laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Wolmar Wrangel

Lindebergi vabahärra Wolmar Wrangel (1641 – 27. detsember 1675 Saksamaal Ruhri ääres) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane. Wrangellide suguvõsast pärinev Wolmar Wrangel sündis Rootsi feldmarssali Herman Wrangeli (1587–1643) ja tema teise abikaasa, Nassau-Siegeni krahvitari Amalia Magdalena (1613–1669) neljanda lapsena. Tema poolvend oli Rootsi feldmarssal Carl Gustaf Wrangel (1613–1676). 1654. aastal sai ta oma isa teenete eest vabahärratiitli. Karl X Gustavi Taani sõjas osales ta juba rittmeistri auastmes. 1665. aastal oli ta ratsaväerügemendi ülem ning osales selle koosseisus Bremeni sõjas. 1667. aastal sai ta kindralmajoriks ning oli Upplandi ratsanike (Uppland ryttare) ülem. 1674. aastal ülendati ta kindralleitnandiks ning osales koos vennaga, kes oli 1664. aastast riigimarssal, sõjas Brandenburgi vastu. Selles sõjas oli ta oma riigimarssalist venna ning feldmarssal Conrad Mardefelti (suri 1688) järel käsuliinis kolmas mees. Ning kuna nii vanem Wrangel kui Mardefelt olid haiguse tõttu võimetud juhtima, langes tegelik vägede juhtimine Wolmar Wrangeli õlule. Ta juhatas Rootsi vägesid ka Fehrbellini lahingus 1675. aastal, kus Rootsi väed said kaotuse osaliseks. Wolmar Wrangel langes selle kaotuse tõttu oma poolvenna kriitika alla. Ta päris oma isalt Põltsamaa mõisa koos Lustivere ja Jermaferi mõisaga (võimalik, et Imavere) ning kuna Wolmar Wrangelil meessoost pärijaid ei olnud läks tema surma järel mõis tema lesele viimase eluajaks, misjärel see riigistati. Wolmar Wrangel suri detsembris 1675 sõjaväelaagris Ruhri ääres nakkushaigusesse ja on maetud Stockholmi Riddarholmeni kiriku Vasaborgi hauakabelisse. Wolmar Wrangel abiellus Vasaborgi krahvitari Kristinaga (1644–1709), kes oli Gustav II Adolfi (1594–1632) vallaspoja, Vasaborgi krahvi Gustaf Gustafsoni (1616–1653) ja Wied-Runkeli krahvitari Anna Sophia (1616–1694) tütar. Abielust sündisid: poeg, suri noorelt Amalia Sophia, suri lapsena Polydora Aurora (suri 1708), oli abielus Kaunase marssali, vürst Bogusław Ogińskiga (1669–1730) Maria Ivo Asmus, Heiko Droste, Jens E. Olesen "Gemeinsame Bekannte: Schweden und Deutschland in der Frühen Neuzeit". IT Verlag, Münster 2003, lk. 200 Sissekanne Nordisk Familjebokis Leonhard von Stryk, "Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil, Der ehstnische District...". C. Mathiesen, Tartu 1877, lk 379–381 Martin Olsson "Riddarholmskyrkan: vägledning för besökande". Stockholm 1930, lk 29–30 "Vasade sugupuu". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. veebruar 2021. Vaadatud 1. novembril 2012. Gabriel Anrep "Svenska adelns ättar-taflor. Utgifna af Gabriel Anrep. Fjerde Afdelningen (Skytte af Duderhoff – Östner, jemte Tillägg, Rättelser och Slutord)". P. A. NORSTEDT & SÖNER, Stockholm 1864, lk 643
Donald Winnicott

Donald Woods Winnicott (7. aprill 1896 Plymouth – 28. jaanuar 1971 London) oli Inglise pediaater ja psühhoanalüütik, kelle kõige mõjusamad tööd käsitlesid objektisuhete teooriat. Kõige enam tuntakse teda oma tõelise ja vale-mina käsitluste poolest. Olulise mõistena võttis Winnicott kasutusele mõiste "siirdeobjekt". On kirjutanud raamatuid, sealhulgas "Mängimine ja reaalsus", ja üle 200 teadustöö.
Jaagup Alaots

Jaagup Alaots (27. juuli 1940 Tartu – 15. oktoober 2012) oli eesti loomaarstiteadlane. Ta lõpetas 1958. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1965. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaariateaduskonna. Aastal 1976 kaitses ta teemal "Tibude lümfoidkoe varajased histoloogilised muutused tervetel ja pulloroosihaigetel tibudel" veterinaariakandidaadi väitekirja. Pärast akadeemia lõpetamist teenis ta Nõukogude armee sideväes. Seejärel töötas ta aastatel 1967–1968 peaveterinaararstina Uula sovhoosis (asus praeguses Puhja vallas). Aastal 1968 kutsuti ta teadurina tööle Balti Tsonaalsesse Teadusliku Uurimise Veterinaarlaboratooriumisse, kus ta töötas aastani 1979. Seal valmis ka tema kandidaadiväitekiri. Eesti Põllumajanduse Akadeemias algas tema pedagoogiline tegevus 1972. aastal: õppejõuna patoloogilise histoloogia alal tollases patoloogilise anatoomia, loomatervishoiu ja parasitoloogia kateedris. Septembris 1979 asus ta korralise õppejõuna tööle veterinaariateaduskonna sise- ja nakkushaiguste kateedris; tema vastutada oli kogu epizootoloogia valdkonna õppetöö. Aastal 1987 valiti ta dotsendi ametikohale. Aastal 1996 sai ta epizootoloogia professoriks. Lisaks õppetöökoormusele osales ta veiste leukoosi uurimisgrupi töös. Lisaks täitis ta ka administratiivseid kohustusi, olles aastatel 1982–1994 veterinaariateaduskonna teadusprodekaaniks ja aastatel 1996–2000 loomaarstiteaduskonna nakkushaiguste instituudi juhataja, samuti osales ta teaduskonna nõukogu, metoodikakomisjoni ja teiste otsustuskogude töös. Ta õpetas üle 25 aasta (1979–2006) loomaarstiüliõpilastele epizootoloogiat ja loomade ning lindude nakkushaigusi. Selle kõrvalt leidis ta aega emakeelse õppekirjanduse koostamiseks. In memoriam Jaagup Alaots (27.07.1940-15.10.2012) Alaots, Jaagup (EE) Haud Tartu Maarja kalmistul
Koostise püsivuse seadus

Koostise püsivuse seadus (ka Prousti seadus) on oluline keemiaseadus. See väidab, et iga puhas aine sisaldab alati neidsamu keemilisi elemente kindlas kaalulises proportsioonis. Teiste sõnadega: elementide massivahekord keemilises ühendis ei sõltu selle ühendi saamisviisist. Näiteks puhta vee mistahes proovis on hapniku sisaldus 8/9 ja vesiniku sisaldus 1/9 vee massist. Koostise püsivuse seadusele panid aluse prantsuse keemiku Joseph Prousti tööd aastatel 1798 kuni 1804. Esineb ka mõningaid mitte-stöhhiomeetrilisi ühendeid (bertolliidid), mille puhul koostise püsivuse seadus ei kehti. Näiteks raud(II)oksiid kirjutatakse tavaliselt FeO, ehkki selles raua sisaldus on 0,83 kuni 0,95 aatomit iga hapniku aatomi kohta (Fe0,95O). Keemiaseadus Stöhhiomeetria
Inimene kadus

"Inimene kadus" on Urmas E. Liivi 2000. aastal valminud dokumentaalfilm, mis räägib olukorrast, kuhu satuvad inimesed, kelle lähedane jääb teadmata kadunuks. Igal aastal jääb Eestis kümneid inimesi kadunuks. Film räägib, mida tunnevad inimesed, kelle lähedane kaob jäljetult. Filmi keskmes on kolm sündmust: neljalapselise Eljo salapärane kadumine, vene rahvusest noormehe Jura otsingud ning kadunuks jäänud ja tavatut meediahuvi tekitanud Heidi lugu. "Inimene kadus" Eesti Filmi Sihtasutuse kodulehel
Põltsamaa staarostkond

Põltsamaa staarostkond (poola keeles Starostwo Oberpahlen) oli Tartu vojevoodkonda kuuluv haldusüksus Poola-Leedu võimu aegsel Liivimaal, Liivimaa hertsogkonnas keskusega Põltsamaal Põltsamaa ordulinnuses. Põltsamaa staarostkond hõlmas Põltsamaa, Pilistvere, Kolga-Jaani ja osalt Suure-Jaani alasid ning Pajusi, Adavere, Lustivere, Võisiku, Kõo, Kabala, Nõmme ja teisi mõisaid. 1599. aasta poola revisjoni andmetel oli staarostkonnas 6 vakust või vardjaskonda, mida revisjonis nimetati vastava vardja resp. vakukupja nimega: Mikolase (Umbusi) vardjaskonnas Neanurme, Umbusi, Kaliküla, „Voiakus“ (kalurite küla), „Wirower“, Kabla, „Kalneth“ (Kalmeti), Annikvere, Võhma, Väike-Kamari ja Suur-Kamari; Miku (Lullistvere) vardjaskonnas „Suruswer“ (Sulustvere), Tõrenurme, Pauastvere, „Ateswer“, „Arakiila“, Väike-Pudivere, Kaavere, Ojaküla, Kaave, Aidu, Vägari, Kõpu, Kose, Kurista, Siimusti, Aruküla; Denise (Loopre) vardjaskonnas „Loopra", Kalana, Suur- ja Väike-Lahavere, „Kawrowir“ (Kauri?), Tapiku, Tamsi, Toivere, Arisvere, Kõrkküla, Umvälja, Suur- ja Väike-Luige, „Rasma“ (Raasna?), Pajusi, „Malestwer“, Mõrtsi, „Noyzama“ (Mõisamaa?), Nurga; Tytt’i vardjaskonnas Adavere, Mõhküla, Paduvere, Vitsjärve, Viruvere, Räsna, Väike- ja Suur-Puiatu, „Võrevere“, Järavere, Kikevere, Varivere, Jalametsa, Laimetsa, Tamme, Suureküla, Lõimetsa, Pällastvere ja Kurla; Symoni (Kahala) vardjaskonbas Kabala, Arusaare, Võhma, Kahala, „Lubina“, Suur- ja Väike-Villevere, „Koygra“, „Vaki“, Ollepa (Olleva), Pibari, „Mussa Sara", Laeva, Kunila, „Mega“, Arkma, Vahamulla, Sagevere, „Rasla“ (Rõsla?), Koksvere, Soomevere ja Paaksima; Neweli (Järveotsa) vardjaskonnas „Sussiper“, „Sara“, Võisiku, Mamaver (Nõmavere?), Paenasti („Paius“), Järtsaare, Soosaare, Vissuvere, Pahavere, Odiste, Lalsi, Lätkalu, Leie, Kaavere, Vaibla ühes Jõesuuga ja kaluriküla „Opovaldt" 1599 Ruskowski Hendrik Sepp, Viljandimaa ajalugu XVII sajandist, Eesti Kirjanduse Selts, Tartu 1939, lk 272 Marten Seppel, Põltsamaa talupoegade kaebused ja Liivimaa esimene reglement talupoegade kaitseks 1684. aastast, TUNA 1/2022, lk 39–50 Viljandimaa: maadeteaduslik, majanduslik ja ajalooline kirjeldus. VII, Üldosa, Eesti Kirjanduse Seltsi kodu-uurimise toimkonna väljaanne; nr. 12, 1939, lk 265-264 Vilja Roots, Rutt Tänav "Põltsamaa". Maalehe Raamat, Tallinn 2002, lk. 27
Laiuse staarostkond

Laiuse staarostkond (poola keeles Starostwo Lais) oli Tartu vojevoodkonda kuuluv haldusüksus Poola-Leedu võimu aegsel Liivimaal, Liivimaa hertsogkonnas keskusega Laiuse linnuses. Staarostkond lakkas tegelikult eksisteerimast 1622. aastal, mil Rootsi väed vallutasid Laiuse linnuse, nimeliselt aga säilis Laiuse staarosti (starosta laiuski) ametikoht edaspidigi. kuni 1600 Andrzej Orzechowski (surnud 1600), Otto Denhoff (ca 1554–1609) 1611–1645 (alates 1622 nimeliselt) Kasper Denhoff 1645–1654 (nimeliselt) Zygmunt Denhoff Riina Mägi "Laiusel taasavati Poola ajale pühendatud infotahvel"[alaline kõdulink]. Vooremaa, 13. mai 2008 Enn Tarvel, Estica vanade aktide arhiivis Varssavis, Eesti NSV Teaduste Akadeemia toimetised IX köide. Ühiskonnateaduste seeria 1960 nr 3, lk 302 Stanisław Cynarski, Antoni Gąsiorowski, Alicja Falniowska-Gradowska, "Urzędnicy województwa krakowskiego XVI-XVIII wieku". Biblioteka Kórnicka, Kraków 1990
Erkenbert I

Erkenbert I (umbes 1090 – 1. august 1163/1169 või enne 1143) oli ministeriaal ja Weida foogt 12. sajandil. Talle kuulus läänivaldus Volkenroda kloostri lähedal. Teda on mainitud 1122. aastal Eversteini krahvi Adalberti saatjaskonnas Plaueni kiriku pühitsemisel. Ta oli abielus Gleissbergi pärijanna Jordanaga ja neil oli kolm poega: Erkenbert II, Weida foogt Heinrich I (surnud 1193) Otto Osterodest (surnud 1165/1171) Ta on maetud St. Veiti kirikusse Wünschendorfis.
Käsuprotsessor

Käsuprotsessor ehk käsutöötlusprogramm ehk operatsioonisüsteemi kest (shell) ehk operatsioonisüsteemi kasutajaliides on operatsioonisüsteemi välimine kiht, mis korraldab kasutaja ja süsteemi tuuma vahelist andmevahetust. Kasutajaliidesed võivad olla tekstipõhised, näiteks käsureaga (inglise k. Command-Line Interface – CLI) ja menüüdega käsuinterpretaatorid või graafilised (inglise k. Graphical User Interface – GUI), näiteks arvutihiirega juhitav töölauakeskkond. Kasutajaliides Käsuinterpretaator Graafiline kasutajaliides
Andrease rist

Andrease rist on kaldrist ehk saltiir. Risti nimetus on tulnud sellest, et legendi järgi suri püha Andreas sellisel ristil märtrisurma. Andrease risti kasutatakse paljudel lippudel. Nendest tuntuimad on Šotimaa lipp ja Venemaa merelipp, kuid see rist on ka näiteks Jamaica, Nova Scotia, Arhangelski oblasti, Rio de Janeiro, Fortaleza, Tallahassee ja Tenerife lipul. X Saltiir Püha Patricku rist Püha Albani rist Burgundia rist
Tervitusi Nõukogude Eestist!

"Tervitusi Nõukogude Eestist!" on Urmas E. Liivi 2007. aastal esilinastunud dokumentaalfilm Nõukogude Eesti "kuldajast" ehk 1970. aastatest ja 1980. aastate algusest.
Theódoros Angelópoulos

Theódoros Angelópoulos (27. aprill 1935 Ateena – 24. jaanuar 2012 Pireus) oli kreeka režissöör ja filmiprodutsent. Angelópoulos õppis Ateena Riiklikus ja Kapodistria Ülikoolis. Pärast sõjaväeteenistuse läbimist õppis ta Pariisis Sorbonne'i ülikoolis, kuid langes sealt välja ja jätkas õpinguid Pariisis Kõrgemas Kinematograafiainstituudis. Selle lõpetamise järel naasis ta Kreekasse. Esialgu töötas ta ajakirjaniku ja filmikriitikuna. Pärast kolonelide diktatuuri kehtestamist 1967 suleti väljaanne, kus ta töötas, ja ta hakkas ise filme tegema. Esimene lühifilm valmis 1968. 1970. aastatel hakkas ta tegema täispikki filme elust kaasaja Kreekas. Kiiresti kujundas ta välja omapärase stiili, mida iseloomustavad sündmustiku aeglane areng, mitmetitõlgendatav narratiiv ja pikad kaadrid. Näiteks film "Rändnäitlejad" on neli tundi pikk, aga selles on kõigest 80 kaadrit. Tema film "Odüsseuse pilk" kuulub ajakirja Time läbi aegade 100 parima filmi hulka. 1998. aastal pälvis Angelópoulos Kuldse Palmioksa filmiga "Igavik ja üks päev". Angelópoulose filme ei ole kunagi saatnud suur kassaedu. Angelópoulos abiellus 1980. aastal Phoebe Economopoulouga. Abielu kestis mehe surmani ning sellest sündis kolm tütart: Anna, Katerina ja Eleni. Angelópoulos suri oma viimase filmi "Teine meri" võtete ajal. Ta ületas Pireuse edelapoolses eeslinnas Drapetsunas elava liiklusega tänavat, kui talle sõitis mootorrattaga otsa politseinik, kes ei olnud parajasti tööl. Režissöör toimetati haiglasse, kus ta mõne tunni pärast suri. Enne surma sai ta veel südamerabanduse.[viide?] Kuldne Palmioks (1977, 1984, 1991, 1995, 1998) Kuldlõvi (1986) Euroopa filmiauhind (1989; filmi "Maastik udus" eest) PÖFFi elutööpreemia (postuumselt 2012) Lõhmus, Jaak. Palmioks puhtale filmikunstile. Eesti Päevaleht, 25. mai 1998. John Mount. Igavik ja päev.
Tiina Rekand

Tiina Rekand (sündinud 22. novembril 1960 Tartus) on eesti arstiteadlane ja neuroloog. Tiina Rekand on inseneri tütar ja Ilmar August Sule abikaasa. Lõpetas 1979 Tartu 5. Keskkooli, 1985 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, 1986 internatuuri Tartu Kliinilises Haiglas. Dr. med. (2003, Bergeni Ülikool, Norra), väitekiri "Poliomyelitis: molecular studies of neurovirulent poliovirus and late consequences of the disease". Kuni 1990 Järva Maakonna Haigla neuroloog. Balti stipendium ja teaduslik assistent Tromsø Ülikooli neurofüsioloogia laboris, 1993–1994 intern Harstadi haiglas ja Sandnessjøeni perearstikeskuses Norras. 1994–2003 Bergeni Ülikooli Haukelandi Haiglas neuroloogia resident ja doktorant. Aastast 2003 neuroloogia ülemarst samas.Alates 2017 aastast Göteborgi Ülikooli professor. Seljaajutraumade rehabiliteerimise alaosakonna juht. Norra Viroloogide Seltsi juhatuse liige (2002–2005), Norra Migreeniseltsi juhatuse liige (2007). Norra neuroliteraarse klubi liige. Uurinud 50 aasta vanuse poliomüeliidiviiruse RNA-d innovaatilisel meetodil, poliomüeliidi kaugtagajärgi Eestis ja Norras, neurorehabiliteerimist. Artiklite tsükkel traumaatilise seljaajukahjustuse eri aspektide ravist 2012. Avaldanud artikleid spastilisuse diagnostikast, sealhulgas defineerinud "Rekand Disability and Spasticity Scale" (RDSS) ja seljaaju trauma ravist ja rehabiliteerimisest. Üle 90 teadustrükise, sh 7 raamatut. Risk of symptoms related to late effects of poliomyelitis (kaasautor). // Acta Neurol. Scand. 101 (2000) 3 Lifestyle and Late Symptoms after Poliomyelitis. A review (kaasautor E. Farbu). // Trends in Lifestyle and Health Res. Nova Science Publishers (2005) Long term outcome after poliomyelitis in different health and social conditions (kaasautor). // J. Epidemiol. Community Health 57 (2003) 5 Detection of viral sequences in archival spinal cords from fatal cases of poliomyelitis in 1951–52 (kaasautor). // J. Viral. Methods 114 (2003) 1 Absinthe, nervous system and painting. // Int. Rev. Neurobiol., Elsevier, 74, (2006) Post-polio syndrome patients treated with intravenous immunoglobulin: a double-blinde randomized controlled pilot study (kaasautor). // Eur. J. Neurol. 14 (2007) 1. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide EA (2004) 579. Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Kadi Kurema

Kadi Kurema (sündinud 26. märtsil 1963 Pärnus) on eesti graafik ja illustraator. Ta õppis 1984–1990 graafika erialal ERKIs. Alates 1993. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu liige, 1996–1999 oli ta Eesti Vabagraafikute Ühenduse esimees. Ta on oma loomingut esitlenud ligi 30 isikunäitusel. 2017 Põlvepikuraamatu konkurss, III koht („Väike armastuse lugu“, tekst Tia Navi) Päring inforegister.ee andmebaasis[alaline kõdulink] "CV Kadi Kurema kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. september 2013. Vaadatud 1. novembril 2012. Silvia Paluoja, Graafik Kadi Kurema joonistas Murru küla maju, Pärnu Postimees, 14. august 2012 Kadi Kurema koduleht Silja Joon, Pärnu on graafik Kadi Kurema pelgupaik, Pärnu Postimees, 21. märts 2009 Liis Auväärt, Kadi Kurema loetud varandus, Eesti Naine, 31. august 2010
Kalju Valdmann

Kalju Valdmann (24. märts 1959 – 18. jaanuar 2024) oli eesti poliitik. 1974. aastal lõpetas ta Võrusoo põhikooli. Valdmann oli Erakonna Eestimaa Rohelised juhatuse liige 2011–2015. https://www.inforegister.ee/426409-ID
Lootospark

Lootospark on staadion Põlva linnas. Lootospark avati 2004. aasta 7.novembril. Eesti Jalgpalli Liidu, Põlva linna ja jalgpalliklubi Lootos ühisprojektina valmis III põlvkonna kunstmurukattega, valgustus- ja soojendussüsteemiga varustatud ja rahvusvahelistele standarditele vastav jalgpalliväljak. Staadioni tribüün mahutas algselt 150 pealtvaatajat. Staadioni avamise puhul mängisid omavahel EJL vs FC Cosmos (3:0) ja FC Lootos vs FC Flora Tallinn (0:3). 2005. aastal väljastas Eesti Jalgpalli Liit staadionile "B"-litsentsi, mis võimaldas läbi viia Eesti meistrivõistluste Meistri- ja Esiliiga mänge. Staadionil mängis hooajal 2005–06 oma kodumängud Meistriliiga meeskond Tartu JK Merkuur Lootospark on kodustaadioniks jalgpalliklubi "Lootos" naiskonnale, meeskonnale ja noortevõistkondadele.Staadionit kasutab kehalise kasvatuse tundide läbiviimiseks Põlva Kool. 2009 aasta aprillis mängiti Lootospargis Naiste Balti Turniiri A-koondiste mängud: Eesti-Läti 5:0(3:0), Läti-Leedu 1:3(0:1), Eesti-Leedu 1:0 (0:0). 2010 aasta 2–4.juuli mängiti staadionil Naiste Balti Turniiri U17 koondiste mängud: Leedu-Eesti 1:3, Läti-Leedu 1:1, Eesti-Läti 4:1 (0:0). 2022 aasta 26.aprillist – 1.maini mängiti staadionil UEFA U17 arenguturniiri U17 koondiste mängud: Eesti-Fääri saared 7:2(2:0), Kasahstan-Eesti 2:2(2:0) (penaltid 7:8), Eesti-uus-Kaledoonia 5:0 (3:0). Staadion moodustab ühtse kompleksi Põlva Jalgpalliklubi Lootos klubihoonega, kus asuvad staadioni teenindusruumid, koosolekute ruum (80 kohta) ja kohvik. 2019 aastal renoveeriti staadioni kate. Paigaldatud Edelgrass Dimondblade kate vastab FIFA Quality Pro standarditele. http://fclootos.ee/lootospark/ Lootospark Eesti spordiregistris http://jalgpall.ee/ejl/staadionid/204 http://www.kultuurikava.ee/places/staadion-lootospark Lootos 25 võitis sõprusmängus EJLi
Digital Versatile Doom

"Digital Versatile Doom" (ka "Digital Versatile Doom: Live at the Orpheum Theatre XXXVII A.S.") on kontsert-duubelalbum Soome bändilt HIM. "Digital Versatile Doom" sisaldab ka intervjuusid bändiga ja fännivideoid. Kõik lood: Ville Valo, v.a erimärkega lood "Passion's Killing Floor" – 5:14 "Rip Out the (Wings of a Butterfly)" – 3:31 "Buried Alive By Love" – 4:52 "Wicked Game" – 4:28 "The Kiss of Dawn" – 4:35 "Vampire Heart" – 4:25 "Poison Girl" – 5:05 "Dead Lovers' Lane" – 4:17 "Join Me in Death" – 3:30 "It's All Tears (Drown in This Love)" – 4:21 "Sleepwalking Past Hope" – 10:41 "Killing Loneliness" – 4:30 "Soul on Fire" – 4:23 "Your Sweet 666" – 4:03 "Bleed Well" – 4:22 "Right Here in My Arms" – 5:26 vaid iTunesi versioonil "The Funeral of Hearts" – 4:43 "V.D.O. (Venus Doom Outro)" – 4:06 vaid iTunesi versioonil "Intro (Blood Theme)" "Passion's Killing Floor" "Rip Out the (Wings of a Butterfly)" "Buried Alive By Love" "Wicked Game" "The Kiss of Dawn" "Vampire Heart" "Poison Girl" "Dead Lovers' Lane" "Join Me in Death" "It's All Tears (Drown in This Love)" "Sleepwalking Past Hope" (DVD-l täispikkuses) "Killing Loneliness" "Soul On Fire" "Your Sweet 666" "Bleed Well" "Right Here In My Arms" "The Funeral of Hearts" "V.D.O. (Venus Doom Outro)" "Ville Valo Interview" – 44:43 "Fan Videos" "Fan Club Photo Gallery" Ville Hermanni Valo – vokaal Mikko Viljami "Linde" Lindström – juhtkitarr Mikko Henrik Julius "Migé" Paananen – basskitarr Janne Johannes "Emerson Burton" Puurtinen – klahvpillid Mika Kristian "Gas Lipstick" Karppinen – trummid Sissejuhatavat lugu "Blood Theme" on kasutatud teleseriaalis "Dexter".
Gianni Rodari

Gianni Rodari [dž'anni rod'aari] (23. oktoober 1920 Omegna – 14. aprill 1980 Rooma) oli itaalia kirjanik ja ajakirjanik, lasteraamatu "Cipollino seiklused" autor. 1970. aastal sai ta Hans Christian Anderseni lastekirjanduspreemia (ta on ainus Itaalia kirjanik, kes on selle auhinna pälvinud). Rodari sündis Põhja-Itaalias Omegna väikelinnas, mis asub Orta järve ääres. Ta pagarist isa suri 1929. aastal kopsupõletikku ning Giannit ja ta kahte venda kasvatas ema. Pere kolis ema kodukanti Gaviratesse Varese provintsis. 1931–1934 õppis Rodari Seveso katoliiklikus seminaris. Ta huvitus muusikast ning õppis kolm aastat viiulit, samuti avastas enda jaoks filosoofide ja poliitiliste mõtlejate (Nietzsche, Schopenhauer, Lenin, Trotski) teosed. 1937. aastal sai ta õpetajadiplomi ning andis tunde Varese provintsi maakoolides. 1939. aastal õppis ta Milano ülikoolis, ent lahkus sealt pärast mõne eksami sooritamist. Teise maailmasõja ajal oli ta halva tervise tõttu sõjaväeteenistusest vabastatud. Raske rahalise olukorra tõttu kandideeris ta tööle Casa del Fasciosse ning oli sunnitud astuma fašistlikku parteisse. Kui ta oli kaotanud kaks parimat sõpra ning ta vend Cesare oli viidud Saksa koonduslaagrisse, astus Rodari 1. mail 1944 Itaalia Kommunistliku Partei liikmeks ning osales Itaalia vastupanuliikumises. 1945. aastast töötas Rodari ajakirjanikuna, esmalt väljaandes Cinque punte, seejärel Varese kommunistide häälekandjas L'Ordine Nuovo. 1947. aastast töötas ta Milanos ilmuvas kommunistlikus väljaandes L'Unità, kus hakkas hiljem toimetama rubriiki "La domenica dei piccoli" ("Pisikeste pühapäev"). 1950. aastal suundus ta Milanost Rooma, kus ta juhtis Itaalia pioneeride ajakirja Pioniere, 1953. aastast Itaalia Kommunistliku Noorsooühingu ajakirja Avanguardia. Ta tegi kaastööd paljudele väljaannetele ning hoolitses lasterubriikide sisu eest. 1951. aastal ilmusid Rodari esimesed lasteraamatud, "Il Libro delle Filastrocche" ja "Il Romanzo di Cipollino". "Cipollino seiklused" (1951. aasta originaalis "Il romanzo di Cipollino", alates 1959. aasta uustrükist "Le avventure di Cipollino"), tõlkinud Aleksander Kurtna, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1960 (2. trükk Tallinn: Eesti Raamat, 1975; 3. trükk Tallinn: Eesti Raamat, 1983; 4. trükk Tallinn: Tänapäev, 2011) "Telefonilood" (originaalis "Favole al telefono", 1962), tõlkinud Tiina Laats, Tallinn: Eesti Raamat, 1980 "Igal tööl on oma lõhn" (luuletused), tõlkinud Andres Jaaksoo, Tallinn: Eesti Raamat, 1991 "Sinine nool: itaalia jõulujutt lastele" (originaalis "La freccia azzurra", 1964), tõlkinud Tiiu Viirand, Tallinn: Kunst, 1993 Gianni Rodari teemaline veebisait (itaalia keeles)
Hoop

Hoop on perekonnanimi. Edward Hoop (1925–2008), saksa koolitaja, ajaloolane ja kirjanik Hein Hoop (1927–1986), saksa kirjanik ja kunstnik Imbi Hoop (1988), eesti jalgpallur Jaap de Hoop Scheffer (1948 Amsterdam), Hollandi poliitik ja diplomaat Josef Hoop (1895 Eschen  – 1959 Vaduz), Liechtensteini poliitik Martin Hoop (1892–1933), Saksa poliitik (KPD) Wyn Hoop (1936), saksa poplaulja
Kaya Scodelario

Kaya Rose Scodelario-Davis (sünninimi Kaya Rose Humphrey; sündinud 13. märtsil 1992) on Briti näitleja ja modell. Laiemalt tuntuks sai ta telekanali E4 sarjas "Skins", kus mängis Effy Stonemit. 14-aastaselt ja ilma varasema näitlemiskogemuseta sai ta 2007. aastal Effy Stonemi rolli sarjas "Skins". Esimestel hooaegadel oli tal vähe ekraaniaega ja teksti, kuid aastatel 2009–2010 sai ta üheks peategelaseks. Tema tegelaskuju esineb ainsana kõigil neljal hooajal. Scodelario on olnud nomineeritud rolli eest kaks korda TV Quick Awardsi parima naisnäitleja auhinnale (aastatel 2009 ja 2010).  Kaya Scodelario – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Kaya Scodelario andmekogus IMDb (inglise)
Kaôh Kŏngi provints

Kaôh Kŏngi provints on 1. järgu haldusüksus Kambodžas. Asub riigi edelaosas Tai lahe ääres. Piirneb loodes Taiga. Provintsi põhjaosas on osa Krâvanhi mägedest. Provints jaguneb kaheksaks ringkonnaks.