laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sierra Nevada (USA)

Sierra Nevada (inglise keeles ka The Sierra, The Sierras; hispaania keeles 'lumine mäestik') on ida-Californias ja osalt Nevadas asuv mäestik. Sierra Nevada kulgeb põhja-lõuna sihis. Läänenõlv on lauge, idanõlv järsk. Sierra Nevada kõrgeim punkt on Mount Whitney (4421 m). Mäestiku pindala on 63100 km². Sierra Nevada kulgeb 650 kilomeetri pikkuselt Fredonyeri kurust põhjas Tehachapi kuruni lõunas. Lääne poole jääb Keskorg ja ida poole Suur nõgu. Lääne-idasuunalises ristlõikes on Sierra Nevada erikülgse kolmnurga kujuline: läänenõlv on laugjas, idanõlv moodustab järsu astangu. Nõnda jääb mäestiku hari selle idapoolsesse otsa. Lääne suunas voolavad jõed jõuavad välja Vaiksesse ookeani. Itta voolavad jõed jäävad pidama Suurde nõkku, jõudmata ookeani. Mitmed väiksemad jõed ja Owensi jõgi suunatakse ümber Los Angelese linna (vaata Los Angelese veejuhe), mistõttu mõned idasse voolavad jõed jõuavad ka Vaikse ookeanini. Sierra Nevadas on mitmeid märkimisväärseid geograafilisi objekte: Tahoe järv on suur (489 km2), selge mageveega järv Sierra Nevada põhjapoolses osas 1897 meetri kõrgusel. Tahoe järv asetseb suuremalt jaolt Sierra Nevada ning sellest hargneva Carsoni mäeaheliku vahel. Hetch Hetchy org, Yosemite org ja Kings Canyon on ilusad kanjonid Sierra Nevada läänepoolsel küljel. Yosemite rahvuspargis on hämmastavaid looduslikke graniitskulptuure, sealhulgas kupleid. Mount Whitney (4421 m) on USA kõrgeim punkt väljaspool Alaskat. Teatud kõrgusel Sierra Nevada lääneküljel on kitsas riba, kus kasvavad hiidsekvoiad, mis on maailma suurimad puud . Lõuna suunas Sierra Nevada kõrgus kasvab. Seetõttu on mäestiku lõunaosa tuntud ka High Sierra nime all. Seda piirkonda iseloomustavad maalilised kontrastid. Kõrgeim koht Tahoe järve lähedal on umbes 2700 meetrit, kuid Yosemite rahvuspargi juures Sierra Nevada lõunaosas tõuseb mäestiku kõrgus üle 4000 meetri ja saavutab oma maksimaalse kõrguse Mount Whitney juures. Mount Whitneyst lõuna pool väheneb mäestiku kõrgus kiiresti. 25 miljonit aastat tagasi hakkas Sierra Nevada kõrgenema ja lääne poole kalduma. Jõed hakkasid süvendama kanjoneid mõlemale mäestiku küljele. Maa kliima jahenes ja umbes 2,5 miljonit aastat tagasi algas jääaeg. Liustikud lõikasid omanäolisi U-kujulisi kanjoneid kõikjale kogu Sierra Nevadas. Jõgede ja liustike erosiooni kombinatsioon tõi nähtavale graniidist aluskihi, jättes settekivimitest ainult jäänukid mõnda mäetippu. Sierra Nevada kõrgenemine jätkub ka tänapäeval, eriti selle idaküljel. Kõrgenemine põhjustab suuri maavärinaid (näiteks Lone Pine'i maavärin 1872. aastal).
Krae

Krae on riietuseseme ehk rõiva (näiteks pluusi) detail, mis ümbritseb kaela. Krae on riietusesemega ühes tükis või selle külge kinnitatav. Reväärkrae Kannaga krae Mahapööratud krae Lamav krae Peeter Paani e pubikrae Apašikrae Poeedikrae Johnny krae Polokrae Tiibkrae Mandariini e Hiina krae Lehterkrae Püstkrae Tulpkrae Kaelakaarest lühem krae Dantoni krae Napoleoni krae Seotav krae Seosega krae Žabooga krae Kaskaadkrae Puritaani krae Chelsea krae Koerakõrvkrae Kaskaadžabooga krae Kandiline krae Palveränduri krae Madrusekrae Ümmargune krae Peleriinkrae Bertha e nunnakrae Mustlas- ehk rüüsiga paatkaelus Moekohane paatkrae Moekohane rätikkrae Volangidega kaelus Rüüsiga kaelus Paatkrae Medici krae Suhkrukottkaelus Keepkrae Pierrot' krae Rüüsidega krae Ascot e plastroonkrae Kilpkonna- e rullkrae Põhidetailidest püst- e luigekrae Põhidetailidest moodustatud krae Sallkrae kaelus Lea Koldmets, Rõivaste piltsõnastik. Tallinn. Innove 2014. (163 lk)
Belõi saar

Belõi saar (Белый остров) on saar Kara meres. Pindala 1900 ruutkilomeetrit. Saar on madal, kõrgus kuni 24 meetrit. Kuulub Venemaale. Saar on kaetud tundraga ja tugevalt soostunud. Läänekaldal asub ilmajaam. Saart eraldab Jamali poolsaarest 8–10 km laiune Malõgini väin. Kuulub Jamali Neenetsi autonoomsesse ringkonda.
Otto von Möller

Berend Otto von Möller (Moeller, venepäraselt Anton Vassiljevitš Moller (Антон Васильевич Моллер); 8. veebruar 1764 Mustja mõis, Urvaste kihelkond, Tartu kreis – 5. oktoober 1848 Peterburi) oli baltisaksa päritolu mereväeohvitser (admiral), senaator, Püha Andrease ordeni ja kõigi Vene ordenite kavaler. Venemaa Keisririigi mereminister 1828–1836. Talle kuulusid Suuri-Ruuta (vene Bolšaja Vruda) ja Sääpitsä (vene Zjabitsõ) mõis Ingerimaal (praegu Volossovo rajoonis). Tema vanem vend, viitseadmiral Friedrich Reinhold von Möller (1760–1833; Федор Васильевич Моллер), sai Vene-Rootsi sõja 1790 aasta Krasnaja Gorka merelahingu (Красногорское (Стирсуденское) сражение) eest Püha Georgi 4. klassi ordeni ja oli Kroonlinna sõjakuberner aastatel 1809–1826. 1. juuni 1806 abiellus ta Tallinnas Juliane (Julie) Charlotte Elisabeth von Nolckeniga (1787–1873), kes oli Valkla mõisniku poja Adam Friedrich von Nolckeni (1738–1822) ja Meedla mõisast pärit Martha Beata von Polli (1765–1817) tütar. Abikaasa Juliane oli Püha Katariina ordeni kavaler. Abielust sündisid: Elisabeth Charlotte Beata (1807–1877), aastast 1822 senaatori, riigisekretäri ja arheoloogi Nikolai Muravjovi (1775–1845) abikaasa (krahv Nikolai Muravjov-Amurski (1809–1881) isa) Reinhold Julius Paul von Möller (1808–1897), osales mitšmani auastmes Otto von Kotzebue ümbermaailmareisil fregatil Predprijatije, hiljem tiibadjutant, kindralmajor, viitseadmiral, Johanniitide ordu rüütel (Павел Антонович Моллер) Otto Friedrich Theodor von Möller (1812–1874), kunstnik ja kirjanik, Peterburi Kunstiakadeemia professor, Kaali mõisnik Saaremaal (Феодор Антонович Моллер) Georg August (1814–1837) Wilhelm Wolter von Möller (1815–1900), kaptenleitnant, riiginõunik (Василий Антонович Моллер) Johann Nikolai (1817–1818) Emilie Juliane Helene (1819–1880), admirali ja kindraladjutandi Gottlieb Friedrich von Glasenappi (1811–1892) abikaasa Karl Eduard von Möller (1820–1879), kindralleitnant, Püha Georgi ordeni 4. klassi kavaler (Эдуард Антонович Моллер) Julie Marie (1821–1882), aastast 1839 õukonna nõunik Aleksandr Andrejevitš Nirotmortsevi (1809–1869, Александр Андреевич Ниротморцев) abikaasa Alexander von Möller (1824–1879), kirjanik-publitsist, polkovnik, Püha Georgi ordeni 4. klassi kavaler (1853), 1857 sai Hispaania kuninganna Isabel II-lt krahvitiitli (Александр Антонович Моллер) Alexandrine (1827–1827) Stryk, Leonhard von (1877). Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil, Der ehstnische District mit vier karten. Dorpat: C. Mattiesen. Lk 514 lk. lk 205, Mustja (Mustel) mõis Võrumaal Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Marat Gainullin Он строил Ревельский военный порт Molodjož Estonii 18.03.2002
Kõneviis

Kõneviis e moodus on pöördsõna morfoloogiline kategooria. See väljendab kõneleja hinnangut tegevuse reaalsusele (kas ta peab tegevust reaalseks või mittereaalseks), kõneleja ning kuulaja osa teate edastamisel (otsene või kaudne teatelaad), suhtluseesmärki (kas tegu on käsu või väitega). Eesti keeles on viis kõneviisi: kindel kõneviis ehk indikatiiv, tingiv kõneviis ehk konditsionaal, käskiv kõneviis ehk imperatiiv, kaudne kõneviis ehk kvotatiiv, möönev kõneviis ehk jussiiv. Kindel kõneviis e indikatiiv on nii sisult kui ka vormilt markeerimata. Tavaliselt kasutatakse indikatiivi siis, kui tegevust peetakse reaalseks, teatelaad on otsene ja suhtluseesmärk esituslik, nt Mari läks eile reisile. Leksikaalseid või intonatsioonilisi vahendeid kasutades võib aga kindlat kõneviisi kasutada ka siis, kui tegevust peetakse ebareaalseks, nt Jüri pidi peaaegu auto alla jääma, kui teatelaad on kaudne, nt Ema ütles, et isa on juba tööle läinud, või kui suhtluseesmärk on taotluslik, nt Selle pudru sööd sa nüüd ära! Tingiv kõneviis e konditsionaal märgib sündmuste mittereaalsust vaatlushetkel, kõneleja peab tegevust ebareaalseks, nt Kui mul oleks raha, ostaksin endale uue telefoni. Tingiva kõneviisi tunnusel on kaks kuju: ksi (kui järgneb pöördetunnus, nt ostaksin) ja ks (sõna lõpus, nt oleks). Konditsionaaliga võib pehmendada väljendusviisi kategoorilisust, taotleda ettevaatlikkust või kõneviisakust, nt Ma aitaks teid hea meelega. Kas te võiksite nüüd lõpetada? Tihti ei kasutata kõnekeeles tingiva kõneviisi puhul pöördetunnuseid, nt sööksin asemel öeldakse (mina) sööks. Käskiv kõneviis e imperatiiv väljendab käsku. Sellel on ainult ainsuse ja mitmuse 2. pööre (sina- ja teie-vorm) ning mitmuse 1. pööre (meie-vorm), nt laula, laulge, laulgem. Kui käsk on suunatud kolmandale isikule, on teatelaad kaudne ja seda väljendab möönev kõneviis, nt Mari olgu nüüd tasa. Käskiva kõneviisi tunnusel on viis kuju: ge, ke, gu, ku ja 0. Viimane kuju esineb ainsuse 2. pöördes, nt söö0. Ainsuse ja mitmuse 3. pöördes (nemad-vorm) kasutatakse kujusid gu ja ku, nt söögu, hüpaku. Mitmuse 1. ja 2. pöördes kasutatakse kujusid ge ja ke, nt söögem, hüpakem. Imperatiivil puudub minevik. Kaudne kõneviis e kvotatiiv väljendab kaudset (st kelleltki kolmandalt kuuldud) väidet, nt Mari olevat koolis tubli olnud. Kõneleja ei võta ise öeldu kohta seisukohta. Kaudse kõneviisiga võib väljendada ka seda, et kaheldakse öeldu sisus, nt Jüri olevat kosmosesse lennanud. Kvotatiivi tunnus on vat, nt söövat. Kaudsel kõneviisil on kaks aega – olevik ja üldminevik. Möönev kõneviis e jussiiv on arenenud käskiva kõneviisi 3. pöörde vormist, mis on laienenud kõikidele pöördevormidele. Harilikult väljendab see vahendatavat käsku, st käsk on suunatud kõnelejalt kolmandale isikule või lähtub kolmandalt isikult. Möönva kõneviisi tunnusel on kaks kuju: gu, nt söögu ja ku, nt hüpaku. Kõneviis
2001. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

2001. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 36. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 29. jaanuarist 10. veebruarini Sankt Antonis Austrias. Võistlustel oli mängus 10 komplekti medaleid (viis ala meestele ja viis ala naistele). Finaal: 10. veebruar Osavõtjaid: 102 Maailmameister 1999: Kalle Palander, Soome Ametlikud tulemused Finaal: 8. veebruar Osavõtjaid: 102 Maailmameister 1999: Lasse Kjus, Norra Ametlikud tulemused Finaal: 30. jaanuar Osavõtjaid: 55 Maailmameister 1999: Hermann Maier, Austria ja Lasse Kjus,Norra Ametlikud tulemused Finaal: 7. veebruar Osavõtjaid: 37 Maailmameister 1999: Hermann Maier, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 5. veebruar Osavõtjaid: 36 Maailmameister 1999: Kjetil André Aamodt, Norra Ametlikud tulemused Finaal: 7. veebruar Osavõtjaid: 83 Maailmameister 1999: Zali Steggall, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 9. veebruar Osavõtjaid: 76 Maailmameister 1999: Alexandra Meissnitzer, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 29. jaanuar Osavõtjaid: 46 Maailmameister 1999: Alexandra Meissnitzer, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 6. veebruar Osavõtjaid: 39 Maailmameister 1999: Renate Götschl, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 2. veebruar Osavõtjaid: 26 Maailmameister 1999: Pernilla Wiberg, Rootsi Ametlikud tulemused MM-i tulemused FIS-i kodulehel
Tartu Ülikooli kunstimuuseum

Tartu Ülikooli kunstimuuseum on muuseum Tartus. See kuulub Tartu Ülikooli muuseumi koosseisu. 1803. aastal Tartu Ülikooli juurde asutatud kunstimuuseum on Eesti vanim kunstimuuseum. Kuigi seda peeti pikka aega ka Eesti vanimaks muuseumiks, siis tänapäeval arvatakse vanemaks Tartu Ülikooli Loodusmuuseumi. Aastail 1919–1998 kandis muuseum Klassikalise Muinasteaduse Muuseumi nime. Muuseumi esimene direktor oli professor Karl Morgenstern (1770–1852). Hiljem on muuseumi juhtinud teiste seas Õie Utter, Jüri Linnus, Anu Laansalu, Inge Kukk ja Jaanika Anderson. Muuseum asub alates 1868. aastast ülikooli peahoone vasakus tiivas. Muuseumi püsinäituse moodustavad skulptuurid – kreeka arhailise, klassikalise ja hellenistliku kunsti paremate tööde originaalsuuruses kipsjäljendid, mis on ostetud muuseumile 1860. aastatel Inglismaa, Prantsusmaa, Saksamaa ja Itaalia muuseumidest. Saalide seintel on Pompei stiilis maalingud, mis tehti 1868. aastal, kui muuseum kolis on praegustesse ruumidesse ülikooli peahoone vasakus tiivas. Seinamaalide aluseks olid 1827–1859 ilmunud saksa kunstniku Wilhelm Zahni jooniste järgi loodud litograafiatehnikas lehed. Värvilised seinamaalid tehti selleks, et paremini eksponeerida muuseumi valgeid kipsvalandeid. 2017. aasta kevadel avati kunstimuuseumis muumiakamber ehk Egiptuse hauakambrist inspireeritud püsinäitus. Muumiad pärinevad Eesti ühe esimese orientalisti Otto Friedrich von Richteri (1791–1816) kogust. Näitusel on üleval kaks ehtsat Egiptusest pärit muumiat ja üks koerlase muumia. Püsiekspositsioonis on väljas ka haruldane filosoof Immanuel Kanti (1724–1804) surimask, mida on maailmas teadaolevalt vaid kaks. Kunstimuuseumi külastuse ühe osana on ühtlasi võimalik tutvuda peahoone klassitsistlikus stiilis aula ja pööningul asuva ajaloolise kartseriga. Tartu Ülikooli kunstimuuseumi muumiad Muuseumi koduleht Muumiakamber Anu Laansalu, "195-aastane muuseum Tartu Ülikoolis", Postimees, 11. september 1998
2003. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

2003. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 37. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 2.–16. veebruarini Sankt Moritzis Šveitsis. Võistlustel oli mängus 10 komplekti medaleid (viis ala nii meestele, kui naistele). Finaal: 16. veebruar Osavõtjaid: 123 Maailmameister 2001: Mario Matt, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 12. veebruar Osavõtjaid: 127 Maailmameister 2001: Michael von Grünigen, Šveits Ametlikud tulemused Finaal: 2. veebruar Osavõtjaid: 59 Maailmameister 2001: Daron Rahlves, USA Ametlikud tulemused Finaal: 8. veebruar Osavõtjaid: 49 Maailmameister 2001: Hannes Trinkl, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 6. veebruar Osavõtjaid: 54 Maailmameister 2001: Kjetil André Aamodt, Norra Ametlikud tulemused Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: 74 Maailmameister 2001: Anja Pärson, Rootsi Ametlikud tulemused Finaal: 13. veebruar Osavõtjaid: 80 Maailmameister 2001: Sonja Nef, Šveits Ametlikud tulemused Finaal: 3. veebruar Osavõtjaid: 40 Maailmameister 2001: Régine Cavagnoud, Prantsusmaa Ametlikud tulemused Finaal: 9. veebruar Osavõtjaid: 38 Maailmameister 2001: Michaela Dorfmeister, Austria Ametlikud tulemused Finaal: 10. veebruar Osavõtjaid: 31 Maailmameister 2001: Martina Ertl, Saksamaa Ametlikud tulemused Meeste ülisuurslaalomis ja naiste kiirlaskumises jagati välja kaks hõbemedalit. MM-i tulemused FIS-i kodulehel
Sandnes

Sandnes on linn Norras Rogalandi maakonnas, Sandnesi valla keskus. Asub Gandsfjordeni ääres Stavangerist lõunas ja on Stavangeri linnaga kokku kasvanud moodustades Stavanger/Sandnesi asula. Sandnes sai linnaõigused 1860. aastal.
Mosterøy

Mosterøy on saar Norras Rogalandi maakonnas Boknafjordeni suudmes Stavangerist põhjas. Saare pindala on 12 km² ja elanike arv oli 322 (2001). Saarel asub 1260. aasta paiku rajatud Utsteini klooster, mis on kõige paremini säilinud keskaegne klooster Norras. 1. juulist 1884 läks saar Rennesøy vallast vastmoodustatud Mosterøy valla koosseisu. Aastal 1923 lahutati Mosterøy vallast Kvitsøy saarestik. Aastal 1965 läks Mosterøy taas Rennesøy valla koosseisu.
Meediakonverter

Kiudoptiline meediakonverter on lihtne arvutivõrgu seade, mis teeb võimalikuks ühendada kahte erinevat meedia tüüpi – näiteks keerdpaarikaablit valguskaabliga. Meediakonverterid tulid kasutusele pea 20 aastat tagasi. Kiudoptilised meediakonverteritel on oluline osa arvutivõrkudes, kus nad ühendavad kokku nii vasepaaril ehitatud kohaliku arvutivõrgu (LAN võrgu) ja pikkade magistraalvõrkudega, kus vahemaad võivad ulatud üle 100 km. Meediakonverterid võivad toetada väga palju erinevaid protokolle – nagu Ethernet, Fast Ethernet, Gigabit Ethernet, T1/E1/J1, DS3/E3 ja palju erinevaid kaabelduse tüüpe – nagu koaksiaal, keerdpaar, multimood (multi-mode) ja ainumoodkiud (singel-mode) kiudoptikat. Meediakonverter võib välimuselt olla nii väike – eraldiseisev karbik ja PC võrgukaart konverter kui ka võimas paljudest portidest šassiisüsteem, mis annab arvutivõrgu haldamiseks ja jälgimiseks palju rohkem võimalusi. Selliseid jälgimissüsteeme kutsutakse Simple Network Management Protocol (SNMP) lihtsa arvutivõrgu jälgimise protokolli baasil olev arvutivõrk, mis võimaldab arvutivõrgu administraatoril jälgida ühenduste seisundit, kvaliteeti, statistikat ning hälvete korral saadetakse arvutivõrgu administraatorile kohaselt veateateid ühenduse katkemise või mõne muu häire kohta. Tänapäevaseid kiudoptilisi meediakonvertereid saab ühendada erinevate LAN-meediatega, muutes samas dupleksrežiimi ja kiiruse seadeid. Ümberlülituvad meediakonnektorid võimaldavad näiteks ühele poolele ühendada 10Base-T ja teisele poolele 100Base-TX või 100Base-FX Fast Etherneti infrastruktuuri. Kiudoptilised meediakonverterid muundavad optilised signaalid elektrilisteks ja vastupidi, jagunevad multimood ja ainumoodkiu konverteriteks. Multimoodi konverterid kasutavad oma ülekandeks odavat LED-tehnoloogiat 850 nm, mis levivad läbi multimoodi kiu (mille paksus on 62,5 või 50 µm) kuni 2 km kaugusele. Ainumood konverterid kasutavad oma ülekanneteks laserit ja kasutavad tunduvamalt peenemat kiudu (8–10 µm), tänu millele nad suudavad ühenduse luua juba üle 130 km kaugusele 1550 nm lainepikkusel. Üldiselt andmete edastamiseks kasutatakse kahte kiudu (üks kiud saatmiseks ja teine kiud vastuvõtmiseks). Kuid on olemas ka meediakonvertereid, mis suudavad andmeid edastada läbi üksiku kiu. Selliseid konvertereid kutsutakse Wavelength Division Multiplexing (WDM) ehk (andmekiirte moduleerimine valgusspektrisse), sellistes konverterites kasutatakse ülekandeks ja vastuvõtuks erinevaid lainepikkusi – vastuvõtuks 1550 nm ja saatmiseks 1310 nm. Sellised meediakonverterid suudavad andmeid edastada kuni 70 km kaugusele läbi ühe kiu. Üks kasutusvaldkond on meediakonverteritel ka seadmete üksteisest galvaaniline eraldamine, mis takistab igasuguse otsese elektrivoolu kõrvuti asetsevate elektrooniliste lülituste vahel.
Sadie (saksa lambakoer)

Sadie ehk Sedona Louella Trimble (sündinud oktoobris 2001) on Scott Trimble'ile kuuluv emane saksa lambakoer, kes on osalenud mitmes filmis. Sadie andmekogus IMDb (inglise)
Sonny Liston

Sonny Liston, õieti Charles L. Liston (täpne sünniaeg on teadmata, ema väitel sündis poiss jaanuaris 1928, Liston ise pidas oma sünnipäevana 8. maid 1932; Sand Slough, Arkansas – leiti surnuna 5. jaanuaril 1971 ning enamasti pakutakse surmapäevana 30. detsember 1970; Las Vegas, Nevada) oli Ameerika Ühendriikide poksija. Liston oli pärit paljulapselisest ja vaesest perest. Ta sai 1950 5-aastase vanglakaristuse bensiinijaamade röövimise jms eest. Ta hakkas vanglas tegelema poksiga ja sai 1952. aasta lõpus ennetähtaegselt vabaks. Oma vähem kui aasta kestnud amatöörikarjääri jooksul võitis ta märtsis 1953 ühe Kuldkinda turniiri ja Helsingi olümpiavõitja raskekaalus Edward Sandersi. Liston pidas septembrist 1953 juunini 1970 elukutselisena 54 kohtumist ja võitis neist 50, neist 39 nokaudiga. Kriminaalse mineviku tõttu ei lastud teda kaua aega kokku maailmameistri Floyd Pattersoniga, kuid lõpuks septembril 1962 see matš siiski toimus ja Liston võitis 1. ringis nokaudiga. Ka revanšmatš 22. juulil 1963 lõppes nokaudiga 1. raundis. Pärast seda peeti teda võitmatuks ja enne tiitlimatši Muhammad Ali vastu 25. veebruaril 1964 oli kihlveokontorites Listoni kurss 8:1. Ometi lõppes matš 7. raundis, kui Liston keeldus jätkamast, väites, et tema õlg on viga saanud. 25. mail 1965 kaotas Liston Alile ka revanšmatši, 1. raundis nokaudiga. Sealjuures kohtunik ei lugenud numbreid, vaid teatas pärast Listoni püstitõusmist, et 10 sekundit on läbi ja Liston on kaotanud. Sonny Liston leiti surnuna 5. jaanuaril 1971 oma kodus. Surm oli saabunud 6–8 päeva varem. Ametliku surmapõhjusena nimetati heroiini üledoosi. Listoni paremalt käelt leiti süstlajälg ja köögist kotikesi heroiiniga. Ametlik seisukoht seati otsekohe kahtluse alla. Listoni kehas olevad morfiini- ja kodeiinitase oli selleks liiga väike. Vastupidi, üldiselt oli teada, et Liston kartis süsti. Näiteks oli ta algselt keeldunud ringreisist Euroopas, kui talle öeldi, et enne seda tuleb teha kaitsesüstid. Ta keeldus isegi arstiabist, kui see sisaldas süstimist. Kunagi varem polnud teada, et Liston oleks mingeid kahjulikke aineid tarvitanud, kui kõva joomine maha arvata. Seepärast arvatakse, et ta tapeti oma kuritegelike sidemetega seoses. Peale selle ei leitud korterist ühtki narkootimumide tarvitamisega seotud eset, näiteks heroiini keetmise lusikat või sidet käsivarre ümber. Ei ametlikult ega ajakirjanduses ole kedagi Listoni tapmises süüdistatud. Üks Listoni sõber kinnitas, et mõned päevad enne surma oli Liston läbi teinud kerge autoõnnetuse. Traumapunktis olevat talle tehtud süst ja ta koju lastud. See seletavat Listoni käsivarrelt leitud süstlajälje. Sonny Liston veebisaidil BoxRec (inglise)
Valkdüstroofiad

Valkdüstroofiad on ainevahetushäired, mis on tingitud liht- ja liitproteiinide muutustest. Eristatakse parenhüümseid ja mesenhüümseid valkdüstroofiaid. Parenhüümsed valkdüstroofiad on ainevahetushäired, mis väljenduvad parenhüümirakkude paisumises, valkude kämpumises ja hüdratatsioonis. Granulaarne düstroofia Vakuoolne düstroofia Sarvdüstroofia Hüaliintilgaline düstroofia Aminoatsidopaatiad Mesenhüümsed valkdüstroofiad on ainevahetushäired, mis väljenduvad sidekoekiudude muutustes ja valkude ladestumises põhiainesse. Mukoidne paisumus Fibrinoidne paisumus Hüalinoos Amüloidoos Fibropaatiad
Naatriumvesinikglutamaat

Naatriumvesinikglutamaat on glutamiinhappe naatriumisool. Sageli tähistatakse naatriumvesinikglutamaati ka lühendiga MSG, mis tuleneb aine ingliskeelsest nimetusest monosodium glutamate, samuti Euroopa Liidus kehtiva toidulisandinumbriga E621. Kuna naatriumvesinikglutamaat on lõhna- ja maitsetugevdaja, lisatakse seda paljudele toidukaupadele. Looduslikult esineb naatriumvesinikglutamaati vetikates ja tomatis. See lükkab edasi küllastustunnet, soodustades ülesöömist. Algselt valmistati naatriumvesinikglutamaati nisugluteenist, ent tänapäeval peamiselt tärklisest, suhkrupeedist, suhkruroost või molassist bakteriaalse fermentatsiooni teel, mistõttu seda saavad tarvitada ka tsöliaakiahaiged, kes gluteeni ei talu. Ehkki Ida-Aasia traditsiooniline köök kasutab juba ammu vetikaekstrakti, millel on kõrge glutamiinhappesisaldus, isoleeris naatriumvesinikglutamaadi alles 1907. aastal Kikunae Ikeda. 1909. aastal patenteeris aine Jaapanis Ajinomoto Corporation. Puhtal kujul on naatriumvesinikglutamaat valge kristalne pulber, mis soolana laguneb lahustudes naatriumkatioonideks ja glutamaatanioonideks. Naatriumvesinikglutamaadi põhiline kasutusala on lihatoidud, valmistoidud, puljongikuubikud, salatikastmed, kuivkastmed ja maitsesegud. Naatriumvesinikglutamaadi mõju tervisele on korduvalt kahjulikuks peetud, kuid suurem osa neist väidetest on jäänud teadusliku tõestuseta. Sellegipoolest on aine kasutamine imikute ja väikelaste toitudes keelatud. Naatriumvesinikglutamaati arvatakse põhjustavat nn hiina restorani sündroomi, mille tunnused on südame pekslemine, pearinglus, näo punetus, lihase- ja liigesevalud ning migreenilaadsed peavalud; oletatavasti kuuluvad selle riskirühma allergikud, astmaatikud, peavalu põdevad inimesed ja lapsed. Naatriumvesinikglutamaat vallandab dopamiini ja serotoniini, tekitades seda sisaldavat toitude sagedasel tarbimisel sõltuvust. Naatriumvesinikglutamaat mõjub hästi seedimisele. Glutamaat Raamets, Heli. "Enamik heeringatooteid sisaldab kurikuulsat maitsetugevdajat". Maaleht. Vaadatud 21. detsembril 2023.
Franz von Lipperheide

Franz von Lipperheide (surnud 2. augustil 1560) oli Liivi ordu rüütelvend, koadjuutorivaenuse ajal Koknese peamees ehk ordufoogt. Lipperheide vanemad olid Vivian von Lipperheide Bremenist ja Engel von Oldenbockum. Ta oli pärit Reinimaalt Bergi hertsogkonnast Bermenist Oberhauseni lähedalt. Tema perekonna põlvnemisest on vähe teada, nad kuulusid väikeaadli hulka. 1550. aastal mainiti Lipperheidet esimest korda Liivi ordu liikmena. 1555. aastal oli ta kumpaniks Võnnus, järgmisel aastal määrati aga koadjuutorivaenuse ajal pärast peapiiskopi pealinnuse Koknese vallutamist selle ülemaks. Ka 1560. aastal oli ta ühe linnuse peamees, kuid langes samal aastal Härgmäe lahingus. Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 551 (lk 422–423).