laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sojombo kiri

Sojombo kiri (mongoli Соёмбо бичиг) on kirjasüsteem, mille lõi Mongoolia õpetlane, kunstnik ja buda munk Bogdogegeen Dzanabadzar 1686. aastal. Soyombod saab kasutada ka sanskriti ja tiibeti keele kirjutamiseks. See oli Dzanabadzari poolt mõeldud budistlikke kultuure ühendavaks tähestikuks, mille vahendusel saaksid mongolid enam osa tiibeti- ja sanskritikeelsest budistlikust kirjavarast. Ida pool elavad mongolid kasutasid Sojombo tähestikku ka tseremooniaalses ja dekoratiivfunktsioonis. Sojombo tähestikku kasutati tiibeti- ja sanskritikeelsete tekstide tõlkimisel mongoli keelde, mis oli tähestiku rajamise eesmärgiks Dzanabdzari poolt, kes kasutas seda koos enda õpilastega. Tähestik on küllalt keeruline, et teda kasutada igapäevaseks tavatasandil kirjutamiseks ja leidis seepärast kasutamist vaid kroonikate kirjapanemisel, samuti on palveveskitesse pandud tekstid tihti kirja pandud Sojombos. Sojombo sümbolis sisalduvad järgmised elemendid: Tuli, mis on rikkuse ja edu sümboliks. Kolm tulekeelt kõige tipus tähistavad meie maailmas ja keeles väljenduvat kolme aega – minevik, olevik ja tulevik. Päike ja kuu on taevalaotuse valitsejad keda ühendab tuli kõrgemal teadvuse tasandil. Kaks kolmnurka suunaga alla tähistavad vibunoole teraviku ja suund et võidetakse kõik nii sise- kui välisvaenlased. Kaks ristkülikut sümboliseerivad mongolite ausust ja õiglustunnet hoolimata nende seisusest ja ühiskondlikust positsioonist. Kaks kala yin-yang'i sümbolis märgivad mehe ja naise printsiipide harmoonilist koostööd. Kommunistide võimuloleku aegadel seletati yin-yang'i märki valvsusega rahvavaenlaste suhtes, põhjendades, et kala ei sulge iial silmi ja on alati valves. Kaks püstist ristkülikut tähistavad kindlust. Sümboliseerib Mongoolia ja mongolite ühtsust ning ühtsuses peituvat jõudu. Mongolitel on ütlus: "Kahe mehe sõprus on tugevam kivimüürist." Sojombo tähestik oli esimene Mongoolia tähestik, mis kirjutati paremalt vasakule horisontaalkirjas. Varasemates kirjaviisides oli ainuvaldavaks vertikaalne kirjaviis. Tähestikus kasutatakse kahte erinevat Sojombo märki tähistamaks teksti algust ja lõppu. Ülemine kolmnurk ja alumine vertikaalasendis ristkülik moodustavad tähemärgi sektori ja pinnajaotuse. Sojombo Mongoolia lipp
Oblique Seville

Oblique Seville (sündinud 16. märtsil 2001) on Jamaica sprinter. Ta osales 2021. aastal toimunud suveolümpiamängudel Tokyos 100 meetri jooksus, kuid ei pääsenud finaali. 4×100 meetri teatejooksus oli ta Jamaica võistkonnaga esialgu viies, kuid tõusis pärast Suurbritannia neliku diskvalifitseerimist neljandaks. 2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is pääses ta 100 meetri jooksus finaali ja sai kolme USA sprinteri järel ajaga 9,97 neljanda koha. 2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis püstitas Seville eeljooksus isikliku rekordi 9,86. Finaalis jooksis ta aja 9,88, millega jagas esialgu Letsile Tebogo ja Zharnel Hughesiga teist kohta. Fotofiniši järel jäi ta siiski neljandaks, kaotades hõbemedali võitnud Tebogole 4 ja pronksmedali võitnud Hughesile 3 tuhandiksekundiga. 4×100 meetri teatejooksus võitis ta Jamaica meeskonna koosseisus pronksmedali. 2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis jäi ta ajaga 9,91 100 meetri jooksu finaalis viimaseks, kaheksandaks. Oblique Seville Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Kõrgeimate kujude loend

Siin on loetletud maailma kõrgeimad kujud. Kujude kõrgused on mõõdetud kõrgeimast tipust (v.a mastid, piksevardad jms), arvesse ei ole võetud pjedestaale ega muid aluseid. Selle artikli kontekstis on "kuju" eraldiseisev inimese või looma kujutis (nt mitte reljeef). Kõrgeimate sildade loend Kõrgeimate hoonete loend Kõrgeimate rajatiste loend India kõrgeimate kujude loend Suurimate monoliitide loend Seitse uut maailmaimet "India unveils world's tallest statue". BBC News. 31. oktoober 2018. Originaali arhiivikoopia seisuga 31. oktoober 2018. Vaadatud 29. novembril 2018. "Official Blog site of Narendra Modi | Chief Minister Government of Gujarat | Statue of Unity". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. november 2010. Vaadatud 29. juunil 2024. "Main Statue". Spring Temple Buddha. Originaali arhiivikoopia seisuga 18. jaanuar 2017. Vaadatud 29. novembril 2018. "Myanmar Travel : Myanmar News". myanmarplg.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. juuni 2012. Vaadatud 7. märtsil 2008. "ChinaWhisper.com. June 13, 2012. Retrieved February 19, 2016". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. november 2009. "Montemaria, The Mother of All Asia". www.montemaria.com.ph. Montemaria. Vaadatud 15. detsembril 2023. "The Tallest Statues In The World". November 2018. Originaali arhiivikoopia seisuga 28. jaanuar 2021. Vaadatud 22. märtsil 2020. "Sendai Daikannon – Miyagi – Japan Travel". JapanTravel. Originaali arhiivikoopia seisuga 7. aprill 2019. Vaadatud 29. novembril 2018. 北海道大観音. 7.plala.or.jp (jaapani). Originaali arhiivikoopia seisuga 16. oktoober 2015. Vaadatud 29. novembril 2018. 北の京芦別.
Laykyun Sekkya

"Laykyun Sekkya Buddha" (birma keeles လေးကျွန်းစကြာ) on Gautama-buda kuju Monywa linna lähedal Myanmaris. Kuju on 116 meetrit kõrge (koos alusega üle 129 meetri) ning 2024. aasta seisuga maailma kõrguselt kolmas kuju. See ehitati aastatel 1996–2008 ning see oli lühikest aega maailma kõrgeim kuju. Kõrgeimate kujude loend Chaukhtatgyi Buddha tempel Laykyun Sekkya
Eesti Tööliste Partei

Eesti Tööliste Partei oli 1926. aastal Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei lõhenemisel kommunistlike vaadetega liikmete lahkumisel tekkinud partei. Partei juhtorganiks oli Eesti Tööliste Partei Keskkomitee ja ETP KK Poliitbüroo. Eesti Tööliste Partei liider ja ETP Keskkomitee liige oli Ernst Selge ja ETP keskkomitee esimees, Valter Kaaver (1929–1930). ETP juures tegutsesid Eesti Tööliste Partei võimlemisrühmad ja Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei juures Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei võimlemisrühmad. III Riigikogu valimistel 1926. aastal sai Eesti Tööliste Partei 30 339 häält, mis oli 5,8% ja andis kuus kohta. Riigikogusse valiti partei saadikud: Rosalie Verner (Tallinna ringkond) Detsembris 1926 heideti segaste rahaasjade selgumisel Eesti Tööliste parteist ja Riigikogu fraktsioonist Demokraatlik Liit välja Arnold Grimpel. III Riigikogu valimistel valiti Eesti Tööliste Partei nimekirjast III Riigikogusse (1926–1929), Hans Martinson, Eduard Pesuri, August Sprenk, Theodor Maurer kuid 12. jaanuaril 1929. aastal heideti Eesti tööliste partei III kongressi otsuse põhjal nad ETP-st välja ja Hans Martinson, Eduard Pesur läksid üle Eesti Sotsialistlikusse Töölisparteisse IV (1929–1932) ja V Riigikogus (1932–1937). Septembris 1930 mõisteti Tallinna-Haapsalu rahukogus süüdistusmaterjali puudumisel kohtulikult õigeks Eesti Tööliste Partei liikmed kirjanik Valter Kaaveri ja Leonhard Kääri kaaslased Harald Kadu ja August Muru. V. Kaaver ja L. Käär põgenesid, kui kuulsid Kadu ja Muru süütegudest. IV Riigikogu valimistel 1929. aastal valiti V. Kaaver Eesti Tööliste Partei esindajana IV Riigikogu saadikuks. Kaaver siirdus 1930. aastal Nõukogude Venemaale, kus ta korduvalt arreteerituna suri vangilaagris. Partei lõpetas tegevuse 1930. aastal. Valdur Ohmann, EKP hädas provokaatoritega ja õpib tundma oma vaenlast, Tuna 1 / 2019, lk 86–94 Rosalie Verner, 16.12.1880 Avanduse v., Virumaa – ? Eesti Tööliste Partei programm ja taktika. , Tallinn : E.T.P. Keskkomitee, 1927
Kaido Kuusik

Kaido Kuusik (sündinud 15. augustil 1943 Tallinnas) on eesti laulja (bariton), režissöör, stsenarist ja produtsent. Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Tiit Kuusiku klassi. Kuusik laulis aastatel 1968–1979 Rahvusooper Estonia ooperikooris, töötas 1979–1981 Tallinnfilmis, 1981–1986 Eesti Telefilmis ja 1986–1996 Eesti Televisioonis „Aktuaalse Kaamera” režissöörina, on 1996. aastast vabakutseline (filmi)produtsent. "Baltica '87" (1987, režissöör, stsenarist) "Laulab Teo Maiste" (1986, režissöör, stsenarist) "Laulab Marju Länik (1985, režissöör) Viienda veerandi laulud" (1985, režissöör) "Puritaanlased (1984, režissöör) "Võõra nime all" (1984, II režissöör) "Suletud ring" (1983, II režissöör) Tema isa oli laulja Tiit Kuusik. "Kuusik, Kaido - Eesti Entsüklopeedia". entsyklopeedia.ee. Vaadatud 29. juunil 2024. "Kaido Kuusik - Eesti filmi andmebaas". www.efis.ee. Vaadatud 29. juunil 2024.
Pygmalion (Donizetti)

"Pygmalion" (originaalis Il Pigmalione) on Gaetano Donizetti lüüriline stseen (scena lirica) või ooper ühes vaatuses tundmatu libretisti tekstile, mis lähtus Antonio Simeone Sografi libretost Giovanni Battista Cimadori teose "Pimmalione" (1790), Jean-Jacques Rousseau "Pygmalioni" (1762) ja Ovidiuse luuleteose "Metamorphoses" X raamatu järgi. Sama Sografi teksti oli varem kasutanud helilooja Bonifacio Asioli oma samanimelise ooperi komponeerimisel (1796). 19-aastane Donizetti kirjutas oma esimese ooperi 1816. aastal kui oli Bologna Muusikaakadeemia kompositsiooni üliõpilane Stanislao Mattei juhendamisel. Partituuri viimasel leheküljel on kirjas, et ta alustas tööd 15. septembril ja lõpetas selle 1. oktoobril veidi enne kella kahte öösel. Donizetti esimene õpetaja ja talle Akadeemias üliõpilaskoha organiseerinud Johann Simon Mayr oli septembris külastamas Bolognat ja Donizetti tahtis kuulsale maestrole demonstreerida, et on võimeline ooperit komponeerima. Kogu loo keskmes on tenor. Soprani osalemine piirdub ainult lõpustseeniga. Ooperit ei lavastatud kordagi helilooja eluajal, ega ka mitte 19. sajandil. Esimene etendus toimus alles 13. oktoobril 1960 Donizetti kodulinnas Bergamos Teatro Gaetano Donizettis Festival delle novità raames. Rolle esitasid Doro Antonioli (Pigmalione, tenor) ja Orianna Santunione-Finzi (Galatea, sopran). Dirigeeris Armando Gatto. Hiljem on ooperit esitatud juhuslikult Luganos (1974), Umbrias (1990), New Yorgis (2018) ja Chicagos (2018). Helisalvestised on aastatest 1963, 1974, 1990 ja 2017. Tegevus toimub ammustel aegadel Kreeta kuninga palees. Kreeta kuningas Pigmalione soovib pühendada oma elu ainult kunstile ja loobub kontaktidest naistega. Ta hakkab vestma ideaalset naise ilu väljendavat skulptuuri. Kui kuju on peaaegu valmis, mida ta nimetab Galateaks, haarab teda taas suur huvi naissoo vastu, sest kujult vaatab vastu ilu ja täiuslikkus. Ta tunneb, et ei saa kuju päris valmis vormida, kuna peab seda nüüd elavaks olendiks, sest talle näib, et kuju käed liiguvad. Ta ei taha oma tööriistadega Galateale haiget teha. Meeleheitel kutsub ta appi armastusjumalanna Aphrodite ja palub tal muuta Galatea skulptuur elavaks inimeseks. Välk lööb kujusse. Aphrodite äratab Galatea ellu. Galatea armub kohe kuningasse ja mõlemad vannuvad igavest armastust. Pigmalione aariad „Voi che intirno a me vi state”; „Incerto, dubbioso”; „Ah! Che veggio!; „Da smania e furor”; „Ciel pietoso” Pigmalione ja Galatea duett „Ah senti mio bene” Charles Osborne. The Bel Canto Operas of Rossini, Donizetti and Bellini, Portland, London, 1994 William Ashbrook. Donizetti and His Operas, Cambridge University Press, 1982 Bongiovanni. Donizetti Il Pigmalione CD, Bologna, 1990
Tiiu Karu

Tiiu Karu (varem Tiiu Orgusaar; 19. veebruar 1944 Tallinn – 22. november 2006) oli eesti filmimonteerija. Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja töötas aastatel 1963–1988 Tallinnfilmis monteerijana. "Pihlakaväravad" (1981, monteerija) Ta oli abielus tehnikateadlase Jaan Karuga, nende poeg on ettevõtja Armin Karu. "Tiiu Karu - Eesti filmi andmebaas". www.efis.ee. Vaadatud 29. juunil 2024.
2024. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus

2024. aasta laste Eurovisiooni lauluvõistlus on kahekümne teine lauluvõistlus, mille korraldavad Radiotelevisión Española (RTVE) ja European Broadcasting Union (EBU). See toimub 16. novembril 2024 Hispaanias Madridis Caja Mágicas. "Spain will host Junior Eurovision 2024". junioreurovision.tv (inglise). 14. veebruar 2024. Vaadatud 29. juunil 2024. Union (EBU), European Broadcasting (10. mai 2024). "Junior Eurovision Song Contest 2024 to take place in Madrid in November". www.ebu.ch (inglise). Vaadatud 29. juunil 2024. ERR (14. veebruar 2024). "Järgmine noorte Eurovisioon toimub Hispaanias". ERR. Vaadatud 29. juunil 2024. "'Let's Bloom': 17 countries will compete in Madrid at Junior Eurovision 2024". Euroopa Ringhäälingute Liit (inglise). 3. september 2024. Vaadatud 4. septembril 2024. "Participants of Madrid 2024 - Junior Eurovision Song Contest". junioreurovision.tv. Vaadatud 1. oktoobril 2024.
Kambodža linnade loend

Siin artiklis on loetletud Kambodža linnad. Kambodža haldusjaotus "General Population Census of the Kingdom of Cambodia 2019 – Final Results" (PDF). National Institute of Statistics. Planeerimisministeerium. 26. jaanuar 2021. Vaadatud 7. veebruaril 2021. "Koh Rong islands to form Kingdom's newest city". Khmer Times. 6. veebruar 2019. Vaadatud 7. veebruaril 2021.
Tõnu Koger

Tõnu Koger (19. oktoober 1944 Tallinn – 30. märts 2004 Tallinn) oli eesti kirjastustegelane, tõlkija, toimetaja ja mehaanikainsener. Ta lõpetas aastal 1963 Tallinna 2. Keskkooli kuldmedaliga ja 1968 mehaanikainsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) cum laude, oli 1969–1972 TPI-s aspirant ning stažeeris 1973–1974 Prahas Tšehhi Tehnikaülikoolis. Koger töötas aastatel 1965–1986 kirjastuses Valgus ning 1968–1977 masinaehitustehnoogia kateedris vanemlaborandi, assistendi ja vaneminsenerina TPI-s. Ta oli aastatel 1986–1988 ENSV Riikliku Kirjastuskomitee peatoimetaja, 1988–1989 tootmiskoondises Litera osakonnajuhataja, 1989–1992 „Eesti entsüklopeedia" peatoimetaja asetäitja ja vastutav sekretär, 1992–2001 Eesti Entsüklopeediakirjastuse direktor, 1991–1999 Eesti Kirjastuste Liidu (EKL) juhatuse esimees ja 1992–2002 Rahvusvahelise Kirjastuste Liidu (IPA) rahvusvahelise komitee liige. Koger tõlkis raamatuid, avaldas artikleid ja õppematerjale masinaehitustehnoloogia ning kirjastamise alalt, oli Eesti Vabariigi kultuuripreemiate- ja stipendiumide komisjoni ja TTÜ kirjastuskomitee liige ning Balti raamatumesside algatajate seas. Tõnu Koger. Jalutuskäigud vanas Tallinnas, 2003. ISBN 9985701232 "Koger, Tõnu 1944-2004 - TalTech ISIK". ws.lib.ttu.ee. Vaadatud 29. juunil 2024. "Koger, Tõnu - Eesti Entsüklopeedia". entsyklopeedia.ee. Vaadatud 29. juunil 2024. OKIA. "Tõnu Koger 19. X 1944 ? 30. III 2004". Sirp. Vaadatud 29. juunil 2024. "Rahva Hääl (1940-1995) 4 veebruar 1995 — DIGAR Eesti artiklid". dea.digar.ee. Vaadatud 29. juunil 2024.
Tab

Tab (saksa keeles Tabau) on linn Ungaris Somogyi komitaadis, Tabi kreisi halduskeskus. Tab asub Balatoni järvest umbes 18 km lõunas, komitaadikeskusest Kaposvárist ligikaudu 46 km põhjakirdes. Asulat on esmamainitud 1211. aastal (villa Thob). Esimesed türklaste rünnakud ulatusid Tabini 1542. aastal, kuid lõplikult hõivas Osmanite riik asula aastatel 1551–1553. Türklased aeti piirkonnast minema 1689. aastal. Alates 1712. aastast asustati Tabi ungarlasi, sakslasi ja slovakke. 1847. aastast oli Tabil õigus turulinnana korraldada üleriigilisi ja iganädalasi laatasid. Linnaks sai Tab 1989. aastal. Dettenhausen, Saksamaa Zemné, Slovakkia Tešedíkovo, Slovakkia Băile Tușnad, Rumeenia http://www.ksh.hu/apps/hntr.telepules?p_lang=HU&p_id=08590 Detailed Gazetteer of Hungary, vaadatud 23.09.2024. Történelem Tab Város Önkormányzat. Vaadatud 29. juunil 2024 Kronológia Várossá nyilvánítás. Vaadatud 29. juunil 2024
Heinrich Otto von Brackel

Heinrich Otto von Brackel (1650ndad – 1713) oli Brackelite aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas. Ta oli Aidu, Kohtla ja Oddrise (Jõhvi kihelkonnas) mõisnik. Heinrich Otto von Brackel sündis 1650. aastatel Georg Antoni ja Catharina Brackeli (sünninimega Vellingk) peres. 1690. aastal abiellus Heinrich Otto Gertrud Vellingkiga. Abielust sündis kolm poega. 1674. aastal oli ta Kronobergi rügemendis veltveebel. Kaks aastat hiljem sai ta Bohusläni rügemendis lipnikuks. 1679. aastal oli ta Nylandi jalaväerügemendis lipnik. 1689. aastal oli ta Stade linna garnisonis kapten. 1700. aastal ülendati ta seal majoriks. 1701. aastal sai ta Ingerimaa tragunirügemendis ooberstleitnandiks. 1710. aastal ülendati ta ooberstiks. 1713. aastal läks ta kindralmajori auastmes erru. Heinrich Otto von Brackel suri sama aasta novembris. Anrep, Gabriel. Svenska adelns ättar-taflor utgifna. Stockholm. Lk. 292. 1858. Lewenhaupt, Adam. Karl XII:s officerare. Biografiska anteckningar. Lk 76. 1920.
Mongoli selge kiri

Mongoli selge kiri (mongoli keeles тодо бичиг todo bichig) on kiri mongoli, kalmõki ja oiraadi keele kirjutamiseks. Tähestiku koostas 17. sajandil Zaya Pandita, kes oli Dzanabadzari kaasaegne ja rahvuselt kalmõkk. Selget kirja kasutasid Volga ääres elavad kalmõkid kuni 1924. aastani, mil võimul olnud kommunistid keelustasid selle kasutamise, asendades selle kirillitsaga. See on siiani levinud Hiinas elavate kalmõkkide seas.
Tiiu Neiland

Tiiu Neiland (1966. aastani Tiiu Soome; aastatel 1966–1973 Tiiu Simson; sündinud 19. oktoobril 1944 Tallinnas) on eesti endine tennisist ja treener. Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1967. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna. Neiland hakkas sportima 1955. aastal Kalevis Jüri Põldoja juhendamisel. Ta kuulus aastatel 1964–1968 Nõukogude Liidu edetabeli esikümnesse (1965 esireket), võitis 1965 üksikmängus kuld- ja paarismängus pronksmedali, tuli 1966 üksik- ja segapaarismängus India ja Aasia ning 1968 üksikmängus NL-i ametiühingute meistriks, võitis NL-i võistkondlikel meistrivõistlustel 1963 ja 1965 kuld-, 1972 hõbe- ning 1969 ja 1971 pronksmedali, Eesti meistrivõistlustel 1963–1984 üksikmängus 3 kuld-, 2 hõbe- ja 1 pronksmedalit ning paarismängus 8 kuld-, 7 hõbe- ja 3 pronksmedalit. Ta mängis 55 korda Eesti koondises. Neiland töötas aastatel 1973–1984 Kalevi tennisekooli treenerina, hiljem Tallinna Spordiinternaatkooli treeneri-õpetajana ja Eesti Spordigümnaasiumi tenniseosakonna vanemtreenerina, tegutses vabariikliku kategooria kohtunikuna, elas 1995. aastast USA-s Miamis ja töötas tennisetreenerina. Tema õpilaste seas on Andres Võsand, Kaja Kõnd, Teet Rätsep. 1962 NSV Liidu meistersportlane 1987 Kalevi auliige Ta oli aastatel 1966–1973 abielus tennisist Jaak Simsoniga. "Neiland, Tiiu - Eesti Entsüklopeedia". etbl.teatriliit.ee. Vaadatud 29. juunil 2024. "SOVIET GIRL WINS ASIA TENNIS TITLE; Miss Prosen of U.S. Loses in 3 Sets to Miss Soome". The New York Times (Ameerika inglise). 2. jaanuar 1966. ISSN 0362-4331. Vaadatud 29. juunil 2024. "ESBL". www.esbl.ee. Vaadatud 29. juunil 2024. https://dea.digar.ee/?a=d&d=spordileht19990618.2.9.3&srpos=1&e=-------et-25--1--txt-txIN%7ctxTI%7ctxAU%7ctxTA-%22tiiu+neiland%22------------ https://www.tennisabstract.com/cgi-bin/wplayer.cgi?p=TiiuSoome
Volkswagen T-Cross

Volkswagen T-Cross on Volkswageni väike linnamaastur, mida on toodetud alates 2018. aastast.
Volkswagen Lupo

Volkswagen Lupo on linnaauto, mida saksa autotootja Volkswagen tootis aastatel 1998–2005. Auto nimi tuleneb ladinakeelsest sõnast lupus (mis tähendab hunti) ja on nimetatud Volkswageni kodulinna Wolfsburgi järgi. Lupo lisandus Volkswageni mudelivalikusse oktoobris 1998, et täita mudelivaliku algusse jäänud tühimikku, kui väikeauto Polo mõõtmetelt ja kaalult suurenes. Lupo oligi praktiliselt Hispaania sõsarmudeli SEAT Arosa ümbersildistatud versioon, mida hakati tootma juba 1997. aasta algul. Nii Lupot kui ka Arosat toodeti VAG A00 põhjal, mis oli sisuliselt lühendatud A03-põhi (VW Polo, SEAT Ibiza/Cordoba). Tootmise alguses oli Lupo saadaval kahe reasneljase bensiinimootoriga: 1-liitrine (50 hj) ja 1,4-liitrine (75 hj) ja 1,7-liitrise vabalthingava diiselmootoriga (SDI) (60 hj). Mais 1999 lisati mootorivalikusse 1,4-liitrise mootori 100 hj variant ja 1,4-liitrine reaskolmese turbodiiselmootori (75 hj) mudel. Mudelivalikusse lisati ka ökomudel 3L, millel seati eesmärgiks saavutada keskmine kütusekulu 3 liitrit/100 km. Sellel oli tavamudelitega võrreldes mitmeid erinevusi: Auto uksed, kapott, tagaluuk, istmete raamid, mootoriplokk, rattad, vedrustus ja palju muid osi tehti kergest alumiiniumi-magneesiumisulamitest, mille tulemusena oli auto kaaluks vaid 830 kilogrammi. 1.2-liitrine reaskolmene turbodiisel (60 hj). 5-käiguline Tiptronic poolautomaatkäigukast automaatsiduriga, millel lisaks ka ECO režiim. ECO režiim piirab mootori võimsust 40 hj-ni ja vahetab käiku kõige ökonoomseimalt, lisaks ka mootoril start/stop funktsioon. Juunis 2000 lisati mudelivaliku tippu sportmudel GTI, mis kasutas 1,6-liitrist 125 hj mootorit, millega suutis 975 kg auto kiirendada 0–100 kõigest 8 sekundiga. Alatest juunist 2001 oli GTI kuuekäigulise manuaalkäigukastiga. Lupo müüginumbrid polnud kunagi eriti head oma klassis auto hinna tõttu, mis oli sõsarmudeli Arosa omast palju kõrgem. Viimased Lupod toodeti juulis 2005, selle mudeli vahetas välja Brasiilias toodetav VW Fox.
Eldur Ploompuu

Eldur Ploompuu (23. juuli 1933 Haapsalu – 26. mai 2015 Tallinn) oli eesti diktor. Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1970. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstuselektroonika erialal ja hiljem Tallinna Kultuuriülikooli 9. osakonna. Ploompuu töötas aastatel 1950–1951 Lagedil Tallinna Raadiojaama vastuvõtupunktis operaatorina, läks 1951. aastal tööle Eesti Raadiosse, kus ta oli algul vastuvõtupunkti operaator, siis mõned kuud saatefoonika tehnik ning seejärel arendusgrupis, aastatel 1952–1998 diktor (esines varjunime Leo Känd all), kaks viimast aastat mittekoosseisulisena. "Eldur Ploompuu - Eesti filmi andmebaas". www.efis.ee. Vaadatud 29. juunil 2024.
Ants Juhvelt

Ants Juhvelt (sündinud 27. augustil 1945 Tallinnas) on eesti tennisist, kohtunik ja sporditegelane. Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli ning 1968. aastal ehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI). Juhvelt alustas tennisetreeninguid 1956. aastal Kalevis Harry Kalamäe juhendamisel. Ta võitis meespaarismängus aastal 1961 Nõukogude Liidu noortemeistrivõistlustel ja 1968 NL-i meistrivõistlustel pronksi, 1961, 1963 ja 1965 NL-i võistkondlikel meistrivõistlustel kuld- ja 1969 pronksmedali, Eesti meistrivõistlustel 10 medalit (1969 üksik-, 1970–1971 meespaaris- ning 1972 segapaarismängus kuldmedal), 1969 Saksa DV lahtised meistrivõistlused üksik- ja Poola meistrivõistlused segapaarismängus, sai NL-i noortekoondises Galea Cupil 2. koha, kuulus 1965 NL-i tennise esikümnesse, püsis Eesti tennisemängijate esikümnes 10 aastat. Juhvelt tegutses tennisekohtunikuna aastatel 1973–1999 (1975. aastast üleliiduline kategooria), tal on 1991. aastast Rahvusvahelise Tenniseföderatsiooni valge märk. Ta juhtis matše paljudel rahvusvahelistel turniiridel, (sh Wimbledonis 1990–1993), oli aastatel 1976–1980 Kalevi Tenniseklubi esimees, Tenniseliidu juhatuse liige, 1980–1984 Jõgeva KEK-i juhataja, 1993–1995 Põhja-Eesti Panga juhatuse liige ja 2002–2008 Tallinna FC TVMK juht, 2009–2015 Eesti Jalgpalli Liidu rahvajalgpalli tegevjuht, tegutses rannajalgpalli Eesti koondise juhina. 1962 NSV Liidu meistersportlane 1995 Eesti Tennise Liidu auliige 2001 Kalevi auliige "ESBL". www.esbl.ee. Vaadatud 29. juunil 2024. "Ants Juhvelt: tennise ja vutiga läbi elu". www.ohtuleht.ee. Vaadatud 29. juunil 2024.
Kobarmütsik

Kobarmütsik (Mycena inclinata) on mütsikute perekonda kuuluv seen. Kobarmütsik andmebaasis eElurikkus.