laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Personaalne müük

Personaalset müüki võib määratleda kui müüja ja potentsiaalse kliendi vahelist suhtluse protsessi, mille käigus müüja õpib tundma kliendi vajadusi ja üritab neid rahuldada, pakkudes kliendile võimaluse osta või tarbida midagi. Personaalset müüki võib kasutada ka olukorra kirjeldamiseks, kus ettevõte kasutab müügipersonali ühe peamise viisina, klientidega suhtlemiseks. Personaalne müük on näost näkku müümise tehnika, mille abil müüja kasutab oma sotsiaalseid oskusi kliendi veenmiseks konkreetse toote ostmisel. Müüja üritab toote erinevaid funktsioone esile tõsta, veendes klienti, et see annab ainult lisaväärtust. Personaalse müügi eesmärk ei ole alati tooteid või teenuseid maha müüa. Sageli kasutavad ettevõtted seda selleks, et tutvustada klientidele uut toodet. Kuna müümine hõlmab personaalset lähenemist, teab müüja paremini, kuidas toodet potentsiaalsele kliendile suunata. Personaalne müük võib toimuda kahes erinevas kanalis: jaemüügi kaudu ja otse tarbijale suunatud kanali kaudu. Jaemüügikanali all suhtleb müügiinimene potentsiaalsete klientidega, kes tulevad ise antud toote kohta uurima. Müügiinimese ülesanne on veenduda, et ta mõistab klientide vajadusi ja näitab sellele vastavalt erinevaid tooteid, mis kliendile huvi pakuvad. Otsekanali kaudu läheneb müüja potentsiaalsetele klientidele, et tutvustada neile uut toodet, mille ettevõte turule toob või on toonud, lisaks võib tal olla uus pakkumine, mida kliendid ei pruugi avatud turult saada. Personaalset müüki võis leida juba Vana-Kreekas. Müügiinimeste vajadust suurendas tööstusrevolutsioon ja modernne personaalne müük sai alguse XX sajandi esimesel poolel. Tööstusrevolutsioon algas 18. sajandil Suurbritannias. See tähendas, et kohalik majandus ei olnud enam nii iseseisev ja vajadus jõuda masstoodanguna toodetud kaupade müügiks uute klientideni suurenes. "Personal selling". 24.09.2019. Vaadatud 08.03.2020. "Definition of 'Personal Selling'". Vaadatud 08.03.2020. "History of Personal Selling". 15.01.2017. Originaali arhiivikoopia seisuga 27.09.2018. Vaadatud 08.03.2020.
Krasimir Karakačanov

Krasimir Dončev Karakačanov (bulgaaria keeles Красимир Дончев Каракачанов; sündinud 29. märtsil 1965 Ruses) on Bulgaaria ajaloolane ja poliitik, ta kuulub erakonda IMRO – Bulgaaria Rahvuslik Liikumine. Ta on 4. maist 2017 kuni 12. maini 2021 Bulgaaria kaitseminister. Ta sündis aastal 1965 Ruses. Ta lõpetas aastal 1990 Sofia ülikooli ajaloolasena. Ta oli 4. maist 2017 kuni 12. maini 2021 Bulgaaria kaitseminister. Ta on abielus ja tal on üks laps. Tema isa Dončo Karakačanov on samuti Bulgaaria poliitik.
Koidu Uustalu

Koidu Uustalu (29. detsember 1925 Iisaku vald, Ida-Virumaa – 22. november 2018) oli eesti keeleteadlane. Uustalu lõpetas 1943 Jõhvi Gümnaasiumi, 1956 Rakvere Pedagoogilise Kooli, 1961 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduse osakonna saksa filoloogina, filoloogiakandidaat (1972, Tartu ülikool) väitekirjaga "Eesti saksakeelne toponüümia. Mõisanimed". Uustalu oli 1961–63 Vaeküla Internaatkooli saksa keele õpetaja, 1963–75 Tartu ülikooli saksa filoloogia kateedri õpetaja, 1975–80 dotsendi kohusetäitja, 1980–95 dotsent. 1996–1997 Tartu Ülikooli medal Texte für Chemiker (kaasautor H. Tõevere). Trt, 1967; Fachtexte für Historiker. Tartu, 1972; Frühneuhochdeutsche Texte mit Wörterverzeichnis, Erläuterungen und Übungen. Tartu, 1981; Mittelhochdeutsche Texte mit Wörterverzeichnis, Erläuterungen und Übungen. Tartu, 1988.https://dspace.ut.ee/server/api/core/bitstreams/a6f122cd-11cc-46b6-aa39-57fbd59462b9/content Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide: Sar-Y. Lisa TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 956 "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022.
Eda Vaigla

Eda Vaigla (sündinud 19. juulil 1930 Tartus) on eesti keeleteadlane. Vaigla lõpetas 1952 Tartu Töölisnoorte Keskkooli, õppis 1955–58 (kaugõppes) Tomski Riikliku Ülikoolis, lõpetas 1962 (kaugõppes) Tartu ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vene filoloogia alal, 1967 Tartu ülikoolis aspirantuuri, filoloogiakandidaat (1978, Moskva ülikool) väitekirjaga "Эмоциональная лексика современного русского языка и проблемы ее перевода (на русско-эстонском материале)". Oli 1958–64 Vägeval õpetaja, 1967–68 Tartu ülikooli vene keele kateedri õpetaja, 1968–79 vanemõpetaja, 1979–92 dotsent, 1993–96 vene ja slaavi filoloogia osakonna dotsent, aastast 2007 emeriitdotsent. Peamised loengukursused: tänapäeva vene keel (leksikoloogia, fraseoloogia, leksikograafia, foneetika), vene-eesti kõrvutav leksikoloogia; koostanud õppevahendeid. Vaigla uurimisvaldkonna on vene keele leksikoloogia ja semantika, kõrvutav leksikoloogia ja fraseoloogia, tõlkeprobleemid. Vene-eesti sõnastike kaasautor ja koostajaid. 1996–1997 Tartu Ülikooli medal О понятии эмоциональная лексика. // TÜ Toim. 219 (1968); Valimik vene keele sünonüüme eestikeelsete vastetega (kaasautor). Trt, 1973; Vene-eesti õppesõnastik (kaasautor). Tln, 1985, 31992; Опыт исследования русско-эстонской идиоматичности несвободных глагольно-именных сочетаний. // TÜ Toim. 760 (1987); Мотивация и национальная специфика слова (опыт сопоставительного изучения предметной номинации в русском и эстонском языках). // TÜ Toim. 825 (1988); Соматизмы и характеристика лица в русской и эстонской фразеологии и смежных явлениях. // Иссл. по сопостaвительному языкознанию и лексикологии. Tln, 1989; Vene-Eesti sõnaraamat (kaasautor). Tln, 1994; Краткий справочник по контрастивной грамматике эстонского и русского языков (kaasautorid I. Külmoja, M. Soll). Trt, 2003; Vene-eesti tervishoiu ja sotsiaaltöö sõnastik (kaasautor). Trt, Paide, 2005, 2007. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide: Sar-Y. Lisa TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 999 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale. "Tartu Ülikooli medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 5.12.2022.
Paul Vaarask

Paul Vaarask (18. oktoober 1896 Veriora vald, Võrumaa – 4. juuni 1980 Tallinn) oli eesti keeleteadlane ja pedagoog. Vaarask lõpetas 1917 Tartu Õpetajate Seminari, 1925 eksternina Tallinna Reaalkooli, 1929 Londoni Ülikooli kursused inglise keele foneetika ja intonatsiooni alal, 1931 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, sai 1932 Tartu Ülikoolis inglise ja 1940 vene keele õpetaja kutse, oli 1948–1951 Leningradi ülikooli (kaugõppe) aspirantuuris, filoloogiakandidaat (1951, Leningradi ülikool), väitekiri "Критический очерк учений о речевой интонации и интонационно-грамматическое членение речи в английском языке в сравнительном аспекте с эстонским языком", filoloogiadoktor (1967, Gruusia Teaduste Akadeemia Keeleinstituut), väitekiri käsitles kõne intonatsioonilisi vahendeid. Vaarask oli 1917–1944 mitmel pool Eestis (1918–1920 ka Venemaal) õpetaja ja koolidirektor (sh Tallinna Inglise Kolledži asutajaid 1936 ja aastani 1940 direktor), 1944–1950 Vabariikliku Õpetajate Täiendusinstituudi võõrkeelte kabineti juhataja, aastast 1945 Tallinna Pedagoogikaülikooli keelte (aastast 1946 võõrkeelte) kateedri õppejõud, sh 1947–1972 kateedri juhataja, 1953–1967 dotsent, 1967–1972 professor; koostanud inglise ja saksa keele õpikuid jm õppevahendeid, olnud nende toimetaja. Oli Eesti NSV Haridusministeeriumi (1945–1950), Eesti NSV Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi võõrkeelte komisjoni esimees (1960–1972) ning Eesti NSV Teaduste Akadeemia võõrkeelte eksamikomisjoni liige (1952–1976). Vaaraski uurimisvaldkonnad olid üld- ja võrdlev keeleteadus, kõne intonatsioonilised vahendid ning inglise keele õpetamise metoodika. 1939 – Valgetähe IV klassi teenetemärk Аналитический и синтетический строй языка. Tallinn, 1961; Вопросы фонематики 1. Tallinn, 1962; 2. Tallinn, 1963; The tone elements of speech. Tallinn, 1964; Вопросы изучения интонационного строя эстонской речи. Tallinn, 1965; Inimkõne tonaalsed vahendid. Tallinn, 1966; Kõnerütm. Tallinn, 1967. 75 teadustrükist. Paul Vaaraski abikaasa Johanna Vaarask oli samuti pedagoog. Nende tütar Aili Vaarask oli arst (neuroloog). Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide: Sar-Y. Lisa TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 959 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Merle Jung

Merle Jung (kuni 1999 Merle Aron, sündinud 16. augustil 1972 Tallinn) on eesti keeleteadlane. Jung lõpetas 1990 Tallinna 42. keskkooli, 1995 Tallinna Pedagoogikaülikooli saksa filoloogia erialal, 1999 Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistrantuuri ja 2006 doktorantuuri. Tal on magister saksa filoloogia alal (1999, Tallinna Pedagoogikaülikool) väitekirjaga "Kreatives Schreiben im Bereich Deutsch als Fremdsprache, unter besonderer Berücksichtigung literarischer Texte als Schreibimpulse", doktorikraad rakenduslingvistika alal (2006, Tallinna Ülikool) väitekirjaga "Sprachspielerische Texte als Impulse für schriftliche Textproduktion im Bereich Deutsch als Fremdsprache". Jung täiendas end 1995–96 Kieli Ülikoolis. Oli 1997–2000 Tallinna ülikooli germaani-romaani osakonna saksa keele õppetooli õpetaja, 2000–09 germaani-romaani keelte ja kultuuride instituudi saksa filoloogia osakonna lektor, 2009– saksa keele didaktika dotsent. Lugenud saksa keele õpetamise didaktika ja metoodika, tekstianalüüsi, saksa keele foneetika, ilukirjanduskursuse teksti interpretatsiooni jm kursusi; koostanud õppevahendeid.Uurimisvaldkonnad: saksa keele ja kultuuri vahendamise metoodilis-didaktilised alused, tulevase õpetaja aktuaalse potentsiaali hindamine, loovkirjutamine võõrkeeles. Mitme kogumiku (Linguistik und 1591 Didaktik, 2007 jt) toimetajaid. Ta on Gs. für dt. Sprache/Zweig Tallinn (1999–), Int. Verein. für Germanistik (2004–) liige. Positionen gegenwärtiger Schreibtheorie und –didaktik. // Germanistik in Tallinn. Tallinn, 2002; Foneetika õpetamise problemaatikast võõrkeeles. // Toimiv keel I. Tallinn, 2003; Kreativität und Phonetikunterrich Sprachspielerische Texte in der Ausspracheschulung der DaF-Lernenden. // German as a Foreign Language 3 (2005); Kompetenzorientierte Bewertungskriterien für das pädagogische Praktikum: Ausarbeitung und erste Erfahrungen mit Deutschlehrerstudenten in Estland. // Jb. Int. Germanistik 79. Bern, 2007; Lernmotivation der deutschen Sprache unter estnischen Schülerinnen und Studierenden. // Tradition und Geschichte im literarischen und sprachwissenschaftlichen Kontext. Frankfurt am Main, 2008; Interkulturelle Landeskunde und Kulturkontakt in literarischen Texten: Eine Anregung für den fremdsprachlichen Deutschunterricht. // Triangulum 15 (2010). Merle Jung Eesti Teadusinfosüsteemis Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide: Sar-Y. Lisa TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 1469-1470 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Pille Penjam

Pille Penjam (sündinud 17. jaanuaril 1981 Tallinn) on eesti keeleteadlane ja arst. Pille Penjam lõpetas 1998 Tallinna Reaalkooli ja 1999 G. Otsa nim. Tallinna Muusikakooli. Aastatel 2000 kuni 2005 õppis ta Tartu Ülikoolis matemaatikat ja eesti keelt ning lõpetas mõlemad erialad bakalaureuse kraadiga. Samuti lõpetas Penjam 2005 magistrantuuri eesti keele alal tööga "tulema-verbi leksikaalsest ja grammatilisest kasutusest ning modaalse funktsiooni kujunemisest eesti kirjakeeles 17.–20. sajandil" (juhendaja Külli Habicht). 2008. aastal lõpetas Tartu Ülikoolis doktorantuuri väitekirjaga samal alal – "Eesti kirjakeele da- ja ma-infinitiiviga konstruktsioonid" (juhendajad Ilona Tragel ja Külli Habicht). Aastatel 2008–2015 õppis ta Tartu Ülikoolis arstiteadust ja töötab alates 2015. aastast arstina Ida-Tallinna Keskhaiglas. Pille Penjam oli aastatel 2005–2006 ja 2008 Tartu Ülikooli eesti ja üldkeeleteaduse instituudi eesti keele õppetooli erakorraline teadur. Loengukursused: eesti keele ajalugu, eesti keele suulise ja kirjaliku väljenduse õpetus. Ta on ajakirja Oma Keel toimetuskolleegiumi liige (2006–). Emakeele Seltsi liige (2004–). Üliõpilastööde Riikliku konkursi diplom (2004), Eesti TA üliõpilastööde konkursi II preemia (2005). Pille Penjami uurimisvaldkonnad on eesti vana kirjakeel, verbikonstruktsioonid ja modaalsus eesti keeles. On avaldanud 20 teadustrükist. Jussiivi kasutusest eesti vanemas kirjakeeles. // Emakeele Seltsi aastaraamat 2004. Tallinn, 2005; Development of the modal function of the verb tulema `come´ in written Estonian. // Linguistica Uralica 3 (2006) 3; Kaassõna keeleuurija ja -kasutaja käsutuses (kaasautor K. Habicht). // Emakeele Seltsi aastaraamat 2006. Tallinn, 2007; da- ja ma-infinitiiviga konstruktsioonid 17. sajandi kirjanduses. Emakeele Seltsi aastaraamat 2008. Tallinn, 2009; Eituskategooria Heinrich Stahli eesti keeles. // Emakeele Seltsi aastaraamat 2009. Tallinn, 2010; Kas `-tahtma-´ tahab abiverbiks (kaasautorid K. Habicht, I. Tragel). // Eesti ja soome-ugri keeleteaduse ajakiri 1 (2010) 2. Pille Penjam Eesti Teadusinfosüsteemis Pille Penjam Eesti Teadusinfosüsteemis Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide: Sar-Y. Lisa TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 1830–1831 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
276

276. aasta Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand Aastakümned: 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad - 270. aastad - 280. aastad 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad Aastad: 271 272 273 274 275 - 276 - 277 278 279 280 281 ... ... juuli – Tacitus, Vana-Rooma keiser september – Florianus, Vana-Rooma keiser
Kullo Vende

Kullo Vende (sündinud 12. mail 1939 Tartus) on eesti keeleteadlane ja tõlkija. Vende lõpetas 1957. aastal Elva Keskkooli, 1962 Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogina, 1968 Keele ja Kirjanduse Instituudis aspirantuuri, filoloogiakandidaat (1974, ENSV Teaduste Akadeemia) väitekirjaga "Eesti vokaalide põhitooni mõjustavaid foneetilisi tegureid". Täiendanud end 1978 ja 1984 Moskvas Thorezi-nimelises Võõrkeelte Pedagoogilises Instituudis, 1987 Inglismaal Surrey ülikoolis. Ta oli 1962–1963 Eesti Põllumajanduse Akadeemia keelte kateedri inglise keele õpetaja, 1963–1964 kirjandusmuuseumi teadur, 1964–1965 Tartu 2. Keskkooli inglise keele õpetaja, 1968–1975 Keele ja Kirjanduse Instituudi nooremteadur, 1975–1981 Tallinna Pedagoogilise Instituudi inglise keele kateedri vanemõpetaja, 1981–1991 dotsent, 1991–1992 Keeleameti nõunik, 1992–1998 presidendikantselei tõlketoimetaja, 1998–1999 TEA kirjastuse peatoimetaja, 1999–2004 Euroülikooli tõlketeaduskonna professor ja dekaan; 2005. aastast pensionil. Loengukursused: inglise keele ajalugu, tõlketeooria ja -praktika, sissejuhatus keeleteadusse, üld- ja inglise keele foneetika; pidanud loenguid ka üldhariduskoolide inglise keele õpetajatele. Emakeele Seltsi (1971) ja International Society of Phonetic Sciences liige (1983–2001). Kullo uurimisvaldkond on foneetika (eelkõige eesti keele prosoodika katseline uurimine). Umbes 30 teadustrükist, koostanud õppevahendeid. Финно-угорская транскрипция (ФУТ) в историческом аспекте и в сопоставлении с международным фонетическим алфавитом (МФА). Tallinn 1967 Intrinsic pitch of Estonian vowels: measurement and perception. // Est. Papers in Phonetics (1972) Intonation of question and answer in Estonian. I. Perceptual analysis. // Est. Papers in Phonetics (1975) II. Synthetic stimuli. // Est. Papers in Phonetics (1981) The basic intonation contours of the principal communicative types of utterances in English and Estonian. // In Honor of Ilse Lehiste. Dordrecht 1987 Intonatsiooni tähistamisest inglise ja eesti keeles. // Ars Grammatica 1986. Tallinn 1987 A contrastive study of word stress in English and Estonian loanwords. // Foreign Language in the Classroom. Tallinn 1991 Basic Estonian-English Dictionary for Learners of Estonian. The First Thousand Estonian Words. Tallinn 2010 Tõlkinud raamatuid jm muid trükiseid inglise jt keeltest (sh K. Häkkineni "Keeleteaduse alused". Tallinn 2007), olnud mitme väljaande (sh "Inglise-eesti tehnikasõnaraamat", 2000; "E nagu Eesti: eesti keele õpik algajaile", 1998; "Saame tuttavaks! Estonian for Beginners", 2009 jm) toimetaja, üks ENE artiklite autoritest. 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk Tema isa oli sõjaväelane Jakob Vende, poolvend isa esimesest abielust oli insener ja koduloolane Valdeko Vende. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide: Sar-Y. Lisa TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 1169-1170 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Johannes Valgma

Johannes Valgma (aastani 1935 Johannes Watmann; 4. august 1908 Põltsamaa – 1. jaanuar 1975 Tallinn) oli eesti pedagoog ja keeleteadlane. Valgma lõpetas 1926 Põltsamaa Gümnaasiumi, 1934 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna. Oli 1934–1938 Viljandi Tütarlastegümnaasiumi ja Saaremaa Ühisgümnaasiumi eesti keele ja kirjanduse õpetaja, aastast 1938 Tartus keskkooliõpetaja, 1940-1941 Tartu IV keskkooli (Hugo Treffneri Gümnaasium) direktor, 1948–1952 Tallinna Õpetajate Instituudi ja 1952–1959 ning 1962–1966 Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti keele ja kirjanduse kateedri vanemõpetaja, 1966–1974 dotsent, 1959–1962 |Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi eesti keele, kirjanduse ja ajaloo sektori juhataja. Valgma uurimisvaldkonnad olid eesti keele grammatika ja õppemetoodika. Valgma oli Eesti NSV haridusministeeriumi eesti keele ja kirjanduse komisjoni liige ja kauaaegne esimees. Ta koostas mitukümmend eesti keele õpikut ja keelekäsiraamatut, millest paljud ilmusid kordustrükkides. Oma tegevuse viimastel aastatel oli ta ka vabariigi õigekeelsuskomisjoni liige. 1967 – Eesti NSV teeneline õpetaja Eesti keele õigekirjutus ja kirjavahemärkide tarvitamine. Tallinn, 1957; Kirjavahemärgid. Tallinn, 1960; Interpunktsiooni metoodika küsimusi. Tallinn, 1963; Eesti keeleõpetuse reeglid. Tallinn, 1963, 3 1971; Stiiliharjutustik. Tallinn, 1966, 1982; Sõnastusõpetuse algmed. Tallinn, 1965, 1973; Eesti keele grammatika (kaasautor N. Remmel). Tallinn, 1968, 1970; Eesti keele ortograafia programmeeritud õpik. Tallinn, 1969; Eesti keele morfoloogia programmeeritud harjutustik. Tallinn, 1973, 1992; Kirjuta õigesti! Tallinn, 1974. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide: Sar-Y. Lisa TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 1035-1036 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Jaan Soontak

Jaan Soontak (18. detsember 1940 Soontaga vald, Pärnumaa – 24. juuni 1999 Tartu) oli eesti keeleteadlane. Jaan Soontak lõpetas 1958. aastal Pärnu 2. Keskkooli, 1963. aastal Tartu Riikliku ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna, ta oli filoloogiakandidaat (1973, Moskva Rahvusvaheliste Suhete Instituut), väitekiri "Английские заимствования в шведской прессе". Soontak oli 1964.–1970. aastal Tartu Riikliku ülikooli inglise keele kateedri õpetaja, 1970.–1973. aastal vanemõpetaja, 1973.–1981. aastal võõrkeelte kateedri juhataja, (aastast 1977 dotsent), 1981.–1984. aastal dotsent. Ta õpetas inglise keelt üldkeelena, on koostanud õppevahendeid. Soontaki uurimisvaldkonnad olid keelestatistika, oskuskeel ja eufemismid. Ta on olnud mitme keelestatistikaalase artiklite kogumiku jmt väljaande toimetaja, tõlkinud teadusraamatuid eesti keelest inglise keelde ja vastupidi. Texts for chemists (kaasautor E. Rahi). Tartu, 1968; Texts for athlets. Tartu, 1972, ²1984; Inglise keel võõrkeelena. Tartu, 1976; Kergejõustikutermineid neljas keeles (kaasautor K. Metsur). Tallinn, 1985. U 20 teadustrükist. "Perekonnaõhtu: perekond Soontak Soontagal" Eesti Raadios 18. oktoobril 1968, saatejuhid Vello Mikk ja Gunnar Paal Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide: Sar-Y. Lisa TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 348 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Meeli Sedrik

Meeli Sedrik (7. oktoober 1968 Kärdla, Hiiumaa – 14. mai 2022) oli eesti leksikograaf. Meeli Sedrik lõpetas 1987. aastal Kärdla Keskkooli, 1992. aastal Tartu Ülikooli eesti keele ja kirjanduse alal ja 1994. aastal Tartu Ülikooli magistriõpingud eesti keele alal. Sedrik oli 1993 vahetusüliõpilane ja CIMO stipendiaat Turu Ülikoolis, 1997–1998 Svenska Instituteti stipendiaat Uppsala Ülikoolis, 1994 Tartu Ülikooli eesti keele õppetooli ja 1995 Turu Ülikooli õppeülesande täitja, 1995–1996 Tartu Ülikooli eesti keele õppekooli erakorraline assistent, 1996–1997 ja 1999–2000 erakorraline lektor, 2000–2002 õppeülesande täitja, 2000–2003 Eesti Õiguskeele Keskuse keeletoimetaja, 2003–2008 Eesti Keele Instituudi (EKI) teadur, 2008–2013 EKI leksikograaf ja 2013–2022 EKI vanemleksikograaf. Ta oli Emakeele Seltsi liige (aastast 1995). Sedriku uurimisvaldkonnad olid eesti murrete sõnavara ja keelekontaktid. Hiidenmaan murteiden sanasto: yhteydet Itämeren alueen kieliin. // Itämerensuomalainen kulttuurialue. Castrenianumin toimitteita 49, 98−106. Helsinki, 1995. Swedish loanwords common to Estonian Hiiumaa dialects and south-western Finnish dialects. // Finnisch-Ugrische Sprachen in Kontakt. Vorträge des Symposiums aus Anlass des 30-jährigen Bestehens der Finnougristik an der RijksUniversiteit Groningen. 21.–23. november 1996. Maastricht 1997. Hiiu murrakute kontaktidest eestirootsi murretega. Taustast. // Õdagumeresoomõ veeremaaq. Läänemeresoome perifeeriad. Võru Instituudi toimetiseq 6. Võro, 1999. trintsid (Emmaste kihelkonnast pärit murdekeelend). // Emakeele Seltsi aastaraamat 1998–1999, 67−71. Tartu, 2000. reimand. // Emakeele Seltsi aastaraamat 2005, 130−137. Tartu, 2006. "Eesti etümoloogiasõnaraamat", EKSA, 2012. Üks autoreid. Trips, traps, trull, sina oled kull. // Keel ja Kirjandus 2019/6, 480−492. (koos Udo Uiboga) Meremehel piab olema kümme `keṕsi. // Keel ja Kirjandus 2021/7, 644−650. Paul Kokla "Hiiu sõnaraamat". Eesti Keele Sihtasutus, 2015 (toimetaja) Järvi Kokla "Hiiu keele raamand". HIIU ÖKO, 2016 (toimetaja) 2020. aastal pälvis ta koos kolleeg Udo Uiboga ajakirja Keel ja Kirjandus lühikirjutiste kategoorias aastaauhinna. Meeli Sedrik Eesti Teadusinfosüsteemis IN MEMORIAM: Meeli Sedrik Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide: Sar-Y. Lisa TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 110-111 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Nauris Puntulis

Nauris Puntulis (sündinud 17. juulil 1961 Tiņģeres) on Läti laulja ja poliitik, alates 8. juulist 2019 kuni 15. septembrini 2023 kultuuriminister Arturs Krišjānis Kariņši valitsuses. Kuulub erakonda Rahvuslik Liit "Kõik Läti eest!" – "Isamaale ja Vabadusele/LNNK". Ta on tuntud kui ansambli Pērkons endine solist (1982–1994). 1994. aastal lõpetas ta Läti Muusikaakadeemia ja töötas seejärel Läti Rahvusooperi solistina ja Läti Muusikaakadeemia õppejõuna. 2013–2019 oli ta Riia linnavolikogu liige. Elulugu Läti valitsuse kodulehel