laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Marika Mägi

Marika Mägi (sündinud 25. veebruaril 1968 Tallinnas) on eesti arheoloog. Ta lõpetas 1986. aastal Tallinna Reaalkooli kuldmedaliga, 1991. aastal Tartu Üikooli (TÜ) ajaloolase-arheoloogina, 1993. aastal TÜ magistrantuuri arheoloogia erialal ja omandas 2002. aastal TÜ-s doktorikraadi arheoloogia erialal. Mägi oli aastatel 1990–1991 Tallinna Ülikooli ajaloo instituudi arheoloogia osakonnas vanemassistent, 1991–1993 nooremteadur, 1993–2002 teadur, 2002–2011 ja 2012–2015 vanemteadur, 2007–2012 professor, 2015–2020 humanitaarteaduste instituudis vanemteadur ja alates 2021. aastast Sihtasutus Osiliana juht ja vanemteadur. Mägi peamised uurimisvaldkonnad on sotsiaalarheoloogia ning esiajalooline ja keskaegne kommunikatsioon Põhja-Euroopas. Ta on uurinud kaubateid, keskuste teket ja funktsiooni, merenduslikke kultuurmaastikke, matuseid, rituaale ja kultuskohti, sotsiaalseid ja sooga seotud aspekte varastes ühiskondades, suurem osa uurimistööst on keskendunud perioodile alates eelviikingiajast kuni varakeskajani (7.–14. sajand). Mägi tegi aastatel 1995–2000 Tuulingumäe tarandkalmetel väljakaevamisi, 2003 välitööd Lepna katkuaugus ja juhendas 2006. aastal Viltina sadamakompleksi väljakaevamistel. Mägi on AcademiaNet, Eesti Arheoloogiaajakirja toimetuskolleegiumi ja Muinasaja teaduse toimetuskolleegiumi liige. 2003 Eesti ajalookirjanduse aastapreemia 2020 Eesti Vabariigi teaduspreemia humanitaarteaduste valdkonnas monograafia „In Austrvegr: The Role of the Eastern Baltic in Viking Age Communication across the Baltic Sea“ eest Marika Mägi (koostaja ja toimetaja). "Eesti aastal 1200", 252 lk, Argo 2003, ISBN: 9985949501 "Rafala : Idateest ja Tallinna algusest" (kaasautorid Eerik-Niiles Kross, Edvards Puciriuss, Krista Karro). [Tallinn] : Argo, 2015, 189 lk., ISBN: 9789949527458 Marika Mägi, Viikingiaegne Eesti. Maa, asjad ja inimesed ajastu risttuules. Argo, 2017. 446 lk Ta oli abielus arheoloog Vello Lõugasega. "Marika Mägi CV, ETIS". www.etis.ee. Vaadatud 2. septembril 2024. "Marika Mägi". Tallinna Ülikool. 3. juuni 2020. Vaadatud 2. septembril 2024. "Arheoloogid leidsid Saaremaa pealiku hauakambri". http://www.sirp.ee/s1-artiklid/c9-sotsiaalia/marika-mae-isepaine-ja-huvitav-lahenemine-esiajaloole/
Baltic Sea Basketball Cup

Baltic Sea Basketball Cup (Balti mere maade karikaturniir) on noorte korvpalliturniir, kus osalevad Läänemere-äärsete riikide noortekoondised (U18 ja U16). Koduleht
Balti heitealade maavõistlus

Balti heitealade maavõistlus on Balti riikide vaheline võistkondlik võistlus, kus võisteldakse kettaheites, kuulitõukes, odaviskes ja vasaraheites. Võidab lõppkokkuvõttes enim punkte teeninud riigi koondis. Arvestust peetakse täiskasvanute, U-23, U-20 ja U-18 vanuserühmas. Kristo Galeta nihutas kuulitõuke rekordit Postimees, 5. oktoober 2011 Eesti võitis heitealade Balti matši suure ülekaaluga Delfi, 23. september 2012 "Eesti koondis võitis heitealade Balti maavõistluse" ERR, 26. mai 2013 Kristella Jurkatamm ja Taavi Tšernjavski täitsid juunioride MM normatiivid Eesti Kergejõustikuliit, 26. mai 2014 "Balti heitealade maavõistluse võitis Eesti" Eesti Kergejõustikuliit, 25. mai 2015 "Eesti heitealade koondis võitis Balti maavõistluse" Õhtuleht, 16. mai 2016 "Eesti võitis Balti heitealade maavõistluse" Delfi, 28. mai 2017 https://athletics.lv/file/download/9983 "Eesti võitis Balti heitealade maavõistluse" Postimees, 27. mai 2018
Läti presidendi karikavõistlused

Läti presidendi karikavõistlused (ka Balti võistkondlikud meistrivõistlused) on Lätis igal aastal toimuv Balti riikide maavõistlus, kus võisteldakse 20 kergejõustikualal. Igast riigist osaleb igal alal kaks meest ja kaks naist. 2012. aastal taaselustatud võistlused oli kuni 2017. aastani igal aastal koondpunktidega võitnud Läti. 2018. aastal võitis Leedu. 2019., 2020. ja 2021. aastal võitis Eesti. 2022. aastal võitis Leedu ja 2023. aastal Eesti. Järmised võistlused toimuvad 6.–7. juulil 2024. Eesti kergejõutikukoondis võistleb täna-homme Balti maavõistlusel Delfi, 10. juuni 2016 Kirt võitis Läti Presidendi karika Postimees 11. juuni 2017 Eesti sai Balti meistrivõistlusel 3. koha, Kirt parim meessportlane, Kollilt Eesti rekord Eesti Kergejõustikuliit, 16. juuni 2018 Team points 2019 https://www.ekjl.ee/uudised/eesti-koondis-voitis-balti-voistkondlikud-meistrivoistlused/ https://www.ekjl.ee/uudised/eesti-kergejoustikukoondis-voitis-maekorguse-eduga-balti-voistkondlikud-meistrivoistlused/ https://www.ekjl.ee/uudised/eesti-koondisele-balti-meistrivoistlustelt-teine-koht-mirotvortsevalt-uus-eesti-rekord/ https://sport.err.ee/1609054208/eesti-koondis-voitis-balti-voistkondlikud-meistrivoistlused athletics.lv
Euroopa aasta muuseum

Euroopa aasta muuseum (inglise European Museum of the Year Award) on auhind, mida igal aastal annab välja Euroopa Nõukogu moodustatud Euroopa Muuseumifoorum (inglise European Museum Forum). Auhind antakse muuseumile, millel on tähelepanuväärseid saavutusi oma näitustega seotult. Auhinna asutas 1977 Kenneth Hudson. 1977 Ironbridge Gorge Museums, Ironbridge, Suurbritannia 1978 Rheydti loss, Mönchengladbach, Saksamaa LV 1979 Camargue'i Muuseum, Arles, Prantsusmaa 1980 Museum Catharijneconvent, Utrecht, Holland 1981 Peloponnesose rahvakunstimuuseum, Nafplio, Kreeka 1982 Saint-Denis' kunsti- ja ajaloomuuseum, Saint-Denis, Prantsusmaa 1983 Museum Sarganserland, Sargans, Šveits 1984 Zuiderzee muuseum, Enkhuizen, Holland 1986 Stockholmi keskajamuuseum, Stockholm, Rootsi 1987 Beamishi muuseum, Stanley, Suurbritannia 1988 Brandti muuseum, Odense, Taani 1989 Sundsvalli muuseum, Sundsvall, Rootsi 1990 Fourmies-Trélon'i regionaalne ökomuuseum, Fourmies, Prantsusmaa 1991 Leventio muuseum, Nikosia, Küpros 1992 Technoseum, Mannheim, Saksamaa 1993 Alta muuseum, Alta, Norra 1994 Taani Rahvusmuuseum, Kopenhaagen, Taani 1995 Olümpiamuuseum, Lausanne, Šveits 1996 Rumeenia talurahvamuuseum, Bukarest, Rumeenia 1997 Anatoolia tsivilisatsioonide muuseum, Ankara, Türgi 1998 National Conservation Centre, Liverpool, Suurbritannia 1999 Prantsuse mängukaartide muuseum, Issy-les-Moulineaux, Prantsusmaa 2000 Guggenheimi muuseum, Bilbao, Hispaania 2001 Briti Riiklik Raudteemuuseum, York, Suurbritannia 2002 Chester Beatty raamatukogu, Dublin, Iirimaa 2003 Victoria ja Alberti muuseum, London, Suurbritannia 2004 Alicante arheoloogiamuuseum, Alicante, Prantsusmaa 2005 Hollandi vabaõhumuuseum, Arnhem, Holland 2006 CosmoCaixa Barcelona, Barcelona, Hispaania 2007 Saksa Emigratsiooni Keskus, Bremerhaven, Saksamaa 2008 Kumu kunstimuuseum, Tallinn, Eesti 2009 Salzburgi muuseum, Salzburg, Austria 2010 Ozeaneum Stralsund, Stralsund, Saksamaa 2011 Gallia-rooma muuseum, Tongeren, Belgia 2012 Medina Azahara muuseum, Córdoba, Hispaania 2013 Riverside'i muuseum, Glasgow, Suurbritannia 2014 Süütuse muuseum, Istanbul, Türgi 2015 Rijksmuseum, Amsterdam, Holland 2016 Poola juutide ajaloo muuseum POLIN, Varssavi, Poola 2017 Genfi etnograafiamuuseum, Genf, Šveits 2018 Disainimuuseum, London, Suurbritannia 2019 Rijksmuseum Boerhaave, Leiden, Holland 2020 Stapferhaus, Lenzburg, Šveits 2021 Elurikkuse keskus Naturalis, Leiden, Holland 2022 Psühhiaatriamuuseum, Haarlem, Holland 2023 Valencia etnoloogiamuuseum, Valencia, Hispaania 2024 Siida, Inari, Soome
Witrivier

Witrivier (inglise keeles White River) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Ehlanzeni ringkonnas Mbombela vallas. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Witrivieri elanikest valgeid 60,25%, mustanahalisi aafriklasi 32,50%, värvilisi 4,30%, India või Aasia päritolu inimesi 2,51% ja teisi 0,44%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 42,16%, inglise keelt 28,71%, svaasi keelt 16,08%, tsonga keelt 3,00%, suulu keelt 2,36%, sotho keelt 1,64% ja pedi keelt 1,42%. https://census2011.adrianfrith.com/place/874033
Basse-Terre

Basse-Terre on Prantsusmaa meretaguse piirkonna Guadeloupe'i halduskeskus. Ta moodustab valla. Basse-Terre'i vald asub Basse-Terre'i saare edelarannikul Soufrière'i vulkaani jalamil. Basse-Terre'ist pärineb jooksja Marie-José Pérec. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Koduloomuuseum

Koduloomuuseum on muuseum, mis tutvustab ja uurib mingi piirkonna loodust, majandust, kultuuri ja ajalugu. Avinurme koduloomuuseum Helme koduloomuuseum Kose-Uuemõisa koduloomuuseum Nõo koduloomuuseum "Eesti keele seletavas sõnaraamatus" (vaadatud 01.06.2018)
Graskop

Graskop on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Ehlanzeni ringkonnas Thaba Chweu vallas. Graskop on asutatud 1880. aastal kullakaevanduse laagrina. Tänapäeval on linnas peamiseks tegevusalaks turism. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Graskopi elanikest mustanahalisi aafriklasi 61,25%, valgeid 22,89%, värvilisi 12,99%, India või Aasia päritolu inimesi 0,85% ja teisi 2,03%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 29,39%, pedi keelt 22,03%, sotho keelt 14,85%, inglise keelt 10,89%, svaasi keelt 9,74%, tsonga keelt 6,65% ja suulu keelt 2,30%. Graskop Mpumalanga-Info https://census2011.adrianfrith.com/place/873007
Malalane

Malalane (kuni 2007. aastani Malelane) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Ehlanzeni ringkonnas, Nkomazi valla halduskeskus. Malalane on asutatud 1949. aastal. Linn asub Krügeri rahvuspargi lähedal. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Malalane elanikest mustanahalisi aafriklasi 43,26%, valgeid 43,23%, India või Aasia päritolu inimesi 10,67%, värvilisi 2,55% ja teisi 0,32%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 41,23% inimestest, svaasi keelt 25,64%, inglise keelt 17,89%, tsonga keelt 3,42% ja suulu keelt 1,71%. Malelane SA places https://census2011.adrianfrith.com/place/876009
Gerinši mõis

Ģerinši mõis (saksa keeles Jehrenhof, läti keeles Ģerinšu muiža) oli poolmõis Liivimaal Volmari kreisis Volmari kihelkonnas. Mõisakompleks asub tänapäeval Valmiera piirkonnas Valmiera vallas Jeri külas. 1681. aastal on Kokmuiža mõisa koosseisus nimetatud Ģerinsi talu (Gesinde Jerre). 1826. aastal oli olemas karjamõis. Valdus oli pikka aega Volmari pastori lese elukohaks. Lesekassa müüs selle Kokmuiža mõisnikule Theodor von Schröderile, kes selle omakorda 1888. aastal müüs lätlasele Jānis Enkmanisele (1856−1915) ja sellest sai iseseisev poolmõis. Enkmanis oli mõisaomanik veel 1909. aastal. Baltisches historisches Ortslexikon. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990, lk 244. Richter, Adolf. Baltische Verkehrs- und Adressbücher. Bd I. Livland. Riga, 1909, veerg 396. Baltisches historisches Ortslexikon. Teil II. Lettland (Südlivland und Kurland). Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1990. Lk 244.
Mūri mõis

Mūri mõis (saksa keeles Muremoise, läti keeles Mūrmuiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Volmari kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Valmiera piirkonda Kauguri valda Mūrmuiža külla. Peahoones tegutseb tänapäeval kohalik postkontor. Mūri oli varasemal ajal koos Skangaļi mõisaga Volmari lossiala osa või vakus. Mõis doneeriti eravaldusse alles 1793. aastal, mil selle omanikuks sai kindral Möller-Zakomelski. Aastal 1798 ostis mõisa 44 000 taalri eest Magnus Johann von Lilienfeld. Aastal 1828 omandas mõisa 28 320 rubla eest Christoph Drachenauer. 1843. aastal sai mõisa omanikuks Johann August von Knieriem, kes ostis selle Christophi leselt tema laste nõusolekul 49 000 rubla eest. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 8 ja 1/2 adramaad, sellele allus 187 mees- ning 229 naishinge. Aastal 1641 oli Mūri mõisa, Kokmuiža, Kauguri ja Volmari mõisade suurus 103 adramaad. Aastail 1688 ja 1734 oli mõisa suurus 7 ja 1/2 adramaad, aastal 1757 aga 8 ja 1/2. Aastal 1823 oli mõisa suurus 7 ja 9/10 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 kuulus mõisale aga 4 ja 8/80 adramaad, lisaks 13 ja 11/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Mõisale kuulus aastal 1816 kaks karjamõisa: Swarge ja Skangaļi, mis hiljem iseseisvus (Skangal). Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 120-121. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 234-235. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 240. Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836, lk 120. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 232.
Kauguri mõis

Kauguri mõis (saksa keeles Kaugershof, läti keeles Kaugurmuiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Volmari kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Valmiera linna, mõisakompleks asub Cēsu iela majade 50-54 piirkonnas. Kauguri oli varasemal ajal Volmari lossiala osa. Aastal 1737 doneeris Anna Leopoldovna mõisa feldmarssal Münnichile. Aastal 1740 müüs too mõisa oma kasupojale parun Mengdenile. Aastal 1795 omandas mõisa 60 000 taalri eest Georg Heinrich Ludwig Mengden. Aastal 1832 ostis mõisa tema lastelt 120 000 rubla eest Alexander Mengden. aastal 1861 aga 115 000 rubla eest Moritz Mengden. Aastal 1873 pantis too mõisa 90 000 rubla eest Gustav Krüdenerile. Tolle järeltulijad panid mõisa aastal 1876 enampakkumisele, ja see müüdi 170 000 rubla eest. Moritz vaidlustas kohtus selle tulemuse ja aastal 1879 tagastati talle see valdus. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 21 ja 3/4 adramaad, sellele allus 433 mees- ning 529 naishinge. Aastal 1641 oli Kauguri, Mūri, Kokmuiža ja Volmari mõisade suurus 103 adramaad. Aastal 1688 oli mõisa suurus 24 ja 1/4 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 19 ja 1/8, aastal 1757 aga 21 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 19 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 19 ja 1/3, aastal 1881 kuulus mõisale aga 7 ja 13/80 adramaad, lisaks 19 ja 14/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Mõisale kuulus aastal 1816 viis karjamõisa: Neuhof, Lisettenhof (ka Elisabethshof), Constancenhof, Friederikenhof ja Alexandershof (ka Axelshof). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 120 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 233. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 240. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 232.
Rēza mõis

Rēza mõis (saksa keeles Resenhof, ka Rösenhof, läti keeles Rēzas muiža) oli rüütlimõis, hiljem Riia linnamõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas. Esimesed teated sellest mõisast pärinevad aastast 1509, mil Riia peapiiskop Michael Hildebrand selle Lorenz Kehlile läänistas. Tema järel kuulus see Hans Koskullile. Aastal 1526 ostis selle Johann Albedyll. Aastal 1571 ostsid Albedyllid kaheksa Rūstuži mõisa lõikust. 9. mail 1653 ostis mõisa Riia linn. Aastal 1657 kinnitas Karl X Gustav selle Riia linna omandiks ja allutas Lemsalu mõisale. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 159.
Viffhuseni mõis

Viffhuseni mõis (saksa keeles Vyshusen, Viffhusen, rootsi k. Wyffhusen) oli rüütlimõis, hiljem Lemsalu karjamõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas. Selle mõisa andis Riia peapiiskop Michael Hildebrand aastal 1504 Albert Stapelile. Tolle tütar Barbara müüs mõisa aastal 1545 500 marga eest Andreas Koskullile. Aastal 1638 oli mõisa omanik Jürgen/George Koskull ja selle pindala oli 1 ning 1/8 adramaad. Toona omandas Riia linn selle 165 taalri eest. Hiljem kujunes see Lemsalu mõisa osaks. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 158 Riia peapiiskop :1348–1369 Fromhold von Vyshusen Tartu piiskop: 1302/1303–1312/1313 Dietrich II Vyshusen (Viffhusen), 1346–1373 Johannes I Viffhusen (Johann I)
Vantaa

Vantaa on linn Soomes Uusimaa maakonnas, Helsingist põhjas. Vantaa piirneb Nurmijärvi, Sipoo ja Tuusula vallaga ning Helsingi, Espoo ja Kerava linnaga. Vantaas asub Helsingi Vantaa lennujaam. 1972. aastal nimetati Helsingi vald Vantaa aleviks ja 1974. aastal sai Vantaa linnaks.  Norra Askim, Norra (1951. aastast)  Saksamaa Frankfurt Oderi ääres, Saksamaa (1987. aastast)  Rootsi Huddinge vald, Rootsi (1951. aastast)  Hiina Jinan Shi, Hiina (27. augustist 2001)  Venemaa Kinešma, Venemaa (1969. aastast)  Taani Lyngby-Taarbæk, Taani (1951. aastast)  Iisrael Matte Yehuda, Iisrael (1967. aastast)  Tšehhi Mladá Boleslav, Tšehhi (1978. aastast)  Gröönimaa Nuuk, Gröönimaa (1965. aastast)  Saksamaa Rastatt, Saksamaa (1968. aastast)  Ungari Salgótarján, Ungari (1976. aastast)  Island Seyðisfjörður, Island (1980. aastast)  Poola Słupsk, Poola (1987. aastast) Askisto, Hämevaara, Linnainen, Martinlaakso, Myyrmäki, Petikko, Vantaanlaakso, Vapaala, Varisto, Keimola, Kiila, Kivistö, Lapinkylä, Luhtaanmäki, Myllymäki, Piispankylä, Riipilä, Seutula, Vestra, Lentokenttä, Pakkala, Tammisto, Veromies, Viinikkala, Ylästö, Hakkila, Helsingin pitäjän kirkonkylä, Hiekkaharju, Jokiniemi, Koivuhaka, Kuninkaala, Ruskeasanta, Simonkylä, Tikkurila, Viertola Asola, Havukoski, Ilola, Koivukylä, Päiväkumpu, Rekola, Jokivarsi, Korso, Leppäkorpi, Matari, Metsola, Mikkola, Nikinmäki, Vallinoja, Vierumäki, Hakunila, Itä-Hakkila, Kuninkaanmäki, Länsimäki, Länsisalmi, Ojanko, Rajakylä, Sotunki, Vaarala Teaduskeskus Heureka Kauppakeskus Jumbo Kerava Klaukkala Area of Finland's municipalities 2023-01-01 Finland's preliminary population figure was 5,608,218 at the end of February 2024 Vantaa koduleht
Buddenbrockshofi mõis

Buddenbrockshofi mõis (saksa keeles Buddenbrockshof) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas. Mõisa omandas Riia linn 600 taalri eest aastal 1640, selle varasem omanik oli George Buddenbrock. Hiljem kujunes see Lemsalu mõisa osaks. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 158
Springfontein

Springfontein on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Xhariepi ringkonnas Kopanongi vallas. Springfontein on asutatud 1904. aastal, linnaõigused sai 1912. aastal. Springfontein on tähtis raudteesõlm. Teise buuri sõja ajal asus Springfonteini lähedal buuri tsiviilelanikkonna koonduslaager. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Springfonteini elanikest mustanahalisi aafriklasi 75,1%, värvilisi 21,1%, valgeid 3,1%, India või Aasia päritolu inimesi 0,5% ja teisi 0,1%. Koosa keelt pidas emakeeleks 41,5% inimesi, afrikaani keelt 28,9%, sotho keelt 22,8%, tsvana keelt 3,1% ja teisi keeli 3,8%. Springfontein SA places Springfontein British concentration camps of the South African War 1900-1902 https://census2011.adrianfrith.com/place/461015 https://census2011.adrianfrith.com/place/461016
Krüdenershofi mõis

Krüdenershofi mõis (saksa keeles Krüdenershofi) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas. Mõis kuulus Wolmar ja Johann Jarensbachile. Vennad pantisid selle aastal 1621 2000 taalri eest Werner von Diepenbrockile. Tolle kasupoeg Arend Thor Avest loovutas mõisa omakorda Riia linnale. Hiljem kujunes see Lemsalu mõisa osaks. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 158
Gerķise mõis

Gerķise mõis (saksa keeles Garkisch, ka Gerkes) oli rüütlimõis, hiljem Riia linnamõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas. Esimesed teated sellest mõisast pärinevad aastast 1548, mil Riia peapiiskop Wilhelm von Hohenzollern selle oma sekretärile Georg Niederlandile kinkis. Aastal 1567 omandas too Adam Chodkiewiczilt veel kolm ja pool adramaad maad. Aastal 1647 müüs Johann Niederland kuue adramaa suuruse mõisa Riia linnale, osa selle maadest eraldati siis Lemsalu kirikumõisa tarbeks. Aastal 1657 kinnitas Karl X Gustav selle Riia linna omandiks ja allutas Lemsalu mõisale. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 159.
Vecķipēni mõis

Vecķipēni mõis (saksa keeles Alt-Eck, varem Eckenhof, läti keeles Vecķipēnu muiža) oli rüütlimõis, hiljem Lemsalu karjamõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas. Algselt oli tegemist Ķipēni mõisa osaga. Aastal 1701 ostis Ķipēni mõisa 4300 taalri eest Martin Schlüter. Seejärel pärisid mõisa tema lesk ja kasupoeg Gerhard Bluhm. Aastal 1738 sai Bluhmist mõisa ainuomanik. Ta pani mõisas panti ja aastal 1732 müüs parun Campenhausen, kellele mõis oli panditud, osa maadest Vecķipēni mõisa nime all Lemsalu mõisale. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 148
Kliķi mõis

Kliķi mõis (saksa keeles Kusemannshof, ka Kliechenhof, Marthahof ja die lebendige See, läti keeles Kliķu muiža) oli rüütlimõis, hiljem Vana-Salatsi kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Salatsi kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäevase haldusjaotuse kohaselt Limbaži piirkonda Salatsi valda. Mõis kuulus algselt Puikule mõisale. Aastal 1670 müüsid sealsed Vana-Salatsi mõisa omanikud Werner ja Dietrich Diepenbrockid mõisa 600 taalri eest. Aastal 1698 müüsid Dietrich ja Werneri lesk sealse mõisa sama hinnaga Martin Schlüterile. Selle lesk müüs mõisa aastal 1720 koos oma kasupoja ja uue abikaasaga mõisa Johann Wilhelm Paufflerile (suri 1737), kellelt mõisa omandas omakorda Werner von Diepenbrocki tütar, sel ajal von Dannenstern. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal (koos Vana-Salatsi mõisaga) 12 ja 1/8 adramaad, sellele allus 419 mees- ja 513 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus koos Vana-Salatsi ja Uue-Salatsi mõisaga 22 ja 3/4 adramaad. Hiljem arvestati mõisa pindala ikka koos Vana-Salatsi mõisaga. Aastal 1688 oli mõisate suurus 13 ja 1/2 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 8 ja 1/2, aastal 1757 aga 14 ja 1/2. Aastal 1823 oli mõisate suurus 12 ja 1/2 adramaad. Aastal 1836 oli mõisatel adramaid 12 ja 1/20, aastal 1881 aga 22 ja 15/60, lisaks viisteist adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 175 Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 247. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 174 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 208.
Philippolis

Philippolis on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Xhariepi ringkonnas Kopanongi vallas. 1823. aastal rajatud Philippolis on vanim linn Free State'i provintsis. Philippolis asutati Londoni Misjoniseltsi misjonijaamana, linnaõigused sai 1861. aastal. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Philipolise elanikest mustanahalisi aafriklasi 65,1%, värvilisi 27,6%, valgeid 5,9%, India või Aasia päritolu inimesi 0,5% ja teisi 0,9%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 41,2% inimesi, koosa keelt 29,3%, sotho keelt 25,7%, inglise keelt 1,3% ja teisi keeli 2,3%. The Philippolis Museum Karoo battlefields https://census2011.adrianfrith.com/place/461013 https://census2011.adrianfrith.com/place/461014
Hobhouse

Hobhouse on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Thabo Mofutsanyana ringkonnas Mantsopa vallas. Houbhouse on asutatud 1912. aastal, linnaõigused sai 1913. aastal. Linn on saanud nime Briti filantroobi ja ühiskonnategelase Emily Hobhouse'i (1860–1926) järgi. Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hobhouse'i elanikest mustanahalisi aafriklasi 94,5%, valgeid 2,8%, värvilisi 2,1%, India või Aasia päritolu inimesi 0,4% ja teisi 0,2%. Sotho keelt pidas emakeeleks 91,7%, afrikaani keelt 3,9%, inglise keelt 1,7%, viipekeelt 1,4% ja teisi keeli 1,3%. https://census2011.adrianfrith.com/place/4740 https://census2011.adrianfrith.com/place/474010