laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Gero mark

Marca Geronis (Gero mark) oli tohutu supermark 10. sajandi keskpaigas. See loodi arvatavasti Thietmarile (920. aastatel) ja läks järjest tema kahele pojale: Siegfriedile ja Gerole. Gero surmaga 965. aastal jaotati see viieks (mõnikord kuueks loetud) margiks: Nordmark, Ostmark, Meißen, Zeitz ja Merseburg. Kuna Siegfriedi ja Gero peamine asukoht oli Merseburg, kutsuti seda mõnikord Merseburgi margiks. Siiski oli olemas ka Merseburgi mark, mis kasvas sellest välja pärast 965. aastat. Kuna keskne piiskopkond margis oli Magdeburg, nimetatakse seda mõnikord Magdeburgi margiks (Magdeburger Mark). Teised ajaloolased eelistavad kutsuda seda (Saksi) Idamargiks (Ostmark), kuid neid mõisteid on kasutatud ka teisel margil, mis kasvas sellest välja 965. aastal. Kuna marca Geronis loodi samaaegselt Billungite margiga põhjas, öeldakse mõnikord selle kohta Ostmargi lõunaosa. Mõned ajaloolased kutsuvad seda isegi Meißeni margiks. Osa komplikatsioonist, mis on seotud margi territoriaalsuse kindlakstegemisega, mille üle Gero valitses, on markkrahvi tiitli olemus 10. sajandi Saksimaal. See võis tähendada territoriaalset valitsemist, kuid teisest küljest võis see olla austusväärne eriti võimsatele krahvidele, tähistades ei midagi muud, kui ülemvõimu provintsidele kaitse pakkumisel, kus nende krahvkonnad asusid. On välja pakutud, et markide jurisdiktsioonid kattusid isegi provintsides. 965. aastal sai Merseburgist keskus väiksemale, palju piiratumale margile, mis kuulus Guntherile. Guntheri surmaga 982. aastal ühendati see Meißeni margiga.
Centro Sportivo Alagoano

Centro Sportivo Alagoano (CSA) on Brasiilia jalgpalliklubi, mis tegutseb Alagoase osariigis Maceiós. See mängib Brasiilia kõrgliigas Campeonato Brasileiro Série A ja Alagoase osariigi meistrivõistlustel Campeonato Alagoano. Klubi on asutatud 7. septembril 1913. Algselt kandis see nime Centro Sportivo Sete de Setembro. Praeguse nime sai klubi 1918. aastal. 1928. aastal võitis esimest korda Alagoase osariigi meistrivõistlused. 2016. aastal mängis CSA alles Brasiilia tugevuselt neljandal liigaastmel Campeonato Brasileiro Série D. Samal hooajal õnnestus klubi kindlustada pääs Brasiilia tugevuselt kolmandasse liigasse Campeonato Brasileiro Série C. 2017. aastal tuli CSA selle liiga võitjaks ja tõusis Brasiilia esiliigasse. 2018. aastal saadi esiliigas teine koht ja tõusti pärast enam kui 30 aastat tagasi Brasiilia kõrgeimale liigaastmele. Parima kohana on Brasiilia meistrivõistlustel saadud 13. koht (1981. ja 1985. aastal). Alagoase osariigi meistriks on CSA tulnud kokku 39 korda. 1999. aastal osales CSA Lõuna-Ameerika klubide sarjas Copa CONMEBOL, mille finaalis kaotati Argentina klubile Talleres. 1970. aastatel oli klubi esimees hilisem Brasiilia president Fernando Collor de Mello. Klubi kodustaadion on Estádio Rei Pelé, mis mahutab 20 500 pealtvaatajat. Klubi suurim rivaal on Clube de Regatas Brasil (CRB). Seisuga 25. aprill 2019 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Campeonato Brasileiro Série C Võidud (1): 2017 Campeonato Alagoano Võidud (39): 1928, 1929, 1933, 1935, 1936, 1941, 1942, 1944, 1949, 1952, 1955, 1956, 1957, 1958, 1960, 1963, 1965, 1966, 1967, 1968, 1971, 1974, 1975, 1980, 1981, 1982, 1984, 1985, 1988, 1990, 1991, 1994, 1996, 1997, 1998, 1999, 2008, 2018, 2019 Centro Sportivo Alagoano - CSA. arquivodeclubes.com. Vaadatud 28.4.2019 Ametlik koduleht
Łuków

Łuków on linn Poolas Lublini vojevoodkonnas, Łukówi maakonna keskus. Łuków asub Lublinist umbes 76 km põhjas. Ürikutes on Łukówit esmamainitud 1233. aastal. Magdeburgi linnaõigused sai Łuków 1403. aastal. 1897. aasta rahvaloenduse andmetel elas Łukówis 4799 juuti, kes moodustasid 55% linna elanikkonnast. Teises maailmasõjas hävis umbes 70% linnast. Aastatel 1975–1998 kuulus linn Siedlce vojevoodkonda. https://bdl.stat.gov.pl/api/v1/data/localities/by-unit/060611211011-0975530?var-id=1639616&format=jsonapi, vaadatud 4.10.2022. Miasto Łuków Powiat Łukowski Łuków. Historia miejscowości Wirtualny sztetl English zydzi.lukow.pl Łuków Encyklopedia PWN Iformacje o mieście Łuków Bankomaty
Fortaleza Esporte Clube

Fortaleza Esporte Clube on Brasiilia spordiklubi, mis tegutseb Ceará osariigis Fortalezas. See on tuntud eelkõige oma jalgpallimeeskonna poolest, mis mängib Brasiilia kõrgliigas Campeonato Brasileiro Série A ja Ceará osariigi meistrivõistlustel Campeonato Cearense. Klubil on oma meeskond veel muuhulgas saalijalgpallis, käsipallis ja korvpallis. Klubi on asutatud 18. oktoobril 1918. Aastatel 2010–2017 mängis klubi jalgpallimeeskond Brasiilia tugevuselt kolmandas liigas Campeonato Brasileiro Série C. Sealt tõusti 2017. aastal esiliigasse. 2018. aastal võideti esiliiga ja jõuti pärast 2006. aastat tagasi kõrgliigasse. Fortaleza parimaks tulemuseks Brasiilia meistrivõistlustel jalgpallis on teine koht (1960 ja 1968). Fortaleza on tulnud Ceará osariigi meistriks jalgpallis kokku 46 korda, edestades selles arvestuses osariigis omat suurimat rivaali Ceará Sporting Clubi vaid ühe võiduga. 2022. aastal osales Fortaleza esimest korda Lõuna-Ameerika klubide sarjas Copa Libertadores. Seal jõuti kaheksandikfinaali, kus tunnistati Argentina klubi Estudiantes de La Plata 1:4 paremust. Klubi kodustaadion on Castelão, mis mahutab 63 903 pealtvaatajat ja mis renoveeriti 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlusteks. Fortaleza jagab seda staadioni Cearága. Seisuga 28. juuli 2023 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Campeonato Cearense Võidud (46): 1920, 1921, 1923, 1924, 1926, 1927, 1928, 1933, 1934, 1937, 1938, 1946, 1947, 1949, 1953, 1954, 1959, 1960, 1964, 1965, 1967, 1969, 1973, 1974, 1982, 1983, 1985, 1987, 1991, 1992, 2000, 2001, 2003, 2004, 2005, 2007, 2008, 2009, 2010, 2015, 2016, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 Campeonato Brasileiro Série A Teised kohad (2): 1960, 1968 Campeonato Brasileiro Série B Võidud (1): 2018 Teised kohad (2): 2002, 2004 Campeonato Brasileiro Série C Teine koht (1): 2017 Copa do Nordeste Võidud (2): 2019, 2022 "Elenco" (Brasiilia portugali). Fortaleza EC. Vaadatud 18. jaanuaril 2020. Ametlik koduleht
Kirjastiilide loend

Kirjastiilide loend annab loendi Euroopa ajaloolistest kirjastiilidest, mida käsitleb paleograafia ja mis on aluseks uute kirjatüüpide loomisele tänapäeval. Stiilid on antud ligikaudses kronoloogilises järjestuses. kreeka kapitaal kreeka untsiaal kreeka minuskel rooma kapitaal (capitalis monumentalis) rooma majuskelkursiiv, vanem rooma kursiiv ruutkapitaal (capitalis quadrata) untsiaal rustika (capitalis rustica) rooma minuskelkursiiv, noorem rooma kursiiv pooluntsiaal (scriptura semiuncialis) merovingide kiri iiri-anglosaksi kiri, insulaarkiri läänegooti kiri langobardi kiri benevendi kiri alemanni minuskel karolingide minuskel glagoolitsa (глаголица) sidekiri (вязь) lombardia versaal e gooti untsiaal gooti kirjad tekstuur rotund notula švaabi kiri (schwabacher) fraktuur gooti antiikva e petrarca-kiri ustaav (уста́в) poolustaav (полуустав) slaavi kiirkiri (скоропись) bastardkirjad antiikva klassikaline antiikva e medievaal kantseleikiri cancellaresca kursiivantiikva e humanistide kursiiv (cursiva humanistica) saksa kirjutuskiri ladina kirjutuskiri e kurrentkiri peensulekiri e peensulekalligraafia klassitsistlik antiikva grotesk sulegrotesk egiptienn
Erich Eek

Erich Herbert Eek (ka Eeck) (23. jaanuar 1893 Tallinn – 16. jaanuar 1974 Oakland, California, USA) oli eesti õigusteadlane, kohtutegelane ja vandeadvokaat. Lõpetas 1911 hõbeaurahaga Tallinna Nikolai Gümnaasiumi. 1911–1915 õppis Peterburi Ülikooli õigusteaduskonnas. EÜS Põhjala liige. 1916–1918 vannutatud advokaadi abi ning samal ajal Tallinna vaeslastekohtu sekretär. 1918–1919 Tallinna-Haapsalu rahukogu kohtu-uurija Tallinnas. 1919–1920 Eesti Vabariigi prokuröri abi. 1919. aasta maist 5. juunini ja augustis täitis ajutiselt Eesti Vabariigi prokuröri kohuseid. Prokuratuuri ümberkorraldamise järel aprillist 1920 sama aasta septembrini Kohtupalati prokuröri vanemabi, täites kogu selle aja Kohtupalati prokuröri kohuseid. 1920–1921 Tallinna-Haapsalu rahukogu alaline liige. 1921–1922 Kohtupalati liige. 1922–1940 vandeadvokaat Tallinnas. 1927–1938 Vannutatud Advokaatide Nõukogu liige, 1938–1939 Advokatuuri nõukogu liige ja nõukogu sekretär. 1927–1940 Riigikontrolli juriskonsult. Osales Rahvaerakonna kandidaadina 1926. aasta Riigikogu valimistel ja 1930. aasta Tallinna linnavolikogu valimistel. Põgenes 1944 Saksamaale, 1951 siirdus USA-sse. Valgetähe III klassi teenetemärk, 1939 Ema Lydia Olga Eeck (sündinud Piepenberg), isa kaupmees Karl Viktor Eeck. Abikaasa Sinaida Eek (sündinud Smetanina) (15. august 1896 – 1983), tütar Lilian ja poeg Aarne Erich. "Vaba Eesti Sõna, 7. veebruar 1974". "Tallinna Teataja, 6. juuni 1911". III. Nimetused, Riigi Teataja, nr. 38, 17 juuni 1919 "Postimees, 9. mai 1926". "Päevaleht, 17. jaanuar 1930". "Eesti Vabariigi teenetemärgid". Originaali arhiivikoopia seisuga 28. aprill 2019. Sünnitunnistuse ärakiri. – Peterburi Riiklik Ajaloo Keskarhiiv, TsGIASpb.14.3.58150, 25. Teenistuskiri. – ERA.32.4.334. "Geni.com". "Findgrave.com". Toomas Anepaio. Kohtunikud, kohtu-uurijad ja prokurörid 1918–1940 (Tartu 2017) Lauri Vahtre. Eesti Advokatuuri ajalugu 1919–1994 (Tallinn, 2004) Delo imperatorskago S-Peterburgskago universiteta 1911-12 utsh god. Eriha-Herberta Karlovitsha Viktorov Ek. – Peterburi Riiklik Ajaloo Keskarhiiv, TsGIASpb.14.3.58150 Erich Eeki teenistustoimik Kohtuministeeriumi arhiivis. – ERA.76.5.106. Kohtupalati akt vannutatud advokaadi Erich Eecki üle. – ERA.32.4.334. Vannutatud Advokaatide Nõukogu aruanded 1927–1937. Advokatuuri Nõukogu aruanded 1938–1939. E. Eek 60-a. – Vaba Eesti Sõna, 24. jaanuar 1953.
Goiás Esporte Clube

Goiás Esporte Clube on Brasiilia spordiklubi, mis tegutseb Goiási osariigis Goiânias. See on eelkõige tuntud oma jalgpallimeeskonna poolest, mis mängib Brasiilia kõrgliigas Campeonato Brasileiro Série A ja Goiási osariigi meistrivõistlustel Campeonato Goiano. Klubi on asutatud 6. aprillil 1943. Kui 2000. aastatel jäi Goiás Brasiilia kõrgliigas esikümnest välja vaid kahel korral, siis 2010. aastatel jõuti esikümnesse jõutud vaid korra ja koguni viis hooaega mängiti esiliigas. 2005. aastal saavutati seni parim koht kõrgliigas, kui saadi kolmas koht. 2006. aastal osaleti Lõuna-Ameerika klubide sarjas Copa Libertadores, kus jõuti kaheksandikfinaali, kuid kaotati seal Argentina klubile Estudiantes de La Plata. Seitse korda on osaletud Lõuna-Ameerika klubide karikasarjas Copa Sudamericana ning parimaks tulemuseks seal on finaali jõudmine 2010. aastal. 1990. aastal jõuti Brasiilia karikavõistlustel finaali, kus kaotati Flamengole. Goiás on Goiási osariigi kõige edukam klubi, olles tulnud osariigi meistriks 28 korda. Klubi kodustaadion on Estádio da Serrinha, mis mahutab 14 450 pealtvaatajat. Osad kodumängud peetakse ka oluliselt suuremal Estádio Serra Douradal, mis mahutab 41 574 pealtvaatajat. Klubi suurim rivaal on Vila Nova. Seisuga 27. juuli 2023 Märkus: Lipud näitavad rahvuskoondist vastavalt FIFA reeglitele. Mängijatel võib olla aga mitu kodakondsust. Série B Võidud (2): 1999, 2012 Teine koht (1): 1994 Campeonato Goiano Võidud (28): 1966, 1971, 1972, 1975, 1976, 1981, 1983, 1986, 1987, 1989, 1990, 1991, 1994, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2002, 2003, 2006, 2009, 2012, 2013, 2015, 2016, 2017, 2018 Copa Verde Võidud (1): 2023 Copa Centro-Oeste Võidud (3): 2000, 2001, 2002 Copa do Brasil Teine koht (1): 1990 Copa Sudamericana Teine koht (1): 2010 Ametlik koduleht
Riemanni meetrika

Riemanni meetrika (inglise keeles Riemannian metric) on diferentsiaalgeomeetrias teatav sümmeetriline tensorväli. Sümmeetrilisi (2,0)-tensorvälju (ehk bilineaarvormivälju) võib üksühese vastavuse põhjal käsitleda ka ruutvormiväljadena. Kui niisuguse välja ruutvorm on igas punktis positiivselt määratud, siis nimetatakse seda välja Riemanni meetrikaks (Bernhard Riemanni järgi). Riemann üldistas Carl Friedrich Gaussi antud pinna sisegeomeetria mõistet ja seadis 1854. aastal Göttingeni Ülikoolis professorite ees (üks neist oli Gauss) peetud geomeetria alushüpoteese käsitlevas ettekandes sellise sümmeetrilise tensorvälja n-mõõtmelise kõverruumi geomeetria (Riemanni geomeetria) aluseks. Trükis ilmusid selle loengu materjalid alles pärast tema surma 1868. aastal. Mis tahes meetrilise tensoriga on seotud ruutvorm, mis on määratletud igas puutujaruumis järgmise avaldisega: q m ( X m ) = g m ( X m , X m ) , X m ∈ T m M . {\displaystyle q_{m}(X_{m})=g_{m}(X_{m},X_{m})\,,\quad X_{m}\in T_{m}M.} Kui q m {\displaystyle q_{m}} on positiivne kõigi nullist erineva X m {\displaystyle X_{m}} väärtuste puhul, siis on meetrika m-is positiivselt määratud. Kui meetrika on positiivselt määratud iga m ∈ M juures, siis g-d nimetatakse Riemanni meetrikaks. Üldistatud juhtudel, kui ruutvormid q m {\displaystyle q_{m}} omavad püsivat signatuuri, mis ei sõltu m-st, siis g-d nimetatakse pseudo-Riemanni meetrikaks. Riemanni meetrika erijuhud on pinna esimene ruutvorm ja vektorite skalaarkorrutis eukleidilises ruumis En. Pseudo-Riemanni meetrika Ülo Lumiste. "Diferentsiaalgeomeetria". Tallinn: Valgus, 1987, lk 3 Ülo Lumiste. "Diferentsiaalgeomeetria". Tallinn: Valgus, 1987, lk 285
Glossa ordinaria

"Glossa ordinaria" (ka "Glossa Magna" ja "Accursiana"; eesti keeles "Harilik gloss") on Bologna juristi Accursiuse koostatud keskaegne Rooma ja hilisema tsiviilõiguse glosside kogumik, millest kujunes õigushariduse alus esmalt Bolognas ja hiljem kogu Euroopas. Accursiuse koostatud "Glossa ordinarias" oli 10 400 viidet tema eelkäijate tööle. Kokku sisaldas "Glossa ordinaria" 96 940 glossi, mis olid sedavõrd ulatuslikud, et raamistasid teksti igal lehel. "Glossa ordinaria" päästis vahepeal unustusehõlma vajuva Rooma õiguse nüüdisaegse maailma jaoks. Accursiuse töö oli eriti hinnatud, kuna varasemate autoritega võrreldes juhtis ta tähelepanu vastuolulistele küsimustele ja pakkus neile vastuseid. Tema eesmärk oli seaduse tõlgendamisel vastuolusid vältida. "Glossa ordinaria" oli õigusõppes pea ainus Rooma õiguse raamat, millega tulevased juristid töötasid. Kohtutes oli sel seadusega võrdne staatus. Tolleaegne kõnekäänd kõlas Quidquid non agnoscit glossa nec agnoscit curia 'Mida ei tunnista gloss, seda ei tunnista ka kohus'. "Glossa ordinaria" oli 12. sajandil Rooma õiguse taassünni põhjus. "Glossa ordinaria" muutis Itaalia üldisemalt ja eriti Bologna keskaegse õigushariduse südameks. Charles Sumner Lobingier "Revival of Roman Law", 5 Cornell L.Q. 430 (1919–1920), lk 430–439) C. Kleinhenz (editor). Medieval Italy: an encyclopedia. Volume 1, sv Accursius, lk 2–3. C. Kleinhenz. sv Glossa Ordinaria: Civil Law, lk 436.
Gagauusi Vabariik

Gagauusi Vabariik (gagauusi keeles Gagauz Respublikası, rumeenia keeles Republica Găgăuzia, vene keeles Республика Гагаузия) oli pärast Nõukogude Liidu lagunemist Moldaavia NSV-st eraldunud tunnustamata riik. Aastatel 1990 kuni 1994 oli riik de facto iseseisev ja ühines seejärel rahumeelselt Moldova Vabariigiga. 1989. aasta 12. novembril toimus gagauusi rahva esindajate erikongress, mille käigus kuulutati välja Gagauusi Autonoomne Nõukogude Sotsialistlik Vabariik. Ent järgmisel päeval peatas Moldaavia NSV Ülemnõukogu Presiidium erikongressi otsuste kehtivuse, nimetades neid põhiseadusevastasteks. 1990. aasta 19. augustil kuulutas Moldaavia NSV stepi lõunaosa rahvasaadikute kongress välja sõltumatuse Moldaavia NSV-st ja Gagauusi Vabariigi loomise. Kaks päeva hiljem pidas Moldaavia NSV Ülemnõukogu Presiidium erakorralise koosoleku ja otsustas kuulutada vastloodud vabariigi ebaseaduslikuks ning kongressi põhiseadusevastaseks. Gagauusiasse saadeti teisitimõtlejaid maha suruma salk Moldaavia vabatahtlikke ja politseiüksusi. Nõukogude armee sõdurite saabumine hoidis ära verevalamise. 1994. aasta detsembris jõudsid Gagauusi Vabariigi ja Moldova esindajad peamistes küsimustes kokkuleppele ning osapooled allkirjastasid lepingu autonoomsete õigustega Gagauusia rahumeelseks ühendamiseks Moldovaga. Ühendamine viidi läbi 1994. aasta detsembrist 1995. aasta juunini, mil Gagauusi Vabariik juriidiliselt likvideeriti ja piirkonnast sai Gagauusia autonoomne territoriaalüksus. Gagauusia Transnistria sõda Фёдор Ангели. ГАГАУЗСКАЯ АВТОНОМИЯ. ЛЮДИ И ФАКТЫ (1989-2005). ГАГАУЗИЯ, ОБЩИЕ СВЕДЕНИЯ - Справка - БД "Лабиринт". Vaadatud 01.10.2018. ГАГАУЗЫ ОБЪЯВИЛИ О СОЗДАНИИ СВОЕЙ РЕСПУБЛИКИ И ВЫХОДЕ ИЗ МОЛДОВЫ. Vaadatud 01.10.2018. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Gagauz Republic seisuga 28.04.2019.
Heljo Vanamõis

Heljo Vanamõis (16. aprill 1915 Viljandi – 10. oktoober 1990 Blaxland Sydney lähedal Austraalias) oli eesti maali- ja tekstiilikunstnik. Ta sündis Viljandis vallakasaka perekonnas Peeter ja Minna Vanamõisa peres neljanda lapsena, Jaan Lattik andis poisile nimeks Heljo. Alghariduse sai ta Viljandi II algkoolis. Läks õppima Viljandi Maagümnaasiumi, aga vaatamata lahtisele peale jäi gümnaasium majanduslike raskuste tõttu lõpetamata. Vanema õe Meta kõrvalt õppis ta selgeks vaibakudumise. Kaheksateistkümneaastase noormehena astus vabatahtlikult kaitseväkke ja pärast sõjaväeteenistust 1930. aastal õppis lühikest aega Tallinnas Riigi Kunsttööstuskoolis. Raha nappis aga endiselt ning ka see kool tuli katkestada. 1930. aastate lõpus töötas ta ametnikuna Elektrivõrgu kantseleis, laulis Viljandi Meestelaulu Seltsi ja Ugala teatri kooris ning tegeles kunstkäsitööga. 1943. aastal sai Vanamõis tellimuse Karl-Siegmund Litzmanni sünnipäevakingituse tegemiseks. Lühikese ajaga valmis pähklipuust vapp "Eestimaa" (2 × 1 m), kus oli kujutatud viikingilaev, mida ümbritsesid maakondade vapid (hävis Tallinna pommitamisel 1944. aastal). Hästi kordaläinud töö eest anti talle luba sõita Saksamaale kunstnikuks õppima. Eksamid kulgesid edukalt ja Vanamõisast sai Müncheni Kunstiakadeemia skulptuuri eriala üliõpilane. Münchenis abiellus ta sakslanna Gertrud Enttichiga, kes õppis samas akadeemias skulptuuri. 1949. aastal rännati koos Austraaliasse, kus ta kujundas kuni 1980. aastani Sydney teedevalitsuses maanteemärke ja -silte, seejärel hakkas vabakunstnikuks Blaxlandis. Vanamõis oli enne sõda Viljandis tuntud karikaturist. Austraalias viljeles ta foto- ja arvutikunsti ning eesti mütoloogia ainelist pastellmaali. Ta maalis tavaliselt vaid mustale pinnale, kasutades kolme põhitooni kombinatsioone. 1973. aastal andis Vanamõis välja albumid Austraalia keraamikast ja sealsete aborigeenide rahvuslikest ornamentidest "Architectural Pollution" ('Arhitektuuriline saastamine') ja "Conservation and Pollution" ('Säilitamine ja saastamine'), millega sai Austraalia loodushoiuprojektide võistlusel kuldmedali. 1980. aastal lõi ta kohaliku looduse motiividel põhinevaid sõlmvaipu. Pärast Vanamõisa surma vahendas tema pastellide kodumaale saatmise tema lähedane sõber, kohalik eesti ärimees ja kultuuritegelane Valter Polli. Üks Vanamõisa valmistatud vaip on ka Eesti Rahva Muuseumi kogus ning neid on ka erakogudes. Juta Kivimäe (4. detsember 1992). "Veel üks Kalev koju jõudnud". Sirp, nr 48. Vaadatud 28.04.2019.
Pêndro

Pendro on kurdi küla Iraagi Kurdistanis. See asub Arbīli kubernerkonnas Türgi piiri lähedal ja Barzanist umbes 15–18 km kaugusel. Külas elab üle 2540 inimese. "PENDRO ARBIL IRAQ Geography Population Map cities coordinates location". www.tageo.com. "2017. aasta rahvaloendus". www.facebook.com (kurdi). Pendro koduleht Arbīli kubernerkond
Kokoda keel

Kokoda keel on Üld-Uus-Guinea hõimkonna Lõuna-Doberai keelkonda kuuluv paapua keel, mida kõneldakse Indoneesia Lääne-Paapua provintsis Doberai poolsaarel. Kokoda keeles eristatakse päriskokoda, kasuveri ja tarofi murret, mida on peetud ka eraldi keelteks. Kõnelejate arv on umbes 3700. https://www.ethnologue.com/language/xod https://glottolog.org/resource/languoid/id/koko1265 http://transnewguinea.org/language/kokoda
Klassikaline naisbluus

Klassikaline naisbluus ehk vodevillibluus on varane bluusi vorm, mis oli populaarne 1920. aastatel Ameerika Ühendriikides. Selle muusikažanri tuntud esindajate seas olid näiteks Ma Rainey, Bessie Smith ja Ethel Waters. Vodevillibluusi esitajad olid ühed esimesed nii mustanahaliste kui ka bluusilauljate seas, kelle lugusid salvestati. Eesti esimese vodevillibluusi plaadi "Nii kole mees" avaldas 2018. aastal ansambel Kaisa Ling Thing. Kaisa Maria Ling: "Sex, drugs and blues" Vikerkaar, aprill 2018 Keiu Virro: "Bluusimutt: kui me ei meenuta, mis jamad olid 1920-ndatel, võime lõpetada samas augus" Eesti Päevaleht, 22. november 2018
Raudsulfaat

Raudsulfaadi all võidakse mõelda kahte ühendit: raud(II)sulfaat, FeSO4 raud(III)sulfaat, Fe2(SO4)3
Kaubamajakas

Kaubamajakas on kaubanduskeskus Pärnus aadressil Papiniidu tänav 8. Keskuse omanik on Papiniidu Projekt AS. Kaubamajakas on Pärnu suurim kaubanduskeskus. Keskus avati 13. mail 2004. Algul oli keskuses 31 kauplust ja teenuseosutajat. 2007. aastal keskust laiendati ja üürnike arv kasvas 55-le. 2014. aasta laienduse käigus lisandus restoranide korrus. Pärast viimast laiendamist on keskuse üldpind 23 500 ruutmeetrit, millest renditavat pinda on 18 400 ruutmeetrit. Uutes oludes on keskuses umbes 65 kauplust ja teenuseosutajat. "Mis on Kaubamajakas?". Originaali arhiivikoopia seisuga 25.09.2020. Vaadatud 12.10.2020. "Pärnu Kaubamajakas avab 4 miljonit eurot maksnud laienduse". Pärnu Postimees. 2. juuni 2014. Vaadatud 12.10.2020. Koduleht
Cattaro provints

Cattaro provints (itaalia keeles Provincia di Cattaro) oli üks Itaalia Kuningriigi Dalmaatsia kubermangu kuulunud provintsidest tänase Montenegro riigi territooriumil. Provints loodi Teise maailmasõja ajal 1941. aasta mais ja lakkas eksisteerimast 1943. aasta septembris. 1941. aasta aprillis vallutasid itaallased Jugoslaavia Kuningriigilt Dalmaatsia rannikuala. Seejärel lõid nad piirkonnas mitu 1943. aasta septembrini eksisteerinud provintsi. Üks neist oli Kotori lahe ümbruses asunud Cattaro ehk Kotori provints. Piirkonna halduskeskus oli Cattaro linn (Kotor). 15 omavalitsusüksusest (comuni) koosnenud provintsi pindala oli 547 ruutkilomeetrit ja selle rahvaarv oli 39 800. Enamik piirkonna elanikest olid rahvuselt serblased (peamiselt õigeusklikud, kuid leidus ka katoliiklasi). Lisaks elas seal 300 Dalmaatsia itaallast, kes elasid peamiselt Cattaro (Kotori) ja Perasto (Perasti) linnas. 1941. aasta suvel parandasid itaallased küll piirkonna olusid, rajades sinna haiglaid jm taristut, kuid alustasid ka sealsete alade italianiseerimist (Veneetsia Albaania ja Veneetsia vabariigi ajalooga seoses). Pärast ühte aastat rahumeelset administreerimist ja kontrolli leidis 1942. aasta suvel põhjusel aset väike ülestõus italianiseerimise vastu. Sarnastel ülestõusudel ei olnud märkimisväärseid tagajärgi kuni 1943. aasta suveni. Septembris 1943 võttis liitlasvägedele alistunud Itaalia asemel kontrolli piirkonna üle endale Saksamaa sõjavägi. Vahetult pärast seda algas viimaste ja Josip Broz Tito partisanide vaheline sissisõda. Cattaro provints likvideeriti septembris 1943. Provintsi 15 omavalitsusüksust (esmalt ametlik itaaliakeelne nimi ja sulgudes nimi montenegro keeles): Cattaro (Kotor) Cartolle (Krtole) Castelnuovo di Cattaro (Herceg Novi) Dobroto (Dobrota) Gruda (Gruda) Lastua Inferiore (Donja Lastva) Lustizza (Luštica) Mulla (Muo) Perasto (Perast) Perzagno (Prčanj) Risano (Risan) Stolivo Inferiore (Donji Stoliv) Sutorina (Sutorina) Teodo (Tivat) Zuppa (Grbalj) Dalmaatsia kubermang Spalato provints (Split) Zara provints (Zadar) R.D.L. 18 maggio 1941, n. 452 - Sistemazione dei territori che sono venuti a far parte integrante del Regno d'Italia Davide Rodogno. "Fascism European Empire". Osa: "Jugoslaavia" Treccani: Cattaro Davide Rodogno. "Il nuovo ordine mediterraneo". Toim. Bollati Boringhieri. Torino 2003 Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Province of Cattaro seisuga 29.04.2019.