laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Meeri mõis

Meeri mõis, varem Mõisaküla mõis (saksa keeles Meyershof, varem Moiseküll) oli rüütlimõis Nõo kihelkonnas Tartumaal. Mõisat on mainitud 16. sajandil ja tollal kuulus see Tartu toomkapiitlile. 1837. omandas mõisa vene luuletaja Vassili Žukovski, kes müüs selle seoses abiellumise ja Saksamaale kolimisega Karl Johann von Seidlitzile. Meeri mõisa omanik Oskar Alexander Karl Maria von Seidlitz küüditati Esimese maailmasõja ajal Irkutskisse, kus ta ka suri. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Ernst Karl Maria von Seidlitz. Meeri mõis - 1390 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) Malle Salupere, "Meeri mõisnik Karl Johann von Seidlitz" - Rmt: Agnes-Asta Marand, "Meie Meeri"; Nõo: 2006, lk 52 Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 58-60. Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 297 [1]. Meeri mõis - 1390 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Kaarepere mõis

Kaarepere mõis (saksa keeles Kersel, varem Waltershof) oli rüütlimõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal. Mõis rajati 16. sajandi keskel ja esialgu kuulus ta Kaweritele. 1601. aastal läks mõisa omand üle Engelbrecht Kaweri õetütrega abiellunud Berent von Scharenbergi valdusse, kes kinkis valduse 1642. aastal Franz von Scharenbergile. 1728. aastal läks mõis Axel Heinrich von Scharenbergilt Otto Magnus von Stackelbergi valdusse. 1733. aastal ostis mõisa Gustav Reinhold Johann von Rosenkampff. Temalt päris 1784. aastal mõisa pojapoeg Reinhold Johann von Rosenkampff. 1813. aastal omandas mõisa oksjonilt August Friedrich von Sivers, kes pantis 1818. aastal mõisa Georg von Möllerile (Moller), 1820. aastal sai ta mõisa pärusomanikuks. 1846. aastal müüs ta mõisa Ernst von Braschile, kes pantis 1849. aastal mõisa Johann Philipp Gerstfeldtile. Pärast pandilepingu lõppemist 1857. aastal müüs E. von Brasch mõisa Adelheid von Malmile (snd Gerstfeldt). 1859. aastal läks mõis vastavalt Liivimaa õuekohtu otsusele parun Friedrich Robert Alexander von Engelhardti omandusse. 1876. aastal müüsid Engelhardti pärijad mõisa Nikolai von Oettingenile. Kaarepere mõisa karjamõisad olid: Järvepera, Pikkjärve mõis. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Arved Nikolai von Oettingen. Mõisa peahoone on tänapäevaks lammutatud. Luua, Kaarepere ja Visusti mõis - 1389 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) Valdo Praust. "Tartumaa mõisad". Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 109 Leonhard von Stryk. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 4-5 [1] Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 350 [2] Luua, Kaarepere ja Visusti mõis - 1389 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis Kaarepere mõis (Palamuse khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Visusti mõis

Visusti mõis (saksa keeles Wissust) oli rüütlimõis Äksi kihelkonnas Tartumaal. Praeguse haldusjärele asub ta Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Mõisat on mainitud 15. sajandi II poolest ja tollal kuulus ta Engedesitele, 1549. aastal kuulus mõis Reinhold Engedesile. 1585. aastal läks mõis Tartu linna valdusesse. 1627. aastal kinnitas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Engedesi perekonna omandiõigust Visusti mõisale ning see läks Hans Engedesi valdusse. Põhjasõda järel 1724. aastal müüsid Engedesi pärijad mõisa Johann Freytag von Loringhovenile. 1745. aastal vahetas tema pärija Conrad Adolf Visusti ja Ilmjärve mõisa Carl Gustav von Stahlile kuulunud Kohtla mõisa vastu. 1750. aastal müüs C. G. von Stahl Visusti mõisa Christian Wilhelm von Tollile ja see omakorda 1765. aastal Caspar Heinrich von Rosenkampffile. 1788. aastal ostis mõisa oksjonilt krahv Ernst von Münnich (1707–1788), samal aastal läksid Visusti ja Luua mõis tema poja Ludwig Anton von Münnichi valdusse. 1795. aastal pantis Ludwig Anton mõisa Magnus von Baerile ja tema 1798. aastal Franz Georg von Oettingenile. 1811. aastal pantis F. G. von Oettingen mõisa Heinrich Johann Ludwig von Samson-Himmelstjernale, kes pantis mõisa samal aastal August Friedrich von Siversile. 1820. aastal läks mõis Alexander von Oettingeni valdusse. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Richard Nikolai von Oettingen. Mõisa peahoone hävis 1933 tulekahjus. Luua, Kaarepere ja Visusti mõis - 1389 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) Visusti mõis (Äksi khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Luua, Kaarepere ja Visusti mõis - 1389 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis Visusti mõis (Äksi khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Bernard Cazeneuve

Bernard Guy Georges Cazeneuve (sündinud 2. juunil 1963 Senlises) on Prantsusmaa poliitik (Sotsialistlik Partei). Alates 6. detsembrist 2016 kuni 15. maini 2017 oli ta Prantsusmaa peaminister. Ta on olnud ka Prantsusmaa Euroopa Liidu asjade minister, rahandusminister ja siseminister. Ta on lõpetanud Institut d’études politiques de Bordeaux'. Ta oli aastatel 2001–2012 Cherbourg-Octeville' linnapea. 16. maist 2012 kuni 19. märtsini 2013 oli ta Prantsusmaa Euroopa Liidu asjade minister; 19. märtsist 2013 kuni 2. aprillini oli ta Prantsusmaa rahandusminister (mõlemad Jean-Marc Ayraulti valitsuses). 2. aprillist 2014 oli ta Prantsusmaa siseminister (Manuel Vallsi valitsuses). Pärast Manuel Vallsi tagasiastumist nimetati Cazeneuve 6. detsembril 2016 peaministriks, peaministri ametis oli ta kuni 15. maini 2017.
Pilkuse mõis

Pilkuse mõis (saksa keeles Bremenhof) oli rüütlimõis Otepää kihelkonnas Tartumaal. Mõisa esimesed omanikud olid Bremenid ja nende järgi sai mõis ka oma saksakeelse nime (Bremenhof). 1521 müüs Otto Döhnhof mõisa Jürgen Holdschuerile. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Moritz Karl Hermann von Roth. Mõisa peahoone on hävinud. Pilkuse ja Restu mõis - 1367 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 323 [1]. Pilkuse ja Restu mõis - 1367 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Restu mõis

Restu mõis (saksa keeles Rösthof) oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal. Mõisat mainiti esimest korda 1499 seoses sellega, et Cracht von der Lude müüs mõisa Fromhold Tiesenhausenile (surn. 1522). Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Alfred Nikolai von Roth. 1919–1998 asus mõisa peahoones Restu kool. 1930. aastatel tehti kooli tarbeks hoonele ka suurem juurdeehitis. Mõisa peahoone on praegu eraomanduses. Pilkuse ja Restu mõis - 1367 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) Pilkuse ja Restu mõis - 1367 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Jean-Yves Le Drian

Jean-Yves Le Drian (sündinud 30. juunil 1947 Lorientis) on Prantsusmaa poliitik (Sotsialistlik Partei). Ta oli aastatel 2012–2017 Prantsusmaa kaitseminister. 17. maist 2017 kuni 20. maini 2022 oli ta Prantsusmaa välisminister. Ta sündis aastal 1947 Lorientis (asub Morbihani departemangus Bretagne'i piirkonnas) töölisperekonnas; tema vanemad olid Noorte Kristlike Tööliste ühingu (:fr, en) aktiivsed liikmed. Ta lõpetas oma stuudiumi Ülem-Bretagne'i Rennesi 2. ülikoolis, kus ta oli üliõpilasliidu Union Nationale des Étudiants de France (:fr) aktivist. 1970. aastate alguses oli ta Bretooni Demokraatliku Uniooni (:fr, :en) aktivist. Mais 1974 astus ta Prantsusmaa Sotsialistlikku Parteisse. Ta oli 16. maist 2012 kuni 10. maini 2017 Prantsusmaa kaitseminister (Jean-Marc Ayraulti esimeses, Jean-Marc Ayraulti teises, Manuel Vallsi esimeses, Manuel Vallsi teises ja Bernard Cazeneuve'i valitsuses). 17. maist 2017 kuni 20. maini 2022 oli ta Prantsusmaa välisminister (Édouard Philippe'i esimeses ja Édouard Philippe'i esimeses teises valitsuses). 2021. aasta novembris väljendas Jean-Yve Le Drian intervjuus ajalehele Le Monde muret Aafrika riike painava majandusliku kiskluse pärast, näidates näpuga Hiina ja Venemaa poole. "Meie konkurentidel pole tabusid ega piiranguid," ütles Jean-Yves Le Drian, kelle sõnul peavad eurooplased iga hinna eest oma suhted Aafrika mandriga uuesti üles ehitama.
Rannu mõis

Rannu mõis (saksa keeles Schloß Randen) oli rüütlimõis Rannu kihelkonnas Tartumaal. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Tartu maakonnas Elva vallas. Enne mõisa tekkimist oli Rannus Doleni suguvõsale kuulunud vasallilinnus. Ka mõis kuulus esialgu Dolenitele. 1582. aasta Jam Zapolski vaherahuga said Rzeczpospolita poolakad Moskva Suurvürstiriigilt endise Tartu piiskopkonna alad omale. Omandatud varade üle korraldatirevisjon, milles on Rannu kohta öeldud, et see "olevat olnud kunagi ühele Thyzenhauzenile kuulunud väike kivist aadliloss, mis nüüdseks on kuni põhjani purustatud ja kokku varisenud". Märgitakse, et Rannus tegutsevat praegu 2 veskit. Ilmselt on üks olnud kunagine vallikraavidesse vett paisutanud linnuse veski. 1585 muutis Poola kuningas Stephan Bathory Rannu krooni majandusmõisaks (folvark) ja Liivi sõja järel oli mõis Poola Tartu vojevoodkonna Tartu staarostkonna folvark ehk riigimõis. 19. sajandil kuulus mõis Gavelitele, Gottlieb Fabian von Gaveli (1739−1798), pärijate kokkuleppel läks mõis 1817. aastal tema poja Gustav von Gaveli ainuomandisse, 1838. aastal tema poja Ernst von Gaveli omandusse ning 1842. aastal pärimislepinguga Ernsti pärijate - Charlotte von Gaveli, Karl Gustav Ehrenreich von Gaveli, Auguste Juliane von Gaveli, Charlotte Elisabeth von Gaveli, Emma Ernestine von Gaveli omandusse, 1859. aastal Karl Gustav Ehrenreich von Gaveli omandusse. 1867. aastal Karl Gustav Ehrenreich von Gavel müüs mõisa dr med August von Siversile, mõisa päris 1870. aastal Fromhold von Sivers, kes müüs mõisa 1903. aastal Felix von Bergile ja mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Felix von Berg. Mõisa juurde kuulus kuni 1864. aastani Sangla karjamõis. Mõisa peahoone lammutati 1973. Mõisa ehitistest on säilinud mõned kõrvalhooned. Rannu mõisa ait Kärnerimaja Rannu mõisa kärnerimaja Rannu mõisa tall Rannu mõis - 1369 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) Inventarium der Starostei Dorpat 1582, lk. 10, RAKA, fond 1405, säilik 128 Enn Tarvel, Riigimõisate majanduslikust arengust Lõuna-Eestis XVI sajandil lõpul ja XVII sajandi algul, Eesti NSV Teaduste Akadeemia toimetised IX köide. Ühiskonnateaduste seeria 1960 nr 4, lk 386 Rannu mõis (Rannu khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 71. Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 388 [1]. Rannu mõis - 1369 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis Rannu mõisast Eesti mõisaportaalis Rannu mõis (Rannu khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis
Saadjärve mõis

Saadjärve mõis (saksa keeles Sadjerw, varem Brackelshof) oli rüütlimõis Tartumaal Äksi kihelkonnas. Mõisa keskus asus Saadjärve kagukaldal. Tänapäeval jääb mõisakompleks Tartu maakonna Tartu valla Saadjärve küla territooriumile. 1628 on teada, et Rootsi kuningas Gustav II Adolf kinnitas dokumendi, millega Saadjärve ja Elistvere mõis läksid Hans Wrangellile. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Olga von Haeckel. Saadjärve mõisa ait-kuivati Saadjärve mõisa kärnerimaja Saadjärve mõisasüda Saadjärve vastaskaldalt Saadjärve mõisa kalmistu Saadjärve mõis - 1392 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 15.11.2015) Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 76-8. Saadjärve mõis Eesti mõisaportaalis Saadjärve mõis - 1392 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis
Päri mõis

Päri mõis on olnud mitme Eesti mõisa nimi: Päri mõis, Läänemaa Kullamaa kihelkonna mõis Päri mõis, Viljandimaa Viljandi kihelkonna mõis Päri mõis, Järvamaa Türi kihelkonna mõis Päri mõis, Kadrina kihelkonna mõis
Juta Kruusimägi

Juta Kruusimägi (5. jaanuar 1930 Tallinn – 4. juuli 2019 Paide) oli eesti arhitekt ja arhitektuuriloolane. Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppis aastatel 1948–1954 Tallinna Polütehnilises Instituudis arhitektuuri. Ta kaitses 1970. aastal Kaunase Polütehnilises Instituudis väitekirja Eesti NSV maa-asulate keskusehoonestusest ning sai kandidaadikraadi. Aastatel 1954–1961 töötas ta projekteerimisinstituudis Tööstusprojekt, 1962–1976 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudis ning 1976–1988 Tallinna Polütehnilises Instituudis õppejõuna (1980. aastast dotsent). Ta oli Eesti Arhitektide Liidu liige 1957. aastast. Tankla Järvel (Tallinn), 1961 (lammutati 1990. aastatel) Võru Gaasianalüsaatorite Tehase hoonestik, 1964 (kaasautor Maimu Kaarnaväli) Tankla Ogres (Läti), 1966 (kordusprojekt) "Maakaupluste, sööklate ja klubide ekspluatatsiooni omadustest". // Ehitus ja Arhitektuur 4/1966 "Архитектура Советской Эстонии". – Stroiizdat. Moskva 1972 (kaasautor Leonid Volkov) Arhitektuuri ajalugu. – Tallinna Polütehniline Instituut. Tallinn 1983; 2. trükk 1988 "Juta Kruusimägi". // Ehitusinsenerid TPI-st. Valgus. Tallinn 1986. Lk 198 Piret Lindpere. "Kruusimägi, Juta". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 213 Oleg Kotšenovski. "Kruusimägi, Juta". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. II kd, Kj–M. Tallinn 2005. Lk 125 Haud Tallinna Rahumäe kalmistul Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Rudolf Arnheim

Rudolf Arnheim (15. juuli 1904 Berliin – 9. juuni 2007 Ann Arbor) oli Saksamaa juudi päritolu USA tajupsühholoog ning kunsti- ja filmiteoreetik. Ta õppis Berliini ülikoolis Max Wertheimeri ja Wolfgang Köhleri käe all geštaltpsühholoogiat ning rakendas seda kunsti uurimisel. Tema peateos on "Art and Visual Perception: A Psychology of the Creative Eye" (1954, teine redaktsioon 1974), mis on tõlgitud 14 keelde. Teised tema tähtsamad raamatud on "Visual Thinking" (1969) ja "The Power of the Center: A Study of Composition in the Visual Arts" (1982). Ta elas Saksamaal, Itaalias, Inglismaal ja Ameerikas ning õpetas Sarah Lawrence College'is, Harvardi ülikoolis ja Michigani ülikoolis. Ta on Ameerika kunstiajalugu ja psühholoogiat palju mõjutanud. The Intelligence of Vision: An Interview with Rudolf Arnheim
Širvinta (Šešupė)

Širvinta, ka Senaširvintė, vene keeles Шервинта (Šervinta) on jõgi Leedus, Šešupė vasakpoolne lisajõgi. Jõgi voolab Leedu lääneosas läbi Vilkaviškise rajooni. Jõe pikkus on 43,9 km ja valgla on 1313 km². Jõe lang on 71 sentimeetrit kilomeetri kohta. Veerikkaim vasakpoolne lisajõgi on Liepona, veerohkeim lisajõgi aga Šeimena. Širvinta algab Vilkaviškise rajooni territooriumil Alvitase küla lähistel. Jõgi voolab üldjoontes põhja suunas, suubudes Kudirkos Naumiestise lähistel Šešupėsse. Alamjooksul on jõgi kahekümne kilomeetri ulatuses Leedu ja Venemaa piirijõeks.  Širvinta (Šešupė) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Širvinta jõest
Zyklon B

Zyklon B oli 20. sajandi alguses Saksamaal leiutatud pestitsiid. Natsi-Saksamaal kasutati kaaliumtsüaaniidile lähedast ainet gaasikambrites. Zyklon B koosnes sinihappest, adsorbendist ja mõnest teravalõhnalisest ainest. Zyklon B: An Insecticide Becomes a Means for Mass Murder wollheim memorial
Oliver Spasovski

Oliver Spasovski (makedoonia keeles Оливер Спасовски; sündinud 21. oktoobril 1976 Kumanovos) on Põhja-Makedoonia poliitik. Ta oli 3. jaanuarist kuni 30. augustini 2020 Põhja-Makedoonia peaminister, enne seda oli ta alates 11. novembrist 2015 Põhja-Makedoonia siseminister. Ta sündis aastal 1976 Kumanovos. Ta on lõpetanud Kirilli ja Methodiuse nimelise Skopje Ülikooli õigusteaduskonna.
Morgan Johansson

Morgan Johansson (täisnimi: Tomas Morgan Johansson; sündinud 14. mail 1970 Höganäsis) on Rootsi poliitik (Rootsi Sotsiaaldemokraatlik Töölispartei). Ta oli 3. oktoobrist 2014 kuni 27. juulini 2017 Rootsi justiits- ja migratsiooniminister. Ta sündis aastal 1970 Höganäsis (praeguse haldusjaotuse järgi Skåne läänis). Ta oli 21. oktoobrist 2002 kuni 6. oktoobrini 2006 Rootsi tervishoiuminister (Göran Perssoni valitsuses) ning 3. oktoobrist 2014 kuni 27. juulini 2017 Rootsi justiits- ja migratsiooniminister (Stefan Löfveni valitsuses). 27. juulist 2017 on ta Rootsi siseminister.
Dubysa

Dubysa on jõgi Leedus, Nemunase parempoolne lisajõgi. Jõgi voolab Leedu lääneosas Žemaitijas. Jõe pikkus on 130,9 km ja valgla on 1973 km². Jõe lang on 0,7 meetrit kilomeetri kohta. Keskmine vooluhulk suudmes on 13,4 m³/s, minimaalne 4m³/s, maksimaalne aga 150 m³/s. Veerikkaim lisajõgi on Kražantė. Dubysa algab Šiauliai rajoonis Bubiai paisjärvest. Ülemjooksul ühendab seda Ventaga kanal. Jõgi voolab üldjoontes kagusse, läbides Kelmė ja Raseiniai rajoone. Alamjooksul eraldab Dubysa Jurbarkase ja Kaunase rajoone. Raseiniai rajooni territooriumil jäävad jõe kaldale Ariogala linn ning Betygala ja Lyduvėnai alevid. Lyduvėnais on üle jõe rajatud Leedu kõige pikem ja kõrgem sild. Jõe keskjooksul asub Dubysa regionaalpark, kus jõe org on sügavaim (kohati kuni 40 meetrit) ja kus selle kaldal asuvad mitmed paljandid (kõrgeim 25 meetrit). Oru laius on 300-500 meetrit. Jõe laius on keskjooksul 20-30 meetrit, alamjooksul aga 40-60 meetrit. Jõe kaldal asuvad ka kümme linnamäge. Bubiai paisjärv Dubysa org Jõgi Ariogala lähistel Dubysa suue Dubysa jõest
Uratsiil

Uratsiil on biomolekul, mis on üks RNA neljast lämmastikalusest. Tähis on U. RNA molekulis ühildub uratsiil adeniiniga, moodustades kaks vesiniksidet. DNA molekulis asendab uratsiili tümiin (T). Uratsiil on pürimidiini grupi lämmastikalus. Uratsiil on üks osa nukleotiidist. Koos adeniini (A), guaniini (G) ja tsütosiini (C) nukleotiididega moodustavad nad nukleiinhappe (RNA) koosseisu. Geneetiline kood
Bajrakivka

Bajrakivka (ukraina keeles Байраківка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Nemõrivi rajoonis. Elanike arv on 547. Pindala on 3,88 km².
Lingua ignota

Lingua ignota (ladina keeles 'tundmatu keel') on tehiskeel, mille lõi ja kirjeldas 12. sajandil Rupertsbergi abtiss Hildegard Bingenist. See on üks varasemaid teadaolevaid tehiskeeli. Hildegard kasutas keele kirjutamiseks 23 tähest koosnevat tähestikku (litterae ignotae). Ta esitas keele osalise kirjelduse teoses "Lingua Ignota per simplicem hominem Hildegardem prolata", millest on säilinud kaks käsikirja, mõlemad umbes aastast 1200. Tekst koosneb 1011 sõnaga sõnastikust tõlgetega ladina, kohati saksa keelde. Enamik neist on nimisõnad, on ka mõned omadussõnad, kõik paistavad olevat väljamõeldud uussõnad. Grammatiliselt põhineb keel ladina keelel, see tähendab, et uued sõnatüved on asetatud ladina keele grammatikasse. Lingua ignota eesmärk on teadmata. Samuti ei ole teada, kes peale selle looja keelt tundis. 19. sajandil arvasid mõned, et Hildegard lootis sellest ideaalset, universaalset keelt. Tänapäeval usutakse, et see oli pigem salakeel. Ainus säilinud lausenäide on järgmine: O orzchis Ecclesia, armis divinis praecincta, et hyacinto ornata, tu es caldemia stigmatum loifolum et urbs scienciarum. O, o tu es etiam crizanta in alto sono, et es chorzta gemma. Need kaks lauset on põhiosas ladinakeelsed ja vaid viis sõna on Hildegardi tehiskeeles. Kuna neist ainult üks (loifol 'inimesed, rahvas') sisaldub 1011-sõnalises sõnastikus, siis oli sõnavara ilmselt veelgi suurem. Sõnastik on esitatud sõnarühmadena, esiteks jumalike olendite nimetused, seejärel inimest ja pereliikmeid puudutavad sõnad, siis kehaosad, haigused, vaimulikud ja ilmalikud auastmed ja ametid, päevad, kuud, rõivad, majapidamisesemed ning lõpuks taimed ning vähesed linnud ja putukad. Esimesed 30 kirjet: Aigonz: deus (Jumal) Aieganz: angelus (ingel) Zuuenz: sanctus (püha) Liuionz salvator (päästja) Diueliz: diabolus (saatan) Ispariz: spiritus Inimois: homo (inimene) Jur: vir (mees) Vanix: femina (naine) Peuearrez: patriarcha Korzinthio: propheta Falschin: vates Sonziz: apostolus Linschiol: martir Zanziuer: confessor Vrizoil: virgo (neitsi) Jugiza: vidua (lesk) Pangizo: penitens Kulzphazur: attavus (vanavanavanavanaisa) Phazur: avus (vanaisa) Peueriz: pater (isa) Maiz: maler (sic, p.o mater, ema) Hilzpeueriz: nutricus (kasuisa) Hilzmaiz: noverca (kasuema) Scirizin: filius (poeg) Hilzscifriz: privignus (kasupoeg) Limzkil: infans (laps) Zains: puer (poiss) Zunzial: iuvenis (noorus) Bischiniz: adolescens (nooruk) Bingensis, Hildegardis (circa 1175-1190). Riesencodex. pp. 934, 464v. Steinmayer E; Sievers, E. (1895). Sachlich geordnete Glossare. Die Althochdeutschen Glossen, Vol. III. lk. 390-404 Barbara Jean Jeskalian, Hildegard of Bingen: the creative dimensions of a Medieval personality." Graduate Theological Union
Karagije

Karagije ehk Batõr (kasahhi keeles Қарақия ойпаты, Батыр) on nõgu Kasahstanis Kaspia mere idarannikul Mangõšlaki poolsaarel 50 km kaugusel Aktau linnast. See on Kasahstani sügavaim ja Aasia üks kõige sügavamatest nõgudest (–132 m alla meretasemest). Nõgu on ovaalse kujuga ja on piklik kagu suunas. Nõo pikkus on 85 km, laius kuni 25 km. Nõo nimi pärineb türki sõnast каракия, kus кара – «must» ja кия – «järske nõlv», mis täpselt iseloomustab selle nõo järske nõlvaid. Teiese versiooni järgi see tähendab «must lõuad». Nõo teine nimi – Batõr – pärineb türki sõnast батыр, mis tähendab «sõjamees».
Gruusia keel

Gruusia keel ehk georgia keel on ligikaudu 4 miljoni kõnelejaga kartveli ehk Lõuna-Kaukaasia keel. Kasutatakse gruusia kirja. See on ametlik keel Gruusias. Gruusia kiri on teada 5. sajandist. See pärineb ajalooliselt idaaramea kirjast[viide?]. Loetakse vasakult paremale. Gruusia kirja kasutavad gruusia ja megreli keel ning seda on lühikest aega kasutatud ka osseedi keele kirjutamisel Lõuna-Osseetias. Gruusia tähestikus puuduvad suurtähed. Tabeli esimeses reas toodud suurtähed on loodud hiljuti ja kirjas juurdumata. Teises reas on traditsioonilised gruusia tähed (arhailised tähed on selles reas halliga); kolmandas, valges reas tähtede latinisatsioon (Gruusia ametlik latinisatsioon aastast 2002) ja neljandas, hallis reas eesti transkriptsioon (Õigekeelsuskomisjon, 1976). megreli keel lazi keel svani keel Gruusia nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus
Rhône'i liustik

Rhône'i liustik on liustik Euroopas Alpides. Algab Dammastocki mäelt. Voolab lõunasse ja edelasse. Liustiku keelest lähtub Rhône'i jõgi.
Saaremaa majandusvalitsus

Saaremaa majandusvalitsus, ka Saaremaa ökonoomiavalitsus (saksa keeles Öselsche Ökonomieverwaltung, vene keeles Эзельское Экономическое Управление), aastani 1783 Saaremaa provintsiaalkantselei, ka Saaremaa maakantselei (saksa keeles Öselsche Provinzialkanzlei, vene keeles Эзельская провинциальная канцелярия) oli aastatel 1684–1841 Saaremaa provintsi majandusasjade juhtimisega tegelenud kroonuasutus. Saaremaa provintsiaalkantselei rajati reduktsiooniga 1684. aastal. Selle käigus tagasivõetud maade valitsemist reguleeris 1696. aasta majandusregelement. Pärast 1731. aasta ukaasi oli majandusvalitsuse eesotsas maapealik ja teda aidanud nõunik, sekretär, fiskaal ning kantseleiametnikud. Enne 1768. aastat kaotati maapealiku ametikoht ja selle asemel tuli ametisse asehaldur (saksa keeles Statthalter). Majandusvalitsus kaotati 1841, kui loodi Riigivarade valitsus. Saaremaa asehaldur Saaremaa maapealik Tartu-Pärnu majandusvalitsus Saaremaa majandusvalitsus – 310 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis (vaadatud 18.11.2015). Saaremaa majandusvalitsus – 310 Eesti Ajalooarhiivi fondiloendis