laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Handtwig

Handtwig oli Rootsist pärit aadlisuguvõsa. Suguvõsast on teada vabatalupoja järeltulija Jöran Hansson Hanwycki, kes oli Läänemaal Kullamaa kihelkonna Käända mõisa omanik. Georg Handtwig (1676–1733 Kadrina), oli Eesti vaimulik: Kadrina Katariina koguduse õpetaja, Viru ja Alutaguse praost, Käända (Kullamaa kihelkonnas, Läänemaal), ja Kiviloo mõisa (Harjumaal) omanik. Tema pojad Käända mõisnik Georg Adolf († 1752), Mecklenburgi hertsogkonna Rostocki meditsiiniprofessor Gustav Christian (1712–1767) ja major Karl Reinhold (1717–1778) aadeldati 1740. aastal Saksa-Rooma keisririigis ja major Karl Reinhold von Handtwig (1717–1778) kanti 1764 Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse ja 1765. aastal Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Georg Adolf von Handtwigi († 1752) pojad: suurtükiväepolkovnik Magnus Gustav (1732–1783), kindralleitnant Karl Reinhold (1737–1792), rittmeister ja Käända mõisnik Adolf Johann (1743–1822) ja Kiviloo mõisnik Friedrich Christian (1746–1793)) kanti 1774 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Suguvõsal oli kaks haru: Adolf Johann von Handtwigi (1743–1822) - Käända (saksa k. Haus Kända) ja Friedrich Christian von Handtwigi (1746–1793) - Kiviloo mõisa (saksa k. Haus Fegefeuer) haru. Damier, P. E. & Ando Pajus, 2007. Eestimaa rüütelkonna vapiraamat. Tänapäev, lk 69 Stackelberg, Otto Magnus von: Handtwig, Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 3, Görlitz, 1930, seite 313 Stackelberg, Otto Magnus von: Haus Kända, Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 3, Görlitz, 1930, seite 315 Stackelberg, Otto Magnus von: Haus Fegefeuer, Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 3, Görlitz, 1930, seite 315-316
Helwig

Helwig (vene keeles Гельвиг), varem Hellwig oli Brandenburgist Bernaust pärit literaadi- ja aadlisuguvõsa. Suguvõsast on teada Jakob Helwig, kes 1677 sai Eestimaa piiskopiks. Jakobi poeg Karl Jakob oli Voose mõisnik. Jakobi pojad said Saksa-Rooma riigilt aadlitiitli. Suguvõsa kanti 1753 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Jakob Hellwig (u 1530−1598), Bernau raehärra Jakob Hellwig (1600−1651), filosoofiamagister, Bernau ja Neuruppini kooli rektor, Prittzwalki ja Bernau arhidiakon, praost, Brandenburgi konsistooriuminõunik Jakob Helwig (1631–1684), teoloogiadoktor, Stockholmi saksa koguduse ülempastor, Stockholmi konsistooriumi assessor, Eestimaa piiskop ja Tallinna Toomkoguduse ülempastor Johann Joachim Helwig (u 1666–maeti 1704), Tallinna gümnaasiumi kantor ja kolleeg, Haljala pastor Johann Andreas Helwig (1668–1720), teoloogiamagister, Narva kaaspastor, pastor ja ülempastor, Narva konsistooriumi assessor, Tallinna Oleviste ülempastor ja Eestimaa superintendent Christian Gottfried Helwig (1707−1747), teoloogiamagister, Helme pastor Karl Thure von Helwig (1741–1810), Venemaa keisririigi sõjaväelane (kapten), Paldiski kreisimarssal, Eestimaa maanõunik, mõisaomanik Gustav Karl Hans von Helwig (1779−1855), Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralleitnant), polgukomandör, Dünamünde kindluse komandant Alexander Philipp von Helwig (1781−1858), Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralmajor), polgu- ja brigaadikomandör Eestimaa: Karinõmme (Karinömm) (1765−1767 ja 1787−1810), Kihlevere (Kichlefer) (1744−1760ndad pandi-, 1772−1786 pärusvaldus), Mõtsu (Metzeboe) (1795−1796 ja 1799−1810, pandivaldus), Nehatu (Nehhat) (1740ndad−XIX sajandi algus), Niibi (Niby) (1740ndad, pandivaldus), Parila (Pargel) (1730ndad, pandivaldus), Voose (Wosel) (1737−1829) Saaremaa: Kessulaiu (Schildau) (1807−1820 pandi-, 1820−1830 pärusvaldus) Damier, P. E. & Ando Pajus, 2007. Eestimaa rüütelkonna vapiraamat. Tänapäev, lk 75 Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 317−319. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd I. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930. Lk 336−339 [1]; täiendused, lk 16 [2]. Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd V. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1984. Lk 109.
Austria muusika

Austria muusika on Austriast pärinev või austerlaste loodud või esitatud muusika. Austria on tuntud omapärase laulmisstiili joodeldamise poolest, mis arenes välja Alpides. Viin on olnud oluline muusikalise uuenduse keskus, selle tähtsus hakkas kasvama 16. sajandi alguses. 18. ja 19. sajandil kogunesid sinna heliloojad Habsburgide muusikasoosingu tõttu. Viinist sai Euroopa klassikalise muusika pealinn. Viiniga olid seotud Viini klassikud Joseph Haydn, Wolfgang Amadeus Mozart ja Ludwig van Beethoven, samuti Franz Schubert, Johann Strauss noorem ja paljud teised. Barokiajastul mõjutasid Austria muusikat ungari ja slaavi rahvamuusika. Tänapäeval on Viini filharmoonikud maailmakuulus sümfooniaorkester, mis annab kontserte kogu maailmas ning nende uusaastakontsert on Euroopa tähtsamaid klassikalise muusika kontserte. Austriast pärineb tuntumaid jõululaule "Püha öö". Austria Eurovisiooni lauluvõistlusel
Bosnia ja Hertsegoviina muusika

Bosnia ja Hertsegoviina muusika on Bosniast ja Hertsegoviinast pärinev või bosnialaste loodud või esitatud muusika. Nagu ka teistel Balkani maadel, on Bosnial ja Hertsegoviinal olnud tormiline minevik korduvate sissetungide ja okupatsioonidega. Bosnia ja Hertsegoviina muusika on seetõttu segu traditsioonilisest slaavi folkloorist türgi ning vähemal määral ka lääne mõjutustega. Bosnia muusikast võib leida polüfoonilise ja dissoneeriva laulustiili ganga, mis on traditsiooniliselt olnud peamiselt lambakarjuste repertuaaris. Pillidest on olnud levinud bosnia torupill, puuflööt ja näpitav krihvidega keelpill šargija. Ühekeelelist poogenpilli guslet on kasutatud eepiliste poeemide saatmiseks. Esimese maailmasõja ajal tekkisid ja 1960. aastatel said populaarseks rahvamuusikaansamblid, mis koosnevad kahest viiulist ja šargijast. Sevdalinka on bosnia muusikastiilidest võib-olla kõige iseloomulikum, bosnialikum. See on emotsionaalne melanhoolne laulustiil, mille sisu on nukker, jutustades armastusest ja selle kaotusest või lähedase inimese surmast. Neid laule esitati keelpilli sazi, hiljem akordioni saatel. Tänapäeval on traditsioonide austajate meelepahaks saateansambli koosseisus levinud lisaks akordionile ka trumm, kontrabass, kitarrid, klarnetid ja viiulid. Sevdalinka arenes välja linnades Osmanite võimu ajal. Bosnia sufivennaskondades on viljeletud araabia-, pärsia- ja türgikeelset religioosse sisuga Ilahije i Kaside laulu, mida mehed kooris esitavad raamtrummi saatel. Euroopa klassikalise muusika loojateks Bosnias ja Hertsegoviinas on heliloojad Dino Zonić, Mirsad (Giga) Jelešković, Ališer Sijarić, Igor Karača, Dino Rešidbegović, Anđelka Bego-Šimunić jt. Bosnia ja Hertsegoviina Eurovisiooni lauluvõistlusel
Howen

Howen (täisnimega von der Howen) oli aadlisuguvõsa. Suguvõsa on pärit Madalmaadest Vestfaali lähedalt. Suguvõsa esindaja Henne van der Hove sai 1467 ja 1475 Liivi ordult läänisid Jelgava ja Bauska lähedale. Umbes 1739 sai Georg Heinrich von der Howen Viljandimaal asuva Aimla mõisa omanikuks. Suguvõsa on kantud 1620 Kuramaa nr 32, 1742 Liivimaa nr 44 ja 1815 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 28. Howenitele kuulusid Eestimaal: Aimla, Humala, Tolli, Seliküla, Triigi, Võhmuta ja Vaida mõis. Otto Christopher von der Howen (1699–1775), Kuramaa ja Semgallia hertsogiriigi riigitegelane Otto Hermann von der Howen (1740–1806), Kuramaa ja Semgallia hertsogiriigi riigitegelane Magnus Gustav von der Howen (1759–1821), Venemaa keisririigi sõjaväelane (major), Humala ja Võhmuta mõisnik Otto Christopher von der Howen (1774 Roela – 1848), sõjaväelane ja kunstnik Otto Hermann Christopher von der Howen (1795–1890), Venemaa keisririigi sõjaväelane (jalaväekindral), Grodno kuberner, Novgorodi kuberner, Voroneži kuberner, Parun Gustav Peter Wilhelm von der Howen (1799–1875), Venemaa keisririigi sõjaväelane (rittmeister), Kodasoo ja Rummu mõisa rentnik Johann August Carl Baron von der Howen (1803–1868), Kuramaa maamarssal paruness Elise von der Howen (1834–1923), Tallinna Elise von der Howeni tütarlastekooli asutaja Friedrich Axel von Howen (1845–1911), arhitekt Damier, P. E. & Ando Pajus, 2007. Eestimaa rüütelkonna vapiraamat. Tänapäev, lk 76
CNNi efekt

CNNi efekt on teooria politoloogias ja meediauuringutes, mille kohaselt ööpäev läbi töötav rahvusvaheline teleuudistekanal CNN mõjutas oluliselt külma sõja lõpu aastail iseseisvate riikide välispoliitikat ning CNN koos teiste meediakanalitega mõjutas külma sõja järgses maailmas riikide välispoliitikat. Vabal ajakirjandusel on esindusdemokraatiates niinimetatud neljanda võimuna alati olnud mõju poliitiliste otsuste tegemisel. CNNi efekti toetajate sõnul on aga uue üleilmse meedia haare, sügavus ja kiirus loonud senisest oluliselt erineva mõju poliitikate kujundamisele. Termin viitab CNNi teedrajavale rollile teleuudiste vallas, kelle poolt sündmuste reaalajas kajastamist peeti mõjukaks arvamuste kujundajaks, sest see tõi temaatika ja otsepildi USA televaatajale koju. Sellisteks sündmusteks olid näiteks 1989. aasta Tian'anmeni meeleavaldused, kommunismi kokkuvarisemine Ida-Euroopas, Lahesõda ja Muqdisho lahing. Tänapäeval kasutatakse mõistet laiemalt kogu reaalajas uudiseid edastava meedia kohta. USA endine riigisekretär James Baker on öelnud CNNi efekti kohta, et see sunnib poliitikuid omama poliitilist seisukohta ning kujundama seda hetkega. Tema endise pressisekretäri Margaret Tutwileri sõnul on reageerimisaeg väga lühike ning analüüsiks ja taustainfo kogumiseks ei jää aega. Foxi efekt Livingston, Steven. Clarifying the CNN Effect: An Examination of Media Effects According to Type of Military Intervention(PDF). John F. Kennedy School of Government's Joan Shorenstein Center on the Press, Politics and Public Policy at Harvard University. 1997. "The CNN Effect: The Myth of News Media, Foreign Policy and Intervention: Piers Robinson: 9780415259057: Amazon.com: Books". Amazon.com. Vaadatud 07.10.2013. "CNN effect" is Not Clear-Cut, essay by Indiana University School of Law professor Fred H. Cate, in Humanitarian Affairs Review. 2002. "The CNN Effect": How 24-Hour News Coverage Affects Government Decisions and Public Opinion, Brookings Institute/Harvard University forum transcript. 2002. The "CNN Effect:" TV and Foreign Policy, Center for Defense Information America's Defense Monitor transcript. 1995.
Andres Winter

Andres Jüri Winter (Andrew George Winter; 7. aprill 1892 Sindi – 27. oktoober 1958 Boston) oli eesti kunstnik. Pärast Sindi ministeeriumikooli lõpetamist asus ta 1913. aastal laevale ja töötas seitse aastat meremehena. Aastatel 1914–1916 tegi Winter Briti laevadel teenides läbi I maailmasõja. 1916. aastal jõudis ta New Yorki ja asus sõitma USA kaubalaevastikus. 1921. aastal sai ta USA kodakondsuse ja alustas õpinguid New Yorgi kunstiakadeemias. 1925. aastal lõpetas ta akadeemia Mooney stipendiumiga, mille eest täiendas end kunsti vallas Roomas ja Pariisis. 1926/1927 talvel peatus Winter Sindis venna juures. Sel ajal sündisid ka mõned maalid: isast, vabrikust, kasarmuist, kirikust. Söega joonistas ta perekonda. Hiljem õppis ta veel Cape Codi kunstikoolis ja L. C. Tiffany Foundationi juures. Winter asus uuesti elama New Yorki. Ta võttis osa L. C. Tiffany ühingu tegevusest. Winteril jagus tellimusi ja tema teosed said järjest auhindu. Winteri teoseid osteti Ameerika olulistesse kunstimuuseumidesse ja valitsusasutustele. 1940. aastal kolis Winter USA Maine'i osariiki Monhegani saarele. Ta tegeles maastikumaaliga. Suurem osa loomingust kujutab merd, rannastseene ja rannamaastikke. Tema teoseid on omandanud muuseumid ja paljud asutused. Näiteks teos "Tuulevaikus Gibraltari lähedal" asub Newport Newsi meremuuseumis, aga "Autoportree", "Rannavalve kordon ja tuletorn" ja "Töötajad merel" National Academy of Designis. Akadeemik A. Winter suri - Stockholms-Tidningen Eestlastele, 06.11.1958 Eesti kunstnik Sindist tunnustatud Ameerikas - Stockholms-Tidningen Eestlastele, 04.11.1958 Andres Eilart, Ameerika kuulutas meile tundmatu eestlase kõige mõjukamate hulka - Maaleht, 21.05.2015
Müller (Kunda)

Müller (saksa keeles Müller a. d. H. Kunda, ′Müller Kunda kojast′, eristamaks neid teistest samanimelistest suguvõsadest), hiljem ka Fahrensbach oli Lüneburgist pärit aadlisuguvõsa. Suguvõsa suri välja XIX sajandi keskpaigas. Suguvõsa esindaja Dietrich Müller oli Saksamaal Lünebergis kaupmees. Dietrichi pojad Hans ja Dietrich tulid 1597 Eestimaale. Hansu poeg oli kaupmees Johann (Hans) Müller, kes omas Virumaa Kunda mõisat ja oli ühtlasi aastal 1620 Tallinna raehärra. Johanni pojad Heinrich ja Dietrich[küsitav] said 1650 Rootsi aadlitiitli. Suguvõsa kanti 1746 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Johann (Hans) Müller (1582−1639), Tallinna raehärra, Narva bürgermeister, Rootsi Ingeri Koporje lääni Grigorovskj pogosti Liljenhageni ja Vrudskoj pogosti Ruskawitzi mõisate omanik Eestimaa: Kunda (Kunda) (1618−1741) Damier, P. E. & Ando Pajus, 2007. Eestimaa rüütelkonna vapiraamat. Tänapäev, lk 85 Arent Möller född 1621, † 1692 till Liljenhagen, www.adelsvapen.com Johan Möller, www.adelsvapen.com Möller nr 454. Johan Möller, † 1632-08-20 eventuellt † 1651-08-20, www.adelsvapen.com EAA, f. 1674, n. 2, s. 144. Mülleri suguvõsa. Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd II. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930. Lk 96−97 (allmärkus) [1]. Schlegel, Ernst Bernhard. Klingspor, Carl Arvid. Den med sköldebref förlänade men ej å riddarhuser introducerade Svenska adelns ättar-taflor. Stockholm: P. A. Norstedt & Söner, 1875. Lk 71, 194−195 [2] [3].
Artūrs Dannebergs

Artūrs Dannebergs (28. veebruar 1891 Ķoņi vald – 16. oktoober 1941 Kommunarka, Moskva lähedal) oli Vene, Läti (kindral) ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralleitnant). Ta lõpetas aastal 1913 Penzas maamõõtjate kooli. Sama aasta detsembris astus ta Vene Keiserliku Armee koosseisu. Ta teenis 3. Soome suurtükiväe divisjonis, selle koosseisus võttis ta osa Esimesest maailmasõjast Ida-Preisimaal. Aastal 1917 teenis ta porutšiku auastmes 6. Soome suurtükiväe brigaadi patareis. 18. veebruaril 1919 asus ta Läti armee koosseisu.
Thrasymachos

Thrasymachos (5. sajand eKr) oli vanakreeka sofist ja reetor, kes oli pärit Chalkedoni linnast Bosporuse kaldal, kuid sai kuulsaks Ateenas. Thrasymachos on tuntud kõnemehena, kuid eelkõige retoorikateooria arendajana. Tema kõnestilistilisi võtteid kajastab muuhulgas Aristoteles oma "Retoorikas". Thrasymachose kõnestiilist on säilinud üks pikem, tõenäoliselt ehtne fragment Halikarnassose Dionysiose Demosthenest käsitlevas traktaadis. Thrasymachose nimi on tuntud eelkõige tema rolli tõttu Platoni "Riigi" esimeses raamatus, kus ta oponeerib Sokratese õiglusekäsitlusele, väites, et õiglus on tugevama kasu ja et piisavalt ulatuslik ebaõiglus on õiglusest tugevam, vabam ning valitsevam. Allikate vähesuse tõttu pole selge, kas Thrasymachos tegelikult pooldas neid väiteid. Võib aga oletada[viide?], et tema võitluslik kõnestiil "Riigis" on seotud tema nime tähendusega vanakreeka keeles – 'lahingus (μάχη) julge (θρασύς)'. Platon, "Phaidros" 266c Aristoteles, "Sofistide ümberlükkamised" 183b22–34 Aristoteles, "Retoorika" II raamat, 23. peatükk 1400b17–23 ja III raamat, 11. peatükk 1413a5–10 Dionysios Halikarnassosest, "Demosthenese imetlusväärsest stiilist" 3. peatükk, read 1–55 Platon, "Riik" I raamat 338c Platon, "Riik" I raamat 344c
Albert Kesner

Albert Kesner (13. august 1898 Luunja vald – 28. märts 1965 Tartu) oli Eesti maalikunstnik. Ta õppis ja tegutses kunstiühingus Pallas. Ta lõpetas 1917. aastal Tartu linnakooli. Aastatel 1920–1927 õppis Kunstiühingu Pallas kunstikoolis (alates 1924. aastast Kõrgem Kunstikool Pallas) Konrad Mäe ja Ado Vabbe juhendamisel maali eriala. Täiendas end aastatel 1929–1930 Eesti Kultuurkapitali Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse (KKSKV) stipendiaadina Pariisis. Aastatel 1942–1944 töötas Võrumaa Rahvahariduse Seltsi ühisgümnaasiumi joonistusõpetajana. 1942–1944 Võrumaa Rahvahariduse Seltsi ühisgümnaasium 1944–1947 Tartu 5. Keskkool 1947–1948 Tartu Riiklik Kunstiinstituut "Majad" (1929) "Linna õu" (1930) "Tallinna linnavaade" (1934) "Talvemaastik" (1935) "Ritsa teel" (1958) "Talv Hostas" (1958) Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn, 1996.
Erhard Toots

Erhard Toots (26. oktoober 1927 Võrumaa – 31. detsember 2011) oli Eesti NSV partei- ja tööstustegelane, Eesti NSV Ülemnõukogu liige viimased kolm koosseisu. 1946 Viljandi 2. Keskkool 1952 Eesti Põllumajanduse Akadeemia, metsatööstus 1948 Eesti Põllumajanduskooperatsiooni Keskliidu Remondi- ja Ehituskontori normeerija 1952–1956 Tartu Metsatööstuskeskuse Laeva metsapunkti tehniline juhataja, peainsener ja juhataja 1956–1961 Tartu Metsakombinaadi peainsener 1961–1965 Rahvamajanduse Nõukogu Metsa ja Puidutööstuse Valitsuse juhataja asetäitja 1965–1978 Eesti NSV metsa- ja puidutööstuse ministri asetäitja 1978–1990 Eesti NSV Riikliku Materiaal-Tehnilise Varustuse Komitee esimees 1992–1998 Eesti Puutööliidu tegevdirektor 1957 NLKP liige EKP Keskkomitee liikmekandidaat Eesti NSV Ülemnõukogu IX, X ja XI koosseisu liige. Eesti NSV teeneline tööstustöötaja[viide?] Tema hobid olid male, bridž ja aiatöö. Tema vanem poeg on poliitik Jaan Toots. Seadlus Erhard Tootsi vabastamise kohta Eesti NSV Riikliku Materiaal-Tehnilise Varustuse Komitee esimehe kohustest Ülemnõukogu Presiidium 12.01.1990 seadlus, estlex.ee, jõustumiskuupäev 12.01.1990 Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseis. Biograafiline lühiteatmik. Tallinn: Eesti Raamat 1985. Lk 265 (kaader 267) Arno Köörna (peatoimetaja). "Eesti majanduse biograafiline leksikon". AS Kirjastus Ilo, Tallinn 2003. Lk 532 Haud Tallinna Metsakalmistul
Tetovo

Tetovo (makedoonia keeles Тетово; albaania keeles Tetova, Tetovë; türgi keeles Kalkandelen) on linn Põhja-Makedoonia loodeosas, Tetovo omavalitsuse keskus. Linn asub Šari mägede jalamil. Tetovot läbib Pena jõgi. Suurema osa rahvastikust moodustavad albaanlased. 2002. aastal oli linnas 86 580 elanikku, neist 60 880 albaanlased (70,3%), 20 053 makedoonlased (23,2%) ja 2357 mustlased. Peale nende elab linnas ka turgi rahvaid. Tetovos on sündinud Jovan Ilievski. KF Shkëndija https://www.citypopulation.de/de/northmacedonia/cities/, vaadatud 15.10.2023. http://www.tdvia.org/dia/ayrmetin.php?idno=240262
Thomas Hardy

Thomas Hardy (2. juuni 1840 – 11. jaanuar 1928) oli inglise kirjanik. Thomas Hardy sündis Inglismaal Dorseti krahvkonnas Stinsfordi kihelkonnas Ülem-Bockhamptoni külas. Tema isa Thomas (1811–1892) töötas kiviraiduri ja ehitajana.[viide?] Hardy suure lugemusega ema Jemima (1813–1904) õpetas ka poega, kuni too kaheksa-aastaselt Bockhamptoni kooli läks. Mitu aastat käis tulevane kirjanik Isaac Lasti Noorte Härrasmeeste Akadeemias, kus ta õppis muu hulgas ladina keelt ja paistis silma akadeemilise võimekusega. Perekonna rahapuuduse tõttu polnud Hardyl võimalik minna ülikooli ja 16-aastaselt sai temast arhitekt James Hicksi õpipoiss. 1862. aastal asus Thomas Hardy õppima Londoni Kuninglikus Kolledžis. London ei saanud Hardyle kunagi koduseks, kuna ta oli teravalt teadlik klassivahest ja tundis ennast teiste kõrval alaväärsena. Umbes samal ajal hakkasid Hardyt huvitama ühiskondlikud reformid ja John Stuart Milli tööd. Samuti tutvus ta Charles Fourier' ja Auguste Comte'i teostega.[viide?] Mure tervise pärast sundis Hardyt 1867. aastal naasma Dorchesteri, kus ta otsustas pühenduda kirjutamisele. "The Poor Man and the Lady" (1867, avaldamata) "Desperate Remedies" (1871) "Under the Greenwood Tree" (1872; eesti keeles "Looduse rüpes" 2014) "A Pair of Blue Eyes" (1873) "Far from the Madding Crowd" (1874; eesti keeles "Eemal hullutavast ilmakärast" 2009) "The Hand of Ethelberta" (1876) "The Return of the Native" (1878; eesti keeles "Tagasitulek kodupaika" 2000) "The Trumpet-Major" (1880) "A Laodicean" (1881) "Two on a Tower" (1882) "The Mayor of Casterbridge" (1886; eesti keeles "Casterbridge'i linnapea elu ja surm: lugu ühest kindlameelsest mehest" 1988) "The Woodlanders" (1887) "Wessex Tales" (1888) "Tess of the d'Urbervilles" (1891; eesti keeles "D'Urberville'ide Tess. Puhas naine" 1969, 1979, 2008) "A Group of Noble Dames" (1891) "Life's Little Ironies" (1894) "Jude the Obscure" (1895) "The Well-Beloved" (1897) "Wessex poems" (1898) "Satires of Circumstance" (1914) Dorset County Museum. "Life of Thomas Hardy". Originaali arhiivikoopia seisuga 22.01.2018. Vaadatud 18.01.2018. "Thomas Hardy". Geni. 2014. Vaadatud 18.01.2018. "Jemima Hardy". Geni. 2016. Vaadatud 18.01.2018. Tony Fincham (02.02.2011). "About Hardy". Thomas Hardy Society. Vaadatud 18.01.2018. Claire Tomalin (2007). Thomas Hardy: the Time-torn Man. Penguin. Lk 30, 36. Lauren Walsh (2005). Introduction. The Return of the Native, by Thomas Hardy (print), Classics. New York: Barnes & Noble. Dorset County Museum The Thomas Hardy Association (TTHA) The Thomas Hardy Society
Pedro Pichardo

Pedro Pablo Pichardo (sündinud 30. juunil 1993 Santiago de Cubas) on Kuuba päritolu Portugali kolmikhüppaja. 2012. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Barcelonas võitis Pichardo kuldmedali tulemusega 16.79. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas saavutas ta tulemusega 17.68 teise koha ning oli 2014. aasta sisemaailmameistrivõistlustel kolmas. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta tulemusega 17.73 hõbemedali. 2017. aasta aprillis lahkus Pichardo Stuttgardis viibinud Kuuba koondise juurest ning ilmus välja mõni päev hiljem Portugalis. Ta liitus SL Benfica kergejõustikuvõistkonnaga ning sai sama aasta detsembris Portugali kodakondsuse. Alates 2019. aasta augustist esindab ta rahvusvahelistel võistlustel Portugali. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel sai ta tulemusega 17.62 4. koha. 2021. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel võitis ta kuldmedali tulemusega 17.30. Sama aasta suvel tuli ta Tokyo olümpiavõitjaks uue Portugali rekordiga 17.98. 2022. aasta sisemaailmameistrivõistlustel võitis Pichardo tulemusega 17.46 Lázaro Martíneze järel hõbemedali. Maailmameistrivõistlustel Eugene'is tuli ta maailmameistriks tulemusega 17.95. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta tulemusega 17.50. 2023. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel võitis ta kuldmedali tulemusega 17.60. 2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas võitis Pichardo Portugali rekordiga 18.04 Jordan Díaze järel hõbemedali. Pichardo isiklik rekord on 18.08, mille ta püstitas 2015. aastal Havannas ja millega hoiab ta kõigi aegade edetabelis viiendat kohta. Talle kuuluvad Kuuba ja Portugali rahvusrekord kolmikhüppes. https://www.eurosport.com/athletics/pedro-pichardo_prs360240/person.shtml http://www.iaaf.org/records/toplists/jumps/triple-jump/outdoor/men/senior Pedro Pichardo Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
Gostivar

Gostivar (makedoonia keeles Гостивар [ˈɡɔstivar], albaania keeles Gostivari, türgi keeles Gostivar) on linn Põhja-Makedoonia edelaosas Pologi piirkonnas, Gostivari omavalitsuse keskus. Linn asub Šar Planina mäestiku jalamil. Linnast edelas asuva Vrutoki küla juures on Põhja-Makedoonia pikima jõe Vardari lähe. Gostivar on üks suuremaid linnu Põhja-Makedoonias. 2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli linna elanike arv 35 847. Omavalitsuses oli 81 042 elanikku. Gostivaril on hea maantee- ja raudteeühendus teiste sama piirkonna linnadega nagu Tetovo, Skopje, Kičevo, Ohrid ja Debar. https://www.citypopulation.de/de/northmacedonia/cities http://www.stat.gov.mk/pdf/kniga_13.pdf  Gostivar – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis