laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Friedrich Ludwig (Pfalz-Zweibrücken-Landsberg)

Friedrich Ludwig (27. oktoober 1619 – 11. aprill 1681) oli Landsbergi hertsog aastatel 1645–1681 ja Zweibrückeni pfaltskrahv aastatel 1661–1681. Friedrich Ludwig sündis Heidelbergis Friedrich Kasimiri ainsa ellujäänud pojana. Pärast isa surma aastal 1645 päris Friedrich Ludwig tema Kolmekümneaastases sõjas laastatud territooriumid. Piiratud ulatuses aitas ta kaasa ülesehitustöös ning edendas kaubandust olukorra stabiliseerimiseks. Aastal 1661 päris ta pärast Friedrichi surma Zweibrückeni hertsogkonna, teise sõjas laastatud territooriumi. Ta suri aastal 1681 Landsbergi lossis Obermoscheli lähistel. Kuna tema pojad esimesest abielust olid varem surnud ja pojad teisest, morganaatilisest abielust olid ebaseaduslikud, sai tema järglaseks Rootsi kuningas Karl XI. Friedrich Ludwig abiellus 14. novembril 1645 Düsseldorfis oma nõo, hertsog Johann II tütre Juliane Magdalenega ja nad said järgmised lapsed: Karl Friedrich (12. september 1646 – 22. oktoober 1646) Wilhelm Ludwig (23. veebruar 1648 – 31. august 1675) tütar (28. detsember 1648 – 1. jaanuar 1649) poeg (9. jaanuar 1650 – 12. jaanuar 1650) Gustav Johann (11. jaanuar 1651 – 25. veebruar 1652) tütar (15. aprill 1652) Charlotte Amalie (24. mai 1653 – 8. august 1707) Luisa Magdalena (17. juuni 1654 – 11. veebruar 1672) Marie Sophie (13. august 1655 – 8. oktoober 1659) Elisabeth Christine (27. oktoober 1656 – 29. august 1707) Karl Kasimir (6. august 1658 – 14. september 1673) Juliana Eleonore (27. juuni 1661 – 12. veebruar 1662) Johann (11. veebruar 1662 – 25. jaanuar 1665) Friedrich Ludwig abiellus 21. augustil 1672 morganaatiliselt Anna Maria Elisabeth Heppiga ja nad said järgmised lapsed: Wilhelm Friedrich (12. oktoober 1673 – 3. aprill 1732) Karl Aemilius (28. november 1674 – 21. aprill 1758) Ludwig Philipp (10. mai 1676 – 26. veebruar 1724) poeg (10. mai 1677) Maria Elisabetha (2. jaanuar 1679 – 1680/1)
Friedrich Ludwig

Friedrich Ludwig on olnud mitme tuntud inimese nimi: Friedrich Ludwig (1619–1681), Landsbergi hertsog ja Zweibrückeni pfaltskrahv
Tallinna Töö- ja Kasvatuslaager

Tallinna Töö- ja Kasvatuslaager (saksa keeles Arbeits- und Erziehungslager) oli kinnipidamisasutus, mis tegutses Saksa okupatsiooni ajal Tallinnas. Tallinna Töö- ja Kasvatuslaager tegutses Tallinna Keskvangla territooriumil. Vangla oli okupatsioonivõimude poolt üle võetud 1941. aasta sügisel ja nimetati ümber seoses määrusega töö- ja kasvatuslaagrite asutamise kohta suvel 1942. Selle nime all tegutses see kuni 1944. aasta septembrini. Laagrit nimetati ka Tallinna Töö- ja Kasvatuslaagriks nr 1. Laager allus Julgeolekupolitseile ja SD-le. Tallinna Töö- ja Kasvatuslaagril oli kaheksa välilaagrit, kus kinnipeetavaid tööle rakendati. Vanglas peeti kinni nii koonduslaagritesse edasi saadetavaid isikuid, poliitilise politsei uurimise all olijaid ja süüdimõistetuid kui ka kriminaalkurjategijaid. August Ilves (6. juunist 1942 kuni 20. augustini 1943) Aleksander Laak, (1943–1944), endine likvideeritud Jägala Töö- ja Kasvatuslaagri komandant. Maripuu, lk 169–170, 174. Maripuu, lk 171. Maripuu, lk 173. Meelis Maripuu. Saksa okupatsioonivõimude kinnipidamiskohad Eestis 1941–1944. – Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat 2006. Tartu 2008, lk 157–184.
The Great British Bake Off

"The Great British Bake Off" (hüüdnimed "Bake Off" ja "GBBO") on Briti telesaatesari, milles selgitatakse võistlejate seast välja parim harrastuspagar. USA-s näidatakse seda pealkirjaga "The Great British Baking Show", sest Pillsbury Company omab USA-s kaubamärki "Bake-Off" (Pillsbury Bake-Off). Saatejuhid on olnud Mel Giedroyc ja Sue Perkins, kohtunikud on olnud kokaraamatute autor Mary Berry ja kutseline pagar Paul Hollywood. Saatesarja hakkas näitama augustis 2010 BBC Two. Sellest sai kanali kõige vaadatum saade. Alates viiendast hooajast näitab seda BBC One. Pärast seitset hooaega BBC seda enam ei näita. Järgmisel kolmel hooajal näitab seda Channel 4. Saatest on saanud Briti kultuuri oluline osa ning selle mõjul on Suurbritannias taas ärganud huvi kookide küpsetamise vastu. Paljud saates osalejad, sealhulgas võitjad, on hakanud kutselisteks pagariteks. Võitjad on Edd Kimber, Joanne Wheatley, John Whaite, Frances Quinn, Nancy Birtwhistle, Nadiya Hussain ja Candice Brown. Eestis näidatakse selle saatesarja formaadil põhinevat saatesarja "Eesti parim pagar".
Johann Kasimir (Pfalz-Zweibrücken-Kleeburg)

Zweibrücken-Kleeburgi pfaltskrahv Johann Kasimir (20. aprill 1589 Zweibrücken – 18. juuni 1652 Stegeborgi loss) oli Zweibrückeni pfaltskrahvi Johann I ja tolle naise Magdalena poeg ning Wittelsbachi pfaltskrahvide niinimetatud Rootsi liini asutaja, kuna temast pärines kolm järjestikku Rootsi kuningat, kuid tavaliselt tuntakse seda Kleeburgi liinina. Aastal 1591 sätestas tema isa, et noorema pojana saab Johann Kasimir apanaažina Neukastelli krahvkonna Pfalzis. Kuid pärast isa surma aastal 1611 sõlmis vanim poeg Johann II Johann Kasimiriga kompromissi, millega viimane sai vaid Neukastelli lossi koos aastamaksega 3000 floriini krahvkonna tulust (sarnaselt sai Johann Kasimiri vanem vend Friedrich Kasimir Landsbergi lossi väikese valdusega selle ümber, mitte kogu Landsbergi apanaaži, nagu isa oli lubanud). 11. juunil 1615 abiellus Kasimir oma nõo Katarinaga ja nende pojast sai lõpuks Rootsi kuningas Karl X Gustav. Viis tema last Katarinaga jõudsid täisikka: Christine Magdalena (1616–1662) Karl Gustav (1622–1660) Maria Eufrosyne (1625–1687) Eleonore Katharine (1626–1692) Adolf Johann I (Pfalz-Zweibrücken-Kleeburg) (1629–1689)
Johann Kasimir

Johann Kasimir on olnud mitme valitseja nimi: Johann Kasimir (1543–1592), Pfalz-Simmerni pfaltskrahv Johann Kasimir (1589–1652), Zweibrücken-Kleeburgi pfaltskrahv Johann Kasimir (1596–1660), Anhalt-Dessau vürst
Pae mõis (Risti)

Pae mõis (saksa keeles Paeküll) oli Hatu mõisa karjamõis Risti kihelkonnas Harjumaal. Mõis asutati 1782. Pae mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 11.01.2017) Pae mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Peetri mõis (Paistu)

Peetri mõis (saksa keeles Peterfeld) oli Heimtali mõisa karjamõis Paistu kihelkonnas Viljandimaal. Peetri mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 11.01.2017) Peetri mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Reigi mõis (Reigi)

Reigi mõis (saksa keeles Roicks) oli Kõrgessaare mõisa karjamõis Reigi kihelkonnas Läänemaal, Hiiumaal Reigi kihelkonnas. Mõisavalduste suurus oli 1913. aastal 714.000 tiinu ja 1744.000 ruutjalga. Mõis riigistati 1919. aasta maareformiga. Reigi mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 11.01.2017) Reigi mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Aru mõis (Keila)

Aru mõis (saksa keeles Arro) oli Keila mõisa karjamõis Keila kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb kunagine mõisasüda Harju maakonna Lääne-Harju valla Valkse küla territooriumile. Aru mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 11.01.2017) Aru mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Tamse mõis (Risti)

Tamse mõis (saksa keeles Tams) oli Vihterpalu mõisa karjamõis Risti kihelkonnas Harjumaal. Tamse mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris (vaadatud 11.01.2017) Tamse mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Mustjala vald (Mustjala kihelkond)

Mustjala vald (saksa keeles Mustel) oli vald Saaremaal Mustjala kihelkonnas. Vald eksisteeris aastatel 1866–1939[viide?]. Vallamaja asus Mustjala külas. Valla alal asusid teiste seas Mustjala ja Küdema mõis. 1939. aasta vallareformiga moodustati uus Mustjala vald. Mustjala vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 11.01.2017) Maa-ameti kaardirakendused Mustjala vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Pala vald (Kadrina kihelkond)

Pala vald (saksa keeles Pallal) oli vald Virumaal Kadrina kihelkonnas. Vald eksisteeris aastatel 1875–1893. Valla alal asus Pala mõis. Pala vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 11.01.2017) Pala vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Saare vald (Noarootsi kihelkond)

Saare vald (saksa keeles Lückholm) oli vald Läänemaal Noarootsi kihelkonnas. Vald eksisteeris aastatel 1872–1891 ja siis liideti Saare vald Paslepa vallaga. Valla alal asus Saare mõis. Saare vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 11.01.2017) Saare vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Sipa vald (Lihula kihelkond)

Sipa vald (saksa keeles Sippa) oli vald Läänemaal Lihula kihelkonnas. Vald eksisteeris aastatel 1866–1893. Valla alal asus Sipa mõis. Sipa vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 11.01.2017) Sipa vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Ahviaasta (film)

"Ahviaasta" on 2003. aasta Eesti animafilm. Filmi režissöör on Ülo Pikkov. Filmi tootis Eesti Joonisfilm. Ahviaasta Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 11.01.2017) Ahviaasta Eesti filmi andmebaasis
Hu Shih

Hu Shih (hiina keeles 胡適, pinyin'is Hú Shì; 17. detsember 1891 Jixi maakond, Anhui – 24. veebruar 1962 Taipei) oli hiina filosoof, esseist ja diplomaat. Ta oli Hiina Vabariigi suursaadik Ameerika Ühendriikides aastail 1938–1942. 1958–1962 oli ta Academia Sinica president. 胡適 Hu Shi (1891-1962), aka Hu Shih Terebess. Vaadatud 2. märtsil 2024
Esimese järgu kapten (film)

"Esimese järgu kapten" on 1958. aasta Eesti mängufilm. Filmi režissöör on Aleksandr Mandrõkin. Filmi tootis Tallinna Kinostuudio. Filmi stsenaarium põhineb Aleksei Novikov-Priboi samanimelisel romaanil. Esimese järgu kapten Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 11.01.2017) Esimese järgu kapten Eesti filmi andmebaasis
Liu Chieh

Liu Chieh (hiina keeles 劉鍇; 27. mai 1907 – 12. veebruar 1991 San Francisco) oli Hiina Vabariigi diplomaat. Ta oli viimane Hiina Vabariigi suursaadik ja alaline esindaja ÜRO-s aastail 1962–1971, kuni Hiina Vabariik ÜRO-st välja arvati.
Jussikese seitse sõpra (film)

"Jussikese seitse sõpra" on 1967. aasta Eesti animafilm. Filmi režissöör on Heino Pars. Filmi tootis Tallinnfilm. Film põhineb Silvi Väljali samanimelisel raamatul. Jussikese seitse sõpra Eesti filmi andmebaasis (vaadatud 11.01.2017) Jussikese seitse sõpra Eesti filmi andmebaasis
David Lee

David Lee Ta-wei (李大維; sündinud 15. oktoobril 1949) on Hiina Vabariigi välisminister alates 20. maist 2016 kuni 26. veebruarini 2018.
Lea Laarmaa

Lea Laarmaa (sündinud 1951) on Eesti jurist, endine riigikohtunik (tsiviilkolleegiumi liige). Oli kohtunik Viljandis aastatel 1982–1995.[viide?] 21. septembril 1995 nimetas Riigikogu Lea Laarmaa Riigikohtu liikmeks. Selle otsuse poolt olid 73 Riigikogu liiget, vastu 3 ja erapooletuks jäid 3. Ta andis ametivande 10. oktoobril 1995. 13. märtsil 2014 otsustas Riigikogu Lea Laarmaa ta enda soovil ametist vabastada alates 10. juulist 2014. 2. veebruaril 2005 andis president Arnold Rüütel talle Valgetähe III klassi teenemärgi. Raimo Poom (2012). Eesti ja ESM: ESM-iga liitumata jättes tuleks meil ka teistest rahaliitudest lahkuda. Eesti Ekspress. 8. mai. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Riigikohtu koduleht. Riigikohtunik Lea Laarmaa suundub pensionile. Elektrooniline Riigi Teataja. "Lea Laarmaa Riigikohtu liikme ametisse nimetamine". Riigikogu otsus 21.09.1995. Avaldamismärge: RT I 1995, 75, 1323. VIII Riigikogu stenogramm, II istungjärk, 21. september 1995, 2. päevakorrapunkt: Otsuse "Lea Laarmaa Riigikohtu liikme ametisse nimetamine" eelnõu arutelu. VIII Riigikogu stenogramm, II istungjärk, 10. oktoober 1995, 1. päevakorrapunkt: Riigikohtu liikme ametivanne. XII Riigikogu stenogramm, VII istungjärk, 13. märts 2014, 2. päevakorrapunkt: Riigikogu otsuse "Riigikohtu liikme Lea Laarmaa kohtunikuametist vabastamine" eelnõu (595 OE) esimene lugemine. Elektrooniline Riigi Teataja. "Riigikohtu liikme Lea Laarmaa kohtunikuametist vabastamine". Riigikogu otsus 13.03.2014. Avaldamismärge: RT III, 15.03.2014, 1.
Henn Jõks

Henn Jõks (20. september 1955 Põlva rajoon – 21. mai 2022) oli Eesti jurist, riigikohtunik (tsiviilkolleegiumi liige). Ta lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna 1979. aastal. Töötas juriidilise konsultandina ja kohtunikuna Võru rajoonis. Henn Jõks oli Eesti Kohtunike Ühingu asutajaliige. Aastatel 1993–1994 oli Tartu Ringkonnakohtu kohtunik. 12. mail 1994 nimetas Riigikogu Henn Jõksi Riigikohtu liikmeks. Selle otsuse poolt olid 32 Riigikogu liiget, vastu 18 ja erapooletuks jäid 4. Ta andis ametivande 9. novembril 1994. Valgetähe IV klassi teenemärk Jurist ja endine õiguskantsler Allar Jõks on tema vend. Raimo Poom. Eesti ja ESM: ESM-iga liitumata jättes tuleks meil ka teistest rahaliitudest lahkuda. Eesti Ekspress. 8. mai 2012. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). VII Riigikogu stenogramm, IV istungjärk, 12. mai 1994, 1. päevakorrapunkt: Otsuse "Henn Jõksi Riigikohtu liikme ametisse nimetamine" eelnõu arutelu. Eesti Kohtunike Ühing. Ajalugu. Ülevaade Eesti Kohtunike Ühingu tegevusest aastatel 1991–2006. Elektrooniline Riigi Teataja. "Henn Jõksi Riigikohtu liikme ametisse nimetamine". Riigikogu otsus 12.05.1994. Avaldamismärge: RT I 1994, 36, 564. VII Riigikogu stenogramm, V istungjärk, 9. november 1994, 1. päevakorrapunkt: Andres Lipstoki, Eiki Nestori, Jaan Leetsari, Hele-Kai Remmeli ja Enn Jõksi ametivanne. Lemmi Kann. Allar Jõksi ema Õie Jõks meenutab, kuidas pesamunast sai presidendikandidaat, Lääne Elu, 11. juuni 2016.
Hele-Kai Remmel

Hele-Kai Remmel (sündinud 1948) on Eesti jurist, endine riigikohtunik (halduskolleegiumi liige). 12. mail 1994 nimetas Riigikogu ta Riigikohtu liikmeks. Selle otsuse poolt olid 32 Riigikogu liiget, vastu 11 ja erapooletuks jäid 6. Ta andis ametivande 9. novembril 1994. 2. veebruaril 2001 andis president Lennart Meri talle Valgetähe IV klassi teenemärgi. 4. juunil 2003 otsustas Riigikogu Hele-Kai Remmeli ta enda soovil ametist vabastada alates 26. augustist 2003. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Elektrooniline Riigi Teataja. "Hele-Kai Riigikohtu liikme ametisse nimetamine". Riigikogu otsus 12.05.1994. Avaldamismärge: RT I 1994, 36, 565. VII Riigikogu stenogramm, IV istungjärk, 12. mai 1994, 2. päevakorrapunkt: Otsuse "Hele-Kai Remmeli Riigikohtu liikme ametisse nimetamine" eelnõu arutelu. VII Riigikogu stenogramm, V istungjärk, 9. november 1994, 1. päevakorrapunkt: Andres Lipstoki, Eiki Nestori, Jaan Leetsari, Hele-Kai Remmeli ja Enn Jõksi ametivanne. X Riigikogu stenogramm, I istungjärk, 4. juuni 2003, 5. päevakorrapunkt: Otsuse "Riigikohtu liikme Hele-Kai Remmeli kohtunikuametist vabastamine" eelnõu (60 OE) esimene lugemine. Elektrooniline Riigi Teataja. "Riigikohtu liikme Hele-Kai Remmeli kohtunikuametist vabastamine". Riigikogu otsus 04.06.2003. Avaldamismärge: RT I 2003, 45, 314.
Vello Linnamägi

Vello Linnamägi (9. juuni 1929 Pühajärve vald – 9. september 2018) oli eesti looduskaitsja ja riigiametnik. Aastatel 1936–1942 õppis Pühajärve Algkoolis, 1947. aastal lõpetas Otepää Keskkooli. 1952. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli metsateaduskonna. Ta on laulnud Vanemuise teatri ooperikooris. 1952. aastast töötas Vastseliina rajooni Täitevkomitee põllumajandusosakonnas. 1961. aastast töötas Tallinnas Eesti NSV Põllumajanduse Ministeeriumis. 1966. aastal määrati ta Eesti NSV Maaparanduse ja Veemajanduse Komitee esimehe asetäitjaks. Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu, 1992–1997 Riigikogu keskkonnakaitse nõunik, 1997–1999 Riigikogu juhatuse nõunik. Aastatel 1974–1993 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige. 1987 Eesti NSV teeneline looduskaitsja 2003 Eesti Põllumajandus-Kaubanduskoja auliige Tema isa Ferdinand Linnamägi oli Pühajärve kooli juhataja aastatel 1920–1950. Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK. Linnamägi, Vello Eesti TA LKK liikmed läbi aegade
Ülo Habicht

Ülo Habicht (14. jaanuar 1923 – 26. august 1991) oli eesti kujunduskunstnik. Ülo Habicht sündis 1923. aastal Tallinnas. Kunstihariduse omandas ta esmalt Riigi Kunsttööstuskoolis, kus õppis aastatel 1937–1942 maali ja teatridekoratsiooni , seejärel lõpetas ta 1952. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi Tallinnas. 1951. aastal asus ta tööle Eesti NSV Kunstifondi Kunstitoodete Kombinaadi kujundustööde ateljee kunstnik-dekoraatorina. Habichti loominguline pärand on mitmekesine, sisaldades raamatukujundusi, maale, plakateid, akna-, vitriini- ja näitustekujundusi. Ka on ta teinud sisekujundusi, näiteks Tammsaare majamuuseumi sisekujunduse. Ülo Habicht kujundas mitmeid suuri raamatunäitusi, näiteks rahvusvahelise raamatunäituse Moskvas 1975. aastal ja Eesti raamatu 450 . aastapäeva näituse Tallinna Kunstihoones ning mitmete kirjanike (A. H. Tammsaare, Eduard Vilde) mälestusnäitused. 1971. aastal kujundas ta koos Virve Aunrega Nõukogude Liidu väljapaneku Leipzigi rahvusvahelisel raamatunäitusel. Habicht oli ka mitmete muuseuminäituste kujundaja. Ülo Habicht suri Tallinnas ning on maetud Metsakalmistule. Ülo Habicht oli abielus moekunstnik Lygia Habichtiga. "Ülo Habicht 50". Sirp ja Vasar, nr. 2. 12. jaanuar 1973. Vaadatud 12.01.2017. "ÜLO HABICHT". Sirp, nr. 35. 30. august 1991. Vaadatud 12.01.2017.
Ölandi lahing

Ölandi lahinguid on olnud mitu: Ölandi lahing (1170) Ölandi lahing (1676), Taani-Rootsi sõja ajal (1675–1679) Ölandi lahing (1789), Rootsi-Venemaa sõja ajal (1788–1790)
Aiguille du Dru

Aiguille du Dru, ka Les Drus, on kahe tipuga mägi Mont Blanci mäemassiivis Prantsuse Alpides. Halduslikult asub mägi Chamonix' vallas Haute-Savoie' departemangus Ida-Prantsusmaal. Aiguille du Dru on kahetipuline: 3754 m kõrgune peatipp Grand Dru (ka Grande Aiguille du Dru) ja sellest 70 m loode suunas 3730 m kõrgune kõrvaltipp Petit Dru (ka Petit Aiguille du Dru). Petit Dru põhjaseina (1100 m kõrge, keskmise kaldega 75º) loetakse üheks kuuest suurest põhjaseinast Alpides. Aiguille du Drust 1 km idakirde suunas jääb Aiguille Verte (4122 m). Esimestena tõusid Grand Dru tippu 1878. aastal mööda mäe kagunõlva inglased Clinton Thomas Dent ja James Walker Hartley koos teejuhtide Alexander Burgeneri ja K. Maureriga. Järgmisel aastal tegid esmatõusu Petit Dru tippu mööda mäe lõunanõlva ja edelaharja prantslased J. E. Charlet-Straton, Prosper Payot ja Frédéric Folliguet. Esimesena läbisid kahe tipu traaversi 1901. aastal prantslased E. Fontaine ja J. Ravanel. Esmatõusu mööda Petit Dru põhjaseina tegid 1. augustil 1935 prantslased Pierre Allain ja Raymond Leininger. Alpinstide ringkondades on laialt tuntud 17.–22. augustil 1955 itaallase Walter Bonatti soolotõus mööda Petit Dru edelaribi. Seda marsruuti hakati hiljem nimetama Bonatti sambaks. 24.–26. juunil 1962 jõudsid Petit Dru tippu ameeriklased Gary Hemming ja Royal Robbins mööda lääneseina uuel marsruudil "American Direct". See oli seniste marsruutidega võrreldes kõige otsemalt valitud marsruut tippu. 1965. aastal läbisid ameerika alpinistid veelgi otsema tõusumarsruudi tippu. Royal Robbins koos John Harliniga tõusid 10.–13. augustil tippu Petit Dru lääneseinal marsruudil "American Direttissimo" . Põhiallikas: (järjestus: kergemalt raskemale) Grand Dru, standardmarsruut, raskuskategooria Alpide süsteemis AD Petit Dru, standardmarsruut, D- Traavers Petit Dru –Grand Dru, D Grand Dru, lõunasein, Contamine marsruut, TD Grand Dru, lõunasein, Tridenti sammas, TD Grand Dru, lõunasein, Stemberti sammas, TD Petit Dru, põhjasein, Allaini-Leiningeri marsruut, TD-/TD+ Loodekuluaar, keskmine kalle 80°, TD+ Petit Dru, läänesein, marsruut "American Direct", ED-/ED Petit Dru, edelasammas, Bonatti sammas, ED+ (vabaronimine) Petit Dru, läänesein, marsruut "Prantsuse direttissimo", ED+ Petit Dru, läänesein, marsruut "Ameerika direttissimo", EX 2001 – Kristaps Liepiņš, Janis Kigurs, Läti, Petit Dru, läänesein, marsruut "American Direct" Aiguille du Dru, France. peakbagger.com Petit Dru, France. peakbagger.com Aiguille du Dru. summitpost.org Petit Dru Summit Log. peakware.com Foto Petit Dru lääneseinast. babanov.com Petit Dru. sudeckikw.pl Allain-Leininger route on North face of Petit Dru. Allaini-Leiningeri marsruut Petit Dru põhjaseinal. philippegatta.fr
Zürichi Ülikool

Zürichi Ülikool (saksa keeles Universität Zürich) on riiklik ülikool Šveitsis Zürichis; see on Šveitsi suurim ülikool, kus õpib üle 26 000 õpilase (seisuga 2011). Ülikool loeb oma alguseks aastat 1525, kui tegutsema hakkas kõrgem teoloogia kool (saksa keeles Höhere Schule für Theologie). Ametlikult avati ülikool aastal 1833, kui mitu kõrgemat kooli (sh teoloogia kool) ühinesid üheks. Ülikooli koduleht
Keeleliit

Keeleliit ehk sprachbund on omavahel tihedas kontaktis olevad keeled, mis muutuvad sarnaseks. Keeleliidu tekkimine eeldab tihedat suhtlust, mille käigus ükski keeltest ei toimi lingua franca '​na, vaid püsib mitmekeelsus. Keeleliidul on keskus ja perifeeria ehk piiriala. Keskusse kuuluvad keeled mõjutavad üksteist kõige rohkem. Keelemõjutuste tõttu muutuvad häälikusüsteem, sõnavara ja lauseehitus kergesti, morfoloogia pole muutumisaldis. Perifeeria keeled ei ole üksteist nii palju mõjutanud. 19. sajandil avastati esimese keeleliiduna Balkani keeleliit, kuhu kuuluvad albaania, bulgaaria, makedoonia, kreeka, rumeenia ja serbia-horvaadi keel ja veel mõni väiksem keel. Eesti keelt on mõjutanud kaks keeleliitu: Läänemere ja Euroopa keeleliit. Muutus eesti keeles: f-tähe kirjapilti tulek võõrsõnadega (föön), samuti selle teke omadus- ja nimisõnade hääldusse (nt vaffa, raffas). Vastupidise tulemuseni viis läti ja vene keele tihe kontakt Nõukogude ajal, mille tõttu läti pehme r-häälik kadus keelest. M. Ehala, K. Habicht, P. Kehayov, A. Zabrodskaja. "Keel ja ühiskond".{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link)
Curtiss P-40

Curtiss P-40 oli Ameerika Ühendriikide Curtiss-Wright Corporationi välja töötatud ühe kolbmootoriga (Allison V-1710 V-12) ühekohaline metallkonstruktsiooniga hävituslennuk, mille esmalend toimus 1938. aastal. Lennuk oli põhiliselt kasutusel Teises maailmasõjas. P-40 oli jätkuarendus sõjaeelsest lennukist Curtiss P-36 Hawk. Ameerika Ühendriikide lennuväes USAAC (alates 1941 USAAF) oli kõigi P-40 lennukite lisanimi Warhawk, RAF ja Rahvaste Ühenduse riikide õhujõududes oli P-40B ja P-40C hüüdnimeks Tomahawk ning P-40E ja uuematel Kittyhawk.  Relvastuseks oli 6 Browning M2 kuulipildujat, lennuk võis kanda kuni 907 kg pomme. Modifikatsioonidel P-40B olid ka lisakuulipildujad ja P-40C kaks automaatkahurit. Nõukogude Liidus vahetati osadel lennukitel mootor võimsama (Klimov M-105) mootori vastu ja paigaldati ka kuus raketti RS-82 P-40 lennukaugus oli 1050 km, lennuki suurim kiirus oli kuni 580 km/h ja lennulagi kuni 9,1 km. Esimesed 524 lennukit tellis USAAC 1939. aastal. Prantsusmaa tellis 140 lennukit, kuid ühtegi neist ei jõutud tarnida enne Prantsusmaa alistumist Saksamaale. Prantslaste tellitud lennukid saadeti Suurbritanniasse, kus neid peeti kehvemaks kui Hawker Hurricane'e, Supermarine Spitfire'sid või Messerschmitt Bf 109-id – ebapiisava mootori võimsuse tõttu suurematel kõrgustel. Lennukit kasutati rohkem Põhja-Aafrika ja idarindel. P-40 sarja lennukeid ehitati kokku ligi 14 000, millest 930 kasutas Briti Rahvaste Ühendus, 2243 lennukit tarniti lendliisi lepinguga Nõukogude Liidule. P-40 olid relvastuses 23 riigi lennuväes, lennukite tootmine lõpetati 1944. aastal. P-40 kasutati näiteks Brasiilia lennuväes kuni 1958. aastani. American Aviation, osa 3, 1939, lk. 2. Carl-Frederik Geust & Gennadiy Petrov, Red Stars 4 Lend-lease aircraft in Russia, Apali, 2002, lk. 47. Francis H. Dean, America's Hundred Thousand, Atglen, Pennsylvania, Schiffer Publishing Ltd., 1997, lk. 235. Сафонов С. «Томогаук» в СССР. О самолёте «Кёртис» P-40 (рус.) // Крылья Родины. — М., 1999. — № 11. — lk. 7-9. Yefim Gordon, Soviet Air Power in World War 2, UK, Midland Ian Allan Publishing, 2008, lk. 435.
Xerxes (ooper)

"Xerxes" (itaalia keeles "Serse") on Georg Friedrich Händeli kolmevaatuseline ooper (opera serie). Ooper kanti esimest korda ette 15. aprillil 1738 Londonis Her Majesty's Theatre'is. Ooperi tegevus toimub 480 eKr Pärsias, mil Pärsiat valitses Xerxes I.
Waterloo Ülikool

Waterloo Ülikool (inglise University of Waterloo) on avalik-õiguslik ülikool Kanadas Ontario provintsis Waterloo linnas. Ülikool on asutatud 1. juulil 1957. Ülikoolis õpib umbes 27 000 üliõpilast ja õpetab umbes 1100 õppejõudu. Ülikooli koduleht