laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sardar Fazlul Karim

Sardar Fazlul Karim (bengali keeles সরদার ফজলুল করিম}}; 1. mai 1925 Barisal Ida-Bengal (nüüdne Bangladesh) – 15. juuni 2014) oli Bangladeshi filosoof, tõlkija, esseist ja poliitiline aktivist, Dhaka Ülikooli professor. Enne Bangladeshi iseseisvumist seisis Karim reformimeelse poliitika eest, mistõttu ta pidi olema vangis peaaegu kogu aja, mil Bangladesh kuulus Pakistanile (24 aastat). Ta osales 58-päevases näljastreigis, nõudes vangide inimlikku kohtlemist. Vangina valiti ta Pakistani Põhiseadusassamblee (Constituent Assembly of Pakistan) liikmeks. Karim on tõlkinud lääne filosoofiat, sealhulgas Platoni, Aristotelese, Jean-Jacques Rousseau ja Friedrich Engelsi teoseid, ning kirjutanud filosoofiaraamatuid, sealhulgas "Bengali filosoofiaentsüklopeedia". "Sardar Fazlul Karim's 86th birthday today". The Daily Star. 1. mai 2011. Vaadatud 12. detsember 2011. Haque, Junaidul (6. oktoober 2007). "The life of a man of commitment". The Daily Star. Vaadatud 12. detsember 2011. Heroes in Our Times The Daily Star, 05.01.2011
Huik (etnograafia)

Huik (murdes ka: jänesehuik) on umbes vaksapikkusest putkevarretükist tehtud puhkpill. Pillist tulev heli meenutab klarneti oma. Peale Eesti rahvakultuuri on huik teada ka näiteks Soome ja Norra rahvakultuuris. Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 38
Hundiõng

Hundiõng on endisaegne, enamasti metallist hundipüünis, millel oli neli kiskudega konksu. Hundiõng peideti sööda sisse ja mingil viisil oli see kinnitatud puu või posti külge. Hundiõnge kasutati 18. ja 19. sajandil. hundiaed hundiork hundisõit hundivõrk Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 40
Hárslevelű

"Hárslevelű" (slovaki keeles "Lipovina", rumeenia keeles "Frunza de tei", saksa keeles "Lindenblättriger" ja prantsuse keeles "Feuille de Tilleul"; nimi tähendab kõigis keeltes pärnalehte) on Ungari ja Slovakkia valge viinamarjasort. Slovakkias registreeriti sort "Lipovina" nime all 1952. aastal. Peamiselt kasvatatakse seda Ungari Tokaj-hegyalja veinipiirkonnas ja Slovakkia Tokaj veinipiirkonnas tokaieri valmistamiseks, vähemal määral ka Somló veinipiirkonnas Ungaris, Rumeenias ja Lõuna-Aafrikas. Ukrainas on "Hárslevelű" (ukraina keeles Харшлевею) all umbes 20 hektarit Krimmis ja Karpaatides, kus sellest valmistatakse tokaisarnaseid veine. "Hárslevelű" vajab sügavat toitainerikast pinnast, kasvab lopsakalt, ei ole kuigi külma- ega põuakindel ning on vastuvõtlik hallitusele. Marjakobarad on pikad, silindrikujulised ja keskmisest hõredamad, marjad ümarad ja keskmise suurusega. "Hárslevelű" tüüpiliste maitsete hulgas on pärnamesi, aniis ja vürtsid. Slovaki variandid on vähem aromaatsed, tunda on rohkem mineraalseid toone. "Hárslevelű" on tuntud ka paljude muude nimede all: "Budai Goher", "Feuille de Tilleul", "Frunza de Tei", "Frunze de Tei", "Gars Levelyu", "Garsh Levelyu", "Garsleveliu", "Garsz Levelju", "Gorsh Levelyu", "Hachat Lovelin", "Harch Levelu", "Harchlevelu", "Hars Levelu", "Hars Levelü", "Hárs Levelű", "Hars Levelyu", "Harslevele", "Hárslevele", "Harst Leveliu", "Harzevelu", "Hosszúnyelű Fehér", "Kerekes", "Kereklevelű", "Lämmerschwanz", "Lämmerschwanz", "Weisser", "Lidenblättriger", "Lindenblätrige", "Lindenblättrige", "Lindenblättriger", "Lindenblütrige", "Lindener", "Lipolist", "Lipolist Biyali", "Lipovina", "Musztafer", "Nöthab", "Tarpai", "Tokai", "Tokay" ja "Vörös". Harslevelue, Vitis International Variety Catalogue (vaadatud 24.11.2010)
Andkhvoy

Andkhvoy (varasemad eestikeelsed nimekujud Andhui ja Andhoi) on linn Afganistani põhjaosas Fāryābi provintsis Türkmenistani piiri lähedal Qeyşāri jõe ääres, Hindukuši ja Amudarja vahel kõrbe servas, Balkhist lääne pool. Andkhvoy piirkond on viljaka mullaga, kuid ebatervisliku kliimaga. Pärslased on seda kõrvetava liiva, soolase vee, kärbeste ja skorpionide pärast nimetanud maapealseks põrguks. Elanike arvuks hinnatakse 13 000 (1981. aasta hinnangul 13 500). Varem on see ulatunud 25 000-ni. Elanikud on peamiselt türkmeenid. Usbekid ja tadžikid on vähemuses. Umbes 60% Afganistani käsitöövaipadest valmistatakse Andkhvoys. Karakullist valmistatakse villa. Kootakse jämedaid kangaid. Kaubeldakse puuvilja ja karakullnahkadega. Tegeldakse ka põllumajandusega. Andkhvoyst lõuna pool kaevandatakse kivisoola. Elektrienergiaga varustamise tagab Türkmenistan 2002. aastal valminud liini LEP-110 Andkhvoy– Sheberghān kaudu. Joogiveest on suur puudus. Hiljuti sai linn mobiiltelefoniühenduse. Legendi järgi rajas linna Aleksander Suur. Linna ümbritses Andkhvoy khaaniriik, mis 1820. aastani kuulus Turkestani (Buhhaara emiraati). Aastal 1820 piiras Dost Mohammed linna neli kuud, vallutas selle tormijooksuga ning tegi maatasa. Andkhvoy khaan alistus afgaanidele. Aastal 1885 ühendati Andkhvoy Vene-Afganistani piirikomisjoni otsusel ametlikult Afganistaniga. Andkhvoys suri 1825. aastal inglise rändur William Moorcroft. Äärelinna foto
Veera Fjodorova

Veera Fjodorova (aastast 1947 Veera Sirina, ka Veera Fjodorova-Sirina; 23. september 1925 Moskva – 5. detsember 2013) oli vene päritolu Eesti näitleja. Ta oli pärit töölisperekonnast. Ta lõpetas aastal 1943 Moskvas keskkooli ja aastal 1948 GITIS-e. Ta töötas aastatel 1948–1993 Tallinna Vene Draamateatris. 1948 Vladimir Suponev "Lendurite pere" (Ljusja) 1949 Molière "Tartuffe" (Dorine) 1950 Aleksandr Afinogenov "Mašake" (Mašake) 1952 Anton Tšehhov "Kolm õde" (Irina) 1952 Carlo Goldoni "Kahe isanda teener" (Clarice) 1953 Eduard Vilde "Pisuhänd" (Laura) 1953 Aleksei Arbuzov "Tanja" (Tanja) 1954 Aleksei Arbuzov "Rännuaastad" (Ljusja) 1955 Nikolai Pogodin "Kremli kellad" (Maša) 1957 Aleksandr Gladkov "Kaua aega tagasi" (Šura) 1957 Eduard Vilde "Tabamata ime" (Eeva Marland) 1959 Ivan Turgenev "Aadlipesa" (Varvara Lavretskaja) 1960 Aleksei Arbuzov "Irkutski lugu" (Valja) 1963 Fjodor Dostojevski/Boriss Livanov "Vennad Karamazovid" (Agrafena (Grušenka)) 1964 Shakespeare "Suveöö unenägu" (Titania) 1965 Aleksei Tolstoi "Patent 119" (Olga) 1967 Viktor Rozov "Traditsiooniline kokkutulek" (Agnia) 1969 Nikolai Gogol "Revident" (Anna Andrejevna) 1979 Aleksandr Gelman "Meie, allakirjutanud..." (Nuikina) 1985 István Örkény "Kassimäng" (Paula) 1988 Viktor Merežko "Naiste laud "Jahisaalis"" (Vedenjeva) 1992 Joseph Kesselring "Hapu vein ja sinihape" (Martha Bruster) 1995 Achille Campanile "Testament itaalia moodi ehk vaene Pierot" (Ione) 1955 Eesti NSV teeneline kunstnik oli Eesti Näitlejate Liidu auliige Ta oli aastast 1947 abielus Vjatšeslav Siriniga. Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000 "In memoriam: Veera Fjodorova-Sirina. Veera Fjodorova-Sirina 23. IX 1925 – 5. XII 2013". Sirp, 12. detsember 2013 Haud Tallinna Metsakalmistul
Xenocalamus

Xenocalamus on maoperekond. Perekonda Xenocalamus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Xenocalamus bicolor Günther, 1868 Xenocalamus mechowii Peters, 1881 Xenocalamus michellii Müller, 1911 Xenocalamus sabiensis Broadley, 1971 Xenocalamus transvaalensis Methuen, 1919. Nad elavad Sahara-taguses Aafrikas. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Xenocalamus Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 13.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne veebisaidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Xenocalamus seisuga 13.12.2013.
Polemon (perekond)

Polemon on maoperekond. Perekonda Polemon klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Polemon acanthias (Reinhardt, 1860) Polemon barthii Jan, 1858 Polemon bocourti Mocquard, 1897 Polemon christyi (Boulenger, 1903) Polemon collaris (Peters, 1881) Polemon fulvicollis (Mocquard, 1887) Polemon gabonensis (Duméril, 1856) Polemon gracilis (Boulenger, 1911) Polemon griseiceps (Laurent, 1947) Polemon leopoldi (de Witte, 1941) Polemon neuwiedi (Jan, 1858) Polemon notatus (Peters, 1882) Polemon robustus de Witte & Laurent, 1947. Nad elavad Sahara-taguses Aafrikas. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Polemon Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 13.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne veebisaidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Polemon (genre) seisuga 13.12.2013.
Karussõstar

Karussõstar ehk sõstik (Ribes × nidigrolaria) on sõstraliik, musta sõstra, haralise karusmarja ja karusmarja hübriid. (Ribes × nidigrolaria = Ribes nigrum × Ribes divaricatum × Ribes uva-crispa). Karussõstart ei tasu sassi ajada ka Eestis kasvava Musta Neegusega mis on ainult musta sõstra ja karusmarja hübriid (Ribes nigrum × Ribes uva-crispa), erinevalt Mustast Neegusest ei ole karussõstral okkaid. Hübriid on saadud teadaolevalt Saksamaal, maailmas tuntakse teda nimega Josta, milles on ühendatud saksakeelsete sõnade Johannesbeere ('sõstar') ja Stachelbeere ('karusmari') algusosad. Omadusi on taim pärinud mõlemalt ristlusvanemalt: lehed meenutavad karusmarja lehti, kuid on suuremad; okasteta, nagu sõstar; võrsed sarnanevad musta sõstra võrsetega; paljundada saab nagu musta sõstart; viljad on vahepealse suurusega, hapukad, valminult mustad. Levinumad sordid on 'Josta' ja 'Kroma'. 'Jocheline' H. Murawski 'Jogranda' R. Bauer 'Josta' R. Bauer 'Jostine' R. Bauer 'Rikö' - Ungari sort. "Eestikeelsed taimenimed". "Eestikeelsete taimenimede andmebaas". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2013. Vaadatud 14. detsembril 2013. "Aednik soovitab". Videvik. Neljapäev, 12 . jaanuar 2006. Vaadatud 2021.01.12. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |vaadatud= ja |aeg= (juhend)  Karussõstar – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Vibuhäll

Vibuhäll on häll, mille kereks on kas vitsvõrule või raamile tõmmatud riie, õhukesest lauast ovaalne nõu, piklik peergkorv või laudkast. Eesti alal rippus vibuhäll talutoas ema magamisaseme juures lakke kinnitatud umbes 3 m pikkuse kasepuust lati (nimetati vibu, võru murdes nõder) küljes. Tööajal kiikus imik heinamaal või põllul vibuhällis, mis paigaldati kohapeal, ka puuoksa külge. Kask sobis vibuks tema painduvuse ja sitkuse tõttu. Hälli ülemiste nurkade külge kinnitati neli nööri, millega see vibu otsa riputati. Kasest vibu jämedus valiti nii, et häll õõtsuks sobival kõrgusel. Vibu ots pisteti lae ja tala vahele ning toetati keskosas lakke kinnitatud konksule või kinnitati nööriga rippuma aampalgi külge. Hälli alumises servas oli põrandani nöör, mille otsa oli seotud kepp. Kui jalaga kepile vajutada, hakkas häll kiikuma ning ema sai käsi kasutada muu töö tegemiseks. Hälli otsad olid kergelt kaarja kujuga. Hälli tõsteti kaare- või südamekujuliste avauste abil, mis olid lõigatud otsalaudade servadesse. jalashäll Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 41 Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 24 Vibuhäll, Eesti Rahva Muuseum [1], Setu hällitused... Maarja Kasema
Micrelaps

Micrelaps on maoperekond. Perekonda Micrelaps klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Micrelaps bicoloratus Sternfeld, 1908 Micrelaps boettgeri Boulenger, 1896 Micrelaps muelleri Boettger, 1880 Micrelaps tchernovi Werner, Babocsay, Carmely & Thuna, 2006 Micrelaps vaillanti (Mocquard, 1888). Nad elavad valdavalt Aafrikas ja Lähis-Idas. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Micrelaps Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 13.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne saidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Micrelaps seisuga 13.12.2013.
Macrelaps

Macrelaps on maoperekond. Perekonda Macrelaps klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: Macrelaps microlepidotus (Günther, 1860). Selle perekonna ainus liik Macrelaps microlepidotus on endeemne Lõuna-Aafrikas. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Macrelaps Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 13.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Macrelaps microlepidotus seisuga 13.12.2013.
Vinnõkivtsi

Vinnõkivtsi (ukraina keeles Вінниківці) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Litõni rajoonis. Elanike arv on 331. Pindala on 0,194 km².
Birkiv

Birkiv (ukraina keeles Бірків) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Litõni rajoonis. Elanike arv on 579. Pindala on 0,213 km².
Ա

Ա (väiketäht ա; nimetus այբ (ajb)) on armeenia kirja täht, vanaarmeenia tähestiku, traditsioonilise armeenia tähestiku ja reformitud armeenia tähestiku esimene täht. Arvatakse, et see on saadud kreeka tähe α ülemise kaare äralõikamisel. Tähtede Ա ja Բ nimetustest ajb ja ben on moodustatud armeenia keele sõna ajbuben 'tähestik' (sõna-sõnalt ' ajb ja ben'). Kirja vanimas variandis (jerkathagir) koosnes ajb kahest alt ühendatud vertikaaljoonest sabakesega. Suur- ja väiketäht erinesid ainult mõõtmetelt. Hiljem kujunes Ա-tähest kolme vertikaaliga variant ա. Esimesest sai suurtäht ja teisest väiketäht. Keskaegsetes käsikirjades on neil hulk variante. Üks ebatavalisemaid Ա-tähe vorme on nn ühejooneline ajb, mis koosneb ühestainsast madalast püstjoonest. Tähe nimetus on lähedane kreeka tähe nimetusele "alfa" ning semi tähenimetusele "alef". Arvatakse, et nimetus pärinebki ühest nendest. Häälikumuutus toimus järgmise tähe Բ nimetuse ben mõjul. Ա on armeeniakeelses tekstis kõige sagedasem täht. Ա esineb tavaliselt sõna alguses või keskel, lõpus aga väga harva. Põhjus on see, et indoeuroopa algkeele lühike ja pikk a-häälik armeenia keeles sõna alguses ja keskel säilisid, aga sõna lõpus kadusid. Арам Хачатурян. – Ереван, september 2008.
Vjatšeslav Sirin

Vjatšeslav Sirin (3. september 1924 Moskva – 12. september 1970 Tallinn) oli vene päritolu Eesti näitleja. Ta lõpetas aastal 1948 GITIS-e. Ta töötas aastatel 1948–1970 Tallinna Vene Draamateatris. Ta on mänginud Lenfilmi filmides "Esimese järgu kapten" (1958), "Kirev reis" (1961) ja "Virineja". 1950 Aleksandr Afinogenov "Mašake" (Viktor) 1951 Nikolai Djakonov "Pulmad kaasavaraga" (Kurotškin) 1952 Carlo Goldoni "Kahe isanda teener" (Truffaldino) 1954 Anton Tšehhov "Kirsiaed" (Jepihhodov) 1955 Viktor Rozov "Elu lehekülg" (Poletajev) 1955 Viktor Rozov "Õnn kaasa" (Andrei) 1958 Viktor Rozov "Rõõmu otsinguil" (Oleg) 1959 Ardi Liives "Sinine rakett" (Oskar) 1960 Aleksei Arbuzov "Irkutski lugu" (Viktor) 1961 Jevgeni Švarts "Kaks vahtrat" (Baba-Jaga) 1961 Aleksandr Štein "Ookean" (Kuklin) 1964 Shakespeare "Suveöö unenägu" (Nick Bottom) 1964 Maksim Gorki "Väikekodanlased" (Pertšihhin) 1964 Viktor Rozov "Pulmapäeval" (Vassili) 1965 Aleksei Tolstoi "Patent 119" (Mihhailov) 1966 Branislav Nušić "Dr." (Života) 1967 Mihhail Bulgakov "Ivan Vassiljevitš" (Ivan) 1967 Viktor Rozov "Traditsiooniline kokkutulek" (Kozin) 1969 Samuil Aljošin "Tookord Sevillas" (don Ottavio) 1969 Nikolai Gogol "Revident" (Ljapkin-Tjapkin) 1943 Kuulsuse ordeni III järk 1959 Eesti NSV teeneline kunstnik Tema isa oli insener, ema tööline. Ta oli aastast 1947 abielus Veera Fjodorova-Sirinaga. "Сирин Вячеслав Александрович 09.1924г.р." Подвиг народа 1941-1945. Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000
Hypoptophis

Hypoptophis on Lamprophiidae sugukonna maoperekond. Perekonda Hypoptophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: Hypoptophis wilsonii Boulenger, 1908. Nad elavad valdavalt Kongos ja Sambias. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Hypoptophis Roomajate andmebaasi veebiversioon (vaadatud 13.12.2013) (inglise keeles) Boulenger, The Annals and magazine of natural history; zoology, botany, and geology, Description of three new snakes from Africa. Annals and magazine of natural history, ser. 8, vol. 2, p. 93-94, (1908), veebiversioon (vaadatud 13.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne roomajate andmebaasis Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Hypoptophis wilsonii seisuga 13.12.2013.
Apricot Stone

"Apricot Stone" (armeenia keeles Ծիրանի Կորիզ, eesti keeles "Aprikoosikivi") on laul, mis esindas Armeeniat 2010. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Oslos Norras. Laulu esitas Armeenia-Vene laulja Eva Rivas. Laulu autorid olid Armen Martirosjan, kes oli ka Armeenia esimese Eurovisiooni-laulu "Without Your Love" muusika autor, ja Karen Kavalerjan, kes on olnud kuuel korral viie eri riigi Eurovisiooni-laulu sõnade autor. Laulu saatis kuulus armeenia dudukimängija Dživan Gasparjan, kes oli siis vanim esineja Eurovisioonil. Duduki valmistamiseks kasutatakse traditsiooniliselt aprikoosipuu puitu. Aprikoos on Armeenias tuntud juba iidsetest aegadest saadik, see on pikka aega olnud riigi embleem. Armeeniat on selletõttu kutsutud "Aprikoosi sünnimaaks". Apricot Stone'i laulusõnu tõlgendati poliitilise sõnumina Armeenlaste genotsiidi kohta. Hiljem esines Armeenia esindaja Prantsusmaal kõnega, kus kinnitas seda väidet. Laul esitati teises poolfinaalis teisena, pärast Leedu ansambli InCulto laulu "East European Funk" ja enne Iisraeli laulja Harel Skaati laulu "Milim". Poolfinaalist pääses laul 6. koha ja 83 punktiga finaali. Finaalis oli see esinemisjärjekorras kahekümne esimene laul, pärast Venemaa ansambli Peter Nalitch Bandi laulu "Lost and Forgotten" ja enne Saksamaa laulja Lena Meyer-Landruti laulu "Satellite". Finaalis sai laul 7. koha (punkte 25 riigilt) ja kokku 141 punkti. Marco Brey. Eva Rivas to represent Armenia!, 13. detsember 2013, Euroopa Ringhäälingute Liit, vaadatud 14. veebruaril 2010 Marcus Klier. Armenia sends Eva Rivas to the Eurovision Song Contest, 14. veebruar 2010, ESCToday, vaadatud 13. detsembril 2013, Arhiivileht (24. märts 2010) "Armenian apricot at welcomearmenia.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. detsember 2013. Vaadatud 13. detsembril 2013. "Conspiracy theory in Eurovision: Turkey claims genocide hint in Armenia's "Apricot stone" at armenianow.com". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. mai 2015. Vaadatud 13. detsembril 2013. "Eurovision'a Ermenistan gözyaşıyla damga vurdu". CNN Türk. 27. mai 2010. Originaali arhiivikoopia seisuga 4. juuni 2010. Vaadatud 13. detsembril 2013. Swiss Singles Chart Apricot Stone Ametlik muusikavideo Youtube'is Apricot Stone Eestikeelsete laulusõnadega video ERR lehel
As‘adābād

As‘adābād (varasem eestikeelne nimekuju Asadabad) on linn Afganistanis Kunari jõe ääres, Konarhā provintsi halduskeskus. Alates USA sissetungist Afganistani on seal olnud mitmeid vahejuhtumeid. USA relvajõud paigutasid sinna provincial reconstruction team'i veebruaris 2004. As‘adābād on üks väheseid Afganistani linnu, kus võim on seniajani avalikult Ţālibāni käes. Kohalike juhte ei saa mingi kuriteo eest vahistada, kuni nad võimul on. See kokkulepe sai võimalikuks tänu linnapea hõimukaaslusele Afganistani presidendi Ḩāmid Karzayga.
Elapotinus

Elapotinus on maoperekond. Perekonda Elapotinus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: Elapotinus picteti Jan, 1862. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Elapotinus Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 13.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne ReptileDB-s Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Elapotinus picteti seisuga 13.12.2013.
Chilorhinophis

Chilorhinophis on maoperekond. Perekonda Chilorhinophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Chilorhinophis butleri (Werner, 1907), Chilorhinophis gerardi (Boulenger, 1913). Nad elavad Sahara-taguses Aafrikas. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Chilorhinophis Roomajate andmebaasi veebiversioon (vaadatud 8.05.2015) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne veebisaidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Chilorhinophis seisuga 13.12.2013.
Jalashäll

Jalashäll on jalastel kiikuv häll. Keskajal oli jalashäll Euroopas laialt tuntud, Eestis tuli kasutusele 19. sajandil, esmalt saartel, siis Põhja-Eestis, kus muutus valdavaks. Mujal Eestis oli vähem levinud. Jalashäll paiknes kahel kumera tallaga jalasel, mis harilikult olid kerega risti, harvem pikuti. Kere oli rohkem kaunistatud kui vibuhällil. Jalashälli küljelauad olid enamasti keskelt madalamad, otstele olid peale äärekaunistuste lõigatud südame-, ketta- või ellipsimotiivid, mille abil sai hälli ühest kohast teise tõsta. Leidus ka kahe posti vahele kinnitatud liikuva hällikastiga kiikhälle. Jalashälli vahetas hiljem välja vedruhäll, mille ühes otsas olid sirged tallalauad (jalased) ning põhja vahel metallvedru. Eesti keele seletav sõnaraamat [1] vaadatud 28.04.2020 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 41 Eesti etnograafia sõnaraamat. Koostanud Arvi Ränk, toimetanud Õie Ränk. Tallinn 1995. lk 25 Jalashäll, Muhu Muuseum
Brachyophis

Brachyophis on maoperekond. Perekonda Brachyophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: Brachyophis revoili Mocquard, 1888. Nad elavad valdavalt Somaalias, Keenias. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Brachyophis Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 13.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne ReptileDB-s Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Brachyophis revoili seisuga 13.12.2013.
Härjaraud

Härjaraud oli härja sõra alla löödav kaitseraud. Ta oli kujult pooliku hobuseraua kujuline ning löödi enamasti vaid ühe sõra alla, harvemini mõlema sõra alla. Saartel pandi härja sõra otsa mõnikord tupe kujuline jääraud. Eestis hakkas härgadele raudade panemine laiemalt levima 18. sajandil, kui härgi rautati enne talve tulekut libedate teede ajaks. Rautamine Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Lk 42 Härjaraud Eesti Muuseumide Infosüsteemis
Vallatud Vestid

Vallatud Vestid on projektiansambel, mille põhilauljad on Ott Lepland, Tanel Padar ja Jalmar Vabarna. Lisaks kuuluvad ansambli koosseisu Danel Pandre, Kaspar Kalluste ja 2013. aasta lõpus liitunud Tarvi Kull. Ott Lepland Tanel Padar Jalmar Vabarna Danel Pandre (basskitarr) Kaspar Kalluste (trummid) Tarvi Kull (klahvpillid) Vallatutel Vestidel on seljataga neli kontserdisarja. 2013. aasta märtsis toimunud naistepäevakontsertide sari kandis pealkirja "Lugusid naistest". Sama aasta juunis sai teoks kontserdisari "Lugusid naistest ja meestest". Kolmas kontserdisari 2013. aasta detsembris kandis pealkirja "Kelmid ja pühakud". 2014. aasta talvel sai teoks kontserdisari "Kiigume koos" koos ansambliga Kõrsikud. "Lugusid meestest ja naistest" (juuni 2013) "Kelmid ja pühakud" (detsember 2013) "Jõesäng" (veebruar 2013) "Lumisel teel" (detsember 2013) "Värvid" (juuni 2014) "Kiigu ja liugle" (koos ansambliga Kõrsikud) (november 2014) Vallatud Vestid Facebookis
Aparallactus

Aparallactus on Lamprophiidae sugukonna maoperekond. Perekonda Aparallactus on roomajate andmebaasis klassifitseeritud järgmised maoliigid: Aparallactus capensis Smith, 1849 Aparallactus guentheri Boulenger, 1895 Aparallactus jacksonii (Günther, 1888) Aparallactus lineatus (Peters, 1870) Aparallactus lunulatus (Peters, 1854) Aparallactus modestus (Günther, 1859) Aparallactus moeruensis Witte & Laurent, 1943 Aparallactus niger Boulenger, 1897 Aparallactus nigriceps (Peters, 1854) Aparallactus turneri Loveridge, 1935 Aparallactus werneri Boulenger, 1895. Nad elavad Sahara-taguses Aafrikas. Van Wallach, Kenneth L. Williams, Jeff Boundy, "Snakes of the World: A Catalogue of Living and Extinct Species", 22. aprill 2014, lk 46, CRC Press, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 4.05.2015) (inglise keeles) Peter Uetz & Jakob Hallermann, Aparallactus Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 13.12.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne veebisaidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Aparallactus seisuga 13.12.2013.