laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vladimir Padwa

Vladimir Padwa (ka Vladimir Padva; 8. veebruar 1900 Novljanskoje küla, Bronnitski maakond, Moskva kubermang, Venemaa – 28. aprill 1981 New York), oli pianist, helilooja ja haridustegelane, kes tegutses Eestis, hiljem Ameerika Ühendriikides. Ta kasvas üles Eestis, lõpetas 1916. aastal Tallinna Reaalkooli ning pärast Eesti iseseisvumist sai Eesti kodakondsuse. 1932. aastal suundus ta USA-sse. 1948. aastal sai ta USA kodakondsuse. Eesti muusika biograafiline leksikon. 2. köide: N–Y. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008, lk. 65.
Kalamees

Kalamees, ka kalastaja või õngitseja on isik, kes püüab kala kõrvaltegevuse või harrastusena. Kalamees oli ajakirja Meremees kaluriteemaline lisa aastail 1993-1995. Kalur Kalapüük Kalasport Kalastaja (ajakiri) Enn Oja. Meremehest ja meresõitjast. Veeteede Ameti Teataja nr 4, 2020, lk 44 Julius Elango. Õngemees kalavetel I. Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn. 1957. Julius Elango, Albert Ivask, jt. Õngemees kalavetel II. Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn. 1960. Julius Elango. Õngemees kalavetel III. Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn. 1967. Õngemees kalavetel IV. Kalastaja Kirjastus. Tallinn. 2010. Vladislav Koržets. "Õngitsemine". Kalastaja Raamat. 2003. ISBN 9985788842 Kalamees. Gori. Eesti Kunstimuuseum. Kummaline kalamees. Gori. Eesti Kunstimuuseum.
James D. Melville

James Desmond Melville juunior (sündinud 1957) on Ameerika Ühendriikide diplomaat, kes 8. detsembrist 2015 kuni 29. juulini 2018 oli Ameerika Ühendriikide erakorraline ja täievoliline suursaadik Eesti Vabariigis. Ta lõpetas 1979. aastal Bostoni Ülikooli bakalaureusekraadiga ajaloos ja 1982. aastal Rutgersi Ülikooli Juris Doctori kraadiga õigusteaduses. Ta on töötanud Ameerika Ühendriikide välisteenistuses alates 1986. aastast. Seal oli tema esimene töökoht (1986–1988) Ameerika Ühendriikide suursaatkond Saksa Demokraatlikus Vabariigis. Ta on töötanud nii välisministeeriumi eri osakondades Washingtonis kui ka välismissioonidel Seišellidel, Venemaal Peterburis, Ameerika Ühendriikide esinduses NATO juures ja Prantsusmaal. Aastatel 2005–2008 oli ta minister-nõunik Ameerika Ühendriikide suursaatkonnas Venemaal Moskvas ja aastatel 2008–2010 samal ametikohal Ameerika Ühendriikide suursaatkonnas Suurbritannias Londonis. Mõlemas saatkonnas tegutses ta ka ajutise asjurina. Aastatel 2010–2012 juhatas ta välisministeeriumi Euroopa, Euraasia ja rahvusvaheliste organisatsioonide asjade bürood. Enne Eestisse saabumist oli James Melville aastatel 2012–2015 saatkonna asejuht Saksamaal Berliinis. President Barack Obama nimetas ta suursaadikuks Eestisse 7. mail 2015 ja Ameerika Ühendriikide Senat kinnitas ta ametisse sama aasta 5. augustil. Ta vannutati ametisse 18. septembril ja esitas oma volikirja Eesti presidendile Toomas Hendrik Ilvesele 8. detsembril 2015. Suursaadik Melville valdab lisaks inglise keelele vene, saksa ja prantsuse keelt. Ta on abielus ja tal on kaks poega. 30. juunil 2018 teatas Melville, et läheb president Donald Trumpi poliitika tõttu erru 29. juulil 2018. 3. augustil 2018 tunnustas president Kersti Kaljulaid teda I klassi Maarjamaa Risti teenetemärgiga. https://history.state.gov/departmenthistory/people/melville-james-desmond-jr "USA suursaadik Eestis teatas, et läheb Trumpi poliitika tõttu erru". ERR. 30. juuni 2018 2:23. Riikliku autasu andmine 03.08.2018 (kasutatud 14.08.2018) Suursaadik James D. Melville, Jr. (ametlik elulugu saatkonna veebilehel) Melville Jr. James D. - Republic of Estonia - June 2015 (USA välisministeeriumi raport Senati välissuhete komiteele, inglise keeles) Endine USA saadik Eestis helistab valijaid läbi. „Tahan tunda, et olen teinud õige tulemuse nimel kõik”, EPL, 29. oktoober 2020
Nepali kuningas

Nepali kuningas (rāja [r'ádža]) oli Nepali monarh aastatel 1768–2008. 2008. aastal monarhia kaotati ja Nepalist sai vabariik. Prithvi Narayan Shah (1768–1775) Pratap Singh Shah (1775–1777) Rana Bahadur Shah (1777–1799) Girvan Yudha Bikram Shah (1799–1816) Rajendra Bikram Shah (1816–1847) Surendra Bikram Shah (1847–1881) Prithvi Bir Bikram Shah (1881–1911) Tribhuvan Bir Bikram Shah (1911–1950) Gyanendra Bir Bikram Shah Dev (1950–1951, kaks kuud) Tribhuvan Bir Bikram Shah (1951–1955, teist korda) Mahendra Bir Bikram Shah (1956–1972) Birendra Bir Bikram Shah Dev (1972–2001) Dipendra Bir Bikram Shah Dev (2001, kolm päeva, viibis koomas, regent oli Gyanendra) Gyanendra Bir Bikram Shah Dev (2001 – 28. mai 2008)
Alison Pill

Alison Courtney Pill (sündinud 27. novembril 1985 Ontario provintsis Kanadas) on Eesti juurtega Kanada näitleja. Ta isa on eestlasest ettevõtja. 2000. aastal võitis ta Burbanki Rahvusvahelisel Lastefilmide Festivalil (inglise Burbank International Children's Film Festival) parima lapsnäitlejatari auhinna (roll filmis "The Dinosaur Hunter", 2000). Aastatel 2020–2022 oli Pillil kaalukas roll ulmesarjas "Star Trek: Picard". Alison Pill andmekogus IMDb (inglise)
Uno Prii

Uno Prii (28. veebruar 1924 Tallinn – 27. november 2000 Toronto, Kanada) oli Eesti päritolu Kanada arhitekt. Ta lõpetas aastal 1943 Tallinna Reaalkooli. Ta projekteeris umbes 250 ehitist, enamiku Kanadas Torontos, ent ka mujal Ontario provintsis ja USAs. http://isik.tlulib.ee/index.php?id=711
Endel Jõgi

Endel Jõgi (välismaal Endel Rivers; sündinud 15. aprillil 1959 Eestis) on Eesti päritolu Austraalia muusik, helilooja ja muusikaprodutsent. Eestis tegi ta kaasa ansamblites Proov 583 (laulja ja kitarristina), Gunnar Grapsi Grupp (kitarristina), Linnu Tee (1986–1988 kitarristi ja klahvpillimängijana). 1987. aasta 24. veebruari keskpäeval ratsutas Jõgi seljale kinnitatud sinimustvalge lipuga umbes pool tundi mustal hobusel Tallinna Vanalinnas ja Toompeal, jõudes tiiru teha ka lossiõuel. Hobune oli vanalinna toodud ratsaspordibaasist kirjaliku palve alusel filmivõtete ettekäändel. Andnud hobuse Nevski katedraali juures üle, liikus Jõgi lipp käes Vabaduse väljaku taksopeatusse, kus ta lubati järjekorras esimeseks. Seejärel sõitis pidevalt arreteerimist oodanud mees taksoga Tallinnast välja ja varjas ennast umbes kuu aega tuttavate juures. Ametivõimud ja KGB vaikisid toimunu maha. Ilmselt peeti ka hiljem otstarbekaks tuntud muusikut mitte vahistada, sest muidu oleks teave aktsioonist jõudnud laia avalikkuseni. 1989. aastal kolis ta Austraaliasse. 2007. aastal hinnati Endel Jõgi loodud instrumentaalmuusika Austraalia tähtsaimal muusikaauhindade konkursil "Musicoz" esikoha vääriliseks. Ta oli saatnud hindamisele kaks lugu, klassikaliste palade ning jazz fusion'i kategoorias, mis mõlemad jõudsid omas grupis finaali ning üks tõi ka esikoha. Küllo Arjakas. Uskumatu ilmutus 24. veebruaril 1987: sinimustvalgega ratsanik Tallinna vanalinnas Postimees, 23. veebruar 2013 Endel Jõgi muusikasaavutused Austraalias. Estonian World Review.
Jacques Rosenbaum

Jacques Gustav-Adolf Rosenbaum-Ehrenbusch (1. juuli 1878 Haapsalu – 6. jaanuar 1944 Berliin) oli baltisaksa päritolu Eesti arhitekt. Aastatel 1904–1907 oli ta Tartu linnaarhitekt. Rosenbaum on tuntud Tallinna projekteeritud juugendstiilis hoonete järgi. Jacques Rosenbaum sündis 1. juulil 1878 Haapsalus Moritz Leonhard Gabriel Rosenbaumi (1846–1907) ja Mathilde von Liphardti peres teise lapsena. Aastatel 1889–1896 õppis Rosenbaum Tallinna Peetri reaalkoolis. Seejärel astus Riia Polütehnilisse Instituuti, kus õppis esialgu keemiat (1896–1898), aga vahetas selle arhitektuuri vastu ning lõpetas kooli 1904. aastal. Rosenbaum kuulus korporatsiooni Rubonia. 1897 abiellus Rosenbaum Adrienne Kerkoviusega (1879–1971). Paaril oli kokku viis last. 1904–1907 töötas Rosenbaum Tartu linnaarhitektina. 1907 asus arhitekt Tallinna, kus oli kuni 1912 kubermanguvalitsuse ehitusosakonna nooreminsener, kuulis linna volikokku, 1916–1918 töötas vanemtöödejuhatajana Merekindluse Valitsuses. Tallinna perioodi jääb ka enamik tema ehitustellimusi. I maailmasõja ajal lahkus arhitekt perega Eestist ning kolis Saksamaale Greifswaldi. 1920. aastate algul naasis Rosenbaum Tallinna, kuid ei jäänud sinna püsivalt. Tema viimaseks Eestisse ehitatud projektiks jäi Meremeeste Kodu, mis valmis 1926. 1932 astus ta koos naisega Hitleri natsionaalsotsialistlikku töölisparteisse NSDAP. 1930. aastatel töötas ta Luftwaffes tehnikuna, hiljem relvastuse ja sõjatööstuse ministeeriumis. Jacques Rosenbaum suri 6. jaanuaril 1944 Berliinis. Jacques Rosenbaumi loomingut iseloomustab nii stiililine kui ka tüpoloogiline mitmekesisus: tööstusehitistest juudi mausoleumini, neostiilidest juugendi ja selle retrospektiivideni. Tema loomingu kõrgaeg jääb aastate 1909–1914 vahelisse perioodi. Hoonete skulpturaalse dekoori osas tegi arhitekt tihedat koostööd skulptor August Volziga. Rosenbaumi tellijateks olid baltisakslased. Eesti tellijale jäi Rosenbaumi arhitektuurikeel ilmselt liiga saksalikuks. 1920. aastatel arhitekti viljeldud rohke ornamentikaga arhitektuur vanamoodsaks, millele oli raske leida tellijat nii Saksamaal kui ka Eestis. Rosenbaumi teadaolevalt esimene teostatud projekt on Reinhold Reichmanni maja Pikk 23/25. Hoone arhitektuur on saksa uusrenessansi, uusmanerismi ja juugendi segu. Fassaadi ilmestavad maskaroonid, draakonid ja katusel uudishimuliku mehe skulptuur. Ka 1910 valminud Pikk 18 fassaadi ehib rohke juugendlik dekoor. Heimatstiili ja vahvärkarhitektuuri arhitekti loomingus esindavad Seewaldi haigla ehitised ning arhitekti oma majad Pirita tee ääres. Rosenbaum projekteeris ka tööstusarhitektuuri. Tema projekteeritud on mitu hoonet Fahle tselluloositehase kompleksis ning Grünwaldti nahavabrik Maakri tänaval. Tema loomingusse kuuluvad Laupa mõisa peahoone, Leppenbergi üürimaja Roosikrantsi 15 ning mitu väiksemat villat. Karin Hallas-Murula (2010). Tallinna juugendarhitektuur. Jacques Rosenbaum (1878 - 1944). Tallinn: Eesti Arhitektuurimuuseum. Karin Hallas-Murula. "Tallinna juugendarhitektuur. Jacques Rosenbaum (1878–1944)". Eesti Arhitektuurimuuseum. Tallinn 2010.
Yann Walcker

Yann Walcker (sündinud 1973 Pariisis) on prantsuse lastekirjanik. 2014. Krokodill Kroku hambavalu. (Tõlkinud Kärt Merilain.) Tallinn: TEA Kirjastus. 2014. Tema kõrgeausus Leonardo. (Tõlkinud Kärt Merilain.) Tallinn: TEA Kirjastus. 2015. Pingviin Martin ja uus naaber. (Tõlkinud Kärt Merilain.) Tallinn: TEA Kirjastus. 2015. Röövik Reeli võlusaladused. (Tõlkinud Kärt Merilain.) Tallinn: TEA Kirjastus. 2015. Siil Priidik tahab uut perekonda. (Tõlkinud Kärt Merilain.) Tallinn: TEA Kirjastus. 2016. Röövik Reeli pea on pilvedes. (Tõlkinud Kärt Merilain.) Tallinn: TEA Kirjastus. 2016. Sami, Amazonase prints. (Tõlkinud Kärt Merilain.) Tallinn: TEA Kirjastus. 2016. Tsirkuseartist Pepe. (Tõlkinud Kärt Merilain.) Tallinn: TEA Kirjastus. 2016. Öökullitüdruk Teele aitab uut sõpra. (Tõlkinud Kärt Merilain.) Tallinn: TEA Kirjastus. 2016. Öökullitüdruk Teele sõidab laagrisse. (Tõlkinud Kärt Merilain.) Tallinn: TEA Kirjastus. 2017. Kas Pipot saab uskuda?. (Tõlkinud Kärt Merilain.) Tallinn: TEA Kirjastus. Walcker on ka üks autoritest muinasjutukogumikus Muinasjuttude võlumaailm : 80 uut ja vana lemmikut . (Tõlkinud Liis Sillaste-Toots.) Tallinn: Egmont Estonia, c2012. Yann Walckeri koduleht
Hageri hiiekivi

Hageri hiiekivi (ka Verekivi) on hiiekivi ja rändrahn Harjumaal Hageri kihelkonna ja Rapla maakonna Kohila valla Põikma külas, Hageri alevikust lõunas. Hageri hiiekivi on tunnistatud kultuurimälestiseks 1997. aasta 1. septembril kultuuriministri määrusega nr 59. Kivi on looduskaitse all alates aastast 1964. Riigi Teataja Lisa 1997, 169-171, 954 Hageri hiiekivi kultuurimälestiste riiklikus registris Hageri hiiekivi Eesti looduse infosüsteemis Hageri hiiekivi keskkonnaportaalis Hageri hiiekivi ehk Verekivi foto
Mahendra

Mahendra Bir Bikram Shah Dev (11. juuni 1920 – 31. jaanuar 1972) oli Nepali kuningas. Tema isa oli kuningas Tribhuvan. Mahendra Bir Bikram Shah Devil oli kolm abikaasat ja tal sündis 7 last: 1. Kuninganna Indra Rajya Lakshmi Devi (1924 – 27. august 1950) Printsess Shanti Rajya Laxmi Devi (1941 – 1. juuni 2001) Printsess Sharada Rajya Laxmi Devi (1942 – 1. juuni 2001) Kuningas Birendra Bir Bikram Shah Dev (28. detsember 1945 – 1. juuni 2001) Kuningas Gyanendra Bir Bikram Shah Dev (sündis 7. juuli 1947) Prints Dhirendra Bir Bikram Shah Dev (4. jaanuar 1950 – 1. juuni 2001) Printsess Shobha Rajya Laxmi Devi (sündis 1950) 2. Kuninganna Ratna Rajya Lakshmi Devi (sündis 20. august 1928) 3. ? Rabindra Shah
Gerhard von Tiesenhausen

Gerhard Diedrich Jakob von Tiesenhausen (26. märts 1878 Tartu – 26. oktoober 1917) oli juugendit viljelev Läti arhitekt. Ta lõpetas 1898. aastal Tallinna Reaalkooli. Gerhard von Tiesenhausen raamatus "Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften" (Teil 2, 1: Estland, Görlitz, 1930. Link
Tribhuvan

Tribhuvan Bir Bikram Shah Dev (30. juuni 1906 – 13. märts 1955) oli Nepali kuningas, kuningas Prithvi poeg. Tribhuvanil oli kaks abikaasat ja tal sündis 7 last: 1. Kuninganna Kanti Rajya Lakshmi Devi (1906 – 12. aprill 1973) Kuningas Mahendra (11. juuni 1920 – 31. jaanuar 1972) Prints Himalaya Bir Bikram Shah Dev (12. oktoober 1921 – 9. mai 1980) Printsess Vijaya Rajya Lakshmi Devi Printsess Bharati Rajya Lakshmi Devi (sündis 17. veebruar 1928) 2. Kuninganna Ishwari Rajya Lakshmi Devi Prints Basundhara Bir Bikram Shah Dev (25. november 1921 – 31. august 1977) Triloki Rajya Lakshmi Devi Nalini Rajya Lakshmi Devi
Ain Saarna

Ain Saarna (sündinud 25. detsembril 1958 Tallinnas) on eesti ajakirjanik ja meediategelane. Ta lõpetas 1977. aastal Kohila Keskkooli ja 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal. 1986. aastast õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis psühholoogiat, kuid need õpingud jäid pooleli.[viide?] Ta on lõpetanud IX Kõrgemad Riigikaitsekursused. Aastatel 1982–1984 ja 1986–1992 töötas ta Eesti Raadio noortesaadete toimetajana ja infosaadete peatoimetajana. 1984–1986 oli ta sõjaväeteenistuses Nõukogude armees. 1992–1995 oli Saarna Eesti Vabariigi Valitsuse pressinõunik, 1995–1997 Vikerraadio peatoimetaja, 1997–2000 Eesti Raadio peadirektor, 2000–2004 Eesti Raadio juhatuse esimees, 2004–2020 Tallinna Linnakantselei linna avalike suhete direktor, 2020. aasta septembrist Tallinna Linnavalitsuse nõunik. Ain Saarna on olnud Avaliku Sõna Nõukogu liige, Eesti Ringhäälingumuuseumi üks asutajaid, ta on juhendanud Tartu Ülikooli ajakirjandusüliõpilaste diplomitöid ja praktikume. Ta on Eesti Akadeemilise Ajakirjanduse Seltsi liige. Toivo Tootsen, Heiki Raudla, Ain Saarna. "Edgar Savisaar – poliitik ja romantik" (2018). 2004 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2004 Kaitseliidu eriklassi teenetemedal 2016 Tallinna teenetemärk 2021 EPÜL-i tänumedal Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamise 30. aastapäeval Ta on olnud abielus ajakirjanik ja psühholoog Meelike Saarnaga, neil on lapsed Liis Saarna, Miina Lindberg ja Siim Saarna. Tema praegune abikaasa on ajakirjanik Haldi Normet-Saarna. "Tallinn. Ain Saarna CV". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. märts 2016. Vaadatud 9. detsembril 2015. IX KRKK 29.09. – 03.10.2003 Anne Metsis. Ühenduses iseenda ja teistega Eesti Naine, 02.08.2010.
Harku Rannikukaitse Üksikkompanii

Harku Rannikukaitse üksikkompanii on 11.novembril 2014 Kaitseliidu ülema brigaadikindral Meelis Kiili käskkirjaga loodud Kaitseliidu Harju maleva allüksus. 13.märtsil 2024 reorganiseeris Kaitseliidu ülem kindralmajor Ilmar Tamm Harku Rannikukaitse Üksikkompanii Harku malevkonnaks.
Afroameeriklased

Afroameeriklased ehk mustanahalised ameeriklased on Ameerika Ühendriikides (laiemas tähenduses Põhja-Ameerikas) elav rassirühm, kelle esivanemad või üks esivanematest on pärit Aafrika mandrilt.[viide?] 2020. aasta rahvaloenduse järgi moodustavad afroameeriklased 12 protsenti USA elanikkonnast. Afroameeriklasi veeti Aafrikast Ameerikasse orjadeks alates 16. sajandist. Ameerikas keelati orjapidamine 1865. aastal Ameerika kodusõja tulemusel, kui vastu võeti põhiseaduse 13. parandus. 9. juulil 1869 võeti Ameerika Ühendriikide põhiseadusesse vastu afroameeriklastele valimisõiguse andmiseks 14. parandus, mis tunnistas nad riigi kodanikeks ja kuulutas nad seaduse ees võrdseks. See-eest olid nad paljudes osariikides kohustatud olema valgenahalistest eraldatud läbi niinimetatud Jim Crow seaduste. USA-s tähistatakse afroameerika ajaloo kuud alates 1926. aastast. Samas suhtuti sel ajal mustanahalistesse kui alamasse rassi ja kriminaalidesse.[viide?] 1960.–1970. aastatel hoogustus Ameerikas afroameeriklaste inimõiguste-alane liikumine, millega nõuti endale valgenahalistega võrdseid õigusi. Liikumine nõudis ka sõna negro ("neeger") kõrvale heitmist, mis paarkümmend aastat varem oli asendanud sõna colored ("värviline"). Mustanahaliste rassile inimõiguste nõudmine laienes ka Lääne-Euroopasse. Algselt oli soovitatav kutsuda mustanahalisi sõnaga black ("must"). Hiljem leiti, et Ameerika mustanahaliste kohta on sobivam sõna siiski "afroameeriklane". See sõna rõhutab peale rassi ka identiteedi aluseks olevat kultuuripärandit.[viide?] Postsotsialistlikes riikides kasutatakse Aafrika päritolu inimeste kohta enamasti sõnaga "neeger" sarnast sõna. Seda ei peeta halvatähenduslikuks. Lääne mõjul on siiski hakatud poliitilise korrektsuse huvides kasutama avalikult rohkem terminit "afroameeriklane".[viide?] Sõnal "värviline" (coloured) on paljudes keeltes üldjuhul halvatähenduslik maik.[viide?] Afroameerika töölaulud Negriidne rass Mustad Pantrid Afroameerika kirjandus Jin, Connie Hanzhang; Talbot, Ruth; Wang, Hansi Lo (13. august 2021). "What The New Census Data Shows About Race Depends On How You Look At It". NPR. Vaadatud 26. detsembril 2023. "Slavery and Civil War". LII / Legal Information Institute (inglise). Vaadatud 20. detsembril 2023. "13th Amendment". LII / Legal Information Institute (inglise). Vaadatud 20. detsembril 2023. "Fourteenth Amendment | Definition, Summary, Rights, Significance, & Facts". www.britannica.com (inglise). 20. detsember 2023. Vaadatud 26. detsembril 2023. Smith, Tom W (1992), "Changing Racial Labels: From 'Colored' to 'Negro' to 'Black' to 'African American'.", The Public Opinion Quarterly, OUP, AAPOR, 56 (4): 497–499, DOI:10.1086/269339, JSTOR 2749204
Prithvi

Prithvi Bir Bikram Shah (18. august 1875 – 11. detsember 1911) oli Nepali kuningas aastatel 1881 kuni 1911.
Aakre raamatukogu

Aakre raamatukogu on rahvaraamatukogu Tartu maakonnas Elva vallas Aakre külas. Alates 2018. aastast on raamatukogu Elva valla haldusalas, enne seda oli Valga maakonna Puka valla haldusalas. Aakre raamatukogu rajati 1926. aastal. Raamatukogu tegutses Aakre vallamajas ja kandis nime Aakre Valla Raamatukogu. 1933. aastal asus 500 eksemplariga raamatukogu veel vallamajas, aga mingil ajal koliti Aakre rahvamajja. 1940. aastal laenutas rahvamajas raamatuid õpetaja Jaan Tober. 1941 . aastal loodi Aakre Valla Raamatukogu. Raamatukogu kasutuses oli kaks ruumi Rebaste rahvamajas. Kogus oli 830 eksemplari. Teise maailmasõja ajal kogu osaliselt hävis. 23. septembrist 1944 tegutses Aakre Valla Keskraamatukogu. 1948. aasta lõpus oli raamatuid 2070 eksemplari, lugejaid 119 ning laenutusi 4658. 1956. aastal tehti raamatukogu ruumides remont. Raamatud mahtusid neljale riiulile ja kahte riidekappi. 1957. aastal ühendati mõned Elva rajooni (eksisteeris aastatel 1950–1962) rahvamajad raamatukogudega. Ka Aakres (kuulus Elva rajooni) ühendati raamatukogu ja sellest 200 meetri kaugusel üle tee asunud rahvamaja – päeval käis rahvas raamatukogus, õhtul aga rahvamajas. 1964. aastal koliti raamatukogu Aakre Algkooli alumisele korrusele. 1967. aastal kolis raamatukogu sama maja teisele korrusele. 1972. aastal oli ruume vaja Aakre Eriinternaatkoolile ja raamatukogu viidi Rõngu külanõukogu piiriäärsesse Eduard Lambile kuulunud suurde kivimajja, kus see mahutati ühte väikesesse tuppa. Talvel puudus majale juurdepääs ning lugejate vähesuse tõttu ähvardas raamatukogu sulgemine. Varsti leiti avaramate ruumide ja parema ligipääsuga koht kolhoosikontori vastasmajas. 1983. aastal tehti raamatukogus remont ja lastefond sai eraldi ruumi. 1985. aasta veebruarist kuni 1986. aasta aprillini käis Aakre raamatukoguhoidja lapsepuhkuse tõttu raamatuid laenutamas Puka raamatukoguhoidja. Lugejaid teenindas ka Valga Keskraamatukogu raamatubuss. 1993. aastal otsustati, et raamatukogu saab kolm ruumi endise Aakre kolhoosi kontori esimesel korrusel. Remont ja kolimine toimusid 1994. aastal. Samas majas asub ka rahvamaja. 2000. aastal kolis raamatukogu maja teisele korrusele. Raamatukogu sai endale neli ruumi (85 m²). 2007. aastal läks raamatukogu üle elektroonilisele laenutusele. Jaan Tober 1945–1947 Endla Valder 1947–1950 Liidia Mõttus 1950–1954 Erna Salumets (Tuvi) 1954–1955 Maimo Kurg (Zirk, Kallas) 1955–1972 Aino Kruusamäe (Pikker) 1974 Ly Värk (Haaviste) 1981–1984 Aino Pikker 1984–1995 Kaja Vindi alates 1995 Riina Siik Puka raamatukogu Kuigatsi raamatukogu Valgamaa rahvaraamatukogud 1920–2010. Valga, 2010 Valga Keskraamatukogu arhiiv. Valga rajooni/maakonna raamatukogude aastaaruanded 1956–2014 Aakre raamatukogu veebisait
Michel Ney

Michel Ney (prantsuse hääldus: ​[miʃɛl ˈnɛ], tuntud kui marssal Ney; 10. jaanuar 1769 – 7. detsember 1815) oli Prantsusmaa sõjaväelane ja sõjaline juht Prantsusmaa revolutsiooni sõdade ja Napoleoni sõdade ajal, Elchingeni hertsog (1808) ja Moskva vürst (1813). Ta oli üks 18-st Napoleoni nimetatud Impeeriumi marssalist. Sõdurid hüüdsid teda hüüdnimega Le Rougeaud ("punanägu"), Napoleon hüüdnimega le Brave des Braves ("vapramatest vapram").
Tee Kommunismile (Märjamaa rajooni kolhoos)

Tee Kommunismile oli aastatel 1950–1963 tegutsenud kolhoos Teenuse, Urevere ja Altküla külas. Kolhoos moodustati 1950. aastal aasta varem (1949) asutatud väikekolhooside Luiste ja Sulev ühendamisel. 1951. aastal liideti kolhoosiga Tee Kommunismile veel kaks väikekolhoosi – Pioneer ja Urevere. 1963. aastal nimetati kolhoos Tee Kommunismile Teenuse kolhoosiks. Asutamise ajal kuulus kolhoos Märjamaa rajooni Teenuse külanõukogu koosseisu, 1954. aastast Kullamaa külanõukogu koosseisu. Pärast Märjamaa rajooni likvideerimist 1962. aastal kuulus kolhoos Rapla rajooni Loodna külanõukogu koosseisu. Praeguse haldusjaotuse järgi jäävad endise kolhoosi maad Rapla maakonna Märjamaa valla territooriumile. "Teenuse Raamatukogu. Piirkonna ajaloost". Originaali arhiivikoopia seisuga 29. juuni 2016. Vaadatud 9. detsembril 2015. Arvi Paidla. Raplamaa. Siin- ja sealpool maanteed. Tallinn: Olion, 1991, lk 132 Archives Portal Europe. The National Archives of Estonia. Kolhoos Tee Kommunismile 1950–1963
Koherentism

Koherentismiks nimetatakse epistemoloogias seisukohta, mille kohaselt saavad uskumused oma õigustuse tänu nende seostele teiste uskumustega. Uskumus on õigustatud siis, kui see kuulub mingisse koherentsesse uskumuste süsteemi. Teadusfilosoofias püütakse nii induktsionismi kui ka falsifikatsionismi puhul loodusteaduslikke väiteid õigustada tuginedes teistele konkreetsetele loodusteaduslikele väidetele. Mõlemad peavad jagu saama kriteeriumiprobleemist: iga õigustus peab omakorda olema õigustatud, nii et tekib lõputu regress. Regressiargumendi abil on õigustatud fundatsionalismi kui üht väljapääsu lõputust regressist. Fundatsionalism väidab, et on olemas mõned baasväited, mis õigustamist ei vaja. Nii induktsiooni kui ka falsifikatsiooni puhul on tegemist fundatsionalismiga, kuivõrd nad toetuvad baasväidetele, mis tulenevad otseselt vaatlustest. Asja teeb keeruliseks küsimus, kuidas baasväited vaatlusest tuletatakse. Vaatlus tugineb uskumuste komplektile. Tundub, et vaatluse puhul ei saa rääkida baasväitest, sest näiteks Veenuse ülemineku vaatlus nõuab väga palju mitmesuguseid baasuskumusi, näiteks teleskoopide optiliste omaduste, teleskoobi aluse mehaanika ja taevamehaanika kohta. Alternatiiviks on koherentism, mis väidab, et väiteid saab õigustada sellega, et nad kuuluvad koherentsesse süsteemi. Teaduse puhul võetakse selleks süsteemiks tavaliselt indiviidi või teadlaste kogukonna uskumuste täielik kogum. Koherentistlikku lähenemist teadusele pooldas Willard Van Orman Quine. Veenuse ülemineku vaatlust õigustab see, et ta on koherentne meie uskumustega optikast, teleskoobialustest ja taevamehaanikast. Kui see vaatlus on mõnega nendest abiuskumustest vastuolus, siis tuleb vasturääkivuse kõrvaldamiseks süsteemi kohandada. Tõe koherentsusteooria