laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Toimetulekuvõime

Toimetulekuvõime ehk taastuvus on elussüsteemi võime muutuste ebasoodsa mõjuga toime tulla või sellega kohaneda (kohanemisvõime). Süsteemi toimetulekuvõime on seda suurem, mida väiksem on tema haavatavus. Mida mitmekesisemad on ökoloogilised ja majanduslikud süsteemid, seda kiiremini taastuvad nad negatiivsete mõjurite põhjustatud stressist. Ökoloogiline toimetulekuvõime (taastuvus) on ökosüsteemi võime sotsiaalsetest, majanduslikest või poliitilistest muutustest tulenevatele pingetele vastu pidada ning neist taastuda. Sotsiaalne toimetulekuvõime on ühiskonna suutlikkus keskkonnaolude muutustest ja sotsiaalsetest, majanduslikest või poliitilistest muutustest tulenevatele pingetele vastu pidada ning neist taastuda. ... Haavatavus Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 22.10.2012)
Kotijooks

Kotijooks ehk kotisjooks on sportlik ja meelelahutuslik rahvapärane võistlus, kus võistlejad läbivad määratud distantsi, olles jalgupidi kuni puusani kotis. Korraga võib osaleda kaks või rohkem võistlejat. Esimesena distantsi läbinu on võitja, mitme jooksu puhul võidakse üldvõitja välja selgitada ka ajavõttu kasutades. Kotina võib kasutada mis tahes materjalist ja otstarbega sobivas suuruses kotte, traditsiooniliselt on kasutatud näiteks kartulikotte. Distantsi läbimisel võib kasutada vastavalt soovile jooksmis- või hüppamistehnikat. Kotijooksu üks variatsioone on selline, kus samas kotis on mitu võistlejat. kolmejalajooks naisekandmine
Aleksander Tshertkoff

Aleksander Tshertkoff (12. oktoober 1883 – 6. oktoober 1938) oli Eesti keelteõpetaja. Ta oli päritolult aadlik ja Vene kaardiväeohvitser. Tartus oli ta ülikooli inglise keele lektor, õpetaja ja Tartu Eesti Loomakaitse Ühingu juhatuse liige. K. Maapagulase saatus. Postimees, 8. oktoober 1938, nr. 273, lk. 6.
Lennuliikluse juhtimine

Lennuliikluse juhtimine ehk lennujuhtimine (inglise keeles Air Traffic Control, lühendatult ATC) on Eesti Vabariigis Lennuliiklusteeninduse AS pädevuses. Lennuliiklust juhitakse järgmistes üksustes: TWR (Tower Control Unit) ehk lähilennujuhtimisüksus. Teostab lendude juhtimist lennuväljade vahetus läheduses ning õhkutõusmis-maandumisrajal ja ruleerimisradadel. APP (Approach Control Unit) ehk lähenemislennujuhtimisüksus. Nii saabuvate kui ka lahkuvate lennukite juhtimine lennuväljade lähenemisalades. ACC (Area Control Centre) ehk piirkondlik lennujuhtimiskeskus. Peamiselt ülelendude juhtimine kogu Eesti õhuruumis ning kõrgustevahemikus 3000 –20 000 m. Lennuliikluse juhtimise esmaülesandeks on tagada lennuliikluse ohutus nii õhus kui ka lennuväljal ning pilootide õigeaegne hoiatamine võimalikest ohtudest; lisaülesandeks on pilootide varustamine vajaliku meteoroloogilise ja aeronavigatsioonilise informatsiooniga. Eestis õpetatakse lennujuhi ametit Eesti Lennuakadeemias (torni- ja lähilennujuhid). Piirkondlikku lennujuhtimist saab õppida välismaal.
Valge lipp

Valge lipp on sõjaõiguses parlamentääri, vaherahu ja alistumise tunnus. Prantsusmaa lipp kuni revolutsioonini oli valge lipp, mis muutus seejärel rojalistide partei lipuks. 1930. aastail heisati Saksamaa linnades valge lipp, kui sealt oli lahkunud viimane juut. "Meie oleme ilma juutideta!" Postimees, 11. oktoober 1938, nr. 276, lk. 5
Germany Must Perish!

"Germany Must Perish!" on 1941. aastal Newarkis Ameerika Ühendriikides avaldatud Theodore Kaufmani raamat. Raamatus propageeritakse kõigi sakslaste steriliseerimist ja Saksamaa maa-ala jagamist teiste riikide vahel. Kaufman õigustas oma raamatut 26. septembril 1941 The Canadian Jewish Chronicle'is avaldatud intervjuus. Julius Streicher tsiteeris raamatu sisu septembris 1941 Der Stürmeris ja hiljem Nürnbergi protsessi kohtualusena. Tegelikult rakendas Ameerika Ühendriikide valitsus pärast Teist maailmasõda okupeeritud Saksamaa suhtes algul Morgenthau plaani ja hiljem Marshalli plaani.
Hradec Králové ülikool

Hradec Králové Ülikool on ülikool Hradec Králové linnas Tšehhimaal. Ülikool asutati selle nime all 2000. aastal, kuid ülikooli eelkäija, kõrgem pedagoogikakool asutati juba 1954. aastal. Õppijate arv on umbes 8500. Kõige suurem on haridusteaduskond 5300 õppijaga.
Marginaalsus (täpsustus)

Marginaalsus on millegi/kellegi äärelolek või kõrvalisus. Sõna on kasutusel ka terminina: Marginaalsus on psühholoogias ja sotsioloogias sotsiaalne seisund, kus inimene on osalt rühma või ühiskonna liige, ent mitte täielikult. Marginaalsus on loodusobjekti piirmine asend, näiteks poolkõrbe ja kõrbe vaheala. Marginaalse paiknemisega ökosüsteemid on ebastabiilsed, looduskasutus nendel aladel peab olema eriti läbimõeldud ja ettevaatlik. Marginaalsus on geograafiline ääreala, mille elanikud on keskusest kaugel ja neil on vähe võimalusi keskust mõjutada. Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 22.10.2012)
Marginaalsus

Marginaalsus on sotsiaalne seisund, kus inimene on osalt rühma või ühiskonna liige, ent mitte täielikult (nt migrandid). Marginaalse isiku sotsiaalne identiteet on sageli negatiivne. Samasugune negatiivne märgistus on vahel kaldunud iseloomustama nt roheliste tegevust, laienedes nende poolt välja pakutud ideedele. Marginaalsus on otseselt seotud ettekujutusega normaalsusest ühiskonnas ja teiseneb olenevalt selle muutumisest. Seega on säästva arengu idee levikuga muutunud ka suhtumine rohelistesse. Neljas maailm Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn. [1] (vaadatud 22.10.2012)
Tervendamine

Tervendamine ehk tervistamine on millegi või kellegi tervise ehk seisundi parandamine. Sõnaühendi osa "tervendamine" (mõnikord ka "saneerimine") võib olla järgmiste terminite komponendiks: Veekogu tervendamine Bioloogiline tervendamine Maa-ala tervendamine ...
Alide Dahlberg

Alide Dahlberg (sündinud Alide Pohla, esimese abielu järgi Alide Vestholm; 12. oktoober (vkj 30. september) 1891, Põdruse[viide?], Haljala kihelkond – 22. september 1981, Iru, Harjumaa) oli eesti luuletaja, lastekirjanik, tõlkija ja ametnik. Alide Dahlberg pärines Kadrina lähedalt talust. Ta oli üks esimesi Kadrina kihelkonnakooli lõpetajaid. 1921–1940 töötas ta Riigikogu kantseleis, seejärel Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi kantseleis kuni pensionile jäämiseni 1947. aastal. Ta suri Iru vanadekodus[viide?] ning on maetud Kadrina kalmistule oma esimese abikaasa kõrvale. Dahlbergi luuletustest on tuntuim lastelaul "Mutionu pidu". See ilmus 1926. aastal anonüümselt ajakirjas Päiksetar ning on tänapäeval tuntud August Kiissi mugandatud versioonis. "Mutionu pidu" ilmus esimest korda autori nime all raamatuna 1960. aastal. Järgmised trükid on ilmunud 1967 (illustreerinud Ilmar Linnat), 1996 (illustreerinud Raivo Järvi), 2002 (illustreerinud Elina Raska), 2003 (illustreerinud Ülle Kuldkepp) ja 2010 (illustreerinud Priit Rea). Dahlberg kirjutas ka lasteraamatud "Arutalu lapsed" (1944, illustreerinud Salme Utsal) ja "Väike Mai" (1949, 1983 illustreerinud Aleksander Pilar ja Aleksander Koemets; 2011 illustreerinud Regina Lukk-Toompere) ning hulga kuuldemänge. 1950.–1960. aastatel tõlkis Dahlberg vene keelest nõukogude propagandakirjandust. Tema tõlkes ilmusid sellised teosed nagu Vladislav Minajevi "Fašistlik politseirežiim Ameerika Ühendriikides" (1952), Stepan Titarenko "Töölisklassi ja talurahva vankumatu liit on Nõukogude riigi tugevuse alus" (1954), õpik "Poliitiliste teadmiste alused" (1962, 2. tr. 1964) jms. "Tuntud inimesi Kadrinast (ajaloost)" Neeruti Selts, 30.08.2010 Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk. 65, artikli autor Eerik Teder Alo Lõhmus "Mis juhtus Mutionu peol tegelikult?" Maaleht, 22. aprill 2011 Raamatukogukataloog Ester[alaline kõdulink], otsing Tartu Ülikooli raamatukogus (vaadatud 22. oktoobril 2012) "Tuntud inimesi Kadrinast (ajaloost)" Neeruti Selts, 30. august 2010
Päiksetar

Päiksetar oli Eesti lasteajakiri, mille ainus number ilmus 1926. aasta märtsis Tallinnas. Ajakiri on tuntud selle poolest, et selles ilmus populaarse lastelaulu "Mutionu pidu" teksti algversioon, Alide Dahlbergi luuletus "Mutionu pühadepidu". Päiksetari väljaandja ja tegevtoimetaja oli Linda Kirusk, vastutav toimetaja R. Laur. Ajakirja trükiti Tallinna trükikojas Täht. Alo Lõhmus "Mis juhtus Mutionu peol tegelikult?" Maaleht, 22. aprill 2011 Päiksetar raamatukogude kataloogis Ester Päiksetar raamatukogude kataloogis Ester
Latvenergo

Latvenergo on Läti energeetikaettevõte, mis müüb Eestis elektrienergiat kaubamärgi Elektrum (ka Elektrum Eesti) all. Kontserni emaettevõte on Latvenergo AS[küsitav], millele kuuluvad tütarettevõtted Latvijas elektriskie tīkli AS[küsitav], Sadales tīkls AS[küsitav] (DSO), Latvenergo Kaubandus OÜ, LatvenergoPrekyba UAB ja Liepājas enerģija SIA. Latvenergo AS-ile kuulub ka osa ettevõtetest Nordic Energy Link AS (Eestis) ja Pirmais Slēgtais Pensiju Fonds AS[küsitav]. 2012. aasta oktoobri seisuga on Latvenergo AS-i juhatuse liikmed Āris Žīgurs (esimees), Uldis Bariss, Zane Kotāne, Arnis Kurgs ja Māris Kuņickis. Latvenergo tegutseb elektrienergia vabaturul 1. juulist 2007 ning müüb elektrit nii Leetu kui ka Eestisse (alates kohaliku elektrituru avanemisest 1. jaanuaril 2013). Eestis alustas Latvenergo tegevust 2012. aasta septembris. Läti suurima elektritootjana (2011. aastal 90% Lätis toodetud energiast) kasutab Latvenergo mitut liiki energiaallikaid. Ettevõttele kuuluvad Pļaviņasi, Riia, Ķegumsi ja Aiviekste hüdroelektrijaam, Ainaži tuulepark ja Ķegumsi katlamaja, gaasil töötavad koostootmisjaamad Riia TEC-1, Riia TEC-2 jt, samuti puidukütusel töötavad elektrijaamad. 2012. aasta seisuga on Elektrum Euroopas suuruselt teine keskkonnasäästliku elektri tootja. Elektrum toodab 67% elektrist taastuvatest allikatest. "Elektrum avaldas oma pakettide hinnad" ERR, 11.10.2012 (vaadatud 22. oktoobril 2012) https://web.archive.org/web/20120807034942/http://www.latvenergo.lv/portal/page/portal/english/latvenergo/main/about_latvenergo/about_le_group/ "About Latvenergo Group"] Latvenergo kodulehel (vaadatud 22. oktoobril 2012) https://web.archive.org/web/20120814052726/http://www.latvenergo.lv/portal/page/portal/english/latvenergo/main/about_latvenergo/management_structure/management_board "Corporate Governance"] Latvenergo kodulehel (vaadatud 22. oktoobril 2012) "Areng ja laienemine"[alaline kõdulink] Elektrumi kodulehel (vaadatud 22. oktoobril 2012) "Elektri tootmine"[alaline kõdulink] Elektrumi kodulehel (vaadatud 22. oktoobril 2012) Latvenergo koduleht (läti, vene ja inglise keeles) Elektrumi koduleht Latvenergo ajalugu firma kodulehel (inglise keeles) "Elektrum avaldas oma pakettide hinnad" ERR, 11.10.2012 "Elektrum: ainult kWh hinna võrdlemine ei anna õiget pilti" ERR, 18.10.2012
Elektrum

Elektrum (ka Elektrum Eesti) on kaubamärk, mille all müüb Eestis elektrienergiat Läti firma Latvenergo. Elektrumi nime all alustas Latvenergo tegevust Eestis 2012. aasta septembris seoses Eesti elektrituru avanemisega 2013. aasta 1. jaanuarist. Eraisikute paketid ja hinnad avalikustas Elektrum 11. oktoobril 2012, pakettide nimed on "Pere klõps", "Säästu klõps", "Aktiivne klõps" ja "Mugav klõps". "Elektrum avaldas oma pakettide hinnad" ERR, 11.10.2012 (vaadatud 22. oktoobril 2012) "Areng ja laienemine"[alaline kõdulink] Elektrumi kodulehel (vaadatud 22. oktoobril 2012) Elektrumi koduleht "Elektrum avaldas oma pakettide hinnad" ERR, 11.10.2012
Nordea Pank

Nordea Pank (Nordea Bank Oyj) on Põhjamaade suurim finantskontsern. Nordea Pank tekkis Rootsist, Soomest, Norrast ja Taanist pärit nelja panga, vastavalt Nordbankeni, Merita panga, Kreditkasseni ja Unibanki ühinemisel aastail 1997–2000. Tänapäeval nimetatakse neid nelja haru vastavalt Nordea Bank Sweden, Nordea Bank Finland, Nordea Bank Norge ja Nordea Bank Danmark. Lisaks kuuluvad Nordea kontserni kindlustusettevõtted Vesta, Livia ja Nordea Life ning pankade liisingu, kinnisvara ja väärtpaberitega tegelevad tütarettevõtted. Nordea tegutseb kolmes ärivaldkonnas: jaepangandus, äri- ja institutsionaalne pangandus ning varahaldus ja elukindlustus. Põhjamaades on Nordea kontsernil peaaegu 11 miljonit klienti, neist 10 miljonit eraklienti ja 0,7 miljonit äriklienti, ning 1150 pangakontorit. Nordea on 5,9 miljoni e-kliendiga üks maailma suuremaid internetipanganduse ettevõtteid. Igal aastal teeb Nordea Pank internetipanga kaudu üle 260 miljoni ülekande. 1998. aasta sügisel avas uksed esimene kontor Riias. 1999. aasta aprillis loodi kontserni koosseisus Baltikumi ja Poola Regionaalpank, mille osa on ka Eesti filiaal. 2000. aastal laieneti Leedusse. Poolas tegutses Nordea Bank Polska. Baltimaades oli esindatud jae- ja korporatiivpangandusharu, Eestis vähemal määral ka varahaldus. Lisaks Põhjamaadele, Baltikumile ja Poolale on Nordea esindatud veel 18 riigis maailmas. Tema äripanganduse harul on esindused Hiinas (Shanghais), Saksamaal (Maini-äärses Frankfurdis), Singapuris, Suurbritannias (Londonis) ja USA-s (New Yorgis). Rahvusvahelise jaepanganduse haru peakorter asub Luksemburgis ning selle osakonnad on Belgias (Brüsselis), Hispaanias (Fuengirolas), Prantsusmaal (Cannes'is) ja Šveitsis (Zürichis). Pangal on esindused ka Brasiilias São Paulos ja Hiinas Pekingis. Kontsernil on üle 7000 korrespondentkonto maailma eri pankades. Muuhulgas on Nordea osanik Moscow International Bankis. Nordea Panga aktsiad on noteeritud Stockholmi, Helsingi ja Kopenhaageni börsil. Nordea Pank Eesti Årsredovisning 2013[alaline kõdulink]. Nordea. Vaadatud 3.08.2014. Top Banks in the World 2014 Nordea koduleht
Arthur von Grünewaldt

Otto Arthur Moritz von Grünewaldt (12. märts 1847 Esna mõis – 20. juuli 1922 Tallinn) oli Venemaa sõjaväelane (kindraladjutant, ratsaväekindral). Arthur von Grünewaldt sündis Alexander von Grünewaldti (1805–1886) ja Pauline (sünd von Ungern-Sternbergi) (1817–1852) peres. Ta õppis aastatel 1860–1864 Tallinna Toomkoolis, seejärel kolm semestrit Tartu ülikoolis kameraalteadust, kuid seejärel valis sõjaväelasekutse. 25. mail 1866 asus teenistusse Ihukaardiväe Kürasiiripolku, kus teenis kuni 8. oktoobrini 1870, kui edutati jessauuliks Semiretšenski kasakaväkke, millega osales kindralleitnant G. Kolpakovski sõjakäigus, Hiinasse Kuldža piirkonda, mille eest tõsteti auastmes ja autasustati Püha Stanislavi ordeni III järguga, mõõkade ja lindiga ning Püha Anna ordeni III järguga, koos mõõkade ja lindiga. 1873. aastal määrati A. von Grünewaldt moodustatud 5. sotnja komandöriks, millega osales ka Hiiva sõjakäigul kindral K. Kaufmani juhtimisel. Sõjakäigul üles näidatud vahvuse eest ülendati ta alampolkovnikuks ja teda autasustati Püha Stanislavi ordeni II järguga, keiserliku krooni ja mõõkadega. Pärast sõjakäigu lõppu määrati juhendama kasakasotnjate väljaõpet. Aastatel 1874–1878 oli Semisetšenski 2. ja 1. ratsapolgu komandör, 1878. aastast Narõmi piirivalvesalga komandör, 1879. aasta mais suunati polkovnikuna teenistust jätkama 4. Pihkva tragunipolku. Aastatel 1884–1892 oli A. von Grünewaldt 30. Ingerimaa Saksi-Weimari suurhertsogi polgu komandör. 3. veebruaril 1892 ülendati kindralmajoriks ja määrati Kavalergardide polgu komandöriks, mille komandör oli varem (1833–1839) olnud tema onu Moritz Reinhold von Grünewaldt. Kavalergardide polgu komandörina osales Venemaa keisri Nikolai II ja Venemaa keisrinna Aleksandra Fjodorovna kroonimispidustustel (14. mail 1896), mille eduka teostamise eest avaldas keiser tema juhitud polgule "Kõrgeaulist tänu" ning teda ennast autasustati Püha Stanislavi ordeni I järguga ja ta nimetati Venemaa keisri õukonda. 11. augustil 1896 määrati ta 1. kaardiväeratsadiviisi 1. brigaadi komandöriks, kellena teenis kuni 12. juunini 1897. 1897. aastal määrati õukonna tallmeistriks. 25. veebruarist 1901 määrati ta ka riikliku hobusekasvatuse peavalitsuse nõukogu liikmeks. 6. detsembril 1899 ülendati ta kindralleitnandiks ja 1904. aastal kindraladjutandiks, 1912. aastal nimetati ülemtallmeistriks ning ülendati ratsaväekindraliks. 1917. aastal pärast veebruarirevolutsiooni Petrogradis kõrvaldati ta kõigilt ametikohtadelt õukonnas ja lahkus Venemaalt. Arthur Otto Moritz von Grünewaldt suri 13. juulil 1922 Tallinnas ning maeti suguvõsa kalmistule Esna mõisas. Grünewaldt Roman Abisogomjan, "Роль русских военных деятелей в общественной и культурной жизни Эстонской Республики 1920-1930 гг. и их литературное наследие, Tartu, 2007, lk 40–41
Lost and Delirious

"Lost and Delirious" on 2001. aastal esilinastunud Kanada draamafilm. Filmi lavastas Léa Pool ning selle aluseks on Susan Swani teos "The Wives of Bath", ehkki film ei järgi raamatut päris täpselt. Film esilinastus 21. jaanuaril 2001 Sundance'i filmifestivalil. Film jälgib Mary (Mischa Barton) vaatenurgast armastuslugu kahe internaatkoolis elava teismelise tüdruku, Pauline'i (Piper Perabo) ja Victoria (Jessica Paré) vahel. Filmile pühendatud veebisait
Machida

Machida on linn Jaapanis Tōkyō prefektuuris. Asub Tōkyōst edelas. Piirneb läänes, lõunas ja idas Kanagawa prefektuuri Yokohama, Kawasaki, Sagamihara ja Yamato linnaga. Suur osa linnaelanikest käib tööl Tōkyōs. 東京都の人口（推計）トップページ, vaadatud 29.03.2021. Machida koduleht
Kristine Mei

Kristine Mei (Christine Hildegard Mey; aastatel 1921–1941 Mark-Mei; 13. jaanuar 1895 Liepāja – 22. detsember 1969 Tallinn) oli eesti skulptor ja raamatukujundaja. Sündis mereväeohvitser Juhan Mey ja Marie Oengo perekonnas Lätis, kus isa oli Aleksander III Sõjasadama süvendustööde juhataja. Õppis Liepāja Tütarlaste Gümnaasiumis 1905–1912, 1913 Tallinna Tütarlaste Gümnaasiumis ja 1913–1916 Helsingis Soome Kunstiühingu Ateneumi kunstikoolis, mille lõpetas skulptuuri erialal Viktor Malmbergi õpilasena. 1916–1917 õppis Tallinna Kunsttööstuskoolis. Töötas aastatel 1918–1921 Lenderi gümnaasiumis õpetajana, olles samal ajal Haridusministeeriumi kunstiosakonna ametnik (1919–1920). Aastail 1922–1924 töötas kunstikoolis Pallas ning Tartu Õpetajate- ja Tartu Lasteaednike Seminaris. Õpetas kunsti ka Tallinnas Kunsttööstuskoolis ning Tallinna Tehnikumis. Pärast II maailmasõda töötas Tartu Ülikooli Arheoloogia Muuseumis 1941–1947 ning Teaduste Akadeemia ajalooinstituudis (1947–1954). Tema õed olid kunstnikud Lydia Starkopf-Mei ja Natalie Mei, õemees skulptor Anton Starkopf. Ta oli aastatel 1921–1941 abielus professor Julius Markiga ning neil oli neli tütart: Karin Julia Mark, Lüüdia Vallimäe-Mark, Aino Ilona Mark ja Elga Mark-Kurik. Skulptorina alustas Kristine Mei tööd eesti kunstnike ja kirjanike karikeeritud portreestatuettidega. Peamiselt koosnes tema looming terrakota- ja vähem majoolikatehnikas pisiplastikast. Enamik tema teoseid hävis II maailmasõjas, vähesed säilinud fragmendid on humoristlikud väikefiguurid. Kristine Mei oli tunnustatud ka auaadresside kujundaja. Tema looming oli näiteks Tartu Ülikooli poolt Padua ülikooli juubeliks läkitatud auaadress (1922). Kristine Mei kujundas raamatuid, tõlkis norra ja rootsi keelest lastekirjandust ning kirjutas ka ise lastejutte ja illustreeris neid. Õed Meid, Vaba Maa, 1926[küsitav] Kristine Mei looming Eesti muuseumide kogudes
Tartu Ülikooli joonistuskool

Tartu Ülikooli joonistuskool oli aastatel 1803–1891 Tartus kunstiharidust pakkunud asutus. 1802. aastal taasavatud Tartu Ülikoolis oli neli teaduskonda, mille kõrval võisid üliõpilased harrastada ja nn kauneid kunste – ratsutamist, vehklemist, ujumist, muusikat ja kunsti. Viimase alaga tegelemiseks asutati joonistuskool, mis kujunes üheks esimeseks kunstihariduse keskuseks Baltimaades. Esimeseks joonistusõpetajaks kutsuti Dresdeni Kunstiakadeemias õppinud Karl August Senff. Pärast tema surma 1838. aastal võttis ameti üle August Matthias Hagen, kes õpetas joonistamist ja vaselõiget. Õpetamisel järgis Hagen suures osas Senffi eeskuju, joonistati ja maaliti nii näidislehtede järgi kui ka natuurist. 1851 jäi Hagen silmahaiguse tõttu pensionile ja tema koht jäi mõneks ajaks vakantseks. 1855 asus tööle Woldemar Friedrich Krüger, Kaave mõisa pärisorjast aidamehe poeg, kes oli üles kasvanud koos tulevase kunstikoguja Karl Eduard von Liphartiga. Järgnenud aastatel hakkas joonistuskooli tähtsus järjest vähenema. Vaselõige kaotati õppeplaanist ning vähenes ka huvi graafiliste tehnikate vastu. Krüger töötas ülikoolis 35 aastat ja tema õpilaste hulka kuuluvad Ernst von Liphart, Reinhold von Moeller, Herman von Schrenk, Karl Alexander von Winkler jt. 1891 palus kõrges eas Krüger end juhataja kohustustest vabastada ja uut õpetajat enam ei valitudki. Kooli raamatu-, graafika- ja fotokogud anti 1893 üle Tartu Ülikooli raamatukogule, kus need asuvad tänini. Maalid ja skulptuurid anti üle Tartu Ülikooli Kunstimuuseumile. Anne Lõugas, näituse Tartu Ülikooli joonistuskool August Matthias Hageni ja Woldemar Friedrich Krügeri juhatusel 1838–1891, pressitekst, 1994
Stereokese

Stereokeemias tähendab stereokese (ehk kiraalsuskese ehk kiraalsustsenter) aatomit, millega seotud rühmade (täpsemini aatomite või aatomite rühmade) asukoha omavaheline vahetamine annab stereoisomeerse molekuli. Asümmeetriline aatom on mitmevalentse keemilise elemendi aatom (näiteks C või Si või triasendatud S), millega seotud aatomid või aatomite rühmad kõik on erinevad. Selline aatom loob kiraalsuskeskme, mis põhjustab optiliselt aktiivsete peegelisomeeride esinemise. Süsiniku aatom nelja erineva rühmaga (see on asümmeetriline süsinikuaatom) loob tüüpilise tetraeedrilise kiraalse tsentri, mistõttu saavad esineda peegelisomeerid, need on molekulid, mis ei ole ühitatavad (näiteks enantiomeerid). Kiraalset süsinikuaatomit tähistatakse tärnikesega – C*. Molekulis võib esineda mitu stereokeset, mistõttu saab esineda mitmeid stereoisomeere, kusjuures mitme kiraalsustsentriga molekulid võivad kiraalsed olla (enantiomeerid) või mitte olla kiraalsed (diastereomeerid). Tetraeedriliste stereokeskmete korral on võimalik stereoisomeeride arv 2n, kus n on stereokeskmete arv molekulis. Stereoisomeeria Kiraalne molekul
Reaalmuutuja funktsioon

Reaalmuutuja funktsioon on ühe muutuja funktsioon, mille määramis- ja muutumispiirkond on teatavad reaalarvude hulgad. Funktsiooni muut Monotoonne funktsioon Kompleksmuutuja funktsioon Kaasik, Ü. (2002). Matemaatikaleksikon. Tartu.
Mõned päevad septembris

"Mõned päevad septembris" on Raimond Kolgi 1972. aastal ilmunud romaan. Romaani tegevustik keerleb Teise maailmasõja ajal Eestist Rootsisse elama asunud eestlaste ümber.
Maie Rooneem

Maie Rooneem (neiupõlvenimi Maie Illi; 3. august 1924 – 10. jaanuar 2009) oli eesti sisearhitekt. Ta lõpetas 1951. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi sisekujunduse erialal. Maie Rooneem töötas Eesti Tööstusprojektis algul sisearhitektina ja hiljem juhatajana. Tartu autobussijaama sisekujundus (valmis 1967) Tartu autobussijaama istemööbel (valmis 1972) Narva-Jõesuu õppe- ja spordilaagri Noorus sisekujundus (1969) Pärnu sanatooriumi Rahu söökla sisekujundus (1972) Ta tegi sisekujunduse ka paljudele eramutele. Aleksander Illi oli Maie Rooneeme vend. Tema abikaasa oli raamatukunstnik ja kirjastustegelane Henn Rooneem, lapsed on Enn Rooneem ja Tiina Saago. Lahkunud on arhitekt Maie Rooneem
Aleksander Illi

Aleksander Illi (22. detsember 1912 – 25. jaanuar 2000) oli eesti korvpallur ja treener. Ta oli sportlasena 183 cm pikk. 1932 lõpetas ta Tartu poeglaste gümnaasiumi, aastatel 1933–36 õppis Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas. 1936 Tallinnas Vaba Maa ja Raadiolehe toimetuses 1937–1938 EASK korvpallitreener 1939–1940 ÜENÜTO korvpallitreener 1943 Moskvas Krõlja Sovetovi naiskonna korvpallitreener 1943 korv- ja võrkpallikohtunik 1944–1946 Tallinna Spartaki korvpallitreener 1945–1950 Eesti Korvpallisektsiooni esimees 1947 auto- ja mootorrattaspordikohtunik 1946–1952 Rahva Hääle toimetuses 1946–1951 ajakirja Kehakultuur kaastööline ja toimetuse kolleegiumi liige Aleksander Illi õde on arhitekt Maie Rooneem ning õemees on raamatuillustraator ja kirjastustegelane Henn Rooneem. Aleksander Illi tütred on Mari Tuulik ja Anne. Mari abikaasa on kirjanik Ülo Tuulik. Illi elas aastakümneid Saue linnas. 1932 ja 1934 Tartu NMKÜ meeskonnas Eesti võrkpallimeister 1934 ja 1936 Tartu NMKÜ meeskonnas Eesti korvpallimeister 1938 EASK meeskonnas Eesti korvpallimeister 1936 Berliini olümpiamängud – korvpall 1937 Euroopa meistrivõistlused – korvpall 1940 ÜENÜTO Eesti meister (treener) 1944 Tallinna Spartakiga Eesti meister (treener) Eesti spordi biograafiline leksikon, veebiväljaanne (vaadatud 22.03.2013) Biograafia ESBL-is