laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Bad Zwischenahn

Bad Zwischenahn (alamsaksa Twüschenahn) on linn ja vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Ammerlandi kreisis. See paikneb Zwischenahner Meeri järve ääres, umbes 15 km Oldenburgist loodes ja umbes 70 km Põhjamere rannikust lõunas. Valla pindala on 130 km². 31. detsembril 2015 elas seal 28 204 inimest. Vallas on 19 alljaotust. Teise maailmasõja ajal oli see suurima Luftwaffe õhuväebaasi kodubaas Põhja-Saksamaal, esmalt Erprobungskommando 16 teenindus-testimisüksusega, siis Jagdgeschwader 400, igaüks omakorda tegutsemas Messerschmitt Me 163 Komet reaktiivhävitajatega baasist, mida raskelt pommitati. Pärast sõda muudeti õhuväebaas golfirajaks. Peamised majandustegevused Bad Zwischenahnis põhinesid ja põhinevad puukoolidel, toiduainetetööstusel (vorsti ja singi tootmine) ning puhkuseteenustel Oldenburgi ja Bremeni linnarahva heaoluks. Järve kasutatakse paadisõiduks, suplemiseks ja puhkamiseks, kusjuures mõningane angerjapüük jätkub. Üks esmaseid paiku turistidele on algselt 1811. aastal Westerstedesse ehitatud tuuleveski. See on osa ajaloolisest muuseumitalust, mis koosneb 14 majast ja abihoonest, mis koliti nende tänapäevasesse asukohta aastatel 1909–2004. Ühte ehitist kutsutakse Spieker ja see varjab samanimelist restorani, mis integreerub sajanditepikkusse arhitektuuri. Peamine rahaallikas on turism. Üle poole Bad Zwischenahnis pakutavast majutusest tuleb erasektorilt. Need eluruumid on sageli kõrgemal tasemel ja neile antakse kolm tärni või rohkem. Spaarajatised on põhjus, miks vanemad inimesed sageli Zwischenahni külastavad. Bad Zwischenahni raudteejaam osutab teenust Leerile ja Oldenburgile. Zwischenahner Meeri juurest on regulaarliinid Zwischenahnist Dreibergenisse ja Rostruppi. Kohalikult suitsuangerjad on delikatess, eriti kui serveeritakse koos kohapeal toodetud napsuga Ammerländer Löffeltrunk. On eriline kohalik komme (samuti Ammerländer Löffeltrunk) juua seda tinalusikast koos erilise joomishüüuga, iga rida ütlevad vaheldumisi võõrustaja ja külalised: Lisaks joomisele kasutatakse Ammerländer Löffeltrunki ka käte pesemiseks pärast suitsuangerja söömist. Wilhelm Heinrich Schüßler (1821–1898), "Biochemische Heilweise" leiutaja, ravi nn Schüßleri sooladega Carsten Linke (sündinud aastal 1965), endine Hannover 96 jalgpallur Gerhard VI von Oldenburg (1430–1500), mere- ja maanteeröövel, Bad Zwischenahni regent. Richard Friese (1854–1918), suur saksa loomamaalija ja skulptor, suri Bad Zwischenahnis. Johann Friedrich Höger, ka Fritz Höger (1877–1949), arhitekt, ehitas 1928. aastal Bad Zwischenahni veetorni. Sophie Charlotte von Oldenburg (1879–1964), elas 1951. aastast kuni oma surmani väikeses majas Bad Zwischenahnis. Horst Eckert (sündinud aastal 1931), tuntud kui Janosch, kirjanik ja maalikunstnik, elas aastatel 1946–1952 ja taas aastatel 1953–1958 Bad Zwischenahnis. Udo Pastörs (sündinud aastal 1952), NPD poliitik, kasvas seal täiskasvanuks. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.bad-zwischenahn.de
Edewecht

Edewecht (alamsaksa: Erwech) on vald Ammerlandi kreisis Alam-Saksimaal Saksamaal. Vald paikneb umbes 15 km Oldenburgist läänes. Valla pindala on 113,50 km². 31. detsembril 2015 elas seal 21 827 inimest. Vald jaguneb 15 allosaks. Vallas asub lihatööstusettevõte Meica, kelle vorstid on tuntud kogu Saksamaal. Krosno Poolas (aastast 1996) Wusterhausen/Dosse Brandenburgis Saksamaal Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.edewecht.de Meica
Rio de Janeiro-Galeão rahvusvaheline lennujaam

Rio de Janeiro-Antonio Carlos Jobimi rahvusvaheline lennujaam (IATA: GIG, ICAO: SBGL), mis on tuntud oma esialgse nimega Galeão rahvusvaheline lennujaam, on peamine lennujaam, mis teenindab Rio de Janeiro linna Brasiilias. See on riigi teine kõige aktiivsem rahvusvaheline lennujaam. Lennujaam on Gol Transportes Aéreosi kodulennujaam. Lennujaama läbis 2017. aastal rohkem kui 16 miljonit reisijat.
Félix-Houphouët-Boigny rahvusvaheline lennujaam

Félix-Houphouët-Boigny rahvusvaheline lennujaam (IATA: ABJ, ICAO: DIAP) on rahvusvaheline lennujaam Abidjanis Elevandiluurannikul. Lennujaam asub umbes 16 kilomeetrit Abidjani kesklinnast. Lennujaama läbis 2017. aastal rohkem kui 2 miljonit reisijat.
Nnamdi Azikiwe rahvusvaheline lennujaam

Nnamdi Azikiwe rahvusvaheline lennujaam (IATA: ABV, ICAO: DNAA) on rahvusvaheline lennujaam, mis teenindab Abuja linna Nigeerias. Lennujaam asub umbes 20 kilomeetri kaugusel Abuja kesklinnast. Lennujaama läbis 2015. aastal umbes 4,3 miljonit reisijat.
Kotoka rahvusvaheline lennujaam

Kotoka rahvusvaheline lennujaam (IATA: ACC, ICAO: DGAA) on rahvusvaheline lennujaam, mis teenindab Ghana pealinna Accrat. Lennujaama läbis 2014. aastal rohkem kui 2,5 miljonit reisijat.
Terrakota

Terrakota (itaalia keeles terra cotta 'küpsetatud maa') on põletatud savi või sellest tehtud kujukesed, nõud, drenaažitorud ja muud keraamilised esemed. Põletamine annab savile veekindluse. Terrakota tähendab ka punase savi põletusjärgset oranžikas-pruuni värvust. Terrakotat on kasutatud läbi ajaloo skulptuuride ja keraamiliste esemete valmistamiseks. Algselt kuivatati savi päikese käes. Hiljem asetati savi kuumadele sütele kõvenema. Viimaks jõuti aga niivõrd kaugele, et õpiti valmistama savipõletusahjusid ja sellest ajast alates on savipõletustehnika püsinud peaaegu muutumatul kujul tänapäevani. Terrakotasõdalased Hiinas (valmistatud 210–209 eKr) on olnud läbi ajaloo üks kõige tähelepanuväärsemaid terrakotaalaseid saavutusi. Sõdalased valmistati siis esimesele Qini imperaatorile Qin Shi Huangdile. Terrakotat on kasutatud isegi majade ehitamiseks. Näitena võib tuua linnaehituse Victoria ajastu Birminghamist Inglismaalt. Siiski ei ole terrakota ka Eestis tähelepanuta jäänud ja selle üks paremaid näiteid võiks olla Tartu Jaani kirik, mis on tänu oma 14. sajandist pärinevatele rikkalikele terrakota skulptuuridele ainulaadne nii Eestis kui ka kogu Euroopas. Võrreldes pronks- või marmorskulptuuriga on terrakotaskulptuuri loomisprotsess tunduvalt lihtsam. Samuti võrreldes kivist (graniidist, marmorist, ...) looduga on terrakotaskulptuur tunduvalt kergem. Terrakotapunane Keraamika Tartu Jaani kirik Terrakotasõdalased
Rastede

Rastede (alamsaksa: Raastäe/Raas) on vald Ammerlandi kreisis Alam-Saksimaal Saksamaal. See paikneb umbes 12 km Oldenburgist põhjas. Seal asub Rastede loss. Valla pindala on 123 km². 31. detsembril 2015 elas seal 22 027 inimest. Vald jaguneb 27 allosaks. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.rastede.de
Wiefelstede

Wiefelstede (alamsaksa: Wiefelstä) on vald Ammerlandi kreisis Alam-Saksimaal Saksamaal. Vald paikneb umbes 15 km Oldenburgist loodes. Valla pindala on 106,01 km². 31. detsembril 2015 elas seal 15 889 inimest. Vald jaguneb 20 allosaks. Vallas asub Brötje Automation GmbH, automatiseeritud lennukikoostude tootja. Wiefelstedes asuv Püha Johannese evangeelne luterlik kirik on vanim kivikirik Ammerlandi piirkonnas. Kirik avati aastal 1057. Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal), vaadatud 10.03.2019. Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. www.wiefelstede.de
Zwischenahner Meer

Zwischenahner Meer on järv Ammerlandi kreisis Alam-Saksimaal Saksamaal. Järve pind on umbes 5 m üle merepinna, selle pindala on 5,5 km². Järve suurim sügavus on 6 m. Järve voolavad sisse Auebach, Halfsteder Bäke ja Elmendorfer Bäke ning välja Aue ja Speckener Bäke.
Twink

Twink on geislängis noor (teismeline kuni kahekümnendates) homo- või biseksuaalne mees, keda iseloomustavad üldine füüsiline atraktiivsus, vähene näo/keha karvakasv, sale kehaehitus, nooruslik välimus (mis ei pruugi vastata vanemale kronoloogilisele vanusele). Hart, Jack (1998). Gay Sex: A Manual for Men Who Love Men. Alyson Books. ISBN 1-55583-468-X. Rodgers, Bruce (1972). The Queen's Vernacular: A Gay Lexicon. Straight Arrow Books. ISBN 0-87932-026-5. Stewart, William (1995). Cassell's Queer Companion : A Dictionary of Lesbian and Gay Life and Culture. Cassell. ISBN 0-304-34301-3. Sissekanne Urbandictionary's
Villa Gabler

Villa Gabler (ka Inkeri maja) on ehitismälestiseks tunnistatud hoone Viljandi vanalinnas vallikraavi kaldal aadressil Pikk tänav 4. See on 1909. aastal ehitatud kahekorruseline traditsionalistlikus stiilis juugendlike detailidega kivihoone koos seda ümbritseva suure aiaga. Hoone on liigendatud väljaehituste ja viiludega, seinad on liigendatud eri suuruse ja kujuga akende ja aknarühmadega. Välisilmes domineerib pastelne faktuurkrohv. Nii tänava- kui ka õuefassaadi suuri kolmnurkviile ehivad väikesed ovaalsed ümaraknad. Hoone kahel küljel eenduvad klaasakendega verandad. Peasissepääsu toetab tugev varagooti stiilis kapiteeliga sammas, mis võib olla mõjutatud Viljandi ordulinnuse raiddekoorist. Hoone ajastuomane ruumilahendus on põhijoontes säilinud algsel kujul. Uurijad on hoone arhitektiks pakkunud nii Rudolf Moritz von Engelhardti kui ka Karl Burmani, kuid kumbki oletus pole saanud piisavat kinnitust. Hoone lasi 1909. aastal tühjale krundile ehitada Viljandi kinnistusameti sekretär Oskar Christian Gabler. Nõukogude okupatsiooni ajal tegutses hoones pioneeride maja. 1996. aastal avati seal Inkeri päevakodu vanainimestele, hoones tegutseb Eesti Ingerisoomlaste Liit ja hoone krundi servas Ingeri hostel. Elamu Viljandis Pikk 4 kultuurimälestiste riiklikus registris Ain-Andris Vislapuu (2007). Viljandi vanadel fotodel. Tänapäev. Lk 87. ISBN 978-9985-62-590-3. Aare Olander (2015). Viljandi kadunud vaated. Tänapäev. Lk 110. ISBN 978-9949-27-829-9. Elamu Viljandis Pikk 4 kultuurimälestiste riiklikus registris
Valjala kirik

Valjala Martini kirik on kirik Valjalas Saare maakonnas. Valjala kirik on vanim säilinud kivikirik Eestis.[viide?] See on ehitatud romaanikalt gootikale üleminekustiilis. Valjala kihelkonnakirik oli ühtlasi ka kaitserajatis. Kirik on piiratud peaaegu ringikujulise kiviaiaga. Valjala kirik on "Teeliste kirikute" nimekirjas, kiriku juures asub pastoraat. Valjala kiriku portaali on kujutatud Valjala valla vapil. Kirikut hakati Valjalasse ehitama 1227. aastal, kui ristirüütlid alistasid Valjala maalinna, mis oli viimane paganate kants Eesti aladel. Esimene pühakoda oli väike ja meenutas kabelit: see koosnes nelinurksest ruumist (millega liitus poolringikujuline apsiid) ja lõunaküljel asuvast käärkambrist. 13. sajandi kolmandal veerandil kohandati hoone ümber kindluskirikuks. Alumine osa algkiriku müüridest on säilinud praeguseni kooriruumi seintes ja käärkambris. 14. sajandil ehitati poolümara apsiidi asemele hilisgooti vormides polügonaalne koorilõpmik. 1922. aastal lõi äike kirikusse ja põletas torni barokkstiilis kiivri. Kirikus asuvad massiivne dolomiidist ristimiskivi (mis tõenäoliselt algselt kuulus Haapsalu linnusekirikule) ja Pöide kiriku ristimiskivi 14. sajandi I poolest. Kooriruumi põhjaseinal on säilinud algupäraste seinamaalingute fragmendid, mida peetakse vanimateks säilinud seinamaalinguteks Eestis. Tornimüüris on trapetsiaalsete hauaplaatide fragmente, mis kõik on muinsuskaitse all kunstimälestistena. Lorentzoni 1820. aastal valmistatud altar ja 1935. aastal valatud tornikell on 1997. aastast arvel kultuurimälestisena. Altarimaalid on pärit 19. sajandist. Aknavitraažid lõi 1970.–1980. aastatel Dolores Hoffmann. Oreli ehitas 1888. (mõne allika järgi 1870.) aastal Gustav Normann. Orel on ühe manuaali, pedaali ja kaheksa registriga. 2004. aastal remontis orelit põhjalikult Ago Tint. Välisvaade kirde suunast Välisvaade kagu suunast Kiriku peauks (uks on ehitatud veidi liiga paremale) Vaade altari suunas Altar Maal altari ülaosas Maal altari alaosas Vitraaž altari kõrval Vitraaž altari kõrval Vaade peaukse suunas Kiriku kantsel Detail kantsli laest Ristimiskivi Päiskivi kiriku laes Maanõunik Kaspar von Bergi ja tema abikaasade vappepitaaf Valjala Martini kogudus Eesti kirikute loend Eesti kirikute loend haldusüksuste kaupa Tornikell, AIVAZ, Tallinn, 1935 (segametall, valatud) kultuurimälestiste riiklikus registris (vaadatud 10.11.2020) Valjala kirik kultuurimälestiste riiklikus registris Valjala kirik Valjala Martini kirik kirikud.muinas.ee Eesti vanimat kivikirikut näsib rohevetikas, 11. juuli 2009 Postimees
Tallinna Tehnikaülikooli inseneriteaduskond

Tallinna Tehnikaülikooli inseneriteaduskond on Tallinna Tehnikaülikooli akadeemiline struktuuriüksus (teaduskond). Teaduskond moodustati 1. jaanuaril 2017 seniste ehitusteaduskonna, mehaanikateaduskonna ja energeetikateaduskonna ümberkujundamise tulemusena. TTÜ nõukogu kinnitas 11. oktoobril 2016 toimunud koosolekul Tallinna Tehnikaülikooli akadeemilise struktuuri teaduskondade instituutide tasemel alates 1. jaanuarist 2017. Moodustati neli teaduskonda, nende seas inseneriteadukond. Arvo Oorn (alates 1. jaanuarist 2017) Inseneriteaduskonda kuulub alates 1. jaanuarist 2017 viis instituuti ja kaks kolledžit: ehituse ja arhitektuuri instituut elektroenergeetika ja mehhatroonika instituut energiatehnoloogia instituut materjali- ja keskkonnatehnoloogia instituut mehaanika ja tööstustehnika instituut Tartu kolledž Virumaa kolledž TTÜ nõukogu kinnitas Tallinna Tehnikaülikooli akadeemilise struktuuri alates 1. jaanuarist 2017. tut.ee, 13. oktoober 2016 Arvo Oorn. etis.ee TTÜ. Inseneriteaduskond. ttu.ee Töötajad. ttu.ee Tallinna tehnikaülikooli uus nägu. sirp.ee, 10. märts 2017
Vazlujivka

Vazlujivka (ukraina keeles Вазлуївка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tšernivtsi rajoonis. Elanike arv on 230. Pindala on 0,676 km².
Dwyane Wade

Dwyane Tyrone Wade Jr (sündinud 17. jaanuaril 1982 Chicagos Illinoisi osariigis) on Ameerika Ühendriikide endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 16 hooaega. Lõviosa karjäärist Miami Heati esindanud Wade tuli kolmekordseks NBA meistriks. Ülikoolikorvpalli Marquette'i eest mänginud Wade'i valis 2003. aasta NBA draft'i viienda valikuna Miami Heat. Esimesed 13 hooaega Miamis veetnud Wade tuli Heatiga kolmekordseks NBA meistriks. Kui 2006. aastal oli tiitli peaarhitekt Wade ise, siis 2012. ja 2013. aastal vedasid meeskonna võidule kolmik Wade, LeBron James ja Chris Bosh. 2016. aasta suvel sõlmis Wade kaheaastase lepingu kodulinnaklubi Chicago Bullsiga, kuid siirdus juba 2017. aasta sügisel edasi Cleveland Cavaliersi. Cavaliersis jõudis Wade veeta vaid mõned kuud, sest juba 2018. aasta veebruaris vahetati ta tagasi Miami Heati. Wade mängis oma esimese koduklubi eest veel poolteist hooaega, misjärel lõpetas NBA karjääri. Karjääri jooksul 1054 kohtumises osalenud Dwyane Wade'i arvele jäi keskmiselt 22 punkti, 4,7 lauapalli, 5,4 resultatiivset söötu ja 1,5 vaheltlõiget mängus. Dwyane Wade sai karjääri suurima tunnustuse 2006. aasta NBA finaalseerias, kui vedas Miami Heati ajaloo esimese meistritiitlini ja pälvis kõige väärtuslikuma mängija auhinna. Dallas Mavericks võitis kaks esimest kohtumist ning kuus ja pool minutit enne kolmanda mängu lõppu oli Miami Heat 13 punktiga kaotusseisus, kuid Wade'i juhtimisel lõpetas Heat mängu 22:7 spurdi ja võiduga. Seeria 3., 4. ja 5. mängus viskas Wade vastavalt 42, 36 ja 43 punkti ning tema finaalseeria keskmiseks saagiks jäi 34,7 punkti mängus. 3-kordne NBA meister (2006, 2012, 2013) NBA finaalseeria kõige väärtuslikum mängija (2006) 13 korda valitud NBA tähtede mängule (2005–2016, 2019) NBA tähtede mängu kõige väärtuslikum mängija (2010) 2 korda valitud NBA sümboolsesse 1. viisikusse (2009, 2010) 3 korda valitud NBA sümboolsesse 2. viisikusse (2005, 2006, 2011) 3 korda valitud NBA sümboolsesse 3. viisikusse (2007, 2012, 2013) 3 korda valitud NBA sümboolsesse 2. kaitseviisikusse (2005, 2009, 2010) NBA skoorikuningas (2009) NBA uustulnukate esiviisik (2004) Miami Heati ajaloo resultatiivseim mängija Sports Illustratedi aasta parim sportlane (2006) 2004. aasta olümpiamängudel võitis ta USA korvpallimeeskonnas pronksmedali, 2008. aasta võistlustel aga kuldmedali. Lisaks võitis Wade USA koondise koosseisus pronksmedali ka 2006. aastal Jaapanis peetud korvpalli MM-ilt. Dwyane Wade – NBA.com Dwyane Wade – Basketball-Reference.com
Johannes Välja

Johannes Välja (sündinud 1. juulil 1994 Tallinnas) on eesti tšellist. Johannes Välja alustas tšelloõpinguid 2001. aastal Tallinna Muusikakeskkoolis Mart Laasi juhendamisel. Alates 2013. aastast õpib ta Saksamaal Müncheni muusika- ja teatrikõrgkoolis professor Wen-Sinn Yangi tšelloklassis. Johannes on end täiendanud Natalja Gutmani, Ivan Monighetti, Wolfgang Boettcheri, Jens Peter Maintzi, Laszlo Fenyö, Wolfgang Emanuel Schmidti, Patrick Demenga, Francis Gouton', Colin Carri ja paljude teiste meistrikursustel. Ta on osalenud Astona rahvusvahelise suveakadeemia (2011–2012), Rutesheimi tšelloakadeemia (2012), samuti Amsterdami tšellobiennaali ja Kronbergi akadeemia tšellomeistriklasside töös. Johannes on esinenud solistina mitmete orkestrite ees, mille hulgas on näiteks Tallinna Kammerorkester, Bad Reichenhalli filharmoonia ja České Budějovice filharmoonia orkester. Kammermuusikat on Johannes esitanud koos selliste nimekate muusikutega nagu Julia Fischer, Christoph Poppen ja Hariolf Schlichtig. Johannes Välja on edukalt osa võtnud ka paljudest konkurssidest. 2012. aastal võitis ta 1. koha rahvusvahelisel Liezeni tšellokonkursil Austrias. Rahvusvahelisel kammermuusika festivalil "In corpore" on ta korduvalt võitnud žürii eriauhinna (2011–2013). Samuti on ta kammeransamblite konkursi "Pavasario sonata" laureaat (2012). Alates 2015. aastast on Johannes Yehudi Menuhini (en:Yehudi Menuhini) "Live Music Now" stipendiaat. Johannes Välja elulugu Eesti Interpreetide Liidu kodulehel
Giuseppe Conte

Giuseppe Conte (sündinud 8. augustil 1964 Volturara Appulas) on Itaalia õigusteadlane, jurist ja poliitik; ta kuulub Viie Tähe Liikumisse. Ta oli 1. juunist 2018 kuni 13. veebruarini 2021 Itaalia peaminister. Ta sündis aastal 1964 Volturara Appulas Foggia provintsis Apuulia maakonnas. Ta on õppinud õigusteadust La Sapienza Ülikoolis Roomas.
Härmo Härm

Härmo Härm (sündinud 20. veebruaril 1949) on eesti insener. Lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) automaatika ja telemehaanika erialal. Töötas TPI-s vektorvoltmeetrite ja muude vektormeetriliste elektroonsete mõõtevahendite väljatöötamise alal. Teadaolevalt konstrueeris ja ehitas ta Eestis esimese juhitava sagedusega elektroonsel generaatoril (ostsillaatoril) põhineva süntesaatori ansambli Väntorel jaoks.[viide?] Hiljem tegi ta täiuslikuma süntesaatori variandi ansambli Mess jaoks.[viide?] Härmo Härm MusicBrainz
Retakord

Retakord on elektronorel, mida toodeti raadiotehases Punane RET aastatel 1965–1975 kokku ligi 2000 eksemplari. Tegemist oli Nõukogude Liidu esimese tööstuslikult toodetud mitmehäälse elektronoreliga, mida peeti innovaatiliste lahenduste tõttu parimaks pilliks Nõukogude Liidus. Tehnilise lahendusena olid orelis kasutusel induktiivmahtuvuslik (LC) juhtgeneraator, iga klahvi jaoks eraldi manipulaatortransistor ning sagedusjagajateks sünkroonitud multivibraatorid. Oreli disain ja tehniline lahendus põhinesid Heino Kalmo ainueksemplaridena valmistatud varasematel elektronorelitel Kalmokord 1 (aastal 1958) ja Kalmokord 63 (aastal 1963). Elektronorel Retakord
Heino Kalmo

Heino-August Kalmo (21. mai 1937 – 21. jaanuar 2018) oli tehase "Punane RET" konstruktor. Ta on tuntud kui elektronoreli "Retakord" autor. Oreli disain ja tehniline lahendus põhinesid varasemate tema poolt ainueksemplaridena aastal 1958 valminud "Kalmokord 1" ja aastal 1963 valminud "Kalmokord 63" elektronorelite lahendustel. Heino Kalmo suri 21. jaanuaril 2018 ja ta maeti 16. veebruaril 2018 Rahumäe kalmistule. Ta on olnud abielus Elle Kalmoga, abielust sündis tütar. https://www.kalmistud.ee/haudi?action=hauaplats&filter_hauaplats_hauaplats=vl1avLdDrBe9 Heino-August Kalmo 21. V 1937 – 21. I 2018 Sirp 9. veebruar 2018
Elektronorel

Elektronorel on elektriorel, milles helisignaal moodustatakse täielikult elektroonsete vahendite abil. 1950. ja 1960. aastatel olid elektronorelites kasutusel võtted, mis põhinesid impulsstehnilistel lahendustel (sünkroonitud monovibraatorid) ja/või triggerite (sagedusjagurite) kasutamisel ja signaalitöötluse analoogelektroonika vahenditel (filtrid, võimenduse regulaatorid). Selle põlvkonna elektronorelite hulka kuuluvad Eestis toodetud elektronorelid "Retakord" ja üksikeksemplarina valminud "Varioola", aga ka tehases "Norma" massiliselt toodetud lastele mõeldud monotooniline orel "Pille". Hiljem mindi üle pingega juhitava sagedusega generaatorite (ostsillaatorite) kasutamisele. Neid lahendusi nimetati aga pigem süntesaatoriteks. Hiljem laialt levinud digitaalsed elektronorelid põhinesid signaalide digitaalse sünteesi võtetel, olles seega pigem süntesaatorid. Hammondi orel
Päikesepuu

Päikesepuu on struktuur päikeseenergia saamiseks ühe samba abil, näiteks puu. Päikesepuud on mõeldud päikeseenergia tehnoloogia suurendamiseks ja maastiku ja arhitektuuri täiendamiseks, tavaliselt kaubanduslikus või avalikus kontekstis. Paljude päikesepuude eesmärk on edendada taastuvenergia teadlikkust, mõistmist ja kasutusele võttu. Neid ei kasutata tavaliselt esmaseks energiaallikaks - seda rolli täidavad päikesepaneelid katusel. Päikesepuud täiendavad katusel olevaid päikesepaneele või muid rohelise ehitamise meetmeid. Päikesepuud tõstavad noorte teadlikkust päikeseenergiast ning samuti võimaldavad muud tekitada noortele uusi kohtumispaiku puuvarjus. Erinevad struktuurid hakkasid ühele maa-alale ilmnema 1998. aastal (nt 7 kW puu Gleisdorfis, Austrias) või varem. On loodud mitmed päikesepuude variante, aga mitte kõiki nendest ei ole teostatud. Asukohad on hõlmanud maanteed, linnades, koolides ja ülikoolides, büroohoonetes, teadusmuuseumides jne. "Spotlight solar". Originaali arhiivikoopia seisuga 22. mai 2018. "Solar tree".
Tula oblasti vapp

Tula oblasti vapp on Venemaa haldusüksuse Tula oblasti vapp. Vapi kinnitas 28. novembril 2005 Venemaa Heraldikanõukogu. Tula oblasti vapp. Tula oblasti vapp aastatel 2000–2005. Tula oblasti lipp Tula oblasti lipp ja vapp (vene keeles)
Moesgaardi muuseum

Moesgaardi muuseum (taani keeles Moesgaard Museum) on koduloo-, arheoloogia- ja etnograafiamuuseum Taanis Århusis. Muuseum avati 1970. 2014 valmis muuseumi uus peahoone. Selle projekteerisid Henning Larsen Architects ja Kristine Jensens Tegnestue. Muuseumi koduleht
Euroopa ja Vahemere tsivilisatsioonide muuseum

Euroopa ja Vahemere tsivilisatsioonide muuseum (prantsuse keeles Musée des civilisations de l'Europe et de la Méditerranée) on etnograafiamuuseum Prantsusmaal Marseilles. Muuseum avati 7. juunil 2013. Avamine oli seotud sellega, et Marseille oli 2013. aastal Euroopa kultuuripealinn. Muuseumi näitused tutvustavad Euroopa ja Vahemere rahvaste rahvakultuuriga seotut. Muuseum on laiali mitmes linna hoones. Muuseumi kogupindala on umbes 40 000 m².
Morgensterni Selts

Morgensterni Selts on Tartus tegutsev selts, mille eesmärk on Eestis edendada ja populariseerida klassikalise filoloogia ja sellega seotud valdkondade (näiteks antiikajaloo, klassikalise arheoloogia) uurimist. Selts on nimetatud Karl Morgensterni järgi, kes kõikide nende valdkondadega ka tegeles. Selts asutati 11. märtsil 1999. Seltsi eelkäija oli 6. novembril 1996 asutatud Karl Morgensterni Klassikaühing. Seltsi raamatusarja "Morgensterni Seltsi toimetised" ("Acta Societatis Morgensternianae") annab välja Tartu Ülikooli Kirjastus. https://antiik.ut.ee/morgensterni-selts/ (vaadatud 25.07.2022) "Sarja köited Tartu Ülikooli Kirjastuse kodulehel". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. juuli 2020. Vaadatud 28. novembril 2018. Seltsi koduleht