laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Shelfordi reegel

Shelfordi reegel ehk tolerantsuse seadus on ökoloogiline printsiip, mille töötas välja Ameerika zooloog Victor Ernest Shelford aastal 1913. Reegel sätestab, et organismi edukuse looduses määrab rühm erinevaid tegureid. Shelfordi sõnul on organismidel iga nendele mõjuva keskkonnafaktori miinimum, maksimum ja optimum, mis defineerib populatsiooni püsima jäämise. Teooria hilisema viimistlusega on tegelenud Inglise botaanik Ronald Good. Shelfordi reegli kohaselt hakkab populatsiooni arvukus mingi konkreetse limiteeriva faktori äärmusesse kaldudes (alla miinimumi või üle maksimumi) langema. Liikide püsima jäämist ja sigimisedukust illustreerib hästi kühmukujuline graafik. See jaotub kolmeks eraldi tsooniks: optimaalne tsoon, stressitsoon ja talumatuse tsoon. Optimaalses tsoonis on organism oma ökoamplituudi keskel, mistõttu on paljunemise edukus maksimaalne ja suremus minimaalne. Stressitsoonis on organismi sugulised funktsioonid piiratud, sest mingi limiteeriv faktor on äärmuste poole kaldunud. Talumatuse tsoonis on organismi elutegevust limiteeriv faktor sellises äärmuses, et tema püsima jäämine muutub võimatuks. See-eest lisas Ronald Good Liebigi miinimumseadusele viidates Shelfordi reeglile täienduse, et ökoloogilised faktorid on omavahel tihedalt seotud, mistõttu võib ühe faktori madal tase olla osaliselt kompenseeritud teise faktoriga. Näiteks suudab suhkruvaher oma levila põhjapiiril toime tulla ka madalama sademete hulgaga, kuna temperatuur ja vee kättesaadavus on omavahel tugevas seoses. 1840. aastal mõtles Saksa teadlane Justus Liebig välja Liebigi seaduse ehk miinimumseaduse, mille kohaselt on liigi edukusele suurimat mõju avaldav limiteeriv faktor see, mis on miinimumile kõige lähemal. Tolerantsuse seadust (Shelfordi reegel) peetakse teadusmaailmas Liebigi seaduse edasiarenduseks. Kui Liebigi seadus pärineb 19. sajandi keskpaigast, siis Shelfordi reegli töötas vastavanimeline teadlane välja 1913. aastal. Algselt näitas Victor Ernest Shelford oma välja töötatud printsiibi kehtivust loomuuringutes, samal aastal katsetas teooria kehtivust taimede peal ka botaanik Ronald Good. Erofeeva, Elena (18. märts 2021). "Plant hormesis and Shelford's tolerance law curve". Journal of Forestry Research. Vaadatud 9. detsembril 2021. Wikipedia (24. oktoober 2021). "Shelford's law of tolerance". Wikipedia. Vaadatud 9. detsembril 2021. Alam, Osaid (30. mai 2020). "Shelford's Law and Concept of Limiting factor". Patna University, E-content of Faculty of Science, Department of Zoology. Originaali arhiivikoopia seisuga 7. veebruar 2022. Vaadatud 9. detsembril 2021.
Rahlstiege

Rahlstiege on välitrepp Viini kuuendas linnaringkonnas Mariahilfis, mis valmis 1870. aastal. See ühendab kahte tänavat: Rahlgasset ja Mariahilfer Straßet. Amonstiege Capistranstiege Corneliusstiege Fillgraderstiege Viktor-Matejka-Stiege  Rahlstiege – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tuul (perekonnanimi)

Tuul on eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Tuul 355 inimesel: 186 mehel ja 169 naisel. Perekonnanimede levikult on Tuul meeste puhul 332. ja naiste puhul 437. kohal. Perekonnanimi Tuul on levinuim Viljandi maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 7,18. Endel Tuul, eesti sporditegelane (1932–1972) Harry Tuul, Eesti politseinik Harry Tuul, eesti ajakirjanik Leopold Tuul, Eesti sõjaväelane (1907–1942) Osvald Tuul, eesti kommunist (1906–1942) Rudolf Tuul, Eesti sõjaväelane (1899–1971) Välko Tuul, eesti kunstnik (1894–1918) https://www.stat.ee/nimed/pere/Tuul
1992. aasta Sloveenia parlamendivalimised

1992. aasta Sloveenia parlamendivalimised Tegemist oli esimeste iseseisvusaegsete valimistega, mis tegid selgeks, et "Sloveenia kevade" jõudude taandumine polnud vaid juhuslik.
Frank McLynn

Francis James McLynn (sündinud 29. augustil 1941) on Briti elulookirjanik ja sõjaajaloolane. Tal on ilmunud üle 20 raamatu, sealhulgas Napoleoni, Robert Louis Stevensoni, Carl Jungi, Richard Francis Burtoni ja Henry Morton Stanley elulooraamatud. Frank McLynn on lõpetanud Oxfordi Wadham College'i ja saanud Londoni Ülikoolist doktorikraadi. Ta oli aastatel 1996–2001 University of Strathclyde'i kirjanduse osakonnas külalisprofessor ja 2000–2002 Goldsmiths College Londoni teadur. McLynn on Kuningliku Ajalooseltsi ja Kuningliku Geograafiaseltsi valitud liige (fellow). France and the Jacobite Rising of 1745 (1981), Edinburgh University Press. The Jacobite Army in England, 1745–46 (1983), John Donald Publishers Ltd. The Jacobites (1985), Law Book Co of Australasia. Invasion: From the Armada to Hitler (1987), Routledge. Crime and Punishment in Eighteenth Century England (1989), Routledge. Stanley: The Making of an African Explorer, 1841–1877 (1990), Scarborough House Publishers. From the Sierras to the Pampas: Richard Burton’s Travels in the Americas, 1860–69 (1991), Trafalgar Square. Stanley: Sorcerer's Apprentice (1992), Oxford University Press. Snow upon the Desert: The Life of Sir Richard Burton (1993), John Murray Publishers Ltd. Hearts of Darkness: The European Exploration of Africa (1993), Carroll & Graf Pub. Famous Letters: Messages & Thoughts That Shaped Our World (1993), Reader's Digest Association. Fitzroy MacLean (1993), John Murray Publishers Ltd. Robert Louis Stevenson: A Biography (1994), Random House. Famous Trials: Cases That Made History (1995), Readers Digest. Napoleon: A Biography (1997), Arcade Publishing. Carl Gustav Jung: A Biography (1997), Thomas Dunne Books. 1066: The Year of the Three Battles (1998), Jonathan Cape, Reissued by Pimlico. 1759: The Year Britain Became Master of the World (2005), Atlantic Monthly Press. Marcus Aurelius: Warrior, Philosopher, Emperor (2009), Bodley Head. Heroes and Villains: Inside the Minds of the Greatest Warriors in History (2009), Pegasus. Captain Cook: Master of the Seas (2011), Yale University Press. The Road Not Taken: How Britain Narrowly Missed a Revolution, 1381–1926 (2012), Random House. Genghis Khan: The Man Who Conquered the World (2015), Bodley Head. Frank McLynn. "Napoleon". Tõlkinud Lauri Vahtre. Tallinn: Varrak, 2002. (620 lk). ISBN 998530537X Frank McLynn. web.archive.org
Milvi Hirvlaane

Milvi Jalas-Hirvlaane (sündinud 4. aprillil 1936 Kanepis) on eesti ajaloolane. Ta on uurinud peamiselt Eesti kultuuri- ja kodulugu, keskendudes enda kodukandile Kanepile ja Vana-Võromaale. Lisaks on ta uurinud ka Tartu Ülikooli ja baltsisaksa kultuurilugu. Milvi Hirvlaane on lõpetanud Kanepi 7-klassilise Kooli. Seejärel läks ta õppima Võru 1. Keskkooli, kuid samal ajal rajati Põlva rajoon ning seal avati samuti keskkool, kus nappis õpilasi ning Milvi Hirvlaane kutsuti sinna õppima. Töötas ta Tilsi lastekodus kasvatajana ning teenitud raha eest läks ta õppima Tallinna kultuurhariduskooli. Selle lõpetamise järel töötas ta Paides ning aastaid hiljem lõpetas ta Tartus kaugõppes ajaloo-keeleteaduskonna (1972). Ajaloo kandidaaditöö kaitses ta 1980. aastal samuti Tartu Riiklikus Ülikoolis Kanepi kihelkonna kultuuriloo teemal. Seejärel töötas Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalookomisjoni teadusliku sekretärina, kõrgkooli labori juhatajana ning vanemteadurina ülikooli ajaloo uurimises kuni 1996. aastani. Milvi Hirvlaane on aidanud kaasa Jakob Hurda nimelise Põlva Rahvahariduse Seltsi trükiste ettevalmistamisel ning tegutseb ka Kanepi Laulu Seltsis. Milvi Hirvlaane on koostanud mitu Ferdinand von Wrangelli sünniaastapäevale pühendatud ettekannete kogumikku (1996, 1997 (2), 2001). „Põlva Keskkooli esimese lennu kroonika“ (1999) „Kanepi hariduselu lätetel“ (2000) „Johann Philipp von Roth“ (2000) „Kanepi kihelkond 325“ (2000) „Kanepi kool läbi kahe sajandi“ (2004) „Põlva Ühisgümnaasium ajast aega“ (2005) „425 – Kanepi esmamainimisest Kanapieza külana; Kanepi kihelkonna kultuuriloolised kalendrid 2007 ja 2008“ (2007) „Minu Kanepi“ (2009) „Erastvere raamat“ (2019) „Kanepi Vabatahtliku Tuletõrje Selts 100“ (2021) 2003 – Jakob Hurda nimelise rahvuskultuuri preemia laureaat 2013 – Kanepi valla aukodanik Milvi Hirvlaane sündis Voldemar ja Alma-Adeele Jalase neljalapselise pere ainsa tütrena. Tal on poeg Mehis. "Milvi Hirvlaane Kanepi kihelkonnale elatud elu" Lõuna-Eesti koduleht. (Külastatud 08.12.2021) Kanepi Teataja „Milvi Hirvlaane”. Nr 4 (102), 01.04.2016, lk 2. Hanson, Raimu. „Rahvuskultuuri auhinna laureaadid saavad 8000 krooni“. Postimees, 14. mai 2003. (Külastatud 08.12.2021) Jalas, Marju. „Meie Milvi Hirvlaane 85”. Lõunaleht, 08.04.2021. (Külastatud 08.12.2021) Jakob Hurda nimeline Põlva Rahvahariduse Seltsi koduleht. Rahvuskultuuri auhind. (Külastatud 08.12.2021) Kanepi Teataja. „Milvi Hirvlaane – Kanepi valla aukodanik”. 2014, nr 7 (86), veebruar, lk 1. Kanepi valla koduleht. Valla aukodanikud.. Põlvamaa veebileht. „Ilmus Milvi Hirvlaane "Erastvere raamat"". 16.07.2019. Rahman, Jan. „Kanepi kroonik Hirvlaane Milvi".. Uma Leht, nr 498, 07.10.2021.
Louis Napoléon

Louis Bonaparte, ka Louis Napoléon, ka Louis-Napoleon Bonaparte (23. jaanuar 1914 Brüssel – 3. mai 1997 Genolier, Vaud' kanton, Šveits) oli Bonaparte'i dünastia pea (1926–1997), seaduslik pretendent prantslaste keisri (Empereur des Français) tiitlile, keiser Napoleon I venna Jérôme Bonaparte'i lapselapselaps. Paljude bonapartistide jaoks ka kui Napoleon VI. Louis Napoléoni viisakustiitel oli prints Napoleon (prince Napoléon). Louis Napoléoni vanaisa oli Napoléon-Jérôme Bonaparte (1822–1891) ja isa oli Victor Napoléon (1862–1926). Louis Napoléon õppis sotsiaalteadusi Šveitsis Université catholique de Louvainis ja Lausanne'i Ülikoolis. Teise maailmasõja puhkedes (1939) esitas Louis Napoléon Prantsusmaa peaministri Édouard Daladier'le oma soovi astuda Prantsuse armeesse. Saanud äraütleva vastuse astus ta Louis Blanchardi pseudonüümi all Prantsuse Võõrleegioni, mis sõdis Põhja-Aafrikas. 1941. aastal demobiliseerus sealt ja liitus Prantsuse vastupanuliikumisega. 1950. aastatel kolis Louis Napoléon perega Šveitsist Pariisi, kus tegeles ettevõtlusega. Šveitsi kodu jäi ka alles. Meelisspordialad olid alpinism, suusasport, akvalangiga sukeldumine ja autosport. Mais 1997 Louis Napoléon suri 83. aasta vanuses oma Šveitsi kodus. Pärast Louis Napoléoni surma peab osa bonapartiste Bonaparte'i dünastia uueks peaks tema vanemat poega Charles Bonaparte'i (sündinud 1950), kuid suurem osa bonapartiste leiab, et dünastia uus pea on Louis Napoléoni pojapoeg Jean-Christophe Napoléon (sündinud 1986). Croix de guerre 1939–1945 Médaille de la Résistance Léopoldi ordu suurristi klassi orden Auleegioni komandöri klassi orden (1990)  Louis Napoléon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Balkani keeleliit

Balkan keeleliit on Balkani keelte piirkondlike tunnuste kogum, milles sarnanevad grammatika, süntaks, sõnavara ja fonoloogia. Lõunaslaavi, idaromaani, albaania, kreeka harud kuuluvad kõik suurde indoeuroopa keelkonda, samas kui türgi haru on omane turgi keelkonnale. Balkanistika
794

Sajandid: 7. sajand – 8. sajand – 9. sajand Aastakümned: 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad – 790. aastad – 800. aastad 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad Aastad: 789 790 791 792 793 – 794 – 795 796 797 798 799 794. aasta (DCCXCIV) oli 8. sajandi 94. aasta. 20. mai – Anglosaksi kroonika kohaselt hukati Mercia kuningas Offa käsul East Anglia kuningas Æthelberht II. Jaapani pealinn viidi üle Heijō-kyōst (praegu Nara) Heian-kyōsse (praegu Kyōto). ... ...
Anna-Caren Sätherberg

Anna-Caren Gunilla Sätherberg (sündinud 5. oktoobril 1964 Östersundis) on Rootsi sotsiaaldemokraatlik poliitik, ta on 30. novembrist 2021 Rootsi maaeluminister. Ta on aastast 2014 Riksdagi liige (valitud Jämtlandi läänist). Riksdagis on ta olnud ärikomisjoni aseesimees, sõjadelegatsiooni liige, liikluskomisjoni kolmas aseesimees, Põhjamaade Nõukogu Rootsi delegatsiooni asetäitja ja kultuurikomisjoni asetäitja. Ta elab Åres ja on töötanud hotellinduses. Ta on olnud opositsiooninõunik Åres ning kuulub sihtasutuse Norrlandsfonden, Årehus AB ja Jämtland-Härjedalen Turismi nõukogusse. 30. novembrist 2021 on ta Rootsi maaeluminister.
Santi Pietro e Paolo d'Agrò

Santi Pietro e Paolo d’Agrò on 12. sajandist pärit romaani kirik Casalvecchio Siculos Sitsiilias, üks olulisemaid Sitsiilia romaanika näiteid normannide Sitsiilia kuningriigi ajast. Tellistest kirik on 11 meetrit lai, 20 meetrit pikk ja 17 meetrit kõrge kolmelööviline basiilika, lihtsa risttahukja kavatisega, kuid rikkalikult kaunistatud välispinnaga. Välismüürid on liigendatud punastest tellistest, valgest lubjakivist ja mustast laavakivist liseenidega, mis ülal on ühendatud ristkaarfriisiks. Kesklöövist kerkivad kaks piklikku kuplit, üks pikihoone keskel ja üks kooriruumi kohal. Arhitektuuris on täheldatavad Põhja-Euroopa, Bütsantsi ja islami arhitektuuri jooned läbisegi. Kiriku basilikaalne ehitusplaan ja konstruktsiooniprintsiip on pärit Lääne-Euroopa gooti arhitektuurist, selle põhiplaan on bütsantsipärane - kreeka risti kujulist ruumi jätkab läänes narteks ja idaküljes kolme apsiidiga altariruum - ja esinevad mauripärased detailid ning kaunistused, nt muqarnas-lagi, vaolised kuplid ja katusesakmed. Läänefassaad ja portaal Vaade apsiididele Nišis asuva portaali detail Vaade läbi kesklöövi itta Vaade keskkuplile seestpoolt Kooriruumi muqarnas-nurgatrompidele toetuv kuppel Sisevaade nelitise sammastega C. E. Nicklies. The architecture of the church of SS. Pietro e Paolo d'Agro, Sicily. - PhD Dissertation, University of Illinois at Urbana-Champaign. - ideals.illinois.edu C. E. Nicklies. The architecture of the church of SS. Pietro e Paolo d'Agro, Sicily. - PhD Dissertation, University of Illinois at Urbana-Champaign. - ideals.illinois.edu
Santi Pietro e Paolo d'Itala

Santi Pietro e Paolo on 11. sajandist pärit romaani kirik Italas Sitsiilias, Sitsiilia romaanikaks nimetatud paikkondliku ehitusstiili iseloomulik näide, ehitatud normannide Sitsiilia kuningriigis. Tellistest ja looduskiviplokkidest kirik püstitati 1093. aastal Roger I eestvõttel pärast võitu lahingus araablastega. Hoone välismüürid on kaunistatud petikniššide ja põimunud kaarfriisidega. Hoone idaosa lõpetavad kolm poolümarat apsiidi, keskmine neist suurem kui külgmised. Basilikaalne siseruum on teravkaarsete arkaadidega jaotatud kolmeks lööviks. Altariruum on kolme astme võrra muust ruumist kõrgemal. Kesklöövis asuva altariruumi kohal on kuppel, külglöövide idapoolseimad võlvikud on kaetud ristvõlvidega, ülejäänud ruumiosasid katab lame puulagi. 1930. aastal hoone restaureeriti ja altariruumi kohal asuv kuppel taastati. Vaade kagust. Apsiidid jäävad ees oleva hoone varju Külgseina petikkaared Arkaad Kesklööv Külglööv Frazione croce: la chiesa arabo-normanna dei ss. Pietro e Paolo (1093) Abbazia dei Santi Pietro e Paolo – Itala. - vivaSicilia.com (itaalia keeles) Frazione croce: la chiesa arabo-normanna dei ss. Pietro e Paolo (1093) (itaalia keeles)
Dina Babbitt

Annemarie Dina Babbitt (neiupõlvenimega Gottliebová; 21. jaanuar 1923 Brno – 29. juuli 2009 Felton) oli Ameerika Ühendriikide animaator, kes oli tšehhi juudi päritolu holokaustis ellujäänu (Sh'erit ha-Pletah). Teda hoiti Auschwitzi koonduslaagris, kus joonistas Josef Mengele tarvis portreesid mustlastest. Ta oli animaator Art Babbitti teine abikaasa.
Kemerovo oblast

Kemerovo oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Siberi föderaalringkonnas. Oblastis on 19 rajooni ja 18 oblastilise alluvusega linna. Belovo rajoon (Беловский район) Gurjevski rajoon (Гурьевский район) Ižmorski rajoon (Ижморский район) Jaja rajoon (Яйский район) Jaškino rajoon (Яшкинский район) Jurga rajoon (Юргинский район) Kemerovo rajoon (Кемеровский район) Krapivinski rajoon (Крапивинский район) Leninsk-Kuznetski rajoon (Ленинск-Кузнецкий район) Mariinski rajoon (Мариинский район) Mežduretšenski rajoon (Междуреченский район) Novokuznetski rajoon (Новокузнецкий район) Prokopjevski rajoon (Прокопьевский район) Promõšlennaja rajoon (Промышленновский район) Taštagoli rajoon (Таштагольский район) Tisuli rajoon (Тисульский район) Tjažinski rajoon (Тяжинский район) Topki rajoon (Топкинский район) Tšebula rajoon (Чебулинский район) 2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas oblastis 2 899 142 inimest, kellest 91,9% olid venelased, 1,8% tatarlased, 1,3% ukrainlased, 1,2% sakslased ja 0,5% tšuvašid. Oblasti põliselanikeks on šorid ja teleuudid (kokku 0,5%). Linnades elas 85% rahvastikust. Suuremad linnad on Novokuznetsk, Kemerovo, Prokopjevsk, Leninsk-Kuznetski, Kisseljovsk ja Mežduretšensk. Kemerovo oblastis on eesti külad: Jurjevka, Koidula ja Malkovka. 2 899 142 (2002) 2 874 800 (2004) 2 855 000 (2005) 2 826 300 (2007) 2 821 900 (2009)
793

793. aasta Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand Aastakümned: 740. aastad 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad - 790. aastad - 800. aastad 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad Aastad: 788 789 790 791 792 - 793 - 794 795 796 797 798 8. juunil, põhjast tulnud sõjamehed-röövlid ründasid Põhja-Inglismaal Lindisfarne´i kloostrit, seda daatumit loetakse tinglikult viikingiaja alguseks ... ... ...
Jeanette Gustafsdotter

Eva Jeanette Gustafsdotter (neiuna Olsson; sündinud 24. detsembril 1965 Göteborgi vallas) on Rootsi sotsiaaldemokraatlik poliitik ja jurist, ta on 30. novembrist 2021 Rootsi kultuuri- ja demokraatiaminister. Aastatel 2020–2021 oli ta sihtasutuse Riksförbundet Sveriges museer peasekretär, varem on olnud Tidningsutgivarna tegevjuht. Ta kasvas üles Furulundis Kävlinge vallas Skåne läänis. Ta on töötanud juristina, kes on spetsialiseerunud meedia- ja intellektuaalomandiõigusele. Töötanud ka juristina, kes on spetsialiseerunud meedia- ja intellektuaalomandiõigusele. Ajakirjanikuna on ta töötanud TV4s ja Sveriges Televisionis. Lisaks on ta töötanud Fastighetsägarnas infojuhina.
Ratzeburgi vürstkond

Ratzeburgi vürstkond on endine riik, eksisteeris aastatel 1648-1918. See kuulus Mecklenburgi hertsogkonnale ja oli Saksa-Rooma riigi osa. Mecklenburg jaotati 1701. aasta Hamburgi lepinguga, millega loodi Mecklenburg-Schwerini ja Mecklenburg-Strelitzi hertsogkonnad, viimasesse kuulusid Ratzeburgi vürstkond ja Stargardi isandkond. Enamik vürstkonnast on täna Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal.
Priscilla Chan

Priscilla Chan (sündinud 24. veebruaril 1985 Braintrees Massachusettsi osariigis) on Ameerika Ühendriikide filantroop ja endine lastearst. Tema ja ta abikaasa Mark Zuckerberg, Meta Platformsi kaasasutaja ja tegevjuht, asutasid 2015. aasta detsembris algatuse Chan Zuckerberg Initiative, lubades võõrandada 99 protsenti oma Facebooki aktsiatest, mille väärtus oli tollal 45 miljardit dollarit. Ta õppis Harvardi ülikoolis ja sai meditsiinikraadi California ülikoolist. Tema vanemad olid hiina päritolu immigrandid Vietnamist. Ta räägib vabalt mandariini keelt, kantoni keelt ja inglise keelt.  Priscilla Chan – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kristo Vaher

Kristo Vaher (sündinud 7. aprill 1984) on eesti informaatik. Ta lõpetas 2003. aastal Tallinna Üldgümnaasiumi ja 2008. aastal Tallinna Ülikooli informaatika erialal. Aastatel 2008–2013 töötas Vaher tarkvaraarendajana ettevõtetes Mikare Baltic ja Mailbow, 2013–2017 oli ta ettevõtte Bigbank tarkvaraarhitekt ja meeskonnajuht. Aastatel 2017–2018 töötas Vaher Siseministeeriumi infotehnoloogia- ja arenduskeskuses tarkvaraarhitektina ja 2018–2023 Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumis (nn riigi tehnoloogiajuhina). Alates 2023. aastast töötab Vaher digiriigi lahenduste konsultatsioonifirmas Digital Nation. 2024. aastast liitus ta Eesti Rahvusvahelise Arengukoostöö Keskuse (EstDev) kaudu rahvusvahelise GovStack projektiga tehnoloogiajuhi rollis. Siim Sikkut sai endale tiimi CTO ja CDO Äripäev Tehnoloogiaarhitekt on hoopis linnaplaneerija Äripäev Eesti tehnoloogiajuht pani ameti maha ning liitus Siim Sikkuti ettevõttega Geenius Eesti endine tehnoloogiajuht Kristo Vaher: halvasti tehtud lahendused on riigile nagu liitintressiga võlg Geenius GovStacki tehnoloogiajuht Kristo Vaher: riigid ei peaks ratast uuesti leiutama
Marie Elisabeth Saedler

Marie Elisabeth Saedler (19. mai 1805 – 22. mai 1888 Tartu) oli Friedrich Reinhold Kreutzwaldi abikaasa. Tema isa Johann Carl Daniel Saedler oli Tartus tinavalaja. Isa koos vennaga oli Liivimaale tulnud Saksamaalt Güstrowist. Marie Elisabethi ema oli kaupmehe tütar Anna Catharina Stamm. Marie Elisabeth abiellus Friedrich Reinhold Kreutzwaldiga 18. augustil 1833. 1834. aastal sündis tütar Adelheid Annette ja 1836. aastal Marie Ottilie. 1845. aastal sündis poeg Friedrich Alexis. Ta suri 22. mail 1888 kopsupõletikku ja maeti 26. mail. "AJALOONAINE ⟩ Marie Elisabeth Kreutzwald – hirmus armukade naine Eesti kultuuriloos" Postimees, 3. november 2021
Gahlnbäck

Gahlnbäck, varem ka Gahlenbeck ja Gallenbeck on Mecklenburgist Penzlinist pärit käsitöölise-, kaupmehe-, literaadi- ja aadlisuguvõsa. Peter Johann Gahlnbäck (1803−1836), II klassi arst, Peterburi Obuhhovi haigla ordinaator, Harjumaa kreisiarst Heinrich Eduard Gahlnbäck (1805−1890), Mustjala adjunktpastor, Püha pastor Georg Leopold Gahlnbäck (1807−1878), filosoofiadoktor, Eestimaa kubermangukoolidirektor ja Tallinna kubermangugümnaasiumi direktor, Eestimaa Kirjanduse Seltsi kaasasutaja Carl Ferdinand Gahlnbäck (1812−1892), pärilik aukodanik, 1. gildi kaupmees, Portugali, Lüübeki, Bremeni ja Hamburgi konsul, Suurgildi oldermann, Oleviste kiriku kirikueestseisja, ettevõtte Carl F. Gahlnbäck rajaja Carl Michael Gahlnbäck (1821−1896), farmaatsiamagister, tõeline riiginõunik, apteeker Carl Johann Heinrich Gahlnbäck (1839 Tallinn − 1898 Berliin), kaupmees Tallinnas, ettevõte Carl F. Gahlnbäck juht Carl Edmund William Gahlnbäck (1843 Tallinn − 1902 Wiesbaden, maeti Kopli kalmistule), kaupmees Tallinnas, ettevõte Carl F. Gahlnbäck juht, Mustpeade vennaskonna liige, Johannes Leopold von Gahlnbäck (1855− 1934 Leningrad), riiginõunik, arhitekt, arhitektuurimaalija Karl Erik Gahlnbäck (1868 Tallinn – 1956), kaupmees Tallinnas, Suurgildi oldermann, aastast 1900 ettevõte Carl F. Gahlnbäck juht, Rootsi, Norra, Taani konsul Gösta Carl Erik Gahlnbäck (1897−1961), purjetaja, jääpurjetaja Carl F. Gahlnbäck Carl Ferdinand Gahlnbäck, Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide, 1940 Carl Johann Heinrich Gahlnbäck, Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide, 1940 Carl Edmund William Gahlnbäck, Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide, 1940 Tageschronik, Revalsche Zeitung, nr. 181, 14 august 1902 Johannes von Gahlnbäck, Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide, 1940 Karl Erik Gahlnbäck, Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide, 1940 EAA, f. 4918, n. 1, s. 588. Gahlnbaeck. Koostanud Nikolai von Essen (1937) Gahlnbäcki suguvõsa genealoogia saidil geni.com
Marcellin Marbot

Jean-Baptiste Antoine Marcelin Marbot, tuntud kui Marcellin Marbot (prantsuse [maʁsølɛ̃ maʁbo]; 18. august 1772 Altillac, Corrèze'i departemang – 16. november 1854 Pariis) oli prantsuse sõjaväelane (diviisikindral) ja memuarist. Marcellin Marbot sündis sõjaväelase, hilisema Prantsuse revolutsioonisõdadest osavõtja ja diviisikindraliks ülendatud Jean-Antoine Marbot' (1754–1800) perekonnas. Isa jälgedes sõjaväelaseks saanud Marcellin Marbot paistis silma 1805. aastal Austerlitzi lahingus. 1811. aastal sai ta koloneliks. 1812. aasta Venemaa kampaanias oli jäägripolgu komandör. 1813. aastal võttis osa Leipzigi lahingust. 1813. aastal sai Marcellin Marbot paruni tiitli (baron de l'Empire). Saja päeva ajal liitus taas Napoleoniga. Waterloo lahingus (1815) oli husaaripolgu komandör. Juulimonarhia ajal jätkas Marbot sõjaväelase karjääri: 1830. aastal ülendati brigaadikindraliks ja 1836. aastal diviisikindraliks. 1845. aastal nimetas kuningas Marcellin Marbot' peeride koja liikmeks, kuid juba 1848. aastal eemaldus Marbot lõplikult ühiskondlikust elust. Auleegioni orden: Rüütel (1808) Auleegioni orden: Ohvitser (1813) Auleegioni orden: Komandör (1831) Auleegioni orden: Suurohvitser (1836) Remarques critiques sur l'ouvrage de M. le lieutenant-général Rogniat, intitulé : Considérations sur l'art de la guerre. (1820) De la nécessité d'augmenter les forces militaires de la France ; moyen de le faire au meilleur marché possible. (1825) Mémoires. (1891)  Marcellin Marbot – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis