laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Üheksavöölane

Üheksavöölane (Dasypus novemcinctus) on loom vöölaste sugukonda rüüvöölase perekonda kuuluv imetaja. Üheksavöölane on vöölaste hulgas kõige arvukam liik. Ta elas looduslikult Kesk-Argentinast põhja pool kuni Mehhikoni. Inimtegevuse tulemusena pole tema levila vähenenud, vaid hoopis laienenud, sest talunikud näevad teda kahjurputukate hävitajana. Nii elab üheksavöölane tänapäeval Ameerika Ühendriikides kuni Kansase, Tennessee ja Lõuna-Carolina osariigini. Oletatakse, et ta suudab oma levilat laiendada kuni Indiana, Ohio, Pennsylvania ja New Jersey osariigini. Üheksavöölane elab metsades ja põõsastikes. Ta kaevab urge vooluveekogude kaldaisse, alati puude-põõsaste lähedusse. Urg koosneb ühest sirgest käigust. Sellesse viib mõnikord 2–8 sissepääsutunnelit, mis on kuni 7 m pikad ja 15–20 cm laiad. Uru lõpus on pesakamber, mida vooderdavad kuivad lehed ja rohi. Loom vahetab vooderdist sageli, eriti pärast vihma. Niimoodi kogunevad uruava juurde kõdunevad lehed. Kui ilm on palav, siis läheb üheksavöölane toidujahile õhtuti, aga kui jahe, siis päeval. Sealjuures liigub ta siksakiliselt kiirusega umbes 1 km/h, sest peatub alatasa mõne ussi või putuka väljakaevamiseks. Viimaseid tajub ta kuni 20 cm sügavuselt maa alt. Kui üheksavöölast jälitada, läheb ta sibavalt kõnnilt üle galopile ja püüab põgeneda urgu. Urust on teda väga raske kätte saada, sest ta kiilub end rüü ja käppade abil sinna kinni. Saba on tal libe ja kooniline ning sellest on teda samuti tülikas haarata. Jõgesid suudab üheksavöölane ületada kahel viisil. Kõigepealt suudab ta kuni 6 minutit hinge kinni hoida: see kohastumus on tal tekkinud käikude kaevamiseks. Nõnda võib ta veekogu põhja laskuda ja mööda põhja teisele kaldale joosta. Teiseks suudab üheksavöölane nii palju õhku alla neelata, et ta muutub veest kergemaks, ja siis kohmakalt ujuda. Tavaliselt paarituvad üheksavöölased juulis. Pärast viljastumist peatub munaraku areng umbes 14 nädalaks. Looted jätkavad arengut alles oktoobris-novembris ja emasloom poegib 4 kuud hiljem, veebruaris-märtsis. Juba Alfred Brehm kirjeldas brasiillaste uskumust, et üheksavöölasel sünnib alati 4 ühest soost poega. Hiljem selgus, et see on tõsi: üheksavöölasel sünnivad ühemunanelikud, kes just selle pärast ongi alati samast soost. Vastsündinud vöölased on hästi arenenud, nägijad ja pehme rüüga. Ema toidab neid paar nädalat. Kuue kuu pärast on nad juba täiskasvanu suurused. Üheksavöölase vaenlased on lisaks inimesele hunt, koiott, puuma, koer ja auto: väga palju üheksavöölasi hukkub öösel autorataste all. Üheksavöölane toob loodusele kasu sellega, et tühjadesse üheksavöölaseurgudesse saavad elama asuda teised loomad, näiteks skungid, rotthamstrid, kivikakud ja lõgismaod. Üheksavöölast kütitakse hõrgu valge liha pärast. Luurüüd kasutatakse karbi või korvina, kusjuures looma saba seotakse peakilbise külge ja nii moodustub mugav sang. Selliseid korve vooderdatakse seest siidiga ja müüakse turistidele suveniirina. Vöölaste rüüdest valmistatakse ka muusikariistu, näiteks charango'sid. Üheksavöölane on USA Texase osariigi tunnusloom. Sealjuures laiendas ta oma levilat Texaseni alles 1800. aasta paiku. "Loomade elu", 7. kd., lk 93-94
Enn Nõu

Enn Nõu (sündinud 2. oktoobril 1933 Tallinnas) on eesti kirjanik ja arstiteadlane. Tema isa oli Joosep Nõu. Enn Nõu õppis Tallinna 28. algkoolis. 1944. aastal põgenes ta koos perega Rootsi. Aastatel 1953–1961 õppis ta Uppsala Ülikooli arstiteaduskonnas; 1978. aastal sai meditsiinidoktori kraadi. Ta on töötanud arstina mitmes Uppsala Ülikooli kliinikus ja dotsendina Uppsala Ülikoolis. Ta on oma teostes käsitlenud muuhulgas ka Vabariigi Valitsuse eksiilis tegevust. Enn Nõu valiti 1966., 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse. "Pidulik marss" (1968, 1992) "Vastuvett" (1972, 1995) "Lõigatud tiibadega" (1976, 1994) "Pärandusmaks" (1976, 1994, ühes raamatus "Lõigatud tiibadega") "Nelikümmend viis" (1984, 1996) "Koeratapja" (1988, 1993, 2009) "Presidendi kojutulek" (1996) "Mõtusekuke viimane kogupauk" (2005) "Vabariigi pojad ja tütred I osa" (2010) "Vabariigi pojad ja tütred II osa" (2011) "Vabariigi pojad ja tütred III osa" (2012) "Ma armastasin rootslast ehk Sollefteå suvi" (2013) "Saaremaa eleegia" (2015) "Poisteraamat" (2016) "Elu ja aeg" (2019) "Ufa umbsõlm" (2020) "Ülestähendusi ajast ja elust" (2023) "Tont teab" (novelliantoloogia; toimetaja ja kaasautor; 1968) "Tõotan ustavaks jääda... Eesti Vabariigi valitsus 1940–1992" (Ajalooartiklite ja dokumentide koguteos; toimetajad Mart Orav ja Enn Nõu; Enn Nõu kaasautor; 2004) "Kuusteist Eesti kirja" (antoloogia, kaasautor, 2018) 1997 Üliõpilaste Selts Raimla auliige 2002 Valgetähe V klassi teenetemärk 2005 MTÜ Eesti Pimedate Muuseumi biograafika preemia koos XVIII sajandi pimeda elulookirjutaja, koolmeistri ja usutegelase Mäletu Jaani (1749–1827) nime kandva soolavakaga 2006 Eesti Kirjanduse Seltsi auliige 2013 Jaan Krossi kirjandusauhind ("Vabariigi pojad ja tütred") 2013 Rootsi Eestlaste Liidu kultuuriauhind 2013 Eesti Vabariigi kultuuriministri tänukiri ja preemia 80. sünnipäeva puhul 2015 Eesti Muinsuskaitse Seltsi teenetemedal pikaajalise töö eest eesti ajaloo talletamisel 2018 Eesti Vabariigi kultuuriministri tänukiri ja preemia 85. sünnipäeva puhul 2019 Elise Rosalie Auna nimeline Võtikvere raamatuküla kirjanduspreemia ("Elu ja aeg") 2022 Jõgeva valla pink "Poisteraamatu" tsitaadiga Kuremaa Raamatukogu ees 2023 Eesti Vabariigi president Alar Karise õnnitlus- ja aukiri 90. sünnipäeva puhul Enn Nõu abikaasa on kirjanik Helga Nõu. Eesti entsüklopeedia, 14. kd, Eesti kirjarahva leksikon, ISBN 545002357X. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Eerik Teder. Helga ja Enn Nõu Tallinnas Videvik.ee Rein Veidemann. Kirjanik Enn Nõu leidis uue hingamise Postimees.ee, 10. september 2005 Jaan Undusk. Eesti lugu: Enn Nõu "Koeratapja" Eesti Päevaleht, 19. juuni 2009 Enn Nõu Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Mantel (täpsustus)

"Mantel" on mitmetähenduslik sõna: Mantel on rõivaese. Mantel on limuste, käsijalgsete ja vääneljalaliste keha väljakasve, mis täidab kattefunktsiooni ja mis eritab nende koja või karapaksi. Mantel (ka tuunika) on mantelloomade väliskest. Mantel (lad pallium) on selgroogsete loomade suurajukoor koos tema all paikneva valgeainega. "Mantel", Puccini ooper Mantelloomad Mantliõõs Mantelkorsten Täismantel
Mätas

Mätas on väikesel maa-alal (mikroreljeefil) taimedest vm. moodustunud väike kõrgend. Sõltuvalt sellest, millest mätas on moodustunud, saab rääkida eri mättatüüpidest. Neist harilikuimad on samblakamarast (samblamätas) ja puhmikkõrrelistest (rohumätas) moodustunud mätas.
Kosmopolitism

Kosmopolitism (kreeka keelest kosmopolitēs 'maailmakodanik') on mõtteviis, mille kohaselt ei ole tähtsust isiku rahvusel, usul ega päritolul. Kosmopolitism ei ole kindlapiiriline ideoloogia ega usk, kuid toetab enamasti demokraatlikku globaliseerumist, ühist suhtluskeelt, ühisvaluutat, universaalset haridus- ja tervishoiusüsteemi, viisavabadust jne. Antiikajal väljendas kosmopolitism rahulolematust polise piiratuse vastu; renessansi- ja valgustusajastul feodaalse killustatuse ning eraldatuse vastu. Kapitalismi ajal kajastub kosmopolitismis ka patsifism: sõdades nähakse natsionalismi avaldust või suurriikide ülemvõimutaotlusi. Kosmopolitismi vastandiks on natsionalism. Kosmopoliit
Põlvkond

Põlvkond (ka generatsioon, sugupõlv) on ligikaudu ühevanuste inimeste kogum. Põlvkonnateooria Y-põlvkond Z-põlvkond
Lõu tuletorn

Lõu tuletorn (ka Lõu tulepaak) on tuletorn Saaremaal Saaremaa vallas Sõrve poolsaare läänerannikul Lõu lahe kirderannikul. Moodustab Anseküla tuletorniga sihi 103,1°, kus Lõu tuletorn on sihi alumine. Tuletorn on laternaruumi ja rõduga valge betoontorn. Kõrgus on jalamist 9 meetrit ja merepinnast 11 meetrit. Valge tule sektor on 102°–106°, nähtavuskaugus on 7 meremiili. Punase tule sektor on 106°–192.3°, nähtavuskaugus on 3 meremiili. Rohelise tule sektor on 13.9°–102°, nähtavuskaugus on 3 meremiili. Tuletorni geograafilised koordinaadid on 58° 6′ 17″ N, 22° 10′ 47″ E. Asub sihi ülemisest ehk Anseküla tuletornist 3 kilomeetri ja 128 meetri kaugusel. Lõu tuletorn navigatsioonimärkide andmekogus
Peajuur

Peajuur on juur, mis areneb seemne idujuurest. Taimel saab olla ainult üks peajuur ja sedagi ainult siis, kui ta areneb seemnest. Peajuurest lähtuvaid külgmisi juuri nimetatakse külgjuurteks. Külgjuur Lisajuur
Külgjuur

Külgjuur on juur, mis kasvab välja kas peajuurest või mõnest teisest juurest (külgjuurest, lisajuurest).
Põlvkonnavaheldus

Põlvkonnavaheldus on erisuguste paljunemis- (sigimis-) viisidega arengujärkude vaheldumine arengutsükli jooksul. Taimede põlvkondade vaheldumine avaldub sporofaasi ehk sporofüüdi ja gametofaasi ehk gametofüüdi vaheldumisega. Need etapid vältavad erinevatel taimerühmadel neile iseloomuliku kestusega. Nii domineerib sammaltaimedel gametofaas, samal ajal kui kõrgemate taimede elutsüklis on esikohal sporofaas. Loomade põlvkondade vaheldumine võib väljenduda suguta ja sugulise põlvkonna vaheldumisega, seda kutsutakse metageneesiks, esineb näiteks ainuõõssetel (polüüp ja meduus). Mõnedel loomarühmadel on täheldatud ka heterogooniat, mis tähendab erisuguste suguliste sigimisviiside vaheldumist, seda esineb näiteks keriloomadel. Ökoloogialeksikon. (1992)./ koost. Masing, V. Eesti Entsüklopeediakirjastus : Tallinn, lk 208
Oga

Oga on kattekoe ja selle all asuvate kudede rakkudest tekkinud tugev torkav väljakasve (emergents) taimedel. Taime vartel on ogad kujunenud koorel olevatest karvadest. Neid saab oksalt eemaldada ilma puitu vigastamata. Erinevalt asteldest pole ogadel kunagi pungi. Ogad esinevad näiteks vaarika ja karusmarja vartel. Samuti hobukastani ja ogaõuna viljakestal. Ogaõuna ogaline vili Hariliku hobukastani viljad Ogad koer-kibuvitsa oksal Astel Okas
Ülo Valk (poksija)

Ülo Valk (12. aprill 1935 Vaivara kihelkond, Virumaa – 1. august 2018 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener. Ta poksis aastatel 1948–1960 Jõhvi ja Tallinna Kalevis. Ta pidas 151 kohtumist ja võitis neist 111. Ta oli I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) kolmekordne Eesti NSV meister (1957–1959). Ta oli Jõhvis ja hiljem Tallinnas poksitreener, tema õpilastest on kuulsaim Priidik Kippar. Ta tegutses ka poksikohtunikuna. 1958 NSV Liidu meistersportlane 1995 Eesti aupoksikohtunik Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001 Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2018. Lk 467 Biograafia ESBL-is Haud Tallinna Metsakalmistul
Juuru kihelkond

Juuru kihelkond (lühend Juu, saksa keeles Kirchspiel Jörden, rootsi k. Jördens socken) oli kihelkond ajaloolisel Harjumaal ja Eestimaa kubermangu Harju kreisis. Kihelkonnas asus 21 mõisat: üks kirikumõis, kümme rüütlimõisast peamõisat koos viie kõrvalmõisaga, üks poolmõis kõrvalmõisa staatuses, kaks rüütelkonnamõisat koos kahe kõrvalmõisaga ja kaks karjamõisat. Juuru kirikumõis (Pastorat Jörden) Atla mõis (Gross-Attel, Attel) – rüütlimõis Härgla mõis (Herküll) – rüütlimõis Hiiru mõis (Klein-Attel) – Atla kõrvalmõis Hõreda mõis (Hoerdel) – rüütlimõis Ingliste mõis (Haehl) – rüütlimõis Järlepa mõis (Jerlep) – rüütlimõis Juuru mõis (Joerden) – Maidla kõrvalmõis Kädva mõis (Kedwa) – Purila kõrvalmõis, enne 1875 rüütlimõis Kaiu mõis (Kay) – rüütelkonnamõis Karitsa mõis (Karritz) – Kaiu kõrvalmõis Kuimetsa mõis (Kuimetz) – rüütelkonnamõis Mahtra mõis (Machters) – rüütlimõis Maidla mõis (Maidel) – rüütlimõis Oraniku mõis (Orranik) – Kaiu kõrvalmõis Pae mõis (Payel) – Hõreda kõrvalmõis Pirgu mõis (Pirk) – rüütlimõis Purila mõis (Purgel) – rüütlimõis Põlliku mõis (Pöllik, Forstei Pöllik) – Maidla kõrvalmõis Saaremõisa mõis - Härgla mõisa karjamõis Seli mõis (Sellie) – rüütlimõis Umbru mõis (Ummern) – Järlepa kõrvalmõis Juuru vald (Jörden) (1866–) Kuimetsa vald (Kuimetz) (1866–) Atla vald (Attel) (1866–1891) Härgla vald (Härgküla) (Herküll) (1866–1891) Hõreda-Pae vald (Hördell und Payel) (1866–1891) Ingliste vald (Haehl) (1866–1891) Järlepa vald (Jerlep) (1866–1891) Kädva vald (Kedwa) (1866–1891) Mahtra vald (Machters) (1866–1891) Maidla vald (Maidel) (1866–1891) Pirgu vald (Pirk) (1866–1891) Purila vald (Purgel) (1866–1891) Seli vald (Sellie) (1866–1891) Kaiu vald (Kay) (1866–1899) Ingliste vald (Haehl) (1899–) Alates 1999. aastast tähistatakse üle aasta (sh. erandid) Juuru Mihkli koguduse ja selle õpetaja eestvedamisel Juuru kihelkonnapäevi. Seni toimunud kihelkonnapäevad: Juuru Eesti Kodanike Komitee Juuru kihelkonnast Eesti mõisaportaalis Saaremõisa mõis (Juuru khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 59–60. Juuru kihelkond, Eesti Ajalooarhiiv[alaline kõdulink] Hupel, August Wilhelm (1782). Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und lelzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch. Lk 430–432. Bienenstamm, H. von (1826). Geographischer Abriss der drei deutschen Ostsee-Provinzen Russlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: Deubner. Lk 59–60. Juuru kihelkonnast Eesti mõisaportaalis Eesti kihelkonnad Eesti kihelkondade kaart EKI lehekülgedel Juuru kihelkonna materjalid
Pirunkirkko

Pirunkirkko'ks (eesti keeles 'kuradikirik') on Soomes nimetatud eri päritolu kivi- ja aluspõhjamoodustisi. Pirunkirkko võib olla näiteks Z-kujuline kaljulõhe. Need on tuntud kohalikus pärimuses muuhulgas Isoviha aegsete pelgupaikadena. Üks tuntumaid - Koli pirunkirkko on sündinud maavärinate ja jääaja koostoimel. Hiiukirik Rändrahn Riitta Saarinen (4.7.2001). "Pirunkirkon synnyttivät maanjäristykset ja jääkausi". Helsingin Sanomat. Vaadatud 28.11.2017. Torsansalon Pirunkirkko Rautjärvel Kolin Pirunkirkko Paistjärve looduskaitseala. Härkävuoren Pirunkirkko Tuntsan Pirunkirkko Google'i pildiotsingu tulemused: pirunkirkko
Akne

Akne (ladina keeles acne vulgaris) ehk vinnpõletik ehk vinnlööve ehk vinnid ehk vistrikud on nahahaigus, mida põhjustab rasunäärmete ummistumine ja põletik. Puberteedieas rasu tootmine näol, seljal ja rinnapiirkonnas suureneb. Suurenenud rasutootmine toob kaasa rasunäärmete ummistumise. Tulemuseks on avatud komedoonid, milles võib tekkida põletik ning mis võivad seejärel muutuda vistrikeks ja suletud komedoonideks. Akne on üks sagedasemaid nahahaiguseid, esinedes kuni 85 % noortel vanuses 12-24, kuid on levinud probleem ka 30.-40. eluaastates täiskasvanutel. Esimesed akne märgid ilmuvad enamasti puberteedieas ja kaovad tavaliselt umbes 25. eluaastaks. Akne "Akne". Aknekliinik. Vaadatud 17. oktoobril 2023.
Kolin Pirunkirkko

Kolin Pirunkirkko on üks paljudest Koli koobastest. Pirunkirkko on 34 meetrit pikk ja 1–7 meetrit kõrge maavärina tagajärjel tekkinud ja osaliselt kivivaringuga kaetud kaljulõhe. Rahvajutu järgi on ta ainult päris Kuradikiriku eeskoda. Koopa tagaseina praost on vilksamisi nähtud kuradi pisikest kirikusaali ja istepinke. Kolil on elutsenud võimsad vaimud ”Kolin korkeat isännät, Mustarinnan murhat miehet”. Paljudest koopas nõu ja väge nõudmas käinud nõidadest on tuntuim Ukko Kinolainen, kelle lähenedes allikad olevad hakanud pulbitsema. Koopast on saanud innustust ka kunstnikud ja luuletajad. Eero Järnefelti kirjutatud punases kirjas salm on juba tuhmunud. Kolin kansallispuiston retkeilyreitit[alaline kõdulink]
Aivar Otsalt

Aivar Otsalt (sündinud 11. aprillil 1964 Tartus) on endine politseiprefekt. Lõpetanud Tartu Kommertsgümnaasiumi, Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna (1988) ja Sisekaitseakadeemia uurimise erialal. Töötanud Keskuurimisbüroo eriti tähtsate asjade uurija ning Valga ja Tartu politseiprefektina, oli ka Lõuna Politseiprefektuuri prefekt. Otsalt avalikustas 2005. aastal justiitsminister Ken-Marti Vaheri plaani püüda korrumpeerunud ametnikke piirarvude kaupa. Sellest tekkinud skandaali järel vabanes ametist nii Ken-Marti Vaher kui astus tagasi ka peaminister Juhan Parts. Pärast Partsi valitsuse kukkumist sai uueks peaministriks Andrus Ansip. 2009. aastal mõistis kohus Otsalti korruptsioonis süüdi ning talle määrati kaks aastat ja kümme kuud tingimisi vangistust katseajaga kolm aastat . Lahutatud, tal on abielust kaks tütart. Vabal ajal harrastab kergejõustikku, kalapüüki ja jahilkäimist. Tema isiklik rekord 400m jooksus on 47.26. Kotkaristi IV klassi teenetemärk (2006; ära võetud 30. juunil 2009) "Lõuna prefekt Aivar Otsalt: politseiametnikul peab olema kõrgendatud õiglustunne" Sakala, 19. aprill 2006 "RES PUBLICA AABITS: Kes oli kes? Mis oli mis?" Eesti Ekspress, 25. jaanuar 2012 "Kohus mõistis Aivar Otsaltile tingimisi vangistuse" Tartu Postimees, 17. juuni 2009 Biograafia ESBL-is Meedias "Lõuna prefekt Aivar Otsalt: politseiametnikul peab olema kõrgendatud õiglustunne" Sakala, 19. aprill 2006 "Aivar Otsalti portree: "Ristiisaks" kutsutud politseibossile langes vanajumala viha" Eesti Ekspress, 22. mai 2009 "Ilves võttis Otsaltilt ordeni ära" Tartu Postimees, 1. juuli 2009
Puula

Puula ehk Puulavesi on Mäntyharju väila suurim järv Kymi jõe vesikonnas Hirvensalme, Kangasniemi ja Mikkeli vallas Soomes. Puula veetase on 94,7 meetrit üle merepinna, pindala on 330,76 km2 ja sügavus (Pauninselkä juures) on 60 meetrit. Iseloomulik loodesuunaline saarteahel jagab järve kaheks: Simpiä ja Karttuu. Varem läbi Sysmä väila Päijänne järve suubunud Puula ühendati 1854. aastal 1,1 kilomeetri pikkuse Kissakoski kanali kaudu Mäntyharju väilaga, mispeale Puula veetase langes ligi 2,5 meetrit. Puula voolab Suonsalmi kaudu Liekune järve ja Kissakoski kanalit mööda Vahvajärve. Puula järve vaatamisväärsuste hulka kuuluvad seenekujulised kiviharuldused (soome keeles raukit), mis ilmusid nähtavale, kui 1854. aastal avatud Kissakoski kanali tõttu alanes järve pind ligi 2,5 m võrra. Soomes on selliseid pinnavorme ainult Puula ja selle lähijärve Suonne ääres, Kotka lähedal ja Ahvenamaal. Sarnaseid moodustisi esineb siiski mujalgi, näiteks Gotlandil. Järvevesi on tuhandete aastate jooksul lihvinud need omapärased sambad porfüürsest granodioriidist, mis on graniidisarnane, kuid teralisem kivim. Puula järves on siin-seal kokku sadakond sellist moodustist. Mõni on nähtav otse järvelt, teiste leidmiseks tuleb kaldale minna. Kõige lihtsamini on nad ligipääsetavad Puula järve idapoolses saarestikus ja Väisälänsaari lääneküljel. Tuntud on Puula kaitseala Alttarisaari seenekujuline Alttarikivi, mis on järvelt hästi näha, kui Soisalonselkä poole vaadata. Alttarikivi asukoha leiab Puula matkakaardilt. "Suomen järvet yli 40 neliökilometriä". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. september 2007. Vaadatud 30. septembril 2007. Raukki on kalkkikivipaasi, muinaisten koralliriuttojen jäänne, jonka ympäriltä pehmeämpi kiviaines on kulunut pois. Puulan ja Kyyveden kulkuyhteydet ja kartat[alaline kõdulink] Puulan ”kiviset sienet”[alaline kõdulink]
Tallinna JK Puuma

FC Puuma on 1981. aastal asutatud Tallinna jalgpalliklubi. Tallinna JK Puuma asutati 1981. aasta oktoobris, klubi ellukutsujateks olid Usbeki jalgpalli kasvandik Aleksandr Pak ning Kesklinna EEV vanempedagoog Helle Mäesepp. Detsembris 1992 sai FC Puuma iseseisva juriidilise staatuse ning muutus muudest organisatsioonidest sõltumatuks jalgpalliklubiks. Kuni klubi ametliku registreerimiseni 2000. aastal elatus FC Puuma üksnes lastevanemate entusiasmist, liikmemaksudest ja väikestest sponsortuludest, ehkki ka varasematel aastatel nappis klubi meeskondadel korralikku varustust. Olukord muutus 2001. aastal kui Tallinna linn hakkas noortega tegelevaid spordiklubisid toetama. FC Puumale ulatasid abikäe Haabersti, Põhja-Tallinna ja Lasnamäe linnaosa valitsused, samuti Tallinna Noorsoo- ja Spordiamet. Alates 2002. aastast toetab klubi ka Eesti Jalgpalli Liit. 1981. aasta oktoobrist siiani on klubis noori treeninud Aleksandr Pak, Valeri Kuraksin, Igor Dmitrijev, Sergei Fedulov, Andrei Šapovalov, Sergei Dmitrijev, Sergei Źakin, Vladimir Starovoitov, Oleg Kalinin, Aleksei Katśnov, Dmiti Antonov, Paul Kirsipuu. Paljud FC Puuma kasvandikud said tuntuks meistriliiga klubides ja noortekoondistes. Tuntud vutimehed on FC Puuma jalgpalliklubi ajalugu fcpuuma.ee, kontrollitud 7. november 2023 Koduleht Võistkond jalgpall.ee
Gobi

Gobi (hiina 戈壁(沙漠); mongoli Говь) on kõrb Aasias. Piirneb lõunas Nan Shaniga, läänes Tian Shaniga, põhjas Hangaiga ja idas Suur-Hingani mägedega. Suurelt osalt kivi- ja savikõrb. Hiina tasandikele iseloomulik lössist pinnas koosneb aleuriidist, mis tõenäoliselt on osaliselt pärit Gobi kõrbest.
Julma Ölkky

Julma Ölkky (ka Julma-Ölkky, Julmaölkky) on 42 meetrit sügav kanjonijärv Soomes Põhja-Pohjanmaa maakonnas Kuusamo ja Suomussalme valla piiri lähedal, umbes 47 kilomeetrit Kuusamost lõunas. Järve geograafilised koordinaadid on 65° 33′ 0″ N, 29° 19′ 42″ E. Kitsukese kanjoni enda sügavus koos veepealse osaga on 100 meetrit. Järve veetase on 243,8 meetrit üle merepinna ja pikkus üle kolme kilomeetri. Peaaegu püstloodis kaljukaldad kerkivad üle 50 meetri veepinna kohale. Järv suubub lõunas Ala-Ölkky järve, mille veetase on 234,5 meetrit üle merepinna. Järve äärde pääseb autoga, Hossast matkarada pidi või paadiga. Suviti korraldatakse seal paadimatku. Julma Ölkky koduleht
Antonio Valencia

Luis Antonio Valencia Mosquera (sündinud 4. augustil 1985 Lago Agrios) on Ecuadori jalgpallur, kes mängib Manchester Unitedis. Ta mängib ka Ecuadori jalgpallikoondises. Hooajal 2011–12 valiti ta fännide poolt Manchester Unitedi hooaja parimaks mängijaks. El Nacional Serie A: 2005 Manchester United Premier League (2): 2010–2011, 2012–2013 FA Cup (1): 2016 Football League Cup (2): 2009–10, 2016–17 FA Community Shield (3): 2010, 2013, 2016 UEFA Euroopa Liiga (1): 2016–17
Pakasaivo

Pakasaivo on umbes kilomeetri pikkune Soome kanjonijärv Muonio vallas. See asub kitsas mannerjää sulamisvete uhutud aluspõhja murrangulõhesse tekkinud kanjonis, mille väga järsud kaldakaljud kerkivad veepinna kohal kuni 50 meetri kõrgusele. Järve põhjaosa moodustab Soome suurim hiiukirn Lapi Põrgu (soome keeles Lapin Helvetti). Ülaservast mõõtes võib sügavust olla koguni 130 meetrit. Lõunakaldad on madalad ja lauged. Jõgesid järve ei suubu. Tema vesi pärineb järvepõhja allikaist. Lapin vesi- ja ympäristöpiiri uuringute põhjal on Pakasaivo Soomes väga haruldane meromiktiline järv. See tähendab, et temas puudub täielikult nii sügisene kui kevadine ringvool, mis sunniks eri veekihte segunema. 12,5 meetri sügavuseni on ta täidetud tavalise järveveega. Sügavamal muutub see väga järsult hapnikuvaeseks ja väävelvesiniku sisaldus suureneb märgatavalt. See pärsib orgaanilise aine lagunemist, mistõttu aastatuhandete jooksul järve uppunud paadid, puud ja muu selline risu katab järve põhja umbes 50 meetri sügavusel paksu kihina. 1977. aastal üritati asjatult järve sügavust mõõta, kuid kindla põhjani ei jõutudki. Hinnangud vahelduvad 60-st 90 meetrini. Nimi pärineb saamidelt soome keelde laenatud põhjaallikat tähistavast sõnast saivo. Laplased olevad käinud järve ääres ohverdamas ja lähedasel künkal seida sammast austamas. Pakasaivost umbes 1 km lääne pool asuva Pakajärve kaldal on kena järsuseinaline mäehari (kohalikus pruugis tieva), mis on tipus ainult 1,5 m laiune. Pakasaivo ääres on Soome Metsähallituse hooldatav puhkepaik ja parkla, kuhu pääseb sõites Muoniost 21. maanteed mööda 40 km lõunasse ja Äkäslompolost veel umbes 25 km Hannukaise poole. Viida juurest viib järvele 14 km pikkune tee. Tee äärses on puhkemaja Valkeajoen leimauskämppä, kunagine metsatööliste tare. Pakasaivo. yllas.fi