laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Eimar Rahumaa

Eimar Rahumaa (sündinud 20. augustil 1948 Pöide vallas Saaremaal) on eesti õigusteadlane. Eimar Rahumaa on sündinud Saaremaal, Pöide vallas. Lõpetas 1966 Orissaare Keskkooli, 1971 cum laude Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna; õigusteaduste kandidaat (1980, Moskva Riigi ja Õiguse Instituut), väitekiri "Функция консула в области гражданского и военного мореплавания". Oli 1974–1977 TRÜ aspirant, täiendas end 1983–1984 Rooma Ülikoolis. Oli 1970–1973 ELKNÜ Keskkomitee lektor, 1974–1975 Justiitsministeeriumi bülletääni Nõukogude Õigus vanemtoimetaja, 1975–1981 Tartu Riikliku Ülikooli riigi- ja haldusõiguse kateedri vanemõpetaja, 1982–1987 dotsent, 1985–1987 õigusteaduskonna dekaan. 1987–1991 NSV Liidu Välisministeeriumi Stockholmi saatkonna Eesti asekonsul, 1991–1992 Vabariigi Valitsuse valitsuse välispoliitika nõunik. Hiljem töötanud Rootsis firmade konsultandina. Avaldanud artikleid välispoliitikast eesti ajakirjanduses. Uurimisvaldkond: rahvusvaheline õigus ja õigusteaduse ajalugu. Üle 20 teadustrükise, arvukalt aimeraamatuid. Ühiskond ja põhiseadus. Tallinn 1979 Välispanoraam 1981-1986 (koostanud Eimar Rahumaa, Raivo Rammus). Tallinn 1982 ÜRO vastuolude maailmas (kaasautor Abner Uustal). Tallinn 1983 Фридрих Фромхолдь (Федор Федорович) Мартенс и юристы Тартуского университета (kaasautor Peeter Järvelaid). // TÜ ajaloo küsimusi XVI (1985) Über den Unterricht des internationalen Rechtes an der Tartuer Universität in der II Hälfte des 19. Jahrhunderts und am Anfang des 20. Jahrhunderts (kaasautor Peeter Järvelaid). // TÜ ajaloo küsimusi XIX (1987) Консульские уставы СССР и урегулирование функции, связанных с содействованием развитию гражданского и военного мореплавания. // TÜ Toim 802 (1988). Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu 1987. Lk 442 EE 14. Lk 400 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Imbi Rahumaa

Imbi Rahumaa (aastani 1971 Pärn, sündinud 29. mail 1947 Tallinnas) on eesti arstiteadlane ja kardioloog. Lõpetas 1965. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1971. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna; meditsiinikandidaat (1985, TRÜ), väitekiri "Комплекснаяа оценка состояния гемодинамики у больных ишемической болезнью сердца после операции аортокоронaрного шунтирования". Oli 1971–1975 Tallinna Lasnamäe Polikliiniku neuroloog, 1976–1980 Tartu Kliinilise Haigla kardioloog, 1981–1984 TRÜ Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi kardioloogia labori vanemlaborant, 1984–1986 nooremteadur, 1986–1987 vanemteadur. 1987. aastal asus ta koos NSV Liidu suursaatkonda tööle saadetud abikaasa Eimar Rahumaaga Rootsi, kus töötas kuni 2005. aastani perearstina, alates 2006. aastast Stockholmi Daleni haiglas insuldi rehabiliteerimise osakonnas ülemarstina, alates 2008 Lõuna-Stockholmi mälu uurimise vastuvõtus (Södra Stockholms minnesmottagning) ülemarstina. On Rootsi kunstnike liidu liige (Svenska Konstnärsförbundet) ja Põhjamaade akvarellistide liidu liige (Nordiska Akvarellsällskapet) ning esineb kunstinäitustel. Tsentraalse hemodünaamika muutused südame isheemiatõbe põdevatel haigetel pärast müokardi otsest revaskulariseerimist. // Nõukogude Eesti Tervishoid (1983) 4 Оценка состояния гемодинамк у больных ишемической болезнью сердца после аортокоронарного шунтированя в зависимости от показателей во время операции (kaasautor). // Кардиология (1987) 9 Состоние центральной гемодинамики у больных ишмической болзнью сердца после аортокоронарного шунтирования (kaasautor T.-A. Sulling). // Клин. мед. (1987) 1. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide. Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 141 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Johannes Raicus

Johannes Raicus (u 1580 – 1632) oli Böömi päritolu arstiteadlane. Johannes Raicus sündis Böömimaal Schlackenwaldes ja õppis arstiks Wittenbergi ülikoolis aastatel 1603–1615. 1621. aastal sai temast Königsbergi toomkooli rektor, 1627. aastal Uppsala ülikooli meditsiiniprofessor. Elu viimased aastad veetis Johannes Raicus Tartus, olles 1630. aastal rajatud Tartu gümnaasiumi rektor. Tartus valmis ka tema viimane teadustöö "Disputatio physico-medica votiva εἰς ἱέρωμα surgenti jam Dorpati novo collegio regio" (e. k "Füüsikalis-meditsiiniline pühendusdisputatsioon pühenduseks Tartu juba sirguvale uuele kuninglikule kolleegiumile"). Selles töös arutleb autor Tartu kandi looduslike olude ja nende iseärasustest tekkida võivate haiguste üle, lähtudes antiikaegsest kehamahlade teooriast ning ka varauusaegsetest Paracelsuse ideedest. Muuhulgas käsitleb Johannes Raicus oma disputatsioonis balneoloogiat ja mineraalvesi. "Disputatio physico-medica votiva ..." on esimene Tartu ülikooliga seotud teadustöö. Quaestiones medicae controversae quinque, pro disputatione nona propositae. Wittenberg, 1608 Theses Medicae de Paralysi. Wittenberg, 1615 Von der Pestilenz ex flagello Dei. Elbing, 1620 Tractatus de podagra medico-kimikus. Frankfurt, 1621 De phthisi ex tartaro. Uppsala, 1628 Illustrium quaestionum medicarum tetras. Uppsala, 1629 Dichas assertionum proposita pro disputatione secunda ordinaria.Uppsala, 1629 Disputatio physico-medica votiva εἰς ἱέρωμα surgenti jam Dorpati novo collegio regio. Riia, 1631. Füüsikalis-meditsiiniline pühendusdisputatsioon pühenduseks Tartu juba sirguvale uuele kuninglikule kolleegiumile. Riia, 1631. Akadeemia nr 2, 2016, 210–224. (Tõlkinud Kaarina Rein) Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Isidor Brennsohn "Die Aerzte Lieflands von den ältesten Zeiten bis zur Gegenwart." Mitau: J. F. Steffenhagen, 1905, 324–325 Gunnar Dahlström "Johannes Raicusʼ tankar om lungsoten." Nordisk medicinhistorisk årsbok, 1984, 63–70 Sten Lindroth "Paracelsismen i Sverige till 1600-talets mitt." Lychnos-Bibliotek 7. Uppsala: Almqvist & Wiksells boktryckeri-A.-B, 1943, 327–379 Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, I, 40, 60–61, 183, 230 Sten Lindroth "Svensk lärdomshistoria: Stormaktstiden." Stockholm: Norstedt, 1989, 388–390 1000 tartlast, 344 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Kaarina Rein "Meditsiinitopograafia Tartu linna kohta aastast 1631." Mäetagused nr 45, 2010, 105–144 Kaarina Rein "Arstiteadus rootsiaegses Tartu gümnaasiumis ja ülikoolis aastatel 1630–1656. Meditsiinialased disputatsioonid ja oratsioonid ning nende autorid." Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2011, 18, 19, 24, 34, 36, 40–43, 50, 55–57, 59–66, 68–82, 86–93,97, 99–102, 137–140 Kaarina Rein "Johannes Raicuse käsitlus Tartu linnast ja selle ümbrusest." Akadeemia nr 2, 2016, 225–235 Lars-Gösta Wiman "Om den tartariska ftisen: Den första mediciniska avhandlingen i Sverige 1628 av Johannes Raicus." Läkartidningen: Band 93, nr 15, 1996, 1445–1446 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Hubert Raid

Hubert Raid (18. jaanuar 1932 Rakvere – 13. detsember 2016) oli eesti loomaarstiteadlane. Hubert Raid oli teenistuja poeg ja Raivo Raidi isa. Lõpetas 1951 Tartu 1. Keskkooli, 1956 EPA ja Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi (ELVI) aspirantuuri; veterinaariakandidaat (1964, EPA), väitekiri "Diagnostiliste meetodite täiustamine ja piima füüsikalis-keemilise omaduste uurimine lüpsilehmade latentse streptokokilise udarapõletiku korral Eesti NSV tingimustes". Oli ELVI veterinaariaosakonna nooremteadur 1962–69, teadusinfo-osakonnas 1969–72 ja selle sektori juhataja 1972–84, ELVI veterinaariaosakonna mastiitide uurimise labori juhataja 1984–87 ja 1987–94, EPMÜ veterinaaria uurimise keskuse mastiitide uurimise labori juhataja. 1994–96. Uurimisvaldkond: veterinaarmikrobioloogia, mastiidid. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Latentse udarapõletiku diagnoosimisest piima elektrijuhtivuse mõõtmise abil. // Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi teaduslike tööde kogumik 13 (1967) Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituut. Tallinn, 1969 (ka vene k) Основные итоги по изучению маститов в ЭстНИИЖВ. // Теор. и практ. вопр. ветеринарии 1: Незаразные болезни. Трт, 1988 Comparative Evaluation of Built-in and Portable Measuring Instruments for Detection of Mastitis. // Veterinaaria '93. Tartu, 1993 Mastiiti tekitavatest mikroobidest ja nende ravimtundlikkusest (kaasautor). // Veterinaarmeditsiin '95. Tartu, 1995. Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn, 1992 47, 115, 127 Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996 175 Sotsialistlik Põllumajandus (1964) 16, 755 Eesti Loomaarstlik Ringvaade (1994) 1, 45. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Sotsialistlik Põllumajandus

Sotsialistlik Põllumajandus oli Eestis ilmuv maamajanduse teemaline ajakiri. Ajakiri ilmus aastail 1949–1989. Talle eelnes ajakiri Eesti Põllumajandus (1946–1949) ning järgnes ajakiri Põllumajandus (1989–2000), seejärel aga Maamajandus. Peatoimetajad on olnud Arno Talvoja, Heinrich-Ilmar Allikivi, Endel Mets. Maamajandus (ajakiri)
Eesti Põllumajandus

Eesti Põllumajandus oli Eestis ilmuv maamajanduse teemaline ajakiri. Ajakiri ilmus aastail 1946–1949. Talle järgnes ajakiri Sotsialistlik Põllumajandus (1949–1989) ning seejärel ajakiri Põllumajandus (1989–2000) ja Maamajandus (alates 2000). Maamajandus (ajakiri)
Víctor Peralta

Víctor Peralta (6. märts 1908 Buenos Aires – 25. detsember 1995) oli Argentina poksija. Peralta sai sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Lambertus van Klaverenile (Holland). Peralta poksis oktoobrist 1928 kuni juunini 1935 elukutselisena. Ta pidas kokku 20 kohtumist, millest võitis 9 (neist 3 nokaudiga) ja kaotas 7 kohtumist ning 4 kohtumist lõppes viigiga. Ta oli aastatel 1932-1933 elukutseliste Argentina meister kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg). 9. suveolümpiamängude poksivõistlus. Amsterdam 1928. Tulemused inglise keeles Víctor Peralta veebisaidil Olympedia (inglise) Víctor Peralta veebisaidil BoxRec (inglise)
Nookur

Nookur on ümber kinnistelje vähem kui täispöörde ulatuses edasi-tagasi liikuv mehhanismilüli. Nookureid kasutatakse väga paljudes mehhanismides. Nookureiks on jäiga vardaga pendel, kella balanssiir ja ankur, nookurit kasutatakse kolbpumba kolvi liigutamiseks nafta pumpades. ENE, Valgus, Tallinn 1973.
Kakerdi järv

Kakerdi järv (ka Kakerdaja järv) on pruuniveeline düstroofne järv Järva maakonnas Järva vallas. Järv asub Harju alamvesikonnas Kakerdaja raba keskel. Kakerdi järve kaldajoone pikkus on 1211 meetrit ja veepeegli pindala 6,6 hektarit. Järve juurde pääsemiseks on rajatud laudtee. Järvest mööduvad Oandu–Ikla ja Peraküla–Ähijärve matkarada. Kakerdi järv, 2010 Kakerdi järv Järve juurde viiv laudtee
Kernu järv

Kernu järv (ka Kõrveküla Kernu järv) on keskmise karedusega, kihistumata, kalgiveeline segatoiteline sissevooluga järv Lääne-Viru maakonnas. Järve kaldajoone pikkus on 1209 meetrit ja keskmine sügavus 1,2 meetrit. Veepeegli pindala on 8,4 hektarit.
Lenin Poolas

"Lenin Poolas" on 1966. aastal Nõukogude Liidu ja Poola koostöös valminud mängufilm. Filmi tegevus leiab aset 1914. aastal. Esimese maailmasõja puhkemise ajal viibib Vladimir Lenin tol ajal Austria-Ungari Keisririigile kuuluvas Poola osas. Vene Keisririigi kodanikuna sattub Lenin suurde hädaohtu ja ta vangistatakse. Lõpuks vabaneb ta vanglast ja tal õnnestub riigist lahkuda. Maksim Štrauhh – Vladimir Lenin Anna Lissinskaja – Nadežda Krupskaja Antonina Pavlõtševa – Krupskaja ema Ilona Kuśmierska – Ulka Edmund Fetting – Honecki Krzysztof Kalczyński – Andrzej Tadeusz Fijewski – vangla sekretär Gustaw Lutkiewicz – uurija Kazimierz Rudzki – preeseter Zbigniew Skowroński – Matyszczuk Jarema Stepowski – fotograaf
Ahitsõ järv

Ahitsõ järv (ka Ahitse järv või Ahitsejärv) on avalikult kasutatav väljavooluga looduslik järv Mustjõe alamvesikonnas. Järv asub Võru maakonnas Rõuge vallas Ahitsa küla külje all. Järve pindala on 6,1 hektarit, kaldajoone pikkus 1058 meetrit ja keskmine sügavus 2,3 meetrit.
Turnhout

Turnhout on hollandikeelne linn ja vald Belgias Flandria piirkonnas Antwerpeni provintsis Turnhouti haldusringkonnas. Turnhouti asulale andis 1212. aastal linnaõigused Brabanti hertsog Hendrik I.  Saksamaa – Hammelburg  Ungari – Gödöllő  Hiina – Hanzhong  Rumeenia – Vinatori Sint-Pieterskerk Begijnhof Theobalduskapel Taxandriamuseum Brabanti hertsogiloss Statbel Wettelijke Bevolking per gemeente op 1 januari 2018, vaadatud 9.03.2019.  Turnhout – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Koduleht (hollandi keeles)
Kaussjärv

Kaussjärv (ka Rõuge mõisa järv ja Rõuge Mõisajärv) on avalikult kasutatav eutroofne järv Võru maakonnas Rõuge vallas Rõuges. Järve pindala on 2,3 ha. Järv kuulub Peipsi alamvesikonda. Järv asub Haanja looduspargis. Kaussjärv Eesti looduse infosüsteemis
Ignalina rajoon

Ignalina rajoon (leedu Ignalinos rajono savivaldybė) on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Utena maakonna aladel. Piirneb idas Valgevenega. Rajoon moodustati 1950. aastal, tänapäevastes piiridest on aastast 1974. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Ceikiniai, Didžiasalise, Dūkštase, Ignalina, Kazitiškise, Linkmenysi, Mielagėnai, Naujasis Daugėliškise, Rimšė, Tverečiuse, Vidiškėse vald. Eraldi üksuse moodustab veel Ignalina linn, mis moodustab eraldiseisva valla. Halduskeskus on Ignalina linn. Teised tähtsamad asulad on Dūkštase linn ja Mielagėnai, Rimšė ning Tverečiuse alevid. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ignalina rajooni elanikest leedulasi 80,83%, venelasi 8,31%, poolakaid 7,05%, valgevenelasi 1,87% ja ukrainlasi 0,48%. Rajoonis asub osa Aukštaitija rahvuspargist. Rajooni territooriumile jäävad osaliselt ka Sirvėta regionaalpark ja Gražutė regionaalpark. Rajoonis on 209 järve. Suurim neist on Dysnai järv, teised suuremad järved on Apvardai, Asalnai, Ažvintis, Baluošas, Dringis, Dysnykštis, Dūkštase järv, Drūkšiai (osaliselt), Erzvėtase järv, Lūšiai, Ūsiai, Rūžas ja Prūtas. Pikim jõgi on Dysna jõgi, teine suurem jõgi on selle lisajõgi Birvėta. Kõrgeim punkt on Nevaišiai mägi (288 m). Pildid Lūšiai Srovės Nuolatinių gyventojų skaičius metų pradžioje, vaadatud 12.02.2023. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. august 2015. Vaadatud 21. aprillil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Ignalina rajooni omavalitsuse koduleht
Švenčionyse rajoon

Švenčionyse rajoon on 2. järgu haldusüksus (omavalitsus) Vilniuse maakonnas Leedus. Piirneb lõunas ja idas Valgevenega. Rajoon moodustati 1940. aastal, toona oli see Valgevene NSV koosseisus. Sama aasta 25. novembril läks see Leedu NSV koosseisu ja likvideeriti, kolm valda arvati aga Pastavy rajooni koosseisu. Taas moodustati see aastal 1950, tänapäevastes piiridest on aastast 1968. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Adutiškise, Cirkliškise, Kaltanėnai, Labanorase, Magūnai, Pabradė, Sariai, Strūnaitise, Svirkose, Švenčionėliai, Švenčionysi vald. Rajoonis on kolm linna (Pabradė, Švenčionėliai ja Švenčionys), mis moodustavad eraldi vallad. Selle aladele jääb kolm alevit (Adutiškis, Kaltanėnai, Labanoras) ja 602 küla. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Švenčionyse rajooni elanikest leedulasi 52,83%, poolakaid 25,98%, venelasi 13,28%, valgevenelasi 4,64% ja ukrainlasi 0,65%. Rajoonis asub osa Aukštaitija rahvuspargist. Rajooni territooriumile jäävad osaliselt ka Sirvėta regionaalpark, Labanorase regionaalpark ja Asveja regionaalpark. Rajoonis on 284 järve. Suurim neist on Kretuonase järv, teised suuremad järved on Baluošas, Peršoksnai, Vajuonis ja Žeimenys, osaliselt jääb rajooni aladele ka Asveja. Suurim jõgi on lõunapiiril voolav Neris, teine suurem jõgi on selle lisajõgi Žeimena, rajoonist algab Birvėta. Kõrgeim punkt on Girdžiuliškėse mägi (250 m), madalaim koht asub Nerise ja Žeimena ühinemispaigas (116 m). Nuolatinių gyventojų skaičius metų pradžioje, vaadatud 12.02.2023. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. august 2015. Vaadatud 27. aprillil 2013.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Rajooni omavalitsuse koduleht
Tiit Randla (majandusteadlane)

Tiit Randla (sündinud 9. juulil 1943 Tallinnas) on eesti majandusteadlane. Tiit Randla on teenistuja poeg. Randla lõpetas 1961 Rapla Keskkooli ja 1966 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) masinaehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal; 1976–80 oli ta TPI aspirant. Ta on töötanud TTÜ 1970–80 töö- ja juhtimise teadusliku organiseerimise labori juhatajana, 1980–90 tootmise ökonoomika ja organiseerimise kateedri vanemõpetajana, 1990–2004 käitismajanduse instituudi tööteaduse õppetooli lektorina, majandusteaduskonna prodekaanina, 1991–2006 TTÜ majandusõpikonna juhatajana, TTÜ majandusteaduskonna dekanaadi juhatajana ja peaspetsialistina. Uurimisvaldkond: töö- ja palgakorraldus Eesti tööstusettevõte- ja teenindusettevõtetes. Üle 20 teadustrükise. Tiit Randla on 1967. aastast abielus telekunstnik Gunta Randlaga. Teenindusteooria rakendusi töö normeerimisel (kaasautor J. Fominõh). Tallinn, 1974 Hotelli "Olümpia" toateenijate töökorralduse analüüs ja arvu normimine. Tallinn, 1996 Tööriistamajanduse organiseerimine (kaasautorid H.-E. Kabral ja L. Sarapik). Tallinn, 1991 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide "Randla, Gunta", "Eesti teatri biograafiline leksikon" (vaadatud 09.06.2023) Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 1986, 341. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Alfredo Copello

Alfredo Copello (15. märts 1903 – surmaaeg ja -koht on teadmata) oli Argentina poksija. Copello sai kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Hans Nielsenile (Taani). 8. suveolümpiamängude poksivõistlus. Pariis 1924. Tulemused inglise keeles Alfredo Copello veebisaidil Olympedia (inglise)
Idle No More

Idle No More (inglise keeles "Aitab viivitustest") on Kanada indiaanlaste (First Nations), inuittide ja nende toetajate protestiliikumine, mis sündis novembris 2012 reaktsioonina Kanada peaministri Stephen Harperi valitsuse poliitikale Kanada põlisrahvaste lepinguõiguste suhtes, eelkõige seaduseelnõule C-45, ja saavutas kiiresti ülemaailmse toetuse. Idle No More toetuseks on korraldatud mitu poliitilist aktsiooni, mida on ajendanud Attawapiskati pealiku Theresa Spence'i näljastreik ja mida on koordineeritud sotsiaalmeedia kaudu. Aulakh, Raveena. "Chief Theresa Spence's hunger strike has full backing of Attawapiskat residents". theStar.com. Vaadatud 27. detsember 2012. "History of Idle No More". 23. detsember 2012. Originaali arhiivikoopia seisuga 13. jaanuar 2013. Vaadatud 30. detsembril 2012. Idle No More koduleht Idle No More Facebookis #idlenomore Twitteris
Šakiai

Šakiai (leedu) on linn Leedus, Šakiai rajooni ja Šakiai valla halduskeskus. Linn asub Siesartise jõe kaldal, merepinnast 79 meetri kõrgusel. Haridust annavad keskkool ja gümnaasium, linnas on ka raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Zanavykai piirkonna muuseum ning ajalooline vanalinn, kus asuvad raekoda, luteri kirik (aastast 1842) ja katoliku kirik (aastast 1940). Šakiai sõpruslinnaks on Gołdap. Linna järgi on nimetatud Oandu lademe Šakiai kihistu. 1897. aasta rahvaloenduse andmetel oli Šakiai elanikest juute 74,08%, leedulasi 18,45%, sakslasi 4,25%, poolakaid 1,8% ja venelasi 1,26%. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Šakiai elanikest leedulasi 98,79% ja venelasi 0,39%. Šakiaid on esimest korda mainitud aastal 1599. Toona oli see Šakaičiai nime kandev küla, mis kuulus Gelgaudiškise mõisale. Järgmine kord mainitakse seda küla alles aastal 1703, kuigi aastal 1689 püstitati sealne kabel. Aastal 1719 ehitati kabeli asemele kirik, toona nimetati asulat esimest korda Šakiaiks. Toona kuulusid sealsed alad Gelgaudiškise kihelkonda ja asula kuulus Czartoryskitele. Aastal 1776 sai alev. Kui alev pärast Poola jagamist Preisimaa koosseisu kuuluma hakkas, hakkas see kuuluma Kendelite suguvõsale. Asula saksakeelsed nimekujud on Schaken, ka Schaki või Schacki. Aastal 1801 sai Šakiaist kohaliku kihelkonna keskus, järgmisel aastal hakkas seal tegutsema ka kihelkonnakool. Aastal 1805 ehitati sinna luteri kirik, mis on kohaliku luterlaste kihelkonna keskuseks. XIX sajandi alguses sai Šakiaist linn, kus oli kaks kirikut ja sünagoog. Teise maailmasõja ajal hävitasid Saksa väed linna peaaegu täielikult, linna lähedal metsas tapeti 4000 elanikku. Pärast sõda oli Šakiaisse jäänud vaid 300 elanikku. Šakiai luteri kirik Siesartise jõgi Šakiais Mälestusmärk Vincas Kudirkale Dainius Adomaitis – Leedu korvpallur Vincas Kudirka – Leedu luuletaja, 1890–1894 töötas seal arstina Aron Friedmann – Saksa helilooja Zygmunt Kęstowicz – Poola näitleja Virgilijus Juozas Čepaitis – Leedu poliitik, kirjastaja ja tõlk Mindaugas Šnipas – Leedu skulptor Gvidonas Markevičius – Leedu korvpallur Kęstutis Smirnovas – Leedu judomaadleja ja poliitik Žygimantas Vaičiūnas – Leedu poliitik Resident population by city / town at the beginning of the year, vaadatud 12.02.2023. LIETUVOS SILŪRO, ORDOVIKO, KAMBRO, EDIAKARO SISTEMŲ STRATIGRAFINĖ KLASIFIKACIJA, 2015, lk. 31 http://demoscope.ru/weekly/ssp/emp_lan_97_uezd.php?reg=269 "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. august 2015. Vaadatud 11. juulil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Linna koduleht Linn Poola geograafilises sõnastikus (poola keeles) Linn portaalis vietoves.Lt
Munder

Munder on sõjaväelise või paramilitaarse organisatsiooni liikme auastmetunnustega vormiriietus.  Pikemalt artiklis Teenistusastmete tabel, Venemaa keisririigi sõjaväelised auastmed Keiserliku armee lipnik Konstantin Päts 1. Eesti Kütidiviisi juhtkond Eesti sõjaväe kindralmajor Ernst Põdder Kindralmajor Aleksander Tõnisson
Hans Groop

Hans Groop (s. 1932 Vaasas) on soome laevaehitusinsener ja paadikonstruktor. Ta kasvas viielapselises peres ja 1951 lõpetas Vaasas lütseumi. Lapsepõlves huvitus Groop purilennukite ehitusest ja lendamisest, mistõttu tutvus ka aerodünaamikaga, mida hilisemas elus kasutas paatide kavandamisel. Hiljem jõudis ta arusaamale, et lennukitel pole Soomes turgu ning otsustas õppida laevaehitust. Ta lõpetas Tekniska läroverket i Helsingfors (tänapäeval Arcada – Nylands svenska yrkeshögskola). Töötas Wärtsilä laevaehitustehases suhetekorraldajana ja hiljem omaloodud ettevõttes Oy Scan Design Ab (01.03.1974–30.12.2004 Soome registrites). Hans Groopi tuntuim looming on aastal 1965 alustatud ja 1967 veesatud H-paat. Ta on ühe vanema ja suurema Soome jahtklubi Helsingfors Segelsällskap liige. Purjesportlasena võistlemise lõpetas ta 75-aastaselt. FIN-030, esmane mõõdukiri 1979, Patricia of FInland FIN-031, esmane mõõdukiri 1985, Helena FIN-032, esmane mõõdukiri 1986, Tre Gubbar FIN-033, esmane mõõdukiri 1986, Helena 2 NOR-045, esmane mõõdukiri 1987, Diva NOR-046, esmane mõõdukiri 1987, Norna 12 Artina 29 Artina 33 Degerö 33 Finnsailer 30 Finnsailer 34 H-323 H-35 H-30 Netta H-Star Joe 17 Lohi 34, matkapurjejaht on järglane paadile Joe34 (Joemarin 34), L=10,40 m, B=3,15 m, T=1,5 m. Lokari 385 sõudepaat Targa 101 Targa 42 Targa 96 jne Birger Slotte Jan Herman Linge Hans Groop - member of the year 2012 uppslagsverket.fi Sök i Uppslagsverket Finland Ihmiset: KUKA? Hans Groop, Helsingin Sanomat 28. juuli 2012, Hanna Romppainen, Venemies mielii edelleen merelle, Hans Groop kohtaa seilatessaan itse suunnittelemiaan veneitä. Helsingin Sanomat, hs.fi H-40, Hans Groop, archive.org Lokari 385-Soutuvene SailboatData.com - sailboat designs of Hans Groop by year Hans Groop @ sailboatdata.com Hans Groop @ hWiki