laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Luhamets

Luhamets on eesti perekonnanimi. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Luhamets 32 inimesel: 16 mehel ja 16 naisel. Perekonnanimede levikult oli Luhamets meeste puhul 7973. kohal ja naiste puhul 8678. kohal. Perekonnanime Luhamets kandja on keskmiselt 37 aasta vanune. Nimede eestistamisel võeti Luhamets aastatel 1935–1940 uueks perekonnanimeks 8 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Bergman, Ein, Kaerdi, Lendmann (2 juhul), Värnomaasik, Värnomaasing ja Vietfeld. Aleksander Luhamets, eesti vaimulik (1918–2006) Joel Luhamets, eesti vaimulik (1952–) Kristjan Luhamets, eesti vaimulik (1980–) Tiina Luhamets, eesti koorijuht, organist ja muusikapedagoog (1957–) Statistikaamet: Nimede statistika (vaadatud 1.10.2023) Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Luhamets. Luhamets statistikaameti andmebaasis
Harnes

Harnes on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Vald asub umbes 6,4 km Lensist kirdes, teede D162e ja D39 ristumiskoha ümbruses. Lensi kanal moodustab enamuse valla lõunapiirist ja Autoroute A21 möödub kanali lähedalt. 1920. aasta vaade õhust Esmakordselt Hamasina registreeritud linn oli 12. sajandini tuntud kui Harnis, pärast mida hakati kasutama selle praegust kirjaviisi. Võimalik, et nimi pärineb flaami sõnast "Hearn", mis tähendab "Marsh". Linn asustati galloromaani perioodil, nagu arheoloogilised leiud tõendavad. Harnes'i vallamuuseumis saab näha "Harnes'i aaret": mündid, ehitusmaterjalid, urnid, vaasid, odad, raudesemed ja kondid, samuti mõned kotkaste, lõvide, sfinkside jne. kaunistatud Samose (punane glasuurkeraamika) esemed. 1304. aastal rüüstasid ja põletasid flaamid Harnes'i. Burgundia krahvide ajal aastatel 1384-1482 peeti kodusõdu ja välissõdu. Võitlused, nälg, katk ja epideemiad mõjusid halvasti piirkonna inimestele ja õitsengule. 1438. aastal registreeriti Harnes'is "31 tuld (kodu) ja 109 elanikku". Küla oli nii vaene, et oli maksudest vabastatud. 1493. aastal ründasid austerlased Philipp Ilusa valitsemisajal Prantsusmaad. Nad tegid Harnes'is laagri ja hävitasid seejärel linnuse. 2. novembril 1789 hääletas Rahvusassamblee kogu religioosse vara natsionaliseerimise seaduse. Harnes'i inimesed said osta kogu maa, mis kuulus kunagi kloostrile, mis oli osa Genti St. Pierre'i kloostrist. Deûle'i/Souchezi jõe vanas sängis (mis on Lensi kanali rajamisega ammu kuivanud) ja endisel kaevandusalal on kohalikud omavalitsused loonud maastiku, mille eesmärk on täiendada Fouquières'i reoveepuhastist väljuva reovee puhastamist bioloogiliste meetoditega, et kõrvaldada patogeenid ja fosfaadid. Kasutatakse viit järjestikust töötlust, mis hõlmavad filtreerimist võsastunud pajuga, mahutitesse istutatud pilliroogu, iiriseid, kaislaid jne., hapnikuga varustamist ja kokkupuudet päikesevalgusega. Vee pumpamiseks vajaliku energia annavad neli tuulegeneraatorit. Et puhastatav vesi läbiks puhastuskuuri, kulub umbes üks kuu enne Lensi kanalisse suubumist. See projekt, mille ehitamiseks kulus viis aastat (1999–2004), pälvis Barcelonas iga kahe aasta tagant toimuval neljandal Euroopa maastikukongressil "Rosa Barba". Kaevandusmuuseum Arheoloogia- ja ajaloomuuseum Florimondi mets "Pont Maudit", 18. sajandist pärit sild St. Martini kirik, pärineb 20. sajandist Sõjamälestusmärk Loanhead, Šotimaa, Suurbritannia Chrzanów, Poola Falkenstein, Saksamaa Kabouda, Burkina Faso Vendres, Prantsusmaa Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
The Bear

"The Bear" (e. k. "Karu") on Christopher Storeri loodud Ameerika Ühendriikide komöödia-draamasari, mille esmaeeter oli 2022. aasta 23. juunil Hulu kanalil. Sarja peategelaseks on noor auhinnatud peakokk Carmen "Carmy" Berzatto(Jeremy Allen White), kes peab oma venna surma tõttu kodulinna Chicagosse naasma ja oma pankroti äärel oleva pererestorani päästma. Osatäitjate hulgas on Ebon Moss-Bachrach, Ayo Edebiri, Lionel Boyce, Liza Colón-Zayas, Abby Elliott ja Matty Matheson. Sari on pälvinud laialdast kriitikute tunnustust, eriti stsenaariumi, lavastuse, näitlejatöö ja produktsiooni eest. Sarja esimene hooaeg pälvis 10 Emmy auhinda, sealhulgas parima komöödiasarja auhinna, ning 4 Kuldgloobuse auhinda. 2023. aasta 22. juunil esilinastus sarja teine hooaeg. Grobar, Matt (31. mai 2022). "The Bear Trailer: Jeremy Allen White's Chef Takes Over Family Sandwich Shop In FX Comedy". Deadline Hollywood (Ameerika inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 8. oktoober 2022. Vaadatud 24. juunil 2022. "Emmy Awards: Winners List" ["Emmy auhinnad: võitjate nimekiri"]. The Hollywood Reporter. 15. jaanuar 2024. Vaadatud 21. jaanuaril 2024. Nordyke, Kimberly (10. jaanuar 2023). "Golden Globes: Full List of Winners". The Hollywood Reporter. Originaali arhiivikoopia seisuga 11. jaanuar 2023. Vaadatud 9. jaanuaril 2024.
Kandlased

Kandlased (Tarsiidae) on esikloomaliste sugukond ahviliste alamseltsist. Nad on hiire- kuni rotisuurused omapärase välimuse ja käitumisega öise eluviisiga loomad, kes elutsevad ainult Sunda ja Filipiini saartel Kagu-Aasias. Kandlased lahknesid ülejäänud ahvilistest esimestena, umbes 70 miljonit aastat tagasi. Varasemas süstemaatikas paigutati kandlased poolahviliste hulka. Kandlased on ühed väikseimad esikloomalised, tüvepikkusega 8,5–16 cm ning kaaluga 80–165 grammi. Neil on pikk saba ja väga pikad tagajäsemed – kehast oluliselt pikemad. Eriti on teiste esikloomadega võrreldes pikenenud nende kandades asuvad luud, millest on tulenenud ka kandlaste nimetus. Kandlastel on neil ülimalt suured silmad - suhtena kehakaalu on need imetajate seas raskeimad. Seejuures ei saa nad oma silmamunasid silmakoobastes liigutada. Seevastu suudavad nad oma pead keerata 180 kraadi kummaski suunas. Erinevalt paljudest teistest öise eluviisiga imetajatest, ei ole kandlastel võrkkestas valgust tagasipeegeldavat kihti läikepiiget (tapetum lucidum). Kandlased on kõige puhtamalt loomtoidulised primaadid, toitudes pea ainult lülijalgsetest ning väiksetest selgroogsetest. Nad varitsevad liikumatult oma saaki ning püüavad neid äkitselt hüpates. Oma väiksuse tõttu langevad kandlased saagiks nii röövlindudele kui ka maismaakiskjatele, näiteks kassidele. Pozzi, Luca; Hdgson, Jason A.; Burrell, Andrew S.; Sterner, Kirstin N.; Raaum, Ryan L.; Disotell, Todd R. (28. veebruar 2014). "Primate phylogenetic relationships and divergence dates inferred from complete mitochondrial genomes". Molecular Phylogenetics and Evolution. 75: 165–183. DOI:10.1016/j.ympev.2014.02.023. PMC 4059600. PMID 24583291. Andrei Miljutin. Maailma imetajate mitmekesisus. Tallinn : Varrak, 2015. Lk 117 "Encyclopædia Britannica. Primate: classification". Encyclopædia Britannica. Vaadatud 01.10.2023. Strepsirrhines have a reflective layer, the tapetum lucidum, behind the retina, which increases the amount of light for night vision, while haplorrhines have no tapetum but, instead, an area of enhanced vision, the fovea. Gron KJ. 2010 December 1. Primate Factsheets: Tarsier (Tarsius) Taxonomy, Morphology, & Ecology . https://primate.wisc.edu/primate-info-net/pin-factsheets/pin-factsheet-tarsier/. Accessed 2023 October 1.
Sergei Dubov

Sergei Dubov (vene keeles Серге́й Леонидович Дубов; 4. veebruar 1943 Moskva – 1. veebruar 1994 Moskva) oli Venemaa ajakirjanik, kirjastaja ja ettevõtja. Dubov lõpetas Moskva Poligraafia Instituudi (praegu Moskva Riiklik Trükikunstiülikool) toimetamise osakonna. Ta töötas televisioonis ja seejärel ajalehes Book Review. Temast sai kirjastuse "New Times" esimees. Ta oli esimene vene keeles Viktor Suvorovi raamatute Jäälõhkuja, Akvaarium, M-päev jt väljaandja. Ta mõrvati 1. veebruaril 1994. Palgamõrvar ootas telefonikioskis ja kui Dubov hommikul oma auto juurde läks, tulistas teda kuklasse. Varem oli Dubov saanud ähvardusi nii telefoni kui ka posti teel. Mõrva uurimiseks loodi siseministeeriumi uurijate ja Moskva uurimisosakonna rajooni politseijaoskonna meeskond. President Boriss Jeltsin jälgis juhtumit tähelepanelikult. Siiski pole seda kunagi lahendatud.[viide?] Sergei Dubov on maetud Pokrovskoje kalmistule. "Moscow, Russia, 1994. Funeral of Sergei Dubov, businessman & publisher murdered in apparent contract killing. | The Jeremy Nicholl Archive". jeremynicholl.photoshelter.com. Vaadatud 11. oktoobril 2019. Vronskaya, Jeanne (5. veebruar 1994). "Obituary: Sergei Dubov". The Independent. London. Vaadatud 11. oktoobril 2019. Tale of the Great Victory and about Comrade Stalin, a protege of world Jewry. Avenue, Committee to Protect Journalists 330 7th; York, 11th Floor New; Ny 10001. "Sergei Dubov". cpj.org (inglise). Vaadatud 11. oktoobril 2019. Покровское кладбище Московский справочник ритуальных услуг. Vaadatud 11. augustil 2024
Hénin-Beaumont

Hénin-Beaumont on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Hénin-Beaumont asub umbes 9,7 km Lensist idas, teede N43, D919 ja D39 ristumiskoha ümbruses. Autoroute A21 läbib valla põhjaosa. Hénin-Beaumonti raekoda Pas-de-Calais idaosa (Béthune, Lens, Hénin-Beaumont) Vald tekkis 1971. aastal, kui liideti Hénin-Liétardi ja Beaumonti vallad. Hénin-Beaumont on olnud asustatud juba enne roomlaste saabumist, mida tõendavad 19. sajandi väljakaevamised, kust leiti münte ja muid säilmeid. 880. aastal langes linn normannide sissetungi ohvriks. Linna nimi on sajandite jooksul muutunud. Umbes 950. aastast on mitmesuguseid dokumente, mis loetlevad seda nimedega Hennium, Henninium või Heninium ja hiljem St Martinus Henain. 1274. aastal ilmus see esimest korda Hanin-le-Liétard'i nime all, seigneuri järgi, kas tunnustuseks linnale kindlustuste eest tehtud teenuste eest või lihtsalt selleks, et eristada seda lähedalasuvast Hénin-on-Cojeuli vallast. 1852. aastal tõi Pas-de-Calais' kivisöemaardlate avastamine Hénin-Liétardi tööstusajastusse. Umbes 1856. aastast tuli Henin-Liétardi kaevandustesse tööle palju välistöölisi. Raudtee tuli linna umbes samal ajal, 1859. aastal. Esimese maailmasõja ajal oli Saksa okupatsioon karm ja hävitav. 1914. aasta 3./4. oktoobri ööl rüüstasid sissetungijad linna. 1917. aasta aprillis hävis linn peaaegu täielikult, kui Liitlased tõrjusid sakslased välja, kes lasksid Saint-Martini kiriku enne linnast lahkumist õhku. Pärast vaherahu sõlmimist tulid algsed elanikud 2. detsembril 1918 tagasi. Raekoda ehitati uuesti üles 1925. aastal. 1928. aastal ehitas ettevõte La Compagnie des Mines de Dourges kaevuritele Sainte-Marie' kiriku. Saint-Martini kirik ehitati arhitekt Boutterini poolt 1932. aastal Kreeka-Bütsantsi stiilis ümber. Uus raudteejaam avati 1933. aastal. Teise maailmasõja lõpul 1944. aasta septembris vabastasid Liitlased Hénin-Beaumonti. Vana linnuse jäänused. St. Martini ja St. Marie' kirikud, mõlemad pärinevad 20. sajandist. Sõjamälestusmärk. Sõjakalmistu. Konin, Poola Herne, Saksamaa Wakefield, Inglismaa, Suurbritannia Rufisque, Senegal Rolling Meadows, Ameerika Ühendriigid Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Wolfi arv

Wolfi arv on heliofüüsikas kasutatav suurus, mille võttis esmakordselt kasutusele Tšehhi astronoom Rudolf Wolf aastal 1848. Wolfi arvu alusel on võimalik hinnata Päikese aktiivsust. Wolfi arv leitakse valemiga R = 10g + f, kus g tähistab Päikese nähtaval pinnal loendatud päikeselaikude kogumike arvu ja f eraldiseisvate päikeselaikude arvu. Päikeselaikude kogumike arv korrutatakse 10-ga seepärast, et ühes laigukogumikus sisaldub keskmiselt 10 individuaalset laiku. Mõnikord kasutatakse ka valemit R=k(10g+f), kus k tähistab teisi vaatlustulemusi mõjutavaid tegureid, nagu näiteks mõõteseadmete kvaliteet. "Rudolf Wolf | Astronomical Calculations, Celestial Mechanics & Celestial Cartography | Britannica". www.britannica.com (inglise). Vaadatud 1. oktoobril 2023. "Wolf Number | COSMOS". astronomy.swin.edu.au. Vaadatud 24. detsembril 2023.
Rudolf Wolf

Johann Rudolf Wolf (7. juuli 1816 – 6. detsember 1893) oli Šveitsi astronoom ja matemaatik, kes on tuntud kui päikeselaikude uurija. Wolf sündis Zürichi lähedal Fällandenis. Ta õppis Zürichi, Viini ja Berliini ülikoolides. Üks tema õpetajaid oli Johann Encke. Wolfist sai 1844. aastal Berni ülikooli astronoomiaprofessor ja 1847. aastal Berni observatooriumi direktor. 1855. aastal võttis ta vastu astronoomia õppetooli nii Zürichi ülikoolis kui ka Zürichi föderaalses tehnoloogiainstituudis. Wolfile avaldas suurt muljet päikeselaikude tsüklilisuse avastamine Heinrich Schwabe'i poolt. Ta tegi selle nähtuse kohta ka ise vaatlusi, otsis kokku kõik olemasolevad andmed päikeselaikude aktiivsuse kohta alates aastast 1610 ning arvutas päikesetsükli pikkuse varasemast täpsemalt välja. Wolf leidis, et päikesetsükli keskmine pikkus on 11,1 aastat. 1848. aastal töötas ta välja päikeselaikude aktiivsuse kvantitatiivseks hindamise meetodi. Wolfi arv, nagu seda tänapäeval nimetatakse, on jätkuvalt kasutusel. Wolf oli üks neljast inimesest, kes avastas 1852. aastal seose päikesetsükli ja geomagnetilise aktiivsuse vahel Maal. 1850. aasta paiku uuris Wolf tõenäosusseadusi muu hulgas Buffoni nõelakatsega, kukutades nõela plaadile 5000 korda järjest, et kontrollida pii (π) väärtust. See oli Monte Carlo meetodi eelkäija. Wolf, R. (1852). "Neue Untersuchungen über die Periode der Sonnenflecken und ihre Bedeutung" [New investigations regarding the period of sunspots and its significance]. Mittheilungen der Naturforschenden Gesellschaft in Bern (saksa). 255: 249–270. Wolf's estimates of the solar cycle's period appear on p. 250 and p. 251. "Rudolf Wolf | Astronomical Calculations, Celestial Mechanics & Celestial Cartography | Britannica". www.britannica.com (inglise). Vaadatud 1. oktoobril 2023. Wolf, R. (1852). "Sonnenflecken-Beobachtungen in der ersten Hälfte des Jahres 1852; Entdeckung des Zusammenhanges zwischen den Declinationsvariationen der Magnetnadel und den Sonnenflecken" [Sunspot observations in the first half of the year 1852; discovery of a relation between the variations of the declination of the magnetic needle and sunspots]. Mittheilungen der Naturforschenden Gesellschaft in Bern (saksa). 245: 179–184. Notices of Wolf's discovery appeared in: The three other astronomers who observed a relation between the solar cycle and magnetic declination on Earth were: "Wolf biography". www-history.mcs.st-andrews.ac.uk. Vaadatud 20. oktoobril 2017. Riedwyl, Hans (1990). "Rudolf Wolf's Contribution to the Buffon Needle Problem (an Early Monte Carlo Experiment) and Application of Least Squares". The American Statistician. 44 (2): 138–139. DOI:10.2307/2684154. JSTOR 2684154. J.V. Uspensky (1937). Introduction To Mathematical Probability. Lk 112–113.
Alla Dudajeva

Alla Fjodorovna Dudajeva (vene keeles А́лла Фёдоровна Дуда́ева, née Alevtina Kulikova, Алевтина Кулико́ва; sündinud 24. märtsil 1947) on Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi esimene presidendi Džohhar Dudajevi lesk. Kolomenski rajoonis Nõukogude sõjaväeohvitseri perre sündinud ja Smolenskis maalikunstnikuks õppinud Alla abiellus 1967. aastal tollase Nõukogude õhuväe ohvitseri Dudajeviga. Pärast abikaasa surma Esimeses Tšetšeenia sõjas 1996. aastal arreteeriti Dudajeva Naltšikis, kui ta üritas Türki põgeneda, teda kuulas üle noor ohvitser, kelle ta hiljem tuvastas kui Aleksandr Litvinenko. Hiljem samal aastal vabastatud, töötas ta Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi kultuuriministeeriumis kuni 1999. aastani, mil Teise Tšetšeenia sõja puhkemine sundis ta pagulusse esmalt Aserbaidžaani, seejärel Türki ja Leetu, kus ta praegu elab. Ta on töötanud Gruusia Kaukaasia TV telekanalis, mille jaoks ta juhtis kultuurisaadet 2010. aasta jaanuarist kuni 2012. aasta oktoobrini Dudajeva on mitme raamatu autor, sealhulgas memuaarid oma abikaasa kohta. Alla Dudaeva Describes being Interrogated by Litvinenko. North Caucasus Weekly Volume: 7 Issue: 48. 14 December 2006. Georgia’s Caucasus TV Channel Launched Online. Civil Georgia. 3 January 2010.
Aprioorne mõiste

Aprioorne mõiste on mõiste, mida on võimalik määratleda viitamata kogemusele; näiteks: kolmnurk. Vastand on aposterioorne mõiste.
Eksternalism (epistemoloogia)

Eksternalism on epistemoloogiline teooria, et uskumuse õigustuse kriteeriumite määratlemine väliste tunnuste abil ei sõltu tunnetajast. Selle vastand on internalism. Eksternalismi järgi ei pea uskumuse subjektil olema võimalik ainult järelemõtlemise teel kindlaks teha, kas tema uskumus on õigustatud. Eksternalism Gettieri probleem Reliabilism Objektiivsus Tõe vastavus
Roosakas heinik

Roosakas heinik (Tricholoma roseoacerbum) on seeneliik heiniku perekonnast. Eestis kasvab seen männimetsas Saaremaal. Roosakas heinik andmebaasis eElurikkus
Jõu-bipolaartransistor

Jõu-bipolaartransistor (inglise keeles power BJT) on bipolaartransistori spetsiaalne versioon, mis on optimeeritud suure võimsuse (kuni mitusada amprit ja kuni umbes 1000 V) lülitamiseks, kusjuures komponendi suurus on kõigest umbes üks kuupsentimeeter. Erinevalt tavalisest bipolaartransistorist on jõutransistoril vertikaalne struktuur, nii et vool saab jaotuda ühtlaselt suurele alale. Jõu-bipolaarne transistor on nagu ka jõu-MOSFET standardne tööstuslik komponent, mida kasutatakse võimsusvõimendina ja lülitina ning see toimib umbes nagu vooluga juhitav toiteallikas. Seda asendatakse üha enam IGBT-ga, mis on bipolaartransistori ja MOSFETi kombinatsioon. Jõutransistor peab taluma suurt baasi-kollektori pinget. Transistori kollektor peab seega olema nõrgalt dopeeritud, et ei toimuks laviinläbilööki. Suurem baasi-kollektori pinge suurendab ruumlaengu piirkonda baasis. Seetõttu tuleb suurendada baasi laiust, et vältida transistori läbilööki. Suure baasilaiusega aga kaasneb väiksem vooluvõimendus. Võrreldes nõrga signaali transistoridega, mille vooluvõimendus on vahemikus 100 kuni 1000, on jõu-bipolaartransistoride võimendus ainult 10–100. Suurim lubatud kollektorivool ( I C m a x {\displaystyle I_{\mathrm {Cmax} }} ) Suurim lubatud kollektoripinge ( U C E {\displaystyle U_{\mathrm {CE} }} ) Suurim lubatud hajuvõimsus ( P T {\displaystyle P_{\mathrm {T} }} )
Internalism

Internalism (ladina keeles internus - sisemine) on filosoofiline hoiak või arvamus, milles teadvus on ainult närvisüsteemi sisemise tegevuse tulem ning pole mõjutatud välistest põhjustest. Vastupidist hoiakut nimetatakse eksternalism. Oskussõna kasutatakse valdkonniti erinevalt sisemise mõju tähistamiseks. Internalism (epistemoloogia)
Nõukogude Eesti sõjamälestiste loend

Nõukogude Eesti sõjamälestiste loendis on loetletud Nõukogude okupatsiooni ajal Eesti territooriumile rajatud sõjalistele sündmustele pühendatud mälestusmärgid, ühishaudade monumendid ja mälestustahvlid. Loend põhineb Eesti Riigikantselei poolt 30. novembril 2022. aastal avaldatud punamonumentide uuringul, mille käigus kaardistati ja hinnati 321 monumenti (üks loendis olevatest monumentidest on loetletud kaks korda: RKTH81 ja RKTH291). 77 % Riigikantselei töörühma protokollis loetletud mälestistest on tunnistatud "punasteks monumentideks", see tähendab, et need tuleb avalikust ruumist eemaldada või asendada neutraalse mälestusmärgiga. Maarjamäe memoriaali kompleksi terviku hindamiseks peaks võimalusel toimuma avalik diskussioon, mille käigus saaks välja pakkuda ka kompleksi tulevikule alternatiivseid lahendusi. Komisjoni liikmed jätsid Tallinna kaitseväekalmistul asuvate monumentide osas hinnangu kujundamata, kuna see vajaks tervikliku kontseptsioonina laiemat ühiskondlikku arutelu. "Briifingukutse: töörühm tutvustab punamonumentide kaardistamise ja hindamise tulemusi". Vabariigi Valitsus. 22. november 2022. Originaali arhiivikoopia seisuga 25. august 2023. Vaadatud 26. augustil 2023. Riigikantselei. "Monumendid". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. august 2023. Vaadatud 26. augustil 2023. "Monumentide töörühma kokkuvõte" (pdf). Riigikantselei. 23. november 2022.
Kertu Orro

Kertu Orro (neiupõlvenimega Kertu Kuntu; sündinud 25. augustil 1973) on eesti muusikaprodutsent ja -mänedžer. Orro on alates 1. veebruarist 2019 sihtasutuse Eesti Kontsert juhatuse liige. Ta on töötanud Eesti Kontserdis alates 2010. aastast arendusjuhina ning tema töö on hõlmanud administratiivpoole juhtimist. Alates 2013. aastast on Orro olnud ka Eesti Kontserdi suurima festivali Saaremaa Ooperipäevad tegevprodutsent. Aastatel 2006–2010 töötas ta Nargenfestivali produtsendina. Kann, Lemmi (15. jaanuar 2019). "Eesti Kontserdi uueks juhiks saab Haapsalust pärit Kertu Orro". Lääne Elu. Vaadatud 2. oktoobril 2023. "Kertu Orro – Haapsalu muusikakoolist Eesti Kontserdi juhiks" Lääne Elu, 31. märts 2019
Loor-kärbseseen

Loor-kärbseseen (Amanita strobiliformis) on kärbseseeneliste sugukonda kärbseseene perekonda kuuluv seeneliik. Loor-kärbseseen andmebaasis eElurikkus
Igiliikur

Igiliikur ehk perpetuum mobile on kujutletav masin, mis liigub või teeb tööd igavesti. Tõelist igiliikurit pole võimalik füüsikaseaduste rikkumiseta valmistada. Esimest liiki igiliikur teeb tööd eimillegi arvelt ehk väljastab rohkem energiat, kui on vaja masina käigushoidmiseks. Vastavalt energia jäävuse seadusele ja termodünaamika esimesele seadusele on esimest liiki igiliikuri loomine võimatu. Teist liiki igiliikur muundab kogu soojusenergia mehaaniliseks tööks. Vastavalt termodünaamika teisele seadusele ei ole see võimalik. Keha, mille soojusenergia arvelt midagi tehakse, ise jahtub ja mõni teine keha peab selle soojusenergia arvelt soojenema. Kolmandat liiki igiliikuri all mõeldakse tavaliselt keha, mille liikuvate osade vahel puudub hõõre. Kuigi on võimalik teha väga väikese hõõrdeteguriga laagreid, tekib alati teatud hõõrdumine ja liikumine peatub mõne aja pärast. "Kolmas liik" ei tähenda, et sellise igiliikuri võimatus tuleneb termodünaamika kolmandast seadusest. Vesikütuseelement
Marmorkass

Marmorkass (Pardofelis marmorata) on kaslaste sugukonda kuuluv väike metskass, kelle põhiline leviala on Lõuna- ja Kagu-Aasia. Marmorkassi vähesuse tõttu lisati liik 2015. aastal IUCN-i punasesse nimistusse. Marmorkass sarnaneb suuruselt kodukassiga. Tal on väga pikk saba ja ümarad kõrvad. Kassi keha pikkus jääb vahemikku 45–53 cm ja saba pikkus vahemikku 47–55 cm. Lisaks pikale sabale on marmorkassil suured jalad. Marmorkassi kaal on 2–5 kg. Tal on lühike ja ümar pea, lai laup ja suured pupillid. Marmorkassil on paks ja pehme karv, mille värvus varieerub pruunikashallist kuni punakaspruunini. Jäsemetel, peal ja kaelal on aga mustad laigud. Marmorkassi elupaikadeks on enamasti niisked ja segaleht-igihaljad troopilised metsad. Elupaigad võivad ulatuda kuni 3000 m kõrguseni merepinnast. Marmorkassi levik on väike, neid on leitud Borneo ja Sumatra saarelt. Samuti on neid avastatud Ida-Nepalist, Kirde-Indiast, Bhutanist ja Taist. Vaatluste põhjal arvatakse, et marmorkass on öise eluviisiga loom. Ta on loomult territoriaalne loom, kes võib enda alla võtta ligikaudu 5 km² suuruse maa-ala. Marmorkass on osav ronija ja hea hüppevõimega kaslane. Marmorkass toitub põhiliselt väiksematest imetajatest ja lindudest. Tema saagiks langevad nii oravad, hiired, rotid kui ka konnad ja sisalikud. Marmorkassi tiinus kestab ligikaudu 81 päeva ning pesakonnas võib olla 1–4 poega. "Marbled cat". Thai National Parks. Vaadatud 27. september 2023. "Marbled cat". Wikipedia. 5. aprill 2023. Vaadatud 27. september 2023. "Kaslased". 15. märts 2010. Vaadatud 27. september 2023. "Marbled Cat Facts". Big Cats Rescue. 16. september 2023. Vaadatud 27. september 2023. "Pardofelis marmorata marbled cat". Animal Diversity Web. Vaadatud 27. september 2023. "Marbled cat". Animalia. Vaadatud 27. september 2023.