laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kostivere mõis

Kostivere mõis (saksa keeles Kostifer) oli mõis Jõelähtme kihelkonnas Harjumaal. Andmed Kostivere küla kohta pärinevad muinasajast, seda on mainitud Kostæueræ nime all Taani hindamisraamatus 1241. aastal. Varasemad teated Kostivere mõisa olemasolust pärinevad 1379. aastast, mil küla asukohas on mainitud juba mõisat (Costiuere) koos vesiveskiga. Kostivere mõisa peahoone asub Kostivere alevikus Maardu–Raasiku riigitee ääres, Jõelähtme jõe kunstlikul saarekesel. Kostivere mõisal olnud aja jooksul mitu omanikku. 15.-16. sajandil oli mõis valdavalt Pirita kloostri omandis. 18. sajandi keskpaiku kuulus mõis Breverni suguvõsa, kelle valitsemisaega langes ka mõisasüdamiku väljaehitamine 18. sajandi viimasel veerandil. Kostivere mõisa peahoone kahekorruseline paekivist ja madala plekist kelpkatusega varaklassitsistlik ehitis on valminud 1776. aastal. Peahoone esifassaadi kaunistavad kõrge kolmnurkfrontooniga keskrisaliit, mille viiluväljal von Brevernite ja Staël von Holsteinide stukkvapid. Breverni suguvõsa valitsemise ajal ehitati mõisasüda välja (18. sajandi viimasel veerandil). Enne kivist peahoone ehitamist oli mõisa peahooneks kivivundamendiga ühekorruseline puithoone. Peahoonega samal ajal valmisid ka esiväljakut ümbritsevad majandushooned (tall-tõllakuur, teenijatemaja, ait), millele hiljem lisati kaugemal veel mitu majandushoonet (küünid, kelder, viinavabrik, moonakamaja, sepikoda, karjakastell). Mõisa peahoone põles 1905. aasta rahutuste käigus. Viimase mõisniku Alexander von Dehni ajal peahoone taastati. Maja ümbritsesid vabakujunduslik park ja majandushooned. 1920. aastatel muudeti Kostivere riigimõisaks ning 1941. aastal Kostivere sovhoosiks, mille keskuseks mõisa peahoone oli kuni Kostivere sovhoosi likvideerimiseni. Ait Karjakastell Kelder Küün Moonakamaja Sepikoda Tall-tõllakuur Viinavabrik Ruila mõisa peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 15.09.2020) Kostivere mõis Eesti mõisaportaalis Kostivere mõis on vastloodud kultuurimõisa läbi uuesti elule sündinud 2. detsember 2012
Sänna mõis

Sänna mõis (saksa keeles Sennen, Faehna) oli rüütlimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõis Võru maakonnas Rõuge vallas Sännas. Mõis asutati 1586. aastal. Puidust historitsistlikus stiilis Sänna mõisa peahoone pärineb 1875. aastast. Sänna mõisa park koosneb kahest osast ning on rajatud arvatavasti 19. sajandi algul. Tänapäeval tegutseb mõisahoonetes Sänna Kultuurimõis. Mõisa peahoones asub Sänna raamatukogu. Mõisas toimub alates 2018. aastast Soome-ugri filmifestival. Sänna mõisahäärber 2011. aastal Mõisa peahoone Mõisa ait-kuivati Ait-kuivati põhjaküljelt Mõisa laut Laudahoone eestvaates Tall Tall-tõllakuur Vesiveski Sänna alaveski Sänna mäeveski Mõisapark Mõisapargis asuv Taevarada Sänna Vabadussõja mälestussammas mõisa peahoone ees Sänna Kultuurimõis Sänna mõis Eesti mõisaportaalis Sänna mõis Muinsuskaitseameti digiteeritud arhivaalid "TV3: Sänna kultuurimõis palub talve üle elamiseks inimestelt küttepuid" Postimees, 30. november 2011
Luunja mõisa park

Luunja mõisa park on Luunja mõisa park, mis asub Luunja alevikus Luunja vallas Tartu maakonnas. Mõisapargi lasi 18. sajandi keskel rajada Luunja mõisnik krahv Burchard Christoph von Münnich. Luunja mõisapark on 10,5 ha suur ning koosneb neljast osast. Park on kujundatud vabakujuliseks maastikupargiks. Pargi põhiosadeks on esi- ja tagaväljak. Park on arvele võetud ehitismälestisena kui tüüpiline näide vabakujunduslikust pargist. 18. sajandi keskel kujutas park barokkparki. Parki läbis kaks ristuvat telge, peatelg jagas pargi peahoone keskteljel pooleks. 19. ja 20. sajandi vahetusel viidi maantee pargist kõrvale. Tekkis teede vaheline väljak, mis kujundati vabakujuliseks teedevõrgustiku ja tugisüsteemiga pargiks. Regulaarne barokkpark kujundati ümber maastikupargiks.   Luunja mõisapark on hooldatud. Segastiilis liigivaene park koosneb 31 liigist. Peamine puuliik pargis on harilik pärn kui leidub ka: harilikku vahtrat, harilikku saart, harilikku tamme, siberi nulgu, siberi lehist, halli leppa, harilikku kuuske ja ebatsuugat. Tänapäeval on pargi sissesõidutee ääristatud siberi nulgudega, Tartu poole suunduvat pärnaalleed on täiendatud paplite, vahtrate ja jalakatega. Luunja mõisa ümber asub erinevaid ajaloolise taustaga hooneid ja kultuurimälestisi. Nende hulgas on viinaköök, sepikoda, aednikumaja, karjalaudad, alleed ja pargi aia piirdemüürid. Pargi läheduses asub Luunja vallavalitsuse hooldatav Luunja roosiaed ja sobib suviste kultuuriürituste läbiviimiseks, pikniku pidamiseks ning jalutamiseks. Luunja mõisapargi allee Mõisapark Pargi piirdemüür ""Luunja mõisapark"". Luunja Vald. Vaadatud 22. veebruar 2023. "Pargi andmed". Keskkonnaagentuur. Vaadatud 22. veebruar 2023. Luunja mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris Luunja mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris
Meeri mõisa park

Meeri mõisa park asub Meeri külas Nõo vallas Tartu maakonnas. Mõisapark rajati Meeri mõisa juurde 18. sajandil. Park on arvele võetud ehitismälestisena kui tüüpiline näide Tartumaale iseloomulikust regulaarpargist. Meeri mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris Meeri mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris
Saku mõisa park

Saku mõisa park asub Saku alevikus Saku vallas Harju maakonnas. Park on arvele võetud ehitismälestisena kui näide vabakujunduslikust liigirikkast mõisapargist. Saku mõis Saku mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris Saku mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris Saku mõisapark saab euroraha toel korda Harju Elu, 11. november 2011 Saku mõisapark sai uue hingamise Postimees, 18. oktoober 2013
Suur Stan

"Suur Stan" (originaalpealkiri "Big Stan") on 2008. aasta komöödiafilm Rob Schneideriga peaosas.
Kehra

Kehra on linn Harjumaal Anija vallas Jägala jõe ääres, Tallinnast idas. 1945. aastal sai asula iseseisva omavalitsusega alevi staatuse, 1993. aastal aga linnaõigused. 2002. aastast, mil linn ühines Anija vallaga, on Kehra vallasisene linn ja Anija valla halduskeskus. Linn on tuntud tselluloosi- ja paberitehase järgi, mis tänapäeval on spetsialiseerunud jõupaberi tootmisele. Kehrat läbib Tallinna–Narva raudtee. Tallinna on raudteed mööda 39 kilomeetrit, maanteed mööda umbes 43 kilomeetrit. Kehra küla (praegusest linnast umbes 1 km põhjas, Jägala jõe ääres) on esmamainitud Taani hindamisraamatus 1241. aastal. 1620.–1630. aastatel rajati kilomeetri jagu külast lõuna poole, varasema Karukse veskikoha juurde Kehra mõis. Praeguseni säilinud varaklassitsistlik puidust mõisahoone ehitati 1820. aastatel ning on arvatavalt linna vanim ehitis. 1850. aastal alustas tegevust Kehra vallakool, millest kujunes hiljem välja Kehra Gümnaasium. 1870 avati Tallinna–Peterburi raudteeliin ning 1876 asutati Kehra raudteejaam. Selle tulemusena hakkas Kehra arenema suvituskohana. 4. jaanuaril 1919 toimus linna lähedal Eesti Vabadussõja Kehra lahing. Suurem asula hakkas raudteejaama ja mõisa juurde tekkima pärast Jägala jõe äärde Eesti esimese iseseisvusperioodil suurima rajatud ehitise – Eesti Metsa ja Tselluloosi Aktsiaühingu sulfaattselluloositehase asutamist 1938. aastal, eriti intensiivselt aga 1950.–1960. aastatel. 1961. aastal ehitati uus koolimaja. 1962. aastal alustas tegevust Kehra Kunstidekool. 1963. aastast tegutseb asulas rahvateater Kehra Nukk. Kehral oli omavalitsuslik staatus aastatel 1991–2002. Linnaõigused saadi 1993. aastal. 2002 ühineti Anija vallaga ja Kehrast sai vallasisene linn. Kehra linna endine vapp ja lipp olid kasutusel aastatel 1993–2002. Kehra jaamahoone raudteejaamas Kehra Gümnaasium Kehra Põhja tänava kuuriseintel olev rongimaal (autorid: Vahur Agar ja Helena Hanni) 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kehra elanike arv 2889, neist eestlasi 1531 (53,0%) ja venelasi 1006 (34,8%). Tuntud inimestest on Kehrast pärit botaanik August Vaga, näitlejad Laine Mägi ja Tõnu Aav, lauljad Kare Kauks ja Silvi Vrait, riigitegelane Rein Loik, modell Karmen Pedaru. Kehra lipp (1993–2002) Kehra vapp (1993–2002) Horizon Tselluloosi ja Paberi AS Kehra lahingu mälestussammas Kehra sovhoos Kehra tervisekeskus Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 11.12.2018. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 21.06.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Statistikaameti andmebaas Agnes Ojala: Kehra tüürib juba läbi elatud vaikelu poole, EPL, 31. oktoober 2008
Palupera mõis

Palupera mõis (saksa keeles Palloper) oli rüütlimõis Otepää kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jääb mõisasüda Tartu maakonna Elva valla territooriumile. Kuni 1744. aastani kuulus Palupera mõisa valduste hulka ka Kammeri mõis. Alates 1910. aastast kuulus mõis ostu alusel Ludwig von Rentelnile (1864–1956). Alates 1933. aastast tegutseb mõisa peahoones Palupera Põhikool. Mõisa peahoone. Mõisa ait. Ait-kuivati. Mõisa linnumaja. Palupera mõisa park. Mõisapark. Viinavabrik. Leonhard von Stryk: Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil, Der ehstnische District mit vier karten. 1877. Lk 113. Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 324 [1]. Palupera mõis Eesti mõisaportaalis
Lambri Raamat

Lambri Raamat on Lambri talu järgi nime saanud Eesti kirjastus. Tegutseb aastast 1997. Andnud välja üle 30 raamatu, nende hulgas Ain ja Ilmar Särje jutukogu "Kahekesi" (1997) Ain ja Ilmar Särje romaan "Tagasitulek Ojamäele" (1999) Ain Särg "Riivatud jutud" (1998) Ain Särg "Pärlipüüdja" (1999) Ilmar Särje romaan "Sada aastat armastust" (2001) Kiur Mölder "Naistearst meenutab II" (2001) Ain Särg "Neist, kes meie ümber" (2002) Alo Särg "Sametingel" (2002) Raivo Seppo "Pöörane Villemiine" (2003) Marje Ernits "Muinasjutud" (2004) Rannar Susi "Õnnemaale. Jutte Eestist" (2005) Ilmar Särje jutukogu "Kirjad Sinule" (2005) Marje Ernits "Punane polügoon" (2005) Tiit Vahemets "Lapsena metsas" (2006) Ain Särg "Maailmalõpp" (2007) Tiit Vahemets "Koer poiss koolis" I (2006) II (2007) III (2008) Karl August Hindrey "Vanast oli vaar..." ja "Ants oli väikene saunamees" Anna-Liisa Särg "Vikerkaaremaal" (2009) Tiit Vahemets "Vene vägi" (2009) Ain ja Ilmar Särje romaan "Murdunud keeristuules" (2009) Rannar Susi "Segi läksime" (2009) Ilmar Särje jutukogu "Poeet ja Lyyrika" (2010) Signe Lelbret "Hinge pisar" (2011) Tundmatu autor "Elva" (2013, Elva 75. aastapäevaks, KOP toel) Peedu esmamainimise 375. aastapäevaks kogumik "Peedu" (2013) Ilmar Särje nüüdisromaan "Tiiu, talu tütrekene" (2013) Ilmar Särje jutukogu "Pöörased lood" (2014)
Veljo Kuusemäe

Veljo Kuusemäe (sündinud 8. septembril 1947 Martna vallas Läänemaal) on eesti kergejõustiklane. Lõpetas 1966 Haapsalu 1. keskkooli, õppinud Tallinna Pedagoogilise Instituudi Kehakultuuri teaduskonnas. Kergejõustikku harrastas aastast 1961 Haapsalu spordikoondises Einart Proosi suunamisel, tuli 1965 kettaheites Nõukogude Liidu noortemeistriks, oli 1966 Euroopa juunioride mängudel 5. Tallinnas. Treenis Heino Lipu juhendamisel. Püstitas 1971 kettaheites Nõukogude Liidu rekordi 63.70 (Euroopa hooaja edetabeli 10. tulemus) ja tuli 1974 Nõukogude Liidu meistriks. Eesti meistrivõistlustel võitnud 1967–1978 kettaheites 5 kulda, 2 hõbedat ja 3 pronksi ning kuulitõukes hõbeda ja pronksi, talvistel meistrivõistlustel kettaheites 1 kulla, hõbeda ja pronksi ning kuulitõukes pronksi. Parandanud 1969–1977 6 korral Eesti kettaheiterekordit (58.50 – 64.54). Isiklik kuulitõukerekord 17.14 (1978). Meistersportlane (1968), suurmeister (1971). Kuulunud 31 korda Eesti koondisse, võistelnud ka Nõukogude Liidu koondises. Kuulunud Dünamosse.
Peeter Süda tänav

Peeter Süda tänav asub Tallinnas Kesklinna linnaosas. Tänaval leidub mitmeid ehitismälestistena arvele võetud hooneid. Süda tänaval kasvab Eesti suurim hõlmikpuu. 1912. aastast tegutses hoones Süda 9 (tollal ühise Ahju tänava nimetusega Ahju tänav 12) Jaan Kirsipuu (Johann Kirsipuu) erakool. 1909. aastal alustas Jaan Kirsipuu erakool tegevust Tatari tänav 15 ning ametlikult kandis uus kool nime J. Kirsipuu III järgu erakool poisslastele. 6. septembril 1918. aastal võeti kooli ametlikuks nimeks J. Kirsipuu erareaalkool. 6. novembril 1920. aastal registreeriti J. Kirsipuu kool erakoolina. 22. septembril 1923. aastal teatas Haridusministeerium koolivalitsusele, et Kirsipuu kool on ümber registreeritud J. Kirsipuu erahumanitaargümnaasiumi nime all. 1926. aastal lõpetas erakool tegevuse, 27. juulil 1926 sõlmiti leping, mille järgi Kirsipuu müüs Tallinna Kaarli kogudusele kooliinventari ja edasi tegutses Süda 9 tänavaäärses majas Kaarli koguduse erakool. Elamu P. Süda 2 Elamu P. Süda Elamu P. Süda 3a, Elamu P. Süda 5 Elamu P. Süda 7 Elamu P. Süda 9 Elamu P. Süda 9 uks P. Süda 15, Rävala kultuurikeskus Jaan Kirsipuu erakool Süda tänaval hääbus rahapuudusse, Eesti Päevaleht, 30. oktoober 2003 Elamu P. Süda tänav 2 kultuurimälestiste riiklikus registris Elamu P. Süda tänav 3 I kultuurimälestiste riiklikus registris Elamu P. Süda tänav 3 II kultuurimälestiste riiklikus registris Elamu P. Süda tänav 5 kultuurimälestiste riiklikus registris Elamu P. Süda tänav 7 kultuurimälestiste riiklikus registris Elamu P. Süda tänav 9 kultuurimälestiste riiklikus registris Elamu P. Süda tänav 15 kultuurimälestiste riiklikus registris
Illuka mõis

Illuka mõis (saksa keeles Illuck) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Illuka külas Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas. 19. sajandil läks mõis Dieckhoffide valdusse, kes lasid aastatel 1885–1888 ehitada ühekorruselise kivist peahoone. Historitsistlikus stiilis hoone valmis Friedrich Modi projekti järgi. 19. sajandi lõpul rajati ka Illuka mõisa park. Vennad Dieckhoffid müüsid 1912. aastal mõisa parun Claus von Nottbeckile, kes müüs selle 1921. aastal Eesti riigile. 1921. aastast tegutseb mõisa peahoones Illuka Kool. Septembris 2010 liideti kool kõrvalmajas tegutsenud lastepäevakeskusega lasteaed-põhikooliks. Nii mõisa park kui ka peahoone on arvatud kultuurimälestisteks. Abihoone Abihoone Mõisapark Mõisapark Illuka mõisa park Külastusmäng Unustatud mõisad Ajalugu Illuka Kool Illuka mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris Illuka mõis (Jõhvi khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Illuka mõis Eesti mõisaportaalis Mõisakompleks läbi ajaloo ja hetkeolukord Külli Kriis: "Illuka mõisa legendid ja lood" Põhjarannik, 10. november 2014 Illuka mõisa peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris
Illuka mõisa park

Illuka mõisa park asub Illuka külas Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas. Park rajati Illuka mõisa juurde 19. sajandi lõpul. Kokku kasvab seal 36 eri liiki ja vormi puittaimi. Domineerivad kuusk, vaher, pärn, kask, tamm ja saar. Esiväljakul on valdavateks liikideks siberi lehis ja alpi seedermänd. Põõsarindes on esindatud näiteks sirel, harilik ebajasmiin, suur läätspuu, taraenelas ja pihlenelas. Park on arvele võetud ehitismälestisena kui tüüpiline vabakujunduslik mõisapark. Illuka mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris Illuka mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris Illuka park täieneb kevadel noorte puudega Põhjarannik, 6. märts 2013 Mõisa park Illuka kool
Kurtna mõisa park

Kurtna mõisa park asub Kurtna külas Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas. Park on arvele võetud ehitismälestisena kui näide tüüpilisest eri etappidel rajatud mõisapargist. Praegune Kurtna mõisa juures olev park on rajatud arvatavasti 19. sajandil. Kurtna mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris Kurtna mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris Kurtna mõisa park keskkonnaportaalis
Olustvere mõisa park

Olustvere mõisa park asub Olustvere alevikus Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas. Park on arvele võetud ehitismälestisena kui silmapaistev maastikupargi näide. Mõisapark kujundati tuntud maastikuarhitekti Georg Kuphaldti 1903. aasta plaani järgi. Pargi idaservas asub Olustvere asulakoht. Olustvere mõis Olustvere mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris Olustvere mõisa park kultuurimälestiste riiklikus registris
Surnud 17. novembril

Siin loetletakse 17. novembril surnud tuntud isikuid. 0474 – Leo II, Ida-Rooma keiser 1558 – Mary I, Inglismaa kuninganna 1592 – Johan III, Rootsi kuningas 1780 – Bernardo Bellotto, itaalia maalikunstnik ja graafik 1796 – Katariina II, Venemaa keisrinna 1836 – Carle Vernet, prantsuse kunstnik 1923 – Eduard Bornhöhe, eesti proosakirjanik 1905 – Adolphe, Nassau hertsog ja Luksemburgi suurhertsog 1917 – Auguste Rodin, prantsuse skulptor 1923 – Eduard Bornhöhe, eesti kirjanik 1924 – Artturi Heikki Virkkunen, Turu ülikooli esimene rektor ja Soome ajaloo professor 1931 – Heinrich Ephraim Ulmann, saksa ajaloolane 1941 – Ernst Udet, saksa lendur 1945 – Johannes Paulsen, eesti viiuldaja ja muusikapedagoog 1947 – Ricarda Huch, saksa ajaloolane ja kirjanik 1949 – Richard Rubach, Eesti sõjaväelane 1954 – Tadeusz Banachiewicz, Poola astronoom ja matemaatik 1959 – Heitor Villa-Lobos, brasiilia helilooja 1970 – Andrejs Upīts, läti kirjanik, kriitik ja kirjandusteadlane 1972 – Marie Kull, eesti koorijuht ja pedagoog 1979 – Ausma Pormale, läti luuletaja 1982 – Eduard Tubin, eesti helilooja 1984 – Jüri Müür, eesti filmilavastaja 1984 – Ivar Hans Poëll, rannarootsi päritolu Eesti ja rootsi vaimulik ning teoloog 1985 – Lon Nol, Kambodža poliitik ja sõjaväelane 1989 – Lembit Raave, eesti põllumajandusteadlane 1992 – Audre Lorde, Ameerika Ühendriikide luuletaja, romaanikirjanik, feminist ja aktivist 1997 – Milič Čapek, tšehhi-ameerika filosoof 1999 – Rein Randma, eesti tehnikateadlane 2004 – Ilmar Kesa (Johannes-Franciscus Kesa), eesti ujumistreener ja usutegelane (ristiga mees) 2004 – Aleksandr Ragulin, vene hokimängija 2006 – Ferenc Puskás, ungari-hispaania jalgpallur 2006 – Flo Sandon's, itaalia lauljatar, Sanremo muusikafestivali võitja 1953 2006 – Hugo Raudsaar, eesti astronoom ning astronoomia tutvustaja 2006 – Vadim Zagladin, NSV Liidu välissuhete ekspert, aastatel 1988–2006 Mihhail Gorbatšovi nõunik 2006 – Ruth Brown, USA bluusilaulja 2007 – Vernon Scannell, Briti luuletaja 2007 – Robert Evander McNair, USA poliitik, Lõuna-Carolina osariigi kuberner 1965–1971 2007 – Ambroise Noumazalaye, Kongo Vabariigi poliitik, peaminister aastatel 1966–1968 2007 – Aarne Hermlin, eesti maletaja 2007 – Valeri Ugarov, vene animaator 2008 – Irving Brecher, USA stsenarist 2008 – Pete Newell, USA korvpallitreener 2008 – Ennio de Concini, itaalia stsenarist 2008 – Guy Peellaert, Belgia kunstnik 2008 – Jean-Marie Demange, Prantsusmaa poliitik 2009 – John Craxton, Briti maalikunstnik 2009 – Sy Syms, USA ettevõtja 2009 – Nikolai Oljalin, vene näitleja 2009 – Josine van Dalsum, hollandi näitleja 2010 – Giorgi Arsenišvili, Gruusia poliitik ja diplomaat 2010 – Isabelle Caro, prantsuse näitleja ning modell 2012 – Bal Thackeray, India poliitik 2012 – Uno Vunk, eesti poksija 2013 – Doris Lessing, inglise kirjanik 2014 – Patrick Suppes, USA filosoof 2014 – Bill Frenzel, USA poliitik 2014 – Udo Josia, eesti sõjaliste teenetega vabadusvõitleja ja massirepressioonide uurija 2014 – Heiner Rank, saksa kirjanik 2017 – Uno Uiga, eesti koorijuht ja muusikapedagoog 2017 – Erich Kukk, eesti algoloog ja looduskaitsja 2019 – Regina Tõškevitš, valgevene matemaatik
Mainor

Mainor oli 1980. aastail[küsitav][viide?] Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumile alluv konsultatsioonikeskus, moodustatud aastal 1979 kui ENSV Kergetööstuse Ministeeriumi Juhtimissüsteemide Projekteerimis- ja Konstrueerimisbüroo, mille tegevus muutus 1980. aastate lõpupoole Eesti Vabariigi uue riikluse ettevalmistamiseks. See asutus sai perestroika oludes vabamalt koosseisu muuta, mistõttu sinna võeti palgale nii IME programmi ettevalmistajaid kui hiljem ka Rahvarindega seotud inimesi.19.oktoobrist 1990 RAS Mainor. Nimi "Mainor" oli kohversõna, mis oli moodustatud sõnadest "majandus", "informatsioon" ja "organisatsioon".[viide?] Mainori avaliku arvamuse uuringute keskus oli Mainori struktuuriüksus aastatel 1986–1991. Keskuse juht oli 1990. aastani Karin Niinas (neiupõlvenimega Karin Villems), Juhan Kivirähk oli osakonnajuhataja. 1990. aastal läksid keskuse töötajad tööle uude ettevõttesse Emor. Hillar Kala, Raoul Üksvärav, Uno Siimann, Madis Habakuk, Valdek Tomson, Ülo Pärnits Eesti Ettevõtluskõrgkool Mainor Kammerkoor Mainor Kirjastus Mainor KVE Mainor Konsultant ehk Mainor Konsultant 1986, tänane OÜ Vallaste ja Partnerid Mainor Dek OÜ, 1997, tänane Combidek Mainor Meelis Mainori tantsutüdrukud Mainor Ülemiste AS Probleemõpe Tootmispsühholoogia Äripäev Tallinna linnavalitsuse kantselei, 1991, Kammerkoori "Mainor" põhikirja registreerimine Combidek Logistika OÜ ajalugu "Asutati esimesed eesti erakapitalil põhinevad reisibürood Mainor Meelis (1988)". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. september 2015. Vaadatud 24. septembril 2015. ERR arhiiv, 1987, Raivo Suviste, Moderntants '87: 1, Ülevaade Tallinnas toimunud esimesest üleliidulisest festivalist "Moderntants 87". Esinevad osavõtnud ja demonstratsioonesinemistega sellel kaasa teinud "Mainori" tantsutüdrukud ERR arhiiv, 1990 Toivo Kõster, Mainori tantsutüdrukud 1989. aasta suvel tegi Dagens Industri peatoimetaja Hasse Olsson Eesti riikliku firma Mainor juhile Ülo Pärnitsale ettepaneku luua ühisfirma, mis hakkas välja andma esimest majanduslehte tollase Nõukogude Liidu territooriumil. AIS, ERA.T-64, ENSV Kergetööstuse Ministeeriumi Juhtimissüsteemide Projekteerimis- ja Konstrueerimisbüroo Mainor, Piirdaatumid 1967-1985, Liik Arhiiv, Ajalugu 1989.a. võeti arhiivimoodustajalt 136 s teaduslikke uurimistöid ja projekte, mis on inventeeritud kahte nimistusse. AIS, ERA.T-64.4-1.1, Valmistoodangu operatiivse aruandluse programmsüsteemi koostamine elektronarvutile "Minsk-22", 1970 Mati Laos, Kirjastus: DIGIRA, PDF-fail, E-versioon: 2014 ISBN: 9789949941674 Mati Laos, Mainori lugu, Tallinn, Mainor, 2014, Mainori ajalugu läbi 40 aasta. Rikkalikult illustreeritud värviliste ja must-valgete fotodega, lisatud 58minutiline DVD, ester.ee ISBN 9789949941650 Mati Laos, Mainori lugu, Tallinn, Mainor, 2014, Mainori ajalugu läbi 40 aasta. Rikkalikult illustreeritud värviliste ja must-valgete fotodega, lisatud 58minutiline DVD, lugeja.ee ISBN 9789949941650
Teemantsuutra

Teemantsuutra (sanskriti keeles vajracchedikā-prajñāpāramitā-sūtra; tiibeti keeles rdo rje gcod pa’i mdo; hn⾦剛經 jingangjing; jaapani keeles kongōkyō) on ületava mõistmise suutrate tsüklisse kuuluv mahajaana suutra, täispealkirjaga "Teemantvälguna lõikav ületava mõistmise suutra". Lühendnimetus "Teemantsuutra" pärineb saksa orientalistilt Max Müllerilt (1823-1900) ja ehkki selle tekst ei sisalda mõistet "vadžra" ("teemantvälk"), on see suutra sellise nimetusega laialdaselt tuntud nii Idas kui Läänes. Prajñāpāramitā ehk “ületava mõistmise suutrad" on üldise arvamuse kohaselt kõige vanemad mahajaana tekstid. Esimesed neist on tekkinud 1. sajandil, hilisemad 5. sajandil. Teemantsuutra on loodud arvatavasti 3.–4. saj. Eriti populaarseks sai see Hiinas ja Kaug-Idas, millest annab tunnistust hiinakeelsete tõlgete suur arv (6). "Teemantsuutra" 11. mail 868 trükitud hiinakeelset versiooni loetakse kõige varajasemaks tervikuna säilinud trükitud raamatuks, mis ilmus 100 000 eksemplaris, olles nõnda ilmselt üks maailma varasemaid massitiraažis trükiseid. Vormi poolest koosneb Teemantsuutra Buddha Šākjamuni ja Subhūti vahelisest vestlusest, mis keskendub seadmuste tühjusele ning inimmeele vabastamisele lõplikkusele pretendeerivatest definitsioonidest ja dogmadest. Teksti on sanskriti keelest eesti keelde tõlkinud Linnart Mäll. The Exalted Mahäyäna Sütra on the Wisdom Gone Beyond called THE VAJRA CUTTER SÜTRA, based on the Tibetan Lhasa Zhol printing, translated into English by Gelong Thubten Tsultrim (American Buddhist monk George Churinoff), FPMT Education Department P. O. Box 888. Taos, New Mexico 87571 USA, 2002, p 27. Ida mõtteloo leksikon. [1] "Teemantsuutra". Sanskriti keelest tõlkinud ja kommenteerinud Linnart Mäll – J. Parnov. Pronksnaeratus. Tallinn: Valgus, 1975, lk 243-261 "Budismi pühad raamatud" 2. köide. Kolm Ületava Mõistmise suutrat, mille on eesti keelde tõlkinud ja kommenteerinud Linnart Mäll. Kirjandusliku tõlke kõrval leiab raamatust ka kõigi kolme teksti terminoloogilised tõlked ning sanskriti või tiibetikeelse teksti. Tartu: Lux Orientis, 2005. Linnart Mälli loeng: Budismi pühakirjad II. Mahajaana suutrad Käesolevas artiklis on kasutatud "Ida mõtteloo leksikoni" materjale.