laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Rauno Pehka

Rauno Pehka (sündinud 1. jaanuaril 1969 Keilas) on eesti endine korvpallur, korvpallitreener ja laulja. Aastatel 1991–2004 Eesti korvpallikoondisse kuulunud Pehka tuli klubikorvpallis Nõukogude Liidu, Läti, Belgia ja Eesti meistriks. Pehka õppis aastatel 1976–1984 Tallinna 44. Keskkooli inglise keele eriklassis ja seejärel TSIK-is, mille lõpetas 1987. aastal. Pehka tuli ajateenistuses olles Riia ASK-s mängides (1987–1989) Läti meistriks ja võitis 1988. aastal Läti karika, profikorvpallurina tuli 1994. aastal Riia SWH Broceni meeskonnas Läti meistriks ja võitis karika. Pehka on tulnud aastatel 1992, 1995–1998, 2002 ja 2003 BC Kalevi ja BC Tallinna meeskonnas Eesti meistriks. Ta on mänginud ka Iisraeli klubides Beitar Ramat Gan (1992–1993) ja Maccabi Irony Ramat Gan (1998–1999) ning Belgias Oostende Telinduse meeskonnas (2000–2001), kellega tuli Belgia meistriks ja võitis superkarika. Pehka võistles aastatel 1991–2004 Eesti koondises 134 mängus ning saavutas 1993. aasta Euroopa meistrivõistlustel 6. koha ja 2001. aasta Euroopa meistrivõistlustel 14. koha. NSV Liidu meister (1991) Läti meister (1987, 1994) Läti karika võitja (1988, 1994) Belgia meister (2001) Belgia superkarika võitja (2001) Eesti meister (1992, 1995–1998, 2002, 2003) Eesti karika võitja (1992, 1996, 2001) Pehka on olnud aastatel 2008–2009 Eesti koondise abitreener, aastatel 2010–2012, 2014 ja 2019 poiste U-16, aastatel 2013 ja 2016 noormeeste U-18 ning aastatel 2018 ja 2020 U-14 poiste koondise treener. Pehka tegutses aastatel 2007–2013 Korvpalliliidus meistriliiga tegevjuhi ja aastatel 2012–2020 Audentese spordiklubi korvpallitreenerina. Tal on abikaasa Maie Kuusikuga kaks poega, Ron-Arnar (sündinud 1998. aastal) ning Ran-Andre (sündinud 2001. aastal), kes on korvpallurid. "Tallinna Mustamäe Gümnaasium 35". Õpetajate Leht. 1.12.2000. Biograafia ESBL-is EM-finaalturniirini jääb täpselt kuu Basket.ee, 5. august 2015. Biograafia ESBL-is Plaadipõgenik: Rauno Pehka
Pavel Gratšov

Pavel Gratšov (vene Павел Сергеевич Грачёв) (1. jaanuar 1948 Tuula oblast – 23. september 2012 Krasnogorsk Moskva oblast) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa sõjaväelane, Venemaa poliitik. Nõukogude Liidu kangelane (1988), endine Venemaa kaitseminister (1992–1996), esimene Venemaa armeekindral.
Gelgaudiškis

Gelgaudiškis (leedu) on linn Leedus Šakiai rajoonis. Linn on Gelgaudiškise valla halduskeskus. Asub Panemunė regionaalpargi territooriumil Nemunase jõe kaldal 51 meetri kõrgusel merepinnast. Linnas kaevandatakse savi. Gelgaudiškises on raamatukogu ja kultuurikeskus, haridust annavad keskkool ja vaimse puudega laste erikool. Vaatamisväärsused on Gelgaudiškise metsapark, kus on rohkesti põlispuid ja kus kasvas 2009. aastani Leedu jämedaim kuusk; 1868. aastal valminud katoliku kirik ja Gelgaudiškise mõisa hoonetekompleks. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Gelgaudiškise elanikest leedulasi 97,95%, valgevenelasi 0,79% ja venelasi 0,62%. XV sajandi alguses kuulus Nemunase teisel kaldal asuv Skirsnemunė mõis Jurgis Gedgaudasele. Nemunase lõunakaldal asus karjamõis, mis hakkas kandma nime Gedigaudiškis. 1504. aastal läks see Sapiehade valdusse. 1578. aastaks oli mõisa juurde tekkinud ka alev, kus asus puust kirik. 1585. aastal sai asulast kohaliku kihelkonna keskus. Gelgaudiškise nime kasutati esimest korda 1599. aastal. 1635. aastal sai alev kaubanduslikud eesõigused. 1655. aastal rüüstasid seda Rootsi väed. XVIII sajandi alguses jagunesid sealsed valdused kaheks karjamõisaks. Kui alev pärast Poola jagamist Preisimaa koosseisu kuuluma hakkas, hakkas see kuuluma Keudellide suguvõsale. 1819. aastal asutati Gelgaudiškises kihelkonnakool. 1864. aastal põles vana kirik maha, uus kirik valmis 1868. aastal. Kuni XX sajandini oli alev eravalduses, 1905. aastal streikisid 400 sealse mõisa töölist. Asula hakkas kasvama 1930. aastatel, mil sinna rajati üks Leedu suuremaid telliselööve. Gelgaudiškisest sai linn 1958. aastal. Hieronim Kajsiewicz – Poola kirjanik Antanas Andrijonas – Leedu luuletaja Resident population by city / town at the beginning of the year, vaadatud 12.02.2023. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. august 2015. Vaadatud 10. juulil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://dir.icm.edu.pl/pl/Slownik_geograficzny/Tom_II/554 Linna koduleht Linn portaalis vietoves.Lt
Grigiškės

Grigiškės (leedu) (poola Grzegorzewo) on linn Leedus, mis allub Vilniusele, moodustades selle koosseisus Grigiškėse valla. Asub Nerise ja Vokė jõe kallastel merepinnast 90 meetri kõrgusel ja Vilniuse kesklinnast 17 km kaugusel. Linna tähtsaim ettevõte on paberitehas AB „Grigiškės“, seal asub ka haigla. Haridust annavad kaks gümnaasiumi, kaks algkooli ja kunstikool. Linn tekkis 1923. aastal rajatud paberivabriku juurde. Piirkond oli siiski varem asustatud, sellest annavad tunnistust Grigiškėse ja Neravai tumulused. Ka asusid linna kohal Kunigiškise, Kauno Vokė ja Salos-Afindevičiuse küla. Paberivabriku asutas insener Grzegorz Kurec, kelle järgi on asula ka nime saanud. Ta valis selleks paiga, kuhu sai vabriku tarbeks puitu parvetada nii mööda Nerist kui ka Vokė jõge. Palgiparvetamise hõlbustamiseks rajas ta linna akvedukti, hiljem valmis ka kanal Merkysi ja Vokė jõe vahele. Vabrik arenes eriti teise maailmasõja järgsetel aastatel, mil sinna asus Valgevene aladelt tulnud töölisi, hiljem ka Siberist asumiselt naasnud rahvast, kel ei lubatud Vilniusse elama asuda. Linnaõigused sai asula 1958. aastal, sel aastal algas koolides ka leedukeelne õpe. 1992. aastal moodustati sinna katoliku kihelkond. Kihelkonna kabel valmis 1995. aastal. 21. detsembril 1999 liideti linn ja selle ümbruse vald ametlikult Vilniusega; varem oli piirkond kuulunud Trakai rajooni. 2016. aastal alustati korjandust kihelkonnale oma kiriku ehitamiseks. Resident population by city / town at the beginning of the year, vaadatud 12.02.2023. Linn portaalis vietoves.Lt
449

◄ | 4. sajand | 5. sajand | 6. sajand | ► ◄ | 410. aastad | 420. aastad | 430. aastad | 440. aastad | 450. aastad | 460. aastad | 470. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 445 | 446 | 447 | 448 | 449 | 450 | 451 | 452 | 453 | ► | ►► 449. aasta Vana-Rooma konsuliteks olid Protogenes ja Asterius. Teine Efesose kirikukogu ... Kavadh I, Pärsia kuningas ...
Vladimir Titov

Vladimir Titov (vene Владимир Георгиевич Титов) (sündinud 1. jaanuaril 1947 Sretenskis Tšitaa oblastis) on Nõukogude Liidu kosmonaut, Nõukogude Liidu kangelane (1988).
448

◄ | 4. sajand | 5. sajand | 6. sajand | ► ◄ | 410. aastad | 420. aastad | 430. aastad | 440. aastad | 450. aastad | 460. aastad | 470. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 444 | 445 | 446 | 447 | 448 | 449 | 450 | 451 | 452 | ► | ►► 448. aasta Vana-Rooma konsuliteks olid Rufius Praetextatus Postumianus ja Flavius Zeno. Ida-Rooma keiser Theodosius II käsul korraldati ulatuslik paganlike raamatute põletamine ... Germanus Auxerre'ist, piiskop David Vseviov (2004). Bütsantsi keisrid. Valitsejad purpuris. Tallinn: Kunst. Lk 25-32.
Lõhkelaeng

Lõhkelaeng ehk laeng on plahvatuseks ette valmistatud ja sihipäraselt paigaldatud lõhkeaine kogus. Laengu suurust mõõdetakse massiühikutes ja see sõltub nii kasutatava lõhkeaine kui ka lõhatava materjali omadustest, lõhatava objekti mõõtmetest ja kujust, laengu paigutusest ning lõhkamise eesmärgist. Lõhketööde tegemisel arvestatakse laengusuuruse arvutamisel nii lõhkeaine erikulu kui ka plahvatusel moodustuva purustusala vajalikku suurust. Lisaks massile iseloomustab lõhkelaenguid veel laengutihedus, mis väljendab laengu massi ja ruumala suhet. Lõhkeaine detonatsioon toimub kõige kiiremini optimaalse laengutiheduse juures. Kui see on liiga väike, võib detonatsiooni asemel toimuda plahvatuspõlemine või plahvatus. Kui see on liiga suur, väheneb jällegi detonatsioonikiirus, kuna keemilise reaktsiooni levik on raskendatud. Igasugune laeng on tõhusam, kui see on paigutatud maksimaalselt suletud keskkonda, et energia ülekanne laengult teda ümbritsevale oleks võimalikult suur. Lõhkelaenguid initsieeritakse kas leegi, elektrisädeme või detonatsioonilainega. Laenguid võib liigitada nende ehituse, kuju, paigutuse, toime või valmistusviisi järgi. Ehituse järgi saab laenguid jagada pidevateks, mille üksikosad ei ole omavahel eraldatud, ja hajusateks, mille osade vahel on kas õhk, topis (liiv, savi jm) või vesi. Kujust tulenevalt eksisteerivad koondlaengud, piklikud laengud ja kujulaengud. Neist viimased matkivad üldjuhul purustatava objekti vormi. Piklikud ja koondlaengud erinevad üksteisest külgede suhte poolest – piklikel laengutel on külgede suhe 1:4 või suurem. Paigutuse järgi on olemas sise- ja välislaengud. Seejuures saab välislaengud liigitada kontaktlaenguteks ja puutevabadeks laenguteks. Välislaengu eriliigi moodustab kumulatiivlaeng. Toimest sõltuvalt võib pinnase ja kivimite lõhkamisel kasutatavaid laengud jaotuda suru-, kobestus- ja väljapaiskelaenguteks. Valmistamisviisi järgi liigitatakse laengud omavalmistatuteks ja tööstuslikult valmistatud standardlaenguteks.
Soome sild

Soome sild on Eesti ja Soome ühisolemise ja ühenduse metafoor. Soome silla motiiv esineb eesti ja soome rahvalauludes (laulutüüp "Sõitsin üle Soome silla"), samuti Kalevipoja ja Vanapagana muistendites, kus kividest silla ehitamisega algust tehakse, kuid lõpule ei jõuta. Soome silda on mainitud rahvuseeposes "Kalevipoeg" kuuendas loos (Mõõga ostmine, Liigud ja taplus, Tamme raiumine ). Saare eit tõi koju heinamaalt leitud kotka, kelle tiiva all oli mehike. Saarel kasvas suur tamm, mille maharaiumiseks polnud saare taat sobivat meest leidnud. Mehikesele pakuti tamme maharaiumise eest kuldakaussi. Too oli nõus, läks tamme juurde ja kasvas mitme sülla kõrguseks. Mees raius tamme kolm päeva, misjärel tamm langes, latv lainetesse, tüvi kattis terve saare. Tüvest tehti tugev silda, Painutati kena parvi Kahel haarul üle mere. Üks viis saarelt Viru randa, Teine haaru Soome randa, See′p see kuulus Soome silda. Seitse sammu Soome-Eesti sillal & Vahe Soome Puss[alaline kõdulink] Kalevipoeg. Kuues lugu Seppo Zetterberg, Soome sild kui mitmetähenduslik sümbol, 24. november 2004 Kalevipoja sillad
Vello Viisimaa

Vello Viisimaa (1935. aastani Vello Vismann; 1. jaanuar 1928 Tallinn – 14. veebruar 1991 Tallinn) oli eesti opereti- ja estraadinäitleja. Ta töötas aastatel 1944–1980 Estonia teatris: 1944–1949 näitleja ja inspitsiendina ning aastail 1950–1980 operetisolistina. Hiljem tegutses Pajusi rahvamaja juhina. Ta mängis tuntud filmides "Mehed ei nuta" ja "Noor pensionär". 1991. aastal pälvis ta postuumselt Meie Matsi mälestusauhinna. Aastal 2002 paigaldati talle Pajusi rahvamajas Saaremaa marmorist mälestustahvel. Tema isa oli Aarne Viisimaa, abikaasa oli eesti baleriin Teesi Viisimaa. Tallinna Jaani Kogudus, II pihtkonna III personaalraamat; 1919-1940 Saaga TLA.1358.2.54:361 "Vello Viisimaa sai mälestustahvli". ETA. 12. august 2002. Vaadatud 1.01.2012.
Surulaeng

Surulaeng ehk kamuflettlaeng on selline lõhkelaeng, mis pannakse plahvatama maa all ning selle toimel moodustub maapõue kas kerakujuline või vaba pinna suhtes väljavenitatud tühemik ehk kamuflett. Lõhkelaengu toime ei jõua maapinnani. Kobestuslaeng Väljapaiskelaeng
Kobestuslaeng

Kobestuslaeng on selline lõhkelaeng, mille plahvatamisel moodustub maapõue plahvatuslehter, kus kivim kobestub, aga lehtrist välja ei paisku. Surulaeng Väljapaiskelaeng
Väljapaiskelaeng

Väljapaiskelaeng on selline lõhkelaeng, mille plahvatusel moodustub väljapaiskelehter. Suurem osa laengu kohal paiknenud pinnasest paiskub plahvatuse mõjul lehtrist välja. Kobestuslaeng Surulaeng
Fjord

Fjord ehk lõhang on pikk ja kitsas liustikutekkeline merelaht või väin. Tüüpiline fjord on kitsas sügav ja kõrgete järskude kallastega ning ulatub sügavale sisemaale. Fjord on kunagine liustiku liikumistee ehk troog. Jääaja taandudes ja sellega seotud liustike sulamise tõttu tõusis oluliselt merepinna tase, mistõttu endiste liustike liikumisteed ujutati osaliselt üle, mis tekitaski fjordi. Fjord on enamasti troogile tüüpilise U-kujulise ristlõikega järsuveeruline org, mille põhi on kaetud mereveega. Fjord on enamasti mitmesaja meetri sügavune. Suudme lähedal on fjord tavaliselt madalam, sest sinna on kogunenud rohkem liustiku poolt kantud materjali ehk moreeni. Niisuguste järsuveeruliste orgude teke on võimalik siis, kui aluspõhi, mida liustik kulutab, koosneb kristalseist kivimeist. Sellisele olukorrale vastavaid tingimusi ja seega ka fjorde võib leida näiteks Norras, Alaskal, Islandil, Gröönimaal, Uus-Meremaal, Kanadas ja mujal. Sõna "fjord", nii kohanime osana kui üldmõistena, tähistab Skandinaavias enamasti geoloogilises mõttes fjorde. Mõnikord aga nimetatakse neis maades fjordideks ka muid pikki kitsaid veekogusid. Siia kuuluvad näiteks mõned merelahed Taanis nagu Limfjorden, Mariageri fjord ja Roskilde fjord, mis ei ole otseselt liustikutekkelised, ning mõningaid järvi Norras nagu Tyrifjord ja Randsfjord. Mõnikord nimetatakse fjordiks ka järvede lahti (Furnesfjord Mjøsa järves Norras). Maailma pikimad fjordid: Scoresby Sund Gröönimaal – 350 km Sogne fjord Norras – 203 km Hardangeri fjord Norras – 179 km Sügavamad fjordid: Skelton Inlet Antarktikas – 1933 m Sogne fjord Norras – 1308 m Messier Channel Tšiilis, Lõuna-Ameerikas – 1288 m Fjordrannik Norra fjordide loend
Jorma Korpela

Jorma Rafael Korpela (22. september 1910 Toivakka vald – 16. märts 1964 Kuopio) oli soome kirjanik. Ta on nelja psühholoogilise romaani autor. Stiililt kalduvad Korpela romaanid modernismi ja realismi. Esikromaani "Martinmaa, mieshenkilö" eest anti talle 1949. aastal Soome riigi kirjanduspreemia. Ta töötas kodulinnas Kuopios emakeele ja kirjanduse õpetajana. Õppis korp! Sakala stipendiaadina Tartu ülikoolis. Korp! Sakala vilistlane. Martinmaa, mieshenkilö. (1948) Tohtori Finckelman. Ihmiskurjan kertomus. (1952) Tunnustus. (1960) Kenttävartio. (1964) Eesti keeles ilmunud: "Pihtimus" (1962) Jorma Korpela elulugu ja looming
Villavere

Villavere on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Maa-amet, vaadatud 21.11.2020. Statistikaamet, vaadatud 9.06.2019. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
Antti Sovijärvi

Arvi Antti Ilmari Sovijärvi (22. aprill 1912 Helsingi – 9. aprill 1995 Helsingi) oli soome keeleteadlane, fennougrist. Helsingi ülikooli foneetikaprofessor, Soome Teaduste Akadeemia liige. Eesti-Soome sõprussuhete arendaja. Viibis Tartu ülikoolis korp! Sakala stipendiaadina. Korp! Sakala vilistlane ning korp! Sakala Soome koondise organisaator. Über die phonetischen Hauptzüge der finnischen und der ungarischen Hochsprache. Ural-Altaische Bibliothek 2, 1–26. Wiesbaden, 1956. Suomen kielen äännekuvasto. Jyväskylä, Gummerus, 1963. Voces amicorum Sovijärvi: In honorem Antti Sovijärvi, septuagesimum annum agentis, die XXII mensis aprilis anno MCMLXXXII. Mémoires de la Société finno-ougrienne.
Martela

Martela Oyj on Soome ettevõte, Soome suurim ja Põhjamaade suuruselt kolmas kontorite ja avalike ruumide sisustaja ja kontorimööbli tootja. Martela on 1945. aastal asutatud perefirma, toonase nimega Tehokaluste Oy . Ettevõtte peakorter on Helsingis, tootmisüksused asuvad Soomes Nummelas, Kiteel ja Raisios, Rootsis Bodaforsis ja Poolas Varssavis. Tütarettevõtted on lisaks Soomele Rootsis, Norras, Poolas ja Venemaal. Martela toodab ka hotelli- ja koolimööblit. Martela mööbel on saanud maailma tunnustatumaid disainiauhindu, sealhulgas mitu IF Design Awardi, Red Dot Awardi ja ADEX Design Awardi. Ettevõtte asutas Matti Martela, kes töötas Riihimäel enese asutatud puidutööstusettevõttes. Tal olid äriringkondades head suhted ja ta teadis, et uue kontorimööbli järele on nõudlus. Seetõttu asutas Martela ettevõtte, mille eesmärk oli välja töötada ja turustada mõistlikult projekteeritud kontorimööblit, mis vastaks kaasaja standarditele. Esialgu kandis ettevõte Tehokaluste nime. Erinevalt enamikust konkurentidest ei hakanud see kohe ise mööblit tootma, vaid püüdis keskenduda disainile. Selle eest vastutas sisekunstnik Vladimir Rumjantsev. Juba enne seda, kui ettevõte õieti asutatud oli, saabus Soome valitsuselt esimene tellimus: Soome põllumajandusministeeriumi ümberasujate osakonna direktor Veikko Vennamo tellis 50 kirjutuslauda. Tootja ei jõudnud neid veel kättegi toimetada, kui telliti veel 50 kirjutuslauda. See oli tegevust alustava ettevõtte jaoks suur tellimus, mis pani aluse Martela ja Tehokaluste headele suhetele. Valitsus oli palju aastaid Tehokaluste suurim klient. 2010. aastal oli Martela kontserni käive 108,4 miljonit eurot, töötajaid oli 601. Ettevõtte peamised turud on Läänemere piirkonna maad, Norra, Holland, Ukraina, Ungari ja Jaapan. Martela aktsiad on alates 1986. aastast noteeritud Helsingi börsil. Yritys Koduleht Martela 60. aastapäeva väljaanne
Bodafors

Bodafors on tiheasustusega paikkond Rootsis Jönköpingi läänis Nässjö vallas. 2010. aastal elas Bodaforsis 1886 inimest. Bodaforsis tegutseb mitu suurt mööblitootmisettevõtet, sealhulgas Soome firma Martela tootmisüksus. Statistical localities 2020 Statistical localities 2020 "Tätorter; arealer, befolkning". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. juuni 2011. Vaadatud 16. juunil 2011.
Harry Browne

Harry Edson Browne (17. juuni 1933 New York – 1. märts 2006 Franklin) oli Ameerika Ühendriikide finantsnõustaja, publitsist ja poliitik. Ta oli 1996. ja 2000. aastal Libertaarse Partei presidendikandidaat. Harrybrowne.org Järelehüüe The Washington Timesis
Reuven Feuerstein

Reuven Feuerstein (21. augustil 1921 Botoşani, Rumeenia – 29. aprill 2014) oli Iisraeli psühholoog. Ta oli tuntud oma vahendatud õpetamise ja arendamise meetodite poolest.
Maggie Stiefvater

Maggie Stiefvater (sünninimi Heidi Hummel, sündinud 18. novembril 1981) on ameerika kirjanik. Kirjutanud suure müügieduga noorte fantaasiaromaane. Ta elab Ameerika Ühendriikides Virginia osariigis. Ta on lõpetanud Mary Washington College'i, pärast seda töötanud portreekunstnikuna. 16-aastaselt vahetas Stiefvater eesnime Heidi ametlikult Margaretiks. Ta on abielus ja tal on kaks last. "Värin" ("Shiver") (Tõlge eesti keelde Stella Timmer, Tänapäev, 2010) "Palavik" ("Linger") (Tõlge eesti keelde Stella Timmer, Tänapäev, 2011) "Igavesti" ("Forever") (Tõlge eesti keelde Stella Timmer, Tänapäev, 2012) "Lament: The Faerie Queen's Deception" "Ballad: A Gathering of Faerie" "Requiem (TBA)" "An Infinite Thread" "Kiss Me Deadly" "The Merry Sisters of Fate" "The Scorpio Races" "Re: Myself (TBA)"
Otto Joost

Otto Joost (6. märts 1904 Torma vald, Tartumaa – 11. veebruar 1976 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten). 24. august 1927 – kadett, ülendatud nooremleitnandiks 19. veebruar 1932 – teenis Sidepataljonis, ülendatud leitnandiks 17. veebruar 1939 – ülendatud kapteniks Eesti sõjaväe kujundamisel Punaarmee 22. Eesti Territoriaalseks Laskurkorpuseks, jätkas teenistust 415. sidepataljonis. Ta arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941. Sidekoerad. Käsiraamat kasvatajatele. Inseneriväe inspektuur, Tallinn, 1931. Ohvitseride andmekogu
Mauri Sariola

Mauri Aukusti Sariola (25. november 1924 – 9. august 1985) oli soome kirjanik. Tema kriminaalromaanides lahendab kuritegusid komissar Olavi Susikoski. Viljaka prosaistina avaldas Sariola ligi 80 romaani. On kasutanud pseudonüümi Esko Laukko. Mauri Sariola sündis õpetaja peres. Hariduse omandas Hämeenlinnas ja Toijalas. Teise maailmasõja ajal oli sideväes, võttes osa ka Lapi sõjast. 1945. aastal astus Helsingi Ülikooli, kus õppis mitu aastat õigusteadust. Sariola on töötanud advokaadibüroos (1947–1948), pangas direktorina (1949–1959) ja õpetajana põhikoolis. Teinud kaastööd mitmele ajakirjale ja ajalehele. Aastatel 1956–1966 oli ta krimireporter Helsingin Sanomates. Oma esimese romaani "Laukausten hinta (Salama 25)" avaldas Mauri Sariola 1956. aastal. Kohturomaan "Laia tee seadus" ("Lavean tien laki", 1961) pälvis 1969. aastal Prantsusmaa kriminaalkirjanduse auhinna "Prix du Roman d'Aventures" "Leivätön pöytä on katettu (Salama 46)", 1958 "Susikoski ottaa omansa (Salama 58)", 1959 "Ei nõidus ega palve" – "Ei loitsu eikä rukous", 1959; eesti keeles: Eesti Kirjastus Orto 1968. "Laia tee seadus" – "Lavean tien laki", 1961; eesti keeles: Eesti Kirjastus Orto 1967, tõlkinud Harry Ingelman. "Laia tee seadus". Eesti Raamat 1973 sarjas "Mirabilia". Tõlkinud Harald Lepik. "Punaisen kukon laulu", 1963 "Minä, Olavi Susikoski", 1963 "Susikosken vaikein juttu", 1967 "Scandinavian Crime Fiction – Finland". Originaali arhiivikoopia seisuga 19. jaanuar 2012. Vaadatud 2. jaanuaril 2012. Mauri Sariola (1924–1985) – wrote also as Esko Laukko. Kirjasto.sci.fi Mauri Sariola Seltsi koduleht Mauri Sariola (1924–1985) – pseudonüüm: Esko Laukko. Kirjasto.sci.fi Hannu Saraluoto. Mauri Sariola. PHNet.fi
Artur Tuldava

Artur Tuldava (kuni 29. septembrini 1936. aastani Artur Haman; 11. august 1897 Velise vald, Läänemaa – 16. veebruar 1942 Sanhino, Sverdlovski oblast) oli Eesti diplomaat. Ta lõpetas aastal 1915 Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi. Aastatel 1915–1918 õppis ta Peterburi sõjameditsiini akadeemias ja 1919 (matrikli nr 10) Tartu Ülikooli filosoofia-, 1919–1920 arsti- ja 1920–1923 õigusteaduskonnas (vahepeal, 1923–1924, Pariisi Ülikooli õigusteaduskonnas) ning 1925–1926 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (lõpetas cum laude); Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Ta osales Esimeses maailmasõjas, oli aastal 1919 Tapa gümnaasiumi ja aastatel 1919–1920 Tartu Linna tütarlastegümnaasiumi õpetaja, 1923–1925 Eesti Vabariigi Pariisi saatkonna 1. sekretär, 1925 ja 1929–1935 Välisministeeriumi administratiiv-juriidilise büroo juhataja, 1926–1929 Varssavi saatkonna 1. sekretär, 1929–1935 ja 1939–1940 Välisministeeriumi protokolliülem. Aastal 1935 chargé d'affaires Stockholmis, 1935–1939 Kopenhaagenis, 1940 Välisministeeriumi poliitilise osakonna direktor ja Välisministeeriumi kodanliku õhukaitse üldjuht. Eesti okupeerimise ja annekteerimise järel vahistati Artur Tuldava Tallinnas 14. juunil 1941 ja suri eeluurimise ajal Nõukogude Liidu vangilaagris. Tema abikaasa Elisabeth Tuldava (neiuna Siimo, 1896–1985) oli naistearst. Keeleteadlane ja Nõukogude Liidu luuraja Juhan Tuldava oli nende poeg. Poliitilised arreteerimised Eestisˮköide 3 Koostanud Leo Õispuu. Tallinn, 2005
Feliks Leesik

Feliks Johannes Leesik (5. jaanuar 1898 Koruste, Rõngu vald, Tartumaa – 23. veebruar 1967 Borås) oli eesti arst. Ta õppis aastail 1919–1922 ja 1923–1928 (lõpetas) Tartu ülikooli arsti- ja 1922–1923 õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Ta oli 1929–1932 Tartu ülikooli 1. haavakliiniku assistent, 1932–1944 Petseri haigla juhataja. 1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1947. aastal Rootsi. 1949–1960 oli ta kirurg Göteborgi Sahlgrenska haiglas ning Boråsi, Eksjö ja Nässjö haiglates, alates 1960. aastast eraarst Boråsis.
Hans Mõttus

Hans Mõttus (9. juuli 1898 Õisu vald, Viljandimaa – 22. märts 1942 Kamõšlov, Sverdlovski oblast) oli Eesti arst ja sõjaväelane (kapten). Ta õppis 1919–1924 (lõpetas) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, Korporatsioon Sakala vilistlane. Ta teenis 1. Jalaväerügemendis, 2. Diviisi laatsaretis ja Ratsarügemendis. Ohvitseride andmekogu
Elmar Kull (metsaülem)

Elmar Kull (25. aprill 1898 Sürgavere vald, Viljandimaa – 30. juuli 1949 Geislingen) oli Eesti metsaametnik. Ta õppis aastail 1919–1925 (lõpetas) Tartu Ülikooli metsandusosakonnas, korporatsiooni Sakala vilistlane. 1935. aastal oli Elmar Kull Roela metsaülem, hiljem Rakvere revident-metsaülem. 1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kus suri.
447

◄ | 4. sajand | 5. sajand | 6. sajand | ► ◄ | 410. aastad | 420. aastad | 430. aastad | 440. aastad | 450. aastad | 460. aastad | 470. aastad | ► ◄◄ | ◄ | 443 | 444 | 445 | 446 | 447 | 448 | 449 | 450 | 451 | ► | ►► 447. aasta Utusi lahingus said Bütsantsi väed hunnidelt lüüa. Vana-Rooma konsuliteks olid Callepius ja Ardaburius. Chlodio järel sai frankide kuningaks Merovech. Sueebide valitseja Rechiarius võttis vastu ristiusu. ... ...