laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eesti Lepidopteroloogide Selts

Eesti Lepidopteroloogide Selts (ELS) on ühendus, kuhu on koondunud Eesti, Rootsi, Soome ja Läti kutselised ja amatöörlepidopteroloogid. Selts asutati 26. septembril 1998. Ühenduse eesmärk on Eesti liblikate süstematiseerimine, nende leviku kaardistamine ja vastavateemalise kirjanduse väljaandmine. Muu hulgas populariseerib selts noorte liblikateadmisi. Seltsi töö käigus on Eesti faunas avastatud umbes 150 liblikaliiki, kelle elutsemine Eestis polnud varem teada. Selts on välja andnud publikatsioone ning koos Eesti Looduseuurijate Seltsiga avaldatakse ajakirja Lepinfo. Alates 2014. aastast valitakse Eesti aasta liblikas. 2017. aastal korraldati Eesti rahvusliblika valimine. Seltsi juhib 1998. aastast Aleksander Pototski. Eesti Looduseuurijate Seltsi entomoloogiasektsioon Hans Remmi mälestusmedal Soome Liblikauurijate Selts Seltsi koduleht
Vesipaju

Vesipaju ehk loogapaju (Salix triandra) on pajuliste sugukonda paju perekonda kuuluv mitmeaastane heitlehine lehtpuu. Levinud Euroopas ning Lääne- ja Kesk-Aasias. Vesipaju võib kasvada kuni 10 m kõrguseks. Taime lehed on 4...11 cm pikad ja 1...3 cm laiad. Vesipaju õied on urvad, mis õitsevad umbes samal ajal, kui esimesed lehed võrsuvad; putuktolmleja. Taim on kahekojaline: isas- ja emasurvad kasvavad erinevail isendeil. Isasurbadel on kolm tolmukat, selle iseärasuse tõttu on taime teistest pajulistest lihtne eristada (enamikul sugukonna esindajail on 2 või 5 tolmukat). Tavaliselt kasvab taim liigniisketele aladel: märgaladel ja veekogude – sageli jõgede – kallastel. Eesti pärismaised puud Barstow, M. & Rivers, M.C. (2018). Salix triandra. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2018. Vesipaju andmebaasis eElurikkus Vesipaju Pärnumaa Kutsehariduskeskuse õppematerjalis
Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjon

Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjon (1955-2023) oli Eesti Teaduste Akadeemia Bioloogia, Geoloogia ja Keemia Osakonna juures tegutsev ühendus. Organisatsiooni eesmärgid aegade jooksul muutusid: algusaastail keskenduti peamiselt Eesti NSV kaitsealade süsteemi loomisele ja loodusmälestiste arvelevõtmisele, hiljem seoses teiste looduskaitsega tegelevate organisatsioonide esilekerkimisega keskenduti peamiselt traditsioonilisele looduskaitsele. Looduskaitse Komisjon asutati 23. novembril 1955ja see oli esimene II maailmasõja järgne looduskaitseorganisatsioon Eestis. 2023. aasta 7. detsembril moodustati Teaduste Akadeemia juhatuse otsusega looduskaitse komisjoni ja fülogeneetika ja süstemaatika komisjoni baasil keskkonnakaitse komisjon. Komisjon asutati 12 liikme (Eerik Kumari, Endel Varep, Hans Trass, Karl Eichwald, August Karu, Evald Lall, Viktor Masing, Aleksander Niine, Karl Orviku, Roman Spor, Aleksander Valsiner ja Herbert Viiding) eestvõttel. Komisjoni algse tuumiku moodustasid Eesti Looduseuurijate Seltsi juures 1920. aastast tegutsenud looduskaitsesektsiooni liikmed. Hiljem on komisjoni koosseis suurenenud (2003. aastal 32 liiget). Looduskaitse komisjoni teadussekretärina ja järjepidevuse hoidjana töötas pikka aega Vaike Hang. Komisjon on regulaarselt korraldanud pleenumeid erinevates looduskaitse valdkondades. Pleenumite materjalid on ilmunud eestikeelsete raamatutena. 1955–1984 Eerik Kumari 1984–1996 Arvi Järvekülg 1996–1998 Vilju Lilleleht 1998–2023 Urmas Tartes Koos teiste organisatsioonidega väljastati ja parandati muu hulgas Eesti punast raamatut. Komisjon algatas looduse kalendrite väljaandmise koos Eesti Looduseuurijate Seltsiga. Esimene ilmus Vambola Maavara koostatuna 1963. aastal. Selle väljaandmist jätkas seejärel palju aastaid Eesti Looduseuurijate Selts ja koostajaid oli erinevaid. 1957 "Eesti kaunis loodus" (toimetaja Endel Varep) – loodusfotoalbum 1960 "Looduskaitse teatmik" 1969 "Loodus kutsub" 1973 "Looduskaitse" (toimetaja Eerik Kumari) – 836-leheküljeline käsiraamat 1982 "Punane raamat. Eesti NSV-s kaitstavaid taime- ja loomaliike" (toimetaja Eerik Kumari). Herbert Viiding. Julgete mõtete maailmas. Eesti Loodus, oktoober 1985 "Nõukogud ja komisjonid". Eesti teaduste akadeemia. Vaadatud 6. septembril 2024. Komisjoni trükiste nimekiri
Vaike Hang

Vaike Hang (26. august 1932 Männikuste küla, Tõstamaa vald – 21. november 2021) oli eesti geoloog, looduskaitsetegelane, teadusajaloolane ja koduloolane. Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1956. aastal geoloogina. Ta on töötanud pikka aega Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni teadussekretärina. Ta on põhjalikult uurinud Tõstamaa valla kõigi talude ajalugu. Tema abikaasa oli geograaf Endel Hang, nende poeg on geoloog Tiit Hang. 1998 Eerik Kumari looduskaitsepreemia 2001 Eesti Rahva Muuseumi aukorrespondent 2010 looduskaitse kuldmärk Kirje Eesti Entsüklopeedias
Naljapäev

Naljapäev (ka: aprillipäev) on 1. aprilli rahvalik nimetus. Sel päeval on kombeks teha aprillinalju. Naljapäev Eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaasis BERTA
Ilme Aro

Ilme Aro (sündinud 1. augustil 1964) on eesti õendusteadlane. Tal on õenduses teadusmagistrikraad. Ta on Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas õendusteaduse lektor, oktoobrist 1997 kuni augustini 2006 ja uuesti alates 2012. aastast õendusteaduse osakonna juhataja. 2006 Tartu Ülikooli aumärk "Tartu Ülikooli aumärgi kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 8.12.2022.
Brainfuck

Brainfuck on programmeerimiskeel, mille lõi Urban Müller eesmärgiga kirjutada maailma kõige väiksem kompilaator. Loomulikult vajas selline kompilaator ka maailma väikseimat programmeerimiskeelt, milleks saigi Brainfuck. Urban Mülleril õnnestus kirjutada Amiga OS 2.0-le kompilaator, mis oli vaid 200 baidi suurune. Brian Raiter kirjutas Linuxile kompilaatori, mis saavutas suuruse 171 baiti. Brainfucki kompilaatoreid ja interpretaatoreid on eri autorid kirjutanud paljudes keeltes. Eriti tasub ära märkida Brainfucki interpretaatoreid, mis on kirjutatud Brainfuckis. Eeskätt Daniel B. Cristofani kirjutatud imetilluke variant. Brainfuck on minimalistlik keel. Programmis on kesksel kohal üks globaalne viitmuutuja, mis programmi alguses viitab esimesele positsioonile suures baitide massiivis (võib olla näiteks 30 kilobaidi suurune), mis kõik on vaikimisi seatud väärtusele null. Keeles on kaheksa käsku, mis kõik koosnevad vaid ühest sümbolist: > liigutab viida ühe positsiooni võrra edasi < liigutab viida ühe positsiooni võrra tagasi + suurendab viidatavat baiti ühe võrra - vähendab viidatavat baiti ühe võrra . kirjutab viidatava baidi tähemärgina programmi väljundisse , loeb programmi sisendist tähemärgi ja kirjutab selle väärtuse viidatavasse baiti [ liigub edasi vastava ']'-ni, kui viidatav bait võrdub nulliga ] liigub tagasi vastava '['-ni, kui viidatav bait ei võrdu nulliga Hello world programm Brainfuckis: ++++++++[->++++>+>>++>++>>+++>+<<<<<< <<]>[->++>+++>+++>+>+>++<<<<<<]>.>+++ ++.>----..+++.>----.>.>-.<<<.+++.---- --.<-.>>>+.>>++. Tegu on väga lihtsa C++ programmiga, mis näitab Brainfucki koodi väljundit seda kompileerimata. #include <iostream> #include <stack> using namespace std; int main() { unsigned char buffer[30000] = {0}; char *ptr = "+++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++++."; unsigned char *ptr2 = buffer; stack<char *> pos_stack; while(*ptr && *ptr != EOF) { if(*ptr == '+') ++*ptr2; if(*ptr == '-') --*ptr2; if(*ptr == '>') ++ptr2; if(*ptr == '<') --ptr2; if(*ptr == ',') *ptr2 = cin.get(); if(*ptr == '.') cout << *ptr2; if(*ptr == '[') pos_stack.push(ptr + 1); if(*ptr == ']' && *ptr2 != 0) ptr = pos_stack.top(); else { if(*ptr == ']' && *ptr2 == 0) pos_stack.pop(); ptr++; } fflush(stdin); } return 0; } Brian Raiteri Brainfucki lehekülg Frans Faasei Brainfucki lehekülg, kust leiab ka õpetuse Brainfuck development environment with integrated debugger (IDE) for Windows Brian Raiteri assembleris Linuxile kirjutatud Brainfucki kompilaatori lähtetekst Brainfucked kompilaator (Windows/DOS)
Keelõis

Keelõis (ld. flosculus radii, ingl. ray floret) on korvõisiku ebakorrapärane õis, mille kroon on lühikese putkeosa ning pika ja lameda naastuga. Keelõied on näiteks karikakral. putkõis
Vormelipõhine muusika

"Vormelipõhine muusika" (pr.k Musiques formelles, i.k Formalized Music) on Iannis Xenakise muusikateoreetiline põhitekst. 232-leheküljeline prantsuskeelne esimene originaalväljaanne "Musiques formelles, nouveaux principes formels de composition musicale" on ilmunud 1963. aastal väljaande "La Revue Musicale" topelterinumbris 253-254 Pariisis Richard Masse kirjastuses ning selle sama väljaande kordustrükk 1981. aastal Pariisis Éditions Stocki kirjastuses. 273-leheküljeline ingliskeelne, parandatud ja laiendatud väljaanne on ilmunud pealkirja "Formalized Music" all 1971. aastal kirjastuses Indiana University Press Bloomingtonis ja Londonis ning sama väljaande parandatud, veel kord laiendatud ja uue materjaliga täiendatud versioon ilmus Sharon Kanachi tõlkes ja toimetusel 1991. aastal kirjastuses Pendragon Press, Stuyvesant (NY). 1. Musiques Stochastiques (générales, libres) 2. Musique Stochastique Markovienne 3. Stratégie Musicale 4. Musique Stochastique libre, à l'ordinateur 5. Musique Symbolique 1. Vaba stohhastiline muusika (Free stochastic music) 2. Markovi stohhastiline muusikateooria (Markovian stochastic music theory) 3. Markovi stohhastilise muusika rakendusi (Markovian stochastic music applications) 4. Muusikaline strateegia (Musical strategy) 5. Vaba stohhastiline muusika arvutikeeles; Sümbolmuusika (Free stochastic music by computer; Symbolic music) 6. Peatükkide 1-5 kokkuvõtted ja laiendused (Conclusions and extensions for chapters 1 to 5) 7. Metamuusika suunas (Towards a Metamusic) 8. Muusika filosoofia suunas (Towards a philosophy of music) 9. Uued ettepanekud mikrohelistruktuuri jaoks (New proposals in microsound structure) 10. Suhe aega, ruumi ja muusikasse (Concerning time, space and music) 11. Sõelad (Sieves) 12. Sõelad, kasutusõpetus (Sieves, a user’s guide) 13. Dünaamiline stohhastiline süntees (Dynamic stochastic synthesis) 14. Veelgi enam stohhastilisest muusikast (More thorough stochastic music) Lisad I ja II: Kaks pideva tõenäosuse seadust (Two laws of continuous probability) Lisa III: Uus UPIC-i süsteem (The new Upic system) Xenakis, Iannis 1963: Musiques formelles, nouveaux principes formels de composition musicale
Ağdərə

Ağdərə ehk Martakert on linn Aserbaidžaanis Mägi-Karabahhi alal. 1991. aastani oli aserbaidžaanikeelne nimi Mardakert. http://stat-nkr.am/files/publications/2015/LXH_tverov_2015.pdf
Hino maastikukaitseala

Hino maastikukaitseala asub Võru maakonnas Rõuge vallas. Kaitseala pindala on 698 hektarit. Hino järv võeti kaitse alla juba varem, hiljem muudeti see Hino järve kaitsealaks, 2005. aastal reorganiseeriti maastikukaitsealaks. Maastikukaitseala on jagatud üheks piirangu- ja kaheks sihtkaitsevööndiks. Kaitseala tähelepanu on peaasjalikult omistatud Hino järve kallastel elavatele (vee)lindudele, samuti omapärase kuppelmaastiku säilitamiseks. Lindudest pesitseb seal näiteks II kaitsekategooriasse kuuluv järvekaur. Hino maastikukaitseala kaitse-eeskiri Hino maastikukaitseala Eesti Loodus, 2006/3
Hiie tammiku kaitseala

Hiie tammiku kaitseala on kaitstav metsaala Märjamaa vallas Rapla maakonnas. Selle suurus on 14 hektarit. Kaitseala loodi 1958. aastal, mil tähelepanu alla võeti tamme-kuuse segamets. Aastast 2006 on Hiie tammiku kaitseala osa Pajaka maastikukaitsealast. Hiie tammik Eesti looduse infosüsteemis
Lahmuse mõis

Lahmuse mõis (saksa keeles Lachmes) oli rüütlimõis Viljandi kreisis Suure-Jaani kihelkonnas. Lahmuse mõis paikneb Suure-Jaani kõrval Lahmuse järve ääres. Mõisa härrastemaja ehitati 1837. aastal hilisklassitsistlike joontega. Mõisa asutas poolakas Alexander Trojanowski, kelle järgi nimetatakse mõisa ka Trojanowski mõisaks. Viimane mõisnik oli Maximilian Bock Alates aastast 1926 asub mõisahoones Lahmuse Kool. Lahmuse mõisa alla kuulub puugaasigeneraatoriga Deutz töötav vesiveski. Tall, tõllakuur Ait Laut, tall Lahmuse mõisa härrastemaja tagakülg Valitsejamaja Juustumaja Vesiveski Bock (Lahmuse) "Lahmuse mõis". Vaadatud 3.11.2019.[alaline kõdulink] Vabariigi Valitsuse otsus 4. novembrist 1931 nr VI-1 Katre Palo (13. september 2017). "Uudistaja 13.09.2017". Loodusajakiri. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. september 2017. Hagemeister, Heinrich von. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Zweiter Theil. Riga: E. Frantzen, 1837. Lk 205 [1]. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil: Der ehstnische District mit vier karten. Dorpat: C. Mattiesen, 1877. Lk 372–3 [2]; Kaardid. Lahmuse mõis kultuurimälestiste registris Lahmuse mõisakool Imeilusas Lahmuse mõisas asub mitmes mõttes eriline kool Lahmuse mõisa lugu Mõisablogis
Maanduslatt

Maanduslatt (ka peamaanduslatt) on ette nähtud kaitsemaandusjuhtide, potentsiaaliühtlustusjuhtide ja elektriseadme normaalse talitluse tagamiseks kasutatavate juhtide ühendamiseks maanduriga. Maandamine Potentsiaaliühtlustus
Sinilind

"Sinilind" on Maurice Maeterlincki näidend. "Väliselt fantaasiamäng, kuid seesmiselt tõsi," ütleks oma näidendi kohta Maeterlinck. Tõepoolest kõigel välisel- tegelastel, tegevusel, isegi sõnadel- on selles draamas vaid sümboolne tähendus. Igapäevaelu inimlikele pahedele- vägivallale, kadedusele, mõistmatusele vastandab autor hingelise puhtuse, andestuse, usalduse ja kõikemõistva rahu.[viide?] "Sinilinnu" süžee viib vaataja või lugeja võluriiki, muinasjutu ja imede maailma pakub olulisi eluväärtusi, lapselikku elurõõmu.[viide?] Maeterlinck on "Sinilinnu" autorina eelkõige filosoof, kõlbeline mõtleja, kes näeb oma ülesannet eluõpetuse jagamises.[viide?] Sissejuhatus. Muiste elas majakeses suure ja põlise metsa ääres puuraiuja oma naisega, neil oli 2 armast väikest last: kümneaastane poeg Tyltyl ja kuueaastane tütar Mytyl, kellega juhtus imehuvitav seiklus. Oli jõululaupäeva õhtu. Aknast paistab tulede säras loss Sõlmitus. Tähistamaks "Sinilinnu" kirjutamise 100. aastapäeva, andis Belgia 2008 välja 50-eurose nimiväärtusega kollektsioneerimiseks mõeldud puhtast kullast ja puhtast hõbedast meenemündid (läbimõõt vastavalt 21 ja 33 mm). "Sinilind: muinaslooline näidend kuues vaatuses kaheteistkümnes pildis". Tõlkinud Marie Under; kaas: Ado Vabbe. Odamees, Tartu 1918, 214 lk "Sinilind" (proosaümberjutustus). Näidendist ümber töötanud Georgette Maeterlinck. Tõlkinud Auguste Pärn; illustreerinud Helmut Valtman, kaas: Richard Kivit. Loodus, Tartu 1939; 2. trükk: kujundanud Henno Käo, sari Rõõmus raamat, AS Kuldsulg, Tallinn 1994, 144 lk; kättesaadav ka helisalvestisena: 3 helikassetti, 3 tundi 49 minutit, loeb Marika Korolev, Eesti Pimedate Raamatukogu, Tallinn 2005 "20. sajandi näidendeid" I: Maurice Maeterlinck, "Sinilind", tõlkinud Indrek Koff; Luigi Pirandello, "Kuus tegelast autorit otsimas", tõlkinud Kristiina Rebane; Bertolt Brecht, "Kolmekrossiooper", tõlkinud Jaan Kross. Koostanud ja järelsõna kirjutanud Monika Läänesaar, kujundanud Kristjan Allik. Sari Valik väärtkirjandust, Avita, Tallinn 2006, 304 lk Friedebert Tuglas, "Maurice Maeterlinck: Sinilind (1918)" – Postimees 9. november 1918, nr 211, lk 6; loetav ka digiteeritud ajalehtede aadressil; ilmunud ka Tuglase Kogutud teoste 10. köites (Kriitika VII; Kriitika VIII), Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus, Tallinn 2004, lk 341–345 Aivar Kull, "Geniaalne näidend ja selle suhkurdatud proosatöötlus" – Postimees 21. aprill 1995 ja A. Kulli raamatus "Kulli pilk", Ilmamaa, Tartu 2005, lk 10–12
Lydia Koidula tänav (Tartu)

See artikkel räägib Tartu tänavast. Samanimeliste tänavate kohta vaata artiklit Koidula tänav. ‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Lydia Koidula tänav (ka lihtsalt Koidula tänav) Tartus asub Tähtvere linnaosas. Tänav lähtub Taara puiestee ja Jakobsoni tänava ristist ning lõpeb Kreutzwaldi tänava ja Hiie tänava ristis. Tänavaga ristub Vikerkaare tänav. Tänava pikkus on 440 meetrit. Tänav on nimetatud Tartu linnavolikogu otsusega 24. oktoobrist 1932. Sellel tänaval on elanud luuletaja Betti Alver, füüsik Harald Keres, arst Mart Kull, pedagoog Reet Valgmaa.
Porr

Porr (Certhia familiaris) on porlaste sugukonda kuuluv värvuline. Eestis pesitseb 20 000...50 000 paari. Porr toitub peamiselt putukatest, talviti teinekord ka seemnetest. Elab kuusikutes ja kuuse segametsades, aga ka puistutes ja parkides. Pesa ehitab eraldunud puukoore või okste hargnemiskohtade vahele. Muneb 4–8 kirjut muna, mida emaslind haub 13–15 päeva. Keha pikkus 11...17 cm, tiiva pikkus 6,4...6,7 cm, kehamass 8,0...9,5 g. Porr on Eestis tavaline lind, tema pesitsusaegset arvukust on hinnatud 100 000 – 200 000 paarile, talvist arvukust 150 000 – 300 000 isendile. BirdLife International (2009). Certhia familiaris. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2011. "Eesti lindude staatus, pesitsusaegne ja talvine arvukus 2003–2008" (PDF). Hirundo. Eesti Ornitoloogiaühing. 2009. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2011. Vaadatud 27. oktoobril 2011. Porr andmebaasis eElurikkus
Haanja looduspark

Haanja looduspark on maastikukaitseala Võru maakonnas Rõuge ja Võru vallas. Selle pindala on 17 040 hektarit. Kaitseala ajalugu ulatub 1957. aastasse, mil võeti kaitse alla Suur Munamägi, Vällamägi koos järvedega ja muid lähialasid. 1979. aastal moodustati Haanja kõrgustiku maastiku ja omapärase looduse kaitseks 9200 ha suurune Haanja maastikukaitseala, mille baasil omakorda moodustati 1991. aastal Haanja looduspark. Looduspargi atraktiivseimad loodusobjektid on teiste seas Hinni kanjon, Ööbikuorg, Rõuge ürgorg ning mitmed põlispuud (näiteks Sinisilla tamm) ja järved. Looduspargi alal on muu hulgas Andri, Kuuda, Vihtla, Veesi ja Luhte järv ning Hainjärv‎ ja Puustusjärv. Suur Munamägi Vaskna järv Peräjärv Küläjärv 1979.09.24 ENSV MN. määrus nr. 497 Looduskaitsealade edasise väljaarendamise kohta 1991.04.19 EV Keskkonnaministeeriumi määrus nr 12 Haanja Looduspargi formeerimine juriidiliseks isikuks
Estonia Maritima

"Estonia Maritima" on teaduskirjanduse sari, mida alates 1996. aastast on välja andnud Lääne-Eesti saarestiku biosfääri kaitseala. Sarja keskne teema on Eesti rannikupiirkond (sh saared). Sarjas on avaldatud nii teadusartiklite kogumikke kui ka monograafiaid. Sarjas on ilmunud järgmised köited: 1. Aivar Leito 1996. The Barnacle Goose in Estonia. 2. Toomas Kukk, Kalevi Kull 1997. Puisniidud. 3. Tiina Talvi (toim.) 1998. Nature Conservation in Europe of Unification. 4. Tiina Talvi (toim.) 1999. Osmussaar – an Island in the Baltic Sea. 5. Tiina Talvi (toim.) 2001. Vormsi ja Haapsalu Tagalahe loodus. 6. Tiina Talvi (toim.) 2004. Eesti rannikumere elustik ja keskkonnaseisund. 7. Tiina Talvi (toim.) 2005. Nature of Ruhnu Island. 8. Toomas Kukk (toim.) 2010. Puhtu ajalugu ja loodus. 9. Toomas Kukk (toim.) 2013. Laelatu ajalugu ja loodus. 10. Tõnu Talvi 2015. Tartu Ülikooli Kuusnõmme bioloogiajaam. ISSN 1406-0396
Lohja järv

Lohja järv on järv Harju maakonnas Kuusalu vallas Lahemaa rahvuspargi territooriumil Loksast 2,5 km edelas. Lohja järv asub 1,3 km kaugusel Hara lahest, olles umbes 2500 aastat tagasi merest eraldunud. Järv on 56,8 ha suurune ja kuni 3,7 m sügavune, asub merepinnast 5,8 meetri kõrgusel. Lohja järve läbivool on nõrk, sisse voolavad mõned ojad ja kraavid. Väljavool toimub Lohja oja kaudu merre. Eesti järvede loend Lohja järve kirjeldus eestigiid.ee leheküljel
2008. aasta Hamburgi liidumaa valimised

2008. aasta Hamburgi liidumaa valimised toimusid 24. veebruaril. Valiti Hamburgi liidumaa parlament, Hamburgische Bürgerschaft. Kokku: 121 mandaati Valimisõigusega inimeste koguarv: 1 237 397 Osavõtt: 785 243 Valimisaktiivsus: 63,6% Kehtetuid hääli:7 712 Kehtivaid hääli: 777 531
Aškenazi juudid

Aškenazi juudid (heebrea keeles אַשְׁכְּנָז kui ka יְהוּדֵי אַשְׁכְּנַז) on Kesk- ja Ida-Euroopa juudid, kes elasid/elavad Saksamaal, endise Austria-Ungari ja Poola-Leedu riigi aladel Poolas, Valgevenes, Ukrainas ja Leedus. Praegusel ajal elavad aškenazi juudid (sealhulgas peamiselt holokaustis ellujäänute järeltulijad) põhiliselt Iisraelis, Ameerika Ühendriikides (eriti nn kirdeosariikides) ja Prantsusmaal. Aškenazi juutide traditsiooniline keel on olnud jidiš. Tänapäeval on nad valdavalt teistele keeltele üle läinud. Kõik juudid pärinevad Lähis-Idast, juudi rahvus kujunes vanas Mesopotaamias. Umbes 2500 aastat tagasi jagunesid nad kahte rühma, millest ühed suundusid Euroopasse ja Põhja-Aafrikasse ning teine rühm jäi Lähis-Idasse. Ajaliselt langeb see kokku Juudamaa ja Jeruusalemma vallutamisega 586. aastal eKr Babüloonia valitseja Nebukadnetsar II poolt. Eri allikate põhjal moodustavad ligikaudu 75% maailma juutidest just aškenazi juudid. Tänapäeval on levinud ka ekslik arvamus, et aškenazi juudid pärinevad tegelikult hoopis kasaaridest. Kasaaride riik asus Volga alamjooksul ja Põhja-Kaukaasia põhjaosas ning sai 6.-9. sajandil tänu kaubitsemisele võimsaks. Kuid muutus liiga tülikaks teistele suurvõimudele ning 10. sajandil hävitasid Kiievi suurvürstid Kasaaria. Kasaarid olid võtnud vastu juudi usu ehk judaismi.  Pikemalt artiklis Holokaust juudid sefaradi juudid (Türgis, Itaalias ja Kreekas) mizrahi juudid (Süürias, Iraagis ja Iraanis)
Margus Lepik

Margus Lepik (sündinud 14. märtsil 1969 Valgas) on Eesti poliitik. Aastatel 2017–2020 oli ta Valga vallavanem. Margus Lepik on lõpetanud 1987. aastal Valga 1. Keskkooli ja 1992. aastal Tallinna Tehnikaülikooli aparaadiehituse erialal. Lepik on töötanud 1992. aastal ASis ETK Valga Leib mehaanikainsenerina, aastatel 1993–1994 peainsenerina ja aastatel 1994–1997 juhataja ja tegevdirektorina. Ta on AS Valga Haigla nõukogu liige, MTÜ Lions Klubi Valga juhatuse liige, MTÜ Eesti-Läti Instituut juhatuse liige, OÜ Kalimo juhatuse liige, SA Põhja-Eesti Regionaalhaigla nõukogu liige, SA Valga Jaani Kiriku Renoveerimine nõukogu liige, SA Valga Linna Arengufond nõukogu liige, SA Valga Sport nõukogu liige, SA Valgamaa Turism nõukogu liige ning SA Valgamaa Äriklubi juhatuse liige. Aastatel 1996–1999 oli Margus Lepik Valga linnavolikogu liige ja aastatel 1999–2007 Valga linnapea. Alates 2002. aastast on ta Eesti Reformierakonna liige. Alates 2007. aastast oli ta XI Riigikogu liige, kuid astus Riigikogu liikme ametist tagasi, kui asus 15. mail 2010. aastal tööle Valga maavanemana. 8. aprillil 2014 sai ta XII Riigikogus Urmas Klaasi asendusliikmeks, kui Urmas Klaas asus tööle Tartu linnapeana. Ka Margus Lepik ei soovinud lahkuda Valga maavanema ametikohalt, astus ta kohe Riigikogu liikme kohalt tagasi ja tema asendusliikmeks Riigikogus sai 9. aprillil 2014 Aivar Rosenberg. 4. novembril 2017 valis Valga vallavolikogu Margus Lepiku vallavanemaks. 13. märtsil 2020 astus Lepik Valga vallavanema ametikohalt tagasi.