laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Laine Mustasaar

Laine Mustasaar (17. mai 1939 – 12. juuli 2014) oli eesti laulja. Ta sündis Tartumaal taluperes. Laulmist õppis Tartu Muusikakoolis (Alma Kurtna õpilasena) ja Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (Linda Sauli õpilasena). Õpingute kõrvalt töötas ta Eesti Raadio segakoori lauljana ja aastatel 1966–1995 sama koori solistina. Ta oli solist paljudes Eesti Raadio segakoori esitatud suurvormides, alates Pergolesi, Antonín Dvořáki, Gioachino Rossini ja Vivaldi "Stabat Materitest", Johann Sebastian Bachi, Ludwig van Beethoveni, Wolfgang Amadeus Mozarti ja teiste klassikute suurteostest kuni kaasaegsete heliloojate teosteni. Soolokavades olid ta lemmikud heliloojad-romantikud: Robert Schumann, Franz Schubert, Johannes Brahms, eesti muusikast esitas ta sagedamini Mart Saare ja Ester Mägi laule. 1976 Eesti NSV teeneline kunstnik In Memoriam Laine Mustasaar (17. V 1939 – 12. VII 2014)
Contagion

"Surmav nakkus" (inglise "Contagion"), John Murlowski 2002. aasta film Bruce Boxleitneriga peaosas "Nakkus" ("Contagion"), Steven Soderberghi 2011. aasta film, mille peaosades mängivad Matt Damon, Kate Winslet ja Jude Law
Vanema

Vanema oli piirkond 13. sajandi Kuramaal. Vanemat (kujul Wanneman) on mainitud 1231. aasta "Kuramaa paganate" ja paavst Gregorius IX esindaja Alna Balduini vahelises lepingus, millega osa Vanema ja Bandava piirkonnast kohustus võtma vastu preestrid ja laskma neil end ristida, tasuma paavsti määratud piiskoppidele ja prelaatidele maksu, osalema paganate-vastastes sõjakäikudes ning andma leppe kinnituseks pantvange. 1231./1232. aasta riialaste (Riia linna kodanikud, Riia piiskopi väed ja Mõõgavendade ordu) Kuramaale tehtud sõjakäiguga alistus Vanema ilmselt neile ja hiljem maadejagamise käigus määrati ta lõunaosa Mõõgavendade ordu järglase Liivi ordu ja põhjaosa Kuramaa piiskopkonna võimu alla. Vanema hõlmas Põhja-Kuramaa ida- ja põhjaosa, mille elanikkonna 13. sajandil moodustasid kuralased ja Kuramaa liivlased. Vanema nimi on tõenäoliselt läänemeresoome päritoluga ja tähendusega "vana maa". Piirkonna suurimaks keskuseks oli Talsi muinaslinnus. Vanema piirnes põhja ja ida poolt Läänemere ja Liivi lahega, kagus Riia linna, Väina liivlaste ja semgalite aladega ning lõunas ja läänes teiste Kuramaa piirkondade: Bandava ja Ventavaga. Arveds Švābe. Senā Kursa. Straumes un avoti. Riia, 1938. Latvijas vēstures avoti. 2. köide: Senās Latvijas vēstures avoti. 1. vihik. Toimetaja Arveds Švābe, Rīga: Latvijas Vēstures institūta apgādiens, 1937. Internetis [1] Valsts izglītības satura centrs, kaardid.
Oldenburgi suurhertsogkond

Oldenburgi suurhertsogkond (saksa keeles Großherzogtum Oldenburg) (tuntud ka kui Holstein-Oldenburg) oli suurhertsogkond Saksa Liidus, Põhja-Saksa Liidus ja Saksa keisririigis, mis koosnes kolmest eraldiasuvast territooriumist: Oldenburg, Eutin ja Birkenfeld. See oli Saksa riikide seas suuruselt kümnes ja omas ühe hääle Liidunõukogus ning kolm liiget Riigipäeval.  Pikemalt artiklis Oldenburgi hertsogkond Regent Peter Friedrich Ludwigile langes valitsemise ülesanne Napoleoni sõdade ajal tema nõdrameelse nõo Peter Friedrich Wilhelmi asemel. Aastal 1806 okupeeriti Oldenburgi hertsogkond prantslaste ja hollandlaste poolt ning hertsog ja regent sunniti maalt põgenema. 1807 hertsogkond taastati ja aastal 1808 ühines see Reini Liiduga. 1810 hõivati Oldenburg Napoleoni poolt, kuna hertsog keeldus linna Erfurdi vastu vahetamast. See viis Peteri ühinema liitlaste ja lõpuks ka Viini kongressiga. Tänu Aleksander I toetusele premeeriti tema teeneid Eutini ja Birkenfeldi lisamisega ning tema suurhertsogiks ülendamisega. Aastal 1829 järgnes Peterile tema poeg August. Oldenburg ei pääsenud täielikult 1848. aasta revolutsioonidest, kuid tõsiseid rahutusi siin aset ei leidnud. Aastal 1849 andis August oma alamatele väga liberaalse põhiseaduse. Seniajani oli riiki valitsetud valgustatud absolutismi vaimus, mida tugevdas aadlike suhteline puudumine, talupoegade suhteline iseseisvus ja linnade tähtsus, põhiseaduse ellu viimine põhjustas seega ühiskonnas hõõrdumisi. Aastal 1852 viidi põhiseadusse mõned muudatused, sellega jäi see üheks kõige eesrindlikumaks Saksa Liidus. Tähtsaid muudatusi tehti haldussüsteemis aastal 1855 ja taas aastal 1868. Aastal 1873 näis Peter II, kes valitses alates oma isa Augusti surmast aastal 1863, kalduvat nõudma vakantset Schleswigi hertsogkonda ja Holsteini hertsogkonda, kuid lõpuks loobus sellest 1871. aastal Preisimaa kuningriigi kasuks ning sai selle eest vähest kompensatsiooni. Aastal 1876 asus ta viimase poolele Austria keisririigi vastu ja ühines Põhja-Saksa Liiduga, ning aastal 1881 sai suurhertsogkonnast Saksa keisririigi osariik. Oldenburgi loss Eutini loss Suurhertsogite vapikilp. Oldenburgi valitsejate loend Oldenburgi hertsogkond Oldenburgi krahvkond "Oldenburg, Germany (Grand-Duchy) - Encyclopedia". Vaadatud 19.05.2023.
Ljudmila Petruševskaja

Ljudmila Petruševskaja (vene keeles Людмила Стефановна Петрушевская; sündinud 26. mail 1938 Moskvas) on vene proosakirjanik, luuletaja, näitekirjanik ja laulukirjutaja. Ta sündis Moskvas, kuid sõja ajal elas sugulaste juures ja veidi aega ka Ufa lähedal lastekodus. Pärast sõja lõppu pöördus ta tagasi Moskvasse. Ta lõpetas Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna. Eesti keeles on ilmunud Petruševskaja lühitekstide valikkogu "Elas kord naine, kes tahtis tappa oma naabri last" Toomas Kalli tõlkes (Tänapäev, 1991). Tema vanaisa Nikolai Jakovlev (1892–1974) oli vene keeleteadlane.
Zelva

Zelva on alev Valgevenes Hrodna oblastis, Zelva rajooni ja Zelva külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles Zelwa. Nimi tuleb alevit läbiva Zelvianka jõe nimest, jõe nimi omakorda on aga ilmselt pärit jatvingi keelest. Alevis on toiduainete tööstus ja kergetööstus, valmistatakse ehitusmaterjale. Asulas on hüdroelektrijaam. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirikud aastaist 1815 ja 1913, XIX sajandi lõpus ehitatud raudteejaam ja veski. Alevit on esmamainitud 1258. aastal. Toonane asula asus praegusest Zelvast loode pool, kus maapind oli künklikum. Aastal 1470 ehitati Zelvasse katoliku kirik. Kiriku juures asus toona Suur-Zelvaks (Вялікая Зэльва) kutsutud küla, selle lähedal asus aga Väike-Zelva (Малая Зэльва), kus asus mõis. XVI sajandil oli see ala Višnevskite, Iliniczite, Zabrzeziňskite, Zenowiczite ja Kamarowskite valduses. Aastal 1524 mainiti Suur-Zelvat dokumentides kui alevit. Zelva kuulus toona Navahradaki vojevoodkonda Vaŭkavyski maakonda. XVII sajandi alguses läks Zelva Sapiehade valdusse. Aastal 1720 said Sapiehad õiguse pidada Zelvas laata, mis kujunes suurimaks laadaks Leedu aladel. Toona oli Zalvianka veel laevatatav ja jõel asus sadam. XVIII sajandil rajasid Sapiehad Zelvasse teatri. Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli Zelva Venemaa koosseisus. Alevi elanikud võtsid osa kõigist Venemaa vastu suunatud ülestõusudest Poola aladel, seetõttu konfiskeerisid vene võimud alevi XIX sajandi keskel Sapiehadelt. Aastast 1886 hakkas alevit läbima raudtee Baranavičyst Bialystokki. XX sajandi alguses liideti mõlemad Zelvad ühtseks aleviks. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Zelva Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Aastal 1966 sai Zelvast rajoonikeskus. Aastal 1983 valmis tamm Zalvianka jõel ning rajati veehoidla ja hüdroelektrijaam. Zelva Larysa Hienijuš – Valgevene luuletaja ja rahvusliku liikumise tegelane Iosif Kantsepolski – Nõukogude keemik Seymour Lubetszky – USA bibliograaf Jacob Hardman – USA poliitik Eliezer Šereševski – Iisraeli ettevõtja "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. juuni 2015. Vaadatud 24. juunil 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)  Zelva – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Zelva kaart Zelva Alev Valgevene fotoentsüklopeedias Zelva
Ventava

Ventava oli piirkond 13. sajandi Kuramaal Venta jõe alamjooksul. Ta piirnes läänes Läänemere, idas Vanema piirkonna ja lõunas Bandava piirkonnaga. Ventava rahvastiku moodustasid kuralased ja Kuramaa liivlased; jõe äärde asus ka skandinaavlasi; sealt on leitud muinasaegne ruunikirjadega kivirist. Piirkonda (tolleaegse nimega Saggara, sel nimel oletatakse läänemeresoome algupära) on mainitud 1230. aasta "Kuramaa paganate" ja paavst Gregorius IX esindaja Alna Balduini vahelises lepingus, millega see piirkond kohustus võtma vastu preestrid ja laskma neil end ristida, tasuma paavsti määratud piiskoppidele ja prelaatidele maksu, osalema paganate-vastasetes sõjakäikudes ning andma leppe kinnituseks pantvange. Leppes rõhutati ka piirkonna sõltumatust Taanist ja Rootsist. Hiljem jagati Ventava ala siiski Liivi ordu ja Kuramaa piiskopkonna vahel. Kaks kolmandikku Ventava maadest pidi sealjuures jääma ordule, piiskopile jäi kolmandik. Ainuke teadaolev Ventava valitseja on Lammekin. 1230. aasta 28. detsembril "Kuramaa paganate" ja paavst Gregorius IX saadiku Alna Balduini vahel sõlmitud alistumis- ja ristimislepingus on ära toodud ka sealsed muinaskihelkonnad. Nendeks on: Tārgale (Thargolae) tänapäeva Tārgale valla aladel Užava (Osua) tänapäeva Užava valla kesk- ja põhjaosas (keskuseks Užava) Landze (Langis) tänapäeva Vārve valla lõunaosas ja Piltene ümbruskonnas (keskuseks Landze) Sārnate (Sarnitus) Užava valla lõunaossas (keskuseks Sārnate muinasasula) Ēdole (Edualia) tänapäeva Ēdole valla aladel Vendzava (Venelis) - tänapäeva Zirase valla aladel (keskuseks Vendzava, hiljem Vendze) Nurme (Normis) tänapäeva Zlēkase valla aladel Pigava (Pygawas) tänapäeva Padure valla põhjaosas (keskuseks tänapäeva Tigas, toonasel kujul Tygwe) Pritsak, Omeljan. (1981). The origin of Rus'. Cambridge, Mass.: Distributed by Harvard University Press for the Harvard Ukrainian Research Institute. ISBN 0-674-64465-4 Arveds Švābe. Senā Kursa. Straumes un avoti. Riia, 1938. Latvijas vēstures avoti. 2. köide: Senās Latvijas vēstures avoti. 1. vihik. Toimetaja Arveds Švābe, Rīga: Latvijas Vēstures institūta apgādiens, 1937. Internetis [1] Valsts izglītības satura centrs, kaardid.
Beppe Grillo

Giuseppe Piero "Beppe" Grillo (sündinud 21. juulil 1948 Genovas) on Itaalia satiirik, blogija ja poliitik. Ta asutas 2009. aastal opositsioonilise Viie tähe liikumise.
Wellsburg

Wellsburg on mitme asula nimi USA-s: Wellsburg, asula Indiana osariigis Wellsburg, linn Iowa osariigis Wellsburg, asula Kentucky osariigis Wellsburg, linn Lääne-Virginia osariigis Wellsburg, asula New Yorgi osariigis Wellsburg, asula Põhja-Dakota osariigis
Oldenburgi valitsejate loend

Järgnev on loend Oldenburgi krahvidest, hertsogitest, suurhertsogitest ja peaministritest. 1101–1108 Egilmar I 1108–1143 Egilmar II 1143–1168 Christian I Riiakas 1168–1211 Moritz I 1209–1251 Otto I, ühisvalitsemine Christian II ja hiljem Johann I-ga 1211–1233 Christian II 1233–1272 Johann I 1272–1278 Christian III 1272–1301 Otto II 1278–1305 Johann II 1302–1323 Christian IV 1305–1345 Johann III 1331–1356 Johann IV 1345–1368 Konrad I 1368–1386 Konrad II 1386–1420 Moritz II 1368–1398 Christian V 1398–1423 Christian VI 1423–1440 Dietrich von Oldenburg 1440–1448 Christian VII, personaalunioonis kui Taani kuningas Christian I 1448–1483 Gerd der Mutige 1483–1500 Adolf 1500–1526 Johann V 1526–1529 Johann VI, ühisvalitsemine koos vendade Georgi, Christophi ja Anton I-ga, sunniti aastal 1529 tagasi astuma 1526–1529 Georg, ühisvalitsemine koos vendade Johann VI, Christophi ja Anton I-ga, sunniti aastal 1529 tagasi astuma 1526–1566 Christoph, ühisvalitsemine koos vendade Johann VI, Georgi ja Anton I-ga 1526–1573 Anton I, ühisvalitsemine koos vendade Johann VI, Georgi ja Christophiga 1573–1603 Johann VII 1573–1619 Anton II 1603–1667 Anton Günther 1667–1670 Friedrich I, personaalunioonis kui Taani kuningas Frederik III 1670–1699 Christian VIII, personaalunioonis kui Taani kuningas Christian V 1699–1730 Friedrich II, personaalunioonis kui Taani kuningas Frederik IV 1730–1746 Christian IX, personaalunioonis kui Taani kuningas Christian VI 1746–1766 Friedrich III, personaalunioonis kui Taani kuningas Frederik V 1766–1773 Christian X, personaalunioonis kui Taani kuningas Christian VII, loovutas krahvkonna Schleswig-Holstein-Gottorfi liinile 1773 Paul I, loovutas krahvkonna oma nõole Schleswig-Holstein-Gottorfi liinist 1773–1774 Friedrich August I (ülendati aastal 1774 hertsogiks), personaalunioonis Lübecki piiskopina 1774–1785 Friedrich August I 1785–1810 Peter Friedrich Wilhelm Prantsusmaale aastatel 1810–1813 1813–1823 Peter Friedrich Wilhelm 1823–1829 Peter I Friedrich Ludwig 1829–1853 Paul Friedrich August I 1853–1900 Nikolaus Friedrich Peter II 1900–1918 Friedrich August II Oldenburgi suurhertsog, pärija Norras, Schleswigi, Holsteini, Stormarni, Ditmarshes & Oldenburgi hertsog, Lübecki ja Birkenfeldi vürst, Jeveri ja Kniphauseni isand Oldenburgi loss Rastede loss Eutini loss Güldensteini mõis Harmsdorfis 1918–1919 Bernhard Kuhnt 1919–1923 Theodor Tantzen 1923–1930 Eugen von Finckh 1930–1932 Friedrich Cassebohm 1932–1933 Carl Röver 1933–1945 Georg Joel 1945–1946 Theodor Tantzen Aastal 1946 Alam-Saksimaale
Funktsioonitsükkel

Funktsioonitsükkel ehk funktsiooniring (sks. Funktionskreis, ingl. functional cycle või functional circle) on organismide käitumisakti mudel, mis kirjeldab organismi tajuilma ja mõjuilma seost. Funktsiooniring on organismide omailma moodustav mehhanism. Mõiste võttis kasutusele Jakob von Uexküll.
Velõka Rusava

Velõka Rusava (ukraina keeles Велика Русава) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tomašpili rajoonis. Elanike arv on 1105. Pindala on 5,79 km².
Pjatkivka

Pjatkivka (ukraina keeles П'ятківка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Beršadi rajoonis. Elanike arv on 1841.
Ustja (Beršadi rajoon)

Ustja (ukraina keeles Устя) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Beršadi rajoonis. Elanike arv on 2610.
Jakomäki

Jakomäki (rootsi keeles Jakobacka) on asum Põhja-Helsingis Suurmetsä linnaosas. Jakomäel on korterelamud. http://www.aluesarjat.fi/
M-rakud

M-rakud (ladina keeles epitheliocyti microplicati) on paljude selgroogsete seedekulgla (peen- ja jämesoole) koondlümfifolliikulites ning soolte ja limaskestaga seotud lümfikoes leiduv membranoossete rakkude tüüp. M-rakkude areng, morfoloogia, histoloogia, patoloogilised seisundid ja apoptoos võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti. Antigeenide imendumine seedetraktis toimub, kui M-rakkude pinnale sattunud antigeenid haaratakse endotsütoosi, fagotsütoosi või transtsütoosi teel vakuoolides raku sisse, kust need transporditakse Peyeri naastu ja sealt laiemasse lümfiringesse. Nende füsioloogiline roll arvatakse seisnevat mitmete mikroorganismide ja makromolekulide fagotsütoosis ja transtsütoosis ning lümfifolliikuli immuunrakkudele antigeenide esitlemises, kutsumaks esile immuunvastust. Makrofaagid ja dendriitrakud saavad M-rakkudelt antigeene ja esitlevad neid T-rakkudele. M-rakke seostatakse paikse limaskestaimmuunsusega. M-rakkude kahjustumise korral (näiteks põletiku tõttu) võib väheneda epiteliaalbarjääri kaitsevõime, mis võimaldab mikroorganismidel soolest kehasse tungida. M-rakke kasutavad sooleepiteeli sisenemiseks mitmed patogeenid, sh Shigella flexneri, Salmonella typhimurium ja Yersinia pseudotuberculosis ning erinevad prioonid. Ka polioviirus, listeeriabakter, Mycobacterium avium subsp. paratuberculosis, gripiviirused, HI-viirus, Staphylococcus aureus ja rotaviirused kasutavad organismis levimiseks ära M-rakke või M-rakkude hävimist. M-rakk on kantud inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse Terminologia Histologica. Toimetajad Tari Haahtela, Matti Hannuksela, Erkki O.Terho, "Allergoloogia", tõlkija Heli Kõiv, eritoimetaja Maie Laaniste, AS Medicina, lk 145, 2002, ISBN 9985 829 40 9 Laurent Ouzilou, Elise Caliot, Isabelle Pelletier, Marie-Christine Prévost, Eric Pringault ja Florence Colbère-Garapin, Poliovirus transcytosis through M-like cells, J Gen Virol September 2002, 83. köide, nr 9, lk 2177-2182, veebiversioon (vaadatud 16.07.2014) (inglise keeles) Sissekanne Terminologia Histologicas H3.04.03.0.00010: Epitheliocytus microplicatus. M-rakk Neil A. Mabbott, David S. Donaldson, Hiroshi Ohno, Ifor R. Williams, ja Arvind Mahajan, Microfold (M) cells: important immunosurveillance posts in the intestinal epithelium, Mucosal Immunol. Juuli 2013; 6(4): 666–677., doi: 10.1038/mi.2013.30, PMCID: PMC3686595, veebiversioon (vaadatud 16.07.2014) (inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Microfold cell seisuga 16.07.2014.
Röövkärblased

Röövkärblased (Asilidae) on sugukond kärbselisi. Tihedalt karvase kehaga suured röövtoidulised kärbselised. Toituvad enamasti putukatest. Maailmas 5000–7000 liiki. Eestis umbes 30 liiki. Asilus Choerades Dioctria Eutolmus Laphria – küttkärbes Leptogaster Pamponerus Röövkärblased
Küttkärbes

Küttkärbes (Laphria) on perekond röövkärblasi.[viide?] Küttkärbsed on meie suurimad röövkärblased.[viide?] Maailmas on selles perekonnas 240 liiki, Euroopas 19.[viide?] Laphria flava – ruuge-küttkärbes Laphria gibbosa
Ruuge-küttkärbes

Ruuge-küttkärbes (Laphria flava) on röövkärblaste sugukonda ja küttkärbse perekonda kuuluv putukaliik. Ruuge-küttkärbsed on suured, kuni 25 mm pikkuse kehaga. Vastsed elavad männi tüvedes ja kändudes. Eestis võrdlemisi tavaline. Ruuge-küttkärbes andmebaasis eElurikkus
Eesti Kinnisvarafirmade Liit

Eesti Kinnisvarafirmade Liit (EKFL) on kinnisvara vahenduse, arenduse, halduse ja konsultatsioonidega tegelevate äriühingute ühendus, mis ühendab Eesti kinnisvarafirmasid, kes peavad oluliseks klientide ausat, kiiret, korrektset ja asjatundlikku teenindamist. Eesti Kinnisvarafirmade Liit asutati 10.märtsil 1994. EKFLi kuulumine on kujunenud kinnisvarafirmadele lisaväärtuseks, mis suurendab nende usalduskrediiti. EKFLi liikmed peavad oluliseks klientide ausat, kiiret, korrektset ja asjatundlikku teenindamist. Liidu liikmete turvalise ja häid tavasid järgiva teenindamise tagamiseks on EKFL üldkoosoleku poolt kinnitatud liidu liikmete "Heade tavade koodeks" ja asutatud selle täitmiseks Aukohus, kes juhindub koodeksist ja maailmas tunnustatud praktikast. Aukohtu koosseisu valib liidu üldkoosolek kaheks aastaks. Kohus arutab ja lahendab vaidlusi, kus vähemalt üks osapool on liidu liige. Aukohtu poole on avalduse või kaebusega õigus pöörduda igal liidu liikmesfirma kliendil kui ka liidu liikmel. EKFLi liikmeks olek annab kliendile tehingu korraldamisel suurema kindlustunde ja usalduse.
Moskva metrooõnnetus (2014)

Moskva metrooõnnetus toimus 15. juulil 2014 Moskva metroos. Hukkus vähemalt 23 inimest, 146 vajas haiglaravi. 16. juuli kuulutati Moskvas leinapäevaks. Õnnetus toimus 15. juulil 2014 kell 8:39 kohaliku aja järgi Arbatsko-Pokrovskaja liinil Slavjanski bulvari ja Park Pobedõ metroojaama vahel, kus rongi esimesed kolm vagunit sõitsid rööbastelt välja. See oli Moskva metroo ajaloos kõige suurema hukkunute hulgaga õnnetus. "В московском метро погибла украинка - МИД" (vene). Ukrajinska Pravda. 16. juuli 2014. Vaadatud 16. juuli 2014. Источник: число погибших в результате аварии в московском метро достигло 22 человек ITAR-TASS Катастрофа в метро. Подробно Lenta.ru "Two Moscow metro workers arrested after disaster". www.bbc.com (inglise). BBC News Online. 16. juuli 2014. Vaadatud 16. juuli 2014.
AAC

AAC ehk Advanced Audio Coding on 1997 kasutusele võetud helifaili pakkimise viis. AAC töötati välja paljude ettevõtete, sealhulgas AT&T Bell Laboratories, Fraunhofer IIS, Dolby Laboratories, Sony Corporation ja Nokia, koostöös.
Aade

Aade on ülev juhtmõte. Aatelisus
Aade (ringkiri)

Aade oli ringkiri. See ilmus 1967–1997 Vello Salo väljaandel. Aade Eesti rahvusbibliograafia
Ablatsioon (oftalmoloogia)

Ablatsioon ehk võrkkesta irdumine (ablatio retinae, amotio retinae) on võrkkesta eraldumine soonkestast. Võrkkesta seesmised osad (neuroreetina) eralduvad neid varustavast kihist pigmentepiteelist. Sissekanne portaalis inimene.ee
Armastuse pisarad

"Armastuse pisarad" (hispaania keeles "Corona de Lagrimas") on Mehhiko draamasari. Seriaalis mängib peaosa Victoria Ruffo. Eestis näidati seda telekanalil TV3. Kui Refugio (Victoria Ruffo) koos kolme pojaga kodunt välja visatakse, viib saatus nad Méxicosse. Möödub kaheksateist aastat, Refugio elab poegadega vaesuses ning teda kimbutavad tugevad nägemisprobleemid. Refugio vanim poeg Patricio õpib õigusteadust ja unistab rikkusest, keskmine poeg Edmundo on andekas, kuid laisk arstitudeng, ja noorim, Ignacio, pidi ema aitamiseks pärast keskkooli tööle minema. Peagi kohtab Patricio rikka juristi hellitatud tütart ning salates oma vaese pere maha, abiellub temaga. Refugio jõupingutused poja tagasivõitmiseks jooksevad aina luhta, mis tõukab ta masendusse ja päädib töökaotusega. Nooremad pojad üritavad ema aidata, kuid Edmundo valib selleks kuritegeliku tee, mis viib ta vanglasse. Kui Patricio kuuleb oma päritolu kohta tõtt, sunnib see teda olukorda ümber hindama ja ülbuse alla neelama. Ta anub Refugiolt andestust ning pere harmoonia saab taastatud. Victoria Ruffo – Refugio Chavero Hernández Maribel Guardia – Julieta Rojas vda de Vásquez Ernesto Laguardia – Rómulo Ancira África Zavala – Lucero Vásquez Rojas Adriana Louvier – Olga Ancira Cervantes José María Torre – Edmundo "Mundo" Chavero Mane de la Parra – Ignacio "Nachito" Chavero Alejandro Nones – Patricio Chavero Lola Merino – Mercedes Cervantes de Ancira Martha Julia – Flor Escutia Borbolla Arturo Carmona – Apolinar "Polo" Pantoja Juan Carlos Casasola – Benjamín Aguilar "Contador" Amairani – Érika Cordero Raquel Garza – Martina Requena Vda. de Durán Erika García – Margarita Ríos "Magos" Ulises de la Torre – Agustín Galindo Mauricio García Muela – Raúl Cervantes Felipe Nájera – Marco Cervantes Fabiola Guajardo – Norma Axel Ricco – José Antonio Barajas "El Pollo" Elizabeth Guindi – Aurora de Cervantes Ilithya Manzanilla – Sandra Cervantes Cassandra Sánchez-Navarro – Consuelo María del Pilar "Chelito" Durán Requena Carlos Girón – César Durán Requena Javier Ruán – Don Isaías Requena Alejandro Ávila – Baldomero Chavero Juan Peláez – Eliseo Marrufo Pedro Moreno – Juez Julián Corona Perla Encinas – Zaida Mendez Demian Gabriel – El Pinzas Vicente Torre – Silvestre Zadkiel Molina – Tino Emireth Rivera – Lic. Delia Orozco Vanessa Cure – Noelia Tania Riquenés – Daira Americas Carlos Bagarrán – Carcelero
Vööt-aaloe

Vööt-aaloe (Aloe variegata) on üks toataimena kasvatatavaid aaloeliike. Cronquisti süsteemis (1981) on vööt-aaloe liigitatud aaloeliste (Aloeaceae) sugukonda. APG II süsteemis (2003) on vööt-aaloe liigitatud tooneliilialiste (Asphodelaceae) ja APG III süsteemis heinpuuliste (Xanthorrhoeaceae) sugukonda. Looduslikult kasvavad vööt-aaloed Lõuna-Aafrikas ja Namiibias. Välispidiselt kasutatakse vööt-aaloed nahaga seotud sümptomite leevendamiseks ja seespidiselt laksatiivina. Vööt-aaloe seltsilistaimede hulka kuuluvad: ohteline aaloe, A. bowiea, lühilehine aaloe, madal aaloe, A. longistyla, A. claviflora, A. falcata, A. dinteri ja A. sladeniana. Seltsilistaimedeks võivad sobida ka Lampranthus multiradiatus, kuld-läikõis, Pelargonium echinatum, P. xerophytum, P. spinosum, P. sericifolia, P. crithmifolium, Stoeberia arborescens, kääbusgasaania, Hermannia saccifera, Lampranthus reptans ja kolmkant-läikõis. 16. oktoobril 1685 jäädvustas Aafrika-ekspeditsioonil Namaqualandis vööt-aaloed esimesena Simon Van Der Stel. Aloe variegata, veebiversioon (vaadatud 19.07.2014) (inglise keeles) Sissekanne GRIN-is Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Aloe variegata seisuga 19.07.2014.
Aino Aalto

Aino Maria Aalto (sünninimi Mandelin, 1906–1924 Marsio; 25. jaanuar 1894 Helsingi – 13. jaanuar 1949 Helsingi) oli soome arhitekt, 1924. aastast Alvar Aalto abikaasa. Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Alpo Aaltokoski

Alpo Tapio Aaltokoski (sündinud 8. septembril 1958 Pyhäjärvis) on soome tantsija ning koreograaf.