laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ülenurme külanõukogu

Ülenurme külanõukogu (kuni 1981 Lemmatsi külanõukogu) oli külanõukogu Eesti NSV-s. Lemmatsi külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaal Ropka vallas. Külanõukogu keskus asus algselt Külitse külas. Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Lemmatsi külanõukogu 1950 septembris Tartu rajooni koosseisu. 1954 juunis liideti Lemmatsi külanõukoguga likvideeritud Soinaste külanõukogu territoorium. Külanõukogu piirides tegutsesid Lenini-nimeline, "Ühisjõu" ja "Külvaja" kolhoos ning Ülenurme ja Nõgiaru sovhoos. Külanõukogu keskus asus siis Lemmatsi külas. 1970. aasta seisuga oli külanõukogu pindala 89 km² ja elanike arv 3057. Külanõukogu keskus asus taas Külitse külas. 1981 detsembris viidi külanõukogu keskus Külitse külast üle Ülenurme alevikku ja Lemmatsi külanõukogu nimetati ümber Ülenurme külanõukoguks. Eesti entsüklopeedia. 10. köide: TÜRI–Y. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1998, lk 644. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlus "Tartu maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta". Eesti NSV Teataja, 1945, 33, 516 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus "Eesti NSV külanõukogude ühendamisest". Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104 Eesti nõukogude entsüklopeedia, nr 4, 1972: 402 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 8. detsembri 1981 seadlus "Tartu rajooni Haaslava ja Kambja külanõukogu piiride muutmise ning Lemmatsi külanõukogu ümbernimetamise ja administratiivkeskuse üleviimise kohta". Eesti NSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja, 1981, 40, 622
Mihkli külanõukogu

Mihkli külanõukogu oli külanõukogu Pärnu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Koonga külanõukoguga. Eesti nõukogude entsüklopeedia, nr 9, 1978: 152
Orissaare külanõukogu

Orissaare külanõukogu oli külanõukogu Orissaare rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Pöide külanõukoguga. Eesti nõukogude entsüklopeedia, nr 9, 1978: 172
Peri külanõukogu

Peri külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1968. Peri külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võrumaa Põlva valla koosseisus. Külanõukogu halduskeskus asus Peri asunduses. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Põlva vald likvideeriti ning Peri külanõukogu territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu. 1954. aasta seisuga tegutsesid Peri külanõukogu maadel А. A. Matrossovi nimeline, E. Vilde nimeline, А. H. Tammsaare nimeline kolhoos ja Oktoobri Võidu kolhoos. Külanõukogu keskus asus Peri külas. 1968. aastal liideti Peri külanõukoguga Põlva alevi ümbruskond ja osa Mooste külanõukogust ning nimetati ümber Põlva külanõukoguks, samas osa senise Peri külanõukogu maadest liideti Alaküla ja Veriora külanõukoguga. Eesti nõukogude entsüklopeedia, nr 6, 1974: 84 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Võru maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta". Eesti NSV Teataja, 1945, 33, 520 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlus "Eesti NSV külanõukogude ühendamisest". Eesti NSV Teataja, 1954, 10, 104
Rannamõisa külanõukogu

Rannamõisa külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. Rannamõisa külanõukogu moodustati 1945 septembris Läänemaal Martna vallas. Külanõukogu keskus asus Rannamõisa külas. Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Rannamõisa külanõukogu 1950 septembris Haapsalu rajooni koosseisu. 1954 juunis Rannamõisa külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium arvati Kirna külanõukogu koosseisu. Eesti nõukogude entsüklopeedia, nr 9, 1978: 192 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlus "Lääne maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta". Eesti NSV Teataja, 1945, 32, 501 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlus "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s". Eesti NSV Teataja, 1950, 11, 114
Tartu Ülikooli Kliinikumi preemia

Tartu Ülikooli Kliinikumi preemia on Tartu Ülikooli Kliinikumi auhind, millega tunnustatakse väljapaistvaid eesti arstiteadlasi, kes on andnud olulise panuse oma eriala arengusse (koolkonna loomine, arstkonna koolitus, uute ravi-diagnostikameetodite loomine ja kasutuselevõtmine, väljapaistvad saavutused arstiteaduse valdkonnas), kaasa aidanud eesti tervishoiu üldisele arengule, selle maine tõstmisele üldsuse silmis, eesti inimese tervise parandamisse ning olnud ühiskonna aktiivne liige kodanikuna. 1998 – Professor Arvo Tikk 1999 – Professor Endel Tünder 2000 – Professor Vello Salupere 2001 – Professor Ain-Elmar Kaasik 2002 – Dr Vello Ilmoja 2003 – Professor Toomas-Andres Sulling 2004 – Professor Lembit Allikmets 2005 – Professor emer. Karl Kull 2006 – Professor emer. Rein Teesalu 2007 – Dotsent Jüri Samarütel 2008 – Dr Kaljo Mitt 2009 – preemiat ei antud välja 2010 – Dr Urmo Kööbi 2011 – Professor emer. Tiit Haviko 2012 – Dr Andres Ellamaa 2013 – Professor Ants Peetsalu 2014 – Emeriitdotsent Silvia Russak 2015 – Dr Peeter Mardna 2016 – Professor emer. Tiina Talvik 2017 – Professor emer. Heidi-Ingrid Maaroos 2018 – Dr Tiiu Aro 2019 – Dr Urmas Siigur 2020 – Dr Väino Sinisalu Sihtasutuse Tartu Ülikooli Kliinikumi preemia statuut
Tori rahvamaja

Tori rahvamaja on rahvamaja Pärnu maakonnas Tori vallas Tori asulas. Rahvamaja juhataja on Argo Juske. Rahvamaja asutati 1883. https://web.archive.org/web/20171206135744/http://www.torivald.ee/rahvamajapersonal (vaadatud 06.12.2017) Rahvamajast Tori valla kodulehel
Treimani rahvamaja

Treimani rahvamaja on rahvamaja Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Treimani külas. Rahvamaja asutati 1946.[viide?] Rahvamaja tegutseb 1960. aastatel ehitatud kolhoosi keskus-klubi hoones. Rahvamaja juhataja on Viljar Soomre. Rahvamajas tegutseb Treimani raamatukogu. http://haademeeste.kovtp.ee/rahva-ja-kulamajad (vaadatud 06.12.2017) Rahvamajast Häädemeeste valla kodulehel
Tõstamaa rahvamaja

Tõstamaa rahvamaja on rahvamaja Pärnu maakonnas Pärnu linnas Tõstamaa asulas. Rahvamaja perenaine on Karin Miidu. Rahvamaja asutati 2000. https://web.archive.org/web/20171206140620/http://www.tostamaa.ee/client/default.asp?wa_id=85 (vaadatud 06.12.2017) Rahvamajast Tõstamaa kodulehel Rahvamaja koduleht blogina
Wilhelm Schmalz

Wilhelm Schmalz (1. märts 1901 Landsberg – 15. märts 1983 Weilmünster, Hessen) oli Saksamaa sõjaväelane. Ta oli 30. jaanuarist 1945 kindralleitnant. Ta sündis aastal 1901 Reußenis (praeguse haldusjaotuse järgi Landsbergi linnaosas Saalekreisis Saksi-Anhalti liidumaal). Ta alustas sõjaväelasekarjääri aastal 1919, sõdides merejalaväe koosseisus saksa kommunistide vastu. Seejärel jätkas ta teenistust Reichswehris. 23. detsembril 1943 anti talle Raudristi Rüütlirist tammelehtedega.
Uulu rahvamaja

Uulu rahvamaja on rahvamaja Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Uulu külas. Rahvamaja juhataja on Anu Nõmm. https://web.archive.org/web/20171206143114/http://eesti-ehitusturg.ee/index.php?leht=9&rn=75023415 (vaadatud 06.12.2017)
Varbla rahvamaja

Varbla rahvamaja on rahvamaja Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Varbla külas. Rahvamaja juhataja on Anneli Lobjakas. https://web.archive.org/web/20171206143417/http://varbla.kovtp.ee/rahva-ja-kulamajad (vaadatud 06.12.2017) Rahvamajast Varbla valla kodulehel
Ottomar Alas

Ottomar Alas (16. veebruar 1922 Tallinn – 28. veebruar 1975 Tallinn) oli eesti arhitekt ja tennisist. Alas sündis Tallinnas töölisperekonnas. Teise maailmasõja alguspäevil algas tal teenistus Nõukogude armees, kus ta suunati Moskva kehakultuuriinstituuti. 1954. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi arhitektuuri erialal. Algul maaehituse arhitektina ja hiljem projekti peainsenerina töötas ta Eesti Maaehitusprojektis, andes oma panuse kaasaegsete Eesti maa-asulate kujundamisse ning maaelamute ja ühiskondlike hoonete tüüpprojektide loomisse. Ottomar Alas oli insener kino Eha ehitamisel Tallinnas, hoone arhitekt oli Tiit Hansen. Ottomar Alase abikaasa oli Urve Alas. Ottomar Alas hakkas tennisest tõsisemalt huvituma 12-aastaselt, treeningute kõrvalt käis ta ka pallipoisiks. Kaks aastat hiljem võitis Alas Kalevi C-klassi turniiri. Edasi mängis Alas peamiselt kahes spordiklubis: Tallinna Kalevis ja Tallinna Dünamos. Mõlemas spordiklubis saavutas ta häid tulemusi. "Alas, Ottomar". Eesti Entsüklopeedia. "Ottomar Alas". Sirp ja Vasar. "Sporditulemused. Ottomar Alas". Biograafia ESBL-is
Jacinda Ardern

Jacinda Kate Laurell Ardern (sündinud 26. juulil 1980 Hamiltonis) on Uus-Meremaa poliitik ja alates 26. oktoobrist 2017 kuni 25. jaanuarini 2023 Uus-Meremaa peaminister. Ta sündis aastal 1980 Hamiltonis. Ardern kuulub alates 1997. aastast Uus-Meremaa Tööparteisse. Ta lõpetas aastal 2001 Waikato ülikooli politoloogia bakalaureusena. Ta alustas karjääri teadlasena tollase peaministri Helen Clarki büroos. Hiljem töötas ta Londonis Cabinet Office'i ja Noorte Sotsialistide Rahvusvahelise Liidu heaks. 2008. aastal valiti Ardern Uus-Meremaa parlamenti. 2017. aastal valiti ta Tööpartei asejuhiks ning viis kuud hiljem sai ta Tööpartei juhiks. 2017. aasta parlamendivalimiste järel moodustasid Tööpartei, Uus-Meremaa Esimesena ning Uus-Meremaa Rohelised valitsuse ning Ardernist sai peaminister. 2020. aasta parlamendivalimised võitis ülekaalukalt Tööpartei ning Ardern sai teise ametiaja. Tema elukaaslane on Clarke Gayford. 21. juunil 2018 sündis neil esiklaps (tütar); ta on ajaloo jooksul teine naispeaminister, kes oma ametiajal sünnitas (esimene oli aastal 1990 Pakistani peaminister Benazir Bhutto). "Jacinda Ardern: New Zealand's prime minister". BBC News. Vaadatud 22. oktoober 2020. "New Zealand's Ardern wins 2nd term in election landslide". AP. Vaadatud 22. oktoober 2020.
Cagnò

Cagnò (ladiini: Cignòu, saksa: Kanau) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 35 km Trentost põhjas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 378 inimest ja valla pindala on 3,3 km². Cagnò külgneb järgmiste valdadega: Laurein, Proveis, Rumo, Revò, Livo ja Cles.
Calceranica al Lago

Calceranica al Lago (saksa: Plaiff või Pleif) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 9 km Trentost idas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1209 inimest ja valla pindala on 3,4 km². Calceranica al Lago külgneb järgmiste valdadega: Pergine Valsugana, Altopiano della Vigolana ja Caldonazzo.
Caldes

Caldes (ladiini: Chjaudes, saksa: Kalteis, Kalds, Gildeis või Gilds) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 35 km Trentost loodes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1049 inimest ja valla pindala on 20,9 km². Caldesi vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Bozzana, Bordiana, Tozzaga, Cassana, S. Giacomo ja Samoclevo. Caldes külgneb järgmiste valdadega: Bresimo, Cis, Malè, Cles, Terzolas ja Cavizzana.
Caldonazzo

Caldonazzo (saksa: Kalnetsch, Galnetsch või Gollnatsch) on vald (comune) Valsuganas, Trento provintsis Põhja-Itaalias. Lähedalasuvast Caldonazzo järvest algab Brenta jõgi. José Altafini Ametlik veebileht
Calliano (Trento)

Calliano (saksa: Roßbach või Kallian) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 15 km Trentost lõunas. Calliano külgneb järgmiste valdadega: Besenello, Nomi, Folgaria, Volano ja Rovereto. Calliano lahing (1487), võideldi Venezia ja Austria vägede vahel Calliano lahing, võideldi 1796. aastal Prantsuse ja Austria vägede vahel
Johannes Vihm

Johannes Vihm (25. detsember 1890 – 23. juuli 1938) oli eesti klaverimeister. Johannes Vihm õppis ametit Tartus Johannes Moritza töökojas ning töötas Peterburis mitmes klaveri- ja pillivabrikus. Oma klaveritöökoja asutas ta 1925. aastal klaverimeistri Mihkel Ossi töökoja baasil. See asus Tartus Gildi tänav 7 ja tegutses nõukogude võimu tulekuni 1940. aastal. "Peeter ja Enn Oja annetasid Klaverimuuseumile Eesti pianiino „Joh. Wihm”"[alaline kõdulink] Postimehe uudisvoog, 10. november 2011
Grotowski

Grotowski on poola perekonnanimi. Aleksander Grotowski (1952–), poola helilooja Alfons Grotowski (1833–1922), poola sanitaarinsener, Varssavi veevarustuse ja kanalisatsiooni rajaja Bolesław Grotowski (1864–1914), poola õpetaja Rawiczite aadlisuguvõsast. Rzeszówi Esimese Linnagümnaasiumi professor, kindral Erazm Grotowski vend, sõjaväelase Marian Grotowski (1898–1968) ja jurist Jerzy Grotowski (1895–1979) isa Erazm Grotowski (1865–1942), Poola diviisikindral Rawiczite aadlisuguvõsast, Bolesław Grotowski vend Henryk Grotowski (1949–), poola hokimängija Jerzy Grotowski (1933–1999), poola lavastaja, teatrijuht ja -teoreetik, tuumafüüsik Kazimierz Grotowski vend Jerzy Grotowski (1895–1979), poola jurist, prokurör ja advokaat, Bolesław Grotowski poeg, Stanisław Bolesław Grotowski (1937–2010) ja Maria Krystyna Dryla isa Kazimierz Grotowski (1930–2017), poola tuumafüüsik, prof. dr hab., Krakówi Jagiello Ülikooli õppejõud, teatrijuht Jerzy Grotowski (1933–1999) vend Leon Grotowski (1834–), poola poliitik, Austria keisririigi parlamendi liige Marek Stanisław Grotowski (1974–2016), ärikonsultant ja sporditreener, Stanisław Bolesław Grotowski poeg Marian Grotowski (1882–1951), poola füüsik, Vaba Poola Ülikooli professor, Łódzi ülikooli prorektor, Żelisław Grotowski vend Marian Grotowski (1898–1968), poola metsandusinsener ja sõjaväelane, Poola armee sapöörikapten, Kazimierz ja Jerzy Grotowski isa, jurist Jerzy Grotowski (1895–1979) vend Paweł Jerzy Grotowski (1970–), poola informaatik ja programmeerija, Stanisław Bolesław Grotowski poeg Rafał Grotowski (1973–), poola maahokimängija Stanisław Bolesław Grotowski (1937–2010), poola mehaanikainsener, jurist Jerzy Grotowski (1895–1979) vend, Marek Grotowski ja Paweł Jerzy Grotowski isa Steve Grotowski (1982–) Briti rannavõrkpallur, Henryk Grotowski poeg Żelisław Grotowski (1878–1937) – poola tööstusajaloolane, majandusteaduse doktor, Rapperswili Poola Muuseumi raamatukoguhoidja, füüsik Marian Grotowski (1882–1951) vend
Blome mõis (Liepupe kihelkond)

Blome mõis (saksa keeles Kulsdorf, läti keeles Blomes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Liepupe kihelkonnas. Mõisakompleks asub tänapäeval Lätis Limbaži piirkonnas Viļķene vallas Blome küla aladel. Mõisa varasem ajalugu on seotud Rozbeķi vasallilinnusega, kuuludes Üxküllidele. 1437. aastal müüsid kolm venda Kudezelli linnuse Roloff Persevalile ja tema pojale Jürgenile. 1477 müüs Persevali lesk Katarina linnuse ja selle juurde kuuluva Blome mõisa Wolmar Ixkullile. Ürikus on mainitud Sulāni (Sulen), Uzkalni (Uszkalnen) ja Baišāni (Beysen) külasid, mis kuulusid Blome mõisa alla. Persevali kasupoeg Claus Salze sai aga peapiiskop Michaelilt aastal 1495 eelpoolmainitud külade kõrval asuva Lembskülli küla omale lääniks ja ostis siis ka suure osa Blome mõisa, sealhulgas varem mainitud külade alad endale. Heinrich Salze müüs Blome mõisa 7150 Riia marga eest aastal 1530 Johann Blankenfeldi vennale Franz Blankenfeldile, aastal 1537 ostis selle aga Andreas Koskull. aastal 1680 ostis mõisa Warner Witte, kes selle aastal 1698 Carl Bluhmile edasi müüs. Tema poeg Gerhard von Bluhmen müüs selle aastal 174 George Gustav von Duntenile müüs. Aastal 1761 müüsid Dunted mõisa Godofreus von Lindele. See omakorda andis mõisa aastal 1772 Limbaži kodanikule Johann Ernst Sprottele 13 850 taalri eest kasutamiseks. Hiljem sai mõisa omanikuks Christina von Wessel. See pantis mõisa aastal 1799 Johann Eberhard Timmile. Aastal 1820 ostis mõisa 26 561 rubla eest lesestunud titulaarnõunik Wilhelmine von Holst (sündinud Timm). Hiljem pärisid mõisa tema lapsed. Hiljem sai mõisa ainuomanikuks Karl von Holst. Tema surma järel läks mõis selle viimaste omanike, Karli tütre Wilhelmine Luize Irmeri ja lese Charlotte valdusse. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal neli adramaad, sellele allus 106 mees- ja 132 naishinge, kellest osa kuulus Lemsalu kihelkonna hingekirja. Aastal 1757 oli adramaid neli, aastal 1734 aga 2 ja 1/4. Aastal 1688 oli mõisa suurus viis adramaad, aastal 1641 aga 2 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 9/10, aastal 1881 aga 6 ja 5/80, lisaks 5 ja 38/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Indriķis Šterns, “Latvijas vēsture 1290-1500”, Daugava, 1997, lk. 492. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 155-156 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 178. Limbažu biblioteka Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 248. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 151 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 171.
Stiene mõis

Stiene mõis (saksa keeles Ulpisch, läti keeles Stienes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Liepupe kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda ja Skulte valda Stiene küla maadele. Mõisa varasem ajalugu on seotud Turaida piiskopilinnusega, minnes ametlikult aastal koos sellega 1625 Niels Sternschildi valdusse. Aastal 1652 olid selle omanikuks Gotthard Wilhelm von Budberg ja Peter von Stein. Aastal 1824 pani Magnus von Stein mõisa 53 000 rubla eest panti. Aastal 1834 ostis Jacob Anton von Hübbenet ülejäänud pandiosad endale. Aasta hiljem sai temast ka Stiene ametlik omanik. Hiljem pärisid mõisa tema lapsed. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 7/8 adramaad, sellele allus 301 mees- ja 336 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 4 ja 7/8, aastal 1734 aga kolm. Aastal 1688 oli mõisa suurus 4 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid kuus, aastal 1881 aga 6 ja 2/80, lisaks 8 ja 78/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Wasamuische. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 153 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 174. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 248. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 151 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 171.
Vecmuiža mõis

Vecmuiža mõis (saksa keeles Sussikas, varem Wottelibecke, läti keeles Vecmuiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Liepupe kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Limbaži piirkonnas Liepupe vallas. Johann von Wallenrode läänistas selle aastal 1403 Heinrich von Vietinghoffile. Aastal 1630 moodustati selle territooriumil Baizeemi ja Mētaka külade juurde karjamõisad. Aastal 1716 ostsid mõisa Aderkased. Aastal 1852 sai mõisa omanikuks paruness Luise Friederike Dorothea von Mengden. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Baizeemi ja Mētaka mõisaga 6 ja 1/4 adramaad, neile allus 251 mees- ning 277 naishinge. Aastal 1757 oli neil adramaid 6 ja 1/4, aastal 1734 aga 5 ja 1/2. Aastal 1688 oli mõisade suurus 13 ja 3/4 adramaad, aastal 1641 aga kaheksa adramaad. Aastal 1832 oli mõisadel adramaid 8 ja 1/3, aastal 1881 aga 4 ja 78/80, lisaks 9 ja 34/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Fossenberg. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 154-155 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 176. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 247. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 151 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 171.
Sproģi mõis

Sproģi mõis (saksa keeles Owerbeck, varem Lepsern ja Lobzeem) oli rüütlimõis, hiljem Liepupe kõrvalmõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Liepupe kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda Liepupe valda. Mõis moodustati aastal 1631, selle esimeseks omanikuks oli Magnus von der Pahlen. Aastal 1649 ostis selle Heinrich Patkull. Aastal 1670 ostis mõisa 2000 taalri eest Dünamünde pastor Olaus Chersonius. Mõisa edasisest saatusest puuduvad andmed kuni aastani 1695, mil Heinrichi poeg Gustav Magnus Patkull mõisa toonasele Liepupe mõisa omanikule Friedrich Wilhelm von Tiesenhausenile pantis, aastal 1702 vormistati aga mõisa üleandmine müügitehinguna. Kui Liivimaa Venemaa koosseis läks, kuulus mõis Meckide suguvõsale. Aastal 1829 läks mõis Saengerite suguvõsa valdusse, kuuludes neile kuni võõrandamiseni aastal 1920. Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Liepupe mõisaga 4 ja 3/4 adramaad, neile allus 218 mees- ja 275 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 8 ja 3/4, aastal 1734 aga 5 ja 7/8. Aastal 1688 oli mõisate suurus 13 ja 1/2 adramaad, aastal 1641 aga seitse adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 8 ja 11/20, aastal 1881 aga 7 ja 42/80, lisaks 9 ja ˇ4/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 171-172. Bienestamm, H. von. Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner, 1826, lk 247. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands, Heinrich von Hagemeister; lk. 151 Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885, lk 170.