laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Heinrich Borwin I (Mecklenburg)

Heinrich Borwin I (suri 28. jaanuaril 1227) oli valitsev Mecklenburgi isand 1178. aastast kuni oma surmani. Mõnikord kasutatakse tema nime ladinakeelseid versioone ("Borwinus" või "Burwinus"); leitud on ka vorm "Buruwe", nagu ka "Henricus Buruwi", "Heinricus Buriwoi" ja "Hinricus Burwy". Heinrich Borwin I oli Pribislawi poeg. Pribislaw oli obodriidide vürst ja esimene Mecklenburgi isand. Ta suri 30. detsembril 1178 haavadesse, mille ta sai turniiril Heinrich Lõvi õukonnas Lüneburgis, ja Heinrich Borwin I oli tema järel Mecklenburgi isand. Veidi enne Pribislawi surma abiellus Heinrich Borwin I Heinrich Lõvi tütre Matildaga. Heinrich Borwin I pidas mitu aastat sõda oma nõo Nikolaus I-ga. Tema äi ei saanud teda selles sõjas abistada. See välisabi puudumine äratas Taani kuninga Knud VI tähelepanu, kes kasutas olukorda oma positsiooni laiendamiseks Läänemere rannikul. Taanlased võtsid Heinrich Borwin I vangi. Ta pidi loovutama Rostocki Taanile ja võtma Knud VI oma lääniisandaks. 1200. aastal tagastas Knud Rostocki talle lääniks. 1202. aastal võitles ta Taani poolel Stellau lahingus. Taanlased võitsid ja Heinrich Borwin sai veel kaks lääni: Gadebuschi ja Ratzeburgi. 1218. ja 1219. aastal abistas ta taanlasi Eesti vallutamisel ja aastatel 1225–1227 abistas ta neid sõjas Schauenburgi vastu. Heinrich Borwin I taaselustas Rostocki ja Wismari linnad ning rajas Dobbertini, Tempzini ja Sonnenkampi kloostrid. Heinrich Borwin I oli kaks korda abielus. Tema esimene naine oli Heinrich Lõvi tütar Matilda. Nad said kaks poega: Nikolaus II (suri 1225) Heinrich Borwin II (suri 1226) Tema teine naine oli Adelaide. Nad said tütre: Elisabeth (suri 1265)
Nikolaus I (Mecklenburg)

Nikolaus I (tuntud ka kui Niklot I; enne 1164 – 25. mai 1200) oli valitsev Mecklenburgi isand 1178. aastast kuni oma surmani. Ta oli Rostocki isanda ja obodriidide vürsti Wertislawi poeg. Ta võitles koos taanlaste ja Friedrich I Barbarossaga Heinrich Lõvi vastu. Aastatel 1183–1185 pidas ta sõda oma nõo Heinrich Borwin I vastu. Nikolaus sai toetust taanlastelt; Heinrich Borwin I ei saanud väljastpoolt toetust. Taani kuningas Knud VI märkas seda toetuse puudumist ja kasutas võimalust oma positsiooni tugevdamiseks Läänemere rannikul. 1185. aastal võtsid Nikolaus I ja Heinrich Borwin I Knud VI oma lääniisandaks. Vastutasuks läänistas Knud Nikolaus I-le Rostocki isandkonna. 25. mail 1200 võitlesid Nikolaus I ja Heinrich Borwin Waschowi lahingus, mis oli osa sõjast Holsteini krahvi Adolf III vastu. Mecklenburgi pool võitis ja tagas endale piirkonna, mis nüüd on Mecklenburgi edelaosa. Kuid Nikolaus I langes selles lahingus.
Sergei Furgal

Sergei Ivanovitš Furgal (vene Сергей Иванович Фургал; sündinud 12. veebruaril 1970 Pojarkovos Amuuri oblastis) on Venemaa poliitik ja ettevõtja. Aastatel 2018–2020 oli ta Habarovski krai kuberner. 10. veebruaril 2023 mõistis Moskva oblasti Ljubertsõ linnakohus ta mõrvade organiseerimise eesti 22 aastaks vangi range režiimiga koloonias. https://www.interfax.ru/russia/885603
Paranali observatoorium

Paranali observatoorium on Euroopa Lõunaobservatooriumi (ESO) koosseisu kuuluv observatoorium. See paikneb Tšiilis Atacama kõrbes asuval Cerro Paranali mäel. Observatooriumis asub kuus teleskoopi, millest suurim on Väga Suur Teleskoop (VLT). Muud kasutusel olevad teleskoobid on VISTA, VLT Survey Telescope (VST), Next-Generation Transit Survey (NGTS) ja SPECULOOS.  Pikemalt artiklis Väga Suur Teleskoop Väga Suur Teleskoop koosneb neljast teleskoobist, mille peapeeglite diameeter on 8,2 meetrit. VLT töötab nähtava valguse ja infrapuna lainepikkustel. Teleskoobid töötavad tavaliselt eraldi, kuid neid saab kasutada astronoomilise interferomeeterina.  Pikemalt artiklis VISTA (teleskoop) VISTA ehk Visible & Infrared Survey Telescope for Astronomy on teleskoop, mille peapeegli läbimõõt on neli meetrit. VISTA töötab infrapuna lainepikkusel ja see ehitati ESO Väga Suure Teleskoobi lähedusse 18 Suurbritannia ülikooli koostöös. VISTA anti ESO-le üle 2009. aastal.  Pikemalt artiklis VLT Survey Telescope VLT Survey Telescope või VST on 2,6-meetrise peegliga teleskoop, mida kasutatakse VLT vaatluste abistamiseks.  Pikemalt artiklis Next-Generation Transit Survey Next-Generation Transit Survey (NGTS) on rajatis, mida kasutatakse eksoplaneetide otsimiseks. NGTS koosneb 12 0,2-meetrise peegliga robotteleskoobist ning selle eesmärgiks on avastada super-Maasid ja Neptuuni suuruseid eksoplaneete, kasutades transiidimeetodit. NGTS alustas tööd 2015. aastal.  Pikemalt artiklis SPECULOOS SPECULOOS koosneb neljast teleskoobist, mille peapeegli läbimõõt on üks meeter. SPECULOOSi eesmärgiks on leida eksoplaneete ülikülmade kääbuste ja pruunide kääbuste juurest. Paranali observatooriumi peasissepääs Panoraamfoto lõunataevast Paranali observatooriumi kohal ESO Residencia (keskel vasakul) ja baaslaager Õhuvaade VLT, selle abiteleskoobid ja VST The NGTS koos VLT ja VISTA-ga (tagaplaanil) VLT päikeseloojangul VLT teleskoop kasutamas laserjuhttähte Taevas VLT kohal SPECULOOSi kolm teleskoopi "Paranal Observatory". ESO. Vaadatud 25. juuli 2020. "Very Large Telescope". ESO. Vaadatud 25. juuli 2020. "NGTS facility achieves first light". ESO. Vaadatud 25. juuli 2020.
VLT Survey Telescope

VLT Survey Telescope (VST) on Euroopa Lõunaobservatooriumi (ESO) Paranali observatooriumis asuv teleskoop. See asub Atacama kõrbes Cerro Paranali mäel, paiknedes Väga Suure Teleskoobi juures. VLT Survey Telescope-i peapeegli diameeter on 2,6 meetrit ja abipeegli diameeter 93 cm. VST on projekteeritud töötama nähtava valguse lainepikkustel. Teleskoobi eesmärgiks on toetada Väga Suure Teleskoobi vaatlusi. VST esimesed pildid avaldati 2011. aastal. "VLT Survey Telescope". ESO. Vaadatud 25. juuli 2020. "First Images from the VLT Survey Telescope". ESO. Vaadatud 25. juuli 2020.
Pribislaw (Mecklenburg)

Pribislaw (suri 30. detsembril 1178) oli obodriidide vürst ja esimene Mecklenburgi vürst (1167–1178). Pribislaw oli üks kolmest obodriidi pealiku Nikloti pojast; viimane tapeti 1160. aastal Saksimaa hertsogi Heinrich Lõvi ja Taani kuninga Valdemar Suure ühiskampaanias. Obodriidide territoorium jaotati suuresti saksi isandate vahel, kuid Pribislaw jätkas võitlust Heinrichi vastu Werle kindlusest Warnowi jõe ääres Rostocki lähedal, ainsalt territooriumilt, mis jäi Pribislawile ja tema vennale Wertislawile. Nikloti pojad korraldasid 1163. aastal sakside võimu vastu ulatusliku mässu. Kui Wertislaw ja suur osa slaavi aadlist Heinrichi poolt Werle piiramisel vangistati, purustas Pribislaw palju endisi obodriidi linnuseid, sealhulgas Mecklenburgi, kus kõik meessoost flaamidest kaitsjad (asunikud Flandriast) tapeti. Pärast seda, kui Pribislaw vallutas Malchowi ja Quetzini, surus Heinrich Lõvi mässu veriselt maha. Wertislaw poodi Malchowis avalikult üles. Taani laevastiku toel alistas sakside armee 1164. aastal slaavlased verises Vercheni lahingus. Pribislaw põgenes pärast Pommerisse, kuid viis hiljem rüüsteretked Schwerini ja Ratzeburgi krahvkondadesse. Tsistertslaste ordu misjonär Berno veenis Pribislawi asuma kristlaste poolel paganlike slaavlaste vastu. Konfliktis saksi aadliga ja liitlast otsides taastas Heinrich Pribislawi 1167. aastal võimule kui Mecklenburgi, Kessini ja Rostocki vürsti; Schwerini krahvkond jäi frangi-saksi kontrolli alla. Pribislawi taastamine võimule rajas Mecklenburgi algselt slaavi päritolu dünastia, mis kestis aastani 1918. Võrdluseks - polaabide ja vagride maad läänes olid saksi isandate poolt üle võetud. Pribislawi ristiusku pöördumise aja osas vaieldakse; see on dateeritud enne Nikloti surma 1160. aastal või vürsti võimule taastamisega 1167. aastal. Liidus Saksi hertsogiga võitles Pribislaw paganlike ranide vastu Rügenil. Pribislaw asutas 1171. aastal Doberani kloostri ja õnnistas Schwerini piiskopkonna. Ta osales järgmisel aastal koos Heinrichiga palverännakul Jeruusalemma. Samuti pidas vürst läbirääkimisi oma poja Heinrich Borwin I ja Heinrichi tütre abielu sõlmimiseks. Ta abiellus Wartislaw I tütre Woizlavaga. Pribislaw suri haavadesse, mille sai 30. detsembril 1178 turniiril Lüneburgis, ja tema keha maeti Lüneburgi St. Michaelise kirikusse. 1219. aastal viis tema poeg Heinrich Borwin säilmed äsjavalminud Doberaner Münsterisse, kus need asuvad Pribislawi kabeli sarkofaagis.
C/2020 F3 (NEOWISE)

C/2020 F3 (NEOWISE) on pikaperioodilise orbiidiga komeet, mis avastati 27. märtsil 2020 Ameerika Ühendriikide kosmoseagentuurile NASA kuuluva kosmoseteleskoobiga WISE (Wide-field Infrared Survey Explorer). Et komeet avastati uurimisprogrammi NEOWISE (Near-Earth Object WISE; 'Maalähedaste objektide uurimise laivälja-infrapuna-teleskoop') käigus, nimetati see antud programmi järgi koos astronoomilise tähistusega C/2020 F3. Henry-Laur Allik (22. juuni 2020). Öösel võib palja silmaga näha Maast mööduvat komeeti. ERR
Heinrich Borwin II (Mecklenburg)

Heinrich Borwin II (1170 – 5. juuni 1226), Mecklenburgide dünastia liige, oli Mecklenburgi vürst aastatel 1219-1226 ja Rostocki isand (1225-1226). Heinrich Borwin II oli Mecklenburgi isanda Heinrich Borwin I ja tema naise Mathilde poeg. Ta oli slaavi vürsti Pribislawi pojapoeg, viimane rajas Mecklenburgide dünastia. Pärast tema surma 1226. aastal Güstrowis valitsesid tema neli poega Mecklenburgi ühiselt 1234. aastani. Siis jagasid nad Mecklenburgi Werle, Parchim-Richenbergi, Rostocki ja Mecklenburgi vürstkondadeks. Heinrich Borwin abiellus 1200. aastal Rootsi kuninga Sverker II Karlsoni tütre Kristinaga. Nad said järgmised lapsed: Nikolaus I (1210-1277), Werle isand Johann I Teoloog (1211-1264), Mecklenburgi isand Heinrich Borwin III (1220-1278), Rostocki isand Pribislaw I (1224-1256), Parchim-Richenbergi isand, suri 1275. aastal Margaret (suri pärast 18. augustit 1267) Matilda (suri pärast 23. novembrit 1270)
Suren Hovhannisjan

Suren Hovhannisjan (armeenia keeles Սուրեն Հովհաննիսյան; 19. mai 1914 Ashtarak, Armeenia – 19. september 1986 Vanadzor) oli armeenia näitleja. Tema tütar Alla Hovhannisjan on samuti näitleja.
Meessugu

Meessugu on inimese sugu, mille isendid ei sünnita lapsi. Bioloogias organismid, millel võivad olla erinevalt liigist erinevad paljunemise organid, mida nimetatakse näiteks suguti, munand, spermatosoidid jne ja mille abil on võimalik saada järglasi, nimetatakse isasteks: meessoo loomad on isasloomad ja vastavad taimede isendid on isastaimed. Inimesel ja teistel imetajatel määrab soo Y kromosoomi olemasolu. XY kromosoomidega indiviidid on meessoost ja XX indiviidid naissoost. Keeleteaduses on meessoost teatud liiki sõnad, millel on ühised tunnused grammatika seisukohalt. Mees Naissugu Eesti keele põhisõnavara sõnastik
Johann I (Mecklenburg)

Johann I hüüdnimega Teoloog (u.1211 – 1. august 1264) oli Mecklenburgi isand 1234. aastast kuni oma surmani. Ta oli Heinrich Borwin II vanem poeg. Ta valitses Mecklenburgi koos oma vendadega, kuni nad otsustasid territooriumi 1234. aastal jagada. Vanema pojana sai ta esivanemate kodumaa. 1227. aastal võitis ta taanlasi Bornhövedi lahingus, vabastades sellega Mecklenburgi Taani ülemvõimu alt. Kuid Saksi-Lauenburg ja Holstein hakkasuid seejärel nõudma võimu Mecklenburgi üle ja ta pidi oma suveräänsuse säilitamiseks nende vastu sõda pidama. 1255. aastal kaotas tema vend Pribislaw I oma Parchim-Richenbergi isandkonna pärast konflikti Schwerini piiskopi Rudolf I-ga. Pribislaw võeti piiskopi poolt vangi ja tema vennad jagasid tema territooriumi omavahel, kus Johann I sai Sternbergi. Johann I toetas kirikut ja sakslaste asumist Mecklenburgi, mis oli tema valitsemisajal ikka veel peamiselt slaavi asustusega. 1262. aastal sõlmis ta liidu Welfidega Taani vastu. Ta suri 1264. aastal ja maeti Doberaner Münsterisse. Johann I abiellus Hennebergi krahvi Poppo VII tütre Luitgardiga. Nad said järgmised lapsed: Heinrich I, hüüdnimega "Palverändur" Albrecht I, kaasvalitseja 1264. või 1265. aastast Hermann, Schwerini toomhärra Elisabeth Nikolaus III, Lübecki kanoonik, kaasregent 1275-1283, kui Heinrich I oli Egiptuses vangis Poppo, suri enne 1264. aastat Johann II, kaasregent 1264-1283
Eesti piiripunktide loetelu

Siin on loetletud Eesti piiripunktid ja tollipunktid ning nende asukohad. Rahvusvaheliseks liikluseks avatud Eesti piiripunktid asuvad maanteedel, raudteejaamades, mere- ja piiriveekogude sadamates ning lennujaamades. Holdre piiripunkt, Holdre – Läti piiri tee Ikla piiripunkt, Tallinna–Pärnu–Ikla tee Jäärja piiripunkt, Kilingi-Nõmme – Kiisa tee Koidula piiripunkt, Karisilla–Petseri tee Lilli piiripunkt, Karksi-Nuia – Lilli tee Luhamaa piiripunkt, Riia–Pihkva tee Murati piiripunkt, Riia–Pihkva tee Mõisaküla piiripunkt, Mõisaküla tee Narva-1 piiripunkt, Tallinna–Narva tee Valga-1 piiripunkt, Valga–Uulu tee Valga-2 piiripunkt, Valga, Raja tänav Valga-3 piiripunkt, Valga, Sepa tänav Vana-Ikla piiripunkt, Rannametsa–Ikla tee Vastse-Roosa piiripunkt, Mõniste–Ape tee Narva raudtee piiripunkt, Narva raudteejaamas Orava raudtee piiripunkt, Orava raudteejaamas Valga raudtee piiripunkt, Valga raudteejaamas Dirhami piiripunkt, Dirhami sadam Haapsalu piiripunkt, Haapsalu jahisadam Heltermaa piiripunkt, Heltermaa sadam Kuivastu piiripunkt, Kuivastu sadam Kunda piiripunkt, Kunda sadam Lehtma piiripunkt, Lehtma sadam Lohusalu piiripunkt, Lohusalu sadam Loksa piiripunkt, Loksa sadam Kuressaare-1 piiripunkt, Kuressaare sadam Miiduranna piiripunkt, Miiduranna sadam Muuga piiripunkt, Muuga sadam Mõntu piiripunkt, Mõntu sadam Narva-Jõesuu piiripunkt, Narva-Jõesuu sadam Nasva piiripunkt, Nasva sadam Paldiski-1 piiripunkt, Paldiski Põhjasadam Paldiski-2 piiripunkt, Paldiski Lõunasadam Praaga piiripunkt, Praaga, Vara vald Pärnu-2 piiripunkt, Pärnu sadam Pärnu-3 piiripunkt, Pärnu jahisadam Rohuküla piiripunkt, Rohuküla sadam Roomassaare piiripunkt, Roomassaare sadam Ruhnu piiripunkt, Ringsu sadam Saaremaa sadama piiripunkt, Saaremaa sadam Sillamäe sadama piiripunkt, Sillamäe sadam Sõru piiripunkt, Sõru sadam Tallinna-2 piiripunkt, Meeruse sadam Tallinna-3 piiripunkt, Bekkeri sadam Tallinna-4 piiripunkt, Vene-Balti sadam Tallinna-5 piiripunkt, Paljassaare sadam Tallinna-6 piiripunkt, Hundipea sadam Tallinna-7 piiripunkt, Miinisadam Tallinna-8 piiripunkt, Peetri sadam Tallinna-9 piiripunkt, Lennusadam Tallinna-10 piiripunkt, Patareisadam Tallinna-11 piiripunkt, Vanasadam Tallinna-12 piiripunkt, Pirita sadam Veere piiripunkt, Veere sadam Vergi piiripunkt, Vergi sadam Virtsu piiripunkt, Virtsu sadam Kuressaare-2 piiripunkt, Kuressaare lennujaamas Kärdla piiripunkt, Kärdla lennujaamas Pärnu-1 piiripunkt, Pärnu lennujaamas Tallinna-1 piiripunkt, Tallinna lennujaamas Tallinna-13 piiripunkt, Linnahalli helikopteriterminal Tartu-1 piiripunkt, Tartu lennujaamas Ämari piiripunkt, Ämari lennujaamas Rahvusvaheliseks liikluseks avatud piiripunktid, RT I 2002, 54, 343  Eesti piiripunktid – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Przyłom

Przyłom on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Grójeci maakonnas Chynówi vallas. Przyłom asub Grójecist 11 km idas ja Varssavi kesklinnast ligikaudu 43 km lõunas. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/071427306032-0616818?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 5.10.2022.
Kūdupe raudteejaam

Kūdupe raudteejaam on endine raudteepeatus Pakalnieši–Kūdupe raudteel Alūksne piirkonna Pededze vallas Kūdupe küla juures. Jaam avati 25. augustil 1934. Lisaks jaamahoonele rajati sinna elumaja, rööbasbussidele mõeldud varjualune ja ala, kus rööbasbussid ümber pöörasid. Teise maailmasõja ajal asusid sakslased rajama Pakalniešist Petserisse viivat raudteed, millel Kūdupe oleks kandnud nime Rimbach, ent Nõukogude vägede pealetung tegi nende plaanidele lõpu ja demonteeritud varasemat raudteed enam ei taastatud. Ka Kūdupe raudteejaam jäi suletuks. T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 164-165. lk. ISBN 978-9984-38-698-0 Jaam vanal kaardil
Pakalnieši–Kūdupe raudtee

Pakalnieši–Kūdupe raudtee oli raudtee Läti aladel, mis kulges Pakalnieši raudteejaamast Kūdupe asulani. Puhkenud majanduskriisi tõttu otsustas Läti valitsuse töökaitseosakond 1932. aastal rajada Pakalnieši raudteejaamast 7,8 kilomeetri pikkuse kitsarööpmelise (750 mm) raudtee metsamaterjali väljavedamiseks. Hiljem otsustati tee ehitada pikemaks ja rajati hoopis laiarööpmeline (1524 mm) raudtee. Kohati rajati uus raudtee uuele trassile. Teed ehitasid 700 ametiühingutesse kuuluvat töötuna registreeritud töölist. Töö teostati kiiresti, ent raudtte rajati lihtsustatult. Ehitusel ei kasutatud vajalikku kogust ballasti ja paigaldatud liiprid olid osaliselt ettenähtust väiksemad. Kui 1. aprilliks valminud 15 kilomeetri pikkusel lõigul rongiliiklust alustati, siis oli rongide liikumiskiirus sellel üksnes 10–15 kilomeetrit tunnis. Kogu uus raudtee oli 30 kilomeetri pikkune ja teelõik lõppjaama Kūdupeni avati 25. augustil 1934. 1938. aastal võeti ette raudtee rekonstrueerimine. Sinna veeti uut ballasti ja vahetati alamõõdulised liiprid välja. Selle tulemusel võisid rongid siis arendada kiirust kuni 30 km tunnis, rööbasbussid aga kuni 35 km tunnis. Sealsel raudteel sõitis rööbasbuss, mis aastal 1940 väljus Pakalniešist kell 22:10 ja Kūdupest kell 0:22. Rongide väljumisajad olid seatud nii, et reisijad saaksid Pakalnieši jaamas Gulbenesse suunduvale rongile ümber istuda. Bussis oli 25 istekohta ja 10–15 seisukohta. Kacēni valla initsiatiivil koostati projekt raudtee Kacēnini pikendamiseks, ent sõjaministeerium pidas sellist raudteed strateegilises plaanis ebasoovitavaks. Rongiliiklus lõpetati raudteel aastal 1944. Sakslased asusid nimelt rajama Pakalniešist Petserisse viivat raudteed, mis pidi toimima läbi lõigatud Peterburi-Varssavi raudtee asemel alternatiivse sõjatehnika veoteena. Uuel raudteel olid kavandatud jaamad Orlīšisse, Laura aleviku juurde, Pankjavitsasse, Droitsasse ja Lebedasse. Raudtee lõppes siis Petseri raudteejaamas. Uus raudtee oli standardrööpmeline (1435 mm). Kohalike elanike mälestuste põhjal jõudis seda mööda sõita vaid üks rong, siis pidid sakslased taanduma. Lahkudes rikkusid nad rajatud raudtee ja demonteeritud teed enam ei taastatud. Pakalnieši raudteejaam Aizezere raudteepeatus Sproģi raudteepeatus Svilte raudteepeatus Mālupe raudteejaam Salenieki raudteepeatus Lāčudārzsi raudteepeatus Beja raudteepeatus Oši raudteepeatus Kūdupe raudteejaam 1944. aastal raudtee suleti, selle asemel rajatud sakslaste sõjaväeraudteele olid kavandatud veel mõned jaamad: Orlisis Laura Pankjavitsa Droitsa Lebeda Petseri raudteejaam T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, lk 164–165. ISBN 978-9984-38-698-0 https://spoki.lv/vesture/Linija-Kudupe-Pakalniesi/638329 Läti raudteemuuseum Gints Putiķis. Jaunu dzelzceļa līniju izbūve un valsts dzelzceļu politikas aspekti 20. gs. 20.—30. gados Latgales reģionā ПСКОВСКИЕ ЖЕЛЕЗНЫЕ ДОРОГИ
Peter Green

Peter Green (sündinud Peter Allen Greenbaum; 29. oktoober 1946 London – 25. juuli 2020 Canvey Island, Essex, Inglismaa) oli inglise kitarrist, laulja ja laulukirjutaja. Ta oli ansambli Fleetwood Mac asutajaliige. Green põdes aastaid skisofreeniat ja pidi aastaid vaimuhaiglate vahet käima. Ta naasis muusikategemise juurde 1996. aastal ansambliga Splinter Group, mis käis turneedel 2000. aastatel nime Peter Green and Friends all. Suri Fleetwood Maci asutajaliige Peter Green, ERR, 25. juuli 2020.
Tsüaniin

Tsüaniinid ehk tsüaniinvärvained (kreeka keeles κυανός kyanos 'sinine') on koondnimetus sünteetiliste orgaaniliste värvainete rühmale üldvalemiga R2N[CH=CH]nCH=N+R2↔R2N+=CH[CH=CH]nNR2 (n on väike arv). Kõikidel tsüaniinidel on neljavalentne ammooniumrühm elektronide aktseptoriks ja kolmevalentne aminorühm elektronide donaatorina, rühmad on omavahel seotud kaksiksidemega. Tsüaniinvärvainete hulka kuuluvad diarüülmetaanvärvained (nagu toiduvärv patentsinine ehk E131), trifenüülmetaanvärvained (näiteks desinfektant briljantroheline) ja kinoonimiinid. Ftalotsüaniin Antotsüaniinid https://goldbook.iupac.org/terms/view/C01487 Cyanine dyes. – Lumiprobe. Life Science Solutions Cyanine dyes. – atdbio.com
Kosterjovo

Kosterjovo on linn Venemaal Vladimiri oblastis Petuški rajoonis. Asub Bolšaja Lipnja jõe ääres, 52 km Vladimirist läänes. Asula tekkis 1890. aastal rajatud raudteejaama juurde. 1981. aastal sai linnaõigused. 2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 8076. Q126684906
Ožarski tuletorn

Ožarski tuletorn (ka Mõkolajivi tuletorn; ukraina keeles Ожарський маяк; Миколаївський маяк; vene keeles Николаевский маяк) oli 20. sajandi esimesel kümnendil Tsaari-Venemaal rajatud tuletorn Bugi limaanis Ožarski maasäärel Mõkolajivist 15 km lõuna suunas. Esimene raudbetoonist tuletorn maailmas. Hävis teises maailmasõjas. Monoliitsest raudbetoonist Ožarski tuletorni projekteerisid 1903.–1904. aastatel noored Peterburi teedeehitusinsenerid Mõkola Pjatnõtskõi ja Aleksandr Barõšnikov. Projekti ekspertiisi tegi ehitusmehaanika professor Nikolai Beleljubski. Tuletorn anti ekspluatatsiooni 1904. aastal. 1905. aastal ilmusid Ožarski majakast artiklid välismaistes ajakirjades La Nature (Prantsusmaa) ja Scientific American Supplement (USA). 43 meetri kõrgune torn (kuni laternani 36 m) oli ülespoole ahenev: jalamil oli torni läbimõõt 8 meetrit, sokli kõrgusel 6 ja laterna kõrgusel 2 m. Torni välisseina paksus oli sokli kõrgusel 20 cm ja torni ülemises otsas 10 cm. Tornis oli raudbetoonist valatud keerdtrepp, millel astmete laius oli 72,5 cm ja paksus 2,5 cm. Kokku kulutati tuletorni rajamiseks 175 kuupmeetrit betooni ja 17,6 tonni rauda. 1944. aastal teises maailmasõjas taganevad Wehrmachti väed õhkisid tuletorni. Pärast sõda püstitati ajutine puidust majakas. 1955.–1956. aastatel asendati see 56 meetri kõrguse metallsõrestikust ehitatud tuletorniga, mis püsis ekspluatatsioonis 1980. aastate keskpaigani. Ožarski tuletorni koordinaadid: 46°47' N, 31°57' E Птах Фенікс на башті. tyzhden.ua Николаевский маяк. farosvet.ru Маяк, которого нет. old.katera.ru Ožarski maasäär (Ожарська Коса) kaardil. weatheravenue.com Pildid Ožarski tuletornist. bazar.nikolaev.ua Первый железобетонный маяк на Черном море. smi.nuos.mk.ua
Heinrich I (Mecklenburg)

Heinrich I (hüüdnimega Palverändur; u 1230 – 2. jaanuar 1302) valitses Mecklenburgi aastatel 1264–1275 ja 1299. aastast kuni oma surmani. Ta oli isand Johann I vanem poeg. Pärast oma isa surma valitses ta esialgu üheskoos oma venna Albrecht I-ga. Pärast Albrechti surma 1265. aastal valitses Johann üksi. 1259. aasta paiku abiellus ta Pommeri hertsogi Barnim I tütre Anastasiaga. Alates 1266. aastast nõudis ta Wismari juutidelt kaitseraha maksmist. Samal aastal alustas ta programmi "leiva ja veini annetamine", mille käigus tarniti Wismari raekoja poolt 20 Ilenburgi piirkonna kirikule armulaua veini ja leiba. Paljude piirkonnas asuvate kirikute jaoks on see määrus nende esmakordne mainimine dokumendis. 1270. aastal korraldas ta ristisõja Leedu vastu, mis ei olnud sel ajal ristiusustatud. 1271. aastal tegi ta palverännaku pühale maale. Teel olles võeti ta vangi ja viidi Kairosse, kus araablased teda 27 aastat vangistuses hoidsid. Tema eemalolekul valitsesid Mecklenburgi tema vennad Johann II ja Nikolaus III, pärast võitlust vendade ja nõbudega regentluse ja laste eestkoste üle. Pärast Johann II surma 1283. aastal valitses Nikolaus III üksi, kuni Heinrich II 1290. aastal täisikka jõudis. Heinrich I naasis Mecklenburgi 1298. aastal Morea ja Rooma kaudu. 1299. aastal jätkas ta ametlikult oma valitsemisaega, ehkki tõenäoliselt jättis ta valitsuse peamiselt oma poja Heinrich II hooleks. Heinrich I suri 1302. aastal ja maeti Doberaner Münsterisse. Liutgard (u 1260/1261 – enne 14. detsembrit 1283) Heinrich II "Lõvi" (u 1267 – 1329) Johann III (u 1266 – 1289) "The last in Europe to convert to Christianity". Lithuania.travel/en (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 20.06.2022. Vaadatud 15.06.2022. "Henry I the Pilgrim, Prince of Mecklenburg". Deutsche-biographie.de (saksa). Vaadatud 15.06.2022. "Heinrich "der Pilger" von Mecklenburg I". Findgrave.com (inglise). Vaadatud 15.06.2022.
Albrecht I (Mecklenburg)

Albrecht I (pärast 1230 – 15. või 17. mai 1265) oli aastatel 1264-1265 lühikest aega Mecklenburgi kaasvalitseja. Ta oli Johann I ja selle naise Luitgardi poeg. Ta valitses üheskoos oma venna Heinrich I-ga. Ta võis olla abielus Nikolaus I tütrega, kuid ürikuid sellisest abielust või lastest pole säilinud. Albrecht I suri 1265. aastal ja maeti Doberaner Münsterisse.