laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Seiklusjutte maalt ja merelt

"Seiklusjutte maalt ja merelt" on Eesti Riikliku Kirjastuse aastatel 1955–1962 avaldatud seiklus- ja ulmeromaanide sari keskmisele ja vanemale koolieale. Kokku ilmus sarjas 55 välisautorite teost. Paljud ilmunud raamatutest olid eestikeelsed esmatrükid ning suurest osast neist avaldati hiljem kordustrükid. Tegemist on eranditult tõlketeostega, mis olid varem Moskvas vene keeles ilmunud, seetõttu tsensuuriga probleeme polnud. Sarja kvaliteeti tõstavad raamatute illustratsioonid, mille autorid on Eesti kunstnikud Richard Kaljo, Henn Rooneem, Olev Soans, Hugo Mitt, Henno Arrak, Allex Kütt jt. Raamatud trükiti peamiselt trükikojas Ühiselu, mõned teosed ka trükikodades Kommunist (6 teost), Punane Täht (2 teost) ning Hans Heidemanni nimelises trükikojas Tartus (1 teos). Trükiarvud olid üsna suured, harilikult 30 000 – 40 000. Väikseimate trükiarvudega on raamatud "Oikumeeni äärel" (15 000), "Saladuslik saar", "Maadeuurija ning meresõitja kaptenleitnant Golovnini elu ja ebatavalised seiklused", "Tom Sawyeri seiklused. Huckleberry Finni seiklused" (20 000) ning "Sannikovi maa" (25 000). 2004. aastal alustas Eesti Ekspressi Kirjastus sarja raamatute originaalkujundusega kordustrükkide avaldamist. 1996. aastal avaldati romaanisarja kujundust matkides Tõnu Trubetsky raamat "Mina ja George". Tallinnas aadressil Tartu maantee 44 asub pubi Seiklusjutte Maalt ja Merelt. Seiklusjutte maalt ja merelt REaD raamatupood "Raamatusari "Seiklusjutte maalt ja merelt" ilmub uuesti". Postimees, 29. jaanuar 2004 Jaanus Kulli. "Seiklusjutte maalt ja merelt". Õhtuleht, 24. märts 2005 Veiko Märka. "Kultussari maalt ja merelt". Eesti Ekspress, 26. juuli 2009 Sarja väljaannete esikaante ülevaade
Territoriaalne planeerimine

Territoriaalne planeerimine on maa-alade planeerimine nende tsoneerimise eesmärgil. Territoriaalsest planeerimisest kasvas hiljem välja nüüdisaegne ruumiline planeerimine. Ateena harta Regionaalplaneerimine
Regionaalplaneerimine

Regionaalplaneerimine (inglise regional planning) on territoriaalne planeerimine, mis käsitleb regiooni territooriumi kompleksselt, kaasates lisaks linnadele ka hajaasustust. Regionaalplaneeringute koostamisel hakati varasemast linnaruumi kesksest territoriaalplaneerimisest enam arvesse võtma loodus- ja kultuuriväärtusi, mis ekstensiivse linnade arengu ehk linnastumise ajajärgul olid jäänud tagaplaanile. Hiljem kasvas regionaalplaneerimise ja territoriaalse planeerimise baasil välja ruumiline planeerimine. Praegu näeb planeerimisseadus regionaalplaneeringuna ette Eestis maakonnaplaneeringu, mis peab andma lisaks maakonna territooriumi kasutamise lahendustele ka ruumilise arengu üldpõhimõtted maakonnas.
Maakonnaplaneering

Maakonnaplaneering on ruumiline planeering, mis koostatakse kogu maakonna territooriumi või selle osa kohta. Maakonnaplaneeringu võib koostada: mitme maakonna territooriumi või nende territooriumi osade kohta huvitatud maavalitsuste omavahelisel kokkuleppel; teemaplaneeringuna kehtiva maakonnaplaneeringu täpsustamiseks ja täiendamiseks. Eestis kehtivate maakonnaplaneeringute kohta leiab info maavalitsuste kodulehtedelt. Planeerimisseadus
Sint Maarteni küla

Sint Maarten on küla Hollandis Põhja-Hollandi provintsis Harenkarspeli vallas. 1990. aastani moodustas küla valla. 2001 oli Sint Maartenis 796 elanikku. Hoonestatud ala oli 0,20 km² ja see hõlmas 315 ehitist. Statistilise ala Sint Maarten, mis hõlmab ka küla perifeersed osad ja ümbritseva maapiirkonna, elanike arv on umbes 940.
Strateegiline planeerimine

Strateegiline planeerimine on strateegia koostamine. Ettevõtte strateegilise planeerimise tulemuseks on reeglina visioon ja äriplaan. Samuti võib sellest välja kasvada muid ettevõtte juhtimise alusdokumente. Omavalitsuse strateegilise planeerimise tulemuseks on üldplaneering ja kohaliku omavalitsuse arengukava. Strateegiline planeerimine on ruumilise planeerimise lähtekohaks ka riigi või maakonna tasandil. Strateegilisel planeerimisel kasutatakse järgmisi ajalisi perspektiive: lühiajaline (3–5 aastat); keskpikk (10–15 aastat); pikka (20 ja enam aastat).
Irina Stelmach

Irina Stelmach (sündinud 1. juunil 1951 Kiievis) on juudi rahvusest Eesti ajakirjanik[viide?]. 2003. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Eesti Kristliku Rahvapartei nimekirjas. 2009. aasta kohalike omavalitsuste valimistel kandideeris ta sama erakonna (praegu Erakond Eesti Kristlikud Demokraadid) nimekirjas. Ta on projekti "Juudid ja kristlased ajaloolises kontekstis ja täna" juht. "Tagasitulek koju" "Su nimi olgu Iisrael"
Anarch

Anarch oli Eesti punk rocki viljelev bänd. Anarch loodi 1995. aastal Valgas. Leitnant (Wiljar Schmidt) – sõnum X (Igor Fedotov) – kitarr IF (Ivo Mannine) – trummid K.A.S.S. (Kalvi Värton) – kitarr Villu (Viljar Norman) – basskitarr MÄX (Margus Fedotov) – akordion Senna (Hannes Metsar) – staff TRC (Aldo Tera) – basskitarr Põssa – basskitarr Bändi sait Ajaloo ja esinemiste osa on põhjalik.
Nikolai Stelmach

Nikolai Stelmach (sündinud 21. jaanuaril 1981 Tallinnas) on Eesti riigiametnik ja poliitik, kes kogus laiemat tuntust seoses elamislubade müügi skandaaliga. Sündis Tallinnas ja kasvas üles Loksal, kus lõpetas Loksa Vene Gümnaasiumi. Nikolai isa töötas lukksepana Loksa Laevaremonditehases ja ema kasvatajana Loksa lasteaias.[viide?] 1998. aastal sooritas edukalt kodakondsuseksami ja sai Eesti Vabariigi kodanikuks. Aastatel 2001–2006 oli ta erakonna Res Publica liige, pärast erakonna ühinemist Isamaaliiduga 2006. aastal kuulus ta detsembrini 2011 Isamaa ja Res Publica Liitu. 2002. aastal lõpetas Eesti Sisekaitseakadeemia halduskorralduse erialal. Alates 2007. aastast osaühingu Advisory Partners juhatuse liige. Ettevõte suleti 2012. aastal pärast elamislubade müügi skandaali puhkemist. Kuulus alates 2005. aastast Tallinna linnavolikokku ja juhtis alates 2007. aastast linnavolikogu revisjonikomisjoni. Nikolai Stelmach ja Indrek Raudne lahkusid volikogust seoses elamislubade müügi skandaaliga. Ta oli ka Eesti Loto nõukogu liige. Nikolai Stelmach on juhtinud telesaateid venekeelsetes kanalites STV ja Orsent TV.[viide?] Novembris 2011 tuvastas Eesti Televisiooni saade "Pealtnägija", et Nikolai Stelmach ja tema äripartner Indrek Raudne pakuvad Venemaa miljonäridele hõlbustatud korras elamisloa taotlemise teenust fiktiivse äriühingu abil. Algatatud uurimise käigus tuvastati, et Nikolai Stelmach oli oma kodulehel esitanud ekslikke väiteid, nagu oleks ta töötanud Kodakondsus- ja Migratsiooniametis, Eesti Sisekaitseakadeemia välissuhete osakonnas, sotsiaalministeeriumis, Tallinna Kesklinna linnaosa valitsuses ja peaminister Juhan Partsi nõunikuna. Riigikogu uurimiskomisjon leidis, et elamislube vahendas Stelmachi firma, kuid Raudne oli sellisest tegevusest teadlik. Vahur Koorits: "Nikolai Stelmach pani poe kinni" Delfi, 12. juuli 2012 "Raudne ja Stelmach lahkusid IRList" Äripäev, 10. detsember 2011 Eesti isamaalised poliitikud hangivad Vene miljonäridele elamislube – ERR uudised (vaadatud 20.11.2011) Stelmach mõtles endale prominentse eluloo välja – Eesti Ekspress (vaadatud 26.01.2012) Komisjoni raport: elamislube vahendas Stelmach. Postimees. 29.05.2012 Komisjoni raport: elamislube vahendas Stelmach, Postimees, 29. mai 2012
Metaanibakterid

Metaanibakterid ehk metanogeenid on mikroorganismid (täpsemalt arhed), kel elutegevuse käigus anaerobioosis tekib anaeroobilise lagunemise käigus kõrvalsaadusena metaan. Toitumistüübilt on nad kemohetero- või kemoautotroofid. Metaanibakterid oksüdeerivad gaasilise divesiniku, kasutades süsiniku allikana süsihappegaasi CO2. Metaanibakterid elavad näiteks hapnikuvabas mageveekogu põhjamudas, märgaladel, roiskvees, riisipõldudel, lehmade ja termiitide seedeelundkonnas, biogaasi generaatorites ja jäätmetes, kus nad võivad õhku paisata suures koguses metaani. Märgaladel on soogaasid metaanibakterite elutegevuse tulemus. Loomade, sealhulgas inimeste seedeelundkonnas tekivad nende elutegevuse tulemusena soolegaasid, mis väljuvad kehast röhitsuse või kõhutuulena. Meresetetes leidub metaanibaktereid sulfaatide leiukohtades pealmiste kihtide all, sest kõrgemal on konkurentsieelis merevee sulfaatide abil hingavatel bakteritel. Mõned metaanibakterid on ekstremofiilid, elades näiteks kuumaveeallikates, sealhulgas ookeani põhjas. Neid leidub ka maakoore kivimites kilomeetrite sügavusel maapinnast. Mitme kilomeetri sügavuselt Gröönimaa jääst võetud igijääproovist leiti elusaid metaanibaktereid. Metaanibaktereid on kirjeldatud üle 50 liigi, mis on nende tegelikust arvust arvatavasti murdosa. Osa neist on kokid, osa vardakujulised (batsillid). Metaanibakterid ei moodusta monofüleetilist rühma. Metaanibakterites ei ole peptidoglükaani, polümeeri, mida leidub bakterite rakuseinas, kuid mitte arhedes. Mõne metaanibakteri rakusein koosneb pseudopeptidoglütsaanist, mõnel mitte, kuid neil on vähemalt üks proteiinidest koosnev parakristalliline kiht, kus proteiinid haakuvad omavahel nagu pusle tükid. Metaanibakterid saavad oma ainevahetuse substraadina kasutada põhiliselt ainult etanaati või vesinikku koos süsinikdioksiidiga. Seetõttu on nad sõltuvad paljudest hüdrolüüsivatest ja kääritavatest bakteritest, kes lagundavad keerukaid orgaanilisi ühendeid, eriti tselluloosi, etanaadiks ja vesinikuks. Metaani oksüdeerivad bakterid Biometaan
Kolvirõngad

Kolvirõngad on sisepõlemismootori detailid, mille ülesanne on tihendada kolvi ja silindri vahelist ruumi, eemaldada silindriseintelt liigne õli ning juhtida soojust kolbidelt silindriseintele ja sealt jahutussüsteemi. Kolvirõngad jagunevad surve- ja õlirõngasteks. Kolvirõngad valmistatakse legeeritud malmist, harva ka lehtterasest. Et kolvirõngas saaks vetruda ja silindrisse kinni ei kiiluks, on rõngas ühest kohast läbi lõigatud. Lõikekohta nimetatakse lukuks.
Lisaõhuklapp

Lisaõhuklapp on seade sisepõlemismootoris, mille kaudu saab mootor käivitamisel lisaõhku. Külma mootori käivitamisel kondenseerub küttesegust sisselaskekollektori ja silindri seintele palju bensiini, mis muudab küttesegu liiga lahjaks ja mootor ei käivitu. Lisabensiini antakse külmkäivituspihusti abil.
Hõõgsüüde

Hõõgsüüde on kütusesegu iseeneslik süttimine sisepõlemismootori silindris, hõõguvatest (tahma)osadest, võivad hõõguda teravad servad vms. Vanematel mootoritel, millel puudub elektriline klapp, mis sulgeb kütusevoolu karburaatorisse, süüte väljalülitamisel, võib mootor süüte väljalülimisel tuksuma jäädagi.
Detonatsioon

Detonatsioon on ülikiire (kuni 9000 m/s) füüsikalis-keemiliste protsesside levimine lõhkeaines, millega kaasneb rõhu järsk kasv ja lööklaine. Detonatsioon levib lainetena ning lööklainele järgneb hõrenduslaine. Detonatsioon on iseloomulik brisantsetele lõhkeainetele. Kui aga laengutihedus on liiga väike (mis tähendab, et lõhkeaine paikneb liiga hõredalt), siis võib ka brisantsete lõhkeainete puhul toimuda mitte detonatsioon vaid plahvatuspõlemine. Viimasel juhul vabaneb küll sama energiahulk, aga kuna reaktsiooni levik aines on aeglasem, siis jääb vabanev võimsus oluliselt väiksemaks ning lõhkeaine omandab pigem paiskava kui lõhkava iseloomu. Detonatsiooni käigus aset leidev keemiline reaktsioon saab toimuda ainult lõhkeaine koostises oleva hapniku arvel, sest reaktsioon on liiga kiire, et õhust enda toimumiseks vajalikku hapnikku haarata. Keemiline plahvatus
Náxos (täpsustus)

Náxos on mitme geograafilise objekti nimi: Náxose saar, Küklaadide suurim saar Náxos, linn Náxose saarel Naxos (täpsustus)
Valeri Saar

Valeri Saar (sündinud 28. juunil 1955 Valgas) on Eesti erusõjaväelane, kindralmajor. Ta on lõpetanud Žitomiri kõrgema õhukaitse raadioelektroonika sõjakooli, Harkivi õhukaitse akadeemia akadeemilised kursused, Bundeswehri staabi- ja juhtimisakadeemia Saksamaal ning kursused NATO kaitsekolledžis ja Balti kaitsekolledžis. Valeri Saar saadeti erru 9. augustil 2016. 1976–1981 radarjaama insener, radarjaama ülem Kaug-Idas 1981–1991 Moskva raketitõrjesüsteemi osakonna insener, vaneminsener, remonditsehhi ülem, osakonna ülema asetäitja 1992– Eesti Vabariigi Kaitsejõudude Peastaabi õhukaitseosakonna spetsialist 1992–1996 Üksik Raadiotehnilise Õhukaitsepataljoni ülem 1996–2003 Õhuväe Staabi ülem 2003–2005 Kaitsejõudude Peastaabi ülema asetäitja 2005–2006 Õhuväe Staabi ülem 2006–2007 NATO Iraagi treeningmissiooni staabiülema asetäitja 2007–2012 Õhuväe ülem 2012–2016 Eesti sõjaline esindaja NATO juures Kotkaristi teenetemärgi IV klass (1997) ja III klass (2005) Kaitseministeeriumi Teeneteristi II klass Kaitseväe eeskujuliku teenistuse rist Kaitseväe teenetemärk II klass Hõbeankur Kaitsejõudude Peastaabi teeneterist Õhuväe teeneterist Mälestusmedal "10 aastat taastatud Kaitseväge" Kaitsevägi - Valeri Saar FOTOD: Kaitsevägi saatis pidulikult reservi kindralmajor Saare ja brigaadikindral Hoppe RT III, 03.06.2016, 1.
Sitsiilia

Sitsiilia on Vahemeres asuv saar, Itaalia suurim saar. Poeetiliselt nimetatakse saart Trinakriaks, mis tähendab kreeka keeles 'kolmnurkne' ja vihjab saare kujule. Tänapäeval moodustab Sitsiilia koos lähedalasuvate väikesaartega Sitsiilia maakonna, mis jaguneb 9 provintsiks. Sitsiilia külgneb põhjas Türreeni merega, kirdes on ta Messina väinaga eraldatud Apenniini poolsaarest, idas külgneb Joonia merega, edelas on Sitsiilia väinaga (kunagine Aafrika meri) eraldatud Aafrikast. Saare pindala on 25 662 km². Sellega on ta pindalalt maailma 45. ja Euroopa 7. saar, ühtlasi suurim Vahemeres, edestades pisut Sardiiniat. Valdav osa saarest on mägine. Kõrgeim mäetipp, Etna vulkaan, on 3350 m kõrge, kõrgus muutub seoses vulkaanilise tegevusega. Sellega on Sitsiilia maailma kõrguselt 14. ja Euroopa kõrgeim saar. Etna on ka üks aktiivseimaid vulkaane maailmas ja see oli tuntud juba antiikajal. Põhjarannik on mägine, kesk-, lõuna- ja kaguosas on madalamaid mägesid ja kõrgustikke. Sitsiilia on vulkaaniliselt aktiivses regioonis: tuntuim vulkaan Etna, mis ei jää kuigi kaugele suuruselt teisest linnast Cataniast. Kustunud ei ole ka Aeolia saarestikus asuvad Stromboli ja Vulcano. Sitsiiliat katab neli mäestikku: põhjakaldal Messina väinast Torto jõeni kulgev Apenniinide jätk, nn Sitsiilia Apenniinid, lääneosas on teine mäestik, kolmas, nn “väävlikõrgendik”, jääb saare keskossa edelasse ning neljas on kagus Hyblea kõrgendik. Rannikutasandikud on väga viljakad. Pikimad jõed on Salso, Simeto, Belice ja Dittaino. Sitsiilia moodustab põhiosa Sitsiilia maakonnast. Sitsiilia ümber on mitu saart ja saarestikku: Lipari saared, Ustica saared, Egadi saared ja Pelagie saared. Sitsiilia kaks suurimat linna on Palermo ja Catania. Sitsiilia ametlik keel on itaalia keel. Kohalikud räägivad sitsiilia keelt, mis erineb itaalia keelest. Saare rahvaarv on 5 miljonit. 20. sajandi algul elas Sitsiilias 3,5 miljonit inimest.  Pikemalt artiklis Sitsiilia ajalugu "Antiigileksikon", 2. kd, lk 174 Vincenzo Salerno, Sicilian Peoples: The Arabs
Saint-Martin

Saint-Martini territoriaalühendus (prantsuse keeles: Collectivité de Saint-Martin) on Prantsusmaa meretagune territoriaalühendus, mis asub Saint-Martini saare põhjaosas. Saare lõunapool kuulub Madalmaade Kuningriigile. Prantsusmaa ja Holland sõlmisid kokkuleppe jagada omavahel saar 11. novembril 1648. 2003. aastal eraldus Saint-Martin Guadeloupe'ist, moodustades eraldi Prantsusmaa territoriaalühenduse. Prantsusmaa parlament kinnitas selle 2007. aastal. Saint-Martin kuulub Euroopa Liitu ja on selle läänepoolseim ala. Halduskeskus on Marigot. https://www.insee.fr/fr/statistiques/6683019?sommaire=6683037
Kamo

Kamo on mitme geograafilise objekti nimi: Kamo jõgi on jõgi Jaapanis. Kamo on linn Jaapanis Niigata prefektuuris. Kamo on 3. järgu haldusüksus ja maa-asula Armeenias. Kamo rajoon on 2. järgu haldusüksus Armeenias. Kamo on Armeenia linna Gavari endine nimi.
Juulirevolutsioon

Juulirevolutsioon ehk 1830. aasta Prantsuse revolutsioon (prantsuse keeles Trois Glorieuses 'Kolm hiilgavat [päeva]') oli 27.–29. juulil 1830 Prantsusmaal toimunud ülestõus, millega kukutati Bourboni dünastiast kuningas Charles X ning troonile pääses tema kauge sugulane, Orléansi hertsog Louis-Philippe (kuningana Louis-Philippe I). Revolutsiooni ajendiks olid 25. juulil 1830 välja antud juuliordonnantsid, millega Charles X saatis laiali äsja valitud Saadikutekoja, piiras valimisõigust, keelates kodanlastel kandideerida parlamenti, vähendas saadikute arvu ja piiras ajakirjandusvabadust, kehtestades eeltsensuuri. 27. juulil algas Pariisis ülestõus, mis lõppes 29. juulil võiduga. Võimule tuli ajutine valitsus eesotsas pankur Jacques Laffitte'i ja markiis Gilbert du Motier de La Fayette'iga. Charles X loobus 2. augustil troonist koos oma vanema poja Louis Antoine'iga. Kuningapere ainus elusolev meessoost liige peale nende oli Charlesi noorema poja Charles Ferdinandi 10-aastane poeg Henri, keda aga peeti liiga nooreks, et trooni talle anda. Orléansi hertsog Louis-Philippe kuulutati 31. juulil asevalitsejaks ja 7. augustil kuningaks. Ta nõustus valitsema konstitutsioonilise monarhina. Eksiilis hakkas Louis aga nimetama ennast õigusjärgseks Prantsuse kuningaks Louis XIX-ks ja pidas end selleks surmani 1844. Seejärel pidas tema vennapoeg Henri end õigusjärgseks Prantsuse kuningaks Henri V-ks kuni oma surmani 1883. Henril polnud lapsi ja nii suri Bourbonide dünastia Prantsusmaal välja. 9. augustil 1830 kehtestati uus, 1814. aasta omast liberaalsem põhiseadus. Algas juulimonarhia. Juulirevolutsioon innustas põhjanaabreid belglasi Belgia revolutsioonile, mille tulemusel Belgia iseseisvus Hollandi võimu alt. Peale selle korraldati ebaõnnestunud ülestõus Itaalias ja Poolas. Juulimonarhia ei osutunud prantslaste seas populaarseks ja 1848. aasta revolutsiooniga see lõpetati. Louis-Philippe kukutati ja ta jäigi viimaseks Prantsuse kuningaks. Prantsusmaal kehtestati Teine vabariik. Juulirevolutsioon inspireeris Eugène Delacroix'd looma tuntud maali "Vabadus viib rahva barrikaadidele".
Avalikustamine

Avalikustamine on ühiskonna liikmete teavitamine. Avalikustamine on kohustuslik uute õigusaktide vastuvõtmisel, ruumiliste planeeringute menetlemisel jm sellistel juhtudel. Avalikustamise eesmärk on tagada ühiskonna liikmete võimalus kaitsta oma huve ja olla teadlik riigis kehtivast õiguslikust korrast jms. Eestis on avalikustamine kohustuslik: õigusaktide vastuvõtmisel (seadused ja määrused avalikustatakse Riigi Teatajas, kohalike omavalitsuste määrused nende kodulehtedel ja kohalikes ajalehtedes); planeeringute koostamisel; arengukavade koostamisel; loataotluste ja projektide keskkonnamõju hindamise (KMH) koostamisel; arengukavade ja planeeringute keskkonnamõju strateegilisel hindamise (KSH) koostamisel.
Molekulaardestillatsioon

Molekulaardestillatsioon ehk molekulaarne destillatsioon on vaakumdestillatsioon rõhul alla 0,01 torri. Sellises vaakumis on molekulide vaba liikumistee pikkus võrreldav destillatsiooninõu mõõtmetega. Molekulaarset destillatsiooni kasutatakse kõrgmolekulaarsete ja termiliselt ebapüsivate orgaaniliste ainete segude lahutamiseks või puhastamiseks vaakumis aurustamisega keemistemperatuurist madalamal temperatuuril. Destillatsioon Vaakumdestillatsioon
Kommuun

Kommuun võib tähendada järgmist: Kommuun, keskajal Lääne-Euroopas omavalitsusega linna- või külakogukond. Itaalia, Prantsusmaa ja Madalmaade linnades tekkisid kommuunid 11.–12. sajandil võitluses linnaisandate ülemvõimu vastu. Kommuunid valisid endale magistraadi, linnaisanda esindaja säilitas mõnel pool kohtuvõimu. 12.–13. sajandil tekkisid kommuunid ka Itaalia ja Prantsusmaa külades, kuid külakommuunid ei saavutanud sellist sõltumatust nagu linnades. Keskvõimu tugevnedes 13.–14. sajandil sattus ka enamik linnakommuune sõltuvusse riigivalitsejatest. Ainult mõned tugevamad linnad nagu Veneetsia, Genova ja Firenze kujunesid iseseisvateks linnvabariikideks. Kommuun, Prantsuse revolutsiooni ajal Pariisi ja teiste Prantsusmaa linnade omavalitsus. Kommuun ehk vald Prantsusmaal, Belgias, Rootsis ja mõnedes teistes riikides kohaliku omavalitsuse vähim territoriaalne üksus. Kommuun on inimeste teatud liiki ühiseluvorm. Kommuun (põllumajandus), põllumajanduslik ühismajand, kus on ühistatud kõik tootmisvahendid, inventar, loomad jne. Liikmeil ei ole oma isiklikku abimajandit, nende tarbed rahuldab ühismajand. Pariisi kommuun
Õhkpihusti

Õhkpihusti on õhusurve abil töötav tööriist vedelike pihustamiseks. Õhkpihusti tööpõhimõte on selline, et pihusti torusse suunatud suruõhk imeb toruga ühendatud vedelikuanumas tekkiva alarõhu abil vedelikku kaasa kapillaartorudesse. Vedelik tõuseb mööda kapillaari ja satub tugevasse õhuvoolu, mis purustab tilgad imetillukesteks. Kapillaar ja õhutoru võivad paikneda teineteisega risti, aga kapillaar võib paikneda ka õhutoru sees. Pihusti otsast paiskub välja õhu ja vedeliku segu. Õhkpihusti leiutas aastal 1879 Abner Peeler. Esimene õhkpihusti tuli müüki aastal 1893. Nendes asus vedelik kummist kolvis, mida tuli pigistada. Pigistamine surus vedeliku läbi kapillaaride, mis purustasid tilgad, ja paiskas vedelikuosakesed pihustist välja. Esimese plastist valmistatud õhkpihusti, mida turustati, töötas 1947 välja Jules Montenier koos Plax Corporationi inseneridega. Kõigepealt kasutas ta seda kaenlaaluste deodorandi jaoks ja see töötas samuti pudeli pigistamise põhimõttel. Plastpudel patenteeriti kaubamärgi Stopette nime all ja ta jõudis kiiresti massidesse, sest Stopette hakkas telesarja "Kuulus või kummaline?" ("What's My Line?") peasponsoriks aastal 1950, mil see sari käivitus. Esialgu oli plast ebakvaliteetne. Seetõttu oli vaja õhkpihusti pakkida kartongkarpi. Vedelikuanum oli sellest eraldi ja klient pidi pärast ostmist ise vedelikuanuma õhkpihustisse panema. Pärastpoole, kui plasti kvaliteet paranes, hakati tootma selliseid pihusteid, millesse vedelikuanum on kohe sisse ehitatud. 1960. aastate lõpus töötati välja päästikuga õhkpihustid, mida esimesena hakkas tootma AFA. Need said kohe populaarseks, sest vajasid vähem pumpamist kui pigistatavad õhkpihustid. Kuid esialgne, pigistatav kujundus on tänapäevani valdavaks jäänud väikeste õhkpihustite juures, millega näiteks deodoranti ihule piserdatakse. kompressor
Euroopa regionaalse/ruumilise planeerimise harta

Euroopa regionaalse/ruumilise planeerimise harta ehk Torremolinose harta (inglise keeles European regional/spatial planning Charter / Torremolinos Charter) on dokument, mis kiideti heaks 1983. aastal Euroopa Nõukogu liikmesmaade planeeringuministrite konverentsil Torremolinoses. Harta määratles kaasaegse ruumilise planeerimise ja planeeringu avalikustamise aluspõhimõtted. Harta põhimõtetest juhindub Eesti planeerimisseadus. Planeerimine Avalikustamine Avalikustamise strateegia Planeerimisseadus
Sokoke kass

Sokoke kass on Keeniast Arabuko-Sokoke metsast pärit ja praegugi seal vabalt elav kassitõug, mida varem tunti khadzonzo (girlama keeles "näeb välja nagu puukoor") nime all. Tõenäoliselt on sokoke kassid selles metsas elanud sajandeid. Haruldase tõu avastas Keenias Watamu küla lähedal elav briti päritolu Jeni Slater 1978. aastal, kui tema aednik leidis aiast emakassi koos poegadega. Tänapäeval teavad kohalikud elanikud tõust paraku vähe või üldse mitte midagi. Metsas elavate sokoke kasside arvu ei oska keegi ka ligikaudselt hinnata. Impordinõuded lemmikloomade sissetoomiseks Euroopa Liitu on üsnagi ranged. Väljaspool oma looduslikku keskkonda leidub sokoke kasse üsna vähe, peamiselt Põhja-Euroopa riikides ja USA-s. Eri allikate andmetel arvatakse väljaspool Keeniat olevat ligikaudu 30 poegimisealist ja -võimelist emast. FIFE tunnustas sokoke kassi tõuna 1993. aastal. 2020. aasta seisuga on tõug tunnustatud kõigis suuremates tõukassiorganisatsioonides. Sokoke kass on lühikarvaline, suhteliselt väikese pea ja pika sabaga kass. Aluskarva samahästi kui ei ole, jalad on pikad, liikumine väga graatsiline. Nad on elavaloomulised ja väga uudishimulikud kassid, kel läheb uue elukohaga kohanemiseks aega. Sokokekasvatajad kinnitavad, et need kassid kiinduvad tugevasti nii oma pere inimestesse kui ka teistesse kassidesse, mis teeb nende sisseelamisaja uues kodus pärast võõrutamist tavapärasest pikemaks. Sülekassielule eelistavad nad jooksmist ja mängimist ning vaatamata päritolule pole nad agressiivsed. Eestis sündis esimene sokoke tõugu kasside pesakond augustis 2009. Sokoke kasside veebileht