laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Svioonid

Svioonid ehk suioonid (Suiones) olid germaani hõim, kes elas tänapäeva Rootsi alal. Tacitus kirjutab, et svioonid olid tuntud oma võimsa laevastiku poolest. Lisaks sellele austasid svioonid rikkust, tänu millele oli kuningate võim absoluutne. Tacitus märgib veel, et erinevalt teistest germaani hõimudest ei kandnud svioonid igapäevaelus relvi endaga kaasas. Kõik relvad olid tema sõnul ühe orja hoole all. Tacitus. "Germania". XLIV.
Kruusakuru tänav

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kruusakuru tänav on tänav Tartus. Tänav jääb Vahi ja Kruusamäe tänava vahele. Tänava pikkus on umbes 290 meetrit. Tänav ristub Adra tänavaga (vasakult), Liivakuru tänavaga (paremalt) ja Vilja tänavaga (vasakult).
Kuremarja tänav (Pärnu)

Kuremarja tänav on tänav Pärnus Rääma linnaosas. Tänav algab Mureli tänavalt, suundub kagusse ja lõppeb Raba tänaval. Tänav on umbes 250 meetrit pikk. Tänav sai nime 21. aprillil 2005.
Künni tänav (Tartu)

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Künni tänav on tänav Tartus Raadi-Kruusamäe linnaosas. Künni tänav saab alguse Adra tänavalt, suundub põhja, ristub Vilja tänavaga ja lõppeb Vahi tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 270 meetrit.
Lai tänav (Pärnu)

Lai tänav on tänav Pärnus Kesklinna ja Eeslinna linnaosas. Tänav saab alguse Tallinna maantee, Akadeemia ja Vee tänava ristmikult ning suundub esmalt itta ning siis kagusse. Tänavaga ristuvad Aida (paremalt), Ringi (paremalt), Aia (paremalt) ja Vingi tänav. Lai tänav lõppeb Vanapargi ja Pika tänava ristumiskohas, millest samas sihis edasi kulgeb Riia maantee. Tänava pikkus on ligikaudu 974 meetrit. 1889. aasta linnaplaani kohaselt kandis tänav Kalda nime, kuid 1898. aasta linna kaardil oli tänav märgitud kui Suur-Jõe tänava pikendus. Tõenäoliselt sa tänav Kalda nime tagasi, kui Vingi tänava nurgale ehitatud saun Suur-Jõe tänava poolitas. 8. märtsil 1935 liideti Kalda tänav ja Riia tänav üheks Riia maanteeks. Tänavale anti nimi Lai 1. juunil 2003, kui tänav otsustati Riia maanteest eraldada, kuna majade numeratsioon tänaval ulatus juba k- ja e-täheni. Segusõlme torn, Lai 10/5 Lai tänav. Paremal kolmanda silla ehitus, vasakul vana Pärnu/Lääne Prefektuuri politseimaja (Pikk tn 18) lammutamine. Lai tn 17 Lai tn 28 Pärnu elektrijaam efimene Eestis, Vaba Maa : Pärnu väljaanne, 2 november 1932 Kalev Vilgats, Vana elektrijaama lugu, Pärnu Postimees, nr. 229, 26 november 2016 Esimene keskelektrijaam Baltikumis käivitati Pärnus, Pärnu Postimees, 8. november 2002 Olaf Esna (3. september 2014). "Kuidas Riia on Pärnut läbi ammuste aegade mõjutanud". Pärnu Postimees. Vaadatud 29.11.2020. "Kohanime määramine [Lai tänav]". Originaali arhiivikoopia seisuga 30.10.2023. Vaadatud 29.11.2020. Teet Roosaar (4. november 2002). "Riia maantee algus hakkab kandma nime Lai tänav". Pärnu Postimees. Vaadatud 29.11.2020.
Lehe tänav (Tartu)

Lehe tänav on tänav Tartus Jaamamõisa linnaosas. Tänav saab alguse Jaama tänavalt, suundub kirdesse, ristub Oksa ja Ladva tänavaga, pöörab siis loodesse, ristub Ida tänava, Põhja puiestee ja Lääne tänavaga ning lõppeb siis tupikuga. Tänav sai nime 21. novembril 2002.
Lepa tänav (Tartu)

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Lepa tänav on tänav Tartus Annelinna linnaosas. Tänav algab Lõhmuse tänavalt ja selle üks haru lõppeb tupiktänavana ja teine haru Kuuse tänavaga ristumisel.
Lepa tänav (Viljandi)

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Lepa tänav on tänav Viljandis Kesklinna linnaosas. Tänava pikkus on 85 m. Tänav sai nime 18. märtsil 1925. "Viljandi linna kohalike teede nimekiri" (PDF). Riigi Teataja. Viljandi Linnavolikogu. 5. märts 2018. Lisa Viljandi Linnavolikogu 22.02.2018 määrusele nr 12. Vaadatud 21.08.2018.
Liblika tänav (Pärnu)

Liblika tänav on tänav Pärnus Rääma linnaosas. Tänav saab alguse Rääma tänavalt ja suundub kirdesse. Liblika tänav ristub Mäe, Oja ja Rohu tänavaga, siis katkestab selle Ehitajate tee, millest teisel pool tänav jätkub, ristub Kodara, Savi ja Kase tänavaga ning lõppeb Vana-Savi tänavaga ristudes. Tänava pikkus on ligikaudu 955 meetrit. Tänav sai nime 1923.
Liiva tänav (Kuressaare)

Liiva tänav on tänav Kuressaares. Tänav saab alguse Uus-Roomassaare tänavalt ning kulgeb alguses põhjakirdesse ning siis lauge kaarega põhja. Tänav ristub Kungla tänavaga ja lõpeb Suve tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 350 meetrit. Tänav sai nime 1924.
Liiva tänav (Kärdla)

Liiva tänav on tänav Kärdlas. Tänav saab alguse Väike-Liiva tänavalt ja suundub Käina maantee paralleeltänavana lõunakagusse. Tänav ristub Kanarbiku tänavaga ja lõppeb Alato tänavaga ristudes. Tänav sai nime 1978.
Liiva tänav (Viljandi)

Liiva tänav on tänav Viljandis Kesklinna linnaosas. Tänav algab Tartu tänavalt ning suundub algul lõunasse ja siis kagusse. Tänav lõppeb Ranna puiesteel. Tänava pikkus on 239 m. Tänav sai nime 1915. Tartu tänavaga ristuv ülemine osa on linnaplaanidel alates 1832. aastast, tervikuna on tänav plaanidel märgitud alates 1865.a. Tänav on hoonestatud 19.sajandi esimesel kolmandikul. 19-20. sajandi vahetusel ehitati tapamaja (hilisem Spordibaas). "Viljandi linna kohalike teede nimekiri" (PDF). Riigi Teataja. Viljandi Linnavolikogu. 5. märts 2018. Lisa Viljandi Linnavolikogu 22.02.2018 määrusele nr 12. Vaadatud 21.08.2018. "Viljandi vanalinna tänavatevõrgu ajalooline kujunemine" (PDF). Riigi Teataja. Vaadatud 4.12.2021.
Ušba

Ušba (gruusia keeles უშბა) on järsunõlvaline kahe tipuga mägi Suur-Kaukasuses. Ušbat nimetatakse Kaukaasia Matterhorniks, kuigi ta on Alpides asuvast kuulsast Matterhornist massiivsem ja paarsada meetrit kõrgem. Halduslikult jääb mägi Samegrelo–Zemo Svanethi piirkonda Gruusias. Gruusia-Venemaa (Kabardi-Balkaaria) piirist jääb ta 1,5 km lõunasse. Põhja- ja lõunatipu vaheline kaugus on 530 m. Põhjatipust 1,6 km kirde suunas asub Venemaa-Gruusia piirile jääv Tšatuni mägi (4412 m), lõunatipust 11 km lõunakagu suunas asub Mestia alev. Ušbale lähim temast kõrgem mäetipp jääb 29 km kagu suunas (Tetnuldi). Ušba (lõunatipu) kõrgus on 4700 m. Põhjatipp on lõunatipust 10 m madalam. Ušba on alpinistidele tehniliselt raskete tõusumarsruutidega mägi. Kui tehnilise alpinismi sündi seostatakse Matterhorniga, siis Venemaal sai see alguse Ušba nõlvadel. Kõige kergemad marsruudid põhjatipule klassifitseeritakse Vene süsteemi järgi kategooriasse 4A ("küllaltki raske") ja lõunatipule 5A ("raske"). Marsruute kategooriaga 5B on üle kolmekümne; kümmekond marsruuti kuuluvad kategooriasse 6A. Kaks kuulsamat marsruuti on lõunatipule viiv Kustovski marsruut (6B) ja põhjatipule viiv mäe kirdeseinal (seina kõrgus 1200 m) läbitav Zerkalo marsruut (5A), mille esimesena läbis Svanethist pärit Mihheil Hergiani. Mäe põhjatipu esmavallutasid 1888. aastal John Garford Cokklin ja mägigiid Ulrich Almer, lõunatipule jõudsid esimestena 1903. aastal Saksamaa-Šveitsi-Austria ühisekspeditsiooni liikmed B. Rickmer-Rickmersi juhtimisel. 2005 – Viktor Palm, Marko Veisson, tipputõus 21. juulil esimeste eestlastena mäe põhjatipule (4690 m) Mount Ushba (4710m). caucasustours.com Gora Ushba, Georgia. peakbagger.com Ушба. wiki.risk.ru Ushba. summitpost.org Ajalugu 2000–2009. ajaveeb.alpinism.ee Ušba ja tema lähinaabrid. Foto. wiki.risk.ru
FC Jokerit

FC Jokerit oli 1999–2004 Soomes Helsingis tegutsenud jalgpalliklubi. FC Jokerit oli elukutseliste jalgpalliklubi Soomes Helsingis, mis asutati 1999. aastal. Klubi oli tuntud metrikute toetajate poolest (116% Boys), ning klubi omaniku poolest kes on ka kohaliku jäähokiklubi omanik. FC Jokeriti viimane hooaeg oli 2003, kus nad lõpetasid 10. kohal. Klubi müüdi märtsis 2004 rivaalidele HJK-le, nimi muuteti Klubi-04 mis hakkas mängima Kakkonenis. Veikkausliiga 2. koht (1): 2000 Suomen Cup Võitja (1): 1999 Liigacup 2. koht (1): 2000 "Harkimo: Katsoimme viisaaksi keskittyä yhteen lajiin" (Soome keel). MTV3. 5. märts 2004. Vaadatud 23. oktoober 2008.{{cite web}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) "Finland 2004". RSSSF. 23. aprill 2005. Vaadatud 23. oktoober 2008. Jokerite ajalugu
Suomen Cup

Suomen Cup (rootsi keeles Finlands cup) on Soome klubijalgpalli peamine karikavõistlus. See iga-aastane võistlus on avatud kõikidele Soome Jalgpalliliidu liikmetele ja seda on peetud alates 1955. Suomen Cupi võitja kvafitseerub UEFA Euroopa Liigasse. Meeskondade tulemused on kirjas järgmises tabelis: Klubide tulemused on kirjas järgmises tabelis: Liigacup http://www.rsssf.com/tablesf/fincuphist.html "Finnish Cup (men), finals 1955–2007". based on Jalkapallokirja 2007. Suomencup.net. 14. juuni 2008. Vaadatud 20. september 2008.
Liigacup

Liigacup oli väljalangemissüsteemis jalgpallivõistlus, kus iga-aasta hooaja eel osalesid Veikkausliiga meeskonnad. Liigacup lõpetati 2016 hooaja järel, ning asendati Suomen Cupi alagrupiturniiriga alates hooajast 2017. Märkused: Meeskonnad Kaldkirjas ei eksisteeri enam. Suomen Cup http://www.rsssf.com/tablesf/finleagcuphist.html http://yle.fi/urheilu/3-8904879 Liigacup at Veikkausliiga leht Soome - Liigacup finaalid, RSSSF.com
Hélène Grémillon

Hélène Grémillon (sündinud 8. veebruaril 1977 Poitiers's) on prantsuse ajakirjanik ja kirjanik. Ta sündis aastal 1977 Poitiers's Vienne'i departemangus Poitou-Charentesi piirkonnas. Ta on õppinud kirjandust ja ajalugu, tal on mõlemal alal magistrikraad. Ta on töötanud televisioonis programmi assistendina ja ajakirjanikuna ajalehes Le Figaro. Aastal 2010 ilmus tema esikromaan "Le confident". Romaan ilmus eesti keeles (tõlkija Sirje Keevallik) 2016. aastal pealkirjaga "Usaldusalune" sarjas "Nüüdisromaan". Ta on abielus laulja Julien Clerciga, neil on poeg. Hélène Grémilloni koduleht
Johann (Pfalz-Neumarkt)

Johann (1383 – 14. märts 1443) oli Neumarkti pfaltskrahv aastast 1410 kuni oma surmani. Olles Ruprecht III poeg, abiellus ta aastal 1407 Katharina von Pommern-Stolpiga. Ta on tuntud peamiselt oma purustava võidu poolest hussiitide üle aastal 1433 Hiltersriedi lahingus. Tema poeg Christoph oli Kalmari uniooni kuningas.
Pärast veeuputust

„Pärast veeuputust“ (inglise keeles „After the Deluge“), tuntud ka kui „Neljakümne esimene päev“ („The Forty-First Day“), on inglise kunstniku George Frederic Wattsi õlimaal lõuendil. Maalil on kujutatud stseeni Esimesest Moosese raamatust, kus Noa avab pärast 40 päeva kestnud veeuputust laeva akna ning tõdeb, et vihm on lakanud. Bayes, Walter (1907). The Landscapes of George Frederic Watts. London: George Newnes Ltd. OCLC 1862135. Bills, Mark (2011). Painting for the Nation: G. F. Watts at the Tate. Compton, Surrey: Watts Gallery. ISBN 978-0-9561022-5-6. Bills, Mark; Bryant, Barbara (2008). G. F. Watts: Victorian Visionary. New Haven, CT: Yale University Press. ISBN 978-0-300-15294-4. Robinson, Leonard (2007). William Etty: The Life and Art. Jefferson, NC: McFarland & Company. ISBN 978-0-7864-2531-0. OCLC 751047871. Staley, Allen; Underwood, Hilary (2006). Painting the Cosmos: Landscapes by G. F. Watts. Compton, Surrey: Watts Gallery. ISBN 0-9548230-5-2. Tromans, Nicholas (2011). Hope: The Life and Times of a Victorian Icon. Compton, Surrey: Watts Gallery. ISBN 978-0-9561022-7-0. Warner, Malcolm (1996). The Victorians: British Painting 1837–1901. Washington, D.C.: National Gallery of Art. ISBN 978-0-8109-6342-9. OCLC 59600277. Bills, Mark; Bryant, Barbara (2008). G. F. Watts: Victorian Visionary. New Haven, CT: Yale University Press, lk 233
Wolfgang (Pfalz-Neumarkt)

Wolfgang (hüüdnimega Vanem; 31. oktoober 1494 Heidelberg – 2. aprill 1558 Neumarkt) oli Saksa aadlimees Wittelsbachide dünastiast. Ta oli Neumarkti pfaltskrahv ja Oberpfalzi kuberner. Wolfgang oli Pfalzi kuurvürsti Philippi (1448–1508) poeg abielust Baieri-Landshuti hertsogi Ludwig IX tütre Margaretega (1456–1501). Tema vanemad kavandasid Wolfgangile usulist karjääri. Ta oli kanoonik Augsburgis, Würzburgis ja Speyeris ning aastast 1515 Wittenbergi ülikooli rector magnificus. Aastal 1524 tuli Wolfgang tagasi ilmalikku ellu. Aastal 1522 sai Wolfgang Saksa ordu liikmeks ja aastal 1524 sai ta Neumarkti endale apanaažiks. Aastal 1544 nimetati ta Ambergis Oberpfalzi kuberneriks. Teda peeti teaduste sõbraks ja patrooniks. Wolfgang suri aastal 1558 vallalise ja lastetuna. Ta maeti Püha Vaimu kirikusse Heidelbergis.
Trellech

Trellech (ka Trelech, Treleck või Trelleck; kõmri Tryleg) on küla ja endine linn Walesis Monmouthshire'is. See asub Monmouthist 8 km kaugusel lõunas. 13. sajandil oli Trellech Walesi suurimaid linnu.  Trellech – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
8. juuli

8. juuli on Gregoriuse kalendri 189. (liigaastal 190.) päev. Juliuse kalendri järgi 25. juuni (1901–2099). 1921 – Eesti osales esimest korda ROKi kongressil. 1928 – asutati Eesti Jahtklubide Liit. 1935 – Tšehhoslovakkia saadik Jaroslav Lipa esitas oma volitused riigivanem Konstantin Pätsile. 1941 – NKVD käsul hukati sel ja järgmisel päeval Tartu vanglas 193 inimest. 1941 – Saksa okupatsioon Eestis: Saksa väed hõivasid Pärnu. 1967 – Tartus toimus 9. juulini kestnud Balti liiduvabariikide III üliõpilaslaulupidu. 1972 – Torontos toimusid 22. juulini kestnud esimesed rahvusvahelised Eesti päevad. 1977 – eksiilis olev Peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis Tõnis Kint asutas Finantsministeeriumi. 1984 – Torontos toimusid 15. juulini kestnud IV rahvusvahelised Eesti päevad. 1993 – Riigikogu võttis vastu välismaalaste seaduse. 1497 – Vasco da Gama alustas purjelaevadel teekonda Lissabonist Indiasse. 1709 – Põhjasõda: Vene tsaari Peeter I väed võitsid Poltava lahingus Karl XII juhitud Rootsi armeed. 1853 – Tokugawa allakäik: USA admiral Matthew Calbraith Perry blokeeris seitsme sõjalaevaga Edo lahe, mis viisis Jaapani diplomaatiliste suhete sõlmimiseni USA-ga ning Jaapani isolatsionismi lõppemiseni. 1899 – ilmus majandusajakirja The Wall Street Journal esimene number. 2010 – kolme presidendi päev Poolas: riigipea kohuseid täitsid Poolas üksteise järel Bronisław Komorowski, Bogdan Borusewicz ja Grzegorz Schetyna. 2011 – kosmosesüstik Atlantis startis Space Shuttle'i programmi viimasele missioonile STS-135.  Pikemalt artiklis Sündinud 8. juulil 1621 – Jean de la Fontaine, prantsuse kirjanik 1760 – Christian Kramp, prantsuse matemaatik 1785 – Carl Friedrich von Ledebour, saksa botaanik 1919 – Walter Scheel, Saksamaa poliitik 1933 – Jeff Nuttall, inglise luuletaja, kirjastaja, näitleja ja kunstnik 1937 – Einar Laigna, Eesti vaimulik ja ohvitser 1938 – Andrei Mjagkov, vene filminäitleja 1939 – Riina Gerretz (Viljanen), eesti pianist 1941 – Aet Maasik, eesti kujunduskunstnik 1941 – Ants Haljamaa, eesti toimetaja ja tõlkija 1942 – Tiit Kõuhkna, eesti tööstusjuht ja investor 1943 – Teo Krüüner, Eesti sõjaväelane 1948 – Lembit Saarsalu, eesti saksofonist ja ansamblijuht 1957 – Riho Sõrmus, eesti riigiametnik 1958 – Kevin Bacon, ameerika näitleja 1959 – Dagmar Mattiisen, Eesti Naiskodukaitse endine esimees 1961 – Andrew Fletcher, Depeche Mode'i klahvpillimängija 1980 – Piret Aava, eesti modell 1981 – Anastassija Mõskina, Venemaa tennisist 1985 – Triin Aljand, eesti ujuja 1985 – Berit Aljand, eesti ujuja  Pikemalt artiklis Surnud 8. juulil 1695 – Christiaan Huygens, Madalmaade füüsik, astronoom ja matemaatik 1822 – Percy Bysshe Shelley, inglise luuletaja 1967 – Vivien Leigh, inglise näitleja 1994 – Kim Il-sŏng, Põhja-Korea riigitegelane 2022 – Shinzō Abe, Jaapani poliitik ... Eestis – Eleonoora, Ellinor, Leonoora, Loora, Loore, Noora, Nora ... ESBL veebis (vaadatud 02.01.2015) Eesti ajalugu: kronoloogia. 2007. Koostanud Sulev Vahtre. Teine trükk. Kirjastus Olion. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. jaanuar 2016. Vaadatud 14. juunil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Türoksiin

Türoksiin (ladina keeles thyroxinum; lüh T4) on inimese ja teiste imetajate sisenõrenäärme kilpnäärme sünteesitav prohormoon, mille toime avaldub trijoodtüroniinina. Türoksiin liigitatakse kilpnäärmehormoonide hulka. Türoksiini molekul sisaldab nelja joodiaatomit ja suurem osa veres leiduvast türoksiinist on seotud türoksiini siduva globuliiniga. Noortel reguleerib türoksiin kasvu, vanematel isenditel ainevahetust, samuti intensiivistab rakuainevahetust. Türoksiini moodustumiseks on organismil vaja türosiini ja joodi. Madude türoksiini sisaldus on aastaaegade lõikes varieeruv, nii on isaste harilike rästikute ringleva T4 sisaldus suurim just paljunemisperioodil. Edward Calvin Kendall (8. märts 1886 – 4. mai 1972) oli ameerika keemik, kes kristalliseeris 1914. aastal kilpnäärmest türoksiini. Sünteetilist T4 (levotüroksiini) kasutatakse hüpotüreoosi ja kaasasündinud hüpotüreoosiga patsientide hormoonasendusravis. "Meditsiinisõnastik", 806:2004 David O. Norris, Kristin H. Lopez, "Hormones and Reproduction of Vertebrates", - 3. köide : Reptiles, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 19.02.2014) (inglise keeles) Dwight Ingle, Edward C. Kendall, 1975, vaadatud 2. aprillil 2017
Anna von Veldenz

Anna von Veldenz (u. 1390 – 18. november 1439 Wachenheimis) oli suo jure Veldenzi krahvinna. Ta oli Hohengeroldsecki perekonna (teine perekond, kes Veldenzit valitses) liige. Anna oli Friedrich III, viimase Hohengeroldsecki perekonnast Veldenzi krahvi ja tema naise Margarethe von Nassau-Saarbrückeni pärijanna. Aastal 1409 abiellus ta Stefan von Pfalz-Simmern-Zweibrückeniga, tuues sellega Veldenzi krahvkonna Pfalz-Zweibrückeni hertsogite valdusse. Ta tõi abiellu kaasa ka poole Sponheimi krahvkonnast. Veldenzi krahvid olid omandanud selle aastal 1425, nagu oli määratud Sponheim-Starkenburgi krahvi Johann V 1425. aasta Sponheimi lepinguga. Anna vanim poeg Friedrich I päris tema osa Sponheimi krahvkonnast, tema poeg Ludwig I päris Veldenzi krahvkonna. 19. sajandil sai Anna järglane Baieri kuningaks, mistõttu on sinine Veldenzi lõvi nüüd Baieri vapi neljandal väljal. Abielust Stefaniga sündisid Annale järgmised lapsed: Anna (1413 – 12. märts 1455) Margarethe (1416 – 23. november 1426) Elsa (1420–1480) Friedrich I (24. aprill 1417 – 29. november 1480) Ruprecht (1420 – 17. oktoober 1478) Stephan (1421 – 4. september 1485) Ludwig I (1424 – 19. juuli 1489) Johann (1429–1475)
UEFA staadionikategooriad

UEFA staadionikategooriad on kategooriad jalgpallistaadionitele vastavalt UEFA staadioni infrastruktuuri määrustele. Neid määrusi kasutades hinnatakse staadione kasvavas järjekorras, kategooria üks, kaks, kolm või neli (varasem eliit). Need kategooriad vahetasid välja 2006. aastal senise staadionide hindamise meetodi – tärniskaala ühest kuni viieni. Staadionil peab olema neljas kategooria, et võõrustada UEFA Meistrite Liiga väljalangemismänge kvalifikatsioonifaasis või mänge põhiturniiril. Neljas kategooria on nõutav ka igal staadionil, mis võõrustab mänge UEFA Euroopa Liiga põhiturniiril või UEFA Euroopa jalgpalli meistrivõistlustel. Kui staadionil on eemaldatav katus, siis selle kasutamise üle otsustavad UEFA delegaat ja määratud peakohtunik. Kuigi minimaalne staadioni mahutavus neljandas kategoorias on 8000 pealtvaatajakohta, siis alates 2006. aastast ei ole ühtki alla 30 000 pealtvaatajat mahutavat staadioni valitud UEFA Euroopa Liiga finaali võõrustama ning staadione 60 000 kohast väiksema mahutavusega pole valitud UEFA Meistrite Liiga finaali võõrustama. Pärast 2007. aasta UEFA Meistrite Liiga finaali ütles UEFA president Michel Platini, et Euroopa karikavõistluste finaalid peaksid toimuma staadionidel keskmise mahutavusega 70 000 pealtvaatajat, et lahendada turvalisuse probleemid. 2009–2013 finaalide võõrustajatel (Stadio Olimpico, Santiago Bernabéu, Wembley staadion ja Allianz Arena) oli kõigil mahutavus vähemalt 70 000 kohta, kuid 2014. aasta võõrustaja (Estádio da Luz) läks selle "reegliga" vastuollu, kuna see staadion mahutab umbes 65 000 pealtvaatajat. See tegi finaaliks pakutavate staadionide mahutavuse nõuded ebaselgeks. "UEFA Stadium Infrastructure Regulations Edition 2010" (PDF). UEFA. Märts 2010. Vaadatud 20. juuli 2010. "Regulations of the UEFA Champions League 2010/11" (PDF). UEFA. Märts 2010. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 5. detsember 2010. Vaadatud 20. juuli 2010. "Regulations for the UEFA Europa League 2010/11" (PDF). Märts 2010. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 19. mai 2011. Vaadatud 20. juuli 2010. "Regulations of the UEFA European Football Championship 2010–12" (PDF). UEFA. September 2009. Vaadatud 20. juuli 2010. "Update 1-Soccer-Platini wants Champions League final at weekend". Reuters. 30. august 2008. Originaali arhiivikoopia seisuga 13. märts 2009. Vaadatud 10. november 2008.
Iittala

Iittala on Soome lauanõudetootja. Ettevõte rajati 1881. aastal klaasitööstusena, kuid hakkas hiljem tootma ka keraamilisi nõusid ja metallist söögiriistu. Iittala tooteid on kujundanud paljud tuntud soome disainerid, teiste seas Aino ja Alvar Aalto, Kaj Franck, Oiva Toikka ja Tapio Wirkkala. Kristel Trell. Põhjala disain: Aalto vaasid ja Scandia söögiriistad. kodu.postimees.ee, 21.02.2016.
Nihat Zeybekçi

Nihat Zeybekçi (sündinud 1. jaanuaril 1961 Tavasis) on Türgi poliitik, ta kuulub Õigluse ja Arengu Parteisse. Ta oli 25. detsembrist 2013 kuni 17. novembrini 2015 ja teist korda 24. maist 2016 kuni 10. juulini 2018 Türgi majandusminister. Ta sündis 1961. aastal Tavasis Denizli provintsis noorimana viielapselises perekonnas, tema vanemad olid tubakakasvatajad. Ta õppis ärijuhtimist Marmara ülikoolis, hiljem sai ta magistrikraadi rahvusvaheliste suhete alal (magistritööd kaitses Istanbuli ülikoolis). Ta on töötanud mitmes ettevõttes Istanbulis ja Denizlis. 1994. aastal asutas ta tekstiiliettevõtte. 2004. aastal valiti ta Õigluse ja Arengu Partei esitatud kandidaadina Denizli linnapeaks. 2011. aasta Türgi parlamendivalimistel valiti ta Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks. 25. detsembrist 2013 kuni 17. novembrini 2015 oli ta Türgi majandusminister. Uuesti sai ta Türgi majandusministriks 24. mail 2016. Ta on abielus ja tal on neli last.
Felix Leet

Felix Leet (sünninimi Felix Felt, aastatel 1923–1939 Felix Lebans; 26. mai 1922 Tallinn – 28. august 2017) oli eesti raadioajakirjanik. Ta teenis 1943–1946 Eesti laskurkorpuses. Ta õppis 1947–1948 Tallinna Polütehnilises Instituudis majandust ning lõpetas 1967. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal cum laude. Ta õppis ka Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Vabariiklikus Parteikoolis. Oli 1946–1948 ajalehe Noorte Hääl osakonnajuhataja ning 1949 ja 1953–1955 Pärnu korrespondent, 1952–1953 ajalehe Nõukogude Hiiumaa toimetaja, 1952–1991 Eesti Raadios "Päevakaja" ja muude uudistesaadete korrespondent ja kommentaator (põhiliselt Pärnus). Leet on teinud reportaaže Lõuna-Eesti elust ja põllumajandusest. Osalenud skaudiliikumises.[viide?] Andres Sööt on teinud Felix Leedist portreefilmi "Reporter" (1981). 1985 Eesti NSV teeneline ajakirjanik Eesti Raadio Hõbemikrofon 2002 Eesti Ajakirjanike Liidu auliige Karl Tamberg. Legendaarne raadioreporter. – Elukiri, 2003, nr 10. Urmas Vahe. Feliks Leet – reporter popis nahkmantlis. – Õhtuleht, 16. detsember 2006. Grete Naaber. Võitlejahingega Felix Leet hindab aega, parnu.postimees.ee, 27. mai 2012 Felix Leet, katkend reportaažist
Svetlana Savitskaja

Svetlana Savitskaja (vene keeles Светлана Евгеньевна Савицкая; sündinud 8. augustil 1948 Moskvas) on vene katselendur, kosmonaut ja õppejõud (dotsent). Svetlana Savitskaja on maailma teine naiskosmonaut pärast Valentina Tereškovat ja maailma esimene naiskosmonaut, kes on väljunud avakosmosesse. Svetlana Savitskaja on kogu NSV Liidu ajaloo ainus naissoost kahekordne Nõukogude Liidu kangelane. NLKP (hiljem Venemaa Föderatsiooni Kommunistliku Partei) liige aastast 1975. NSV Liidu Ülemnõukogu liige (1989–1991). Venemaa Riigiduuma 2.–6. koosseisu saadik aastast 1996. Moskva Lennundusinstituudi dotsent aastast 1993, tehnikateaduste kandidaat (1986). Tema isa oli sõjaväelendur ja väeülem, lennuväemarssal Jevgeni Savitski (1910-1990). Ta on abielus ja poja ema. NSV Liidu teeneline meistersportlane (1970) orden Austuse märk (1976); kahekordne Nõukogude Liidu kangelane (1982, 1984) kaks Lenini ordenit (1982, 1984); orden Teenete eest Isamaa ees 4. järk (2014); Rahvusvahelise Aeronautika Föderatsiooni kuldmedal; Baikonuri linna aukodanik (1982) Moskva linna Ostankino rajooni aukodanik (2008) tema nimi on antud kahele asteroidile: nr 4118 (Sveta) ja nr 4303 (Savitskaja). Биография Светланы Савицкой Venemaa presidendi ukaas Светлана Евгеньевна Савицкая. Взлётная полоса Светланы Савицкой. Телесюжет. Все интервью Савицкой С. С. на радиостанции. Космонавт Светлана Савицкая. Официальный сайт администрации г. Байконур. Почётные граждане города.