laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Louis II (Lääne-Frangi kuningas)

Louis II Kogeleja (prantsuse Louis le Bégue, germaani- ja saksapäraselt Ludwig II Stammler; 1. november 846 – 10. aprill 879) oli Lääne-Frangi kuningas 877–879. Louis II oli Lääne-Frangi kuninga (843–877), Frangi keisri (875–877) ja Itaalia kuninga (875–877) Charles Paljaspea ja Orléansi Ermetrude poeg. Keiser Ludwig Vaga oli andnud Akvitaania kuningriigi oma nooremale pojale Charlesile. Karolingide-vahelises võimuvõitluses vangistati Pippin II aastal 852 Charles II Paljaspea poolt, kes varsti pärast seda kuulutas oma poja Charlesi Akvitaania valitsejaks. 845. aastal sõlmitud lepinguga Charles II Paljaspea ja Pippin II vahel vähenes kuningriigi pindala Poitou, Saintonge'i ja Angoumois' kaotuse võrra piirkonna loodeosas, mis anti Poitiers' krahvile. Noore Charlesi surmaga 866. aastal sai Akvitaania kuningriigi tema vend Louis II Kogeleja. 877. aastal marssis Itaaliasse Ida-Frangi kuningas Karlmann, Charles Paljaspea aga suri 877. aastal. Frangi keisri surma järel nõudis Karlmann krooni endale, kuid paavst ei tahtnud seda talle anda. Karlmanni haigestumisel tungisid tema liitlased Spoleto hertsog Lamberto I ja Toscana margi markkrahv Adalberto I Rooma ning vangistasid paavsti, nõudes Rooma elanikelt truudusvannet Karlmannile. Paavst Johannes VIII keeldus okupeerijate nõudmisi täitmast ja põgenes Lääne-Frangi riiki, kus ta kroonis 7. septembril 878 Troyes' kuningaks Louis II. Frangi keisriks Louis II siiski ei saanud, sest juba järgmise aasta aprillis ta suri, olles valmistumas sõjaretkeks viikingite vastu. Et ta valitsusaeg kestis vaevalt poolteist aastat, ei jõudnud ta midagi erilist korda saata. Allikate kohaselt oli ta viletsa tervise ning suhteliselt vähese poliitilise mõjuga kuningas. Pärast Louis II surma jagati Lääne-Frangi riik tema poegade Louis III ja Karlmanni vahel. Lääne-Frangi riik
Hon-Hergies

Hon-Hergies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Houdain-lez-Bavay

Houdain-lez-Bavay on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Jenlain

Jenlain on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
1837.–1838. aasta mässud Kanadas

1837.–1838. aasta mässud (prantsuse keeles: Les rébellions de 1837) olid kaks relvastatud ülestõusu, mis toimusid Alam- ja Ülem-Kanadas 1837. ja 1838. aastal. Mõlema mässu põhjuseks oli rahva rahulolematus poliitilise olukorraga. Ülestõusude peamine ühine eesmärk oli vastutava valitsuse instituudi loomine, see saavutati lõpuks ülestõusude tagajärjel. Tänu mässudele pani Lord Durham kokku oma aruande "Report on the Affairs of British North America" ning võeti vastu 1840. aasta "Act of Union", millega Alam- ja Ülem-Kanada ühendati ning mis omakorda viis lõpuks 1867. aasta konstitutsiooniaktini, millega tekkis Kanada ja selle valitsus.
Eclipse (jaht)

Eclipse (inglise keeles 'varjutus') on 2009. aastal Saksamaal Hamburgis valminud mootorjaht. Kuni Azzami vettelaskmiseni 2013. aasta aprillis oli tegemist maailma suurima eravalduses mootorjahiga. "Eclipse - Blohm + Voss Shipyards Motor Yacht". superyachts.com (inglise). Vaadatud 17.12.2019. "The Megayachts of St. Martin" (inglise). GCBC. Originaali arhiivikoopia seisuga 17.12.2019. Vaadatud 17.12.2019. Daniel Fisher (5. aprill 2013). "German Shipyard Launches World's Largest Private Yacht At 591 Feet". Forbes (inglise). Vaadatud 17.12.2019.  Eclipse – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Ted Mosby

Ted Evelyn Mosby on väljamõeldud tegelane, Ameerika Ühendriikide situatsioonikomöödia "Kuidas ma kohtasin teie ema" peategelane. Teda mängis teleseriaalis Josh Radnor ning tuleviku Ted Mosbyle, kes räägib oma lastele nende emaga kohtumise kohta lugu, andis hääle Bob Saget.
Võõramaalane (telesari)

"Võõramaalane" (originaalpealkiri "Outlander") on Diana Gabaldoni samanimelise romaanisarja põhjal valminud ajalooline ja ajarännuteemaline telesari. Sarja peategelane on Claire Randall (Caitriona Balfe), ajaloolase Frank Randalliga (Tobias Menzies) abielus, teises maailmasõjas teeninud meditsiiniõde, kes rändab kogemata Šotimaal 1946. aastast 1743. aastasse, kus kohtub mägismaalase Jamie Fraseriga (Sam Heughan) ning satub jakobiitide mässu keskmesse. Sarja on valminud seitse hooaega, ning telekanal Starz on pikendanud lepingut ka viimaseks kaheksandaks hooajaks, milles saab olema kümme episoodi. Sarja filmitakse Šotimaal ning see on ingliskeelne, kuid kasutab ka šoti gaeli keelt. 2016 nomineeriti sari kolmele Kuldgloobusele: parim naisnäitleja draamasarjas (Caitriona Balfe), parim meeskõrvalosatäitja (Tobias Menzies) ja parim draamasari. "ETV ekraanile jõuab draamasari «Võõramaalane»". Postimees. 14. september 2015. "Outlander's Gaelic expert Àdhamh Ó Broin teaches you 12 sayings in the Celtic language". Scotland Now. 27. veebruar 2016. Originaali arhiivikoopia seisuga 16. jaanuar 2017. Webb Mitovich, Matt (10. jaanuar 2016). "Golden Globes: Mr. Robot and Mozart Win Big; Taraji P. Henson, Lady Gaga, Jon Hamm, Rachel Bloom Grab Gold". TV Line.
Krampus

Krampus on Kesk-Euroopa folklooris sarvedega antropomorfne kuju, keda kirjeldatakse kui "poolenisti kitse, poolenisti deemonit", kes jõulude ajal karistab halvasti käitunud lapsi. See vastandub pühale Nikolausele, kes premeerib hästi käitunuid kingitustega. Krampus on teada kui üks püha Nikolause kaaslastest mitmes piirkonnas, nagu Austrias, Baierimaal, Horvaatias, Tšehhis, Ungaris, Põhja-Itaalias, sealhulgas Lõuna-Tiroolis ja Trento provintsis, Slovakkias ja Sloveenias. Traditsioonilistel paraadidel ja sellistel üritustel nagu Krampuslauf osalevad Krampuseks riietatud noormehed; selliseid sündmusi toimub enamikus Alpi linnades igal aastal. Krampust kujutatakse ka Krampuskarten'iteks nimetatavatel õnnitluskaartidel. Tegelaskuju päritolu on ebaselge, mõned folkloristid ja antropoloogid on seda seostanud kristluse-eelse päritoluga. Nimetus tuleneb tõenäoliselt saksakeelsest sõnast Krampen või baieri Krampn, mis tähendab midagi elutut, kuivetunut, kärbunut või riknenut. Esimesed teated Krampusest pärinevad 16. sajandi lõpust. jõulud jõulusokk jõulusandid rahvakultuur film "Krampus" Perchta Basu, Tanya (19. detsember 2013) "Who is Krampus?" National Geographic Magazine Williams, Victoria (30. november 2016). Celebrating Life Customs around the World: From Baby Showers to Funerals [3 volumes]. ABC-CLIO. ISBN 9781440836596. Crimmins, Peter (15. detsember 2011). "Horror For The Holidays: Meet The Anti-Santa". NPR. Vaadatud 25. november 2015. Schubladen, Hans (1983). Bayerische Hefte für Volkskunde. Lk 1–29. "Run, Kris Kringle, Krampus is Coming!". Spiegel. 2..12.2008. Vaadatud 4.12.2021. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |aeg= (juhend)
Ludgate Hill

Ludgate Hill on üks kolmest ajaloolisest künkast tänases Londoni keskses linnaosas City of London. Künkal asub Saint Pauli katedraal, kus varem paiknes rooma leegionäride tempel, mis oli pühitsetud jumalanna Dianale. Künka suurim kõrgus on 17,6 meetrit merepinnast. Künka lähistel asus keskajal kuni 1760. aastani linnavärav Ludgate. Tower Hill Cornhill
Ludgate

Ludgate oli Londonis asunud linnamüüri kõige läänepoolseim värav. See lammutati 1760. aastal. Ludgate Hill
Tšulõmitürgi keel

Tšulõmitürgi keel (varem ka tšulõmi-türgi ja tšulõmi-tatari keel) on turgi keelte kõptšaki rühma kuuluv keel, mida kõneleb umbes 35 inimest Venemaal Tomski oblastis. Tšulõmitürgi keel on lähedane hakassi ja šoori keelele. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Venemaal 44 tšulõmitürgi keele oskajat.
Marja-Liisa Plats

Marja-Liisa Plats (sündinud 16. detsembril 1984) on eesti kunstnik ja lasteraamatute illustraator. Ta on üles kasvanud Räpinas. Ta on lõpetanud Tartu Kõrgema Kunstikooli fotograafia erialal 2009. aastal. 2020. aastal sai magistrikraadi Tartu Ülikooli Ühiskonnateaduste Instituudis kommunikatsioonijuhtimises, tööga visuaalse kommunikatsiooni õpetamine magistriastmes. Ta töötab Tartu Ülikooli õppeosakonnas kommunikatsiooni peaspetsialistina. Ta on alates 2012. aastast Tartu Kunstnike Liidu liige ning aastast 2020 Eesti Kujundusgraafikute Liidu liige. Alates 2001. aastast on ta illustreerinud üle 50 lasteraamatu ja teinud kaastööd lasteajakirjale Täheke. Kujundanud riideid, plakateid, postkaarte, logosid, CD-sid ja lauamänge. Tema karikatuure on avaldatud võrukeelses ajalehes Uma Leht. Aastatel 2008–2010 laulis ta vokaalansamblis Vaikuse Koosolek, 2013. aastast esineb ansamblis Eeter. Samuti lööb ta kaasa seto leelokooris Hõpõleme[viide?] ja Võro naiste regipundis Piigavägi. 2006 Põlvepikuraamatu konkurss, loomajutu eripreemia („Suur must koer”, tekst Triinu Ojar) 2011 Põlvepikuraamatu konkurss, I koht („Keerutädi“, tekst Eva Koff) 2018 Nukitsa konkurss, II koht kunstnike kategoorias ("Jõmmu"; "Fantoomrattur") 2021 The White Raven (Triinu Laan "Luukere Juhani juhtumised") 2021 Rahvusvaheline raamatuillustratsiooni ja disaini konkurss „Obraz knigi/Image of the Book”, laureaat (Triinu Laan "Luukere Juhani juhtumised") 2021 5 kauneimat lasteraamatut, žürii eripreemia (Reeli Reinaus. "Rahel, Anders ja ajaaugud") 2022 Bologna lasteraamatumessi illustraatorite näitus, võitja (Triinu Laan "Luukere Juhani juhtumised") ERR, Anneliis Lepp | (21. september 2023). "Marja-Liisa Plats: lähenen pildiraamatu illustreerimisele nagu režissöör". ERR. Vaadatud 22. septembril 2023. "Illustraatorid". Eesti Lastekirjanduse Keskus. Vaadatud 22. septembril 2023. ""Juurte juurde"". Umapido. 17. mai 2010. Vaadatud 22. septembril 2023. "Vaikuse Koosolek Põlvas". Umapido. 21. jaanuar 2010. Vaadatud 22. septembril 2023. [1] Postimees, 6. september 2018 "Märjamaa Rahvamaja". Vaadatud 22. septembril 2023. "UMA LEHT". vana.umaleht.ee. Vaadatud 22. septembril 2023.
Vaikuse Koosolek

Vaikuse Koosolek on Eesti pärimusmuusika ansambel. Lauldakse peamiselt võru keeles. Moostes toimunud rahvamuusikatöötluste festivalil saadi peapreemia. Anna Hints – hääl, parmupill, kõuepill, merepill, vihmapill, kannel, mänguasjad Helen Kõmmus – hääl, hiiu kannel, kannel, torupill Marja-Liisa Plats – hääl, kajakapill, lastekannel, mänguasjad Maria Rõhu – hääl, mandoliin, suupill, lastekannel, mänguasjad Album "Kassikontsert" (2010) Bandcamp – Kassikontsert by Vaikuse Koosolek
Aleksandr Kotov

Aleksandr Aleksandrovitš Kotov (vene keeles Александр Александрович Котов; 12. august (vkj 30. juuli) 1913 Tula – 8. jaanuar 1981 Moskva) oli vene maletaja, maleliteraat ja malekohtunik, rahvusvaheline suurmeister (1950), rahvusvaheline arbiiter (1951). Kotov oli aastaid NSV Liidu Maleföderatsiooni aseesimees. Tegutses malekohtunikuna. Ta oli kahel maleolümpial võistluste peakohtunik (1972, 1974). Maletajana mängis ta kahel MM-i pretendentide turniiril (1950, 1953). 1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Kotov oli üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal. Kotov pääses 1939. aastal mängima NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniirile, kus sai Mihhail Botvinniku järel teise koha. Selle saavutuse eest anti talle NSV Liidu suurmeistri nimetus. Sõjaaegsetel meistrivõistlustel (mais-juunis 1944 Moskvas) jagas ta 11.–14. kohta. Pärast sõda tuli ta 1948. aastal NSV Liidu meistriks (koos David Bronšteiniga). Kotov mängis kahel korral Eestis: 1945. aastal tuli ta Tallinnas Eesti NSV lahtistel meistrivõistlustel ja 1947. aasta suvel Pärnu turniiril Paul Kerese järel teiseks. Detsembris 1947 sai ta Moskvas peetud Tšigorini mälestusturniiril viienda koha. Kotov pääses kahel korral mängima MM-i tsoonidevahelisele turniirile ja mõlemal korral kvalifitseerus pretendentide turniirile. Pretendentide turniiril 1950. aastal Budapestis tuli ta kuuendaks ja 1953. aastal Zürichis jagas ta 8.–9. kohta. Kotov võitis Nõukogude Liidu meeskonna koosseisus kaks kuldmedalit maleolümpiatel (1952, 1954). Mõlemal korral osales ta meeskonna varumängijana. 1948 – NSV Liidu teeneline meistersportlane 1953 – "Шахматное наследие А. А. Алехина. Ч. 1. Дебют. Комбинация. Атака на короля". Москва: Физкультура и спорт, 456 с 1958 – "Шахматное наследие А. А. Алехина. Ч. 2. Законы позиционной игры. Эндшпиль. Алехин и советские шахматисты". Москва: Физкультура и спорт, 606 с 1965 – "Белые и чёрные". Роман [об Александре Алехине]. Москва : Советская Россия, 407 с 1970 – "Тайны мышления шахматиста". Москва : Всероссийский шахматный клуб, 160 с 1973 – "Александр Алехин". Москва: Физкультура и спорт, 254 с. (ilmus sarjas Выдающиеся шахматисты мира) 1985 – "Как стать гроссмейстером". Москва: Физкультура и спорт, 240 с 1979 – "Malelise mõtlemise saladused". Tõlkinud P. Sangla ja Tõnu Truus. Tallinn: Eesti Raamat, 200 lk.  Aleksandr Kotov – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Georgi Lissitsõn

Georgi Mihhailovitš Lissitsõn (vene keeles Георгий Михайлович Лисицын; 11. oktoober 1909 Peterburi – 20. märts 1972 Leningrad) oli vene maletaja ja maleliteraat, rahvusvaheline meister (1950). Lissitsõn sai 1931. aastal NSV Liidu meistersportlaseks. Ta mängis ajavahemikus 1931–1956 11 korral NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniiril, kus parimateks tulemusteks jäid 3.–5. (1935), 5.–8. (1935), 5–7. (1937), 6.–9. (1948) ja 4.–5. koht (1954). Ta mängis 1935. aastal Moskva II rahvusvahelisel turniiril, kus sai 20 osavõtja seas 15. koha. 1946. aastal tuli ta Helsingi rahvusvahelisel turniiril teiseks. Kui Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) 1950. aastal võttis kasutusele rahvusvahelise meistri nimetuse, oli Lissitsõn üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal.
Movša Feigins

Movša Feigins (28. veebruar 1908 Dvinsk – 3. oktoober 1950 Buenos Aires) oli Läti ja Argentina maletaja. Feigins tuli 1932. aastal Läti malemeistriks. Aastavahetusel 1936/1937 mängis ta Hastingsi turniiril, kus jäi jagama 3.–4. kohta (võitis Aleksandr Alehhin). 1937. aastal osales ta tugevakoosseisulisel Ķemeri turniiril, kus jagas 15.–16. kohta. 1939. aastal mängis taas Ķemeri turniiril. Seekord oli koosseis nõrgem ja Feigins sai kuuenda koha. Feigins mängis Läti võistkonna koosseisus viiel ametlikul maleolümpial (1930, 1931, 1933, 1935, 1939) ja 1936. aastal Münchenis mitteametlikul maleolümpial. Augustis-septembris 1939 maleolümpial Buenos Aireses mängis ta meeskonna kolmandal laual. Läti sai võistkondliku seitsmenda koha. Pärast mänge otsustas Feigins seoses puhkenud sõjaga kodumaale mitte naasta. Ta jätkas maleturniiridel osalemist. 1941. aastal toimunud Mar del Plata turniiril jagas ta 6.–9. kohta.
Kaarle Ojanen

Kaarle Sakari Ojanen (4. detsember 1918 Helsingi – 9. jaanuar 2009 Helsingi) oli soome maletaja, rahvusvaheline meister (1952). Ojanen oli 13-kordne Soome malemeister (1950–1953, 1957–1962, 1967, 1972, 1983). 1946. aastal tuli ta Helsingi rahvusvahelisel turniiril kolmandaks. Ojanen mängis Soome võistkonna koosseisus 11 ametlikul maleolümpial (1937, 1950, 1952, 1956–1962, 1966–1972) ja 1936. aastal Münchenis mitteametlikul maleolümpial. Ta osales viies Soome–Eesti NSV malematšis (1959, 1960, 1962, 1963, 1966), kus mängis kõigil kordadel esimesel laual Paul Kerese vastu. Ojanen sai 1981. aastal Rahvusvaheliselt Kirimaleföderatsioonilt kirimale rahvusvahelise meistri nimetuse.
Piik (perekonnanimi)

Piik on perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Piik 193 inimesel: 98 mehel ja 95 naisel. Perekonnanimede levikult on Piik meeste puhul 851. kohal ja naiste puhul 1016. kohal. Nimi on levinuim Saare maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 5,92. Enn Piik, eesti tehnikateadlane (1932–1990) Jüri Piik, eesti tõlkija ja lastekirjanik (1911–1969) Paavo Piik, eesti luuletaja, lavastaja, näitekirjanik (1983–) ... https://web.archive.org/web/20191218121556/https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/Piik (vaadatud 18.12.2019)
1945. aasta Eesti NSV meistrivõistlused males

Eesti NSV II meistrivõistlused males olid 1945. aastal Tallinnas peetud esimesed sõjajärgsed meistrivõistlused males. Septembris-oktoobris 1945 korraldati Tallinnas Eesti NSV malemeistrivõistlused, millest vabariigi paremiku kõrval võttis osa ka viis külalisesinejat: NSV Liidu suurmeistrid Andor Lilienthal, Salo Flohr ja Aleksandr Kotov ning meistrid Aleksandr Toluš ja Vladas Mikėnas. Turniirist kujunes suursündmus vabariigi maleelus. Turniiri korraldamine lasus oluliselt Kerese õlgadel, kuid ka kõik asjakohased ametiasutused pidasid seda väga tähtsaks sündmuseks. Peakohtuniku funktsioone täitis hariduse rahvakomissar professor Jüri Nuut. Osavõtjaid oli kokku 16. Eesti NSV meistri tiitlile võistles 11 maletajat – lisaks NSV Liidu suurmeistri Paul Keresele teiste seas ka Johannes Türn (1944. aasta Eesti meister), Raul Renter, 21-aastane Aleksander Arulaid (Tallinnas peetud üleliidulise esimese järgu ja meistrikandidaatide turniiri võitja) ja 18-aastane Jüri Randviir (Tallinna meister). Silmapaistvalt mängis 25-aastane Raul Renter, kes kogus esimesest kaheksast voorust 6,5 punkti. Seejuures alistas ta Kotovi ja Mikėnase ja viigistas Lilienthaliga. Üheksandas voorus kohtus Renter Keresega, kes oli seni kõik partiid võitnud. Nendevaheline partii lõppes küll viigiga, kuid vahepeal oli Keres kaotuseohus. Pärast 11. vooru jagas Renter teist-kolmandat kohta. Viimasest neljast voorust kogus Renter vaid 0,5 punkti ja jäi suurmeistritest otsustavalt maha. 1. Keres 13,0 punkti, 2. Kotov 12,5 p, 3. Toluš 12 p, 4.–5. Flohr ja Lilienthal 11,5 p, 6. Renter 9,5 p, 7. Mikėnas 9 p, 8. Kalde 6,5 p, 9.–10. Arulaid ja Randviir 6 p, 11. Türn 5 p. Aleksandr Kotov, turniiri 2. koht Salomon Flohr, turniiri 4.–5.koht Andor Lilienthal, turniiri 4.–5.koht Vladas Mikėnas, turniiri 7. koht "Male Eestis". Koostanud E. Lukk. Tallinn: Eesti Raamat, 1965. Lk 149–152 Valter Heuer. "Meie Keres". Tallinn: Eesti Raamat, 1977. Lk 358
Vill (perekonnanimi)

Vill on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Vill 300 inimesel: 142 mehel ja 158 naisel. Perekonnanimede levikult oli Vill meeste puhul 500. ja naiste puhul 495. kohal. Levinuim oli see Võru maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 12,04. Anton Vill, eesti kunstnik (1979–) Marten Vill, eesti muusik (1982–) Sirje Vill, eesti kultuuritegelane, ajakirjanik ja õpetaja (1951–) ... "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. detsember 2019. Vaadatud 18. detsembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Liiva (perekonnanimi)

Liiva on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Liiva 572 inimesel: 274 mehel ja 298 naisel. Perekonnanimede levikult oli Liiva meeste puhul 167. ja naiste puhul 176. kohal. Levinuim oli see Hiiu maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 10,46. Johan Liiva, rootsi laulja (1970–) Kaido Liiva, eesti ajakirjanik, näitekirjanik ja följetonist (1937–2011) Kalju Liiva, eesti maadleja (1941–) Kristi Liiva, eesti suhtekorraldaja (1971–) Lembit Liiva, eesti jurist (1929–2017) Riho Liiva, eesti maletaja (1975–) Silvi Liiva, eesti graafik (1941–) ... "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. detsember 2019. Vaadatud 18. detsembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Liik (perekonnanimi)

Liik on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Liik 258 inimesel: 121 mehel ja 137 naisel. Perekonnanimede levikult on Liik meeste puhul 629. kohal ja naiste puhul 607. kohal. Nimi on levinuim Hiiu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 8,37. Levinuim oli perekonnanimi Liik üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 2,58. Elmar Liik, eesti agronoom (1895–1975) Jörgen Liik, eesti näitleja (1990–) Kadi Liik, eesti psühholoog (1961–) Kadri Liik, eesti ajakirjanik (1970–) Kallistrat Liik, eesti mikrobioloog (1908–1974) Oskar Liik, Eesti arst ja sõjaväelane (1886–1938) ... https://web.archive.org/web/20191218133530/https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/Liik (vaadatud 18.12.2019)
Liivak

Liivak on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Liivak 459 inimesel: 213 mehel ja 246 naisel. Perekonnanimede levikult oli Liivak meeste puhul 265. ja naiste puhul 243. kohal. Levinuim oli see Lääne-Viru maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 13,12. Anu Liivak, eesti kunstiajaloolane ja kriitik (1953–2016) Eva Liivak, eesti alpinist (1980–2008) Frank Liivak, eesti jalgpallur (1996–) Harry Liivak, eesti päritolu rakenduskunstnik, karikaturist ja dekoraator (1920–1995) Jaanus Liivak, eesti korvpallur ja treener (1973–) Jüri-Rajur Liivak, eesti põllumees (1912–2000) Karl Liivak, eesti põllumees, poliitik ja omavalitsustegelane (1874–1941) Lembit Liivak, eesti hispanist Maria Lee Liivak, eesti luuletaja ja näitleja (1984–) Merle Liivak, eesti ajakirjanik (1978–) Nette Liivak, eesti tekstiilikunstnik (1916–1993) Paul Liivak, eesti graafik (1900–1942) Peeter Liivak, Eesti sõjaväelane (1892–1958) Sander Liivak, eesti tõlkija (1972–) Toomas Liivak, eesti vehkleja ja vehklemistreener (1941–2017) Toomas Liivak, eesti korvpallur (1970–) Viktor Liivak, Eesti sõjaväelane (1890–1949) Siim Liivak, eesti e-sportlane(1993-) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. detsember 2019. Vaadatud 18. detsembril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Gavel

Gavel on Rootsist Gävlest pärit aadlisuguvõsa, Cederschiöldi suguvõsa haru. Gottlieb Fabian von Gavel (1739−1798), Riia südametunnistuskohtu assessor, Tartu kreisi aadlimarssal, mõisaomanik Friedrich Theodor von Gavel (1819−1890), õuenõunik, Odessa Richelieu lütseumi abiprofessor, Riia kreisikohtu assessor, mõisaomanik Hermann Walter von Gavel (1858−1910), Kuldīga pastor-adjunkt, Valtaiķi pastor Ulrich von Gavel (sündinud 1937), arhitekt, professor Alam-Sileesia: Quolsdorf (1781−?) Kuramaa: Ziemupe (Seemuppen) (u 1886−1905) Liivimaa eesti distrikt: Karste (Karstemois) (1838), Kriimani (Brinkenhof) (1732−1775), Maaritsa (Neu-Rewold) (1856−1859), Piigandi (Alt-Pigant) (1796−?), Rannu (Schloß Randen) (1775−1867), Tabivere (Tabbifer) (1856−1857, pandivaldus), Tõlliste (Teilitz) (1832−1842 pandi-, 1842−1857 pärusvaldus), Vana-Prangli (Alt-Wrangellshof) (1856−1859) Liivimaa läti distrikt: Bērzmente (Bersemünde) (1855−1880), Podzēni (Podsem) (1857−1876), Saliņas (Sellin) (kuni 1724), Smiltene (Schloß Smilten) (1857−1867) Saksimaa: Heiersdorf (XIX sajandil) Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 298-299. Elgenstierna, Gustaf. Den introducerade Svenska adelns ättartavlor med tilläg och rättelser. III kd. Stockholm: P. A. Norstedt & Söners Förlag, 1925-1936. Lk 7-10 [1]. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Livland. Bd II. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930. Lk 810-816 [2]. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Oesel. Tartu: Osaühing „Ilutrükk”, 1935. Lk 496-497; täiendused lk 688 [3] [4]. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Neue Folge. Bd III. Hamburg: 2013. Lk 219-244. Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd IV. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1978. Lk 50. Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust