laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rebekka Lotman

Rebekka Lotman (sündinud 23. aprillil 1978) on eesti kirjandusteadlane, toimetaja ja tõlkija, 2014. aastast Tallinna Ülikooli Kirjastuse peatoimetaja, alates 2021. aastast Tartu Ülikooli maailmakirjanduse kaasprofessor. Ta lõpetas 2004. aastal Tallinna Ülikooli Eesti Humanitaarinstituudi kultuuriteooria ajal ning sai 2009. aastal cum laude magistrikraadi tööga "Indrek Hirve värsikultuur" (juhendaja Ülar Ploom). 2019. aastal sai ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna maailmakirjanduse erialal doktorikraadi väitekirjaga "Eesti sonett". Aastail 2004–2005 töötas ta ajalehe Postimees uudistereporterina, 2005–2009 kultuuritoimetuse juhataja ja kirjandustoimetajana. Ta on lugenud loengukursusi Tallinna Ülikoolis. Aastatel 2011–2014 oli ta Tallinna Ülikooli Kirjastuse tegevtoimetaja, 1. septembrist 2014 on peatoimetaja. 2020. aastast töötab ka Tartu Ülikooli kultuuriteaduste instituudis, 2021. aastast maailmakirjanduse kaasprofessorina. James Robert Waller, "Tuhat külateed", Tallinn: Varrak, 2010 (koos Valner Valmega; ilmunud ühes köites Lia Rajandi tõlgitud teosega "Madisoni maakonna sillad") David Abbott, "Klaverimängija", Tallinn: Varrak, 2011 (koos Valner Valmega) Edward Myers, "Jutuvestja", Tallinn: Varrak, 2012 (koos Valner Valmega) Julian Lees, "Õnnemängijad", Tallinn: Varrak, 2012 (koos Valner Valmega) C. K. Stead, "Risk", Tallinn: Varrak, 2014 (koos Valner Valmega) 2005 Tallinna Ülikooli teadustööde 1. preemia humanitaarteaduste vallas bakalaureusetöö "Riimid eesti sonetis 1940-1968: semantiline aspekt" eest. 2019 Üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi peapreemia väitekirja „Eesti sonett” eest 2020 Eesti kultuukapitali kirjanduse sihtkapitali 2019. aasta auhinna nominent esseistika kategoorias 2022 Ajakirja Keel ja Kirjandus aastaauhind kirjandusteaduse valdkonnas artiklile „Noore Jaan Bergmanni poeetika. Luulekunst kui lõbu ja õpetus“ (koos Maria-Kristiina Lotmaniga, Keel ja Kirjandus, 2021, 1-2). Rebekka Lotman on Mihhail Lotmani ja Piret Lotmani tütar. Maria-Kristiina Lotman on tema õde. Tema abikaasa on Valner Valme. "ETIS". www.etis.ee. Vaadatud 14. veebruaril 2023. Rebekka Lotman Eesti Teadusinfosüsteemis "Rebekka Lotman Eesti Teadusinfosüsteemis". Rebekka Lotman Eesti Teadusinfosüsteemis
Lõoke

Lõoke ehk lõokene (Alauda) on lõolaste sugukonda kuuluv linnuperekond. Eestis elab perekonda kuuluv põldlõoke.
Mark (perekonnanimi)

Mark on perekonnanimi. Nime on pandud ka eestlastele. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Mark 380 inimesel: 171 mehel ja 209 naisel. Perekonnanimede levikult on Mark meeste puhul 385. kohal ja naiste puhul 319. kohal. Nimi Mark on levinuim Põlva maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 11,72. Aksel Mark, eesti poliitik Heinrich Mark, eesti poliitik Julius Mark, eesti keeleteadlane Karin Mark, eesti antropoloog Reinhold Mark, eesti majandusteadlane Ülar Mark, eesti arhitekt ... Mark (eesnimi) https://www.stat.ee/nimed/pere/Mark (vaadatud 28.07.2021)
Meri (perekonnanimi)

Meri on eesti ja soome perekonnanimi. Perekonnanime Meri (kirjutatud ka Merry ja Merri) on antud Rõuge, Karja, Kaarma, Mustjala, Keila, Karuse ja Urvaste kihelkonnas. Nimede eestistamisel on seda nime antud isikutele, kelle perekonnanimi oli varem Mihailov, Murdenkov ja Streblov. Meri on kantud perekonnanimede kaitseregistrisse Heinrich Meri palvel nr. 23 all. Arnold Meri, Eesti NSV poliitik Georg Meri, eesti diplomaat, kirjandusteadlane ja tõlkija Helle Meri, eesti näitleja Hindrek Meri, eesti riigitegelane Josef W. Meri, Ameerika Ühendriikide islamiõpetlane Lennart Meri, eesti kirjanik ja poliitik, Eesti president 1992-2001 Mart Meri, eesti filoloog ja poliitik Otto Meri, eesti ühiskonnategelane Sayed Emran Meri, Afganistani sulgpallimängija Veijo Meri, soome kirjanik ...
Mets (perekonnanimi)

Mets on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Mets 1461 inimesel: 696 mehel ja 765 naisel. Perekonnanimede levikult on Mets 30. kohal. Perekonnanime Mets kandja oli keskmiselt 42 aasta vanune (mediaanvanus oli 41) Arvo Mets, eesti päritolu Venemaa luuletaja Hillar Mets, eesti karikaturist, illustraator Rein Mets (1942–2011), eesti metallikunstnik Rein Mets (1957–2003), eesti pianist Rein Mets (1951–), eesti usutegelane ja tantsija ... https://web.archive.org/web/20190812070417/https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/METS (vaadatud 12.08.2019)
Mitt

Mitt on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Mitt 1031 inimesel: 498 mehel ja 533 naisel. Perekonnanimede levikult on Mitt 63. kohal. Nimi on levinuim Pärnu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 29,11. Aleksander Mitt, eesti kiiruisutaja Anatoli Mitt, eesti füüsikapedagoog Andrus Mitt, eesti jalgpallur Evi Mitt, eesti matemaatikapedagoog Märt Mitt, eesti rahvusliku liikumise tegelane Tarmo Mitt, eesti rammumees ... https://www.stat.ee/nimed/pere/Mitt (vaadatud 17.10.2019)
Must (perekonnanimi)

Must on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Must 645 inimesel (319 mehel ja 326 naisel). Aadu Must, eesti ajaloolane ja poliitik Ann Must, eesti kirjanik ja tõlkija Ivar Must, eesti helilooja Olev Must, eesti psühholoog ... https://www.stat.ee/nimed/pere/Must
Mänd (perekonnanimi)

Mänd on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Mänd 882 inimesel: 397 mehel ja 485 naisel. Perekonnanimede levikult on Mänd meeste puhul 99. kohal ja naiste puhul 84. kohal. Perekonnanime Mänd kandja oli keskmiselt 41 aasta vanune (mediaanvanus oli 40). Perekonnanimi Mänd on levinuim Hiiu maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 26,15. Nimede eestistamisel määrati Mänd uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Auder, Audern, Va ja Vanna. Männi-nimelistele määrati uueks perekonnanimeks Lõvi, Männaste ja Männik. Ahti Mänd, Eesti kodanike komiteede liikumise aktivist Heljo Mänd, eesti lastekirjanik Marika Mänd, eesti zooloog ja loomaökoloog Paul Mänd, eesti skulptor Raivo Mänd, eesti zooloog https://www.stat.ee/nimed/pere/Mänd (vaadatud 10.09.2019)
Männik (perekonnanimi)

Männik on eesti perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati Männik uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Mänd, Massa, Menniksar, Oinas ja Say. Aarne Männik, helilooja Aarne Männik, füüsik Eduard Männik, kirjanik Hans Männik, kirjastustegelane Harald Männik, riigitegelane Hugo Männik, botaanik Jaan Männik, ärijuht ja endine Eesti Panga nõukogu esimees Jaanus Männik, poliitik Maire Männik, skulptor Paul Männik, omavalitsustegelane Priit Männik, jurist Rein Männik, füüsik Sirje Männik, sisearhitekt
Nurmsalu

Nurmsalu on eesti perekonnanimi. 2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Nurmsalu 119 mehel ja 142 naisel. Perekonnanimede levikult on Nurmsalu meeste puhul 647. ja naiste puhul 581. kohal. Nimi on levinuim Järva maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 11,66. Kaarel Nurmsalu, eesti suusahüppaja ja kahevõistleja Sandra Nurmsalu, eesti laulja ja viiuldaja Toomas Nurmsalu, eesti rallisõitja, suusahüppaja ja kahevõistleja Margus Nurmsalu, eesti rallisõitja, suusahüppaja ja kahevõistleja https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/NURMSALU[alaline kõdulink]
Oja (perekonnanimi)

Oja on eesti ja soome perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Oja 1891 inimesel: 926 mehel ja 965 naisel. Perekonnanimede levikult on Oja 15. kohal (meeste puhul 15. kohal ja naiste puhul 17. kohal). Arnold Oja, eesti vaimulik Arnold Oja (psühholoog), eesti loogik ja psühholoog Bruno Oja (pseudonüüm Poolas Bruno O'Ya), eesti-poola filminäitleja ja laulja Eve Oja, eesti matemaatik, Eesti Teaduste Akadeemia akadeemik Iris Oja, eesti laulja Olev Oja, eesti koori- ja orkestrijuht ning muusikapedagoog Peeter Oja, eesti näitleja Peeter Oja (matemaatik), eesti matemaatik Pääru Oja, eesti näitleja Silvia Oja, eesti spordipsühholoog, suusataja, ujuja ja ujumistreener Tatjana Oja, Eesti bioloog Tõnu Oja, eesti näitleja Tõnu Oja (ökoloog), eesti loodusteadlane, ökoloog ja geoinformaatik Vilja Oja, eesti keeleteadlane ... https://www.stat.ee/nimed/pere/OJA (vaadatud 1.07.2019)
Olesk

Olesk on eesti perekonnanimi. 2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Olesk 224 mehel ja 248 naisel. Perekonnanimede levikult on Olesk meeste puhul 241. ja naiste puhul 242. kohal. Nimi on levinuim Võru maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 27,76. Lui Olesk, eesti riigimees ja ühiskonnategelane Olev Olesk, eesti poliitik Peeter Olesk, eesti kirjandusteadlane, kriitik, poliitik Peeter Olesk (laskesportlane), eesti laskesportlane Sirje Olesk, eesti kirjandusteadlane https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/OLESK[alaline kõdulink]
Orav (perekonnanimi)

Orav on eesti perekonnanimi. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Orav 1001 inimesel: 489 mehel ja 512 naisel. Perekonnanimede levikult on Orav meeste puhul 65. kohal ja naiste puhul 72. kohal. Perekonnanimi Orav on levinuim Pärnu maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 14,8. Aivo Orav, diplomaat Aksel Orav, näitleja Anne Orav, keemik Arnold Orav, ärimees August Orav, sõjaväelane Endel John Orav, matemaatik ja biostatistik Heili Orav, keeleteadlane Helen Orav-Kotta, merebioloog Ivi Orav, bioloog ja geneetik Ivo Orav, muusik ja helilooja Maila Orav, keemik Marie Orav, maletaja Mart Orav, kirjandusloolane ja toimetaja Toivo Orav, geneetik Villem Orav, ajaloolane, pedagoog ja pedagoogikateadlane Õie Orav, filmiteadlane, näitleja, stsenarist ja lavastaja Ivan Orav, kirjanduslik tegelane https://web.archive.org/web/20200609125751/https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/Orav (vaadatud 9.06.2020)
Sétif

Sétif on linn Alžeerias, Sétifi provintsi keskus. Asub Alžiirist 300 km idas 1100 m kõrgusel. Tänapäeva linna kohal asus roomlaste asula Sitifis (Colonia Nerviana Augusta Martialis Veteranorum Sitifensium). 1945. aastal toimus linnas eurooplastest kolonistide vastane ülestõus, mille Prantsuse väed maha surusid. Toimus Sétifi veresaun, mille käigus tapeti umbes 6000...30 000 inimest. Sétif (Province Capital, Sétif, Algeria) - Population Statistics, Charts, Map and Location, vaadatud 9.02.2020.
Peebo

Peebo on eesti perekonnanimi. Seisuga 1. jaanuar 2018 oli perekonnanimi Peebo 56 mehel ja 67 naisel. Annely Peebo, eesti ooperilaulja Eva Peebo, eesti treener ja spordipedagoog Jaak Peebo, eesti keeleteadlane Perekonnanime Peebo statistika[alaline kõdulink] Eesti Statistikaamet
Peetre

Peetre on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Peetre Eestis 14 mehel ja 11 naisel. Artur Peetre, õigusteadlane Jaak Peetre, matemaatik Taavi Peetre, kuulitõukaja Nimede statistika (vaadatud 10. augustil 2019)
Piip (perekonnanimi)

Piip on eesti perekonnanimi. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Piip 120 inimesel (54 mehel ja 66 naisel). Perekonnanimede levikult on Piip meeste puhul 1890. ja naiste puhul 1665. kohal. Ants Piip, eesti advokaat, diplomaat, poliitik Ants Tõnis Piip, eesti okeanograaf Boriss Piip, eesti päritolu Venemaa vulkanoloog Leopold Piip, Eesti NSV riigitegelane, meediajuht ... https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/Piip[alaline kõdulink]
Puhvel

Puhvel on eesti perekonnanimi. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Puhvel 6 mehel ja 7 naisel. Heino Puhvel, kirjandusteadlane, kriitik ja kirjanik Jaan Puhvel, keeleteadlane ja mütoloogiauurija Karl Puhvel, metsateadlane Madli Puhvel, arstiteadlane ja mikrobioloog Martin Puhvel, filoloog https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/Puhvel[alaline kõdulink]
Mõntu mõisa kalmistu

Mõntu mõisa kalmistu on kalmistu Jämaja kihelkonnas Saaremaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mõntu külas Saaremaa vallas Saare maakonnas. Kalmistu rajas Mõntu mõisa tollane omanik Oskar von Ekesparre arvatavasti ajavahemikul 1873. aastast (siis omandasid Ekesparred mõisa) kuni 1880. aastani (siis suri Oskari abikaasa Bertha von Ekesparre, kes maeti 1881. aastal kalmistule püstitatud seal esimene matus). 1970. aastatel rajati sinna karjäär kruusa kaevamiseks, millega hävitati kalmistut ja kabelit. Kabeli säilinud alusmüüri osale paigaldas Saaremaa Muinsuskaitse Selts 6. septembril 2006 mälestustahvli. Kalmistule on teadaolevalt maetud neli või viis lahkunut. Võimalik, et sinna oli keegi maetud juba 1860. aastal. Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 600 meetri kaugusele põhjaloodesse. Kalmistul paikneb matusekabel, mis püstitati 1881. aastal, et sinna matta Oskari 1880. aastal surnud abikaasa Bertha von Ekesparre. Edaspidi maeti kabelisse veel kolm pereliiget, sh ka Oskar ise. Kabelist on praegu säilinud alusmüüri osa. 1860? – ? 1880 – Bertha Annette von Ekesparre (sündinud Buxhoevden; 1859–1880), Oskari abikaasa 1916 – Harry Reinhold Peter Arthur von Ekesparre (1880–1916), nende poeg 1925 – Oskar von Ekesparre (1839–1925) 1930 – Ilse Elisabeth Adelheid Bertha von Stackelberg (sündinud Ekesparre; 1879–1930), nende tütar Ketlin Sirge. "Eesti mõisakalmistud". // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013. Lk 69 "General-Karte von dem Privatgute Olbrück". 1887. Eesti Rahvusarhiiv, RA EAA.3724.5.2049, leht 1 Tõnu Veldre. "Ekesparrede perekonna hauakabeli asukoht Mõntu mõisapargi lähedal". September 2006. Saaremaa Muuseumi fotokogu, SM F 4023:206 F Raul Salumäe. "Sõrves püstitati mälestustahvel Ekesparre kabeli varemeile". Meie Maa, 13. september 2006 Valdo Praust. "Mõntu mõis (Mento)". // Saaremaa mõisad. Tänapäev. Tallinn 2006. Lk 121 Alo Särg. "Mõntu (Mento)". // Saaremaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2007. Lk 91 Ketlin Sirge. "Eesti mõisakalmistud". // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013 Pärandkultuuri objekt: "Mõntu kabel" (807:KAV:001) Eesti looduse infosüsteemis "Perekond von Ekesparre hauakabel Mõntu mõisa pargis". Arvatavasti 20. sajandi algus. Saaremaa Muuseumi fotokogu, SM F 3770:453 F Tõnu Veldre. "Ekesparrede perekonna hauakabeli asukoht Mõntu mõisapargi lähedal". September 2006. Saaremaa Muuseumi fotokogu, SM F 4023:206 F
Orlando paladino

"Orlando paladino" on helilooja Joseph Haydni ooper, mis lavastati esmakordselt 1782. aastal. See põhineb Ludovico Ariosto värsseeposel "Orlando furioso". Libreto autorid on vürst Nikolaus Esterhazy ja Nunziato Porta, selle aluseks on Carlo Francesco Badini koomiline ooper "Le pazzie d’Orlando". "Orlando paladino" žanriks nimetas Porta dramma eroicomico ("heroilis-koomiline draama"); see on segu tõsistest, koomilistest, pastoraalsetest ja maagilistest elementidest nii karakterites, süžees kui ka muusikas. Muusikaloolane René Jacobs on kirjutanud: "Haydni "Orlando paladino" muusika ületab tema itaalia kolleegide loomingu ning seda võib kõrvutada Mozarti koomiliste ooperitega, kui jätame vaatluse alt välja Mozarti (hilised) da Ponte ooperid." Saale Kareda "Reveranss Haydnile: Haydni vabamüürlik ooper Innsbrucki festivali fookuses II" Teater. Muusika. Kino 2/2012, lk 57-63 Saale Kareda "Reveranss Haydnile: Haydni vabamüürlik ooper Innsbrucki festivali fookuses II" Teater. Muusika. Kino 2/2012, lk 57-63
Jaanika Anderson

Jaanika Anderson (aastani 2008 Jaanika Tiisvend; sündinud 28. juunil 1978) on eesti klassikaline filoloog ja muuseumitöötaja, aastast 2024 Tartu Ülikooli raamatukogu direktor. Ta on lõpetanud 1996. aastal Tartu Miina Härma Gümnaasiumi. Aastatel 1997–2001 õppis klassikalist filoloogiat Tartu Ülikooli bakalaureuseõppes. Aastail 2001–2002 läbis ta Tartu Ülikoolis õpetajakoolituse ladina keele õpetaja erialal, 2002. aastal astus klassikalise filoloogia magistriõppesse. 2002. aasta sügisel viibis ta 2,5 kuud stipendiaadina Göttingeni Ülikooli klassikalise filoloogia seminaris. 2005. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistrikraadi klassikalise filoloogia alal tööga "Rooma poeedid Aulus Gelliuse teoses Noctes Atticae: filoloogia ja kirjanduskriitika" (juhendaja Ivo Volt), 2015. aastal doktorikraadi väitekirjaga "Reception of Ancient Art: the Cast Collections of the University of Tartu Art Museum in the Historical, Ideological and Academic Context of Europe (1803–1918)" (juhendajad Kristi Viiding ja Epi Tohvri). Aastail 2001–2004 töötas Jaanika Anderson Põlva Talurahvamuuseumis muuseumipedagoogina. 2004. aastast töötab ta Tartu Ülikooli kunstimuuseumis, aastatel 2014–2018 oli ta muuseumi juhataja ja 2018. aastast on Tartu Ülikooli muuseumi teadusdirektor. 2021.–2023. aastani oli ta Tartu Ülikooli muuseumi direktori kohusetäitja. 31. mail 2024 valis Tartu Ülikooli senat Andersoni Tartu Ülikooli raamatukogu direktoriks ametiaja algusega 15. augustil 2024. 2015. aastal pälvis ta Tartu Ülikooli Sihtasutuse võõrkeelse väitekirja eestikeelse resümee stipendiumi. 2016. aastal pälvis ta Tartu Ülikooli aumärgi. Jaanika Anderson Eesti Teadusinfosüsteemis Tartu Ülikooli raamatukogu direktoriks saab Jaanika Anderson 2015. aasta Võõrkeelse väitekirja eestikeelse resümee stipendium[alaline kõdulink] "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 9.12.2022. Jaanika Anderson Eesti Teadusinfosüsteemis Jaanika Anderson, "Reception of Ancient Art: the Cast Collections of the University of Tartu Art Museum in the Historical, Ideological and Academic Context of Europe (1803–1918)" (doktoritöö täistekst) Jaanika Anderson. "Vastse-Kuustest maailma avastama: Otto Friedrich von Richter". Meie Vald, 1 juuni 2016
Sofija Gubaidulina

Sofija Gubaidulina (vene keeles София Асгатовна Губайдулина, tatari keeles София Әсгать кызы Гобәйдуллина, tatari latiniseeringus Sofia Äsğät qızı Ğöbäydullina; sündinud 24. oktoobril 1931 Tšistopolis) on tatari päritolu Venemaa helilooja. Gubaidulina lõpetas 1954 Kaasani konservatooriumi klaveri ja kompositsiooni erialal. Ta õppis kompositsiooni edasi Moskva Konservatooriumis Nikolai Peiko juures, hiljem aspirantuuris Vissarion Šebalini juures. Gubaidulinat loetakse Alfred Schnittke ja Edison Denissovi kõrval üheks juhtivaks vene uue muusika rajaleidjaks. Läänes sai ta tuntuks eelkõige tänu oma viiulikontserdi "Offertorium" esitustele Gidon Kremeri poolt. 1992. aastast elab Gubaidulina Saksamaal. 1987 Prix de Monaco 1989 Vene NFSV teeneline kunstitegelane 1991 Premio Franco Abbiati 1991 Heidelberger Künstlerinnenpreis 1992 Venemaa riiklik preemia 1998 Praemium Imperiale 1999 Léonie Sonningi muusikaauhind 2002 Polar Music Prize 2005 valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia välisliikmeks 2009 Euroopa kirikumuusika auhind 2010 Sõpruse orden 2022 Vene Föderatsiooni orden Teenete eest kultuuris ja kunstis Igor Garšnek, "Sofia Gubaidulina ida ja lääne vahel". Sirp, 8. detsember 2011. Classical.net: Sofia Gubaidulina Hans Sikorski: Sofia Gubaidulina
Hanna Hopko

Hanna Mõkolajivna Hopko (ukraina keeles Ганна Миколаївна Гопко, sündinud 4. märtsil 1982 Lvivi oblastis) on Ukraina poliitik. Tal on doktorikraad sotsiaalkommunikatsioonide erialal. Ta valiti Ülemraadasse 2014. aastal. Ta oli Ülemraadas välissuhete komitee juht.
Genova mark

Genova mark või Ida-Liguuria mark loodi aastal 961 keiser Otto I poolt. Esialgu kutsuti seda kas marca Obertenga, esimese valitseja Oberto I järgi, või marca Januensis, esimese pealinna Genova järgi. Selle loomine oli osa Loode-Itaalia üldisest ümberkorraldamisest kolmeks piiriringkonnaks. Ida-Liguuriast sai Montferrat' mark ja sisealadest sai Torino mark. See koosnes Luni, Tortona, Milano ja Genova krahvkondadest. Esialgu valitses marki Obertenghi vanem liin, Oberto I järglased. Tiitel marchio muutus perekonnas tavaliseks. Alberto Azzo II-st kutsuti marchio de L(a/o)ngobardia. Sel ajal kutsuti marki sageli Milano mark või Liguuria mark. Tema lapselaps Obizzo I sai aastal 1173 esimeseks Este markkrahviks ja talle asutati aastal 1184 keiser Friedrich I Barbarossa poolt "Milano ja Genova markkrahvkond". Sealt alates oli Este tiitel palju tähtsam, eriti seoses Milano kommuuni ja Genova vabariigi kasvuga. Oberto I, 961–u.997 Adalberto, u.997 Oberto II, u.997–u.1013 Alberto Azzo I, u.1013–u.1029 Alberto Azzo II, u.1029–1097 Folco I, 1097–u.1146 Obizzo I, u.1146–1193
Kamienieci rajoon

Kamienieci rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajoon piirneb läänes Poolaga. Rajooni pindala on 1687 km². 2009. aasta seisuga elas seal 39 143 inimest. Rajoon moodustati aastal 1940. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Aharodniki, Biełavieski, Dźmitravičy, Kamieniuki, Navickavičy, Pielišča, Rasna, Ratajčycy, Rečyca, Viarchovičy, Vidamla, Vojskaja ja Voŭčyni külanõukogu. Halduskeskus on Kamienieci linn. Teine suurem asula on Vysokaje linn, huvipakkuvam asula on veel Voŭčyn. Kamieniec Vysokaje Voŭčyn Vidamla Rajooni suurim jõgi on Bug, teised tähtsamad jõed on Bugi lisajõed Pulva ja Lasnaja. Rajoon on üldiselt tasane, kõrgused jäävad valdavalt vahemikku 150–170 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht (198 meetrit) asub Vojskaja küla lähistel. Rajooni põhjaosas asub osaliselt Białowieża laane rahvuspark, ka rahvuspargi administratsioon asub Kamienieci rajoonis. 2009. aasta seisuga olid elanikest 83,19% valgevenelased, 6,71% venelased, 7,36% ukrainlased, 1,72% poolakad ja 1,02% oli teistest rahvustest. 43% elanike emakeel oli valgevene keel, 52,07% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 17,6%, vene keelt aga 80,18% elanikke.  Kamienieci rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Rajooni koduleht
Pjotr Anohhin

Pjotr Kuzmitš Anohhin (Пётр Кузьмич Анохин, 14. jaanuar/26. jaanuar 1898 Tsaritsõn – 5. märts 1974 Moskva) oli vene füsioloog. Ta oli Ivan Pavlovi nimekamaid õpilasi. Ta arendas funktsionaalsete süsteemide teooriat, mille kohaselt käitumisakti kirjeldab tagasisidetsükkel. Anohhin avaldas terve rea raamatuid. 1935. Проблема центра и периферии в физиологии нервной деятельности. Горький. 1945. От Декарта до Павлова: Триста лет теории рефлекса. Москва. 1949. Иван Петрович Павлов: Жизнь, деятельность и научная школа. Москва. 1949. Проблемы высшей нервной деятельности. Москва. 1955. Общие принципы компенсации нарушенных функций и их физиологическое обоснование. Москва. 1958. Внутреннее торможение как проблема физиологии. Москва. 1968. Биология и нейрофизиология условного рефлекса. Москва. 1971. Принципиальные вопросы общей теории функциональных систем. Москва. Postuumselt on avaldatud tema (peamiselt hilisemate) tööde kogumikud. 1975. Очерки по физиологии функциональных систем. Москва. 1978. Избранные труды: Философские аспекты теории функциональной системы. Москва. 1979. Избранные труды: Системные механизмы высшей нервной деятельности. Москва. 1980. Узловые вопросы теории функциональных систем. Москва. Kull, Kalevi 1978. P. K. Anohhini funktsionaalsete süsteemide teooriast. Rmt.: Kumari, Eerik (toim.). Lindude käitumine. (Ornitoloogiline kogumik.) Tallinn: Valgus, 19–25.
Bojnice linnus

Bojnice linnus on linnus Slovakkias Bojnices. Linnus ehitati algselt 12. sajandil. Aastal 1302 kinkis Ungari ja Böömimaa kuningas Václav III (Ungari kuningana Vencel) linnuse Ungari sõjapealikule Máté Csákile. 15. sajandil oli linnus Mátyás I valduses, kes omakorda kinkis selle 1489. aastal oma abieluvälisest suhtest sündinud pojale János Corvinile. Aastal 1527 läks linnus Thurzo perekonna valdusse, kes tegi seal põhjalikke ümberehitustöid. Linnusest sai mugav renessansselumaja. Linnuse viimane omanik krahv Ján František Pálffy, kes reisis palju ja oli kirglik kunstikoguja, kujundas 19. sajandil selle ümber Prantsusmaa Loire'i oru gooti linnuseid meenutavaks hoonekompleksiks. Linnus on kantud Slovakkia kultuurimälestiste hulka. Vaatamisväärsused on Ján Pálffy marmorhaud krüptis, Nardo di Cione maalitud altarimaal (pärineb 14. sajandi keskpaigast ja on ainuke kunstniku täielikult säilinud teos), 17. sajandil ehitatud kabel, linnust ümbritsev park jpm. Ján Pálffy haud Nardo di Cione altarimaal Koduleht