laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ella Mätik

Ella Mätik (õieti Elviine Elisabeth Mätik, ka Mättik; 30. aprill 1904 Vruda, Peterburi kubermang – 6. august 1943 Tartu) oli eesti graafik. Ella Mätik sündis 1904. aastal Vrudas, kuhu vanemad olid paar aastat varem Jõgeva vallast välja rännanud ning pidasid mõisa rendikohta. 1913. aastal asus Mätikute pere elama Narva lähedale, kust Ella saadeti 1916. aastal Haapsallu tädi juurde elama. Üldhariduse saigi ta 1919–1926 Haapsalus Läänemaa ühisgümnaasiumi humanitaarharus. Gümnaasiumis õppimise aega langevad ka Mätiku esimesed sammud kunstiõpingute alal. Mõnda aega võttis Mätik eratunde Ella Kingo-Espenbergilt. 1926. aastal astus Mätik kunstikooli Pallas, ning 1927. aastal viidi ta edasi Ado Vabbe maaliateljeesse. 1930. aasta kevadel oli Mätik sunnitud õppimise Pallases ajutiselt katkestama. Olles samal ajal sooritanud Pallase joonistusõpetajate ettevalmistuskursuse eksamid, töötas Mätik aasta Haapsalu gümnaasiumis joonistusõpetajana. Õpinguid jätkas 1932. aastal ning pühendus siis juba graafika õppimisele. Pallase lõpetas Mätik 1939. aastal graafika alal hindega "hea", olles komisjonile esitanud 35 mitmesuguses tehnikas tööd. Pärast kunstikooli lõpetamist asus Mätik 1940. aastal Tartu Kommertsgümnaasiumi joonistusõpetaja kohale, 1941. aastast kuni südamehaiguse põhjustatud surmani 1943 töötas vabakunstnikuna. Osales näitustel, muu hulgas ka 1939. aasta naiskunstnike näitusel. Ka eesti kunsti välisnäitustel Budapestis 1938 ja Roomas 1939 oli Mätik esindatud. Mätiku esimene mälestusnäitus toimus Tartu Riiklikus Kunstimuuseumis 1958. aastal. Mätiku varasemates, aastatel 1929–1930 loodud teostes on juba märgata kunstniku tugevat vormitunnet, skulpturaalsust ning arenenud materiaalsusetaju. 1930. aastate keskel loodud portreed haaravad sügava tõetruuduse ning kujunevad välja kunstniku armastatumad tüübid inimesed töörahva hulgast, aga ka intelligentsi esindajad. Tihti on portreedele antud žanriline varjund. Alates 1933. aastast huvitus Mätik graafikatehnikatest. Mätik on viljelenud heal tasemel litoportreed ja akvatintat, ent temagi puhul meenuvad kõigepealt puugravüüris Tartu vaated, mis annavad sugestiivselt edasi agulimiljöö melanhooliat. Mätiku loomingusse kuulub ka maastikuvaateid ja olustikke. Viljeles ka akvarelli ja õlimaali, tegi raamatuillustratsioone (näiteks akvarellide seeria Agnes Kauts-Vesilo lasteraamatule "Juss ja Maarja"), auaadresse ja eksliibriseid. "Maastik" (1939) "Tartu äärelinna vaade" (1942) EKABL Graafik Ella Mätik 1904–1943. Mälestusnäituse kataloog. Tartu: Tartu Riiklik Kunstimuuseum 1958 Ella Mätiku looming EKM Digikogus
Johannes Gezelius noorem

Johannes Gezelius noorem (6. september 1647 Tartu – 10. aprill 1718 Uppland) oli rootsi teoloog. Aastatel 1684–1688 oli ta Narva ja Ingerimaa superintendent, 1680–1681 Turu kuningliku akadeemia rektor, 1690–1718 aga Turu piiskop. Tema isa oli rootsi luterlik teoloog, Turu piiskop (1664–1690), vaimulik ja Soomemaa rahvahariduse ümberkorraldaja Johannes Gezelius vanem. Gezelius noorema poeg oli piiskop Johannes Gezelius noorim. Matthias Akiander. Bidrag till kännedom om Evangelisk-lutherska församlingarne i Ingermanlands stift, Helsingfors, J. C. Frenckell & Son, 1865, lk. 64
Bartosz Arłukowicz

Bartosz Adam Arłukowicz (sündinud 30. detsembril 1971 Reskos) on poola arst, arstiteadlane ja poliitik. Ta sündis aastal 1971 Reskos Łobezi maakonnas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas. Ta lõpetas Darłowos (asub Sławno maakonnas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas) lütseumi. Ta lõpetas Szczecinis Pomorze Meditsiiniakademia, kus ta spetsialiseerus pediaatriale.
Peeter Puide

Peeter Puide (sündinud 11. oktoobril 1938 Pärnus) on eesti päritolu rootsi keelde tõlkija ja rootsikeelne kirjanik. Suure põgenemise ajal 1944. aasta sügisel põgenes ta emaga üle Saksamaa Rootsi. Oma kirjandusdebüüdi tegi ta 1981. aastal rootsikeelse luulekoguga Överlevande. 1980. aastate lõpul uuris ta Eesti arhiivimaterjale ja kirjutas paljastavaid artikleid eestlastest, kes Saksa okupatsiooni ajal langetasid juute surmamõistvaid otsuseid. Överlevande (luuletused; Bonnier, 1981) Ett nät av regn (luuletused; Bonnier, 1982) Till Bajkal, inte längre (romaan; Bonnier, 1983) Samuel Braschinskys försvunna vrede (dokumentaalromaan; Norstedt, 1997) Röra vid fienden (Norstedt, 2004) Mati Unt. Höstbal: scener ur livet i staden ("Sügisball"; tõlkinud koos Edgar L. Puide'ga; Fripress, 1983) Viivi Luik. Den sjunde fredsvåren ("Seitsmes rahukevad"; Fripress, 1988) Tõnu Õnnepalu. Priset ("Hind"; Wahlström & Widstrand, 1998) Elo Viiding. För en stämma (luuletused; Ariel skrifter, 2004) Aare Pilv. Äntligen, oavlåtligt (luuletused; Ariel skrifter, 2004) Kristiina Ehin. Som en tiger bland likadana randiga (luuletused; Ariel skrifter, 2004) Jürgen Rooste. Presidenten bor nånstans i närheten (Ellerström, 2007) Kalju Kruusa. Mötesvis ("Treffamisi"; Ellerström, 2007) Doris Kareva. Tidens gestalt ("Aja kuju"; Ellerström, 2007) Fs. 2007 ("2004"; Ellerström, 2007)
Włodzimierz Karpiński

Włodzimierz Witold Karpiński (sündinud 16. novembril 1961 Puławys) on Poola poliitik. Ta on sündinud 1961. aastal Lublini vojevoodkonnas Puławy maakonnas Puławys. Ta on lõpetanud Puławys lütseumi ja 1990. aastal Varssavi Polütehnilise Instituudi. 2005. aastal valiti ta Poola seimi liikmeks. Aprillist 2013 kuni juunini 2015 oli ta Poola riigikassaminister.
Eduard Virgo

Eduard-Reinhold Virgo VR III/2 (perekonnanimi kuni 1933 ka Virk; 16. oktoober 1878 Päide, Rakvere kihelkond, Virumaa – 28. aprill 1938 Tallinn) oli Eesti ühiskonnategelane ja diplomaat. Ta oli radikaalse ajalehe Sõnumed peatoimetaja ja saadeti Venemaalt 1907. aastal välja. Pärast Eestisse naasmist 1909. aastal töötas ta mitme ajalehe (Postimees, Päevaleht, Tallinna Kaja) juures nii ajakirjaniku kui ka toimetuse liikmena. Ta oli 1912. aastast kirjastuse Maa asutaja ja omanik ning tegeles Soome paberi- ja kirjatarvete äriga. Talle kuulus 1914. aastast endine Kaserahu poolmõis, kus suvitasid ja kirjutasid oma teoseid näiteks 1917. aastal Marie Under, Friedebert Tuglas ja Artur Adson ning 1921. aastal A. H. Tammsaare. Oktoobrist 1918 kuni detsembrini 1919 oli ta Eesti diplomaatiline esindaja Roomas. Tartu rahukonverentsil Eesti delegatsiooni sekretär 1919–1920, ajutine esindaja Londonis 1920, ajutine asjur Skandinaavias 1919, 1921–1922 ja 1923–1928, saadik Lätis 1928–1931 ning peakonsul Balkani riikides juulist septembrini 1932. Ta oli Välisministeeriumi poliitilise osakonna juhataja ja välisministri abi 1920–1921, majandus-, juriidilise ja kaubandusosakonna juhataja 1922–1923 ning väliskaubanduse osakonna direktor 1931–1938. 20. detsember 1920 – Vabadusristi III liigi 2. järk 19. veebruar 1927 – Eesti Punase Risti mälestusmärgi II järgu I aste 17. veebruar 1936 – Kotkaristi II klassi teenetemärk "Virgo, Eduard Reinhold". // Eesti välisteenistus. Biograafiline leksikon 1918–1991. Välisministeerium. Tallinn 2006. Lk 129 Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
PubMed

Mitte segi ajada PubMed Centraliga PubMed on tasuta otsingumootor, mille abil saab peamiselt MEDLINE'i andmebaasist otsida bioloogia- ja meditsiiniteemaliste teadustööde ja artiklite bibliograafilisi viiteid ja kokkuvõtteid. See loodi 1996. aastal ja sai avalikkusele vabalt kasutatavaks 1997. aastal. Igal kirjel on unikaalne PMID number (PubMed identifier). Koduleht
Halo Kirjastus

Halo Kirjastus on Tartus asuv Eesti kirjastus, mis annab välja õpikuid, õppevahendeid, teaduspublikatsioone, monograafiaid, erialaajakirju, käsiraamatud, teatmeteoseid. Kirjastus asutati 2003. aastal, 2017. aastast on see Äriregistris määratletud mikroettevõttena. Koduleht (2021. aasta juuli seisuga see link ei tööta)
Mõisaholm

Mõisaholm (rootsi Magnushovs holmen või Hosholmen) on poolsaar Vormsil (varem väikesaar). Poolsaart piirab loodest Västurvike ja kagust Austurvike. Mõisaholmi alumine päevamärk Mõisaholmi ülemine päevamärk
Robert Cecil

Edgar Algernon Robert Gascoyne-Cecil, 1. Cecil of Chelwoodi vikont (14. september 1864 London – 24. november 1958 Danehill), tuntud ka kui lord Robert Cecil (1868–1923), oli Suurbritannia jurist, poliitik ja diplomaat. Ta oli üks Rahvasteliidu rajajatest. Talle anti 1937. aastal Nobeli rahuauhind. Ta oli riigimees Robert Gascoyne-Cecili kuues laps.
Karl Velts

Karl Velts (30. november 1917 Petrogradi kubermang Gattšina rajoon – 9. märts 2012 Maardu) oli teises maailmasõjas Nõukogude poolel sõdinud veteranide keskorganisatsiooni juht Eestis. Velts sõdis Punaarmees Talvesõjas. Seejärel ta demobiliseeriti ja töötas Leningradi oblastis piimakombinaadis autojuhina. Kui algas Suur Isamaasõda, mobiliseeriti ta jälle. Sõja läbis ta autojuhina Leningradi ja Volhovi rindel, tõustes Leningradi rinde ülema autojuhiks. Ta osales Leningradi blokaadi murdmisel ning Pihkva, Petseri ja Riia tagasivallutamisel. Teda autasustati kolme medaliga. 1944. aastal arvati ta reservi ja suunati Ukrainasse raudteid taastama. 1946. aastal demobiliseeriti ta teist korda. Pärast sõda elas ta Tallinnas. Ta töötas Eesti NSV Ministrite Nõukogu autobaasi direktorina ja valiti Eesti NSV autotransporditöötajate ametiühingukomitee esimeheks. Seejärel töötas ta kalatööstuse peavalitsuse Zaprõba varustusosakonna juhatajana, hiljem tankeri Kripton kapteni abina ja Tallinna merekooli direktori asetäitjana. Pärast Eesti taasiseseisvumist töötas ta Eesti Veteranide Organisatsioonide Liidu juhataja asetäitjana, alates 2008. aastast juhatajana. Sellesse kuulus 30 piirkondlikku organisatsiooni ja kümme ühendust, mille hulgas polnud Saksamaa poolel sõdinud sõjaveteranide organisatsioone. 29. detsembril 2007 autasustas Vladimir Putin Karl Veltsi Sõpruse ordeniga suure panuse eest vene kaasmaalaste ühiskondlike organisatsioonide konsolideerimisse Eestis. Velts oli autasustamisele esitatud isikute loendis esimene välismaalane. Eero Riuttala. Ajalugu jaotab Eesti veteraniorganisatsioonid Sotaveteraani 18. veebruar 2009 / Estonian World Review 28. veebruar 2009 (vaadatud 6. septembril 2020) Punaveteranid valmistuvad tähistama 2010. aasta 9. maid Postimees, 1. september 2008 (vaadatud 11. juunil 2015)
Lille (täpsustus)

Lille võib tähendada mitut asja. Lille on linn Prantsusmaal. Lille on allasum Tallinnas Lilleküla asumis. Lille tänav on mitmes Eesti asulas. Lille on perekonnanimi: Ivo Lille, muusik Ülo Lille, keemik Lille on eesnimi
Lille (Tallinn)

Lille on allasum Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis. Allasumis paiknevad tänavad: Endla tänav Kannikese tänav Kasvu tänav Kibuvitsa tänav Kullerkupu tänav Lille tänav Loo tänav Maasika tänav Madara tänav Mineraali tänav Mooni tänav Paldiski maantee Sinika tänav Tulbi tänav Tulika põik Tulika tänav Vaarika tänav Ülase tänav Tallinna tänavanimed EKI KNAB (vaadatud 11. juunil 2015)
Andrzej Biernat

Andrzej Zbigniew Biernat (sündinud 11. augustil 1960 Urzędówis) on Poola poliitik. Ta sündis aastal 1960 Urzędówis Kraśniki maakonnas Lublini vojevoodkonnas. Ta lõpetas Częstochowas Kõrgema Pedagoogikakooli. 27. novembrist 2013 kuni 15. juunini 2015 oli Andrzej Biernat Poola spordi ja turismi minister.
Lõikeriist

Lõikeriist on tööriist või keerukama tööriista osa millegi lõikamiseks. Avardi Frees Giljotiin Kapsaraud Ketaslõikur Kirves Konserviavaja Käärid Lõiketangid Nuga Puur Riiv Saag Sirp Skalpell Trimmer Viil Vikat
Ruckteschell

Suguvõsast on mainitud 1683 Jakob Ruckteschelli, kes oli Liivimaal koduõpetaja von Mengdenite juures. Jakobi pojapoeg Gustav Wilhelm omas Keskvere ja Vaimõisa mõisat. Gustav Wilhelm sai 1787 Saksa-Rooma riigilt aadlitiitli. Suguvõsa kanti 1824 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Suguvõsal oli ka Liivimaa haru, mille nimi oli Ruckteschel. Damier, P. E. & Ando Pajus, 2007. Eestimaa rüütelkonna vapiraamat. Tänapäev, lk 136
Scheurmann

Scheurmann (vene keeles Ширман) oli Rootsist pärit aadlisuguvõsa. Suguvõsa rajajaks oli Stockholmi veinikaupmees Johann Scheurmann (suri 1741). Ta asus XVII sajandi 2. poolel elama Eestimaale ja ostis 1687. aastal Läänemaal krahv Magnus Gabriel De la Gardie´lt Ohtla mõisa, millest sai Scheurmannide suguvõsamõis. 1827. aasta 24. veebruaril (vkj) võeti Tallinna 2. komandant Christian Friedrich Anton von Scheurmann (1780−1853) Eestimaa rüütelkonna matriklisse. Suguvõsa kustus XIX sajandil. Johann Scheurmann (suri 1741), veinikaupmees, mõisaomanik Hermann Woldemar Scheurmann (1757−pärast 1811), 1. järgu kapten, riiginõunik, gümnaasiumidirektor Christian Friedrich Anton von Scheurmann (1780−1853), kindralleitnant, diviisikomandör, Tallinna 2. komandant Karl Gustav Wilhelm von Scheurmann (1790−1868), kindralmajor, polgukomandör Eestimaa: Kõrvetaguse (Körwentack) (1763−pärast 1765, pandivaldus), Käblamõisa (Kebbelhof) (1684−1727), Ohtla (Ochtel) (1687−1777) Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd III. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930, lk 299. Kinnistute register. Nr 191. Ohtla Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 418. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd III. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930. Lk 299-300 [1].
Vainupea kabel

Vainupea kabel (ka Vainopea kabel) on kabel Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas. Vainupea puukirikut on esmamainitud 1741. aastal. Tegemist oli ühega Haljala neljast abikirikust. 19. sajandi lõpus, kui vana puukirik oli lagunenud, algatas Aaspere ja Sauste mõisnik, Eestimaa rüütelkonna viimane peamees, parun Eduard von Dellingshausen Vainupeale uue paekivist pühakoja ehitamise. Arhitekt Rudolf von Engelhardti projektjoonis on pärit aastast 1887. Historitsistlikus laadis kirikumõõtu kabelit ehitati aastail 1888–1893. 1888. aastal rajati puukiriku lääneküljele massiivne kivist kuuetahuline kellatorn ning aastatel 1891–1893 ehitati vana pikihoone kohale kõrgete ümarkaarakende ja polügonaalse kooriosaga uus kivist pikihoone. Stiilselt ja rikkalikult sisustatud jumalakoja pühitsemispäevaks oli jaagupipäev 1893. aastal. Jumalateenistusi hakati Vainupea kabelis pidama neli korda aastas. 1948. aastal aga pühakoda suleti, misjärel kabelit rüüstati ja see lagunes kuni Lääne-Viru Teedevalitsuse juhataja Valentin Transtoki eestvedamisel alustatud taastamistööde alguseni 1989. aastal. Vainupea kabelit Haljala kogudusele ei tagastatud. Kaotsi läinud altarimaali asemele telliti 2011. aastal kabelile ainulaadne sakraaltaies – Anu Raua gobeläänvaip "Armuaeg". Täna kannab pühakoja eest hoolt Vainupea küla selts, kes kavandas aastateks 2015–2018 mitmeid kabeli remondi- ja renoveerimistöid. 2014. aastal parandati kabeli katust, vahetati välja kellatorni luugid ja altariruumi põrand. Kabelis korraldatakse nii kiriklikke talitusi kui ka kontserte ja külaseltsi koosviibimisi. Vainupea kabel mahutab maksimaalselt kuni 100 inimest, istekohti jagub ligikaudu 80 inimesele. Kabeli muudab paljudele pruutpaaridele sobivaks ning atraktiivseks asjaolu, et seal ei tegutse kogudust. Nii saab kabelis kristlike laulatuste kõrval läbi viia ka ilmalikke abielu registreerimisi.
Alexinos

Alexinos (kreeka Ἀλεξῖνος, 4.–3. sajand eKr) oli vanakreeka filosoof, Megara koolkonna esindaja, kes oli pärit Elise piirkonnast Peloponnesose poolsaarel. Alexinos oli Eubulidese õpilane. Diogenes Laertiose väitel oli ta läinud Olümpiasse ning seda kavatsusega rajada sinna oma koolkond. Kuna aga Alexinose varud olid napid ning elamistingimused kehvad, siis lahkusid Olümpiast kõik tema kaaslased ning ta jäi sinna üksi koos teenjaga elupäevade lõpuni, mis saabus Alpheiose jões endale pilliroo jalga astumisega. Tema tööst filosoofia alal ei ole palju teada, kuid Cicero põgusast viitest "Academicas" ning Athenaiose antud lisanimest "loogik" võib oletada, et ta tegeles põhiliselt loogikaküsimustega. Diogenes Laertiose väitel kirjutas ta vastuse Kitioni Zenonile ja ühe teose ajaloolase Ephorose vastu. Athenaios nimetab Alexinost "Õpetatud meeste pidusöögi" XV raamatus Makedoonia Kraterose auks kirjutatud võidulaulu (vanakreeka παιάν) autorina. Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 109 Cicero, "Academica" II raamat, 24. peatükk Athenaios, "Õpetatud meeste pidusöök" XV raamat, 52. peatükk, 696e–f Diogenes Laertios, "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamat, lõik 110
Alondra de la Parra

Alondra de la Parra (sündinud 31. oktoobril 1980 New Yorgis) on Mehhiko dirigent. Alondra de la Parra sündis New Yorgis, ent elas alates teisest eluaastast Méxicos. Ta alustas klaveriõpinguid 7-aastaselt ning tšelloõpinguid 13-aastaselt. Aastal 2000 läks de la Parra New Yorki, kus õppis klaverit ja dirigeerimist Manhattani Muusikakoolis. Ta sai muusikabakalaureuse kraadi klaverimängus Jeffrey Coheni juhendamisel ning õppis dirigeerimist Kenneth Kiesleriga. 2008. aastal sai ta magistrikraadi dirigeerimises. Alondra de la Parra on olnud külalisdirigendiks paljude maailma orkestrite juures. New Yorgis asutas ta 2004. aastal Philharmonic Orchestra of the Americas, mis tegutses kuni 2011. aastani, mil oli sunnitud keeruliste majandusolude tõttu tegevuse peatama. Ametlik koduleht Alondra de la Parra agentuuri IMG Artists lehel
Aydıni provints

Aydıni provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Edela-Türgis, provints asub Egeuse mere ääres. Provintsi keskus on Aydın. Aydıni ringkond Bozdoğani ringkond Buharkenti ringkond Çine ringkond Didimi ringkond Efeleri ringkond Germenciki ringkond İncirliova ringkond Karacasu ringkond Karpuzlu ringkond Koçarlı ringkond Köşki ringkond Kuşadası ringkond Kuyucaki ringkond Nazilli ringkond Söke ringkond Sultanhisari ringkond Yenipazari ringkond. Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. Aydıni provintsi koduleht (türgi keeles)
Bitlisi provints

Bitlisi provints (kurdi keeles Bedlis, armeenia keeles Բաղէշ) on 1. järgu haldusüksus (provints) Kagu-Türgis. Provintsi keskus on Bitlis. Ahlat (kurdi: Xelat) Adilcevaz (kurdi: Elcewaz) Bitlis (kurdi: Bilîs) Güroymak (kurdi: Norşin) Hizan (kurdi: Vestan) Mutki (kurdi: Motki) Tatvan (kurdi: Tetwan) Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. Bitlisi provintsi koduleht (türgi keeles)
Ardahani provints

Ardahani provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Kirde-Türgis. Provintsist põhjas asub Gruusia. Provintsi keskus on Ardahan. Ardahani ringkond Çıldıri ringkond Damali ringkond Göle ringkond Hanaki ringkond Posofi ringkond Population of provinces by years - 2000-2018, vaadatud 9.03.2019. Ardahani provintsi koduleht (türgi keeles)
Calypso

Calypso võib tähendada: Haldjaking (Calypso), taimeperekond Kalüpso (inglise Calypso), Lääne-India saarte muusikastiil Seda nime kannab mitu laeva: Calypso, Eesti vedurlaev Calypso, kruiisilaev Calypso, uurimislaev Kalypso
Adam Kreek

Adam Kreek (sündinud 2. detsembril 1980 Londonis Kanadas) on eesti päritolu Kanada sõudja. Ta võitis 2008. aasta Pekingi OM-il kaheksapaadis kuldmedali. Ta on ka kolmekordne maailmameister. Tema vanaisa oli eesti kergejõustiklane Aleksander Kreek. Adam Kreek veebisaidil Olympedia (inglise) Adam Kreegi sporditulemused. Eesti keeles
Chris Jõgis

Chris Jõgis (ameerikapäraselt Chris Jogis või Christopher Hendrik "Chris" Jogis; sündinud 24. mail 1965 Palo Altos Californias) on eesti päritolu endine USA sulgpallur. 1992. aasta OM-il sai ta meeste üksikmängus 17. koha. Hiljem võitis 2 korda USA meistrivõistlused sulgpallis.
Maurice Reinhold von Stern

Maurice Reinhold von Stern (3. aprill 1860 Tallinn – 28. oktoober 1938) oli muu hulgas kirjanik ja ajakirjanik. Ta õppis Tartu Kubermangugümnaasiumis. 1876–1879 võttis ta vabatahtlikuna osa Vene-Türgi sõjast. Pärast seda oli väljaande Revalsche Zeitung toimetuskolleegiumis. Aastast 1881 elas ja töötas New Yorgis. Aastal 1885 tuli tagasi Euroopasse. Proletarierlieder, 1885 Stimmen im Sturm, 1888 (2. erweiterte Auflage der Proletarierlieder) Alkohol und Sozialismus. Ein Appell ans Volk, 1889 Mattgold. Neue Dichtungen, 2. Aufl. 1893; Waldskizzen aus Oberösterreich, 1901 Das literarische Schaffen in den Ländern: Oberösterreich Indiskretionen, Mareis Verlag, Linz a.d.Donau 1904 Lieder aus dem Zaubertal, 1905 Auf Goldgrund, 1931 Maurice Reinhold von Stern Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus EEVA
Nõva looduskeskus

Nõva looduskeskus on piirkonna loodust, metsandust ja pärandkultuuri tutvustav keskus Läänemaal Lääne-Nigula vallas Perakülas. Looduskeskust haldab Riigimetsa Majandamise Keskus (RMK). Looduskeskus pakub teavet Nõva puhkeala vaatamisväärsuste ja matkaradade kohta, korraldab metsanduse ja loodusega seotud näitusi ja üritusi. Looduskeskus avati 2003. aastal. "RMK Nõva looduskeskus". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuni 2015. Vaadatud 12. juunil 2015. Triin Neljandik. Pärandkultuur metsas. Riigimetsa Majandamise Keskus, 2005
Selma Loog

Selma Loog (1901 Pärnu – 1944) oli eesti kunstnik. Selma Loog lõpetas Pärnu Tütarlaste Gümnaasiumi 1921, seal töötanud kunstiõpetaja Konstantin Süvalo soovitusel astus kunstikooli Pallas 1922. aasta sügisel. Raske majanduslik olukord sundis teda aga õpinguid katkestama. Võimalus uuesti sisse astuda avanes alles 1931. aastal, ta õppis vaheaegadega 1931–1932 ja 1936–1937 Ado Vabbe maaliateljees. Lõpetas maali alal 1937. aastal. 1936/37. õppeaastal sai Tartu linna 150 krooni suuruse stipendiumi. Loog, Selma Eesti ajakirjanduse analüütiline bibliograafia
Novella Hanson

Novella Hanson (sündinud 16. märtsil 1953 Tõrvas) on eesti estraadilaulja ja muusikapedagoog. Ta sündis ja veetis lapsepõlve Tõrvas. 1971. aastal lõpetas ta Tartu 2. Keskkooli. seejärel õppis paar aastat Tartu Riiklikus Ülikoolis inglise filoloogiat. Ta on laulnud ansamblis Fix ja Laine. Ta on esinenud pianistina ja koos kitarrist Mart Sooga. Praegu töötab ta Tõrva Muusikakoolis lauluõpetajana. 2016 Valgamaa teenetemärk Ta on olnud abielus Tõnu Kilgasega, nende tütar on Hedvig Hanson. Vesta Reest. Novella Hanson: Olla üksi ei tähenda olla üksik. Delfi/Elutark, 12. juuni 2015
Magnus Zeller

Magnus Zeller (9. august 1888 Biesenrode, Saksamaa – 25. veebruar 1972 Ida-Berliin, Saksamaa) oli saksa graafik ja maalikunstnik, üks saksa ekspressionismi esindajaid. Zeller sündis protestantlikus peres Biesenrodes, Harzi mägede piirkonnas. 1901 kolis pere Magdeburgi ja 1906 Berliini. Kunstihariduse sai Zeller 1908–1911 Lovis Corinthi ateljees Berliinis, kus ta õppis nii maali kui skulptuuri. 1912–1913 täiendas Zeller end Pariisis Académie Juliani kunstikoolis. Esimese maailmasõja puhkedes teenis Zeller 1915–1918 Saksa sõjaväes ning oli tegev Berliini sõdurite ja tööliste ühingus. Natsirežiimi ajal oli Zelleri looming põlu all kui "mandunud kunst" (sks. k. entartete Kunst) ning talle ei antud luba kunstimaterjalide ostmiseks. Siiski suutis Zeller luua mitmeid antifašistlikke teoseid. Zeller kutsuti Pallase graafikaateljesse õppejõuks 1923. aastal. Ta oli tubli joonistaja, tundis graafikatehnikaid, kuid õppejõuna polnud tal sellist kaasahaaravat indu, nagu oli olnud Kindil. Zeller töötas Pallases 1. juulini 1924, mil tema leping kooliga lõppes, ja ta naasis Saksamaale. Tiina Nurk, Kõrgem kunstikool Pallas 1919–1940. Tallinn: Tänapäev 2004, lk 53 Tiina Nurk, Kõrgem kunstikool Pallas 1919–1940. Tallinn: Tänapäev 2004, lk 160 Magnus Zelleri looming EKM Digikogus