laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Jules Grévy

François Jules Paul Grévy (15. august 1807 Mont-sous-Vaudrey, Jura departemang, Prantsusmaa – 9. september 1891 Mont-sous-Vaudrey) oli Prantsusmaa president 1879–1887. Grévy sai 1837 advokaadiks. Ta säilitas ka Juulimonarhia ajal vabariiklikud vaated ja valiti 1848 oma kodudepartemangu esindajana Asutavasse Kogusse. Kuningas Louis-Philippe I troonilt tõukamise tagajärjel 1848 nimetati ta tema kodudepartemangu Jura ajutise valitsuse komissariks. Nähes ette, et Prantsusmaa kõigi aegade esimesed presidendivalimised võidab Louis-Napoléon Bonaparte, kes sugugi polnud valimiste soosik, soovitas ta põhiseaduse teha selliseks, et Rahvusassambleel oleks õigus presidenti nii ametisse nimetada kui ametist vabastada. See ettepanek ei läinud läbi, sest enamus saadikuid uskus, et valimised võidab Louis-Eugène Cavaignac, kes oli kuulsust kogunud Prantsuse 1848. aasta revolutsiooni mahasurujana. Rahvusassambleele jäi õigus president nimetada üksnes juhul, kui presidendivalimiste esimeses voorus ei kogu keegi üle 50% hääli. Bonaparte võitis valimised ülekaalukalt 77%-ga ja sai presidendiks, kuid ei tohtinud teiseks ametiajaks kandideerida. Seetõttu korraldas Bonaparte 1851. aastal veretu riigipöörde, saatis Rahvusassamblee laiali ja kuulutas end järgmisel aastal keisriks Napoleon III nime all. Pärast riigipööret hakati Grévyd pidama ettenägelikuks. 1868 tuli Grévy poliitikasse tagasi ja sai Vabariikliku Partei mõjukaks liikmeks. Pärast Teise keisririigi langemist valis Rahvusassamblee ta 16. veebruaril 1871 assamblee eesistujaks. 2. aprillil 1873 astus ta parempoolse opositsiooni survel tagasi. 8. märtsil 1876 valiti ta Saadikutekoja eesistujaks ja seda ametikohta täitis ta nii hästi, et kui president Patrice de Mac Mahon ametist tagasi astus, valiti ta 30. jaanuaril 1879 uueks presidendiks ilma vabariiklike erakondade vastuseisuta. Kõik tema eelkäijad Prantsusmaa presidendi ametikohal olid olnud monarhistid, isegi kui nad valimiste eel vastupidist väitsid, ja seetõttu oli Jules Grévy Prantsusmaa esimene vabariiklasest president. Grévy maine oli esimesel ametiajal plekitu ja sellepärast nõustus ta teise ametiajaga, mis algas 18. detsembril 1885. Kuid natuke aega hiljem selgus, et tema väimees Daniel Wilson kaupleb Auleegioni ordenitega. Grévy keeldus tunnistamast, et ta vastutab kaudselt oma sugulase eest, kes aunimetusi raha eest jagab, ja seetõttu sunniti ta tagasi astuma. Ta lahkus ametist 2. detsembril 1887. Grévy oli vabamüürlane ja tema tagasiastumise skandaal õhutas Prantsusmaal vabamüürluse vastaseid meeleolusid. Grévy oli kirglik piljardimängija. Nii karikatuuridel kui paraadportreedel kujutati teda sageli piljardikepiga. Kõrbesebra Equus grevyi sai nime Jules Grévy järgi. Aastal 1882 saatis hiljem Etioopia valitsejaks saanud Menelik II kõrbesebra presidendile Jules Grévyle kingituseks. Kui avastati, et sebra erineb juba varem tuttavatest lõuna pool elavatest sugulastest, saigi ta presidendi auks endale nime.
CM1200HC-66H

CM1200HC-66H on IGBT transistor, mida kasutatakse kõrgepinge ja kõrgevoolu elektriahelates lülitina. Andmeleht
Oskar Plaks

Oskar Plaks (17. märts 1895 Saadjärve vald, Tartumaa – 15. veebruar 1938 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). Teenis Kaitsevägede Staabi V, mobilisatsiooniosakonna ülemana ja viimati Sõjavägede Staabi ülema 2. abina. Ohvitseride andmekogu
Kazys Grinius

Kazys V. Grinius (17. detsember 1866 Salema Marijampolė lähedal – 4. juuni 1950 Chicago) oli Leedu peaminister 1920–1922 ja president 7. juunist 17. detsembrini 1926. 1944. aastal põgenes ta Saksamaale. Ameerika Ühendriikidesse asus elama 1947. aastal. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 24. veebruaril 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Artikkel ja pilt
Hark

Hark (murdes hang) on harali asetsevate harudega ese või esemeosa. Sõnnikuhark on universaalne mitmeotstarbeline hang. Sõnnikuhargi 4–6 ümarat, nõgusat, teritatud haru on paigutatud ühte ritta. Hargivars on umbes meetri pikkune, alt hargi juurest kerge kumerusega paremaks haaramiseks. Hargivars võib olla käepidemega või ilma. Kartulihark on mõeldud kartulite ja muude juurviljade teisaldamiseks. Kartulihark sarnaneb sõnnikuhargiga, kuid ümaraid harusid on 10–16 ning need on paigutatud tihedalt. Äärmised harud on sirged, moodustades kausja tõsteriista servad. Harude otstes on ümarad metallist munad, et vältida kartulite ja juurviljade tõstmisel nende vigastamist. Hargivars on üle meetri pikk, alt hargi juurest kerge kumerusega paremaks haaramiseks. Hargivars võib olla käepidemega või ilma. Aiahark on mõeldud mulla kaevamiseks peenramaal ning see kobestab mulda paremini kui labidas. Aiahargil on tavalistelt 4–5 lehtjat otsast teritatud haru. Haru laius on 10–20 mm. Hargivars on umbes meetripikkune, alt hargi juurest kerge kumerusega paremaks haaramiseks. Hargivars võib olla käepidemega või ilma. Helihark Ahtehark Potihark Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [1] (vaadatud 01.06.2013)
Diskreetimissagedus

Diskreetimissagedus ehk näiduvõtusagedus ehk sämplimissagedus (ingl sampling rate, sampling frequency) on sagedus, mis määrab pideva signaali diskreetimisel saadud üksikväärtuste – diskreetide – arvu sekundis. Diskreetimissageduse f s {\displaystyle f_{s}} mõõtühik on herts (Hz). Vastavalt diskreetimisperiood (sampling period ehk sampling interval) tähendab diskreetidevahelist ajavahemikku.. Digitaalse helisignaali tüüpilisemad diskreetimissagedused on järgmised. Digitaalse videosignaali diskreetimissagedus on tavaliselt seotud filmikaadrite arvuga sekundis ning harvemini virtuaalse pikslitaktsagedusega (notional pixel clock). Pildi diskreetimissageduseks on sensori integratsiooniperioodi kordumise kiirus. Kuna integratsiooniperiood võib olla märgatavalt lühem kui kordustevaheline aeg, võib diskreetimissagedus erineda diskreedi kestuse pöördväärtusest. Kui analoogne videosignaal konverteeritakse digitaalseks videosignaaliks, on diskreetimisprotsess seotud pikslisageduse ja ruumilise diskreetimissagedusega piki skaneerimisridasid (scan line). Tavalisemateks pikslite diskreetimissagedusteks on 13,5 MHz (CCIR 601 ja D1-video). Ruumiline diskreetimine (spatial sampling) on teiselt poolt määratletud rastris paiknevate skaneerimisridadega. Mõlemas ruumimõõtmes võib diskreetimissageduse ja eraldusvõime ühikuks võtta pildi skaneerimisridade arvu. Diskreetimine Diskreetsignaal Martin H. Weik (1996). Communications Standard Dictionary. Springer. ISBN 0412083914. "Telex SAFE-1000 wireless microphone". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. detsember 2010. Vaadatud 5. novembril 2008. "The restoration procedure – part 1". Originaali arhiivikoopia seisuga 14. september 2009. Vaadatud 14. septembril 2009. Zaxcom digital wireless transmitters "Lectrosonics UDR700 Encrypted wireless receiver" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 6. märts 2016. Vaadatud 6. mail 2015.
Tavadelfiin

Tavadelfiin ehk delfiin (ka harilik delfiin; teaduslik ladinakeelne nimetus Delphinus delphis) on delfiinlaste sugukonda kuuluv mereimetajaliik. Mõnikord mõeldakse tavadelfiini all ka teist liiki Delphinus capensis't, keda eeskätt iseloomustab pikem nokis kui Delphinus delphis'el. Tavadelfiin on oma perekonna tavalisim liik. Sõltuvalt süstemaatikast arvatakse siia kuni kolm liiki. Tavadelfiin on keskmise suurusega delfiinlane, kes on suurem näiteks afaliinist. Täiskasvanute tüvepikkus on 1,6...2 m, kehakaal 70...235 kg, keskmine kaal jääb 70 ja 110 kg vahele. Üldiselt on isased pikemad ja raskemad kui emased. Tavadelfiini selg on tume (mõnikord ka must) ja kõhuosa valge. Keha külgedel on eristatav kaks halli viirgu. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Short-beaked Common Dolphin seisuga 5.11.2008.
Moldova jõgi

Moldova (saksa keeles Moldau) on jõgi Euroopas Rumeenias. Jõgi algab Ida-Karpaatidest, ülemjooksul voolab mägijõena valdavalt itta ja seejärel pöördub kagusse. Suubub paremalt Siretisse. Jõe pikkus on 213 km ja valgala 4299 km². Jõe ääres asuvad Moldova-Sulița, Câmpulung Moldovenesc, Vama, Gura Humorului, Păltinoasa, Frasin, Baia ja Roman. "2017 Romanian Statistical Yearbook" (PDF). Vaadatud 30. aprillil 2023.  Moldova jõgi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Antilli hoovus

Antilli hoovus on hoovus Atlandi ookeanis. Hoovab Suurte Antillide ja Bahama kirdekalda ja Sargasso mere vahel loodesse. Ühinedes Florida hoovusega, moodustab Golfi hoovuse.
Anaa

Anaa on atoll Polüneesias Tuamotu saarestikus. Saarte kogupindala on 38 ruutkilomeetrit, need on madalad. Kuuluvad Prantsusmaale.
1200. aastad

1200. aastad on aastad 1200–1209 pKr. Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Kümnendid: 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad Aastad: 1200 1201 1202 1203 1204 1205 1206 1207 1208 1209 ... ... ... Albert von Buxhövden Kaupo Läti Henrik ...
Gaaslahenduslamp

Gaaslahenduslamp ehk lahenduslamp on lamp, milles elektrienergia muundub nähtavaks valguseks gaaslahenduses (nt ksenoonlambis, naatriumlambis) või selle lahenduse vahendusel (luminofoorlambis). Elektrilahendus (huumlahenduse või kaarlahenduse kujul) tekib metalliauru ja väärisgaasi sisaldavas klaaskolvis, kui lambi elektroodidele rakendada piisavalt kõrge elektripinge. Elektrilahenduses muundub osa elektrivälja energiast valguseks protsessides, milles toimub pidev aatomite (või molekulide) ioniseerimine ja rekombineerumine (elektronide ühinemine positiivsete ioonidega) ning elektronide ergastamine ja relakseerumine (naasmine stabiilsele tasemele). Valdava osa lahenduslampide talitlus põhineb kaarlahendusel madala sulamistemperatuuriga metalli (elavhõbeda või naatriumi) aurus. Kaarlahenduse keskkonnaks võib olla ka väärisgaas ksenoon selle madala ionisatsioonienergia pärast. Huumlahendusega reklaam- ja signaallampides kasutatakse värvilise valguse saamiseks erinevaid gaase ja nende segu metalliaurudega. Kolvis valitseva töörõhu järgi liigitatakse kaarlahenduslambid madalrõhulisteks (alla 100 kPa), kõrgrõhulisteks (0,01–1 MPa) ja ülikõrgrõhulisteks (1–10 MPa). Kõige rohkem kasutatakse madalrõhulisi elavhõbelampe. Et aga nendes tekib kaarlahendusel peamiselt valgustuseks sobimatu ultraviolettkiirgus, muundatakse see kolvi sisepinda katva luminofoorikihi abil päevavalgusele lähedase spektriga valguseks. Niisugused luminofoorlambid andsid 2010. a paiku ligi 90% maailma valgusallikate valgusvoost. Naatriumtäitega lampides ultraviolettkiirgust ei teki, kuid valgus on madalrõhu-naatriumlamidel monokromaatiline (kollakas), kõrgrõhu-naatriumlampidel veidi laiema spektriga (oranžikaskollane). Kaarlahendus annab vahetult päevavalgusele lähedase spektriga valgust kõrgrõhulampides, mille täitegaas sisaldab metalli (naatriumi, indiumi, talliumi) ja halogeeni aatomitest koosnevaid ühendeid – halogeniide. Sellistes metallhalogeniidlampides on välditud metalli sadestumine kolvile samal põhimõttel kui halogeen-hõõglampides. Päikesevalgusele päris sarnase spektriga valgust annavad kõrg- ja ülikõrgrõhulised ksenoonlambid. Valgusviljakus on ksenoonlampidel kuni 50 lm/W, luminofoorlampidel 50–75 lm/W, halogeniidlampidel 90–100 lm/W, kõrgrõhu-naatriumlampidel kuni 150 lm/W ja madalrõhu-naatriumlampidel kuni 200 lm/W. Kaarlahenduse süütamiseks ja stabiilse talitluse tagamiseks vajab lahenduslamp liiteseadist (elektromagnetilist või elektroonilist ballasti). ENE, 5. kd, 1990, lk 375 Endel Risthein. Energiatehnika ja maailm. Tallinn, TTÜ Kirjastus, 2013
Gyllenschmidt

Gyllenschmidt (vene keeles Гилленшмидт) on Rootsi ja Liivimaa aadlisuguvõsa. Suguvõsa rajajaks oli Riia vaeslastekohtu assessor Martin Schmidt, kes aadeltati 1689. aastal Rootsi kuninga Karl XI poolt ja võttis perekonnanimeks von Gyllenschmidt. Suguvõsa introdutseeriti Rootsi rüütelkonda (nr 1178). 1747. aastal immatrikuleeriti perekond Liivimaa rüütelkonda matriklisse. Carl Otto von Gyllenschmidt (1739-1784), Rootsi sõjaväelane Jakob von Gyllenschmidt (1782–1852), Venemaa sõjaväelane (Vene wiki: Яков Яковлевич Гилленшмидт) Friedrich Georg von Gyllenschmidt (1828–1902), Venemaa jalaväeohvitser, assessor, padrunitehase asutaja Tuulas (vene: Тульский патронный завод; lüh. ТПЗ) (vene: Федор Григорьевич фон Гилленшмидт) Jakov von Gyllenschmidt (1870–1918), Venemaa kindralleitnant (vene: Яков Федорович (Теодорович) фон Гилленшмидт) Gyllenschmidtide aadlivapid Eesti Ajalooarhiivis Baltisches Wappenbuch - Suguvõsa vapp
Eugenius I

Eugenius I oli paavst 654–657. Ta oli 75. paavst. Eugenius sündis Roomas Aventinuse künkal. Ta oli Rufinianuse poeg. Eugenius oli kiriku teenistuses lapsepõlvest saadik. Ta sai Martinus I ajal preestriks (kardinalpreester) ja oli saadik (apocrisiarius) Konstantinoopolis. Eugenius I pühitseti paavstiks 10. augustil 654. Ta määrati ametisse Bütsantsi keiser Konstans II tahtel. Osa Rooma vaimulikkonnast keeldus uut paavsti tunnustamast, sest nad ei pidanud Martinus I tagandamist seaduspäraseks. Samuti lootis Martinus I, et enne tema surma ei valita uut paavsti. Alles pärast Martinus I surma 16. septembril 655 tunnustas kogu Rooma vaimulikkond teda seadusliku paavstina. Eugenius I saatis legaadid Konstantinoopolisse. Konstantinoopoli patriarh Petros soovis tüli monoteletismi üle lõpetada, võttis legaadid suurejooneliselt vastu ja pakkus neile kompromissvormelit, mille järgi omasid Jeesus Kristuse loomused küll üht tahet, kuid isikuna omas Kristus vaid üht tahet. Legaadid tunnustasid patriarhi ettepanekut ja nelipühil 655 tunnustasid osadust patriarhiga. Patriarh saatis legaatidega paavstile teate oma määramisest ametisse ja kompromissvormelit sisaldava usutunnistuse. Kui legaadid jõudsid tagasi Rooma, loeti patriarhi usutunnistus Rooma vaimulikkonna juuresolekul Santa Maria Maggiore kirikus ette. Vaimulikud ei lasknud paavsti senikaua kirikust lahkuda, kuni paavst soostus kompromissvormeli tagasi lükkama. Keiser ähvardas hiljem paavsti “ära röstida”, kui ta ei tunnusta monoteletismi. Aastal 654 külastas Roomat hilisem Yorki piiskop Wilfrid, keda paavst õnnistas. Eugenius I kinnitas Genti Saint-Bavoni kloostri ja Saint-Maurice d'Agaune'i kloostri privileegid. Eugenius I ordineeris 21 piiskoppi. Tema ajal sai diakoniks (kardinaldiakon) hilisem paavst Vitalianus.  Pikemalt artiklis Kristlik eetika Eugenius I abistas vaeseid. Eugenius I suri 2. juunil 657 Roomas, aga Anastasius Bibliothecariuse järgi 1. juunil. Ta maeti Rooma Peetri kirikusse. Ta jättis surres pärandi Rooma vaimulikele ja kodanikele. Eugenius I austatakse katoliku kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 2. juuni. "Liber Pontificalis" iseloomustab Eugeniust lahke, sõbraliku, kannatliku ja leebena. J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Liber Pontificalis. Domenico Mallardo: Papa Sant'Eugenio I. Napoli, 1943. Artikkel Eugenius I kohta. (inglise keeles) Artikkel Eugenius I kohta. (inglise keeles) 7. sajandi konsistooriumid.
Adeodatus II

Adeodatus II (ka Deusdedit II) oli paavst 672–676. Ta oli 77. paavst. Adeodatus sündis Roomas. Ta oli Jovinianuse poeg. Ta oli San Erasmo kloostri munk ja tõenäoliselt oli ta benediktiin. Adeodatus II sai paavstiks kõrges vanuses 11. aprillil 672. Ta määrati ametisse, kui Bütsantsi keiser Konstantinos IV oli teda tunnustanud. Adeodatus II taunis monoteletismi. Ta keeldus tunnustamast Konstantinoopoli patriarhi Konstantinos I, kes soosis monoteletismi. Patriarh kõrvaldas paavsti nime diptühhonist. Adeodatus II andis traditsiooni järgi Veneetsiale õiguse valida doodži (teadaolevalt toimus doodži määramine paarkümmend aastat hiljem). Adeodatus II andis privileegid St. Martini kloostrile ja teatas sellest Gallia piiskoppidele. Adeodatus II saatis St. Petersi kloostri abtile Hadrianusele kirja, milles kinnitas Canterbury peapiiskopkonna eksemptsiooni. Adeodatus II soosis munklust. Ta laiendas San Erasmo kloostrit. Adeodatus II ordineeris 46 piiskoppi, 14 preestrit ja 2 diakonit. Tema ajal said diakoniks hilisemad paavstid Donus ja Agatho.  Pikemalt artiklis Kristlik eetika Adeodatus II oli tuntud oma suuremeelsuse poolest kodutute ja palverändurite vastu. Adeodatus II lasi taastada San Pietro kiriku. Ta lasi taastada oma kunagise kloostri hooned. Ta kasutas bullas tervitust: Salutatem a Deo et benedictionem nostram. Adeodatus II suri 17. juunil 676 Roomas. Ta maeti Rooma Peetri kirikusse 26. juunil 676. Ta annetas pärast surma vaimulikele suures koguses raha. Tema surma ajal tabas Roomat tugev äikesetorm. "Liber Pontificalise" järgi tapsid välgulöögid palju inimesi ja loomi. Alles siis, kui iga palvetati litaaniaid, sai vilja põldudelt koristada. J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996. Liber Pontificalis. Artikkel Adeodatus II kohta. (inglise keeles) 7. sajandi konsistooriumid. Adeodatus II dokumendid.
1210. aastad

1210. aastad on aastad 1210–1219 pKr. Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Kümnendid: 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad Aastad: 1210 1211 1212 1213 1214 1215 1216 1217 1218 1219 ... Toimusid ristisõjad. ... Albert von Buxhövden Kaupo Lembitu Läti Henrik ...
Piltene stiftifoogtide loend

Piltene stiftifoogtide loend loetleb teadaolevaid Piltene (Kuramaa) stifti foogte. Stift oli Kuramaa piiskopkonna ainus ilmalik valdus. 1424–1425 Frowin Schnutte 1442, 1445, 1450, 1456–1457 ja võib-olla ka 1465–1470 Paul Bucking 1463 Bertold Korpis 1474 Odert Korbis 1482 Michael Schmidt 1490, 1500–1501, 1506 Heinrich von Sacken 1506–1507 Merten Brink 1508 Heinrich von Galen (polnud hilisem ordumeister ega Liivimaa ordu liige) 1511 kas Galen või Godtke Pleszkow 1513 Godtke Pleszkow 1536 Hermann Rump 1542, 1544–1545, 1547 Johann Heyking 1548–1549 Lukas Massow 1550–1551 Hermann Dunstorp 1561–1574, 1576 Karl Zoege (suri 1578) Kazdangast (Katzdangen) (ka Soie, Soye, Szoye, Szöge jne.) 1583 Johann Behr Stavenhagen, Oskar, Karl Zoege, Genealogisches Handbuch der kurländischen Ritterschaft. 1, Görlitz: Verl. für Sippenforschung und Wappenkunde Starke 1939, s. 366
Lil Wayne

Lil Wayne (kodanikunimega Dwayne Michael Carter; sündinud 27. septembril 1982) on USA räppar. Ta kasvas üles Hollygrove'i piirkonnas New Orleansis. Oma esimese räpilaulu kirjutas ta kaheksa-aastaselt. 11-aastaselt tutvus Lil Wayne räppari ja Cash Money Recordsi omaniku Bryan Williamsiga. 24. septembril 2008 avaldas Lil Wayne oma esimese, ajakirja ESPN tellitud blogipostituse. Wayne on blogis öelnud, et ta huvitub tennisest ning on jalgpallimeeskonna Green Bay Packers, jäähokiklubi Boston Bruins, korvpalliklubi Los Angeles Lakers ja pesapalliklubi Boston Red Sox fänn. Wayne kirjutab siiani ESPN-ile. 13-aastaselt tulistas ta end kogemata Tauruse 9 mm käsirelvast. 2018. aastal tunnistas ta "Carter V" albumis olevas laulus " Let it all work out", et tahtis sooritada enesetappu. Lil Wayne'il on neli last. Tütar Reginae on sündinud abielust Antonia Carteriga (neiupõlvenimega Johnson); Wayne ja Johnson olid abielus 2004–2006). 2008. aasta augustis hakkasid internetis ringlema kuulujutud, et Wayne'i tütar hukkus autoõnnetuses. Wayne tegi kiiresti avalduse: "Kuulujutud on täiesti valed ja põhjendamatud: ei Reginae ega ükski teine minu perekonnaliige ei ole autoõnnetusse sattunud." Poeg Dwayne III on sündinud 2008. aastal suhtest raadiosaatejuhi Sarah Vivaniga. Poeg Cameron Carter on sündinud kooselust näitleja Lauren Londonga 2009. aastal ja poeg Neal on sündinud 2009. aastal suhtest laulja Niveaga. Lil Wayne'il on ilmunud 12 stuudioalbumit: 1999: Tha Block Is Hot 2000: Lights Out 2002: 500 Degreez 2004: Tha Carter 2005: Tha Carter II 2006: Like Father, Like Son (koos Birdmaniga) 2008: Tha Carter III 2010: Rebirth 2010: I Am Not A Human Being 2011: Tha Carter IV 2013: I Am Not a Human Being II 2015: Free Weezy Album 2018: Carter V
1220. aastad

1220. aastad on aastad 1220–1229. Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Kümnendid: 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad - 1220. aastad - 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad Aastad: 1220 1221 1222 1223 1224 1225 1226 1227 1228 1229 ... ... ... ...
Naatriumlamp

Naatriumlamp on lahenduslamp, mis kasutab valguse tekitamiseks ioniseeritud olekus naatriumi (auruna). Madalrõhulised ja kõrgrõhulised naatriumlambid on olnud laialdaselt kasutusel tänavavalgustuses nende suure valgusviljakuse tõttu. Madalrõhu-naatriumlampide võimsus on kuni 400 W. Selle lambitüübi eriomadus on tehisvalgusallika kohta saavutatud suurim valgusviljakus (220 lm/W). Ent need lambid toodavad 98 % ulatuses monokromaatilist valgust lainepikkusega 589,0 nm ja 589,6 nm. Madalrõhu-naatriumlambid on kõige tõhusamad valgusallikad seetõttu, et nende toodetava valguse lainepikkused on inimsilma maksimaalse valgustundlikkuse lähedal. Madalrõhu-naatriumlampidega valgustatud objektide värve on raske eristada, sest neid näeb üksnes kitsa kollakasoranži valguse laineribas. Kõrgrõhu-naatriumlamp sisaldab peale naatriumi ka elavhõbedat ja ksenooni. Nende valguskiirgus on pidev, valgus on silmale mugava sooja valgusvärvinguga. Valgusviljakus on kõrge (130 lm/W), võimsus vahemikus kuni 1000 W ja eluiga kuni 24 000 tundi. Need lambid kiirgavad sisselülitamisel alguses tumeroosat ja pärast soojenemist roosakasoranži valgust. Mõned lambid kiirgavad algul ka puhasvalget kuni sinakasvalget valgust. Selle põhjuseks on arvatavasti elavhõbeda auru kiirgus, enne kui naatrium on korralikult soojeneda jõudnud. Kõrgrõhu-naatriumlambis kasutatakse käivitusgaasina ksenooni, mis on kõige madalama ioniseerimispotentsiaaliga ja kõige väiksema soojusjuhtivusega mitteradioaktiivne väärisgaas. Kõik väärisgaasid on keemiliselt inertsed ega osale lambi sees keemilistes reaktsioonides. Väike soojusjuhtivus vähendab soojuskadusid. Gaaslahenduslamp
Bassewitz

Bassewitz (vene: Бассевич) on Mecklenburgist pärit aadlisuguvõsa. 1725. aastal immatrikuleeriti krahv Henning Friedrich von Bassewitzi suguvõsa nr. 150 all Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Eestimaal kuulus suguvõsale Põlula mõis (Poll). Krahv Henning Friedrich von Bassewitz (1680–1749), salanõunik, Holstein-Gottorpi minister, Põlula mõisnik (vene: Геннинг Фридрих фон Бассевич) Sissekanne Eestimaa rüütelkonna genealoogilises käsiraamatus, 1930 Põlula mõisast Eesti mõisaportaalis Baltisches Wappenbuch - Suguvõsa vapp Krahv Henning Friedrich von Bassewitz biograafia Allgemeine Deutsche Biographie (saksa keeles)
1230. aastad

1230. aastad on aastad 1230–1239 pKr. Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand Kümnendid: 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad Aastad: 1230 1231 1232 1233 1234 1235 1236 1237 1238 1239 ... Lihula kiriku, mis on vanimaid Eestis, arvatav ehitamisaeg ... ...
Merisk

Merisk (Haematopus ostralegus) on harakasuurune mererannikuid asustav lind. Pesitseb ka Eestis. Meriskid omavad ulatuslikku areaali ja mererannikuid asustades on nad levinud suurele osale Euraasia ja Aafrika rannikutest ning paljudes Venemaa paikades pesitsevad nad suviti ka siseveekogude ääres. Eesti territooriumil on meriskid tavalised keskmise arvukusega haudelinnud, keda kohtab rannikul ja Lääne-Eesti saartel. Meriski pesitsusaegset arvukust hinnatakse 3000 – 4000 paarile. Põhilisteks elupaikadeks on vee lähedal paiknevad klibu- ja liivarannikud või madalad rohtunud ning kariloomade poolt kõvaks tallatud rannaäärsed alad. Ta toiduks on väikesed molluskid ja vähilised. Ta avab molluskite karbid osavalt oma terava noka abil. Emaslind muneb 2–4 muna, mida ta haub 24–27 päeva jooksul. Pojad lahkuvad pesast umbes 40 päeva vanustena, kui nad on saanud lennuvõimelisteks. Meriskil on mustade sulgedega kaetud pea, kael ja keha ülemine pool ning keha alaosa on valge. Iseloomulikuks on võrdlemisi pikk, kinaveripunane nokk. Jalad on roosakad. Merisk kaalub tavaliselt 470–560 grammi ja on 40 cm kõrge. Merisk on Fääri saarte rahvuslind. BirdLife International (2008). Haematopus ostralegus. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN 2008. "Eesti lindude staatus, pesitsusaegne ja talvine arvukus 2003–2008" (PDF). Hirundo. Eesti Ornitoloogiaühing. 2009. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2011. Vaadatud 27. oktoobril 2011. http://bio.edu.ee/loomad/Linnud/HAEOST.htm Merisk andmebaasis eElurikkus Meriski liigikirjeldus Häälitsus Pilte Pilte looduspilt.ee leheküljel Pilt meriskist