) Mida iga kodanik peab teadma kuritegude jälitamisest ja ärahoidmisest? [Tallinn], 1934 (Tallinn: Keskvangimaja trükikoda) Mida peab iga kodanik teadma kuritegude jälgimisest ja kuidas vargusi ära hoida? [Tallinn], 1923 (Tallinn: Ühiselu) Näpujäljend ja selle kasutamine isiku kindlakstegemise vahendina [Tallinn], 1939 (Tallinn: Ühiselu) August Liit - Eesti kriminaalpolitsei self-made man. Politseileht nr 32 s:"Uus Eesti" küsib: Kas politsei saab pisargaasipistolid? August Liit Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Sai

Sai on teatud sorti nisujahust valmistatud leib ja toiduaine ning pagaritoode. Saiad võivad olla magusad või soolased. Tänapäeval kasutatakse leiva-saia ning pagari- ja kondiitritööstustes saiade valmistamisel valdavalt kõrgema (tüüp 550) ja esimese (tüüp 812), harvemini teise sordi (tüüp 1050) nisujahu. Saiu liigitatakse kuju järgi: batoon keerusai plaadisai pikk sai baguette vormisai jpt. Saiu liigitatakse ka abitoorainete järgi: moonisai, rosinasai, kaneelisai jt. Saiad võivad olla pätsikujulised või vormileivakujulised, aga ka õhukesed ja pehmed, pikad või ümmargused. Saiaretsept (nii töönduslikul kui ka kodusel saiaküpsetamisel) võib lisaks vajalikku tüüpi nisujahule ette näha abitooraineid ja abimaterjale, mille lisamine saiatainasse sõltub retseptist. Levinumad on vesi, pärm, sool, suhkur, tärklis, siirupid, piim, jogurt, juust, kondenspiim, piimapulber, toidurasvad, munad, munapulber, vürtsid, puuviljad, eeterlikud õlid, pähklid, rosinad, seemned, stabilisaatorid, toiduvärvid, kobestusained, kakao jpt. Kergitusainetena kasutatakse söögisoodat, küpsetuspulbrit või juuretist. juuretis kringel lavašš pidusai saiake sarvesaiad sepik stritsel Eesti nõukogude entsüklopeedia. 7. köide: RUND-TING. Tallinn: Valgus, 1975, lk 43.
Magusus

Magusus on maitseomadus, mida põhjustavad magusained (enamasti sahharoos või glükoos). Magusus on üks põhimaitsetest. Seda peetakse peaaegu eranditult meeldivaks maitseks. Tuntumad magusained on suhkur ja teised sahhariidid, aga leidub ka muid looduslikke ja sünteetilisi aineid, mis on magusad. Selliseid aineid, mis on magusad suhkruga võrreldes väiksema koguse juures, kasutatakse tihti kunstlike magustajatena, et vähendada toidu kalorsust. Niisuguste suhkruasendajate seas on näiteks sahhariin, aspartaam ja ksülitool. John McMurry (1998). Organic Chemistry (4th ed.). Brooks/Cole. Lk 468. ISBN 0-13-286261-1. Svrivastava, R.C.; Rastogi, R.P (2003). "Relative taste indices of some substances". Transport Mediated by Electrical Interfaces. Studies in interface science. Kd 18. Amsterdam, Netherlands: Elsevier Science. ISBN 0-444-51453-8 B.V. Vaadatud 12. septembril 2010  Taste indices of table 9, p.274 are select sample taken from table in Guyton's Textbook of Medical Physiology (present in all editions) {{cite book}}: kontrolli parameetri |isbn= väärtust: invalid character (juhend)CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) CS1 hooldus: postscript (link) McLaughlin, Susan; Margolskee, Rorbert F (1994). "The Sense of Taste". American Scientist. 82 (6): 538–545.{{cite journal}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Joesten, Melvin D; Hogg, John L; Castellion, Mary E (2007). "Sweeteness Relative to Sucrose (table)". The World of Chemistry: Essentials (4th ed.). Belmont, California: Thomson Brooks/Cole. Lk 359. ISBN 0-495-01213-0. Vaadatud 14. septembril 2010.{{cite book}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Arthur C. Guyton, John Hall: "Guyton and Hall Textbook of Medical Physiology" Elsevier Saunder, Philadelphia 2006, ISBN 0-7216-0240-1, ISBN 0-8089-2317-X, lk 664
Soolasus

Soolasus on maitseomadus, mida põhjustab enamasti naatriumkloriid.