laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kassitapp

Harilik kassitapp (Convolvulus arvensis) on kassitapuliste sugukonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Kassitapp kasvab pärismaisena Euroopas ja Aasias. Eestis on ta tavaline. Taim eelistab kuivemat savikat või liivast pinnast. Ta on levinud umbrohi aedades ja põldudel. Taim kasvab 0,5–1,5 meetri kõrguseks. Ta on väänduva roomava või roniva varrega taim. Lehed kinnituvad varrele vaheldumisi. 2–6 cm pikkused lihtlehed on terveservalised. Taime juured ulatuvad väga sügavale ja moodustavad harunenud võrgustiku. Juba esimese paari elukuuga suudab juurestik tungida kuni meetri sügavuseni, soodsatel tingimustel võib kasvada see kolme ja isegi viie meetri sügavusele. Kassitapp õitseb juunist septembrini. Õis on lehterja kujuga, valge kuni õrnroosa, kuni 3,5 cm läbimõõduga. Taim on putuktolmleja. Vili on umbes 6 mm pikkune kupar. Taim paljuneb peamiselt maa-aluste võsundite abil, vähem seemnetega. tara-seatapp Harilik kassitapp andmebaasis eElurikkus
Friedrich von Ampten

Friedrich von Ampten (ka Friedrich von Ambten; surnud 1557) oli Tallinna piiskop aastatel 1551–1557. Ampten pärines tõenäoliselt Kuramaalt Embūtest (saksa Amboten). Ta oli arvatavasti samanimelise Kuramaa aadlisuguvõsa liige, kuid tema varasema elukäigu kohta pole kuigi palju teada. Tõenäoliselt oli ta õppinud ülikoolis ning 1542. aastal võeti ta Bologna ülikooli auliikmeks. 1539. aastal sai Amptenist Tallinna toomdekaan ehk sealse toomkapiitli juht (Tallinna kapiitlis puudus toompraosti ametikoht), kellena ta tegutses kuni 1551. aastani. Peale selle sai temast 1546. aastal aga Saare-Lääne toompraost, kellena ta oli tegev vähemalt 1556. aastani, võimalik ka, et kuni surmani. Amptenil olid tihedad ja lähedased suhted Kuramaa ja Saare-Lääne piiskopi Johann von Münchhauseniga. 1546. aastal võttis Tallinna piiskop Arnold Annebat Ampteni enda koadjuutoriks, kuid seda ei kinnitatud paavsti juures. Juba aasta varem oli piiskop Johannes Münchhauseni sõnul olnud juttu sellest, et Amptenist võiks saada Tallinna koadjuutor, kuid siis olevat Ampten pakkumisest keeldunud, kuna ta olevat protestandiks hakanud. Kuus aastat hiljem, 1551. aastal, edastas Riia peapiiskop Wilhelm aga arvamuse, et Ampten on "täielik papist". Kuna Amptenil paavsti kinnitust polnud, pidi Tallinna kapiitel ta 1551. aastal pärast Annebati surma piiskopiks valima. Paavsti kinnituse sai Ampten 1553. aastal, olles ka viimane Tallinna piiskop, kes selle sai. Usulistelt vaadetelt oli Ampten tõenäoliselt pigem katoliiklane ja seetõttu tekkis tal kohati arusaamatusi luterliku Tallinna linnaga. Kuid Toompea oli eraldi ordu jurisdiktsiooni all ning sealses toomkirikus jätkusid katoliiklikud jumalateenistused. Amptenit püüti ka piiskopiks pühitseda, kuid see osutus võimatuks, sest 1556. aastal polnud Liivimaale jäänud enam ühtegi sobiliku pühitsusega piiskoppi. Teda plaaniti saata Ermlandi piiskopi Stanislaus Hosiuse juurde, kuid see reis jäi siiski ära. Aastatel 1556–1557 käis Ampten Liivimaa saadikuna mitmel korral Poola kuninga Zygmunt II Augusti juures, püüdes lahendada koadjuutorivaenuse ajal tekkinud pingeid. Ampteni surmaaeg pole teada. 1557. aasta aprillis on teda viimast korda elusolevana mainitud, kuid veel septembris saatis Johann von Münchhausen talle kirju. Novembriks oli ta kindlasti surnud, seetõttu on tema surmaajana välja pakutud 1557. aasta oktoobrit. Herzog Albrecht von Preussen und Livland (1540–1551), Nr. 1312. Herzog Albrecht von Preussen und Livland (1551–1557), Nr. 1529. Leonid Arbusow vanem. Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert, 1. osa, lk 39; 2. osa, lk 145; 3. osa, lk 39; 4. osa, lk 7–8.
Suur film

"Suur film" (inglise Epic Movie) on 2007. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide paroodiafilm. Linateoses pilatakse filme "Narnia lood: lõvi, nõid ja riidekapp", "Harry Potter", "Charlie ja šokolaadivabrik", "Superman" ja "Kariibi mere piraadid". Koduleht Suur film andmekogus IMDb (inglise) "Suur film" andmebaasis Box Office Mojo (inglise) Suur film andmekogus Filmiveeb
Sutlepa kraav

Sutlepa kraav on kraav Läänemaal Lääne-Nigula vallas Sutlepa külas. Kraavi pikkus on 1,2 km. Kraavi valgla pindala suurus on alla 10 km². Kraav on mitteavalik veekogu. Sutlepa kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1500006. Sutlepa kraav keskkonnaportaalis
Hopliit

Hopliit oli Vana-Kreeka raskerelvastusega jalaväelane, kelle varustusse kuulus oda, mõõk, kilp, kiiver, rinna- ja säärekaitsmed. Hopliitide lahingurivistu oli faalanks. Hopliit oli poliste sõdur.
Näppepillid

Näppepillid (saksa keeles Zupfinstrumente) ehk näppekeelpillid (inglise keeles plucked string instruments), ka näpitspillid on keelpillid, mida mängitakse sõrmedega või elastse plaadikese (plektroniga) näppides. Näppepillid võib liigitada kolme rühma või perekonda pilli kuju järgi. Esimesse rühma kuuluvad kõlakasti ja kaelaga näppekeelpillid (nt kitarr, basskitarr, mandoliin, bandžo, lauto, balalaika, sitar jt). Sellistel pillidel on üldiselt suhteliselt vähe keeli ning need asetsevad kaela kohal, mille vastu keelt vajutades saab helikõrgust määrata ehk igal keelel mängida suures ulatuses helikõrgusi. Teise rühma moodustavad näppepillid, millel kaela ei ole ja keeled asetsevad täies pikkuses kõlakasti kohal. Sellesse rühma kuuluvad kannel ja selle sugulased eri maades (kantele, kokle, kankles, gusli) jt. Nendel pillidel on tavaliselt iga vajaliku helikõrguse jaoks vastav keel, iga keel häälestatakse kindlale helikõrgusele. Keelte pikkust ei ole üldiselt võimalik mängimise käigus muuta (ja sellega muuta helikõrgust). Seega sõltub pilli heliulatus keelte arvust. Olenevalt kõlakasti suurusest on keeli vähem või rohkem. Kolmanda rühma pillidel ei ole samuti kaela, aga keeled ei asu täies pikkuses kõlakasti kohal. Sellised pillid on näiteks harf ja lüüra. Ka klavessiini loetakse näppekeelpilliks, kuigi see ei kuulu ühessegi mainitud rühma ning seda mängitakse klahvide abil. Juba väga vanal ajal oli mitmel rahval olemas harfi- ja kandlelaadseid instrumente. Vana-Kreekast tuntud pill oli lüüra, mille saatel esinesid poeedid. Algselt oli lüüra valmistatud kilpkonna kilbist ja kõveratest antiloobisarvedest ning tal oli seitse keelt. Näppekeelpillide loend Mätlik, Heiki 1991: "Klassikaline kitarrimäng", Tallinn Eesti Raamat. 4
Elsa Saisio

Elsa Helena Saisio (sündinud 19. juulil 1981 Helsingis) on Soome näitleja. "Tulennielijä" (1998) "Pelon maantiede" (2000) "Pahad pojad" (2003) Tema vanemad on kirjanik Pirkko Saisio ja näitleja Harri Hyttinen (1952–2006). Lisaks on tema perekonnaliige režissöör Pirjo Honkasalo, kes elab koos Pirkko Saisioga. Elsa Saisio on abielus Timo Välisaarega. Neil on poeg, kes on sündinud 27. märtsil 2010.
Taro (täpsustus)

Sõnal taro on mitu tähendust. Taro on ennustamisviis. Taro on tarokaartidega mängitav kaardimäng. Harilik taro on Kagu-Aasias kasvatatav kultuurtaim. Taro on asula Saalomoni Saartel, Choiseuli provintsi keskus. Taro jõgi asub Itaalias.
Bugesera nõgu

Bugesera nõgu on suur negatiivne pinnavorm Burundi kirdeosas ja Rwanda kaguosas, üks paljudest nõgudest Ida-Aafrika järvedevahelises vööndis. Nõgu ümbritsevad põhjas, idas ja lõunas kiltmaad, mille kvartsiidist harjad ripuvad nõo kohal. Läänes piirneb Bugesera piirkond põhja–lõunasuunalise Kanyaru jõe oruga, mis ulatub nii Burundi kui ka Rwanda territooriumile. Maastikul on valdavad pikad mäed ja orud, mida enne põuda katsid suured papüürusesood ja alalised järved. Oli vaid üksikuid soised jõgesid. Tüüpiline järv oli Cohoha järv. Burundis on Bugesera piirkond on üks 11 looduslikust piirkonnast. See hõlmab Muyinga provintsi ja Kirundo provintsi põhjaosa. Seda piirkonda hüütakse mu Bugesera ('neetud ala'), tõenäoliselt joogivee nappuse tõttu. Siiski on selles piirkonnas omavahel ühenduses olevate soode kompleks mitme väikese madala järvega, millest toitub Kagera jõgi. Allikaid ei ole. Seetõttu kasutatakse joogivee saamiseks käsitsi kaevatud laiu kaeve. Piirkonnas on sagedased põuad, mis tekitavad toidunappust ja sunnivad elanikke lahkuma. Charles Bakundukize, Marc Van Kamp, Kristine Walraevens. Estimation of groundwater recharge in Bugesera region in Burundi using soli moisture budget approach. – Geologica Belgica, 2011, 14/1–2, lk 85–102. B. Gryseels, L. Nkulikyinka, E. Kabahizi, E. Maregeya. A new focus of Schisostoma mansoni in the highlands of Burundi. – Ann. Soc. belge Méd. trop., 1987, 67, lk 247–257.
Franz Kafka auhind

Franz Kafka auhind on Franz Kafka auks nimetatud rahvusvaheline kirjandusauhind. Seda annavad välja Franz Kafka Selts ja Praha linn. Auhind asutati aastal 2001. Auhinnaks on 10 000 dollarit, diplom ja pronkskuju. Auhinnatseremoonia peetakse iga aasta oktoobri lõpus Praha raekojas. Auhind antakse humanismi ja sallivust edendava teose eest. 2001 – Philip Roth, USA 2002 – Ivan Klíma, Tšehhi 2003 – Péter Nádas, Ungari 2004 – Elfriede Jelinek, Austria 2005 – Harold Pinter, Suurbritannia 2006 – Haruki Murakami, Jaapan 2007 – Yves Bonnefoy, Prantsusmaa 2008 – Arnošt Lustig, Tšehhi 2009 – Peter Handke, Austria 2010 – Václav Havel, Tšehhi 2011 – John Banville, Iirimaa 2012 – Daniela Hodrová, Tšehhi 2013 – Amos Oz, Iisrael 2014 – Yan Lianke, Hiina 2015 – Eduardo Mendoza, Hispaania 2016 – Claudio Magris, Itaalia 2017 – Margaret Atwood, Kanada 2018 – Ivan Wernisch, Tšehhi 2019 – Pierre Michon, Prantsusmaa 2020 – Milan Kundera, Prantsusmaa/Tšehhi 2021 – Ivan Vyskočil, Tšehhi 2024 – Josef Winkler, Austria Josef Winkler Receives the Austrian Franz Kafka Prize 2024 Suhrkamp.de, 23.05.2024. Franz Kafka seltsi koduleht
Kibira rahvuspark

Kibira rahvuspark on rahvuspark Burundis. Park asub riigi loodeosas Mweri aheliku ümbruses ning ulatub Cibitoke, Bubanza, Kayanza ja Muramvya provintsi territooriumile. Selle geograafilised koordinaadid on 2° 55′ S, 29° 28′ E. Teisel pool Rwanda piiri jätkub ta Nyungwe rahvuspargina. Park asutati aastal 1982. Metsaraiet hakati reguleerima juba alates 1933. aastast. Rahvuspargi pindala on 378,7 km². Koos Nyungwe rahvuspargiga hõlmab ta 1300 km². Kibira rahvuspark asub 1600–2666 meetri kõrgusel merepinnast. Aasta keskmine sademete hulk on 1400–2000 mm. Umbes 96 protsenti rahvuspargi territooriumist katavad metsad. Peamised puuliigid on Symphonia globulifera, Newtonia buchananii, Albizia gummifera ja Entandrophragma excelsum. Esineb ka roogbambust Arundinaria alpina. Kokku on pargi alalt leitud vähemalt 644 taimeliiki. Mägedes pesitseb üle 200 linnuliigi, sealhulgas Ida-Aafrika riftivööndi piirkonna endeeme. Lindude hulgas on hiidturako. Rahvuspargis elab ligi sada imetajaliiki, sealhulgas paavianid, šimpansid ja pärdiklane Procolobus tephrosceles. Pargis on kuumaveeallikaid. Rahvusparki ohustavad puude langetamine, bambuse lõikamine, tulekahjud ja salaküttimine. Rahvuspark on kannatanud relvastatud jõukude kontrollimatu tegevuse, maastikupõlengute (näiteks septembris 2000 põles 150 ha ulatuses maastikku), ebaseadusliku koriluse, põlluharimise, metsaraiumise, kullaotsimise, salaküttimise, ravimtaimede otsimise, karjatamise, kivisöe tootmise ja julgeolekumeetmete tõttu. Kaitstav maastik on oluliselt laastatud. Kibira rahvuspargi territooriumil asub piirkonna suurim pais ning mitu hüdroelektrijaama, mis toodavad umbes poole riigi elektrienergiast. "Birdlife International". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. oktoober 2012. Vaadatud 28. oktoobril 2010. Kibira rahvuspark ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni lehel
Triumfiväljak

Triumfiväljak (vene keeles Триумфальная площадь; aastail 1935–1992 Majakovski väljak, vene keeles площадь Маяковского; kuni 1935. aastani kandis väljak nime площадь Старых Триумфальных ворот) on väljak Moskvas Keskhaldusringkonnas Tverskoi rajoonis. Väljak rajati 16. sajandi lõpul Moskva maalinna Tveri värava juurde. 1721. aastal rajati Põhjasõja võitu tähistav Triumfivärav, mille kaudu sisenes pidulikult Moskvasse Peeter I. Alates 1958. aastast paikneb väljaku keskel Vladimir Majakovski mälestussammas. Alates 2009. aasta juulist korraldatakse väljakul igal 31. kuupäeval meeleavaldusi kogunemisvabadust deklareeriva konstitutsiooni 31. artikli kaitseks.
Peajalgsed

Peajalgsed (Cephalopoda) on limuste hõimkonda kuuluv loomade klass. Peajalgsete keha koosneb peast ja kereosast. Suu ümber paiknevad pikad iminappadega varustatud kombitsad. Üks tavalisematest peajalgsetest on harilik seepia (Sepia officinalis). Liikumiseks paiskavad peajalgsed mantliõõnde imetud vee läbi lehtri välja. Veejuga lükkab looma edasi tagumine ots ees. Peajalgseil on suhteliselt suur aju ja keerukas närvisüsteem. Neil on keerukas "intelligentne" käitumine. Peajalgseil on suhteliselt kõige suuremad silmad loomariigis, millega nad näevad väga hästi. Maitset tunnevad nad kombitsatega. Toituvad peamiselt kaladest. Peajalgseil on tumedat pigmenti tootev tindinääre, mille juha avaneb tagasoolde. Veri sisaldab vaseühendeid, mistõttu värvub õhu käes siniseks. Hingamiselunditeks on üks paar mantliõõnes paiknevad lõpuseid. Peale seepiate on tuntud peajalgsed ka kalmaarilised (Teuthida) ja kaheksahaarmelised (Octopoda), kellest mõni liik on väga mürgine. Laevukesed (Nautiloidea) on väikesed Kagu-Aasia meredes mitmesaja meetri sügavusel elavad loomad. Neist teatakse suhteliselt vähe. Nende esivanemad elasid meredes juba väga ammu, sadu miljoneid aastaid tagasi. Ka Eesti maapõues on rohkesti nende kivistisi, mida võib tihti leida Põhja-Eesti paekalda jalamilt. Nende keha asub koja viimases kambris. Ülejäänud kambrid on täidetud gaasiga, mis töötab hüdrostaatilise aparaadina. Tänini on teadaolevalt säilinud kõigest kuus liiki, neist tuntuim on harilik laevuke (Nautilus pompilius). Peajalgseid on tänapäeval ligikaudu 800 liiki. Fossiilseid peajalgseid on teada umbes 10 tuhat liiki. Eesti vetes peajalgseid ei ela. kõhtjalgsed teutoloogia Peajalgse kivistis ordoviitsiumi lubjakivis Nõmmeveski joa lähedal
Kollektiivse Julgeoleku Lepingu Organisatsioon

Kollektiivse Julgeoleku Lepingu Organisatsioon (vene keeles Организация Договора о коллективной безопасности) on sõjalis-poliitiline liit, mille SRÜ riigid lõid 1992. aastal. Organisatsiooni eellaseks oli Kollektiivse Julgeoleku Leping, millele kirjutasid 1992. aasta 15. mail Taškendis alla Armeenia, Kasahstan, Kõrgõzstan, Tadžikistan, Venemaa ja Usbekistan. 1993. aasta septembris liitusid Gruusia ja Aserbaidžaan, detsembris Valgevene. Leping jõustus 1994. aasta aprillis. Viieks aastaks sõlmitud lepingut pikendati 1999. aastal, kuid kolm riiki: Aserbaidžaan, Gruusia ja Usbekistan, keeldusid. 2002. aastal otsustati lepingu baasil asutada Kollektiivse Julgeoleku Lepingu Organisatsioon. Põhikiri ja asutamiskokkulepe jõustusid 2003. aasta septembris. 2006. aastal liitus organisatsiooniga taas Usbekistan, kuid lahkus sealt 2012. aastal. 2009. aasta veebruaris otsustasid liikmesriikide juhid Moskvas peetud kohtumisel asutada kollektiivsed kiirreageerimisjõud, mida võib kasutada sõjalise agressiooni tõrjumiseks, rahvusvahelise terrorismi- ja ekstremismi, rahvusvahelise kuritegevuse, uimastikaubanduse vastastes erioperatsioonides ning erakorraliste olukordade tagajärgede likvideerimiseks. Kiirreageerimisjõudude mehitamiseks on väeüksusi lubanud kõik liikmesriigid peale Usbekistani. Täisliikmed: Armeenia Kasahstan Kõrgõzstan Tadžikistan Valgevene Venemaa Endised liikmed: Aserbaidžaan Gruusia Usbekistan http://www.odkb-csto.org/
Martsa pank

Martsa pank on pank Ida-Viru maakonnas Toila vallas Martsa külas. Eesti pankade loend Kalle Suuroja. Põhja-Eesti pangad, Tallinn 2004.
Aafrika metskass

Aafrika metskass ehk ookerkass (Felis silvestris lybica) on metskassi alamliik. Ta arvatakse olevat eraldunud teistest alamliikidest umbes 131 000 aastat tagasi. Esimesed aafrika metskassid kodustati umbes 10 000 aastat tagasi Lähis-Idas ja nad on kodukassi eellased. Kodustatud kasside säilmeid on maetud koos inimestega juba 9500 aastat tagasi Küprosel. Aafrika metskassi värvus varieerub liivakarva pruunist kollakashallini ja saba peal on mustad triibud. Karv on Euroopa alamliigist lühem. Aafrika metskass on ka väiksem – pikkus on 45–75 cm, saba pikkus 20–38 cm ja kaal võib olla 3–6,5 kg. Aafrika metskass elab Aafrikas ja Lähis-Idas, kuid geneetiliselt puhtaid isendeid leidub ainult täiesti asustamata kohtades, mujal on nad kodukassidega segunenud. Ta elab steppides ja savannides. Aafrika metskass sööb põhiliselt hiiri, rotte ja teisi väikseid imetajaid. Kui võimalus avaneb, sööb ta ka linde, roomajaid, kahepaikseid ja putukaid. Kass läheneb saagile aeglaselt ja ründab kohe, kui see on hüppeulatuses (umbes üks meeter). Kõige aktiivsem on ta öösel ja videviku ajal. Kui ta tunneb end ohustatuna, läheb ta karv turri, et näidata end suuremana kui tegelikult ja hirmutada vastast. Päevavalguses peidab ta end tavaliselt põõsastes, kuigi hämaratel ja pilvistel päevadel on ta mõnikord ka päeval aktiivne. Isase territoorium kattub mõne emase omaga. Viimased kaitsevad oma territooriumi sissetungijate eest. Emane sünnitab poegides kaks kuni kuus kassipoega, keskmiselt kolm. Aafrika metskass puhkab ja sünnitab urgudes või maapinna lohkudes. Tiinus kestab 56–69 päeva. Pojad sünnivad pimedana ja vajavad ema täielikku hoolt. Enamik poegi sünnivad märjal hooajal, kui toitu on piisavalt. Nad jäävad ema juurde viieks kuni kuueks kuuks ja saavad suguküpseks aasta pärast sündimist.
Ruvubu rahvuspark

Ruvubu rahvuspark on rahvuspark Burundi kirdeosas Muyinga lähedal. Selle pindala on 508 km² ning ta on Burundi suurim. Probleemiks on traditsiooniline küttimine, kuid see pole rahvuspargile olulist kahju tekitanud. Gemma Pitcher, David Andrew, Kate Armstrong, James Bainbridge. Africa, Lonely Planet: 2007, lk 616. ISBN 1741044820
Rusizi rahvuspark

Rusizi rahvuspark on rahvuspark Burundi idaosas Rusizi jõe ääres 15 km Bujumburast loodes Kongo DV piiril. Geograafilised koordinaadid on 3°15′ S, 29°14′ E. Rahvuspark koosneb 20 km laiusest ja 35 km pikkusest alast jõe ida kaldal ning väiksemast alast, mis hõlmab Tanganjika järve suubuva Rusizi jõe delta. Seal elavad jõehobud ja vesikudud. Samuti on seal võimalik näha krokodille ning paljusid liike linde. Suurema osa rahvuspargi alast katab kõrge rohi. Vihmaperioodil võivad teed olla väga raskesti läbitavad. Gemma Pitcher, David Andrew, Kate Armstrong, James Bainbridge. Africa, Lonely Planet: 2007, lk 616. ISBN 1741044820
Eviatar Zerubavel

Eviatar Zerubavel (sündinud 1948) on sotsioloog. Ta õppis Tel Avivis ja on töötanud pikka aega Ameerika Ühendriikides. Tema peamiseks uurimisteemaks on olnud inimeste ajataju. Ta osales Eestis Kultuuriteooria tippkeskuse III aastakonverentsi avaesinejana 2010. aastal.
Otsekorraldus

Otsekorraldus on pangatehingute maksevorm, mille korral kannab pank otsekorralduslepingu teinud kliendi kontolt makse saaja kontole tema poolt nõutud summa. Otsekorraldus vs. püsikorraldus Peamine erinevus otsekorralduse ja püsikorralduse vahel on see, et püsikorralduse puhul määrab klient ise summa suuruse, mille pank perioodiliselt kliendi kontolt saaja kontole üle kannab, otsekorralduse puhul kannab aga pank makse saajale esitatud arve alusel, üle saaja poolt nõutud summa.
Püsikorraldus

Püsikorraldus on pangandustoimingute maksevorm, mille korral kannab pank püsikorralduslepingu teinud kliendi kontolt kliendi poolt fikseeritud summa kliendi poolt eelnevalt kindlaksmääratud saajale. Püsikorraldus vs. otsekorraldus Peamine erinevus püsikorralduse ja otsekorralduse (ehk e-arvega püsimakse) vahel on see, et püsikorralduse puhul määrab klient ise summa suuruse, mille pank perioodiliselt kliendi kontolt saaja kontole üle kannab, otsekorralduse puhul kannab aga pank makse saajale esitatud arve alusel üle saaja poolt nõutud summa.
Sosnovõi Bor (Pihkva oblast)

Sosnovõi Bor on alev Venemaa Pihkva oblastis Sebeži rajoonis. Asub 210 km Pihkvast lõuna pool ja 7 km kaugusel Läti piirist. Asula tekkis 1959 sõjaväeosa juurde ja kandis nime Sebež-5. 1998 sai aleviks. Alevis asub range režiimiga parandusliku töö koloonia ИК-6-ЯЛ-61/6. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2015. Vaadatud 10. oktoobril 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://sebezh5.narod.ru/
Jelena Mihhailovskaja

Jelena Mihhailovskaja (vene Елена Константиновна Михайловская; 21. november 1949 Moskva – 4. veebruar 1995 Moskva) oli Vene NFSV kabetaja, viiekordne naiste maailmameister rahvusvahelises kabes (1973 /mitteametlik turniir/, 1974, 1975, 1976 ja 1977). Полянская Н.В. Кудесницы шашек: Е. Михайловская, Л. Сохненко, Е. Альтшуль, О. Левина, З. Садовская. — Moskva: Физкультура и спорт, 1988. — 192 lk. lühibiograafia (ja foto)
Orava järv

Orava järv (Orava Mõisajärv) asub Võrumaal Võru vallas Orava külas. Järv asub Haanja kõrgustiku kirdeosas. ‎ Eesti järvede loend Solda järv Orava Mustjärv
Kibara vöö

Kibara vöö (inglise Kibaran belt) ehk Kibara vöö laias mõttes on Kesk-Proterosoikumi orogeenne vöö, mis ulatub Katangast (Kongo DV) läbi Burundi, Tansaania loodeosa ja Rwanda Uganda edelaosa ja Kongo DV põhjaosani. Katangast Rwandani kulgeb ta kirde ja põhjakirde suunas, Rwandas aga pöördub loodesse. Kibara vöö koosneb kahest segmendist, mida Kongo DV-s lahutab Vara-Proterosoikumi (Rusizi) aluspõhjakõrgendik, mida katab edelasuunaline Karoo rift, millele kagus teisel pool Tanganjika järve vastab Vara-Proterosoikumi Ubendi nihkevöö (shear belt) Tansaania edelaosas. Need segmendid on Kibara vöö kitsas mõttes (hõlmab tüüpala Kibara mäed) ja Kirde-Kibara vöö. Charles Bakundukize, Marc Van Kamp, Kristine Walraevens. Estimation of groundwater recharge in Bugesera region in Burundi using soli moisture budget approach. – Geologica Belgica, 2011, 14/1–2, lk 85–102.
Johannes Otto Eisenschmidt

Johannes Otto Eisenschmidt (ka Hans Otto Eisenschmidt; 23. september 1873 Tartu – 18. september 1936 Königsberg) oli eesti vaimulik. Õppis Blumbergi elementaarkoolis ja gümnaasiumis Tartus. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1894–1901. Oli seejärel koduõpetajaks Venemaal. Prooviaastal oli Palamuse Püha Bartholomeuse koguduses. Ordineeriti 6. juunil 1904 õpetajaks. Oli aastal 1904 Tartu ja Võru praostkonna vikaarõpetaja, aastatel 1904–1905 Järva-Madise Püha Matteuse koguduse vikaarõpetaja, 1905–1906 saksa koguduse vaimulik Viipuris, 1907–1918 luterlik õpetaja Tveri koguduses. Aastatel 1919–1926 oli Kodavere Mihkli koguduse õpetaja, 1926–1934 oli ta Paide Saksa Püha Risti koguduse õpetaja. Paides oli ta veel õpetaja saksa koolis. Lahkus aastal 1934 Saksamaale (Ida-Preisimaale). Oli aastatel 1934–1935 õpetaja Stallupönenis (praegu Nesterov Kaliningradi oblastis. Aastatel 1935–1936 oli õpetaja Neuhofis Ortelsburgi juures (praegu Nowy Dwór Szczytno juures Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Poolas). Suri aastal 1936 Königsbergis (praegu Kaliningrad). Tema isa Wilhelm Gottfried Eisenschmidt oli Tartu Peetri koguduse õpetaja, tema äi Constantin Eduard Valentin Lementy oli Kihelkonna ja Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja. Die Pastoren des Konsistorialbezirk Estland 1885-1919. Böhlau Verlag Köln Wien Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988 Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977 Erik Amburger "Die Pastoren der evangelischen Kirchen Rußlands" vom Ende des 16. Jahrhunderts bis 1937 Ein biographisches Lexikon Institut Nordostdeutsches Kulturwerk Martin Luther Verlag 1998