laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Helmut Idarand

Helmut Idarand (kuni 26. juulini 1935 Helmuth Ingeland; 20. juuli 1929 Põllküla, Kloostri vald – 15. mai 1993 Tartu) oli eesti loomakasvatusteadlane. Ta õppis Paldiski algkoolis, lõpetas 1949. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1954. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia zootehnikuna ning omandas 1964. aastal põllumajanduskandidaadi kraadi. Idarand töötas aastatel 1953–1993 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudis, olles 1966–1986 ja 1990–1993 veisearetusosakonna juhataja. Talle omistati 1956. aastal noorem- ja 1971. aastal vanemteaduri kutse. Tema juhendamisel ja osavõtul täiustati eesti punast veisetõugu (aretuskomponendina kasutati uusi suure piimajõudlusega punaseid veisetõuge), loodi pullide valiku, kasvatamise ja hindamise meetodid, rajati noorpullikasvandusi, korraldati veiste jõudluskontrolli ja hakati aretusarvestust tegema arvuti abil. Ta süstematiseeris nüüdisaegse eesti punase veisetõu liinidesse ja sugulasrühmadesse, uuris punaste veisetõugude genealoogiat, korraldas aastatel 1960–1993 veiste jõudluskontrolli aastaraamatute väljaandmist, koostas veiste jõudluskontrolli juhendeid (1969, 1981, 1993), avaldas üle 150 töö. Tema juhendamisel kaitsti 6 kandidaaditööd. Ta oli Eesti Punase Karja Tõuaretusnõukogu juhatuse aseesimees, Üleliidulise Punaste Tõugude Aretuskeskuse metoodikanõukogu liige ning Eesti Teaduste Akadeemia geneetika ja selektsiooni probleemnõukogu liige. 1972 Nõukogude Eesti preemia 1981 Eesti NSV teeneline teadlane 1985 Eesti NSV riiklik preemia "Idarand, Helmut - Eesti Entsüklopeedia". entsyklopeedia.ee. Vaadatud 30. mail 2024. "Helmut Idarand - 70" (PDF).
Enrico-Egon Mitt

Enrico-Egon Mitt (sündinud 20. juunil 1930 Tallinnas) on eesti endine mäesuusataja. Ta lõpetas 1949. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonnas ja lõpetas 1970. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi. Mitt alustas sportimist 1945. aastal Dünamos, tuli jalgrattasõidus korduvalt Eesti koolinoorte meistriks ja püstitas 2 Eesti noorterekordit. Ilmar Pärtelpoja suunamisel keskendus ta mäesuusatamisele, võitis aastatel 1950–1955 Eesti meistrivõistlustel mäesuusatamises 1 kuld-, 1 hõbe- ja 4 pronksmedalit ning suusahüpetes 1 pronksmedali, osales Eesti meistrivõistlustel 40 aastat, kuulus 25 korda Eesti koondisse. 1980. aastast harrastas ta orienteerumist ning tuli oma vanuseklassis 1995. ja 1996. aastal Eesti meistriks. Ta on olnud ka Spartaki ja Kalevi liige. Mitt alustas tööd metalltoodete tehases Vasar 1954. aastal, algul tehnilise kontrolli osakonna juhatajana, hiljem ohutustehnika büroo juhatajana, oli tehase kehakultuurikollektiivi esimees ja aastatel 1991–1996 Vasara Otepää spordibaasi juhataja. Tema abikaasa on mäesuusataja Vivian Mitt. "Mitt, Enrico-Egon - Eesti Entsüklopeedia". entsyklopeedia.ee. Vaadatud 31. mail 2024. "Spordileht 20 juuni 1980 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 31. mail 2024.
Ivar Trikkel

Ivar Trikkel (11. aprill 1930 Tallinn – 20. aprill 1999 Tallinn) oli eesti ajakirjanik. Trikkel lõpetas 1949. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1954. aastal eesti filoloogina Tartu Riikliku Ülikooli, 1967. aastal omandas ta filoloogiakandidaadi kraadi. Trikkel oli aastatel 1954–1973 Eesti Raadios kommentaator, toimetaja, reporter ja korrespondent, 1973–1977 Eesti Raadio arvutuskeskuse vanemteadur, 1977–1984 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuurhariduse kateedri juhataja, 1989–1991 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe kultuurinõunik, 1991–1996 Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuurifilosoofia ja -ajaloo õppetooli juhataja ja professor, 1996. aastast emeriitprofessor. Ta pidas loenguid Tampere, Moskva ja Karli ülikoolis, kirjutas uurimusi massiteabe, hariduse ja kultuuriteooria alalt. Ta avaldas üle 100 teadusliku ja populaarse kirjutise ajakirjanduse ja kultuuri probleemidest. Ta oli aastatel 1996–1999 Tallinna Reaalkooli vilistlaskogu esimees. 1966 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane Tema abikaasa oli raadioajakirjanik ja kuuldemängude autor Inge Trikkel, poeg on materjaliteadlane Andres Trikkel. "Trikkel, Ivar - Eesti Entsüklopeedia". entsyklopeedia.ee. Vaadatud 31. mail 2024. "Eesti Päevaleht 11 aprill 2000 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 31. mail 2024. "Reaali Poiss : Tallinna Reaalkooli häälekandja 1 jaanuar 2001 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 31. mail 2024.
Mari Frühling

Sünniaeg: 1984 Sünnikoht: Viljandi, Eesti Mari Frühling (neiupõlvenimega Paurson) on Eesti kunstnik ja loomaõiguslane, kes sündis 1984. aastal Viljandis. Ta on tuntud oma pühendumuse poolest eetilistele kunstivahenditele ja loomsete komponentide alternatiividele oma loomingus. Aastatel 2012–2021 elas ja töötas Mari Frühling Kanadas. Selle aja jooksul arendas ta oma kunstioskusi ja omandas väärtuslikke kogemusi rahvusvahelises kunstikeskkonnas. Peale Eestisse naasmist 2021. aasta sügisel alustas Frühling maalikunsti õpinguid Tartu Kõrgemas Kunstikoolis Pallas. Ta on pühendunud bakalaureusekraadi omandamisele ning tema õpingute keskmes on eetiliste ja keskkonnasõbralike kunstimaterjalide kasutamine. Mari Frühlingu missiooniks kunstnikuna on leida ja kasutada võimalikult eetilisi alternatiive loomseid komponente sisaldavatele kunstitarvetele. Tema teosed on peamiselt maalitud veganmärgistusega õlivärvidega ning kasutatud on sünteetilisi pintsleid. Mari Frühlingu loomingut on eksponeeritud mitmetes mainekates näitusepaikades nii Eestis kui välismaal, sealhulgas: Galerii Pallas Eesti suursaatkond Brüsselis Eesti Kirjandusmuuseum Tartu Ülikooli Raamatukogu Betti Alveri muuseum Omicumi galerii Lisaks kunstnikutööle on Mari Frühling aktiivne loomaõiguslane, kes seisab loomade õiguste ja heaolu eest. Tema eetilised põhimõtted kajastuvad ka tema kunstiloomingus, kus ta väldib loomsete komponentide kasutamist ja otsib pidevalt uusi alternatiive.
Jüri Põldoja

Jüri Põldoja (9. detsember 1930 Tallinn – 5. oktoober 1994 Tallinn) oli eesti tennisetreener. Ta lõpetas 1949. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1977. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna. Põldoja alustas tennisetreeninguid 1947. aastal Kadriorus Feliks Tõnuri juhendamisel, tuli 1949. aastal segapaarismängus Eesti U18 meistriks. Ta töötas 1954. aastast Kalevi spordiseltsi treeneri, 1963. aastast direktori, 1969. aastast KSMK vanemtreeneri, 1976. aastast õppealajuhataja ja 1979. aastast direktorina, aastatel 1991–1994 Eesti Tennise Liidu vanemtreenerina. Ta toimetas Noorte Hääle spordinurki ning tegi kaastööd Kehakultuurile ja Spordilehele. Tema õpilaste hulgas olid Maria Kull, Tiiu Neiland, Ervin Lange, Villem Lapimaa. 1970 Eesti NSV teeneline treener 1970 Kalevi auliige 1989 Eesti NSV Tenniseföderatsiooni auliige Tema pojad on spordiajakirjanik Ants Põldoja ja ettevõtja Priit Põldoja. "ESBL". www.esbl.ee. Vaadatud 31. mail 2024.
Maksim Jenihhin

Maksim Jenihhin (sündinud 9. juunil 1981) on Eesti informaatikateadlane. Maksim Jenihhin lõpetas Jõhvi Vene Gümnaasiumi 1999 ning omandas Tallinna Tehnikaülikoolis arvuti- ja süsteemitehnika erialal bakalaureuse- (2003), magistri- (2004) ja doktorikraadi (2008). Töötas ELIKO Tehnoloogia Arenduskeskus OÜs arendusinsenerina 2004–2007, alates 2007 Tallinna Tehnikaülikoolis: arvutitehnika instituudis teadur 2007–2011, vanemteadur 2011–2016; arvutisüsteemide instituudis vanemteadur 2017–2018, professor 2018–2020, aastast 2021 kaasprofessor tenuuris. Töökindla arvutusriistvara keskuse juht. Uurimistöö põhisuunad: digitaalriistvara testimine ja verifitseerimine, usaldusväärsed nanoelektroonikasüsteemid. 2009 Üliõpilaste teadustööde riiklik konkurss, I preemia loodusteaduste ja tehnika valdkonnas 2013 Boris Tamme nimeline järeldoktori preemia 2017 Vabariigi Presidendi Kultuurirahastu Noore IT-teadlase preemia 2021 TTÜ infotehnoloogia teaduskonna 2020. aasta õppejõud 2022 TTÜ arvutisüsteemide instituudi 2021. aasta teadlane Eesti Teaduse Infosüsteem TalTech Teadusportaal Maksim Jenihhin Eesti Teaduse Infosüsteemis Maksim Jenihhin TalTech Teadusportaalis Maksim Jenihhini publikatsioonid
Hommikud

"Hommikud" on Ott Leplandi singel. Laulu meloodia autor on Ott Lepland, sõnade autoriteks on Ott Lepland ja Jarek Kasar. . Loo on produtseerinud Karl-Ander Reismann. Lugu pärineb Ott Leplandi 2015. aastal ilmunud albumilt "Öö mu kannul käib". "Hommikud" video Youtube.com Laulu "Hommikud" sõnad Sasslantis.ee
Lõpmatuses

"Lõpmatuses" on Ott Leplandi singel. Laulu meloodia autor on Ott Lepland ja Clifford Goilo. Sõnade autoriteks on Ott Lepland, Taavi Paomets, Sven Lõhmus ja Berit Sal-Saller Loo on produtseerinud Clifford Goilo. Laulu "Lõpmatuses" video Youtube.com [ Laulu "Lõpmatuses" sõnad] Sasslantis.ee
Kuuvalgus (singel)

"Kuuvalgus" on Ott Leplandi singel. Laulu meloodia ja sõnade autor on Ott Lepland. Loo on produtseerinud Eric Kammiste. Laulu "Kuuvalgus" video Youtube.com [ Laulu "Kuuvalgus" sõnad] Sasslantis.ee
Liiv tuule käes

"Liiv tuule käes" on Ott Leplandi singel. Laulu meloodia ja sõnade autoriteks on Ott Lepland ja Sven Lõhmus. Loo on produtseerinud Sven Lõhmus. Laulu "Liiv tuule käes" video Youtube.com [ Laulu "Liiv tuule käes" sõnad] Sasslantis.ee
Mulgipuder

Mulgipuder ehk Mulgi puder (rahvasuus ka poolvillane puder) on Lõuna-Eestist pärit Eesti rahvustoit, mis on saanud nimetuse mulkide järgi.[viide?] Enne Nõukogude kolhoosisööklate aega mereäärsetes Eesti piirkondades mulgiputru ei tuntud. Mulgipudru keetmiseks pannakse umbes kilo muredat sorti kooritud kartuleid liitrisse soolaga maitsestatud vette keema. Lisatakse pool teeklaasi odrakruupe. Keedetakse, kuni kruubid on pehmeks muutunud. Siis klopitakse poti sisu puulusikaga ühtlaseks pudruks. Pruunistatakse pannil ports sealihakuubikuid (väga hästi sobib ka suitsuliha) ja hakitud sibulaid. Serveerimiseks pannakse taldrikule puder ning selle keskele silmaks praetud pekki või rasva, liha ja sibulat. Tihti antakse mulgipudru kõrvale piima või keefiri. Tangupuder Kartulipuder "Mulgi puder" (ETV 2013)
Franz Georg von Oettingen

Franz Georg von Oettingen (17. juuli 1757 – 20. detsember 1832) oli Oettingenide aadlisuguvõsast pärit mõisnik. Ta oli Dīķeri, Suure-Kõpu, Oleri ja Visusti mõisnik. Ta on maetud Halliste surnuaeda. Franz Georg von Oettingeni isa oli Joachim Heinrich von Oettingen (1726–1786) ning ema Helena Dorothea von Anrep (1726–1816). Franz Georg abiellus 1797. aastal Peterburis Charlotte Ottilie von Buxhoevdeniga (1780–1856). Abielust sündis kolm last: Alexander von Oettingen (1798–1846), hilisem Liivimaa maamarssal, abiellus Helena von Knorringuga (1794–1863); Elisabeth von Oettingen (hiljem von Stryk, 1799–1821), abiellus Vana-Võidu mõisnik Georg Constantin von Strykiga (1797–1886); Amalie Friederike von Oettingen (hiljem von Stryk, 1801–1873), abiellus peale vanema õe surma samuti Georg Constantin von Strykiga. Transehe-Roseneck, Astaf von. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Görlitz. Kd. 1. Lk 67. 1929.
Sümeg

Sümeg (saksa keeles Schimeck) on linn Ungaris Veszprémi komitaadis, Sümegi kreisi halduskeskus. Sümeg asub Balatoni järvest 22 km põhjas, komitaadikeskusest Veszprémist ligikaudu 50 km lääneedelas. Linna läbib Balatonszentgyörgy–Tapolca–Ukki raudteeliin. Sümegi küla on esmamainitud 1280. aastal. Sümegi lossi ehitamise aeg on ebaselge, esmakordselt mainitakse seda ürikutes 1292. aastal. Türklased hõivasid lossi lühiajaliselt 1544. aastal, kuid aeti sealt peagi välja. 1552. aasta kevadel hõivasid türklased Veszprémi ja Sümegist sai Veszprémi piiskopkonna keskus. 1566. aastal vallutati Veszprém türklastelt tagasi ja surve Sümegile vähenes. 1664. aastal piirasid taganevad Türgi väed edutult lossi, kuid nad põletasid asula maha. 1705. aastal hõivasid lossi kurutsid Ferenc Rákóczi II juhtimisel. Austerlased vallutasid lossi tagasi 1709. aastal. Arvatavasti 1722. aastal jäeti loss maha. Sümeg kaotas linnaõigused 1907. aastal, kuid sai need 1984. aastal tagasi. Sovata, Rumeenia Aichtal, Saksamaa Tapolca, Ungari Kościan, Poola Vobarno, Itaalia Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. Sümeg Várlexikon. Vaadatud 31. mail 2024 Sümeg története Sümeg Vár. Vaadatud 31. mail 2024
Wolmar von Scheiding (1670–1750)

Wolmar von Scheiding (1670 – 24. juuni 1750) oli Scheidingute aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane, mõisnik ja vabahärra, kes osales Põhjasõjas. Ta oli Abja ja Leetse mõisnik. Wolmar von Scheiding sündis 1670. aastal Otto von Scheidingi ja Elisabeth Dorothea von Wrangelli perekonda. 1708. aastal abiellus ta Dorothea Charlotta von Ferseniga, Hans Reinhold von Ferseni õega. Abielust sündis 11 last. 1687. aastal oli ta Stade garnisonirügemendis lipnik. 1688. aastal teenis ta Tiesenhauseni jalaväerügemendiga leitnandina Hollandis. 1697. aastal sai ta rügemendis kapteniks. 1701. aastal viidi ta üle Harjumaa jalaväerügementi. 1711. aastal määrati ta kuningas Stanisławi ihukaitseüksuses ooberstleitnandiks. 1712. aastal määrati ta Dalarö ning 1719. aastal ooberstina Pärnu kindluse komandandiks. Teda autasustati Saksi-Weimari-Eisenachi Valge Pistriku Kojaordeniga. Wolmar von Scheiding suri 1750. aastal ning maeti koos oma abikaasaga Älvsborgi lääni kirikusse. "Von Scheiding No. 52". Vaadatud 31.05.2024. "Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar". Von Scheiding, Wolmar. Vaadatud 31.05.2024.
Call Your Name

"Call Your Name" on ansambli Mr. Lawrence 1993. aastal ilmunud singel, albumilt Mr. Lawrence. Muusika ja sõnade autor on Mihkel Raud. "Call Your Name" "Funday Monday"
Braunau ringkond

Braunau ringkond on ringkond Austrias Ülem-Austria liidumaal. Baieri ülestõusu ajal 1705. ja 1706. aastal peeti Braunaus maakaitsekongressi ("Braunau parlament"). Ringkond loodi 1868. aastal. Jõululaulu "Stille Nacht" ("Püha öö") helilooja Franz Xaver Gruber sündis ringkonnas 1787. aastal. Adolf Hitler sündis seal 20. aprillil 1889. Kölni kunstnik Gunter Demnig rajas Braunau ringkonda 13 mälestusplokki (Stolperstein) natsismiohvritele. Kunagine "füüreri koduringkond" oli esimene ringkond või maakond saksakeelses Euroopas, mis mälestas natsismiohvreid sellisel kujul ja sellises mahus. Gunter Demnig on alates 1997. aastast asetanud natsismiohvrite majade ette üle 20 000 sillutuskivi kirjaga "Hier wohnte" (saksa keeles "siin elas"). Enamasti juhtus see aga linnades ja maakogukondades jäi see tava erandiks. Ringkond jaguneb 46 omavalitsusüksuseks: Altheim (Stadt) Aspach (Marktgemeinde) Auerbach Braunau am Inn (Stadt) Burgkirchen Eggelsberg (Marktgemeinde) Feldkirchen bei Mattighofen Franking Geretsberg Gilgenberg am Weilhart Haigermoos Handenberg Helpfau-Uttendorf (Marktgemeinde) Hochburg-Ach Höhnhart Jeging Kirchberg bei Mattighofen Lengau Lochen am See Maria Schmolln Mattighofen (Stadt) Mauerkirchen (Marktgemeinde) Mining Moosbach Moosdorf Munderfing Neukirchen an der Enknach Ostermiething (Marktgemeinde) Palting Perwang am Grabensee Pfaffstätt Pischelsdorf am Engelbach Polling im Innkreis Roßbach Sankt Georgen am Fillmannsbach Sankt Johann am Walde Sankt Pantaleon Sankt Peter am Hart Sankt Radegund Sankt Veit im Innkreis Schalchen Schwand im Innkreis Tarsdorf Treubach Weng im Innkreis Überackern Q13363393
Kozármisleny

Kozármisleny (saksa keeles Mischlen, horvaadi keeles Mišljen) on linn Ungaris Baranya komitaadis Pécsi kreisis. Kozármisleny asub komitaadikeskusest Pécsist vahetult kagus. Kozármisleny asula moodustati 1928. aastal, kui ühendati kas asulat: Kiskozár ja Misleny. Kiskozárit on ürikutes esmamainitud aastatel 1332–1335. Mislenyit on esimest korda mainitud 1266. aastal. Alates 1980. aastatest on Kozármisleny elanikkond kiiresti kasvanud. 1980. aasta alguses elas asulas 2369 elanikku ja 1990. aasta alguses 2948. Kozármisleny sai linnaks 2007. aastal. Linna tegutseb jalgpalliklubi HR-Rent Kozármisleny FC. Kopačevo, Horvaatia Ocna Mureș, Rumeenia Orimattila, Soome Pag, Horvaatia Sezze, Itaalia Várda, Ungari http://www.ksh.hu/apps/hntr.telepules?p_lang=HU&p_id=06336 Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. Kozármisleny Pécsi Tudományegyetem Klinikai Központ Fül-Orr-Gégészeti és Fej-Nyaksebészeti Klinika. Vaadatud 31. mail 2024 KOZÁRMISLENY in Pécs (Baranya) City Population. Vaadatud 31. mail 2024 Kronológia Várossá nyilvánítás. Vaadatud 31. mail 2024 HR-Rent Kozármisleny FC - Team Info GSA. Vaadatud 31. mail 2024
Tangupuder

Tangupuder on toit, mis on valmistatud keedetud odratangudest, millele on lisatud pekikuubikuid ja praetud sibulaid. Tangupudru eriliigid on vorstipuder ja verivorstipuder, samuti mulgipuder. Laiemas mõttes võib tangupudruks pidada igasugustest tangudest putru, olgu see siis valmistatud peentangust, kaeratangust (kaeratangupuder), tatratangust, nisutangust, maisitangust (vrd. polenta) jne. Lõuna-Eesti murretes oli tangupuder ka suurmapuder. Varasemal ajal keedeti Eestis uhmris tambitud tervetest odrateradest terarooga, millele lisati vahel ka herneid ja ube. 19. sajandil keedeti peamiselt tanguputrusid erinevatest tangudest, kuid ka jahuputrusid, leiba pudru kõrvale ei söödud. Pudru keetmiseks võeti tange ja vett vahekorras 1:3. 19. sajandi teisel poolel keedeti tanguputru juba rasva ja pekitükkidega ning hakati lisama kartuleid (mulgipuder), vahel ka kapsaid, herneid ja ube. 20. sajandi algul lisati keemise lõpus veel piima. Tangupuder oli argipäevatoit, seda söödi tavaliselt kolmapäeviti ja laupäeviti, kuid kohati ka pühapäevahommikul. Odratangupuder oli eestlaste tavanditoit. Seda söödi mitmetel kalendritähtpäevadel nagu jõulud, tooma–, tõnise–, küünla– ja vastlapäev, samuti suuremate põllutööde (viljalõikus, sõnnikuvedu jne) lõpetamisel (lõpepuder). Hingedeajal oli kombeks katta esivanematele toas või saunas laud tangupudruga. Tanguputru pakuti ka pulmades ja matustel (peamiselt surnu valvamisel ja ärasaatmisel), seda võeti kaasa varrudele või katsikule minnes (titepuder). Hirsipuder Jahupuder Kaerapuder Mulgipuder Puder Rukkipuder Tanguvorst Tatrapuder Vorstipuder Murdekaart. (vaadatud 17. veebruar 2022) Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. lk 221 Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 210 Aliise Moora, "Eesti talurahva vanem toit" (1. osa), Valgus, 1980. Aliise Moora, "Tavandi- ja peotoitudest eesti külas", Etnograafiamuuseumi aastaraamat XXIX, 1976. Tangupuder, see harilik. Tänapäevane tangupuder. Valmistamisviis.
Kodumusitseerimine

Kodumusitseerimine (saksa keeles Hausmusik) on hobilaadne tegelemine muusikaga privaatses seltskondlikus ringis. Kodumusitseerimise üheks olulisemaks sotsiaal-kultuuriliseks aspektiks on keskendumine musitseerijale ja muusika tegemisele endale, eristudes sellega kontserdist või etendusest kui musitseerimisest publikule. Kodumusitseerimine ei ole piiratud ühegi muusikastiili või -žanriga. Sellega võivad tegelda nii professionaalid kui ka harrastajad. Noodiväljaannete pealkirjadesse ilmus saksakeelne sõna Hausmusik (kodumusitseerimine) juba 17. sajandil, hakates seejärel kodus koos musitseerimise terminina elama omaette elu – algul jõukate inimeste, aristokraatide või vaimulike seas ning alates 19. sajandi keskpaigaks välja kujunenud kodanlikus miljöös. Kodumusitseerimist võib vaadelda kui elava kultuuri rafineeritud ilmingut, kuid ta ei eksisteeri konkreetsete muusikateoste esitusena. See ei ole seotud “kodanliku” kammermuusika vormide või inimeste kodude suurusega. Näiteks Viinis olid kodumusitseerimise levikule tugevaks impulsiks “šubertiaadid”, mille kandvaks muusikainstrumendiks oli tavaliselt klaver. Samas võisid perekondlikus ringis koos musitseerida ka keelpillikvartetist suuremad kammermuusikakoosseisud ning esitada võidi isegi orkestriteoseid. Ning kui alguses mängiti iseendale, seejärel valitud kuulajatele (nn muusikasalongides) võis see tegevus jõuda isegi publikule suunatud tasuliste kontsertideni. 19. sajandit peetakse tärkava kodanluse toetatud kodumusitseerimiskultuuri kõrghetkeks. Klaverimängu õppimine oli osa "heast kasvatusest". Arvukad seaded ooperitest ja sümfooniatest klaverile neljal käel peegeldavad seda arengut ja näitavad ka muusikalist maitset. Samas piirid era- ja avaliku muusikaelu vahel hägustusid üha enam ning nii harrastajate üritused kui ka ekspertide kammermuusikakontserdid tõid ka kodumusitseerimise avalikkuse ette. Kodanliku kodu piir muutus järjest küsitavamaks ja selle tulemusena sai massimeedia muusikaelus järjest suurema rolli. Selle muutusega kaasnes ka kaeblemine kunagi nii olulise harrastusmuusikute kadumise üle. Tänapäeval tundub, et kodumusitseerimine on endiselt olemas, kuigi erinevas tähenduses. Lisaks klassikalisele kodumusitseerimisele leidub ka musitseerimist, mille puhul keelpillikvartetti või klaverit kammermuusikakoosseisudes on asendanud süntesaator või muud elektroonilised muusikainstrumendid. Samuti viljeletakse eri tüüpi harrastusmuusikat eri koosseisudele ja eri muusikastiilides. Paljudes maades on aktiivne kodumusitseerimine ka muusikahariduse osa. Gerda Lechleitner, Art. „Hausmusik“, in: Oesterreichisches Musiklexikon online, begr. von Rudolf Flotzinger, hg. von Barbara Boisits (letzte inhaltliche Änderung: 22.3.2022, abgerufen am 1.6.2024)
Karoline von Patkul

Marie Gertrude Karoline von Patkul (ka Karoline/Caroline von Stern; 23. detsember 1828 – 28. jaanuar 1917) oli Patkulide aadlisuguvõsast pärit mõisaomanik. Ta oli Jeri, Kamara ja Vanamõisa mõisnik. 1856. aasta 23. veebruaril ostis Karoline von Patkul 85 300 rubla eest Kamara ja Vanamõisa mõisad koos Palu ja Pässaste küladega. Patkul müüs Vanamõisa 1872. aastal 60 000 hõberubla eest edasi Andreas Palenbergile. Karoline von Patkul sündis 23. detsembril 1828 Jaroslavi oblastis Friedrich Georg Karl Reinhold von Patkuli (1786–1866) ja Marie Helene Augusta Elisabeth von Rammi (1805–1878) perekonda. 1850. aasta 23. detsembril abiellus Karoline von Patkul agronoom Karl Walfried von Sterniga. Abielust sündis viis last: Amalie Huszar Carl Friedrich von Stern Erwin Jakob von Stern Friedrich von Stern Maurice Reinhold von Stern "Kinnistu detailandmed". Vaadatud 01.06.2024. "Perekond Stern - EAA.1447". Vaadatud 01.06.2024. Stackelberg, Otto Magnus von. Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft. Kd. 1. Lk 180. 1931. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Kd. 1. Lk 303. 1877.
Take Five

"Take Five" on Smilersi EP, mis ilmus 1996. aastal. "Do You Wanna Love Me" – 2:42 "The Doo-doo-Choo-choo Song" – 3:10 "It's Not Easy (Pa-da-da)" – 3:28 "Use Me" – 4:22 "One By One" – 4:13