laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Öörahu

Rahu nimi kinnitati Haapsalu linnavolikogu otsusega, mis jõustus 11. märtsil 2005. Kaudselt seda reguleerib Korrakaitseseaduse §56 lõik 2 mis ütleb: "Kohanime määramine rahudele" Haapsalu linnavolikogu määrus, Riigi Teataja, 11.03.2005 "Korrakaitseseadus–Riigi Teataja". www.riigiteataja.ee. Vaadatud 3. mail 2024. "Avaliku korra eeskiri–Riigi Teataja". www.riigiteataja.ee. Vaadatud 3. mail 2024. Öörahu Eesti looduse infosüsteemis
Käkimaa

Käkimaa (ka Kalarahu) on 43,3 hektari suurune saar Saare maakonnas Saaremaa valla Vilsandi küla haldusalas Kihelkonna lahes Kuusnõmme poolsaare lähedal. Saare rannajoone pikkus on 5,4 kilomeetrit. Saar on sirpja kujuga ja kuulub Vilsandi rahvusparki. Käkimaa Eesti looduse infosüsteemis
Käkirahu

Käkirahu on 170 m² suurune saar (rahu) Hiiumaa kaguosas Kaevatsi laiu kõrval. Rahu rannajoone pikkus on 57 meetrit. Käkirahu on Eesti üks väiksemaid ametliku nimetusega saari. Rahu on kivise pinnamoega, seal kasvab võsa. Rahu kuulub Väinamere hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all. Käkirahu Eesti looduse infosüsteemis
Külalaid

Külalaid on Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõrgessaarest läänes Luidja lahes asuv 16,2 hektari suurune saar (laid). Laiu rannajoone pikkus on 3,3 kilomeetrit. Saare koordinaadid on 58° 59′ N, 22° 24′ E. Minevikus on Külalaidu nimetatud kõige lähema küla järgi Paope laiuks (1798 Papalaid, 1844 Paope laid). 1855–1859 on teda mainitud nimega Ос. Кулляляйтъ. Madala veetaseme korral saab Külalaiule jala minna, kuid mitte Kõrgessaarest, vaid Ninaotsa neemest. Laid kuulub Paope looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all. Eesti kohanimeraamat, lk. 290 Külalaid Eesti looduse infosüsteemis
Tallukrava

Tallukrava (ka Küllisäär) on saar Kihnu väinas, halduslikult Pärnu maakonnas Kihnu vallas. Saare pindala on 780 m² ja rannajoone pikkus 125 meetrit. Saar asub 4 km Kihnust põhja pool. Saar on kivise pinnamoega. Saar kuulub Kihnu laidude looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all. Tallukrava Eesti looduse infosüsteemis
Cochabamba

Cochabamba [kotšav'amba] on linn Boliivias, Cochabamba departemangu keskus. Cochabamba asub Ida-Kordiljeerides 2650 m kõrgusel merepinnast. Linnast voolab läbi Isiboro jõgi, mis Mamoré ja Madeira jõe kaudu viib oma veed Amazonasesse. Cochabamba lähimad suured asulad on idas olev naaberlinn Sacaba ja selle taga pisut kaugemal idas olev Punata. Cochabambal ei ole raudteeühendust. Maantee läheb linnast läände Orurosse ja La Pazi, itta Santa Cruzi ning kirdesse mägedest alla tasandikule. Piirkond oli asustatud juba inkade-eelsel ajal. Seal oli viljaka pinnase ja soodsa kliimaga org, kus elasid mitmest hõimust pärit inimesed. Esimene eurooplane, kes sellesse orgu jõudis, oli Garci Ruiz de Orellana 1542. Ta ostis suurema osa sellest piirkonnast kohalike hõimupealike käest ära, makstes selle eest 130 peesot. Müügitehing registreeriti 1552 Potosi linnas, mis oli kuningavõimu esindajate asupaik. Orellana elupaik Mayorazgo maja on säilinud ja asub tänapäeval Cochabamba lähedal Cala Calas. Cochabamba linn asutati nimega Villa de Oropeza 2. augustil 1571 asekuninga, Oropesa krahvi Francisco de Toledo käsul. 1574. aastal vormistati see ametlikult. Sellest sai kohaliku põllumajanduse keskus, mis tootis toiduaineid läheduses olevate kaevandusasulate jaoks Altiplanos, sealhulgas Potosi jaoks, millest sai 17. sajandil üks maailma rikkamaid linnu sealsete hõbedakaevanduste tõttu. Need tohutud hõbedakoormad viidi Hispaaniasse, mis oli tollal üks maailma suurvõimudest. Seetõttu õitses ka Cochabamba oma olemasolu esimestel sajanditel. 18. sajandil hakkasid sealsed kaevandused ammenduma ja seetõttu käis Cochabamba alla. 1786 andis Hispaania kuningas Carlos III linnale uue nime Villa de Cochabamba, mille ette käisid sõnad "ustav ja vapper". Ustavaks ja vapraks nimetas Carlos linna sellepärast, et too oli olnud võtmerollis 1781. aasta indiaanlaste ülestõusu mahasurumisel Oruros, saates Orurosse oma väeüksused. 1793. aasta rahvaloenduse andmetel elas Cochabambas 22 305 inimest, neist 6368 hispaanlast (valget), 12 980 mestiitisi, 1182 indiaanlast, 1600 mulatti ja 175 aafriklasest orja. 2000. aastal toimusid linnas rahutused vee hinna kolmekordse tõusu pärast. Elanike arv on umbes 800 000 (2003). Suur maailma atlas, lk. 140 Cochabamba koduleht
Laasirahu

Laasirahu on Saare maakonnas Saaremaa vallas Vilsandi lähedal 6,6 hektari suurune saar (rahu). Rahu rannajoone pikkus on 1,9 kilomeetrit. Rahu asub 800 meetri kaugusel Vilsandi edelarannikust. Rahu on pikliku kujuga, seal kasvab põõsaid. Rahu kuulub Vilsandi rahvusparki ja on looduskaitse all. Saare koordinaadid on 58° 22′ N, 21° 51′ E. Laasirahu Eesti looduse infosüsteemis
Laidu

Laidu (ka Laidu saar, Põhjalaid) on Saare maakonnas Küdema lahes asuv 18,7 hektari suurune saar. Saare looduse kaitseks on moodustatud Laidu saare looduskaitseala. Laidu saar paikneb Saare maakonna loodeosas asuva Küdema lahe keskosas Mariku maasäärest lõunas 400 meetri kaugusel rannikust. Saar on liivase pinnamoega. Saare mullastiku moodustavad põuakartlikud klibumullad. Saarel leidub loopealseid. Saarel kasvab võsa. Laidu saarel on tuvastatud pesitsemas 47 linnuliiki. Saare peamised pesitsejad on hahk ja hõbekajakas. Laiul pesitsevad aeg-ajalt rebased. Laidu Eesti looduse infosüsteemis, vaadatud 22. juulil 2019. Merle Kuris "Küdema lahe hoiuala ja Laidu saare looduskaitseala kaitsekorralduskava 2011-2020." Tallinn, 2009. Laidu Eesti looduse infosüsteemis
Liivanuka ots

Liivanuka ots on endine saar Väinameres, halduslikult Hiiu maakonnas. Saar on kokku kasvanud Hiiumaaga. Selle pindala oli umbes 1,8 ha. Liivanuka ots Eesti looduse infosüsteemis
Mardirahu

Mardirahu oli saar (rahu) Läänemaal Haapsalu linnas. Saar on liitunud Tauksiga, asus Tauksi kaguranniku lähedal. Mardirahu Eesti looduse infosüsteemis
Malawi riigipeade loend

Malawi riigipeade loend loetleb Malawi riigipead alates riigi iseseisvumisest 1964. aastal.
Platsenta (botaanika)

Platsenta on seemnealgme kinnituskoht sigimikus. Igal viljalehel on kaks platsentat. Seemnealgmete kinnitumiskoha asendit nimetatakse platsentatsiooniks.
100 partiid

"100 partiid" (originaalpealkirjaga "100 партий") on Paul Kerese 1966. aastal ilmunud maleraamat. Raamat on ilmunud vaid vene keeles. Raamatus on Paul Keres kommenteerinud oma tuntud malepartiisid aastaist 1929–1964. Raamatule on kirjutanud eessõna Vladas Mikenas ja Iivo Nei. Raamat ühest Vene e-maleraamatukogust (dj.vu-failina) PGN-i kollektsioon Keres – 100 Games PGN
AS Master

AS Master on aastast 1994 tegutsev Eesti aktsiaselts, mille põhitegevusala on sõidu- ja pakiautorehvide taastamine ning nende jae- ja hulgimüük. http://www.master.ee/pages/et/firmast.php (vaadatud 20.03.2015) Ettevõtte koduleht
Carl Friedrich Karell

Carl Friedrich Karell (11. oktoober 1791 Hageri kihelkond – 28. veebruar 1857 Peterburi) oli eesti helilooja ja klaveriõpetaja. Kuni 1811. aastani oli Karelli perekonnanimi Jakobson. Pere kolis Tallinna, kus Carl oli organistiks mitmes kirikus. 1820 siirdus ta elama Peterburi. Alates 1837. aastast töötas ta Peterburi õigusteaduskoolis muusikaõpetajana ja oli õpilaste hulgas väga hinnatud. Teiste seas andis ta muusikaharidust ka tulevasele heliloojale Pjotr Tšaikovskile. Tema noorem vend Philipp Karell oli eesti soost arst ning Vene Punase Risti asutaja. Lisaks: Hageri kihelkonnas Haibal, Jakobite peres sündis 11. oktoobril 1791 poiss, kes sai  saksapärase nime Carl Friedrich ja ristiisaks parun von Ulrichi ning kelle vennast Philippist tuli Vene keisrite ihuarst. Isa pidas mõisas mitut ametit – oli teenija, jääger, aidamees. Siit siis tihe side mõisaga. Kui parunipere Tallinna kolis, võeti kaasa ka Jakobi pere. Linnas pandi neile liignimi ja see oli Jakobson. Peatselt sai perekond endale uue nime – Karell. Arvatavasti sündis see Carli initsiatiivil. Innustudes kuulsaist heliloojatest ja nende lennukatest nimedest, olevat Carl välja pakkunud tuletise Corelli–Carelli–Karell. Aastaks 1811 oli selle omaks võtnud kogu pere.  Muusikuna alustas Carl Pühavaimu kirikukooris, jätkas viiuldajana ja muusikadirektori abina, oli organistiks mitmes Tallinna kirikus. Aktiivsust heliloomingus tõendavad 1816–1817 David Heinzi noodikogumikes ilmunud klaveriteosed “Kolm poloneesi”, “Kaks ekosseesi” ja “Anglees” – esimesed eesti helikunstniku trükis ilmunud instrumentaalpalad.  1820 siirdus Karell Peterburi, kus oli koorirepetiitor ja organist, Moskvas ooperilaulja, Kiievi ja Smolenski kubermangus kapellmeister. Suurim tunnustus tuli Peterburi õigusteaduskooli muusikaõpetaja ametis aastast 1837.  Karell nakatas kõiki erilise kiindumusega muusikasse ja nii kõneldi koolist kui õigusteadus- ja muusikaakadeemiast. Karelli käe all said muusikaõpetust ka Vene muusika hilisemad suurkujud, muusikateadlased Vladimir Stassov ja Aleksandr Serov ning helilooja Pjotr Tšaikovski. Neile antud muusikalise õpetuse olulisust on raske ülehinnata.
AS 7P Nordic

AS 7P Nordic (varasemate nimedega OÜ Fromdistance ja AS Fromdistance) on Eesti infotehnoloogiaettevõte. Ettevõte kuulub emaettevõttele Seven Principles AG. AS 7P Nordic emaettevõtte Seven Principles AG kodulehel
Ursula Põks

Ursula Põks (20. august 1919 – 4. juuli 2006) oli eesti tõlkija ja toimetaja. Ursula Põks sündis Keila vallas Suur-Tutermaa talu peremehe August Põksi ja tema abikaasa, kõrtsmiku tütre Karin Põksi (sündinud Pipenberg) perekonnas. Ta õppis Tallinnas Elfriede Lenderi Eragümnaasiumis. Aastatel 1958–1964 omandas ta kaugõppe teel kõrghariduse inglise keele ja kirjanduse alal Tartu Riiklikus Ülikoolis. Põks elas enamiku elust Keilas. Palju aastaid töötas ta toimetajana kultuurilehes Sirp. Ursula Põks suri 4. juulil 2006 ja ta maeti 20. augustil 2006 Karjaküla kalmistule. 2008. aastal korraldas Harjumaa Muuseum tema mälestuseks isikunäituse, kus demonstreeriti tema isiklikke esemeid ja dokumente, mille ta oli muuseumile pärandanud. Robert van Gulik, "Kummitused kloostris", "Lakksirm" (1987) James Baldwin, "Giovanni tuba" (1993) Eno Raud, "Raggie" (teose "Sipsik" tõlge inglise keelde, 1992) Kõik algas kodust. Ursula Pipenberg-Põks Harjumaa Muuseum (vaadatud 20.03.2015) http://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=Ursula&filter_maetud_perenimi=P%C3%B5ks&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=[alaline kõdulink]
Beregove (Bahtšisarai rajoon)

Beregove (ukraina keeles Берегове; eestipäraselt harva kasutatud nime Rannaküla, venepäraselt Beregovoje; vananenud vene rööpnimega Замрук (Zamruk)) on Krimmi poolsaarel Bahtšisarai rajoonis asuv küla. Külas on olnud Eesti kogukond (vt eestlased Krimmis). Küla asetses Krimmi poolsaare läänerannikul, 30 versta Sevastopoli linnast ja 40 versta Tauria kubermangu pealinnast Simferopolist. Grupp organiseeritult Venemaale asunud eestlastest, väljarändajatega, kes pärinesid Tiskre, Kakumäe ja Fischmeistri küladest, Rae vallast, Almrest ja Vigalast, Kiiust ja isegi Tallinna linnast suundus Krimmi juunis 1861. aastal laevaga läbi Peterburi, mööda Nikolai raudteed Tveri, laeval mööda Volgat Tsaritsõni, siis 80 versta jala maad mööda Doni jõele, mööda Doni jõge sõideti aurulaeval Taganrogini, sealt laevaga Krimmi poolsaarele Kertši linna ning seejärel aurulaeval Kertšist Feodossijasse, Krimmi lõunarannikul. Kohalik Simferoopoli kroonumaade valitsus andis neile asumiseks Krimmi läänerannikul asetseva mahajäetud tatari küla — Samruki, Simferopoli maakonnas. Eesti kogukonna Samruki asunikud said Vene riigilt hingemaad kokku 1150 tiinu, mille ostuhinna pidid nad Vene riigile tasuma 44 aasta jooksul, makstes igal aastal 5% maa hinnast. Igale perele jagati ühe kuni nelja hinge maad, iga hinge peale keskmiselt 29 tiinu (tessatin (ehk dessatin) on 2400 ruutsülda (1,0925 hektarit)). 1915. aastal oli Samrukis 35 perekonda eestlasi, kokku ligi 200 elanikku. Küla postkontori seinal on mälestustahvel Eduard Vildele, kes 20. sajandi algul sealkandis "Prohvet Maltsveti" jaoks materjali kogus. Samruki asunikud ehitasid ka oma koolimaja 1878. aastal. eestlased Krimmis Украина. Перепись населения 2001 года. O. Laaman, Eesti asundused Venemaal[alaline kõdulink], Meie Tee, nr 3-4, 1978, lk 50
Dial Press

The Dial Press oli aastatel 1924–1985 tegutsenud Ameerika Ühendriikide kirjastus. Sama kaubamärki on kasutanud hiljem ka teised kirjastused. Kirjastuse asutas 1924. aastal Lincoln MacVeagh. 1963. aastal ostis 60% selle aktsiatest Dell Publishing, kuid Dial Press jätkas tegutsemist iseseisva tütarettevõttena. 1969. aastal läks Dial Press täielikult Delli omandisse ja 1976. aastal müüdi koos Delliga Doubleday kirjastusele, mis 1985. aastal likvideeris Dial Pressi nii ettevõtte kui ka kaubamärgina. Alates 1995. aastast on Random House andnud Dial Pressi kaubamärgi all küll uuesti välja raamatuid, kuid eraldi kirjastusena see enam ei tegutse. James Baldwini romaan "Giovanni tuba" (1956) Salvador Dalí autobiograafia "Salvador Dalí salajane elu" (1942) Norman Maileri romaan "Ameerika unelm" (1965) About The Dial Press Random House, Inc. (vaadatud 20.03.2015) The Dial Press kirjastuse Random House veebilehel (vaadatud 20.03.2015)
Esto-Altai

Esto-Altai (vene Эсто-Алтай) on Venemaal Kalmõkkias Jašalta rajoonis olev küla. Küla asutasid 1922. aastal eestlased, kes olid siia tulnud lähedalasuvast väliseestlaste külast Eesti-Haginsk. Aastal 2002 elas külas 1368 elanikku. Всероссийская перепись населения 2002 года
Vinogradnoje

Vinogradnoje (vene Виноградное) on küla Venemaal Kalmõkkias Gorodovikovski rajoonis. Küla asutasid 1922. aastal eestlased, kes olid sinna läinud lähedalasuvast väliseestlaste külast Eesti-Haginskist. 2012. aastal elas külas 2232 elanikku.
MSG

Naatriumvesinikglutamaat (ingliskeelne lühend) Michael Schenker Group ja McAuley Schenker Group, rock-ansamblid Michael Schenkeri juhtimisel
Južnaja Lifljandija

Južnaja Lifljandija (vene Южная Лифляндия; 'Lõuna-Liiviküla') on Venemaa Primorje krai Bolšoi Kameni linna eraldiseisev mikrorajoon (vene отдалённый микрорайон). Varem oli Južnaja Lifljandija eraldi asula. Asula (Liiviküla) asutasid 1899. aastal sinna väljarännanud eestlased . Olev Remsu,Liiviküla, eesti asundus Vaikse ookeani ääres (1), Eesti Elu, 14 Nov 2008 Olev Remsu, Liiviküla, eesti asundus Vaikse ookeani ääres (3), Eesti Elu, 28 Nov 2008 Olev Remsu, Liiviküla ehk Lifljandia. Eesti asundus Vaikse ookeani ääres. Reportaaž ja mõtteid. Kirjastus: Eesti Raamat, Tallinn, 2010, ISBN: 9789985658079, 136lk Ivo Paulus, Eestlased kaugel idas – väljarändamisest assimileerumiseni, 25. apr. 2018 Ivo Paulus, Eestlased kaugel idas – väljarändamisest assimileerumiseni, kultuuriseltsid.ee/ Liiviküla, eesti asundus Vaikse ookeani ääres, Olev Remsu 28. november 2008
Kōchi prefektuur

Kōchi prefektuur on Jaapani prefektuur Shikoku saare lõunaosas Vaikse ookeani kaldal. Kōchi prefektuuri tunnuslind on võlupita (Pitta nympha), tunnuspuu on jaapani krüptomeeria (Cryptomeria japonica) ja tunnuslill punane porss (Myrica rubra). Kōchi prefektuur on jaotatud 35 omavalitsusüksuseks, millest 11 on linnad (市 shi). Aki Kami Kōchi Kōnan Muroto Nankoku Shimanto Sukumo Susaki Tosa Tosashimizu 高知県推計人口 < 高知県庁ホームページ Kōchi prefektuuri koduleht (jaapani ja inglise keeles)
Klass: elu pärast

"Klass: elu pärast" on Ilmar Raagi mängufilmi "Klass" järg. 2010. aastal valminud telesari, mille režissöörid on Ilmar Raag, Gerda Kordemets, Marek Miil jt. Stsenaristid: Gerda Kordemets, Ilmar Raag jt. Sarja näidati ETV-s 6. novembrist 25. detsembrini 2010. Nii filmi "Klass" kui ka telesarja "Klass: elu pärast" on Gerda Kordemets hiljem romaniseerinud. S01E01 "Meie, ellujäänud" Peategelaseks on Kerli (Triin Tenso), kellel Kaspar ja Joosep lasevad vahetult enne tulistamist kooli sööklast lahkuda. Ta põgeneb maale vanaema juurde, kuid kuna klassis ja meedias ei räägita sugugi kõike, mis juhtus koolis enne tulistamist, otsustab ta tõe päevavalgele tuua ja proovib veenda üht Kaspari ja Joosepi kiusajatest, Tiitu (Virgo Ernits), kes on tulistamise järel haiglaravil, talle kiusamise eelõhtul rannal tehtud fotosid andma. S01E02 "Ma ei sure teie kiuste" Peategelaseks on Joosepi isa, militaristlike vaadetega tuletõrjuja Margus (Margus Prangel), kelle relvakapist Joosep relvad varastas. Peale tulistamist läheb ta elu veelgi allamäge - ta saadetakse töölt puhkusele, abikaasa Liina (Tiina Rebane) kolib kodust ära oma õe juurde ja tulistamises hukkunud laste vanemad on tema peale vihased. Samas aitab Joosepi surmast tekkinud tühimikku mõneti täita ta vennapoeg Ingmar (Markus Robam). S01E03 "Kadunud laste varjud" Peategelaseks on õpetaja Laine (Laine Mägi), kes on sunnitud endale tunnistama, et tema käe ja silme all on võrsunud koletiste klass. Kuidas ta pole seda märganud? Mis õpetaja ta on, kui ei näe, mis tema klassis toimub? Järelmõjudest tekib tal suur stress. S01E04 "Mina ja nemad" Peategelaseks on Thea (Paula Solvak), Kaspari endine tüdruksõber, kes sai tulistamises haavata. Ta saab haiglast koju, kuid teda närib süükoorem, kuna ta arvab, et tulistamise üheks põhjuseks võis olla, et ta reetis Kaspari. S01E05 "Trööst" Peategelasteks on tulistamises hukkunud Pauli isa Väino (Erik Ruus) ja ema Ireen (Liina Olmaru), kes on hakanud toibuma poja surmast, kuni saavad teada, et Paul oli tulistamiseni viinud koolikiusamise üks algatajatest. Oma mures kaugenevad nad teineteisest ja Väino saab lähedasemaks samuti tulistamises hukkunud Olavi ema Juliaga (Anu Lamp). S01E06 "Tingimisi vabadusekaotus" Peategelaseks on Toomas (Joonas Paas), üks Kaspari ja Joosepi endistest kiusajatest, kes jäi tulistamises ellu, kuid on sunnitud nüüdsest veetma terve oma ülejäänud elu ratastoolis. Ta läheb uude kooli, tal tuleb aga ka klaarida suhted minevikuga ja sõlmida rahu tulevikuks. S01E07 "Kohtumõistmine" (kestus 90 minutit) Peategelaseks on Ingrid Tamberg (Laura Peterson), noor karjäärihimuline advokaat, kes määratakse Kaspari (Vallo Kirs) riiklikuks kaitsjaks kohtus. Eneselegi ootamatult satub Ingrid mitme tule vahele, kus pannakse tõsiselt proovile tema professionaalsed oskused, tema kaitstava saatus kui ka ühiskondlik õiglustunne. Sarja viimases osas saab vaataja vastuse küsimusele: Mis saab Kasparist edasi? elu pärast andmekogus IMDb (inglise) "Jupiter | ERR". Jupiter | ERR. Vaadatud 19. märtsil 2023.
Magnus (film)

"Magnus" on 2007. aasta Eesti mängufilm. Filmi režissöör on Kadri Kõusaar. Filmi tootsid Donus Films ja Vitamin K Film. See on esimene Eesti film, mille näitamise on Eesti kohus keelanud Eestis, Euroopa Liidu riikides ja teistes riikides. Eestis keelas Harju Maakohus filmi näitamise ja levitamise, sest kohtu hinnangul kahjustas see peategelase prototüübiks oleva inimese huve. 23. märtsil 2009 otsustas Tallinna ringkonnakohus filmi avaliku näitamise keelu tühistada. Otsus vaidlustati Riigikohtus. Riigikohus saatis asja tagasi ringkonnakohtusse. Lõpliku otsusena keelati filmi näitamine kuni 31. detsembrini 2025. See on esimene Eesti film, mis on jõudnud Cannes'i filmifestivali ametlikku programmi (Un Certain Regard). Kristjan Kasearu – Magnus Mart Laisk – isa Merle Jääger – ema Kerli Toim – õde Marika Korolev – psühhiaater, prostituut Ruuben Rekkor – väike Magnus Anu Aaremäe – tüdruk haiglas Sulev Võrno – ema uus mees Aapo Ilves – narkodiiler Hellar Bergmann – kirikuõpetaja Rita Raave – bordelli administraator Margo Vaino – äripartner Saksamaa castingul Piret Avila – Mari Kristiina Nurmis – Helle Andrus Vaarik – raviarst Kaisa Karu – kurttumm tüdruk Marianne Otstrat – kurttumm tüdruk Boris Buracinschi – restorani klient "Kohus keelas «Magnuse» näitamise 15 aastaks". Postimees. BNS. 27. aprill 2010. Vaadatud 28. jaanuaril 2024. "Kohtuotsus, kohtuasja number 3-2-1-104-09". Riigikohus. 9. detsember 2009. Vaadatud 28. jaanuaril 2024. Pham, Annika (20. aprill 2007). "Estonian film makes history". Cineuropa (inglise). Vaadatud 28. jaanuaril 2024. Magnus Eesti filmi andmebaasis
Naksitrallid I

"Naksitrallid I" on Eesti 1984. aasta animafilm. Filmi režissöör on Avo Paistik. Filmi tootis Tallinnfilm. Film on tehtud Eno Raua samanimelise tetraloogia "Naksitrallid" ainetel. Naksitrallid I Eesti filmi andmebaasis
Oruveski

Oruveski küla on endine küla Eestis Lääne-Virumaal Haljala vallas Kadrina kihelkonnas. Tänapäeval asub ametlikult Palmse koosseisus. Palmse küla keskusest asub Oruveski umbes 1 kilomeeter põhja pool ja Võsu alevik on 9 kilomeetri kaugusel. Oruveski asub Lahemaa rahvuspargi territooriumil. Oruveski asub Võsu jõe orus. Oruveskil on kaks paisjärve. Järvesid läbib Võsu jõgi. Paisjärved on seotud 1 kilomeetri kaugusel olevate Palmse mõisa tiikidega. Mõisast viib paisjärve äärde kivitrepp, mis on Palmse mõisa vaatepaviljoni ehk bresti kõrval. Astangus-astmeline reljeef loob soodsad tingimused põhjavee väljumiseks allikatena, neid leidub ka Oruveski paisjärve juures. Oruveski paisjärve kuulub Ida-Eesti vesikonna Viru alamvesikonda. Veepeegli pindala on 3,5 ha, saarte pindala 0,1 ha, pindala kokku 3,6 ha, kaldajoone pikkus 1 673 m. Valgla pindala on 19 km². Oruveski metsad kuuluvad segametsade vöötmetesse. Siinsetest metsadest on pooled palumetsad, umbes kolmandik nõmmemetsad (kasvavad luidetel) ja kümnendik laanemetsad (kasvavad viljakal pinnasel), jõgede kallastel levivad lodulepikud. Levinumad puuliigid on mänd (59%), kuusk (21%), kask (16%), lepp (2%). On veel palju liike: tamm, jalakas, saar, vaher, pärn, pihlakas, haab, kadakas. Lahemaa loodusilmelistes metsades leidub häid marja ja seenekohti. Oruveskil elab Eestile tavalisi loomi ja linde nagu näiteks rebased, jänesed, põdrad, kitsed, koprad ja lindudest tihased, varblased, kuldnokad, rähnid, varesed ja pardid. Oruveski paisjärves on tänu selle ajaloolisele taustale elamas karpkalad ning lisaks neile ahvenad, haugid, särjed ja kahepaiksed. 18. sajandil oli Oruveskil vesiveski, millest on tänapäeval alles ainult kahe paisjärve vaheline tamm. Vesiveskiga jahvatati jahu ja vee jõul töötas ka saeveski, millega lõigati puitu. Veski toimis kuni Palmse mõisa likvideerimiseni ja 1918. aastal läks Eesti Vabariigi kätte. Oruveski veski läks seejärel eraomandisse ja töötas kuni 1941. aastani. Veski hakkas lagunema ja hävis suurvee ajal, sealne mölder saadeti NSV Liidu ajal Siberisse asumisele. Nõukogude korra ajal asus Oruveskil kalakasvatus, mistõttu on järves endiselt karpkalu. Oruveski metskond moodustati 1961. aastal. Enamus sellest jäi 1. juunil 1971 moodustatud Lahemaa rahvuspargi territooriumile. 1981. aastal nimetati metskond ümber Palmse metskonnaks ning see hakkas kuuluma Rakvere metsamajandi alla. 1991. aastal Palmse metskond likvideeriti ja selle territoorium jagati teiste suuremate lähedal olevate metskondade koosseisu. Kokku on metskonnal olnud 5 metsaülemat. Esimene metsülem oli Eino Uusmaa (töötas umbes 2 aastat) ja viimane metsaülem oli Peep Tõnisson (töötas 12 aastat). Oruveskil on filmitud Georg Otsa muusikavideo laulule "Saaremaa valss" (1963). Võhma-Palmse piirkonna arengukava 2013–2016 Oruveski järv (Oruveski 2. paisjärv) Georg Ots – "Saaremaa valss" (1963)
Nööbi odüsseia

"Nööbi odüsseia" on Eesti 2002. aasta animafilm. Filmi režissöör on Mati Kütt. Filmi tootis Parunid ja Vonid. Film on tõdemusest, et püksinööbist ei saa kunagi frakinööpi. Tegevustik toetub Homerose "Odüsseiale". Peategelaseks on mõtlev nööp, keda vabaduskihk ajab seiklema. Nööp esindab voluntaristide käsitlust vabadusest, kus vabadus oleneb vaid tahtja tahtest. Vormilt on teos valdavalt lamenukktehnikas, kus on kasutatud ära ready-made kunstivõtteid ja kitši atribuutikat. Nööbi odüsseia Eesti filmi andmebaasis
Voldemar Madisso

Voldemar Madisso (aastani 1936 Voldemar Madisson; 28. juuni 1920 Aakre vald – 12. jaanuar 2015) oli Eesti sõjaväelane, insener ja eesti aktivist Kanadas ning oli Eesti iseseisvuse taastamise järel tegev Kaitseväe loomisel ja väljaõppel. Ta lõpetas aastal 1938 Tõrva Gümnaasiumi. Seejärel oli ta ajateenistuses, ta õppis Sõjakoolis aspirantide kursustel (mille lõpetas 6. juulil 1940). Seejärel õppis ta Tartu Ülikoolis: aastatel 1940–1942 õigusteadust ja aastatel 1942–1943 majandust (kumbagi stuudiumi ta ei lõpetanud). Aastatel 1946–1950 õppis ta (ja lõpetas) Karlsruhe Tehnikaülikooli. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Ohvitseride andmekogu