laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Aleksander Riisenberg

Aleksander Riisenberg (27. mai 1902 Suure-Kõpu – 8. september 1941 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (leitnant, 1933). 12. jaanuaril 1940 deserteerus A.Riisenberg õppelennukil PON-1 Nõukogude Liitu. Nõukogude okupatsiooni algul, mõni päev pärast seda, kui Eestist oli Saanud Eesti NSV, tuli Riisenberg tagasi Eestisse. A.Riisenberg arreteeriti kohe pärast seda, kui Punaarmee üksused olid Tartu maha jätnud ning 08.09.1941 lasti ülekuulajaile avameelselt oma arvamusi avaldanud endine lendur Tartus maha.. Magnus Ilmjärv, Sõja ja rahu vahel II köide, (S-Keskus, 2010), lk 41. "Põhjakotad", koostajad:Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Vercamer, Külim OÜ, Tallinn 2011, lk 318 Ohvitseride andmekogu: Riisenberg, Aleksander. Remi Milk. "Stalini kotkaste" luurelend Eesti kohal ja reeturi lend N. Liitu. Võitleja, aprill/mai/juuni 2003, nr. 2, lk. 5.
Boriss Štšepotjev

Boriss Štšepotjev (vene keeles Борис Александрович Щепотьев; saksapäraselt Boris Schtschepotjew; 27. aprill / 9. mai 1893 Narva, Jamburgi maakond, Peterburi kubermang – pärast 1962, arvatavasti Vene NFSV) oli sõjaväelane Venemaal (mitšman) ja Eestis (kaptenmajor). Ta lõpetas 1912. aastal Narva Linna poeglastegümnaasiumi. Ta astus 1912. aastal kadetina Venemaa Mereväe Korpuse nooremasse spetsialistide klassi. Lõpetas korpuse 1914, ülendati mitšmaniks 6. novembril 1914. Astus 1915. aastal Bakuu Merelennukooli, lõpetas selle 1916. aastal. Teenis Esimese maailmasõja ajal mereväelendurina ka Tallinna mereväebaasis. Septembris 1919 lendas punaste juurest üle ja astus Loodearmee teenistusse. Ta astus 14. veebruaril 1920 Eesti Vabariigi tegevteenistusse ja määrati lennuväkke. Aastatel 1924–1927 teenis ta Lennuväerügemendis. Ta viidi 1927. aastal üle Kindralstaapi ning teenis edaspidi sealses topo-hüdrograafia osakonnas hüdrograafi ja kartograafina. Ta arreteeriti 26. juunil 1941 ning ENSV Ülemkohtu otsusega 17. septembrist 1941 mõisteti talle Vene NFSV KrK §58-13 järgi 10 aastat vabadusekaotust. Vabanes Nõroblagi sunnitöölaagrist 12. septembril 1951, jäi edasi asumisele Nõrobi. Hiljem jäi sinna ka elama, pärast 1962. aastat puuduvad temast teated. 1916, 19. oktoober Püha Vladimiri ordeni 4. järk mõõkade ja lindiga 1922, 6. oktoober Poola lenduri kutsemärk (autasu kandmise loa andmine) 1922, 20. november Eesti sõjaväelenduri kutsemärk (autasu kandmise loa andmine) Tema esimene abikaasa oli Anna Spies (aastatel 1919–1928 Anna Štšepotjeva), neil oli poeg Igor Štšepotjev (sündinud 1922). Tema teine abikaasa oli ajakirjanik ja tõlk Jelena (Helene) Štšepotjeva (sündinud 1901; kuni 1920 Jelena Jaron; kuni 1929 Jelena (Helene) Hennings) ja äi oli sõjaväeinsener ja arhitekt Aleksandr Jaron. "Nõukogude okupatsioonivõimu poliitilised arreteerimised Eestis 1940-1988". Köide 2. Koostaja Leo Õispuu. Tallinn 1998. Lk 497 Eesti ohvitseride andmekogu Наш Баку. История Баку и бакинцев. Щепотьев Борис Александрович Vene keeles Русская Эстония. Щепотьев Борис Александрович Boriss Štšepotjev Vene keeles
Arnold-Gustav Under

Arnold-Gustav Under (11. juuli 1897 – 31. jaanuar 1973 Reutlingen) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant) ja filatelist.[viide?] Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärk, 1934 Kolonel Underi markidekogumisest. Eesti Päevaleht, 13. september 1972, nr. 70, lk. 8.
Otto Org

Otto Org (14. aprill 1900 Tapa – 17. mai 1945 Tallinn) oli eesti insener, Teedeministeeriumi õhusõiduosakonna direktor ning Eesti lennukite PON-1, PON-2 ja PTO-4 üks konstruktoreid. Otto Org oli raudteelase poeg. Ta lõpetas 1918 Tallinna Linna Saksa Poeglaste Gümnaasiumi ning osales Vabadussõjas kooliõpilaste pataljoni koosseisus. 1921–22 õppis ta Tartu Ülikoolis matemaatikat, alates 1921 Danzigi Tehnikaülikoolis[viide?] ja Berliin-Charlottenburgi Tehnikaülikoolis, mille lõpetas 1927 masina- ja lennukiehitusinseneri kutsega. Ta oli korporatsiooni Rotalia vilistlane[viide?]. 1927–29 oli Org Eesti Tehnika Järelevalve Seltsi insener, 1929–34 Lennubaasi töökodade juhataja ja Lennubaasi ülema abi, 1934–38 Teedeministeeriumi lennuasjanduse inspektor ja 1938-40 õhusõiduosakonna direktor. 30. mail 1934 määrati ta Vabariigi Valitsuse esindajaks lennuasjanduse komiteesse. Otto Org osales kohaliku lennukitööstuse rajamisel ja Eestis loodud lennukite biplaan PON-1, monoplaan PON-2 ja õppelendudeks mõeldud PTO-4 arvutamises, konstrueerimises, katsetamises ja valmistamises. Ta oli üks Eesti Aeroklubi asutajaid (1937) ja juhatuse liige (1937–40), Eesti Lennuliinide AS-i "Ago" asutajaliige (1939) ja juhatuse liige (1939–40). Ta oli Eesti Inseneride Ühingu liige ja Insenerikoja revisjonikomisjoni liige. Org avaldas artikleid lennuasjandusest ja lennukitööstusest (lennukite ehitamisest). Otto Org pälvis Poola Polonia Restituta ordeni ja Soome Valge Roosi komandöriristi. Album academicum universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk. 2662. "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 3. köide "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" teatel surmaaeg ja -koht teadmata http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700257154&img=era0031_002_0000294_00729_t.jpg&tbn=1&pgn=37&prc=30&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=b48320709982f710259b5f011df87658 Lennukitööstuse arengu võimalusi Eestis. // Eesti Lendur: Tallinna Õhuasjanduse Ühingu album 2. Tallinn, 1933 Eesti lennuasjanduse arendamise võimalusi. // Eesti Lendur: Tallinna Õhuasjanduse Ühingu album. Tallinn, 1934 Lennuasjandusele. // Lendav Mulk. Viljandi, 1935 Lennuasjandus Eestis. // Tallinna Õhuasjanduse Ühingu 3. eralennupäev 15. septembril 1935. a. eraaerodroomil, Ülemiste järve ääres. Tallinn, 1935 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Album academicum universitatis Tartuensis, II köide, Tartu 1994, lk 178 Eesti riigi-, avaliku- ja kultuurielu tegelased 1918–1938. Tallinn, 1939, lk 190 Juursoo, R. Tallinn – Eesti õhuvärav. // Vana Tallinn V (IX). Tallinn, 1995, lk 171–172 Gerdessen, F., Kitvel, T., Tilk, J. Aeg, mehed, lennukid: Eesti lennunduse arengulugu kuni 1940. aastani. Tallinn, 2001, lk 183–184, 241–243, 383 Juursoo, R. Eesti lennuklubid aastail 1930–1940, nende roll riigikaitses. // Laidoneri Muuseumi aastaraamat 2001. Tallinn, 2002, lk 71, 72, 79–80; Laidoneri Muuseumi aastaraamat 2002. Tallinn, 2003, lk 104, 107, 109 Eesti lennukroonika. Tallinn, 2003, lk 136, 143. V. Mägi Ohvitseride andmekogu Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Sonderstaffel Buschmann

Sonderstaffel Buschmann oli Teise maailmasõja aegne eestlastest komplekteeritud Saksa lennuväeüksus, nimetatud ülema Gerhard Buschmanni järgi. Gerhard Buschmann oli 1941. aasta sügisel Saksamaa sõjaväeluure Abwehr teenistuses ning saabus Tallinna organiseerimaks siin kaugluureüksust Leningrad. Tallinnas sai Buschmann kontakti endiste aeroklubi kaaslastega, kes teavitasid teda neljast lahtivõetud ning peidetud PTO-4 lennukist. Buschmann pakkus 1942. aasta jaanuaris Saksa mereväe juhatusele eestlastega mehitatud endisi Eesti lennukeid luurelendude sooritamiseks. Sonderstaffel Buschmanni alustas tegevust 12. veebruaril 1942. aastal. Selle mehed olid kirjas politseiüksustes ning nende palk maksti politsei eelarvest. Tehniline varustus, kütus ning määrdeained saadi Saksa lennuväe käest ning ülesanded pidi andma Saksa merevägi. Üksuse staap asus alul mereväe staabihoones Vabaduse väljakul, praeguses linnavalitsuse majas. Lennuväljaks sai Ülemiste lennuväli, kuhu hiljem ka staap üle viidi. Üksuse esimesteks lenduriteks olid Gerhard Buschmann ise, William Laanekõrb, Harry Habel, Herman Kabe, Ants Repnau, Koit Kava ja Mart Napa. Üksuse ülesanneteks said luurelennud Soome lahe idaosas ning varustuslennud sakslaste poolt mehitatud Tütarsaartele. Kui kuuldus oma lennuüksusest levis, siis hakkas see lisanduvate vabatahtlike tõttu kiiresti kasvama. Buschmann otsis PTO-4 lennukitele lisa sakslaste trofeede seast Lätis. Sealt saadi üks Miles Magister ning kaks endist Poola RWD õppelennukit. Samuti varem Läti lennuliinidele kuulunud De Havilland DH-89 Dragon Rapide reisilennuk. 1942. aasta suvel sai üksus omale esimesed päris sõjalennukid – Heinkel He 60 mereluurelennukid. Siis hakati kasutama ka Ülemiste lennusadamat. Uute lennukitega lisandus ka uus ülesanne – salk hakkas teostama Nõukogude allveelaevade luuret Soome lahel ja Läänemere idaosas. 1942. aasta detsembris allutati üksus lühikeseks ajaks vormiliselt Himmleri käsutuses olnud 7. eriülesannetega lennugrupile, saades selle 6. salgaks (saksa keeles 6./Fliegergruppe z.b.V 7). Lennugrupp ise paiknes Berliinis ja täitis kulleri- ning sideülesandeid. 1. aprillil 1943 formeeriti salk ümber Saksa õhujõudude Luftwaffe koosseisu kuulunud 127. luurelennugrupiks (saksa keeles Aufklärungsfliegergruppe 127). PTO-4 - neli lennukit, kandsid tähiseid SB+AA, SB+AB, SB+AC ja SB+AD Miles Magister - üks lennuk, oli tähistatud kui SB+AF De Havilland DH-89 Dragon Rapide - üks lennuk, oli tähistatud SB+AH RWD-8 - kaks lennukit, üks oli tähistatud SB+AJ Stampe et Vertongen SV.5 - neli lennukit, üks oli tähistatud SB+AK, ei leidnud kasutust Heinkel He 60 - vähemalt 18 lennukit, mainitud on ka arve 20 ja 28 lennukit. Hendrik Arro, "Eesti lendurid lahingute tules", (Tallinn 1995)
Lothlórien

Lothlórien on paik J. R. R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste Isand". Lothlórien on koduks Galadrielile ja Celebornile ning nende hõimule. See on ainus mets Keskmaal, kus kasvavad mallorni puud ja seetõttu kutsutakse seda paika ka Kuldseks Metsaks. Lothlórien on paik, kus aeg näib seisvat paigal. Seal olles näis, nagu oleksid sa unenäos sattunud tagasi iidsesse haldjate aega.
1719

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1680. aastad | 1690. aastad | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1715 | 1716 | 1717 | 1718 | 1719 | 1720 | 1721 | 1722 | 1723 | ► | ►► 1719. aasta (MDCCXIX) oli 18. sajandi 19. aasta. ... Tallinnas asutati admiraliteedi kool madruste ja käsitööliste laste koolitamiseks. Kool alustas õppetööd 66 õpilasega. ... ... juuli – Arp Schnitger, saksa oreliehitaja Heino Rannap, Eesti kooli ja pedagoogika kronoloogia
Mõhhailo Hruševskõi monument

Mõhhailo Hruševskõi monument on Ukraina poliitikule ja ajaloolasele Mõhhailo Hruševskõile pühendatud mälestusmärk Kiievis. See asub Kiievi Ülikooli humanitaarteaduste hoone ees. Mälestusmärk avati 1. detsembril 1998.
1722

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1690. aastad | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | 1750. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1718 | 1719 | 1720 | 1721 | 1722 | 1723 | 1724 | 1725 | 1726 | ► | ►► 1722. aasta (MDCCXXII) oli 18. sajandi 22. aasta. ... Mõisad, mis olid Rootsi võimu ajal riigistatud, tagastatakse nüüd endistele omanikele. Protseduuri korraldab kohalikest aadlikest moodustatud restitutsioonikomisjonid. Et paljudel mõisnikel pole tõendeid oma valdusõiguse kohta, siis sel puhul rakendatakse "usaldusväärsete tunnistajate" põhimõtet. Mõisate tagastamine endistele mõisnikele kestab kolm aastat. ... ... ... Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 95
ELAK

ELAK on lühend, mis võib tähendada: Eesti Langevarjuklubi Euroopa Liidu asjade komisjon
EELK Laste- ja Noorsootöö Ühendus

SA EELK Laste- ja Noorsootöö Ühendus (lühend LNÜ) on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku sihtasutus. LNÜ on asutatud 3. detsembril 2003 EELK Pühapäevakooliühenduse (asutatud 07.04.1990) ja EELK Noorsootöö Keskuse (asutatud 05.12.1935) poolt. Muuhulgas korraldab LNÜ kord aastas kiriku noortepäevi Järgmine Peatus. Noorsootööga tegelevad CHECKPOINT Lääne-Nigula kogudusemajas ja Esik Sakus. Noortekad EELK Laste- ja Noorsootöö Ühendus LNÜ koduleht
Järgmine Peatus

Järgmine Peatus (lühend JäPe) ehk Kiriku noortepäevad on EELK Laste- ja Noorsootöö Ühenduse (LNÜ) korraldatav kristlik suvine noortefestival. JäPe koduleht
1723

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1690. aastad | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | 1750. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1719 | 1720 | 1721 | 1722 | 1723 | 1724 | 1725 | 1726 | 1727 | ► | ►► 1723. aasta (MDCCXXIII) oli 18. sajandi 23. aasta. ... Väike-Maarjas avati kihelkonnakool. ... 16. juuni (ristimispäev) – Adam Smith, šoti filosoof ja majandusteadlane 22. detsember – Karl Friedrich Abel, saksa helilooja ... Heino Rannap, Eesti kooli ja pedagoogika kronoloogia
Pius XI ametisse nimetatud kardinalid

Paavst Pius XI pühitses 76 kardinali 17 konsistooriumil. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Pius XII. Giovanni Bonzano Alexis-Armand Charost Franz Ehrle Achille Locatelli Giuseppe Mori Enrique Reig y Casanova Eugenio Tosi Stanislas-Arthur-Xavier Touchet Giovanni Battista Nasalli Rocca di Corneliano Luigi Sincero Aurelio Galli Evaristo Lucidi Patrick Joseph Hayes George William Mundelein Vicente Casanova y Marzol Eustaquio Ilundain y Esteban Bonaventura Cerretti Enrico Gasparri Patrick O'Donnell Alessandro Verde Luigi Capotosti Carlo Perosi Giuseppe Gamba Lorenzo Lauri August Hlond Jozef-Ernest van Roey Henri-Charles-Joseph Binet Alexis-Henri-Marie Lépicier Félix-Raymond-Marie Rouleau Pedro Segura y Sáenz Jusztinian Györg Séredi Ildefonso Schuster Manuel Gonçalves Cerejeira Luigi Lavitrano Carlo Dalmazio Minoretti Eugenio Pacelli (Pius XII) Joseph Mac Rory Jean Verdier Sebastião Leme da Silveira Cintra Francesco Marchetti Selvaggiani Achille Liénart Raffaelle Carlo Rossi Giulio Serafini Pietro Fumasoni Biondi Elia dalla Costa Angelo Maria Dolci Maurilio Fossati Theodor Innitzer Carlo Salotti Federico Tedeschini (in pectore) Jean-Marie-Rodrigue Villeneuve Federico Cattani Amadori Alfred-Henri-Marie Baudrillart Pietro Boetto Nicola Canali Santiago Luis Copello Carlo Cremonesi Camillo Caccia Dominioni Domenico Jorio Karel Kašpar Vincenzo LaPuma Luigi Maglione Domenico Mariani Francesco Marmaggi Massimo Massimi Enrico Sibilia Emmanuel-Célestin Suhard Ignace Gabriel I Tappouni Isidro Gomá Tomás Giovanni Mercati Eugène Tisserant Pierre-Marie Gerlier Arthur Hinsley Ermenegildo Pellegrinetti Adeodato Giovanni Piazza Giuseppe Pizzardo Pius XI määratud kardinalid.
Sky Plus

Sky Plus on Eestis tegutsev raadiojaam, mis alustas tegevust 9. mail 1997. Raadiojaamal oli uuringutulemuste järgi 2023. aasta teises pooles 52 000 kuulajat päevas. Saatejuhtidega programm on eetris ööpäev läbi. Sky Plusi programm koosneb muusikast, uudistest ja liiklusteadetest, lisaks on iga päev kavas mitmesugused raadiomängud. Hommikuprogramm on kavas viiel päeval nädalas, esmaspäevast reedeni kella 6.00–10.00. Hommikuprogrammi saatejuhid (aprilli 2024 seisuga) on Alari Kivisaar, Maris Järva, Siim Taba ja Rain Kelk. Kärdla 96,9 MHz Kuressaare 96,3 MHz Muhu 99,6 MHz Tallinn 95,4 MHz Tartu 95,2 MHz Pärnu 96,8 MHz Rakvere 101,3 MHz Viljandi 99,7 MHz Põltsamaa 96,5 MHz Paide 92,6 MHz Haapsalu 97,6 MHz Rapla 87,7 MHz Otepää 99,1 MHz Võru 93,8 MHz Narva 93,6 MHz Kullamaa 106,8 MHz Kiviõli 103,3 MHz Eesti raadiojaamade loend Klopets, Merje (23. jaanuar 2024). "Milliseid raadiojaamu kuulati teisel poolaastal enim?". Kantar Emor. Vaadatud 15. aprillil 2024. Sky Plus Sky Media
1724

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1690. aastad | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | 1750. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1720 | 1721 | 1722 | 1723 | 1724 | 1725 | 1726 | 1727 | 1728 | ► | ►► 1724. aasta (MDCCXXIV) oli 18. sajandi 24. aasta. 29. mai – Pärast paavst Innocentius XIII surma kogunenud konklaav valis uueks paavstiks Benedictus XIII. 23. juuni – Venemaa ja Türgi allkirjastasid Konstantinoopoli lepingu, millega jagasid kaks riiki omavahel suure osa Pärsia valdustest. Tallinna Toomkiriku ülemõpetajaks ja ühtlasi Eestimaa kubermangu kõrgeimaks vaimulikuks valiti Halle pietist Christoph Friedrich Mickwitz, kes oli sellel positsioonil aastani 1748. 22. aprill – Immanuel Kant, saksa filosoof 8. juuni – John Smeaton, inglise insener 10. juuli – Eva Ekeblad, rootsi salongipidaja ja põllumajandusteadlane 3. september – Guy Carleton, Briti sõjaväelane ja riigimees 7. märts – Innocentius XIII, paavst 1. juuli – Johann Baptist Homann, saksa geograaf ja kartograaf 23. august – Sébastien Rale, prantsuse jesuiidi misjonär ja leksikograaf Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. Lk 95
Gottfried Silbermann

Gottfried Silbermann (14. jaanuar 1683 Kleinbobritzsch – 4. august 1753 Dresden) oli saksa oreliehitaja. Ka tema vend Andreas Silbermann (1678–1734) ehitas oreleid ja klavikorde. Mõlemad vennad õppisid oreliehitust Strasbourgis. Gottfried Silbermann tegi teiste seas koostööd Johann Sebastian Bachiga. Kokku ehitas Gottfried Silbermann oma elu jooksul 50 orelit; nendest on säilinud 29 pilli. Üks tema tuntumaid ja suuremaid on Freibergi Toomkiriku orel, mis ehitati aastatel 1711–1714. See on esimene tema ehitatud orel op.1. Selle pilli loomisel sai Gottfried Silbermanni mõjutusi oma vennalt Andreaselt. Freibergi katedraali Silbermanni orelist tegi Martti Porthani Oy Oreliehitus 1998. aastal Soomes Kotka kiriku jaoks väiksema koopia. Tuntud on ka Dresdeni Peakiriku (Hofkirche) orel. Gottfried Silbermanni oreleid iseloomustab selge läbipaistev kõla, tugevad keelregistrid, tugeva kõlaga Cornett. Gottfried Silbermann kasutas oma orelites tihti Rückpositif'i, ehk selgpositiivi, mille puhul oreli viled asuvad organisti selja taga. Paljud Gottfried Silbermanni orelid on kolme manuaaliga pillid Enamik säilinud Gottfried Silbermanni orelitest on Saksimaal. Frauensteinis asub Silbermanni Muuseum. Gottfried Silbermann on oluliselt mõjutanud ka 19. sajandi oreliehitaja Friedrich Ladegasti (1818–1905) loomingut. 20. sajandil tekkis Albert Schweitzeri eestvedamisel Saksamaal oreliliikumine, mille loosungiks sai "Tagasi Silbermanni juurde!" Tekkis uuesti huvi barokkmuusika ja selle ajastu orelite vastu. Gottfried Silbermanni peetakse üheks klaveri leiutajatest, sest ta hakkas moderniseerima klavikorde. Algselt leiutas ta topeltklavikordi variandi cembalo d'amore. Esimesena Saksamaal võttis Gottfried Silbermann klavikordides kasutusele Bartolomeo Cristofori (1655–1732) klaverimehaanika, täiendades seda 1726. aastal. Seda pilli hakati nimetama klaviiriks (Hammerklavier), hiljem sai sellest klaver. Johann Sebastian Bach oli sellest pillist väga vaimustatud ja kirjutas süite klaviirile (klaverile) ning "Hästi tempereeritud klaviiri" kahes osas. Silbermann.org Silbermanni orel Crostaus Gottfried Silbermanni elulugu inglise keeles Gottfried Silbermanni orelite loetelu
Trigonomeetria

Trigonomeetria on kolmnurga külgede ja nurkade seoseid käsitlev matemaatika osa. Trigonomeetrilised funktsioonid Sfääriline trigonomeetria
Vlad Dracul

Vlad Dracul (Vlad Draakon; umbes 1390 – detsember 1447) oli Valahhia vürst (Vlad II) aastatel 1436–1442 ja 1443–1447. Vlad oli Mircea I poeg ning Mircea II, Vlad Călugăruli, Vlad Dracula ja Radu cel Frumosi isa. Ta kuulus Basarabi suguvõsasse. 1420. aastatel, mil Valahhias käis äge kodusõda Radu II ja Dan II vahel, oli Vlad oma perega eksiilis Transilvaanias, mis oli toona Ungarist sõltuv vürstkond. Ta elas Sighișoara linnas, kus müntis oma raha. Seal sündis ka kurikuulsaim tema poegadest, Vlad Dracula. Eksiiliaastatel lõi Vlad head suhted Ungari kuninga ja Saksa-Rooma keisri Sigismundiga. Ehkki ta jäi õigeusklikuks, tundis ta üha suuremat sümpaatiat katoliikluse vastu ning 1431. aastal, mil ta Valahhiasse naasis, nimetas Sigismund ta Draakoni ordu kavaleriks. Sellest tuleneb ka Vlad II hüüdnimi. 1431. aastal tõusis Valahhias võimule Vlad Draculi poolvend Alexandru I, kes aga 1436. aastal suri. Seejärel sai ta ise vürstiks ning valitses esialgu küllaltki edukalt, suuresti tänu Ungari kuninga toetusele. Kuid 1442. aastal ründas Ungari kuningaks saanud Poola kuningas Wladyslaw III Türgi impeeriumit ning nõudis ka Vladilt oma Draakoni ordu kavaleri kohuse täitmist ehk sõjaretkel osalemist. Paavst Eugenius IV vabastas Vladi ristisõjakohustusest, kuid käskis tal saata lahingusse Mircea II. Vlad keeldus ka sellest, püüdes türklastega iga hinna eest rahu hoida. Seetõtti tekkis tal tõsine konflikt ristisõdijate väe ülemjuhataja ja Transilvaania asehalduri János Hunyadiga, kes veel samal aastal Valahhiasse sisse tungis. Vlad oli sel ajal aga Türgi õukonnas, püüdes luua Ungari-vastast liitu. Seetõttu jättis ta Valahhiasse valitsejaks oma poja Mircea II. Hunyadi lõi aga valahhide väed puruks ja pani troonile Dan II poja Basarab II. 1443. aastal naasis Vlad aga Türgist ja suutis Basarabi kukutada. Tänu Türgi toetusele, mille ta saavutas oma pojad Vlad Dracula ja Radu pantvangi jättes, suutis ta veel neli aastat Valahhia troonil püsida. Samal ajal korraldas tema poeg Mircea mitmeid türklastevastaseid sõjaretki, kuid isa distantseeris end nendest, andes poja vallutatud kindlused hiljem türklastele tagasi. 1447. aastal tungis Hunyadi aga uuesti Valahhiasse ning võitis Türgi-meelseid otsustavalt. Võimalik, et tema käsul vangistati nii Vlad II kui ka tema poeg Mircea Târgoviștes ning hukati. Valahhia troonile pani Hunyadi Vladislav II, kes aga kaotas selle peagi Vlad Draculale.
1725

◄ | 17. sajand | 18. sajand | 19. sajand | ► ◄ | 1690. aastad | 1700. aastad | 1710. aastad | 1720. aastad | 1730. aastad | 1740. aastad | 1750. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 1721 | 1722 | 1723 | 1724 | 1725 | 1726 | 1727 | 1728 | 1729 | ► | ►► 1725. aasta (MDCCXXV) oli 18. sajandi 25. aasta. ... Tallinnas asutati pietismi mõjul toomorbudemaja ning selle juurde 30-õpilasega kool. ... ... 8. veebruar – Peeter I, vene tsaar 24. oktoober – Alessandro Scarlatti, itaalia helilooja Heino Rannap, Eesti kooli ja pedagoogika kronoloogia
Berend Johann von Uexküll

Berend Johann von Uexküll, Rootsi ooberst, Eestimaa rüütelkonna peamees (1630–1701) Berend Johann von Uexküll, Vigala, Huuksi, Harku ja Päinurme mõisnik (1648–1687) Berend Johann von Uexküll, Vigala, Pikavere ja Ravila mõisnik (1706–1761) Berend Johann von Uexküll, Poola kindral (1730–1789) Berend Johann von Uexküll, Eestimaa rüütelkonna peamees, Eestimaa tsiviilkuberner, senaator (1762–1827)
Urmas Sisask

Urmas Sisask (9. september 1960 Rapla – 17. detsember 2022) oli eesti helilooja. Urmas Sisask õppis kompositsiooni Tallinna Muusikakeskkoolis Anatoli Garšneki, René Eespere ja Mati Kuulbergi juhendamisel. 1985 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi. Sisask on töötanud muusikaõpetaja ja koorijuhina Jänedal. Tema looming on inspireeritud astronoomiast. Ta on loonud ka filmi- ja teatrimuusikat. 2005. aastal nomineeriti Eesti Filharmoonia kammerkoori plaat "Baltic Voices 2" Grammy auhinnale parima koorisalvestise kategoorias. Sellel plaadil kõlas muu hulgas ka Urmas Sisaski looming. Ta oli 2001–2010 Reformierakonna liige. "Tähistaeva tsükkel" (1980–1987) Gloria Patri (1988) "Plejaadid" (1989) "Linnutee galaktika" (1990) "Andromeda galaktika" (1991) "Jõuluoratoorium" (1992) Magnificat Missa Nr. 1 "Sümbiootiline Sümfoonia" Komeet Hyakutake Ave Sol Missa Nr. 4 op. 46: "Jõulumissa" "Põhjanael" Veni Sancte Spiritus Benedictio "Leoniidid" (2001) "Pro Patria" (2003) Sümfoonia Nr. 3 (2007) "Veni Creator Spiritus" (2008) Missa Nr. 5 "Oremus" "Gloria Patri 2" (2022) 1991 Eesti Vabariigi kultuuripreemia ("Missa" ja kooritsükkel "Gloria Patri") 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2001 Järvamaa vapimärk 2004 stipendium "Ela ja sära" 2004 Eesti Muusika Päevade preemia ("Tuhala lood") 2010 aasta muusik 2010 Eesti Kultuurkapitali helikunsti aastapreemia (universumi armastuse vahendamise eest) 2020 Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia (omanäolise, kõiksusest inspireeritud loomingu eest) Tema õde on laulja Siiri Sisask. Õe sõnul oli Urmas seltskondlik. Urmase üks sõpradest on Egmont Välja. Urmas tegi omale teleskoobi. Materjalideks kasutas tapeedirulli ja prilliläätseid. Urmase ärasaatmine toimus 28. detsembril Tallinna Jaani kirikus. "Suri helilooja Urmas Sisask". ERR. 17. detsember 2022. Vaadatud 17. detsembril 2022. "Kes? Mis? Kus?" 2006, lk 362 Jaanus Hämarsoo (22. detsember 2022). "Siiri Sisask varalahkunud vennast: Urmas ütles, et teab, kus on tema kodu. Sinna ta nüüd teel ongi". Kroonika. Vaadatud 22. detsembril 2022. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Urmas Sisask Eesti Muusika Infokeskus Jüri Aarma. "Urmas Sisask: Taevas on parim allikas" Maaleht, 13. august 2010 Intervjuu Jüri Aarmale, Tähelaev, ETV, 9. jaanuar 2011 https://www.facebook.com/urmassisask/