laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jaan Kivistik (põllumajandusteadlane)

Jaan Kivistik (sündinud 11. augustil 1933) on eesti põllumajandusteadlane. Kivistik on kaitsnud kandidaadikraadi majandusteaduses. 2008. aastast on ta Eesti Maaülikooli emeriitdotsent. Ta on kirjutanud raamatuid ja artikleid Eesti põllumajanduse ja põllumajandusteaduse ajaloost, põllumajandusharidusest, agraarpoliitikast, Euroopa Liidu mõjust Eesti põllumajandusele, bioenergia ressurssidest ja tasuvusest Eestis, veekasutusest, väiketootmise ja ühistegevuse perspektiivikusest jpm, samuti eessõna väljaandele "Eesti Maarahva IV Kongress" (Tartu, 2002). Jaan Kivistik "Transpordi kasutamise organiseerimine põllumajanduses: õppevahend" Tartu: Eesti Põllumajanduse Akadeemia, 1989 Matias Torvela, Juhani Ikonen, Jaan Kivistik "Technological development of family farms and large-scale farms in the Baltic countries = Teknillinen kehitys perheviljelmillä ja suurtiloilla Baltian maissa" Helsinki: Maatalouden taloudellinen tutkimuslaitos, 1993 (Research papers of the Agricultural Economics Research Institute = Maatalouden Taloudellisen Tutkimuslaitoksen monisteita; 1/93) Matias Torvela, Jaan Kivistik "Agricultural education, research work, advising and decision making in the Baltic countries and Finland = Maatalouden opetuksesta, tutkimuksesta, neuvonnasta ja päätöksen teosta Baltian maissa ja Suomessa" Helsinki: Maatalouden taloudellinen tutkimuslaitos, 1994 (Research papers of the Agricultural Economics Research Institute = Maatalouden Taloudellisen Tutkimuslaitoksen monisteita, 1/94) "Effect of a liberal policy of the market economy on foreign trade and the cost of the food basket in the Estonian Republic" Helsinki: Maatalouden taloudellinen tutkimuslaitos, 1995 (Tiedonantoja / Maatalouden taloudellinen tutkimuslaitos = Research reports / Agricultural Economics Research Institute, 203) Matias Torvela, Jussi Saavalainen, Jaan Kivistik "Maatalouden kehitysnäkymät Baltian maissa Lähinvuosina" Helsinki: Salaojituksen Tutkimusyhdistys Ry., 1995 (Salaojituksen tutkimusyhdiistyksen tiedote 20) Emeriitdotsendid, Eesti Maaülikooli koduleht (vaadatud 03.07.2018) "Kivistik, Jaan, 1933-", Eesti artiklite andmebaas ISE (vaadatud 03.07.2018) "Kivistik, Jaan, 1933-", E-kataloog ESTER (vaadatud 03.07.2018)
Habbo

Habbo on Soome ettevõtte Sulake Corporation loodud internetis mängitav rollimäng. Mängu sihtrühm on teismelised. Mängus luuakse virtuaalne ühiskond, mis tegutseb hotellis ja selle ümbruses. Hotellid on seotud kindla maaga. Mängus saab osta coinse ja siis selle eest osta midagi, näiteks mööbli või kodulooma. Ja saad endale toa teha. Saad panna teisi kasutajaid sõbralisti + saata neile kirju. Tore koht ajaviiteks kas või. Seal saad mängida palju mänge, milleks on seal populaarne "Falling Furni". Public Spaces saab olla basseinis, osta juua/süüa, olla teatris jne. Muideks vahetevahel käivad ka seal kuulsused. Seal on käinud The Veronicas & Ashlee Simpson.
Tarmo Tuule

Tarmo Tuule (sündinud 26. veebruaril 1974) on eesti kirjanik, ristsõnakoostaja ja lauamängude autor. Tarmo Tuule esikraamat, vemmalvärsse sisaldav luulekogu “Mine värsse! Tuuletused 1992–2012” ilmus 2013. aastal. Pärast seda on Tuule avaldanud lasteraamatuid ja ühe koomiksiraamatu. Koos Piia Maistega on loonud karikatuure. Tema lastejutte ja luuletusi on ilmunud ajakirjades Täheke ja Pere ja Kodu. Ta on osalenud ka mitme populaarse lauamängu loomisel. Tarmo Tuule oli aastail 2002–2018 ajakirja Ristik ja teiste Ajakirjade Kirjastuse ristsõnaväljaannete peatoimetaja.[viide?] Ta on olnud ka mitme ristsõnalahendajate käsiraamatu “Ristsõnastik” peatoimetaja.[viide?] 2014 – rahvusvaheline karikatuurivõistlus "Elavad tänavad", diplom 2016 – Edmund Valtmani nimeline karikatuurivõistlus, I eripreemia (koos Piia Maistega) "Õhtulehe veebikoomiks "Andres ja Pearu" sai karikatuurivõistlusel auhinnalise koha". Õhtuleht. 30. mai 2014. Vaadatud 15. august 2018. http://www.looming.ee/artiklid/luule-touseb-kanaverest/ https://parnu.postimees.ee/2942003/tarmo-tuule-ristsonakoostaja-amet-on-maailma-parim https://www.linnaleht.ee/729992/lauamangumeister-tarmo-tuule-koos-mangimine-on-kvaliteetaeg https://kultuur.postimees.ee/3276735/tarmo-tuule-jutustab-ulemeelikuid-lugusid Facebook Andres ja Pearu
Alfons Luczny

Alfons Luczny (4. juuni 1894 Katscher – 12. august 1985 Einbeck) oli Saksa ohvitser, Luftwaffe kindralleitnant. Ta sündis aastal 1894 Katscheris (praeguse haldusjaotuse järgi Głubczyce maakonnas Poolas). Ta võttis osa esimesest maailmasõjast. Teise maailmasõja ajal oli ta 1. oktoobrist 1943 kuni 15. novembrini 1944 2. õhutõrjediviisi (2. Flak-Division) komandör. Diviis paiknes aastal 1944 Kirde-Eestis põlevkivitööstuse kaitseks, diviisi staap paiknes Tartus.
Athenians

Athenians (Οι Αθηναίοι) on Hollandis tegutsenud Kreeka muusika ansambel. Esines korduvalt koos Nana Mouskouri jt. tuntud kreeka lauljatega.
Bruno Pärli

Bruno Pärli (kuni 1926 Bruno Perli; 28. detsember 1908 Tartu – 1. veebruar 1942 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti prokurör. Ta lõpetas aastal 1926 Tartu linna poeglaste reaalgümnaasiumi. 1926–1931 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, 1931–1932 Giesseni Ülikooli õigusteaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi ridadesse. 1933–1935 Tallinna-Haapsalu rahukogu, 1935–1936 Rakvere Ringkonnakohtu, 1936–1938 Kohtukoja kohtuameti kandidaat. 1938–1939 abiprokurör Tallinnas, alates 1939 Tartu 4. jaoskonna abiprokurör. Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941. Abikaasa kirjanik Helga Pärli-Sillaots (1912–1939). Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Tsirkus Finlandia

Finlandia tsirkus (soome keeles Sirkus Finlandia) on suur tsirkus Soomes. Tsirkuse asutas 1976. aastal Carl-Gustaf Jernström, kelle pere omanduses tsirkus ka praegu on. Finlandia tsirkuses töötab palju tsirkuseartiste Venemaalt, Suurbritanniast, Rootsist ja Hispaaniast. Tsirkuse kodulinn on Raseborg, kuid hooaja jooksul reisib tsirkus läbi kogu Soome. Aprilli lõpus algava ja oktoobris-novembris lõppeva hooaja jooksul antakse 250 etendust. Tsirkusetelk mahutab 1300 pealtvaatajat. Koduleht
Lolo TV

Lolo TV (Pingviniukas) on laste telekanal Eestis. Lätis ja Leedus. mis alustas tegevust 2012. aastal kanali 4 Multimania asemel. Näitab multikaid. Soovi korral venekeelne pealelugemine.
Bundesverband Öffentlicher Banken Deutschlands

Saksamaa riiklike pankade föderaalliit (saksa keeles: Bundesverband Öffentlicher Banken Deutschlands (VÖB)) on Saksamaa pangandussektori juhtiv ühing. VÖB esindab 63 panka huve, sealhulgas Landesbanken (Saksamaa hoiupankade finantsgrupi juhtivad institutsioonid) ning arendus- ja müügipankasid, mis kuuluvad Saksamaa Liitvabariigile või üksikutele Saksamaa liidumaadele. Saksamaa riigipankade föderaalsesse ühingusse kuuluvate pankade VÖB koguvarad on umbes 3,029 miljardit eurot ja seega moodustavad nad umbes kolmandiku Saksamaa pangandusturust. Riigipangad võtavad tõsiselt vastutust väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete (VKEde), teiste ettevõtete, avaliku sektori ja jaeklientide eest ning on oma piirkondades kindlalt sisse seatud kõikjal Saksamaal. 59-protsendilise turuosaga on VÖB tavalised liikmepangad kohalike omavalitsuste finantseerimise turuliidrid; lisaks annavad nad umbes 22% kõigist Saksamaa ettevõtete laenudest. 2022. aastal andsid föderaalse ja osariigi tasandi arendus- ja edenduspangad 72 miljardit eurot uuteks arendus- ja edenduslaenudeks. VÖB on ainus Saksamaa pangandusliit, mis toimib oma liikmete tööandjate liiduna. Avaliku sektori pankade tööandjate liit (saksa keeles Tarifgemeinschaft Öffentlicher Banken), kuhu kuuluvad VÖB organisatsiooni liikmed ja kus töötas (2022. aasta seisuga) 60 000 töötajat, täidab kollektiivläbirääkimiste kohustusi. VÖB ametlik koduleht LinkedIn VÖB liikmed Arendus- ja edendamispangad Saksamaal
Etroplus

Etroplus on kalade perekond kirevahvenlaste sugukonnast. Nad elavad India ja Sri Lanka mage- ja riimvetes. Selle liigid on: Etropus canarensis Etropus maculatus Etropus suratensis
Linoollõige

Linoollõige on puulõikega sarnanev graafikatehnika, kus trükkimisel kasutatakse linooli. Tegemist on kõrgtrükiga, kuna paberile jätavad jälje värviga määritud trükiplaadi kõrgemad osad. Kuigi linoleumi leiutas Frederick Walton juba 19. sajandi keskpaigas (patent aastast 1860), võttis veel hulk aega, enne kui seda põrandakatteks mõeldud materjali ka kunstnike seas trükivahendina kasutama hakati. Linoollõike kasutuselevõtjateks võib pidada Saksamaa kunstnikerühmitust Die Brücke, mis tegutses aastatel 1905–1913. Aga nemadki nimetasid alguses oma trükiseid puulõigeteks, mis kõlas tollal paremini ja väärikamalt. Pablo Picasso ja Henri Matisse aitasid kergitada linoollõike mainet ning tasapisi sai sellest üks täiesti tavalisi meediume graafikaga tegelevatele kunstnikele. Lihtsuse tõttu on linoollõige saanud iseäranis populaarseks kunstiõppes ja asjaarmastajatest kunstnike seas, kuid leidub ka palju elukutselisi kunstnikke, kes seda tehnikat laialdaselt kasutavad. Eestis on nüüdisaja tuntuim linoollõiget viljelev kunstnik Peeter Allik. Varaseimad säilinud linoollõiked eesti graafikas on Paul Burmani Tallinna vaated (1909), mis on tehtud Moskvas, Stroganovi kunstikoolis, ilmselt selle tehnika viljeleja Ivan Pavlovi näpunäidetel. Linoollõige on trükitehnika, kus aluspinnana kasutatakse linooli. Neid on olemas palju liike ja on ka spetsiaalselt trükkimiseks mõelduid. Erinevalt puidust puudub sellel materjalil puidule iseloomulik tekstuur ja see lihtsustab mõne kunstilise efekti saavutamist. Ühtlasi on linooli oluliselt hõlpsam lõigata kui puitu. Materjali pehmuse tõttu on aga raskem saada suurte mõõtmetega teoseid ja üldiselt ei võimalda linool suure hulga tõmmiste tegemist. Joonise need osad, mis tahetakse trükkimise käigus trükivärvist puutumata jätta, lõigatakse välja, kasutades peitlit, teravat nuga või mõnda muud terariista. Seejuures tuleb arvestada, et pärast trükkimist jääb kujutis võrreldes trükiplaadile joonistatuga peegelpilti. Tekkinud kontuur kaetakse ühtlaselt trükivärviga ja kokkupuutes paberiga jätab linool sellele trükijälje. Trükkida saab nii käsitsi kui ka spetsiaalsete trükipresside abil. Mitmevärvilise ja detailirohke teose saamiseks on võimalik kasutada mitut plaati ja mitut trükivärvi. Näiteks on kõrvaloleval pildil kasutatud kahte trükiplaati, millest esimesega loodi kollane taust ja teisega lisati puutüvi koos sellel istuva linnuga. Samas ei ole kaks värvi mingi piir ja luua saab ka mitmekümne värviga teoseid. Eestis: Peeter Allik Avo Keerend Toomas Kuusing Märt Laarman Heldur Laretei Regina-Mareta Soonsein Ilmar Torn Ado Vabbe Maailmas: Walter Inglis Anderson Sybil Andrews Carlos Barberena Maurits Cornelis Escher Henri Matisse Pablo Picasso Cyril Power Graafika Kõrgtrükk Puulõige Mai Levin. Esimesest eesti kunstpildilõikajast originaalestambi taassünnini. Näituse "Eesti graafika ajalugu 1860-1944" saatetekst, Eesti Kunstimuuseum, 2015
Nogai hord

Nogai hord, Nohai hord või Nogai Yortu oli umbes 12 turgi ja mongoli hõimu konföderatsioon, kes asustasid Pontik-Kaspia steppe alates umbes 1500. aastast, kuni nad 17. sajandil suruti läände kalmõkkide ja lõunasse venelaste poolt. Mongoli hõim, mida kutsuti manghitsideks, moodustas Nogai hordi tuumiku. Nogai hord eksisteeris aastatel 1440–1634. 1557. aastal moodustas nogai Nur-al-Din Qazi Mirza pärast tülitsemist Ismael Beg'iga Väike Nogai hordi, misjärel kutsuti aastatel 1557—1634 Nogai hordi nimega Suur Nogai hord.
Šašlõkk

Šašlõkk on liharoog, mille valmistamisel lükitakse küpsetusvarda otsa eelnevalt marinaadis seisnud lihakuubikud, mida seejärel sütel küpsetatakse. Seda toitu tuntakse Ida-Euroopas, Kesk-Ida-Euroopas, Baltikumis, Kaukaasias, Kesk-Aasias ja mõnes Lähis-Ida piirkonnas, sealhulgas Iraanis, Iisraelis ja Türgis. Šašlõkki (tähendusega 'vardasse aetud') tehti algul lambalihast. Tänapäeval tehakse ka sealiha- või veiselihašašlõkki, sõltuvalt kohalikest eelistustest ja usulistest veendumustest. Küpsetusvardasse võib olla lükitud ainult liha või pannakse vaheldumisi lihatükke, rasva ja köögivilju (nt paprika, sibul ja tomatid), vahel ka seeni. Sealiha šašlõkk Metskitselihast šašlõk Kartulid, tomatid ja šašlõkk grillimas
Antonio Rüdiger

Antonio Rüdiger (sündinud 3. märtsil 1993 Berliinis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Madridi Real ja Saksamaa jalgpallikoondises. Varem esindas ta Bundesliga klubi VfB Stuttgart, Itaalia Serie A klubi Roma ja Inglismaa Premier League klubi Chelsea. Debüüdi Saksamaa rahvuskoondises tegi Rüdiger 13. mail 2014 mängus Poola vastu. Esimese ja seni ainsa värava lõi ta koondise särgis 8. oktoobril 2017 MM-i valikmängus Aserbaidžaani vastu. Ta on kuulunud Saksamaa koondisse 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril ja 2018. aasta maailmameistrivõistlusel. Chelsea FA Cup: 2017–18 UEFA Meistrite Liiga: 2020-21 UEFA Euroopa Liiga: 2018–19 UEFA Superkarikas: 2021 Jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused: 2021 Saksamaa FIFA konföderatsioonide karikaturniir: 2017  Antonio Rüdiger – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
César

César (prantsuse keeles César du cinéma) on Prantsusmaa riiklik iga-aastane filmiauhind. Auhinda annab välja 1976. aastast Prantsusmaa filmiakadeemia Académie des arts et techniques du cinéma akadeemia liikmete seas korraldatud hääletuse alusel. Auhinnatseremooniat on peetud eri kohtades Pariisis – enim kordi teatris Théâtre du Châtelet (2002–2016). Alates 2017. aastast toimus tseremoonia Pleyeli kontserdisaalis ja alates 2021. aastast on toimunud Olympia kontserdisaalis. Auhind on saanud nime Prantsusmaa skulptori César Baldaccini järgi, kes kujundas filmiauhinna võitjatele antava pronkskujukese. Kategooriaid on üle 20, nende seas "parim film", "parim lavastajatöö", "parim operaatoritöö", "parim filmimuusika", "parim võõrkeelne film", "parim dokumentaalfilm", "au-César" jt. Enim auhindu on võitnud kaks filmi: 10 Césarit võitis 1981. aastal filmis "Viimane metroo" ("Le Dernier Métro" ,1980; lavastaja François Truffaut) ja 1991. aastal "Cyrano de Bergerac" (1990; lavastaja Jean-Paul Rappeneau). Enim nominatsioone (15) on saanud film "Illusions perdues" (lavastaja Xavier Giannoli), mis esitati 2022. aastal 15-le Césarile. Näitlejatest on enim auhindasid (5) võitnud Isabelle Adjani ja lavastajatest Roman Polanski (5 auhinda). Koduleht Film: Amélie sai Prantsusmaal neli filmiauhinda. epl.delfi.ee, 4. märts 2002 Prantsuse filmiauhinnad läksid suures osas kassahitile. menu.err.ee, 3. märts 2014
Pierre Arditi

Pierre Arditi (sündinud 1. detsembril 1944 Pariisis) on prantsuse näitleja, kahe Césari laureaat. Lisaks teatrirollidele on ta mänginud paljudes filmides. 1972. aastal mängis ta nimiosa Roberto Rossellini filmis "Blaise Pascal" ja 1974. aastal Napoleon Bonaparte'i osa Guy Lessertisseur' filmis "Amoureuse Joséphine". 1998. aastal mängis ta neljaosalises teleseriaalis "Le Comte de Monte Cristo" prokurör Villeforti. Arditi tegi kaasa Alain Resnais' 9 filmis, neist kahe filmi rollid tõid talle Prantsusmaa tähtsaima filmiauhinna Césari. Arditi on rohkesti lugenud dokumentaalfilmidele peale jutustavat teksti, sealhulgas Frédéric Lepage'i ja Laurent Frapat' dokumentaalsarjadele koondnimetusega "Les Chroniques de la terre sauvage" ('Metsiku maa kroonikad'). 1987 – filmiauhind César, parim meeskõrvalosa (roll filmis "Mélo") 1994 – filmiauhind César, parim meespeaosa (roll filmis "Smoking/No Smoking") Pierre Arditi. allocine.fr Pierre Arditi IMDB filmibaasis Documentaire Animalier Chroniques de l'Asie Sauvage DVD 3/3. Režissöör Laurent Frapat. Teksti loeb Pierre Arditi. youtube.com
1072

1072. aasta Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand Aastakümned: 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad - 1070. aastad - 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad Aastad: 1067 1068 1069 1070 1071 - 1072 - 1073 1074 1075 1076 1077 1078 ... ... ...
Carolin Petit

Carolin Petit (1958 Pariis – 17. aprill 2016 Šveits) oli prantsuse helilooja ja arranžeerija, filmimuusika looja. Ta on loonud muusikat paljudele teleseriaalidele ja dokumentaalfilmidele. Ta on kolme mängufilmi muusika autor ja mitme muusikali kaasautor. Petit on õppinud konservatooriumis École Normale de Musique de Paris ja Bostoni muusikakolledžis Berklee College of Music. 1995. aastal lõi Petit muusika 24-osalisele loodusfilmisarjale "Les Chroniques de l'Afrique sauvage" ('Metsiku Aafrika kroonikad'; produtsent Frédéric Lepage, režissöör Laurent Frapat). Seda sarja on näidatud televisioonis rohkem kui sajas riigis. Pärast seda Petit' ja Lepage'i koostöö jätkus, nende viimane ühisfilm sündis 2010. aastal. Tema isa Pierre Petit (1922–2000) oli helilooja, konservatooriumi direktor, kes 35 aastat juhtis École Normale de Musique de Parisi. 1995 – "Zadoc et le bonheur" (režissöör Pierre-Henry Salfati) 1998 – "Alissa" (režissöör Didier Goldschmidt) 2006 – "Aurore" (režissöör Nils Tavernier) 1994 – "Un combat pour les animaux" (produtsent Vincent Rousselet-Blanc) 1995 – "Les Chroniques de l'Afrique sauvage" ('Metsiku Aafrika kroonikad'; 24 × 26 min; produtsent Frédéric Lepage) 1997 – "Les Chroniques de l'Amazonie sauvage" (24 × 26 min; produtsent Frédéric Lepage) 1998 – "L'Odyssée bleue" (12 × 26 min; produtsent Frédéric Lepage) 1999 – "Les Chroniques de l'Australie sauvage" (24 × 26 min; produtsent Frédéric Lepage) 1999 – "Les Nouveaux sanctuaires" (12 x 26 min; produtsent Frédéric Lepage) 2000 – "Les Intrus" (12 x 26 min; produtsent Éric Gonzalez) 2000 – "Les Chroniques de l'Asie sauvage" (6 × 52 min; produtsent Frédéric Lepage) 2002 – "Les Chroniques de l'Amérique sauvage" (6 × 52 min; produtsent Frédéric Lepage) 2002 – "Cités sauvages" (4 x 52 min; produtsedid Laurent Frapat, Stuart Samuels ja Atsushi Murayama) 2002 – "Les Nuits sauvages" (3 x 52 min; produtsendid Eric Veyssière ja René Heuzy) 2003 – "Super plantes" (6 x 52 min; produtsent Éric Gonzalez) 2004 – "Genesis II : Et l'homme créa la nature" ('Genees II. Ja inimene lõi looduse'; 7 × 52 min; produtsent Frédéric Lepage) 2005 – "Brûlez Rome" (85 min; produtsent Robert Kechichian) 2006 – "L'Odyssée de la vie" (90 min; režissöör Nils Tavernier) 2007 – "La Résistance" (4 x 52 min; produtsent Christophe Nick) 2009 – "Le Mystère des jumeaux" (94 min; režissöör Nils Tavernier) 2010 – "Extinctions" (6 x 52 min; produtsent Frédéric Lepage) 2012 – "Sauvés de l'extinctions" (6 x 52 min) Le compositeur Carolin Petit est décédé. chantefrance.com Carolin Petit Facebookis Carolin Petit IMDB andmebaasis Documentaire Animalier Chroniques de l'Asie Sauvage DVD 3/3. Režissöör Laurent Frapat, filmi muusika autor Carolin Petit. youtube.com
Leonid Kravtšenko

Leonid Kravtšenko (vene Леонид Петрович Кравченко, 10. mai 1938 Turejevka Dubrovka rajoon – 2. juuli 2018 Moskva) oli vene nõukogude ajakirjanik, meediamänedžer ning partei- ja riigitegelane. Aastal 1961 lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjanduskateedri ning temast sai ajalehe «Строительная газета» majandustoimetaja asetäitja. Seejärel töötas ta Kesktelevisiooni Moskva piirkonna saadete toimetaja 1. asetäitjana. 1975–1980 oli ta «Строительная газета» peatoimetaja, tema juhtimise ajal kasvas ajalehe tiraaž enam kui kümnekordselt (62 000-lt 670 000 eksemplarini). 1980–1985 oli ta ajalehe «Труд» peatoimetaja, mille tiraaž kasvas ligi kahekordseks (19,7 miljoni eksemplarini, mis on kajastatud ka Guinnessi rekordite raamatus). 1985. aastal määrati ta NSV Liidu Tele-Raadiokomitee esimehe 1. asetäitjaks ja 1989. aastal sai temast uudisteagentuuri TASS peadirektor. 1990. aastal nimetas NSV Liidu president Mihhail Gorbatšov Kravtšenko NSV Liidu Tele-Raadiokomitee esimeheks. 19. augustil 1991 allus ta riigipöörde korraldanud putšistide korraldustele ja kehtestas televisioonis range poliitilise tsensuuri. 26. augustil, pärast putši mahasurumist, võeti Kravtšenko ametist maha. 1989–1991 oli ta NSV Liidu rahvasaadik ja NSV Liidu Hokiföderatsiooni president ning 1990–1991 NLKP Keskkomitee liige. Aastast 1993 töötas ta ajalehe «Российская газета» peatoimetaja 1. asetäitjana ning alates 1998. aastast oli ta Vene Föderatsiooni parlamendi ajalehe peatoimetaja. Alates 2007. aastast töötas taas ajalehes «Строительная газета».
Eluslooduse rahvusvaheline filmifestival

Eluslooduse rahvusvaheline filmifestival (prantsuse keeles Festival International du Film Animalier) on rahvusvaheline loodusfilmide filmifestival. Filmifestivali korraldatakse 1991. aastast Prantsusmaal Somme'i departemangus asuvas Alberti väikelinnas (vallas). 2010 – "Wild Opera" (filmilooja Laurent Frapat) 2011 – "The Zambezi: Source of Life" (filmilooja Michael Schlamberger) 2012 – "Finland" (sarjas "Wild Scandinavien"; filmilooja Oliver Goetzl) 2013 – "Le Temple des Phénix" (filmilooja François de Riberolles) 2014 – "La Chenille Processionnaire du Pin" (filmilooja Marc Jampolsky) 2015 – "Une vie de Grand Rhinolophe" (filmilooja Tanguy Stoecklé) 2017 – "Mystery Monkeys of Shangri La" (filmilooja Mark Fletcher) 2018 – "Megeti, Africa’s Lost Wolf" (filmilooja Yann Sochaczewski) Grand Prix 2010. fifa.com Grand Prix 2018. fifa.com Koduleht Le Festival international du film animalier en 5 étapes. courrier-picard.fr
Katari lennukompaniide loend

Siin on loetletud Katari lennukompaniisid Gulf Helicopters Qatar Airways Cargo Qatar Airways Qatar Amiri Flight Qatar Executive
Ameerika Ühendriikide lennukompaniide loend

Alaska Airlines American Airlines Allegiant Air Delta Air Lines Frontier Airlines Hawaiian Airlines JetBlue Airways Southwest Airlines Spirit Airlines Sun Country Airlines United Airlines
Iisraeli lennukompaniide loend

Siin loetletakse Iisraeli lennufirmasid. El Al Sun d'Or Up Arkia Isair Ayit Chim-Nir El Al Cargo CAL Cargo
Malta lennukompaniide loend

Siin loetletakse Malta lennufirmasid. Air Malta Air X Charter Comlux Aviation Malta European 2000 Airlines Hi Fly Malta Medavia Vista Jet
Getelo

Getelo on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Grafschaft Bentheimi kreisis. Valla pindala on 20,24 km². 31. detsembril 2015 elas seal 564 inimest. Getelo asub Nordhornist läänes Hollandi piiril. See kuulub valdade ühendusse Samtgemeinde Uelsen. Vallas asuvad Getelo ja Getelomoor. Söven Pölle, kalme pronksiajast. Nime annab number seitse, kuigi neid oli kunagi 26. Mitu liidumaa kiirteed ja kreisimaanteed ühendavad vallaga Bundesstraße 403, umbes 10 km eemal. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023.
Gölenkamp

Gölenkamp on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Grafschaft Bentheimi kreisis. Valla pindala on 20,95 km². 31. detsembril 2015 elas seal 592 inimest. Gölenkamp asub Nordhornist loodes. See kuulub valdade ühendusse Samtgemeinde Uelsen. Vallas asuvad Gölenkamp, Haftenkamp ja Hardinghausen. Spöllberg, kalm pronksiajast asub Gölenkampis. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023.
Halle (Bentheim)

Halle on küla ja vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Grafschaft Bentheimi kreisis. Valla pindala on 21,15 km². 31. detsembril 2015 elas seal 648 inimest. Valda kuuluvad ka Hardingen (liidendatud 1974. aastal) ja Hesingen. Poascheberg Hesingenis on kõrgusega 89 m üle merepinna kõrgeim punkt vana Bentheimi krahvkonna madalamas osas. Tuntuma ja suurema Halle linna elanikud Saksi-Anhaltis kutsuvad end saksa keeles Hallenser, küla ja valla elanikud kutsuvad end lihtsalt Haller, järgides tavalist saksa keele reeglit nimisõna moodustamiseks, mis tähistab kindla koha elanikke. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.uelsen.de/samtgem/fhalle.HTML