laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ulmo

Ulmo ka Ulubôz, Ullubôz või Ulumō on tegelane Tolkeni mütoloogias. Ta ilmub esmakordselt Silmarillionis kui haldjate jumal või Valar, kes sarnaneb vanakreeka Poseidoni, vanarooma Neptunuse, keldi Manannán mac Liri ja skandinaavia Ægir-iga. Ulmo on tiitel, mis tähenda "See kes valab." Ta oli üks Arda (maailma) peaarhitekte. Ulmole allub igasugune vesi Keskmaal, olgu tegemist mere, järve, jõe või vihma, udu või kastega. Täheajastul aitas Ulmo haldjatel jõuda Surematutele Maadele ning ta õpetas neile muusikat ja merendust. Ulmo ei võtnud kuigi sageli kuju, aga kui võttis, oli ta tavaliselt hiiglaslik merekuningas, kes tõusis vetesügavustest lainetest ja vahuharjalise kiivriga ning hõbeda ja smaragdidega kaunistatud rüüs. Tema hääl oli tugev ja sügav ning kui ta puhus oma valgeid merekarp-sarvi ulumuure, kaikus nende heli vastu kogu merel. Ulmo mängis olulist rolli ka Tuori seiklustes. Kui Tuor oli minemas Gondolini kuningas Turgonit hoiatama, oli just Ulmo see, kes Tuori juhatas ja hoiatas. Ulmot kartsid eriti päkapikud ja orkid. Valarid Marek Laane 2002, "Tolkieni entsüklopeedia". OÜ Greif, lk 238 David Day, tõlk. Marek Laane (2002) "Tolkieni entsüklopeedia" 1977
Ilmakivi

Ilmakivi on Põhja-Ameerikas ja Suurbritannias levinud seadeldis, mille eesmärgiks on heita nalja ilmaennustuse üle. Tavaliselt ripub ilmakivi kolmjala küljes ja selle kõrvale on paigaldatud kasutusjuhend. Ilmakivijuhenditest võib leida järgmisi ilmaennustusnõuandeid: Kui kivi on märg, sajab. Kui kivi kõigub, on ilm tuuline. Kui kivi heidab varju, paistab päike. Kui kivi ei heida varju ega ole märg, on ilm pilvine. Kui kivi pole näha, on ilm udune. Kui kivi on valge, sajab lund. Kui kivi on jääga kaetud, on pakane. Kui jää on paks, on kange pakane. Kui kivi hüpleb, on maavärin. Kui kivi on veega kaetud, on üleujutus. Kui kivi on soe, on ilm päikseline. Kui kivi ei ole omal kohal, oli hiljuti tornaado. Kui kivi on märg ja kõigub äkiliselt, on torm. Üks ilmakivi on paigaldatud Fort Drumi, USA sõjaväebaasi New Yorgi osariigis.. Üks tuntud ilmakivi asub USA-s Michigani osariigis Clare'i lähedal asuva skaudilaagri Camp Rotary loodusalal. Üks ilmakivi paikneb Tahoe järve lähistel muinsuskaitsealal Donner's Pass. Üks ilmakivi seisab Illinoisi osariigis Bloomingtoni loomaaias. Üks ilmakivi on Oregoni osariigis Rhododendronis maantee nr 10 ja Zig Zagi jõe lähedal. Üks ilmakivi asub Pancake Bay kaubaposti lähedal Pancake Bay looduspargis Ontario provintsis Kanadas. Üks ilmakivi asub Saaremaal Tehumardi puhkekeskuses. Üks ilmakivi asub Tallinnas, Maakri 23 ees (Google Streetview). Burromeeter Eric Shackle, Found - World's Oldest Weather Stone, Open Writing, March 26, 2006, retrieved February 11, 2011. The Weather Rock, Guardlife volume 27 number 2, retrieved September 8, 2011. Ilmakivi pilt Veel ilmakivipilte
17P/Holmes

17P/Holmes on perioodiline komeet Päikesesüsteemis, mille avastas 1892. aasta 6. novembril inglane Edwin Holmes. 24. oktoobril 2007 purskus komeedist välja suur kogus ainet ning komeet saavutas heleduse kuni 2,5 tähesuurust. Kui enne oli komeet nähtav ainult teleskoobiga, siis nüüd oli võimalik seda näha ka palja silmaga. Ilma teleskoobita vaadeldes tundub komeet tähesarnane, teleskoobiga vaadeldes nähtub komet planetaaruduna.
Hatem Ben Arfa

Hatem Ben Arfa (sündinud 4. märtsil 1987 Clamart's) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lille. Varem on mänginud Prantsusmaa kõrgliiga klubides Lyoni Olympique, Marseille Olympique, Nice, Paris Saint-Germain, Rennes'i Stade ja Bordeaux' Girondins, Inglismaa Premier League'i klubides Hull City ja Newcastle United ning Hispaania kõrgliiga klubis Valladolidi Real. 2004. aastal tuli ta Prantsusmaa noortekoondisega Euroopa kuni 17-aastaste meistriks. Debüüdi Prantsusmaa rahvuskoondises tegi Ben Arfa 13. oktoobril 2007 EM-i valikmängus Fääri saarte vastu ning lõi selles mängus ka esimese värava rahvuskoondises. Teise ja seni viimase värava lõi ta rahvuskoondises 11. augustil 2010 sõprusmängus Norra vastu. Prantsusmaad esindas ta jalgpallikoondises 2012. aasta Euroopa jalgpallimeistrivõistlustel. Lyon Ligue 1: 2004–05, 2005–06, 2006–07, 2007–08 Coupe de France: 2007–08 Trophée des champions: 2006, 2007 Marseille Ligue 1: 2009–10 Coupe de la Ligue: 2009–10 Trophée des Champions: 2010 Paris Saint-Germain Coupe de France: 2016-17 Coupe de la Ligue: 2016-17 Trophée des Champions: 2016 Rennes Coupe de France: 2018–19
Rannu Issanda Jeruusalemma Minemise kogudus

Rannu Issanda Jeruusalemma Minemise kogudus oli aastatel 1893–1964 eksisteerinud õigeusu kogudus, mis asus Tartumaal Elva vallas Noorma külas. Kogudus tegutses Rannu Issanda Jeruusalemma Minemise kirikus. Rannu õigeusu kogudus tekkis eraldumisel 1848. aastal asutatud Rõngu Issanda Taevaminemise kogudusest. Ametlikult registreeriti uus kogudus 8. novembril (vkj 27. oktoobril) 1893. Uuel kogudusel puudus algul kirik, kasutati ruume ühes puumajas. Kiriku ja kogudusemaja ehitamiseks saadi maa 1898. aastal, see eraldati Rannu mõisa ja kolme talukoha maadest vastavalt Liivimaa kuberneri korraldusele. Kirik ehitati aastatel 1899–1901 ja pühitseti sisse 21. mail (vkj 8. mail) 1905. Koos kirikuga rajati ka puidust kogudusemaja, kus asusid preestri ja köstri eluruumid. Kalmistuna kasutas kogudus 1891. aastal luterliku Rannu Püha Martini koguduse eraldatud maatükki kohalikul luterlikul kalmistul, mille kõrval asus varasem, tõenäoliselt juba enne eraldi koguduse asutamist täis maetud väike õigeusu kalmistu. Kuni 1917. aastani tegutsesid koguduse juures kaks kirikukooli. Rannu õigeusu kihelkonnakool avati 1894. aastal ja see asus samuti Noorma küla maadel, umbes 2 kilomeetri kaugusel kirikust. Valguta õigeusu abikool oli asutatud varem, 1883. aastal ja kuulus algselt Rõngu koguduse juurde, kuid Rannu koguduse loomisel läks see viimase haldusalasse. Abikool asus füüsiliselt Ervu külas. Rannu õigeusu kogudust teeninud preestreid: 1893–1897 Joann Veevo 1897–1908 Konstantin Savi 1908–1912 Nikolai Tšistjakov 1912–1915 Georg Kiiman 1915–1922 Joann Tölp 1922–1923 Konstantin Savi 1923–1927 Dionissi Antson 1927–1931 Theodor Bleive 1931–1947 Mihhail Voznesenski 1947–1951 Theodor Bleive 1951 iguumen Lazar 1952–1961 Mihhail Voznesenski 1961–1964? Jakob Mölter Toomas Schvaki raamat Rannu õigeusu kiriku ja koguduse ajaloost (vaadatud 9.12.2013)
OÜ Romec Metall

Romec Metall on Jõgeva maakonnas Põltsamaal tegutsev osaühing, mille peamine tegevusala on roostevabast metallist seadmete ja torustike valmistamine ning montaaž. Ettevõte on asutatud 2004. aastal. Firma toodangut tarnitakse toiduaine-, keemia- ja paberitööstusele ning biogaasi- ja veetöötlusettevõtetele. OÜ Romec Metalli koduleht
Dixville Notch

Dixville Notch on küla USAs New Hampshire'i osariigis Coosi maakonna Dixville'i vallas. Asub mägede jalamil, umbes 22 km kaugusel Kanada piirist. Küla on tuntud selle poolest, et seal avatakse valimisjaoskonnad valimispäeva keskööl ja pärast seda, kui kõik valijad on samas hääletanud, loetakse hääled ka kohe üle. Seega on see esimene valimisjaoskond, mille tulemus teatavaks tehakse köites sellega ajakirjanduse tähelepanu. Traditisiooniliselt on seal ülekaalus olnud vabariiklaste toetajad, kuid esimest korda võitis Demokraatliku Partei presidendikandidaat Dixville Notch'is 2008. aastal, mil Barack Obama sai 15 häält 21-st. 2012. aasta presidendivalimistel said mõlemad põhikandidaadid, Barack Obama ja Mitt Romney võrdselt 5 häält. 2016. aasta presidendivalimistel sai Hillary Clinton 4 ja Donald Trump 2 häält. Libertaarse Partei kandidaat Gary Johnson sai 1 hääle. 2020. aasta presidendivalimistel sai Joe Biden kõik 5 külas antud häält. Külas asub The Balsams Grand Resort Hotel. Voters go to the polls in three small N.H. towns, Boston Globe, 8.11.2016 Joe Biden takes all 5 votes in tiny township that is one of the first to announce results on Election Day, CNN, 3. november 2020
Rakke külanõukogu

Rakke külanõukogu asutati 8. augustil 1945 Rakke valla koosseisus, sinna kuulusid algul Suure-Rakke, Väike-Rakke, Edru, Jaola, Räitsvere, Lammasküla ja Koluvere küla. 26. septembril 1950 arvati külanõukogu Väike-Maarja rajooni koosseisu. 17. juunil 1954 liideti külanõukoguga Ao külanõukogu, sellega saavutas külanõukogu endise Rakke valla ulatuse. 3. septembril 1960 liideti külanõukoguga osa Salla külanõukogu. 1. aprillil 1962 arvati Väike-Maarja rajoon Rakvere rajooni koosseisu.
Beekman

Beekman on perekonnanimi. Aimée Beekman, eesti kirjanik Thomas Beekman, USA poliitik Vladimir Beekman, eesti kirjanik ja tõlkija Yolande Beekman, Special Operations Executive'i agent Teises maailmasõjas
Aavik

Aavik on Eesti perekonnanimi. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Aavik 719 inimesel: 318 mehel ja 401 naisel. Perekonnanimede levikult on Aavik meeste puhul 136. kohal ja naiste puhul 114. kohal. Perekonnanime Aavik kandja oli keskmiselt 43 aasta vanune (mediaanvanus oli 42). Arvi Aavik (sündinud 1969), eesti maadleja Edgar Aavik (1913–1998), eesti kunstnik Evald Aavik (sündinud 1941), eesti näitleja Hans Christian Aavik (sündinud 1998), eesti viiuldaja Johannes Aavik (1880–1973), eesti keeleteadlane Johannes Aavik (1888–1941), eesti politseinik ja metsavend Joosep Aavik (1899–1989), eesti organist, koori- ja orkestrijuht ja orkestrijuht ja muusikakriitik Juhan Aavik (1884–1982), eesti helilooja, dirigent ja muusikapedagoog Kulla Aavik (sündinud 1963), eesti muusikapedagoog Priidu Aavik (1905–1991), eesti maalikunstnik Richard Aavik (1901–1965), eesti sõjaväelane (kapten) Toivo Aavik (sündinud 1966), eesti psühholoog https://web.archive.org/web/20190812093912/https://www.stat.ee/public/apps/nimed/pere/Aavik (vaadatud 12.08.2019)
Antson

Antson on perekonnanimi. Aleksander Antson, kirjanik Ants Antson, kiiruisutaja Konstantin Antson, vaimulik Malle Antson, tekstiilikunstnik Sven Antson, näitleja, muusik ja kunstnik
Liis Klaar

Liis Klaar (neiuna Liis Kõll; sündinud 25. jaanuaril 1938 Tallinnas) on eesti poliitik ja sotsioloog. Klaar sündis Tallinnas, kuid aastal 1944 põgenes tema perekond Saksamaale, kus elas pärast sõda Augsburgi põgenikelaagris. 1950. aastal liikus pere edasi Rootsi. 1964. aastal lõpetas Klaar sotsioloogina Stockholmi ülikooli. Ta on elanud Rootsis (töötas Stockholmi teedevalitsuses), aastatel 1973–1980 Zürichis (kuna abikaasa Matti Klaar sai tööd Šveitsi kindlustusfirmas) Šveitsis, seejärel 2 aastat Jönköpingis (töötas Jönköpingi linnavalitsuses), siis aasta Baselis ja 1984–1992 Vancouveris kindlustusmaakleri abi. Aastal 1992 naasis Liis Klaar Eestisse, kus oli algul SA Transfer juht Baltikumis, seejärel Tallinna Lastehaigla Toetusfondi tegevdirektor. 1999–2003 oli ta IX Riigikogu liige (kandideeris Mõõdukate nimekirjas, 2. valimisringkonnas, sai 1844 häälega ringkonnamandaadi). Ta osales Riigikogus väliskomisjoni ja keskkonnakomisjoni töös, oli Riigikogu NATO toetusrühma esimees. Klaar kandideeris ka 2003. aastal X Riigikogusse (Mõõdukate nimekirjas, 2. valimisringkonnas), ta sai 412 häält ning ei osutunud valituks; samuti 2007. aastal XI Riigikogusse (Isamaa ja Res Publica Liidu nimekirjas, 2. valimisringkonnas), ta sai 99 häält ning ei osutunud valituks. Ta on kandideerinud ka aastatel 1996, 1999 ja 2002 Tallinna linnavolikogusse, kuid pole osutunud valituks. Aastast 2018 kuulub ta Reformierakonda. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 234 häält ning ei osutunud valituks. Liis Klaar kuulub Eesti Ettevõtlike Naiste Assotsiatsiooni, Tallinna Vanalinna Lions-klubisse (2008–2009 Eesti piirkonna kubernerja Viipekeele Tõlkide Ühingusse; ta on kuulunud ka Lastehaigla toetusfondi ja rahvusooperi Estonia nõukokku. Samuti on ta korporatsiooni Filiae Patriae liige. Liis Klaari abikaasa Matti Klaar (1939–2015) oli kindlustusametnik, poeg Toivo Klaar (sündinud 24. aprillil 1968) töötab diplomaadina. Tema isa Georg Jakob Konstantin Kõll (1897–1980) oli pangaametnik. 1998 Aasta naine [https://liikmetele.lions.ee/bw_client_files/lions/public/img/File/2013-2014/Juubeliraamat/25_aastat_lionismi_Eestis.pdf 25 aastat LIONS - liikumist Eestis] http://www.nlib.ee/index.php?id=15239
Maginot' liin

Maginot' liin [mažin'oo] (prantsuse keeles Ligne Maginot) oli kaitseliin, mille Prantsusmaa rajas pärast Esimest maailmasõda Elsass-Lotringi aladele Saksamaa piiri juurde. Kaitseliin sai nime Prantsusmaa sõjaministri André Maginot' järgi.
Ivo Soidra

Ivo-Aat Soidra (6. oktoober 1931 Tartu – 6. august 2006) oli majandusteadlane ja NSV Liidu diplomaat. Ta lõpetas aastal 1948 Tallinna Rahvamajandustehnikumi, 1952 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) majandusteaduskonna, 1956 Nõukogude Liidu Teaduste Akadeemia majanduse instituudi aspirantuuri ja sai 1957 majanduskandidaadi kraadi väitekirjaga “Марксистско-ленинская экономическая мысль в Эстонии в период буржуазно-националистической диктатуры (до 1929 года)". Ta oli aastatel 1953 ja 1956–1961 MI nooremteadur, 1961–1962 TPI poliitökonoomia kateedri vanemõpetaja, 1962–1967 dotsent, 1967–1971 Nõukogude Liidu suursaatkonnas Londonis 2. sekretär, 1971–1990 TPI poliitökonoomia kateedri dotsent, 1990–1995 TTÜ majandusteooria kateedri dotsent, 1995–2005 Euroülikooli õppejõud. Tema uurimisvaldkonnad olid monopolistlik riigikapitalism Lääne-Euroopa maades, rahvusvaheline tööjaotus, sotsialismi aktuaalsed majandusprobleemid. Ta avaldas umber 40 teadustrükist. Ta suri 6. augustil 2006 ja maeti 10. augustil 2006 Rahumäe kalmistule. Ivo-Aat Soidra on ametniku Agu Soidra poeg ja tehnikateadlase Raigo Soidra vend. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide: Sar-Y. Lisa TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 314, märksõna "Soidra, Ivo" http://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=Maetu+eesnimi&filter_maetud_perenimi=Soidra&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=[alaline kõdulink]
Valinor

Valinor oli Valarite ja Maiarite teine riik, Valarite Maa läänes asuval suurel Amani mandril. Seda kaitsesid kolmest küljest Pelóri mäed ning läänest Ekkaia meri. Valarid rajasid sinna Valimari linna ja istutasid Valgusepuud, mis külvasid valgusega üle kogu nende maa Pelóri mägedeni välja. Valinoris oli palju võimsaid kodasid ning valarite ja nende abiliste maiarite krunte. Kõige muljetavaldavam oli Ilmarin, Tuulte Isanda Manwë ja Tähtede Kuninganna Varda koda Arda kõrgeimal mäetipul Taniquetilil. Pärast Númenori langust saab Valinori jõuda vaid haldjate maagilistel laevadel.
Hallid Sadamad

Hallid Sadamad on paik J. R. R. Tolkieni loomingus. Haldjate viimaseks sadamaks Keskmaal olid linn ja sadamakoht, mida tunti Hallide Sadamate nime all ja kus elasid Círdani falathrimid. Haldjakeeles Mithlondi nime kandvad Hallid Sadamad olid rajatud Teise Ajastu algul Luuni lahe tippu Luuni jõe suudmesse. Kahe Ajastu kestel oli see Keskmaa haldjate peamine sadam, kust asusid Círdani maagilistl valgetel laevadel Surematutele Maadele teele kõik tema suured ja head rassikaaslased, kes elasid üle Keskmaa konfliktid. Neljandal Ajastul võtsid selle teekonna ette ka paljud need, kes olid võitnud kuulsust Sõrmuse Sõjas, ning lõpuks astus Círdan ise koos Keskmaa viimaste eldaritega viimasele Hallidest Sadamatest väljuvale haldjalaevale, et võtta ette retk maailma piiridest väljaspool asuvatele Surematutele Maadele.
Círdan

Círdan on tegelane J. R. R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste Isand". Ta oli Hallide Sadamate haldjaisand. Täheajastutel oli Círdan saanud falathrimide isandaks. Círdan tähendab tõlkes Laevameistrit ning tema rahvas oligi Keskmaal esimene, kes asus laevu ehitama. Círdani sadamad püsisid Beleriandi sõdade ajal 474. aastani, mil Morgothi orkide leegionid Falase laastasid. Kuid Círdan suundus oma rahvaga Balari saarele. Pärast Beleriandi uppumist sai temast Hallide Sadamate isand. Teda peeti üheks targemaks haldjaks ning tema kätte usaldas Celebrimbor Narya, haldjate Tulesõrmuse. Teise Ajastu lõpus liitus Círdan haldjate ja inimeste Viimse Liiduga, mis tegi lõpu Sauroni valitsemisele. Umbes aastal 1000 andis ta sõrmuse edasi Gandalfile. 1975. aastal juhtis Círdan haldjate ja inimeste vägesid Fornosti lahingus ning lõi Angmari Nõidkuningat. Kolmanda Ajastu lõpul lahkusid Círdani sadamatest Sõrmusekandjad. Círdan ise jäi kohale veel mõneks ajaks Neljandal Ajastul, kuni olid lahkunud viimasedki haldjad.
Arnor

Arnor on väljamõeldud kuningriik J. R. R. Tolkieni loodud mütoloogias. Teise Ajastu 3320. aastal numenoorlase Elendili rajatud Arnor oli duunedainide esimene kuningriik Keskmaal. Elendil valitses Arnori duunedaini Kõrge Kuningana, tema pojad rajasid aga duunedaini Gondori kuningriigi lõunas. Arnori esimene pealinn oli Annúminas Ehakuma ehk Videvikujärve kaldal, kuid 861. aastaks (Kolmandal Ajastul) oli kuningriigi peamiseks linnaks ja pealinnaks muutunud Fornost. Samal aastal jagasid kümnenda kuninga Ëarenduri kolm poega Arnori kolmeks kuningriigiks. Arthedain (Hävines 1974. a. KA) Cardolan (Hävines 1409. a. KA) Rhudaur (Hävines ~1356. a. KA) 1300. aastal tekkis Arnorist kirdesse Angmari kurja Nõidkuninga riik. Nazgûlide Isand, keda tunti vaid Nõidkuninga nime all, sõdis ligi seitsesada aastat Arnori duunedainidega. Lõpuks 1974. aastal valgusid üle Arthedaini Nõidkuninga orkide ja barbarite leegionid. Kuigi Arnori kuningate liin jäi maailma hajutatud inimeste seas püsima, oli Arnori kuningriik ise otsa saanud. Alles Sõrmuse Sõja lõppedes sai viimasest pealikust Aragornist duunedainide Kõrge Kuningas ning Arnor taastati oma varasemas vägevuses ja hiilguses.
Dol Guldur

Dol Guldur ehk Nõiduse Küngas, kus tuhatkond aastat elas kuri valitseja Surnumanaja ühes orkide leegionide ja paljude kummituslike vaimudega, oli kurjuse kants. See rajati Kolmandal Ajastul, mil võimas Suur Rohelaas muutus aegamisi nii süngeks ja peljatud paigaks, et nimetati ümber Sünklaaneks ja kants ehitati selle edelaossa. 2063. aastal sisenes Dol Guldurisse võlur Gandalf, kes aga leidis, et saladuslik Surnumanaja on kadunud. Kuid 25.sajandiks oli ta senisest võimsamana tagasi tulnud. 2850. aastal suundus Gandalf uuesti Dol Guldurisse ja sai nüüd teada, et Surnumanaja on tegelikult Sõrmuste Isand Sauron. Sauron valitses seal aastani 2941, mil ta leidis pelgupaiga oma Mordori võimsas Mustas Kantsis. 2951. aastal aga võtsid võimu Dol Gulduris üle 3 Sauroni kõige hirmuäratavamat teenrit, Sõrmusevaimu ehk Nazgûli, kes kasutasid seda baasina Põhja vabade rahvaste seas hirmu ja õuduse külvamiseks. Sõrmuse Sõjas ründasid Dol Gulduri kurjuseväed nii Lothlórieni kui Metsakuningriiki, kuid lõpuks hävitasid nende riikide haldjaväed nad sootuks. Dol Gulduri müürid kisti maha ning selle koopad ja keldrid avati ja puhastati kurjusest.
Nõukogude Liidu generalissimus

Nõukogude Liidu generalissimus oli NSV Liidu kõrgeim sõjaväeline auaste alates 26. juunist 1945, mil NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidium andis välja vastava seadluse. Õigusakti kohaselt andis NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidium Nõukogude Liidu generalissimuse auastet "riigi ja tema relvajõudude silmapaistva juhtimise eest sõja ajal". 27. juunil 1945 andis NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidium välja seadluse, millega anti kõrgeim sõjaväeline auaste Jossif Stalinile. Sellest hoolimata tituleeris Stalin end edaspidi endiselt Nõukogude Liidu marssalina ning palus seda ka teistel teha. NSV Liidu õigusjärgses riigis Venemaa Föderatsioonis generalissimuse auaste puudub. 11. veebruaril 1993 välja antud seaduses "Sõjaväekohustuslikkusest ja sõjaväeteenistusest" on kõrgeim auaste Venemaa Föderatsiooni marssal. generalissimus "Ведомости Верховного Совета СССР" 1945 г. № 36 (1945. aasta NSV Liidu Teataja (nr 36). Закон РФ от 11.02.1993 N 4455-1 "О воинской обязанности и военной службе".
Sali saar

Sal (portugali sõnast 'sool') on Cabo Verdele kuuluv saar Atlandi ookeanis, kõige kirdepoolsem Roheneemesaartest. Minevikus oli saarel soolakaevandus. Saare pindala on 216 km² ja kõrgus 405 meetrit. Sali suurim asula on saare keskel paiknev Espargos, kus on ka saare lennujaam. Kui juurde arvata linnalähipiirkonnad, elab seal enam kui pool saare enam kui 14 tuhandest elanikust. Salis on aastas 350 päikesepaistelist päeva. Seetõttu on Sal turismikeskus, mida külastab üle poole Cabo Verde turistidest. Tuul puhub peamiselt loodest. Sal on Roheneemesaartest vanim, umbes 50 miljonit aastat. Ta on vulkaanilise päritoluga, ent saare tekitanud vulkaan pole enam aktiivne. Sali avastas 3. detsembril 1460 Henrique Meresõitja kapten António da Noli ja nimetas Planaks ehk tasaseks saareks. Varsti avastati saarel soolalademed. Soola eksporditi peamiselt Aafrika kolooniatesse ja Ladina-Ameerikasse. Soola toodeti sajandeid, ent 19. sajandil tootmine järjest vähenes ja lõpetati 1930. aastal, kui saarele rajati tuunide töötlemise tehas.
Sünklaas

Sünklaas ehk endine Suur Rohelaas asus Rhovanionis, Udumägedest ja Anduini jõest ida pool. Kolmanda Ajastu 1050. aastal ilmus sinna kuri jõud. See jõud, mida kutsuti Surnumanajaks, oli tegelikult Sõrmuste Isand Sauron, kes rajas laane lõunaossa Dol Gulduri kindluse. Sauroni kuri nõidus oli nii võimas, et muutis kunagi kauni laane kardetud ja tumedaks kohaks, mistõttu kutsuti seda enam kui kahe tuhande aasta kestel Sünklaaneks. Sünklaanes kummitasid suured ämblikud, orkid, hundid ja muud kurivaimud. Kuigi laane põhjaosas püsis Thranduili silvani haldjate Metsakuningriik, ei jagunud haldjate jõust pimeduse leviku peatamiseks. Kolmanda Ajastu keskel julgesid vähesed selle süngetele radadele astuda, kuigi silvani haldjad ning põhjalased, keda kutsuti beornlasteks ja metsameesteks, tegid kõik endast oleneva, et hoida laanes kulgevad teed ja rajad läbitavana. 2850. aastal sisenes Gandalf Sünklaane lõunaossa ja avastas Dol Gulduris Sauroni ja Sõrmusevaimud. 2941. aastal sisenesid Sünklaande ka Thorin Tammiskilp, Bilbo Paunaste ja kompanii. Teekond oli pikk ja raske. Sõrmuse Sõja ajal suundusid Sauroni väed põhja Metsakuningriigi ja lõunasse Lothlórieni Kuldse Metsa vastu. Mõlemad sõjakäigud luhtusid ja Dol Guldur hävitati. Neljandal Ajastul hakati Sünklaant hoopis Eryn Lasgaleniks ehk Roheliste Lehtede laaneks kutsuma. Lõunaossa asusid elama Lothlórieni haldjad ja seda hakati nimetama Ida-Lórieniks. Põhjas oli jätkuvalt Metsakuningriik ning nende vahepeale jäid beornlased ja metsamehed.
Thorin Tammiskilp

Thorin Tammiskilp, tuntud ka kui Thorin II, on tegelane J.R.R. Tolkieni teoses "Kääbik ehk Sinna ja tagasi". Thorin oli päkapikkude pagulaskuningas, kes sündis Kolmanda Ajastu 2746. aastal Mäealuse kuningriigis. Tema isa oli Thrain II ja vanaisa Thrór. 2770. aastal ajas lohe Smaug päkapikud Ereborilt minema. 2790. aastal tapeti Thorini vanaisa ning Thrain II viis oma rahva sõtta orkide vastu. Sel ajal saigi Thorin endale lisanime Tammiskilp, sest kui ta jäi Azanulbizari lahingus relvituks, kasutas ta relvana tammeoksa. Pärast sõda jäi Thorin elama Sinimägedesse ning 2845. aastal sai temast pagulaskuningas. Peaaegu sajand hiljem, 2941. aastal, kogus ta kokku mõned päkapikud ja alustas Erebori retke, mis lõppes Smaugi tapmise ning Mäealuse kuningriigi taastamisega. Thorin Tammiskilp võitu aga kaua nautida ei saanud, kuna ta oli haavata saanud Viie Väe Lahingus ning suri varsti pärast seda.
Käginurme

Käginurme oli küla Muinas-Eesti Pudiviru kihelkonnas (Virumaa lõunaosas). Ajaloolaste arvates asus Käginurme hilisema Salla mõisa kohal või Salla–Tammiku–Mõisamaa vahemikus. Kunagise Pudiviru külade suurus on muutunud seoses suurpõllunduse arenguga. Lasinurme LEMMU TABELIN - Veidi piirkonna ajaloost veebiviide 7.11.2012