laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kohtu Teravaim Sulg

Kohtu Teravaim Sulg oli aumärk esimese astme kohtunike kutsetööalaseks tunnustamiseks, mida anti välja 2011. aastast ning mis kujundati 2016. aastal ümber Kohtute au- ja tänumärgiks. Kohtu Teravaima Sule aumärgiga tunnustati igal aastal haldusõiguse, eraõiguse ja karistusõiguse valdkonnas esimese astme kohtunikku, kes oli eelnenud aastal silma paistnud õigusemõistmise või kohtulahendite kõrge kvaliteediga tema poolt lahendatud kohtuasjades. Statuut lubas kohtunikku esile tõsta korduvalt, kuid mitte varem kui kolme aasta möödumisel eelmisest tunnustamisest. Aumärgi füüsiline vorm oli Anu Kalmu graafiline leht "Kohtu teravaim sulg". 2011. aastal kohtunikud Mai Saunanen, Ingeri Tamm ja Kaija Kaijanen 2012. aastal kohtunikud Tiina Pappel, Orvi Tali ja Indrek Parrest 2013. aastal kohtunikud Piret Randmaa, Märt Toming ja Villem Lapimaa 2014. aastal kohtunikud Hiie Lindmets, Rutt Teeveer ja Roby Koik 2015. aastal kohtunikud Maret Altnurme, Velmar Brett ja Marika Leimann Sulg on mõõgast tugevam
Polička

Polička (saksa keeles Politschka) on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Svitavy ringkonnas. Polička asub Svitavyst ligi 16 km lääneedelas ka Pardubicest umbes 50 km kagus. Polička asub merepinnast 555 meetri kõrgusel. Asulat on esmamainitud 1167. aastal. Kuningalinna õigused sai Polička 1265. aastal. Alates 1990. aasta novembrist on Polička vanalinn ajalooline linnakaitseala. Poličkas on sündinud helilooja Bohuslav Martinů (1890–1959). Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Polička Místopisný průvodce po České Republice Od založení města do husitské revoluce (13.-15.stol.) Web Polička Polička Národní památkový ústav Skladatel Bohuslav Martinů se narodil v Poličce ve věži kostela sv. Jakuba Český rozhlas, 7. august 2014
Beate Meinl-Reisinger

Beate Meinl-Reisinger (sünninimi Beate Reisinger; sündinud 25. aprillil 1978 Viinis) on Austria jurist ja poliitik, ta on erakonna NEOS liider. Ta sündis aastal 1978 Viinis. Ta õppis Wasagasse gümnaasiumis, õppis seejärel Viini ülikoolis õigusteadust ja sai magistrikraadi Euroopa uuringute alal Doonau Kremsi ülikoolis. Ta on kuulunud Austria Rahvapartei ridadesse. Ta on abielus ja on kolme lapse ema. Beate Meinl-Reisingeri koduleht
Oleg Sokolov

Oleg Valerjevitš Sokolov (vene keeles Олег Валерьевич Соколов; sündinud 9. juulil 1956 Leningradis) on vene ajaloolane, Napoleoni sõdade uurija. Oleg Sokolov lõpetas 1979. aastal Kalinini-nimelise Leningradi Polütehnilise Instituudi insenerfüüsikuna ja 1984. aastal Ždanovi-nimelise Leningradi Riikliku Ülikooli ajaloolasena. 1991. aastal sai ta Peterburi Riiklikust Ülikoolist ajalookandidaadi kraadi (väitekiri käsitles Prantsuse revolutsiooni aegse perioodi armee ohvitserikorpust). Sokolov töötas aastatel 2000–2019 Peterburi ülikoolis ajaloodotsendina. 1998., 2000. ja 2002. aastal oli külalisprofessor Pariisis asuvas kõrgkoolis École pratique des hautes études. Sokolov valdab prantsuse keelt. 1999. aastal ilmus tema esimene monograafia "Армия Наполеона", mis 2002. aastal tõlgiti prantsuse keelde. Järgmisel aastal sai Sokolov president Jacques Chiraci ametiajal Auleegioni rüütli klassi ordeni. Pärast oma aspirandi tapmist novembris 2019 oli Sokolov eeluurimise all. Detsembris 2020 mõistis kohus talle 12 aastat ja 6 kuud vabadusekaotust. Detsembris 2019 teatas Prantsusmaa suursaadik Moskvas meediale, et Sokolovile antud Auleegioni ordeni äravõtmise protseduur on alanud. Lõpliku otsuse teeb Auleegioni ordu kantsler. Protseduur, mis ise on konfidentsiaalne, võib kesta mõnest kuust kuni mõne aastani. Армия Наполеона. (1999) Аустерлиц: Наполеон, Россия и Европа: 1799–1805 гг.. (2 köidet, 2006) Битва двух империй. 1805–1812. (2012) Первая Итальянская кампания Бонапарта 1796–1797. Часть I. Битва за Пьемонт. (2016) Стратегия и тактика Наполеоновской армии. (2018) Битва трёх императоров. Наполеон, Россия и Европа. 1799–1805 гг. (2019) L’Armée de Napoléon, éditions Commios, 600 p. Austerlitz – Napoléon, l’Europe et la Russie, éditions Commios, 592 p. Le Combat de deux Empires, Paris, Éditions Fayard, coll. « Divers Histoire », 2012, 528 p. ISBN 978-2-213-67076-8 Противоречит чести: историка Соколова лишают французского ордена Почетного легиона. Теперь официально. fontanka.ru, 16. detsember 2019  Oleg Sokolov – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Chotěboř

Chotěboř (saksa keeles Chotieborsch) on linn Tšehhis Vysočina maakonnas Havlíčkův Brodi ringkonnas. Chotěboř asub Havlíčkův Brodist umbes 14 km põhjakirdes ja Jihlavast ligikaudu 36 km põhjas. Chotěboř asub merepinnast 515 meetri kõrgusel. Chotěboři vanalinn on alates 2003. aasta septembrist ajalooline linnakaitseala. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Chotěboř Místopisný průvodce po České Republice Chotěboř : městská památková zóna Chotěboř; MPZ Chotěboř Národní památkový ústav
Ingmar Erik Kiviloo

Ingmar Erik Kiviloo (sündinud 10. märtsil 2004) on Eesti laulja ja muusik, kes mängib viiulit, klaverit, orelit, trumme ja kitarri. Kiviloo on pärit Tallinnast. Ta osales 2021. aastal telesaates "Eesti otsib superstaari", kus sai 6. koha. Ingmar Erik Kiviloo lõpetas 2022. aastal Vanalinna Hariduskolleegiumi muusikaklassi. Sama aasta augustis alustas ta õpinguid Berklee muusikakolledžis Bostonis. Ingmar Erik Kiviloo on saanud viiulimänguga konkursiauhindu.[viide?] Lisaks laulmisele ja pillimängule tegeleb ta ka muusikaproduktsiooniga. Ingmari ettevõtmisel toimus 2022. aasta aprillis Ukraina laste heaks peetud Eesti noorte lauljate rahukontsert „Maailm, mis jääb meile“, mis toimus Saku Suurhallis ja mida kanti üle Eesti Televisioonis. "BLOGI JA GALERII | „Eesti otsib superstaari" saatest langesid välja Tiina ja Ingmar Erik". www.ohtuleht.ee. Vaadatud 2. septembril 2023. "Ingmar Kiviloo ja Uku Suviste saates "Ringvaade"". "Intervjuu Ingmar Kivilooga". ""Maailm, mis jääb meile" Saku Suurhallis toimub järgmisel laupäeval noorte toetuskontsert Ukraina laste heaks". Kroonika. Vaadatud 2. septembril 2023.
Ampli Peters

Ampli Karlovitš Peters (vene keeles Амплий Карлович Петерс; 25. november 1824 – 8. jaanuar 1890 Revali) oli Venemaa Keisririigi sõjaväelane (kindralleitnant ja kindraladjutant). Aadliperekonnast pärit Ampli Peters lõpetas 1842. aastal Peterburis Mihhaili suurtükiväekooli. Võttis osa Kaukaasia sõjast. 1858. aastal edutati polkovnikuks, 1864. aastal kindralmajoriks ja 1873. aastal kindralleitnandiks. Keiser Aleksander II tõstis Petersi 1860. aastal tiibadjutandiks ja 1864. aastal kindraladjutandiks. Peters oli aastatel 1872–1879 Moskva sõjaväeringkonna suurtükiväe ülem. 1879. aastal Peters lahkus sõjaväeteenistusest. Peters suri 65 aasta vanuses jaanuaris 1890 Tallinnas ja maeti samas linnas. Ampli Petersi vend Ernst Peters (1813–1891) oli samuti keisririigi kindralleitnant. Valge Kotka orden (1878)
Tšeljabinski oblast

Tšeljabinski oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Uurali föderaalringkonnas. Suuremad linnad on Tšeljabinsk, Magnitogorsk, Zlatoust, Miass ja Kopeisk. Oblast on jaotatud 27 rajooniks ja 15 rajooni õigustega linnaks. Rajoonid: Agapovka rajoon Argajaši rajoon Aša rajoon Bredõ rajoon Jemanželinski rajoon Jetkuli rajoon Kartalõ rajoon Kasli rajoon Katav-Ivanovski rajoon Kizilskoje rajoon Korkino rajoon Krasnoarmeiski rajoon Kunašaki rajoon Kussa rajoon Nagaibakski rajoon Njazepetrovski rajoon Oktjabrskoje rajoon Plasti rajoon Satka rajoon Sosnovski rajoon Troitski rajoon Tšebarkuli rajoon Tšesma rajoon Uiskoje rajoon Uvelski rajoon Varna rajoon Verhneuralski rajoon Rajooni õigustega linnad: Južnouralsk Karabaš Kopeisk Kõštõm Magnitogorsk Miass Ozjorsk Snežinsk Zlatoust Trjohgornõi Troitsk Tšebarkul Tšeljabinsk Ust-Katav Verhni Ufalei Karatšai järv  Tšeljabinski oblast – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
ARTSTAC kunstigalerii

ARTSTAC kunstigalerii on 2017. aastal asutatud Eesti kunstigalerii. Galerii korraldab kunstinäitusi ja müüb kunstiteoseid, hindab kunsti ja teeb ekspertiise. Galerii keskendub Eesti kunstile ja rahvusvahelisele kunstile 19. sajandi lõpust tänapäevani. Galerii asub Suur-Karja tänaval. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 20. november 2021. Vaadatud 20. novembril 2021.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Koduleht
Lennart Green

Sven Lennart Green (sündinud 25. detsembril 1941) on Rootsi kaardimustkunstnik, meelelahutaja, kes on tuntud oma isikupäraste huumoriga vürtsitatud, näiliselt kaootiliste lavaesinemiste poolest, mis vaatamata esmamuljele on tegelikult tehniliselt keerulised ning demonstreerivad harukordset kaardikäsitsemisoskust. Tema originaalsed kaarditrikid ja esinemisstiil moodustavad ebatavalise ning uuendusliku lähenemise kaardimustkunstitehnikates. Ta tunnistati 1991. aastal Fédération Internationale des Sociétés Magiques'i (FISM) konventsioonil Lausanne'is maailmameistriks lähivaate (close-up magic) kaardimustkunstis. Green alustas mustkunstiga tegelemist 18-aastaselt. Green võistles 1988. aasta FISM-i konverentsil Haagis Hollandis ja ta diskvalifitseeriti ekslikult, kuna kohtunikud arvasid, et ta kasutas laval kaartide segamisel abilistena "näiliselt juhuslikke" inimesi, kuid kellega tegelikult oli eelnevalt kokku lepitud ning keda oli enne spetsiaalselt instrueeritud. 1991. aastal osales ta samal üritusel laval, kuid seekord nõudis, et kohtunikud ise segaksid kaarte, tõestamaks, et pole kasutanud salaabilisi. Seejärel andsid kohtunikud talle esikoha. Green on esinenud neljandas "World's Greatest Magic" erisaates televisioonis. Ta elab Göteborgis Rootsis ja esineb paljudel maadel loengutega. Ta astus üles 2005. aasta veebruaris TED-il, kus esines oma originaalkavaga. Väljaspool lavategevust on Green töötanud seitse aastat Rootsis arstina, keemia-, bioloogia-, kehakultuuri- ning kunstiõpetajana, samuti vanglas ja vaimuhaiglas. 2014. aastal sai Green insuldi, mis ei võimaldanud tal järgmistel kuudel loenguid pidada, kuid on sellest praeguseks täielikult paranenud. "Lennart Green - International Close Up Magic Competition (Ron MacMillan)". 1988. Vaadatud 22. septembril 2020. "Lennart Green and the Modern Drama of Sleight of Hand". Vaadatud 30. oktoobril 2013. "World Championship of Magic – Winners 1991 to 1997". FISM. Vaadatud 24. veebruaril 2013. "Lennert Green Biography (translated and posted here)". Geniimagazine.com. 25. detsember 1941. Vaadatud 24. veebruaril 2013. "TED Talks: Lennart Green does close-up card magic". Ted.com. Vaadatud 24. veebruaril 2013. Cui's talk: The Magician Lennart Green (9 June 2009) YouTube. Retrieved 1 February 2020 Richard Kaufman (5 July 2014) Lennart Green is Seriously Ill Retrieved 1 February 2020
Lysá nad Labem

Lysá nad Labem (saksa keeles Lissa an der Elbe) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Nymburki ringkonnas. Lysá nad Labem asub Elbe (Labe) jõe paremal kaldal, Nymburkist umbes 14 km läänes ja Praha kesklinnast ligikaudu 32 km idakirdes. Asulat on esmamainitud 1034. aastal. Linnaõigused sai Lysá nad Labem 1291. aastal. Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Lysá nad Labem Český ráj
Votiiv

Votiiv ehk votiivand, votiivkink või pühendkink, kristluses ka ex voto, oli tänu või tõotuse märgina jumalale annetatud ese, sageli kunstipärase töötlusega või väärismaterjalist väike plastiline taies. Sõna on tuletatud keskaja ladina verbist vovere ('ülistama'). Votiivand kujutab endast sümboolset ohvrit, mis peab andma tunnistust ja olema mälestuseks üleloomuliku väe toimimisest. Tavaliselt annetati votiive mingist hädast pääsemise puhul ja esemeid jäeti pühadesse kohtadesse, nagu templitesse või kirikutesse. Votiivkinkide annetamise komme oli tuntud juba antiikajal ning see levis edasi kristlusesse ja on tänapäevani kasutusel, eriti katoliku kirikus. Pühendkingid on tuntud lisaks kristlusele ka teistes usundites – judaismis, budismis ja džainismis – ning paljudes põlisreligioonides. Votiiv võib olla maalitud pilt või plastiline teos, näiteks paranenud kehaosa kujutis vahast või väärismetallist. Eriti barokiajal oli kombeks lasta maalida votiivpilte või -tahvleid, millel seisis tekst ex voto ('tõotuse põhjal') ja mis kujutasid annetaja imelist pääsemist mõnest hädaolukorrast. Votiivkink võib olla ka vahast erilise kujundusega või pühendusega küünal. Ka Ruhnu puukiriku laes rippuvad laevamudelid on votiivkingid. Põlvitav aadlik Einsiedelni Musta madonna ees, ex voto õlimaal (1781) Deutstetten (1808) St. Martin, Flintsbach am Inn Coesfeldi rist protsessioonil sellel rippuvate hõbedast votiivandidega, nt jala- ja käekujuliste hõbelehtedega Väärismetallist votiivkingid Jumalaema ikoonil Chania katedraalis Kreetal Madonna, votiivtahvlid ja votiivküünlad Notre-Dame de la Garde'i kirikus Marseilles Votiivpildid ja -küünlad Burghausen-Marienbergi Roosipärja Kuninganna Maarja palverännukirikus Votiivlaevad Ruhnu vanas kirikus Votiivlaev "Maria Christina" Tallinna Rootsi-Mihkli kirikus Kantsler Rolini madonna Ex-Voto de 1662 Votiivkroon Votiivrist Tabula ansata http://eki.ee/dict/vsl/index.cgi?Q=ex%20voto Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001 https://register.muinas.ee/public.php?menuID=monument&action=view&id=28639 https://register.muinas.ee/public.php?menuID=monument&action=view&id=28640 Tsitaadid vahast loomade ohverdamise kohta varauusaegses Eestis Eiseni "Eesti mütoloogiast" Vikitekstides Kumu film räägib Mehhiko ikoonmaalidest. – EPL Kultuur, 04.07.2006
Joaquin Phoenix

Joaquin Rafael Phoenix (inglise hääldus: [hwɑːˈkiːn]; sünninimega Bottom; sündinud 28. oktoobril 1974 San Juanis) on Ameerika Ühendriikide näitleja, produtsent ja loomaõiguslane. Ta on tuntud filmides tumedaid jõude esindavate ja muul moel ebatavaliste tegelaste mängimise poolest ning on pälvinud kõige tunnustatumaid filmiauhindu, sealhulgas Oscari, Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinna, Grammy ja kaks Kuldgloobust. 2020. aastal oli ta The New York Timesi sajandi 25 parima näitleja edetabelis 12. kohal. Lapsepõlves kutsuti teda eesnimedega "Leaf Rafael", 15-aastasest peale aga jällegi sünninimega "Joaquin Rafael". "PREMIERE". Aleka.org (inglise). Aprill 1988. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. juuli 2017. Vaadatud 24. august 2010. "Joaquin Phoenix". Hello! (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 4. aprill 2019. Vaadatud 17. juuni 2017. "The 25 Greatest Actors of the 21st Century (So Far)". The New York Times (inglise). 25. november 2020. Joaquin Phoenix andmekogus IMDb (inglise) Joaquin Phoenix andmekogus Filmiveeb
Litomyšl

Litomyšl (saksa keeles Leitomischl) on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Svitavy ringkonnas. Litomyšl asub Svitavyst umbes 17 km loodes ja Pardubicese ligikaudu 43 km idakagus. Litomyšl asub merepinnast 330 meetri kõrgusel. Litomyšli linnus kuulub alates 1999. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse. Litomyšli vanalinn on alates 1965. aasta maist ajalooline linnakaitseala. Litomyšlis on sündinud helilooja Bedřich Smetana (1824–1884). Malý lexikon obcí České republiky – 2017, vaadatud 28.08.2018. Q125984191, vaadatud 19.05.2024. Litomyšl Místopisný průvodce po České Republice Litomyšl Castle UNESCO. World Heritage Convention Litomyšl : právní ochrana Národní památkový ústav Bedřich Smetana Město Litomyšl
Varakristlik kunst

Varakristlik kunst on kunstiperiood, mis hõlmab ajavahemikus kristluse tekkest kuni umbes 6. sajandi alguseni läänepoolsetes Vahemere maades, eelkõige Itaalias loodud kunsti. Idapoolsetes Vahemere maades loodud kunst liigitatakse juba alates 4. sajandist Bütsantsi kunstiks; Itaalias alates 6. sajandist, muudes piirkondades eristatakse regionaalseid stiile (kopti kunst, läänegootide kunst jm). Varakristlikus maalikunstis olid olulisel kohal katakombide seina- ja laemaalingud, mille ainestikus hakkas kujunema ja kinnistuma hilisem kristlik ikonograafia. Kujutistes esinesid kristlikud sümbolid, kristlikus tähenduses ümbermõtestatud antiikmotiivid ja hiljem teemad, süžeed ja stseenid Vanast ja Uuest testamendist. Vormikäsitlus oli antiikkunstile iseloomulik ja kohatiste idamaiste mõjudega. Võrreldes antiigiga on tajutav teatav teostusliku taseme langus. Hea karjane. Maaling Priscilla katakombidest Jeesus tervendab veritõbise naise. 300.–350. a Noa laevas palvetamas ja tuvi õlipuuoksaga Kolm noormeest Sadrak, Meesak ja Abednego tulises ahjus Mooses lööb kaljust vett, mida käsitleti vihjena ristimisele 3. sajandist katakombimatuse kaas Kuningate kummardamise motiiviga Katakombimaaling palvetajatega, Joona ja vaalaga, Moosese ja Noaga ning Kuningate kummardamisega keskel arkosooliumi nišis. 200.–250. a Milano edikti eelsest perioodist pole varakristliku arhitektuuri näiteid, kristlased kogunesid eramajades, millest mõningail on arheoloogilistel kaevamistel leitud palveruum; pärast 313. aastat hakatakse püstitama ehitisi ja kristlik arhitektuur hakkab muutuma järjest suurejoonelisemaks; ilmub basilikaalne kirik ja tsentraalehitistena kujundatud haua- ja ristimiskabelid. Santa Sabina basiilika sisevaade Roomas, 5. sajand San Lorenzo fuori le mura basiilika Roomas Sofia Püha Sophia basiilika Sofias Bulgaarias, 4. sajand Sofia Püha Georgi ümarkirik Sofias, 3.-4. sajand Raidkunstis esineb antiigis levinud ümarplastiline skulptuur harva, kuid kõrgel tasemel on sarkofaage kaunistavad reljeefid, tarbekunstiharudest elevandiluunikerdus, raamatumaal ja mosaiik. Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001
Alexander von Güldenstubbe (täpsustus)

Alexander von Güldenstube on mitme Güldenstubbe suguvõsa liikme nimi: Alexander von Güldenstubbe (1786−1848), Saaremaa maanõunik Alexander von Güldenstubbe (1801−1884), jalaväekindral
Ludwig von Güldenstubbe (täpsustus)

Ludwig von Güldenstubbe on mitme Güldenstubbe suguvõsa liikme nimi: Ludwig von Güldenstubbe (1772−1819), Saaremaa maanõunik Ludwig von Güldenstubbe (1813−1872), Saaremaa maanõunik Ludwig von Güldenstubbe (1817–1873), filosoof, spiritualist Ludwig von Güldenstubbe (1845−1917), Kandla mõisnik
Schlei maakond

Schlei maakond (Amt Schlei) oli maakond (Amt) Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Rendsburg-Eckernförde kreisis Schlei kagukaldal Eckenförde ja Schleswigi vahel. Schlei kaudu piirnes maakond Schleswig-Flensburgi kreisiga. Maakonna pindala oli 101 km², elanike arv 6824. Rahvastiku tihedus oli 68 in/km². 1. jaanuaril 2008 liideti maakond Schwanseni ja Windeby maakonnaga Schlei-Ostsee maakonnaks. Schlei maakond jagunes kaheks maastikuliseks piirkonnaks. Hütteni mägede looduspargi ala (Fleckeby, Güby ja Hummelfeldi vald) on moodustatud Weichseli jäätumise aegsete põhja- ja otsamoreenide poolt. Maastikus on künkad, metsad, põõsastarad ja rannaniidud. Koseli ja Rieseby vald paiknevad Läänemere ja Schlei vahelisel poolsaarel Schwansenil. Schlei maakond moodustati 1. aprillil 1970 Schleswig-Holsteini kreisi- ja maakonnareformi käigus varasemast Fleckeby ja Rieseby maakonnast. Algselt kuulusid Schlei maakonda Bohnerti vald, Fleckeby vald, Götheby-Holmi vald, Güby vald, Hummelfeldi vald, Koseli vald ja Rieseby vald. Aastal 1974 ühines Götheby-Holmi vald Fleckeby vallaga ja 1977 Bohnerti vald Koseli vallaga. Uue Schleswig-Holsteini haldusreformi käigus ühines maakond 1. jaanuarist 2008 Schwanseni ja Windeby maakonnaga. Uue maakonna halduskeskuseks sai Eckernförde. Maakonda kuulusid järgmised vallad (sulgudes elanike arv 2005. aasta seisuga): Fleckeby (1808) Güby vald (842) Hummelfeld (245) Koseli vald (1339) Rieseby vald (2559) Maakonna halduskeskus oli Fleckeby. Üks valitsusorgan oli Riesebys. Maakonnavalitsuse aadress oli Schmiederedder 2, 24357 Fleckeby. Algul asus maakonnavalitsus ajaloolises maakonnavalitsuses koolimaja kõrval. Viimasesse hoonesse asula keskuses koliti 1973. Aastal 1984 alustati juurdeehitust. Maakonnakomisjoni esimees (Amtsvorsteher) oli Johann Kempe (Kristlik-Demokraatlik Liit). Elanike arv aastal 1970 oli 5000, nüüd on see kasvanud 7000-ni, kaasa arvatud umbes 400 inimest, kellel on seal teine eluase (peamiselt Koseli valla suvilapiirkondades). Maakonnale pääseb ligi kiirtee Bundesautobahn 7 kaudu mahasõiduga Owschlagi juures ning seda läbib maantee B 76. Lennuühendus on Kieli Holtenau lennujaama (umbes 30 km kaugusel) ja Hamburgi Fuhlsbütteli lennujaama (umbes 120 km) kaudu. Schlei maakond on puhkepiirkond sportimisvõimalustega. Schlei ääres saab harrastada veesporti, Güby vallas on golfirada, Fleckebys ja Risebys saab tennist mängida. Schlei ääres ja Hütteni mägedes on jalgrattarajad. Igal pol on matkarajad. Fleckebys on kunagise Schleswigi hertsogiriigi Hütteni herred'i valitsushoone, kus asub muuseum. Güby vallas on Louisenlundi loss, kus asub Põhja-Saksamaa juhtiv internaatkool. Rieseby vallas Norbys on Mühle ANNA, kus asub koduloomuuseum ja kultuurikeskus. Vaatamisväärsused on ka Koseli kirik ja Rieseby kirik. Sihtnumber on 24357. Suunakood on 04354. Autode eraldusmärk on RD.
Valeri Garkalin

Valeri Borissvitš Garkalin (vene keeles Валерий Борисович Гаркалин; 11. aprill 1954 Moskva – 20. november 2021 Moskva) oli vene näitleja ja teatripedagoog. Garkalin sündis Moskvas. Tema isa juhatas garaažitöökoda, ema oli sööklas kassapidaja. Pärast armeeteenistust asus Garkalin õppima Gnessinite-nimelisse muusikakooli, mille lõpetas 1978. Selle lennu vilistlased moodustasid rändteatri "Inimesed ja nukud", millega sõitis läbi kogu Nõukogude Liidu ja mis osutus väga populaarseks. Ametlikult ei tohtinud NSV Liidus rändteatrit olla, mistõttu teater oli kirjutatud Kemerovo filharmoonia allasutuseks. 1984 Garkalin lahkus rändteatrist. 1988 lõpetas ta Venemaa Teatrikunsti Instituudi GITISe. Seejärel töötas ta paljudes teatrites ja stuudiotes. Kõige kauem, 1988–2001 oli ta seotud Moskva satiiriteatriga. 1978 abiellus Garkalin Jekaterina Garkalinaga, kes töötas 30 aastat Obraztsovi-nimelises nukuteatris. 2007 nimetati Garkalina Venemaa Föderatsiooni teeneliseks kunstitegelaseks. 2009 suri ta vähki ja uuesti Garkalin ei abiellunud. Neile sündis 1983 tütar Nika, kes töötab teatriprodutsendina. Nika on abielus 1983 sündinud näitleja Pavel Akimkiniga, neil on poeg Timofei ja tütar Jekaterina. Märtsis 2014 väljendas Garkalin koos hulga teaduse- ja kultuuritegelastega pahameelt Krimmi annekteerimise üle. 7. juunil 2008 külalisetenduse ajal klaipedas tabas Garkalinit raske infarkt ja sama aasta detsembris teinegi infarkt. Ta suri 20. novembril 2021 67-aastaselt Moskva haiglas Kommunarkas koroona tüsistustesse. Surma põhjustas sepsisest ja septilisest šokist põhjustatud mitme elundi puudulikkus. Ta on maetud Miusskoje kalmistule. Умер Валерий Гаркалин Кристина Верховцева:Актера Валерия Гаркалина похоронят на Миусском кладбище Москвы Российская газета, 21. november 2021. Vaadatud 8. oktoobril 2023 Valeri Garkalin ja tema perekonna mälestussait
Jonas Kubilius

Jonas Kubilius (27. juuli 1921 Fermos – 30. oktoober 2011 Vilnius) oli Leedu matemaatik. Ta oli aastatel 1958–1990 Vilniuse Ülikooli rektor. Ta sündis aastal 1921 Fermoses (asub praeguse haldusjaotuse järele Eržvilkase vallas Jurbarkase rajoonis). Ta lõpetas aastal Eržvilkases põhikooli ja aastal 1940 Raseiniais gümnaasiumi. Aastatel 1940–1943 ja 1945–1946 õppis ta Vilniuse Ülikoolis matemaatikat (aastatel 1944–1945 töötas ta matemaatika õpetajana Eržvilkases). Aastatel 1948–1951 oli ta aspirantuuris Leningradi Riiklikus Ülikoolis (juhendajaks professor Juri Linnik). Ta oli aastatel 1958–1990 Vilniuse Ülikooli rektor. Ta on maetud Antakalnise kalmistule Vilniuses.