laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Enn Pärtel

Enn Pärtel (4. mai 1943 Tartu – 9. veebruar 2013) oli eesti füüsik ja pedagoog. Enn Pärtel oli töölise poeg. Lõpetas 1962 Tartu 2. Keskkooli, 1970 TÜ füüsika osakonna, 1980 samas aspirantuuri, M.Sc. füüsika didaktikas (1997, TÜ), väitekiri "Riiklik ainekava 7. klassi füüsika ja keemia ühendkursuse lähtealusena". Oli 1970–1977 TÜ üldfüüsika kateedri vanemlaborant ja vaneminsener, 1980–1986 assistent, 1986–1992 vanemõpetaja, 1992–1996 füüsika didaktika instituudi lektor, 1996– koolihariduse keskuse füüsika didaktika lektor, ühtlasi aastast 2005 Tartu Herbert Masingu kooli füüsikaõpetaja. Õpetanud üldfüüsikat, keskkonnafüüsikat, füüsika didaktikat, katsetehnikat, füüsika ja loodusõpetuse õpetamise metoodikat, kooliülesannete lahendamise metoodikat, aktiivõpet loodusteaduste õpetamisel; koostanud loodusõpetuse ja füüsika õpikuid põhikooli I–IX klassile, töövihikuid, õpetajaraamatuid jm õppevahendeid. Uurimisvaldkond: füüsika didaktika: kooliõpilaste vaimse tegevuse juhtimine füüsika õppimisel. Koolifüüsika Ühingu juhatuse, Haridusministeeriumi õppekirjanduse komisjoni ja mitme riikliku õppekava töörühma (füüsika, loodusõpetus, keskkonnaõpetus), Eesti täppisteaduste olümpiaadi žürii liige. Üle 80 teadustrükise. Формирование системы знаний учащихся по структуре адекватной классической механике. // Исследования по педагогике и возможности их внедрения. Трт, 1986 Концепция школьного физического образования. M, 1989 Füüsika VIII klassile (koostaja ja kaasautor). Tallinn, 1992 Loodusõpetus 1. klassile (kaasautor I. Leuhin). Tallinn, 1997 Loodusõpetus VII klassile (kaasautor T. Tenno). Tallinn, 1997 Füüsika VIII klassile. Tallinn, 2000 Füüsika IX klassile. Soojusõpetus. Aatom ja Universum (kaasautor J. Lõhmus). Tallinn, 2000 Intellektuaalset tegevust aktiviseeriva õpetamisstrateegia rakendamine füüsikaõppes. Tallinn, 2001 Teel füüsikastandardile (kaasautor). Tallinn, 2004 Füüsika mõistekaardid põhikoolile. Tartu, 2004 Füüsika eesti-vene sõnastik 7.–9. klassile. Tartu, 2005. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 140. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Evald Pärtel

Evald Pärtel (21. detsember 1930 Olustvere, Viljandimaa – 21. detsember 1994 Abja-Paluoja, Viljandimaa) oli eesti taimekasvatusteadlane ja fütopatoloog. Evald Pärtel oli raudteeametniku poeg. Lõpetas 1950 Viljandi 2. Keskkooli, 1955 EPA agronoomiateaduskonna aiandusagronoomina, põllumajanduskandidaat (1966, EPA), väitekiri "Hõbelehisuse (Stereum purpureum FR.) levikust, kahjustustest ja profülaktikast Eesti NSV puuviljaaedades". Oli 1955 Türi rajooni Kullamaa masina-traktorijaama agronoom, 1956–70 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) Polli katsebaasi nooremteadur, 1970–94 vanemteadur, ühtlasi juhataja asetäitja. Uurinud peamiselt puuvilja- ja marjakultuuride haiguste põhjustajaid ja nende tõrjet, eriti hõbelehisust, koore-, tüve- ja lehepõletikke, kärntõbe ja puuviljamädanikke viljapuudel ning jahukastet, hahkhallitusi ja närbumistõbe marjakultuuridel. Määras umbes 800 sordi ja selektsioonivormi haigusresistentsuse, koostas Eesti jaoks puuvilja- ja marjaaedade taimekaitsesüsteemi ja täiendas seda pidevalt. Resistentsusandmeid on kasutatud sortide rajoneerimisel ja pomol iseloomustamisel. Haiguste tõrjekatsete tulemusi on avaldatud aastast 1972 perioodilises väljaandes "Taimekaitse soovitusi". Osales majandite puuvilja- ja marjaaedade planeerimisel, teinud rohkesti koduaedade aia- ja haljastusplaane. Teinud kaastööd teatmeteostele (ENE, EE, Eesti põllumajandusentsüklopeedia (EPE)). Olnud korduvalt teaduslähetustes Venemaa, Ukraina, Moldaavia, Leedu ja Läti sõsaruurimisasutustes. 140 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Puuvilja- ja marjaaedade agrotehnika (kaasautor). Tallinn, 1961 Hõbelehisuse (Stereum purpureum) levikust ja kahjustustest Eesti NSV puuviljaaedades. // Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi teaduslike tööde kogumik 9 (1966) Puuvilja- ja marjasortide haigusresistentsusest. // Sotsialistlik Põllumajandus (1970) 14 Viljapuude ja marjakultuuride haiguste määraja. Tallinn, 1974 Puuvilja- ja marjakultuuride kahjustajad. Tallinn, 1974 Aiapidaja käsiraamat (kaasautor). Tallinn, 1974 Agrotehnilised soovitused tööstuslikuks õunakasvatuseks (kaasautor). Tallinn, 1981. Паршеустойчивость сортов яблони в Эстонской ССР. // Научн. тр. НИИЗМ LXI (1988). EE 14, 650 Eesti aianduse biograafiline leksikon. Tallinn, 1998, 108 Eesti Maaviljeluse Instituut 1946–2006. Saku, 2006, 66 Evald Pärtel – 60. // Agraarteadus (1990) 4 Kask, K. Evald Pärtel – in memoriam. // Agraarteadus (1995) 1. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Kadri Pärtel

Kadri Pärtel (aastani 2002 Kadri Leenurm, sündinud 17. juunil 1974 Kärus Raplamaal) on eesti mükoloog. Kadri Pärtel on õpetaja ja töölise tütar ning Meelis Pärteli abikaasa. Lõpetas 1992. aastal Kärdla Keskkooli, 1996. aastal Tartu Ülikooli ja 1998. aastal samas magistrantuuri botaanika ja ökoloogia erialal, M.Sc., väitekiri "Andmeid seenesugukonna harjastiksikulised (Hyaloscyphaceae, Helotiales, Ascomycetes) ultrastruktuurist". Oli aastatel 1998–2002 Tartu Ülikooli doktorant botaanika ja ökoloogia erialal. Alataes 2002. aastast on Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituudi teadur. Uurimisvaldkond: seenesüstemaatika – kottseente ultrastruktuuri ja süstemaatika uurimine peamiselt seltsis tiksikulaadsed (Helotiales). Eesti Mükoloogiaühingu sekretär (1999–2002). 8 teadustrükist. New species and new records of ascomycetes in Estonia (kaasautor A. Raitviir). // Folia Cryptog. Estonica 37 (2000) Studies on the ultrastructure of Lachnum and related genera (Hyaloscyphaceae, Helotiales, Ascomycetes) (kaasautorid A. Raitviir, R. Raid). // Sydowia 52 (2000) The ultrastructure of Belonidium aeruginosum Mont. & Durieu (Hyaloscyphaceae, Helotiales) (kaasautor A. Raitviir). // Folia Cryptog. Estonica 36 (2000) The ultrastructure of Lachnellula willkommii (Hyaloscyphaceae, Helotiales, Ascomycetes) (kaasautor A. Raitviir). // Folia Cryptog. Estonica 38 (2001) The ultrastructure of the ascus apical apparatus of some Dermateaceae (Helotiales) (kaasautor A. Raitviir). // Mycological Progress 4 (2005) 2. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Kadri Pärtel Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Eva Silvia Pärt-Enander

Eva Silvia Pärt-Enander (aastani 1991 Pärt, sündinud 19. märtsil 1961 Gävles Rootsis) on Rootsi ja Eesti matemaatik. Eva Silvia Pärt-Enander on arsti tütar, Peeter ja Toomas Pärdi õde. Lõpetas 1980 Gävles Vasaskolani gümnaasiumi, 1984 Uppsala ülikooli, filosoofialitsentsiaat numbrilise analüüsi alal (1988, samas), PhD (numbriline analüüs, 1995, samas), väitekiri "Overlapping grids and applications in gas dynamics" (Uppsala, 1995). Oli 1983–1984 Uppsala ülikooli infotehnoloogia õppetooli vanemlaborant, 1984–1985 California Ülikooli (Los Angeles) matemaatika õppetooli külalisdoktorant, 1985–1990 Uppsala Ülikooli assistent ja doktorant, 1991–1996 nooremõpetaja, 1997–2015 tehniline andmetöötluse ülikoolilektor, 2001–2013 Uppsala Ülikooli õppelabori e-õppe ainekursuste juhataja ja juhendaja, 2013– Uppsala ülikooli infotehnoloogia osakonna abijuhataja. Pidanud loenguid rakendusmatemaatikast, programmeerimisest, arvutlusest ja e-õppest, korraldanud aastast 2006 Uppsala Ülikooli võrgupõhist eesti keele õpetust. Uurinud osaliste diferentsiaalvõrrandite rakendusi ja nende arvulisi lahendeid, eriti aerodünaamikas. Arendas 1987–1989 koostööd Rootsi rakendusmatemaatikute ja Los Alamose National Laboratory teadlaste vahel. Osales Euroopa kosmosesüstiku projektis HERMES (1987–1993), Rootsi rahvuslikus rakendusmatemaatika võrgustikus (1997–1999), Euroopa Liidu projektis JACO3 (JAVA and COBRA based Collaborative Environment for Coupled Simulations; 1998–2000). Uppsala ja Stanfordi ülikooli ühise magistriõppe arvutuskursuse projektijuht (aastast 2004), Rootsi ülikoolide õpihaldussüsteemide evalveerija (2005–2006). Esinenud konverentsidel Rootsis, Portugalis, Prantsusmaal, Saksamaal ja USA-s, oli Nordic MATLAB Conference '97 korraldajaid. Uppsala ülikooli akadeemilise senati (aastast 2005) ja mentorite kolleegiumi liige (aastast 2006). Amelia Earhardi aastapreemia (1989), Rootsi Õppevahendite Autorite Ühingu aastapreemia (1997, 2000). Tunnistatud Uppsala Ülikooli tublimaks pedagoogiks tehnikas ja loodusteadustes (2003). Shock waves and overgripping grids. Uppsala, 1991 Användarhandledning för MATLAB®. Uppsala, 1992 Conservative and non-conservative interpolation between overlapping grids for finite volume solutions of hyperbolic problems (kaasautor B. Sjögreen) // Computers and Fluids (1994) The MATLAB Handbook. Harlow 1996, 1999 Användarhandledning för MATLAB® 6.5 (kaasautor A. Sjöberg). Uppsala, 2003. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Margus Pärtlas

Margus Pärtlas (sündinud 11. mail 1964 Tallinnas) on eesti muusikateadlane, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppe- ja teadusprorektor. Margus Pärtlas lõpetas 1982 Tallinna Muusikakeskkooli, 1987 Tallinna Riikliku Konservatooriumi, 1992 aspirantuuri N. A. Rimski-Korsakovi nimelise Peterburi Riikliku Konservatooriumis, kunstiteaduste kandidaat (1992, samas), väitekiri "Симфонии Эдуарда Тубина: тематизм и формообразование". Oli 1987–89 ja 1992–93 Eesti Muusikaakadeemia muusikateooria kateedri vanemõpetaja, 1993–2003 muusikateooria dotsent, 2004 professor, alates 2003 ka õppe- ja teadusprorektor. 1999–2000 viibis Fulbrighti uurimisstipendiumiga Põhja-Texase Ülikoolis. Õpetanud muusikateoreetilisi aineid ja kursust Eduard Tubina muusikast. Uurimisvaldkond: Eduard Tubina looming; muusikateooria ja -analüüsi üldprobleemid. Eesti Teadusfondi grant "Eduard Tubin 20. sajandi. heliloomingu kontekstis" (2002–2005). Rahvusvaheliste teaduskonverentside korraldaja (Tallinna rahvusvahelised muusikateooria konverentsid, "Eduard Tubin 100"). Eesti Muusikateaduse Seltsi liige (esimees 1997–2003). 16 teadustrükist, sh monograafiat. E. Tubina hiliste sümfooniate teemastiku intonatsioonilised lätted ja semantika. // TMK (1992) 11 Intonatsioonilised ja temaatilised seosed E. Tubina sümfoonilistes tsüklites. // TMK (1992) 11 Eduard Tubina sümfooniad: teemastik ja vorm. Tallinn, 1995 Mõningaid paralleele Eduard Tubina ooperite ja hiliste sümfooniate vahel. // Töid muusikateooria alalt (2001) 1 "Legendaarne sümfoonia" ja romantiline ballaadlikkus Eduard Tubina loomingus. // Rahvusv Eduard Tubina Ühingu aastaraamat. Tallinn, 2001 Transformation of Classical Tonal Models in Richard Strauss's "Das Rosenband" Op. 36, No. 1 and "Mein Auge" Op. 37, No.4. // A Composition as a Problem III. Tallinn, 2003 Ancient Sounds in Modern Context: Eduard Tubin's Piano Sonata No. 2. // A Composition as a Problem IV/2. Tallinn, 2004. Tema abikaasa on muusikateadlane Žanna Pärtlas. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Margus Pärtlas Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Žanna Pärtlas

Žanna Pärtlas (aastani 1992 Krasnova, sündinud 11. märtsil 1964 Leningradis) on Eesti muusikateadlane. Žanna Pärtlas on venelane, tantsupedagoogi tütar ja Margus Pärtlase abikaasa. Lõpetas 1983 N. A. Rimski-Korsakovi nimelise Leningradi Muusikakooli, 1989 Leningradi Riikliku Konservatooriumi muusikateaduse erialal, kunstiteaduste kandidaat (1992, samas), väitekiri "Гетерофонное многоголосие русской народной песни: определение феномена, закономерности образования и строения (на материале традиции русско-белорусского пограничья)". Oli 1986–89 Leningradi Moskva rajooni Lastemuusikakooli nr 4, 1990–91 Peterburi Riikliku Konservatooriumi, 1991–1992 Herzeni-nimelise Venemaa Pedagoogikaülikooli muusikateoreetiliste ainete õpetaja, 1994–98 Eesti Muusikaakadeemia lektor, 1998–2000 dotsent, 2000– (aastast 2005 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia) vanemteadur. Uurimisvaldkond: Vene-Valgevene piiriala ja setu rahvalaul, mitmehäälsus vokaalses rahvamuusikas, muusikaanalüütiline lähenemine etnomusikoloogias. 12 teadustrükist. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Теоретические проблемы гетерофонии.// Проблемы фактуры. Санкт-Петербург, 1992 Tähelepanekuid setu laulu laadiehitusest ja mitmehäälsusest.// TMK (1997) 1 Helide funktsionaalsuhetest setu pooltoon-poolteisttoon-laadis (mitmekanaliliste salvestiste distributiivanalüüsi põhjal). // Töid muusikateooria alalt 1 (2001) Viisi rütmilisest vormist ja laadirütmist setu mitmehäälses rahvalaulus. // Regilaul – keel, muusika, poeetika. Tartu, 2001 Muusikalise loomingu võimalikkusest setu mitmehäälses laulutraditsioonis. // Regilaul – loodud või saadud? Tartu, 2004 О ладовом "двуязычии" сетуских многоголосных песен. / Механизмы передачи фольклорной традиции. Санкт-Петербург, 2004 Muusikaanalüüs etnomusikoloogias. // Mõeldes muusikast: sissevaateid muusikateadusesse. Tallinn, 2004 К вопросу о сходствах в сетуской, мордовской и южнорусской песенных традициях.// Setumaa kogumik 3 (2005). Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Žanna Pärtlas Eesti Teadusinfosüsteemis Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Robert Päsok

Robert Päsok (28. september 1932 Tšeljabinski oblast, Vene NFSV, NSV Liit – 12. juuni 2006 Tallinn) oli eesti tehnika- ja majandusteadlane. Robert Päsok oli töölise poeg. Lõpetas 1955. aastal Uurali Mäeinstituudi, oli 1959–1962 NSVL Teaduste Akadeemia Uurali osakonna aspirant, tehnikakandidaat (1963, NSVL Teaduste Akadeemia Uurali osakond), väitekiri käsitles metallimaakide allmaakaevandamise efektiivsust. Oli 1963–1966 NSVL Söetööstuse Ministeeriumi uurimisinstituudi (НИИOГР) sektorijuhataja, 1966–1980 Tallinna Polütehnilise Instituudi mäekateedri dotsent, 1981–1997 Eesti NSV TA Majanduse Instituudi ja 1997–1999 Eesti Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMI) vanemteadur. Õpetas mäemasinaid, mäetööde organiseerimist ja ökonoomikat. Uurimisvaldkonnad: maavarade kaevandamine, põlevkivikarjääride ökonoomika ja töökorraldus, Eesti loodusressursid ja nende kasutamine, mineraaltoorme ökonoomika. Ligi 100 teadustrükist. Estonian natural-ressources: oil-shale, phosporite, natural building materials, peat, muds, mineral water (kaasautor). Tallinn 1991. Eesti kütuseressursside kasutamise ja energeetika arendamise stsenaariumide mudelanalüüsid (kaasautorid Anton Laur, Koidu Tenno). Tallinn 1995. Maavara varude kasutamise rendimaksustamise süsteemi teoreetilis-metoodilised alused. Tallinn 1996. Economic evaluation of the potential of Estonian mineral ressources. // Harmonisation with the Western economics. Tallinn 1999. Eesti maavararessursside majanduslik hindamine. // Eesti Turvas (1999) 1 / 3. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn 1986, lk 307, 499. Koidu Tenno. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Elmar Daniel Päss

Elmar Daniel Päss (27. mai 1901 Vooru vald, Viljandimaa – 15. mai 1970 Tallinn) oli eesti folklorist. Elmar Daniel Päss oli talunipidajast möldri poeg. Lõpetas 1922 Valga Poeglastegümnaasiumi, 1926 TÜ mag. phil. kraadiga, väitekiri "Joomine Eesti rahvalaulude ja vanasõnade järele", filoloogiakandidaat (ümber atesteeritud 1947), 1933–37 TÜ stipendiaat rahvaluule alal, 1937–39 doktorant (väitekiri "Mardi-Kadri kultus" jäi kaitsmata ühe oponendi vastuseisu tõttu). Oli 1926–27 Tartu Tehnika Ühisgümnaasiumi õpetaja, 1928–32 TÜ eesti ja võrdleva rahvaluule õppetooli assistent (ülemäärane õppejõud), aastast 1939 Tallinnas eesti keele õpetaja (sh aastast 1944 Tallinna Merekoolis), 1947–50 Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi rahvaluulesektori vanemteadur, vallandati süüdistatuna kodanlikus natsionalismis. Oli hiljem taas Tallinna Merekooli õpetaja. Uurinud eesti rahvalaulu, rahvakombeid ja rahvaluuleteaduse ajalugu, aga ka ingerlaste ja vadjalaste pärimusi, eriti sünni- ja matusekombeid. Tõstatas ühena esimestest Eesti kirjanduse ja rahvaluule suhete probleemi, uuris folkloristika levimist kirjanduses. Uurimistöös lähtus geograafilis-ajaloolise eesti-soome koolkonna tõekspidamistest. Viljakas retsensent, jälgis eesti folkloristika kõrval ka naabermaade rahvaluuleväljaandeid ja uurimusi. ARS (1924–39), Eesti Kirjanduse Seltsi (1926–40), Õpetatud Eesti Seltsi (1927–47) tegevliige. 50 teaduspublikatsiooni. Eesti-Lutsi parmumatuselaulu vastastikusest suhtumisest. // Album M. J. Eiseni sünnipäevaks. Tartu, 1927 Lihaheide Eestis. // ERM-i aastaraamat VI. Tartu, 1931 Mardipäeva mängudest. // ERM-i aastaraamat VIII. Tartu, 1932 Eesti liulaul. Runovõrdluse katse. // ACUT B XXX:1. Tartu, 1933 Laulatus ja peiupoolne pulm Eesti Ingeris. // Kaleviste mailt. ÕES-i kirjad III. Tartu, 1935 The estonian-finnish text of the Calendar of Anniversaires. // Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat 1937, I. Tartu, 1938 About the customs of childbirth among the Ingers and the Votes. // Liber saecularis. ÕES-i Toim XXX. Tartu, 1938 Death, burial and life beyond the grave with the Estonian Ingers and the Votes. // ÕES-I aastaraamat 1937 II. Tartu, 1939 Setu rahvakombed lapsest. Tartu, 1939 Akad Rahvaluule Seltsi tegevusest 1925–1940. // KK (1969) 10. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide. Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 204 Viidalepp, R. Elmar Päss. // KK (1970) 7, 443. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Peeter Kristian Päts

Peeter Kristian Päts (sündinud 13. aprillil 1958 Göteborgis Rootsis) on eesti taimekaitseteadlane. Lõpetas 1978 Kongahälla gümnaasiumi (Kungälv, Rootsi), 1985 Uppsalas Rootsi Põllumajandusülikooli taime- ja metsakaitseteaduskonna agronoomia erialal põllumajandusmagistrina, väitekiri "A survey on maize and potato storage in Kenya, with particular reference to post-harvest losses caused by insects", Ph.D. (entomoloogia, 1992, samas), väitekiri "Reproductive biology of the cereal stemborer Chilo partellus". Oli 1985–92 Rootsi Põllumajandusülikooli taime- ja metsakaitseteaduskonna uurimisassistent, 1993–95 teadur, 1995–97 Kanada põllumajanduse uurimisjaama külalisteadur, ühtlasi Briti Columbia Ülikooli taimeteaduse osakonna (Vancouver, Kanada) järeldoktor, aastast 1997 Oslos Nordic Academy for Advanced Study (NorFA) vanemnõunik. Uurimisvaldkond: taimekaitse, teraviljakahjurid. Olnud välitöödel Keenias, uurimistööl Rootsis ja Kanadas, pidanud ühendust ka Põhjamaade, Balti riikide ja Loode-Venemaa keskkonnauurijatega. Eesti Agronoomide Seltsi Rootsis liige. Üle 40 teadustrükise. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide A marking tehnique for Chilo partellus (Swinhoe) (Lepidoptera Pyralidae) by adding dye to the larval diet. // Insect Sci. and its Application 10 (1989) Distribution Chilo partellus (Lepidoptera Pyralidae) (kaasautor B. Ekbom). // J. Insect Behavior 7 (1994) Distribution of two European wireworms Agriotes lineatus (L.) and A. obscurus (L.) in British Columbia (kaasautor R. Vernon). // J. Entomol. Soc. of British Columbia 94 (1997) Importance of collection overhangs on the efficacy of exclusion fences for managing cabbage.flies (Diptera: Anthomyiidae) (kaasautorid M. Bomford, R. Vernon). // Environ. Entomol. 29 (2000). Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Maks Pääbo

Maks Pääbo (eesnime rööpkujud: Max, Maksim, 2. detsember 1905 Otepää, Tartumaa – 29. juuni 1986 Norrköping, Rootsi) oli eesti tehnikateadlane. Maks Pääbo oli kooliõpetaja poeg. Lõpetas 1923 Läänemaa Ühisgümnaasiumi, õppis 1923–1924 Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonnas, lõpetas 1928 Budapesti Tehnikaülikooli masinaehitusinsenerina. 1929 Haridusministeeriumi stipendiaadina Ungaris viibides tutvus tekstiilierialaga, täiendas end hiljem Saksamaal. Oli 1930–1936 AS-i O. Kilgas insener, 1936–1940 tehniline juhataja, ühtlasi 1936–1940 Tallinna Eratekstiilkooli direktor, 1939–1944 Tallinna Tehnikaülikooli õppeülesande täitja mehaanilises tehnoloogias. Eesti Inseneride Ühingu ja Insenerikoja mehaanikasektsiooni liige, Eesti Inseneride Ühingu teadusliku komisjoni referent, 1936–1940 Tekstiilieriteadlaste Liidu ja Tekstiilimeistrite Ühingu esimees. Põgenes 1944 Rootsi, kus oli firma AB Åke Berg tekstiilivabriku insener. Uurimisvaldkond: tekstiilitehnoloogia, -masinad ja -materjalid, pneumaatiline kudumistehnika. Leiutas süstikuta kudumistelje Maxbo, millel kootud kangast iseloomustas väike kuluvus. Rakendas uusi telgi esimesena Malmö firmas MYA. Töid tekstiili alalt. Kunstsiid. // Tehnika Ajakiri (1938) 1. Oli abielus kunstnik Vida Pääbo-Jusega. Nende tütar on tuntud raamatuillustraator Ilon Wikland. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 266 Eesti riigi-, avaliku- ja kultuurielu tegelased 1918–1938. Tallinn, 1939, 216 Tallinna Tehnikumi ja TTÜ õppe- ja abijõud 1918–1044, 51 Eestlane revolutsioneerib maailma tekstiilitööstust. // Stockholms-Tidningen Eestlastele (1955) 7. XII Insener Max Pääbo leiutis. // EPvl Rootsis (1959) 2. IV Pääbo leiutus ka USA-sse. // EPvl Rootsis (1960) 3, II Ins. M. Pääbo suri Rootsis. // Vaba Eesti Sõna (1986) 24. VII. Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Jüri Pääsuke

Jüri Pääsuke (sündinud 1. oktoobril 1940 Viljandis) on eesti tehnikateadlane. Jüri Pääsuke on teenistuja poeg. Lõpetas 1959 Tartu Raudteetehnikumi, 1965 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikateaduskonna, 1972 aspirantuuri Leningradi Polütehnilise Instituudis, tehnikakandidaat (1972, samas). Stažeeris 1976 Moskvas Arvutustehnika Teadusliku Uurimise Instituudis ja 1981 Pariisis riiklikus arvutifirmas CiZi. Oli 1965–1968, 1972–1973, 1979–1980 TPI masinaehituse tehnoloogia kateedri assistent, teadusliku uurimise sektori noorem- ja vanemteadur ning masinaehituse tehnoloogia kateedri vanemõpetaja, 1973–1979 ja 1980–1987 töötas Eesti NSV Plaanikomitee arvutuskeskuses, 1987–1992 oli Eesti Majandusjuhtide Instituudi tehnoökonoomika ja informaatika kateedri ning majanduse kateedri informaatika ja arvutiõpetuse vanemõpetaja ning dotsent, aastast 1992 Eesti Merehariduskeskuse (aastast 1999 Eesti Mereakadeemia) arvutiõpetuse kateedri juhataja. Loengukursused: personaalarvutid ja nende kasutamine, informaatika ja andmetöötlus, töö ja programmeerimine arvutisüsteemides; koostanud õppevahendeid. Uurimisvaldkonnad: arvutid ja informaatika, varem ka masinprojekteerimine ja automaatjuhtimine. Tegelenud tehnoloogiliste protsesside projekteerimisega arvutite abil, osalenud (kollektiivi juhina) andmesisestus- ja -kogumissüsteemi "Dokument" väljatöötamisel ja juurutamisel (1977–1981). Orden "Austuse märk" (1986). 20 teadustrükist Algteadmisi arvutiasjandusest (kaasautor J. Rünkla). Tallinn, 1989 Personaalarvutite kasutamine (kaasautor J. Rünkla). Tallinn, 1991 Väike käsiraamat arvutiõpetuse praktikumiks (kaasautor M. Kivistik). Tallinn, 1993 Väike käsiraamat Turbo Pascali praktikumiks (kaasautorid M. Kivistik, T. Taveter). Tallinn, 1994. Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide Eesti teaduse biograafiline leksikon. 3. köide: N–Sap TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013 Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.