laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Texase Kooliõpikute Hoidla

Texase Kooliõpikute Hoidla (inglise Texas School Book Depository; praegune nimi Dallase Maakonna Administratiivhoone (Dallas County Administration Building)) on hoone Texases Dallase kesklinna lääneosas aadressil Elm Street 411. Vastavalt ametlikule versioonile tulistas Lee Harvey Oswald 22. novembril 1963 kell 12:30 kohaliku aja järgi Texase Kooliõpikute Hoidla kuuendalt korruselt lahtises autos möödasõitvat presidenti John F. Kennedyt, haavates teda surmavalt. Hoone ehitati 1898. aastal viiekorruselisena. 1901. aastal tabas maja välk ja ehitis põles peaaegu täielikult maha. Maja ehitati 1903. aastal uuesti üles seitsmekorruselisena. Texase Kooliõpikute Hoidla hakkas hoonet rentima 1962. aastal. Texase Kooliõpikute Hoidla kolis hoonest välja 1970. aastal. 20. juulil 1972 püüti hoonet süüdata. Dallase maakonna administratsioon ostis maja 1977. aastal. 1989. aastal avati hoone kuuendal korrusel president John F. Kennedy mõrva teemaline muuseum ("Sixth Floor Museum"). "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. veebruar 2014. Vaadatud 26. juulil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.history.com/this-day-in-history/john-f-kennedy-assassinated https://tshaonline.org/handbook/online/articles/jdt01 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. august 2016. Vaadatud 26. juulil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.jfk.org/wp-content/uploads/History_of_411_Elm.pdf http://jfk.hood.edu/Collection/White%20Materials/White%20Assassination%20Clippings%20Folders/Miscellaneous%20Folders/Miscellaneous%20III/Misc%20III%20112.pdf http://www.jfk.org/the-assassination/history-of-the-texas-school-book-depository/
Moldova vapp

Moldova vapp on Moldova Vabariigi ametlik vapp. Vapp võeti kasutusele 1990. aastal. Vapil on kotkas, kelle nokas rist ning küüniste vahel skepter ja oliivipuuoks. Kotka rinna ees on puna-sinine kilp, millel on kuldne tarva pea, tarva sarvede vahel päike ning kilbi alaosas viie õielehega lill ja kuusirp. Vapp on Moldova riigilipu keskne element. Moldova lipp
Krüpt

Krüpt (kreeka keeles kryptos 'varjatud, salajane') oli algselt märtri koobas katakombides. Keskaegsetes kirikutes oli krüpt kooriruumi (idakoori) all paiknev maa-alune reliikviahoidla või haud. Romaani ehituskunstis arenes krüptist tihti suur mitmelööviline ruum. Tavaliselt on krüptid tugevalt võlvitud. Alates romaanikast, kui koori tasand tõsteti lööviga võrdseks, esineb ka akendega krüpte. Gootikas on krüpt haruldane. Eestis on krüptitaoline ruum vaid mõnel 13. sajandi lõpus ja 14. sajandil ehitatud kirikul (dominiiklaste Püha Katariina kloostris Tallinnas ja Padise kloostris).
Lääne-sõrmkäpp

Lääne-sõrmkäpp (Dactylorhiza praetermissa) on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik. Ta on Eestis arvatud I kaitsekategooriasse (seisuga 2012). Taimed leidis Eestist Taavi Tuulik 1989. aastal Hiiumaal Kõrgessaare lähedalt soiselt niidult. Leiuaastal oli seal umbes 80 taime, hiljem on arvukus mitmel põhjustel vähenenud. Ilmselt pole siiski tegu Lääne-Euroopas levinud liigiga, vaid kohapeal kujunenud hübriidse sõrmkäpaga. Igal juhul on taimed tähelepanuväärsed ja kaitset väärivad. Kurbel, Rainar; Hirse, Toomas (2017). Eesti orhideede käsiraamat. Tallinn: MTÜ Käoraamat. Lk 284.{{raamatuviide}}: CS1 hooldus: mitu nime: autorite loend (link) Lääne-sõrmkäpp andmebaasis eElurikkus
Puhtu sõrmkäpp

Puhtu sõrmkäpp (Dactylorhiza vironii) on käpaliste sugukonda sõrmkäpa perekonda kuuluv taimeliik. Puhtu sõrmkäpp kasvab vaid ühes kohas – rannaniidul Virtsu lähedal. Puhtu sõrmkäppa tunti varem Ruthe sõrmkäpana (Dactylorhiza ruthei). Puhtu sõrmkäppa korjati esmakordselt Virtsu lähedalt 1952. aastal, kuid tema liigilisel määramisel eksiti. Aastal 1972 määras Vilma Kuusk selle Ruthe sõrmkäpaks. Aastal 2005 uurisid Puhtus Ruthe sõrmkäpa populatsiooni Pierre Delforge ja Carolus Adrianus Johannes Kreutz, kellest viimane kirjeldas Puhtus kasvavat sõrmkäppa eraldi liigina 2007. aastal, andes talle nimeks Dactylorhiza vironii. Hilisemad uuringud on puhtu sõrmkäpa iseseisvat liigistaatust kinnistanud. Puhtu sõrmkäpp kasvab Eestis ainult ühes kohas Puhtu-Laelatu ja Nehatu looduskaitsealal Virtsu lähedal. Puhtu sõrmkäpp on 20–40 cm pikkuse varrega hübriidse päritoluga orhidee. Lehed on enam-vähem ühelaiused, lamedad ja lühidalt aheneva tipuga, täppideta. Õitseb juunis. Õied on heleroosakaslillad ja õrna mustriga, suhteliselt suured ning pikkade kandelehtedega. Huule keskmine hõlm on teravatipuline. Kasvab niiskel rannaniidul valgusrikkas kohas. Eestis on Puhtu sõrmkäpp arvatud I kaitsekategooria kaitstavate liikide hulka. Kaitse alla võeti Ruthe sõrmkäpp 1983. aastal. Lääne-sõrmkäpp Eestikeelsete taimenimede andmebaas Rainar Kurbel, Toomas Hirse (2017). Eesti orhideede käsiraamat. Tallinn. Lk 200–203. Eesti Orhideekaitse Klubi ajakiri Ööviiul 7/2009, lk 28. C.A.J. Kreutz. Ber. Arbeitskrs. Heim. Orchid. 24 (1): 77 - 141; 2007 Beitrag zur Taxonomie und Nomenklatur europäischer, mediterraner, nordafrikanischer und vorderasiatischer Orchideen, lk 87–91. Pikner, T., Mürk, M. and Oja, T. 2016. "Taxonomic status of Dactylorhiza ruthei and its relationship to other allotetraploid Dactylorhiza in the Baltic Sea region". Les Naturalistes belges 97 (Orchid. 29): 55–77. "Ruthe sõrmkäpp e-taimemäärajas". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. detsember 2018. Vaadatud 1. veebruaril 2017. Leht, M. (toim.). 2010. Eesti taimede määraja. EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu Vabariigi Valitsus (21.06.2014). "I ja II kaitsekategooriana kaitse alla võetavate liikide loetelu". Riigiteataja. Vaadatud 27.01.2017. Ruthe sõrmkäpp andmebaasis eElurikkus Ruthe sõrmkäpp e-taimemäärajas
Lehitu pisikäpp

Lehitu pisikäpp (Epipogium aphyllum) on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik pisikäpa perekonnast. Ta on klorofüllita mükoheterotroof. Nime autor on Olof Swartz. Liigi epiteet tähendab 'lehitu'. Linnaeuse pandud nimi on Satyrium epipogium. Praegune teaduslik nimi pärineb F. W. Schmidtilt. Varasemad eestikeelsed nimetused on leheta habekäpp ja punase kannusega käpp. Ingliskeelne nimetus on ettearvamatu leviku tõttu ghost orchid ('kummitusorhidee'). Lehitu pisikäpp on ettearvamatu levikuga. Paljudes kasvukohtades on teda nähtud ainult üks kord. Teadaolevast kasvukohtadest ei pruugita teda enam leida, kuid ta võib mitme aasta pärast mõne meetri kauguselt välja ilmuda. Eestis on ta levinud peamiselt Ida-Eestis, eelkõige Alutagusel, ja on haruldane. Lehitul pisikäpal on väga lai levila, mis ulatub läänes Hispaaniani, põhjas Põhja-Aasiani, idas Kamtšatkani ja lõunas Himaalajani. Suurbritannias peeti liiki väljasurnuks, kuid siis leiti teda taas. Lehitu pisikäpp kasvab pöögi-, tamme-, männi- ja kuusemetsades aluselises pinnases. Eestis eelistab varjurikkaid tihedaid niiskeid kuusikuid (salumetsi ja lodumetsi), kus kasvab ka haaba ja leppa. Varem peeti lehitut pisikäppa saprofüüdiks. Tegelikult on ta obligaatne mükoheterotroof (epiparasiit), kes saab toitaineid mükoriisavõrgustikest, mida moodustavad kandseened, kes omakorda on sümbioosis mitmesuguste okaspuudega. Nad kasvavad maa alla peituvalt varrelt, millel pole klorofülli ja millel on efemeersed lehed, mis on soomused. Taimed ilmuvad nähtavale ainult õitsemise ajal, eriti Lääne-Euroopa väga niisketel suvedel. Taim on oma kasvukohtades haruldane ja looduskaitseliselt kriitilises seisundis. Arvatakse, et suuremas osas oma varasemast levilast on ta välja surnud. Ta on Eestis arvatud I kaitsekategooriasse (seisuga 2012). Taim on paljudes kohtades nii range kaitse all, et teda ei tohi isegi teaduslikuks uurimiseks kasvukohalt eemaldada ega häirida. Eesti Orhideekaitse Klubi valis lehitu pisikäpa Eesti 2019. aasta orhideeks. bio.edu.ee bio.edu.ee Juliette Jowit. Ghost orchid comes back from extinction., The Guardian, 8. märts 2010. bio.edu.ee Altervista Flora Italiana, Epipogio, Ghost Orchid, Epipogium aphyllum Flora of China, v 25 p 208, 裂唇虎舌兰 lie chun hu she lan, Epipogium aphyllum Melanie Roy, Takahiro Yagame, Masahide Yamato, Koji Iwase, Christine Heinz, Antonella Faccio, Paola Bonfante & Marc-Andre Selosse. Ectomycorrhizal Inocybe species associate with the mycoheterotrophic orchid Epipogium aphyllum but not its asexual propagules. – Annals of Botany, 2009, kd 104, nr 3, lk 595–610. Lehitu pisikäpp (Epipogium aphyllum) - Eesti Orhideekaitse Klubi valitud 2019. aasta orhidee Lehitu pisikäpp andmebaasis eElurikkus Tutvustus saidil bio.edu.ee Lisateave Wikispecies Den virtuella floran - Distribution ORCHIDS of EUROPE & THE MEDITERRANEAN - Ulster Museum Britain's Orchids
Kuma jõgi (Jaapan)

Kuma (jaapani 球磨川 (Kuma-gawa)) on jõgi Jaapanis Kyūshū saarel. Ülemjooksul mägijõgi. Voolab valdavalt läände, suubub Yatsushiro lähedal Ida-Hiina merre. Pikkus 115 km, valgla 1880 km².
Servagraaf

Servagraaf E(G) on lihtgraafi G teisend, kus tippudeks on graafi G servad, mis on tippudena naabrid graafis E(G) vaid siis, kui need on servadena naabrid graafis G. Graaf G E(G) tipud kujutavad G servi Servade fikseerimine graafis E(G) Servagraaf E(G) Graafi servagraafi mõiste on iseenesest lihtne ning selle avastajaid ja nimepanijaid on mitu. Viimane neist oli Frank Harary, kelle pandud ingliskeelne nimetus line graph on jäänud püsima. Graaf G on mingi teise graafi servagraaf E(H) siis ja ainult siis, kui graafis G esineb niisugune klikikogum, kus G iga tipp kuulub täpselt kahte klikki. Dharwadker, A., Pirzada, S. (2011) Graph Theory – Proc. Institute of Mathematics, Amazon Books, ISBN 1466254998.
Nobressart

Nobressart on asula Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Atterti vallas. Enne valdade ühendamist 1977. aastal oli Nobressart omaette vald. Asula lähistelt saab alguse Alzette'i vasakpoolne lisajõgi Attert.  Nobressart – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (prantsuse keeles)
Guirsch

Guirsch [girš] (prantsuse [giʁʃ]) on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas. Ta jääb valla keskusest 5 km kirdesse. Põhjas piirneb Guirsch Luksemburgiga. Naaberkülad on loodes Tontelange, loodes ja põhjas Oberpallen, põhjas Levelange, kirdes Beckerich, idas Hovelange ja Läitrengerhaff, kagus Heckbous, lõunas Gaichel, lõunas ja edelas Frassem ning edelas Bonnert. Küla paikneb 385 m üle merepinna ulatuval seljandikul. Enne valdade liitmist 1977. aastal oli Guirsch omaette vald. 1978. aastal kõneles 90% elanikest letseburgi keelt. Seljandiku ühes otsas puudega pargis on 18. sajandi teisest poolest pärinev kaitsealune Guirschi loss. See on Wykerslooth de Rooyesteynide omandis ega ole külastajatele avatud. Seljandiku teises otsas on koolimaja. Guirschi Saint-Willibrordi kirikus, mis on pühitsetud pühale Willibrordile ning mille mõned osad pärinevad 17. sajandist, on Guirschi de Cobreville'ide vapireljeef deviisiga "Quand Dieu voudra". Igal aastal toimub Willibrordile pühendatud ristikäik. Külas on palju vanu lautu. Guirschi loss 1893. aastast pärinev koolimaja Rist Grubermühles, riiklik mälestis Aerofoto
Kristel Pärtna

Kristel Pärtna (sündinud 4. novembril 1981) on eesti ooperilaulja (sopran). Õppis 2009–2010 Erasmuse programmi raames Sibeliuse Akadeemias Anssi Hirvoneni lauluklassis. Aastal 2010 oli ta prof. Mati Palmi fondi stipendiaat ning Rahvusooperi Estonia Ooperiakadeemia stipendiaat. Kristel Pärtna on lõpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia magistrantuuri 2011. aastal. Alates 2012. aastast on ta paralleelselt Rahvusooperi Estonia ja Soome Rahvusooperi solist. 2012 Pille Lille Muusikute Fondi Marje ja Kuldar Singi nimeline noore laulja preemia (VIII Tallinna Kammermuusika Festivali raames) 2017 Harjumaa teatripreemia 2020 Eesti Teatriliidu muusikaauhind "Päring inforegister.ee andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. jaanuar 2021. Vaadatud 23. veebruaril 2016. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2016. Vaadatud 21. märtsil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. aprill 2016. Vaadatud 21. märtsil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Ainulehine soovalk

Ainulehine soovalk ehk soovalk (Malaxis monophyllus, ka ainulehine sookäpp) on käpaliste sugukonda soovalgu perekonda kuuluv taimeliik. Ainulehine soovalk on 12 kuni 35 cm pikkuse varrega orhidee. Lehti on soovalgul enamasti üks, harva on varrel ka teine, oluliselt väiksem leht. Õitseb juunis-juulis. Pikas õisikus on kuni 100 väikest rohekaskollast õit. Huul on suunatud ülespoole. Ainulehine soovalk kasvab soostunud segametsades ja soodes, harvem maanteekraavides ja järvede õõtsikutel. Levinud hajusalt üle Eesti. Ainulehine soovalk on Eestis II kaitsekategooria kaitsealune liik. Ainulehine soovalk Ainulehine soovalk Ainulehise soovalgu õisik Ainulehise soovalgu kupar Soohiilakas, harilik muguljuur ja harilik sookäpp. Leht, M. (toim.). 2010. Eesti taimede määraja. EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu Pärandkoosluste Kaitse Ühing (12.01.2017). "Malaxis monphyllus — ainulehine soovalk". Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon. Vaadatud 28.01.2017. Vabariigi Valitsus (21.06.2014). "I ja II kaitsekategooriana kaitse alla võetavate liikide loetelu". Riigiteataja. Vaadatud 28.01.2017.  Ainulehine soovalk – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Soovalk andmebaasis eElurikkus Ainulehine soovalk Eesti Orhideekaitse Klubi kodulehel
Cho Oyu

Cho Oyu (tiibeti jo bo dbu yag, hiina 卓奥友山 Zhuó'àoyǒu Shān) on mägi Aasias Himaalajas. Asub Džomolungmast loodes. Kõrgus 8188 meetrit (kõrguselt 6. mägi maailmas). Cho Oyut peetakse kõige kergemini vallutatavaks kaheksatuhandeliseks mäetipuks. Cho Oyu kõrguseks oli algselt mõõdetud 26 750 jalga (8150 m) ja ajal kui tehti esmatõus mäele (1954), peeti teda kõrguselt 7. mäetipuks Maal. 1984. aastal arvestati ta hinnangute kohaselt 8201 meetri kõrguseks – see tõi Cho Oyu tippude suurusjärjestuses koha võrra ettepoole (kuuendaks maailmas). 1996. aastal tehtud uued mõõtmised Nepali geodeesiateenistuse ja Soome meteoroloogiainstituudi osavõtul andsid mäetipu uueks kõrguseks 8188 m. Mäe tippu jõudsid esimestena Herbert Tichy, Sepp Jöchler ja šerpa Pasang Dawa Lama 19. oktoobril 1954. 1958 jõudis mäe tippu teine ekspeditsioon, mida juhtis Pasang Dawa Lama, saades niiviisi esimeseks, kes kaks korda mäe tippu jõudis. See oli esimene 8000-lise vallutus, kus ekspeditsiooni juhtis šerpa. Sellel ekspeditsioonil toimus ka Cho Oyu esimene surmaga lõppenud õnnetus. 1959 hukkus rahvusvahelisel naiste ekspeditsioonil laviinis 4 alpinisti. 1964 toimus oletatav kolmas tõus. Selle kohta puuduvad tõendid, sest mõlemad saksa mägironijad surid kurnatusse 7600 meetri kõrgusel. 1978 tõusid Edi Koblmüller ja Alois Furtner Austriast tippu eriti rasket kagunõlva pidi. 1983 õnnestus Reinhold Messneri neljas katse Cho Oyu vallutada. 1984 sooritasid Maciej Baebeka ja Maciei Pawlikowski esimese talvise tõusu. 1994 sooritas Yasushi Yamanoi esimese soolotõusu edelanõlva pidi. 1996 – Juris Osis, Rolands Laveiķis, Aivars Rutkis, Läti (tipus 2. mail) 1996 – Ilgvars Pauls, Läti (tipus 1. oktoobril) 1996 – Aleksei Kovaltšuk, Eesti (tipus 26. oktoobril) 1998 – Tarmo Riga, Arne Sarapuu, Eesti (tipus 9. oktoobril) 1998 – Raivo Plumer, Margus Proos, Tõivo Sarmet, Eesti (tipus 11. oktoobril) 2003 – Darius Vaičiulis, Leedu 2007 – Atis Plakans (tõusu juht), Līga Plakane, Kaspars Klapkalns, Läti 2010 – Saulius Vilius, Tanel Tuuleveski, Allan Valge 2011 – Edita Nichols, Leedu Geographical facts of the Main 8000ers. 8000ers.com Cho Oyu. 8000ers.com Sākusies Latvijas Himalaju ekspedīcija. tvnet.lv Lietuvių įkopimai į aštuoniatūkstantininkus. kalnai.lt Solis virs astotā kilometra. sporto.lv Herbert Tichy. "Cho Oyu – Jumalate Arm; Binungapuumesi: aasta loodusrahvaste seas." (Eesti Raamat: Tallinn, 1987)
Harilik käoraamat

Harilik käoraamat (Gymnadenia conopsea) on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012). Harilik käoraamat andmebaasis eElurikkus
Harilik sookäpp

Harilik sookäpp (Hammarbya paludosa) on käpaliste sugukonda sookäpa perekonda kuuluv taimeliik. Harilik sookäpp on 5 kuni 20 cm pikkuse varrega orhidee. Lehti on harilikul sookäpal tavaliselt 3, kõige suurem on ülemine leht, mille laius on kuni 1 cm ja pikkus kuni 4 cm. Õitseb juulis-augustis. Õisikus 8-30 väikest rohekaskollast sigimikust pikematel õieraagudel asuvat õit. Huul on suunatud ülespoole. Vana ja noor mugul asuvad üksteisest eemal, vana mugul asub samblas, noor aga ülemise lehe kaenlas. Harilik sookäpp kasvab rabades, soodes ja järvede ääres õõtsikutel. Levinud hajusalt üle Eesti. . Harilik sookäpp on Eestis II kaitsekategooria kaitsealune liik. Soohiilakas ja soovalk. Harilik sookäpp Harilik sookäpp, joonis Leht, M. (toim.). 2010. Eesti taimede määraja. EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu Pärandkoosluste Kaitse Ühing (12.01.2017). "Hammarbya paludosa — harilik sookäpp". Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon. Vaadatud 28.01.2017. Vabariigi Valitsus (21.06.2014). "I ja II kaitsekategooriana kaitse alla võetavate liikide loetelu". Riigiteataja. Vaadatud 28.01.2017. Sookäpp andmebaasis eElurikkus http://orhidee.ee/index.php?id=41
Kahkjaspunane sõrmkäpp

Kahkjaspunane-sõrmkäpp (Dactylorhiza incarnata) on käpaliste sugukonda sõrmkäpa perekonda kuuluv taimeliik. Kahkjaspunasel sõrmkäpal on Eestis vähemalt kaks alamliiki: täpiline sõrmkäpp (Dactylorhiza incarnata subsp. cruenta (O.F.Müll.) P.D.Sell) ja kollakas sõrmkäpp (Dactylorhiza incarnata subsp. ochrolenca Wüstn.ex Boll). Kahkjaspunane sõrmkäpp on 20 kuni 50 cm pikkuse üleni lehistunud varrega orhidee. Lehed on hele- või kollakasrohelised kuni 13 cm pikad ja 2 cm laiad ja enamasti täppideta. Lehe kõige laiem koht on keskkohast allpool. Õitseb juunis-juulis. Õied väikesed, kahvaturoosad, tumelillad, harva valged, joonisega ja koondunud koonusjasse õisikusse varre tipus. Huul on rombjas, peaaegu terve, kuni 7 mm laiune, külgmised hõlmad tagasimurtud. Õisik Õisik Haabitus Kasvavad niisketel niitudel ja soistel niitudel, soodes, maanteekraavides. Tavaline üle Eesti. Kahkjaspunane sõrmkäpp on III kaitsekategooria liik. Täpiline sõrmkäpp, kelle lehed on tumedate laikudega mõlemalt poolt, mis lehe tipus sulavad ühte; kollakas sõrmkäpp, kelle õied on valkjas-kollased. Leht, M. (toim.). 2010. Eesti taimede määraja. EMÜ, Eesti Loodusfoto, Tartu Pärandkoosluste Kaitse Ühing (12.01.2017). "Dactylorhiza incarnata — kahkjaspunane sõrmkäpp". Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon. Vaadatud 27.01.2017. Keskkonnaminister. "III kaitsekategooria liikide kaitse alla võtmine". Riigiteataja. Vaadatud 26.01.2017. Kahkjaspunane sõrmkäpp andmebaasis eElurikkus http://www.orhidee.ee/index.php?id=25
Kõdu-koralljuur

Kõdu-koralljuur (Corallorhiza trifida) on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik, mis on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012). Eesti orhideekaitse klubi valis 2013. aasta orhideeks kõdu-koralljuure. Kõdu-koralljuurel puuduvad juured, selle asemel on maa all koraljas risoom. Tavaliselt nimetatakse seda liiki koralljuureks, sest teisi koralljuure liike Eestis ei levi. Taim vajab seemnete idanemisel seente abi, et korvata toitekoe puudumist. Roheliste lehtede tekkimisega kaob koralljuurel ja seenel omavaheline side. Koralljuured kasvavad tavaliselt puude lähedal. 77% süsinikust ja 52% lämmastikust, mida leidub koralljuure taimes, pärineb seentelt. Lisaks sisaldab taim klorofülli ja toodab ise ka osa süsinikku ja lämmastikku. Võsud on taimel 10–40 cm. Õisik võib sisaldada tosin õit. Õie kollakad õiekattelehed ja valkjaspunaste täppidega huul ei ületa 0,5 sentimeetrit. Taim hakkab õitsema mais ja õite kiratsemine lõpeb juuni lõpus. Rippuvad viljad on koralljuurel kuni 1 cm pikkused. Üks vili sisaldab 1200–1500 seemet. Seemned tärkavad pärast 7–8 kuud ektomükoriisse puu läheduses. Sagedamini leidub kõdu-koralljuurt hanepaju ja arukase lähedusest, niisketest, märgadest metsadest, sooservadest ja saartest ning soiste veekogude kallastel. Veel pole päris selge, kuidas koralljuure tolmeldamine toimub, aga arvatakse, et teatud rolli mängivad õisi külastavad putukad. Pigem levib arusaam, et taim on isetolmleja. Teadaolevalt leidub Eestis kõdu-koralljuurt 115 kohas. 2013. aasta orhideeks valiti kõdu-koralljuur, ERR, 19. veebruar 2013 Kukk, Toomas; Kull, Tiiu 2005. Eesti taimede levikuatlas. Eesti Maaülikool. Kõdu-koralljuur andmebaasis eElurikkus
Lars Ulrich

Lars Ulrich (sündinud 26. detsembril 1963 Gentoftes Taanis) on heavy metal 'i bändi Metallica trummar ja asutajaliige. Ulrich sündis Taanis, kuid kolis 1970. aastate lõpus perega Ameerika Ühendriikidesse. Seal hakkas ta viljelema heavy metal'it. Ulrich ja James Hetfield asutasid 28. oktoobril 1981 ansambli Metallica[viide?]. Teda on tihti peetud bändi tegelikuks liidriks[viide?], seetõttu on tema kaela aetud mitmeid süüdistusi, mis on kahjustanud tema mainet, näiteks Napsteri kohtuasjas[viide?].  Lars Ulrich – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Lõhnav käoraamat

Lõhnav käoraamat (Gymnadenia odoratissima) on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik. Taim on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse. Kogenematu vaatleja võib lõhnava käoraamatu segamini ajada hariliku käoraamatuga. Põhiliseks eristatavaks tunnuseks on õie kannus, mis on lõhnaval käoraamatul sigimikust lühem ja pigem tömbi otsaga. Lõhnava käoraamatu kõrgus, õisiku pikkus ja läbimõõt ning lehtede laius kui ka õite suurus on üldjuhul väiksemad kui harilikul käoraamatul. Õisiku läbimõõt on lõhnaval käoraamatul alla 1,5 cm (harilikul käoraamatul üle selle). Lõhnava käoraamatu taimede kõrgus ulatub harva üle 30 cm ja lehtede laius piirdub enamasti poole sentimeetriga. Lõhnava käoraamatu põhiareaal paikneb Alpides, kus taimed võivad kasvada kuni 2700 m kõrgusel. Ülejäänud hajusad kasvukohad Euroopas on isoleeritud. Skandinaavia maades kasvab lõhnav käoraamat ainult Rootsi lõunaosas ja Ojamaal. Eestis on lõhnav käoraamat haruldane, kasvades eelkõige Loode-Eesti ja Saaremaa lääneosa lubjarikastes soodes. Kõige rohkem isendeid esineb Niitvälja soos ja Viidumäe looduskaitsealal asuvates allikasoodes. Lõhnav käoraamat on väiksekasvuline, harva üle 30 cm kõrgusega. Õied on üldjuhul roosad (harva kreemikad ja veel harvem valged), külgmised õiekattelehed hoiduvad rõhtsalt kõrvale. Lehed on kitsad (laius alla 1 cm), lineaalsed, hallikasrohelised. Huul on ebaselgelt kolmehõlmaline, keskmine hõlm on tavaliselt pikem. Kannus ei ületa sigimiku pikkust. Õisik on ruljas, tihe tähk 5–8 cm pikkune. Viljad Õisik Valgeõieline vorm on väga haruldane I ja II kaitsekategooriana kaitse alla võetavate liikide loetelu www.riigiteataja.ee Eesti Orhideekaitse Klubi – Gymnadenia odoratissima IUCN Red List → Gymnadenia odoratissima "Figure 1. The distribution area of Gymnadenia odoratissima". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuli 2018. Vaadatud 12. juulil 2018. Eesti taimede uue levikuatlase tööversioon – Gymnadenia odoratissima — lõhnav käoraamat Keskkonnaregistri mitteavalikud andmed. Lõhnav käoraamat andmebaasis eElurikkus
Pruunikas pesajuur

Pruunikas pesajuur (Neottia nidus-avis) on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012). Pruunikas pesajuur andmebaasis eElurikkus
Rohekas käokeel

Rohekas käokeel (Platanthera chlorantha) on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik. Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012). Rohekas käokeel andmebaasis eElurikkus