laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Shea Weber

Shea Michael Weber (sündinud 14. augustil 1985 Sicamousis, Briti Columbias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Montreal Canadiens. Ta on klubi meeskonna kapten. Aastatel 2001–2005 mängis ta neli hooaega Western Hockey League'i klubis Kelowna Rockets. 2003. aastal valiti ta NHL-i draft '​is Nashville Predatorsi poolt 49. valikuna. NHL-is debüteeris ta Predatorsi meeskonnas 6. jaanuaril 2006 mängus Detroit Red Wingsi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 6. aprillil mängus St. Louis Bluesi vastu. Järgmisel hooajal kindlustas ta koha Predatorsi põhikoosseisus. Ta mängis Predatorsis kuni 2016. aastani kokku üksteist hooaega. Aastatel 2010–2016 oli ta Predatorsi kapten. 2016. aasta juunis siirdus ta Montreal Canadiensi. 2018. aasta oktoobris määrati ta klubi kapteniks. NHL-i tähtede mängule on Weber valitud kokku seitse korda (aastatel 2009, 2011, 2012, 2015, 2016, 2017 ja 2020). Hooaegadel 2010–11 ja 2011–12 on ta valitud NHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu (NHL First All-Star Team) ning hooaegadel 2014–15 ja 2014–15 NHL Second All-Star Team '​i. 2016. aastal pälvis ta Mark Messier Leadership Award'i. Aastatel 2010 ja 2014 on ta Kanada jäähokikoondise koosseisus tulnud olümpiavõitjaks ning 2007. aastal maailmameistriks. 2010. aasta olümpiaturniiril valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel, kus ta võitis Kanada koondisega hõbemedali, oli ta resultatiivseim kaitsemängija (4+8) ning ta valiti turniiri parimaks kaitsjaks ja turniiri sümboolsesse koosseisu.  Shea Weber – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Shea Weber nhl.com lehel Shea Weber hockeydb.com lehel
Benjamin Disraeli

Benjamin Disraeli (21. detsember 1804, London – 19. aprill 1881, London) oli Suurbritannia poliitik, peaminister 1868. aastal ja aastatel 1874–1880. Ta oli Konservatiivse Partei liige. Teda peetakse tänapäevase konservatiivse erakonna rajajaks ning one nation'i mõtteviisi loojaks, mille eesmärgiks on rikaste ja vaeste vahelise lõhe vähendamine. Disraeli on seni ainuke juudi päritolu Suurbritannia peaminister. Tema isa oli kirjanik ja õpetlane Isaac D’Israeli. Disraeli ristiti 1817. aastal (12-aastaselt) ja ta sai Inglismaa Kiriku liikmeks. Esimest korda valiti ta Suurbritannia parlamendi alamkotta 1837. aastal. Poliitikuna puutus ta kokku antisemitsimi ja tugevate eelarvamustega. 1841. aastal püüdis ta saada ministrikohta Robert Peeli valitsuses, kuid Peel keeldus. Seejärel sai Disraelist üks peaministri teravamaid kriitikuid parlamendi alamkojas. 1852. aastal sai ta rahandusministriks Edward Smith-Stanley, neljateistkümnenda Derby krahvi valitsuses. 1868 astus Lord Derby kolmas valitsus tagasi ning uueks peaministriks sai Disraeli. Tema esimene ametiaeg kestis veidi üle üheksa kuu. 1874. aasta parlamendivalimistel saavutas Konservatiivne Partei ülekaaluka võidu ning Disraeli sai taas peaministriks. 1876. aastal sai ta peeriks, esimeseks Beaconsfieldi krahviks. Disraeli oli ka kirjanik, kellelt ilmus mitu romaani. Neist esimene, "Vivian Grey" ilmus 1826. aastal.
Hilda Vaiksaar

Hilda Vaiksaar (kuni 1956 Hilda Ollino; 4. juuli 1928 Tori vald, Pärnumaa – 20. aprill 2017) oli eesti korvpallur ja spordipedagoog. Ta lõpetas 1947. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1951. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Sportima hakkas 1942. aastal keskkoolis Linda Rummo ja Elo Raiveti juhendamisel, põhiline suunaja oli Kalevi instruktor Arma Sinkel. Ülikoolis treenis ta Edgar Naaritsa juhendamisel korvpalli. Tuli aastatel 1948–1949 ülikooli spordiklubi korvpallinaiskonnas Eesti NSV meistriks ning sai 1950–1951 hõbemedali. Oli 1950. aastal NSV Liidu üliõpilasmeister. Töötas aastatel 1951–1956 kehalise kasvatuse õpetajana Pärnu 1. Keskkoolis, 1956–1965 Tallinna 21. Keskkoolis ja 1965–1990 Tartu 10. Keskkoolis (oli seal 1971–1985 ühtlasi ka kooli- ja klassivälise töö organisaator). Oli 1960–1974 Eesti NSV kehalise kasvatuse ainekomisjoni sekretär. Algatas 1962. aastal koos Arvo Tamsariga Tallinna koolide teatejooksuvõistluse "Kuldne sügis" ja 1968. aastal koos Evi Meruskiga Tartu 10. Keskkooli võimlemispeod. "Metoodiline juhend III-IV klassi kehalise kasvatuse õpetajatele laiendatud programmi järgi töötamiseks". Eesti NSV Haridusministeerium. Tallinn 1972 Vilma Sahva, Hilda Vaiksaar. "Metoodiline juhend I klassi kehalise kasvatuse õpetajale". 1–2. Eesti NSV Haridusministeerium. Tallinn 1982 Arnold Vaiksaar, Hilda Vaiksaar. "Traditsiooni sünd. Mart Reiniku Gümnaasiumi võimlemis- ja tantsupeod". Mart Reiniku Gümnaasium. Tartu 2000 "Muraka, küla Pärnu jõe ääres". Koostajad Mari Andrekson, Urve Paluoja, Heino Talviste, Arnold Vaiksaar, Hilda Vaiksaar; kujundaja Mart Rebane. 2006 "Hilda Vaiksaar-Ollino: Tõde Pärnu Vabadussõjas langenute mälestussambast". Pärnu Postimees, 29. juuni 2010 1971 õppevahendite konkursi auhind (õppefilmi "Ringsüsteem algklassides" eest) 1980 Eesti NSV teeneline õpetaja Tema abikaasa oli poksija, sporditegelane ja -pedagoog Arnold Vaiksaar. Tema poeg on sõudja ja sporditegelane Jaan Vaiksaar ning pojatütar on sõudja Sille Vaiksaar. Hilda Ollino sporditulemused Biograafia ESBL-is Haud Tori kalmistul
Kaatsad

Kaatsad olid Võru ja Setu murdes, samuti saarte murdes vanaaegsed linased või takused pikad meeste püksid. Kagu-Eestis kantud suhteliselt kitsaste säärtega kaatsadele, mis olid tehtud ühest riidelaiast (ilma välise küljeõmbluseta), andis laiust juurde jalgevahele õmmeldud rombikujuline kiil ehk vahetükk, mida kutsuti põrnaks. Pükse hoidis üleval palistusest läbiaetud nöör või kroogiti ülaäär värvli külge, mis kinnitati nööbi või pööraga. Kaatsad tehti 19. sajandi I poolel valgest, sajandi II poolel hallitriibulisest linasest või takusest kangast. Lõikelt sarnanesid need vene ja valgevene pükstega. aluspüksid dressipüksid haaremipüksid kaltsad kintspüksid põlvpüksid püksid teksad uusad Eesti murrete sõnaraamat Vaadatud 12.08.2020 Eesti etnograafia sõnaraamat. Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 40 Linased meeste püksid 19. sajandil. Eesti rahvarõivad. Räpina mehe püksid.
Ostbaha

Ostbaha (ka Ostbaka või Ozbaka) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Läti]s Lõuna-Kuramaa piirkonnas Saka vallas. Küla asub valla lääneosas Saka jõe kaldal ning jääb valla keskusest Sakast 4, endisest piirkonna keskusest Pāvilostast 2,5 ja Riiast 213 kilomeetri kaugusele. Ostbaha on tekkinud endise Ozbaka mõisa (Ostbach) keskuse juurde. Osa külast, kaasa arvatud ka vana mõisakompleks, on tänapäeval Pāvilosta koosseisu arvatud. Aastani 2021 kuulus küla Pāvilosta piirkonda. Looduskaitse all on Ostbaha parunite matmispaiga puudetukk ja üks pärn ümbermõõduga 3,75 m. Vietvārdu datubāze Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
Saļiena

Saļiena (vanasti ka Saļienes muiža) on küla (mazciems) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas Saka vallas. Küla asub valla idaosas ja jääb valla keskusest Sakast 18, endisest piirkonna keskusest Pāvilostast 19 ning Riiast 197 kilomeetri kaugusele. Saļiena on tekkinud endise Saliene mõisa (Sallenen) keskuse juurde. Aastani 2021 kuulus küla Pāvilosta piirkonda. Looduskaitse all on künnapuu ümbermõõduga 4.01 m, saar ümbermõõduga 3.73 m, vahtrad (ümbermõõdud 3.62 ja 3.8 m), pärnad (ümbermõõdud 4.51 ning 4 m), ja kolm Euroopa nulgu (ümbermõõdud 3.35, 2.7 ning 2.98 m). Vietvārdu datubāze Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
Aleksei Valujev

Aleksei Aleksejevitš Valujev (12. august (vkj)/ 24. august 1892 Rjazani kubermang - ?) oli Eesti kaitseväelane ja Keskvangla kõrge ametnik 1920–1923. Ta sai aastatel 1907–1910 4-klassilise alghariduse Keisrinna Katariina II nimelises Tallinna 4-klassilises Linnakoolis. Alates 1911. aastast teenis kantseleiametnikuna 2. kubermanguvanglas Tallinnas. Astus vabatahtlikuna sõjaväkke 24. juulil 1914, misjärel asus õppima lipnike kooli. Oli suurema osa sõjaväeteenistuse ajast haige. Eesti rahvaväes alates 23. detsembrist 1918. Määrati 26. jaanuaril 1919 tagavarapataljoni 6. roodu nooremohvitseriks, kus oli oktoobrini 1920. Auastmelt nooremleitnant. Teenis alates oktoobrist 1920 Keskvanglas, algul kohusetäitja, hiljem kuni jaanuarini 1921 ülem. Veebruarist 1921 kuni 1923. aastani oli ta vanglaülema abi. Püha Anna ordeni 3. järk Püha Stanislavi ordeni 3. järk Eesti ohvitserid 1918-1940 Русская Эстония
Leo Filippov

Leo Filippov (sündinud 13. novembril 1950) on eesti looduskaitsja ning erialalt metsakasvatuse insener. Ta on lõpetanud Eesti Põllumajanduse Akadeemia 1974. aastal. Filippovile tehti pakkumine jääda Maaülikooli teadlaseks, kuid mehe südameasjaks jäid siiski kodumets ja kodumeri. Ta töötas Sõrve metskonna metsaülemana (1974–1986), samuti Saare maavalitsuses (1987–2013). Ta on Eesti Saarte Kogu asutamise algataja; Saaremaa Merekultuuri Seltsi, Eesti Väikesadamate Liidu ja põlispuude omanike ühenduse asutajaliige. Rääkis saates "Ööülikool" teemal "Vanad metsatarkused" 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk Vilma Rauniste 2019. Leo Filippov: mets ökosüsteemina on väga hell ja tundlik. Meie Maa 16. veebruar. Vt. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee).
Robert Kimbrough

Robert Shane Kimbrough (sündinud 4. juunil 1967) on Ameerika Ühendriikide endine astronaut ja sõjaväelane. Kimbrough lõpetas 1989. aastal Ameerika Ühendriikide Sõjaväeakadeemia ning osales AH-64 Apache piloodina operatsioonis "Kõrbetorm". 2004. aastal valiti ta NASA astronaudiks. 2008. aastal osales ta Space Shuttle'i programmi missioonil STS-126. 2016. aastal oli ta Rahvusvahelise Kosmosejaama (ISS) 49. ekspeditsiooni liige ja 50. ekspeditsiooni komandör. Juulis 2020 teatas NASA, et Kimbrough on määratud missiooni SpaceX Crew-2 komandöriks. Kimbrough oli 2021. aastal ISS-i 65. ja 66. ekspeditsiooni liige. Ta lahkus NASA-st 31. juulil 2022. "R. Shane Kimbrough (Col., U.S. Army, Ret.) NASA Astronaut". NASA. Vaadatud 12. august 2020. "NASA Announces Astronauts to Fly on SpaceX Crew-2 Mission to Space Station". NASA. Vaadatud 12. august 2020. "NASA Announces Astronaut Shane Kimbrough to Retire". NASA. Vaadatud 21. oktoober 2022.
Ljubov Agapova

Ljubov Agapova (vene keeles Любовь Агапова; sündinud 24. mail 1956 Tšehhovis Sahhalini oblastis) on Eesti näitleja. Ta lõpetas 1973. aastal Tšehhovi 2. Keskkooli ja aastal 1977 Kaug-Ida Kaunite Kunstide Pedagoogilise Instituudi. Ta töötas aastatel 1977–1983 Liepājas Balti Laevastiku Draamateatris, aastatel 1983–1985 Kaliningradi Draamateatris. 1985. aastast on ta Vene Teatri näitleja. 2020 Valgetähe V klassi teenetemärk Ta on olnud abielus näitleja Aleksandr Ivaškevitšiga. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Ljubov Agapova Vene Teatri kodulehel Ljubov Agapova Eesti teatri biograafilise leksikoni veebiversioonis
Kahkjas pilvik

Kahkjas pilvik (Russula exalbicans) on pilvikuliste sugukonda pilviku perekonda kuuluv söögiseen. Kübar on roosa kuni purpurpunane, keskelt pleekuv, 5–10 cm lai. Kahkjas pilvik on kupatatult söödav. Eestis kasvab ta harva kaasikutes, augustist oktoobrini. Tõnis Leisner "Eesti pilvikud", Valgus, Tallinn, 1973, lk 28 Kahkjas pilvik andmebaasis eElurikkus
Paul Byron

James Paul Byron (sündinud 27. aprillil 1989 Ottawas Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Montreal Canadiens ründajana vasakäärel. Ta on klubi meeskonna asekapten. Aastatel 2006–2009 mängis ta kolm hooaega Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Gatineau Olympiques. 2007. aastal valiti ta NHL-i draft '​is Buffalo Sabresi poolt 179. valikuna. 2009. aastal asus ta mängima American Hockey League'i (AHL) klubis Portland Pirates, mis oli Sabresi noorteklubi. Sabresi meeskonnas debüteeris ta NHL-is 22. jaanuaril 2011 mängus New York Islandersi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 24. jaanuaril mängus Ottawa Senatorsi vastu. 2011. aasta juunis liitus ta Calgary Flamesiga. Esimesel kahel hooajal sai rohkem mänguaega AHL-is mänginud Flamesi noorteklubis Abbotsford Heat. 2015. aasta oktoobris liitus ta Montreal Canadiensiga. Hooaeg 2016–17 oli Byroni senise NHL-i karjääri edukaim, kuid ta lõi 22 väravat ja andis 21 väravasöötu. 2018. aasta septembris pikendas ta Canadiensiga lepingut nelja aasta võrra. "Canadiens claim forward Paul Byron off waivers from Flames". NHL.com. 6.10.2015. Vaadatud 13.8.2020 "Canadiens sign Paul Byron to 4-year contract extension". sportsnet.ca. 23.9.2018. Vaadatud 13.8.2020 Paul Byron NHL.com lehel Paul Byron hockeydb.com lehel
TRAPPIST

Transiting Planets and Planetesimals Small Telescope (TRAPPIST) on kaks robotteleskoopi, mida kasutab Liège'i Ülikool. Teleskoopide eesmärgiks on otsida eksoplaneete ja Päikese ümber tiirlevaid komeete. TRAPPISTi lõunapoolne teleskoop asub Euroopa Lõunaobservatooriumi La Silla observatooriumis Tšiilis ning see alustas tööd 2010. aastal. Põhjapoolne teleskoop asub Marokos Oukaïmedeni observatooriumis ning alustas tööd 2016. aastal. "TRAPPIST telescope to scout the sky and uncover exoplanets and comets". ScienceDaily. Vaadatud 13. august 2020.
Volksbank Mittweida eG

Volksbank Mittweida eG on ühistupank, mille peakontor asub Saksimaal Mittweidas. Gewerbebank Mittweida asutamisega pandi alus tänapäeva Volksbank Mittweida eG-le. 13. novembril 1923 toimus asutamiskoosolek Mittweidaeri restoranis Moritzburg. Regionaalpangas töötab peaaegu 185 inimest ja ta hooldab 36 600 klienti, kellest 12 513 on liikmed (2019. aasta lõpu seisuga). 2019. aasta bilansimaht oli 2,1 miljardit eurot, mis on 17,3% rohkem kui eelmisel aastal. Volksbank Mittweida eG-l on Saksimaal 9 filiaali ja 4 iseteeninduspunkti. Mittweida innovativ Gesellschaft für Wissenstransfer mbH: Tütarettevõte tegeleb peamiselt selliste uuenduslike projektide nagu Werkbank 32 elluviimisega. Werkbank32 abil ehitatakse vana pesumajahoone ümber innovatsiooni ja alustavate ettevõtete teadus- ja ärilinnakuks. Avamine on kavandatud 28. septembril 2020. Blockchain-Schaufensterregion Mittweida : on Mittweida linna, Volksbank Mittweida eG ja Hochschule Mittweida ühisprojekt. BMBF-i programmiga WIR! Püüavad nad ühiselt eesmärki arendada Mittweida regioon omamoodi blockchain-tehnoloogia tutvustamiseks. Algatus väärtuslik ettevõttekultuur: Siin viiakse teadusuuringud ja praktika kooskõlla, mõistes ettevõttekultuuri kui edasiarendamise vahendit ja analüüsides seda teaduslikult põhjendatud küsitlusinstrumendi abil. Mittweida Innovativ: Mittweida Innovativ Gesellschaft für Wissenstransfer mbH on spetsialiseerunud innovaatilistele projektidele. Tütarettevõttel on kontor Tallinnas (Eesti) olnud alates 2019. aastast. See seisneb innovatsioonisuundumuste väljaselgitamises ja põnevate projektide toetamises, eriti digitaliseerimise valdkonnas. Volksbank Mittweida Immobilien Service GmbH: Tütarettevõtte ärivaldkond keskendub klassikalisele kinnisvaraärile - objektide rentimisele, ostmisele või müümisele. Volksbank Mittweida eG teeb rohkem vabatahtlikku tööd Mittweida - Kesk-Saksi piirkonnas. Kohalikke spordiklubisid rahastatakse võistluse Stars des Sports kaudu, mille on algatanud Saksamaa Volksbanksi föderaalne liit ja Raiffeisenbanks e.V. (BVR). Seal on ka kogukonna sihtasutus Volksbank Mittweida: kogukonna sihtasutus toetas piirkondlikke projekte üle 25 000 euroga. Kogukonna sihtasutus on spordisponsorluse valdkonnas tegutsenud alates 1999. aastast, kuid toetab ka sotsiaal-kultuurilisi projekte. Volksbank Mittweida eG "Aasta pank" "Keskmise suurusega ettevõtete peaauhinna"
Rīva

Rīva on küla (vidējciems) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas Saka vallas. Küla asub valla kirdeosas merepinnast 20 meetri kõrgusel Rīva jõe kaldal. Rīvas on raamatukogu. Küla on tekkinud Pievikase mõisa (Pewicken) keskuse juurde. Hiljem asusid seal kolhoosi "Centība" osakonnakeskus ja kruusatöötlemisettevõte "Rīva". Aastani 2021 kuulus küla Pāvilosta piirkonda. Külas on sündinud baltisaksa maalikunstnik Johann Lebrecht Eggink. Aastal 2005 oli külas 105 elanikku, aastal 2018 oli elanikke 48, aastal 2020 aga 39. Vietvārdu datubāze https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu
Strante

Strante on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas Saka vallas. Küla asub valla põhjaosas ning jääb valla keskusest Sakast 8,5, endisest piirkonna keskusest Pāvilostast 6,5 ja Riiast 202 kilomeetri kaugusele. Asula on tekkinud endise Strante mõisa (Strandhof) keskuse juurde. Aastani 2021 kuulus küla Pāvilosta piirkonda. Külla jääb osaliselt Strante-Ulmale järsakrannik. Külas kasvavad künnapuud (ümbermõõduga 4,9 m ja 4,17 m) hobukastanid (ümbermõõduga 3 ja 3,59 m), pöögid (ümbermõõduga 4,48 m, 5,24 m ja 4,2 m), vahtrad (ümbermõõduga 3,67 m, 3,8 m ja 3,79 m), pärn ümbermõõduga 5 m ning saar ümbermõõduga 3,5 m on looduskaitse all. 2016. aastal oli külas 32 elanikku, 2018. aastal 24 ja 2020. aastal 21. Vietvārdu datubāze Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS
Ulmale

Ulmale on küla (mazciems) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas Saka vallas. Küla asub valla põhjaosas merepinnast 14 meetri kõrgusel Läänemere kaldal ja jääb endisest piirkonna keskusest Pāvilostast 10 ning Riiast 200 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud endise Ulmale mõisa (Ullmahlen) keskuse juurde. Kuni aastani 1945 oli see Ulmale valla keskuseks, aastani 1962 aga Ulmale külanõukogu keskuseks. Tänapäeval on sellega liidetud ka Labragsi küla Saka valla aladele jääv osa. Aastani 2021 kuulus küla Pāvilosta piirkonda. Külas asub Ulmale mototrass. Ulmales on raamatukogu. Mereäärne asula on suvituspiirkond, sealsed elanikud tegelevad ka kalapüügiga. Külas asub babtistide palvemaja, mis ei ole aga tänapäeval kasutusel. Külla jääb osaliselt Strante-Ulmale järsakrannik. Külas kasvavad männid (ümbermõõdud 2.5 m ja 2.65 m), vaher ümbermõõduga 4.44 m ning pärn ümbermõõduga 3.64 m on looduskaitse all. Looduskaitse all on ka Ulmale park. Küla idapiiril asuv hiiepaik Ulmale ehk Piņņi ohvrikivi on riikliku kaitse all olev mälestis. Aastal 2016 oli külas 70 elanikku, aastal 2018 oli elanikke 71, aastal 2020 aga 67. Vietvārdu datubāze https://kulturasdati.lv/lv/bibliotekas/publiska-biblioteka/pasvaldibu Latvijas īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dabas datu pārvaldības sistēmā OZOLS https://is.mantojums.lv/1424[alaline kõdulink]
Kaltsad

Kaltsad (ka kaldsad või kalsad ) on etnograafias vanemat tüüpi kitsaste säärtega pikad püksid. Kaltsasid kandsid 19. sajandi II pooles ja 20. sajandi alguses põhiliselt mulgi mehed. Need püksid olid valmistatud linasest, takusest või villasest valgest riidest, nad olid lihtsalõikelised ja kitsaste säärtega, mis ulatusid allapoole sääremarja ning seoti säärepaeltega kokku. Värvliotstest kinnitati püksid paela ja aasa abil, vahel ka nööbiga. Pükste esilõike osa jäi pooleldi lahti ja särk kippus sealt välja paistma. Selle varjamiseks kanti esilõike ees vöö küljes lakaga nahktaskut, milles hoiti nuga, raha, piipu, tubakat, tulerauda jm tarvilikku. Pükste istmikuosale oli lõikega lisatud ristkülikukujuline tükk, mis kokkuõmblemisel koguti tihedalt kurrutatud krookesse. Sellised püksid olid lätipärased ning neid nimetati ka keeruga kaltsadeks. Lisaks nimetati kaltsadeks mõnel pool kintspükstega kantavad linaseid, takuseid või villaseid sääriseid. aluspüksid dressipüksid haaremipüksid kaatsad kintspüksid põlvpüksid püksid teksad uusad Eesti Entsüklopeedia Vaadatud 13.08.2020 Eesti etnograafia sõnaraamat. Arvi Ränk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 47 Eesti keele seletav sõnaraamat Vaadatud 13.08.2020 Eesti rahvarõivad. Helme mees. Kaltsad. Viljandi Muuseum
Ingbert Liebing

Ingbert Liebing (sündinud 11. mail 1963 Flensburgis) on Saksamaa poliitik. Ta on Munitsipaalettevõtete Ühingu (saksa: Verband kommunaler Unternehmen e.V. (VKU)) tegevjuht ja oli Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu (CDU) poliitik. Aastatel 2005 kuni 2017 oli ta Saksamaa Liidupäeva liige ja 2013–2017 Saksamaa CDU ja CSU kohaliku poliitilise ühenduse föderaalne esimees. Pärast Neumünsteri keskkooli lõpetamist 1982. aastal läbis Liebing sõjaväeteenistuse ja asus 1983. aastal õppima Kieli Christian Albrechti Ülikoolis kirjandust, politoloogiat ja idamaiseid õpinguid, mille ta lõpetas 1990. aastal Magister Artiumina (M.A.). Seejärel töötas ta Schleswig-Holsteini liidumaa parlamendis teaduse assistendina. Ingbert Liebing on abielus ja tal on kaks tütart. Ta on Sylti saarel elanud alates 1996. aastast. Ingbert Liebing on Berliini Munitsipaalettevõtete Ühingu (saksa: Verband kommunaler Unternehmen e.V. (VKU)) tegevdirektor alates 2020. aastast.
Ametüstpilvik

Ametüstpilvik (Russula azurea) on pilvikuliste sugukonda pilviku perekonda kuuluv söögiseen. Kübar on violetne kuni purpurlilla, 4–8 cm lai. Ametüstpilvik andmebaasis eElurikkus Ametüstpilviku levik Soomes
Marat Gramov

Marat Vladimirovitš Gramov (vene keeles Марат Владимирович Грамов; 27. november 1927 Bridino Toropetsi maakond Pihkva kubermang – 26. veebruar 1998 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigi- ja parteitegelane ning spordifunktsionäär, ta oli aastatel 1986–1990 NLKP Keskkomitee liikmekandidaat. Ta oli aastatel 1983–1989 NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva Kehakultuuri ja Spordi Üleliiduline Komitee esimees.
Soodaklaas

Soodaklaas on suhteliselt pehme ja kergesti töödeldav klaas, mille koostises räbusti ehk loistjana (sulatusainena) kasutatakse soodat. Soodaklaasist on tehtud näiteks klaastaarat, laboriklaasi ja vanemal ajal aknaklaase. Klaasikunstis on soodaklaasist toorikud väga sobivad näiteks teemantgraveeringuks ja muuks külmtöötluseks. Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001
Ümarlihv

Ümarlihv, ka kabašon- või cabochon-lihv [kaboš·o(n)] on enamasti poolvääriskivide puhul ja läbipaistmatute vääriskivide puhul kasutatav lihvitüüp, mille puhul lihvitakse kivi ühtlaselt kumeraks. Ümarlihv toob hästi välja eri toonide vaheldumise ja sillerdamise vääris- või ehtekivi ühtlaselt siledal, nurkadeta pinnal. Cabochon'ideks ehk ümarlihvideks võidakse nimetada ka selle lihviga mineraalipalu või kive endid. Ümarlihv on ajalooliselt vanem kui fassettlihv, antiikajal ja keskajal lihviti ümaraks ka need kivid, mille puhul hiljem kasutati fassettidena lihvimist. Eri värvi turmaliinid Tähtsafiir Tsitriin Väärisopaal Sammalahhaat Merevaigust ripatsid Ümarlihvitud safiiriga 13. sajandi sõrmus Winchesteri katedraalis Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001 https://www.eki.ee/dict/vsl/index.cgi?Q=cabochon&F=M&C06=et