laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Klecki rajoon

Klecki rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 974 km². 2009. aasta seisuga elas seal 32 302 inimest. Rajoon moodustati 1940. aastal, praegustes piirides on aastast 1966. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Čyrvonaja Zorka, Hałynka, Hrycevičy, Kuchčycy, Morači, Nahornaja, Siniaŭka, Ščepičy, Zaastraviečča, Zubki ja Tuča külanõukogu. Halduskeskus on Klecki linn. Klecki klooster Rajooni tähtsamad jõed on Łań ja Morač. Rajooni põhjaosa asub Kapyli kõrgustikul, lõunaosa aga Polesje madalikul. Kõrgused jäävad üldiselt vahemikku 150–180 meetrit üle merepinna, kõrgeim koht (232 meetrit) asub Liskava küla juures. 2009. aasta seisuga olid elanikest 93,63% valgevenelased, 3,87% venelased, 1,15% poolakad ja 1,35% oli teistest rahvustest. 92,4% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 6,86% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 85,49% elanikke, vene keelt aga 23,69%. The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Klecki rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajoon Minski oblasti täitevkomitee kodulehel (vene keeles) Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Rajooni kaart
Lõoke (film, 1964)

"Lõoke" on 1964. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Film on tähelepanuväärne selle poolest, et seal mängivad paljud eesti näitlejad. Filmi tegevus toimub 22. juunil 1942. Sakslased katsetavad polügoonil Nõukogude tankide peal uut tüüpi soomust läbistavaid mürske. Tankide meeskonnad komplekteeritakse sõjavangidest. Üks tank T-34, mille meeskonda kuuluvad kolm Nõukogude sõjavangi ja üks Prantsuse vang, pääseb aga polügoonilt põgenema. Tank tekitab sakslastes segadust ja paanikat. Enne sakslaste varitsust jookseb ootamatult tanki ette väike laps. Tankist Ivan peab tanki kinni ja läheb teda päästma, kuid Saksa sõdur laseb ta maha. Vjatšeslav Gurenkov – Ivan, tankist Gennadi Juhtin – Pjotr, tankist Valeri Pogoreltsev – Aljoša, noor tankist Valentins Skulme – Jean, prantslasest koonduslaagri vang Bruno O'Ya – obersturmbannführer Ervin Abel – Karl, sturmbannführer Žanis Katlaps – ooberst Heino Mandri – salapolitsei kohaliku osakonna ülem, standartenführer Gunārs Placēns – SS-i sõdur Olev Tinn – sõjaväeinsener polügoonil Žanna Šabalina – noor Nõukogude naisvang M. Tule – mõisa perenaine Julija Dioši – Hitlerjugendi rühmajuht Ljudmila Glazova – Nõukogude naisvang Ljubov Malinovskaja – Nõukogude naisvang N. Fadejeva – noor Nõukogude naisvang Aleksandr Afanasjev – Saksa ohvitser Tõnu Aav – Saksa lennuväeohvitser Mihhail Vassiljev – mõisavalitseja Helmut Vaag – kõrtsmik Rudolf Nuude – politseinik Gunnar Kilgas – Saksa ohvitser Jānis Filipsons – ühekäeline Saksa sõdur Gennadi Kirik – ühekäelise sõduri isa Жаворонок - YouTube Кинематограф СССР channel
Riigireetmine

"Riigireetur" suunab siia. Filmi kohta vaata artiklit Riigireetur (film). Riigireetmine on oma riigi iseseisvuse ja sõltumatuse või territoriaalse terviklikkuse vastu suunatud vägivallata tegevus või riigisaladuseks tunnistatud teabe edastamine välisriigile. Vastavalt Eesti Vabariigi Karistusseadustikule on riigireetmine: Eesti Vabariigi kodaniku poolt välisriigi, välisriigi organisatsiooni, välismaalase või välisriigi ülesandel tegutseva isiku abistamine Eesti Vabariigi iseseisvuse ja sõltumatuse või territoriaalse terviklikkuse vastu suunatud vägivallata tegevuses või riigisaladuse või salastatud välisteabe kogumine selle edastamise eesmärgil või selle edastamine välisriigile, välisriigi organisatsioonile, välismaalasele või välisriigi ülesandel tegutsevale isikule. Eestis karistatakse riigireetmise eest 6–20-aastase või eluaegse vangistusega. Eesti Vabariigis on riigireetmises süüdi mõistetud mitu inimest. Tuntuimad neist on: Viktor Kingissepp – tabati 1922. aastal ja hukati riigireetmise eest. Nikolai Trankmann – müüs Nõukogude Liidule Narva kaitseehitiste plaanid. Mõisteti 26. aprillil 1938 KrS § 84 esimese lõike p. 2 (riigisaladuse reetmine), § 86 teise lõike 1 p. 3, SvKrS § 211 järgi süüdi ning karistati riigireetmise eest 20 aasta sunnitööga. Herman Simm – Kaitseministeeriumi töötaja. Tabati 2008. aastal. Herman Simmi süüdistati salastatud teabe ebaseaduslikus kogumises ja selle edastamises välisriigile. 25. veebruaril 2009 tunnistas Harju maakohus ta süüdi riigireetmises ja mõistis talle 12 aasta ja 6 kuu pikkuse vangistuse. Herman Simm on esimene riigireetmise eest süüdi mõistetud isik taasiseseisvunud Eestis. Aleksei ja Viktoria Dressen – kaitsepolitseinik. Kaitsepolitsei arreteeris nad 2012. aastal Dressen tegi kapos karjääri, aga 2001. aastal sattus Dressen sekeldusse, üritades operatiivtööks ette nähtud raha kasutamise dokumente valesti vormistada. Sellega kaotas ta ülemuste usalduse ja tema auastet alandati, ning ta viidi üle vähetähtsa osakonna juhiks. Pärast tema arreteerimist spekuleeris meedia ka võimalusega, et Dressen saboteeris kapo tööd pronksiöö ajal. Vladimir Veitman. Veitman töötas aastatel 1992–2011 Kaitsepolitseis tehnilise töötajana ja oli enne Kaitsepolitseisse tööle asumist töötanud KGB-s. Riigipööre Karistusseadustiku, avaliku teenistuse seaduse ja välismaalaste seaduse muutmise seadus. Lauri Vahtre. Eesti ajalugu gümnaasiumile lk 216, Tallinn: Kirjastus Ilo, 2004. Herman Simm mõisteti riigireetmises süüdi[alaline kõdulink] Raivo Aeg: riigireetur tegutses aastaid Vene agent saboteeris pronksiööl kapo tööd?[alaline kõdulink] Järjekordne riigireetmises kahtlustatav – Vladimir Veitman
Gadūnavas

Gadūnavas on alev Leedus Telšiai rajoonis, Gadūnavase valla halduskeskus. Gadūnavast on esimest korda mainitud aastal 1638. aastal. Toona kandis see Degeniai nime. Aastal 1765 püstitati Degeniai külla kabel. Küla sai praeguse nime peale aastat 1783, mil Gadonówite perekond sinna uue puidust kiriku ehitas. Kirik tõi kaasa asula kasvu, aastal 1817 sai sellest kihelkonna keskus, aastast 1841 alev. Aastal 1886 muudeti asula staatus siiski külaks tagasi. Aastal 1901 valmis uus, uusgooti stiilis punastest tellistest kirik. Peale Teist maailmasõda tegutsesid asula ümbruses Leedu metsavennad. Asulast sai taas alev aastal 1972. Gadūnavase kirik 2011. aasta Leedu rahvaloendus, vaadatud 2.02.2015.  Gadūnavas – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt
Janapolė

Janapolė on alev Leedus Telšiai rajoonis Varniai vallas. Alev asub Virvytė jõe kaldal Žemaidi kõrgustikul. Vene keeles on asula kohta kasutatud ka nimekuju Янополь. Alevis on põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Janapolė asub Varniai regionaalpargi territooriumil. Arheoloogiliste uurimuste põhjal asustati see paik mesoliitikumis, neoliitikumis ja pronksiajal oli seal aga tihe asustus. Sealsed leiud asuvad hoiul Leedu Rahvusmuuseumis. XIII sajandil kandis asula Vìržuvėnai nime ja kuulus kuralaste Ceklise muinasmaakonda, asudes kuralaste ja žemaitide piiri lähedal. Hermann Wartbergest nimetas asulat aastal Verseveneks. Žemaidid asusid sinna elama XIV sajandil. Aastal 1421 andis Vytautas asula Medininkai piiskoppidele (Medininkai piiskopkond oli praeguse Telšiai piiskopkonna eelkäija). XVII sajandil asus külas piiskoppide lauamõis. Aastail 1708–1711 laastas seda piirkonda katk. Sealsest elanikkonnast suri katku kolm neljandikku. Et selle kandi majandust tugevdada, kaotati mõisas pärisorjus. Aastal 1748 rajati külla kirik. Aastal 1762 sai piiskopiks Jonas Lopacinskis. Tema muutis Vìržuvėnai üheks oma residentsiks, ka lasi ta aastal 1763 ümber ehitada sealse kiriku. Tema järgi hakati asulat Janapolėks kutsuma. Aastal 1776 lasi ta ehitada uue kiriku, Janapolėst sai ühtlasi kihelkonna keskus. Aastal 1778 sai asulast alev. Pärast Jonas Lopacinskise surma kolisid piiskopid Alsėdžiaisse. XIX sajandiks oli sealne mõis jäänud varemetesse. Praegune kirik valmis aastal 1815, selle kellatorn aastal 1842. Alevi elanikud osalesid aastal 1831 võitluses tsaaririigi võimude vastu. Selle tagajärjel konfiskeeriti Janapolė piiskoppidelt ja sealsest mõisast sai riigimõis. Pärast Teist maailmasõda tegutsesid asula ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Janapolė kohaliku kolhoosi keskus. Янополь. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 5 (Таарджалъ — Яя). СПб, 1885, 963 lk. Janapolė (leedu keeles) Janapolė piiskopkonna muuseumi kodulehel (leedu keeles) Alev portaalis vietoves.lt
Karl Kull

Karl Kull (3. märts 1930 Pärnu – 23. märts 2021) oli eesti arst ja arstiteadlane. Aastatel 1938–1944 õppis ta Pärnu 8. Algkoolis ja 1944–1949 Pärnu 1. Keskkoolis. Õppis Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas, lõpetas ülikooli 1955. aastal cum laude. 1968. aastal kaitses ta kandidaadiväitekirja, mille teemaks oli "Translumbaalne aortograafia ja vererõhu mõõtmine otsesel meetodil aordi-niudearterite aterosklerootiliste kahjustuste diagnostikas". Pärast ülikooli töötas ta kuni 1957. aastani Hiiumaal. Oma esimesel töökohal Kärdla haiglas täitis ta personalipuuduse tõttu ühel ajal günekoloogi, üldkirurgi, tervishoiuosakonna juhataja ja kohtumeditsiini eksperdi ametikohustusi. 1957–1962 töötas arstina Tapa haiglas. Alates 1962. aastast on Kull töötanud Tartus, algul lastekirurgia osakonna juhatajana. 1963 kutsuti ta tööle Toome haavakliinikusse üldkirurgiks ja 1965 äsja avatud veresoontekirurgia osakonna juhatajaks. 1973–2000 oli Kull Tartu onkoloogiadispanseri kirurgiaosakonna juhataja. 1975–1996 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna onkoloogiaõppetooli dotsent ja professor. Alates 2000. aastast oli Kull Tartu Ülikooli Kliinikumi onkoloogiakirurgia osakonna konsultant. 1987 Eesti NSV teeneline arst 1996 Tartu Ülikooli suur medal 2001 Eesti Punase Risti I klassi teenetemärk 2003 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler 2005 Tartu Ülikooli Kliinikumi preemia "Tartu Ülikooli suure medali kavalerid". Tartu Ülikool. Vaadatud 4.12.2022. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Emeriitprofessor Karl Kull 80 Professor Karl Kull
Lauko Soda

Lauko Soda (ka Lauksoda) on alev Leedus Telšiai rajoonis Ryškėnai vallas. Alevis on raamatukogu. Sealne kool on Ryškėnai kooli osakond. Aastal 1787 rajati külla kirik. Kuni aastani 1848 oli Lauko Soda piiskoppide valduses. Praegune kirik pärineb aastast 1889. Aastal 1936 sai Lauko Sodast kihelkonna keskus. Peale Teist maailmasõda tegutsesid asula ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Lauko Soda kohaliku sovhoosi keskus. Asulast sai alev aastal 1972. Alev portaalis vietoves.Lt
Avignoni teatrifestival

Avignoni teatrifestival on igal aastal juulikuus Prantsusmaal Avignonis toimuv teatrifestival. Festivali asutas Jean Vilar 1947. aastal ja selle eesmärgiks on tutvustada kaasaegseid teatri- ja tantsulavastusi Prantsusmaalt ja mujalt maailmast. Erinevad trupid esinevad ligi 20 ebatraditsioonilises mängupaigas. Festival koostab igal aastal tervikuna uue programmi, kuhu kuulub arvukalt uuslavastusi ning maailmaesietendusi. 2015. aastal valiti festivali põhiprogrammi NO99 lavastus "Mu naine vihastas". See oli esimene Eesti teatri lavastus Avignoni festivalil. "NO99 lavastus valiti Euroopa mainekamale teatrifestivalile" Koduleht "Juhan Ulfsak mängis end Avignoni publiku südamesse", kultuur.postimees.ee, 7. juuli 2015
Nerimdaičiai

Nerimdaičiai on alev Leedus Telšiai rajoonis Nevarėnai vallas. Aastal 1860 valmis sealne kirik, aastal 1923 sai sellest kihelkonna keskus. aastast 1841 alev. Nerimdaičiaist sai alev aastal 1972. 2011. aasta Leedu rahvaloendus, vaadatud 2.02.2015.  Nerimdaičiai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt
Arvo Raimo

Arvo Raimo (13. detsember 1940 – 14. oktoober 2015) oli eesti näitleja. Viljandis sündinud ja Viljandi 1. Keskkooli lõpetanud Arvo Raimo sattus teatritööle otse koolipingist ja pooljuhuslikult. Ugala teatrisse jõudis ta kooli näiteringi juhataja Hilja Varemi kutsel ajutiselt asendusnäitlejaks. Hiljem õppis Raimo Karl Aderi ja Aleksander Satsi loodud Ugala õppestuudios, mille lõpetas 1960. aastal ja samast aastast töötas näitlejana Viljandi Ugala teatris. 55 teatriaasta jooksul jõudis Arvo Raimo teha üle 200 rolli. Eesti NSV teeneline kunstnik 1986 Ugala kolleegipreemia 2009 Arvo Raimo Eesti filmi andmebaasis
Pavandenė

Pavandenė on alev Leedus Telšiai rajoonis Varniai vallas. Alev asub Varniai regionaalpargi territooriumil. Vene keeles oli alevi kohta kasutusel nimekuju Повондень. Asula sai alguse XIV sajandil. Aastast 1596 on teada, et seal asus Pavandenė mõis. Mõisa omanik Jonas Burba Gervydas jagas valduse oma viie poja vahel, küla ise läks neist kahe – Stanislovase ja Mykolase – valdusse. Aastal 1773 läks asula Bouffalide valdusse. Hiljem on asula kuulunud veel Danilevičitele ja Sakelistele. Aastal 1831 moodustasid ülestõusnud Pavandenė elaniku väesalga. Asulast sai alev aastal 1972. 2011. aasta Leedu rahvaloendus, vaadatud 2.02.2015. Повондень. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 4 (Павастерортъ — Сятра-Касы). СПб, 1868, 131 lk.  Pavandenė – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Artikkel alevi ajaloo kohta (leedu keeles) Teine artikkel alevi ajaloo kohta (leedu keeles) Pavandenė hiiemägi YouTube'is Alev portaalis vietoves.Lt
Arno Babadžanjan

Arno Babadžanjan (armeenia Առնո Բաբաջանյան; 22. jaanuar 1921 Jerevan – 11. november 1983 Jerevan) oli armeenia helilooja ja pianist. Arno Babadžanjan oli pärit õpetaja perekonnast. Oma esimesed muusikateosed kirjutas ta juba 9-aastaselt. Tema talenti märkas tuntud helilooja Aram Hatšhaturjan. 1938. aastal kolis Arno Babadžanjan Moskvasse ja astus Moskva Gnessinite-nimelise Muusikapedagoogilise Õppeasutuse viimasele kursusele, kus lõpetas Jelena Gnessini klaveriklassi ja Vissarion Šebalini kompositsiooniklassi. Seejärel asus ta õppima Moskva Riiklikus Tšaikovski nimelises Konservatooriumis. 1947. aastal lõpetas Arno Babadžanjan eksternina Jerevani Konservatooriumi ja 1948. aastal Moskva Riiklik Tšaikovski nimelise Konservatooriumi. Aastatel 1950–1956 oli ta klaveriõppejõud Jerevani Konservatooriumis. 1956. aastal kolis Arno Babadžanjan Moskvasse. Arno Babadžanjan saavutas laulukirjutajana suure populaarsuse. Tema lauludele kirjutasid sõnu tuntud luuletajad Robert Roždestvenski, Jevgeni Jevtušenko, Andrei Voznessenski ja Leonid Derbenjov. Paljusid Babadžanjani laule esitas Muslim Magomajev. Arno Babadžanjan kirjutas ka instrumentaaldžässi lugusid ja muusikale. Babadžanjani süvamuusikaline looming oli algul tugevasti mõjutatud armeenia rahvamuusikast, alates 1950. aastate lõpust kasutas ta aga ka uuenduslikke vormilahendusi. http://www.naxos.com/person/Arno_Harutyuni_Babadjanian/19125.htm
Esiliiga B 2015

Esiliiga B 2015 on Eesti jalgpalli tugevuselt kolmas liiga. Esiliiga B 3. hooaeg algab 4. märtsil ja lõpeb 8. novembril 2015. 1Meistriliiga klubi duubelmeeskond Reeglid paremusjärjestuse määramiseks:1) punktid; 2) vähem loobumiskaotusi/tühistatud tulemusi; 3) võidud; 4) punktid omavahelistest mängudest; 5) väravate vahe omavahelistest mängudest; 6) väravate vahe; 7) löödud väravad; 8) võõrsil löödud väravad; 9) Fair Play punktid. (M) = Meister; (LV) = Langes liigast välja; (E) = Edutatud; (ÜV) = Üleminekumängude võitja. Hooaja lõpus osalevad 8. kohale jäänud võistkond üleminekumängudel II liiga piirkondades 2. kohale tulnud võistkondade omavaheliste mängude võitjaga. Ülemineku mängude võitja mängib järgmisel hooajal Esiliigas B ning kaotaja II liigas. Türi Ganxiv JK teatas, et loobub üleminekumängudest. Seoses sellega ei toimu 1. ja 8. novembril üleminekumänge Tartu JK Welcoga. Tartu JK Welco mängib Esiliiga B üleminekumänge 15. ja 21. novembril Esiliiga B kaheksanda koha võistkonnaga. Tartu JK Welco võitis koondtulemusega 5:2, ning edutati Esiliiga B-tasandile. Tallinna FC Puuma taandati II liigasse. Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 36 mängu. Meistriliiga 2015 Esiliiga 2015 II liiga 2015 III liiga 2015 IV liiga 2015 "Eesti 2015. a meistrivõistluste Premium ja Esiliiga juhend" (PDF). Eesti Jalgpalli Liit. 19. november 2014. Vaadatud 27. oktoober 2015. http://jalgpall.ee/news.php?st=style_fp.css&news_id=9207 Türi Ganvix loobus üleminekumängudest "Premium liiga kuu parimad on Hurt ja Kallaste". Eesti Jalgpalli Liit. Vaadatud 2. aprill 2015. "Premium liiga parimateks valiti Terehhov ja Zahovaiko". Eesti Jalgpalli Liit. Vaadatud 6. mai 2015. "Premium liiga maikuu parimateks valiti Lillevere ja Teever". Eesti Jalgpalli Liit. Vaadatud 5. juuni 2015. "Juuni parimateks valiti Marko Kristal ja Jevgeni Harin". Eesti Jalgpalli Liit. Vaadatud 1. juuli 2015. "Premium liiga kuu parimateks valiti Terehhov ja Luts". Eesti Jalgpalli Liit. Vaadatud 6. august 2015. "Premium liiga kuu parima tiitli said Kristal ja Teever". Eesti Jalgpalli Liit. Vaadatud 9. september 2015. "Premium liiga kuu parimad tulevad Transist ja Levadiast". Eesti Jalgpalli Liit. Vaadatud 2. oktoober 2015. "Hurt ja Sappinen teenisid kuu parima autasu". Eesti Jalgpalli Liit. Vaadatud 5. november 2015.
Ubiškė

Ubiškė on alev Leedus Telšiai rajoonis Tryškiai vallas. Alevis on lasteaed-algkool ja raamatukogu. Esimene kirik püstitati Ubiškėsse aastal 1784, praegune pärineb aastast 1851. Alev aastast 1972. Alev portaalis vietoves.Lt
Žarėnai

Žarėnai on alev Leedus Telšiai rajoonis, Žarėnai valla halduskeskus. Alev asub Minija jõe ülemjooksul. Vene keeles on asula kohta kasutusel olnud ka nimekuju Жораны. Alevis on keskkool ja raamatukogu. Esimene kirik püstitati Žarėnaisse 16. sajandil, praegune pärineb aastast 1911. Alev aastast 1972. Alevi järgi on nimetatud Oandu lademe Žarėnai kihistik. Žarėnai Žarėnai kirik Žarėnai kool Žarėnai kiriku värav 2011. aasta Leedu rahvaloendus, vaadatud 2.02.2015. Жораны. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 2 (Дабанъ — Кяхтинское Градоначальство). СПб, 1865, 234 lk. LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 24  Žarėnai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev Poola geograafilises entsüklopeedias (poola keeles) Alev portaalis vietoves.Lt
Nevarėnai

Nevarėnai on alev Leedus Telšiai rajoonis, Nevarėnai valla halduskeskus. Vene keeles on alevi kohta kasutusel nimekuju Невораны. Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on aastal 1785 valminud kirik. Keskajal kuulus piirkond kuralaste Ceklise muinasmaakonda. Aastal 1602 ehitati sinna esimene kirik. Aastal 1721, pärast katku, sai kiriku juures olnud asulast turuõiguse ja kaubandusprivileegidega alev. Aastal 1929 hakkas alevis tegutsema saekaater, selle tööks vajaliku energia andis veski. Kahe sõja vahelisel perioodil oli alevis aktiivne Leedu Laskurite Liidu osakond. Aastal 1936 valmis selle hoone, mille laval kanti ette ka mitmeid etendusi. Nevarėnai Nevarėnai kirik Nevarėnai kool 2011. aasta Leedu rahvaloendus, vaadatud 2.02.2015. Невораны. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 3 (Лаарсъ — Оятъ). СПб, 1867, 410 lk.  Nevarėnai – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Alev portaalis vietoves.Lt
Eigirdžiai

Eigirdžiai on alev Leedus Telšiai rajoonis Degaičiai vallas. Vene keeles on asula kohta kasutatud nimekuju Эйгирдзе. Alevis on põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on aastal 1794 ehitatud kirik. Eigirdžiaid mainiti esimest korda aastal 1593. Kuni aastani 1803 kuulus asula Telšiai kihelkonda. Esimene kirik püstitati külla aastal 1752, praegune aga aastal 1794. Nõukogude ajal oli Eigirdžiai kohaliku kolhoosi keskuseks. Asulast sai alev aastal 1972. 2011. aasta Leedu rahvaloendus, vaadatud 2.02.2015. Эйгирдзе. Географическо-статистический словарь Российской империи, Kd. 5 (Таарджалъ — Яя). СПб, 1885, 848 lk. Alev portaalis vietoves.Lt
PEGIDA

PEGIDA (saksa keeles Patriotische Europäer gegen die Islamisierung des Abend­landes ehk Patriootilised Eurooplased Lääne Islami­seerumise Vastu) on 2014. aasta oktoobris Saksamaal alguse saanud islamivastased meeleavaldused. PEGIDA ühenduse liikmed arvavad, et islamil ei ole kohta vabades ja demokraatlikes Euroopa ühiskondades. PEGIDA islamivastased meeleavaldused on pidevalt laienenud. Kui 2014. aasta oktoobris tuli Dresdenis tänavatele meelt avaldama kõigest mõni­sada inimest, siis 2015. aasta alguse protestimarssidest on Saksamaa linnades osa võtnud juba 25 000–35 000 inimest. PEGIDA on nüüdseks levinud mitmesse Euroopa riiki, nagu näiteks Norrasse, Taanisse ja Hispaaniasse. Peale suvepausi toimus Dresdenis 2015. aasta oktoobri esimesel nädalal 9000 osalejaga islamivastane protestimarss. PEGIDA iganädalastel meeleavaldustel Dresdenis käivad nüüd tuhanded inimesed, et protestida avatud piiride poliitika vastu. Lutz Bachmann Saksamaal avaldati meelt islamiseerumise vastu
Aini-Merike Remmel

Aini-Merike Remmel (7. detsember 1938 Tartu – 8. jaanuar 2015) oli eesti arhitekt. Ta lõpetas 1957. aastal Tartu 1. Keskkooli. Keskkoolis õppimise kõrvalt lõpetas ta lastemuusikakooli klaveri erialal ja spordikooli tennises. Pärast keskkooli lõpetamist astus ta Tartu Kujutava Kunsti Kooli kunstipedagoogika erialale, kus õppis ühe aasta. Seejärel asus ta õppima ERKI-sse, mille lõpetas 1964. aastal arhitektuuri erialal. Talle enim mõju avaldanud õppejõud oli Uno Tölpus, kes oli ka tema diplomitöö juhendaja. Ta asus kõrgkooli viimasel kursusel tööle Eesti Tööstusprojekti, kuhu ta suunatigi pärast lõpetamist tööle. Ta tegi seal mitu tööstushoonete sisekujundust. Aastatel 1966–1972 töötas ta Pärnu linna Ehituse ja arhitektuuri osakonnas vanemarhitektina; tema olulisemad tööd olid tennisepaviljon Ringi tänaval, Pärnu rajooni puhkealade planeering, suvilakooperatiiv "Pikniku" I järk Kablis, aianduskooperatiiv "Tammiste" ning arvukalt eramuid ja aiamaju. Aastal 1969 oli ta ka Pärnu teatris lavakunstnik. Aastatel 1972–1974 töötas ta vanemarhitektina Eesti Maaehitusprojektis, tema käe all valmisid Kose-Risti aleviku, Kilingi-Nõmme ja Vana-Vigala planeeringud. Aastatel 1975–1976 viibis ta (perekondlikel põhjustel) Gruusias, kuid aastal 1976 asus ta vanemarhitektina tööle Tartu maakonna arhitektuuribüroos, kus töötas ligi 20 aastat kuni pensionile jäämiseni. Aini-Merike Remmel suri 8. jaanuaril 2015 ja ta saadeti viimsele teekonnale 14. jaanuaril 2015 Tartu Peetri kirikust. Tema vanemad olid kunstipedagoog Aleksander Remmel ja botaanik Alide Remmel. Lahkunud on arhitekt Aini-Merike Remmel. Eesti Arhitektide Liidu koduleht Aini-Merike Remmel 7. XII 1938 – 3. I 2015 Haud Tartu Ülikooli kalmistul
Aleksander Remmel

Aleksander Remmel (11. märts 1898 Kudruküla, Peetri vald, Virumaa – 17. juuni 1982 Tartu) oli eesti kunstipedagoog. Ta lõpetas aastal 1917 Rakvere Õpetajate Seminari. Lisaks õppis ta kunstikoolis Pallas: aastatel 1920–1923, saades joonistusõpetaja kutse ja aastatel 1935–1937 maalierialal (Ado Vabbe ateljees). Ta oli aastatel 1925–1944 peamiselt Tartu Naisühingu kutsekooli õppejõud. Aastatel 1951–1962 oli ta Tartu Kunstikooli direktor. Aastatel 1963–1978 oli ta Eesti NSV Haridusministeeriumi kunstikasvatuse komisjoni esimees. Tema abikaasa oli botaanik Alide Remmel ja nende tütar oli arhitekt Aini-Merike Remmel. Virve Hinnov. "Remmel, Aleksander, kunstipedagoog". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 439 Haud Tartu Ülikooli kalmistul
Prinzessin Victoria Luise

Prinzessin Victoria Luise oli esimene ristluslaev maailmas. See valmis Saksamaal 1900. aastal. Laev oli mõeldud luksuslikuks mereületuseks ning sõitis Hamburgi ja Ameerika vahet. 1906. aastal sõitis laev täiskäigul kaldakaljudele ja muutus kasutamiskõlbmatuks. Nimetatud Braunschweigi hertsoginna Viktoria Luise (1892–1980) järgi.