laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Austraalia vapp

Austraalia vapp on Austraalia Liidu ametlik vapp. Praegune Austraalia vapp pärineb aastast 1912 ja põhineb aastatel 1908–1912 kasutusel olnud vapil. Ka Austraalia osariikidel ja territooriumitel on oma vapid: Austraalia pealinna ala vapp Lõuna-Austraalia vapp Lääne-Austraalia vapp Põhjaterritooriumi vapp Queenslandi vapp Tasmaania vapp Uus-Lõuna-Walesi vapp Victoria vapp Austraalia lipp
Vladimir Bogoraz

Vladimir Germanovitš Bogoraz (pseudonüümid Vladimir Bogoraz-Tan, N. A. Tan; 27. aprill 1865 – 10. mai 1936) oli vene antropoloog, keeleteadlane ja kirjanik. Ta tegeles peamiselt Siberi põhjarahvastega (austava lisanime Tan sai ta tšuktsidelt). 1924–1936 oli ta Põhja Komitee juht, mis tegeles põhja rändrahvaste eluolu uurimise ning parandamise katsetega. Esialgu oli see tahe siiras (1920. aastate vabamad Nõukogude olud võimaldasid ajada ka mittekommunistlikku joont), kuid alates 1929 pidi ka Põhja Komitee alluma stalinlikule poliitikale ning sellest sai repressiooni tööriist. Bogoraz püüdis siiski kuni surmani põhjarahvaid soosida ning lõi mitmeid kirjakeeli (toona veel ladina tähestikuga). Bogorazi teooriad põhinesid lääne autorite töödel, mistõttu ta peale 1929. aastat sattus koos teiste Vene olulisemate etnograafidega põlu alla. Peale tema surma saadeti Põhja Komitee kui "igand" Stalini käsul laiali.  Vladimir Bogoraz – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Vene NFSV vapp

Vene NFSV vapp oli NSV Liidu haldusüksuse Vene NFSV (1922. aastani iseseisev riik; 1918–1925 Venemaa SFNV) vapp. Venemaa SFNV vapp seadustati 10. juulil 1918 (alates 19. juunist 1918 oli kasutusel pitsatina). Põhiseaduse järgi oli vapp järgmine: kilbikujulisel punasel taustal asub päikesekiirtest valgustatud sirbi ja vasara embleem, kujundeid pärgavad viljapead. Seda kõike ümbritseb kiri "Российская Социалистическая Федеративная Советская Республика" (Venemaa Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik). All seisab venekeelne deviis "Kõigi maade proletaarlased, ühinege!". Esialgses kavandis oli sirbi asemel kujutatud mõõk. Kirjanik Vladimir Bontš-Brujevitši järgi oli Vladimir Lenin isiklikult mõõga vapilt eemaldada käskinud, öeldes, et mõõk ei ole Nõukogude Venemaa sümbol. Aastal 1920 viimistleti ja muudeti vapi kujundust. Riigi nimelühend "Р.С.Ф.С.Р" (kuni 1925. aastani kasutati riigi täielikku nime) paigutati kilbile sirbi ja vasara kohale. Vene NFSV vapp mõjutas oluliselt selle koosseisu kuuluvate ANSV-de vappide välimust: need nägid üldiselt üsna samamoodi välja. Peamised erinevused seisnesid lühendis ja kasutatavates keeltes. Näiteks dagestani keelt ei ole olemas ja üldse ei kasutatud Dagestani ANSV-s üht keelt, mistõttu Dagestani ANSV vapil olid kirjad 11 keeles. Aastal 1954 kaotati õigekirjareeglite muutuse tõttu nime tähtede vahelt punktid ja 1978 paigutati kilbi kohale viljapeade vahele punane kuldse äärisega viisnurkne täht. Pärast NSV Liidu lagunemist asendati vapil olev liiduvabariiki tähistav lühend sõnadega "Venemaa Föderatsioon" ("Российская Федерация") - vastavalt riigi nimele. 1993. aastal lõpetati Vene NFSV vapi kasutamine, kui selle asemel võeti vastu Venemaa vapp. Vene NFSV lipp
Geotoop

Geotoop on geoloogiline või geomorfoloogiline maastik või selle osa, millel on silmapaistev ja asendamatu väärtus riigi, regiooni või kontinendi geoloogilise ajaloo mõistmisel. Mis on geotoobid? | EGK
Kolga-Jaani kirik

Kolga-Jaani kirik (ka: Kolga-Jaani Ristija Johannese kirik, Kolga-Jaani Johannese kirik) asub Viljandi maakonnas Kolga-Jaani vallas Kolga-Jaani alevikus. Kirik ehitati 14. sajandi alguses ja see oli ühe laia lööviga. 14. sajandil lagi võlviti ja ruum liigendati kolme võlvikuga. Praegune uusgooti stiilis torn on aastast 1875. Aastatel 1904–1905 (teistel andmetel 1903–1904) laiendati kiriku aknaid ja need kaunistati vitraažidega; ühtlasi ehitati ka käärkamber. Kirikut kasutab Kolga-Jaani Johannese kogudus. Kultuurimälestiste riiklik register (vaadatud 15.03.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 238. Kolga-Jaani kirik kultuurimälestiste riiklikus registris "Kolga-Jaani kiriku torn saab uue katuse" Sakala, 25. november 2005
Paistu kirik

Paistu Maarja kirik (ka Paistu Püha Neitsi Maarja kirik) on kihelkonnakirik Viljandimaal Viljandi vallas Paistu külas. Kirikut on ajalooallikates esmamainitud 1329. aastal, kui seda rüüstasid leedulased. Arvatakse, et kivikirik ehitati 13. sajandi lõpul. Kirik sai 17. sajandi alguses mitmes sõjas kannatada. 1817. aastal (pärast kiriku põlemist) ehitati kiriku põhjaküljele kirikust eraldi olev puust kellatorn. Aastatel 1862–1866 ehitati kiriku lääneotsa uusgooti stiilis torn, samal perioodil sai uusgooti stiilis välimuse ka kiriku sisustus. 2005. aasta jaanuaris sai kiriku katus tormituules tugevalt kannatada, sama aasta sügisel valmis uus plekk-katus. Kirikut kasutab Paistu Maarja kogudus. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 393. Kultuurimälestiste riiklik register (vaadatud 15.03.2013) Paistu kirik kannab uut plekk-katust. Sakala, 12. oktoober 2005 Paistu kirik kultuurimälestiste riiklikus registris
Atheos

Atheos oli üliõpilaste ateismiklubi, mis tegutses 1966–1988 TPI õppejõu Kuulo Vimmsaare juhendamisel. Atheos oli TPI vanim huviklubi. Koos käidi kokku üle 150 korra. 1971. aastal oli klubil 251 liiget [1]. https://epl.delfi.ee/artikkel/50766845 Vimmsaare, K. TPI ateismiklubi “Atheos”. Nõukogude Õpetaja, 1. mai 1968 Asi, U. TPI ateismiklubi “Athos” [sic!]. Edasi, 2. august 1968 Vimmsaare, K. TPI ateismiring ja “Atheos”. Tallinna Polütehnik, 19. detsember 1969 Ateismist tänapäeval [Lühiartiklid, lehekülje koostas TPI ateismiklubi "Atheos"]. Edasi, 4. september 1970 "Atheose" õhtud 1970 [TPI ateismiklubist]. Tallinna Polütehnik, 11. detsember 1970 Vimmsaare, K. "Atheos" - TPI ateismiklubi. Noorte Hääl, 3. märts 1971 "Atheos" 5-aastane [TPI ateismiklubi]. Tallinna Polütehnik, 5. märts 1971 Vimmsaare, K. TPI ateismiklubi “Athos” 20. Tallinna Polütehnik, 21. märts 1986 Vimmsaare, K. “Atheose” paradoks [TPI ateismiklubi tegevusest]. Noorte Hääl, 17. mai 1986
1934. aasta Eesti meistrivõistlused kergejõustikus

1934. aasta kergejõustiku Eesti meistrivõistlused.
Duchessa järv

Duchessa järv (itaalia keeles Lago della Duchessa 'hertsoginna järv') on mägijärv Kesk-Itaalias Lazio maakonnas Rieti provintsis Borgoroses. Järv asub 1990. aastal moodustatud looduskaitseala territooriumil (Riserva regionale Montagne della Duchessa), mis on alates 2005. aastast ka ühenduse tähtsusega ala. Murolungo (2184 m) ja Morrone (2141 m) mägede vahel, 1788 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pikkus on 400 meetrit, laius 150 meetrit. Duchessa järv, kirjeldus, ajalugu, andmed ja fotod (itaalia keeles)
Bomba järv

Bomba järv (itaalia keeles Lago di Bomba) on veehoidla Kesk-Itaalias Abruzzo maakonnas Chieti provintsis Bombas. 262 meetri kõrgusel merepinnast asuv veehoidla rajati paisu ehitamisega Sangro jõele aastatel 1956–1962. "Bomba valla koduleht". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. märts 2012. Vaadatud 16. märtsil 2013.
Mezzano järv

Mezzano järv (itaalia keeles Lago di Mezzano) on vulkaanilise tekkega järv Kesk-Itaalias Lazio maakonnas Viterbo provintsis Valentanos. Järv tekkis umbes 400 000 aastat tagasi. 452 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 47,5 hektarit, rannajoone pikkus 2516 meetrit, suurim sügavus 38 meetrit, valgala suurus 1,2 km². "Vulcano a Mezzano", kataloog 1993. aastal toimunud pronksiaja näituse kohta
Campotosto järv

Campotosto järv (itaalia keeles Lago di Campotosto) on veehoidla Itaalias Abruzzo maakonnas L'Aquila provintsis. Abruzzo suurima siseveekogu kallastel asuvad Campotosto, Capitignano ja L'Aquila. Järv asub Gran Sasso ja Laga mägede rahvuspargi territooriumil (Parco nazionale del Gran Sasso e Monti della Laga). 1317,5 meetri kõrgusel merepinnast asuva veekogu pindala on 13,8 km², suurim sügavus 35,5 meetrit, valgla suurus 47,5 km², rannajoone pikkus umbes 30 km. Veehoidla rajati 1930. aastatel kolme paisu rajamisega. Il lago di Campotosto. Comune di Campotosto. Vaadatud 16.03.2013. Provincia dell'Aquila, Guida turistica della Provincia dell'Aquila, L'Aquila, Provincia dell'Aquila, 1999 Touring Club Italiano, L'Italia - Abruzzo e Molise, Milano, Touring Editore, 2005 LIMNO andmebaas
Rannu kirik

Rannu kirik (ka: Rannu Püha Martini kirik) on kirik Tartu maakonnas Elva vallas Neemiskülas. Praegune kirik valmis arvatavasti 15. sajandi I poolel. Kiriku pikihoone põhiplaan on peaaegu ruudukujuline, kooriruum on nelinurkne. Arhitektuuriliselt on kirik hilisgooti stiilis. Kirikut kasutab Rannu Püha Martini kogudus. Torn on 33 meetrit kõrge. Rannu kirik tagant Rannu kiriku küljeuks Rannu kiriku orel Rannu kiriku altar Rannu kiriku kantsel Rannu kiriku sisevaade Rannu Issanda Jeruusalemma Minemise kirik (Noorma külas) Kultuurimälestiste riiklik register (vaadatud 16.03.2013) Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 470. Rannu kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Rannu Püha Martini kirik digitaalses arhiivis "Eesti kirikud"
Peetri kirik (täpsustus)

Peetri nime kandvaid kirikuid on Eestis ja välismaal mitmeid. Järva-Peetri Püha Peetruse kirik Tarvastu Peetri kirik Narva Peetri kirik Tartu Peetri kirik Kehtna Peetri kirik Karksi Peetri kirik Kiviõli Peetri kirik Kõpu Peetri kirik Rooma Peetri kirik Vatikanis Riia Peetri kirik Lätis Toronto Peetri kirik Kanadas Viini Püha Peetruse kirik Vienne'i Püha Peetruse kirik Fritzlari Püha Peetruse kirik Westerstede Püha Peetruse kirik Zürichi Püha Peetruse kirik Pejë Püha Peetruse kirik Peetruse ja Pauluse kirik
Süvamuusika

Süvamuusika, ka tõsine muusika, ka kunstmuusika (inglise keeles art music, saksa keeles Kunstmusik) on muusikas üldnimetus muusikastiilidele ja muusikažanritele, mis on seotud euroopa kõrgkultuuriga mis viitavad heliteose kunstilisele kvaliteedile ja iseseisvusele millesse kuuluvad heliteosed on noodistatud Süvamuusika mõistet kasutatakse, et teha vahet rahvamuusika ja levimuusikaga. Eestikeelne termin 'süvamuusika' võeti tarvitusele 1970. aastatel paralleelselt terminiga 'levimuusika'. Tihti mõistetakse süvamuusika all klassikalist muusikat selle sõna laiemas tähenduses, seega mitte ainult klassitsismi, vaid ka keskaja, renessansi, baroki ja romantismi muusikat, paljusid modernistlikke ja postmodernistlikke suundi. Klassikaline muusika Muusika ajalugu Euroopa klassikaline muusika Süvamuusikaansamblite loend Süvamuusika ja levimuusika
Saguache'i maakond

Saguache'i maakond (Saguache County) on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°08' N, 106°30' W. Maakonna halduskeskus on Saguache ja suurim linn Center. Maakonna pindala on 8200 km². Veepindala on 4 km². See on pindalalt osariigi seitsmes maakond. Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 6,368. Aastal 2010 oli elanikke 6108 ja 2000. aastal 5917. Chaffee maakond (põhjas) Fremonti maakond (kirdes) Custeri maakond (idas) Huerfano maakond (kagus) Rio Grande maakond (lõunas) Alamosa maakond (lõunas) Minerali maakond (edelas) Hinsdale'i maakond (edelas) Gunnisoni maakond (kirdes) Maakond moodustati 1866. aastal Costilla maakonna ja Lake'i maakonna osast. Bonanza (2020. aasta seisuga 17 elanikku) Center (1929 elanikku) Crestone (141 elanikku) Moffat (116 elanikku) Saguache (531 elanikku) La Garita Sargeants Villa Grove Saguache'i maakonnas oli 5917 inimest, 2300 leibkonda ja 1567 perekonda. Rahvastiku tihedus oli 1 in/km². Elamuühikuid (housing units) oli 3087 (keskmine tihedus 0/km²). Rassiline koosseis oli järgmine: valgeid 71,29% mustanahalisi 0,12% põlisameeriklasi 2,06% aasialasi 0,46% teistest rassidest 23,00% kahest või enam rassist 3,08% Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 45,26%. 2300 leibkonna seas oli 33,40% neid, kus oli alla 18-aastasi lapsi; 52,70% koos elavaid abielupaare; 11,00% neid, kus oli ilma abikaasata naine; 32,30% neid, mis ei olnud perekonnad. 26,90% kõigist leibkondadest koosnes üksikutest ja 7,70% leibkondadest oli mõni üksi elav vähemalt 65-aastane inimene. Leibkonnas oli keskmiselt 2,56 inimest ja perekonnas keskmiselt 3,15 inimest. Elanikud jagunesid ealiselt nii: 28,40% alla 18-aastasi; 7,90% 18–24-aastasi; 26,00% 25–44-aastasi; 26,90% 45–64-aastasi; 10,80% üle 65-aastasi. Ea mediaan oli 37 aastat. Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 101,70 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 99,70 meest. Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 25 495 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 29 405 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 25 158 dollarit, naistel 18 862 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 13 121 dollarit. 18,70% elanikkonnast ja 22,60% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 27,60% alla 18-aastasi ja 12,50% üle 65-aastasi. U.S. Route 285 State Highway 17 State Highway 112 State Highway 114 Gunnisoni metsakaitseala Rio Grande metsakaitseala Great Sand Dunes Wilderness La Garita Wilderness Sangre de Cristo Wilderness 2020 United States Census, vaadatud 1.01.2022. Saguache'i maakonna koduleht (inglise keeles)
Mirja Hietamies-Eteläpää

Mirja Kyllikki Hietamies-Eteläpää (neiupõlvenimi Mirja Hietamies; 7. jaanuar 1931 – 14. märts 2013) oli soome murdmaasuusataja. Aastal 1955 valiti Mirja Hietamies Soome aasta parimaks naissportlaseks.
Lucia legendi meistri Maarja altar

Lucia legendi meistri Maarja altar (ka: Maarja altar, nn Mustpeade tiibaltar) on 15. sajandist, ilmselt Belgias Brugges maalitud triptühhon. Maarja altar on hiliskeskaegne altariretaabel, mis on valmistatud arvatavasti 15. sajandi lõpul (enne 1493). Altari arvatav autor on anonüümne püha Lucia legendi meister, kellelt telliti altar Tallinna dominiiklaste kloostrikiriku tarbeks, transpordikulud tasusid Mustpeade vennaskond ja Suurgild. Keskajal asus see altar tõenäoliselt dominiiklaste Katariina kirikus, praegu on see Niguliste kirikus. Kahe tiivapaariga tiibaltar on pühitsetud neitsi Maarjale, keda on kujutatud teose kõigis kolmes positsioonis. Suletud tiibadel esineb grisaille-tehnikas Maarja kuulutuse stseen – vasakul tiival peaingel Gaabriel ja paremal neitsi Maarja. Teises positsioonis on maalitahvlitel kujutatud paljastatud rinnaga neitsi Maarjat ühes palvetavate donaatoritega; rinnahaavale osutav Kristus koos kahe ingliga: troonil istuv Jumal-Isa ning Ristija Johannes koos donaatoritega. Avatud positsioonis asub kesktahvlil baldahhiini all troonimas neitsi Maarja Kristuslapsega, tema kõrval seisavad püha Jüri ja püha Viktor. Vasakul tiival näeb Assisi püha Franciscust ning paremal Nivellesi püha Gertrudi. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 321. Anu Mänd, Lucia legendi meister identifitseeritud? Lucia legendi meistrist, Tallinna mustpeade retaablist ja Eesti kunsti ajaloo 2. köite avapeatükist – Kunstiteaduslikke Uurimusi, 2007, 16 (1–2), lk 177. Kultuurimälestiste riiklik register (vaadatud 16.03.2013) Merike Kurisoo, Niguliste Muuseum. Tallinn: Eesti Kunstimuuseum, 2011, lk 37–41. Lucia legendi meistri Maarja altar kultuurimälestiste riiklikus registris
Niguliste kiriku peaaltar

Niguliste kiriku peaaltar ehk nn Rode altar on Tallinnas Niguliste kirikus asuv kahetiivaline kappaltar. Kappaltar on üks suurejoonelisemaid ja paremini säilinud hiliskeskaegseid Põhja-Saksa altareid kogu Euroopas. Retaabel telliti 1478. aastal tuntud Lübecki meistri Hermen Rode töökojast, Tallinna jõudis see 1481. aastal. Kappaltaril on kujutatud rohkem kui neljakümmet pühakut ja piiblitegelast. Mõõtmetelt kuulub see 15. sajandi hansalinnade suurimate hulka. Laius avatud tiibadega 6,3 m, kõrgus 3,5 m. Altari suletud tiibadel on kujutatud 16 stseeni püha Nikolause ja püha Viktori elust. Altar valmis Tallinna Suurgildi ja Mustpeade vennaskonna tellimusel – mõlema gildi vapid on kujutatud kaupmeeste ja meremeeste kaitsepühaku püha Nikolause päästetud laeval. Aastatel 2013–2016 tehti teoks mahukas uurimis- ja konserveerimisprojekt, mis keskendus Niguliste peaaltari restaureerimisele. Ulatuslikud konserveerimistööd toimusid juba aastatel 1975–1992. Põhiosas jõuti teos restaureerida, kuid uhked skulptuurid on tänaseni vaid osaliselt konserveeritud. Eesti Kunstimuuseumi konservaatorite töö eesmärgiks on viia lõpule skulptuuride puhastamine. Niguliste kiriku peaaltari retaabel on täielikult avatud vaid kolmel päeval aastas – nigulapäevadel (9. mail ja 6. detsembril) ning kõikide pühakute päeval (1. novembril). Niguliste kiriku peaaltar kultuurimälestiste riiklikus registris
Old Billy

Old Billy (ka Billy Boy või lihtsalt Billy; 1760–1822) oli teadaolevalt maailma kõige vanem hobune. Ta elas 62-aastaseks.
Kuivastu kõrts

Kuivastu kõrts on kultuurimälestis Saare maakonnas Muhu vallas Kuivastu külas. Kõrtsihoone on ehitatud pärast 1840. aastat, arhitekt oli Nommen Lorenzon. 1970. aastatel hakati hoonet rekonstrueerima eesmärgiga teha sellest hotell-pansionaat. Praegu seisab hoone tühjalt ja laguneb. Kuivastu kõrtsis sündis 1885. aastal luuletaja, tõlkija ja keeleteadlane Villem Grünthal-Ridala. Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 248–249. Kuivastu kõrts kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 16.03.2013) Villem Grünthal-Ridala (vaadatud 30.07.2013) Kuivastu kõrts kultuurimälestiste riiklikus registris
Pirita RJK Reliikvia

Pirita RJK Reliikvia on Eesti rannajalgpalliklubi. Klubi sai alguse ametlikult aastal 2008, kui võeti osa esimesest turniirist. Klubi algne nimi oli "Pirita Rannalõvid". Vanast meeskonnast on alles ainult mõned mängijad, juurde on võetud suurema kogemusega mängijad. Pirita Reliikvia CUP 2013 (III koht) Pirita Talvekarikas 2013 (III koht) JK Suema Red Bull Saaliturniir 2013 (I koht) JK Suema Indoor CUP'13 (I koht) Kuusalu CUP 2013 (II koht) Triobeti Aastalõputurniiri IV liiga Teise turniiri (III koht) Olympic Online Beachsoccer Tournament (I koht) IAFA Friendly CUP 2.etapp (II koht) PokerStars Rannajalgpalli Liiga 6. etapp (III koht) IAFA Friendly CUP 1. etapp (I koht) Võsu Männiku Cup 2012 (I koht) PokerStars Rannajalgpalli Liiga 5. etapp (I koht) Pirita Reliikvia rannaturniir 2012 (I koht) ONE Viljandi BASH rannajalgpall 2012 (II koht) KH Energia-Konsult auhindadele peetava IV liiga Teise turniiri (II koht) Pirita Rannajalgpalli turniir 2011 (II koht) ÖÖ jalgpall 2011 (II koht) Crocs Suveliiga Viies etapp (III koht) Crocs Suveliiga Esimese etappi (III koht) Nõmme Kevadpäevade Rannajalgpalli Karikavõistlused 2011 (III koht) Viimsi Cup 2010 (II koht) 2013. aasta hooaja koosseis Viimane uuendus: 4. märts 2013 Aivar Priidel (2011–2012) Aleksei Budõlin (2013–) http://jalgpall.ee/team.php?team=13&b=EL&year=2013
Alleghe järv

Alleghe järv (itaalia keeles Lago di Alleghe) on mägijärv Kirde-Itaalias Veneto maakonnas Belluno provintsis Alleghes. Dolomiitides Cordevole orus asuva järve tekke põhjustas 1771. aasta maalihe, kui ööl vastu 11. jaanuari varises kokku Aleghe vastas olnud Pizi mägi. Maalihe pühkis maapinnalt Riete küla, mattis enda alla Marini küla ja osaliselt ka Fusine küla, hukkus 49 inimest. Maalihe sulges Cordevole jõe loodusliku tee orus ning moodustuma hakkas järv. Kahe kuuga tõusis kogunev vesi maalihke tagajärjel moodustunud rusukalde kõrguseni. 1. mail asetleidnud uue maalihke tulemusel kukkus moodustunud veekogusse uus kogus mulda ja kivisid. Varingu põhjustatud laine purustas Alleghet veelgi, hukkus 3 inimest.  Alleghe järv – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Aleksander Loit (arstiteadlane)

Aleksander Loit (ka Aleksander Johannes Loit; 1. veebruar 1932 Rakvere – 5. september 2012) oli eesti-vene päritolu arstiteadlane. Tema kingsepast isa oli eestlane ja Narvast pärit ema oli venelanna. Ta õppis Rakveres algkoolis ja lõpetas aastal 1950 Rakvere Keskkooli. Samal aastal astus ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, kus lõpetas neli kursust. Siis tehti neljale meesüliõpilasele ettepanek jätkata õpinguid Leningradi Sõjaväemeditsiini Akadeemias, mille ta lõpetas aastal 1956 sõjaväearstina. Pärast Sõjaväemeditsiini Akadeemia lõpetamist otsustas ta Leningradi jääda; ta astus aastal 1956 NLKP ridadesse. Töötas Leningradi Hügieeniinstituudis, kus saavutas edu teadlasena, kaitstes nii kandidaadi- kui ka doktoriväitekirja ja jõudis professori kutseni hügienistina. Professor Aleksander Loit on maetud Tallinna Pärnamäe kalmistule. Ta oli aastatel 1953–1956 abielus oma õpingukaaslase, hilisema lastearsti dr. Reet Loit-Tabaga; tema teine abikaasa oli Leningradis elav venelanna. Eesti Arst 2013; 92(2), lk 109 Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk 794
Neustria margid

Neustria margid olid Lääne-Frangi riigi Karolingidest kuninga looming, riik kattis iidse Merovingide Neustria kuningriigi territooriumi. Algselt oli kaks marki, üks bretoonide vastu ja teine viikingite vastu, loodud Charles II Paljaspea poolt aastal 861. Neid kahte marki on sageli kutsutud vastavalt Bretooni mark ja Normanni mark. Neid valitsesid krooni poolt nimetatud ametnikud, tuntud kui valvurid või markkrahvid (prantsuse marquis). Algne Bretooni mark loodi ja sõjaväestati Merovingide ajal 7. sajandi lõpul või 8. sajandi algul. Kuigi selle täpne ulatus on teadmata ja selle piirid ei langenud kokku hilisema Bretooni margiga, sisaldas see Rennes'i ja Nantes'i territooriume (prantsuse pays) ning Vannes'i ja Maine'i osi. Haldus paiknes Le Mansis ja territoorium sai lõpuks nime ducatus Cenomannicus või Maine'i hertsogkond. Üks kõige kuulsamaid markkrahve (Britannici limitis praefectus) oli Roland, kes hukkus 778. aastal Roncevaux' lahingus ja tekitas hiljem kuulsaks saanud legende, nagu näiteks "Chanson de Roland". Margi taasloomine Karolingide poolt bretoonide vastu anti aastal 861 esmalt Robert Tugevale, kes loovutas endise Bretooni margi osi kuningas Salaunile Entrammes'i lepinguga aastal 863. Robert tapeti võitluses viikingitega aastal 866, mis näitas, kuidas markide piirid ei mõjutanud ründajaid, kellega piiriäärsed markkrahvid pidid tegelema, ega hoidnud ära kahe markkrahvi koostööd teineteise territooriumidel frankide ühiste vaenlaste vastu. Roberti järglane oli Hugues l'Abbé. Esimene markkrahv viikingite vastu oli Adalard le Sénéchal. Tema mark ulatus üle Le Mansi krahvkonna ja kohe olid tema vastu Rorgoniidid, kes kontrollisid linna. Nad sepitsesid tema ja tema sõltlaste, kah võimsate aadlike vastu piirkonnas, kuni Charles andis tema volitused neile ja pani Rorgoniidid margi etteotsa, kuhu nad jäid aastani 885. Sel aastal sai Lääne-Frangi riigis võimule Karl Paks ja nimetas Heinrichi markkrahviks. 886. aastal surid nii Bretooni margi Hugues kui ka Heinrich. Karl asendas nad vastavalt Eudes'i ja Bérenger II-ga. Lõpuks, 911. aastal, sai Bretooni markkrahv Robert II Normanni margi ja kaks üksust said jäävalt ühendatud. Robert võttis tiitli demarchus. Sel samal aastal andis Charles III Lihtsameelne Saint-Clair-sur-Epte lepinguga viikingite juhile Rollole Roueni krahvkonna, tulevase Normandia hertsogkonna tuumiku. Rollo võttis hiljem ka tiitli demarchus. Normannid laiendasid järk-järgult oma territooriumi ja liidendasid sellesse enamuse Neustriast. Kui Neustria markkrahv sai 987. aastal kuningaks, margi ajalugu lõppes, et asenduda eri vasallide ajalooga, kes seal võimule tõusid.