laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Uummarmiutun

Uummarmiuti murre või Kanada injupiaki murre (enda nimi Uummarmiutun) on Kanadas (Loodealadel) räägitav Injupiaki keele murre. "Interactive IñupiaQ Dictionary". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. juuli 2015. Vaadatud 27. jaanuaril 2013. Inuvialuit Settlement Region – TK Study, August 2006[alaline kõdulink]
Inuinnaqtun

Inuinnaqtun (silpkirjas ᐃᓄᐃᓐᓇᖅᑐᓐ) on Kanada Loodealadel ja Nunavutis räägitav inuktituti keele või Lääne-Kanada inuiti keele murre, mida mõnikord peetakse ka eraldi keeleks. Kangiryuarmiutun (ingl. Kangiryuarmiutun subdialect). Hõimud: Kanghiryuatjagmiut, Kanghirjuarmiut, (?) Haneragmiut, (?) Puivlirmiut, (?) Nagyuktomiut Iqaluktuuttiaq (ingl. Cambridge subdialect). Hõimud: Ekaluktomiut, Kiglinirmiut Qurluqtuq (ingl. Coppermine subdialect, Kugluktuk dialect). Hõimud: Akkuliakattangmiut, Noahognirmiut, Kogluktomiut, Wallirmiut, Asiagmiut, Pingangnaktomiut Umingmaktuuq (ingl. Bathurst subdialect). Hõimud: Nennitagmiut, Kilusiktomiut Inuinnaqtuni murde kõnelejad 2001. aastal Nunavutis: Shelley Tulloch (2005), Aulapkainahuarniq Inuit Uqauhiinnik Nunavunmi ᐃᓄᐃᑦ ᐅᖃᐅᓯᖕᒋᑦ ᐊᔾᔨᐅᓇᖏᑦᑐᑦ ᓄᓇᕗᒻᒥ Preserving Inuit Dialects in Nunavut[alaline kõdulink], research report. Prepared for the Office of the Languages Commissioner of Nunavut Iqaluit, Nunavut, January 2005 Inuinnaqtun\English Dictionary (2010) Glossary, Kitikmeot Heritage
Aa algkool

Aa algkool oli algkool Aa külas aastatel 1919–1969. Mälestuskivi foto Koolihoone foto Koolihoone foto Aa kooliga seotud fotosid Facebookis
Estonia: Zeitschrift für estnische Literatur und Kultur

Estonia: Zeitschrift für estnische Literatur und Kultur (nimetatud ka lühemalt: Estonia või estonia) oli aastast 1985 Saksamaa eri paigus ilmunud Eesti kirjandust käsitlev ajakiri. Ajakirja asutamise eestvõtjad olid Cornelius Hasselblatt ja Tapio Mäkeläinen. Aastail 1985–1990 ilmus ajakiri Hamburgis (4 numbrit aastas; kandis nime Estonia: Zeitschrift für estnische Literatur), aastast 1990 Maini-äärses Frankfurdis (2 numbrit aastas), 1992–2004 Bremenis (1 kord aastas). Ajakiri oli eelkäija aastal 2006 ja 2007 Hempen Verlag'i kirjastuse avaldatud aastaraamatule "estonia Jahrbuch der estnischen Literatur", mille väljaandja oli Irja Grönholm. http://erb.nlib.ee/?kid=12001685[alaline kõdulink] (vaadatud 27.01.2013) Eesti entsüklopeedia veebis [1] (vaadatud 27.01.2013) http://tallinn.ester.ee/search*est/X?SEARCH=Zeitschrift+f%C3%BCr+estnische+Literatur&searchscope=1&SUBMIT=OTSI[alaline kõdulink]
Kangiryuarmiutun

Kangiryuarmiutun on Kanadas (Loodealadel) räägitav inuktituti keele Inuinnaqtuni murde murrak. Inuinnaqtun to English, Nunavut Arctic College Ronald Lowe (1983), Kangiryuarmiut Uqauhingita Numiktittitdjutingit: Basic Kangiryuarmiut Eskimo Dictionary, Committee for Original Peoples Entitlement, Inuvik
John Abbott

Sir John Joseph Caldwell Abbott (12. märts 1821 – 30. oktoober 1893) oli kolmas Kanada peaminister 16. juunist 1891 kuni 24. novembrini 1892. Ta oli anglikaani misjonäri poeg. 1849. aastal abiellus ta anglikaani vaimuliku tütrega ning sai neli poega ja neli tütart. Abbott oli Montréalis edukas jurist ja ärimees. Ta oli seotud mitme raudtee-ehituse projektiga. 1854. aastal sai ta McGill College'is tsiviilõiguse alal bakalaureusekraadi ja 1867. aastal doktorikraadi. 1855. aastast oli ta samas äri- ja kriminaalõiguse professor. Aastatel 1887–1889 oli ta Montréali linnapea. 1891. aastal sai temast Kanada esimene Kanadas sündinud peaminister. Ta loobus 1892. aastal ametist areneva ajukasvaja tõttu ning suri järgmisel sügisel 72-aastaselt.
Opatija

Opatija on linn Horvaatias lääneosas, Aadria mere rannikul Istria poolsaarel ning on üks vanimaid turismisihtkoht Horvaatias. 2011. aasta rahvaloenduse järgi elas linnas 11 659 elanikku. Register of spatial units of the State Geodetic Administration of the Republic of Croatia 2021 Croatian census: population data by age, sex, settlement CROATIAN BUREAU OF STATISTICS. "POPULATION BY AGE AND SEX, BY SETTLEMENTS, 2011 CENSUS" (inglise). Vaadatud 27.01.2013.  Opatija – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Opatija koduleht (horvaadi keeles)
Netsilingmiutut

Netsilingmiuti murre (enda nimi Nattiliŋmiut) on Kanada Nunavutis räägitav Lääne-Kanada inuiti keele murre. Nattilik (enda nimi Nattilingmiutut; ingl. Natsilik subdialect, Natsilik proper). Hõimud: Arvertormiut, Netsilingmiut, Kuungmiut Arviligjuaq (ingl. Arviligjuaq subdialect). Hõimud: Arviligjuarmiut, Sinimiut Utkuhiksalik (enda nimi Utkuhiksalingmiutitut; ingl. Utkuhiksalik subdialect, Utkuhikhalik, Gjoa Haven dialect). Hõimud: (?) Ahagmiut, (?) Hanningařuqmiut, (?) Ilivilermiut, Ugyulingmiut, Qeqertarmiut, Utkuhiksalingmiut (ingl. Utkuhiksalik proper) š "šr" kirja sarnane. Uqšuqtuuq — Gjoa Haven hikšik — ümiseja mikšaanut — umbes ř [ɉ] (ᖬ řa ᖨ ři ᖪ řu ᖭ řaa ᖩ řii ᖫ řuu) ᐃᖨ iři — silm (Inuktitut ᐃᔨ iji) ᐅᒡᖪᒃ ugřuk — hüljes (Erignathus barbatus) (Inuktitut ᐅᒡᔪᒃ ugjuq) ᑭᐅᖪᖅ kiuřuq — ta vastused, vastuste (Inuktitut ᑭᐅᔪᖅ kiujuq) ᐊᐱᕆᖪᖅ apiriřuq — ta küsib (Inuktitut ᐊᐱᕆᔪᖅ apirijuq) ŋ – ᖕ (ng) avinŋuaq — lemming kiŋŋaq — mägi Rahvastik 2001 Nunavut: Shelley Tulloch (2005), Aulapkainahuarniq Inuit Uqauhiinnik Nunavunmi ᐃᓄᐃᑦ ᐅᖃᐅᓯᖕᒋᑦ ᐊᔾᔨᐅᓇᖏᑦᑐᑦ ᓄᓇᕗᒻᒥ Preserving Inuit Dialects in Nunavut[alaline kõdulink], research report. Prepared for the Office of the Languages Commissioner of Nunavut Iqaluit, Nunavut, January 2005
Ilukirjandus ja Kunst

Ilukirjandus ja Kunst oli aastatel 1940–1949 tegutsenud Eesti NSV riiklik kirjastus. Kirjastus kuulus Eesti Riiklikku Kirjastuskeskusse. Aastatel 1940–1941 tegutses kirjastus Tartus, 1944. aastast Tallinnas. Tartus tegutsenud kirjastus andis välja lisaks propaganda teostele ka Eesti Vabariigi aegselt tõlgitud teoseid. Lisaks kannavad mitmed selle perioodi raamatute kõvad köited Taska köitemärgist. Kirjastus kirjastas 731 raamatut, mille kogutrükiarv oli üle 5 miljoni eksemplari. Aastal 1949 ühines Ilukirjandus ja Kunst koos veel mitme kirjastusega Eesti Riiklikuks Kirjastuseks. EE 12. köide, 2003: 162.
Vene Kirjandusring Tallinnas

Vene Kirjandusring Tallinnas (vene Литературная кружок в Ревеле; lühemalt: Kirjandusring) oli 1898–1940 Tallinnas töötanud vene kirjandushuvilisi jt kultuuritegelasi koondav ühendus. Aastatel 1919–1933 juhtis ühenduse tegevust Aleksandr Peškov. Ühenduse tegevuse kõrgperioodid oli 1920–1921 ja 1926–1929 (liikmeid 158). Aastal 1929 tegutses ühenduse juures "Чугунное кольцо" (Malmsõrmus), mille moodustasid noored luuletajad. http://ise.elnet.ee/record=b1987596*est (vaadatud 27.01.2013) EE 12. köide, 2003: 225.
Jaroslavli eesti kunstnike kollektiiv

Jaroslavli eesti kunstnike kollektiiv oli Teise maailmasõja ajal Nõukogude Liidu valitsuse korraldusel 1942. aastal Jaroslavli kogunenud eestlastest kunstnikud ja graafikud. EK(b)P Keskkomitee otsusega määrati 25. aprillil 1942 kolmeliikmeline kunstnikke organiseeriv büroo, koosseisus Adamson-Eric, Aino Bach ja Richard Sagrits, sekretärina töötas Boris Lukats. Sama aasta juulis asutati maalijate ja graafikute ühisateljee, kus asusid tööle Priidu Aavik, Arnold Alas, Märt Bormeister, Karl Burman (noorem), Eduard Einmann, Alo Hoidre, Jaan Jensen, Ernst Kollom, Paul Luhtein, Evald Okas, Eugen Vaino, Hendrik Vitsur. Skulptorid Aleksander Kaasik, Enn Roos, Garibaldi Pommer ja Ferdi Sannamees asusid tööle Moskvas. Kollektiivi esimeseks ühiseks suurürituseks oli osalemine näitusel "Suur Isamaasõda", mis avati 7. novembril 1942 Moskvas. Näitusel osales 11 eesti kunstnikku 18 teosega. Järgmisel aastal osaleti Punaarmee 25. aastapäeva tähistamise näitusel "Rinne ja tagala" ja Lydia Koidula 100. sünniaastapäevale pühendatud näitusel. Kollektiiv tegi õppesõidu Palehhi. Suurimaks ettevõtmiseks kujunes 1943. aastal Moskvas toimunud Jüriöö 600. aastapäevale pühendatud näitus. Aastal 1943 asutati mõnede kollektiivi liikmete eestvedamisel Eesti Nõukogude Kunstnike Liit. EE 12. köide, 2003: 166. Leo Soonpää, Nõukogude Eesti preemiate saajad kujutava kunsti ja arhitektuuri alal. Jaroslavli kollektiiv - Sirp ja Vasar, 21.07.1947
Steve Reich

Steve Reich (õieti Stephen Michael Reich; sündinud 3. oktoobril 1936 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide helilooja, üks minimalistliku muusika pioneeridest. Tema tuntumad teosed on näiteks "It's Gonna Rain", "Clapping Music", "Music for 18 Musicians", "Different Trains", "Music for Pieces of Wood", "Nagoya Marimbas", "City Life". 1994 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks
Säraküünal

Säraküünal on väike käeshoitav pürotehnilise ainega kaetud metallist traatvarras, mis põleb suhteliselt aeglaselt ja pillub laiali heledaid sädemeid. Tavaliselt on metallist vardake umbes 20 cm pikk. Säraküünla valmistamiseks on varras kaetud paksu pürotehnilise aine massiga ja lastud siis kuivada. Varda üks ots on katmata, et sellest saaks käega kinni hoida. Säraküünal süüdatakse põleva ainega kaetud otsast ning vardal olev aine põleb järk-järgult suunaga varda käepoolse otsa poole kuni kogu aine on ära põlenud ja alles jääb metallist varras. Säraküünlaid kasutatakse meelelahutuseks pidupäevadel, USA-s näiteks iseseisvuspäeval, Eestis ja Soomes põhiliselt jõulude ja aastavahetuse ajal.
Francesco De Piccoli

Francesco De Piccoli (sünniaeg ja -koht: 29. november 1937; Campalto,Veneetsia) on Itaalia endine poksija. Ta oli raskekaalus (üle 81 kg) Itaalia meister aastatel 1959 ja 1960. aastal. De Piccoli võitis raskekaalus (üle 81 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks. De Piccoli poksis detsembrist 1960 kuni detsembrini 1965 elukutselisena. Ta osales kokku 41 kohtumisel ning võitis neist 37 (neist 29 nokaudiga) ja kaotas 4 (need kõik nokaudiga) kohtumist. 38. Itaalia meistrivõistlused poksis. Milano 1959. Tulemused inglise keeles 39. Itaalia meistrivõistlused poksis. Torino 1960. Tulemused inglise keeles 17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rooma 1960. Tulemused inglise keeles Francesco De Piccoli veebisaidil Olympedia (inglise) Francesco De Piccoli veebisaidil BoxRec (inglise) Francesco De Piccoli koduleht. Itaalia keeles
Eesti Kunstifond

Eesti Kunstifond oli aastatel 1989–1996 tegutsenud majandusühendus, mis asus Eesti Kunstnike Liidu juures; 1944. aastal asutatud NSV Liidu Kunstifondi Eesti Vabariikliku Osakonna (1958.a juunist Eesti NSV Kunstifond) õigusjärglane. Ühenduse ajalugu ulatub aastasse 1940, mil loodi Eesti NSV Kunstnike Kooperatiiv. Aastal 1941 lõpetas see tegevuse. Aastal 1944 asutati NSV Liidu Kunstifondi Eesti Vabariiklik Osakond, mille ülesanded kattusid endise Kooperatiivi omadega. Kunstifond tegeles Nõukogude perioodil muu hulgas kunstnike näituste toetamisega, ostis ja müüs kunstiteoseid. Kunstifondi varade toel asutati Tallinna ja Tartu kunstikombinaat "Ars". Taasiseseisvunud Eesti vabariigi ajal kunstifondi ülesanded ahenesid ja peamiselt tegeles see kinnisvara haldamise ja mitmete ateljeede vahendamisega. Pärast 1996. aasta Kunstifondi likvideerimisest läksid selle varad Eesti Kunstnike Liidule. Sihtasutus US Kunstifond https://web.archive.org/web/20131004221352/http://www.okupatsioon.ee/et/eesti-1940-1991/9-kunst (vaadatud 27.01.2013) EE 12. köide, 2003: 63–64.
Eesti NSV Kunstifond

Eesti NSV Kunstifond oli Eesti NSV Kunstnike Liidu majandus- ja finantsorganisatsioon. Kunstifond asutati 1943. aastal nõukogude tagalas pärast Eesti NSV Kunstnike Liidu asutamist viimase majandusorganisatsioonina ning kandis 1957. aastani nime NSV Liidu Kunstifondi Eesti Vabariiklik Osakond. Kunstifondi põhiülesandeiks oli kunstnike loominguliseks tööks vajaminevate materiaalsete tingimuste tagamine, loomingulisele tööle kaasaaitamine, kõrgel ideelisel ja kunstilisel tasemel olevate kunstitööde loomine ning rahva kultuuritaseme tõstmine. Kunstifondi alluvuses oli neli iseseisvat ettevõtet: Tallinna kombinaat Ars (endise nimega Tallinna Kunstitoodete Kombinaat), Tartu kombinaat Ars, kesksalong-kauplus Ars ja kirjastus Kunst. Kõik Kunstifondi süsteemid loodud kunstiväärtused realiseeriti ning tekkinud summade eest finantseeriti näituse- ja ostutegevust, kunstnike lepingulisi ja eksperimentaalseid töid ning graafika eksperimentaalateljee tööd. Kunstifondi kaudu said kunstnikud sotsiaalseid tagatisi (haigusraha, toetusraha) ning elamis- ja ateljeepindu. Kunstifondil oli salong-kauplusi üle Eesti, kus realiseeriti kombinaatide ateljeede toodangut. 1983. aastal avas Kunstifond samal eesmärgil Tallinnas Draakoni galerii. Fondil olid loomingulised baasid Lahemaal Altja lähedal ja Musta mere ääres. Eesti Kunstifond Jaak Olepi intervjuu Kunstifondi direktori Andres Kompusega, Sirp, 1974
Tordipõhi

Tordipõhi on küpsetis, mida kasutatakse keskse elemendina tordi valmistamisel. Tordipõhi küpsetatakse ahjus magusast tainast vastavalt tulevase tordi kujule kas ümmarguses või nelinurkses vormis. Taina koostis varieerub vastavalt retseptile. Tordipõhja on võimalik osta ka poest valmiskujul. Tordipõhi kaetakse soovitud katte ja lisanditega, nt martsipaniga, šokolaadiga, mahlatarretisega, vahukooretordi puhul vahukoorega. Tordipõhi võidakse lõigata ka kihtideks ja kihtide vahele panna täidist (moosi, kreemi jne).
Gheorghe Negrea

Gheorghe Negrea (21. aprill 1934; Sibiu – 2001; Bukarest) oli Rumeenia poksija. Ta oli kokku seitsmekordne Rumeenia meister aastatel 1955–1961. Negrea sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale James Boydile (USA). Ta osales poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Anthony Madiganile (Austraalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Aleksei Kisseljovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Negrea võitis poolraskekaalus (kuni 81 kg) 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks. Ta sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) hõbemedali 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Zbigniew Pietrzykowskile (Poola) ning 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Giulio Saraudile (Itaalia). 16. suveolümpiamängude poksivõistlus. Melbourne 1956. Tulemused inglise keeles 17. suveolümpiamängude poksivõistlus. Rooma 1960. Tulemused inglise keeles 18. suveolümpiamängude poksivõistlus. Tōkyō 1964. Tulemused inglise keeles 12. Euroopa meistrivõistlused poksis. Praha 1957. Tulemused inglise keeles 13. Euroopa meistrivõistlused poksis. Luzern 1959. Tulemused inglise keeles 14. Euroopa meistrivõistlused poksis. Belgrad 1961. Tulemused inglise keeles Gheorghe Negrea veebisaidil Olympedia (inglise)
Oksana Romanenkova

Oksana Romanenkova (aastani 1992 Oksana Hutornaja; sündinud 1. novembril 1970 Tallinnas) on endine iluuisutaja ja praegune treener. Aastal 1997 lõpetas ta Tallinna Tõnismäe Reaalkooli ja 2001. aastal kõrgkooli LEX rakendussotsioloogina. Aastatel 1987, 1988, 1989, 1990 ja 1992 tuli ta Eesti meistriks naisüksiksõidus. Oksana Romanenkova omab iluuisutamistreeneri 4. kategooria kutsetaset. Tema käe all on teiste seas treeninud poeg Viktor Romanenkov. 1988 Eesti parim naisiluuisutaja 2006 ja 2009 parim poiste üksiksõidu treener Sissekanne Eesti spordiregistris. Vaadatud 27. jaanuar 2013. Biograafia ESBL-is
Firenze Ülikool

Firenze Ülikool (itaalia keeles Università degli Studi di Firenze) on kõrgem õppeasutus Itaalias Firenzes. Kool arenes välja Firenze vabariigi poolt 1321. aastal asutatud Studium Generale'st, kus õpetati tsiviil- ja kanoonilist õigust, "klassikalist" kirjandust ja meditsiini. 2004/2005 õppeaastal oli ülikoolis 12 teaduskonda ja 70 osakonda, 122 bakalaureuseõppe kursust ja 111 magistriõppe kursust. Ülikooli 12 teaduskonnas ollakse tegevad järgmistel aladel: Põllumajandus Arhitektuur Kaunid kunstid Majandus Haridus Tehnikateadused Õigus Matemaatika, füüsika ja loodusteadused Meditsiin Farmaatsia Poliitikateadus "Cesare Alfieri" Psühholoogia Enrico Fermi – Nobeli füüsikaauhind 1938 Sandro Pertini – Itaalia seitsmes president (1978–1985) Lamberto Dini – Itaalia 75. peaminister, Itaalia välisminister (1996–2001) Michaëlle Jean – Kanada kindralkuberner (2005–2010) Nicolaus V – 208. paavst Pius II – 210. paavst Giovanni Sartori – Itaalia poliitikateadlane Guida dell'Ateneo Fiorentino. Anno Accademico 2013/2014. Vaadatud 13.06.2014.  Firenze Ülikool – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (itaalia keeles)
Vahukoor

Vahukoor saadakse piimakoore standardiseerimisel ≥35% rasvasisalduseni ning saadud koore edasisel pastöörimisel või kõrgkuumutamisel. Eestis on müügil 35- ja 38-protsendise rasvasisaldusega vahukoor. Vahukooreks nimetatakse ka vahuks töödeldud rõõska koort. Üle 30% rasvasisaldusega koort on võimalik vahustada, sest selles olevad rasvamolekulid hoiavad kinni õhumulle. Piimataoliseks massiks seda vahustada ei saa. Kui koort vahustada liiga kaua, muutub vaht võiks ja petiks. Rasvasemast koorest (38%) saab püsivama vahu, kuid see pole nii õhuline. Väiksema rasvaprotsendiga (35%) vahukoorest saab küll õhulisema vahu, kuid selle omadused säilivad vähem aega. Alla 30% rasvasusega koort saab vahustada vaid koos lisaainetega. Vahustamiseks võidakse kasutada visplit, purki, šeikerit, mikserit, köögikombaini. Vahukoor muudetakse tihti suhkruga magusaks, võidakse lisada ka muid maitseaineid, nt vanilli. Vahukoort kasutatakse magustoitudes ja jookide, näiteks kohvi, kakao või piimakokteili lisandina. Vahukoort müüakse ka poes valmiskujul, näiteks dosaatoriga purgis rõhu all. Kohvikoor Vahukooretort Vastlakukkel [1]. Eesti Piimaliit
Chariton

Chariton [har'itoon] (vanakreeka keeles Χαρίτων, tuntud ka lisanimedega Aphrodisieus või Aphrodisios; täpne eluaeg ei ole teada) oli vanakreeka kirjanik, vanima täielikult säilinud kreeka romaani autor. Chariton oli pärit Früügia linnast Aphrodisiasist, ent tema elust ei ole midagi teada. Ta kirjutas kaheksast osast koosneva teose "Chaireas ja Kallirhoe" (kreeka keeles "Τὰ περὶ Χαιρέαν και Καλλιῤῥόην"), mis on ilmselt vanim terviklikult säilinud vanakreeka romaan. Papüüruseleidude põhjal võis teos olla kirjutatud 1. sajandi lõpus või 2. sajandi alguses. Teos on säilinud ainult ühes käsikirjas, mis pärineb 13. sajandist. Selle tekst avaldati alles 18. sajandil. Consuelo Ruiz-Montero, "Aspects of the Vocabulary of Chariton of Aphrodisias", Classical Quarterly 41.2, 1991, lk. 484–489, doi:10.1017/S0009838800004614
Kuppel

Kuppel on arhitektuurielement, mis kujutab endast õõnsat kera või muu sarnase pöördkeha ülemist poolt. Kupliks nimetatakse ka mis tahes muud sarnase õõnsa ja ümara kujuga eset või rajatist, mis on tavaliselt mõeldud millegi katmiseks. Kuldsed sibulakujulised kuplid Kuppelvõlv Lambikuppel Kuppeltelk Pseudokuppel Sibulkuppel
Utkuhiksalingmiutitut

Utkuhiksaliki murre (enda nimi Utkuhiksalingmiutitut ᐅᑦᑯᓯᒃᓴᓕᖕᒥᐅᑎᑐᑦ ) on Kanada Nunavutis räägitav Netsilingmiuti murde murrak. Utkuhiksalik ařgaq 'käsi' (Nattilik ažgak) Utkuhiksalik aqiřgiq 'rabapüü' (Nattilik aqigžeq) Utkuhiksalik ipřit 'te' (Nattilik ižvit) Carrie J. Dyck et Jean L. Briggs , "Historical antecedents of /h/, /s/, /j/ and /ř/ in Utkuhiksalik (Inuktitut)", Études/Inuit/Studies, vol. 29, n° 1-2, 2005, p. 307-340. https://web.archive.org/web/20121208080213/http://homes.chass.utoronto.ca/~inuit/UIDP/index.html Utkuhiksalingmiut Inuktitut Dictionary Project ᑐᑭᕐᑲᖅᑐᑦ ᐅᑦᑯᓯᒃᓴᓕᖕᒥᐅᑦ ᐅᕐᑲᐅᓯᖕᒋᑦ Utkuhiksalingmiut Inuktitut Dictionary Project ᑐᑭᕐᑲᖅᑐᑦ ᐅᑦᑯᓯᒃᓴᓕᖕᒥᐅᑦ ᐅᕐᑲᐅᓯᖕᒋᑦ
Ars

ARS (täisnimega: Eesti NSV Kunstifondi Tallinna Kombinaat ARS) oli 1944. aasta detsembris rajatud Eesti NSV Kunstifondi allasutus. Asutamise ajal kandis ühendus nime Tarbekunsti Keskus, aastast 1957 kandis nime Kunstitoodete Kombinaat ja aastast 1975 Eesti NSV Kunstifondi Tallinna Kombinaat Ars. Esimesel aastal töötas kombinaadis 400 inimest, neist 20 kunstnikku, tootmisse läksi 180 kavandit. 1974. aastaks oli kombinaadil keraamika-, nahkehistöö-, metallehistöö-, tekstiili-, dekoratiivkudumis-, kujundustöö- ja monumentaalkunstiateljee. Töötajate üldarv oli 735, nendest 95 kunstnikku. Tootmisse läks 1400 kavandit nii kombinaadis töötavate kui ka vabakunstnike loomingut. Keraamikaateljee rajati 1948. aastal. Seal valmisid pisiplastika, aiavaasid, vaasid, kohviserviisid, kannud, kruusid jms. 1945. aastal rajatud nahkehistöö ateljees viljeldi eesti nahkehistööle omaseid klassikalisi tehnikaid nahavooli, nahalõiget ja -põletust. Sortimenti kuulusid karbid, karbikesed, rahataskud ja raamatuköited. Metallehistöö ateljees valmistati kuld- ja hõbeehteid, vasest kohvikanne, suveniire ning dekoratiivvorme. Tekstiili- ja dekoratiivkudumise ateljeed loodi koos 1945. aastal. Varsti moodustas kumbki eriharu oma ateljee. Tekstiiliateljees valmistati pearätte ja silmkoeesemeid, dekoratiivkudumise ateljees dekoratiivkangaid. Kujundustöö ateljeele, tollasele Tarbekunsti Keskuse Dekoratiivkunsti Ateljeele, pani 1948. aastal aluse kunstnik Jaan Siirak. Aastal 1987 hakkasid Arsi kuuluvad ateljeed ettevõttest eralduma ja iseseisvuma. Esimesed kaks olid Ars-Juveel ja Ars Monumentaal. Nüüd kuulub hoone Eesti Kunstnike Liidule ning tegutseb ARS Kunstilinnaku nime all. Eesti NSV ametitelefonid. Tallinn: Eesti Raamat. 1981. Lk 24. Jaak Olepi intervjuu Kunstifondi direktori Andres Kompusega, Sirp, 1974 EE 12. köide, 2003: 25. EKL (2020). "ARS Kunstilinnak".
Nattiliki inuiti keel

Nattiliki inuiti murrak (enda nimi Nattiliŋmiutut ᓇᑦᑎᓕᖕᒥᐅᑐᑦ ) on Kanada Nunavutis (Taloyoak ja Repulse Bay) räägitav Netsilingmiuti murde murrak. ažgak käsi aqigžeq rabapüü ižvit te Carrie J. Dyck et Jean L. Briggs , "Historical antecedents of /h/, /s/, /j/ and /ř/ in Utkuhiksalik (Inuktitut)", Études/Inuit/Studies, vol. 29, n° 1-2, 2005, p. 307-340.
Plácido Domingo

Plácido Domingo (sünninimi José Plácido Domingo Embil; sündinud 21. jaanuaril 1941) on hispaania laulja (tenor) ja dirigent. Ta moodustas koos José Carrerase ja Luciano Pavarottiga kuulsa trio Kolm tenorit.
Kunst ja Kodu

Kunst ja Kodu oli aastatel 1958-1990 ilmunud almanahh. Seda andis välja kirjastus Kunst. Almanahhi ilmus kokku 59 numbrit. Kui almanahhi koostaja oli Leida Madisson (aastatel 1958-1971), siis kajastas see peamiselt kodukujundustemaatikat. Andres Toltsi ajal (1974-1982) väljaande temaatika laienes ja seal kajastati muu hulgas kunstiteooriaid, kaasaegset kunsti ja eksperimentaalseid mõttevoole. http://www.trtr.ee/et/2009/naitus09/kunstkodu09[alaline kõdulink] (vaadatud 27.01.2013) EE 12. köide, 2003: 254.
Nunatsiavummiutut

Nunatsiavuti keel (enda nimi Inuttut, Inuttitut, Nunatsiavummiutut, Labradorimiutut) on Kanada Newfoundland ja Labradoris (Nunatsiavutis) räägitav Ida-Kanada inuiti keel. Põhja-Nunatsiavuti murre (ingl. Northern Labrador subdialect, Labrador Inuttut). Hõimud: Kongithlushuamiut, Chuckbuckmiut, Nunenumiut, Avitumniut Rigoleti murre (ingl. Rigolet subdialect, Rigolet Inuttut). Hõimud: Aivitumiut, (?) Netcetumiut, (?) Puthlavamiut â = aa e = ii o = uu ĸ = q Saksa laensõnades: ailvat (< saksa elf) 11 ainsik (< saksa eins) 13:00 fiarâ (< saksa vier) 16:00 Fraitâg ( < saksa Freitag) Reede kâttopalak (< saksa Kartoffel) kartul Metvog (< saksa Mittwoch) kolmapäeval Montâg (< saksa Montag) Esmaspäev naina (< saksa neun) üheksa sâksit (< saksa sechs) kuus senat (< saksa zehn) kümme sepat (< saksa sieben) seitse silipa (< saksa Silber) münt situnati (< saksa Stunde) tund Sontâg (< saksa Sonntag) Pühapäev Sunâpint (< saksa Sonnabend) Laupäev suvai (< saksa zwei) kaks suvailva (< saksa zwölf) 12 tarai (< saksa drei) kolm taraitijik (< saksa dreißig) 30. püss ja laskemoon Tenistâg (< saksa Dienstag) Teisipäev Tonistâg (< saksa Donnerstag) Neljapäev viaga (< saksa vier) neli vogik (< saksa Woche) nädalat Inuktitut Living Dictionary http://www.labradorvirtualmuseum.ca/english-inuttut.htm