laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eesti teatri biograafiline leksikon

Eesti teatri biograafiline leksikon (ETBL) on 2000. aastal ilmunud 846-leheküljeline teatmeteos eelkõige Eesti kutselise teatri tegelaste elulugudest. Ilmumise ajal oli see senistest kõige mahukam biograafiline leksikon Eestis. Kõvade kaante vahel on enam kui 2600 isikuartiklist koosnev raamat, milles on üle 2000 mustvalge portreefoto. Sellesse on võetud vähemalt kolm hooaega kutselises teatris töötanud lavastajad, näitlejad, lauljad, koreograafid, balletitantsijad, dirigendid, koormeistrid, orkestrandid, kontsertmeistrid, kunstnikud ja dekoraatorid. Lisaks võib sellest osaliselt leida andmeid ka teatripedagoogide, poolkutselise teatri näitlejate ja lavastajate, teatriteadlaste ja -kriitikute, Eestis töötanud välismaiste teatritegelaste ja teiste teatriga seotud inimeste kohta. Andmete esitusviis on kronoloogiline ja rõhutatult faktoloogiline. Raamatu koostasid Kalju Haan (peatoimetaja), Vilma Paalma ja Heino Aassalu, toimetajateks olid Reet Neimar, Mall Põldmäe, Mare Põldmäe ja Tiina Ritson. Üksikartiklite autoreid on üle poolesaja. Leksikoni andsid välja Eesti Entsüklopeediakirjastus ja Eesti Teatriliit.
Eduard Herne

Eduard Herne VR II/3 (20. aprill 1894 Jaanimõisa – 19. jaanuar 1986 Suuremetsa) oli eesti sõjaväelane (kapral, lipnik?) ja põllumees. Ta õppis Jaanimõisa algkoolis. 1915. aastal kutsuti ta Vene tsaariarmeesse ja võttis osa I maailmasõjast. Hiljem võttis osa Vabadussõjast, oli auastmelt kapral. Lahinguliste teenete eest autasustati teda II liigi 3. järgu Vabadusristiga ja tehti maaeraldus (autasumaa) Mooste mõisa maast. Autasumaa loovutas ta naise vennale, pidades ise Suuremetsa külas Kangru talu. Ta oli ka Viira-Suuremetsa koorejaama kassapidaja ja juhatuse liige. Ta on maetud Põlva kalmistule. 1925 Vabadusristi II liik 3. järk Tähtpäevi jaanuaris. Koit, Nädal, 16. jaanuar 2016 Enn Esko. Vabadusristimehe vaim elab edasi. Videvik, 25. veebruar 2010 Rein Kaldma. Võidupühale ja võidutulele mõeldes. Koit, 21. juuni 2011 Eesti Vabariigi teenetemärgid. Eduard Herne[alaline kõdulink]
Mati Heinsar

Mati Heinsar (7. aprill 1965 – 12. jaanuar 2016) oli eesti ettevõtja. Ta õppis Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis, kus õppis tundma kraanasid ja muid masinaid. Viimased paarkümmend aastat tegutses ta ehituses ja kinnisvaras, juhtides firmasid Heinla Ehituse AS, Mave Varahalduse OÜ, M&M Vara OÜ, Korall Invest OÜ, Ilvese Kinnisvara OÜ ning Masti Maja OÜ. Heinsar oli ka Eesti Mootorrattaspordi Föderatsiooni president. Talle kuulus 2009. aastal valminud Viimsi poolsaarel Sääre teel asuv Villa Merileid, mis oma 1437-ruutmeetrise pinnaga on seni suurim ühepereelamu Viimsis. 2008. aastal ostis ta Urmas Sõõrumaa firmalt Tallinnas Laki tänaval paikneva niinimetatud Flora büroohoonete kvartali. Heinsar hukkus 12. jaanuaril 2016 Lätis Liepaja – Riia maantee 97. kilomeetril Blīdene vallas Brocēni piirkonnas toimunud liiklusõnnetuses, kus tema juhitud Mercedes Viano põrkas kokku silokoormat vedanud traktoriga. Mati Heinsar maeti 21. jaanuaril 2016 Metsakalmistule. http://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=Mati&filter_maetud_perenimi=Heinsar&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=[alaline kõdulink] Lätis juhtunud õnnetuses hukkus Eesti ärimees Mati Heinsar, Postimees, 13. jaanuar 2016 Ärimees Mati Heinsar hukkus Lätis liiklusõnnetuses, Õhtuleht, 13. jaanuar 2016 Lätis hukkunud ehitusärimees oli Viimsi ühe suurima villa omanik, Eesti Ekspress, 13. jaanuar 2016 Mati Heinsar ehitab uut kodu, Kroonika, 18. august 2008 Ärimees ehitas Viimsisse 1400ruutmeetrise villa, Äripäev, 9. juuli 2009
Tõnu Kangron

Tõnu Kangron (sündinud 27. mail 1941 Meeksi vallas Tartumaal) on eesti koorijuht. Ta on lõpetanud 1959. aastal Tartu Muusikakooli koorijuhtimise erialal Roland Laasmäe klassis ja 1964. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise erialal Jüri Variste klassis. Aastatel 1964–1975 töötas Maardu Keskkooli muusikaõpetajana, 1975–1986 oli Tallinna Pedagoogilise Instituudi koorijuhtimise õppejõud, 1986–? oli Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikapedagoogika õppejõud. Ta on juhatanud mitut koori. Aastatel 1966–1987 oli ta Eesti Televisiooni ja Raadio Segakoori dirigent. Ta on juhatanud ka Maardu segakoori (1974–1977), Tallinna Pedagoogilise Instituudi segakoori, Sisekaitseakadeemia kammerkoori, Tallinna Meestelaulu Seltsi Türnpu Meeskoori ja Turba Kultuurimaja naiskoori Nelli. 1985 Eesti NSV teeneline kunstitegelane Tema abikaasa on koorijuht Ene Kangron. "Tartu Muusikakooli lõpetajad 1959 a." Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuni 2018. Vaadatud 20. juunil 2018. Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus 1990 Rahvakultuuri Keskus. Koorilaul. Tõnu Kangron
Albaania riigipeade loend

Albaania riigipeade loend esitab Albaania alasid iseseisvalt valitsenud isikute nimestiku sõltumata nende ametinimetusest. Albaania Kommunistliku partei juhid: 1948–1985 Enver Hoxha (1908–1985) 1985–1985 Vangjel Çërrava (1941–) + Lenka Çuko (1938–) + Simon Stefani (1929–) 1985–1991 Ramiz Alia (1925–) ¹ – tegu oli Itaalia kuninga esindajatega Albaanias. Paksus kirjas on esile tõstetud Albaania monarhid, kellest Zogu I kandis tiitlit Mbret i Shqiptarëve 'albaanlaste kuningas' ja Vittorio Emanuele III Mbret i Shqipërisë 'Albaania kuningas'
Rhapsody

Rhapsody of Fire on itaalia symphonic metal'i ansambel. Ansambel loodi 1993. aastal ning oli esialgu tuntud nimega Thundercross, seejärel nimega Rhapsody. Nüüd kannavad nad nime Rhapsody of Fire. Rhapsody ise on oma stiili nimetanud ka Hollywood metal'iks. Paljud nende lood põhinevad J. R. R. Tolkieni fantaasiamaadel ning neil aset leidval hea ja kurja võitlusel. Nende fantaasiaküllaste lugudega said nad ka kuulsaks. Giacomo Voli - vokaal Roberto De Micheli – kitarr Alex Staropoli – klahvpillid Alessandro Sala – basskitarr Manu Lotter – löökpillid "Legendary Tales" (1997) "Symphony of Enchanted Lands" (1998) "Dawn of Victory" (2000) "Rain of a Thousand Flames (2001) "Power of the Dragonflame" (2002) "Symphony of Enchanted Lands II - The Dark Secret" (2004) "Live in Canada 2005 - The Dark Secret" (2006) "Triumph or Agony" (2006) "The Frozen Tears of Angels" (2010) "From Chaos to Eternity (2011) "Dark Wings of Steel" (2013) "Into the Legend" (2016) "The Eighth Mountain" (2019) Ametlik koduleht Rhapsody Encyclopaedia Metallumis
Vii (film 1967)

"Vii" on 1967. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Nikolai Gogoli samanimelisel jutustusel. Kiievi vaimuliku seminari õpilane Homa küsib koolivaheajal koju minnes ühes talus öömaja. Öösel tuleb ta tuppa vana naine, kes osutub nõiaks. Nõid ronib Homale selga ja nad lendavad tükk aega taevas. Kui nad maanduvad, siis peksab raevunud Homa nõida kaikaga. Korraga märkab ta üllatusega, et vana nõid on muutunud nooreks tütarlapseks. Ehmunud Homa jookseb tagasi seminari. Järgmisel päeval kutsub seminari rektor ta enda juurde. Rikka pan sotniku tütar tuli rängalt pekstuna koju ja on nüüd suremas. Ta olevat palunud just nimelt Homad endale hingepalvet lugema. Homa on sunnitud teele asuma. Enne kui ta kohale jõuab, tüdruk sureb. Nüüd ootab Homad kohustus talle kolmel ööl järjest kirikus hingepalvet lugeda. Esimesel öösel tõuseb Pannake kirstust üles, kuid Homa joonistab enda ümber maagilise ringi ja tal õnnestub koolnu tagasi tõrjuda. Teisel ööl hakkab kirst kirikus ringi lendama ja Homal õnnestub suurivaevu rünnak tagasi tõrjuda. Enne kolmandat ööl palub Homa Pannakese isalt luba öisest hingepalvest loobuda. Pan sotnik aga pakub Homale suurt vaevatasu ning ähvradab teda keeldumise korral karistada. Kolmandal ööl aga ilmuvad Pannakesele abiks ka põgulised ja lõpuks koletis Vii. Viimaks õnnestub põrgulistel maagilisest ringist läbi murda, kuid kohe kireb kukk ja nad on sunnitud põgenema. Pannake läheb tagasi kirstu ja muutub vanaks nõiamooriks, kirst laguneb koost. Vaimuliku seminari rektor ja preester sisenevad kirikusse, löövad risti ette ja lahkuvad. Homa lamab põrandal. Filmi lõpus värvivad kaks Homa sõpra seina. Üks teeb ettepaneku juua Homa mälestuseks. Teine kahtleb, kas Homa ongi tegelikult surnud. Leonid Kuravljov – Homa Brut Natalja Varlei – Pannake Aleksei Glazõrin – Sotnik Nikolai Kutuzov – Nõid Vadim Zahhartšenko – Haljava Pjotr Veskljarov – Rektor/Doroš Vladimir Salnikov – Gorobets Dmitri Kapka – Overko Stepan Škurat – Javtuhh Georgi Sotševko – Stepan Nikolai Jakovtšenko – Spirid Nikolai Stepanov – Vii
Krokodil

Krokodil (vene keeles Крокодил) oli Nõukogude Liidus ja Venemaal ilmunud satiiriajakiri. Krokodil asutati 1922. aastal ajalehe Рабочая газета (Tööliste leht) lisana ja seda anti välja kõrvuti paljude teiste satiiriajakirjadega nagu Заноза (Pind või Kiusupunn), Прожектор (Prožektor) jt. Ajakiri ilmus kolm korda kuus. Tiraaž oli kuni 6,5 miljonit eksemplari. Ajakiri oli venekeelne. Ilmus 1922. aastast järjepidevalt kuni 2000. aastani. Sealt edasi 2001–2004 ja 2005–2008. Konstantin Jeremejev (Константин Еремеев; 1922–1923) Nikolai Smirnov (Николай Смирнов; 1924–1926) Konstantin Maltsev (Константин Мальцев; 1926–1928) Feliks Kon (Феликс Кон; 1928–1930) Nikolai Ivanov-Gramen (Николай Иванов-Грамен; 1928–1930) Mihhail Manuilski (Михаил Мануильский; 1930–1934) Mihhail Koltsov (Михаил Кольцов; 1934–1938) Jakov Rovinski (Яков Ровинский; 1938–1941) Lazar Lagin (Лазарь Лагин; 1938–1941) Grigori Rõklin (Григорий Рыклин; 1941–1948) Dmitri Beljajev (Дмитрий Беляев; 1948–1953) Sergei Švetsov (Сергей Швецов; 1953–1958) Manuil Semjonov (Мануил Семёнов; 1958–1975) Jevgeni Dubrovin (Евгений Дубровин; 1975–1985) Aleksei Pjanov (Алексей Пьянов; 1986–2000) Ոզնի (Siil) – Armeenia NSV-s Вожык (Siil) – Valgevene NSV-s Кипэруш (Pipar) – Moldaavia NSV-s Кирпи (Siil) – Aserbaidžaani NSV-s Муштум (Rusikas) – Usbeki NSV-s ნიანგი (Кrokodill) – Gruusia NSV-s Ара (Kimalane) – Kasahhi NSV-s Šluota (Luud) – Leedu NSV-s Dadzis (Takjas) – Läti NSV-s Pikker – Eesti NSV-s Перець (Pipar) – Ukraina NSV-s Токмак (Nui) – Turkmeeni NSV-s Хорпуштак (Siil) – Tadžiki NSV-s Чалкан (Nõges) – Kirgiisi NSV-s Чушканзi (Herilane) – Komi ANSV-s Чаян (Skorpion) – Tatari ANSV-s Капкӑн – Tšuvaši ANSV-s Пачемыш (Herilane) – Mari ANSV-s Хэнэк (Hang) – Baškiiri ANSV-s Шекыч (Vapsik) – Udmurdi ANSV-s
Ilmar Tamm

Ilmar Tamm (sündinud 4. mail 1972 Tartus) on eesti sõjaväelane, alates 15. detsembrist 2023 Kaitseliidu ülem, 21. juunist 15. detsembrini 2023 oli ta kaitseväe juhataja asetäitja. 1991 Tallinna Polütehnikum, raadioside ja -levi eriala 1994 Soome Maakaitsekõrgkool, ohvitserikursus 1995 Ameerika Ühendriikide armee sidekeskus, sideohvitseri kursus 1998 Soome Maakaitsekõrgkooli pataljoni ülema kursus 1999 Soome kaitsejõudude Sidekool, sideohvitseri kursus 2001 Soome Maakaitsekõrgkool, vanemstaabiohvitseride kursus 2013 Royal College of Defence Studies, Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik, strateegia- ja juhtimiskursus 1992 Ajateenistus Eesti kaitseväes 1994–1995 Üksik-sidepataljoni sidekompanii ülem 1996 Üksik-sidepataljoni staabi operatiiv- ja väljaõppe sektsiooni ülem 1996–1997 Üksik-sidepataljoni staabiülem 1997–1998 Üksik-sidepataljoni ülem 1998–1999 Kaitsejõudude peastaabi sideosakonna ülem (G-6) 2001–2005 Kaitsejõudude peastaabi side- ja infosüsteemide osakonna ülem (J-6) 2005–2008 Käimasolevate operatsioonide ja õppuste sektsiooni ülem, NATO maavägede staabi sideosakond, Heidelberg, Saksamaa Liitvabariik 2007–2008 Ühendoperatsioonide koordineerimiskeskuse sideülem (JCCC/ CJ6 OPS), ISAF peakorteri sideosakond, Kabul, Afganistani Islamivabariik 2008–2012 NATO Küberkaitse koostöökeskuse ülem 2013–2018 Kaitseliidu peastaabi ülem 2020–2023 Balti Kaitsekolledži ülem 21. juunist 15. detsembrini 2023 kaitseväe juhataja asetäitja 15. detsembrist 2023 Kaitseliidu ülem Kotkaristi V klassi teenetemärk Kaitseväe teenetemärk riigikaitseliste teenete eest Kaitseväe eriteenete rist Kaitseväe eeskujuliku teenistuse rist Kaitseliidu eriteenete medal NATO eriteenete medal Rahvusvahelistes rahuoperatsioonides osalenu medal NATO medal Mälestusmedal “10 aastat taastatud Kaitseväge” Soome kaitsejõudude sideohvitseride rist Eesti Reservohvitseride Kogu eriteeneterist Tamm on abielus, tal on kaks tütart. KV: 26. märts 2009, NATO kindral külastas Küberkaitsekeskust KV: 13. juuli 2012, Küberkaitsekeskus sai uue ülema https://www.err.ee/1609162198/kaitseliidu-uueks-ulemaks-saab-ilmar-tamm RT I 1996, 16, 270. RT I 1998, 17, 267. RTL 2001, 76, 1030. RTL 2005, 70, 979. RT III, 20.06.2013, 3. "EROK tunnustab teeneteristiga teenekaid ohvitsere ja allohvitsere". Eesti Reservohvitseride Kogu. 13. juuni 2023. Vaadatud 20. novembril 2023.
Salme Kann

Salme Kann (31. jaanuar 1881 Kanepi – 26. oktoober 1957 Tartu) oli eesti muusikapedagoog ja koorijuht. Ta õppis laulmist Peterburi konservatooriumis aastatel 1902–1904 E. Zwanzigeri, 1904–1906 Carolina Ferni-Giraldoni ja 1906–1907 Teodor Leszetycki klassis. Seejärel täiendas end Milanos (1908) ja Firenzes (1909–1910). 1911. aastal naasis Eestisse. I maailmasõja ajal töötas meditsiiniõena Moskvas, Voronežis ja Penzas. 1920. aastast elas Tartus. 1920–1930. aastatel oli Tartus eralauluõpetaja. 1926. aastal organiseeris ta Tartu Naiskarskusliidu juures Valgelindi Naiskoori ja oli selle koorijuht. 1928. aastal asutati Salme Kanni eestvedamisel Tartu Naistelaulu Selts. Aastatel 1940–1957 töötas ta Tartu Muusikakoolis klassikalise laulu õpetajana. 25. augustist kuni 8. oktoobrini 1944 oli ta kooli direktori kohusetäitja. Tema õpilased on olnud Margarita Miglau, Kalmer Tennosaar ja Hele Rähn. Tema isa oli koorijuht ja rahvusliku liikumise tegelane Hans Kann. Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990 Kaie Pöial. Tartu Naislaulu Seltsi ajalugu Heino Elleri nimeline Tartu Muusikakool. Klassikalise laulu eriala
Juhan Kilumets

Juhan Kilumets (sündinud 23. augustil 1964) on eesti kunstiajaloolane ja restauraator. Ta lõpetas 1982. aastal Tallinna 32. Keskkooli. Õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis ajakirjandust ja kunstiajalugu. Ta on juhatanud paljude Eesti kirikute restaureerimistöid, sealhulgas Tallinna Toomkirik, Tallinna Rootsi-Mihkli kirik, Tallinna Püha Siimeoni ja Naisprohvet Hanna kirik, Tartu Jaani kirik, Järva-Madise kirik, Kaarma kirik, Kuressaare Laurentiuse kirik, Käina kirik ja Pühalepa kirik. 1998. aastast on ta restaureerimisfirma Rändmeister juhataja. 2006 – Valgetähe V klassi teenetemärk 2007 – Tallinna Toomkoguduse Maarja medal 2013 – Saare maavalitsuse teeneteplaat Tema abikaasa on ajakirjanik Margit Kilumets, poeg spordiajakirjanik Juhan Kilumets ja tütar Minna Kilumets. "Tallinna 32. Keskkooli vilistlaste nimekirjad". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. veebruar 2016. Vaadatud 17. jaanuaril 2016. "EELK Tallinna Piiskopliku Toomkoguduse kultuuripreemia Maarja medal". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. september 2015. Vaadatud 17. jaanuaril 2016. "Inforegister. Juhan Kilumets". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. august 2020. Vaadatud 17. jaanuaril 2016. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Maarja medali laureaat on Juhan Kilumets. Eesti Kirik Margit Kilumets. Armastuse võimalikkusest. 60+, 18. märts 2013 Margit ja Juhan Kilumets. Abielupaar, kes toetavad teineteist töös ja jagavad samu hobisid. Eesti Elu, 11/2015 Margit Kilumets: Armastuse võimalikkusest. Postimees/60pluss, 18.03.2013.
II Eesti meeste tantsupidu

II Eesti meeste tantsupidu oli tantsupidu 13. juunil 2010 Rakvere staadionil. Etendus kandis pealkirja "Elementaalne". I Eesti meeste tantsupidu III Eesti meeste tantsupidu https://web.archive.org/web/20160117090936/http://meestetantsupidu.ee/toode/dvd-meeste-tantsupidu-2-elementaalne/ (vaadatud 16.01.2016)
I Eesti meeste tantsupidu

I Eesti meeste tantsupidu oli tantsupidu 11. juunil 2006 Rakvere staadionil. II Eesti meeste tantsupidu III Eesti meeste tantsupidu https://web.archive.org/web/20160116124717/http://meestetantsupidu.ee/toode/dvd-esimene-eesti-meeste-tantsupidu/ (vaadatud 16.01.2016)
Škłoŭ rajoon

Škłoŭ rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Mahiloŭ oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1334 km². 2015. aasta seisuga elas seal 28 323 inimest. Rajoon moodustati 17. juulil 1924. aastal. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Aleksandryja, Čarnaručča, Faščaŭka, Haradzieci, Haradzišča, Kamiennyja Łavy, Ryžkavičy, Słavieni, Starasielle, Zachody ja Taŭkačy külanõukogu. Halduskeskus on Škłoŭ linn. Teisi asulaid: Aleksandryja Peterburi-Odessa maantee Škłoŭ rajoonis Faščaŭka Staroje Vysokaje Škłoŭ raekoda Rajooni suurimad jõed on Dnepr rajooni läänepiiril ja selle jõgikonda kuuluvad Biarozaŭka, Arcisłaŭka ja Basia. Rajooni territoorium asub Orša-Mahiloŭ orundis, keskmiselt 150–200 meetri kõrgusel. 2009. aasta seisuga olid elanikest 93,97% valgevenelased, 4,44% venelased ja 1,59% oli teistest rahvustest. 75,31% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 23,22% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 34,2% elanikke, vene keelt aga 63,9%. http://library.mogilev.by/kray/shklov/[alaline kõdulink]  Škłoŭ rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Infot rajooni kohta (vene keeles) Rajooni kaart
Otu Ibius

Otu Ibius (kuni 1936 Otto Ibius; 17. märts 1904 Soosaare vald, Kolga-Jaani kihelkond, Viljandimaa – 26. juuni 1975 Tartu) oli eesti õigusteadlane, ajaloolane ja karskustegelane. Ta lõpetas 1927. aastal Põltsamaa Ühisgümnaasiumi reaalharu. Ta õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1933–1937 filosoofiateaduskonnas ning aastatel 1939–1943 õigusteaduskonnas, mille lõpetas cum laude juristina. Tema Saksa okupatsiooni-aegset lõputööd "Noorsookaitse Saksa ja Eesti õiguse põhjal" ja diplomit ei arvestatud ning ta pidi ülikooli uuesti lõpetama juristina 1945. aastal. Ta töötas aastatel 1933–1940 Eesti Karskusliidu nõunikuna. Ta oli aastatel 1946–1952 Tartu Riikliku Ülikooli riigi ja õiguse teooria ja ajaloo kateedri õpetaja, sealhulgas aastatel 1948–1952 kateedri juhataja kohusetäitja. Ta sunniti poliitilistel põhjustel sealt lahkuma. Ta töötas aastatel 1953–1954 Eesti NSV Riiklik Ajaloo Keskarhiivis ning aastatel 1957–1975 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis. 1928 – "Kultuuriküla". Tallinn 1928 1936 – "Kõrtsidevastane võitlus Vene ajal". Tartu 1936 1936 – "Alkohol ja nüüdisaegne liiklemine". Tartu 1936 1938 – "Seltskondlikud kohtud alkoholi üle". Kaasautor Ferdinand Huik. Tartu 1938 1943 – "Noorsookaitse Saksa ja Eesti õiguse põhjal". Auhinnatöö, Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Tartu 1943. Käsikiri Tartu Ülikooli Raamatukogus 1959 – "Piiritustööstuse põllumajanduslikust tähtsusest Eestis XVIII ja XIX sajandil". Perioodika. Tallinn 1959 1961 – "Politsei Mihkel Veske jälgi ajamas". Tallinn 1961 1965 – "Eestikeelne saksa ajakirjandus XIX sajandi teisel poolel". Tallinn 1965 1966 – "Balti mõisnike katsed Eesti põllumeesteseltside sõltuvuses hoidmiseks XIX sajandi teisel poolel". Tallinn 1966 1967 – "Jaak Järve väljasaatmine ja "Virulase" sulgemine". Tallinn 1967 1968 – "Alkohol rooli taga: alkoholi mõjust liiklusohutusele". Valgus. Tallinn 1968 1971 – "Alkohoolsete jookide jaemüügist saadud tulude jagunemine Eestis aastail 1686–1939". Tallinn 1971 1977 – "Ühe tööstusharu ajaloost". Eesti Raamat. Tallinn 1977 Põltsamaa ühisgümnaasiumi lõpetajad. Postimees nr 152, 9. juuni 1927 1994 – Album Academicum Universitatis Tartuensis. III köide. Tartu 1994. Lk 156 2000 – "Ibius, Otu". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. I kd, A – Kj. Tallinn 2000. Lk 415–416 2000 – "Ibius, Otu (Otto)". // Eesti entsüklopeedia. 14. kd (Eesti elulood). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2000. Lk 98 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944 Karskustegelased, paremal on Otu Ibius. Foto: 19. detsember 1943. Eesti Rahvusarhiivi Ajalooarhiivi kogu Otu Ibiuse isikufond Tartu Ülikooli Raamatukogus Otu Ibius Eesti biograafilises andmebaasis ISIK Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Arhangelski kubermang

Arhangelski kubermang oli Venemaa keisririigi, Venemaa Vabariigi ja Venemaa SFNV haldusüksus (kubermang). Kubermangu administratiivne keskus oli Arhangelsk. Kubermang eksisteeris aastatel 1796–1929. Kubermang oli Venemaa Euroopa osa kubermangudest suurim. Kubermang hõlmas Venemaa põhjaosa Soomest kuni Uuraliteni. Tänapäeval jääb kubermangu alale Murmanski oblast, Neenetsi autonoomne ringkond, Karjala põhjaosa, Arhangelski oblast, Komi Vabariik.
Christopher Lee

Sir Christopher Lee (27. mai 1922 London – 7. juuni 2015 London) oli inglise filminäitleja ja poplaulja. Ta oli tuntud peamiselt oma pikaajalise karjääri jooksul mängitud kurikaelte ja õudusfilmide tegelaskujude (eriti krahv Dracula) kaudu. Elu lõpukümnendil saavutas ta ülemaailmse kuulsuse "Sõrmuste isanda" (kehastas Sarumani) ja "Star Warsi" (krahv Dooku) filmidega. 1974. aasta Bondi-filmis "Mees kuldse relvaga" ("The Man With The Golden Gun") mängis ta Bondi vaenlast Francisco Scaramangat, kes kasutab tapmiseks kuldset relva ja kuldseid kuule. Alates 1946. aastast mängis Christopher Lee kokku 281 filmis ja teleseriaalis. 2006. aastal andis Christopher Lee välja oma esimese sooloalbumi "Revelations". 2010. aastal järgnes sellele album "Charlemagne: By the Sword and the Cross", milles esitas oma kauge esivanema Karl Suure elukäigu sümfoonilise metal'i stiilis lauludes. 2013. aastal ilmus selle mõtteliseks järjeks olev "Charlemagne: The Omens of Death". Christopher Lee oli ka jutustaja-külalislaulja itaalia bändi Rhapsody albumil "Symphony of Echanted Lands II - The Dark Secret". 2009. aastal löödi Christopher Lee rüütliks. 1939. aastal astus ta koos teiste Briti vabatahtlikega Soome armeesse sooviga võidelda Nõukogude Liidu vastu. Rindele ta siiski ei sattunud. Koduleht Christopher Lee IMDb-s Christopher Lee Filmiveebis
Harkovi kubermang

Harkovi kubermang oli Venemaa keisririigi ja seejärel Ukraina NSV haldusüksus (kubermang). Kubermangu administratiivne keskus oli Harkov. Kubermang eksisteeris 18. sajandist kuni 20. sajandi alguseni (Venemaa keisririigis) ja Ukraina NSVs aastani 1925. Kubermangu piirid ja nimed on aja jooksul muutunud.
Hubert Giraud

Hubert Yves Adrian Giraud (3. märts 1920 Marseille – 16. jaanuar 2016 Montreux) oli prantsuse helilooja ja laulusõnade autor. Muusikuna mängis ta karjääri alguses džässansamblis Quintette du Hot Club de France suupilli. Üks tema kuulsamaid laule on "Pariisi taeva all" (:fr) (1951) samanimelisest filmist, mille laulis tuntuks Edith Piaf. Seda laulu on esitanud ka Juliette Gréco, Mireille Mathieu, Yves Montand, Paul Anka, Bing Crosby, Jaak Joala, Silvi Vrait jpt. Tema kirjutatud laul "Dors, mon amour", mida esitas André Claveau, esindas Prantsusmaad 1958. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel ja võitis seal 1. koha. Rahvusvaheliselt sai tuntuks ka Giraud' laul "Mamy Blue" (1970), mille puhul ta on nii muusika kui ka sõnade autor. Laulust on tehtud eri versioone ja seda on tõlgitud mitmesse keelde. Laulu on esitanud teiste seas Ivana Spagna (s. 1956), Nicoletta (s. 1944), Ricky Shayne, ansamblid Pop Tops ja Stories, Laima Vaikule, Julio Iglesias, Demis Roussos, Dalida, Céline Dion, Kirka Babitzin, Lara Fabian, Emil Dimitrov, Muslim Magomajev, Jaak Joala, Mati Nuude jpt.