laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Marcello Mastroianni

Marcello Vincenzo Domenico Mastroianni (28. september 1924 – 19. detsember 1996) oli itaalia filminäitleja. Marcello Mastroianni on võitnud BAFTA, Cannes'i filmifestivali ja Kuldgloobuse auhinna. Tema tuntumad rollid on osatäitmised filmides "Valged ööd" (Le notti bianche, 1957), "Magus elu" (La Dolce Vita, 1960), "Lahutus Itaalia moodi" (ka "Lahutus Itaalia kastmes", Divorzio all'italiana, 1962), "8½" ja "Eile, täna, homme" (Leri, oggi, domani, mõlemad aastal 1963), "Abielu itaalia moodi" (Matrimonio all'italiana, 1964). Näitlejale on antud Itaalia Vabariigi Teeneteorden (Ordine al Merito Della Repubblica Italiana). Magus elu/La dolce vita (1960).Filmiveeb Lahutus Itaalia kastmes / Divorzio all'italiana(1961). Blogi Onu Kalveri lühijutud liikuvate piltide ainetel, 08. veebruar 2010 8½/8½ (1963). Filmiveeb Eile, täna, homme / Ieri, oggi, domani(1963). Blogi Onu Kalveri lühijutud liikuvate piltide ainetel, 25. veebruar 2010 Sito web del Quirinale: dettaglio decorato. Sito web del Quirinale: dettaglio decorato. IMDb link puudub Marcello Mastroianni andmekogus IMDb (inglise) Marcello Mastroianni andmebaasis TCM Movie Database (inglise keeles) Marcello Mastroianni andmekogus Filmiveeb Marcello Mastroianni. Encyclopædia Britannica Chris Fujiwara Dream lover: Marcello Mastroianni at the MFA. Boston Phoenix, 02. september 1999 Marcello Mastroianni. Filmreference
Prater

Prater on avalik park Viinis Leopoldstadtis. Pargis asub lõbustuspark Wurstelprater, mida tihti ka lihtsalt Prateriks kutsutakse. Park on kõigile külastajatele avatud alates 1766. aastast. 1873. aastal toimus seal maailmanäitus. Pargi sissekäigu lähedal asub Pratersterni raudteejaam. Pargi pindala on vähenenud Ernst-Happel-Stadioni ehitamise tõttu.
Härmel Nestra

Härmel Nestra (sündinud 19. märtsil 1974 Tartus) on eesti matemaatik ja informaatikateadlane. Härmel Nestra on tööliste poeg. 1992. aastal lõpetas Nestra Tartu 12. Keskkooli ja 1996 Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna. 1998. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistritöö "Polütüüpne funktsionaalne programmeerimine: kategooriateoreetilistest alustest praktikasse" (Tartu, 1998) ja sai magistrikraadi informaatikas ning 2006. aastal väitekirja "Iteratively defined transfinite trace semantics and program slicing with respect to them" (Tartu, 2006)ja saidoktorikraadi informaatikas. Nestra oli 2002–2003 TÜ arvutiteaduse instituudi assistent, 2003–2009 teadur ja 2009. aastast lektor; 2003 oli ta ka Trieri Ülikooli teadur. Härmel Nestra peamised uurimisvaldkonnad on loogika arvutiteaduses, funktsionaalprogrammeerimine, programmianalüüs ja slitseerimine. Ta on olnud Eesti koolinoorte matemaatikaolümpiaadi žürii liige, aastast 2004 esimees ning kuni 2014. aastani Eesti õpilasvõistkonna liider rahvusvahelistel matemaatikaolümpiaadidel. Nestra on avaldanud 10 teaduspublikatsiooni. 2013 Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal A framework for studying substitution. // Acta Cybernetica 15 (2002) 4 Transfinite corecursion. // Nordic Journal of Computing 12 (2005) 2 Transfinite semantics in program slicing. // Proceedings of the Estonian Academy of Sciences. Engineering 11 (2005) 4 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Härmel Nestra Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Cognaci liiga sõda

Cognaci liiga sõda (1526–1530) oli XVI sajandi Itaalia sõdadest viies. Vastaspooltel olid Karl V Habsburgide dominioonid – peaasjalikult Hispaania ja Saksa-Rooma riik – ning Cognaci liiga (1526–1529), ühendus, kuhu kuulusid Prantsusmaa, paavst Clemens VII, Veneetsia vabariik, Inglismaa, Milano hertsogiriik ja Firenze vabariik. Rabatuna prantslaste lüüasaamisest 1521. aasta Itaalia sõjas, hakkas Clemens koos Veneetsia vabariigiga korraldama liitu Karl V väljalöömiseks Itaaliast. François I vabastati pärast Madridi lepingu allkirjastamist ja naasis Prantsusmaale, kus ta andis õige pea teada oma kavatsusest osutada kaasabi paavst Clemensile. 1526. aasta Cognaci liiga asutamislepingule kirjutasid seega alla keiserliku ülemvõimu alt vabaneda soovivad François, Clemens, Veneetsia, Firenze ja Milano Sforza. Henry VIII, kelle soov, et leping allkirjastaks Inglismaal, ei läinud täide, keeldus liigaga ühinemast. Liiga hõivas kiiresti Lodi, kuid keiserlikud väed sisenesid Lombardiasse ja sundisid Sforzat peagi Milanost loobuma. Samal ajal korraldas Colonna rünnaku Rooma vastu, alistas Paavsti väed ja sai lühikeseks ajaks linna oma võimu alla. Pärast töötasu kättesaamist lahkusid sõdurid siiski linnast. Seejärel kogus Karl V landsknecht'id Georg von Frundsbergi juhtimise alla ja Hispaania armee Bourboni Karli juhtimise alla, ühendas need jõud Piacenza all ja liikus edasi Rooma peale. Paavsti vägede eesotsas olnud Francesco Guicciardini ei suutnud vaenlastele vastu seista; pärast Bourboni hertsogi surma rüüstas hertsogi alatasustatud armee linna ja sundis paavsti põgenema. Rooma purustamine ja sellele järgnenud Clemensi kõrvaldamine osalusest sõjas kutsus esile Prantsuse poole meeleheitliku sammu. 1527. aasta 30. aprillil allkirjastasid Henry VIII ja François I Westminsteri lepingu, millega pooled kohustusid ühendama jõud Karli vastu. François, kel lõpuks õnnestus kaasata Liigasse Henry VIII, saatis Odet de Foix ja Oliveto krahvi Pedro Navarro juhitud armee läbi Genova, kus prantslastega kiiresti liitunud Andrea Doria oli võtnud oma valdusse suurema osa Genova laevastikust, ja liikus edasi Napoli peale, kus võttis linna pikaleveninud piiramisrõngasse. Doria ent läks peagi prantslaste poolelt üle Karli poolele. Piiramine luhtus, kui prantslaste laagris puhkes katk, mis tappis suurema osa armeest ning Foix' ja Navarro. Armeede lüüasaamise järel hakkas François otsima võimalusi Karliga rahu sõlmimiseks. Läbirääkimised algasid Cambrai linna piiril 1529. aasta juulis. 5. augustil allkirjastatud lepinguga eemaldati Prantsusmaa sõjast, mis jättis Veneetsia, Firenze ja Paavstiriigi üksinda Karli vastu. Firenze Vabariik jätkas vastupanu Oranje printsi juhitud keiserlikele jõududele üksinda. Firenze armee Francesco Ferruccio juhtimisel astus keiserlikele vägedele vastu Gavinana lahingus (1530) ja ehkki Oranje prints tapeti lahingus, sai keiserlik armee otsustava võidu ning Firenze Vabariik alistus kümne päeva pärast. Seejärel nimetati Firenze hertsogiks Alessandro de' Medici.
Carl Orff

Carl Orff (10. juuli 1895 München – 29. märts 1982 München) oli saksa helilooja ja muusikapedagoog. Carl Orff sündis Baieris sõjaväelase peres ning sai muusikahariduse Müncheni Muusikaakadeemias. Pärast selle lõpetamist töötas ta Müncheni väiketeatris kontsertmeistrina. 1925. aastast kuni surmani õpetas Orff lapsi Münchenis Güntheri-nimelises muusika- ja tantsukoolis (Güntherschule München). Orffi tuntuim heliteos on kantaat orkestrile, koorile ja solistidele "Carmina Burana" (1937). Kantaadi pealkiri tähendab tõlkes "Beuerni laulud" ning selle tekstideks on 13. sajandi Saksamaa üliõpilaste ja mässumeelsete õpetlaste kirjutatud ladina- ja ülemsaksakeelsed värsid, mis käsitlevad saatuse heitlikkust ja ajaliku elu rõõme. Tekstid olid kogutud Baierimaal Beuernis asuvas benediktlaste kloostris, kuigi tõenäoliselt pärinevad nad mujalt. "Carmina burana" muusikale on omane väga lihtne ja kergestimõistetav harmoonia. Sugereerivalt ja dramaatiliselt rütmilised osad, kus kasutatakse suurt löökpillirühma, vahelduvad laulvamate ja meloodilisematega, andes omapärasel viisil edasi keskaja maailma sünguse ja lustlikkuse vastuolulisust. Seda muusikat on kirjeldatud ka kui barbaarset ja paganlikku. Orff ise nägi teose esituse juures ette ulatuslikku lavalist vaatemängu tantsude, efektsete kostüümide, dekoratsioonide, valgus- ja püroefektidega. "Carmina burana" moodustab triloogia "Trionfi" koos helitöödega "Catulli Carmina" ("Catulluse laulud") ja "Trionfo di Afrodite" ("Aphrodite triumf"). Lisaks on Orff kirjutanud muinasjuttooperid "Kuu" (1939) ja "Tark naine" (1943), muusikalise tausta tragöödiale "Antigone" (1949), muusika Shakespeare'i komöödiale "Suveöö unenägu" (1964) ning ooperi või (autori enda määratluse järgi) muusikalise etenduse "Aegade lõpu komöödia" (1972). Muusikapedagoogikas on tuntud tema "Koolitöö" (1930–1935), mis oli kirjutatud esitamiseks algajatele muusikaõpilastele.
Catherine Deneuve

Catherine Deneuve (sündinud 22. oktoobril 1943 Pariisis) on prantsuse filminäitleja. Catherine Deneuve on mänginud rohkem kui 100 filmis, sealhulgas Roman Polański, Luis Buñueli ja François Truffaut' filmides. Ta on üks menukaimaid prantsuse filminäitlejaid. Läbimurde saavutas ta muusikaliga "Cherbourgi vihmavarjud" 1963. aastal. Tal on kaks last: Christian Vadim (s. 1963) koos Roger Vadimiga ja Chiara Mastroianni (s. 1972) koos Marcello Mastroianniga. 1980 – César osa eest filmis "Viimane metroo" 1992 – César osa eest filmis "Indohiina" 2009 – Kiievi rahvusvahelise filmifestivali Molodist auhind panuse eest maailma filmivaramusse Catherine Deneuve: nõiajaht meestele ohustab seksuaalset vabadust, ERR, 9. jaanuar 2018
Richard Byrd (täpsustus)

Richard Byrd on mitme tuntud inimese nimi: Richard Evelyn Byrd, USA lendur ja polaaruurija Richard C. Byrd (1805–1854), USA poliitik Richard Leslie Byrd (1892–1958), USA sportlane
Christa Wolf

Christa Wolf (sünninimi Christa Ihlenfeld; 18. märts 1929 Landsberg an der Warthe – 1. detsember 2011 Berliin) oli saksa kirjanik. Ta sündis Otto ja Herta Ihlenfeldi tütrena Brandenburgi provintsis Landsberg an der Warthes, mis tänapäeval jääb Poolasse ja kannab nime Gorzów Wielkopolski. Pärast Teise maailmasõja lõppu, kui sakslased Poola uutest piiridest välja aeti, asus pere 1945 elama Mecklenburgi, mis hiljem jäi Saksa DV-sse. Christa õppis kirjandust Jena ja Leipzigi ülikoolis. Pärast lõpetamist töötas ta Saksa Kirjanike Liidus ja sai kirjastuses toimetajaks. 1949 astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1963–1967 oli ta selle keskkomitee liikmekandidaat. Wolf kritiseeris parteid avalikult, kuid jäi lojaalseks sotsialismi ideele ja oli vastu Saksamaa taasühinemisele. 1993 avastati Saksa DV salapolitsei Stasi dokumendid, mille järgi Wolf oli 1959–1961 Stasi agent ("mitteametlik kaastööline"). Stasi ohvitserid kritiseerisid teda selle eest, et temalt ei saanud peaaegu mingisugust teavet, ja lõpuks loobusid teda kasutamast. Järgmised 30 aastat jälgis Stasi Wolfi ennast hoolikalt. Wolfi loomingu kesksed teemad olid fašism, inimlikkus, feminism ja eneseavastamine. Pärast Saksamaade ühinemist kritiseeriti teda selle eest, et ta Saksa DV autoritaarset režiimi hukka ei mõistnud, tema teoseid nimetati moraliseerivateks. Teisalt on esile tõstetud tema jutustamisoskust, mis on sõltumatu poliitilistest vaadetest. Saksa DV ühe juhtiva kirjanikuna aitas ta kujundada selle riigi kirjanduse õhustikku. "Lapsepõlvelõimed". Saksa keelest tõlkinud Evi Auling. Eesti Raamat 1982 "Medeia hääled". Saksa keelest tõlkinud Rita Tasa. Eesti Raamat 1997. ISBN 9985651030 "Mis jääb. August". Saksa keelest tõlkinud Tiiu Relve. Loomingu Raamatukogu 17–18, 2015 1963 Heinrich Manni auhind 1980 Georg Büchneri auhind 1983 Schilleri mälestusauhind 1984 Austria riiklik Euroopa kirjanduse auhind 1997 Hans ja Sophie Scholli auhind 1999 Nelly Sachsi auhind 1999 Elisabeth Langgässeri auhind 2002 Saksamaa raamatuauhind (esimene laureaat) 2010 Baieri Kunstiakadeemia suur kirjandusauhind
Raudoja (Tarvastu jõgi)

Raudoja on oja Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Pikru ja Roosilla külades, Tarvastu jõe parempoolne lisajõgi. Oja pikkus on 4,9 km, langus 15,5 m, lang 3,16 m/km, valgala pindala 5,1 km². Raudoja saab alguse 65 m kõrgusel Roosilla külas ja suubub Pikru külas Pikru paisjärves 49,5 m kõrgusel paremalt poolt Tarvastu jõkke 10,8 km kaugusel jõe suudmest. Oja kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Raudoja Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 05.09.2016) Raudoja keskkonnaportaalis (vaadatud 05.09.2016) Raudoja Eesti looduse infosüsteemis Raudoja keskkonnaportaalis
Hosta

Hosta (Hosta), ka funkia, on taimeperekond liilialiste sugukonnas. Mullasisesteks organiteks on lühikesed risoomid, millel arenevad lihakad juured. Lehed võivad olla kitsassüstjad kuni laimunajad või peaaegu ümmargused, kaarroodsed, enamasti pikarootsulised. Lehed paiknevad taimel juurmise kodarikuna. Õied on lehterjad, valged või helelillad, asetsevad ühekülgses varre tipus olevas kobaras. Õiekate on lihtne, kuue perigoonilehega. Viljaks on kupar 1960. aastatel kirjeldati umbes 40 hosta liiki, tänapäeval ulatub tuntud liikide arv 50-ni. Looduslikult kasvavad Hiinas, Koreas ja Jaapanis. Hostad on külmakindlad ja väga hea kohanemisvõimega. Nad kasvavad hästi nii mõõduka kliimaga piirkondades kui ka lähistroopikas, kuid vajavad talvist puhkeperioodi, kus temperatuur oleks alla +4,5 °C vähemalt 3-4 nädalat aastas. Hostad vajavad toitaineterikast ja vett hästi läbilaskvat mulda. Hostad on pärit Jaapani Honshū saare varjulistest mägimetsadest. Kuna Jaapan oli eurooplastele palju aastaid suletud, nägid nad hostat esimest korda alles pärast 1600. aastat. Esimest korda on hostat mainitud 1712. aastal Hollandis. Sellele taimeperekonnale andis 1812. aastal Horvaatia botaaniku Nicholas Hosti auks nime Austria arst ja botaanik Leopold Trattinnick. Taim ise aga jõudis Euroopasse hoopiski aastaid hiljem. Teelehine hosta toodi Pariisi aastatel 1784–1789 ja laiuv hosta 1790. aastal. Tänu suurtele, lumivalgetele, eksootiliselt lõhnavatele õitele sai teelehisest hostast peagi populaarne haljastustaim, mida kasutati eelkõige Prantsusmaa parkides. Sealt edasi levis ta üle kogu Euroopa. Jaapani hostad hakkasid Euroopasse ilmuma mitukümmend aastat hiljem. 1829. aastal saatis Hollandi arst ja botaanikahuviline Philipp Franz von Siebold Euroopasse hostasid ja mitmeid muid Jaapani taimi. Neid kasvatati esmalt Sieboldi puukoolis Gentis, kuid sealt jagati neid ka botaanikaaedadele ja huvilistele. Nii jõudsid mõned liigid ka Ameerikasse. Ameerikasse emigreerunud puukooli pidaja Thomas Hoggi marssalist poeg saatis Jaapanis olles koju isale mitmeid kirjulehelisi hostasid. Algselt arvasid botaanikud, et kõik Läände saabunud hostad on looduslikud liigid, ka kirjulehised. Hiljem selgus, et kollektsionäärid ei kogunud päris kõiki taimi loodusest, vaid hoopiski aedadest, peamiselt templiaedadest. Seega suurem osa kirjulehistest hostadest kujutasid endast Jaapani aednike valitud hübriide, keda oli aastasadu kultiveeritud. 1905. aastal kinnitati rahvusvahelisel botaanikakongressil Viinis hosta nimetus. Hosta on ka Eesti iluaianduses levinud, enamasti lehtdekoratiivse taimena kasvatatav püsilill. Tuntuimad haljastuses kasutatavad liigid on Hosta crispula – kähar hosta Hosta fortunei – Fortune'i hosta Hosta lancifolia – süstjalehine hosta Hosta minor – kääbushosta Hosta plantaginea – teelehine hosta Hosta sieboldiana – sinihall hosta Hosta undulata – lainjas hosta Hosta ventricosa – laiuv hosta "K.Uurmani lillekasvatuse õppematerjal". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. oktoober 2014. Vaadatud 3. detsembril 2011. "Hosta at Farmer Gracy UK". Farmer Gracy (inglise). Vaadatud 1. märtsil 2024. http://www.e-ope.ee/repositoorium
Hans Swarowsky

Hans Swarowsky (16. september 1899 Budapest – 10. september 1975 Salzburg) oli Ungaris sündinud juudi päritolu Austria dirigent. Ta õppis dirigeerimist Felix Weingartneri ja Richard Straussi käe all ning muusikateooriat Arnold Schönbergi ja Anton Weberni juures. Austria dirigent Herbert von Karajan kutsus ta tööle Viini Riigiooperisse. Ta oli ka dirigeerimise professor Viini Muusikaakadeemias.
Kähar hosta

Kähar hosta (Hosta crispula) on liilialiste sugukonda hosta perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Taim võib kasvada 50–70 cm kõrguseks. Lehed on kuni 20 cm pikkused ja 10 cm laiused. Rohelised lehed on südajad, teritunud tipuga ja valge lainelise servaga. Juunis ilmuvad taimedele helelillad õisikud. Õisikuvarte kõrgus võib ulatuda kuni 90 cm-ni. Liik on pärit Jaapanist. Eestis laialt levinud dekoratiivtaim. "K. Uurmani lillekasvatuse õppematerjalid". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. oktoober 2014. Vaadatud 3. detsembril 2011. Kähar hosta – õppematerjal
Dmitri Nešumajev

Dmitri Nešumajev (sündinud 25. oktoobril 1974 Püssis Ida-Virumaal) on vene päritolu Eesti tehnikateadlane. Dmitri Nešumajev on inseneri poeg. 1991. aastal lõpetas Nešumajev Kehra Keskkooli ja 1996 Tallinna Tehnikaülikooli soojusenergeetika insenerina. 1998. aastal kaitses ta TTÜ-s tehnikamagistri kraadi ja 2005. aastal tehnikadoktori kraadi väitekirjaga "Experimental and numerical investigation of combined heat transfer enhancement technique in gas-heated channels" (Tallinn, 2005). Nešumajev oli 1997–2005 TTÜ soojustehnika instituudi teadur, 2005. aastast on ta vanemteadur. Dmitri Nešumajevi peamised uurimisvaldkonnad on soojusülekanne ja selle intensiivistamine, energiaressursside säästlik kasutamine ning põletusseadmetes toimuvate protsesside täiustamine. Ta on avaldanud üle 10 teadustrükise ja on 2 kasuliku mudeli kaasautor. Natural convection heat transfer phenomena near the surface covered by riblets (kaasautor). // Proceedings of the Estonian Academy of Sciences. Engineering 4 (1998) 3 Effects of surface with regular roughness on convective heat transfer (kaasautor). // Progress in Engineering Heat Transfer. Gdansk, 1999 Experimental investigation of various turbulator inserts in gas-heated channels (kaasautor). // Experimental Thermal and Fluid Science 28 (2004) 8 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Dmitri Nešumajev Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Natalia Netšunajeva

Natalia Netšunajeva (1972. aastani Natalia Pokrovskaja; sündinud 21. juulil 1948 Leningradis) on Vene päritolu Eesti keeleteadlane. Natalia Netšunajeva on teenistuja tütar. 1966. aastal lõpetas Netšunajeva Vladivostoki 6. Keskkooli, 1971 Kaug-Ida Riikliku Ülikooli ning 1978 Leningradi Ülikooli aspirantuuri. 1978. aastal kaitses ta LÜ-s filoloogiakandidaadi kraadi ja 2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis doktorikraadi vene filoloogias väitekirjaga "Минея как тип славяно-греческого средневекового текста" (Tallinn, 2000). Netšunajeva oli 1979–84 Tallinna Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja ja 1985–2002 dotsent. 2003. aastast on ta Sisekaitseakadeemia keelekeskuse vene keele õpetaja, 2010. aastast ka Tallinna Ülikooli slaavi keelte ja kultuuride instituudi dotsent. Natalia Netšunajeva peamised uurimisvaldkonnad on slaavi keelte ja vana-vene tekstide ajalugu ning tekstoloogia. Ta on avaldanud üle 50 teadustrükise ning koostanud arvukalt õpikuid jm õppevahendeid üldharidus- ja kõrgkoolidele. Menea’s texts of bulgarian origin (XI–XIII cc). // XII Miedzynarodowy kongres slawistów. Streszczenia referatów i komunikatów. Literaturoznawstwo. Folklorystyka. Nauka o kulturze. Warszawa, 1998 Вопросы истории языка в Минее. // Русск. ист. филол. Пробл. и перспективы. Петрозаводск, 2001 Рукопись Q. п. I.25 из собрания А. Ф. Гильфердинга: грамматические особенности. // TPÜ Toimetised. A, Humaniora 21 (2002) Списки Минеи «первичной формации». // Русский язык: исторические судьбы и современность. М., 2004 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide https://www.etis.ee/portaal/isikuCV.aspx?LastNameFirstLetter=N&PersonVID=60162&lang=et&FromUrl0=isikud.aspx Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Virkus, R. Tallinna Pedagoogikaülikool läbi aegade. Tallinn, 1998, 110 Natalia Netšunajeva Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Erna Neufeld

Erna Neufeld (1942. aastani Erna Hersov; 4. juuli 1916 Vara vald, Tartumaa – 7. juuni 1999 Tartu) oli eesti keemik ja farmatseut. Erna Neufeld on talupidaja tütar. Ta lõpetas 1934. aastal Võrumaa Rahvahariduse Seltsi ühisgümnaasiumi ja 1941 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. 1963. aastal kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis farmaatsiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Parkainete kvantitatiivse määramise meetoditest". Ta täiendas end 1969 Leningradi Tehnoloogiainstituudis analüütilises keemias. Neufeld oli 1948–60 Tartu Riikliku Ülikooli analüütilise keemia kateedri assistent, 1960–72 Eesti Põllumajanduse Akadeemia keemiakateedri assistent, 1971–79 dotsent. Erna Neufeld on uurinud põlevkivi germaaniumisisaldust, põllumajandusloomade söötade ja toitainete kvaliteedi määramist ning parkainete määramise meetodeid. Ta on avaldanud ligi 20 teadustrükist ja koostanud õppevahendeid. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Raskemetallide soolade kasutamisest parkainete kvantitatiivseks määramiseks. // Tartu Ülikooli Toimetised 74 (1959) Laboratoorseid töid kvantitatiivses keemilises analüüsis (kaasautor H. Jalviste). Tartu, 1969; 2. trükk 1971 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu, 1987, 296 Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Tartu, 1981, 172 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Hinrek Neuhaus

Hinrek Neuhaus (23. august 1924 Tallinn – 2015 Stockholm) oli Eesti füüsik. Hinrek Neuhaus oli merendus- ja poliitikategelase poeg. 1943. aastal lõpetas Neuhaus Gustav Adolfi Gümnaasiumi, samal aastal põgenes Rootsi. 1952. aastal lõpetas ta Stockholmi Ülikooli füüsikakandidaadi kraadiga, 1955. aastal kaitses samas filosoofialitsentsiaadi kraadi väitekirjaga "Diffraction Grating in Immersion" (kaasautor E. Hulthén; Arkiv för fysik, 8, 1954) ning 1959. aastal filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Bandenspetroskopische Untersuchungen über die Hydride und Deuteride der Elemente Ga, In und Tl und über die Hyperfeinstruktur der Bi- und In-Hydride und -Deutreride". Neuhaus oli 1950–59 Stockholmi Ülikooli füüsika instituudi assistent, 1959–73 dotsent, 1973–80 Rootsi Riikliku Proovi- ja Mõõteteenistuse uurimisinsener, 1980–89 Rootsi Töökaitseameti büroojuhataja. Ta oli Korp! Fraternitas Estica liige. Hinrek Neuhaus avaldas üle 60 teadustrükise, sealhulgas töid molekulaarfüüsika, eriti spektrite ülipeenstruktuuri, optiliste spektrograafide ja interferomeetrite konstruktsiooni, elektromagnetilise mikrolainetehnika, plasmafüüsika, laserifüüsika jm kohta. Geoloogiahuvilisena osales Gustav Adolfi Loodusteadusliku Ringi (GALR) tegevuses Eestis ja Rootsis, avaldas Loodusesõbras (1940) kirjutise Eurypterus'e kohta. Magnetic effects in the spectrum of indium hydride and their relevance for the coupling problem (kaasautor T. Larsson) // Arkiv för fysik 27 (1964) Die Apparatfunktion eines aus Fabry-Perotschen Etalons zusammengesetzten Systems bei endlicher Aperatur (kaasautor P. Nylén) // Arkiv för fysik 40 (1970) Das Auflösungsvermögen von zusammengesetzten dispergierenden optischen Systemen. Der Immersionssphotrograph mit doppelter Diffraktion. // Optik 32 (1970) Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide http://isik.tlulib.ee/index.php?id=1956 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm, 1984, 80 Hinrek Neuhaus. // Vaba Eesti tähistel, Tallinn, 2000, 450 Vaba Eesti 39 (1960), 3 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Marika Uus

Marika Uus (sündinud 3. detsembril 1959) on eesti laulja. Ta oli ansambli Monitor laulusolist. 1995 "Armastan valgust" MC, Forte 1996 "Kandle asemel" ja Meelis Punder, MC, Forte 2011 "Marika Uus ja Sergei Tenno" ja Sergei Tenno, Catring Prod. OÜ 2003 "Väljaütlemata sõnad" S. Tenno