laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Magnus Villota

Magnus Villota (sündinud 11. veebruaril 1998 Pärnus) on Eesti jalgpallur (keskkaitsja), kes mängib Eesti Premium liiga klubis Pärnu JK Vaprus. Uuendatud seisuga 26. november 2023 Eesti karikas IV liiga võitja, Väikesed karikavõistlused, Üleminekumängud 1 mäng Väike karikas ja 2 mängu IV liiga võitja 1 värav Väike karikas ja 1 värav IV liiga võitja Kõik mängud üleminekumängudel Pärnu Jalgpalliklubi IV liiga lõuna: 2014 IV liiga võitja: 2014 Pärnu JK Vaprus Esiliiga: 2020 Magnus Villota Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel Magnus Villota koondise statistika Eesti Jalgpalli Liidu kodulehel Transfermarkti profiil
Kieli kanal

Kieli kanal (saksa keeles Nord-Ostsee-Kanal, varem Kaiser-Wilhelm-Kanal) on 98,7 km pikkune kanal, mis ühendab Põhjamerd Läänemerega. Kanali läbimisega lüheneb laevade teekond umbes 280 meremiili (519 km) võrreldes teekonnaga ümber Jüüti poolsaare. Kanali keskmine sügavus on 11 m ning laius on vahemikus 102–214 m. Kieli kanal on üks maailma tihedaima liiklusega kanaleid. Tänapäeval ei mahu suuremad laevad enam kanalist läbi. Kanali avas 20. juunil 1895 Saksa keiser Wilhelm II. Suurim laeva pikkus 235 m Suurim aluse laius 32,5 m Mageveesüvis 9,5 m, kui laeva pikkus on kuni 160 m Süvis alustel pikemad kui 160 m kooskõlas tabeliga Kõrgus veepinnast 40 m (teatamine alates 37 meetrist) Suurim kiirus 8,1 sõlme = 15,0 km/h Veose kirjeldus Kanali ametlik koduleht (inglise ja saksa keeles) Navigation Rules Kkiel canal (PDF)
Dobšiná

Dobšiná (saksa keeles Dobschau, ungari keeles Dobsina) on linn Slovakkias Košice maakonnas Rožňava ringkonnas. Linna lähedal asub Dobšiná jääkoobas, mis kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. Dobšiná asub Slovaki maagimäestiku nõlvadel, Rožňavast ligikaudu 21 km põhjaloodes. Linnast põhjas asub Slovaki Paradiisi rahvuspark. Dobšinát on esmamainitud 1326. aastal, mil sinna saabusid saksi kaevurid. Alates 15. sajandi lõpust on Dobšinát dokumentides nimetud linnaks ("civitas"). Piirkonnas kaevandati kulda, hõbeda ja niklit, hiljemrauamaaki, vaske, koobaltit ja elavhõbedat. 1556. ja 1584. aastal rüüstasid linna türklased. 17. sajandil kujunes Dobšiná oluliseks terasetootmise keskuseks. Vanema erialase kirjanduse andmetel ehitati esimene kõrgahi Dobšiná lähedale 1680. aastal. Arhiividokumentides mainitakse Dobšina esimest kõrgahju aga alles 1722. aastal. 1897. aastal koobalti ja nikli kaevandamine Dobšinás lõpetati. Rauamaaki kaevandati kuni 1970. aastani. 1945. aastal saadeti linna saksa rahvusest elanikkond riigist välja. 18. mail 1945 Přerovi veresaunas hukatud 267-st saksa rahvusest tsiviilisikust olid 131 pärit Dobšinást. Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dobšiná elanikest slovakke 84,14%, mustlasi 3,63%, tšehhe 0,33% ja ungarlasi 0,31%. Rahvus oli teadmata 11,29%-l elanikest. Šternberk, Tšehhi Teistungen, Saksamaa Sajószentpéter, Ungari Kobiór, Poola Rudabánya, Ungari Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku Dobšinská ľadová jaskyňa cave Slovakia Travel. Vaadatud 30. aprillil 2023 Z histórie Dobšinej Farnosť Dobšiná. Vaadatud 30. aprillil 2023 Dobsina, Dobšiná Explore Carpathia. Vaadatud 30. aprillil 2023] Dobšiná - História E-OBCE.sk. Vaadatud 30. aprillil 2023 História mesta Mesto Dobšiná. Vaadatud 30. aprillil 2023 Abandoned Dobšiná mines in Slovakia - the Flos Ferri Heaven Mineral Expert. Vaadatud 30. aprillil 2023 Das Schicksalsjahr der Karpatendeutschen Kulturstiftung der deutschen Vertriebenen für Wissenschaft und Forschung. Vaadatud 30. aprillil 2023 Number of population by ethnicity in the municipality Dobšiná at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 30. aprillil 2023
Deutsch Jahrndorf

Deutsch Jahrndorf ([ˌdɔʏtʃ ˈjaːɐ̯ndɔʁf]) on vald (Gemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas. See asub mõne kilomeetri kaugusel nii Ungari kui ka Slovakkia piirist. Deutsch Jahrndorf on Austria idapoolseim vald, mis asub 17. meridiaanil ida pool, ja Saksa keeleruumi idapoolseim vald pärast 1945. aastat ja sakslaste väljasaatmist. Endine Ungari küla läks koos Burgenlandiga pärast Esimest maailmasõda Austria vabariigile. Külma sõja ajal, või vahetult pärast Teist maailmasõda kuni 1989. aasta Nõukogude režiimi vastaste revolutsioonideni oli Deutsch Jahrndorf idapoolseim lääneliku turumajandusega vald Kesk-Euroopas. See asub kaugemal idas kui kogu endine Ida-Saksamaa, ja on kaugemal idas kui Poola ning endiste Tšehhoslovakkia ja Jugoslaavia osad, mis kõik olid kommunistlikud riigid "Raudse eesriide" taga. Hamuliakovo, Slovakkia Rajka, Ungari Jarovce Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019.
Desenzano del Garda

Desenzano del Garda (brescia keeles Dezensà) on linn ja vald Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis Garda järve edelakaldal. Piirneb Castiglione delle Stiviere, Lonato, Padenghe sul Garda ja Sirmione vallaga. Maastik Desenzano ümbruses San Martino torn Sirmione poolsaar ja Garda järv Desenzanost vaadatuna Loss Desenzanos Tuletorn sadama lähedal Desenzano sadam Tänav vanalinnas
Edelstal

Edelstal on väikelinn (Gemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas. 9. sajandil oli seal, Rooma kindluse Carnuntumi lähedal avaaride asula. Linna purustasid 1529. ja 1683. aastal türklased. Enne Trianoni rahulepingut oli see Ungari kuningriigis Mosoni maakonna Rajka (ungari: Jaras) ringkonnas. 1785. aastal kolis perekond List (hilisem Liszt) sealt Kittseesse (Köpcsény), Adam Liszt (helilooja isa) sündis seal. Linnas on 1740. aastast pärit pühale Stephanile pühitsetud roomakatoliku kirik. Lähedalasuvatest Römerquelle allikatest pärit mineraalvett on villitud alates 1890. aastast. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Kráľovský Chlmec

Kráľovský Chlmec (kuni 1948. aastani Kráľovský Chlumec, ungari keeles Királyhelmec) on linn Slovakkias Košice maakonnas Trebišovi ringkonnas. Kráľovský Chlmec asub Ungari piirist 5 km ja Ukraina piirist ligi 11 km kaugusel, Trebišovist umbes 29 km kagus. Asulat on esmamainitud 1214. aastal Lelesi kloostri omandina. 14. sajandi keskpaiku asusis piirkonda elama saksa ümberasujad. Kráľovský Chlmec sai linnaõigused 1461. aastal ja kuulus seejärel erinevatele ungari aadliperekondadele. Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kráľovský Chlmeci elanikest ungarlasi 72,12%, slovakke 23,55%, mustlasi 1,34%, tšehhe 0,19% ja ukrainlasi 0,16%. Rahvus oli teadmata 2,3%-l elanikest. Ferencváros, Ungari Felsőzsolca, Ungari Kisvárda, Ungari Kanjiža, Serbia Rakovník, Tšehhi Sfântu Gheorghe, Rumeenia Berehove, Ukraina Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku “Kralovsky Chlmec” –Encyclopaediaof Jewish communities, Slovakia (Královský Chlmec, Slovakia) JewishGen. Vaadatud 30. aprillil 2023 Number of population by ethnicity in the municipality Kráľovský Chlmec at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 30. aprillil 2023
Juri Koroljov

Juri Koroljov on mitme inimese nimi: Juri Koroljov (kabetaja), Venemaa kabetaja Juri Koroljov (võimleja), Venemaa võimleja ...
Giraltovce

Giraltovce (ungari keeles Girált, russiini keeles Ґіралтівцї) on linn Slovakkias Prešovi maakonnas Svidníki ringkonnas. Giraltovce asub Madal-Beskiidide nõlvadel Topľa jõe ääres, Prešovist ligi 24 km kirdes. Giraltovcet on esmamainitud 1383. aastal. Teistel andmetel on Giraltovcet esmakordselt maininitud 1341. aastal. Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Giraltovce elanikest slovakke 86,78%, mustlasi 2,05%, russiine 0,3%, tšehhe 0,17% ja ungarlasi 0,15%. Rahvus oli teadmata 10,17%-l elanikest. Ustrzyki Dolne vald, Poola Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku Miasto Giraltovce Powiat Bieszczadzki. Vaadatud 30. aprillil 2023 História mesta Mesto Giraltovce. Vaadatud 30. aprillil 2023 Number of population by ethnicity in the municipality Giraltovce at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 30. aprillil 2023
Otto Tigane

Otto Tigane (3. veebruar 1901 Kastolatsi, Otepää vald – 13. jaanuar 1992 Räpina) oli Räpina Aianduskooli õpetaja, viljapuude aretaja ja aiandusraamatute autor. Otto Tigane sündis Mihkel ja Leena Tigase pere neljanda lapsena. Ta alustas haridusteed Väimela algkoolis. Hiljem õppis Võru Poeglaste Reaalgümnaasiumis, mille lõpetas 1923. aastal. Osales kooliõpilasena Eesti Vabadussõjas ja sai 1919. aasta augustis haavata. Teda raviti Tartu sõjaväehaiglas. Aastatel 1923–1929 õppis ta Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas. Kuulus üliõpilasseltsi Põhjala. Esimese praktika sai Tartus ülikooli õppe-katseaias ja K. Willi puukoolis. 1929. aasta aprillist 1930. aasta juulini täiendas Otto Tigane end Saksamaal Pillnitzi kõrgemas aianduskoolis. Eestisse naastes töötas aasta aianduse-mesinduse nõuandjana Virumaal. 1931. aastal läks Otto Tigane õpetajaks Vahi aianduse ja mesinduse kooli, kus töötas 1944. aastani. 10. jaanuaril 1945 alustas ta tööd Räpina Aianduskooli õpetajana. Tigane läks pensionile 1. septembril 1970, kuid jätkas Räpina Aianduskoolis õpetamist 1985. aastani. Otto Tigane oli üks kahest Vabadussõja veteranist, kes avas katte 24. juunil 1989 taasavatud Vabadussõja Räpina mälestussambalt. Ta suri 13. jaanuaril 1992 Räpinas ning on maetud Ristipalo kalmistule. Otto Tigane on seotud[viide?] Eesti Vabariigi esimeste[viide?] suuremate puuviljaaedade rajamisega[viide?]. Ta pani aluse Räpina Aianduskooli puuviljanduse kollektsiooniaedadele ja õppekabinetile. Tigane keskendus viinapuude kasvatamisele avamaal, vormpuude kujundamisele ja kääbusviljapuude kasvatamisele. Tema initsiatiivil hakkas aianduskool kasvatama ja müüma kääbusviljapuude istikuid. Ta oli üks esimesi, kes hakkas Eestis kasutama uusi võtteid viljapuude võrade kujundamisel. Otto Tigane on kirjutanud raamatu "Kääbusviljapuude kasvatamine" (1960), suure osa õpikust "Puuvilja- ja marjakasvatus" (1968), kääbusviljapuude osa raamatus "Aiapidaja käsiraamat" ja palju artikleid erialaajakirjades. Ta on tõlkinud õppekirjandust. 1979 – Tööveterani medal. Surume kätt Otto Tigasel. Koit, nr. 13, 2.02.1971, lk 2 Võru Gümnaasiumi tänavune lend. Võrumaa, 13.06.1923, lk 3 Teated sõjameestest. Postimees, nr. 180, 25.08.1919, lk 3 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944. Vaadatud 01.05.2023 Uus aiandusnõuandja Virumaale. Virulane, 20.09.1930, lk 5 Surume kätt Otto Tigasel. Koit, nr. 14, 3.02.1981, lk 4 Jaan Kivistik – Õpetaja suure algustähega. Aeg & Vaim = Tempus & Spiritus, 25.04.2016, lk 10 Ühe leitud Vabadussõja mälestussamba lugu. Räpina Rahvaleht, 15.06.2014, lk 5 Surume kätt Otto Tigasel. Koit, nr. 14, 3.02.1976, lk 4 Autasustamisi. Koit, nr. 148, 18.12.1979, lk 1 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Someșul Mare

Someșul Mare (ungari keeles Nagy-Szamos) on jõgi Rumeenias. Jõgi saab alguse Rodna mägedes ja voolab läände. Dej linna lähistel ühineb Someșul Mici jõega Someși jõeks. Jõe pikkus on 130 km, valgala pindala 5033 km². Jõe ääres asuvad Sângeorz-Băi, Beclean, Năsăud ja Dej.  Someșul Mare – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Holíč

Holíč (kuni 1946. aastani Holič, saksa keeles Weißkirchen (an der March), Holitsch, ungari keeles Holics) on linn Slovakkias Trnava maakonnas Skalica ringkonnas. Holíč asub Zahorska Nižina madalikul Tšehhi piirist kolme ja poole kilomeetri kaugusel, Skalicast ligikaudu 6 km edelas. Asulat on nimega Wywar esmamainitud 1205. aastal. Linnas asub barokk-stiilis Holíči loss, mis on alates 1970. aastast riikliku kaitse all. Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Holíči elanikest slovakke 89,63%, tšehhe 2,18%, ukrainlasi 0,63% ja mustlasi 0,28%. Rahvus oli teadmata 6,57%-l elanikest. Hodonín, Tšehhi Hollabrunn, Austria Gložan, Serbia Malojaroslavets, Venemaa Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021 na Slovensku Holíč Tourist Channel. Vaadatud 30. aprillil 2023 Holíč Castle Navicup. Vaadatud 30. aprillil 2023 Number of population by ethnicity in the municipality Holíč at 1. 1. 2021 Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2021. Vaadatud 30. aprillil 2023
Cristofano Allori

Cristofano Allori (17. oktoober 1577 Firenze –1. aprill 1621 Firenze) oli itaalia maalikunstnik, kunstnik Alessandro Allori poeg, hilise Firenze koolkonna maneristliku suuna esindaja. Allori õppis maalimist isa käe all. Seejärel suundus ta õppima Gregorio Pagani juurde, kes oli üks tolleaegse Firenze silmapaistvamaid maalikunstnikke. Hiline Firenze koolkond taotles Veneetsia koolkonna rikkalike värvide ühendamist Firenze koolkonnale omase täpse joonistusega. Nähtavasti õppis Allori ka Lodovico Cardi juures. Cristofano Allori pälvis tuntuse nii oma portreede kui ka dramaatiliste piibli- ja mütoloogiaaineliste maalidega. Tema looming paistab silma looduse täpse järgimise ning selle kujutamise tundlikkuse ja tehnilise täpsuse poolest. Tema tehnilisi oskusi tõendab see, et mitut koopiat, mille ta oli teinud Antonio da Correggio töödest, peeti minevikus Correggio enese tehtud duplikaatideks. Kuid tema suur nõudlikkus piiras tema tööde arvu. "Ristija Johannes" (1612, Firenze, Palazzo Pitti "Maddalena portree" "Juudit Olovernese peaga" (1613) "Francesco ja Caterina Medici"
Britain's Got Talent

Briti talendisaade (Britain's Got Talent sageli lühendatult BGT) on televisioonis ülekantav Briti talendisaadete võistlus ja osa ülemaailmsest frantsiisist Got Talent, mille on loonud Simon Cowell. Seda juhivad Anthony McPartlin ja Declan Donnelly (kõnekeeles tuntud kui Ant & Dec), seda produtseerivad nii Thames (endine Talkback Thames) kui ka Syco Entertainment, levitab Fremantle ning see edastatakse ITV-s igal aastal (v.a 2021) kevade lõpus kuni suveni. Saade oli algselt ette nähtud tootmiseks 2005. aastal, kuid võtted peatati ITV ja saate algselt kavandatud juhi vahelise vaidluse tõttu. Pärast America's Got Talenti edu sel aastal jätkus tootmine ja programm esilinastus lõpuks 9. juunil 2007. See on kasutuses enam kui 69 riigis vormingus „Got Talent”, mis sarnaneb Fremantle tootetud Idoli ja X Factori vormingutes kirjeldatule. Erinevalt nendest saadetest esitleb Got Talent lisaks laulmisele ka teisi kunstivaldkondi. 2014. aasta aprillis nimetas Guinnessi rekordite raamat selle formaadi maailma kõigi aegade edukaimaks reality-TV formaadiks. Cowell ütles: "Olen väga uhke, et Got Talent on kodumaine Briti saade. Võlgneme selle edu grupile väga andekaid produtsente üle kogu maailma, kes on selle teoks teinud. Ja muidugi hämmastavale talendile."
Inertsiaalne navigatsioonisüsteem

Inertsiaalne navigatsioonisüsteem (INS) on navigatsioonivahend, mis kasutab arvutit, liikumisandureid (kiirendusmõõtureid) ja pöörlemisandureid (güroskoope), et pidevalt jälgida sõiduki, näiteks lennuki või laeva asukohta, orientatsiooni ja kiirust, ilma, et oleks vaja väliseid viiteid või signaale. Muud seadmed, mis on seotud inertsiaalse navigatsiooniga, on näiteks inertsiaalne juhtimissüsteem ja inertsiaalne mõõteühik (IMU). INS ei suuda enda asukohta ise arvutada, seetõttu algne asukoht tuleb manuaalselt sisestada näiteks GPS abil või muul viisil. Kiirendusmõõturid mõõdavad sõiduki lineaarkiirendust kolmemõõtmeliselt, güroskoobid aga sõiduki nurkkiirust või pöörlemist ümber kolme telje. Arvuti töötleb saadud andmeid ja arvutab reaalajas välja sõiduki asukoha, kiiruse ja orientatsiooni ning uuendab kohe enda asukohta saadud andmete põhjal. INS-il on palju rakendusi, alates sõjalennukitest ja allveelaevadest kuni kommertslennukite ja kosmosesondideni (space probe). INS-i saab kombineerida ka muude navigatsioonivahenditega, nagu GPS või radar, et pakkuda veel täpsemaid navigeerimis- ja juhendamisvõimalusi. INS on oma arengu käigus toonud uuendusi navigeerimisse ja juhtimisse, võimaldades täpsust ja autonoomiat sõjalistes, kaubanduslikes ja kosmosega seotud rakendustes. INS-i täpsus sõltub andurite kvaliteedist ja kalibreerimisest, samuti arvutialgoritmide stabiilsusest ja töökindlusest. Anduri müra, temperatuurimuutuste või mehaanilise vibratsiooni tõttu võib INS-is esineda vigu. Nende vigade minimeerimiseks tuleb INS-i perioodiliselt kalibreerida ja väliste viidete abil korrigeerida. Vanemad inertsiaalsed süsteemid (1970. ja 1980. aastate algus) võisid eksida kuni 2 nm/h. Kaasaegsetes inertsiaalsüsteemides on veamäär tavaliselt 0,6 nm/h. INS-i peamine eelis on see, et see on täielikult iseseisev ja sõltumatu välistest signaalidest. GPS ja raadiosignaale on võimalik segada ja summutada. INS võib töötada mistahes keskkonnas süvamerest avakosmoseni ning pakkuda täpset navigatsiooniteavet isegi piirkondades, kus välised viited ei ole kättesaadavad või usaldusväärsed. INS ei võta vastu ega kiirga tuvastatavat kiirgust ja ei vaja välist antenni, mis võiks olla leitav radari järgi. "Basic Principles of Inertial Navigation" (PDF). Vaadatud 6. aprillil 2023. {{netiviide}}: |eesnimi= nõuab parameetrit |perekonnanimi= (juhend) "Inertial Navigation Systems". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. märts 2023. Vaadatud 6. aprill 2023. {{netiviide}}: |eesnimi= nõuab parameetrit |perekonnanimi= (juhend) Groves, P. D. (2013). Principles of GNSS, Inertial, and Multisensor Integrated Navigation Systems (inglise). Titterton, D. H.; Weston, J. L. (2004). Strapdown inertial navigation technology (2 trükk). Peter Peregrinus Ltd.
Ševtšenkove (Odessa oblast)

Ševtšenkove (ukraina keeles Шевченкове) on küla Ukrainas Odessa oblastis Izmajili rajoonis. See asub 63 km kaugusel rajooni keskusest Izmajilist ja 28 km kaugusel Dzinilori raudteejaamast. Ševtšenkove lähedal asub suur hulk Doonau jõgikonda kuuluvaid veehoidlaid. 2001. aasta rahvaloenduse andmeil oli külas 5625 elanikku. Küla pindala on 6,37 km².[viide?] 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ševtšenkove elanikest suurem osa ukraina keelt kõnelevad inimesed (96,85%). Kultuurimaja Apostel Johannese kiriku kuppel (aastast 2023 — Ukraina Õigeusu Kirik) Baptisti kiriku fassaad, mida nimetatakse ka evangeeliumi majaks Чисельність населення (перепис населення) на 5 грудня 2001 року // Державний комітет статистики України.  Ševtšenkove – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
COVID-19 pandeemia mõju lennundustööstusele

COVID-19 pandeemial oli märkimisväärne mõju lennundustööstusele, kuna laialdased reisipiirangud ja vähenenud nõudlus viis reisijate arvu ja lennuettevõtjate tulude järsu vähenemiseni kogu maailmas. 2020. aastal teatas Rahvusvaheline Lennutranspordi Ühendus (IATA), et ülemaailmne reisijatevedu vähenes 2019. aastaga võrreldes 66% ja tulude vähenemine on hinnanguliselt 370 miljardit dollarit . Pandeemia mõju lennundustööstusele muutis kogu sektorit ning lennufirmad, lennujaamad ja nendega seotud tööstusharud seisid silmitsi märkimisväärsete väljakutsetega . Paljud lennufirmad pidid peatama suure osa oma lennukiparkidest, vähendama marsruute ja teenuseid ning koondama töötajaid . Lennujaamade liiklus vähenes oluliselt, mõned sunniti täielikult sulgema või tegevust vähendama . Pandeemia avaldas mõju turismitööstusele, kuna paljud riigid sulgesid oma piirid rahvusvahelistele külastajatele ja kehtestanud reisijatele karantiininõuded . See viis rahvusvaheliste reiside märkimisväärse vähenemiseni . Lennutööstus reageeris pandeemiale, rakendades reisijate ja personali ohutuse tagamiseks mitmesuguseid meetmeid, sealhulgas tõhustatud puhastusprotseduure, sotsiaalseid distantseerumise meetmeid ja isikukaitsevahendite kasutamist . Need meetmed suurendasid ka lennuettevõtjate kulusid, mõjutades veelgi nende finantstulemusi . Valitsused üle maailma on toetanud ka lennundustööstust selliste meetmetega nagu rahaline abi ja laenutagatised . Paljud lennufirmad näevad aga endiselt vaeva, et toime tulla pandeemia jätkuva mõjuga ja tööstuse pikaajaline tulevik on endiselt ebakindel . International Air Transport Association. (2020). "COVID-19: Impact on Air Transport"[alaline kõdulink]. [Kasutatud 22 märts 2023]. Norton Rose Fulbright. (2020). "COVID-19: The impact on the aviation industry". [Kasutatud 22 märts 2023]. Taneja, N. K. (2020). "The Aviation Industry After COVID-19". Journal of Air Transport Management, 89, 101875. [Kasutatud 22 märts 2023]. International Civil Aviation Organization. (2021). COVID-19 and Aviation. [Kasutatud 22 märts 2023]. Airlines for America. (2021). COVID-19 Information and Resources. [Kasutatud 22 märts 2023].
Domilson Cordeiro dos Santos

Domilson Cordeiro dos Santos (tuntud enam nime Dodô järgi; sündinud 17. novembril 1998 Taubatés) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Fiorentina. Ta alustas jalgpalli mängimist kodulinnaklubis Esporte Clube Taubaté. 2014. aastal liitus ta Coritibaga, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Brasiilia kõrgliigas 2016. aastal. 2017. aasta novembris sõlmis ta lepingu Ukraina kõrgliigaklubiga Donetski Šahtar. Hooajal 2018/19 oli ta laenul Portugali kõrgliigaklubis Vitória de Guimarães. 2022. aasta juulis sõlmis ta lepingu Fiorentinaga. Aastatel 2015–2020 mängis Dodô Brasiilia noortekoondistes. Coritiba Campeonato Paranaense: 2017 Donetski Šahtar Ukraina kõrgliiga: 2017–18, 2019–20, 2021–22 Ukraina karikas: 2017–18 Ukraina superkarikas: 2021 "DODO IS A VIOLA". Fiorentina. 22. juuli 2022. Vaadatud 22. juulil 2022.  Domilson Cordeiro dos Santos – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Profiil ACF Fiorentina kodulehel
Vastse-Kasaritsa lahing

Vastse-Kasaritsa lahing (4./15. september 1701) oli üks kolmest väiksemast lahingust Kagu-Eestis Wolmar Anton von Schlippenbachi Rootsi ja Boriss Šeremetjevi Vene vägede vahel. Lahing, mis toimus tänapäeva Võru maakonnas Kasaritsas, lõppes Rootsi võiduga. Peale Venemaa tsaari Peeter I üle Narva lahingus saavutatud võitu suundus Rootsi kuninga Karl XII peaarmee Laiusele talvekorterisse, kust see 1701. aasta mais Kuramaa poole lahkus. Rootsi peavägede lahkumise järel jäi Eestimaa kaitsmine Wolmar Anton von Schlippenbachile, kelle käsutuses olid vaid väiksemad ja kehvemad väekoondised, mis sisaldasid ka maakaitseväge, aadlilipkondi ja garnisonisõdureid. Narva all saadud kaotuse järel jäid venelased Eestimaal siiski sõjaliselt aktiivseks. Petserimaale koondunud Vene armee Boriss Šeremetevi juhatusel alustas peatselt sissetungi Eestimaale. Vaata ka: Räpina-Lokuta lahing ja Rõuge lahing 4. septembril ründasid venelased samal ajal Rootsi positsioone Räpina, Vastse-Kasaritsa ja Rõuge all. Sel päeval ründas Kasaritsas asuvaid Rootsi vägesid ligi 3000-meheline Vene vägi kolonel Savva Vassiljevitš Aigustovi juhatusel. Venelastel oli plaanis ilmselt Rõuges asuvad Rootsi väed siia meelitada, et sealt siis kergemini läbi murda. Rootslasi oli Kasaritsas võrdlemisi vähe: 160 ratsanikku rittmeistrite Berend Rehbinderi ja Brusini juhatusel. Siiski asus see väike üksus kohe rünnakule, ootamata neile saabuvaid abivägesid, ja põhjustas venelastele suuri kaotusi. Need abiväed, mis olid rittmeister Christoffer Rehbinderi ja kaptenleitnant Quante juhatusel, suundusid aga Rõugesse ning neile läksid järgi ka Rehbinderi ja Brusini vägi. Hiljem saabusid ka Schlippenbachi abiväed, kes suundusid Kasaritsast edasi Rõugesse. Lahingus kaotasid venelased kuskil 100–150 ja rootslased 30–50 meest. Kotšinev, Jüri. Põhjasõda maal, merel ja eesti suulises rahvapärimuses. Lk 15, 99. "ВОЕННО – ПОХОДНЫЙ ЖУРНАЛ". Vaadatud 30.04.2023. Kelch, Christian. Liivimaa kroonika järg. Lk 170–171. Palli, Heldur. Между двумя боями за Нарву : Эстония в первые годы Северной войны (1701–1704).