laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eesti asulad

Eesti asustusjaotuses on asula asustusüksus, millele on määratud lahkmejoon ja kohanimi ja mis ei ole linna kindlapiiriliste tunnustega osa. Eesti omavalitsusüksuste asulad on tänapäeval asustusjaotuse ajalooliste traditsioonide, kujunemisajaloo, rahvaarvu, paiknemise, sotsiaalmajanduslike funktsioonide ja arenguperspektiivide[viide?] ning Vabariigi Valitsuse 2004. aasta määruse "Asustusüksuse liigi, nime ja lahkmejoonte määramise aluste ja korra" järgi liigitatud järgmiselt: küla – hajaasustusega asula või üldjuhul vähem kui 300 alalise elanikuga tiheasustusega asula; alevik – üldjuhul vähemalt 300 alalise elanikuga tiheasustusega asula; alev ja linn asustusüksusena – üldjuhul vähemalt 1000 alalise elanikuga tiheasustusega asula. 2024. aasta seisuga oli Eestis 47 linna, 13 alevit, 186 alevikku ning 4457 küla. Eesti külad välismaal "Asustusüksuse liigi, nime ja lahkmejoonte määramise alused ja kord". Riigi Teataja I 2004, 82, 550. Tallinn: Riigikantselei. § 2. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaatori (EHAK) muudatused (vaadatud 15.09.2024)
Surmav Eros

"Surmav Eros" (soomekeelse originaalpealkirjaga "Surmaava Eros") on Aino Kallase triloogia, mis koosneb kolmest proosaballaadist. Need kolm on "Barbara von Tisenhusen" (1923), "Reigi õpetaja" (1926) ja "Hundimõrsja" (1928). Triloogia on eesti keelde tõlkinud Friedebert Tuglas ja raamatuna ilmus see Eesti Kirjanduse Seltsi kirjastamisel 1938. aastal.
AG Weser Seebeckwerft

AG Weser Seebeckwerft on saksa firma, mis ehitas ka parvlaeva Nordlandia, mille kodusadam oli 1998–2013 Soome.
Kolka tuletorn

Kolka tuletorn on tuletorn Lätis Kolka neeme lähedal asuval tehissaarel. Kolka neemele rajati tuletorn aastal 1875, enne seda tegutses seal tulelaev. Aastal 1884 asuti rajama tuletorni kuue kilomeetri pikkusele madalale (asub tänapäeval mandrist 5 kilomeetri kaugusel). Ehituseks vajalikud kivid toodi kohalikest soodest või siis Saaremaalt. Torni kõrgus on 21 meetrit. Tuli on valge ja paikneb merepinnast 20 meetri kõrgusel, olles nähtav kuni 10 meremiili kauguselt. Tuletorni haldab Riia sadam. Kolkas pagasta teritorijas plānojums ar grozījumiem 2010. a lk. 32 Freeport of Riga[alaline kõdulink]  Kolka tuletorn – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Tehissaar

Tehissaar on inimtegevuse tagajärjel tekkinud saar vastandina looduslike protsesside käigus tekkinud saarele. Tehissaarte suurus varieerub väikestest saarekestest, mis on rajatud näiteks vaid ehitise samba toetamiseks, kuni sellisteni, millel paiknevad suured asulad. Tänapäeval on üks levinud tehissaarte loomise viis veekogu põhja tõstmine üle veepinna pinnasematerjali lisamise abil. Tehissaari tekib ka siis, kui maismaa (näiteks poolsaar) eraldatakse saareks kanali rajamisega või ujutatakse teatud territoorium paisu abil veega üle, nii et kõrgemad paigad jäävad saartena veepinnale.
Leo Tõnisson

Leo Tõnisson (22. veebruar 1922 Pärnu – 28. juuli 2015) oli eesti kunstipedagoog. Ta lõpetas 1941. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1941–1956 oli ta asumisel Kirovi oblastis Molotovi rajoonis. 1970. aastal lõpetas ta kunstiõpetajana Tallinna Pedagoogilise Instituudi. Ta töötas aastatel 1958–1995 Tallinna 24. Keskkoolis (Tallinna Kunstigümnaasiumis) kunstiainete õpetajana ja õppealajuhatajana. Ta on uurinud kunstiõpetuse mõju õpilase arengule ja avaldanud ajakirjanduses kunstikasvatusalaseid artikleid. Ta oli haridusministeeriumi kunstiõpetuse ainekomisjoni ja Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi liige. Tema isa Aleksander Tõnisson oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor, 1918), Tartu linnapea ja Tallinna ülemlinnapea. 1989 Eesti NSV teeneline õpetaja 2007 Kaitseministeeriumi teeneteristi III klass "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. jaanuar 2015. Vaadatud 2. augustil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Leo Tõnisson (Eesti Entsüklopeedias) Suri teenekas kunstiõpetaja Leo Tõnisson See on lugu minu vanaonust Leo Tõnissonist tema emast Selma Tõnissonist ja minu vanaisast Aleksander Tõnissonist, keda ma väga armastasin (Geni.com)
Markiplier

Mark Edward Fischbach (tuntud kui Markiplier; sündinud 28. juunil 1989 Honolulus Hawaiil) on videomängude kommentaator ja juutuuber. Enamjaolt keskendub ta õudus- ja põnevusmängudele. 2021. aasta jaanuari seisuga on ta YouTube'i kanalil üle 28 miljoni tellija ja ta videod on kogunud üle 14 miljardi vaatamise, mis tähendab, et see kanal on vaadatavuselt Youtube'is 10. kohal. Ta on tegelenud ka heategevusega ning 2021. aasta alguse seisuga on ta kogunud annetustena üle 3 miljoni USA dollari[viide?]. Näiteks 2018. aastal 20 miljoni tellija tähistamiseks kuulutas ta, et annetab kogu oma kalendrite müügist 48 tunni jooksul kogutud tulud Vähiuuringute Instituudile (Cancer Research Institute). Ta kogus selle kampaania jooksul üle 490 000 USA dollari.[viide?]
Hermann von Buxhövden

Hermann von Buxhövden, Tartu piiskopina Hermann I (1163 – pärast 1248) oli saksa päritolu Liivimaa kirikutegelane ning Lihula ja Tartu piiskopkonna piiskop, Hermann oli nii Tartu piiskopkonna ilmalik maaisand, Saksa-Rooma riigi riigivürst, kui ka vaimulik valitseja. Hermann sündis tõenäoliselt Alam-Saksimaal Bremenist põhjas asuvas Bekeshövedes, kus asus perekonna pealoss. Ta oli pärit ühiskondlikult silmapaistvast perekonnast, 12. sajandi lõpus oli kümme Buxhoevedenite perekonna liiget Hamburgi ja Bremeni peapiiskopkonnas kõrgetel ametikohtadel. Hermanni ema Aleydis oli Hamburgi ja Bremeni peapiiskopi Hartwig II poolõde. Hartwig II oli koos paljude teiste kloostrivendadega teinud kaasa Friedrich I Barbarossa aegse ristisõja pühale maale.[viide?] Hermannil oli viis venda: Theoderich, Engelbert, Albert, Rothmar ja Johannes. Hermann von Buxhövdeni vennad omandasid Vana-Liivimaal mõjuvõimsad ametikohad: vend Albert von Buxhövden oli Riia piiskop ja vend Rothmar von Buxhövden sai Hermanni toetusel Tartu toomkapiitli toompraostiks. Hermann määrati oma venna Riia peapiiskopi Alberti poolt 1219. aastal Lihula (Leal) piiskopkonna piiskopiks, kuid kuna Lihula vallutasid rootslased, kes peagi saarlaste poolt välja löödi, siis ei saanud Hermann oma ametikohustusi seal reaalselt täitma hakata. Lihula piiskopikoha asemel nimetati ta 1224. aastal Tartu esimeseks piiskopiks, kelleks ta jäi kuni 1247. aastani. Tartu piiskopina kasutas ta oma võimu kindlustamiseks sugulus- ja hõimlussidemeid, Hermann läänistas enda valduses olnud piiskopkonna maad lähisugulastele: Ugandi maakonna keskne kihelkond Otepää läks Hermanni vennale Theoderich de Ropale, Puhja anti Hermanni õemehele Engelbert von Thysenhusenile. Tarbatu kihelkonna aga jättis piiskop endale ja toomkapiitlile. Oma venna Rothmar von Buxhövdeni seadis Hermann Tartusse toompraostiks ja annetas toomkapiitli ülalpidamiseks samuti 24 küla. 1225. aastaks ehitati Hermanni korraldusel Otepääle esimene kivikindlus Eestis – Otepää piiskopilinnus. 1242. aastal piiskopkonna ja Mõõgavendade ordu vägede vahel toimunud Jäälahingus oli Hermann ristisõdijate väe formaalne juht, kuid kõrge ea tõttu ta ilmselt otseses lahingutegevuses ei osalenud. Piiskop Hermann jäi 1245. aastal vanadusest pimedaks. Elu lõpuaastad veetis Hermann Kärkna kloostris ning suri seal vahemikus 1248–1254. [viide?] Buxhoeveden Kersti Markus, MISJONÄR VÕI MÕISNIK? TSISTERTSLASTE ROLL 13. SAJANDI EESTIS, Acta Historica Tallinnensia, 2009, 14, lk 6–7 Andres Adamson (2013). 1242, müüti murdes. Lk 100.
Veskimöldre

Veskimöldre on Nõmme Pääsküla asumi, Laagri aleviku keskuse ning Harku raba ja metsa vahelisel alal paiknev elurajoon, mille pindala on üle 1,5 km2 ja elanike arv ligikaudu 3000. Veskimöldre on Eesti suurim elamurajooniarendus. Veski-Möldre (nimetatud ka Möldreks) talu maadele on rajatud Veskimöldre elurajoon. 80-hektarise Veskimöldre I etappi hakati arendama 1995. aastal. Selle käigus valmisid 200 eramut ja 12 korterelamut. Esimesed kortermajad kerkisid Möldre teele 2000. aastal, viimased 2005. aastal arhitekt Kalle Rõõmuse projektide järgi. Veskimöldre II etappi hakati arendama 2015. aastal, selle raames rajatakse 70 hektari suurusele alale uut elamispinda 250 leibkonnale. Täpsemalt ehitatakse juurde 159 eramut ja 91 ridaelamuboksi. Peale väikese osa, mis asub Tallinna Nõmme linnaosa Pääsküla asumi alal, paikneb Veskimöldre praeguse haldusjaotuse järgi Harju maakonna Saue vallas. Selle ebamäärase administratiivse kuuluvuse tõttu on jäänud korralikult lahendamata Veskimöldre ja Tallinna linna vahelisi ühendusteesid ja linnatransporti puudutavad küsimused, mistõttu on oluliselt kasvanud liikluskoormus Nõmmel ja eriti Pääsküla asumi tänavatel. See on viinud Pääsküla elanike protestideni Veskimöldrest lähtuva ligi 1000 autoni päevas ulatuva transiitliikluse vastu, millest osa läbib Pääskülas selleks kohandamata kõnniteedeta kõrvaltänavaid ja transiitliiklusega juba üle kolme aastakümne üle koormatud Kadaka puiesteed ja Pärnu maanteed ning Nõmme keskust. http://moldretee.selts.eu/content/veskimoldre[alaline kõdulink] Veskimöldre : Arendusest Möldre Tee Selts
Aivar Viidik

Aivar Viidik (sündinud 9. aprillil 1968 Kärdlas) on eesti ajakirjanik, suhtekorraldaja, poliitik ja omavalitsusametnik. Aivar Viidik on lõpetanud Kärdla Keskkooli ja seejärel 1999. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal. Ta on töötanud Tartu linna avalike suhete juhina, Eesti Ekspressi tegevtoimetajana ning aastatel 2009–2015 Maalehe peatoimetajana. Alates 27. jaanuarist 2021 kuni 18. juulini 2022 oli ta XIV Riigikogu liige. Alates 24. augustist 2022 kuni 9. aprillini 2024 oli Viidik Hiiumaa valla Kärdla osavalla vanem. Viidik on Tartu tunnuslause "Heade mõtete linn" autor. Viidik kandideeris 1993. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Kärdlas valimisliidu Oma Saar nimekirjas. Ta sai 59 häält ja osutus valituks Kärdla linna volikokku. Ta kandideeris 1996. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Kärdlas valimisliidu Parem Kärdla nimekirjas, sai 15 häält ega osutunud valituks. Ta kandideeris 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Kärdlas valimisliidu Ühine Hiiumaa nimekirjas ja pääses Hiiumaa valla volikokku. Ta valiti Hiiumaa valla volikogu esimeheks. 7. novembril 2018 astus ta Reformierakonda, mille nimekirjas osales 2019 Riigikogu valimistel ja sai 893 häält. Pärast Kaja Kallase esimese valitsuse ametisse asumist pääses Viidik Riigikokku Kalle Laaneti asendusliikmena. Ta sai 2021 kohalike volikogude valimistel 220 häält. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 1029 häält ning ei osutunud valituks. 2. juulil 2024 viskas Reformierakond Aivar Viidiku erakonnast välja. Viidik on MTÜ-de Hiiu Öko, Kärdla Elektrijaam ja Hiiu Elulood juhatuse liige. Ta on olnud Hiiumaa Muuseumide nõukogu liige. 15. mail 2024 kutsuti ta tagasi[viide?]. "Päring inforegister.ee andmebaasis". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. veebruar 2019. Vaadatud 16. juunil 2017. Aivar Viidiku profiil valimisliidu Ühine Hiiumaa kodulehel. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2016. Vaadatud 7. jaanuaril 2017.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Riigikogu koosseis muutus seoses valitsuse vahetusega". Riigikogu. 26.01.2021. Vaadatud 27.01.2021. "E-ärregistri teabesüsteem".[alaline kõdulink] 2021. aasta kohalike omavalitsuste valimiste tulemused. Vinni, Raul (2. juuli 2024). "OTSUSTATUD | Reformierakond viskas Aivar Viidiku erakonnast välja". Hiiu Leht. Vaadatud 2. juulil 2024. "Päring teatmik.ee andmebaasis". Vaadatud 26.01.2024.{{netiviide}}: CS1 hooldus: url-olek (link)
Tartu tunnuslause

Tartu tunnuslause on "Heade mõtete linn", inglise keeles "City of good thoughts". Tartu linna tunnuslause valiti 1999. aastal, selle autor on ajakirjanik Aivar Viidik. 6. jaanuaril 1999 langetas Tartu linnavalitsus otsuse korraldada Tartu logo juurde kuuluva tunnuslause konkurss, preemiafondiks eraldati 15 000 krooni. 11. märtsil 1999 kinnitas linnavalitsus konkursi tulemused: 1. koha pälvis endise Tartu linna avalike suhete juhi ning hilisema Maalehe peatoimetaja Aivar Viidiku ettepanek "Heade mõtete linn/City of good thoughts", teise koha "Sajandeid noor/Young for ages" (autorid Anneli Tarkmeel, Margit Ainla ja Aivar Reidla), kolmanda koha "Voolav vaim ei vanane/Flowing spirit never ages" (Jüri Kull). Kokku esitati konkursile 793 ideed. Aastal 2022 kujundas disainibüroo AKU Tartule uue visuaalse identiteedisüsteemi, kus logo ja tunnuslause eraldati üksteisest. Tunnuslause "Heade mõtete linn" jäi endiselt kasutusele, olles ametlikult sätestatud ka Tartu linna põhimääruses. Tartu linna tunnuslauset kasutatakse Tartut kui turismiobjekti tutvustavatel trükistel, meenetel, üritustel, linna esitlustel, messidel, transparentidel, rekvisiitidel, plakatitel, meedias ja mujal. 2007. aastal Eesti Päevalehe korraldatud küsitluse andmeil oli Tartu tunnuslause Eesti omavalitsuste tunnuslausetest tuntuim. Selle järgi tundis Tartu ära 86% vastanutest, teisele kohale tuli Otepää "Talvepealinn" (83%) ja kolmandale Paide "Eestimaa süda" (73%). Tartu vapp Tartu lipp Tartu logo Tartu logo ja tunnuslause saamislugu Tartu linna kodulehel "Tartu tunnuslause". www.tartu.ee. 31. juuli 2023. Vaadatud 14. augustil 2023. "Logo ja tunnuslause kasutamise kord". Tartu linna koduleht. Tartu Linnavalitsus. Vaadatud 13.10.2007. Tartu tunnuslause kõige tuntum Delfi/EPL, 5. oktoober 2007 Tartu tunnuslause saamise lugu Tartu linna kodulehel Konkursil pakutud tunnuslaused Tartu linna kodulehel Rein Sikk Kui saan, siis teen, adra ja sulega, Kalevipoja jõu ja aegumatu väärikusega EPL, 5. oktoober 2007
Tartu jõelipp

Tartu jõelipp on 2014. aastal kinnitatud Tartu linna sümbol, mida tarvitatakse peamiselt Tartut kodusadamaks pidavatel laevadel Emajõel ja Peipsil ning ja Tartu sadamahoonetel või -rajatistel. Jõelipp on Tartu linna värvides (punane ja valge). Sellel on kujutatud Tartu vapp, ankur ja Emajõe lained. Tartu jõelipu idee autor on Alar Süüden, kujundaja Henry Timusk, kujunduse väljatöötamisel nõustas heraldik Priit Herodes. Lippu esitleti Emajõe festivalil 2012. aasta augustis. Tartu linna jõelipp Tartu tahab seadustada jõelipu Tartu Linnavalitsuse pressiteade, 26. august 2014
Valev Kald

Valev Kald (sündinud 27. septembril 1984 Tallinnas) on Eesti poliitik, endine Eestimaa Ühendatud Vasakpartei esimees ja endine Maardu linnapea. Ta on lõpetanud 2008. aastal akadeemia Nord Euroopa ja Eesti avaliku õiguse erialal. Ta kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel ja sai 226 häält, millega ei osutunud valituks. 26. novembril 2015 valis Maardu linnavolikogu senise abilinnapea Valev Kaldi Maardu linnapeaks. Ta tagandati linnapea ametist 15. aprillil 2016. 2019. aastal alustas ta tööd geograafiaõpetajana Jüri Gümnaasiumis, kus ta töötab tänapäevani. http://info.ep2014.vvk.ee/kandidaadid/2/1/ http://uudised.err.ee/v/eesti/d7cbb4b6-c943-469d-b7c4-0a096a6be2e3/maardu-linnapeaks-sai-valev-kald Vahur Koorits. Maardu linnapea tagandati. Eesti Päevaleht, 15. aprill 2016
Helmi Viitol

Helmi Viitol (neiuna Helmi Mohrfeldt, ka Helmi Viitol-Mohrfeldt, aastast 1936 Helmi Viitol-Mäevälja; 19. märts 1892 Novgorod – 23. aprill 1970 Valgejõe) oli eesti pianist ja muusikapedagoog. Ta õppis klaverit aastatel 1911–1917 Petrogradis Jossif Borovka eramuusikakoolis V. Vissendorfi juhendamisel ning lõpetas 1917. aastal eksternina Petrogradi konservatooriumi. Ta töötas algul eraõpetajana. Aastatel 1919–1944 oli ta Tallinna Konservatooriumi klaveriõppejõud. Tema õpilased olid Dagmar Kokker, Ellen Kansa, Violetta Ostapovskaja, Marta Pebre, Evald Aav, Udu Topman, Julius Vaks ja Ludvig Juht. Ta esines aastatel 1918–1920 solistina sümfooniakontsertidel, hiljem peamiselt abikaasa Karl Viitoli klaverisaatjana. Helmi Viitol suri 23. aprillil 1970 Valgejõel ja ta maeti 24. aprillil 1970 Rahumäe kalmistule. Tema abikaasa oli laulja Karl Viitol. Tema isa oli pastor Aleksander Mohrfeldt-Mäevälja; pastorid olid ka vanaisa Jakob Hurt ja onu Rudolf Hurt. Onu Max Hurt oli Kaubandus-tööstuskoja direktor. https://www.kalmistud.ee/haudi?action=hauaplats&filter_hauaplats_hauaplats=yVnNk3nbNwRY Eesti muusika biograafiline leksikon. 2. köide: N–Y. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2008, lk. 537.
Ida-Euroopa platvorm

Ida-Euroopa platvorm, ka Ida-Euroopa lava, ka Vene settelava, on Euraasia laama lääneosas asuva Ida-Euroopa kraatoni osa. Ida-Euroopa platvorm piirneb loodes Fennoskandia kilbiga. Platvormil paikneb enamik Ida-Euroopa lauskmaast. Geoloogilises läbilõikes iseloomustab platvormi kahekorruseline ehitus. Alumisel, kurrutatud, moondunud ja arvukalt intrusiive sisaldaval kristalsel aluskorral lasuvad horisontaalselt või peaaegu horisontaalselt moondumata ja kurrutamata platvormse pealiskorra settekivimid. Umbes 1,8 miljardit aastat tagasi jäigastus peaaegu kogu Ida-Euroopa kraaton, üldise kerkimisega kaasnes intensiivne kulutus. Umbes 0,6 miljardit aastat tagasi algas vajumine, merede pealetung ja ulatuslik setete kuhjumine; hakkas kujunema pealiskord – tekkis Vene settelava. Ida-Euroopa lava piires eristatakse suhteliselt suurema pealiskorra kivimite paksusega piirkondi – sünekliise (näiteks Moskva ja Balti sünekliis) ja õhema pealiskorraga antekliise (Voroneži ja Valgevene antekliis). Eesti asub Fennoskandia kilbi ja Ida-Euroopa platvormi piiril., kuid võib ka öelda, et ta paikneb Ida-Euroopa platvormi äärealal. Ida-Euroopa platvormi on varasemas kirjanduses (venekeelses kirjanduses ka tänapäeval) samastatud Ida-Euroopa kraatoniga. Ivar Arold, Anto Raukas, Herbert Viiding. "Geoloogia alused", Tallinn: Valgus, 1987. Lk 19. "Üldmaateadus". Koostanud Ülo Mander ja Ülle Liiber, Tartu: Eesti Loodusfoto, 2014. Lk 130. Artikkel "Ida-Euroopa kraaton". – TEA entsüklopeedia, 8. köide, Tallinn: TEA Kirjastus, 2012. Lk 341. Artikkel "Ida-Euroopa platvorm". – ENE, 3. köide, Tallinn: Valgus, 1988. Lk 544.
Nachumsiedlung

Nachumsiedlung ehk järelümberasumine oli 1941. aasta kevad-talvel korraldatud päästeoperatsioon Nõukogude Liidu poolt okupeeritud Eestisse ja Lätisse jäänud inimeste evakueerimiseks. Nachumsiedlung'i aluseks oli Saksamaa ja Nõukogude Liidu vahel sõlmitud kokkulepe. Sellega oli võimalik punase terrori eest päästa isikuid, kes ei olnud Eestist ja Lätist lahkunud 1939. aastal toimunud Umsiedlungi käigus. Oluline ei olnud evakueeritavate sakslus vaid püüe päästa bolševike käest võimalikult palju inimesi. Kuna leping oli sõlmitud Nõukogude Liiduga, ei olnud evakueerumise eeltingimuseks Eesti või Läti kodakondsusest loobumine ja nii säilitasid evakueeritavad de jure oma kodakondsuse. Pärast Eesti annekteerimist NSV Liidu poolt sõlmiti leping, mis nägi NSV Liidu ja Saksamaa vahel majanduslikke tehinguid ja maksete tasaarvestust, mis tähendas seda, et NSV Liit osaliselt ka maksis ära Eestisse jäänud evakueeritavate varade eest kompensatsiooni ja Saksamaa võttis omakorda üle kohustuse kompenseerida Saksamaale saabunud ümberasujatele nendele ümberasumisega tekkinud kahjud. Pärast Eesti annekteerimist NSV Liidu poolt Eestist lahkus 10. jaanuaril 1941 Riias sõlmitud lepingu alusel Saksamaale järelümberasujatena veel umbes 7500 inimest; hinnanguliselt kuni 4000 neist olid mittesakslased, nende seas nii eestlasi kui ka venelasi. Hjalmar Mäe Oskar Angelus Otto Heinze Helmut Thomson Ilmar Raamot Johannes Soodla Paul Laamann William Tomingas Viktor Puskar Fanny de Sivers Hugo Siim Umsiedlung Olev Liivik. Esimesed ümberasujad viis Eestist propaganda, teised sõjahirm, www.DELFI.ee, 18. veebruar 2011. Olev Liivik, Kuidas baltisakslased Eestist välja rändasid maaleht.delfi.ee, 7.veebruar 2016.
Karl Viitol

Karl Robert Viitol (22. juuni 1888 Valga – 10. märts 1944 Tallinn) oli eesti ooperilaulja (bass-bariton). Ta lõpetas aastal 1905 Valgas T. Grünbergi progümnaasiumi. Laulmist õppis ta eraviisiliselt Valgas, kus ta tegutses aastast 1909 asjaarmastajate näiteringides, sealhulgas "Säde" seltsis Adalbert Wirkhausi juhatatud operettides. Hukkus 1944. aasta märtsipommitamisel. Tema abikaasa oli pianist ja muusikapedagoog Helmi Viitol.
Walter Masing

Walter Masing (22. juuni 1915 Peterburi – 29. märts 2004 Erbach) oli Eesti füüsik ja kvaliteedispetsialist. Walter Masing oli Eesti Kvaliteediühingu auliige ja toetaja, samuti Euroopa Kvaliteediorganisatsiooni (European Organization for Quality) asutajaliige ja esimene president ning Saksa Kvaliteediühingu (Deutsche Gesellschaft für Qualität) asutajaliige ja kauaaegne esimees. Tema teenete tunnustamiseks antakse regulaarselt välja Walter Masingu auhinda. Saksamaal antakse Walter Masingu auhinda välja alates 1982. aastast. Eestis väljaantava auhinna kriteeriumid tuginevad sarnastele põhimõtetele. Masing kuulus baltisaksa üliõpilaskorporatsiooni Livonia (saksa keeles Corporation Livonia Dorpat). Walter Masingu 100. sünniaastapäeva tähistas Tartu Linnaraamatukogu näitusega. Eesti Kvaliteediühing. "Walter Masingu auhind". Vaadatud 14.02.2018. Deutsche Gesellschaft für Qualität. "Walter Masing Preis". Vaadatud 14.02.2018. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Jalgpall 1976. aasta suveolümpiamängudel

Jalgpall 1976. aasta suveolümpiamängudel toimus 18.–31. juulini Kanadas Montréalis. See oli kuueteistkümnes kord, kui jalgpall oli olümpiamängude programmis. Jalgpalliturniiril osaleb 13 rahvuskoondist. Kolm kvalifitseerunud Aafrika meeskonda ei osalenud Aafrika riikide olümpia boikoti tõttu (Ghana, Nigeeria, Sambia). 13 meeskonda loositi neljaks alagrupiks, ning iga alagrupp mängis omavahel. Eelvooru alagrupiturniiri lõpus pääsesid kaks parimat meeskonda teise vooru alagrupiturniirile, kus kummagi grupi teisel kohal olevad võistkonnad pääsesid pronksimängule, samal ajal kui alagrupi esikohaga lõpetanud võistkonnad pääsesid mängima kullamängule. Pärast seda, kui 1972. aasta jalgpalliturniiril oli alagrupifaasi vahevoor, jätkus seekord turniir väljalangemismängudega veerandfinaalist. Lisaks Montréali olümpiastaadionile olid toimumiskohtadeks Varsity staadion Torontos, Lansdowne'i staadionil Ottawas ja munitsipaalstaadion Sherbrooke'is. Esimest korda võitis olümpiakulla Saksa meeskond, Saksa DV rahvusmeeskond. Finaalis võideti 1974. aasta maailmameistrivõistluste kolmanda koha saajat Poolat, kelle ridades oli paljud maailmameistrivõistlustel osalenud mängijat, nende seas MM-i resultatiivseim mängija Grzegorz Lato, kes alistati 3:1. Esimest korda pärast 1928. aastat jalgpalliturniiri pääses Lõuna-Ameerika meeskond Brasiilia poolfinaali. Olümpiavõitja 1972: Poola Nigeeria loobus. Brasiilia v Saksa DV Brasiilia v Hispaania Saksa DV v Hispaania Iisrael v Guatemala Prantsusmaa v Mehhiko Prantsusmaa v Guatemala Mehhiko v Iisrael Mehhiko v Guatemala Prantsusmaa v Iisrael Ghana loobus. Poola v Kuuba Iraan v Kuuba Poola v Iraan Sambia loobus. Kanada v NSVL Põhja-Korea v Kanada NSVL v Põhja-Korea Saksa DV v Prantsusmaa NSVL v Iraan Brasiilia v Iisrael Poola v Põhja-Korea NSVL v Saksa DV Poola v Brasiilia NSVL v Brasiilia Saksa DV v Poola Jalgpall olümpiamängudel