laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Antoniuse kalmistu (Tallinn)

Antoniuse kalmistu oli kalmistu Tõnismäel Tallinnas. Tõnismäel oli vähemalt osaliselt linna kasutuses surnuaed olemas juba enne 1348. aastat, seega enne linnasarase jagamist ja Toomsarase teket. Arvatavasti tekkis surnuaed Tõnismäe kõrgemas osas asunud pühaks peetud tammesalu juurde. Kalmistu ulatusest pole kindlaid teateid. Kalmistul võis juba siis olla mingi kabel, kuid pole teada, kas see algselt oli pühitsetud Antoniusele. Varasema kabeli kuju kohta pole mingeid teateid, seal võis kabelihoone asemel ka lihtsalt rist olla. Võimalik, et erinevates kohtades olid erinevad ehitised. Ebaselge on Antoniuse ja lähedalasunud Barbara kalmistu kasutamise erinevus. Arvatavasti oli esimene Toomalevi ja ümbruskonna külade kalmistu, teine aga linnaeestlaste ja Tallinnale kuuluvate külade matmispaik. Tõenäoline on kalmistu kasutamine suurte nälja- ja katkuohvrite matmispaigana: 17. sajandi alguse katku, 1695–1697. aasta ikaldustele järgnenud nälja ning Vene vägede Tallinna vallutamise järel aastatel 1710–1712 taaspuhkenud katku ohvrite jaoks. Vene keisrinna Katariina II 1772. ja järgnevate aastate ukaasidega keelati asustuse lähedal olevatele kalmistutele matmine, millega arvatavasti lõppes ka matmine Antoniuse kalmistule. Praegu on kalmistu ala valdavalt hoonestatud. Antoniuse kalmistu alal (Tõnismäe tänava endise Haridusministeeriumi hoone lõunaküljel) viidi 2003. aastal läbi arheoloogilisi väljakaevamisi Kaarel Jaanitsa juhtimisel. Juulis 2018 Tõnismäe 11a /Pärnu maantee 44 krundil ehitustööde läbiviimisel viidi läbi päästekaevamised, välitööd tõid välja üle 500 (teistel andmetel ligi 550 luustikku). Tõnismäe Antoniuse kabel Liivi Varul, Silvia-Kristiin Kask, Aivar Kriiska, Aruanne arheoloogilistest päästekaevamistest VanaKaarli kalmistul, Tõnismägi 11a Tallinn, 01.07.-04.07.2018, register.muinas.ee Gottfried von Hansen. Die Kirchen und ehemaligen Klöster Revals. Reval 1885 Robert Treufeldt. Antoniuse kalmistu. - Entsüklopeedia Tallinn 1 (A-M). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2004. Lk 19-20 Maailm Roosikrantsi all
Esimene Kreeka Vabariik

Esimeseks Kreeka Vabariigiks nimetatakse ajutist Kreeka riiki Osmanite riigist eraldumiseks peetud Kreeka iseseisvussõja ajal. Selle nimetusega tõstetakse esile Kreeka kuningriigi rajamisele eelnenud revolutsioonilise režiimi põhiseaduslikku ja demokraatlikku loomust ning seostatakse seda perioodi hilisema Teise Kreeka Vabariigi ja Kolmanda Kreeka Vabariigiga. 1821. aastal alanud Kreeka iseseisvussõja esimestel etappidel valisid mitmed piirkonnad enda piirkondlikud juhtivad nõukogud. 1822. aasta alguses asendas Piada linnas (praeguse nimega Nea Epidavros) kogunenud esimene riiklik assamblee need keskse administratsiooniga; sama organ võttis 1822. aastal vastu ka põhiseaduse, mis tähistab tänapäevase Kreeka riigi sündi. Piirkondlikud nõukogud jätkasid siiski oma tegevust ning tsentraliseeritud juhtimist ei õnnestunud kindlalt kehtestada enne 1824.–1825. aastat. Uut riiki, mida peale selle algset edu ähvardas lagunemine nii seestpoolt (aastatel 1824–1825 toimunud kodusõjad) kui väljastpoolt (Ibrahim Paša juhitud Türgi–Egiptuse armee), tollased suurvõimud ei tunnustanud. Aastaks 1827 oli Kreeka revolutsioon küll riigi mandriosas peaaegu summutatud, kuid selleks ajaks olid suurriigid jõudnud kokkuleppele selles, et luuakse Otomani impeeriumi valitsemise all olev autonoomne Kreeka riik: nii, nagu oli ära määratud Londoni lepingus. Otomani impeerium aga keeldus seda vastu võtmast ning see viis omakorda Navarino lahinguni, mille tulemuseks oli Kreeka täieliku iseseisvuse kindlustamine. Aastal 1827 pani Troizenis aset leidnud kolmas riiklik assamblee aluse Kreeka riigile (Ἑλληνικὴ Πολιτεία) ja valis krahv Ioannis Kapodistriase Kreeka kuberneriks. Seetõttu kutsutakse seda perioodi sageli ka kubermangu perioodiks (Κυβερνείο). Peale 1828. aasta jaanuaris Kreekasse saabumist püüdis Kapodistrias funktsioneerivat riiki luua ja lahendada sõjast laastatud riigi probleeme, kuid oli peagi mässitud konfliktidesse võimsate kohalike magnaatide ja pealikega. Kapodistrias mõrvati poliitiliste rivaalide poolt 1831. aastal ning see viis riigi uuesti elavnenud võitlusteni. Tema järglaseks sai ta vend Augustinos Kapodistrias, kes aga sunniti kuus kuud hiljem tagasi astuma. Tollases pealinnas Nafplios toimunud viies riiklik assamblee visandas uue kuningliku põhiseaduse. Kolme "kaitsva jõu" (Suurbritannia, Prantsuse kuningriik ja Venemaa Keisririik) sekkumisel kuulutati Kreeka 1832. aasta Londoni konverentsil kuningriigiks ning riigi esimeseks kuningaks sai Baieri prints Otto I. Prints Alexandros Mavrocordatos (15. jaanuar 1822 – 29. märts 1823) Petros Mavromichalis (29. märts 1823 – 31. detsember 1823) Georgios Kountouriotis (31. detsember 1823 – 26. aprill 1826) Andreas Zaimis (26. aprill 1826 – 14. aprill 1827) Ioannis Kapodistrias (14. aprill 1827 – 9. oktoober 1831) Augustinos Kapodistrias (9. oktoober 1831 – 9. aprill 1832) Valitsuskomisjon (9. aprill 1832 – 2. veebruar 1833) Kreeka ajalugu
Tõnismäe Antoniuse kabel

Antoniuse kabel asus Tallinnas, arvatavasti nüüdse Hariduse tänava lääneküljel, Pärnu maantee ristmiku lähedal Antoniuse kalmistul. Kabel oli pühitsetud Antoniusele. Kalmistul võis mingisugune kabel olla juba enne 1348. aastat. Varasema pühakoja väliskuju kohta pole mingeid teateid, seal võis kabelihoone asemel ka lihtsalt rist olla. Pole teada, kas see oli algselt pühitsetud Antoniusele. Sealset ehitist on 1458. aastal nimetatud kirikuks. 1514. ja 1516. aasta Tallinna linna ja Liivi ordu Tõnismäe müüritüli aegu on taas nimetatud kabelit. Võimalik, et erinevates kohtades olid erinevad ehitised. Kabeli hävinemise aeg pole teada, arvatavasti toimus see Liivi sõja ajal. Sõja algul võidi kabel lammutada kindlustuste ümberehitamiste käigus nagu teisedki eeslinnakirikud. Võimalik hävinemisaeg 1570., 1571. või 1577. aastal seostub aga otseselt linna piiranud Moskva vägede tegutsemisega. Võimalik, et Rootsi aja lõpu poole püstitatud Tõnismäe Kaarli puukirik ehitati just vana kabeli kohale. Praegu on endise kalmistu ja kabeli ala valdavalt hoonestatud. Antoniuse kalmistu Antoniuse vennaskond Antonius Suur Gottfried von Hansen. Die Kirchen und ehemaligen Klöster Revals. Reval 1885 Robert Treufeldt. Antoniuse kalmistu. - Entsüklopeedia Tallinn 1 (A-M). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2004. Lk 19-20
Nõmme Kalju FC III

Nõmme Kalju FC III on Nõmme Kalju FC teine duubelmeeskond. 1Kalju III lasi end liigast eemaldada pärast 10ndat vooru, seega kõik mängu tulemused nulliti. Klubi parimad mängud on olnud: HÜJK Emmaste-Nõmme Kalju FC III 0:4 Maardu FC Starbunker-Nõmme Kalju FC III 1:5 FK Zílitš-Nõmme Kalju FC III 2:3. Nõmme Kalju IV oli Nõmme Kalju FC kolmas duubelmeeskond, mis eksisteeris vaid üks hooaeg. Nõmme Kalju FC Nõmme Kalju FC II
Doktoritöö

Doktoritöö ehk doktoriväitekiri ehk doktoridissertatsioon (inglise doctoral thesis või doctoral dissertation) on doktorikraadi taotlemiseks koostatav iseseisev uurimus või arenduslik töö, milles on esitatud konkreetse teadus- või eluvaldkonna olulise probleemi originaalne lahendus. Kunstierialadel võib doktoritööks olla rahvusvaheliselt tunnustatud loometöö koos teadusliku analüüsiga. akadeemiline kraad doktoriõpe magistritöö teaduskraad väitekiri Haridussõnastik Eesti keele seletav sõnaraamat
Roheneem

Roheneem (ka Roheline neem) on neem Senegalis. See on Aafrika mandri läänepoolseim punkt. Nime Cabo Verde ('roheline neem') andsid paigale portugallased.
Pugu

Pugu on mitme loomarühma (nt lindude) söögitoru laiend. Pugu ülesanne on talitleda toitumahutina ja lõhustada toitu. Pugu tarkvara 03.11.2014 Eesti entsüklopeedia veebiversioonis
Internatuur

Internatuur (inglise keeles internship, vene keeles интернату́ра) on spetsiaalse õppeprogrammi alusel toimuv arsti töötamine ja samaaegne õppimine raviasutuses. Internatuuri lõpetanud arst sai eriarsti kutse. Rõhutamaks õppeprogrammi tulemusena saadavat eriarstikutset, nimetati internatuuri vahel ka eriinternatuuriks. Internatuur kui õppevorm oli kasutusel endise NSV Liidu meditsiinihariduse süsteemis. Siiani on selline õppevorm kasutusel näiteks Vene Föderatsioonis ja Ukrainas. Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamise järel oli internatuur õppevormina kasutusel aastani 2001. 2001. aastal võeti kasutusele residentuur. Residentuur ja internatuur on alusideelt sarnased. Eesmärk on anda arstile süvendatud praktiline ja teoreetiline ettevalmistus ühes arstiteaduse valdkonnas. Internatuuri saab astuda arstikraadi omandamise (s.o arstiteaduskonna lõpetamise) järel. Internatuuri astumine ei ole kohustuslik. Internatuuri läbimiseks kulub tavaliselt üks aasta. Nõukogude meditsiinhariduses oli kasutusel ka teine eriarstikutse omandamise õppevorm. Seda nimetati ordinatuuriks. Võrreldes internatuuriga kestis ordinatuur kauem. Tavaliselt oli õppeaja pikkus 2–3 aastat ning õpe lõppes lõpueksamiga. Tulenevalt nõukogude tervishoiukorraldusest, korraldasid ordinatuuriõpet tavaliselt suurhaiglad või elundkonna haigustele spetsialiseerunud instituudid. Internatuuri võis läbida ka väikehaiglas. Lähtudes õppe põhjalikkusest ja pikkusest eeldati, et ordinatuuri läbinud on kõrgemalt kvalifitseeritud kui internatuuri läbinu, kuigi mõlemad said eriarsti kutse. ekstern
Igor Plotnitski

Igor Plotnitski (sündinud 26. juunil 1964 Luhanskis või Kelmentsis) oli üks ühenduse Luhanski Rahvavabariik (LRV) liidreid. Teenis NSV Liidu sõjaväes aastatel 1982–1991. 1987 lõpetas Penzas kõrgema sõjakooli (Пензенское высшее артиллеристское инженерное училище им. Главного маршала артиллерии Н.Н. Воронова). Auastmelt major. 2016. aasta 6. augustil lendas Luhanskis õhku Plotnitski auto ning LRV juht toimetati haigla reanimatsiooniosakonda. "Биография Игоря Плотницкого" (vene). RIA Novosti. Оксана Денисюк (11.09.2014). "Що думають про лідера «ЛНР» на рідній Буковині" (ukraina). BBC Україна. "Why are Ukraine separatist elections controversial?". BBC News Europe. 1. november 2014. Vaadatud 01.11.2014.{{cite news}}: CS1 hooldus: url-olek (link) "Глава ЛНР" временно "ушёл в отставку" (vene). rbc.ru. 14. august 2014. Новый глава ЛНР Игорь Плотницкий - биография "Главарь ЛНР Плотницкий госпитализирован с ранениями - источник" (vene). Liga News. 6. august 2016. Vaadatud 6. augustil 2016. Главарь боевиков "ЛНР" угрожает созданием новых псевдореспублик (vene keeles). Infovastupanu, 3. november 2014 Пензенские протестанты встретились с главой ЛНР Игорем Плотницким Пензенская клуб "Афган" (ул. Калинина, д. 9).5. märts 2015
Erich Palm

Erich Palm (sündinud 17. veebruaril 1962 Viljandis) on eesti omavalitsustegelane. Ta on lõpetanud aastal 1991 Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse ökonoomika erialal. Aastatel 1993–2013 oli ta Pärsti vallavanem. 2013–2014 Viljandi vallavalitsuse arenguosakonna juhataja. Alates 1. novembrist 2014 kuni 31. detsembrini 2017 oli Erich Palm Viljandi maavanem. http://www.vvk.ee/varasemad/k99/kandidaadid/2947.html
Lefkáda (linn)

Lefkáda (kreeka keeles Λευκάδα) ehk Lefkás (Λευκάς) on linn Kreekas, Lefkáda saare keskasula. Lefkáda asub saare põhjaosas. 2011. aasta rahvaloenduse andmete järgi oli linna rahvaarv 8673 inimest. Lefkáda on Lefkáda piirkonnaüksuse ja Lefkáda valla halduskeskus.
Mõkolajivka (Litõni rajoon)

Mõkolajivka (ukraina keeles Миколаївка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Litõni rajoonis. Elanike arv on 466. Pindala on 0,141 km².
Mõkolajivka (Kozjatõni rajoon)

Mõkolajivka (ukraina keeles Миколаївка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Kozjatõni rajoonis. Mõkolajivka kõrgus merepinnast on 317 meetrit. Mõkolajivka asutati 1873. aastal. 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 621 inimest, asustustihedus 411 inimest ruutkilomeetri kohta.
Hollandi linnade loend

Siin on loetletud Hollandi linnu. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y Alkmaar - Almelo - Almere - Amersfoort - Amstelveen - Amsterdam - Apeldoorn - Arnhem - Assen Barendrecht - Breda Culemborg Delft - Deventer - Doetinchem - Dokkum - Dordrecht Edam - Eindhoven - Emmen - Enschede Gouda - 's-Gravendeel - Groningen Haag - Haarlem - Haarlemmermeer - Heerlen - Hengelo - 's-Hertogenbosch - Hilversum - Hoogeveen - Hoom - Hoorn Leeuwarden - Leiden - Lelystad Maastricht - Middelburg Nijkerk - Nijmegen Oss Purmerend Rotterdam Sneek Tilburg Urk - Utrecht Venlo - Vlissingen Woerden Zaandam - Zoetermeer - Zutphen - Zwijndrecht - Zwolle
Elmar Kumari

Elmar Friedrich Kumari (kuni 16. juulini 1936 Elmar Friedrich Nesselberg; 3. märts 1907 Tallinn – 24. september 1936 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (leitnant). Ta teenis Kalevi Üksikus Jalaväepataljonis, Haridus- ja sotsiaalministeeriumis riigikaitselise õpetuse instruktorina ja 1. Jalaväerügemendis. 24. septembril 1936 sooritas Elmar Kumari võlgade pärast Kadrioru pargis enesetapu. Teda jäid leinama abikaasa Asta ja tütar Maili-Reet (hiljem Maili-Reet Värnik, kellel tütar Riina Maajärv ja poeg Peeter Värnik). Ohvitseride andmekogu Pagunikandjad siplesid võlgades
Suttungr

Suttungr on skandinaavia mütoloogias jöötun (hiid), Gillingi poeg, Baugi vend, Gunnlǫði isa. Tal oli luulemõdu, mille Óðinn temalt varastas.
Voka mõisa kalmistu

Voka mõisa kalmistu on kalmistu Jõhvi kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Voka alevikus Toila vallas Ida-Viru maakonnas. Kalmistu rajasid Voka mõisa tollased omanikud Wilckenid arvatavasti millalgi 19. sajandi esimesel poolel mõisa südamest idas olevale kahe Voka jõkke suubuva sälkoru vahelisele alumisele klindiastangule. Esimene matus oli 1838. aastal, kalmistule on teadaolevalt maetud 11 lahkunut. Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 350 meetri kaugusele itta. Praegu on see rüüstatud, jäetud maha ning võsastunud. Hauatähistest on säilinud väheseid osi. Tuntud polaaruurija Eduard Gustav von Toll abiellus 25. veebruaril (vkj 13. veebruaril) 1889 Voka mõisas Emmeline Magdalene von Wilckeniga (sündinud 1860), kes oli Voka mõisniku Nikolai von Wilckeni (1817–1885) tütar. Nende kaks last on maetud Voka mõisa kalmistule: Arndt Harald von Toll (8. september (vkj) 1894 – 30. oktoober (vkj) 1903) noorelt surnud poisslaps Plan von dem Gut Choudleigh. 19. sajandi II pool. Rahvusarhiiv, EAA.3724.4.1824 Ketlin Sirge. "Eesti mõisakalmistud". // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013. Lk 66 Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002 Ketlin Sirge. "Eesti mõisakalmistud". // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013. Lk 66 Pärandkultuuri objekt: "Voka kalmistu" (802:KUL:001) Eesti looduse infosüsteemis
Rahvusvaheline luulepäev

Rahvusvaheline luulepäev on UNESCO eestvõttel 21. märtsil tähistatav tähtpäev, mille eesmärk on propageerida kogu maailmas luule lugemist, kirjutamist ja avaldamist. Luulepäeva tähistatakse aastast 1999.
Postkontor

Postkontor (Nõukogude ajal sidejaoskond) on põhiliselt posti- ja muid sideteenuseid osutav postiasutus. Aruküla postkontor Kristiine postkontor Tondi postkontor Abja-Paluoja postkontor Aruküla postkontor Hargla postkontor Kose postkontor Lustivere postkontor Põltsamaa postkontor Ontario postkontor ~ Post Postiagentuur Postijaam Postipunkt Peapostkontor
Postiasutus

Postiasutus ehk sideasutus on põhiliselt posti- ja muid sideteenuseid osutav asutus. Postiasutused on postkontorid, postijaamad, postitöötlemiskeskused, postipunktid, postitalud[küsitav].
Fööniks (rahaühik)

Fööniks oli Kreeka Esimese Vabariigi rahaühik, tänapäevase Kreeka riigi esimene rahaühik. See jagunes 100 leptoniks. Fööniks asendas Osmanite riigi rahatähe kuruş vahetuskursiga 6 fööniksit = 1 kuruş. Rahaühiku võttis kasutusele Kreeka riigi juht kuberner Ioánnis Kapodístrias aastal 1828. Rahaühik sai nimetuse müütilise linnu fööniksi järgi, kes sümboliseeris Kreeka taassündi: raha kasutusele võtmise ajal kestis jätkuvalt Kreeka iseseisvussõda. Vastses Kreeka riigis valitsenud valuutakaose tõttu oli oma ühtse valuuta loomine üks kõige pakilisemaid küsimusi. Enne fööniksite kasutuselevõttu arveldati suuresti mitmesuguste müntidega – lisaks Osmanite riigi rahale olid populaarsed ka näiteks Prantsusmaa, Suurbritannia, Venemaa ja Austria mündid. Seetõttu oli fööniksite vermimine kuberner Kapodístriase suurimaid prioriteete ning 1828. aasta 12. aprillil allkirjastas ta seda volitava määruse. Venemaa valitsus laenas Kapodístriase administratsioonile projekti alustamiseks 1,5 miljonit rubla. Kapodistrias tegi fööniksite vermimise eest vastutavaks Alexandros Kontostavlose. Viimane reisis Maltale, kus ta alustas läbirääkimisi mitme algselt Malta ordu omanduses olnud mündipresside ostu asjus. Ostetud masinad viidi seejärel Aígina saarele. Fööniksite vormid lõi Armeenia juveliir Chatzigrigoris Pyrobolistis ning 1829. aasta 27. juunil valmistati esimesed näidismündid vääringutes 1 fööniks, 20 leptonit, 10 leptonit, 5 leptonit ja 1 lepton. Mõni päev hiljem, 30. juunil rajati riiklik rahapaja ning müntide tootmine jätkus. Uue rahaühiku käikulaskmise ametlikuks kuupäevaks määrati 1829. aasta 1. oktoober. Kõik fööniksid vermiti Aígina Riiklikus Rahapajas, mis töötas kuni 1833. aastani. Tegemist on huvitava kokkusattumusega, kuna Aígina on koht, kus ligikaudu aastal 700 e.m.a vermiti ka esimesed Antiik-Kreekas käibel olnud mündid. Tegelikult aga vermiti vaid väike kogus münte ning suurem osa Kreekas tehtud tehingutest sooritati jätkuvalt välisvaluutas. Kuna valitsusel ei olnud rohkemate müntide vermimiseks vajalikke väärismetalle, andis valitsus 1831. aastal ringlusse täiendavad 300 000 fööniksit paberrahana, kuid ilma neid toetavate varadeta. Selle tõttu avalikkus paberraha omaks ei võtnud. Aastal 1832, mil riiki saabus monarh Otto I, reformiti valuutasüsteemi ning fööniksite asemel tuli käibele Kreeka drahm. Esimene Kreeka Vabariik Stratoudakē, Geōrgiou (2002). Ta Hellēnika nomismata : [1828-2002]. Athēna: G. Stratoudakēs. Lk 5–6. ISBN 960-91397-3-6. Aígina Riiklik Rahapaja (kreeka keeles)
Ropaži lahing

Ropaži lahing oli Riia piiskopkonna, Mõõgavendade ordu ja semgalite ühisväe ning leedulaste väe vahel Ropaži lähistel 1205. aastal peetud Liivimaa ristisõja lahing. Henriku Liivimaa kroonika, ainsa lahingut kirjeldava ajalooallika järgi oli tegemist ühe suurema Liivimaa ristisõja algperioodi välilahinguga, kus lüüasaanud leedulaste poolel langes 1200 meest. 1205. aasta paastuajal (23. veebruar – 10. aprill) suundus 2000-meheline leedulaste ratsavägi sõjakäigule eestlaste vastu. Riiast möödudes käis üks nende juhtidest, Suelgate, ka linna esindajatega kohtumas ja olevat pärast oma kaaslastele öelnud, et edaspidi tuleb see koht maatasa teha. Sel ajal oli Riia piiskopkond veel sõjaliselt suhteliselt nõrk ja selle võimuala piirdus Riia linna ning Holmi ja Üksküla linnustega. Mõne päeva pärast tuli Riiga leedulastega sõjajalal olev Tērvete semgalite pealik Viesthard, kes hoiatas, et praegu rahumeelsed leedulased võivad hiljem linna rünnata. Ta soovitas moodustada semgalitest ja sõjakunstis kogenud sakslastest ühisväe, millega leedulastele vastu astuda. Kuigi sel ajal oli linnas vähe sõjajõude ja piiskop Albert oli Saksamaale sõitnud, jäädi Viesthardi plaaniga nõusse. Riialaste nõudmisel tõi Viesthard neile liidu kinnitamiseks ühe pantvangi igast semgalite linnusest. Piiskopi mehed, orduvennad ja Üksküla Konrad ühinesid kohalesaabunud semgalite väega ja jäid leedulasi ootama. Luurajate kaudu saadi teada, et suure hulga kariloomade, hobuste ja rohkem kui 1000 vangiga tagasipöörduvad leedulased, kel oli liivlastega rahusuhe, peatusid öösel Kaupo linnuse juures, kavatsedes sealt Ropaži kaudu Ükskülasse minna. Järgmisel päeval sügava lume tõttu kahes hanereas edasi liikunud leedulased avastasid neile varitsuse korraldanud semgalite ja sakslaste jäljed ning kogunesid kaitseks kiiluna kokku. Läti Henriku kohaselt tungisid neile esmalt kallale sakslased rüütel Konradi juhtimisel, samal ajal kui paljud semgalid olevat püüdnud "hirmust võdisedes, julgemata võitlusse astuda, ära minna kindlamatesse kohtadesse" ja ründasid Viesthardi ergutusel leedulasi alles siis, kui nähti, et nad sakslaste eest taanduvad. Taas ühtekoondunud sakslased ja semgalid purustasid leedulaste väe, tappes 1200 meest, sh pealik Suelgate. Tapeti ka paljud eestlastest vangid ja võeti kogu leedulaste sõjasaak endale. Samal ajal Leedumaal vangis olnud preester olevat näinud, kuidas seal 50 naist ennast üles poosid, et teises elus oma tapetud meestega jälle kokku saada. Eduka Ropaži lahinguga alanud riialaste ja semgalite liitlassuhe jäi püsima veel mitmeks aastaks. 1206. aastal tehti koos sõjakäik Turaida liivlaste vastu, 1208. aastal taas leedulaste vastu. Leedulased omakorda vastasid Ropaži lüüasaamisele 1207. aasta kättemaksuretkega Koiva paremkaldale Turaidasse. Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk IX 1–2, lk 47–49 HLK, IX 3–5, lk 49–51 HLK, X 10, lk 63, XII 2, lk 85–87 HLK, XI 5, lk 75–79
Viieteistkümnekopikane münt

Viieteistkümnekopikane münt oli aastail 1764–1796 ja 1860–1991 vermitud Venemaa ja Nõukogude Liidu münt. Proovimündid vermiti 1760. ja 1761. aastal, korraline 15-kopikaliste vermimine algas 1764. aastal ja kestis kuni Katariina II valitsusaja lõpuni. Münt oli samaväärtuslik aastail 1832–1841 vermitud Poola 1-zlotise mündiga, millel olid legendid nii poola kui vene keeles. Seetõttu nimetati 15-kopikalist ka zlotiks. Kuni 1866. aastani vermiti 15-kopikalisi 750- (72 solotnikku) ja 1867–1931 500- (48 solotnikku) prooviga hõbedast, seejärel nikkelpronksist. Esimese maailmasõja ajal olid käibel ka 15-kopikalised paberrahad ja Nikolai I portreega postmark-rahad.
Eesti Kultuurkapitali Kujutava Kunsti Sihtkapital

Eesti Kultuurkapitali Kujutava(te) Kunsti(de) Sihtkapital (lühend KKSK) oli aastatel 1923–1940 tegutsenud Eesti Kultuurkapitali üks kuuest osakonnast (sihtkapitalist). KKSK tegevust juhtis Kujutava(te) Kunsti(de) Sihtkapitali Valitsus (lühend KKSKV). KKSKV eestvõttel korraldati mitu kunstinäitust Eestis ja välismaal. KKSKV toetas eriti silmapaistvaid kunstnikke toetuste, täiendus- ja õppestipendiumidega. KKSKV juurde moodustati ka KKSKV esinduskogu. Eesti Kultuurkapitali Ajakirjanduse Sihtkapital Eesti Kultuurkapitali Kehakultuuri Sihtkapital Eesti Kultuurkapitali Helikunsti Sihtkapital Eesti Kultuurkapitali Kirjanduse Sihtkapital Eesti Kultuurkapitali Näitekunsti Sihtkapital Sissekanne Rahvusarhiivi infosüsteemis: Eesti Kultuurkapitali Kujutava Kunsti Sihtkapital (vaadatud 11.07.2014) Sissekanne Rahvusarhiivi infosüsteemis: Eesti Kultuurkapitali Kujutava Kunsti Sihtkapital
JK-05

Siin tutvustatakse ravimit või ravimeetodit, kuid kirjutatu pole arstlik nõuanne ja see ei asenda arsti konsultatsiooni. Vikipeedia ei vastuta iseravimise tagajärgede eest. JK-05 on eksperimentaalne antiviraalse toimega ravim. JK-05-e töötas välja Hiina ettevõte Sihuan Pharmaceutical Holdings Group Ltd. Katsetes laborihiirtega on JK-05 osutunud tõhusaks mitmete viiruste, sh gripiviiruse, Ebola viiruse, kollapalavikuviiruse ja mitmete arena- ja bunyaviiruste paljunemise vastu. Esialgsete andmete alusel on Hiina võimud võimaldanud JK-05-e kasutamist kohalike meditsiinitöötajate võimaliku Ebola viirushaiguse raviks käimasoleva 2014. aasta Ebola viirushaiguse epideemia leviala laienemisel. BCX4430 brintsidofoviir favipiraviir Charles Poladian (14. oktoober 2014). "Ebola Cure: Chinese Drugmaker To Fast-Track JK-05, Joins ZMapp, TKM-Ebola And Canadian Efforts". International Business Times (inglise). Vaadatud 04.11.2014. Zhuang Pinghui, Ebola virus drug approved on mainland for emergency use only, 1. september, 2014, veebiversioon (vaadatud 04.11.2014.a)(inglise keeles) Sihuan Pharma (460 HK), veebiversioon (vaadatud 04.11.2014.a)(inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:JK-05 seisuga 04.11.2014.
Rhodos (linn)

Rhodos (kreeka keeles Ρόδος, Ródos) on linn Kreekas Rhodose saare kirdetipus. See on Rhodose valla, Rhodose vallaüksuse ja Rhodose kogukonna keskus. Rhodose vanalinn kuulub 1988. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse 2021 Greek census