laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Krzysztof Penderecki

Krzysztof Eugeniusz Penderecki (poola hääldus: ˈkʂɨʂtɔf ɛuˈɡɛɲuʂ pɛndɛˈrɛt͡skʲi; 23. november 1933 Dębica – 29. märts 2020 Kraków) oli poola helilooja ja dirigent. Tema loomingusse kuulub vokaalsümfoonilist muusikat, sümfooniaid, instrumentaalkontserte, kammermuusikat ja vokaalteoseid. Ta oli Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia liige ning mitme ülikooli audoktor. 2010. aastal valiti ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia audoktoriks, 2014. aastal pälvis ta Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi. Penderecki sündis Dębicas advokaat Tadeusz Penderecki peres. Ta õppis kompositsiooni eraviisiliselt Franciszek Skołyszewski juures ning aastail 1954–1958 Krakówi Riiklikus Kõrgemas Muusikakoolis, kus tema peamine õpetaja oli Artur Malawski. Lisaks õppis ta Krakówi ülikoolis filosoofiat ning kunsti- ja kirjanduslugu. Pärast Krakówi Riikliku Kõrgema Muusikakooli lõpetamist hakkas ta samas õpetama kompositsiooni. Aastail 1972–1987 oli ta sama kooli rektor. Rahvusvahelise tuntuse tõi Pendereckile 1961. aastal UNESCO auhinnaga pärjatud "Itk Hiroshima ohvritele", milles on kasutatud väga suurt keelpillikoosseisu (52 pilli). Penderecki tuntumaid teoseid on 1965. aastal lõpetatud "Luuka passioon". Tema neljast ooperist on tuntuimad "Louduni nõiad" (1969) ja "Kaotatud paradiis" (1978). Suure tunnustuse osaliseks on saanud veel "Stabat mater", "Te Deum" (1979) ja "Poola reekviem" (1984). 2001 Astuuria printsi auhind 2006 Balti Täht 2010 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia audoktor 2014 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk Maarja Kindel. "Puid armastav audoktor Krzysztof Penderecki", Sirp, 9. aprill 2010. http://www.president.ee/et/vabariik/teenetemargid/kavalerid.php?id=50110 "Vastab Krzysztof Penderecki", Teater. Muusika. Kino, detsember 1998
Ernst Ederberg

Ernst Ederberg (10. mai 1891 Kaarma kihelkond, Saaremaa – 18. märts 1973 Tallinn) oli eesti arhitektuuriajaloolane ja arhitekt. Ta on õppinud Kuressaare gümnaasiumis, lõpetas 1909. aastal Tartu Aleksander I Gümnaasiumi ja 1916. aastal Riia Polütehnilise Instituudi arhitektina. Ta võttis osa Esimesest maailmasõjast ja Vabadussõjast. Aastal 1923 käis ta õpireisil Itaalias ja Prantsusmaal ning aastal 1925 Palestiinas ja Egiptuses. Ta oli aastatel 1920–1922 Sõjaministeeriumi korteriosakonna töödejuhataja, aastatel 1926–1940 oli ta Teedeministeeriumi arhitektuuriosakonna arhitekt ning Tallinna Tehnikumi arhitektuuriajaloo ja arhitektuurivormide õppejõud. Aastal 1941 mobiliseeriti ta reservohvitserina Punaarmeesse. Ta viibis Leningradis, töötas metsatöödel; aastal 1943 viibis ta Permi oblastis Kaama laevatehase ehitusjärelevalves. Aastatel 1944–1950 oli ta Tallinnas Arhitektuuri Valitsuse muinsuskaitseosakonna arhitekt ja juhataja; aastatel 1944–1950 oli ta ka ERKI õppejõud (olles aastast 1947 dotsent. Ta oli aastast 1944 Eesti Arhitektide Liidu liige. Kunstiajaloo alalt avaldanud lühiuurimusi "Neue Ausgrabungen in der Revaler Scloss" (1924), "Ein spätmittelalterlicher Flügelaltar an der Kirche zu Pönal" (1929). Kirjutanud esimese eestikeelse lühikokkuvõtte Eesti vanemast arhitektuurist "Ehitusmälestised Eestis" (1926) ja hiljem keskaegsest elamust peatüki "Eesti arhitektuuri ajalukku" (1965). Kultuurkapitali toel mõõdistas Hiiumaa ja Saaremaa ning liivlaste taluehitusi ja avaldas sel teemal "Hiiumaa taluehitusi" (1926) ja "Taluehitiste uurimusi" (1926). Ta isa oli (Kaarma ja Kambja koguduste õpetaja) Friedrich Wilhelm Ederberg. Ema Julie Wilhelmine Ederberg (neiupõlves Elens; 1885–1902) oli Saaremaa esimene naisluuletaja. Tema vend Hermann Johannes Ederberg oli Hargla ja Koeru koguduste õpetaja, poolvend Bruno Ederma oli Lääne-Nigula ja Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja. Eesti ohvitserid 1918-1940 Haud Tallinna Metsakalmistul
Haiyan (taifuun)

Haiyan (Filipiinidel ka Yolanda) oli taifuun Kagu-Aasias 2013. aasta novembris. See oli üks tugevamaid registreeritud taifuune maailma ajaloos. Tuulepuhangud tõusid kohati üle 100 m/s ja tormilaine suurus ulatus üle 5 meetri.[viide?] Hukkunute arv Filipiinidel on ligi 10 000.[viide?]
Sapockin

Sapockin (transkribeerituna Sapotskin) on alev Valgevenes Hrodna oblastis Hrodna rajoonis. Alev on Sapockini külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on poola keeles Sopoćkinie, leedu keeles Sapackinė. Sapockini valitsev tööstusharu on metsandus. Alev on kohaliku poolakate kogukonna keskuseks, erandlikuna terve Valgevene peale on seal kakskeelsed tänavasildid (valgevene keeles ja poola keeles), samuti asub seal Poola saatkond. Sapockinis on keskkool ja laste muusikakool. Alevis asuvad ka kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Tealini eeslinnas asuv katoliku kirik XVIII sajandist samuti ka mitmed kohalikul surnuaial asuvad kabelid. Asula piirides on ka vana X–XI sajandil püstitatud kurgaan. Lisaks on alevis Sapockini botaanilise kaitseala keskus. Aastal 1514 said lähedal asuva Sviacki mõisa omanikeks Sopoćkod, ilmselt panid nad aluse ka Sapockinile ja seetõttu kannab see nime Sapockin. Alevit mainitakse esimest korda XVI sajandil. Toona kuulus Sapockin Trakai vojevoodkonda ja Hrodna maakonda. Põhjasõja ajal hõivasid asula Rootsi väed Karl XII juhtimisel. Aastal 1786 sai Sapockin õiguse korraldada laatasid. Aastal 1793 läks Sapockin üle Hrodna vojevoodkonda. Poola jagamisel läks Sapockin aastal 1795 Preisimaa koosseisu. Aastast 1807 oli alev Varssavi hertsogiriigi osa, aga aastast 1815 oli asula Venemaa koosseisus. Algul kuulus Sapockin Augustowi kubermangu, hiljem aga Suwalki kubermangu. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Sapockin Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Kuni Teise maailmasõjani oli Sapockinis ka suur juutide kogukond, sõja ajal moodustati alevisse geto, kus tapeti 539 inimest. Aastani 1959 oli Sapockin Sapockini rajooni keskuseks. Aastal 1978 moodustati Sapockini botaaniline kaitseala. Jarasłaŭ Ramančuk – Valgevene poliitik http://pravo.by/document/?guid=12551&p0=D918r0090680 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Asula ajaloost Sapockin valgevene keeles
Kursi II maailmasõja matmispaik

Kursi II maailmasõja matmispaik paikneb Kursi kalmistu lääneosas, kuid ei moodusta omaette kalmistut. Matmispaik asub Kursi kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kursi külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas. Kalmistuosale on mälestustahvlite järgi maetud 15 inimest. Sinna püstitati aprillis 1945 dolomiidist obelisk, mis 1977. aastal asendati graniitrahnudest tehtud skulptuurirühmaga (kujur Elmar Rebane). Kursi II maailmasõja matmispaik tunnistati 1977. aastal kultuurimälestiseks. Kultuurimälestis nr 5849 "Kursi kalmistu" Eino Veskis. "Jõgeva rajoon. Siin- ja sealpool maanteed". Eesti Raamat. Tallinn 1974. Lk 53 Kursi II maailmasõja matmispaik Muinsuskaitseameti kodulehel Kursi II maailmasõja matmispaik kultuurimälestiste riiklikus registris Puurmani vallavolikogu määrus nr 6, 28. juuni 2012. "Puurmani valla kalmistute kasutamise eeskiri"
Sviack

Sviack (valgevene Свяцк, transkribeerituna Svjatsk) on küla Valgevenes Hrodna oblastis Hrodna rajoonis Sapockini külanõukogus. Poola keeles on asula nimi Świack, vanasti ka Świąck. Aastal 2010 elas seal 32 inimest. Külas asub kohalik raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on endise Sviacki mõisa peahoone koos ülejäänud mõisakompleksiga, lisaks ka XIX sajandi lõpus – XX sajandi alguses ehitatud Valgevenes ainulaadne uusgooti stiilis kabel. Sviacki küla sai alguse XVI sajandi alguses Hrodna maakonnale kuulunud mõisana. XVI sajandi keskel asus seal kaks samanimelist mõisa, üks neist kuulus Wołłowiczitele. XVIII sajandi teisel poolel ostsid Wołłowiczid teise mõisa ära ja ühendasid need valdused, ühtlasi rajasid nad sinna uhke mõisakompleksi. Poola jagamisel läks Sviack aastal 1795 Preisimaa koosseisu. Aastast 1807 oli küla Varssavi hertsogiriigi osa, aga aastast 1815 oli asula Venemaa koosseisus. Algul kuulus Sviack Augustowi kubermangu, hiljem aga Suwalki kubermangu. XIX sajandi teisel poolel läks Sviack üle Gurskite valdusse, küla jagati viide ossa. Ühes neist pandi käima melassivabrik, kus toodeti viinamarjasuhkrut ja kartulisiirupit. Kuni 1917. aastani oli Sviack Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Sviacki kabel Küla YouTube'is
Sviacki mõis

Sviacki mõis ehk Svjatski mõis (valgevene keeles Двор Свяцк) on endine mõis Valgevenes Hrodna oblastis Hrodna rajoonis Sapockini külanõukogus Sviacki asulas. Sviacki mõis sai alguse sai alguse XVI sajandi alguses Hrodna maakonnale kuulunud mõisana. XVI sajandi keskel asus seal kaks samanimelist mõisa, üks neist kuulus Wołłowiczitele. XVIII sajandi teisel poolel ostsid Wołłowiczid teise mõisa ära ja ühendasid need valdused, ühtlasi rajasid nad sinna uhke mõisakompleksi. Projekti autor oli itaalia arhitekt Giuseppe de Sacco. Peahoone on hea näide varajase klassitsismi ja hilise baroki vahelisest üleminekust. Mõisakompleksi juurde kuulusid veel kaks tiibhoonet, 12 hektarit suur park, rahula, kuhu hiljem ehitati kabel. Tiibhoonetest oli ühes maneež, teist kasutati eluruumidena. XIX sajandi teisel poolel läks Sviack üle Gurskite valdusse, ühtlasi ehitati kompleks kaasaegsemaks. Aastast 1921 jagunes mõis taas kaheks osaks, üks neist kuulus Humińscytele. Peahoone ostis Poola riik, rajades sinna narkomaanide rehabilitatsioonikeskuse. Aastal 1938 ehitati hoone sanatooriumiks ümber. Sanatoorium tegutses hoones XXI sajandini. Park pärineb XVIII sajandist, ka seda muudeti XIX sajandi alguses. Pargi keskmeks on peahoone ja selle esine parter. Park asub kahel künkal, seda liigendavad veekogud.
Einojuhani Rautavaara

Einojuhani Rautavaara (9. oktoober 1928 Helsingi – 27. juuli 2016 Helsingi) oli soome helilooja. Tema isa oli kuulus ooperilaulja ning üks Soome Rahvusooperi asutajaid Eino Rautavaara (1876–1939). 1948–1952 õppis ta Sibeliuse Akadeemias, hiljem stažeeris Šveitsis ja Saksamaal. 1966–1990 oli ta Sibeliuse Akadeemia õppejõud, alates 1976. aastast professor. Tema varasest loomingust on tuntuim teos "Cantus Arcticus" (1972), mida on tihti nimetatud kontserdiks lindudele koos orkestriga, kuna selles on kasutatud linnulaulusalvestisi. Tema kaheksast sümfooniast on kõige populaarsem seitsmes (1994) pealkirjaga „Valguse ingel“, mille salvestis nomineeriti Grammy auhinnale. Rautavaara kirjutas ka kontserte klaverile, viiulile, vioolale, flöödile, orelile, kontrabassile, harfile ja klarnetile, samuti hulgaliselt kammer- ja koorilaule ning oopereid. 1968 Pro Finlandia
Mati Gilden

Mati Gilden (7. jaanuar 1942 Tallinn – 29. juuli 2014 Tallinn) oli eesti jalgpallur. Gilden hakkas spordiga tegelema juba 1940. aastate lõpus. Tema põhiala oli jalgpall, kus tema treener oli kõigepealt Ülo Ollis ja seejärel Hans-Davis Viirmaa. Ta lõpetas 1960. aastal kutsekooli. Gilden mängis aastatel 1960–1962 Tallinna Kalevi ning 1963–1968 Tallinna Dünamo meeskonnas. Ta tuli 1971. aastal Tallinna Tempo koosseisus Eesti NSV meistriks ning kuulus ründajana 1962–1974 Eesti NSV koondisse. Gilden mängis aastatel 1960–1961 Tallinna Kalevi koosseisus NSV Liidu kõrgliigas kokku 36 mängu. Ta lõpetas jalgpallurikarjääri 29-aastaselt vigastuste tõttu. Marko Välja. "Mati Gilden. Palliga sina peal". Jalka (aprill 2009), lk 40–41 Biograafia ESBL-is 1971. aasta Eesti NSV meistrivõistlused jalgpallis lehel Sport24 Haud Tallinna Liiva kalmistul
Kuldīga kihelkond

Kuldīga kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Goldingen) oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Kuldīga kreisis. (saksa keeles) Amt-Goldingen, läti keeles Kalna muiža, kõrvalmõisad: Welsen, Vedzes muiža; Schrundeneek, Skrundenieki Grikken, Grücken, Griķu muiža, kõrvalmõis: Kikkurn, Ķikures muiža Duren Groß-Rönnen, Lielrendas muiža, kõrvalmõis: Neuhof Usmaiten, Usmas muiža Turlau, Turlavas muiža, kõrvalmõis: Alt-Turlau, Vecturlava muiža Warduppen, Vārdupes muiža Erbprinzenhof, Princmuižas muiža ehk Prinzenhof, Princa muiža Wagenhof, Vāgas muiža Tigwen, Tigves muiža, kõrvalmõis: Abaushof, Abavas muiža. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 433–436. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 433–436. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1912). Kreis Goldingen, seite 493-533
Skidziel

Skidziel (valgevene Скі́дзель, transkribeerituna Skidzel) on linn Valgevenes Hrodna oblastis Hrodna rajoonis. Linn on Skidzieli külanõukogu halduskeskuseks. Leedu keeles Skidlius, poola keeles Skidel. Asub Hrodna ja Masty vahelise raudtee ääres. Asula nimi pärineb ilmselt jatvingi keelest ja tähendab väikest kilpi. Linna piirides on kolm keskkooli, muusikakool ja spordikool. Linnas on ka kaks kultuurimaja ja kolm raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on raudteejaam XX sajandi algusest, juutide kvartal (XX sajandi algus), katoliku kirik aastast 1870 ja aastal 1863 valminud õigeusu kirik. Skidzieli linnas asub ka XIX sajandil rajatud mõisakompleks (park, väravad, majandushooned). Linna on ehitatud uued katoliku ning õigeusu kirikud, samuti asub Skidzielis luuletaja Michaś Vasiloki muuseum. Tööstusettevõtetest on Skidzielis toiduainetetööstus, toodetakse ka ehitusmaterjale. Valmistatakse leiba, sidrunhapet ja suhkrut. Skidzielit on esmamainitud 1469. aastal. Toona asus Skidziel Trakai vojevoodkonda kuuluvas Hrodna maakonnas. Aastal 1516 läks asula Radziwillide valdusse. Aastal 1644 sai Skidziel õiguse kaks korda aastas laata pidada, samuti turuplatsi, kuigi tegemist ei olnud aleviga. Asulast sai alev alles aastal 1783. Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 läks Skidziel Vene impeeriumi koosseisu, kuuludes seal Hrodna kubermangu. Aastal 1885 oli Skidzielis viinaköök, seal töödeldi ka nahkasid. Tegutsesid kool ja apteek. Aastast 1921 oli Skidziel Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Toona korraldasid kohalikud juudid ja valgevenelased kommunistliku partei juhtimisel alevis mässu, korraldades rünnakuid poolakate vastu ka ümbruskonnas (sealhulgas Małaja Bierastavicas). II maailmasõja ajal lõid natsid Skidzielisse geto, kus tapeti 2330 juuti. Skidzielist sai linn aastal 1974. Skidzieli uus katoliku kirik Skidzieli uus õigeusu kirik Skidzieli mõisa väravad Skidzieli raudteejaam Skidzieli katoliku kirik Aleś Čobat – valgevene luuletaja Piotr Siaŭruk – valgevene luuletaja The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Skidziel – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Skidziel
Salduse kihelkond

Salduse kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Frauenburg) oli haldusüksus Kuramaa kubermangus Kuldīga kreisis. Salduse kirikumõis (Kirchspiels-Pastorat Frauenburg, Saldus mācītājmuiža) (saksa keeles Frauenburg, läti keeles Saldus muiža, kõrvalmõis: Bächhof, Upes muiža Kursitten, Kursiten, Kursīšu muiža, kõrvalmõisad: Okmendsirren, Balingen, Ewardshof, Plurren Pastorat Kursitten , mit filiale Alt-Schwarden Pauren, Paures muiža Alt-Schwarden, Veczvārdes muiža, kõrvalmõis: Louisenhof, Lavīžu muiža, Riteln Neu-Schwarden, Jaunzvārdes muiža Lemsern, Lemzeres muiža Gross-Zezern, Lielciecere, kõrvalmõis: Meidaggen, Klein-Zezern, Mazciecere muiža Satingen, Sātiņu muiža, kõrvalmõis: Peterberg, Pēterkalnes muiža Rumben, Rumbenhof, Rumbas jeb Rumbenes muiža Laschuppen, Lašupe muiža Luttringen, Lutriņu muiža, kõrvalmõis: Kirmhof Ķermes muiža, Sluiken Pastorat Luttringen Oscheneeken, Ošnieku muiža Skrunda mõis (Schrunden, Skrundas muiža), kõrvalmõisad: Ropen, Roopen Ropju muiža, Oschenhof, Erbsenhof Zirni muiža, Peterwald Pētervaldes muiža, Birshof Birzi muiža Pastorat Schrunden, mit filial Irgen Ranken, Raņķu muiža, kõrvalmõis: Peterhof Warenhof, Mednieki muiža Irgen Gross-Essern, Lielezere muiža ja Ringen, Reņģe, Ruba muiža, kõrvalmõisad: Karlsberg, Friedrichshof, Lukken, Panpeln, Uuningen, Luoisenhof, Franzhof, Satingen, Garrosen, Marienhof, Alt-Likoppen, Neu-Likoppen, Annenburg, Charlottenhof, Johannshof Bresilgen, Bruzilas muiža, kõrvalmõis: Neuhof Kerklingen, Ķerkliņu muiža Stricken, Striķu muiža ja Klentzen Klenču muiža, kõrvalmõis: Berghof Kalna muiža Sessillen, Sesīles muiža, kõrvalmõis: Klein-Sessillen Sesile muiža Brozen, Brocēnu muiža; Alt-Zezern, Veccieceres muiža; Berghof Kalna muiža, kõrvalmõis: Annenberg Annas muiža Kaulitzen, Kaulices muiža Gaiken, Gaiķu muiža, kõrvalmõisad: Muischazeem, Muižciems muiža; Strehlen, Streli muiža; Georgenhof, Jurģu muiža Alt-Satticken, Vecsatiki muiža Gross-Satticken, Lielsatiki muiža Subern Neuhof Needern, Niedres muiža Jumpraweeten, Jumpraviešu muiža Pikkuln, Pikuļu muiža Wixtrauten, Vikstrautes muiža Pastorat Erdsen Pastorat Zelmeneeken, mit filial Pampeln Pastorat Ringen, mit filial Waddaxen, Tukumsi kreisis Pastorat Muischezeem. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 436–439. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 436–439. Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1912). Kreis Goldingen, seite 493-533
Dallas (täpsustus)

Dallas on mitme koha ja asja nimi. Dallas on linn USA-s Texase osariigis. Dallas on endine asula USA-s Colorado osariigis. Dallas on linn USA-s Lõuna-Dakota osariigis. "Dallas" on USA teleseriaal. Dallas on eesti ansambel. Dallas on kitarribränd.
Pryvałki

Pryvałki, vanasti ka Pryvałka (valgevene keeles Прывалкі, transkribeerituna Prõvalki, poola keeles Przewałka, leedu keeles Pervalkas) on küla (endine linn) Valgevenes Hrodna oblastis Hrodna rajoonis Hoža külanõukogus. Küla asub Nemunase kaldal. Asulas on põhikool. Vaatamisväärsuseks on puidust katoliku kirik (1918-1919). Pryvałki kirik Pryvałkit mainitakse esimest korda aastal 1569, mil seal asus Trakai vojevoodkonda ja Hrodna maakonda kuulunud alev. Aastal 1546 sai see õiguse pidada laata. Aastast 1650 sai alev õiguse pidada laata ja omada turgu. Aastast 1762 kuulus alev Ogińskitele. Aastal 1792 sai Pryvałkist linn, mis hakkas aastast 1793 kuuluma Hrodna vojevoodkonda. Poola jagamisel läks Pryvałki aastal 1795 Venemaa koosseisu. Linn muudeti ametlikult külaks. kuuludes nüüd Hrodna kubermangu. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Pryvałki Poola koosseisu, 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Pryvałki
Hermen Rode

Hermen Rode (u. 1430–1504) oli saksa maalikunstnik. Luuka altar, Lübeck 1484 Hermen Rode töökojale omistatud Niguliste kiriku peaaltar, 1478–1481
Aziory

Aziory (transkribeerituna Azjorõ, valgevene keeles Азёры, poola keeles Jeziory, leedu keeles Ežeronys) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Hrodna rajoonis, Aziory külanõukogu halduskeskus. Asula asub Biełaje järve kaldal. Asulas on tegeletakse metsandusega. Aziorys on keskkool ja internaatkool, tegutseb kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik ja õigeusu kirik (1866). Aziorys asub ka vana kiviaja inimeste peatumiskoht, lisaks on seal veel vana kurgaan. Azioryt mainitakse esimest korda aastal 1398, mil seal asus Vytautasele kuulunud mõis. Asula jäi Leedu suurvürstide valduseks kuni XVII sajandini, kuuludes Trakai vojevoodkonda ja Hrodna maakonda. Aastal 1568 sai Aziory alev õiguse pidada turgu. Uputuse ajal põletasid Moskva väed maha Aziory katoliku kiriku, nii ehitati aastal 1679 sinna uus kirik. Poola jagamisel läks Aziory aastal 1795 Venemaa koosseisu. XVII sajandi lõpus hakkas asula kuuluma Walickitele. Walickid panid Aziorys käima kangatootmise ja paberivabriku. Kuna nad võtsid osa Kastuś Kalinoŭskiülestõusust, sisi konfiskeeriti neilt Aziory ja tööstus hakkas alla käima. Aastast 1921 kuulus Aziory Poola koosseisu, olles veel alev. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu. Aastal 1940 sai Azioryst külanõukogu keskus, selleks ajaks oli asula alevi staatuse kaotanud. Aziory kirikud Aziory "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Pöial-Liisi

"Pöial-Liisi" (taani keeles Tommelise) on Hans Christian Anderseni kunstmuinasjutt, mis räägib samanimelise tegelase seiklustest. Muinasjutt avaldati 1835. aastal. Pöial-Liisi (film 1994) Pöial-Liisi (audioraamat)
Treski tsässon

Treski tsässon on tsässon Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Treski külas (varemalt Väike-Treski külas) Setomaa vallas. Tsässon on pühitsetud Ristija Johannesele, kelle sündimise püha tähistatakse siin 7. juulil (Juliuse ehk vana kalendri järgi 24. juunil). Tsässon on tõenäoliselt ehitatud 1758. aastal ning see on põhjalikult ümber ehitatud 1988. aastal. Tsässonate loetelu Jaanus Plaat, Arne Maasik. Podmotsa. Suvistepühi ehk Nelipühi (ka Troitsa või Püha Kolmainu) tsässon. - Õigeusu kirikud, kabelid ja kloostrid Eestis. Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn 2011. Lk 888–889 Tapio Mäkeläinen, Ahto Raudoja. Treski. - Setomaa tsässonad. 2011. Lk 372–377 Treski tsässon kultuurimälestiste riiklikus registris
Liidia Elken

Liidia Elken (14. oktoober 1924 Kudina vald – 25. juuli 2014) oli eesti metallikunstnik. Ta õppis aastatel 1933–1938 Maarja-Magdaleena algkoolis, 1938–1939 Avinurme algkoolis ja 1941–1946 Rakvere Kergetööstuse Tehnikumis. 1946. aastal astus Tallinna Riiklikku Tarbekunsti Instituuti, kus õppis metallehistööd, ja lõpetas 1952. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi. Seejärel töötas üle 55 aasta Tallinna Juveelitehases, sealhulgas aastatel 1967–1970 oli tehase peakunstnik. In Memoriam Liidia Elken
Zbigniew Bródka

Zbigniew Marcin Bródka (sündinud 8. oktoobril 1984 Głownos) on Poola kiiruisutaja. Karjääri algusaastatel võistles Bròdka lühirajauisutamises, kuid polnud seal edukas. Olümpiadebüüdi tegi ta Vancouveri olümpiamängudel 1500 meetri distantsil ja saavutas 27. koha. Esimese medali võitis Bròdka 2013. aasta maailmameistrivõistlustelt, tulles Poola meeskonna koosseisus meeskondliku jälitussõidu pronksmedalile. 2014. aasta taliolümpiamängudelt pälvis ta kuldmedali 1500 meetri distantsilt ja pronksmedali meeskondlikus jälitussõidus.
Columbia (täpsustus)

Columbia nime kannavad: Columbia, Lõuna-Carolina osariigi pealinn Columbia, Illinoisi osariigi linn Columbia, Missouri osariigi linn Columbia, California osariigi asula Columbia jõgi, jõgi Põhja-Ameerikas Columbia Records, plaadifirma Columbia Pictures, filmistuudio Columbia ülikool, eraõiguslik ülikool New Yorgis Manhattani saarel Kosmosesüstik Columbia USS Columbia, mitme laeva nimi Columbia, ürgne superkontinent Briti Columbia Columbia ringkond
Nemophora

Nemophora on perekond liblikalisi pikktundelkoilaste sugukonnast. Perekonda kuulub umbes 200 liiki. Eestis elab 5 selle perekonna liiki: Nemophora cupriacella Nemophora degeerella – eriti pikkade tundlatega; vöödiga esitiibadel Nemophora dumerilella Nemophora fasciella Nemophora metallica – toitub tihti äiatari õitel; esitiivad metalliläikega
Harilik äiatar

Harilik äiatar ehk äiatar (Knautia arvensis) on taimeliik äiatari perekonnast. Äiatar on Eestis tavaline niitudel kasvav taim. Ta õitseb peamiselt juulis. Harilik äiatar andmebaasis eElurikkus
Säpina tsässon

Säpina tsässon on tsässon Setumaal, Säpina külas Setomaa vallas. Kuna naabruses olev Matsuri küla on suurem, on seda vahel nimetatud ka Matsuri tsässonaks. Tsässon on pühitsetud Nahtsile (Anastassia Vanemale), kelle püha tähistatakse siin 11. novembril (Juliuse ehk vana kalendri järgi 29. oktoobril). Aastatel 2004–2005 viidi tsässona vanuse määramiseks läbi dendrokronoloogiline mõõtmine, mille tulemusena leiti, et tsässon on tõenäoliselt ehitatud 1711. aastal. Tsässonate loetelu Jaanus Plaat, Arne Maasik. Säpina (Matsuri). Nahtsi (Anastassia) tsässon. - Õigeusu kirikud, kabelid ja kloostrid Eestis. Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn 2011. Lk 880–883 Tapio Mäkeläinen, Ahto Raudoja. Säpinä. - Setomaa tsässonad. 2011. Lk 356–361 Säpina tsässon kultuurimälestiste riiklikus registris