laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Annemarie Lorentzen

Annemarie Lorentzen, neiupõlvenimega Olsen (23. september 1921 Sør-Varangeri vald – 30. juuni 2008) oli norra poliitik. Ta kuulus Norra Tööparteisse. Ta oli esimene norra naissoost transpordi- ja kommunikatsiooniminister. Lisaks oli ta ka tarbijaasjade- ja administratsiooniminister ning Norra suursaadik Islandis. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Annemarie Lorentzen seisuga 17.04.2009.
Finlandia-talo

Finlandia-talo on kontserdihall ja konverentsikeskus Helsingi kesklinnas Mannerheimintie ääres. Maja projekteeris Alvar Aalto. Kontserdihalli hakati ehitama detsembris 1968 ning see avati pidulikult 2. detsembril 1971. Aastatel 1973–1975 ehitati hoonele juurde konverentsikeskuse tiib. Finlandia-talo välisvooder on valgest Carrara marmorist. Kasutatud on ka tumedat Soome graniiti. Aastal 1998 asendati murenema hakanud marmorplaadid uutega. Hoone pindala on 18 157 m² ja kubatuur 125 140 m³. Kontserdisaalis on 1700 istekohta. Aastal 2008 käis Finlandia-talos korraldatud üritustel kokku umbes 325 000 külastajat. 20.12.2016 avati hoone katusel 47 kW võimsusega päikeseelektrijaam. Ametlik koduleht http://www.kauppalehti.fi/uutiset/finlandia-talo-vaihtaa-aurinkosahkoon/WN5uPzSt
Knivskjellodden

Knivskjellodden ehk Knivskjelodden on Barentsi mere äärne poolsaar Norras Troms og Finnmargi maakonnas Magerøya saarel Nordkapi vallas Nordkapist lääneloodes (4,5 km loodes). Knivskjelloddeni juures paiknev skäär on Norra põhiosa põhjapoolseim maismaapunkt. Äärmuspunkti koordinaadid on 71°11'08,5676" N, 20°20'32,29" E. Knivskjellodden on umbes 1380 m võrra kaugemal põhja pool tuntumast Nordkapist (oma madaluse tõttu avaldab ta Nordkapist vähem muljet). Knivskjellodden ja Nordkapp on teineteiselt hästi nähtavad. Mõnikord peetakse Knivskjelloddeni juures paiknevat skääri ka Euroopa põhjapoolseimaks maismaapunktiks (sel juhul ei võeta arvesse kaugeid saari). Poolsaarel on betoonplaatidest püramiid geograafiliste andmetega poolsaare kohta ning külalisraamat. Erinevalt Nordkapist Knivskjelloddenile autoga ligi ei saa. Sinna pääseb mööda 9 km pikkust loodesse kulgevat kividega hästi tähistatud jalgrada maantee E69 äärselt tähistatud parkimisplatsilt, mis asub 5 kilomeetrit Nordkapist lõuna pool. Käik Knivskjelloddenile ja tagasi võtab umbes viis ja pool tundi (tee poolsaarele umbes 2 km, tagasitee rohkem, sest see kulgeb ülesmäge). Nime algusosa knivskjell tähendab noaterakujulist kaunkarpi Ensis. Poolsaar on nime saanud oma kuju järgi. Lõpuosa on neemede nimes esinev odden, määrava artikliga vorm sõnast odd ('odaots; ots'). Norra äärmuspunktid Euroopa äärmuspunktid Pysen, Norra Kuningriigi lõunapoolseim punkt Nordkinn ehk Kinnarodden, Norra ja Euroopa mandriosa põhjapoolseim punkt Rossøya, Norra Kuningriigi põhjapoolseim punkt Fligely neem, Euroopa põhjapoolseim punkt "Statistika aastaraamat 2008". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. jaanuar 2009. Vaadatud 17. aprillil 2009. Store Norske Leksikon "Statens kartverk". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. mai 2008. Vaadatud 18. aprillil 2009. Fotod
Østensjø linnaosa

Østensjø on linnaosa Oslos. Asub Østensjøvanneti ümber. Linnaosa asumid on Oppsal, Bøler, Bogerud, Abildsø, Manglerud ja Høyenhall. Østensjø linnaosa koduleht
Vestre Akeri linnaosa

Vestre Aker on Oslo linnaosa. Loodi 2004. aastal Vindereni linnaosa ja Røa linnaosa liitmisel. Linnaosas paiknevad teiste seas Sørkedalen, Bogstad, Røa, Holmenkollen, Voksenkollen, Slemdal, Ris ja Vinderen. Vestre Akeri linnaosa koduleht
Sentrum

Sentrum on Oslo kesklinn. Halduslikult jääb ta väljapoole linnaosasid ning allub otse linnavalitsusele. Sentrumi elanikele osutab tervise- ja sotsiaalteenuseid St. Hanshaugeni linnaosa. 2004. aasta Oslo linnaosareformiga Sentrumit pisut vähendati. Sentrumi praegune piir kulgeb sadamabasseinist Brynjulf Bulls plassi (endise Vestbanestasjoneni ees), Dronning Mauds gate, Munkedamsveieni, Cort Adelers gate, Ruseløkkveieni, Løkkeveieni, Arbins gate, Henrik Ibsens gate (vana nimega Drammensveien), Parkveieni, Wergelandsveieni, Holbergs gate, Pilestredeti, Grenseni, Stortorveti, Kirkeristen, Storgata, Brugata ja Nylandsveieni Bjørvikautstikkerenini. Oslo valla detsentraliseerimisest 1. juulil 2008 kuni 2004. aasta Oslo linnaosareformini kulges piir piki mereäärt Kongenist mööda Frognerstrandat, Munkedamsveienit, Cort Adelers gatet, Ruseløkkveienit, Løkkeveienit, Arbins gatet, Drammensveienit, Parkveienit, Wergelandsveienit, Holbergs gatet, Pilestredetit, St. Olavs gatet, Ullevålsveienit, Schandorffs gatet, Kristparkenit, Bernt Ankers gatet, Brugatat ja Nylandsveienit Bjørvikutstikkerenit. Sisemine sadamabassein kuulus Sentrumisse nii enne kui ka pärast 2004. aasta reformi. Kaart (PDF)
Valeri Karpin

Valeri Karpin (vene keeles Валерий Георгиевич Карпин; sündinud 2. veebruaril 1969 Narvas) on endine Venemaa jalgpallur (poolkaitsja), treener ja praegune jalgpallitegelane. Suvest 2008 on ta Moskva Spartaki peadirektor ja 2009–2012 sama klubi peatreener. Seni on Karpin ainuke Eesti Vabariigi kodanik, kes pääsenud jalgpalli suurklubi juhtima. Valeri Karpin on sünnijärgne Eesti Vabariigi kodanik, 2003. aastal võttis ta ka Eesti Vabariigi passi. Karpinite perekond pärineb Peipsi põhjakaldalt Iisaku ja Alajõe vallast, algselt kandis perekond nime Karp. Karpinil on ka Hispaania kodakondsus.[viide?] Lapsepõlves mängis Karpin jalgpalli Narva spordikoolis, Kopli Dünamos, hiljem Tallinna jalgpalliklubis FK Sport (1986–1987), Venemaa klubides Moskva CSKA (1988), Voroneži Fakel (1989), Moskva Spartak (1990–1994) ja Hispaania kõrgliiga klubides. Venemaa koondises mängis Karpin 72 mängu ja lõi 17 väravat. Mänginud ühe mängu SRÜ koondises (29. septembril 1992, kui mängiti Inglismaaga viiki 2:2). On olnud mitu korda koondise kapten. Aastail 2005–2008 elas Hispaanias Vigos, kus tegutses ärimehena. Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on ta töötanud treenerina. Aastatel 2017–2021 ja uuesti alates 10. märtsist 2022 on ta Venemaa kõrgliiga klubi Rostovi peatreener ning on alates 26. juulist 2021 ühtlasi ka Venemaa jalgpallikoondise peatreener. Enne 2023. aasta tulekut istus Karpin ühes lauas mitmete Eesti endiste ja praeguste jalgpallikoondislastega. Sellest levitatud pilt tekitas laiema skandaali, sest seoses Venemaa sissetungiga Ukrainasse ei peetud sobilikuks, et Eesti jalgpallurid kohtuvad agressorriigi esindajaga. Probleeme tekitasid ka jalgpallurite endi ja jalgpalliliidu kommentaarid, mida peeti mittekohasteks. Впервые воспитанник эстонского футбола назначен главным тренером ФК "Спартак" (Москва) Валерий Карпин стал эстонцем "Narvast pärit Valeri Karpini kõrge ametikoht tekitab Venemaal poleemikat" Delfi Sport, 27. juuli 2021 "Järvela pildiskandaalist: see on probleem tervele Eesti jalgpallile" ERR sport, 5. jaanuar 2023 "Karpini ja Eesti jalgpallurite pildiskandaal on vallutanud Euroopa meedia" Delfi Sport, 5. jaanuar 2023 Biograafia ESBL-is "Eestist pärit mees võib saada Venemaa koondise peatreeneriks" Postimees, 1. jaanuar 2010
Gripholmen

Gripholmen on saar Norras Norra meres, Gripi saarestiku suurim ja ainus elamiskõlbulik saar. Seal asub Gripi kaluriküla. Kalurikülast lõuna pool asub peasadam, mida kaitseb lainete eest kaks muuli. Vanem ja põhjapoolsem sadam on väiksem ja vähem kaitstud. Teised muulid kaitsevad kaluriküla suurte ookeanilainete eest. Kõrgeim koht saarel on ainult 10 m kõrgusel merepinnast.
Rossøya

Rossøya on saar Svalbardi kirdeosas Vesle Tavleøyast veidi loodes, Sjuøyane saarestiku põhjapoolseim saar. See asub põhjapoolusest 1024,3 km kaugusel, umbes 350 km Longyearbyenist kirdes ja umbes 50 km Kirdemaast põhjas. Geograafilised koordinaadid on 80°49′42...44″ N, 20°20′15...32″ E (80°49,7' N, 20°21,0' E). Saar on umbes 400 m pikkune ja 300 m laiune. Asustus puudub. Saarel on Svalbardi ja Norra Kuningriigi põhjapoolseim punkt (80°49'44,41" N, 20°20'32,29" E). Mõnikord nimetatakse seda ka Euroopa põhjapoolsemaks punktiks, kuid siis ei arvestata Euroopa hulka Venemaale kuuluvat Franz Josefi maad, mille osaks oleva Rudolfi saare Fligely neem on põhjalaiusel 81°48′24″. Rossøya asub alates 1. jaanuarist 1973 Kirde-Svalbardi loodusreservaadi territooriumil. Jääkatte tõttu on laevaga saare juurde jõuda raske, kuigi Golfi hoovus mõjutab seda piirkonda rohkem kui Svalbardi edelapoolsemaid osi. Tänu lindude ekskrementidele kasvav taim Cochleraria groenlandica teeb saare pisut rohekaks. Kõige tavalisem lind on väikealk, tavalised on ka lunn ja põhjatirk. Linnud saabuvad aprillis-mais ja jäävad suveks. Ainuke imetaja on jääkaru, keda leidub rohkem talvel, kui saarele saab tulla mööda jääd. Saar on saanud nime polaaruurija Sir James Clark Rossi järgi ('Rossi saar'). Ross osales Briti polaarekspeditsioonis 1827 laevaga HMS Hecla William Edward Parry juhtimisel. Pärast Rossøyast möödumist jäädi jäässe kinni, ent siiski jõuti varasematest uurimisretkedest kaugemale põhja. Võimalik, et seda saart ja teisi Sjuøyane saari nägi juba 1618 üks Enkhuizeni vaalakütt. Kaardile kanti saar 1663 pärast hollandlase Hendrick Donckeri ekspeditsiooni. Oma kaartidele kandsid selle ka Pieter Goos, Cornelis Giles ja Outger Rep. Norra äärmuspunktid Svalbardi äärmuspunktid Kohanimed Norra Polaarinstituudi saidil "Statens kartverk". Originaali arhiivikoopia seisuga 13. mai 2008. Vaadatud 18. aprillil 2009. Conway, W. M (1906). No Man's Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country, Cambridge: At the University Press. Google'i kaart Foto Kasutatud on norra-, itaalia-, rootsi-, inglis- ja uusnorrakeelse Vikipeedia artiklit seisuga 17.4.2009 ja "Store Norske Leksikoni" artiklit "Rossøya".
Mil Mi-24

Mi-24 (vene keeles Миль Ми-24, NATO koodnimega Hind) on Nõukogude Liidus valmistatud sõjaväe ründe- ja dessanthelikopter. Mi-24 loodi M. Mili konstrueerimisbüroos. Mi-24 esmalend toimus 1969. aastal. NSV Liidu relvajõududes võeti kasutusele 1972. aastal. Kopterit kasutati Nõukogude-Afganistani sõjas lähituletoetuseks koostöös Su-25 lennukitega. Mi-24 on senini mitme riigi sõjaväe relvastuses. Pikkus: 17,5 m Tiiviku läbimõõt: 17,3 m Maksimaalne stardikaal: 12 tonni Maksimaalne kiirus: 335 km/h Lennukaugus: 450 km Mootor: 2 gaasiturbiini Isotov TV3-117, 2 × 1600 kW (2200 hj) Meeskond: 2 Dessantväelasi: 8 Statsionaarne 12,7 mm mitmeraudne kuulipilduja. Kandepüloonidele võib riputada mitut tüüpi relvastust: 32x57 mm või 20x80 mm kassette reaktiivmürskudega, pomme, UPK-23 23 mm kahurikonteinereid, juhitavaid tankitõrjerakette ja muud, tiibade otstesse on võimalik kinnitada 9M117P Falanga rakette. Kopterile on võimalik paigaldada IP-segajad, CFD ja heitgaaside jahutussüsteemid; Hind-D-le lisatud titaanisulamist soomusplaat, kuulikindlad klaasid ja kütusepaagid, raketihoiatussüsteem.  Ukraina Saadud lisa Tšehhilt 2022. aastal sõjalise abina.  Venemaa  NSVL Михаил Жирохов. Выбор без выбора. Чем ВСУ заменят устаревшие вертолеты Ми-24 - Dsnews.ua, 25.11.2019 (vaadatud: 08.12.2020) Czechia Sends Ukraine Mi-24 Attack Helicopters (vaadatud: 27.05-2022) Чеські ударні гелікоптери Мі-24В вже завдають ударів по позиціях російських окупантів (vaadatud: 11.07.2022) "Укроборонпром" показал ударный вертолет Ми-24ПУ1 - uapravda, 13.09.2016
Jalaväekompanii

Jalaväekompanii on jalaväe relvaliigi (väeliigi) koosseisu kuuluv kompanii. Jalaväekompanii kuulub tavaliselt jalaväepataljoni koosseisu. Jalaväekompanii koosneb 3–4 jalaväerühmast, lahingutoetusallüksustest, teenindus- ning juhtimisallüksustest. Jalaväekompanii suuruseks on sõltuvalt allüksuste suurusest ja arvust tavaliselt 100–200 sõjaväelast. Jalaväekompanii kaitselõigu pikkus on sõltuvalt koosseisust, maastikust ja olukorrast 500–1500 m. Tavaliselt tugevdatakse jalaväekompaniid lahingutegevuseks pataljoni lahingutoetusallüksustega. Pataljonist iseseisvalt tegutsemiseks ette valmistatud jalaväekompaniid nimetatakse jalaväekompanii lahingugrupiks või üksik-jalaväekompaniiks. Jalaväekompanii relvastusse kuuluvad püstolid, automaadid, kuulipildujad, granaadiheitjad, täpsuspüssid, mõnikord ka raskemad tankitõrjerelvad, samuti kerged miinipildujad. Jalaväekompanii liigub tavaliselt kas taktikalistel veoautodel, maasturitel, soomustatud autodel, soomusautodel või soomustransportööridel. Estcoy-E
XVIII üldtantsupidu

XVIII üldtantsupidu toimus 3.–5. juulini 2009. aastal Tallinnas. Peoga, mille teema on "Meri", tähistati muuhulgas 75 aasta möödumist I üldtantsupeost. Peo mereteemalised vahetekstid kirjutas ja esitas Jaan Tätte. Kolmel etendusel käis kokku 33 900 pealtvaatajat. Tantsupeo kunstiline juht oli Ülo Luht. Peo aujuht ja ideekavandi autor oli Henn Tiivel. Segarühmade üldjuhid olid Marina Kuznetsova, Maido Saar, Linda Pihu, Märt Agu, Helle-Mare Kõmmus ja Erika Põlendik, naisrühmade üldjuhid Maire Udras ja Tiiu Pärnits ning võimlemisrühmade üldjuht Riina Voolpriit. Peole registreerus ligi 11 000 tantsijat ja võimlejat. Eelproovide käigus valiti nende seast välja 534 tantsu- ja võimlemisrühma 7460 esinejaga. Teiste hulgas tulid peole neli rühma Soomest ja kolm Lätist kokku 136 esinejaga. Koos saatjate, juhendajate ja üldjuhtidega oli osalejaid 8713. Esitamisele tuli 20 tantsuseadja looming. 29-st esitusele tulnud tantsust 18 olid loodud seekordseks tantsupeoks. Tantsupidu "Meri" jutustas tantsu ja liikumisnumbrite abil iseseisva, konkreetse alguse ja lõpuga ning kindlate alltekstidega loo mereäärsest rahvast, kes on vaatamata katsumustele selle mere kallastele pidama jäänud. Pidu algas kogu tantsuväe etendatud maa kerkimisega merest, tekkis Eesti kontuur. Järgnesid rannarahva pidu, rannanoorte esimesed paadikatsetused, laeva ehitamine, meeste lahkumine merele, kohtumised võõrastel kallastel, mere karmus, laevahukk ning hukust pääsenud meeste naasmine kodurannale. Etenduse lõpetas tants "Mere pidu" Virve Kösteri muusikale. "Lõppes laulu- ja tantsupidu" ERR, 5. juuli 2009 Kirsi Lattu: "Selgusid suvisel tantsupeol osalejad" Maaleht, 11. mai 2009 "Tantsud" Laulu- ja Tantsupeo SA, 17. aprill 2009 Laulu- ja tantsupeo teataja. Laulu- ja Tantsupeo SA, juuli 2009, lk 78–87. ISBN 978-9985-9965-8-4 XVIII tantsupeo koduleht XVIII tantsupeo ajaveeb
Koduteel

Koduteel on Eesti Metodisti Kiriku ajakiri. 1920. aasta mais nägi ilmavalgust EPMK ajakirja Kristlik Kaitsja esimene number, mille vastutav toimetaja ja väljaandja oli Martin Prikask. Ajakiri ilmus kord kuus, septembrist novembrini 1928 nimega Uus Kristlik Kaitsja. Kristlikule Kaitsjale jäi viimaseks XXI aastakäigu number 6/7 ehk juuni/juuli 1940. aastal. Ajakirja anti välja vaheldumisi Kuressaares, Tartus ja Tallinnas. Lisaks Martin Prikasele olid ajakirja Kristlik Kaitsja vastutavad väljaandjad ja toimetajad Ferdinand Tombo, Hans Söte ja Aleksander Kuum ning toimetajatena aitasid kaasa Eduard Valdmann, Voldemar Ojasson ja Richard Järv. Aastail 1935–1936 andis Kuressaare metodisti kogudus kord kuus välja ka ajakirja Koduteel, mille vastutav toimetaja oli samuti Martin Prikask. Ajakirja väljaandmist alustati 28. veebruaril 1935 ja sellest sai Saaremaa koguduste sõnumitooja. Kui 1990. aasta maist hakkas taas ilmuma EMK ajakiri, valiti selle nimeks just Koduteel, ajakirja esimeseks toimetajaks sai Urmas Rahuvarm EMK Haapsalu kogudusest. Hiljem oli ajakirja toimetaja Kärt Jänes-Kapp ja kujundaja Taimi Pärna. 2007. aastast kuuluvad toimetuse kolleegiumisse Anneli Klausson, Tarmo Lilleoja, Toomas Pajusoo ja Priit Gregorios Tamm. Aastast 2005 ilmub Koduteel neli korda aastas, selle väljaandmist toetavad EMK kirikuvalitsus ja The United Methodist Publishing House. http://issuu.com/koduteel http://www.metodistikirik.ee/koduteel https://www.facebook.com/emk.koduteel
Vestre Slidre vald

Vestre Slidre vald on omavalitsusüksus Norras Innlandeti maakonnas. Aastal 1849 jaotati Slidre vald Vestre Slidre ja Øystre Slidre vallaks. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda. 07459: Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2023
Saproobsus

Saproobsus on veekogu või selle osa saastatuse määr oksüdeeruvate orgaaniliste (saaste)ainetega. Vastava veekogu saproobsust määratakse selles elava elustiku (nii autotroofse kui heterotroofse komponendi) ja põhjasetete füüsikalis-keemiliste omaduste alusel. Saproobsusastme määramisel kasutatavaid organisme nimetatakse saproobideks. Nende näitajate alusel on konstrueeritud saproobsusklassifikatsioon, mis eristab nelja peamist saproobsusastet. Need on oligosaproobne, β-mesosaproobne, α-mesosaproobne ja polüsaproobne. Neist esimene on ökoloogilises mõttes kõige puhtam, ja polüsaproobne aste iseloomustab tugevasti reostunud veekogu. Saproobsusklassifikatsioon
Malle Meentalo

Malle Meentalo (kuni 1930 Amalie Fuchs, 1930–1936 Amalie Meenov, 17. märts 1903 Rasina vald, Tartumaa – 2. juuni 1940 Räpina) oli eesti agronoom. Ta õppis 1925–1930 (lõpetas) Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas. TÜ üliõpilased
Hüdrobioloogia mõisteid

Siin on loetletud hüdrobioloogia mõisteid. # A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Õ Ä Ö Ü X Y afootne vöönd algotest algproduktsioon (vt primaarproduktsioon) allikaelustik batübiondid bakterioplankton batomeeter bentaal bentos biofiltraatorid biokeemiline hapnikutarve biomanipulatsioon biootiline indeks bioseston bioturbatsioon detriit diatomeeanalüüs dimiktiline veekogu epilimnion eufootne vöönd eutrofeerumine filtreerimine fükofaag fütobentos halobiondid helofüüdid hüdrobiondid hüdrobioloogia hüdrobotaanika hüpolimnion hüppekiht jõeelustik järveelustik järvetüübid kalaparasiidid kemomanipulatsioon kompensatsioonisügavus limnoplankton magevee-elustik makrofüüdid mereelustik meromiksia mikrofüüdid mikroobne ling mudaelustik nekton neuston pelagiaal pelagos pelobiondid pelofiilid pihutoidulised planktoloogia plankton planktoniammuti planktonivõrk pleuston psammon reofiil roostik saproob saproobsus saproobsusklassifikatsioon seston soojuskihistus zoobentos zooklorell zooplankton termokliin troofsus trüpton tsüklomorfoos ujutaimed ummuksisolek veekogude tervendamine veetaimed veetõusuõitseng ("red tide") veeõitseng vetikaparadoks
Jevgeni Krinov

Jevgeni Leonidovitš Krinov (Евгений Леонидович Кринов; 3. märts 1906 – 2. jaanuar 1984) oli vene meteoriitikateadlane. Krinov, E. L. 1956. Instruktsioon meteoriitide langemise vaatluste ning meteoriitide otsimise ja kogumise kohta. (Abiks loodusevaatlejale 27.) Tartu.
Meteoriitika

Meteoriitika on teadusharu, mis tegeleb meteoriitide ja muude maaväliste materjalide uurimisega. Seda käsitletakse tihti kui geoloogia haru. Impaktstruktuur Jevgeni Krinov
Harilik surusääsk

Harilik surusääsk (Chironomus plumosus) on surusääsklaste sugukonda kuuluv sääseliik. Surusääse vastsed on vee-elulised ja nad on paljude Eesti veekogude põhjaloomastiku (täpsemalt makrozoobentose) dominantliik. Vastsed eelistavad mudaseid eutroofseid veekogusid ning väldivad suhteliselt tugevamaid põhjasubstraate (nt liiv) ja tihedaid veesiseseid taimetihnikuid[viide?]. Surusääse valmikud elavad mõne päeva[viide?]. Harilik surusääsk andmebaasis eElurikkus
Dag Solstad

Dag Solstad (sündinud 16. juulil 1941 Sandefjordis) on norra proosakirjanik. Kirjanikudebüüdi tegi ta 1965. aastal novellikogumikuga "Spiraler" ("Spiraalid"), kuid suurem läbimurre saabus 1969. aastal romaaniga "Irr! Grønt!" ("Hale! Roheline!"), mis lähtub poolakas Witold Gombrowiczi rolliteooriatest. Aastatel 1971–1987 kirjutas ta kommunistliku partei ideoloogiast kantud romaane, mis lähtusid põhimõttest, et kirjandus peab teenima töölisklassi huve. Enim vastuolusid tekitas neist autobiograafiline romaan "Arild Asnes, 1970", mis on esimene raamat triloogiast, kuhu kuulusid ka "Gymnaslærer Pedersens beretning om den store politiske vekkelse som har hjemsøkt vårt land" ("Gümnaasiumiõpetaja Pederseni jutustus suurest poliitilisest ärkamisest, mis meie maad on tabanud", ekraniseeritud 2006) ning "Roman 1987" ("Romaan 1987"). 1989. aastal võitis ta Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna. 1990. aastatel pöördus Solstad ühiskondlikelt teemadelt isiksuse arengu juurde. Selle perioodi tuntuimad teosed on 1992. aastal ilmunud "Ellevte roman, bok atten" ("Üheteistkümnes romaan, kaheksateistkümnes raamat", eesti keeles 1996, tõlkija Sigrid Kangur) ning kaks aastat hiljem ilmunud "Genanse og verdighet" ("Ujedus ja väärikus", eesti keeles 2010). Viimastel aastatel on Solstad jõudnud autobiograafiliste teoste juurde: 2002. aastal ilmus romaan "16/07/41" ja 2006. aastal "Armand V.: fotnoter til en uutgravd roman" ("Armand V.: Ühe väljakaevamata romaani joonealused märkused", eesti keeles ilmunud 2009, tõlkija Sigrid Tooming). Viimase eest anti talle 2006. aastal Brage auhind. Solstad on kirjutanud ka näidendeid ja esseesid. Suure jalgpallihuvilisena avaldas ta koostöös Jon Micheletiga aastatel 1982, 1986, 1990, 1994 ja 1998 jalgpalli MM-i reportaažide kogumikke. Dag Solstad on ainus autor, kes on saanud Norra Kirjanduskriitikute Auhinna kolmel korral. Solstad elab Oslos ja Berliinis. Ta on abielus kirjanik Jens Bjørneboe tütre Therese Bjørneboega.
Lätäseno

Lätäseno (põhjasaami Leahttáseatnu) on jõgi Soomes. Algab Skandinaavia mägedest Haltiatunturi jalamilt. Voolab valdavalt lõunasse. Ühinedes Könkämäenoga, moodustab Muonio. Jõe pikkus on 60 km, valgala pindala on 2075 km².
Ynys Enlli

Ynys Enlli (kõmri keeles) ehk Bardsey Island (inglise keeles) on saar Saint George'i väinas. Pindala 180 ha. Saar on künklik, kõrgus kuni 167 m. Kuulub Suurbritanniale.
Pluralism

Pluralismiks nimetatakse mitut erinevat mõistet. Epistemoloogiline pluralism Kultuuriline pluralism Ontoloogiline pluralism Pluralism (poliitika) monism dualism (täpsustus) mitmekesisus paljus
Lindesnesi vald

Lindesnesi vald on vald Norras Agderi maakonna lõunaosas. Vald loodi 1. jaanuaril 1964, kui liideti Spangereidi, Sør-Audnedali ja Vigmostadi vald. Nüüdsetes piirides Lindesnesi vald moodustati 2020. aastal, kui liideti senise Vest-Agderi maakonna Lindesnesi, Mandali ja Marnardali vald. Lindesnesi vald piirneb Evje og Hornnesi vallaga põhjas, Lyngdali vallaga läänes ning Vennesla ja Kristiansandi vallaga idas. Valla keskus on Mandal. Valla lõunaosas on pikk rannajoon. Norra mandriosa kõige lõunapoolsemas punktis Lindesnesi neemel asub Norra vanim, 1655. aastal rajatud Lindesnesi tuletorn. Lindesnesi valla nime vanapõhja kuju on Líðandi. See sõna pärineb tegusõnast líða, mis tähendab "minema lõpuni" ja võis olla kasutuses lõpu tähenduses. Hilisem kuju on Líðandisnes, kus on lisatud sufiks -nes, mis tähendab "neem". Lindesnesi valla vapp kinnitati 25. aprillil 1985. Sinisel kilbil on kujutatud Lindesnesi tuletorn. Area statistics for Norway 2020 07459: Alders- og kjønnsfordeling i kommuner, fylker og hele landets befolkning (K) 1986 - 2023
I üldtantsupidu

I üldtantsupidu toimus 15.–17. juulini 1934 I Eesti mängude raames Tallinnas Kadrioru staadionil. Peo tantsu- ja liikumisjuhid olid Ernst Idla ja Ulrich Taumi. Rahvatantsijad esinesid sama kavaga kahel korral. Esimene ettekanne oli 16. juuni õhtul. Teist korda esinesid tantsijad 17. juunil Eesti mängude lõpetamise eel pärast läti võimlejaid ja enne Johan Laidoneri kõnet. Tantsiti neljas ringis. Staadioni keskjoonel oli kaks väiksemat ringi ja äärtel kaks suuremat. Esitamisele tulid "Tüska polka", "Labajalg" ja "Tuljak", millest viimast tantsiti kaks korda. Peol osales üle 1500 tantsija. Tantsupidu toimumise ajal eraldi peona ei võetud. I üldtantsupeoks hakati seda nimetama 1990. aastal. "Tantsupeod". Estonica. Eesti Instituut. Originaali arhiivikoopia seisuga 17.08.2010. Vaadatud 17.04.2009. Toimumise aeg on tagantjärele tinglikult omistatud. 75 aastat Eesti tantsupidusid. Tallinn: Varrak, 2009, lk 19–21. Mäng lõppenud on. Rahvaleht, 18. juuni 1934, nr. 70, lk 1. Heino Aassalu. "Eesti XX sajandi rahvatantsu ja harrastustantsu teel". ERRS. Originaali arhiivikoopia seisuga 25.03.2014. Vaadatud 17.04.2009. "Üldlaulu- ja tantsupeod". Laulu- ja Tantsupeo SA. Vaadatud 17.04.2009.
Merelahing

Merelahing merel (veekogul) toimuv lahing, milles mõlemal osapoolel osalevad laevad või teised ujuvad aluseid. Merelahingus võivad lisaks osaleda tänapäeval ka sõjalennukid ja kaldal asuvad üksused. Trafalgari lahing, Tšushima lahing, Jüütimaa lahing, Midway lahing. Merevägi Meresõda Sõjalaev