laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ida-Aafrika riftivöönd

Ida-Aafrika riftivöönd on aktiivse riftistumisega piirkond Ida-Aafrikas, Punases meres ja Lähis-Idas. Riftivööndi pikkus on üle 6000 kilomeetri. Põhjas algab ta Süürias ning lõunas Mosambiigis. Vöönd on 30–100 km laiune ja mitmesaja meetri kuni kilomeetri sügavune. Riftivöönd on koht, kus Aafrika on aeglaselt lõhki kärisemas. Geoloogilises tulevikus saab Ida-Aafrikast tõenäoliselt eraldi mikrokontinent nagu Madagaskarist. Punases meres on riftistumine kaugemale jõudnud, nii et Araabia poolsaar on juba Aafrikast eraldunud ja nende vahele on tekkinud noor laienev ookeanibassein. Prognoosi kohaselt lõheneb Aafrika umbes 3-4 miljoni aasta pärast. Ida-Aafrika muutub suureks saareks ja liigub Araabia poolsaare suunas. Punane meri muutub praegusest kolm korda pikemaks, eraldades Ida-Aafrikat ülejäänud Aafrikast, aga kohta, kus Ida-Aafrika ja Araabia poolsaar kokku põrkavad, tekivad veel kõrgemad mäed kui tänapäeval. Riftivööndit iseloomustab riftiorgude, kõrgenenud seismilise aktiivsuse ja vulkanismi esinemine. Riftiorgu on moodustunud mitu sügavat järve, näiteks Victoria järv, Tanganjika ja Njassa järv. Ka Surnumeri paikneb riftivööndis ja selle kallas on maailma madalaim maismaapunkt (–420 m). Riftivööndis asuvad ka mõned Aafrika kõrgeimatest mägedest, näiteks Mitumba, Ruwenzori ja Virunga mäed. Need küündivad rohkem kui 5 km kõrgusele ja mõned neist on tipus kaetud igijääga hoolimata sellest, et nad asuvad peaaegu ekvaatoril. Ida-Aafrika riftivööndit peetakse ka inimkonna hälliks. Sealt on leitud paljude varajaste hominiidide kivistisi.
2007. aasta IAAF-i finaalvõistlused

2007. aasta IAAF-i kergejõustiku finaalvõistlused toimusid viiendat korda. Finaalvõistlused peeti Stuttgardis Gottlieb-Daimler-Stadionil 22.–23. septembrini. Ametlik lehekülg Tulemused IAAF-i kodulehel
Must tossutaja

Must tossutaja ehk must suitsetaja on ookeanipõhja avanev kuuma mineraaliderikka vee allikas. Mustad tossutajad asuvad ookeanide keskahelikel, kus on piisavalt vulkanismist põhjustatud kuumust, et kivimeis ringlev vesi mitmesaja kraadini kuumutada. Vee poolt kantud ioonid on lahustatud ookeanipõhja moodustavaist basaltseist kivimeist. Ookeanipõhja avanedes sadenevad nad kiiresti välja, mis tekitab mulje, et vette paisatakse musta tossu. Tavalisimad tekkinud mineraalid on sulfiidid. Musta tossutaja temperatuur on vähemalt 350 °C. Tavaliselt avanevad nad merepõhja umbes 2100 meetri sügavusel. Mustad tossutajad pakuvad huvi ka bioloogiliselt, sest nende ümbruses elavad organismid, mis kasutavad eluks keemilist energiat. On pakutud välja, et esimesed eluvormid Maal võisid olla seotud mustade tossutajatega. Mustad tossutajad avastati 1977 Galápagose saarte lähedal.
Viking Cinderella

Viking Cinderella (aastast 2014 Cinderella) on Soome laevakompaniile Viking Line kuuluv parvlaev, mis on ehitatud 1989. aastal Wärtsilä Perno laevatehases Turus. See oli tollal Viking Line'i kõige suurem laev. Laeva algne nimi oli Cinderella ja laev oli punavalge nagu teisedki Viking Line'i laevad. Pärast ulatuslikke ümberehitusi 2004. aastal nimetati laev ümber Viking Cinderellaks ja laevakere värviti valgeks. Laev teeb lühiristlusi Stockholmist Maarianhaminasse ja populaarsel puhkusteajal kord nädalas Riiga. 2013. aasta detsembris kasutati laeva Tallinna–Helsingi liinil. 2014. aastast kannab laev jälle nime Cinderella. Vessel Viking Cinderella DNV ID: 15837 (inglise keeles) "Saabuvad kruiisi- ja reisilaevad". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2017. Vaadatud 16. detsembril 2013. Jõuludeks tuleb Helsingi-Tallinna liinile lisalaev Cinderella Viking Line'i kodulehel
Kristallistruktuur

Kristallistruktuur on aine ehituse laad, mis seisneb aatomite korrastatud ja regulaarselt korduvas paigutuses. Kristallstruktuuri omavat ainet nimetatakse kristalliliseks ning vastavat keha kristalliks. Korrastamata ehk kristallstruktuurita ainet nimetatakse amorfseks. Teatud kindla kristallistruktuuri ehituse ja aatomitega kristalli nimetatakse mineraaliks. Näiteks haliit (NaCl) on mineraal, mis koosneb naatriumi ja kloori ioonidest, mis paiknevad vaheldumisi kuubilise ehitusega kristallivõre sõlmpunktides. Kristalli väikseimat võimalikku selle kristalli omadustega osa nimetatakse ühikrakuks (elementaarrakuks). Kristall moodustub vahetult üksteise kõrval paiknevaist ühikrakkudest. Ühikrakkude üksteise kõrval paiknemine loob kristallilise struktuuriga ainele regulaarselt korduva struktuuri. Kõik kristallistruktuuriga ained jaotatakse sümmeetria alusel kuue süngoonia vahel, mis omakorda jaotuvad kolmekümne kaheks unikaalseks punktigrupiks. Aatomvõre
Ida-Aafrika

Ida-Aafrika on regioon, mis hõlmab Aafrika mandri idaosa ja saared Aafrika idaranniku lähedal. Loodusgeograafilises mõttes eraldavad Ida-Aafrikat ülejäänud Aafrikast Ida-Aafrika riftivöönd ning selles olevad suured järved, näiteks Victoria järv, Tanganjika ja Njassa järv. Ida-Aafrikasse jäävad ka Aafrika kõrgeimad mäed Kilimanjaro ja Keenia mägi. Geoloogilises mõttes asub Ida-Aafrika läänepiir seal, kus Aafrika laam hakkab lagunema Nuubia ja Somaalia laamaks. Laama rebenemisega kaasnevad maavärinad ja vulkanism. Ida-Aafrika kliima ei ole sellele laiuskraadile tüüpiline. Kuigi ekvaator läbib Ida-Aafrikat keskelt, ei leidu seal ekvatoriaalset kliimat, vaid suurem osa sellest kandist kuulub lähisekvatoriaalsesse kliimasse. Seal ei kasva ka ekvatoriaalset vihmametsa selvat, sest lääne poolt tulevad mussoonid ei suuda sageli Etioopia mägismaad ja Ruwenzori mäestikku ületada ning lisaks on piirkonna keskmine kõrgus merepinnast üsna suur. Seetõttu on Ida-Aafrikas sademeid vähem kui oodata võiks. Somaalimaa ja Puntlandi rannikul ei saja vahel aastate viisi vihma. Lõuna suunas ja paiga kõrguse suurenedes sademete hulk üldiselt suureneb, olles näiteks Mombasas 1200 mm ja Kilimanjaro jalamil 1100 mm. Kõrgmägedes võib sademete hulk küündida 2,5 meetrini aastas. Sademed moodustavad tavaliselt kaks vihmaperioodi, millest üks on aprillis ja teine oktoobris-novembris. Piirkonna põhjaosas on troopiline kliima ja kõrb. Õhutemperatuur on Ida-Aafrikas üldiselt mõõdukas ega muutu aasta jooksul kuigi suurel määral. See jääb vahemikku 15–25 °C, aga rannikul võib olla siiski palju palavam – Eritrea rannik on üldse maailma kõige kõrgema keskmise temperatuuriga paik. Kõrgusel 2500 mm esineb kuival aastaajal öökülmi ja kõige kõrgemad mäetipud on kaetud igilumega. Piirkonna loomastik on rikkalik. Seal elab palju suurimetajaid, nende hulgas aafrika elevant, gnuu, lõvi, leopard ja teravmokk-ninasarvik. Taimestikus valdab piirkonnas savann. ÜRO liigituse järgi kuulub Ida-Aafrika koosseisu 19 maad:  Burundi – Ida-Aafrika Ühendus  Djibouti – asub Aafrika Sarves  Eritrea – asub Aafrika Sarves  Etioopia – asub Aafrika Sarves  Keenia – Ida-Aafrika Ühendus  Komoorid  Madagaskar – mõnikord peetakse Lõuna-Aafrika osaks  Malawi – peetakse tihti Lõuna-Aafrika osaks  Mauritius  Mosambiik – mõnikord peetakse Lõuna-Aafrika osaks  Rwanda – Ida-Aafrika Ühendus  Sambia – peetakse tihti Lõuna-Aafrika osaks  Seišellid  Somaalia – asub Aafrika Sarves  Tansaania – Ida-Aafrika Ühendus  Uganda – Ida-Aafrika Ühendus  Zimbabwe – peetakse tihti Lõuna-Aafrika osaks Prantsusmaa meretagused departemangud ja territooriumid Mayotte Réunion Geograafiliselt arvatakse mõnikord ka  Egiptus ja  Sudaan selle regiooni osaks. Ida-Aafrika riftivöönd Must Aafrika Kesk-Aafrika Lõuna-Aafrika Lääne-Aafrika Põhja-Aafrika
Pooriruum

Pooriruum (inglise pore space) on kivim- või settekehas sisalduvate tühemike kogum. Poorid kivimis on majanduslikult väga olulised, sest nad on peamiseks reservuaariks, mis sisaldab põhjavett ja naftat. Algselt suure poorsusega setted kaotavad selle tavaliselt aja jooksul vähemalt osaliselt, sest pooridesse sadestuvad neis liikuvast veest mineraalid, mis moodustavad setteid kivimiks siduva tsemendi.
Arusisalik

Arusisalik (Zootoca vivipara) on sisaliklaste sugukonda kuuluv roomajaliik. Varem (näiteks "Loomade elus") liigitati arusisalik perekonda sisalik (Lacerta) nagu teinegi Eestis elav sisalikuliik kivisisalik. Arusisaliku levila hõlmab peaaegu kogu Euraasia metsavööndi Püreneedest ja Briti saartest läänes kuni Kolõma, Sahhalini ja Šantari saarteni idas. Põhjapiir kulgeb Obi suudmest alates lõunasse kuni 63°–65° laiuseni. Kõikjal Eestis on arusisalik tavaline liik. Arusisaliku pikkus on (saba arvestamata) umbes 6,5 cm. Saba on kehast kuni 2 korda pikem. Keha on suhteliselt pikk ja kergelt lamendunud. Isastel on saba oma alusel veidi jämenenud . Erinevalt enamikust sisaliklastest on arusisaliku emased isastest pisut suuremad. Arusisalik on valdavalt pruun, harvem hallikas või oliivikarva. Kõht võib olla isasel tellispunane või oranž, emasel helehall, kollakas või rohekas. Esineb ka täiesti musti isendeid . Arusisalikud elavad niisketes paikades: soometsades, turbarabades, kinnikasvavatel raiesmikel, metsaservadel ja -sihtidel, istandustes, põõsastikku kasvanud oja- ja kraavikallastel ning muudes sellistes kohtades. Mägedes elab ta kuni 2500 meetri kõrgusel. Raiesmikel ja metsaservadel elab ta kõige meelsamini kändude ja mahalangenud puude juures, põõsaste ääres ja puujuurte vahel. Ise nad urgusid ei uurista, kasutades looduslikke õõnsusi, näriliste urge ning paiku kändude ja langenud puude eralduva koore all. Metsatundras elab ta veega ümbritsetud väikestel mätastel ja mujal soos. Mägedes peitub ta kivide alla. Kohtades, kus üksikud puud on kõrge rohu sisse kasvanud, ronivad arusisalikud tihti kuni 2 meetri kõrgusele puu otsa. Seal nad otsivad putukaid ja soojendavad end. Õhtuti võib vahel ühel valgustatud puutüvel mitut arusisalikku näha. Arusisalik toitub putukatest, ämblikest, limustest ja ussidest, püüdes neid maapinnal, rohttaimedel ja puutüvedel. Erinevalt teistest sisalikest on arusisalik tihti aktiivne jaheda pilvise ilmaga ega poe peitu isegi suviste hoovihmade ajal. Ohu korral põgeneb arusisalik tihti vette. Sealjuures suudab ta mööda veekogu põhja joosta, vahel isegi kaevub mutta või veekogu põhjas lebavate lehtede alla. Kaug-Põhjas läheb arusisalik talvituma juba augusti lõpul, levila keskosas septembri lõpus või novembris, seevastu Hispaanias Atlandi ookeani rannikul jäävad isendid kogu talve vältel aktiivseks. Kevadel virguvad arusisalikud varakult, kui säilinud on veel lumelaike. See juhtub näiteks Ukrainas juba märtsi lõpul või aprilli alguses, Moskva kandis aprilli keskel, Peterburi kandis mai keskel või lõpus. "Loomade elu", 5. kd, lk 211–212. Arusisalik andmebaasis eElurikkus Arusisalik õppematerjalis "Eesti selgroogsed"
Väike-Maarja kirik

Väike-Maarja kirik on kirik Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas Väike-Maarjas. Kirik on pühitsetud neitsi Maarjale ja on ehitatud 1346. aastal, Taani kuningas Valdemar IV korraldusel kindluskirikuna seal varem asunud kabeli asemel. Algselt Simuna kiriku abikirikuna tegutsenud kirik (algselt Neukirche, Newenkirche) sai peakirikuks, pärast Väike-Maarja kihelkonna eraldamist iseseisvaks 14. sajandil. Nimetus Väike-Maarja anti kirikule eristamaks teda Ambla Maarja kirikust. Kirikuõpetaja oli Ludwig Fankhaeneli ajal (1872–1892), tehti kirikus 1873. aastal suuremad uuendused, mille käigus lammutati kiriku sissekäigu juures olnud ehitis ning avastati "kiriku ukse kõrvalt, paremal pool surnukeha sissemüürituna. Kiriku tagaseinas 3 pealuud sissemüürituna ja kiriku põranda alt 2 muumiat, mis täiesti alles olid". Kiriku seinamüürid on üsna paksud (keskmiselt 2,4 m). Kirikutorn on allosas nelja-, ülal kaheksatahuline, kiviosa kõrgus 32,1 m, koos kiivriga 61,1 m. Torni lõunaseina kõrval on pseudovõlvlaega müüritrepp. Kahel pool torni on lääneseinas (paksus 3,3 m) piiluavaga laskekamber, piiluavad on ka torni neljal ülakorrusel. Väike-Maarja kirik on tunnistatud kultuurimälestiseks nr 16107. Kiriku lähinaabruses asuvad eesti kabel (ehitatud 19. sajandil) ja saksa kabel (ehitatud 1770 paiku). Väike-Maarja kiriku Väike-Maarja kirikuaed ja kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks. 2004. aastal tehti kiriku siseruumides üldremont ja 2005. aastal renoveeris Ago Tint oreli. 8. augustil 2010 kiskus äikesetorm kiriku tornikiivri lahti ja see kukkus eesti kabeli peale, nii et katus sai tugevasti kahjustada. Kirik sai uue tornikiivri 16. mail 2012. Lõplikult valmis see 28. juunil 2012. Tornikiivri taastas Rändmeister OÜ. Kirikus tegutseb EELK Väike-Maarja kogudus. Vaade läänest. Esiplaanil eesti kabel Eesti kabel Saksa kabel Hauatähis surnuaial Väike-Maarja kirik ja Eesti kabel pärast augustitormi 2010 Kiriku roosaken ja päikesekell Väike-Maarja kiriku tornikiivri parandamine Väike-Maarja kalmistu, kus on luuletajate Jakob Tamme ja Peeter Jakobsoni hauad. Virumaa, Maakonna minevikku ja olevikku kajastav koguteos. Koostanud Ernst Rosenberg. Viru Maavalitsuse väljaanne. 1924, Rakvere. Väike-Maarja kirikuaed ja kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 10.10.2021) Väike-Maarja kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Katrin Kuljus, "Väike-Maarja kiriku katus paistab läbi", Virumaa Teataja, 21. august 2009 Väike-Maarja kiriku tornikiiver kerkis oma kohale, Virumaa Teataja, 16. mai 2012 EELK peapiiskop pühitses Väike-Maarja kiriku tornikiivri, err.ee, 1. juuli 2012 (arhiivitud versioon)
Wallace Spearmon

Wallace Spearmon (sündinud 24. detsembril 1984 Chicagos) on USA kergejõustiklane. Tema põhiala on 200 meetri jooks. Spearmon lõpetas Arkansases Fayetteville'i keskkooli ja astus Arkansase ülikooli, kus lõpetas kaks kursust, enne kui hakkas elukutseliseks. Ta tuli 200 meetri jooksus 2004 USA ülikoolide meistriks ning 2005 USA ülikoolide sise- ja välismeistriks. 200 meetri jooksus võitis ta 2005. aastal hõbemedali maailmameistrivõistlustel Helsingis ajaga 20,20, 2007. aastal pronksmedali maailmameistrivõistlustel Osakas ajaga 20,05 ja 2009. aastal pronksmedali maailmameistrivõistlustel Berliinis. 2007. aastal arvati ta ka USA 4×100 m teatejooksumeeskonda, mis tuli maailmameistriks. Tema isiklik rekord 19,65 on kõigi aegade 5. tulemus. Ehkki ta jookseb kurvi suhteliselt aeglaselt ja möödub konkurentidest distantsi teisel poolel, on tema 100 meetri jooksu isiklik rekord üksnes 9,96. Selle rekordi püstitas ta 28. septembril 2007 Shanghais, edestades valitsevat maailmameistrit Tyson Gayd (USA). IAAF-i finaalvõistlustel tuli Spearmon 200 meetri jooksus 2005 Monacos kolmandaks ajaga 20,21, kaotades Gayle (19,96) ja Christopher Wallace'ile (Jamaica, 20,19) ning 2006 Stuttgardis teiseks ajaga 19,88 (võitis Gay 19,68-ga). 2006. aasta maailma karikavõistlustel võitis Spearmon 200 meetri jooksu ajaga 19,87, edestades ka Usain Bolti. USA meeskond oli Euroopa järel teine. 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis ületas Spearmon finaalis lõpujoone kolmandana, ent diskvalifitseeriti kõrvalrajale astumise tõttu nagu ka teisena lõpetanud Churandy Martina. Seetõttu said teise ja kolmanda koha ameeriklased Shawn Crawford ja Walter Dix. 2005 Helsingis hõbemedal 200 m jooksus 20,20 2007 Osakas pronksmedal 200 m jooksus 20,05 2009 Berliinis pronksmedal 200 m jooksus 19,85 2006 Ateenas 1. koht 200 m jooksus 19,87 2005 Monacos 3. koht 200 m jooksus 20,21 2006 Stuttgardis 2. koht 200 m jooksus 19,88 Spearmon on 191 cm pikk ja 79 kg raske. Tema isa Wallace Spearmon seenior on samuti sprinter, kes võitis 1987 universiaadi (maailma üliõpilasmängud) 200 m jooksus. Kergejõustik 2008. aasta suveolümpiamängudel Wallace Spearmon Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise) Spearman USA kergejõustikuliidu kodulehel
Jönköpingi lään

Jönköpingi lään on 1. järgu haldusüksus Rootsis. Jönköpingi läänis on 13 valda: Aneby vald Eksjö vald Gislavedi vald Gnosjö vald Habo vald Jönköpingi vald Mullsjö vald Nässjö vald Sävsjö vald Tranåsi vald Vaggerydi vald Vetlanda vald Värnamo vald Q129406980
Neoliitiline revolutsioon

Neoliitiline revolutsioon oli ühiskonna ümberkorraldumise periood mesoliitikumi ja neoliitikumi vahel, üleminek hankivalt majanduselt viljelevale majandusele. Neoliitilise revolutsiooni käigus ilmusid kõplapõllundus ja karjakasvatus. Inimeste eluviis muutus ühtlasi paikseks ning rahvaarv kasvas. Lähis-Idast pärineva neoliitilise kultuuri levimisega on viimasel ajal[millal?] seostatud inimeste geneetiliste näitajate levikut. Arheogeneetika andmete alusel on Euroopas levinud neoliitilist kultuuri seostatud E1b1b liini ja haplogrupp J levikuga, mis arvatakse olevat saabunud Euroopasse vastavalt Põhja-Aafrikast ja Lähis-Idast. Aafrikas on põllumajanduse levikut ja eriti Bantu ekspansiooni seotud Lääne-Aafrikast pärineva Y-kromosoomi haplogrupp E1b1a levikuga.
Veskimüür

Veskimüür (ka Viira veskimüür, Viira Veskikalju, Viira Taevaskoda) on liivakivipaljand Põlva maakonnas Räpina vallas Võhandu jõe vasakul kaldal. Paljandi kõrgus on 16,5 m. Viira veskimüür asub Viira külas Viira vesiveski kõrval, veskipaisust 50 m allavoolu. Viira veskimüür Eesti looduse infosüsteemis
Regioonide loend ÜRO liigituse järgi

See artikkel loetleb maailma regioone ÜRO liigituse järgi 2008. aasta seisuga. Burundi Djibouti Eritrea Etioopia Keenia Komoorid Madagaskar Malawi Mauritius Mayotte (Prantsusmaa) Mosambiik Réunion (Prantsusmaa) Rwanda Sambia Seišellid Somaalia Uganda Tansaania Zimbabwe Angola Ekvatoriaal-Guinea Gabon Kamerun Kesk-Aafrika Vabariik Kongo Kongo Demokraatlik Vabariik São Tomé ja Príncipe Tšaad Alžeeria Egiptus Liibüa Lääne-Sahara Maroko Sudaan Tuneesia Botswana Lesotho Namiibia Lõuna-Aafrika Vabariik Svaasimaa Benin Burkina Faso Elevandiluurannik Gambia Ghana Guinea Guinea-Bissau Libeeria Mali Mauritaania Niger Nigeeria Roheneemesaared Saint Helena (Suurbritannia) Senegal Sierra Leone Togo Anguilla Antigua ja Barbuda Aruba Bahama Barbados Briti Neitsisaared Dominica Dominikaani Vabariik Grenada Guadeloupe Haiti Hollandi Antillid Jamaica Kaimanisaared Kuuba Martinique Montserrat Puerto Rico Saint-Barthélemy Saint Kitts ja Nevis Saint Lucia Saint Martin (Prantsusmaa osa) Saint Vincent ja Grenadiinid Trinidad ja Tobago Turks ja Caicos USA Neitsisaared Belize Costa Rica Guatemala Honduras Mehhiko Nicaragua Panama El Salvador Argentina Boliivia Brasiilia Colombia Ecuador Falklandi saared (Malviini saared) Guyana Paraguay Peruu Prantsuse Guajaana Suriname Tšiili Uruguay Venezuela Bolivari Vabariik Ameerika Ühendriigid Bermuda Gröönimaa Kanada Saint-Pierre ja Miquelon Kasahstan Kõrgõzstan Tadžikistan Türkmenistan Usbekistan Hiina Hongkong Macau Jaapan Lõuna-Korea Mongoolia Põhja-Korea Afganistan Bangladesh Bhutan India Iraan Maldiivid Nepal Pakistan Sri Lanka Brunei Ida-Timor Indoneesia Kambodža Laos Malaisia Myanmar Filipiinid Singapur Tai Vietnam Araabia Ühendemiraadid Armeenia Aserbaidžaan Bahrein Gruusia Iisrael Iraak Jeemen Jordaania Katar Kuveit Küpros Liibanon Omaan Palestiina Saudi Araabia Süüria Türgi Bulgaaria Moldova Poola Rumeenia Slovakkia Tšehhi Ukraina Ungari Valgevene Venemaa Ahvenamaa Eesti Fääri saared Island Iirimaa Kanalisaared Guernsey Jersey Läti Leedu Man Norra Rootsi Soome Suurbritannia Svalbard ja Jan Mayen Taani Albaania Andorra Bosnia ja Hertsegoviina Gibraltar Hispaania Horvaatia Itaalia Kreeka Põhja-Makedoonia Malta Montenegro Portugal San Marino Serbia Sloveenia Vatikan Austria Belgia Holland Liechtenstein Luksemburg Monaco Prantsusmaa Saksamaa Šveits Austraalia Norfolk Uus-Meremaa Fidži Paapua Uus-Guinea Saalomoni Saared Uus-Kaledoonia Vanuatu Belau Guam Kiribati Marshalli Saared Mikroneesia Liiduriigid Nauru Põhja-Mariaanid Ameerika Samoa Cooki saared Prantsuse Polüneesia Niue Pitcairn Samoa Tokelau Tonga Tuvalu Wallis ja Futuna Geograafilised regioonid ja nende koosseis ÜRO kodulehel
Kivisisalik

Kivisisalik (Lacerta agilis) on sisaliklaste sugukonda kuuluv roomaja. Kivisisalik on levinud suuremas osas Euroopas. Teda pole leitud või on haruldane Kreekas, Itaalias, Lõuna- ja Lääne-Prantsusmaal, Türgi Euroopa-osas ja Pürenee poolsaarel. Muidu ulatub tema levila Lõuna-Inglismaalt Põhja-Mongoolia ja Taga-Baikalimaani. Teda võib leida Kesk- ja Sise-Aasiast. Levila lõunapiir kulgeb läbi Põhja-Balkani, Kirde-Türgi ja Loode-Iraani, põhjas ulatub levila kohati 60° põhjalaiuseni. Eestis leidub kivisisalikku peamiselt mandriosas üksikute asurkondadena. Liik on kantud Eesti punasesse raamatusse. 2017. aastal oli Eestis teada 42 kivisisalike leiukohta, mis moodustasid 20 populatsiooni. Kivisisaliku pikkus on saba arvestamata kuni 9 cm. Saba pikkus ületab kehapikkuse umbes 1,3–1,7 korda. Isendite värv on väga muutlik. Isase küljed on rohelised või kollakasrohelised. Esineb ka täiesti rohelisi isendeid. Emased on tavaliselt pruunid või hallid, harvem rohekad. Kivisisalik on märgatavalt kohmakam kui rohesisalik ja triibuline sisalik, jookseb ta siiski üsna kiiresti ja kätega on teda üsna raske püüda. Liiati on kivisisalik väga ettevaatlik ja eemaldub harva oma pelgupaigast kaugemale kui 10–15 meetrit. Sageli päästab ta end puu otsa ronides, kusjuures seda teeb ta spiraalselt nagu orav. Kui ta on siiski kinni püütud, siis katsub ta ennast agaralt lahti rebida, ajab suu pärani ja proovib püüdja sõrme külge klammerduda. Kivisisalikud söövad mardikaid, rohutirtse, röövikuid, usse ja teisi selgrootuid. Kui sisalik märkab saaki, siis tõmbub ta valvele, jälgib seda mõnda aega silmadega ja napsab siis kiire sööstuga saagi kinni. Suuri ritsikaid ja mardikaid raputab ta kaua suus, vahel laseb maha ja haarab siis jälle suhu. Sealjuures rebib ta saagil kõvad kitiinist osad (jalad ja tiivad) küljest ning lõpuks neelab allesjäänud saagi tervelt alla. Pärast söömist limpsib sisalik end hoolikalt puhtaks, tõuseb esijalgadele ja kõverdab aeglaselt keha eesosa, aidates sel moel toidul kiiremini kõhus liikuda. "Loomade elu", 5. kd., lk. 209–211 Kõre ja kivisisaliku Männiku püsielupaik laieneb poole võrra Kivisisalik andmebaasis eElurikkus "Eesti kivisisalike kaitse paraneb" ERR Novaator, 30. oktoober 2015
Marek Plawgo

Marek Plawgo (sündinud 25. veebruaril 1981 Ruda Śląskas) on Poola kergejõustiklane (400 m jooksja ja 400 m tõkkejooksja). Plawgo võitis 2000. aastal Santiagos juunioride MM-il kuldmedali 400 m tõkkejooksus ajaga 49,23. 4×400 m teatejooksus tuli ta ajaga 3.07,05 kolmandaks. Järgmisel aastal tuli ta Poola meistriks ja jooksis end Euroopa karikavõistlustel teiseks ajaga 48,98. Samal aastal jõudis ta maailmameistrivõistlustel Edmontonis eeljooksudest edasi, kuid poolfinaali jäi ajaga 49,80 pidama. See andis 18. koha. 2002. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Viinis tuli ta ajaga 45,39 tõketeta 400 m distantsil Euroopa meistriks. Ta osales ka 4×400 m teatejooksus, kus tuli ajaga 3.05,50 Euroopa meistriks. 2002. aasta EM-il Münchenis tuli Plawgo 400 meetri jooksus 45,40-ga neljandaks. Samal aastal oli ta Euroopa karikavõistlustel kolmas. 2004. aasta olümpiamängudel Ateenas jooksis ta 400 m tõkkejooksu eeljooksus, kus võinuks mitte pingutada, 47,67-ga isikliku hooaja tippmargi ja poolfinaalis, kus juba tuli pingutada, 48,16-ga Poola rekordi. Finaaliks enam jõudu ei jätkunud: ajaga 49,00 oli ta 6. Poolfinaali aja kordamine andnuks pronksmedali. 2006. aasta Euroopa meistrivõistlustel Göteborgis jooksis ta poolfinaalide parima aja 19,13 ja parandas seda finaalis veelgi (48,71). See andis Periklis Iakovakise järel hõbemedali. Hiljem samal aastal oli ta Euroopa karikavõistlustel ajaga 48,76 kolmas, kaotades selgelt Kerron Clementile (USA) ja Louis Jacob van Zijlile (Aafrika). 2007. aasta MM-il Ōsakas võitis ta 400 m tõkkejooksus rahvusrekordiga 48,12 pronksmedali. Ta jooksis poolfinaalide kiireima aja 48,18 ja parandas seda finaalis veelgi. 48,12 andis Clementi ja Félix Sáncheze järel kolmanda koha. Ta osales ka Poola meeskonnas 4×400 m teatejooksu pronksmedali võitmisel. Teatejooksu eeljooksus teda välja ei pandud, vaid üksnes finaalis, kus ta jooksis avavahetust. Aasta lõpus IAAF-i finaalvõistlustel finišeerusid korraga Plawgo, Clement ja James Carter. Fotofiniši abil tunnistati Plawgo 48,35-ga võitjaks, Clement jäeti sama ajaga teiseks ja Carter sajandiku võrra kehvema ajaga kolmandaks. 2007 Osakas pronksmedal 400 m tõkkejooksus 48,12 pronksmedal 4×400 m teatejooksus 3.00,05 2006 Ateenas 3. koht 400 m tõkkejooksus 48,76 2007 Stuttgardis 1. koht 400 m tõkkejooksus 48,35 2000 Santiagos juunioride maailmameister 400 m tõkkejooksus 49,23 pronksmedal 4×400 m teatejooksus 3.07,05 2006 Göteborgis hõbemedal 400 m tõkkejooksus 48,71 2002 Viinis Euroopa sisemeister 400 m jooksus 45,39 Euroopa sisemeister 4×400 m teatejooksus 3.05,50 Marek Plawgo oli tippsportlasena 183 cm pikk ja kaalus 72 kg. Marek Plawgo Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)