laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jakov Milatović

Jakov Milatović (serbia kirillitsas Јаков Милатовић; sündinud 7. detsembril 1986) on Montenegro poliitik ja majandusteadlane, kes on alates 20. maist 2023 Montenegro president. 4. detsembrist 2020 kuni 28. aprillini 2022 oli ta Montenegro majandusminister Zdravko Krivokapići valitsuskabinetis. Enne seda töötas ta Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupangas. 36-aastaselt presidendiks saanud Milatović on noorim iseseisva Montenegro president. 2023. aasta presidendivalimistel alistas ta eelmise presidendi Milo Đukanovići häältega 221 592 (58,88%) – 154 769 (41,12%).[viide?] Oma ametiaja prioriteetideks on ta seadnud elujärje parandamise, korruptsioonivastase võitluse ja Montenegro viimise Euroopa Liitu 2025. aastaks. Milatović on liberaalse ja euroopameelse Euroopa Nüüd! erakonna kaasasutaja ja asejuht. Ta on toetanud Montenegro liitumist Euroopa Liiduga. Pidades Venemaa sissetung Ukrainasse agressiooniaktiks, on Milatović toetanud Venemaa sanktsioneerimist. Milatovići isa oli ametiühingutegelane ja üks 1997. aastal loodud Montenegro Rahvapartei asutajaid. Ta on lõpetanud bakalauruseõppes Montenegro Ülikooli majandusteaduskonna. Hiljem sai ta magistrikraadi majandusteaduses Oxfordi Ülikooli St Johni kolledžist. Ta on abielus Milena Milatovićiga ja neil on kolm last. Milatović on Serbia Õigeusu Kiriku liige. https://www.ft.com/content/d18f3ec1-81b8-4bac-a54c-5b8e3c261434 https://www.rferl.org/a/montenegro-milatovic-election-profile-djukanovic-vote/32344969.html https://www.politika.rs/scc/clanak/582894/Milatovic-Izjasnicu-se-kao-Crnogorac-koji-govori-srpskim-jezikom  Jakov Milatović – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Wolkersdorf im Weinviertel

Wolkersdorf im Weinviertel on linn (Stadtgemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas. See asub Weinvierteli piirkonnas, u. 15 km Viinist põhja pool, Viini-Brno maantee ääres (Euroopa tee E461). Linnaosad on Wolkersdorf, Riedenthal, Pfösing, Obersdorf ja Münichsthal. Sai linnaks 1969. aastal. Wolkersdorfil on maanteeühendus (E461/B7) Viiniga lõunas ning Gaweinstali ja Tšehhiga põhjas. Nordautobahn A5 valmis 2009. aasta detsembris. Wolkersdorfi raudteejaam on ühendatud Viini S-Bahni linnalähiraudteevõrgustikuga ning seda teenindavad ka piirkondlikud rongid Viini, Mistelbachi ja Laa an der Thayasse. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
John T. Dunlap

John Timothy Dunlap (sündinud 16. aprillil 1957) on Kanada jurist, kes on 3. maist 2023 Malta Suveräänse Sõjalise Ordu 81. suurmeister. Dunlap on esimene mitteaadlikust ja mitteeurooplasest Malta ordu suurmeister. Aadlipäritolu nõue eemaldati koos eluaegse teenistuskohustusega suurmeistri ametilt 2022. aasta septembris, mil võeti vastu Vatikani ja paavsti suunitlusel koostatud uus põhikiri. Reforme peeti vajalikuks, et tagada ametile tulevikus laiem võimalike kandidaatide ring. Dunlop sündis 16. aprillil 1957 Ottawas Ontario provintsis Kanadas. Ta sai bakalaureusekraadi Ottawa Ülikoolist ja kaitses juuradoktori kraadi Lääne-Ontario Ülikooli juures. Dunlop on New Yorki ja Ontario advokatuuri liige. 1986. aastal liitus ta New Yorki advokaadibürooga Dunnington, Bartholow & Miller ja sai 1993. aastal büroos partneriks. Ta keskendus äri- ja immigratsiooniseaduseid puudutavale juriidikale. 1997. aastast oli ta juriidiline nõunik Püha Tooli alalisele vaatlejale ÜRO juures. Ta astus ordusse 1996. aastal ja andis 2008. aastal rüütlivanded. 2009. aastal valiti ta viieks aastaks ordu Suveräänse nõukogu liikmeks, uuesti 2014. ja 2019. aastal 13. juunil 2022 nimetas paavst Franciscus Dunlapi ordu suurmeistri leitnandiks. 3. mail 2023 valis Roomas Villa del Priorato di Maltas kogunenud Riigi Täisnõukogu ta kolme kandidaadi seast ordu suurmeistriks. Ta vannutati samal päeval Santa Maria del Priorato kirikus ametisse. Dunlapi ametiaeg on 10 aastat. Nicole Winfield (3. mai 2023). "Ancient Knights of Malta get their 1st non-aristocratic head". Associated Press (inglise). Vaadatud 31. jaanuar 2024. "Fra' John T. Dunlap is the new Lieutenant of the Grand Master" (inglise). Malta ordu. 13. juuni 2022. Vaadatud 31. jaanuar 2024. "Fra' John Dunlap 81st Grand Master of the Order of Malta" (inglise). Malta ordu. 3. mai 2023. Vaadatud 1. veebruar 2024. "JCU Trustee Fra' John T. Dunlap Elected Prince and Grand Master of the Order of Malta" (inglise). John Caboti Ülikool. 8. mai 2023. Vaadatud 1. veebruar 2024.  John T. Dunlap – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Marta Pulk

Marta Pulk (sündinud 6. aprillil 1988 Pärnus) on eesti filmirežissöör ja -monteerija. Õppis aastatel 1996–2004 Pärnu Hansagümnaasiumis ning lõpetas 2007. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi 16. lennu. Ülikoolihariduse omandas 2011. aastal Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakoolis montaažirežissöörina ning aastal 2014 lõpetas samal erialal magistriõppe. Lisaks täiendanud ennast režissöörina Portugalis Escola Superior Artistica do Portos ning rahvusvahelistes meistriklassides. Alates 2008. aastast vabakutseline montaažirežissöör ning alates 2015. aastast tegev režissöörina. 2011 "Uus maailm" – montaažirežissöör 2013 "Viimane Romeo" – montaažirežissöör 2014 "Lusmägi INC" – režissöör 2014 "Kirsitubakas" – montaažirežissöör 2015 "Õhk" – režissöör 2015 "Kuidas ehitada kosmoselaeva?" – monteerija 2017 "Zoopark" – režissöör 2018 "Omad" – režissöör, stsenarist 2018 "Vida Alegre" – režissöör, operaator 2019 "Kodumaa karjed" – režissöör, stsenarist 2019 "Aasta täis draamat" – režissöör, stsenarist 2021 "Räägi ära" – režissöör 2019 Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali noore filmitegija preemia – filmide eest „Aasta täis draamat“ ja „Kodumaa karjed“ 2019 Eesti Kultuurkapitali näitekunsti valdkonna peapreemia – koos Alissija-Elisabet Jevtjukova, Paavo Piigi, Paul Piigi, Henrik Kalmeti ja Aivo Rannikuga Kinoteatri eksperimendi idee, teostuse ja jäädvustamise eest filmis „Aasta täis draamat“ 2020 EFTA – Eesti filmi- ja teleauhind parim dokumentaalfilm „Aasta täis draamat“ 2020 Dokumentalistide gildi kolleegipreemia Doki Kild – filmi „Aasta täis draamat“ eest 2022 DocPoint Tallinna noore dokumentalisti preemia – isikupärase filmikeele ja eksperimenteerimisjulguse eest Tema õde on näitleja Liisa Pulk. Ta põeb aktiivsus- ja tähelepanuhäiret. Marta Pulk Eesti Filmi Andmebaasis Marta Pulk andmebaasis IMDb "Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi vilistlased". Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi koduleht. Vaadatud 1.02.2024. Peek, Ingrid (27. veebruar 2024). "Marta Pulk: Leelo Tungal on põnev ja inspireeriv naine, kellel on väga äge huumorimee". Eesti Naine. Vaadatud 27. veebruaril 2024.
Barranco León

Barranco León on leiukoht Hispaanias Granada provintsis Orce vallas. Geograafilised koordinaadid on 37°43′27″ N 2°27′03″ E. Leiud kuuluvad pleistotseeni ajastikku ja Olduvai kultuuri. Nende vanuseks hinnatakse 1,2 kuni 1,4 miljonit aastat. Sealt on leitud 1,4 miljoni vanuseks dateeritud inimjäänus, mis võib olla Lääne-Euroopa vanim. Seda nimetatakse Orce lapseks ja see kujutab endast piimahammaste hulka kuuluvat purihammast, mis kuulus umbes 10-aastasele lapsele inimese perekonna teadmata liigist. Leitud on kaks leidudega kihti, BL1 ja BL5. Esimeses on halvasti säilinud loomajäänused, teises on palju imetajate ja kivist tööriistade jäänuseid (umbes 150 leidu, peaaegu kõik kivikillud ja mõni ränikivist kirvetera. Nähtavasti oli tegu järveäärse kohaga. Nagu ka leiukohas Fuente Nueva 3, on tegu teradega, millest kõva tööriista abil on saadud killud, kusjuures on kasutatud 1. tüüpi kivilõikamist. On leitud jäänuseid jõehobust Hippopotamus antiquus, hobusest Equus altidens, kaslasest Homotherium, hirvlasest Megaloceros ja veislasest triibusest Bovini. Leiukoha tähis Hispaania Geoloogia- ja Mäeministeeriumi kataloogis on AND331. Mall:Cita web Isidro Toro Moyano, Jordi Agustí i Ballester, Alain Turq, Bienvenido Martínez Navarro, Josep Oriol Oms Llobet. Los yacimientos del Pleistoceno inferior de Barranco León y Fuente Nueva 3 de Orce (Granada). Contribución al conocimiento del primer poblamiento humano de Europa. – SPAL, 2000, 9, lk 179–188. Täistekst.. Instituto Geológico y Minero de España (IGME). Yacimiento paleontológico de Barranco León-5.
Päikese atmosfäär

Päikese atmosfäär on Päikese välimised kihid. Need kihid on fotosfäär, kromosfäär, üleminekutsoon ja kroon. Tinglikult loetakse Päikese atmosfääri kihiks ka päikesetuul, üle kogu Päikesesüsteemi ulatuvad Päikese osakesed. https://teaduskool.ut.ee/sites/default/files/teaduskool/oppetoo/oppematerjal_astronoomia_tahtede_fyysika.pdf
Päikese fotosfääri graanulid

Päikese fotosfääri graanulid on Päikese pinnal nähtavad heledad ja tumedad piirkonnad mõõtmetega umbes 700 kilomeetrit ja elueaga 5–20 minutit. Heledad piirkonnad vastavad tõusvatele kuumadele gaasivooludele, tumedad on külmemad laskuvad gaasivoolud. Temperatuuride erinevused on 100–500 kelvinit. supergraanulid https://teaduskool.ut.ee/sites/default/files/teaduskool/oppetoo/oppematerjal_astronoomia_tahtede_fyysika.pdf
Supergraanul

Päikese atmosfääri supergraanul on tavapärasest suurem Päikese fotosfääri graanul. Supergraanuli mõõtmed võivad olla tavalise graanuli mõõtmetest (700 kilomeetrit) kuni 50 korda suuremad. https://teaduskool.ut.ee/sites/default/files/teaduskool/oppetoo/oppematerjal_astronoomia_tahtede_fyysika.pdf
Järguühik

Järguühik on kümnendsüsteemi arvude numbrikoht, millel on erinimetus ja mille väärtus väljendub 10 astmena. Ni on 102 nimetus sada, 103 on tuhat, 106 on miljon. Miljonist kõrgemate järguühikute nimetustel võib eri maadel olla erisugune väärtus. Eestis on iga järgmine järguühik 103 korda suurem: triljon on 1012, kvadriljon 1015, kvintiljon 1018 jne. Suurte arvude nimetused
Marc Gasol

Marc Gasol Sáez (sündinud 29. jaanuaril 1985 Barcelonas) on endine Hispaania elukutseline korvpallur, kes mängis viimati Hispaania klubis Bàsquet Girona. Hispaania koondisega hulgaliselt tiitlivõistluste medaleid võitnud Gasol mängis aastatel 2008–2021 korvpalliliigas NBA. Tema vanem vend Pau Gasol oli samuti elukutseline korvpallur. Marc Gasol – NBA.com Marc Gasol – Basketball-Reference.com
Päri

Päri Päri, küla Lääne-Nigula vallas Läänemaal Päri, küla Viljandi vallas Viljandimaal Päri, endine küla praeguse Rapla valla (Rapla maakond) territooriumil (liideti 1977) Päri, perekonnanimi (näiteks Viktor Päri) Päri vald, endine vald Läänemaal Kullamaa kihelkonnas Päri vald, endine vald Viljandimaal Viljandi kihelkonnas
Connemara rahvuspark

Connemara rahvuspark (iiri keeles Páirc Naisiúnta Chonamara) on üks kuuest Iirimaa rahvuspargist, mida haldab National Parks and Wildlife Service. See asub Connemara piirkonna loodeosas Galway krahvkonnas Iirimaa läänerannikul. Connemara rahvuspark asutati 1980. aastal. Rahvuspargi pindala on 2000 ha ning see hõlmab mägesid, soid, nõmmesid, rohumaid ja metsi. Rahvuspargi sissepääs asub Letterfracki küla Clifdeni linna poolses küljes. Pargis on palju inimasustuse jäänuseid. Seal leidub nii 19. sajandist pärit surnuaed kui ka 4000 aasta vanused megaliitsed õukonnahauad. Suur osa rahvuspargi maast oli kunagi Kylemore kloostri maavalduste osa. Rahvuspargi levinuimad taimestikutüübid on lääne katteraba (inglise keeles blanket bog) ja nõmm. Rabad asuvad madalamatel märgaladel, samas nn katteraba esineb kuivemas mägikeskkonnas. Kõige arvukam taim, mis loob kogu rahvuspargis värvilisi maastikke, on harilik sinihelmikas. Samuti mängivad pargi ökosüsteemis olulist rolli karnivoorsed taimed, millest kõige levinumad perekonnad on huulhein ja võipätakas. Teiste levinud taimede hulka kuuluvad perekonnad kuuskjalg, villpea, vahulill ja porss koos orhideeliste ning mitmesuguste samblike ja sammaldega. Connemara rahvuspark on tuntud oma linnustiku mitmekesisuse poolest. Tavalisteks laululindudeks on sookiur, lõoke, euroopa kaelustäks, metsvint, punarind ja käblik. Kohalike röövlindude hulka kuuluvad tuuletallaja ja raudkull, harvemini on näha ka väike- ja rabapistrikku. Talvel rändavad Connemarasse kurvitsad, kuldnokad ning laulu-, hobu-, vainu- ja hallrästad. Metsades on sagedased hiirlased, rabades on sageli näha jäneslasi, rebaseid, kärplasi, karihiirlasi ja nahkhiiri. Punahirved olid kunagi Connemaras levinud, kuid nad kütiti piirkonnast umbes 150 aastat tagasi välja. Punahirve populatsiooni on proovitud taastada ning sellel eesmärgil asustati pargi piires punahirve kari. Tänapäeval on aga pargi suurim imetaja Connemara poni. "Connemara National Park (Official GANP Park Page)". national-parks.org (inglise). Vaadatud 7. septembril 2022. "Visit Connemara National Park with Discover Ireland". Discover Ireland (inglise). Vaadatud 7. septembril 2022. "Connemara National Park guide with photos of Connemara National Park and map with directions". Galway Tourism (Ameerika inglise). Vaadatud 7. septembril 2022. Connemara National Park. Retrieved 31 December 2006. Koduleht National Parks of Ireland
Sangviini tänav

Sangviini tänav on tänav Tartus Ihaste linnaosas. Tänav on 210 m pikk, see kulgeb Lohkva-Kabina-Vanamõisa maanteest läände ja lõppeb Ihaste metsa piiril. Tänavaga ristub Molberti tänav.
Pöördvanker

Pöördvanker  (ingl.k bogie) kujutab endast ühtsesse raami monteeritud kaht, kolme või nelja raudteevaguni telge. Pöördvanker kinnitub šarniirselt raudteevaguni või veduri alla selle alusraami külge. Pöördvankrite külge on kinnitatud leht- või keerdvedrude ja amortisaatoritega vagunite teljed. Pöördvankrid võimaldavad vagunitel ja veduritel liikuda ka  pöörmekohtadel, kuna tänu šarniirsele kinnitusele on need võimelised liikuma ümber kesktelje. Pöördvanker annab rattapaaridele edasi veduri (või vaguni) enda ja liikumisel tekkivad dünaamilised koormused – veojõud, pidurdusjõud ning veduri (vaguni) ja rööbastee tekitatud külg- ning vertikaaljõud. Kuna kiiruse suurenedes, suurenevad ka dünaamilised jõud, peab pöördvankri konstruktsioon olema tugev, võimalikult kerge, töökindel ja lihtsasti hooldatav. Pöördvankri kõige massiivsem osa on selle raam. Kaubavaguni kaheteljelise pöördvankri  kaal on keskmiselt 5 t, kolmeteljelise pöördvankri kaal on keskmiselt 9 t, neljateljelise pöördvankri kaal isegi 12 t. Nii kahe-, kolme- kui ka neljateljeliste pöördvankrite kasutamise tehniline kiirus on 120 km/h. Isotermilistel ja külmutusvagunitel kasutatakse veidi teistsuguseid, reisivagunite pöördvankritega sarnaseid alusvankreid. Tänapäeval toodetakse kõige rohkem peamiselt 25 t teljekoormusega spiraalvedrudega pöördvankreid. Mida suurem on vaguni kandevõime, seda tugevam peab olema selle alusraam ja seda rohkem on pöördvankritel telgesid. Transport ja transporditehnoloogiad. 2021. ISBN 9789916960035.
Meos

Meos on perekonnanimi. Venemaa Föderatsioonis oli perekonnanime Meos kandjaid 2014. aastal 55 isikut. Indoneesias oli sellenimelisi isikuid 38 ja Kasahstanis 34. 2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Meos 257 inimesel: 111 mehel ja 146 naisel. Perekonnanimede levikult oli Meos meeste puhul 702. kohal ja naiste puhul 536. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Meos vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 3,27. Nimi oli kõige sagedasem Viljandi maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 3,75 inimest. 19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Tartumaal Sangaste kihelkonnas Laatre ja Vana-Puka mõisavallas ning Võrumaal Rõuge kihelkonna Haanja mõisavallas nimeks kolmel juhul Meos. Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Meos aastatel 1937–1940 kasutusele isikute poolt, kes kandsid varem nime Mäus (4 juhtu), Merisalu, Meus, Mooses, Tomson ja Tomson-Meus. Perekonnanimest Meos loobuti aastatel 1938–1939 neljal korral isikute poolt, kes soovisid uueks nimeks Meoste, Merisalu, Mäeussaid ja Pälvik. Boris Meos, eesti maadleja ja treener (1916–1992) August Meos, Jõgeva alevivanem (1886–1946) Indrek Meos, eesti filosoof (1969–) Mati Meos, eesti poliitik ja insener (1946–) Märt Meos, eesti näitleja (1968–) Meos Surnames. Vaadatud 1. veebruar 2024. Statistikaamet: Nimede statistika. Meos Vaadatud 1. veebruar 2024. Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Meos. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Meos. Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (vana nimekuju): Meos. Meos statistikaameti andmebaasis
Balthasar Dietrich von Berg

Balthasar Dietrich von Berg (22. november (vkj) 1766 Erla mõis − 10. detsember (vkj) 1839 Valga) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (alampolkovnik) ja Liivimaa rüütelkonnategelane. Liivimaa maanõunik aastatel 1812−1832. Põlvnes Päri Bergide aadlisuguvõsast. Tema isa oli tõeline riiginõunik Liivimaa maanõunik Friedrich Reinhold von Berg (1736−1809). Ema oli vabapreili Catharina Dorothea von Campenhausen (1736−1809). Sai koduhariduse. 1783. aastal immatrikuleeriti ta Göttingeni ülikooli. Pärast stuudiumi lõppu reisis Prantsusmaal, Šveitsis, Põhja-Itaalias ja Saksamaal. Välismaalt naastes astus ta Venemaa sõjaväeteenistusse. 1789. aastal teenis ta kapteni auastmes Narva jalaväepolgus. Osales Vene-Rootsi sõjas. 1791. aastal oli ta Soomes asuvate vägede kindralstaabi ülem. Järgmisel aastal osales ta sõjategevuses Poolas, kus viidi üle Eestimaa jäägrikorpuse 4. pataljoni. Läks 1795. aastal alampolkovniku auastmes haiguse tõttu erru. 1796. aastal valiti ta Riia maakohtunikuks. Seejärel oli ta aastal 1799 ja 1806 Läänemere provintsidesse ülikooli rajamise komitee liige. Aastatel 1809−1810 oli ta Liivimaa maakrediitseltsi ülemdirektsiooni nõunik ja seejärel kuni 1818. aastani ülemdirektor. 1812. aastal valiti ta Liivimaa maanõunikuks, kellena oli ametis 1839. aastani; alates 1832. aastast oli ta maanõunike kolleegiumi vanem. Valiti 1824. aastal Tartu-Võru kreisi ülemkirikueestseisjaks. Samuti oli ta Viljandi aadlipreilide pansionaadi kuraator. 1835. aastal valiti ta Liivimaa õuekohtu presidendiks, kuid ta ei võtnud seda ametit vastu. Suri Valgas 73 aasta vanuses ja maeti Bergide rahulasse Sangaste mõisas. Päris oma isalt Pociemsi mõisa, mis kirjutati tema nimele 1816. aastal. Abielu kaudu sai temast Keeni mõisa omanik. 1818. aastal pantis ta Lota mõisa, mis kirjutati tema nimele päriseks 1820. aastal. Püha Vladimiri ordeni IV klass (15. veebruar 1794) Naitus 1797. aastal Keenist pärit Charlotte Margaretha Jakobine Bayer von Weissfeldtiga (1772−1852). Sellest abielust sündis kolm tütart. Tering, Arvo. Lexikon der Studenten aus Estland, Livland und Kurland an Europäischen Universitäten 1561-1800. Köln-Weimar-Wien: Böhlau Verlag, 2018. Nr 332. Lenz, Wilhelm. Deutschebaltisches biographisches Lexikon 1710 - 1960. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1970. Lk 49. Balthasar Dietrich von Berg veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital"
Puhver

Puhver (ingl.k. buffer) vaguni ja veduri mõlemas otsas olev löögijõu neelaja ja survejõu edasikandja, mille ülesanne on edasi anda pikisuunalisi survejõudusid vagunite ja esimese vaguni ning veduri vahel, minimeerides samal ajal neid jõudusid sisseehitatud vedru- ja hüdraulikasüsteemi abil. Puhvrid on disainitud taluma maksimaalset võimalikku kokkusuruvat jõudu vagunite vahel ja peavad seetõttu olema suure energiat absorbeeriva (neelava) võimega. Puhvri pea plaadi pind on tavaliselt karastatud, tagamaks puhvri pikemat tööiga. hüdraulilistele puhvritele väheneb haakimisel paratamatult tekkiv aeglustus, mistõttu vähenevad ka vagunis (vagunil) olevatele kaupadele neid kahjustada võivad inertsjõud. Puhvri kaal, sõltuvalt vedru tüübist ja puhvri pea suurusest, on vahemikus 138-166 kg. Euroopa 1435 mm rööpmelaiusega raudtee kaubavagunite kasutatavate puhvrite peamised tehnilised andmed on järgmised: minimaalne vastupidavus (jõud) teljesuunalisele kokkupressivale jõule – 2500 kN puhvri vedru eelpinge jõud –  10–50 kN puhvri max kokkusurutavus – 110 mm puhvri kokkusurumiseks 100 mm võrra vajalik jõud – 400–1000 kN Transport ja transporditehnoloogiad. 2021. ISBN 9789916960035.
Haakesidur

Veeremis on vajalik veduri ning vaguni(te) omavaheline ühendus – haakeseade ehk siduriseade. Haakesidur (ingl.k. coupler) on haakeseade, millega ühendatakse rongikoosseisus omavahel vagunid ja vedur esimese vaguniga ning mille ülesanne on anda edasi vagunite vahelist pikisuunalist tõmbejõudu. Osa haakeseadmeid (janney, willison jms) edastavad ja kompenseerivad (minimeerivad) ka pikisuunalisi survejõudusid. Haakesidureid on kolme tüüpi – keskpuhvriga kettsidur, kahe puhvriga kruvisidur ja automaatsidur. Keskpuhvriga kettsidur oli kasutusel kitsarööpmelisel raudteel ning sedagi piiratud ulatuses. Kahe puhvriga kruvisidur on kasutusel pea kogu Lääne-Euroopa raudteedel. Automaatsidureid on kolme tüüpi ja need on kasutusel USA, SRÜ riikide ja Baltimaade ning Aasia ja Aafrika raudteedel. Transport ja transporditehnoloogia. 2021. ISBN 9789916960035.
Kruvisidur

Kruvisidur (ingl.k. chain coupler)   on Euroopas laialdaselt levinud kruvihaakeseade, millega ühendatakse omavahel vagunid ja mille ülesanne on anda edasi vagunite vahelist pikisuunalist tõmbejõudu. 850 kN tõmbejõu piiranguga kruvisidur on ette nähtud kasutamiseks nii reisi kui ka kaubavagunitel, 1350 kN seade mõeldud aga ainult kaubavagunitele. Lühikeste rongikoosseisude puhul võidakse kasutada ka 380 kN tõmbejõuga kruvisidurit. Kruvisiduri puuduseks on ebamugav ning haakijale ohtlik (mitteautomaatne) kokkuhaakimine ning piiratud rongi kaal – tavaliselt kuni 4 000 t. Kruvisiduri puhul kruvitakse sidur pingule kuni puhvritaldrikute kokkupuuteni. Sellega saavutatakse sujuv pikijõudude rakendumine veeremis. Kruvisiduriga edastatakse rongis pikisuunalist tõmbejõudu, puhvrivedrudega aga tõukejõudu.  Standardse kruvisiduri STANDARD UIC tehnilised andmed: kruvisiduri max pikkus – 986 mm kruvisiduri min pikkus – 750 mm maksimaalne pikisuunaline tõmbejõud – 850 kN; 1350 kN (ainult kaubavagunid) kruvisiduri kaal – 32,5 kg; 36 kg Transport ja transporditehnoloogiad. 2021. ISBN 9789916960035.
Janney sidur

Janney sidur (ingl.k. Janney coupler) on ühehambaline sidur, mis on kasutusel Põhja-Ameerikas, Aasias, Lõuna-Aafrikas jm. Sidur patenteeriti 1873.a USAs. Tuntud on see ka kui Ameerika Raudteede Liidu (Association of American Railroads; AAR) normaalsidur AAR-1 ja AAR-2.  Janney siduri kasutamisel võib rongi maksimaalne kaal ulatuda kuni 32 000 tonni, ehk on praktiliselt piiramata. Puuduseks on siduri poolautomaatne (haakija osavõtul toimuv) kokkuhaakimine. Kahehambaline Willisoni sidur leiutati Janney sidurist hiljem. Kuigi Willisoni sidur on kokkuhaakimisel täisautomaatne, oli Janney sidur levinud USAs laialdaselt ning seetõttu ei ole peetud otstarbekaks vahetada neid Willisoni sidurite vastu. Transpordisõnastik. 2021. ISBN 9789916960059.
Jüri

Jüri on alevik Eestis Harju maakonnas, Rae valla keskus. Asub Tallinnast kagus, Tallinna–Tartu maantee ääres. Alevikus asub Jüri Gümnaasium, Jüri kirik, kalmistu, raamatukogu, kultuurikeskus, hooldekodu ja postkontor. Aleviku lääneservas asus Lehmja mõis (Rosenhagen). Jüris asub Lehmja tammik. Lehmja tammik Vabadussõja mälestussammas Jüri rauasulatuskoht Rae Huvialakool A. Sommerlingi nimeline sovhoos Lehmja asulakoht Rae Gümnaasium Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 2.11.2023. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Rae vallavalitsuse koduleht Jüri 360° aeropanoraam / aerofoto
Lembekast

Lembekast (saksa keeles Minnekästchen) on keskaegne puidust kastike, reeglina kaanega, kaas ja küljed rikkalikult kaunistatud nikerdustega, panustehnikas, maalingutega või nahavoolitehnikas. Sageli esinesid motiivistikus armastus-, jahi- ja tantsustseenid. Lembekast oli õukonnakultuuris peigmehe kink pruudile ja selles hoiti pruudikinke või muid väärtesemeid. Nimetus ise pärineb 19. sajandist. Eestis on nahavoolitehnikas lembekastide dekoori käsitlenud tarbekunstiuurija Inge Teder. Tammepuust Saksamaal tehtud lembekast Metropolitani Kunstimuuseumis, 1325–1350 Itaalias u 1400 valmistatud lembekast Wartburgi muuseumis Pärnapuust 15. sajandi algul valmistatud lembekast Villingeni muuseumis Minnekästchen – Eine höfische Liebesgabe. - Sammlung. Schloss Tirol I. Teder. Naha- ja köitekunsti ajalugu. Eesti Kunstiakadeemia, 2004 Sirp, 14. märts 2003 S. Linowizki. Mittelalterliche Minnekästchen: Zwischen Sehnsucht, Verbot und Spiel