laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Asustusgeograafia

Asustusgeograafia on inimgeograafia haru, mis uurib asustust ja asulaid. Asustusgeograafia uurib muu hulgas asulatüüpe, asulate tekkimise ja arengu geograafilisi tingimusi ning asustussüsteemi. Asustusgeograafia harude seas on linnageograafia ja ruraalgeograafia. Stone (1965) määratleb asustusgeograafia nii: "Nende hoonete jaotumise kirjeldus ja analüüs, millega inimesed kinnistavad end maa külge. Edasi, et asustamise geograafia tähendab hoonete ehitamist, et maad ajutiselt või alaliselt hõivata. Tuleb aru saada, et hooned on inimese ja maa suhete üks kättesaadav väljendus ning selle rõhuasetuse väljatoomine eeldab, et uurimistöö võib toimuda mis tahes skaalal päris üldisest kuni väga konkreetseni välja. Hooned on lihtsalt inimeste mingil maa-alal elamise üks avaldumisviis; nad on seal kaardistatav maastikujaotus, millele tuleb tähelepanu pöörata." Jordan (1966) rõhutab, et asustusgeograafia ei uuri ainult jaotumusi, vaid veel enam struktuure, protsesse ja vastastikmõjusid asulate ja keskkonna (näiteks muld, geomorfoloogia, majandus, ühiskond) vahel. Mayda (1965) ütleb: "Asustuse uurimine on arenenud inimeste vastastikuseks toimeks füüsikalise ja ökoloogilise maailmaga. See holistlikum uurimine huvitub kestlikkusest ja püüab paremini mõista praegust maastikku ja planeerida tuleviku maastikku." Rahvastikugeograafia K. H. Stone. The Development of a Focus for the Geography of Settlement. – Economic Geography, 1965, kd 41, nr 4, lk 346–355. C. Mayda. – B. Warf. Encyclopedia of Geography, 1965. T. G. Jordan. On the nature of settlement geography. – The Professional Geographer, 1966, kd 18, nr 1, lk 26–28. W. F. Hornby, M. Jones. An Introduction to Settlement Geography, Cambridge 1991. Србољуб Стаменковић, Милан Бачевић. Географија насеља, Географски факултет, Београд: 1992. V. Drozg. Educational subject matter in the geography of settlement. – Geografski Vestnik, 2000, 72(1), lk 61–71. Guenter Mertins. General Settlement Geography. – ERDKUNDE, 2011, kd 65, nr 4, lk 415–441. Noel Castree, Rob Kitchin, Alisdair Rogers. settlement geography. A Dictionary of Human Geography, Oxford University Press 2013.
Režitsa maakond

Režitsa maakond (läti keeles Rēzeknes apriņķis, vene keeles Режицкий уезд, aastast 1920 Rēzekne maakond) oli haldusüksus Poola Liivimaa vojevoodkonnas (1629−1772), Venemaa Keisririigi Polotski kubermangus (1776−1777), Polotski asehaldurkonnas (1777−1796), Valgevene kubermangus (1796−1802) ja Vitebski kubermangus (1802−1917), Venemaa Vabariigi Liivimaa kubermangus (1918), Läti Sotsialistlikus Nõukogude Vabariigis (1919), Läti Vabariigis (1920−1940), Läti NSV-s (1940−1941 ja 1944−1949) ja Läti kindralkomissariaadis (1941−1944). Maakond rajati 1772. aastal. Algselt kuulusid selle alad Pihkva kubermangu koosseisu. Aastal 1776 hakkas maakond kuuluma Polotski kubermangu, 1796. aastal maakond likvideeriti ja aastal 1802 loodi see taas Vitebski kubermangu koosseisus. Maakond piirnes põhjas Liivimaa kubermangu ja Vitebski kubermangu Ludza maakonnaga, idas samuti Ludza maakonnaga, edelas aga Dünaburgi maakonnaga. Vitebski kubermangus oli maakonna pindala 4076 km². Aastal 1913 oli maakonna territooriumil üks linn (Režitsa ehk Rēzekne) ja 18 valda. Lisaks oli maakonnas kaks alevit: Varakļāni ja Viļāni. Aastal 1917 kanti alevitena kaardile veel ka Ribene, Malta ja Antonopole. Aastal 1920 läksid Režitsa maakonna alad Läti koosseisu. Maakond jäi ka Läti haldusüksuseks ja kuni aastani 1949 Läti NSV haldusüksuseks. Aastal 1940 oli maakonna territooriumil kolm linna, lisaks Rēzeknele ka Varakļāni ja Viļāni. Toona oli maakonna koosseisus 19 valda. Aastal 1947 eraldati maakonnast Viļāni maakond. Aastal 1949 maakond likvideeriti. Aastal 1897 elas maakonnas 136 400 inimest. Elanikest moodustasid enamiku lätlased (57,9%), venelasi oli 23,9%, juute 7,4%, valgevenelasi 5,4%, poolakaid 4,8% ja sakslasi 1,8%. Venemaa keisririigi koosseisus jagunes maakond haldusüksusteks, mida nimetatakse volostiteks (vene keeles Волость), aga mille kohta lätlased on kasutanud sõna "vald" (läti keeles pagasts). Maakonna keskuseks oli maakonnalinn (Režitsa, mis kandis aastani 1893 nime Rositten), lisaks oli maakonnas aastal 1913 veel 2 alevit ja 18 valda. Alevid olid Varakļāni ja Viļāni. Pärast seda, kui Läti vabadussõda oli lõppenud rahulepinguga, liideti Rēzekne maakonna nime kandma hakanud maakond Lätiga. Aastal 1924 eraldati maakonnast Rudzāti vald ja liideti Daugavpilsi maakonnaga. Läti Vabariigis muudeti valdade piire korduvalt, mitu valda nimetati ka ümber. Halduslike muudatuste tagajärjel oli maakonnas aastaks 1940 lisaks Rēzeknele veel kaks linna: Varakļāni ja Viļāni. Toona oli maakonna koosseisus 19 valda. http://demoscope.ru/weekly/ssp/rus_gub_97.php?reg=5htm http://www.prlib.ru/Lib/pages/item.aspx?itemid=391
Bluesaurus

Bluesaurus oli eesti bluusiansambel, mis tegutses aastatel 2012–2015. Ansambli asutas kitarrist ja laulja Nevil Blumberg. Nevil Blumberg – kitarr, laul Avo Ulvik – Hammondi orel Jaanus Salm – trummid Eduards Glotovs – bass
Merle Viirmaa

Merle Viirmaa (sündinud 15. juunil 1974 Tallinnas) on endine eesti laskesuusataja. Ta osales 1994. aasta Lillehammeri OM-il, kus sai teatesõidus 12. koha. 1991–1995 võitis ta Eesti meistrivõistlustel individuaalselt kulla, hõbeda ja pronksi ning teatesõidus kulla. Biograafia ESBL-is (vaadatud 10.04.2015) Biograafia ESBL-is
Mihail Sadoveanu

Mihail Sadoveanu [miha'il sado'veanu] (5. november 1880 Pașcani – 19. oktoober 1961 Vânători-Neamț) oli rumeenia kirjanik, ajakirjanik ja poliitik. Sadoveanu oli viljakamaid rumeenia kirjanikke, kes on tuntud eelkõige oma ajalooliste ja seiklusromaanidega. Ta oli Rumeenia Kirjanike Liidu president ning alates 1921. aastast Rumeenia Akadeemia liige. 1961. aastal anti talle Rahvusvaheline Lenini rahupreemia. "Mitrea Cocor" (vene keelest tõlkinud Johan Tamm, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1952) "Lillede saar" (jutustus; vene keelest tõlkinud Nadežda Roose, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1955) "Jutustusi" (vene keelest tõlkinud E. Kuusküll, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1954) "Armastuslood" (jutustused; rumeenia keelest tõlkinud Natalie Alver, Tallinn: Eesti Raamat, 1980)
Valeri Prosvirnin

Valeri Prosvirnin (sündinud 26. mail 1986) on Eesti sõudja. Igor Prosvirnini poeg. Lõpetas 2005 Tallinna Tõnismäe reaalkooli ning 2010 maksunduse ja tolli erialal Sisekaitseakadeemia. Sõudma hakkas 1995 isa juhendamisel. 2007 – maailmameistrivõistluste 10. koht kergekaalu ühepaadil 2009 – Euroopa meistrivõistluste 13. koht ühepaadil 2009 ja 2010 – Euroopa meistrivõistluste 8. koht paarisaerulisel neljapaadil 2011 – Euroopa meistrivõistluste 7. koht kaheksapaadil 2006–2011 osales 10 maailma karikasarja etapil: 1 korral tulnud 8. kohale ja 5 korral olnud 12 parema seas. U23 MM-il – ühepaadil 2008 14. ning kergekaalu ühepaadil 2005 22., 2006 14. ja 2007 5. koht. Juunioride MM-il oli paarisaerulisel neljapaadil 2003 15. ja 2004 9., üliõpilaste MM-il kergekaalu ühepaadil 2006 ja kaheksapaadil 2008 pronks. Tulnud Eesti meistriks 7 korral: 2005–2007 kergekaalu ühepaadil, 2004 ja 2010 paarisaerulisel neljapaadil ning 2006–2007 sisesõudmises kergekaalu kategoorias. Sõudeliidu aasta üllataja 2006 ja parim kergekaalusõudja 2007. https://www.esbl.ee/biograafia/Valeri_Prosvirnin
Tugevvoolupaigaldis

Tugevvoolupaigaldis on energiatehnikas kasutatav elektripaigaldis. Tugevvoolupaigaldistes on tööpinge vähemalt 50 volti vahelduvvoolu korral ja 120 volti alalisvoolu korral, mis mõlemad on inimesele ohtlikud pinged (vt elektrilöök). Eestis on elektritööde teostajal kohustus registreerida vastutav pädevustunnistusega spetsialist majandustegevuse registris (https://mtr.mkm.ee/). Elektriala pädevuse info on lahti kirjutatud juba kehtetu määrusega https://www.riigiteataja.ee/akt/12853781 Tugevvoolupaigaldise ehitamine algab reeglina elektripaigaldise projekteerimisest, sellele eelnevalt projekteerimisülesande koostamisest. Kõikide uute või rekonstrueeritavate elektripaigaldiste valmimisel on tööde teostajal vaja taotleda elektripaigaldisele audit, mida on õigus teha akrediteeritud inspekteerimisasutusel (http://www.eak.ee/?pageId=86). Auditi, varem ka nõuetekohasuse (nõuetele vastavuse) tõendamise tunnistus on ehitise jaoks üks vajalikest dokumentidest, mis vaja esitada elektripaigalduse ohutuse tõendamiseks omavalitsusele (linnast, vallast) enne ehitisele kasutusloa saamist või elektri võrguettevõttele uue elektripaigaldise pingestamiseks (elektri sisselülitamiseks). Nõrkvoolupaigaldis Juhistikusüsteem
Raiko Pachel

Raiko Pachel (sündinud 2. juunil 1974 Tallinnas) on eesti ujuja. Ta osales 2000. aasta Sydney OM-il, kus sai 100 m rinnuliujumises 32. ja 200 m rinnuliujumises 33. koha. 1991-2003 tuli ta 30 korda suvistel ja 1 kord (1993) talvistel, 25 korda lühirajaujumises (1994-1996), 1998-1999, 2001-2002 Eesti meistriks. Biograafia ESBL-is (vaadatud 10.04.2015) Biograafia ESBL-is
Octav Pancu-Iași

Octav Pancu-Iași (14. aprill 1929 Iași – 16. või 17. aprill 1975) oli rumeenia kirjanik. Ta on kirjutanud romaane, novelle ja jutte. Eesti keeles on ilmunud tema jutustuste kogu "Võileivad suve ja tuulega" ("Tartine cu vară și vînt", rumeenia keelest tõlkinud Natalie Alver, Thelma Tali, Tallinn: Eesti Raamat, 1976).
Joanna Moro

Joanna Moro (sündinud 13. detsembril 1984 Vilniuses) on poola näitleja. Joanna Moro sündis Vilniuses poola perekonnas. Ta õppis muusikakoolis ja mängis harrastusteatris. Gümnaasiumi lõpetamise järel asus ta elama Poolasse Varssavisse. 2007. aastal lõpetas ta Varssavis Aleksandr Zelwerowiczi nimelise Teatriakadeemia. Ta on mänginud paljudes teleseriaalides ja mõnes filmis. 2012. aastal sai ta Poolas ja Venemaal laialdaselt tuntuks Anna Germani rolliga seriaalis "Anna German. Tajemnica białego anioła" ("Anna German. Valge ingli saladus"). Joanna Moro on abielus Mirosław Szpilewskiga. Neil on kaks poega: Mikołaj ja Jeremi. Lisaks poola keelele valdab ta inglise, leedu ja vene keelt. http://www.filmpolski.pl/fp/index.php?osoba=1152571 http://www.fakt.pl/tag/joanna-moro http://www.filmweb.pl/person/Joanna+Moro-465815 http://www.plan-aktor.com/joanna-moro/ Joanna Moro andmekogus IMDb (inglise)
Raul Tikk

Raul Tikk (sündinud 5. aprillil 1970 Tartus) on eesti sulgpallur. Aastatel 1992–1996 võitis ta Eesti meistrivõistlustel 7 kuldmedalit, neist 5 meespaaris- ja 2 segapaarismängus. Biograafia ESBL-is (vaadatud 10.04.2015) Biograafia ESBL-is
Riina Jõesaar

Riina Jõesaar (enne 1971. aastat Valgmaa, 1971–1979 Kaarli, 1979–1994 Arulaane; sündinud 30. märtsil 1952 Tartus) on endine eesti sulgpallur. Aastatel 1967–1977 võitis ta Eesti meistrivõistlustel 12 kuldmedalit: 2 üksik-, 8 naispaaris- ja 2 segapaarismängus. Biograafia ESBL-is (vaadatud 10.04.2015) Biograafia ESBL-is
Peeter Munitsõn

Peeter Munitsõn (sündinud 9. novembril 1965 Tartus) on endine Eesti sulgpallur. Aastatel 1982–2001 võitis ta Eesti meistrivõistlustel 11 kuldmedalit: 1 üksikmängus, 8 meespaaris- ja 2 segapaarismängus. Biograafia ESBL-is (vaadatud 10.04.2015) Biograafia ESBL-is
Elektripaigaldise projekt

Elektripaigaldise projekt on üks eritööde projekte. Hea elektriprojekt peaks sisaldama projekteerija poolt tellija soove ja tahet ehitise elektrilahenduste osas. Projekteerija töö on leida vastavalt tellija soovidele lahendused, mis vastavad kehtivatele elektriohutusnõuetele ja mille teostus ei ole tellijale põhjendamatult kallis, ehk hea projekt on sobiv alus konkreetsele hinnapakkumisele. Elektripaigaldise projekte võib jaotada tugev- ja nõrkvooluprojektideks. Tugevvoolu elektripaigaldis on rajatise-ehitise süsteem, mille vahelduvpinge on üle 50 V või/ja alalispinge üle 125 V. Süsteemid, milles pinged ei tõuse üle eeltoodud pingeväärtuste, võib nimetada nõrkvoolupaigaldisteks. Elektripaigaldise ülesanne on reeglina elektrienergia ülekanne selle elektrivarustuse liitumispunktist paigaldisega ühendatud tarbijateni- elektriseadmeteni. Lisaülesanneteks on kujunenud elektrivalgustuse ja elektrikütte kalkulatsioonid ja projekteerimine. Elektriprojekteerijatel võib olla spetsialiseerumine vastavalt elektriala pädevusele (B-pädevus – projekteeritava objekti pinge kuni 1000 V (1 kV) ja A-pädevus – ilma pinge piiranguteta), nõrkvoolusüsteemide projekteerijalt nõutakse vastavat pädevust (nt turvatehniku koolitus) tulekahjusignalisatsiooni (ATS), valvesignalisatsiooni-, läbipääsu- ja videovalveprojektide tegemiseks. Arvutivõrgu-, televisioonivõrgu- ja audioprojektide tegemiseks pole nõutavad ei pädevus- ega kvalifikatsioonitunnistus ega ka arvelolek majandustegevuse registris mtr.mkm.ee. Väiksema konkreetsema tugevvoolu elektritööde tegemiseks ei ole elektriprojekt möödapääsmatu, kui selle kohta auditi (endise nõuetekohasuse tunnistuse) väljaandja piirdub pädevusega elektritööde teostaja teostusdokumentatsiooniga, deklaratsiooni, teostusjooniste jm dokumentatsiooniga. Komplitseeritud, keskmiste ja suurte ehitiste eritööde projekteerimisel läheb suhteliselt keeruliseks, kui plaanitakse hakkama saada elektriprojektita, kui ehituse üldnõuded näevad ette turvavalgustuse, tuleohutussüsteemide toimimise (suitsueemaldusventilatsioon, suitsueemaldusluugid, ventilatsiooniseadmete seiskamine ATS-i häire korral jne), jätavad elektripaigaldise ilma projektita rajamise tööde mahud ning korralduse ja maksumuse ebaselgeks.
Meelis Maiste

Meelis Maiste (sündinud 18. aprillil 1976 Tallinnas) on eesti sulgpallur. Aastatel 1997–2008 võitis ta Eesti meistrivõistlustel 8 kuldmedalit: 5 meespaaris- ja 3 segapaarismängus. Biograafia ESBL-is (vaadatud 10.04.2015) Biograafia ESBL-is
Malle Mõistlik

Malle Mõistlik (11. juuni 1943 Tallinn – 12. jaanuar 2005 Tallinn) oli eesti võrkpallur, sulgpallur ja sporditegelane. Ta lõpetas aastal 1966 ehitusinsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi. Ta võitis 1965. aastal paarismängus Eesti meistrivõistlused sulgpallis. Biograafia ESBL-is (vaadatud 10.04.2015) Biograafia ESBL-is
Mare Pedanik

Mare Pedanik (kuni 1989 Mare Reinberg; sündinud 11. juulil 1962 Tallinnas) on endine eesti sulgpallur ning kunstiajaloolane ja -kuraator. Ta lõpetas 1980. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1986. aastal TRÜ ajalooteaduskonna kunstiajaloolasena. Aastatel 1979–1997 võitis ta Eesti meistrivõistlustel 21 kulda: 7 üksik-, 6 naispaaris- ja 8 segapaarismängus. Ta töötab 2005. aastast Eesti Kunstimuuseumi auditooriumi programmijuhina. Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühing, liige Biograafia ESBL-is (vaadatud 10.04.2015) Biograafia ESBL-is
Valdis Mintals

Valdis Mintals (sündinud 11. detsembril 1979 Tallinnas) on Eesti iluuisutaja. 1996–2002 tuli ta 6 korda Eesti meistriks. 1995–2002 kuulus ta Eesti iluuisutamiskoondisse. Biograafia ESBL-is (vaadatud 10.04.2015) Biograafia ESBL-is
Olga Voložinskaja

Olga Voložinskaja (sündinud 18. mail 1962 Tallinnas) on endine Eesti iluuisutaja. 1974-1976 tuli ta üksiksõidus Eesti meistriks. Ta sai 1984. aastal Sarajevo OM-il jäätantsus 7. koha. Biograafia ESBL-is (vaadatud 10.04.2015) Biograafia ESBL-is
Lietta Sander de Barrero

Lietta Sander de Barrero (1930 – 1. märts 2015 Malmö) oli eesti ühiskonnategelane Rootsis. Lietta Sander oli 14-aastane, kui ta koos perega sügisel 1944 Rootsi põgenes. Ta vanaisa August Sander oli kadetina osalenud Vabadussõjas ja hiljem töötanud Valgas kompaniiülemana. Rootsis lõpetas Lietta Sander Kalmari gümnaasiumi ja Stockholmis riikliku õdedekooli. Abiellumise järel kolis pere 1958. aastal Colombiasse Cartagenasse, peres sündis kolm last. Pärast lesestumist kolis Lietta Sander de Barrero 1970ndail Rootsi tagasi. Ta töötas Malmös meditsiiniõena ning ka hispaania ja eesti keele tõlgina. Ta astus Ida-Euroopa Solidaarsuskomiteesse ja mitmesse eesti organisatsiooni. 1978. aastal valiti ta Rootsi Eestlaste Esinduskogu saadikuks. Lietta Sander de Barrero korraldas mitmesuguseid aktsioone, et Eesti olukorrale tähelepanu juhtida. Üks enim Rootsi meedias tähelepanu leidnuid oli kolmepäevane näljastreik Malmö kesklinnas 1978. aastal seoses Rootsi kuningapaari ametliku visiidiga Nõukogude Liitu. Ta piketeeris Pärnumaa rahvarõivastes Molotovi-Ribbentropi pakti aastapäevadel või inimõiguste kaitseks ning vangistatud teisitimõtlejate Mart Nikluse, Enn Tarto, Lagle Pareki ja Heiki Ahoneni vabastamiseks. Lietta Sander de Barrero osales Euroopa Julgeoleku- ja Koostöökonverentsi Helsingi lõppakti järelkonverentsil 1986. aastal Viinis ja Andrei Sahharovi konverentsil 1987. aastal Amsterdamis, samuti esmaspäevamiitingutel Stockholmis. Mai Raud-Pähn. Vabadusvõitleja Lietta Sander de Barrero mälestuseks. Eesti Päevaleht (Rootsi), 25. märts 2015
Olle Sildre

Olle Sildre (sündinud 7. jaanuaril 1973 Tallinnas) on endine eesti jäähokimängija ja treener. Aastal 2004 tuli ta klubiga HC Panter ja 2008 klubiga HK Tartu Kalev-Välk Eesti meistriks. 1989-2001 mängis ta mitmes Soome klubis. Biograafia ESBL-is (vaadatud 10.04.2015) Biograafia ESBL-is
Polaarorbiit

Polaarorbiit on orbiit, millel olles kaaslane liigub igal tiirul üle taevakeha (tavaliselt planeedi, nagu näiteks Maa, kuid võimalik, et ka mõne muu taevakeha) mõlema pooluse kohal või nende lähedalt. Polaarorbiidi kalle on seetõttu (peaaegu) 90 kraadi ehk orbiit on risti Maa pöörlemissuunaga. Taevakeha ümber polaarorbiidil olev kaaslane liigub igal tiirul üle taevakeha ekvaatori eri geograafilisel pikkusel. Polaarorbiite kasutatakse tihti Maa kaardistamiseks, kaugseireks ja Maa jälgimiseks pikema aja jooksul ning nendele lennutatakse sidesatelliite ja mõnikord ka ilmasatelliite. Iridiumi sidesatelliidid asuvad samuti polaarorbiitidel. Polaarorbiidi miinuseks on asjaolu, et ühte punkti ei ole järjest võimalik pikka aega jälgida. Molnija orbit Vandenbergi õhujõudude baas, peamine stardikompleks kaaslaste polaarorbiitidele lennutamiseks Ameerika Ühendriikides Science Focus 2. kd, lk 297
Thalassa (kuu)

Thalassa (kreeka sõnast Θάλασσα, 'meri'), teise nimega Neptune IV, on Neptuuni kaaslane, mis nimetati kreeka usundi merejumalanna Thalassa (jumalate Aitheri ja Hemera tütre) järgi. Naiad avastati kosmosesondi Voyager 2 tehtud fotode pealt millalgi enne 1989. aasta septembri keskpaika. Kaaslasele anti ajutine nimetus S/1989 N 5. Avastus kuulutati välja 29. septembril 1989 Rahvusvahelise Astronoomiauniooni teadaandes nr 4867, kuid seal mainiti vaid "11 päeva jooksul võetud 25 kaadrit", mistõttu on avastamiskuupäev millalgi enne 18. septembrit. Kaaslasele anti nimi Thalassa 16. septembril 1991. Thalassa on korrapäratu kujuga ja pärast teket pole sisemised geoloogilised protsessid seda ilmselt mõjutanud. On võimalik, et Thalassa koosneb Neptuuni algsetest kaaslastest, mis lagunesid Tritoni häirituse tõttu peagi pärast Tritoni püüdmist väga ekstsentrilisele orbiidile. Korrapäratu kujuga taevakehale mitteomaselt tundub Thalassa olevat kettakujuline. Thalassa tiirleb Neptuuni sünkroonse orbiidi raadiusest madalamal, mistõttu väheneb Thalassa orbiit aegamööda ja kunagi võib Thalassa langeda Neptuuni atmosfääri või Roche'i piiri ületamisel laguneda tükkideks, mis jäävad Neptuuni rõngastesse tiirlema. Varsti pärast seda võivad tükid põrkuda Despinaga. Planet Neptune Data http://www.princeton.edu/~willman/planetary_systems/Sol/Neptune/ Mall:Cite doi Williams, Dr. David R. (22. jaanuar 2008). "Neptunian Satellite Fact Sheet". NASA (National Space Science Data Center). Vaadatud 13.12.2008. "Planetary Satellite Physical Parameters". JPL (Solar System Dynamics). 24. oktoober 2008. Vaadatud 13.12.2008. Green, Daniel W. E. (29. september 1989). "Neptune". IAU Circular. 4867. Vaadatud 26.10.2011. Marsden, Brian G. (16. september 1991). "Satellites of Saturn and Neptune". IAU Circular. 5347. Vaadatud 26.10.2011. Mall:Cite doi
Ludza maakond

Ludza maakond (läti keeles Ludzas apriņķis; vene keeles Люцинский уезд) oli Venemaa Keisririigi ja Vene SFNV Vitebski kubermangu haldusüksus, hiljem Läti ja Läti NSV haldusüksus. Maakond rajati 1772. aastal Algselt kuulusid selle alad Pihkva kubermangu koosseisu. Aastal 1776 hakkas maakond kuuluma Polotski kubermangu, 1796. aastal Valgevene kubermangu ja aastast 1802 Vitebski kubermangu. Maakond piirnes läänes Liivimaa kubermangu ja Vitebski kubermangu Režitsa maakonnaga, idas Pihkva kubermangu ja Vitebski kubermangu Sebeži maakonnaga, lõunas Vitebski kubermangu Drissa maakonnaga. Pindalaga 5235 km² oli see Vitebski kubermangu suurim maakond. Aastal 1897 elas maakonnas 128 200 inimest. Elanikest moodustasid enamiku lätlased (64,2%), juute oli 4,9%, venelasi 7,1%, valgevenelasi 20,5% ja poolakaid 2,2%. Aastal 1913 oli maakonna territooriumil üks linn (Ludza) ja 16 valda. Aastal 1920 liideti Ludza maakonna alad Läti koosseisu. Maakond (idas Pihkva kubermangu Ostrovi maakonna arvelt veidi laienenuna) jäi ka Läti haldusüksuseks ja kuni aastani 1949 Läti NSV haldusüksuseks. Aastal 1925 eraldati maakonnast Jaunlatgale maakond, enne seda oli Ludza maakond oma pindalalt (6547,8 km²) Läti suurim maakond. Aastal 1940 oli maakonna territooriumil 3 linna, lisaks Ludzale ka Kārsava ja Zilupe. Toona oli maakonna koosseisus 12 valda. Ludza maakonna pindala oli 2344,1 km² Aastal 1941 liideti Nautrēni vald Rēzekne maakonnaga. Aastal 1949 maakond likvideeriti ja selle territoorium jagunes nelja rajooni vahel. Venemaa keisririigi koosseisus jagunes maakond haldusüksusteks, mida nimetatakse volostiteks (vene keeles волость), aga mille kohta lätlased on kasutanud sõna vald (läti keeles pagasts). Sõna pagasts pärineb ilmselt 10. sajandil Vana-Vene haldusjaotuses olnud üksuse nimetusest погост. Maakonna keskuseks oli maakonnalinn (Ludza), lisaks oli maakonnas aastal 1913 veel 16 valda. Pärast seda, kui Läti vabadussõda oli lõppenud rahulepinguga, liideti Ludza maakonnaga ka osa Ostrovi maakonnast. Aastal 1925 eraldati suureks paisunud maakonnast Jaunlatgale maakond. Läti Vabariigis muudeti valdade piire korduvalt, mitu valda nimetati ka ümber. Halduslike muudatuste tagajärjel oli maakonnas aastaks 1940 lisaks Ludzale veel kaks linna: Kārsava ja Zilupe. Toona oli maakonna koosseisus 12 valda. http://demoscope.ru/weekly/ssp/rus_gub_97.php?reg=5 http://www.prlib.ru/Lib/pages/item.aspx?itemid=391 Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9
Tallinna Puhkekodu

Tallinna Puhkekodu oli Tallinnas tegutsenud endine Eesti jalgpalliklubi. Klubi võitis Eesti meistrivõistlustel 1932. aastal 2. koha, 1934. ja 1936. aastal 3. koha.
Kollatähn-pajuliblikas

Kollatähn-pajuliblikas (Nymphalis polychloros) on liik päevaliblikaid. Varem Eestis haruldane, ent vahel sisserändav, võib talvituda (valmikuna). Sarnaneb koerliblikaga, kuid on veidi suurem. ♂ ♂ △ valgetähn-pajuliblikas Kollatähn-pajuliblikas andmebaasis eElurikkus
Despina

Despina (ladina sõnast Despœna ja kreeka sõnast Δέσποινα), teise nimega Neptune V on Neptuuni kaaslane, mis sai nime Kreeka usundi nümfi Despoina (Poseidoni ja Demeteri tütre) järgi. Despina avastati kosmosesondi Voyager 2 tehtud fotode pealt 1989. aasta juuli lõpus. Sellele anti ajutine nimetus S/1989 N 3. Avastus kuulutati välja 2. augusti 1989 Rahvusvahelise Astronoomiauniooni teadaandes nr 4824, kuid seal mainiti vaid "10 päeva jooksul võetud 5 kaadrit", mistõttu on avastamiskuupäev millalgi enne 28. juulit. Kaaslasele pandi nimeks Despina 16. septembril 1991. Despina on ebakorrapärase kujuga ja pärast teket pole sisemised geoloogilised protsessid seda ilmselt mõjutanud. On võimalik, et Despina koosneb Neptuuni algsetest kaaslastest, mis lagunesid Tritoni häirituse tõttu peagi pärast Tritoni püüdmist väga ekstsentrilisele orbiidile. Despina orbiit jääb napilt väljapoole Neptuuni Le Verrier' rõngast ja asub Thalassa orbiidi lähedal. Despina tiirleb Neptuuni sünkroonse orbiidi raadiusest madalamal, mistõttu väheneb Despina orbiit aegamööda ja kunagi võib Despina langeda Neptuuni atmosfääri või Roche'i piiri ületamisel laguneda tükkideks, mis jäävad Neptuuni rõngastesse tiirlema. Planet Neptune Data http://www.princeton.edu/~willman/planetary_systems/Sol/Neptune/ Mall:Cite doi Williams, Dr. David R. (22.01.2008). "Neptunian Satellite Fact Sheet". NASA (National Space Science Data Center). Vaadatud 13.12.2008. "Planetary Satellite Physical Parameters". JPL (Solar System Dynamics). 24.10.2008. Vaadatud 13.12.2008. Marsden, Brian G. (2. august 1989). "Satellites of Neptune". IAU Circular. 4824. Vaadatud 26.10.2011. Marsden, Brian G. (16. september 1991). "Satellites of Saturn and Neptune". IAU Circular. 5347. Vaadatud 26.10.2011. Mall:Cite doi