laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Napi (Hiiumaa)

Napi on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda. Napi küla piirneb põhjas Otste, läänes Jõeranna, idas Lauka ja lõunas Isabella külaga. Kohanime aluseks võiks olla sõna napp 'kõrgendik, puunõu' või napa 'põhk'. Rootsi keeles on sõna nabb (maanina, neem). Kohanime on 1565 mainitud Napilla by, 1725–1726 Nappa ja 1798 Nappi. Napi küla läbivad Armioja ja Jaanigu kraav. Küla hõlmab Paope looduskaitseala. 1. juulil 2014 elas Napi külas 8 inimest ja 2019 6 elanikku. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 4 püsielanikku. Napi ajaloolised talud 1917 Napi kuulus ajalooliselt Lauka mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid Henni külas talunikud Nappa Matz ja Nappa Waehe Niggo. 1835 oli kolm talu, mille peremehed olid Andrus Toos, Andrus Nappier ja Mihkel Napp. Sulasrahvas sai omale perekonnanimedeks nimed Kattel, Kerr, Küttim, Leiger ja Proos. Küla kujunes enne Teist maailmasõda, kuid talud kuulusid sõja järel 1997. aastani Lauka küla koosseisu. Napi küla piirneb kagus Kõrgessaare–Hüti–Puski teega. Küla läbib Lauka–Isabella tee. Napi külas sündis Johannes Küttim, kes aitas kaasa vangistatud poliitiku Artur Sirgu põgenemisele. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 8.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Napi" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Napi. Statistikaameti kaardirakendus. Asulate rahvaarv soo ja 3 peamise vanuserühma järgi - Mehed ja naised, Vanuserühmad kokku (Asustusüksus). 2021. aasta rahvaloendus RL21003: RAHVASTIK, 31. DETSEMBER 2021 | Aasta, Sugu, Elukoht ning Vanus. Statistikaamet. Vaadatud 17. juuni 2022 kl 17 Kõrgessaare valla elanike nimekiri; Rahvusarhiiv, era.4313.1.608; 1917 Reigi kihelkonna perekonnanimede panemise raamat; Rahvusarhiiv RA,EAA.1864.2.VIII-194; 1835.
Napi

Napi on Eestis kahe küla nimi: Napi, küla Hiiumaa vallas Hiiu maakonnas Napi, küla Setomaa vallas Võru maakonnas Napi, Põhja-Ameerika indiaanlaste jumal Napi soo Napi tee
Reigi-Nõmme

Reigi-Nõmme on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaarel Mardihansu lahe põhjakaldal. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kandis Nõmme nime. 2013. aastani kuulus küla Kõrgessaare valda. Reigi-Nõmme piirneb põhjas Villamaa ja Puski, läänes Viitasoo ja Tammistu, idas Jõesuu ja lõunas Mardihansu külaga. Kohanimi lähtub sõnast "nõmm" 'kuiv liivane maa'. Kohanime on 1798. aastal mainitud kui Nöme. Küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1835. aastaks oli kujunenud Nõmme talu, mille senise peremehe Nõmme Pendi poeg Andrus sai perekonnanimeks nime Pumeister, tallu siirdunud Peetri Mihkel sai nime Nõmm, Jaagu Jaak nime Kelk, aga talus teeninud naised Sims ja Heiste. Nõmme kuulus 1977–1997 Jõesuu küla koosseisu. Reigi-Nõmme piirneb põhjas ja idas Emmaste–Luidja maanteega, kus asub Puski bussipeatus ja kust lähtuvad Puski–Kõpu–Ristna tee, Puski–Nõmme tee ja Nõmme metsatee. Puski–Nõmme teelt algavad Nõmme–Mardihansu tee ja Jõesuu–Viita tee. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 14.02.2024. http://metaweb.stat.ee/get_classificator_file.htm?id=4412334&siteLanguage=et, vaadatud 4.11.2017. Marja Kallasmaa: artikkel "Reigi-Nõmme" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Reigi kihelkonna perekonnanimede panemise raamat; EAA.1864.2.VIII-194; 1835 Reet Kokovkin. "KÜLALUGU | Hambaarstide küla Kõpu poolsaarel." Hiiu Leht, 22. märts 2024
Ogandi

Ogandi on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda. Ogandi piirneb põhjas Mudaste, idas Kidaste ning läänes ja lõunas Sigala külaga. Lauri Kettunen on pidanud kohanime lähtekohaks eestikeelset sõna "oga". Paul Ariste arvates on kohanimi tulnud rootsikeelest åkernäs äng ('põllunina heinamaa'), eestirootsi keele sõnadest ågar, åkar, åker 'põld' ja näs ('nina, neem'). Algne talunimi osutab, et ndi-lõpp on algselt olnud niidi. Kohanime varasem mainimine 1795. aastal kujul Ogganidi võimaldab Marja Kallasmaa arvates tõlgendada talunime kui Okkaniidi. Ogandi piirneb põhjas Kidaste ojaga ja läänes Haavasoo järvega. Küla lääneosa jääb Kõrgessaare–Mudaste hoiualale. Ogandi talud 1917 Ogandi kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla ja oli algselt Mudaste koosseisus, kus 1795 oli talunik Ogganidi Jaak. Jaagu järglased said 1835. aastal perekonnanimeks nime Oga (Ogga), talus olnud sulastüdrukud Kelk ja Malw. Küla liideti pärast Teist maailmasõda Mudaste külaga ja taastati külana 1997. Ogandit läbib edelast kirdesse Posti–Malvaste tee. Eesti 2011. aasta rahvaloendus, vaadatud 14.07.2014. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Ogandi" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Kõrgessaare valla elanike nimekiri; Rahvusarhiiv, era.4313.1.608; 1917 Reigi kihelkond: perekonnanimede raamat; EAA.1864.1.359; 1835
Ojaküla (Hiiumaa)

Ojaküla on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaare keskosas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda. Ojaküla küla piirneb põhjas Suurepsi, läänes Kaleste, lõunas Ülendi ja idas Kõpu külaga. Küla on saanud nime oja järgi, mida on hakatud nimetama Ojaküla ojaks. Kohta on esmamainitud 1535. aastal nimega Oakulle, 1688. aastal nimega Oyakülla ja 1798. aastal nimega Ojakül. Ojakülas asuvad Kõpu Ojaküla Heinakopli rahn, Põrgukivi ja Suurikpõllu suurkivi. Suurem osa küla alast kuulub Kõpu looduskaitseala koosseisu. Ojaküla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1535 oli Tallinna turberaamatus märgitud isik Hannus van Oakulle vp Dageden. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid Kõpu vakuses talunikud Oja Perti Jüri ja Oja Hannis. 18. sajandil küla likvideeriti ja asutati Kõpu karjamõis. Külas asus ka Kõpu metsavahikoht. Asundus tekkis 1920. aastatel ja Kõpust eraldus Ojaküla külana 1997. aastal. Nõukogude ajal asus külas piirivalvekordon. Ojaküla piirneb põhjas Puski–Kõpu–Ristna teega ja idas Märjakaasiku–Kiduspe–Kõpu teega. Küla läbib Ojaküla tee. Ojakülas toimus 2009 ja 2017 Kõpu külade päev. Kõpu-Vaessoo hoiuala Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 9.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Ojaküla" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Riho Saard, Külli Saard (2009). "Kolme küla lugu: Kaleste, Ojaküla, Ülendi". Tallinn: EELK Usuteaduse Instituut.
Otste

Otste küla asub Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda. Otste piirneb põhjas Pihla küla, loodes Kõrgessaare aleviku, läänes Jõeranna, edelas Napi, lõunas Lauka, kagus Kurisu ning idas Heigi külaga. Kohanime päritolu on selgusetu. Paul Ariste pakkus kohanime aluseks mõistet 'otsade küla'. Kohanime on 1565 mainitud kujul Hotzis eller Haggas by ja 1688 Hotsta. Otste põhjaosas asub Kõrgessaare looduskaitseala ja idaosas Pihla-Kurisu hoiuala. Küla piirneb läänes Tammelaisi ja edelas Veskilaisiga. Vooluveekogudest piirneb küla läänes Armioja ja põhjas Pihla jõega. Küla läbib Kurisu oja. Otste ajaloolised talud 1917 Otste on ajalooliselt kuulunud Kõrgessaare ja Lauka mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli Kõrgessaare mõisas talunik Hotste Erick, 1835 aga Lauka mõisas talunik Mihkel Karre. Otste kuulus 1977–1997 Lauka koosseisu. Otstet läbib lõunas Kõrgessaare–Hüti–Puski tee, kus lõpeb Pihla–Otste tee. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 10.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Otste" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Kõrgessaare valla elanike nimekiri; Rahvusarhiiv RA,era.4313.1.608; 1917 Reigi kihelkonna perekonnanimede panemise raamat; EAA.1864.2.VIII-194; 1835
Paope

Paope on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda. Paope piirneb põhjas Läänemerega, läänes Luidja, lõunas Puski, Kiivera ja Hüti külaga ning idas Heiste ja Jõeranna külaga. Kohanimi tuleneb sõnast 'padu' (madal väike saar; madal ja niiske maa). Kohanime on mainitud 1565 kujul Paounpä ning 1688 Papo by ja Paonpähby. Paope põhjaosas asub Paope looduskaitseala, keskosas Paope loo hoiuala. Küla lääneossa lõikub Luidja maastikukaitseala. Küla alale jääb Külalaid ja mõned väiksemad meresaared. Küla läbib Paope jõgi. Külas asuvad Paope poolsaare lõunarahn, Paope poolsaare põhjaserva rahn, Paope Pärdi-Vidi rahn, Paope suur kivi, Paopes asub paemurd, küla järgi on nimetatud Vormsi lademe Paope kihistik. Paope kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. Nõukogude piirivalve Kärdla komandantuuri väliõppekeskus asus Paope külas. Paope põhjaosa läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, kus asub bussipeatus ja kust saab alguse Paope–Hüti tee. Paope külas tegutses 1884–1971 algkool. Külas asub tsaariaegne piirivalvekordon. Paope laht Paope laid Paope jõgi Paope looduskaitseala Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 11.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Paope" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Stratigraafia terminoloogia
Pihla

Pihla on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõrgessaarest idas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani kuulus küla Kõrgessaare valda. Pihla piirneb läänes Kõrgessaare aleviku, põhjas Rootsi, idas Reigi, kagus Heigi ja lõunas Otste külaga. Kohanimi aluseks on pihlakas. Kohanime on Hiiumaal emakordselt mainitud 1254 kui Pylayasari, Pilaiaseri, kuid see mainimine ei pruugi seostuda Reigi kihelkonnaga. Vastavat kohta on mainitud 1562 kui Pylas ja 1611 Pihla. Küla alale jäävad Kirikulaht ja Kajumeri. Küla keskosa läbib Pihla jõgi ja lõunaosa Kurisu oja. Pihla ajaloolised talud 1917 Küla on ajalooliselt kuulunud osalt nii Kõrgessaare mõisa kui Reigi kirikumõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjonis olid talunikud Pihla Jack, Pihla Jack ja Pihla Pert. 1835 said küla elanikud omale perekonnanimedeks nimed Demus, Espenbaum, Kappel, Kelk, Klemm, Korell, Laandna, Peterson, Pielberg (Pihlberg), Pumester, Raspell, Reikmann, Tebak, Wolens, Wulff. Küla läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, kust algab Pihla külatee. Külas algab Pihla–Otste tee. Pihla külas asuvad Haava tuulik ja Reigi kirik ning Reigi kalmistu. Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 11.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Pihla" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Kõrgessaare valla elanike nimekiri; Rahvusarhiiv, era.4313.1.608; 1917 Reigi kihelkonna perekonnanimede panemise raamat; RA,EAA.1864.2.VIII-194; 1835
Poama

Poama on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaarel Luidja lahe ääres. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda. Poama piirneb läänes Palli ja Heistesoo ning idas Luidja külaga. Vello Kaskori arvates tuleneb kohanimi sõnast pundenik, Paul Ariste ja Lauri Kettunen arvasid nime lähtuvat sõnast pung. Kohanimi oli varem tuntud kui Pungama. Seda on 1609 mainitud kujul Pungam, 1688 Pungemah ja 1834 Poama. Poama lõunaosa piirneb Kõpu looduskaitseala Rattagu sihtkaitsevööndiga. Küla läbib Poama oja. Külas asub Poama järv ja küla piirneb kirdes Luidja järvega. Poama ajaloolised talud 1917 Küla on ajalooliselt kuulunud Kõrgessaare mõisa alla. Küla kujunes talukohast, mille peremees oli 1609 Pungam Endrich. 1688 oli piirkonnas kaks talu, kuid Põhjasõja järel taas üks talu, mille peremees oli 1725 Pungama Andres. Talu peremees sai 1835 perekonnanimeks Boa, sulasrahvas Banner ja Laks. Poama kuulus 1977–1997 Luidja koosseisu. Küla põhjaosa läbib Poama tee, küla piirneb lõunaosas Luidja–Pärnaku teega. Luidjal ja Poamal peeti 2008 ja 2016 Kõpu külade päev. Külas asub rannakaitsepatarei nr 149. Poama järv Poama oja Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 12.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Poama" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Kõrgessaare valla elanike nimekiri; Rahvusarhiiv, era.4313.1.608; 1917 Reigi kihelkonna perekonnanimede panemise raamat; RA,EAA.1864.2.VIII-194; 1835
Puski

Puski on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda. Puski piirneb põhjas Paope ja Luidja, läänes Kopa ja Villamaa, edelas Reigi-Nõmme, lõunas Jõesuu ning idas Kiivera külaga. Kohanimi pärineb rootsi keelest sõnast busk 'võsa, põõsastik'. Kohanime on 1564 mainitud kujul Pwsk ja 1798 Puski. Puski küla läbib Luidja jõgi. Puski ajaloolised talud 1917 Puski on ajalooliselt kuulunud Kõrgessaare mõisa koosseisu. 1564 elas mõisa alal talunik Hannus Pwsk. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjonis on talunikud Puski Jürna Hans, Puski Jürna Mick, Puski Pent ja vabadik Puski Pent. 1835 oli Puskil neli talu, elanikud said omale perekonnanimeks nimed Kiive (Kiewe), Kott, Kruus (Krus), Käär (Kär), Naaskel (Naskel) ja Vaher (Wahher). 1891 valmis Puski õigeusu kirik. Puski kuulus 1977–1997 Villamaa koosseisu. Puskit läbib Kõrgessaare–Hüti–Puski tee, mis küla lääneosas lõikub Emmaste–Luidja maanteega. Küla põhjaosast keskosani kulgeb Villamaa–Puski tee ja lõunaosas Puski–Vakamaa tee. Puskis asub Puski õigeusu kirik ja varem tegutses Puski õigeusu kool. Puski kalmistu Statistikaameti statistika andmebaas, vaadatud 13.02.2024. Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014. Marja Kallasmaa: artikkel "Puski" Eesti kohanimeraamatus. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016. Kõrgessaare valla elanike nimekiri; Rahvusarhiiv, era.4313.1.608; 1917 Reigi kihelkonna perekonnanimede panemise raamat; EAA.1864.2.VIII-194; 1835  Puski – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Foobia

Foobia ehk haiguslik kartus on ärevustunne, mis tekib mingi kindla nähtuse või elusolendi ees, mida tajutakse tegelikust ohtlikumana. Selliseid objekte või olukordi hakatakse vältima või talutakse neid väga suure ebamugavustundega. Suurenenud ärevus väljendub kehaliste sümptomitena: südamekloppimine, hingeldamine või hingetus, higistamine, külma- või kuumahood, jalgade, käte ja/või keha värisemine, tasakaalutuse ja/või nõrkustunne, iiveldus, pearinglus, kohin kõrvades, värvilised täpid silme ees või muud nägemishäired, suukuivus, urineerimistung jne. Tavaliselt märgatakse ainult osa neist sümptomitest. Sümptomite subjektiivne tugevus võib varieeruda kergest ebamugavustundest väljakannatamatu paanikahooni. Kõige levinumaks foobiavormiks loetakse agorafoobiat, mis hõlmab hirmu avalike kohtade, aga ka selliste kohtade ees, kust põgenemine turvalisse kohta on raskendatud: väljakud, kaubanduskeskused, poejärjekorrad, lennukid, bussid, rongid, jne. Agorafoobiat ilma paanikahoota esineb Ameerikas umbes 0,8 protsendil üle 18-aastastest inimestest arvestusliku aasta jooksul. Lihtfoobiatest, st foobiatest, mis on seotud ühe kindla nähtusega, loetakse sagedasemaiks akrofoobiat (hirm kõrguse ees), arahnofoobiat (hirm ämblike ees), klaustrofoobiat (hirm suletud kitsaste kohtade ees), ahluofoobia (hirm pimeduse ees) ja aviatofoobia (hirm lendamise ees). Mitmesuguseid lihtfoobiaid esineb Ameerikas 8,7 protsendil üle 18-aastastest arvestusliku aasta jooksul. Kartust foobiate ees nimetatakse fobofoobiaks. Ameerikas tehtud uurimuste järgi kannatab foobiate all 5,1–12,5% ameeriklastest.[viide?] Kõnekeeles väljendatakse sõnaga "foobia" vastumeelsust millegi suhtes. Foobiate loend Sotsiaalfoobia Ärevushäire "arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. oktoober 1999. Vaadatud 22. detsember 2006.{{cite web}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) "Mental Illness in America". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. oktoober 1999. Vaadatud 22. detsember 2006. Richard Waters "Tuntud ja tundmatud foobiad" (tõlkinud Kaia Nurk), Koolibri, 2005 "Haiguslikud hirmud" (tõlkinud Urve Liivamägi), Ersen, 2002 Edmund J. Bourne "Ärevushäirete ja foobiate käsiraamat", Pegasus, 2007, 2012, 2021
Tarvasjõgi

Tarvasjõgi (ka Mõnuvere jõgi) on Jägala jõgikonda kuuluv jõgi, Jänijõe vasakpoolne lisajõgi. Ta voolab kahe maakonna piires: Järvamaal ja Harjumaal. Tarvasjõgi on 30 km pikkune ja sel on 64,7 km² suurune valgla. Jõgi saab alguse Piibe maanteest ja Jäneda külast 5 km edelas Peedu külas. Ta voolab edelasse, Mõnuvere külas pöördub ta loodesse ja jõuab Kõrvemaa maastikukaitsealale, kus voolab suudmeni. Kohas, kus ta ületab Jäneda ja Alavere vahelise maantee, jõuab ta Harjumaa piirile ning voolab edasi Harjumaal Anija vallas Järva- ja Harjumaa piiri lähedal. Ta suubub Jänijõkke kõigest kilomeetrijagu enne seda, kui Jänijõgi suubub paremalt Jägala jõkke. Aastasadade jooksul on Tarvasjõe keskjooks olnud Harju- ja Järvamaa piir. Tarvasjõgi keskkonnaportaalis  Tarvasjõgi – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Apelsinipuu

Apelsinipuu (Citrus sinensis) on ruudiliste sugukonda tsitruse perekonda kuuluv igihaljas kultuurviljapuu. Apelsinipuu vili on apelsin. Eesti keeles kasutuses olev nimi on tulnud hollandi keelest, kus appelsien tähendab Hiina õuna. Apelsinipuu on 7–12 meetri kõrgune (väga vanad puud võivad kasvada ka 15 meetri kõrgusteks). Võra on ümar, noored oksad võnklikud ja kaetud nüride poolpehmete ogadega. Aromaatsed igihaljad lehed on elliptilised kuni munajad, hambulise servaga. Leherootsudel abilehed. Lehed 6,5–15 cm pikad ja 2,5–9,5 cm laiad. Õied on üksikult või 2–6 kaupa. 5 cm läbimõõduga alustassikujulises õies on viis tupplehte ning viis valget ja piklikku kroonlehte, mis ümbritsevad 20–25 tolmukast koosnevat kollast tolmukkonda.  Pikemalt artiklis Apelsin Vili on kerajas, lapik või veidi ovaalne 6,5 kuni 9,5 cm läbimõõduga. Väliskest on näärmeline, oranž või kollane, vahekest valge, urbne ja lõhnatu. Viljaliha kollane, oranž või punakas, asetseb 10–14 kileja kestaga segmendis, mis hõlpsasti üksteisest eraldatavad. Igas segmendis võib olla 2–4 ebaregulaarse kujuga seemet. On aretatud ka seemneteta sorte. Apelsinipuu hakkab vilju kandma varakult, kolmandal aastal pärast istutamist. Täiskandeikka jõuab puu umbes 20-aastaselt ning suurimat saaki annab 20.–60. eluaastal. Mõned puud elavad 150 aasta vanuseks. Täiskandeeas saadakse parematelt sortidelt umbes 100–115 kg vilju puu kohta. Apelsinipuud looduses ei esine. Oletatavalt pärineb see kultuurliik Lõuna-Hiinas, Kirde-India ja Kagu-Aasiast (Indohiina poolsaarelt). Vahemere piirkonda tõid apelsinipuu Itaalia kaupmehed pärast 1450. aastat või Portugali meresõitjad 1500. aasta paiku. Enne seda kasutati tsitrusvilju Euroopas raviotstarbel, kuid apelsin sai kiiresti varakate inimeste seas populaarseks ning seda maitsvat vilja hakati kasvatama spetsiaalsetes talveaedades nn orangerie'des. Apelsinipuid hakati Euroopas kasvatama 16. sajandil. Varsti pärast Ameerika avastamist viidi apelsinipuid ka Ameerikasse. On teada, et Hispaanias rajati esimesed suuremad istandikud 1792. ja Itaalias 1870. aastal. Marokos hakati apelsine kaubanduslikul eesmärgil kasvatama 1922. aastal. Tänapäeval kultiveeritakse apelsinipuud kõigil kontinentidel. Eriti hoogsalt on apelsinikasvatus arenenud 20. sajandi teisel poolel. Maailma apelsinitoodang kahekordistus 1950.–1970. aastatel ja enam kui kolmekordistus 1950.–1980. aastatel. 1960. aastal oli toodang näiteks 16,3 miljonit tonni. Kokku toodeti tsitruselisi 1978. aastal 52,1 miljon tonni, seega moodustavad apelsinid kõigist tsitrusviljalistest 65%. Apelsinikasvatuses on esikohal Ameerika Ühendriigid, kus see on koondunud lõunapoolsetesse osariikidesse: Californiasse, Texasesse jne. Suuremad apelsinikasvatajad on veel Itaalia, Hispaania, Brasiilia, Mehhiko, India, Iisrael, Egiptus, Maroko. Morton, J. 1987. Orange. p. 134–142. In: Fruits of warm climates
Jakarta

Jakarta [džak'arta] on Indoneesia pealinn. Asub Jaava saare põhjarannikul. Linnas elab üle kümne miljoni inimese. Jakarta koos ümbritsevate aladega moodustab linnastu, mis on tuntud kui Jabodetabek. Seal elab üle 30 miljoni inimese ja see on suuruselt kolmas linnastu Guangzhou ja Suur-Tōkyō järel. Linnas asub Kagu-Aasia Maade Assotsiatsiooni peakontor. Jakarta kohale tekkis juba 5. sajandil hindude asula. 12. sajandil oli see Sunda kuningriigis tähtis sadamalinn ja kandis nime Kelapa. 1527. aastal vallutasid ja hävitasid linna moslemid prints Fatahillah' juhtimisel ning asutasid uue linna Jayakarta. 1619. aastal vallutas linna Hollandi Ida-India Kompanii ja linn nimetati Bataviaks Alates iseseisvumisest 1945. aastal on Jakarta Indoneesia pealinn. Ametlikult on Jakarta pealinnaõigustes provints, mis koosneb viiest linnast: Kesk-Jakarta (Jakarta Pusat) Ida-Jakarta (Jakarta Timur) Põhja-Jakarta (Jakarta Utara) Lõuna-Jakarta (Jakarta Selatan) Lääne-Jakarta (Jakarta Barat) Jakarta haldusalasse kuuluvad ka Seribu saared (8,7 km², umbes 20 000 elanikku). Jakarta asub Jaava saare looderannikul Ciliwungi jõe suudmes. Jakarta põhjaosa on madal tasandik, millest osa on allpool merepinda. Linna lõunaosa on kõrgem ja künklik. Administratiivselt on Jakarta piirkond 662 km² maismaad ning 6977 km² merd Jakarta lahes, kus on ka tuhatkond saart. Jakarta piirkond on alluviaaltasandik kõrguste vahemikus -2 kuni 50 m merepinnast, keskmine kõrgus 8 m. Ajalooliselt on seal ulatuslikud soised alad. Läbi Jakarta voolab 13 jõge, Ciliwungi jõgi jaotab linna lääne- ja idalinnaosaks. Nende väikese langusega jõgede vähene äravool põhjustab vihmaperioodidel sagedaid üleujutusi. Kogu Jakarta piirkonnas langeb maapind 5 kuni 10 cm aastas, linna põhjaosas kuni 20 cm aastas. Maapinna vajumise üheks põhjuseks on vee väljapumpamine Jakarta kümnemiljonilise elanikkonna veega varustamiseks. Linna kaitsmiseks mere pealetungi eest on ehitatud ja on ehitamisel tammid. Juba on valmis tunnel üleujutuste vee merre pumpamiseks. Jakartas on 18 ülikooli, nende seas Indoneesia Ülikool, Bunda Mulia Ülikool jt. http://www.citypopulation.de/php/indonesia-admin.php The Tides: Efforts Never End to Repel an Invading Sea Omavalitsuse dekreet 171, 2007. The Jakarta Post 26/02/2020 The Jakarta Post 27/07/2011 The Jakarta Post 20/05/2014 Jakarta koduleht "Indoneesia kaalub pealinna väljavahetamist" ERR, 29. aprill 2019