laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mazda

Mazda Motor Corporation (jaapani keeles: マツダ株式会社) (enamasti kasutatakse lihtsalt nime Mazda) on rahvusvaheline Jaapani autotootja, mille peakorteri asukohaks on Fuchū, Aki rajoon, Hiroshima prefektuur, Jaapan. Mazda sai alguse ettevõttest Toyo Cork Kogyo Co, mis asutati 30. jaanuaril 1920 Jaapanis Hiroshimas korgitoodete valmistamise tehasena ning 1927. aastal sai ettevõtte nimeks Toyo Kogyo Co. 1931. aastal alustati sõidukite tootmist, võeti kasutusele Mazda nimi ning asuti tootma kolmerattalisi kaubaveo mootorrattaid nimega Mazda-go. Mazda-Go Mazda-Go Mazda esimeseks sõiduautoks oli väikeauto Mazda R360 (1960), millele järgnes 1962. aastal Mazda Carol. Mazda R360 Mazda Carol Ametlikult sai ettevõtte nimeks Mazda alles 1984. aastal, kuigi ettevõte oli müünud autosid Mazda nime all juba pikka aega. Mazda Cosmo Mazda 323 Mazda 323 Mazda MX-3 Mazda 323 Mazda MX-5 Mazda 6
SPAD S.XIII

SPAD S.XIII oli Prantsusmaa hävitusbiplaan, mille konstrueeris esimese maailmasõja ajal varasema eduka hävitaja SPAD S.VII baasil Société pour l'aviation et ses dérivés. Aastal 1917 märkas lennukidisainer Louis Béchereau, et S.VII lennukid on vanaks jäämas ning otsustas konstrueerida kaks uut lennukit: S.XII ja S.XIII. Mõlemal lennukil oli võimas ning uuenduslik Hispano-Suiza 8A mootor. Kahuriga varustatud S.XII ei olnud lendurite seas kuigi populaarne, kuid S.XIII oli üks sõja võimekamaid ning enimtoodetud hävituslennukeid. Kokku toodeti 8472 SPAD S.XIII lennukit, tellitud oli veel 10 000 lisa, kuid nende ehitus katkestati Compiègne'i vaherahu tõttu. Esimese maailmasõja lõpuks olid S.XIII lennukid kasutusel põhimõtteliselt kõikides Prantsusmaa õhuväe hävitajaeskadronides. Lisaks tootis neid lennukeid sõja ajal hulgaliselt Ameerika Ühendriikide armee õhuteenistus. S.XIII oli S.VII kõrval kasutusel ka Suurbritannia kuninglikus lennukorpuses, kuni Sopwith Dolphin polnud teenistusse jõudnud. Lennuk oli pilootide seas populaarne ning seda kasutasid mitmete riikide lennuässad. Pärast sõda müüdi ülejäänud lennukid üle maailma nii tsiviil- kui militaarkasutusse.  Ameerika Ühendriigid  Argentina  Belgia  Brasiilia  Hispaania Itaalia  Jaapan Kreeka  Nõukogude Liit  Poola  Prantsusmaa Rattakosin  Rumeenia Serbia  Suurbritannia  Türgi  Tšehhoslovakkia  Uruguay Venemaa Keisririik Early Bird Spad 13 SPAD S.VII SPAD S.XI SPAD S.XII Ansaldo A.1 Balilla Fokker D.VII Nieuport 28 Royal Aircraft Factory S.E.5 Salmson 3 Sopwith Camel Winchester 2006, lk 23. Sharpe 2000, p. 272. "Modelism International - Spad Vii-Xiii en Romania PDF" (umeenia). Originaali arhiivikoopia seisuga 22. aprill 2021. Vaadatud 7. juunil 2021.{{cite web}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link) Bruce 1982, lk 561–564. Air Force Association Fact Sheet (pdf) Spad S. XIII shown in Belgique maximum card Spad XIII in the United States Air Service with pursuit group histories The NMUSAF's SPAD S.XIII Page
Revolutsiooniline Tribunal

Revolutsiooniline Tribunal (prantsuse keeles Tribunal révolutionnaire) oli Prantsuse revolutsiooni ajal tegutsenud ja Rahvuskonvendi loodud kohus, mis tegeles poliitiliste süütegudega. Tribunali tegevuse kõrghetk oli Suure Terrori ajal aastatel 1793–1794. See koosnes viiest kohtumikust, prokurörist ja kahest abiprokurörist, kes kõik nimetati ametisse Rahvuskonvendi otsusega. Samuti kuulus tribunali juurde 12-liikmeline vandekohus, mille liikmeid valiti aga vaid poliitiliselt usaldusväärsete isikute seast. 1793. aasta märtsist kuni augustini juhtis tribunali Jacques-Bernard-Marie Montané, tema järel Martial Joseph Armand Herman. Prokurörina töötas Antoine Quentin Fouquier-Tinville. Teiste hulgas osalesid tribunali töös ka kohtunikuna Marie Joseph Emmanuel Lanne, vandekohtunikena kunstnikud Claude-Louis Châtelet ja Jean-Louis Prieur, samuti Joachim Vilate, Léopold Renaudin, Pierre-Nicolas-Louis Leroy ja Pierre-François Girard. Tribunali otsuseid polnud võimalik edasi kaevata ja see tegeles kontrrevolutsiooniliste süüdistustega, omades seejuures jurisdiktsiooni üle Prantsusmaa.  Revolutsiooniline Tribunal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Nakagini kapseltorn

Nakagini kapseltorn (jaapani keeles 中銀カプセルタワー Nakagin Kapuseru Tawā) on arhitekt Kisho Kurokawa projekteeritud mitmeotstarbeline elamu- ja kontorihoone, mis asub Shimbashis Tokyos Jaapanis. See oli maailmas esimene näide moodularhitektuurist, mis kajastab Jaapani metabolismi. Tööd valmisid 1972. aastal, hoone pandi kokku 30 päevaga. 2012. aasta oktoobri seisuga oli 140 kapslist 30 korterina kasutusel, ülejäänuid kasutati ladustamiseks või hüljati. Hoone koosneb omavahel ühendatud betoontornidest. Ühel tornil on 11 korrust ja teisel tornil 13 korrust, milles on kokku 140 tehases valmistatud moodulit ehk kapslit. Iga moodul on 2,5 m lai ja 4 m pikk, toa otsas on 1,3-meetrise diameetriga ümmargune aken. Suuremate ruumide loomiseks saab kapsleid omavahel ühendada ja kombineerida. Olgugi et kapsleid toodeti masstoodanguna, pole ühtegi algset kapslit asendatud. Enne ehitusplatsile saatmist paigaldati kapslitesse sisustus ja sanitaartehnilised lahendused. Kapslid on keevitatud terasest, mis on kaetud kuumtsingi ning roostetõrjega ja viimistleti pärast töötlemist läikiva pihustiga Kenitex. Keldrist teise korruseni kasutati tavalist betooni, ülejäänud korrustel on kasutatud kergbetooni. Kapsleid saab eraldi eemaldada või asendada, kuid see on väga kallis. 2006. aastal, kui kaaluti lammutamist, eeldati, et ühe kapsli renoveerimine nõuaks umbes 6,2 miljonit jeeni. 80% kapselkorterite omanikest pidi lammutamise heaks kiitma, see saavutati 15. aprillil 2007. Enamik kapsliomanikest hääletasid hoone lammutamise poolt, olles mures viletsate tingimuste, kitsaste olude ja asbesti tervist kahjustava mõju pärast. Asenduseks pakuti uuema ja modernsema torni ehitamist. Kujunduse säilitamiseks tegi arhitekt Kisho Kurokawa ettepaneku demonteerida olemasolevad kapslid ja asendada need uuendatud kapslitega. Plaani toetasid ka suuremad Jaapani arhitektuuriühingud, kuid elanikud olid mures hoone maavärinakindluse ja kinnisvara ebaefektiivse kasutamise pärast. Kisho Kurokawa suri 2007. aastal ja uut renoveerimise arendajat pole veel leitud. 2014. aastal teatas kapsliomanik ja projekti "Save Nakagin Tower" algataja, et projektiga üritati koguda annetusi, et säilitada hoone ja kokku osta kõik kapslid. 2016. aastal avaldas fotograaf Noritaka Minami pildiraamatu "1972", mis sisaldas fotosid lagunevast tornist. 1994. aasta arvutimängu "Transport Tycoon" tegevuskoha loomisel on saadud inspiratsiooni Nakagini kapseltornist. Villem Tomiste (20.10.2011). "Baltlaste maakera Jaapanis". Jackie Craven (03.07.2019). "What Is Metabolism in Architecture?". "Renoveerimine". United Kingdom Architecture News (05.10.2014). "SAVE NAKAGIN Capsule Tower Project". Originaali arhiivikoopia seisuga 7.06.2021. Vaadatud 7.06.2021. ""1972"".
Purmsāti

Purmsāti on küla (vidējciems) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas Virga vallas. Küla asub merepinnast 50 meetri kõrgusel. Varem läbis seda Bajorai ja Priekule vaheline raudtee. Külas on raamatukogu ja erivajadustega lastele mõeldud internaatne põhikool. Säilinud on sealse mõisa park ja osad mõisakompleksi hooned. Küla kohta pärinevad esimesed teated aastast 1357, mil see läänistati Rommelite perele. Aastal 1840 avati mõisa juures kool, kus aastail 1940-1961 töötas läti literaat Matīss Vītiņš. Esimese maailmasõja ajal valmis sealne raudtee ja avati Purmsāti raudteepeatus, mis suleti XX sajandi lõpus. Aastani 2021 kuulus küla Priekule piirkonda. Aastal 2005 oli külas 144 elanikku. Aastal 2020 oli elanikke 114, aastal 2021 aga 115. Vietvārdu datubāze T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 126. lk.
Ozoli (Kalēti vald)

Ozoli on küla (vidējciems) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas Kalēti vallas. Küla asub merepinnast 36 meetri kõrgusel. Varem läbis seda Bajorai ja Priekule vaheline raudtee. Küla n kujunenud endise Ozoli karjamõisa (Oseln) juurde. Esimese maailmasõja ajal valmis sealne raudtee ja avati Kalēti raudteepeatus, mis suleti XX sajandi lõpus. Aastani 2021 kuulus küla Priekule piirkonda. Aastal 2014 oli külas 117 elanikku. Aastal 2020 oli elanikke 44, aastal 2021 aga 41. Vietvārdu datubāze T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 127. lk.
Metallicity

Metallicity on Eesti rokkansambel, mis alustas tegevust 2019. aastal. Deniss Burashnikov (ehk Bowrush) – laul, produktsioon Jaan Karnouhhov (ehk Murderscream) – elektroonika, produktsioon Artjom Bridun – kitarr Roman Šiškarjov (ehk Romerer) – kitarr Jevgeni Fenko – bass 7. augustil 2020 valmis Deniss Burašnikov lavastatud muusikavideo singlile "Gewaltwerk". 26. augustil 2020 järgnes nelja looga "Metallicity" EP. 8. märtsil 2021 ilmus lugu "Cyberfunk", mis käsitleb naiste seksualiseerimist tänapäevases ühiskonnas, eriti sotsiaalmeedias ja reklaamikampaaniates. Kuna teemaks valitud nähtus on rohkem märgatav internetis, siis otsustati lugu luua dark electro stiilis. Loo salvestamisel ei kasutanud ühtegi elavat pilli. Samas on see ansambli lugudest kõige "tantsitavam". Deniss Burašnikov (Asankheya, Metallicity, ex-Emphasis) avaldas 10. novembril oma esimese loo "Unstar" lühialbumist "Wings of Swallows". Loo lindistamisest võttis osa Dmitry Kim (ex-Jinjer), kes salvestas trumme ning tegi ka mix&masteri. 2023. aasta veebruaris ilmus Metallicity singel "Uncarbonized" – lugu sellest, kuidas inimene kaotab ennast ning muutub tasapisi masinaks. Uus eksperiment saundiga. Deniss Burašnikov kutsuti lauljaks progressiivse metali bändi Emphasis minialbumile “Spiral of Time”, mis koosneb kosmoseesteetikast inspireeritud kuuest loost. 2020 – "Metallicity" (EP) 2021 – "Isolated" 2021 – "Cyberfunk" tonu@allstarz.ee (21.03.2021). "Metallicity". Allstarz.ee. Vaadatud 07.06.2021. Muusikaplaneet (07.08.2020). "TUMEDA MUUSIKA AUSTAJATELE: METALLICITY "GEWALTWERK"". Muusikaplaneet. Vaadatud 07.06.2021.
Albert Üksip

Albert Üksip (8. detsember 1886 Narva – 10. august 1966 Tallinn) oli eesti näitleja, botaanik ja tõlkija. Albert Üksip lõpetas Narva linnakooli ning oli aastail 1902–1923 kontoriametnik Narva vabrikutes. Hariduse omandas ta peamiselt iseõppimise teel. Ta oskas ka maalida ja mängis viiulit. Aastal 1905 hakkas ta tegelema näitlemisega, olles hiljem ka näitejuht Narva eesti ja vene amatöörtruppides. Aastatel 1923–1949 oli Üksip Estonia teatri näitleja. Aastatel 1945–1951 oli ta õppejõud Eesti NSV Riiklikus Teatriinstituudis. Aastail 1931–1932 asutas ta Estonia teatri arhiivimuuseumi. Ta kirjutas palju teatriga seotud artikleid. Aastatel 1927–1931 korrastas ta Tallinna Provintsiaalmuuseumis herbaariumikogu (14 500 ühikut), millest sai hiljem Eesti Loodusmuuseumi kogu. Ta oli suurepärane taimetundja, hunditubakate spetsialist. Tema kirjutatud on hunditubakate köited "Eesti NSV flooras" ja "NSV Liidu flooras". 1945 Eesti NSV teeneline kunstnik Eesti Teatriühingu (ETÜ) auliige Eesti Looduseuurijate Seltsi auliige Albert Üksipile on püstitatud Narva Pimeaias mälestuskivi.  Pikemalt artiklis Albert Üksipi – Rudolf Nuude taskukell Üksip, Albert 1975. Mälestused. (Järelsõna: Helvi Einas). Tallinn: Eesti Raamat, 343 lk. 1929. aastast oli abielus näitleja Albina Kausiga. Ons see uudiseks, et ... - Maa Hääl : maarahva ajaleht, nr 36, 26. märts 1934.
Gurk (Kärnten)

Gurk (sloveeni: Krka) on turulinn ja endine piiskopitool Austria Kärnteni liidumaa Sankt Veit an der Glani ringkonnas. Gurk on ümbritsetud alpiniitude ja suurte kõrgete metsadega. See tähistab hõredalt asustatud Gurktali keskkohta. Gurkist allavoolu asub väikelinn Straßburg, mille kindlusest Gurki piiskopid valitsesid. Linnaosad: Pisweg, Gruska, Gurk Gurki nimi ("die Gurgelnde" või "korisev") tuleb samanimeliselt jõelt. Ala asustati u. 2000 aastat tagasi, kuid see saavutas tähtsuse alles pärast seda, kui Baieri liidendas Kärnteni. Pärast abikaasa ja poegade surma asutas Püha Hemma von Gurk praeguse Gurki turuplatsile usumaja. Kuid Gurki klooster ei kestnud kaua: selle asukohta kasutas Salzburgi peapiiskop, kelle tool oli Kärnteni põhjaosas, 1072. aastal äsjaasutatud Gurki piiskopkonna toomkiriku ja piiskopipalee jaoks. Gurk oli piiskopitool 1787. aastani; selle residents on nüüd Klagenfurdis. 25. juunil 1988 külastas toomkirikut paavst Johannes Paulus II ja palvetas krüptis Püha Hemma haual. Paavsti esimene visiit Kärnteni ajaloos oli suur meediasündmus ja tõi tuhandeid inimesi vabaõhumissale toomkiriku ette. Gurk nimetati Euroopa Nõukogu poolt 1998. aastal "Euroopa omavalitsuseks". Gurki toomkirik Püha Hemma von Gurk Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Guttaring

Guttaring (sloveeni Kotarče) on linn Austria Kärnteni liidumaa Sankt Veit an der Glani ringkonnas. Guttaring asub Krappfeldi ja Görtschitztali vahel ning seda läbib Silberbach. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
Hüttenberg (Kärnten)

Hüttenberg (sloveeni: Železni hrib) on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Sankt Veit an der Glani ringkonnas. Omavalitsus hõlmab Görtschitzi oru Seetali Alpide lõunajalamil. Põhjas külgneb see Steiermargi liidumaaga. Heinrich Harrer (1912 –2006) – Hüttenbergis sündinud geograaf, sportlane ja kirjanik; seal asub ka tema muuseum. Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 10.03.2019. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019.
MacOS Monterey

macOS Monterey (versioon 12) on operatsioonisüsteemi macOS 18. väljalase, mis ilmus 25. oktoober 2021. macOS Monterey on macOS Big Sur järglane. Toetatud Macintoshi arvutid: iMac (2015 ja uuem) MacBook (2016 ja uuem) MacBook Pro (2015 ja uuem) MacBook Air (2015 ja uuem) Mac Mini (Hiline 2014 ja uuem) Mac Pro (Hiline 2013 ja uuem) iMac Pro (2017 ja uuem)
Edgar Tiits

Edgar Tiits (30. juuni 1923 Paide – 3. jaanuar 1990 Tartu) oli Eesti veemotosportlane. Ta õppis aastatel 1930–1938 Paide Linna Algkoolis ja aastatel 1930–1938 Paide Tööstuskeskkoolis metallitöötlust. Töötas alates 1940. aastast lukksepa ja treialina Tallinnas ja Paides, alates 1949. aastast Tartus. Oli 1950. aastatel Eesti veemotospordile üks alusepanijaid Tartus. Ta on harrastanud tollase Eesti NSV erinevaid paadiklasse. Võistles aastatel 1955–1966, võitis 1957. aastal esimestel Eesti NSV esivõistlustel sisemootoriga kaatrite võistlusklassis E-3 (kaassõitja Ulrich Andresen) esikoha. Tuli veel võistlusklassis KA Eesti NSV meistriks ning sai ühe hõbemedali. Tuli 1958. aastal esimese eestlasena NSV Liidu meistriks (võistlusklass KA). See uudis jõudis isegi tollasest NSV Liidust väljapoole. "Edgar Tiits". // Veemoto Eestis 1954 – 2003. Koostanud Vahur Joala. Varrak. Tallinn 2003. Lk 15 *"Spordi lühiuudiseid N. Eestist". Stockholms-Tidningen Eestlastele nr 206, 5. september 1958. Lk 7 "Edgar Tiits". // Veemoto Eestis 1954 – 2003. Koostanud Vahur Joala. Varrak. Tallinn 2003. Lk 15 Edgar Tiitsu sporditulemused. Vaadatud 8. juunil 2021 Haud Tartu Maarja kalmistul
Kaimu Keerak

Kaimu Keerak (7. september 1944 Kuremaa vald, Tartumaa – 23. märts 1993 Tartu) oli Eesti sambomaadleja ja judoka ning treener. Ta lõpetas 1963. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Judotreeninguid alustas ta 1967. aastal Andres Lutsari juhendamisel. Võitis aastatel 1968–1986 Eesti NSV meistrivõistlustel sambos 6 kuld-, 1 hõbe- ja 1 pronksmedali ning aastatel 1973–1982 judos 3 kuld-, 3 hõbe- ja 4 pronksmedalit. Töötas aastatel 1973–1993 Jõu ja Kalevi judotreenerina. 1974 NSV Liidu meistersportlane sambos 1975 NSV Liidu meistersportlane judos 1993 hakati Tartus korraldama tema mälestusvõistlust Biograafia ESBL-is Kaimu Keeraku sporditulemused judos. Vaadatud 8. juunil 2021 Haud Tartu Aleksander Nevski kalmistul
Aglutinatsioon

Aglutinatsioon on sõnavormide moodustumisviis morfeemide liitmise teel, näiteks tüvedele liiteid lisades. Aglutinatsiooni puhul liidetakse sõnavorm morfeemidest kokku nii, et eri morfeemid ei mõjuta üksteise välist kuju ning sõnavorm jaguneb selget tähendust kandvateks osadeks. Näiteks eesti keele sõnavorm elan koosneb selgesti eristatavatest osadest: tüvi ela, mis kannab sõna leksikaalset tähendust, ja tunnus -n, mis kannab ainsuse 1. pöörde tähendust. Aglutinatiivne keel Fleksioon
Scott Mayfield

Scott Mayfield (sündinud 14. oktoobril 1992 Saint Louises Missouri osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis New York Islanders. Aastatel 2009–2011 mängis ta United States Hockey League'i klubis Youngstown Phantoms ja 2011–2013 Denveri Ülikooli jäähokimeeskonnas. 2011. aastal valis Islanders ta NHL-i draft '​is 34. valikuna. 2013. aasta aprillis sõlmis ta Islandersiga kolmeaastase lepingu. Hooaja 2012–13 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is Islandersi noorteklubis Bridgeport Sound Tigers. NHL-is tegi Mayfield debüüdi 6. aprillil 2014 mängus Columbus Blue Jacketsi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is 9. aprillil 2016 mängus Buffalo Sabresi vastu. Pärast mitut hooaega, kus ta sai enam mänguaega Sound Tigersi meeskonnas, kindlustas Mayfield hooajal 2017–18 koha Islandersi põhikoosseisus. 2018. aasta jaanuaris pikendas ta Islandersiga lepingut viie aasta võrra. Scott Mayfield NHL.com lehel Scott Mayfield hockeydb.com lehel
Adam Pelech

Adam Pelech (sündinud 16. augustil 1994 Torontos) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis New York Islanders. Aastatel 2010–2014 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Erie Otters. 2012. aastal valis Islanders ta NHL-i draft '​is 65. valikuna. 2014. aasta märtsis sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. Aastatel 2014–2016 mängis ta põhiliselt American Hockey League'is Islandersi noorteklubis Bridgeport Sound Tigers. NHL-is debüteeris ta 13. novembril 2015 mängus Anaheim Ducksi vastu. Islandersi põhikoosseisus kindlustas ta koha hooajal 2016–17. 2017. aasta juulis pikendas ta klubiga lepingut nelja aasta võrra. Tema vanem vend Matt Pelech on samuti NHL-is mänginud. Adam Pelech NHL.com lehel Adam Pelech hockeydb.com lehel
Anthony Beauvillier

Anthony Beauvillier (sündinud 8. juunil 1997 Sorel-Tracys, Québecis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis Vancouver Canucks. Aastatel 2013–2016 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Shawinigan Cataractes. 2015. aastal valis New York Islanders ta NHL-i draft '​is 28. valikuna. 2015. aasta oktoobris sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta 13. oktoobril 2016 hooaja avamängus. Esimese värava lõi Beauvilliler NHL-is sama aasta 18. oktoobril mängus San Jose Sharksi vastu. Koha debüüthooajal kindlus ta koha Islandersi põhikoosseisus. Hooajal 2016–17 lõi ta NHL-is üheksa väravat ja andis 15 väravasöötu. Järgmisel hooajal lõi ta NHL-is 21 väravat. 15. novembril 2018 tegi ta mängus New York Rangersi vastu oma esimese kübaratriki NHL-is. 2019. aasta augustis pikendas ta Islandersiga lepingut kahe aasta võrra. Hooajal 2019–20 jõudis ta Islandersiga Idakonverentsi finaali, kus kaotati hilisemale Stanley karika võitjale Tampa Bay Lightningile. Hooaja 2019–20 väljalangemismängudes lõi Beauvilliler kokku üheksa väravat, millega oli Brock Nelsoni kõrval klubi suurim väravakütt. Islandersis jäi Beauvillier resultatiivseimaks põhihooajaks 2019/20, mil ta lõi 18 väravat ja andis 21 väravasöötu. 2023. aasta jaanuaris kaubeldi Beauvilliler koos Aatu Räty ja ühe tulevase draft '​i valikuga Bo Horvati vastu Islandersist Vancouver Canucksi. Beauvilliler kuulus Kanada jäähokikoondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel. Gulitti, Tom (31. jaanuar 2023). "Horvat traded to Islanders by Canucks". National Hockey League. Vaadatud 14. veebruaril 2023. Anthony Beauvillier NHL.com lehel Anthony Beauvillier hockeydb.com lehel
Valdu Suurkask

Valdu Suurkask (3. veebruar 1939 Tallinn – 2. jaanuar 2024) oli eesti ehitusinsener, tehnikateadane, endine korvpallur ja korvpallikohtunik. Valdu Suurkask lõpetas 1957. aastal Tallinna 2. keskkooli. Tema pikkus on 192 cm. Suurkask on treeninud Heino Kruusi, Joann Lõssovi, Heino Krevaldi, Jaroslav Dudkini ja Ilmar Kullami juhendamisel. Valdu Suurkask on mänginud noortekoondises, aastatel 1959–1968 Eesti NSV korvpallikoondises ning 1957–1958 ja 1962–1968 NSV Liidu meistrivõistlustel Tartu Kalevi (Eesti NSV esindusmeeskond) koosseisus. NSV Liidu rahvaste spartakiaadil 1967. aastal sai ta Eesti NSV meeskonnaga hõbemedali, 1964. aastal oli NSV Liidu üliõpilasmeister. Suurkask tuli Eesti NSV meistriks seitsmel korral (TPI meeskond ja Tallinna Kalev), lisaks võitis ta seitsmel korral hõbe– ja pronksmedaleid. Ta on osalenud Eesti meeskonnaga veteranide maailmamängudel. Meistersportlaseks sai Valdu Suurkask 1960, aumeistersportlaseks 1967. Korvpallikohtuniku tegevust alustas Suurkask 1968. aastal, kohtuniku kategooriad - 1970 vabariiklik, 1973 üleliiduline, 1975 rahvusvaheline kategooria (FIBA litsents). Ta on tegutsenud kohtunikuna (1991. aastani) maailmameistrivõistlustel, Euroopa meistrivõistlustel ja Euroopa karikavõistlustel, samuti 1980. aasta suveolümpiamängudel ning tippturniiridel. 1991. aastast oli Valdu Suurkask FIBA komissar, aastast 1997 FIBA tehnilise komisjoni liige ning 1999. aastal valiti ta FIBA maailma tehnilise komisjoni presidendiks. Komissarina on töötanud mitmetel Euroopa meistrivõistlustel ning suveolümpiamängudel. Valdu Suurkask sai FIBA aukohtunikuks 2011. aastal. Eestis oli Suurkask Eesti kohtunikekogu juhatuse esimees, ta on olnud tegev Korvpalliföderatsiooni/Korvpalliliidu juhatuses ja Korvpalliliidu asepresidendina ning kuulunud Kalevi korvpallisektsiooni juhatusse. Ta on autor kohtuniku tegevust käsitlevale õppefilmile ning avaldanud ajakirjanduses kirjutisi korvpalliteemadel. Valdu Suurkask on 2009. aastast Eesti Vabariigi spordipreemia laureaat, talle määrati elutööpreemia – pikaajalise ja tulemusliku tegevuse eest korvpalli arendamisel. 2010. aastal valiti ta Eesti korvpalli kuulsuste halli. Suurkask lõpetas 1962. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna. Ta oli 1966. aastast TPI õppejõud, sai tehnikakandidaadi kraadi sai 1970. aastal ning oli 1976. aastast sama kõrgkooli sanitaartehnika kateedri dotsent. Ta tegutses 1970. aastatel Järvevana probleemlabori juhatajana. 2000. aastatel töötas Valdu Suurkask Tallinna Tehnikaülikoolis Ehitusteaduskonna Keskkonnatehnika Instituudis Veetehnika õppetooli dotsendi ja lektorina, ta on emeriitdotsent. Ta on avaldanud publikatsioone hoonete veevärgi ning kanalisatsiooni, korrosioonitõrje jm. teemadel. Valdu Suurkask, ESBL Spordipreemia Valdu Suurkask, Eesti Teadusinfosüsteem "Eesti korvpall" Portreed. Vello Lään, Märt Ibrus. Kirjastaja: Eesti Korvpalliliit 2006. Multitalent Valdu Suurkask, Eesti Korvpalliliidu koduleht Eesti filmi andmebaas Valdu Suurkask andis lahkumisetenduse NBA staaridega, Õhtuleht 23. august 2008 Valdu Suurkask Korvpalli Meistriliigas
Vo'

Vo‘ (tuntud ka kui Vo' Euganeo ja Vò) on omavalitsusüksus (comune) Itaalias Veneto maakonnas Padova provintsis. 19 meetri kõrgusel merepinnast asuva Vo‘ asustustihedus on keskmiselt 161 inimest ruutkilomeetri kohta. Vo‘ piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Agugliaro (VI), Albettone (VI), Cinto Euganeo, Galzignano Terme, Lozzo Atestino, Rovolon, Teolo. Teadaolevalt suri 21. veebruaril 2020 Vo‘s üks esimestest koroonasse nakatunutest väljaspool Aasiat. https://demo.istat.it/?l=it Vivi Vitalone (29.04.2021). "Once a Covid hotspot, Italian village now intrigues researchers with 'super-immune' cases | Covid "super-immune" people seem to be in a high concentration in Vo'. Researchers want to know why" (inglise). NBC News. Vaadatud 8.06.2021. Colleen Barry (19.02.2021). "'Alone': How Italian town with 1st known virus death fared" (inglise). Taiwan News. Vaadatud 8.06.2021.  Vo' – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Vivi Vitalone, Once a Covid hotspot, Italian village now intrigues researchers with 'super-immune' cases | Covid "super-immune" people seem to be in a high concentration in Vo'. Researchers want to know why, NBC News, 29. aprill 2021 Gli anticorpi al Covid-19 resistono almeno dieci mesi, tvsvizzera.it, 31. märts 2021