laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Leedri tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Leedri tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja ja Mähe asumis. Tänav ristub Näsiniine tee ja Vahtramäe teega. Leedri tee sai nime 20. septembril 2000. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 278
Lodjapuu tee

Lodjapuu tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Tänav saab alguse Ida teelt (sellest teisel pool kulgeb samas sihis Hõbekuuse tee) ja suundub itta.
Bruno Leuschner

Bruno Max Leuschner (12. august 1910 Rixdorf (tänapäeval Berliin, Neukölln) – 10. veebruar 1965 Ida-Berliin) oli Saksa DV riigitegelane. Bruno Leuschner oli pärit kingsepa perekonnast. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1925–1928 kaubandust. Lisaks täiendas ta ennast õhtukursustel. Seejärel töötas ta kaubandustöötajana. Ta ühines tööliste spordiliikumisega ja astus 1931. aastal Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel osales Bruno Leuschner Neuköllnis põrandaaluses kommunistlikus tegevuses. 1936. aastal ta vahistati ja 1937. aastal karistati teda 6-aastase vabaduskaotusega. Karistusaja lõppemise järel hoiti teda kinni Sachsenhauseni ja Mauthauseni koonduslaagris ja ta vabanes vangistusest 1945. aastal. Vabanemise järel töötas Bruno Leuschner Saksamaa Kommunistliku Partei Keskkomitee majandusosakonna juhatajana ja alates 1946. aasta aprillist Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Eestseisuse majandusosakonna juhatajana. 1947. aastal sai ta Saksa Majanduskomisjoni (Saksa DV valitsuse eelkäija) majandusasjade osakonna juhatajaks ja 1948. aastal Saksa Majanduskomisjoni esimehe asetäitjaks ja planeerimise peavalitsuse juhatajaks. 1949–1950 oli Bruno Leuschner Planeerimisministeeriumi riigisekretär. 1950–1952 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei esimehe asetäitja. 1952–1961 töötas Bruno Leuschner Saksa DV Riikliku Plaanikomisjoni esimehena. 1960–1963 oli ta Saksa DV Riiginõukogu liige. Alates 1953. aasta juulist oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat ja 1958. aasta juulist Poliitbüroo liige. 1961–1965 oli ta üks Saksa DV Ministrite Nõukogude esimehe asetäitjatest. Bruno Leuschner, Politiker; SED Munzinger Bruno-Leuschner-Straße luise-berlin.de SED-Führungsgremien : Übersicht über die Mitglieder und Kandidaten des Politbüros des ZK der SED (1949-1989) Bundesarchiv. SED- und FDGB-Archivgut Bruno Leuschner : Informationen zur Person berlinstreet.de
Lõhmuse põik

Lõhmuse põik oli tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Tänav asus kahel pool Lõhmuse teed. 2016. aastal pandi senise Lõhmuse põigu osadele nimeks Kontpuu tee, Läätspuu tee, Pukspuu tee ja Tuhkpuu tee. Tänavanime muutmine ja tänavanimede määramine Pirita linnaosas. Tallinna linnavalitsuse korraldus, 30. märts 2016, nr 453-k.
Lõhmuse tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Lõhmuse tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Tänav saab alguse Ranniku teelt ja suundub põhja, lõppedes Lodjapuu teel. Tänava pikkus on umbes 500 meetrit.
Lääne tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Lääne tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Tänav saab alguse Merivälja muuli lähikonnas Ranna teelt ning suundub esmalt kirdesse ja siis idakagusse. Tänava pikkus on umbes 1 km.
Ljubimi rajoon

Ljubimi rajoon (vene keeles Любимский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblastis, asudes oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Ljubimi linn. Rajoon piirneb põhjas Vologda oblastiga, idas Kostroma oblastiga ning läänes Danilovi ja Pervomaiski rajooniga. Rajooni pindala on 1960 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 11 789. 2002. aastal oli elanikke 13 987 ja 1989. aastal 16 694. Ljubimi rajoonis on 285 asustatud punkti, mis kuuluvad ühe (Ljubimi) linna ja kolme külaasunduse koosseisu. 26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года, vaadatud 23.01.2019.
Kaasiku tee

Kaasiku tee (tee number 12156) on kõrvalmaantee Hiiumaal. Tee pikkus on 3,2 km. Tee algab Kogri külas Allika–Vaemla tee kolmandal kilomeetril ja kulgeb kirdesse, kuni lõpeb Kaasiku külas Vaemla jõe ääres. Tee on kruusakattega ja ületab viit truupi.
Seitseteist kevadist hetke

"Seitseteist kevadist hetke" (vene keeles "Семнадцать мгновений весны") on 1973. aastal esilinastunud teleseriaal Nõukogude välisluure tegevusest Teise maailmasõja lõpukuudel. Seriaali aluseks on Julian Semjonovi romaan "Seitseteist kevadist hetke", mille põhjal valmis 12-osaline kultusseriaal Nõukogude luure majorist Maksim Issajevist ehk SS-Standartenführer Max Otto von Stirlitzist, kes Saksa Kolmanda Riigi Julgeoleku Peaameti välisluureosakonnas töötades hankis Nõukogude riigi juhtkonnale poliitilist informatsiooni Saksa riigi juhtkonna siseringist. Frankfurter Allgemeine Zeitungi korrespondent kirjutas 1973. aastal: "Kui Stirlitz kõnnib mööda Berliini tänavaid, on Moskva tänavad tühjad". Sellega tabati üsna hästi seriaali saatnud menu. 2009. aastal valmis algupärase mustvalge seriaali koloreerimisel värviline versioon. Kuigi kasutati originaali materjale, kärbiti neid tunduvalt. 16:9 formaadi saamiseks kärbiti ka kaadrit ülevalt ja alt. Koloreerimisele ja heliefektide lisamisele kulus umbes kolm aastat. Värvilise versiooni esilinastus algas 4. maist 2009 telekanalil Rossija pealkirjaga «„Семнадцать мгновений весны“. Возвращение легенды!» ('Seitseteist kevadist hetke. Legendi tagasitulek'). 1998. aastal valmis algupärasest teleseriaalist rääkiv kaheosaline film "Seitseteist kevadist hetke, 25 aastat hiljem" (vene keeles "«Cемнадцать мгновений весны» 25 лет спустя"), kus selgitatakse mitmeid detaile, mida vaataja ei saanud enne teada või mida oli poliitilistel põhjustel võimatu varem avaldada. Filmi peaosatäitja on Vjatšeslav Tihhonov, kes sai selle osa eest Leonid Brežnevilt Lenini ordeni; Stirlitzi tegelaskuju prototüübiks oli Nõukogude luure poolt värvatud RSHA IV osakonna (Gestapo) SS-Hauptsturmführer Willi Lehmann, agent A-201/Breitenbach. Lugematuteks anekdootideks on andnud ainest kaadritagune hääl, kes väljendas peamiselt Stirlitzi mõtteid ja kommenteeris filmi sisu. See hääl kuulus Jefim Kopeljanile. Kangelasliku ja tabamatu Nõukogude luuraja Stirlitzi tegelane ja tegevus on andnud alust paljudeks Stirlitziga seotud anekdootide süžeedeks. "Kaalul on rohkem kui elu" ("Stawka większa niż życie"), Poola seiklusfilm, 1965–1968, porutšik Hans Kloss http://video.mail.ru/mail/a125.52/6855/2167.html 39s minut http://www.vladimir.kp.ru/daily/24287.5/482610/ http://www.vesti.ru/doc.html?id=281271&cid=1 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. oktoober 2011. Vaadatud 31. märtsil 2012.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) IMDb Fännilehekülg (vene keeles)
Naadi tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Naadi tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja ja Mähe asumis. Naadi tee sai nime 20. septembril 2000. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 284
Paakspuu tee

Paakspuu tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Paakspuu tee sai nime 14. veebruaril 1958. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 88
Pärniku tee

Pärniku tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Pärniku tee sai nime 28. juunil 1996. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 289
Ranniku põik

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Ranniku põik on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Ranniku põik sai nime 22. veebruaril 1955. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 290
Sarapiku tee

Sarapiku tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Sarapiku tee sai nime 28. juuni 1996. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 293
Toomiku tee

Toomiku tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Toomiku tee sai nime 28. juunil 1996. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 298
Tuule tee

Tuule tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Tänav algab Merivälja muuli juurest Ranna teelt. Tänava otsa lähedal on mõlemal pool Ranna teed Tuule tee bussipeatus. Tänav suundub kirdesse, ristudes Viimsi tee ja Keskteega ja lõppeb Hõbekuuse teel. Tänava pikkus on umbes 600 meetrit.
Vaate põik

Vaate põik on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Vaate põik sai nime 1964. aastal. Tänav on saanud nime Vaate tee järgi. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 300
Marianne von Willemer

Marianne von Willemer (20. november 1784 Linz, Austria – 6. detsember 1860 Frankfurt, Saksamaa) oli Austria näitleja ja tantsija, kes on eelkõige tuntud oma suhte poolest kirjanik Johann Wolfgang von Goethega.
Aleksandrs Čaks

Aleksandrs Čaks (27. oktoober 1901 Riia – 8. veebruar 1950 Riia) oli läti luuletaja, teatri- ja kunstikriitik, läti kirjanduse uuendaja ja esimene urbanist. Čaks sündis Riias rätsep Jānis Čadarainise peres. 1915–1917 elas ta esimese maailmasõja eest evakueerituna Võrus ja seejärel 1915–1918 Saranskis. Keskkooli lõpetas 1918. aastal ning asus õppima Pensa ülikooli meditsiiniteaduskonda. 1919 mobiliseeriti ta Punaarmeesse. 1922 ta demobiliseeriti ja naasis Riiga. Et tal ei olnud ette näidata keskkooli lõputunnistust, pidi ta uuesti keskkooli lõpetama. 1924. aastal astus ta Läti Ülikooli meditsiiniteaduskonda, kuid hakkas peagi õppima balti filoloogiat. 1925 läks ta tööle algkooli õpetajaks ja juhatajaks ning debüteeris samal aastal luuletusega "Unistused" ajakirjas Latvijas Kareivis. Kirjanikunimeks võttis ta oma esivanemate varasema perekonnanime (Čadarainis-Čaks) teise poole. 1927 tuli ta tagasi Riiga. 1928 ja 1929 ilmus talt neli luulekogu. 1937–1939 valmis tal Läti küttide elu kirjeldav kangelaseepos "Mūžības skartie". 1942 valmis armastusluulekogu "Debesu dāvana". Pärast teist maailmasõda sai temast Läti NSV kirjanike liidu liige ning ajakirja Cīņa ('võitlus') kultuuriosakonna juhataja. 1947 suunati ta tööle Läti NSV Keele ja Kirjanduse Instituuti. Teda hakati süüdistama kodanlikus natsionalismis ning tema 1948 trükki läinud luulekogu "Zem cēlās zvaigznes" tiraaž hävitati. Aleksandrs Čaks suri 48-aastaselt südameinfarkti tagajärjel. 1974. aastal etendati Tallinna Draamateatris Čaksi poeemi "Mängi, pillimees" põhjal valminud Pēteris Pētersonsi samanimelist luulekompositsiooni. Eesti keeles on ilmunud Čaksilt 2 proosakogu, üks luulevalimik ning luuletusi ajakirjades Mana (Marie Underi tõlkes) ja Looming (Ita Saksa ja Livia Viitoli tõlkes). Riia kesklinnas asub tema muuseum ja Ziedoņdārzsi pargis mälestussammas. Es un šis laiks (1928) Sirds uz trotuāra (1928) Apašs frakā (1929) Poēma par ormani (1930) Laimes krekls (1931) Mana paradīze (1932) Umurkumurs (1932) Iedomu spoguļi (1938) Patrioti (1948) Zem cēlās zvaigznes (1948) Mana mīlestība (Minu armastus; proosa; ilmus USA-s 1956) Mana Rīga: dzejoļi un poēmas (ilmus USA-s 1961) Spēlē, spēlmani (Mängi, pillimees; 1944) (1972) Debesu dāvana (koostatud 1942) (1980) Raksti 5 sējumos. (Teosed 5 köites) Rīga: Liesma, 1971–1976 Kopoti raksti 6 sējumos (Kogutud teosed 6 köites) Rīga: Zinātne, 1991–2007 Mūžības skartie. Dzejas par latviešu strēlniekiem. Rīga: Zinātne, 1988 "Minu armastus" (proosakogumik, läti keelest tõlkinud Ita Saks; Loomingu Raamatukogu 1976) "Vahtraleht" (valik jutustusi, läti keelest tõlkinud Ita Saks; Eesti Raamat 1978) "Igavene Riia" (läti keelest tõlkinud Livia Viitol, järelsõna Guntars Godiņš; Libri Livoniae, Tallinn 2012) http://cakamuzejs.riga.lv/lv/caks/caka-biografija/ Čaksi muuseumi koduleht
Vaate tee

Vaate tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Tänav saab alguse Ranna teelt ja suundub kirdesse. Tänav ristub Vaate põigu ja Viimsi teega ning lõppeb Hõbekuuse teega ristudes. Tänava pikkus on 450 meetrit.
Vahtriku tee

Vahtriku tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis ja Mähe asumis. Vahtriku tee sai nime 28. juunil 1996. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 300
Vana-Merivälja tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Vana-Merivälja tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Tänav saab alguse Ranna teelt, suundub kirdesse ja lõppeb Viimsi teel. Tänava pikkus on umbes 240 meetrit.
Meril Ümarik

Meril Ümarik (sündinud 24. detsembril 1976) on eesti sotsioloog ja haridusteadlane. Ta on Tallinna Ülikooli haridusteaduste instituudi õppejõud ja vanemteadur. Ümarik kaitses 2015 Tallinna Ülikoolis doktorikraadi sotsioloogias teemal "Kutseharidusreformi poliitikate omaksvõtt postsovetlikus Eestis." Tema teadustöö põhisuunad on haridussotsioloogia, haridusuuringud, kutseharidusuuringud, kutseharidusreformid ja õpetajate professionalism. 1996–2001 Eesti Humanitaarinstituut, sotsioloogia 2001–2007 Tallinna Ülikool, sotsioloogia (magister) 2008–2015 Tallinna Ülikool, Rahvusvaheliste ja Sotsiaaluuringute Instituut, sotsioloogia (doktoriõpe) 2003–2006 Tallinna Ülikooli haridusuuringute instituudi projektijuht 2006–2015 (vaheaegadega) Tallinna Ülikooli kasvatusteaduste instituudi teadur 2015–2016 Tallinna Ülikooli haridusteaduste instituudi teadur Alates 2016 Tallinna Ülikooli haridusteaduste instituudi õppejõud Alates 2017 Tallinna Ülikooli haridusteaduste instituudi vanemteadur Loogma, Krista; Joons, Sofia; Vilu, Raivo; Ümarik, Meril. (2003). "Identity Formation in the IT Sector: Employers' Perspectives with Examples from Estonia, Czech Respublic, Germany and United Kingdom." Kirpal, Simone. "How Personnel Management and HR Policies Shape Workers´Identities in Europe" (71−84). Bremen: Bremen University ITB. (IT+B - Arbeitspapiere ; Nr 46). Loogma, Krista; Ümarik, Meril; Vilu, Raivo (2004). "Identification - flexibility dilemma of IT specialists." Career Development International, 9 (3), 323−348. Rikmann, Erle; Ümarik, Meril; Joons, Sofia; Lagerspetz, Mikko (2005). "Kodanikualgatuse institutsionaliseerumine Eestis: organiseerumise struktuur ja ressursid." Uurimuse raport. Ümarik, Meril; Loogma, Krista (2005). "Competence and Development of Competencies in the Field of Youth Work: The Professional Background of Estonian Youth Workers." Ümarik, Meril; Loogma, Krista; Joons, Sofia. (2006). "Praktikaõppe hindamine kui kommunikatsioon koolide, praktikaettevõtete ja õpilaste vahel." II kutsehariduse teaduskonverents „Praktikal „käimisest” töökeskkonnas õppimiseni. 29.september, 2006, Tallinn, TLÜ haridusuuringute instituut. Tallinn : Tallinna Ülikool, Haridusuuringute Instituut, 53−66. Loogma, Krista; Kruusvall, Jüri; Ümarik, Meril. (2012). "E-Learning as Innovation: Exploring Innovativeness in the VET Teachers´ Community in Estonia." Computers and Education, 58, 808−817. Übius, Ülle; Kall, Kairit; Loogma, Krista; Ümarik, Meril (2014). "Rahvusvaheline vaade õpetamisele ja õppimisele." OECD rahvusvahelise õpetamise ja õppimise uuringu TALIS 2013 tulemused. Tallinn: SA Innove. Aavik, Kadri; Uusma, Hannaliisa; Ümarik, Meril (2015). "Sooaspekt Eesti kutsehariduses: õpetajate, koolijuhtide ja haridusekspertide hoiakud." Projekti “SIHT - Sooaspekti integreerimine õpetajaharidusse ja täiendkoolitusse” raames teostatud uuringu lõppraport. Pressiteade Meril Ümariku doktoritöö kaitsmise kohta.[alaline kõdulink] Meril Ümarik ETISes.
Aario Alfred Marist

Aario Alfred Marist (7. september 1905 Lülle küla, Torgu vald – 15. november 1991 Montréal, Kanada) oli väliseesti teatritegelane (lavastaja, näitleja ja teatripedagoog), kes tegutses peamiselt Prantsusmaal ja hiljem Kanadas. 1971 International des Arts, hõbemedal https://www.geni.com/people/Aario-Alfred-Marist/6000000013440640407 Foto: Alfred Marist Veneetsias Skandaalne-legendaarne. Aario Alfred Marist Ühe sõrulase teatritee. Torgu vallast Pariisi lavale. Sirp ja Vasar, 4. jaanuar 1985 Temast fotoga. Saaremaa "rüütel" Pariisis. Meie Elu = Our life, June 7, 1979
Arnika tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Arnika tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Arnika tee sai nime 14. veebruaril 1958. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 265  Arnika tee – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Hämar tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Hämar tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Hämar tee sai nime 12. juulil 1949. Tänav on saanud nime varjulise Kloostrimetsa mõjul. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 39 Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 268
Stirlitz

Max Otto von Stirlitz (õieti Max Otto von Stierlitz; teise varjunimega Maksim Issajev, tegelikult Vsevolod Vladimirov) on Julian Semjonovi kirjutatud spiooniromaanide sarja kirjanduslik kangelane. Max Otto von Stirlitzi tegelaskuju tegi legendaarseks raamatu "17 kevadist hetke" põhjal tehtud seiklusfilm "Seitseteist kevadist hetke". Selle peategelane Stirlitz (keda kehastab andekas näitleja Vjatšeslav Tihhonov) sokutatakse NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse välisluure agendina Saksa Riigi Julgeoleku Peaametisse, hankima konfidentsiaalset ja delikaatset informatsiooni Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei ja Saksa juhtkonna salajastest separaatläbirääkimistest lääneriikidega vaherahu sõlmimiseks. Film oli osa 1970. aastatel NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee esimehe Juri Andropovi algatatud NSV Liidu julgeolekuorganite propagandakampaaniast, milles julgeolekuorganite töötajaid kujutati vastukaaluna James Bondi tüüpi renomeega mehele, kes suudab igast olukorrast välja tulla, kuid erinevalt Bondist ei kasuta selleks keerulist tehnikat, vaid ainult oma mõistust. Tänu sellele äärmuslikule oskusele ellu jääda ja tuntusele on Stirlitz ka levinud tegelane anekdootides. Stirlitzi tegelaskuju autor oli Nõukogude kirjanik Julian Semjonov, kes oma kirjandusteostes kajastas Maksim Issajevi-Otto von Stirlitzi seiklusi aastatel 1918–1967. Oma luurajateel tegutses Stirlitz üle maailma ning ühes teoses "Briljandid proletariaadi diktatuurile" seikles ka Tallinnas. Eesti tipplavastaja Grigori Kromanov tegi sellest 1975. aastal filmi "Briljandid proletariaadi diktatuurile", stsenaristiks oli Julian Semjonov ise, Stirlitzit-Issajevit mängis Vladimir Ivašov. Julian Semjonovi romaanide "Briljandid proletariaadi diktatuurile" ja "Parooli pole vaja" motiividel tehtud uus telesari "Issajev" filmiti 2008. aasta juulis osaliselt Eestis, sealhulgas 21. ja 22. juulil Rakveres linnakodaniku majamuuseumis. Seriaali tegevus toimub aastatel 1921–1927 Moskvas ja Tallinnas. Sarjas osalesid ka Eesti näitlejad. Stirlitzi tegelane ja tegevus on andnud alust paljudeks Stirlitziga seotud anekdootide süžeedeks. Anekdoodid parodeerivad Stirlitzi ja tema kaaslaste arutlevat mõtteviisi ning viivad absurdsete ja ootamatute järeldusteni. Näiteid anekdootidest: Ühel Berliini tänaval seisid Stirlitz, Müller ja Bormann ning vestlesid elavalt. Neist möödus professor Pleisschner ja ütles valju häälega: "Stirlitz, te olete pederast!" Kõik pahvatasid naerma ja ainult Stirlitz sai aru, et Keskusest on tulnud raadiogramm, milles teatati talle kindrali auastme andmisest. Gestapo sulges kõik väljapääsud, kuid Stirlitz põgenes sissepääsu kaudu. Kõrtsist väljudes sai Stirlitz tugeva löögi kuklasse. Ümber pöörates nägi ta, et see oli asfalt. Nadezhda Widder, "Rakveres filmiti sarja Stirlitzist", Virumaa Teataja, 24. juuli 2008 Andrei Babin, "Luuraja Max Otto von Stirlitz luusib taas Eestis", Postimees, 5. juuli 2008 Suri luuraja Stirlitzi prototüüp Noor Stirlitz seikleb Tallinnas, Eesti Päevaleht 27. oktoober 2009
Jasmiini tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Jasmiini tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Jasmiini tee sai nime 14. veebruaril 1958. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 41
Jumika tee

Jumika tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Jumika tee sai nime 16. oktoobril 1998. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 269
Kailu tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kailu tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Kailu tee sai nime 16. oktoobril 1998. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 270
Kastevarre tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kastevarre tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Kastevarre tee sai nime 20. septembril 2000. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 272
Kastiku tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kastiku tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Kastiku tee sai nime 20. septembril 2000. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 272
Keeru tee

Keeru tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Keeru tee sai nime 22. veebruaril 1955. Tänav on nime saanud oma kuju järgi. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 272
Kressi tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kressi tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Kressi tee sai nime 14. veebruaril 1958. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 55
Kummeli tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kummeli tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Kummeli tee sai nime 14. veebruaril 1958. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 58
Kuusiku tee

Kuusiku tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Kuusiku tee sai nime 12. juulil 1949. Tänav on saanud nime Kuusiku talu järgi. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 276
Kõdra tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Kõdra tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Kõdra tee sai nime 14. veebruaril 1958. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 59
Käokannu tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Käokannu tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Käokannu tee sai nime 29. märtsil 1968. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 60
Käokeele tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Käokeele tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Käokeele tee sai nime 20. septembril 2000. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 276
Käokäpa tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Käokäpa tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Käokäpa tee sai nime 28. mail 2003. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 276
Küüvitsa tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Küüvitsa tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Küüvitsa tee sai nime 12. juulil 1949. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 62
Liilia tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Liilia tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Liilia tee sai nime 29. märtsil 1968. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 69
Lilleherne tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Lilleherne tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Lilleherne tee sai nime 29. märtsil 1968. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 70
Lodumetsa tee

Lodumetsa tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Lodumetsa tee sai nime 20. septembril 2000. Tänav on saanud nime selle järgi, et on rajatud lodumetsa alale. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 279
Lumikellukese tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Lumikellukese tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Lumikellukese tee sai nime 20. detsembril 1996. Enne seda oli tänav Maikellukese tee osa. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 280
Maikellukese tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Maikellukese tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Maikellukese tee sai nime 29. märtsil 1968. Robert Nerman, Leho Lõhmus. Tallinna asumid ja ametlikud kohanimed. Tallinn, 2013, lk. 281
Matka tee

‹ Kaart ajutiselt peidetud (?) › Matka tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis. Matka tee sai nime 22. veebruaril 1955. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 75  Matka tee – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis