laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
João Cancelo

João Pedro Cavaco Cancelo (sündinud 27. mail 1994 Barreiros) on Portugali jalgpallur, kes mängib Hispaania kõrgliiga klubis FC Barcelona (laenul Inglise kõrgliiga klubist Manchester City) ja Portugali jalgpallikoondises. Ta mängib põhiliselt paremkaitsjana, kuid võib mängida ka parema äärepoolkaitsja või vasakkaitsjana. Ta alustas klubikarjääri Lissaboni Benficas, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2007. aastal. Hooajal 2012–13 debüteeris ta Benfica reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Benfica põhimeeskonnas debüteeris ta 2014. aastal. 2014. aasta augustis läks ta laenule Hispaania kõrgliiga klubisse Valencia. 2015. aasta mais sõlmis ta klubiga püsiva lepingu. Hooajal 2017–2018 mängis ta laenul Itaalia kõrgliiga klubis Milano Internazionale. 2018. aasta juunis siirdus ta 40,4 miljoni euro eest Juventusesse, kellega ta sõlmis viieaastase lepingu. Hooajal 2018–19 tuli ta Juventusega Itaalia meistriks. 2019. aasta augustis siirdus ta Manchester Citysse, kellega ta sõlmis kuueaastase lepingu. Samal ajal siirdus tema asemele Manchester Cityst Juventusesse Danilo. Suvel 2023 siirdus ta laenule FC Barcelonasse. 2015. aastal võitis Cancelo Portugali kuni 21-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali. Portugali jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 26. augustil 2016 sõprusmängus Gibraltari vastu ja lõi selles mängus ka oma koondisekarjääri esimese värava. Juventus Serie A: 2018–19 Supercoppa Italiana: 2018 Manchester City EFL Cup: 2019–20 Premier League: 2020–21, 2021–22, 2022–23 "Man City sign Joao Cancelo as Danilo heads to Juventus in part-exchange". Standard. 7.8.2019. Vaadatud 2.12.2020  João Cancelo – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Jalgpall 1980. aasta suveolümpiamängudel

Jalgpall 1980. aasta suveolümpiamängudel oli olümpiamängude kavas 20. juulist 2. augustini. Võisteldi Nõukogude Liidus Moskvas. See oli 17. kord, kui jalgpall oli olümpiamängude programmis. Jalgpalliturniiril osales 16 rahvuskoondist, kes loositi neljaks nelja meeskonnaga alagrupiks, ning iga alagrupp mängis omavahel. Eelvooru alagrupiturniiri lõpus pääsesid iga alagrupi kaks parimat meeskonda väljalangemisturniirile, alustades veerandfinaalist ja jätkates poolfinaaliga. Poolfinaali võitjad mängisid hiljem finaalis ja kaotajad selgitasid pronksmedali saaja. Seitse kvalifitseerunud riiki ei osalenud Ameerika Ühendriikide juhitud boikoteerimisel protestiks Nõukogude Liidu sissetungi vastu Afganistani. Võistlustele järgnenud tehnilises aruandes teatas FIFA, et: "Võrreldes Jaapani 1979. aasta noorte maailmameistrivõistluste ja Argentinas toimunud 1978. aasta maailmameistrivõistluste finaalturniiriga, oli jalgpalli olümpiaturniiri üldiselt madalama kvaliteediga." Kuuba v Sambia NSVL v Venezuela Kuuba v Venezuela NSVL v Sambia NSVL v Kuuba Venezuela v Sambia Tšehhoslovakkia v Colombia Kuveit v Nigeeria Colombia v Kuveit Tšehhoslovakkia v Nigeeria Colombia v Nigeeria Tšehhoslovakkia v Kuveit Saksa DV v Hispaania Alžeeria v Süüria Saksa DV v Alžeeria Hispaania v Süüria Hispaania v Alžeeria Saksa DV v Süüria Jugoslaavia v Soome Iraak v Costa_Rica Jugoslaavia v Costa_Rica Soome v Iraak Soome v Costa_Rica Jugoslaavia v Iraak Jugoslaavia v Alžeeria NSVL v Kuveit Tšehhoslovakkia v Kuuba Saksa DV v Iraak NSVL v Saksa DV Tšehhoslovakkia v Jugoslaavia NSVL v Jugoslaavia Tšehhoslovakkia v Saksa DV Jalgpall olümpiamängudel
Levila.ee

Levila (levila.ee) on 2019. aasta lõpus asutatud meediakanal eesmärgiga avaldada põhjalikke lugusid Eesti elust inimestele nii pealinnas kui väljaspool seda. Levila juht on Daniel Vaarik, Levila käivitamisse on investeerinud Taavet Hinrikus, Ahti Heinla ning Sten Tamkivi. 2021 – Mondo kaevamishark keskkonna ja inimõiguste teemade põhjaliku kajastamise eest 2022 – Selge sõnumi edendaja. Eesti Keele Instituudilt: "2022. aasta selge sõnumi edendaja on meedialabor Levila, mis on kvaliteetne, selge ja juurdepääsetav aeglane ajakirjandus. Levila räägib lugusid Eestist ja Eesti inimestele: loodusest, julgeolekust, vaimsest tervisest, hakkamasaamisest, õppimisest jm. Hea Levila lugu on jutustatud lihtsalt ja haaravalt. Et seda saaks lugeda, vaadata või kuulata võimalikult paljud inimesed, alates keskkooliõpilastest ja lõpetades vanaemadega." Levila avaleht Levila Facebookis Levila Instagramis Mikomägi, Margus (13. juuli 2021). "Daniel Vaarik: Levila – ekstra aeglane, ekstra terav, ekstra pikaajaline ajakirjandus". Teatritasku. Vaadatud 29. oktoobril 2022. Mondo, MTÜ. "Meediaväljaanne Levila sai auhinnaks kaevamishargi". MTÜ Mondo. Vaadatud 15. veebruaril 2023. "Selge sõnumi auhinna võitjad on selgunud". Eesti Keele Instituut.
Herbert Tamm

Herbert Tamm (3. aprill 1891 Tartu – jäi teadmata kadunuks septembris 1944 Tallinnas) oli eesti teatrikunstnik ja näitleja. Tamm oli Eesti Näitlejate Liidu liige aastast 1934. Õppis Tartus Hugo Treffneri gümnaasiumis, maalimist V. von Moritzi ja lavakujundust Aleksander Tuurandi juures. Alustas lavategevust 1908.aastal abijõuna Vanemuises., Oli 1914–15 Endla näitleja ja dekoraator, 1918–20 Vanemuise kooriliige ja 1920–24 dekoraator, 1924–27 Narva Teatri, 1927 Rändteatri, 1927–29 Ugala ja 1929–44 Tallinna Töölisteatri kunstnik. Teinud lavakujundusi ka juudi kultuuriseltsile Licht. Eesti Näitlejate Liidu teenete kuldrinnamärk (1939). Herbert Tamm oli aastast 1913 abielus Anna-Maria Tammega. "Tamm, Herbert". Eesti teatri biograafiline leksikon. Vaadatud 2.12.2020.
Rúben Dias

Rúben dos Santos Gato Alves Dias (sündinud 14. mail 1997 Amadoras) on Portugali jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Manchester City ja Portugali jalgpallikoondises. Ta alustas klubikarjääri Lissaboni Benficas, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2008. aastal. Hooajal 2015–16 debüteeris ta Benfica reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Benfica põhimeeskonnas debüteeris Dias 16. septembril 2017 Portugali kõrgliigamängus Boavista vastu. Esimese värav lõi ta Benfica põhimeeskonnas sama aasta 29. detsembril liigakarikamängus Vitória de Setúbali vastu. Portugali kõrgliigas lõi ta esimese värava 3. veebruaril 2018 mängus Rio Ave vastu. Hooaja lõpus valiti Dias Portugali kõrgliiga hooaja parimaks noormängijaks. Hooajal 2018–19 tuli Dias Benfica Portugali meistriks. Hooajal 2019–20 valiti Dias Portugali kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2020. aasta septembris siirdus ta 65 miljoni naelsterlingi eest Manchester Citysse, kellega sõlmis kuueaastase lepingu. Samal ajal siirdus vastupidises suunas Manchester Cityst Benficasse Nicolás Otamendi. 2017. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel oli Dias Portugali kuni 20-aastaste koondise kapten. Portugal jõudis turniiril veerandfinaali. Portugali jalgpallikoondises tegi Dias debüüdi 28. mail 2018 sõprusmängus Tuneesia vastu. Seejärel valiti Dias sama aasta maailmameistrivõistlustel osalevasse Portugali koondisse, kuid turniiril ta üheski mängus väljakule ei pääsenud. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 17. novembril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Horvaatia vastu. Benfica Primeira Liga: 2018–19 Supertaça Cândido de Oliveira: 2019 "Ruben Dias: Manchester City agree £65m deal for Benfica defender". bbc.com. 28.9.2020. Vaadatud 2.12.2020  Rúben Dias – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
İstanbuli Başakşehir

'İstanbuli Başakşehir (İstanbul Başakşehir Futbol Kulübü) on Türgi jalgpalliklubi, mis tegutseb Başakşehiri linnaosas İstanbulis. See mängib Türgi kõrgliigas Süper Lig. Klubi asutati 1990. aastal nimega İstanbul Büyükşehir Belediyespor. Praegust nime kannab klubi alates hooajast 2014–2015. Türgi kõrgliigas mängiti esimest korda hooajal 2007–2008. Hooajal 2013–2014 võideti Türgi esiliiga ja pääseti tagasi kõrgliigasse. Hooajal 2016–2017 saavutas Başakşehir Türgi kõrgliigas teise koha. Samuti jäädi teiseks hooajal 2018–2019, mil meistriks tulnud İstanbuli Galatasarayle kaotati vaid kahe punktiga. Hooajal 2019–2020 tuli Başakşehir Türgi meistriks, saades alles kuuendaks klubiks, mis on Türgi kõrgliiga võitnud. Türgi karikavõistlustel on jõutud kahel korral finaali (aastatel 2011 ja 2017), kuid mõlemal korral on seal kaotatud. Hooajal 2015–2016 osales Başakşehir esimest korda UEFA Euroopa Liiga eelringis. Hooajal 2017–2018 jõuti esimest korda Euroopa Liiga alagrupiturniirile. Hooajal 2019–2020 jõuti Euroopa Liigas kuueteistkümne parema sekka, kus kaotati Taani klubile København. Hooajal 2020–2021 pääseti esimest korda UEFA Meistrite Liiga alagrupiturniirile. Alates 2014. aastast on klubi kodustaadion olnud Başakşehiri Fatih Terimi staadion. Seisuga 14. oktoober 2020 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Süper Lig Võidud (1): 2019–20 Teised kohad: 2016–17, 2018–19 1. Lig Võidud (1): 2013–14 2. Lig Võidud (1): 1992–93, 1996–97 Türkiye Kupası Teise kohad: 2010–11, 2016–17 "A TAKIM". Koduleht
Seekelimaa

Seekelimaa (ungari keeles Székelyföld, rumeenia keeles Ținutul Secuiesc (või Secuimea), saksa keeles Szeklerland, ladina keeles Terra Siculorum) on ajalooline ja etnograafiline piirkond Rumeenias. Piirkonna suurim linn ja keskus on Târgu Mureș. Seekelid on ungarlaste hõim, nad on ajalooliselt elanud Ida-Karpaadide orgudes ja küngastel, tänapäeva Rumeenia Harghita, Covasna ja Mureși maakonna aladel. Algselt tähendas Seekelimaa Transilvaanias asunud autonoomset seekelite tooli. Seekelitel oli isevalitsus ning oma haldussüsteem, mis kestis keskajast 1870. aastateni. Seekelite ja kohalike sakside toolide privileegid kaotati ning asendati komitaatidega 1876. aastal. Seekelimaa sai 1920. aastal Trianoni rahulepinguga koos Transilvaania ja Ungari Kuningriigi idapoolsete osadega Rumeenia Kuningriigi osaks. Augustis 1940 anti Viini diktaadi tulemusel Põhja-Transilvaania koos Seekelimaaga Natsi-Saksamaa kontrolli all olevale Ungarile. Põhja-Transilvaania läks 1944. aastal Nõukogude Liidu ja Rumeenia vägede kontrolli alla ning nimetati pärast teist maailmasõda sõlmitud Pariisi rahulepingutega Rumeenia Sotsialistliku Vabariigi koosseisu. Madjarite autonoomse piirkonna nime all olid mõned Seekelimaa piirkonnad 8. septembrist 1952 kuni 16. veebruarini 1968 võrdlemisi autonoomsed. Liikumine autonoomia poole kestab Seekelimaal tänapäevalgi. Rumeenia ungarlased Madjarite autonoomne piirkond Târgu Mureși rahvuskokkupõrked Seekeli Rahvusnõukogu "Székely himnusz" Seekelimaa jalgpallikoondis Ramet, Sabrina P. (1992). Protestantism and politics in eastern Europe and Russia: the communist and postcommunist eras. Kd 3. Duke University Press. Lk 160. ISBN 9780822312413. ...the Szekler community, now regarded as a subgroup of the Hungarian people. Józsa Hévizi, Thomas J. DeKornfeld, Autonomies in Hungary and Europe: a comparative study, Corvinus Society, 2005, p. 195 Kurti, Laszlo (2001). The Remote Borderland. State University of New York Press. Lk 33. ISBN 9780791450239. Hall, Richard C. (2014). War in the Balkans. Santa Barbara, California: ABC-CLIO, LLC. Lk 249. ISBN 9781610690317. "The Avalon Project : The Armistice Agreement with Rumania; September 12, 1944". avalon.law.yale.edu. "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 29. oktoober 2013. Vaadatud 2. detsembril 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Seekelite hümn Seekeli Rahvusnõukogu (rumeenia keeles) Covasna ja Harghita maakonna elanikkond. Mitmerahvuselise kooseksisteerimise aspektid (inglise keeles) Kézdi.Infó digitaalne kogukonnateenus (ungari keeles)
Riiklik tervishoiuteenistus

Riiklik tervishoiuteenistus (inglise keeles ‘National Health Service’, lühend NHS) on II maailmasõja järel 1948. aastal rajatud Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa Ühendkuningriigi Inglismaa, Šotimaa, Walesi ja Põhja-Iirimaa riiklikult rahastatavate tervishoiusüsteemide kohta kasutatav üldmõiste.
Arecibo raadioteleskoop

Arecibo raadioteleskoop oli Arecibo observatooriumi peamine raadioteleskoop, mis valmis 1963. aastal. Raadioteleskoop koosnes looduslikku karstilehtrisse rajatud 305 m diameetriga taldrikust, raadiovastuvõtjast, mis oli trossidega kinnitatud 150 m kõrgusele taldriku kohale ja mitmest raadioantennist. Raadioteleskoop tegeles peamiselt raadioastronoomia, atmosfääriteaduste ja radarastronoomiaga ning vähemal määral Maa-väliste tsivilisatsioonide otsingutega. Teadlased, kes soovisid raadioteleskoopi kasutada, esitasid avalduse, mida hindas sõltumatu teadusnõukogu. Observatooriumi rahastas peamiselt Riiklik Teadusfond (NSF) ja osaliselt NASA. Teleskoopi käitas alates selle valmimisest 1963. aastal kuni 2011. aastani Cornelli Ülikool. 2011. aastal võttis teleskoobi käitamise üle SRI International ja hiljem Kesk-Florida Ülikool. Alates 2006. aastast vähendas Riiklik Teadusfond järk-järgult Arecibo observatooriumi rahastamist, mistõttu hakkasid mitmed juhtivad teadlased nõudma täiendavat rahastust, et teadustöö saaks jätkuda. 2017. aastal sai observatoorium orkaanis Maria kannatada ning seda kahjustas ka 2019. aastal toimunud maavärin. Augustis 2020 purunes üks teleskoobi tugitross ja novembris 2020 teine. Trosside purunemine kahjustas ka taldrikut, kuid vigastused plaaniti likvideerida. Riiklik Teadusfond teatas 19. novembril 2020, pärast teise trossi purunemist, et teleskoobi parandamine on liiga ohtlik ja seetõttu raadioteleskoobi töö lõpetatakse. 1. detsembril 2020 purunesid üht raadiovastuvõtjat hoidnud torni trossid ning vastuvõtja kukkus alla. Varingus purunes vastuvõtja täielikult ning taldrik sai samuti tugevalt kahjustada. Varingus keegi vigastada ei saanud. Oktoobris 2022 teatas NSF, et hävinud teleskoopi ei taastata. "Arecibo Observatory". National Science Foundation. Vaadatud 2. detsember 2020. "2020 Came for One of Earth's Most Famous Telescopes". The Atlantic. Vaadatud 2. detsember 2020. "Famed Arecibo telescope, on the brink of collapse, will be dismantled". Science. Vaadatud 2. detsember 2020. "Legendaarne Arecibo raadioteleskoop lõpetab varinguohu tõttu töö". ERR Novaator. Vaadatud 2. detsember 2020. "Arecibo Observatory collapses ahead of planned demolition". CNN. Vaadatud 2. detsember 2020. "US opts to not rebuild renowned Puerto Rico telescope". Phys.org. Vaadatud 26. märtsil 2024.
Seekelite ajalugu

Seekelite (ehk Rumeenias elavate ungarlaste hõimu) ajalugu ulatub 12. sajandisse. Keskaegsete kroonikute arvates on seekelid 5. sajandil Karpaatia nõkku elama asunud hunnide järeltulijad. Tänapäeva teadlased on selle küll ümber lükanud, kuid seekelite päritolu kohta konsensust leitud pole. Nad kuulusid ungarlaste armee eriväeosadesse, mis viitab sellele, et nad pidid ungarlastest erinevad olema. Samas puuduvad jäljed keelevahetusest. Seekeli sõdurite kogukonnad paiknesid hajutatult Ungari Kuningriigi läänepiiridel 14. sajandini. Nende ümberpaiknemine Transilvaaniasse algas 11. või 12. sajandil. Algselt asuti Lõuna-Transilvaaniasse, kuid sakside saabudes koliti 12. sajandi lõpus tänapäevasele Seekelimaale. Nad olid alates 1220. aastatest Seekelite krahvi võimu all. Seekelite sõjaväeline võimekus tagas neile privilegeeritud staatuse: makse ei pidanud maksma ning Ungari kuningal puudus õigus Seekelimaa alasid ära anda. Seekelimaa haldusüksusi, 14. sajandist toole, juhtisid valitud leitnandid ja toolikohtunikud. Nad olid osaks nö Unio Trium Nationumist. See oli liit, mis sõlmiti aastal 1437 (peamiselt ungarlastest) aadlike, seekelitest vabade sõjaväelaste ja sakside kõrgklassi vahel vastupanuks Transilvaania talunikele. 15. sajandil kujunes seekelite ühiskonnas välja kolm klassi. Tavakodanike (ehk pixidarii) valduses olid väiksemad maalapid ning nad võitlesid lihtjalaväelastena. Jõukamad primipili sõdisid ratsaväes. Kõrgem klass ehk primorid omasid kinnisvara ka välismaal ning laiendasid enda võimu tavakodanike üle. Alates 1460. aastatest teostasid krahvi määratud kuninglikud kohtunikud toolide valitavatele ametnikele järelevalvet. Kuna tavakodanikud ei saanud endale armees teenimist lubada, kaotati 1550. aastatel nende maksuvabastus. Pärast 1562. aastal ebaõnnestunud ülestõusu langesid nendest paljud pärisorjusse. Toolide autonoomiat vähendati veelgi kuninglike kohtunike võimu laiendamisega. Vastukaaluks anti Seekelimaa linnadele autonoomiat juurde. Kuigi suurem osa seekelitest oli katoliiklased, pöörasid paljud 16. sajandil näiteks kalvinistideks ja unitarianistideks. Seekelite privileegid taastati 17. sajandil, kuid paljud tavakodanikud, kes ei soovinud sõjaväes teenida, otsustasid jääda orjadeks. Transilvaania läks 1690. aastatel Habsburgide monarhia kontrolli alla ning seekelite eriõigusi prooviti korduvalt uuesti piirata. Sajad seekelite külad viidi pärast 1764. aastal Siculenis toimunud siculicidiumi veresauna sõjaväestatud piiriala koosseisu ning tuhanded seekelid põgenesid armeeteenistuse eest Moldovasse. Trianoni rahuleping Rumeenia ungarlased Madjarite autonoomne piirkond Avaari khaaniriik Köpeczi, Béla; Makkai, László; Mócsy, András; Szász, Zoltán; Barta, Gábor (2001–2002), History of Transylvania, Atlantic Research and Publications, Inc., vaadatud 23. august 2016
Wevell von Krüger

Wevell von Krüger, varem Wevell, ka Wewel (vene keeles Вевель фон Кригер) on Mindenist pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa. Suguvõsaliin algab Mindeni raehärra õllepruul Heinrich Wevelliga (1581−1651). Tema pojapoeg Heinrich Wevell (1640−1703) rändas 1663. aastal Kuramaale Liibavisse, kus valiti raehärraks; tema oli suguvõsa Balti liini rajajaks. Viimase pojapojapoeg Riia Suure Gildi vanem Eberhard Wevell (1742−1806) sai 4. veebruaril (vkj) 1788 Püha Rooma keisrilt aadlitiitli ja võttis perekonnanimeks Wevell von Krüger. 1789. aastal kanti ta küll asehalduskorra ajal sisseseatud Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse, kuid pärast matrikli taastamist teda rüütelkonda siiski ei immatrikuleeritud. Suguvõsa lahkus XX sajandi algul Saksamaale, kus nad elavad tänini. Heinrich Wevell (1581−1651), Mindeni raehärra, õllepruul Heinrich Wevell (1640−1703), Liibavi raehärra Johann Nicolaus Wevell (1675−1730), Liibavi raehärra, kaupmees Heinrich Valentin Wevell (1712−1756), Grīvaiši ja Pampaļi ning Garoza pastor Joachim Heinrich Wevell (1748−1827), Lielzalve ja Biržai pastor, konsistooriuminõunik Eberhard Heinrich Wevell von Krüger (1809−1862), alampolkovnik, Balti peametsaülem Karl Gustav Wevell von Krüger (1810−1876), tõeline riiginõunik Grigori Aleksandrovitš Wevell von Krüger (1823−1881), viitseadmiral, Jekaterinoslavi ja Kovno linna sõjakuberner ning Jekaterinoslavi ja Kovno tsiviilkuberner, Tallinna sadama komandör, hüdrograafiadepartemangu direktor Basil Alexander Gregor Wevell von Krüger (1854−1912), 1. järgu kapten, riiginõunik, Vindavi kaubasadama ülem Liivimaa läti distrikt: Vaidava (Waidau) (1783−1789) Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 2. Teil. Nichtimmatrikulierter Adel. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 250. Genealogisches Handbuch des Adels. Adelige Häuser B. Bd I. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1954. Lk 466-468. Genealogisches Handbuch des Adels. Adelige Häuser B. Bd XX. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1993. Lk 531-533. Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd XVI. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 2005. Lk 146. Gothaisches Genealogisches Taschenbuch der Briefadeligen Häuser. Zwölfter Jahrgang. Gotha: Justus Perthes, 1918. Lk 951-952 [1]. Wevelli suguvõsa genealoogia
Lõuna-Slovaki nõgu

Lõuna-Slovaki nõgu (slovaki Juhoslovenská kotlina) on maastikuregioon Slovakkia lõunaosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi ka Lučeni-Košice alangust. Selle regiooni kõrgeim tipp on Bukovina (525 m), teised kõrgemad tipud on Bučina (409 m) ja Kamenná hora (359 m). Nõos asuvad Rimavská Sobota, Lučeneci, Veľký Krtíši ja Poltári linnad. Suuremad jõed on Ipoly jõgi, Rimava ja Sajó. Seal kasvavad valdavalt tammikud ja pöögimetsad, Ipoly jõe kaldal kohati ka luhametsad. Nõgu jaotatakse geograafiliselt kolmeks piirkonnaks, millest idapoolseim on Rimava nõgu, keskmine osa kannab nime Lučeni nõgu, läänepoolseim aga Ipeľi nõgu. Poola geograaf Jerzy Kondracki on oma Karpaatide liigenduses piiritlenud regiooni veidi laiemalt, arvates sinna hulka ka Krupinská planina ja Ungari aladele jääva Borzodi nõo. Lõuna-Slovaki nõgu piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega: põhjas Ostrôžky, Krupinská planina ja Revúca kõrgustiku, läänes Doonau küngastiku, idas Slovaki karsti ja Bodva küngastiku, lõunas Ungari ja Cerová kõrgustikuga. Jerzy Kondracki: Karpaty, wydanie drugie poprawione, Wydawnictwa Szkolne i Pedagogiczne, Warszawa 1989, ​ISBN 83-02-04067-3​ KOČICKÝ, Dušan; IVANIČ, Boris. Geomorfologické členenie Slovenska [online]. geology.sk, 2011,
Veiko Uri

Veiko Uri (sündinud 19. detsembril 1969) on eesti metsateadlane, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2020). Lõpetas 1993. aastal Eesti Maaülikooli metsamajanduse erialal, 1997 kaitses samas magistritööd ning 2001 doktoritööd metsateaduse alal "Produktsiooni ja mineraaltoitainete dünaamika endisele põllumaale rajatud halli- ja hübriidlepa kultuurides". Aastatel 1992–1993 oli Veiko Uri Eesti Maaülikooli laborant, 1993–1995 vanemlaborant ja nooremteadur, 1995–1997 assistent, 1997–2002 lektor, 2002–2015 dotsent. Alates 2015. aastast on ta Eesti Maaülikooli metsaökosüsteemide professor. Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks metsanduse alal valiti 2020. aastal, kuulub akadeemias bioloogia, geoloogia ja keemia osakonda. Ta on Riigi teaduspreemiate komisjoni liige. Veiko Uri teadustöö peasuunad on erinevate metsaökosüsteemide süsiniku- ja lämmastikuringe, metsakasvatus, metsaökoloogia, biomassi produktsioon. Tema töörühm on metsaökosüsteemide süsinikuringe uuringute osas liidrirollis Eestis ja tuntud rahvusvahelises teadlaskonnas. Rõhutades teaduspõhise metsamajanduse olulisust kaasaegses metsanduses, on tema töödes suurt tähelepanu pööratud ka uurimistulemuste rakenduslikule väljundile. Üheks uurimissuunaks on ka valgustusraiete mõju viljakates kasvukohtades kasvavatele kaasikutele ning ta töötab välja Eesti puistute biomassi mudeleid. Veiko Uri juhendamisel on kaitstud mitukümmend magistri- ja viis doktoritööd. Ta kuulub Eesti Maaülikooli ja agrobiotehnoloogia arenduskeskuse nõukogusse. Ta on riigi teaduspreemiate komisjoni liige. Samuti on ta Eesti Looduseuurijate Seltsi ja Akadeemilise Metsaseltsi liige. 2013 – Eesti Vabariigi teaduspreemia põllumajandusteaduste alal 2016 – Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk 2023 – Eesti Vabariigi teaduspreemia põllumajandusteaduste alal 2024 – Valgetähe III klassi teenetemärk Veiko Uri Eesti Teadusinfosüsteemis Veiko Uri CV Eesti Teaduste Akadeemia kodulehel "Akadeemikuteks valiti Krista Fischer, Veiko Uri ja Elmo Nüganen" Novaator, 2. detsember 2020 Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Valitsus kuulutas välja riiklike teaduspreemiate laureaadid" Postimees, 9. veebruar 2023 Veiko Uri Eesti Teadusagentuuri kodulehel Veiko Uri Eesti Teaduste Akadeemia kodulehel "INTERVJUU METSATEADLASEGA | Eestis on aeg lõpetada metsade majandamise ja looduskaitse vastandamine" Eesti Ekspress, 24. oktoober 2023