laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Muižnieki

See artikkel räägib Ventspilsi piirkonna asulast. Kandava valla asula kohta vaata artiklit Mustene. Bērzaune valla asula kohta vaata artiklit Muižnieki (Bērzaune vald). Muižnieki on küla (mazciems) Lätis Ventspilsi piirkonnas Tārgale valla põhjaosas. Muižnieki jääb valla keskusest Tārgalest 24,3, piirkonna keskusest Ventspilsist 20,2 ja Riiast 194,8 kilomeetri kaugusele. Vietvārdu datubāze, vaatatud 27. 02 2018
Josip Jelačić

Josip Jelačić (ka Jellačić; 16. oktoober 1801 Novi Sad – 19. mai 1859 Zagreb) oli horvaadist Austria sõjaväelane ja riigitegelane, kes on tuntud 1848. aasta revolutsiooni ühe peamise mahasurujana. Jelačić astus Austria sõjaväkke 1819. aastal. Ta teenis impeeriumi eri osades, näiteks Galiitisias ja Türgi piiri juures. Kui puhkes 1848. aasta revolutsioon, otsustati tema kui silmapaistvalt monarhiatruu väejuht teha Horvaatia baaniks (kuberneriks). Keiser Ferdinand I määras ta uuele ametikohale 23. märtsil 1848. Seepeale asus Jelačić Horvaatias tegema suhteliselt radikaalseid ümberkorraldusi: ta kaotas pärisorjuse ning edendas poliitilise illürismi ideed (unistus autonoomsest Horvaatia-Slavoonia ehk Illüüria kuningriigist Habsburgide monarhia koosseisus). Siiski pidi ta tsiviilreformid peagi tagaplaanile jätma, kuna olukord Ungaris nõudis peagi tema sõjalist sekkumist. Ungari rahvuslased eesotsas Lajos Kossuthiga unistasid Suur-Ungari riigist, mille koosseisu pidi kuuluma ka Horvaatia. Jelačić ei saanud aga sellega kuidagi leppida, kuna rahvuslikus Ungaris poleks horvaadid saanud ilmselt midagi enamat piiratud autonoomiast. Et Kossuth aga nõudis selgesõnaliselt Horvaatia liitmist Ungariga, ei jäänud Jelačićil muud üle, kui Ungarile sõda kuulutada. Selleks ajaks, 1848. aasta sügiseks, olid Ungari ja keisrikoja suhted juba niivõrd halvad, et Habsburgid otsustasid Jelačićit toetada. Ta sõdis Ungaris vahelduva eduga, ent kui vürst Alfred Windischgrätzi väed aasta lõpus läänest Ungarisse sisenesid, õnnestus neil kahe peale enamik Ungarist, sh pealinn Buda enda kätte saada. Jelačićist sai Austria lõunapoolsete vägede juhataja. Hiljem pidid austerlased Ungarist taanduma, ka Jelačići väed suruti Horvaatiasse, kuni Nikolai I saadetud abiväed olukorra lahendasid. Pärast revolutsiooni ei kadunud Jelačić, erinevalt Windischgrätzist, avalikust elust, vaid jäi sarnaselt Itaalia vägede komandöri Josef Radetzkyga riigi teenistusse. Ta aitas keiser Franz Joseph I siseministril Alexander von Bachil kehtestada absolutismi ning teenis sellega hiljem ära rahvuslaste meelepaha. Teatud määral ta oma ideaalid reetis, kuna Bachi tsentraliseeritud süsteemis polnud Illüüria kuningriigile kohta. Ent koostöö eest keskvõimuga sai Jelačić 1851. aastal Bužimi krahvi tiitli ning jäi baaniks kuni oma surmani 1859. aastal. Zagrebi peatänav on nimetatud Jelačići järgi, samuti on tema portree 20-kunasel rahatähel.
Gorbuuša

Gorbuuša (Oncorhynchus gorbuscha) on lõhelaste sugukonda kuuluv anadroomne kala, kes elab ookeani- ja rannikuvetes. Gorbuuša kasvab tavaliselt 40-56 cm pikkuseks, kuid maksimaalne pikkus võib ulatuda kuni 76 cm ja kaal 6,8 kg. Gorbuuša looduslik levikuala ulatub Leena jõest Korea poolsaareni ning Californiast Mackenzie jõeni. Elab jõgedes, kus on mõõdukas kuni kiire vool. Kudemine toimub juunist hilisseptembrini kruusapõhjaga madalates vetes, kus vee voolukiirus on kuni 1,5 m/s. Isasel gorbuušal areneb küürus selg, suured hambad nii üla- kui ka alalõual ja konksud mõlema lõua otsas. Kudemisperioodil on emaskala ülesanne ehitada jõe ühte äärde pesa, kuhu kalamari kinnituda saaks. Üks emane suudab toota 1200–1800 marjatera. Täiskasvanud emaskala sureb 10–20 päeva pärast kudemist. Koorunud vastsed liiguvad allavoolu ja püsivad rannikuäärsetel aladel mõni kuu enne merre minekut. Gorbuuša on merevees 18 kuud, pärast seda toimub kudemisränne sünnijärgsesse jõkke. Vastsed toituvad lestaliste ja vaegmoondega putukate vastsetest. Noorkala, kes on jõudnud merre, toitub peamiselt aerjalalistest. Kala kasvades muutub ka toitumine. Edaspidi hakkab ta sööma kirpvähilisi, vähilaadseid kui ka väiksemaid kalu. ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon Gorbuušast FishBase'is
Miks? Kuidas?

"Miks? Kuidas?" on aastail 1962–1974 Eesti Riikliku Kirjastuse väljaandel ilmunud populaarteaduslike raamatute sari. Sarjas ilmus 17 raamatut, peamiselt tõlked vene keelest. Originaalis ilmusid Holger Puki "Koolikoti saladused" (1964) ja Heino Kiige "Metsiku taltsutamine" (1965).
Beckdorf

Beckdorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Stade kreisis. Valla pindala on 21,9 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2679 inimest. Beckdorf kuulus vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1823. aastal hertsogkond kaotati ja selle territooriumist sai Stade regiooni osa. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.beckdorf.de
Sügis (perekonnanimi)

Sügis on eesti perekonnanimi. Perekonnanime Sügis (Süggis) on pandud Kooraste mõisavallas Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Nimede eestistamisel määrati Sügis uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Ellern, Evert, Henning, Herbist, Herbst, Holland, Ivanov, Knut, Kork, Märtin, Palmeos, Sikk, Stranberg, Süsslich, Toomasson, Voldemar ja Voormann. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Sügis Eestis 40 mehel ja 40 naisel. 2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Sügis 42 mehel ja 40 naisel. Aime Sügis Anatol Sügis https://www.stat.ee/nimed/pere/S%C3%BCgis
Vald (perekonnanimi)

Vald on eesti perekonnanimi. Perekonnanime Vald (Wald) on pandud 12 mõisavallas Harju-, Lääne-, Tartu-, Viljandi-, Viru- ja Võrumaal. Wald võib saksa keeles tähendada metsa. Nimede eestistamisel määrati sellenimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Raemets ja Valdma. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Vald Eestis 29 mehel ja 32 naisel.
Sauensiek

Sauensiek on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Stade kreisis. Valla pindala on 31,37 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2468 inimest. Stade kreisi kõrgeim tipp Litberg asub Sauensieki vallas. Selle kõrgus on 65 m üle merepinna ja see on määratud kaitsealaks. Sauensiek kuulus ilmalikus mõttes 1180. aastal loodud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. Kuid vaimulikus mõttes kuulus Sauensiek Verdeni piiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. Hannoveri kuningriik liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist sai 1823. aastal loodud Stade regiooni osa. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.sauensiek.de
Ting (perekonnanimi)

Ting on eesti perekonnanimi. Perekonnanime Ting on pandud neljas mõisavallas Saare-, Tartu- ja Võrumaal. Nimede eestistamisel määrati sellenimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Mägioja, Orula, Pool ja Tahula. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Ting Eestis 5 mehel ja 11 naisel.
Olgo

Olgo on eesti perekonnanimi. Perekonnanime Olgo on pandud Kivijärve mõisavallas Laiuse kihelkonnas Tartumaal. Nimede eestistamisel määrati Olgo-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Olviste (1939. aastal Narvas). 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Olgo Eestis 31 mehel ja 37 naisel.
Deinste

Deinste on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Stade kreisis. Valla pindala on 27,25 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2015 inimest. Deinste kuulus vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1823. aastal hertsogkond kaotati ja selle territooriumist sai Stade regiooni osa. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.fredenbeck.de
Olviste

Olviste on eesti perekonnanimi. Nimede eestistamisel määrati Olviste uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Olgo (1939. aastal Narvas). 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Olviste Eestis 10 mehel ja 7 naisel.
Semidor

Semidor on eesti perekonnanimi. Perekonnanime Semidor (Simidor) on pandud Rabivere mõisavallas Hageri kihelkonnas Harjumaal. Nimede eestistamisel määrati Semidori-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Saadlo (Kohila vallas 1939. aastal). 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Semidor Eestis 5 mehel ja 8 naisel.
Fredenbeck

Fredenbeck on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Stade kreisis. Valla pindala on 48,57 km². 31. detsembril 2017 elas seal 6018 inimest. Fredenbeck kuulus vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1823. aastal hertsogkond kaotati ja selle territooriumist sai Stade regiooni osa. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.fredenbeck.de
Kutenholz

Kutenholz on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Stade kreisis. Valla pindala on 68,17 km². 31. detsembril 2017 elas seal 4680 inimest. Kutenholz kuulus vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1823. aastal hertsogkond kaotati ja selle territooriumist sai Stade regiooni osa. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.kutenholz.de
Aime Elbing

Aime Elbing (sünninimi Alvine Elbing, esinejanimega ka Alja Elbing; 15. märts (vkj) / 28. märts 1904 – 7. mai 1984 Tallinn) oli eesti tantsija ja tantsupedagoog. Ta lõpetas 1924. aastal Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi. Tantsu ja balletti õppis Ella Hirschi muusikakoolis ja Jevgenia Litvinova balletistuudios. Ta esines alates 1924. aastast tantsijana koos oma partneri Arthur Sommeriga Saksamaal, Madalmaades, Türgis, aga ka Beirutis, Damaskuses, Kairos, Aleksandrias jm. Ta oli alates 1960. aastatest Tallinnas Nõmme Pioneeride Maja tantsujuht. "Tantsijanna Elbing, Alja". 1930. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiiv, EFA 441.0.7973 "Tantsijanna Elbing". 1930. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiiv, EFA 441.0.7974 "Tantsijannad Elbing ja L. Looring". 1930. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiiv, EFA 441.0.7977 "Nõmme Pioneeride Maja balleti- ja karaktertantsuringide juhendaja Aime Elbing noori juhendamas". Foto: Alar Ilo, 1984. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiiv, EFA 332.0.119169 "Nõmme Pioneeride Maja balleti- ja karaktertantsuringide juhendaja Aime Elbing noori juhendamas". Foto: Alar Ilo, 1984. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiiv, EFA 332.0.119170 Kirjutamata memuaare. Aime Elbing. 23. jaanuar 1983 Haud Tallinna Metsakalmistul
Vannas (perekonnanimi)

Vannas on eesti perekonnanimi. Perekonnanime Vannas (Wannas) on pandud Suuremõisa mõisavallas Pühalepa kihelkonnas Läänemaal ja Kiikla mõisavallas Jõhvi kihelkonnas Virumaal. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Vannas Eestis 21 mehel ja 16 naisel.
Uusküla (perekonnanimi)

Uusküla on perekonnanimi. Merlyn Uusküla, tütarlasteansambli Nexus laulja
Ogsils

Ogsils on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Ventspilsi piirkonnas Tārgale valla lääneosas. Ogsils jääb valla keskusest Tārgalest 18,9, piirkonna keskusest Ventspilsist 21,7 ja Riiast 179,2 kilomeetri kaugusele. Küla asub Aga jõe kaldal. Vietvārdu datubāze, vaatatud 27. 02 2018
Oviši

Oviši (ka Ovīši. liivi keeles Pațīkmǭ, Patikmō või Patīkmō) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Ventspilsi piirkonnas Tārgale valla põhjaosas. Oviši jääb valla keskusest Tārgalest 33, piirkonna keskusest Ventspilsist 30 ja Riiast 200 kilomeetri kaugusele. Oviši asub merepinnast 4 meetri kõrgusel Läänemere kaldal. Küla vana nimekuju on Liseort (Lyseort, Lusort). Enne teist maailmasõda oli külas 51 majapidamist, tänapäeval on neid järele jäänud kümme. Aastal 1814 ehitati külla 34 meetri kõrgune Oviši tuletorn, mis on vanim majakas Lätis. Tuletornis tegutseb muuseum. Oviši tuletorn on muinsuskaitse all. Vietvārdu datubāze, vaatatud 27. 02 2018 "Lingua / LIV-EE-LV Sõnārōntõz". "Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. juuni 2019. Vaadatud 23. juunil 2019.
URT

URT või Urt võib tähendada järgmist: URT (ansambel) Urt on vald Prantsusmaal Pyrénées-Atlantiquesi departemangus União Recreativa dos Trabalhadores (URT) on Brasiilia jalgpalliklubi
Eesti kultuurivaldkonna aasta peateemade loetelu

Eesti kultuurivaldkonna aasta peateema kinnitab kultuuriminister. Aastati on aasta peateemad olnud järgmised. 1935 – eesti raamatu aasta 2000 – eesti raamatu aasta 2005 – kunstiaasta 2006 – eesti teatri aasta 2007 – disainiaasta 2008 – arhitektuuriaasta 2009 – muuseumiaasta 2010 – lugemisaasta 2011 – Tallinn – Euroopa kultuuripealinn koos Turu linnaga Soomes 2012 – eesti filmi aasta 2013 – kultuuripärandiaasta 2014 – liikumisaasta 2015 – muusika-aasta, Arvo Pärt 80 ja Veljo Tormis 85 2016 – merekultuuriaasta „Näoga mere poole” 2017 – laste ja noorte kultuuriaasta 2018 – kultuuripärandiaasta, EV 100 2019 – üldlaulupidu 150 ja eesti keele aasta 2020 – digikultuuriaasta 2021 – ajakirjandusaasta (ei tähistata koroonapandeemia tõttu, kultuuriministeerium otsustas suunata ajakirjandusaastale mõeldud 200 000 eurot ministeeriumi kriisiabi reservi) 2022 – raamatukoguaasta 2023 – liikumisaasta 2024 – kultuuririkkuse aasta Ministeerium suunab ajakirjanduse teema-aasta raha kriisiabi reservi. ERR, 10. märts 2021. Selgusid järgmised kolm kultuurivaldkonna teema-aastat. ERR, 16. märts 2021. Varasemad teema-aastad. Viimati uuendatud 2. jaanuaril 2019 Selgusid kultuurivaldkonna järgmised teema-aastad. 14. veebruar 2015
Oleksi Tšekal

Oleksi Tšekal (ukraina keeles Олексій Чекаль, vene keeles Олексий Чекаль ja Алексей Чекаль) on ukraina disainer, kalligraaf ja kunstiajaloolane. Oleksi Tšekal sündis Ukrainas Harkivis. Kunstihariduse omandas Kiievi kunstikoolis, Harkovi riiklikus kunstikoolis ja Harkovi riiklikus disaini- ja kunstiakadeemias (ukraina keeles Харківська державна академія дизайну і мистецтв, lühend ХДАДМ). Ta on töötanud kirjakunsti õppejõuna Harkovi riiklikus disaini- ja kunstiakadeemias, Briti kõrgemas kunstikoolis Venemaal (British higher school of art and design). Praegu on ta Firenze klassikaliste kunstide akadeemia (Florence Classical Arts Academy) külalisprofessor ning juhib oma kalligraafia- ja graafikastuudiot PanicDesign. Oleksi Tšekali kalligraafiaalaseid isikunäitusi on korraldatud Firenzes, Palermos, Pratovecchios, Lublinis ja mujal Euroopas. Kunstniku erialaks on keerulised projektid, milles sulavad ühte disain, kalligraafia, religioon ja kunstiajaloolised teadmised. Näiteks kombineerib ta trükitehnoloogiat käsitsi kirjutatud tekstidega ja on loonud kalligraafilisi kompositsioone erinevates materjalides, sh kivis, metallis, valatud paberis ning monumentaal-seinamaalina. Kunstiajaloolasena huvitub ta Lähis-Ida ja Euroopa varasest kristlikust kunstist. Kirjakunstnikuna on ta osalenud kirikute sisekujunduse loomisel ja teinud kirjakunstnikuna seinatekste ning pühapiltide tekstimotiive. Ta on aastaid uurinud ajaloolisi šrifte, sealhulgas heebrea, süüria, araabia kirju ja traditsioonilist kalligraafiat. Ta huvitub ka 20. sajandi alguse Vene futuristlike kunstnike tegevusest ja tüpograafiaeksperimentidest. Nende põhjal on ta loonud uusi kalligraafilisi ja modernseid kirjatüüpe nii kirillitsa kui ka ladina tähestiku jaoks. Kunstnik on juhatanud kalligraafia ja kirjakunsti seminare Ukrainas, Valgevenes, Kasahstanis, Venemaal, Itaalias, Poolas ja ka Eestis. http://chekal.art/ https://www.artac.org/faculty-staff https://independent.academia.edu/OleksiyChekal https://www.artac.org/oleksiy-chekal https://typographyby.wordpress.com/portfolio/oleksiy-chekal-in-minsk/ http://calligraphy-expo.com/participants/Alexey_Chekal "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. veebruar 2019. Vaadatud 27. veebruaril 2019.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) https://www.facebook.com/events/2625544130795445/ Kunstniku kohta Firenze klassikaliste kunstide akadeemia kodulehel Valik töid tüpograafiaseminari Kirjak 2018. aasta arhiivis Tüpograafia- ja kalligraafiastuudio PanicDesign koduleht Töid online-portfoolios
Dietmar von Aist

Dietmar von Aist (u 1115 – u 1171), ka Dietmar von Aste, oli 12. sajandil tegutsenud minnesinger, kes pärines parunisuguvõsast Austria hertsogkonnas. Tema nimi esineb kirjalikes dokumentides alates aastast 1139 Salzburgis, Regensburgis ja Viinis. Perekonnanimi võib tulla Aisti jõe järgi Mühlvierteli piirkonnas, tänapäeva Ülem-Austrias, kus oli perekonna maavaldus. Aistersheimi vesilinnus on mainitud 1159. aastal vabahärra Dietmar von Aistiga seoses, kes on Babenbergi soost valitseja Austria Heinrich II ministeriaal. Kas tegemist on luuletajaga või nimekaimuga, ses osas puudub täielik kindlus. Ditmarus de Agasta, kes kirjalike allikate järgi suri lastetult 1171. aasta paiku, on ilmselt sama inimene. Dietmar von Aistile on omistatud rida laule, aga vaid väheste puhul on autorsus tõendatav. Talle kindlalt omistatud värsside põhjal on ta Minnesang'i (kurtuaasse armastusluule tähenduses) varaseim viljeleja ja tema luule on vahelüli rahvaliku ning kurtuaasse laululoomingu vahel. Ühena esimestest luuletajatest kasutas ta lauludes refrääni ja kirjutas Tagelied'id (alba) rüütli ja daami dialoogina (nn Wechsel). Teemad on mehe-naise suhete vallast, nagu armastus, lahkuminek ja partnerlus. Osa laule on kirjutatud daami vaatepunktist ja teine osa mehe vaatepunktist. Sellega seoses tuleb märkida, et naise positsioon neis paistab küllalt tugevana – näiteks laulus "Ez stuont ein frouwe alleine" ütleb naine pistrikule, et on endale ise armsama valinud. Minnesang'i varaseim Tagelied "Slâfest du, friedel ziere?" on ka kindlalt Dietmarile omistatud. Meloodiate üleskirjutusi pole Dietmar von Aistilt säilinud. Muusikateadlane Ursula Aarburg on väitnud, et Tagelied "Der winter wære mir ein zît" on kirjutatud Bernart de Ventadorni "Lõokese laulu" viisile. "Üks naine seisis üksinda" ("Ez stuont ein frouwe alleine"), tõlkinud Rein Sepp, on ilmunud "Keskaja ja vararenessansi kirjanduse antoloogias" (ERK, 1962). http://aste.li/quasar/dietmar_von_aste.html http://www.oxfordmusiconline.com/grovemusic/view/10.1093/gmo/9781561592630.001.0001/omo-9781561592630-e-0000007768 Dietmar von Aist portaalis Deutsche Biographie Valik tekste koos tõlgetega saksa keelde Youtube: "Der Winter..." Max ja Mirjam de Vime esituses
Toto keel

Toto keel on Hiina-Tiibeti keelkonna Tiibeti-Birma keelte tiibeti harusse kuuluv keel, mida emakeelena räägivad totod India ja Bhutani piirialal. 2014. aastal loendati 1411 toto keele rääkijat. Toto keeles on 6 vokaalfoneemi ja 19 konsonantfoneemi. Toto keelt kirjutatakse bengali kirjas. Toto arvsõnad: http://languageinindia.com/june2014/chibiramtotophonology1.pdf van Driem, George. 1995. The Ṭoṭo language of the Bhutanese duars. Ettekanne konverentsil ICSTLL 28. India's tribal people fast becoming lost for words, The Sydney Morning Herald, 30. aprill 2012
Platene

Platene on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Ventspilsi piirkonnas Tārgale valla keskosas. Platene jääb valla keskusest Tārgalest 13,4, piirkonna keskusest Ventspilsist 9,3 ja Riiast 180,8 kilomeetri kaugusele. Küla asub maantee A10 ääres Platene jõe kaldal. Sinna jääb Platene bussipeatus. Vietvārdu datubāze, vaatatud 27. 02 2018 "IS Mantojums". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. august 2021. Vaadatud 19. mail 2020.
Pūrkalni

Pūrkalni (ka Purkalni) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Ventspilsi piirkonnas Tārgale valla keskosas. Pūrkalni jääb valla keskusest Tārgalest 11,1, piirkonna keskusest Ventspilsist 7 ja Riiast 183,4 kilomeetri kaugusele. Küla asub maantee A10 ääres. Vietvārdu datubāze, vaatatud 27. 02 2018
Dan Gosling

Daniel Gosling (sündinud 1. veebruaril 1990 Brixhamis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib Inglismaa esiliiga klubis Watford. Ta võib mängida nii keskpoolkaitsja, parempoolkaitsja kui ka paremkaitsjana. Ta alustas klubikarjääri Plymouth Argyle'is, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2003. aastal. Hooajal 2006–07 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Inglismaa esiliigas. Aastatel 2008–2010 mängis ta Evertonis ja 2010–2013 Newcastle Unitedis. Hooaja 2013–2014 mängis ta laenulepinguga Inglismaa esiliigas Blackpoolis. 2014. aasta mais liitus Gosling AFC Bournemouthiga, kellega võideti hooajal 2014–15 Inglismaa esiliiga ja tõusti Premier League'i. AFC Bournemouth Football League Championship: 2014–15  Dan Gosling – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Adõgee Vabariigi lipp

Adõgee Vabariigi lipp on Venemaa Föderatsiooni koosseisu kuuluva Adõgee Vabariigi lipp. Adõgee Vabariigi tunnusena võeti lipp kasutusele 23. märtsil 1992. Adõgee lipp on roheline plagu, millel on kaksteist kuldset tähte ja kolm kuldset ristatud noolt. Lipu valmistasid 1830ndatel adõgee iseseisvuslased, keda toetas Suurbritannia. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 1:2. Kaksteist tähte sümboliseerivad 12 adõgee hõimu, kolm ristatud noolt nende hõimude ühtsust. Roheline sümboliseerib elu, igavikku ja ka vabariigi loodust, sest Adõgee Vabariigi pindalast katab üle neljakümne protsendi mets. Seda lippu kasutas ka Teise maailmasõja ajal Põhja-Kaukaasia Liiga. Adõgee vapp Adõgee sümboolika Adõgee Vabariigi ametlikul kodulehel (vene keeles) Adõgee lipp andmebaasis Flags of the World (inglise keeles)
Ulguränd

Ulguränd on Eesti metal'i ansambel, mis loodi 2011. aasta algul Tartus. Bänd segab omavahel vana kooli heavy metal'it ja black metal'it, nimetades oma stiili ragnarokenrolliks. Ansambli lood keskenduvad Eesti ja naabermaade varasema ajaloo, eriti viikingiaja sündmustele ja folkloorile. 2016. aastal osales Ulguränd ansambel Loitsu tribuutalbumil "Trench Art - A Tribute To Loits (Flak'n'Roll Records), esitades cover'i loost "Roim Repelis". 2019. aasta juulis avaldas bänd omanimelise EP, mis sisaldas viit lugu. 2020. aasta juunis ilmus koostöös Eesti Rahva Muuseumiga video lühiloole "Rännak". 2020. aasta detsembris andis plaadifirma Warhorn Records välja Tartu metal-ansamblite ühisalbumi "Tarbathian Fortress", mis sisaldab Ulgurännu lugu "Lõõm". Ulguränd on olnud aktiivne kontsertide andja; lisaks Eestile on esinetud ka Lätis ja Leedus. Ulguränd kuulub mitmeid Tartu black metal'i kollektiive ühendavasse loomingulisse rühmitusse Pergerus, bändi liikmed on tegevad mitmes teiseski Tartu metal'i bändis, nagu Langenu, Swarn, Form, Tapper jt. 695 - kitarr, vokaalid Kaarel - bass, vokaalid Ausin - trummid Anto - kitarr, vokaalid Ulguränd (EP, 2019) Tarbathian Fortress, lugu "Lõõm" (split-album, 2020) "Autumn Illusions III Tartu: Ulguränd, NekKralai, Pime". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. veebruar 2019. "Ulguränd Facebookis". "ULGURÄND: Ei mingit Valhallat! - TAUD, jaanuar 2020" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24.01.2020. Vaadatud 24.01.2020. ""Trench Art - A Tribute to Loits" Discogsi andmebaasis". "Ulguränd Facebookis". 16.07.2019. Vaadatud 25.07.2019. Hendrik Õuemaa (14.06.2020). "Tartu ansambel Ulguränd avaldas üllatavas asukohas filmitud muusikavideo lühiloole "Rännak"!". Sky.ee. Vaadatud 15.06.2020. "Tartu põrandaaluse traadimuusika kogukond avaldas ühisalbumi". Postimees. 21.12.2020. Vaadatud 05.01.2021. "Tarbathian Fortress". Warhorn Recordsi ametlik Bandcamp leht. 12.12.2020. Vaadatud 05.01.2021. "Tartu bändide kroonika 2019. - TAUD, jaanuar 2020" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 24.01.2020. Vaadatud 24.01.2020. "Ulguränd Facebookis". 3. aprill 2017. Vaadatud 24.01.2020. ""Pergerus - Tarbatu Black Metali Ordu"". Ulguränd Facebookis Ulguränd Soundcloudis Ulguränd Rada7's ja Ulguränd Rada7-s