laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jennifer Doudna

Jennifer Anne Doudna (sündinud 19. veebruaril 1964) on USA biokeemik ja geneetik, California Ülikooli keemia- ja molekulaarbioloogia professor. 2020. aastal sai ta koos Prantsuse teadlase Emmanuelle Charpentier'ga Nobeli keemiaauhinna. Tegemist oli esimese Nobeli auhinnaga teaduse alal, mis anti samal aastal kahele naisteadlasele. Doudna tõestas 2012. aastal koos Prantsuse ametikaaslase Charpentier'ga esimesena, et CRISPR-iga saab laboris muuta puhastatud DNA-d. 2002 – valiti Ameerika Ühendriikide Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks (biokeemia sektsioon) 2003 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks 2015 – Läbimurde auhind eluteadustes (koos Emmanuelle Charpentier'ga) 2015 – Gruberi geneetikaauhind 2016 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks 2018 – Kavli auhind nanotehnoloogias (koos Emmanuelle Charpentier' ja Virginijus Šikšnysega) 2018 – Harvey auhind (koos Emmanuelle Charpentier' ja Feng Zhangiga) 2020 – Nobeli keemiaauhind (koos Emmanuelle Charpentier'ga) "Press release: The Nobel Prize in Chemistry 2020". Nobel Foundation. Vaadatud 7.10.2020. "Two female CRISPR scientists make history, winning Nobel in chemistry". STAT (inglise). 7.10.2020. Vaadatud 12.10.2020. Wu, Katherine J.; Peltier, Elian (7.10.2020). "Nobel Prize in Chemistry Awarded to 2 Scientists for Work on Genome Editing – Emmanuelle Charpentier and Jennifer A. Doudna developed the Crispr tool, which can alter the DNA of animals, plants and microorganisms with high precision". The New York Times. Vaadatud 7.10.2020. How the DNA Revolution Is Changing Us "Sciences : le prestigieux prix Kavli honore deux Françaises". Le Monde.fr (prantsuse). Vaadatud 15.10.2020. Harvey Prize 2018 Niklas Pollard, Douglas Busvine, Daniel Trotta. Creators of gene 'scissors' clinch Nobel as women sweep chemistry. Reuters, 7.10.2020
Matvei Blanter

Matvei Blanter (vene Матвей Исаакович Блантер; 10. veebruar (vkj 28. jaanuar) 1903 Potšep, Tšernigivi kubermang (tänapäeval Brjanski oblast) – 27. september 1990 Moskva) oli juudi rahvusest Nõukogude Liidu helilooja. Matvei Blanter sündis kaupmees Issaak Blanteri ja näitleja Tatjana Vovsi perekonnas. Enne Esimese maailmasõja algust kolis perekond Kurskisse. Aastatel 1915–1917 õppis Matvei Blanter Kurski muusikakoolis klaveri- ja viiulimängu ja 1917–1919 Moskva Filharmooniaühingu draamakooli klaveriklassis. Aastatel 1920–1921 oli Blanter Moskvas estraadistuudio Mastofor muusikaosakonna juhataja. Aastatel 1926–1927 oli Matvei Blanter Leningradi Satiiriteatri muusikaosakonna juhataja. 1928–1929 oli ta muusikajuhataja Ajakirjandusmaja Teatris, 1930–1931 Magnitogorsi Teatris, 1932. aastal ajakirja Krokodill rändteatris ja 1932–1933 Gorki Miniatuurideteatris. 1936. aastal määrati Matvei Blanter Nõukogude Liidu Riikliku Džässorkestri kunstiliseks juhatajaks. Matvei Blanter on kirjutanud arvukalt laule, neist kõige tuntum on "Katjuša". Blanter on kirjutanud ka operette ja filmimuusikat. Stalini preemia (1946) Vene NFSV teeneline kunstnik (1947) Vene NFSV rahvakunstnik (1965) Lenini orden (1973 Nõukogude Liidu rahvakunstnik (1975) Sotsialistliku töö kangelane (1983) Lenini orden (1983) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 16. september 2016. Vaadatud 4. septembril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.kino-teatr.ru/kino/composer/ros/43599/bio/ "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. juuni 2016. Vaadatud 4. septembril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
Novodevitšje kalmistu

Novodevitšje kalmistu on surnuaed Moskvas Novodevitši nunnakloostri lähedal, viie metroopeatuse kaugusel Kremlist, Moskva jõe kaldapealsel. Surnuaed tekkis sinna juba 16. sajandil, ajal mil Moskva suurvürst Vassili III rajas kloostri (1524). Tänapäeval võtab kalmistu enda alla seitse hektarit maad ja sinna on maetud vähemalt 22 000 inimest. Algselt maeti sinna vaid aadlikke ja kõrgeid vaimulikke. Alates 19. sajandist hakati surnuaiale matma ka silmapaistvaid lihtsurelikke. Nõukogude Liidu ajal muutus kalmistu n-ö esinekropoliks, kuhu maeti vaid kõrgeimad riigitegelased ja parteiliidrid. Samuti maeti sinna sõjaväe eliiti kuulunud isikud, Nõukogude Liidu kangelased, vene tuntud kirjanikud, kunstnikud, teadlased ja teatritegelased. Viimasel ajal[millal?] maetakse sinna ruuminappuse tõttu üldiselt vaid tuntud kultuuritegelasi. Otsuse, keda lubatakse matta sinna kalmistule, teeb riigi valitsus ja presidendi kantselei. Paljud tuntud tegelased ei maetud Novodevitšje kalmistule mitte kohe pärast oma surma. Näiteks Nikolai Gogol, Anton Tšehhov ja Issaak Levitan maeti kalmistule ümber alles 1930. aastate algul. Kalmistul ei puudu ka kenotaafid. Näiteks Solomon Lozovski ja Zafira Alijeva on maetud mujale, kuid neile seisab kalmistul hauamärk. Tänapäeval pääseb kalmistule uudistama igaüks, kuigi see pole alati nii olnud. Näiteks pärast Nikita Hruštšovi surma (1971) pääses surnuaiale vaid erilubade alusel. Eriload väljastati sugulastele, kes käisid kalme hooldamas. Jevgeni Abalakov Bella Ahmadulina Nadežda Allilujeva Pjotr Anohhin Eduard Bagritski Nikolai Baibakov Matvei Blanter Valeri Brjussov Mihhail Bulgakov Issaak Dunajevski Sergei Eisenstein Aleksandr Fadejev Jekaterina Furtseva Nikolai Gogol Mihhail Gorbatšov Pavel Gratšov Andrei Gromõko Nikita Hruštšov Juri Izrael Oleg Jankovski Boriss Jeltsin Adolf Joffe Lazar Kaganovitš Valentin Katajev Aleksandra Kollontai Zoja Kosmodemjanskaja Ernst Krenkel Marina Ladõnina Issaak Levitan Juri Levitan Jevgeni Leonov Juri Lužkov Vladimir Majakovski Vjatšeslav Molotov Juri Nikulin Vladimir Obrutšev Anatoli Papanov Nikolai Podgornõi Boriss Pokrovski Jevgeni Primakov Sergei Prokofjev Lembit Pärn Svjatoslav Richter Serafima Rjangina Eldar Rjazanov Mstislav Rostropovitš Tatjana Samoilova Julian Semjonov Valentin Serov Innokenti Smoktunovski Eduard Sõrmus Fjodor Šaljapin Dmitri Šostakovitš Vassili Šukšin Ljudmila Zõkina Polina Žemtšužina Vladimir Žirinovski Oleg Tabakov Vjatšeslav Tihhonov German Titov Aleksei Tolstoi Anton Tšehhov Viktor Tšernomõrdin Andrei Tupolev Dmitri Uljanov Mihhail Uljanov Vassili Ulrich Jevgeni Urbanski Vladimir Vernadski Andrei Voznessenski Vostrjakovo kalmistu Vagankovo kalmistu Trojekurovo kalmistu Kuntsevo kalmistu Peredelkino kalmistu Novodevitšje kalmistu artikkel "Novodevitši kalmistu saladused" (vene keeles) I osa II osa (Аргументы и факты, 2003, 2–3)
Tay-Sachsi haigus

Tay-Sachsi haigus on neuroloogilist degeneratsiooni ja inimese surma põhjustav autosoomretsessiivne haigus. Sellesse nakatunutel pole ajus olevat rasust jääkainet metaboliseerivat elutähtsat ensüümi heksoosamidaas A. Tay-Sachi esineb harva ja seda põhjustab vigase geeni edasikandumine. "Geneetika sõnastik". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuni 2021. Vaadatud 4. septembril 2016. How the DNA Revolution Is Changing Us
Kivisaare

Kivisaare on paikkond Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas Puhkova külas. Enne Teist maailmasõda oli Kivisaare küla staatuses.
Papi kalmistu

Papi kalmistu on kalmistu Karksi kihelkonnas Pärnumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Karksi-Nuia linnas Mulgi vallas Viljandi maakonnas. Kalmistu pindala on 1,38 ha. Kalmistu rajati 1773. aastal Karksi kihelkonna uue kalmistuna, samal ajal koos uue kirikuga. Sellega lõpetati arvatavasti matmine võimalikule kalmistule vana puukiriku ümbruses Karksi linnuse läheduses. Pärast uue kalmistu rajamist Rahumäele tunti senist kalmistut 'Karksi vana luteri kalmistuna'. Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks. Papi kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 03.09.2016) Papi kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Dengepalavik

Denge palavik on sääskedega leviv viirushaigus, mille põhjustaja on flaviviiruste rühma kuuluv RNA dengue viirus, millel on neli serotüüpi (DEN-1, DEN-2, DEN-3, DEN-4). Seda levitavad sääseliigid Aedes aegypti ja Aedes albopictus. This May Be the Deadliest Creature on Earth, National Geographic. Dengue palavik terviseamet.ee "Surm paradiisisaarel: Dengue palavik võttis eestlase elu" Eesti Ekspress, 17. jaanuar 2024
Antsla kalmistu

Antsla (Metsa)kalmistu on kalmistu Võru maakonnas Antsla vallas Taberlaane külas. Ajalooliselt jäi kalmistu Võrumaale Urvaste kihelkonda. Kalmistu kavandati 1934. aastal metsakalmistuna, kavandi tegi Tartu Ülikooli botaaniaaia juhataja Jaan Port. Kalmistu rajati aastatel 1936–1937, esimene matus oli detsembris 1937. Kalmistu on alates 1997. aastast kultuurimälestis. Kalmistu jääb Antsla linnast 1 km kaugusele. Kalmistul asub II maailmasõjas hukkunute ühishaud, mis on eraldi kultuurimälestis nr 5693 "II maailmasõjas hukkunute ühishaud". Kalmistul asub ka Jaan Antsovi hauatähis, mille autor on kujur Endel Taniloo ja mis on eraldi kultuurimälestis nr 7327 "Hauasammas Jaan Antsovi haual, E.Taniloo, 1976 (graniit)". Kalmistul asub ka kabel, mis valmis 1993. aastal ja mille õnnistas sisse Urvaste toonane kirikuõpetaja Villu Jürjo. "Antsla saab metsakalmistu". Kaja nr 303, 23. detsember 1934. Lk 9 Kultuurimälestis nr 5694 "Antsla Metsakalmistu" (vaadatud 03.09.2016) Antsla Metsakalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris Antsla Metsakalmistu Antsla valla kalmistute lehel Ivi Kaarna. "Antsla Metsakalmistu väärib oma nime. Maakalmistu stiilis linnasurnuaed". Võrumaa Teataja nr 86, 26. juuli 2008. Lk 7
Lümfisoonte filarioos

Lümfisoonte filarioos on lümfisüsteemi mõjutav ning kehaosi moondav ja suurendav troopiline haigus. Seda levitavad hallasääsed ja sääsk Culex quinquefasciatus.
Aedes aegypti

Aedes aegypti on linnades elav ja enamjaolt inimverest toituv sääsk. Ta levitab Zika ja chikungunya viirust, kollapalavikku ja dengepalavikku. Algselt on Aedes aegypti pärit Aafrikast, kuid nüüdseks on ta levinud troopilises ja subtroopilises piirkonnas üle maailma. Aedes aegypti kehapikkus on tavaliselt 3–4 mm, värvuselt on ta must, keha ja pea piirkonnas on valged täpid ning jalgadel valged rõngad. Rindmikul on valge lüürat meenutav muster, millel on tuhmkollased "keeled". Tiivad on läbipaistvad. Värskelt munetud munad on valged, kuid värvuvad peagi mustaks. Isane Aedes aegypti on taimtoiduline, emased isendid tarbivad lisaks ka imetajate verd, mida hangivad kogu päeva jooksul. Vastsed toituvad vees leiduvatest bakteritest. Veres sisalduvad toitained on vajalikud munade valmimiseks. Üks paaritumiskord võib Aedes aegypti jaoks olla piisav – ta säilitab spermat oma kehas ja suudab sellega munad viljastada viies kuni kuues jaos. Korraga muneb ta mitusada muna veekogudesse ja pindadele, mida ilm võib varsti märjaks teha. Kui Aedes aegypti väldib lömastatuks saamist ja insektitsiide, elab ta kuu aega. Munad püsivad kuivades tingimustes eluvõimelisena kuni aasta ja koos munadega säilivad ka sääsega edasikanduvad viirused. Aedes aegypti oli teine sääseline, mille genoom sekveneeriti (esimene oli Anopheles gambiae). Genoomi järjestus avaldati 2007. aastal. 1,38 miljardit aluspaari pikk genoom sisaldab hinnanguliselt 15 419 valke kodeerivat geeni. Vastne Munad All vasakul isane Aedes aegypti, paremal emane pealt- ja külgvaates. Üleval on kujutatud kopulatsiooni. Aedes aegypti www.biolib.cz Kasutatud 16.11.2016 (inglise) Mousson, L. et al., (2005). Phylogeography of Aedes (Stegomyia) aegypti (L.) and Aedes (Stegomyia) albopictus (Skuse) (Diptera: Culicidae) based on mitochondrial DNA variations. Genetical Research, nr 86(1), lk 1-11. www.cambridge.org Kasutatud 16.11.2016 (inglise) Womack, M. (1993). "The yellow fever mosquito, Aedes aegypti". Wing Beats. 5 (4): 4. Mortimer, R. "Aedes aegypti and dengue fever". Onview.net Ltd, Microscopy-UK. (2010) www.microscopy-uk.org.uk Kasutatud 16.11.2016 (inglise) This May Be the Deadliest Creature on Earth, National Geographic.
Aedes albopictus

Aedes albopictus (mitteametlik nimetus aasia tiigersääsk) on agressiivne ja kergesti teiste sääskede elupaiku üle võttev sääsk metsasääse perekonnast. Sääsk levitab Zika-viirusinfektsiooni, chikungunya viirushaigust ja dengepalavikku. This May Be the Deadliest Creature on Earth, National Geographic. "Euroopas kinnitab kanda troopikahaigust levitav võõrsääsk" ERR Novaator, 18. juuni 2024
Haemagogus

Haemagogus on perekond sääski pistesääsklaste sugukonnas. Nende peamine levila on Kesk-Ameerikas ja Lõuna-Ameerika põhjaosas asuvates metsades. Mitmed perekonna liigid on metalse läikega. Selle perekonna liigid levitavad kollapalavikuviirust, aga ka muid viirusi.
Rõuge vana kalmistu

Rõuge vana kalmistu on kalmistu Võrumaal Rõuge vallas Tindi külas. Ajalooliselt jäi kalmistu Rõuge kihelkonda. Kalmistu pühitseti 1848. aastal. Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks. Kalmistu pindala on 3,5 ha. Kalmistul asub II maailmasõjas hukkunute ühishaud ja eesti orelimeistri Tannil Kriisa haud; need mõlemad hauad on eraldi arvele võetud kultuurimälestistena. Jaani-Peebu kalmistu Rõuge vana kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 03.09.2016) Rõuge vana kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Culex quinquefasciatus

Culex quinquefasciatus on kogu maailmas leiduv sääsk laulusääse perekonnast. Culex quinquefasciatus toitub öösel ja muneb mune musta vette. Sääsk levitab lümfisoonte filarioosi ja Lääne-Niiluse viirust. This May Be the Deadliest Creature on Earth, National Geographic.
Mayaro viirus

Mayaro on Brasiilia loodeosas sääskedega leviv viirus. This May Be the Deadliest Creature on Earth, National Geographic.
Parila vald

Parila vald (saksa keeles Pargel) oli vald Läänemaal Ridala kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1890 ja siis liideti Parila vald Sinalepa vallaga. Valla alal asus Parila mõis. Parila vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 04.09.2016) Parila vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Peeri vald

Peeri vald (saksa keeles Perifer) oli vald Virumaal Jõhvi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1883–1891 ja siis liideti Peeri vald Järve vallaga. Valla alal asus Peeri mõis. Kukruse-Peeri vald (1866–1883) Peeri vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 04.09.2016) Peeri vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Peetrimõisa vald

Peetrimõisa vald (saksa keeles Petrimois) oli vald Võrumaal Urvaste kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1867 ja siis liideti Peetrimõisa vald Sõmerpalu vallaga. Valla alal asus Peetrimõisa mõis. Peetrimõisa vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 04.09.2016) Peetrimõisa vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Piibe vald

Piibe vald (saksa keeles Piep) oli vald Järvamaal Koeru kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti Piibe vald Väinjärve vallaga. Valla alal asus Piibe mõis. Piibe vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 04.09.2016) Piibe vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Päärdu vald

Päärdu vald (saksa keeles Gemeinde Kosch) oli haldusüksus Läänemaal Vigala kihelkonnas aastatel 1866–1891. Päärdu vald moodustati 1866. aastal vallaseaduse alusel. See hõlmas Päärdu mõisa. Vald kaotati 1891. aastal, mil see liideti Velise vallaga. Päärdu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 04.09.2016). Päärdu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Tuhalaane oja

Tuhalaane oja on oja Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi ja Mulgi vallas. Oja pikkus on 6,7 km ja valgla suurus 22,6 km², langus 14,5 m ja lang 2,16 m/km. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikond. Oja saab alguse 98 m kõrgusel Viljandi vallas Muksi külas Muti järve põhjatipu ligidal ja suubub Karksi vallas Tuhalaane külas Paluküla järves 83,5 m kõrgusel paremalt poolt Vidva ojasse 7,2 km kaugusel selle suudmest. Oja läbib Loisu järve, Kutsiku järve, Lossi järve, Paluküla Mäejärve ja Paluküla Vahejärve. Tuhalaane oja Eesti looduse infosüsteemis Tuhalaane oja keskkonnaportaalis Tuhalaane oja Eesti looduse infosüsteemis Tuhalaane oja keskkonnaportaalis
Cuyahoga jõgi

Cuyahoga jõgi on umbes 136 km pikkune jõgi USA-s Ohio osariigi kirdeosas. See saab alguse Clevelandist umbes 56 kilomeetri kaugusel idas ja voolab edela suunas Cuyahoga Fallsi linna, kust pöörab põhja. See suubub Clevelandi juures Erie järve. Jõe alguspunktiks peetakse tema idaharu ja lääneharu (idaharu on pisut suurem) ühinemise kohta. See asub 333 m kõrgusel merepinnast, suue 176 m kõrgusel. Lähte ja suudme vahe on linnulennult ainult umbes 50 km. Jõge on laiendatud ja reguleeritud nii, et see oleks laevatatav kuni kaheksa kilomeetrit ülesvoolu. Põhiosas on jõgi siiski ainult 1–2 m sügav. Jõe nimi arvatakse tähendavat mohokite keeles 'käänuline jõgi'. Senekad nimetavad seda jõge cuyohaga, mis tähendab 'lõualuu koht'. Cuyahoga jõgi on arvatavasti olnud tuhandeid aastaid kohalike indiaanlaste kaubatee. Esimesed asunikud pidasid kiirevoolulist jõge laevasõiduks sobimatuks, kuid seda kasutati Ohio ja Erie kanali ehitamise juures 1827. aastal. Ohio kirdeosas arenes 19. sajandil kiiresti tööstus. Paljud tööstusettevõtted suunasid oma heitveed otse jõkke, mistõttu tekkisid jõel tulekahjud (esimese kohta pärinevad andmed 1868. aastast). Viimane tulekahju toimus 1969. aastal, mil naftareostusest põlema läinud jõgi kahjustas kahte raudteesilda. See pälvis rohkelt tähelepanu. Tänapäeval on jõge märgatavalt puhastatud. 1974. aastal loodi Akroni ja Clevelandi vahele jõe orgu Cuyahoga Valley rahvuspark. Rahvuspargi alal on palju ajaloolisi hooneid, sest seda läbis 19. sajandil raudteeliin. "Cuyahoga River". Encyclopedia Britannica. Vaadatud 4.12.2016 "Cuyahoga Valley National Park: Natural Features & Ecosystems". NPS.gov (National Park Service) Cuyahoga River Fire. Cleveland Historical. Vaadatud. 4.12.2016 "HISTORY OF THE CUYAHOGA RIVER". Vaadatud 4.12.2016
Kõlu järv

Kõlu järv on kaitsealune looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Intsu külas. Järve pindala on 4,1 ha, pikkus 390 m, laius 230 m, kõrgus merepinnast 56 m ja sellest voolab läbi Orika oja. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda ja on avalikult kasutatav veekogu. Järv kuulub kaitse alla Loodi looduspargi koosseisus. Kõlu järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.09.2016) Kõlu järv keskkonnaportaalis (vaadatud 04.09.2016) Kõlu järv Eesti looduse infosüsteemis Kõlu järv keskkonnaportaalis
Tilli järv

Tilli järv on kaitsealune looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Pirmastu külas. Järve pindala on 2,5 ha, pikkus 300 m, laius 100 m ja kõrgus merepinnast 63,5 m. Järvest voolab läbi Verilaske oja, ligikaudu 160 m pärast Tilli järvest väljumist voolab oja Rõika järve. Järve põhjakaldal Rebase külas asub Tilli kadastik. Limnoloogilise tüübi järgi on järv kalgiveeline eutroofne ehk kalgiveeline rohketoiteline järv. Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu. Tilli järv on kaitse all Loodi looduspargi koosseisus. Holstre-Pirmastu järved Verilaske oja Rõika järv Tilli järv Eesti looduse infosüsteemis (vaadatud 04.09.2016) Tilli järv keskkonnaportaalis (vaadatud 04.09.2016) Tilli järv Eesti looduse infosüsteemis Tilli järv keskkonnaportaalis
Põdrangu vald

Põdrangu vald (saksa keeles Pöddrang) oli vald Virumaal Väike-Maarja kihelkonnas. Vald eksisteeris aastatel 1866–1893 ja seejärel liideti Põdrangu vald Vao vallaga. Valla alal asus Põdrangu ja Araski mõis. Põdrangu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 04.09.2016) Põdrangu vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Põllküla vald

Põllküla vald (saksa keeles Gemeinde Pöllküll) oli haldusüksus Harjumaal Harju-Madise kihelkonnas aastatel 1866–1891. Põllküla vald moodustati 1866. aastal vallaseaduse alusel. See hõlmas Põllküla mõisa. Vald kaotati 1891. aastal ja see liideti Padise vallaga. Padise vald Põllküla vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 04.09.2016). Põllküla vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Pöögle vald

Pöögle vald (saksa keeles Böcklershof) oli vald Pärnumaal Karksi kihelkonnas. Vallamaja asus tänapäeva Leeli küla aladel. Vald eksisteeris 1866–1939[viide?]. Valla alal asus Pöögle mõis. Maa-ameti kaardirakendused Pöögle vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917 (vaadatud 04.09.2016) Pöögle vald Rahvusarhiivi Eesti ala valdade registris 1866–1917
Eren Erdem

Eren Erdem (sündinud 14. augustil 1986 Fatihi linnaosas İstanbulis) on Türgi poliitik ja Vabariikliku Rahvapartei liige. 2015. aasta 7. juunist on ta Türgi Suure Rahvuskogu liige. Erdem valiti 2015. aasta Türgi parlamendivalimistel Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks (Vabariikliku Rahvapartei nimekirjas); samuti valiti ta 2015. aasta Türgi erakorralistel parlamendivalimistel tagasi Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks. Erdem sai tuntuks 2015. aasta detsembris, kui publitseeris dokumente Türgi valitsuse ja Islamiriigi seoste kohta. Ankara prokuratuur süüdistas Erdemit riigireetmises ja algatas uurimise. Eren Erdem on abielus ja kasvatab ühte last. Ta räägib perfektselt inglise keelt. Erdem on kirjutanud kaheksa raamatut. "Gayya Karanlığından Kur’an Aydınlığına" (2009) "Abdestli Kapitalizm" (2010) "Nurjuvazi" (2011) "Şeytan Evliyaları" (2011) "Selman-ı Pak" (2012) "İslam ve Kapitalizm" (2012) "Riya Tabirleri" (2012) "Devrim Ayetleri" (2013) Eren Erdemi biograafia (türgi keeles)
1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jahilaskmises

1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jahilaskmises toimusid 22.-28. juulil Leningradis. Võistkonnad: 1. Vene NFSV 1185,0 10. Eesti NSV 934,0 Kehakultuurlase käsiraamat 1952, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1952. Всё о спорте. Справочник, Moskva: Физкультура и спорт, 1978
1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises

1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises toimusid 26. septembrist 3. oktoobrini Kaunases. Võistkondlikult oli edukaim Moskva, teist kohta jagasid Leningrad ja Ukraina ees, Eesti oli kümnes. Kehakultuurlase käsiraamat, Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1952. Всё о спорте. Справочник, Moskva: Физкультура и спорт, 1978