laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tähtede loend tähesuuruste järjekorras

Siin on loetletud heledamaid tähti järjestatuna nende näiva heleduse järgi.
Prooküon

Prooküon (ka Procyon, Alfa Canis Minoris, α Canis Minoris, α CMi, Väikese Peni alfa) on hele täht (magnituud 0,34) Väikese Peni tähtkujus. Prooküon on kaksiktäht. Procyon A on kollakasvalge allhiid spektriklassiga F5 IV-V/DA, mille magnituud on 0,4. Procyon B on valge kääbus magnituudiga 10,75 ja spektriklassiga wdF8 Prooküon on meile üks lähemaid tähti asudes 11,4 valgusaasta kaugusel.
Lina Nordquist

Lina Maria Palm Nordquist (neiuna Nordquist, sündinud 28. detsembril 1977 Gävleborgi läänis), on Rootsi kirjanik, füsioloog ja poliitik (erakonna Liberalerna liige). 2018. aastast Riksdagi liige. Ta kasvas üles Söderhamnis, õppis proviisoriks, kuid läks üle vererõhu ja diabeedi uurimisele. 2007. aastal kaitses ta Uppsala ülikoolis väitekirja diabeedi teemal. Ta on Uppsala ülikooli õppejõud, 2011. aastast füsioloogiadotsent. Aastatel 2013–2018 oli ta liberaalne maanõunik/piirkonnanõunik Uppsala maakonna volikogus/piirkonnas. Ta valiti 2018. aasta Rootsi parlamendivalimistel Uppsala maakonna liberaalide parlamendiliikmeks. 2022. aasta Rootsi parlamendivalimistel valiti ta tagasi Riksdagi. Ta on olnud liberaalide liige sotsiaalkomisjonis ja tervishoiupoliitika eestkõneleja. Doktoriõpingute ajal oli ta Uppsala ülikooli doktorikomisjoni esimees. Ta on vähifondi nõukogu liige 2021. aastal tegi ta kirjanikudebüüdi ajaloolise romaaniga "Dit du går, följer jag", mis räägib perekonnast, kes põgenes Norrast ja asus elama Hälsinglandi. Eesti keeles ilmus see romaan 2022. aastal pealkirjaga "Järgnen sulle" sarjas "Põhjamaade romaan" (tõlkinud Tiina Mullamaa). Ta on abielus füsioloogiaprofessor Fredrik Palmiga.
Svatove rajoon

Svatove rajoon (ukraina keeles Сватівський район) on rajoon Ukraina Luhanski oblastis. 18. juulil 2020 vähendati Ukraina haldusreformi raames Luhanski oblasti rajoonide arvu kaheksani, millest vaid neli oli valitsuse kontrolli all, ning oluliselt laiendati Svatove rajooni ala. 2020. aasta jaanuaris oli hinnanguline rahvaarv 33 302. 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanike seas 91,4% ukrainlasi, 7,3% venelasi ja 0,3 valgevenelasi. Svatove Biloukrakõne Krasnoritšenske Lozno-Oleksandrivka Nõžnja Duvanka Trojitske Kolomõitšõha Karmzõnivka küla 2021. aastal Krasnoritšenske alev 2018. aastal "Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ". Голос України (ukraina). 18. juuli 2020. Vaadatud 3. oktoobril 2020. "Нові райони: карти + склад" (Ukrainian). Міністерство розвитку громад та територій України. 17. juuli 2020.{{cite web}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Home". ukrcensus.gov.ua.
Saulkalne

Saulkalne on küla (lielciems) Lätis Salaspilsi piirkonnas, Salaspilsi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 24 meetri kõrgusel valla kaguosas. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 15 ja Riiast 33 kilomeetri kaugusel. Saulkalne põhjaservaks on Riia–Daugavpilsi raudtee, seal asub Saulkalne raudteepeatus. Asulat läbib maantee A6. Külas asuvad bussipeatused Spolītes, Saulkalne, Saulkalne II ja Saulkalne III. Küla rajati nõukogude perioodil sealse asfaltbetooni- ja ehitusmaterjalide tehase juurde. Külas on lasteaed ja raamatukogu. Seal tegutsevad mineraalmaterjalide tehas Saulkalne S ja gaasbetoonblokkide tehas Aeroc. Saulkalne raudteejaam avati 1931. aastal, teenindamaks Daugava teisel kaldal asuvat Nāves sala tsemendivabrikut. Aastal 1960 hakkas sealne lubjavabrik kandma nime Sarkanais Oktobris. Aastal 1964 valmis Salaspilsi raudteejaamast tehaseni viiv harutee. Vabriku juurde, Daugava ja maantee vahele, hakati rajama ka töölisasulat. Hiljem valmis seal ka Riia 4. teedevalitsuse asfaltbetoonitehas. 1980. aastatel muudeti sealne lubjatehas Saurieši vabriku filiaaliks, kus valmistati teedeehituse tarbeks paekivist killustikku ja jahvatati dolomiiti. Looduskaitse all on Stepiņi tamm, Skaudīgase vaher ja Saulkalne paju (hõberemmelgas ümbermõõduga 5,1 meetrit). Mungamäe ehk Värtnamäe linnamägi on muinsusmälestisena regionaalse kaitse all. 1968. aastal oli külas 714 elanikku, 2015. aastal oli elanikke 1264 ja 2022. aastal 1241. Värtnamägi Saulkalne tänavavaade Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija Autotransporta direcija https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/salaspils-novada-bibliotekas-saulkalnes-filialbiblioteka Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS Mūku kalns (Spolīškalns) - pilskalns Vietvārdu datubāze
Jelena Kallas

Jelena Kallas (sündinud 21. oktoobril 1976) on Eesti keeleteadlane. Jelena Kallas on lõpetanud 2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli eesti keele kui võõrkeele ja kultuuriloo erialal. Aastal 2002 kaitses ta samas magistrikraadi ("Autentne tekst eesti keele kui teise keele õpetamisel vene õppekeelega põhikooli vanemas astmes", juhendaja Mart Rannut) ja 2013 doktorikraadi väitekirjaga "Eesti keele sisusõnade süntagmaatilised suhted korpus- ja õppeleksikograafias" (juhendajad Margit Langemets ja Asta Õim). Jelena Kallas on töötanud alates 2000. aastast Eesti Keele Instituudis, alates 2020. aastast vanemarvutileksikograaf-projektijuhina. 2016–2020 oli ta EKI teadussekretär. Kallas on üks "Eesti-vene sõnaraamatu" 3. (2003) ja 4. köite (2006), "Eesti keele põhisõnavara sõnastiku" ja sõnastiku "Eesti keele naabersõnad" autoritest. Ta on ka keeleportaalide Sõnaveeb ja Keeleõppija Sõnaveeb üks autoritest.[viide?] Ta on Eesti Rakenduslingvistika Ühingu juhatuse liige. Jelena Kallas Eesti Teadusinfosüsteemis https://www.etis.ee/CV/Jelena_Kallas/est https://www.rakenduslingvistika.ee/liikmed/
Dolesmuiža

Dolesmuiža on küla (mazciems) Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas. Küla asub valla edelaosas Daugava jõe Dole saare lääneosas. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 8,3 ja Riiast 23 kilomeetri kaugusele. Külas asuvad Testa Dole ja Daugavas muzejsi bussipeatus. Külla jäi Uus-Dole piiskopilinnus, mille asupaik on muinsusmälestisena regionaalse kaitse all. Samuti on kaise all Dole mõisaansambel, sealhulgas häärber, park ja mõisavalitseja maja ning mõisavalitseja majas asuv ahi Mõisa häärberis asub Daugava muuseum. Küla jääb Dole saare loodusparki. Looduskaitse all on Dolesmuiža paljandid ja Dole mõisa hiidpuud (tamm ümbermõõduga 4,05 meetrit ja vaher ümbermõõduga 3,75 meetrit). Vietvārdu datubāze Autotransporta direcija Autotransporta direcija Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
Annuška

Annuška on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas. Küla asub valla edelaosas Daugava jõe Dole saare loodeosas. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 11,3 ja Riiast 25,5 kilomeetri kaugusele. Külas asub Annuška bussipeatus. Küla jääb Dole saare loodusparki. Vietvārdu datubāze Autotransporta direcija Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
Teise astme linn

Teise astme linn oli 1. mail 1938 jõustunud linnaseaduse alusel linn, kus oli 10 000 – 50 000 elanikku. Teise astme linnad olid Narva (1. mail 1938 24 135 elanikku, sellest Narva-Jõesuu linnaosas 1594), Pärnu (21 538 elanikku), Nõmme (20 207 elanikku), Rakvere (9996 elanikku), Valga (10 432 elanikku) ja Viljandi (12 795 elanikku). Esimese astme linn Kolmanda astme linn Vabariigi Presidendi otsus nr. 15., Riigi Teataja, nr. 51, 24 mai 1938 Linnade rahvastik mais 1938. a. Alatine tabel nr. 15. Eesti Statistika, juuli-august 1938 (25. august 1938), nr. 200 (7) – 201 (8), lk. 416. Vabariigi Presidendi otsus nr. 15 – 19. maist 1938
Hans Soosaar (vallasekretär)

Hans Soosaar (19. juuli 1870 Laane-Suki talu, Viljandi vald – 20. veebruar 1926 Viljandi) oli Eesti omavalitsusametnik. Õppinud Viljandi kihelkonnakoolis, oli Hans Soosaar 1892–1894 Pajusi valla kohtukirjutaja, 1894–1900 Viiratsi ja Vana-võidu valla ning 1900. aastast kuni surmani Viljandi valla vallakirjutaja. Ta oli ka Viljandi linnavolikogu liige majaomanikkude rühma poolt, maakonna hoolekandekohtu liige, Eesti üleriiklise vallasekretäride seltsi ja selle Viljandi osakonna juhatuse liige. "Oma ametialal oli kadunu asjatundlik ja rahvale alati vastutulelik ja sellepärast kõigist lugupeetud. Seda tõendab kõige paremini tema kauaaegne teenistus viimasel ametikohal."
Ariane 6

Ariane 6 on arenduses kanderakett, mis on võimeline viima lasti geostatsionaarsele- ja Maa-lähedasele orbiidile. Kanderaketti arendab ESA tellimusel ArianeGroup ning see peaks asendama kanderaketi Ariane 5. Ariane 6 peaks esmalennu tegema 2024. aastal.
Tampere Ülikool

Tampere Ülikool (soome keeles Tampereen yliopisto) on Soomes Tamperes asuv ülikool. Ülikoolis õpib 21 500 üliõpilast ja töötab 4 200 inimest. Kool asutati 2019. aasta alguses, kui senine Tampere Ülikool ja Tampere Tehnikaülikool liideti ühtseks Tampere Ülikooliks.
Lucia legendi meister

Püha Lucia legendi meister oli anonüümne Madalmaade maalikunstnik, kes tegutses 15. sajandi teisel poolel ja 16. sajandi esimesel kümnendil Brugges. Lucia legendi meistri töökojale on omistatud umbes 30 teost, mille tellijaid oli nii Hispaaniast kui ka Põhja-Euroopast, sealhulgas Niguliste muuseumis eksponeeritav Mustpeade vennaskonna Maarja altar. Nimetuse "Lucia legendi meister" andis anonüümsele meistrile Max Jakob Friedländer 1480. aastasse dateeritud altarimaali järgi Brugge Jakobi kirikus, millel oli kujutatud kolm stseeni püha Lucia elust. Meistri maalidel on sageli kujutatud Brugge vaadet, eriti kaubakoja kellatorni (belfort) ja Maarja kirikut. Nende hoonete ehitusfaaside järgi maalidel on maale seatud kronoloogiasse. Meistrit on püütud identifitseerida. Ann Roberts on oletanud, et ta oli Jan Dhervy ning Brugge ajaloolane Albert Janssens on pakkunud tema nimeks Fransois vanden Pitte, kuid mõlemal juhul napib kirjalike allikate kinnitusi ja seetõttu eelistatakse jääda Lucia legendi meistri nimetuse juurde. Lucia legendi meister on saanud mõjutusi Hans Memlingilt, näiteks laenanud tema maalidelt figuure ja detaile, kuid nii tema komponeerimisvõtted, maalimislaad kui ka tehnilised oskused erinevad Memlingi omadest. Laene on ka Dieric Boutsilt, Hugo van der Goesilt ja Rogier van der Weydenilt. Tallinnas asuva Mustpeade vennaskonna Maarja altari omistas Lucia legendi meistrile esmakordselt eesti kunstiteadlane Mai Lumiste. Teoseid: "Püha Lucia legend" Brugge Püha Jakobi kirikus "Kuningate kummardamine" Cincinnati Kunstimuuseumis "Kristuse taganutmise" triptühhon Minneapolise Kunstimuuseumis "Kristuse taganutmise" triptühhon Madridi Thyssen-Bornemisza muuseumis "Maarja, Taeva kuninganna" Washingtoni Rahvusgaleriis "Neitsi Maarja roosilehtlas" Detroiti Kunstiinstituudis "Virgo inter virgines" Brüsselis Belgia Kuninglikus Kaunite Kunstide muuseumis Mustpeade vennaskonna Maarja altar Tallinnas Eesti Kunstimuuseumis K. Palginõmm. Mai Lumiste ja Lucia legendi meistri loomingu problemaatika. Mai Lumiste und der Problemkreis des Schaffens des Meisters der Lucialegende. - Kunstiteaduslikke uurimusi, 22/2013 A. Mänd. Lucia legendi meister identifitseeritud? Lucia legendi meistrist, Tallinna mustpeade retaablist ja Eesti kunsti ajaloo 2. köite avapeatükist. - Kunstiteaduslikke uurimusi 16/2007 Maarja altari retaabel. - Niguliste muuseum A. Mänd. Lucia legendi meister identifitseeritud? Lucia legendi meistrist, Tallinna mustpeade retaablist ja Eesti kunsti ajaloo 2. köite avapeatükist. - Kunstiteaduslikke uurimusi, 16, 2007 K. Palginõmm. Mai Lumiste ja Lucia legendi meistri loomingu problemaatika. - Kunstiteaduslikke uurimusi, 22/2013
Catherine Colonna

Catherine Colonna (sündinud 16. aprillil 1956 Toursis) on Prantsusmaa diplomaat ja poliitik. Ta on 20. maist 2022 Prantsusmaa välisminister Élisabeth Borne'i valitsuses. Ta sündis aastal 1956 Toursis Korsika juurtega talupoja perekonnas. Ta lõpetas õigusteduse magistrina avaliku õiguse alal Toursis asuva François-Rabelais' ülikooli. Seejärel lõpetas ta Pariisi Poliitikauuringute Instituudi ja École nationale d'administrationi. Aastal 1983 valis ta diplomaatilise karjääri ja määrati ametisse Prantsusmaa saatkonda Ameerika Ühendriikides, algul poliitikaosakonnas, seejärel pressi- ja teabeosakonnas. Pärast Pariisi naasmist usaldati talle aastatel 1986–1988 välisministeeriumi õigusasjade direktoraadis Euroopa õigusega tegelemine. Aastal 1988 sai tast tehniline nõunik avalike tööde minister Maurice Faure’i kabinetis. Aastal 1989, vahetult enne Berliini müüri langemist, liitus ta Välisministeeriumi analüüsi- ja prognoosikeskusega, kus ta pandi vastutama Euroopa asjade eest. Hiljem sai temast 1990. aastal välisministeeriumi pressiesindaja kommunikatsiooni- ja teabeosakonnas, kus ta töötas viis aastat. Aastal 1993 nimetasid välisminister Alain Juppé ja Dominique de Villepin ta pressiesindaja asetäitjaks. Kaks aastat hiljem, mais 1995, määras äsja ametisse nimetatud president Jacques Chirac ta oma Elysée pressiesindajaks. Järgmised üheksa aastat töötas ta Prantsuse Vabariigi presidendi ametliku esindajana, seejärel lahkus ta ametist, et töötada septembris 2004 riikliku kinematograafiakeskuse (CNC) peadirektorina. Pärast Euroopa põhiseaduse referendumit naasis ta diplomaatia juurde, ta määrati 2. juunil 2005 peaminister Dominique de Villepini moodustatud uue valitsuse Euroopa asjade delegaadiks. Ta jäi ametisse kaheks aastaks, kuni 15. maini 2007. Alates sügisest 2007 kuni 2008. aasta suveni osales ta Alain Juppé juhitavas Prantsusmaa välis- ja Euroopa poliitika valge raamatu komisjonis. 26. märtsil 2008 määrati ta Prantsusmaa alaliseks esindajaks UNESCO juures. 20. maist 2022 on ta Prantsusmaa välisminister Élisabeth Borne'i valitsuses, olles teine naine selles ametis (Michèle Alliot-Marie oli aastatel 2010–2011 esimene naine selles ametis). 2001 Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk
Tigray osariik

Tigray osariik (tigrinja keeles ክልል ትግራይ, amhara keeles ትግራይ ክልል, Tigrāy kilil; ametlikult Tigray rahvuslik regionaalosariik, tigrinja keeles ብሔራዊ ክልላዊ መንግስቲ ትግራይ, Bəh̩erawi Kəllelawi Mängəśti Təgray; eesti keeles ka Tigrai; varem Piirkond 1) on Etioopia põhjapoolseim osariik. Tigray on tigrinjade kodumaa, selle keskus ja suurim linn on Mek’ele. Üheteistkümnest Etioopia regionaalosariigist on Tigray nii pindalalt, rahvaarvult kui rahvastiku tiheduselt viiendal kohal. Tigray ametlik keel on, nagu ka sellest põhjas asuvas Eritreas, tigrinja keel ning aastal 2019 oli rahvaarv hinnanguliselt 5 443 000. Enamik (u 80%) rahvastikust tegeleb põllumajandusega ning panustas 2009. aastal piirkonna SKT-sse 46%. Rahvastiku tihedus on suurim mägismaal, eriti Tigray ida- ja keskosas. Palju väiksema rahvastikutihedusega tasandikud moodustavad Tigray pindalast 48%. Tigraylastest on 96% õigeusklikud. Tigray piirneb põhjas Eritreaga, läänes Sudaaniga, lõunas Amhara osariigiga ning idas ja kagus Afari osariigiga. Tigray võimuaparaat koosneb täidesaatvast võimust, mida juhib president, seadusandlikust võimust, mis kuulub osariigi nõukogule ning kohtuvõimust, mida juhib osariigi ülemkohus. Novembris 2020 puhkesid osariigis Tigray Rahva Vabastusrinde (TRV) ja Etioopia keskvalitsuse vahel kokkupõrked, mis eskaleerusid kiiresti Tigray sõjaks ning destabiliseerisid kogu piirkonda. Eritrea liitus sõjaga valitsuse poolel. Osariigi deviis on "Pole mägesid, mille otsa me ei roniks" ("ዘይንድይቦ ጎቦ"). "SITUATION ANALYSIS OF CHILDREN AND WOMEN: Tigray Region" (PDF). 1. detsember 2019. "Eritrean forces killed 100s of civilians in Tigray 'rampage': HRW" (inglise). Al Jazeera. Vaadatud 25. mail 2021. "Tigray crisis: Ethiopia orders military response after army base seized". BBC News (Briti inglise). 4. november 2020. Vaadatud 25. mail 2021. Tigray State Information Map of Tigray Region at DPPA of Ethiopia Ethiopian Treasures – Queen of Sheba, Aksumite Kingdom – Aksum Ethiopian Treasures – Emperor Yohannes IV Castle – Mekele "Tigrayans want end to border row" by Elizabeth Blunt, BBC News, 20 December 2007
Mihkel Känd

Mihkel Känd (sündinud 31. märtsil 1999 Tartus)[viide?] on eesti muusikalinäitleja ja kultuurikorraldaja. Känd omandas põhi- ja üldkeskhariduse (2006-2018) Tartu Miina Härma Gümnaasiumis. Lõpetas 2022. aastal Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia kultuurikorralduse eriala bakalaureuseõppe. Õppis aastatel 2006-2010 Heino Elleri Muusikakoolis, erialapilliks trompet (õp. Priit Sonn).[viide?] Kuulub Pärnu rahvusvahelise ooperimuusika festivali PromFest korraldusmeeskonda produtsendina. 2010 - muusikal "Helisev muusika" (lav. Ain Mäeots) – Kurt 2011 - muusikal "Mary Poppins" (lav. Georg Malvius) – Michael 2011 - ooper "Maria Stuarda" (lav. Roman Hovenbitzer) – Leicesteri krahv lapsena 2012 - kontsertlavastus "Lotte jõulupidu" (lav. Ain Mäeots) – Putukas Kusti; von Trappide laps Friedrich 2016 - ooper "Lucia di Lammermoor" (lav. Roman Hovenbitzer) – Enrico lapsena 2018 - suvelavastus "Roosi nimi" (lav. Tanel Jonas) – Munk Vanemuise 2016/2017 hooajakirjas Ramp ilmus Mihklist reportaaž, kus ta kirjeldas ühte oma argist teatripäeva Vanemuises. 2017 - PromFesti ooperilavastus "Aida" (lav. Madis Nurms) – Tartu Noortekoori lauljana Vanemuise ooperikooris. 2021 - PromFesti ooperilavastus "Türklane Itaalias" / Il turco in Italia (lav. Andrus Vaarik) 2023 - PromFesti ooperilavastus "Tuhkatriinu" / Cendrillon (lav. Jüri Nael) Lavastuste fotod Kaitseliidu Tartu Maleva tegevliige aastast 2017.[viide?] "Miina Härma Gümnaasium. Vilistlased". "TÜ VKA kultuurikorralduse õppekava vilistlased". "Team – PromFest". Festivali kodulehekülg. Hanson, Raimu (15. november 2010). "Lavastaja tõstis häält vaid paar-kolm korda". Tartu Postimees. Kuter, Toomas (11. jaanuar 2012). "Inimlikult lihtne Mary Poppins". Pärnu Postimees. Känd, Mihkel (2016). "Mihkel Känd - etendused laval ja lava taga". Vanemuise hooajakiri Ramp. "2021 – Il turco in Italia – PromFest". Festivali kodulehekülg. Jürisson, Anu (20. september 2021). "Poola metsosopran ja Lõuna-Korea bariton võitsid Pärnu publiku südame". Pärnu Postimees. "2023 – Cendrillon – PromFest". Festivali kodulehekülg. Aavik, Anne (15. september 2023). "Tuhkaprints ja Unistuste Triinu". Sirp. PromFest, Pärnu rahvusvaheline ooperimuusika festival
Peter Zittaust

Peter Zittaust ehk Petrus Zittaust (tšehhi keeles Petr Žitavský; umbes 1275 Zittau – 1339 Zbraslav) oli Böömimaa kroonik ja kirjanik, tsistertslaste ordu munk, alates 1316. aastast Zbraslavi kloostri abt. Ta oli Böömimaa ajaloo olulise allika Zbraslavi kroonika põhiautor, kirjutanud kaks raamatut aastate 1316–1338 kohta. Peter (Petrus) von Zittau. - Deutsche Biographie Peter (Petrus) von Zittau. - Deutsche Biographie Petrus von Zittau. - Biographia Cisterciensis Petrus von Zittau, Abt zu Königsaal in Böhmen, ums Jahr 1300. - Mecklenburg-Vorpommern. Digitale Bibliothek (raamat temast, saksa keeles)
2099

◄ | 20. sajand | 21. sajand     ◄ | 2060. aastad | 2070. aastad | 2080. aastad | 2090. aastad         ◄◄ | ◄ | 2095 | 2096 | 2097 | 2098 | 2099 | 2100           2099. aasta Viimane täisaasta, mil Gregoriuse kalendri ja Juliuse kalendri vahe on 13 päeva 21. märts Rõngakujuline päikesevarjutus, tekib päikesekroon 14. september Täielik päikesevarjutus
Bukaiši

Bukaiši on küla (vidējciems) Lätis Dobele piirkonnas, Bukaiši valla halduskeskus. Küla asub valla kaguosas Tērvete jõe kaldal. Bukaišit on esmamainitud 1605. aastal. 1649. aastal oli Bukaiši mõis Jakob Kettleri abikaasa Luise Charlotte valduses. 1740. aastal sündis külas Kuramaa poliitik Otto Hermann von der Howen. 1901. aastal rajati Bukaišisse seltsimaja. Teise maailmasõja ajal tegutsesid küla ümbruses Läti metsavennad, keda juhtis Herberts Cukurs. Aastail 2002–2021 kuulus küla Tērvete piirkonda. 2022. aastal oli külas 221 elanikku. Vietvārdu datubāze
Brugge Maarja kirik

Brugge Maarja kirik (hollandi keeles Onze-Lieve-Vrouwekerk) on 13.–15. sajandil ehitatud gooti kirik Brugges Belgias. Stiililt kuulub ta Flandria varaseimate tellisgootika ehitiste hulka. Hoone on kasutusel osaliselt kiriku ning osaliselt muuseumina. Kolmelööviline pikihoone ehitati 1210.–1230. aastal, läänefassaadi kaks filigraanset trepitorni on dateeritud umbes 1280. aastasse. Umbes sel ajal algas kiriku teine ehitusfaas, mis kestis 1335. aastani ja mille jooksul ehitati kiriku transept, kooriruum ja 1320. aastal valminud, erandlikult pikihoone põhjaküljele paigutatud võimas torn, mis oma 115,6-meetrise kõrgusega valitseb Brugge linnasiluetti. Torn on maailmas tellisehitistest kõrguselt kolmas Lübecki Maarja kiriku ja Landshuti Püha Martini kiriku torni järel, teistel andmetel teisel kohal. 1345. aastal ehitati pikihoone põhjaküljele juurde veel üks lööv, 1450–1474. aastal samasugune pikihoone lõunaküljele. Need kaks lisalöövi, mis muutsid basiilika viielööviliseks, kooriümbriskäik ja kabelipärg, samuti viimasena ehitatud eesõue- ehk paradiisiportaal torni juures on stiililt niinimetatud Brabandi gootika, mis lähtub Põhja-Prantsusmaa eeskujudest. 1480. aastal ehitati lõpuni käärkamber ja kabelid, 1472. aastal valmis naabruses oleva Gruuthuse lossi perekonna kabel, mis moodustab ühenduslüli lossi ja Maarja kiriku vahel. Lõunalöövi suures kabelis, mis ehitati 18. sajandil barokkstiilis ja mida nimetatakse Cappella sacra, asub Brugge madonna, Maarjat Jeesuslapsega kujutav valgest marmorist skulptuur, mille lõi Michelangelo arvatavasti 1504. aastal. Kuju on dateeritud töötasu dokumentide alusel, mille järgi Firenze pankurid Baldassare ja Giovanni Balducci tasusid kujurile 1503. ja 1504. aasta vahel. Sisustuses on arvukalt maale eri perioodidest, sealhulgas Jacques-Louis Davidi, Bernard van Orley, Adriaan Isenbrandti, Pieter Pourbusi ja Gaspar de Crayeri teosed, kaheteistkümne apostli skulptuurid piilaritel ja 18. sajandi rokokookantsel. Veel on vaatamisväärsuseks põrandas klaasi all eksponeeritud 13. ja 14. sajandil maalitud hauakastid ning Burgundia Maria ja Charles Südi hauad 15. ja 16. sajandist. Brugge Maarja kirik esineb mitme Madalmaade 15. sajandi kunstniku maalidel, kujutatuna taustale maalitud linnavaates, näiteks Püha Lucia legendi meistri ja Brugge Püha Ursula legendi meistri maalidel. Sisevaade läänest rokokooletnerile Vaade põhjakõrgseina arkaadile ja letnerile Maalingutega hauakastid Bernard van Orley altarimaal, 1534 Capella Sacra ja Brügge Madonna, 1503 Burgundia Maria sarkofaag. Jan Bormans ja Renier van Thienen, 1502 Anthonis van Dyck, 1626 Kantsel, 18. sajand O.L.V.-kerk Museum (Museum of the Church of Our Lady). - BRUGGE. - visitbruges.be Museum of the Church of Our Lady Bruges. -
Balti Tiiger 2022

Balti Tiiger oli 1. oktoobrist 27. oktoobrini 2022 toimunud Saksamaa relvajõudude, Eesti õhuväe ja mereväe kombineeritud väekaitse koostööõppus. "Saksa merejalaväelased jagasid Miinisadamas mereväebaasi kaitsmise kogemusi". err.ee. ERR uudised. 3. oktoober 2022. Vaadatud 26. oktoobril 2022. Tallinna Miinisadamas toimus Eesti-Saksa õppuse Balti Tiiger esimene etapp, milles Saksa merejalaväelased jagasid Eesti kolleegidele kogemusi mereväebaasi kaitses. "Galerii: merevägi harjutab liitlastega sadamakaitset". err.ee. ERR uudised. 17. oktoober 2022. Vaadatud 26. oktoobril 2022. Mereväe rannikukaitsedivisjoni ajateenijad harjutavad õppusel Baltic Tiger Saksamaa mereväelastega Miinisadama territooriumil sadamakaitset. "Baltic Tiger 2022 | Auch Luftwaffe und Marine sind zum Schutz der Ostflanke der NATO im Einsatz. Im Oktober üben die beiden Teilstreitkräfte ihre Zusammenarbeit intensiv". bundeswehr.de (saksa). Bundeswehr. 24. oktoober 2022. Vaadatud 26. oktoobril 2022. "Algab Eesti ja Saksamaa koostööõppus Baltic Tiger 22". mil.ee. Eesti Kaitsevägi. 27. september 2022. Vaadatud 26. oktoobril 2022. "Эстония и Германия проведут совместные учения „Baltic Tiger - 22"". delfi.ee (vene). Delfi. 27. september 2022. Vaadatud 26. oktoobril 2022. Algas õppus Baltic Tiger. Sõdurileht, 4. oktoober 2022 (video, 1:52)
Shire Inda Selassie

Shire (tigrinja keeles ሽረ, Shuh-ruh, amhara keeles ሽሬ, Shuh-ré; ka Inda Selassie, tigrinja keeles እንዳ ሥላሴ ehk Kolmainsuse Koda) on linn ja maapiirkond Etioopia Tigray osariigis. Shire linn on Tigray Loodepiirkonna keskus. Varem kuulus Shire Tahtay Koraro maapiirkonda. At least in 1998, per EUE: Tigray Evacuees, 12/98