laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Tellis

Tellis ehk telliskivi on ehitusel kasutatav väike üldiselt risttahukakujuline ehituskivi. Vormilt tellis võib oma olemuselt olla nii loduskivi (nt savitellis) kui ka tehiskivi (nt keraamiline tellis). Telliseid hakati ehituses kasutama arvatavasti 3.-2. aastatuhandel eKr Egiptuses ja Mesopotaamias. Eestis hakati keraamilisi telliseid valmistama 13. sajandil, eeskätt Lõuna-Eestis, kus puudus kättesaadav paekivi. Siinse tellisgootika huvitavateks näideteks on 14. sajandi esimesest veerandist pärinev Tartu Jaani kirik ja veidi vanema Tartu toomkiriku varemed. Keskajast ka Eestis Pärnu toomkirik, Viljandi ordulinnus, Otepää ja Vastseliina piiskopilinnus. Esimene teade Eestis tegutsevast telliselöövist pärineb 1365. aastast Tallinnast. Traditsiooniliselt vormiti telliseid käsitsi. Keraamilise tellise valmistamiseks segati esmalt omavahel savi, liiv ja vesi ühtlaseks seguks, millest vormiti toortellised ehk plonnid. Seejärel lasti plonnidel mõnda aega kuivada. Kõige tähtsam etapp oli tellise põletamine, mis kestis mitu päeva. Telliseid põletati kas neistsamadest plonnidest laotud löövis või hilisemal ajal ka spetsiaalselt rajatud tellispõletusahjudes. Kuumust tõsteti ahjus järk-järgult, et vältida pragude teket tellistes. Põletamisele järgnes vähemalt nädal kestev rahulik jahtumine, misjärel valmis toodang välja laoti. 18. sajandil võeti kasutusele press, mis surus valtside vahelt läbi savilindi, millest lõigati vajaliku suurusega plonnid. Plonnid kuivatati ning põletati ringi- või siksakikujulises puudega köetavas ahjus. 1870. aastatest alates töötasid tellisepressid auru jõul. 20. sajandi alguseks tegutses Eestis üle 100 tellisetööstuse ja aastas toodeti 50 miljonit tellist. Suurim praegu tegutsev tellisetööstus asub Aseris. Enne teist maailmasõda asutati Eestis A/S "Telliskivi Tehased" ja tehased: Sindi-Lodja Reiu jõe suudme lähistel vasakkaldal asunud tellisetehas 1936. aastal ja taaskäivitati tööstus Aseri telliskivitehases ning 1938 avati endise Vene-Balti laevaehitustehase territooriumil uus Kopli telliskivitehas. Pärast teist maailmasõda tegutsesid Eestis: Vasalemma tellisetehas, Ilmatsalu tellisetehas, Valga tellisetehas, Tõlliste tellisetehas, Kuressaare tellisetehas. 20. sajandi I poolel kasutati Eestis enamasti kive mõõdus 70x130x270 mm. Normaaltellise mõõdud on 65×120×250 mm. Lisaks keraamilistele tellistele tuntakse silikaattelliseid (valmistamisel pressitakse kokku lubja ja liiva segu ning kuumutatakse seda autoklaavis veeaurus, nii et moodustub hüdrosilikaatidest sideainekivi), mörttelliseid (valmistatakse nagu betooni, kuid ilma jämetäiteaineta) jms. Savitellis Silikaattellis Šamott-tellis Klinkertellis Ahjutellis Kärgtellis Dinastellis Glasuurtellis Telliskivisein Mudatellis PÄRNUMAA SAVI- JA TELLISETÖÖSTUSTEST, Varbla valla infoleht nr 5, 1. mai 2016 Aseri Telliskivitehas (om. a.-s. Telliskivitehased), Eesti ajakirjanduse analüütiline bibliograafia Moodsas Kopli telliskiwitehases. Päewaleht nr 280, 15. oktoober 1938
Wilhelm Keitel

Wilhelm Bodewin Gustav Keitel (22. september 1882 – 16. oktoober 1946) oli Saksamaa kindralfeldmarssal ja Relvajõudude ülemjuhatuse esimees. Mõisteti Nürnbergi protsessil surma. 1937. aastal ülendati Keitel kindraliks. Pärast Blombergi-Fritschi afääri asendati sõjaministeerium (Reichskriegsministerium) Relvajõudude ülemjuhatusega (Oberkommande der Wehrmacht, mille etteotsa nimetati Wilhelm Keitel. Oktoobris 1938 oli Keitel mõnda aega Sudeedimaa sõjakuberner. Veebruaris 1939 hakkas ta taas tegutsema OKW ülemjuhatajana. Sellel ametipositsioonil püsis ta Teise maailmasõja lõpuni. Teise maailmasõja ajal oli Keitel üks peamisi Wehrmachti kampaaniate organisaatoreid. Pärast sissetungi Prantsusmaale 1940. aastal ülendati Keitel koos veel mitme kindraliga feldmarssaliks. Samal ajal sai ta ka oma kõrge autasu – Raudristi Rüütliristi. Ta ei vaielnud ühelegi Hitleri otsusele vastu, mistõttu kutsusid kaasohvitserid teda "väikeseks lakeiks" (saksa keeles Lakeitel). 8. mail 1945 andis Karl Dönitz Keitelile volituse allkirjastada Saksamaa tingimusteta kapituleerumine. Kuigi Saksamaa oli juba päev varem lääneliitlastele (kuhu kuulus muu hulgas ka Nõukogude Liit) kapituleerunud, siis Stalini nõudmisel – Saksamaa peab alistuma Berliinis – tuli Keitelil Saksa ülemjuhatuse ja kogu Saksamaa nimel kapituleeruda ka teist korda. Wilhelm Keitel anti Nürnbergi tribunali ette. Kuigi Keitel kinnitas protsessil, et ta vaid kuuletus füüreri käskudele, ent kohtunikud sellega ei nõustunud. Ta mõisteti surma ning ta poodi 16. oktoobril 1946. aastal. Hukkamisel viibinud Ameerika Ühendriikide ajakirjankik Howard K. Smith kirjeldas hukkamist nii: "Wilhelm Keitel sisenes ruumi kaks minutit pärast seda, kui luuk oli avanenud von Ribbentropi all, kes ikka veel oma köie otsas rippus. Näha oli ainult pingul köit. Keitel ei paistnud nii suurs pinges olevat nagu von Ribbentrop. Ta langetas pea, kui ta käsi seoti, ja läks sõjaväelaslikult sirge seljaga võlla juurde. Kui küsiti tema nime, vastas Keitel viivitamatult valjusti ja selgelt ning tõusi tapalavale, nagu olnuks see tribüün, mille ees seistes ta oli vastu võtnud Saksa armee auavaldusi. Kui ta ümber pööras, silmitses ta kokkutulnuid Preisi ohvitseri kõigutamatu ülbusega. Tema viimased, selge võimsa häälega öeldud sõnad olid: "Ma palun kõikvõimsat jumalat, et ta näitaks üles halastust saksa rahva vastu. Kaks miljonit Saksa sõdurit suri enne mind oma kodumaa eest. Nüüd järgnen mina oma poegadele. Kõik Saksamaa eest!" Rasch, Ebbe (2022). "Hukkamised Nürnbergis". Imeline Ajalugu (5/2022 trükk). Tallinn: Äripäev. Lk 39, 41.
Werner von Fritsch

Thomas Ludwig Werner Freiherr von Fritsch (4. august 1880 – 22. september 1939) oli nimekas Wehrmachti ohvitser, Saksa ülemjuhatuse liige ja teine Saksa kindral, kes sai surma Teises maailmasõjas. Blombergi-Fritschi afäär Saksa väejuhi suured matused. Uus Eesti, 27. september 1939, nr. 263, lk. 3.
Tellisgootika

Tellisgootika on Prantsusmaalt ja Madalmaadest pärinev gooti arhitektuuri suund, 13.–16. sajandil eeskätt Kesk- ja Põhja-Euroopas levinud ehitusstiil, mida iseloomustas punase savitellise meisterlik kasutus keeruliste arhitektuursete vormide ja ornamentide loomisel, eriti sakraalehitiste juures. Euroopa tellisgootika tee Sakraalarhitektuur Tartu Jaani kirik Tartu toomkirik Tellisgootikat tutvustav rahvusvaheline turismimarsruut
Æbleskiver

Æbleskiver (taani keeles 'õunaviilud', ainsuses æbleskive) on traditsioonilised kerakujulised taani pannkoogid. Tekstuurilt on need tavalise pannkoogi sarnased, kuid õhulisemad ja kohevamad. Æbleskiveri pannkooke küpsetatakse pliidiplaadil, spetsiaalse mitme poolkerakujulise auguga pannil. Toodetakse nii gaasi- kui ka elektripliitidele mõeldud panne (viimased on tasase põhjaga). Pannid on reeglina malmist, mis on hea soojusjuhtivusega. Traditsioonilisi vasest panne kasutatakse tänapäeval vaid dekoratiivsetel eesmärkidel. Æbleskiveri tainas sisaldab tavaliselt nisujahu, mis on segatud peti, piima või koorega, ning mune, suhkrut ja näpuotsatäit soola. Mõned retseptid sisaldavad rasva (tavaliselt võid), kardemoni ja sidrunikoort. Kergitusainena kasutatakse kõige sagedamini küpsetuspulbrit, kuid vahel ka pärmi. Tainas valatakse õliga määritud aukudesse ja kui pannkoogid hakkavad küpsema, pööratakse need puidust orgi või kahvli abil ümber, et koogid võtaksid neile omase kerakujulise vormi. Et saada ilusad ümmargused pannkoogid, tuleb neid keerata kolm-neli korda. Traditsiooniliselt lisati kookidele õunatükke või -keedist. Mujal maailmas küpsetatakse neid pannkooke ka täidisega, ent tänapäeva Taanis kasutatakse lisandeid harva. Kooke süüakse mooside, värskete marjade, puuviljade ning ka soolaste täidistega. Peale puistatakse tuhksuhkrut. Taanis on neid tavaks küpsetada enne jõule. Detsembris serveeritakse neid tihti koos glögi – Skandinaavia hõõgveiniga. Taanis ei sööda æbleskiversi pannkooke hommikusöögiks.
Kick-Ass

"Kick-Ass" on Ameerika Ühendriikide koomiksisari, mille kirjutas Mark Millar ja joonistas John Romita. Koomiksi andis välja Marvel Comics. 2008. aasta veebruarist kuni 2014. aasta augustini ilmus 29 väljaannet. Koomiksi esimese osa põhjal valmis 2010. aastal film "Kick-Ass". Teise ja kolmanda osa põhjal tehtud filmi valmis 2013. aastal. Koomiksi peategelane on teismeline Dave Lizewski, kellest saab superkangelane Kick-Ass.
Anu Ivask

Anu Ivask (4. november 1933 – 30. jaanuar 2010) oli eesti keraamik ja portselanikunstnik. Ta lõpetas 1958 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis keraamika eriala ja töötas suure osa aktiivsest kunstnikuelust kunstikombinaadis Ars. Tema abikaasa oli arhitekt ja disainer Udo Ivask. Anu Ivask. Nekroloog. // Sirp, 12. veebruar 2010. Lk 21
Aleksandr Basihhin

Aleksandr Basihhin (1. veebruar 1949 Moskva – 8. veebruar 2010 Tallinn) oli Eesti balletitantsija ja tantsupedagoog. Lõpetanud 1968. aastal Moskva koreograafiakooli, asus Basihhin balletisolistina tööle Eesti NSV-s Estonia teatris. Selle teatriga jäi tema elu ja töö seotuks enam kui kahekümneks aastaks. Aastatel 1970–2003 töötas ta vaheaegadega ka Tallinna Koreograafiakooli ja mitme tantsustuudio õpetajana. Tema õpilased olid teiste seas Ervin Green ja Linnar Looris. 1987. aastal omandas Basihhin Moskvas GITISes veel teatri planeerimise ja organiseerimise eriala. Balletisolistina on Aleksandr Basihhin silma paistnud järgmistes Estonia teatri lavastustes: "Don Quijote" – Basilio "Uinuv kaunitar" – Désiré "Luikede järv" – Siegfried "Anna Karenina" – Vronski "Kadunud poeg" – isa "Antonius ja Kleopatra" – Caesar "Pihtimus" – Desgenais "Võlumandariin" – härrasmees "Maailma loomine" – Jumal Aleksandr Basihhin : [nekroloog]. – Sirp, 12. veebruar 2010, lk 21.
Oru vald

Oru vald oli kohaliku omavalitsuse üksus Eestis Lääne maakonnas. Oktoobris 2013 ühinesid Oru, Risti ja Taebla vald Lääne-Nigula vallaks. Oru valla naabrid olid Noarootsi, Risti, Taebla ja Ridala vald. Edelas ulatus vald mereni. Valla algne nimi oli Linnamäe vald. See moodustati 1991. aasta 19. detsembril. Otsus nimetada vald ümber Oru vallaks tehti 30. aprillil 1992. Vallas oli 15 küla: Auaste, Ingküla, Jalukse, Keedika, Kärbla, Linnamäe, Niibi, Oru, Mõisaküla, Salajõe, Saunja, Seljaküla, Soolu, Uugla ja Vedra. Salajõe maastikukaitseala Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 1.04.2020. Eesti 2011. aasta rahvaloendus, vaadatud 14.07.2014. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator Ida-Viru maakonna Tudulinna valla, Järva maakonna Imavere ja Oisu valla, Lääne maakonna Linnamäe ja Vormsi valla, Põlva maakonna Räpina ja Põlva alevi ning Ahja, Kanepi ja Valgjärve valla, Pärnu maakonna Lavassaare alevi ning Kaisma, Tali, Tori ja Uulu valla omavalitsusliku staatuse kinnitamise kohta Lääne maakonna Linnamäe valla ümbernimetamise kohta
Alan Parker

Alan William Parker (sündinud 14. veebruaril 1944 London – 31. juuli 2020) oli Briti režissöör, filmiprodutsent ja stsenarist. Alan Parker sündis töölisperes: tema isa William Leslie oli maaler, ema Elsie Ellen õmbleja. Alan Parkeri esimene amet oli reklaamikirjanik, ta võitis parimate reklaamide eest mitu auhinda. 1971. aastal valmis esimene film, millele Parker oli stsenaariumi kirjutanud. See kandis pealkirja "Melody" ja see rääkis kahest lapsest, kes soovivad omavahel abielluda. Film ei võitnud auhindu, kuid sai rahvusvaheliseks kassahitiks, näiteks Ladina-Ameerikas ja Jaapanis. Mitmes filmis töötas Parker koos produtsent David Puttnamiga. Alan Parker on tuntust kogunud filmide ja muusikalidega "Kesköine ekspress" (1978), "Pink Floyd: The Wall" (1982), "Linnuke" (1984), "Ingli süda" (1987), "Mississippi tules" (1988), "Evita" (1996), "Angela tuhk" (1999) ja "David Gale'i elu" (2003). Parker löödi 2002 rüütliks. 2005 sai ta Sunderlandi ülikooli audoktoriks (selle ülikooli kantsler oli tema kauaaegne töökaaslane Puttnam, kes löödi rüütliks 1995). Cannes'i filmifestival 1985. aastal auhind "Grand Prize of the Jury" filmi "Linnuke" eest Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhind 1977 parima stsenaariumi auhind filmi "Bugsy Malone" eest 1979 parima lavastaja auhind filmi "Kesköine ekspress" eest 1992 parima lavastaja auhind filmi "The Commitments" eest 1992 parima filmi auhind filmi "The Commitments" eest Alan Parker andmekogus IMDb (inglise)
Midnight Express

"Midnight Express" on Billy Hayesi ja William Hofferi raamat aastast 1977. Raamatu põhjal on valminud film "Kesköine ekspress", mille lavastas Alan Parker.
Anastassija Kuzmina

Anastassija Vladimirovna Kuzmina (slovaki keeles Anastasia Vladimirovna Kuzminová, vene keeles Анастасия Владимировна Кузьмина, sünninimi Šipulina slovaki keeles Šipulinová, vene keeles Шипулина), sündinud 28. augustil 1984 Tjumenis, Vene NFSV-s, endises Nõukogude Liidus) on Slovakkia laskesuusataja, kahekordne olümpiavõitja. Alates 2008. aastast esindab ta Slovakkiat. Kuzmina tuli Venemaa koondise koosseisus juunioride maailmameistrivõistlustel nii 2003. aastal kui ka 2005. aastal 3x6 km teatevõistluses maailmameistriks. Lisaks sai ta neli hõbemedalit: 2003. aastal nii 10 km eraldistardiga sõidus kui ka 7,5 km jälitussõidus ning 2002. ja 2004. aastal teatevõistluses. 2005. aastast on tal pronksmedal 7,5 km sprindis. Täiskasvanute rahvusvahelisel tippvõistlusel võistles Kuzmina esimest korda 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Pyeongchangis, kus sai 12,5 km ühisstardiga sõidus Olga Zaitseva järel hõbemedali. Enne seda oli tema parim tulemus olnud maailma karikasarjas saadud 13. koht. Detsembris 2009 MK-etapil Pokljukas jõudis ta esimest korda poodiumile 15 km eraldistardiga sõidus, kui oli kolmas. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris tuli Kuzmina 7,5 km sprindis olümpiavõitjaks. See kuldmedal oli Slovakkiale esimene taliolümpiamängudel. Kuzminal on üks poeg. Tema vend Anton Šipulin on ka laskesuusataja. 2010 Vancouveris olümpiavõitja 7,5 km sprindis hõbemedal 10 km jälitussõit 2014 Sotšis olümpiavõitja 7,5 km sprindis 2018 Pyeongchangis olümpiavõitja 12,5 km ühisstardist hõbemedal 15 km eraldistardist hõbemedal 10 km jälitussõit 2009 Pyeongchangis hõbemedal 12,5 km ühisstardist Anastazia Kuzmina on (seisuga 20. jaanuar 2018) maailma karikasarja etappidel jõudnud poodiumile 26 korda, millest 9 korral kõige kõrgemale astmele. Biathlon: Unheralded Kuzmina makes Slovakia breakthrough ROK-i kodulehel Anastassija Kuzmina IBU kodulehel (inglise)
Bryan Adams

Bryan Guy Adams (sündinud 5. novembril 1959 Kingstonis) on Kanada laulja, kitarrist, muusikaprodutsent ja fotograaf. 2002. aasta veebruaris esines ta Saku Suurhallis. Ta külastas Eestit ka 5. detsembril 2007. Muusika alal on ta olulise auhinna kandidaadiks nimetatud 2010. aasta juuli seisuga 94 korda ja 23 korral on ta selle auhinna ka võitnud. Enamik nendest nominatsioonidest ja auhindadest on seotud Kanada muusikaauhinnaga Juno. Selle kandidaadiks nimetati ta esimesi kordi 1980. ja 1981. aastal, mõlemal korral aasta kõige lootustandvama meeslaulja kategoorias. Esimest korda võitis ta Juno auhinna 1983. aastal parima meeslaulja kategoorias. Aasta meeslauljaks valiti Adams viiel aastal järjest (1983–1987). Ta on olnud nomineeritud Kanada aasta parima laulja auhinnale kümme korda, viimati 2009. aastal, ja seitse korda on ta selle auhinna ka võitnud. Kokku on ta olnud Juno auhinnale nomineeritud 56 korda, seda enam kui kümnes kategoorias (aasta laulja, album, singel, helilooja, produtsent, laulukirjutaja, meelelahutaja, saavutus jne) ja võitnud selle 18 korda. Oscari kandidaadiks on ta nimetatud kolm korda, alati parima laulu kategoorias: 1992. aastal lauluga "(Everything I Do) I Do It for You", 1996. aastal lauluga "Have You Ever Really Loved a Woman?" ja 1997. aastal lauluga "I Finally Found Someone". Ta ei võitnud ühelgi korral. Kuldgloobuse kandidaadiks nimetati ta viis korda, alati parima laulu kategoorias: lisaks neile kolmele, millega ta Oscari kandidaadiks nimetati, 2003. aastal lauluga "Here I Am" ja 2007. aastal lauluga "Never Gonna Break My Faith". Ta ei võitnud ühelgi korral. Grammy kandidaadiks on ta nimetatud 15 korda, neist seitse korda 1992. aastal ja neist omakorda neli korda lauluga "(Everything I Do) I Do It for You": aasta salvestise, aasta laulu, aasta meeslaulja ning parima filmi- või telelaulu kategoorias. Neist viimase ta võitis ja see ongi ta ainus Grammy. MTV videomuusika auhinna kandidaadiks on ta nimetatud kümme korda, neist kuus korda 1985. aastal ja neist omakorda viis korda lauluga "Run to You". MTV videomuusika auhinna on ta võitnud ühel korral: 1986. aastal lauluga "It's Only Love" parima lavalise esituse video kategoorias. Ameerika muusikaauhinna kandidaadiks on ta nimetatud kolm korda: 1992. ja 1997. aastal pop-rokk-meesmuusiku kategoorias (ei võitnud kummalgi korral) ja 1992 pop-rokk-singli kategoorias lauluga "(Everything I Do) I Do It for You" (selle ta võitis). Adamsi laul "(Everything I Do) I Do It for You" kirjutati filmi "Robin Hood: varaste prints" jaoks. Seda laulu saatis tohutu rahvusvaheline menu. Suurbritannia singlite edetabelis püstitas ta rekordi, juhtides seda pretsedenditult 16 nädalat järjest. USA Billboardi edetabeli tipus oli ta üheksa ja Kanada edetabeli tipus seitse nädalat. Euroopas tõusis ta tippu vähemalt 13 riigis, sealhulgas kõigis Skandinaavia maades. 2006. aastal autasustati Adamsit Kanada ordeni keskmise, ohvitseri klassiga. Kanada ordeniga autasustatakse aastas keskmiselt 132 inimest. Samal aastal pälvis ta Briti Columbia ordeni. Selle ordeniga autasustatakse aastas keskmiselt 1,5 inimest ja tegevpoliitikud seda autasu ei pälvi. "Kes? Mis? Kus?" 2008, lk 438.
John Hurt

John Vincent Hurt (22. jaanuar 1940 Chesterfield, Derbyshire – 27. jaanuar 2017 London) oli Briti filminäitleja. John Hurti isa Arnould Herbert Hurt oli endine matemaatik, kellest sai anglikaani kiriku vaimulik. Ta töötas vikaarina kuni 1952 ja asutas skaudirühma. Johnil oli vanem vend Michael, kes pöördus katoliiklusse ja sai mungaks vend Anselmi nime all. Lisaks oli neil kasuõde Monica. Ema Phyllis (sündinud Massey) oli insener ja harrastusnäitleja. Isa kasvatas lapsi rangelt. Näiteks elasid nad kino vastas, aga kinno minna isa ei lubanud. Isa keelas ka teiste lastega seltsida, sest isa arvates olid nad liiga tavalised. Kui John oli kaheksa-aastane, saatsid vanemad ta Kentis Otfordis olevasse kooli. Seal avastas ta huvi näitlemise vastu. Tema esimene roll oli tüdruk Maurice Maeterlincki "Sinilinnus". Vanemad püüdsid tema soovi näitlejaks saada maha teha ja nende soovitusel astus ta Lincolnshire'is Grimsbys kunstikooli, et saada kunstiõpetajaks. 1960. aastal sai ta stipendiumi, et õppida näitlejaks. 1962. aastast töötas ta näitlejana. Hurt mängis sellistes filmides nagu "Kesköine ekspress", "Tulnukas", "Indiana Jones ja Kristallpealuu kuningriik" ning "Harry Potter ja tarkade kivi". 1971 mängis Hurt Timothy John Evansit filmis "10 Rillington Place" ning nimetati Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia (BAFTA) auhinna kandidaadiks parima kõrvalosatäitja kategoorias, aga ei võitnud seda. 1978 mängis Hurt filmis "Kesköine ekspress" Maxi ning nimetati selle rolliga Oscari, BAFTA auhinna ja Kuldgloobuse kandidaadiks parima meeskõrvalosatäitja kategoorias. Neist kaks viimast ta võitis. 1980 mängis Hurt Joseph Merrickit filmis "Elevantmees ("The Elephant Man") ning nimetati selle rolliga BAFTA auhinna, Oscari ja Kuldgloobuse kandidaadiks parima meespeaosa kategoorias. Neist esimese ta võitis. 1990 mängis ta Bird O'Donnelit filmis "The Field" ja kandideeris sellega BAFTA auhinnale meeskõrvalosa kategoorias, aga ei võitnud seda. 2005 mängis ta Jellon Lambi filmis "Ettepanek" ("The Proposition") ja kandideeris sellega Austraalia Filmiinstituudi auhinnale meeskõrvalosa kategoorias, aga ei võitnud seda. 2009 pälvis ta Berliini filmifestivali auhinna telefilmi "An Englishman in New York" eest parima meespeaosa kategoorias ja nimetati ka BAFTA auhinna kandidaadiks, aga ei võitnud seda. John Hurt andmekogus IMDb (inglise)
Giovanni Caboto

Giovanni Caboto (ingliskeelse nimega John Cabot; 1450–1508) oli Itaalia tüürimees ja maadeavastaja. Tema 1497. aasta avastusretk Põhja-Ameerikasse oli eurooplaste esimene reis sellele mandrile pärast norralaste reise 11. sajandi alguses. Kanada ja Suurbritannia valitsuste arvamuse järgi jõudis ta Newfoundlandi saarele.
Meri-Liis Laherand

Meri-Liis Laherand (sündinud 20. novembril 1951) on eesti psühholoog, lastekirjanik ja tõlkija. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli psühholoogina. Laherand, Meri-Liis 2008. Kvalitatiivne uurimisviis. (Jüri Orn, saateks.) Tallinn. Meri-Liis Laherand Eesti Teadusinfosüsteemis
Giorgio Moroder

Giorgio Moroder (kodanikunimega Hansjörg Moroder; sündinud 26. aprillil 1940 Urtijëis) on Itaalia muusik ja helilooja. Karjääri alustas ta 1965. aastal tantsulokaalis Scotch-Club Aachenis Saksamaal. Giorgio Moroder on üks 1970. aastate lõpu elektroonilise diskomuusika pioneere. Tuntuse saavutas tehes koostööd Donna Summeriga (laul "I Feel Love"). On kirjutanud filmimuusika sellistele filmidele nagu "Kesköine ekspress", "Ameerika gigolo", "Flashdance" ja "Scarface". Giorgio Moroder kirjutas muusika 1984. aasta olümpialaulule "Reach Out" ja 1988. aasta olümpialaulule "Hand in Hand". "That's Bubblegum - That's Giorgio" (1969) "Giorgio" (1970) "Son of My Father" (1972) "Giorgio's Music" (1973) "Einzelgänger" (1975) "Knights in White Satin" (1976) "From Here to Eternity" (1977) "Love's in You, Love's in Me" (1978) "E=MC²" (1979) "Solitary Men" (1983) "Innovisions" (1985) "Philip Oakey & Giorgio Moroder" (1985) "To Be Number One" (1990) "Forever Dancing" (1992) "Déjà Vu" (2015) Oscar 1979. aastal parima muusika kategoorias filmi "Kesköine ekspress" eest 1984. aastal parima originaallaulu kategoorias filmi "Flashdance" laulu "Flashdance...What a Feeling" eest (koos Keith Forsey', Irene Caraga) 1987. aastal parima originaallaulu kategoorias filmi "Tippkutt" laulu "Take My Breath Away" eest (koos Tom Whitlockiga) Giorgio Moroder andmekogus IMDb (inglise) Ametlik koduleht http://www.facebook.com/GiorgioMoroderOfficial http://www.twitter.com/giorgiomoroder http://www.soundcloud.com/giorgiomoroder
Colli Euganei

Colli Euganei on vulkaanilise päritoluga küngaste ahelik Itaalias keset Po madalikku mõne kilomeetri kaugusel Padovast. Aastal 1989 rajati Veneto maakonna esimene looduspark Parco regionale dei Colli Euganei pindalaga 18 694 hektarit. Küngaste ahelik on umbes 15 km pikkune ja umbes 12 km laiune. Kõrgeim küngas on Monte Venda (601 m). Küngastik on saanud nime poolmüütilise rahva Euganei järgi, kes olevat piirkonnas enne veneete elanud. Piirkond on tänapäeval tuntud eelkõige geotermilise aktiivsuse järgi, mille tõttu on Abano Terme, Montegrotto Terme ja Galzignano Terme saanud tähtsateks kuurortideks.
Maateaduste mõisteid (A)

Sellele leheküljele on koondatud lingid maateaduslikele artiklitele, mille pealkirjad algavad A-tähega. Maateaduste mõisteid:   A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š T U V W Õ Ä Ö Ü
Metseenlus

Metseenlus on kunsti ja teaduse toetamine ning selle edasiarendamine. Kunsti ja teaduse toetajat nimetatakse metseeniks (roomlase Maecenase järgi, kes 1. sajandil eKr oli kuulus kirjanduse toetajana).
Vigursuusatamine 2010. aasta taliolümpiamängudel

Vigursuusatamine 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris toimus 13.–25. veebruarini. Vigursuusatamises oli olümpiamängudel mängus kuus medalikomplekti. Küngaslaskumisele ja vigurhüpetele lisaks tegi olümpiadebüüdi suusakross. Vigursuusatamises jagatud medalid riigiti. Finaal: 14. veebruar Osavõtjaid: 30 Olümpiavõitja 2006: Dale Begg-Smith, Austraalia Ametlikud tulemused: Kvalifikatsioon -Finaal Finaal: 25. veebruar Osavõtjaid: 25 Olümpiavõitja 2006: Han Xiaopeng, Hiina Ametlikud tulemused Finaal: 21. veebruar Osavõtjaid: 33 Ametlikud tulemused Finaal: 13. veebruar Osavõtjaid: 27 Olümpiavõitja 2006: Jennifer Heil, Kanada Ametlikud tulemused: Kvalifikatsioon-Finaal Finaal: 24. veebruar Osavõtjaid: 23 Olümpiavõitja 2006: Evelyne Leu, Šveits Ametlikud tulemused Finaal: 23. veebruar Osavõtjaid: 35 Ametlikud tulemused Vigursuusatamine OM-i kodulehel
Linnuke

"Linnuke" (inglise keeles "Birdy") on 1984. aasta Ameerika Ühendriikide film. See põhineb William Whartoni allegoorilisel romaanil "Birdy". Filmi lavastas Alan Parker, peaosades Matthew Modine ja Nicolas Cage. 1985. aastal võitis Alan Parker filmi eest Cannes'i filmifestivalil žürii eriauhinna (Grand Prize of the Jury).
Terme Euganee

Terme Euganee on tervisvete piirkond Itaalias Padova lähedal Colli Euganei jalamil. Tervisveeallikad asuvad Abano Terme, Montegrotto Terme, Galzignano Terme, Battaglia Terme ja Teolo vallas.