laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Pinnas

Pinnas on maakoore pindmise kihi moodustavad setendid ja kivimid koos neile moodustunud mulla ja kultuurkihiga. Pinnasest rääkides peetakse sageli silmas selle viljakandvust, viljeldavust, seetõttu mõeldakse pinnase all üldkeeles tavaliselt mulda[viide?]. litosfäär maakoor maapind muld pinnakate Keskkonnasõnaraamat 2004 [1] (vaadatud 09.08.2011) Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009. [2]
Taara puiestee

Taara puiestee on tänav Tartus Tähtvere linnaosas. See algab Näituse tänavalt ja kulgeb loodesse kuni Hiie tänavani. Esimese poole ulatuses asub tänava keskel puudega ääristatud kõnnitee. Taara puiestee ristub K. A. Hermanni, J. Hurda, C. R. Jakobsoni ja Vikerkaare tänavaga. Taara puiestee on 840 meetrit pikk.
Hans Rebase Euroopa Instituut

Hans Rebase Euroopa Instituut oli Eesti sihtasutus, mis asutati 2006. aasta alguses Hans Rebase mälestuseks perekondade Ilvese ja Rebase initsiatiivil, et arendada välis- ja julgeolekupoliitilist mõttevahetust. "Tahame korraldada seminare ja konverentse, toetada ja avaldada uuringuid. Samuti soovime avada Ärmal raamatukogu, mis oleks üks Baltikumi paremaid välispoliitikateemalisi kogusid," kirjeldas president Toomas Hendrik Ilves toona ühingu eesmärke. 2006. aasta juunis korraldas instituut Tallinnas konverentsi, kus poliitikud ja teadlased pidasid ettekandeid Euroopa Liidu ja Venemaa energiasuhete teemal. 15. märtsil 2011. aastal sundlõpetas Tartu maakohus sihtasutuse Hans Rebase Euroopa Instituut tegevuse, kuna juhatuse liige Evelin Ilves ei esitanud majandusaasta aruannet ega mõjuvat põhjust, mis takistab majandusaasta aruande esitamist. "Ilvese asutatud Hans Rebase Euroopa Instituut lõpetas tegevuse"[alaline kõdulink] Delfi, 9. august 2011 (vaadatud 9. augustil 2011) "Ilvese asutatud Hans Rebase Euroopa Instituut lõpetas tegevuse" Delfi, 9. august 2011
Õpilasmalev

Õpilasmalev on koolinoortele (peamiselt suvist) tööpraktikat võimaldav organisatsioon, milles noortel on piiratud autonoomia. Selle analoogi, mis tegeleb noorte täiskasvanutega, nimetatakse üliõpilasmalevaks. Töö õpilasmalevas on enamasti tasustatud. Õpilasmalevad said alguse Nõukogude Eestis ning on sellisena Eestile üsna ainuomased, ehkki sarnaseid organisatsioone, mis pakuvad lastele tööpraktikat, esineb mujalgi. Samas on ka Eesti praegustel õpilasmalevatel olulisi erinevusi nõukogudeaegsetest - oli ju tollal noorsootöö aluseks ideoloogiline kasvatustöö kommunismiehitajate kasvatamise vaimus.  Pikemalt artiklis Eesti Õpilasmalev Esimene õpilasmalev Eestis oli Eesti Õpilasmalev (EÕM), mis loodi 1967. aastal - kolm aastat pärast seda, kui Eestimaa Leninlik Kommunistlik Noorsooühing (ELKNÜ) asutas 1964. aastal Eesti Üliõpilaste Ehitusmaleva. Ka EÕM kuulus ELKNÜ struktuuri. See oli ettenähtud 15-18-aastastele, kes said malevarühmadena teha suviti rahalise tasu eest majandustöid Eestis ja vahetusgruppidena ka välismaal (teistes sotsialismimaades). Nagu EÜE-st, on ka EÕM-ist võrsunud rida tuntud ühiskonna- ja kultuuritegelasi. Aastatel 1976–1977 oli EÕMi komissar hilisem Eesti peaminister Edgar Savisaar. Eesti taasiseseisvumisega lõppes ka noortemaleva tegevus, kuna ühes nõukogude režiimiga lagunesid ka suuremad ja peamised tööandjad - ühismajandid ja kolhoosid. Omandivormi muutumisega kadus huvi maleva vastu. Maakonniti lõpetasid malevarühmad tegevuse erinevalt. 2000. aastate alguses hakati Eestis taas õpilasmalevaid korraldama, 2003. aastaks olid need juba aktiviseerunud. Tuntuim praegustest õpilasmalevatest on Eesti Õpilasmaleva nime all tegutsev Tallinna linna sihtasutus Õpilasmalev, mis võtab vastu vaid 13-18-aastaseid Tallinna sissekirjutusega noori. Malevaid on organiseeritud ka teistes omavalitsustes ja regioonides, näiteks tegutsevad või on tegutsenud Põlvamaa Õpilasmalev, Lõuna-Järvamaa Õpilasmalev, Pärnumaa Õpilasmalev jts. Paljud õpilasmalevad saavad toetust Hasartmängumaksu Nõukogult üleriigilise koondprojekti kaudu, mida koordineerib Eesti Noorsootöö Keskus.
Uraani kaaslased

Uraani kaaslased on planeet Uraan looduslikud kaaslased. Uraanil tuntakse praegu 27 kaaslast, mis on oma nimed saanud William Shakespeare'i ja Alexander Pope'i teoste tegelaskujude järgi. Esimesed Uraani kaaslased, Titania ja Oberoni, avastas William Herschel 1787. aastal. Seejärel avastas William Lassell 1851. aastal Arieli ja Umbrieli ning Gerard Kuiper 1948. aastal Miranda. Ülejäänud kuud avastati pärast 1985. aastat Voyager 2 möödalennu ajal ja paremate teleskoopide kasutusele võtmisega. Uraani kaaslased jaotatakse kolme rühma: 13 sisemist kuud, 5 põhikuud ja 9 mittekorrapärast kuud. Sisemised kuud on väiksed ja tumedad, ning Uraani rõngastega sarnaste omadustega ja päritoluga. Viis suuremat kuud on piisavalt suured, et saavutada hüdrostaatilist tasakaalu. Suurematest kaaslastest nelja pinnal on märgid sisemisest aktiivsusest, nagu kanjonid ja vulkaanid. Kaaslastest suurim on Titania, mille läbimõõt on 1578 km, jäädes sellega Päikesesüsteemi planeetide kaaslastest suuruselt kaheksandale kohale. Uraani mittekorrapärastel kuudel on elliptilised ja tugevasti kaldu orbiidid, mis asuvad planeedist küllaltki kaugel. Sheppard, S. S.; Lockwood, G.W. (2005). "An ultradeep survey for irregular satellites of Uranus: Limits to completeness". The Astronomical journal. 129: 518–525. "Planet and Satellite Names and Discoverers". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology. 21. juuli 2006. Smith, B. A.; Soderblom, L. A.; et al. (1986). "Voyager 2 in the Uranian System: Imaging Science Results". Science. 233 (4759): 97–102. PMID 17812889.
Pähik

Pähik on väike ühe- kuni mitmeõieline (peajas) osaõisik. Tavaliselt on hulk pähikuid koondunud liitõisikuks – tähaks, liittähaks või pööriseks.
Hattorpe-tagune torn

Hattorpe-tagune torn (saksa keeles Hatdorp) on Tallinna linnamüüri kaitserajatiste hulka kuuluv torn. Tänapäeval on selle aadress Pikk tänav 62. Hattorpest ühele poole jääb Bremeni torn, teisel pool on linnamüüris Stoltingi torn. Torn ehitati 14. sajandi lõpul – 15. sajandi algul. 1410–1414 oli Tallinna linnaisade seas keegi Hattorpe, torn võis saada nime tema või ta mõne sugulase järgi. 1878. aastal ehitas arhitekt Rudolf Bernhard, Peterburi tsiviilinseneride instituudi esimene rektor, endale torni krundile Pikk 62 uusgooti stiilis maja. "Ajal, mil paljude tornide viimased jäänused linnapildist järjest kadusid, kujundas Bernhard linnamüürist ja tornist oma hoone kagufassaadi. Hattorpe torni sisse tulid ümmargused toad, akendeks keskaegsed laskepilud," kirjutab selle kohta arhitekt Andri Ksenofontov. "Samas tõmmati torn seestpoolt tühjaks kui kokteilikõrs. 1896. aastal ehitas Rudolfi poeg Erwin, samuti kuulus arhitekt, tornile uue korruse peale neogooti muinasjutustiilis." Tallinna linnamüür Tallinna tornistik Simon Hamilton A Rambling Dictionary of Tallinn Street Names" (vaadatud 9. augustil 2011) Andri Ksenofontov Hiina müür McDonald'sist Šoti klubini EPL, 12. september 2002
Itaalia Eurovisiooni lauluvõistlusel

Itaalia on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel aastatel 1956–1997 (välja arvatud 1981, 1982, 1986, 1994–1996) ja uuesti 2011. aastast. See on üks seitsmest riigist, kes osalesid esimesel võistlusel. 2011. aastal naasis Itaalia taas võistlusse ja lisandus "suurde viisikusse", kuhu kuuluvad lisaks Itaaliale suurriigid Suurbritannia, Hispaania, Prantsusmaa ja Saksamaa. Seetõttu ei pea Itaalia osalema poolfinaalides ja pääseb igal aastal automaatselt finaali. 1974. aastal, kui lauluvõistlus toimus kuu aega (6. aprill) enne Itaalia referendumit abielulahutuse seadustamise osas (12. mail), keeldus Itaalia ringhääling RAI võistlust edastamast, kuna riigi esinduslugu "Sì" ("jah") oleks võinud esineda alateadusliku sõnumina referendumil lahutuse poolt hääletamiseks. Lugu tsenseeriti Itaalia meediast veel kuu aega, kuni referendum oli lõppenud. Itaalia on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele: Itaalia on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt: Raphael Gualazzi Düsseldorfis (2011) Nina Zilli Bakuus (2012) Marco Mengoni Malmös (2013) Emma Marrone Kopenhaagenis (2014) Il Volo Viinis (2015) Francesca Michelin Stockholmis (2016) Francesco Gabbani Kiievis (2017) Ermal Meta ja Fabrizio Moro Lissanbonis (2018) Mahmood Tel Avivis (2019) Laulus on kaks rida araabia keeles.
Kartulimardikas

Kartulimardikas (ehk koloraado mardikas; Leptinotarsa decemlineata) on poilaste sugukonda kuuluv mardikaline. Ta on umbes 10 millimeetrit pikk, erekollast või oranži värvi. Kummalgi kattetiival viis musta pikitriipu, eesrindmikul mustad täpid. Koorunud tõugud on kumera kehaga, oranžikaspunased. Täiskasvanud tõugud on värvuselt oranžikaskollased või tuhmkollased, 15-16 millimeetrit pikad, hästi kumerdunud kehaga.[viide?] Kartulimardikas toodi Euroopasse 1877. aastal. Tol korral suudeti tema levik tõkestada. I ja II maailmasõja ajal aga nõrgenes kontroll ja vähenes tõrje ning kartulimardikas tungis edasi Euroopa aladel. Oma kodumaal Mehhikos kartulimardikas kartulit ei söö, vaid toitub endiselt oma põlisest toidutaimest, metsikust maavitsast.[viide?] Eestis leiti kartulimardikas esmakordselt 1965. aastal Pärnumaal. Kartulimardikal on väga suur rännuinstinkt. Massilisi väljarändeid teevad nad tavaliselt kevadel mai- ja juunikuus. Väljarändeid soodustavad ka äikese-eelsed ja põuased ilmad. Tema lennukiirus võib olla kuni 8 kilomeetrit tunnis ja lennukõrgus kuni 10 meetrit. Ööpäevas võib lennata 8–10 kilomeetrit. Tugeva tuule puhul orienteerivad nad oma lennu tuule suunas ning võivad kanduda 200–400 kilomeetri kaugusele. Merre sattununa peavad nad vastu kuni kaks nädalat.[viide?] Kartulimardikas võib korraga muneda kuni 800 muna kuni kolm korda aastas. Eesti oludes on kartulimardikas seni andnud ühe põlvkonna suve jooksul. Talvitunud mardikate munemisest kuni uue põlvkonna mardikate ilmumiseni kulub Eesti kliimas umbes 50 päeva. Ta muneb harilikult kartulitaimede lehtedele. Munakurnad munetakse 5–6. päeval peale mardikate ilmumist. Munemise kõrgperiood langeb ajaliselt ühte hobukastani õitsemise lõpuperioodiga. Vastsed kooruvad 11–12 päeva pärast. Vastsed kasvavad täis ja lähevad mulda nukkuma juulis. See on aeg, mil kartulitaimed alustavad õitsemist. Noormardikad hakkavad mullast välja tulema, kui kartulipõllud on täisõites. Nad toituvad 3–10 päeva kartulilehtedest ning lähevad seejärel mulda talvituma. Ajaliselt on see augustikuu lõpp või septembrikuu algus. Pika sügise korral jõuavad noormardikad ka muneda, kuid tavaliselt II põlvkond hävib Eesti kliimas.[viide?] Munad lehe alaküljel Vastne Kartulimardikas Héderváris, Ungari Kartulimardikas andmebaasis eElurikkus
Corry Brokken

Corry Brokken (kodanikunimega Cornelia Maria Brokken; 3. detsember 1932 Breda – 2. juuni 2016 Laren) oli hollandi laulja. Ta võitis Hollandit esindades 1957. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse lauluga "Net als toen" (autorid Guus Jansen ja Willy van Hemert). Ta esindas Hollandit ka 1956. (lauluga "Voorgoed voorbij") ja 1958. aasta lauluvõistlusel (lauluga "Heel de wereld"). 1976. aasta võistlusel oli ta õhtujuht ning 1997. aastal teadustas Hollandi punkte. Ta lõpetas oma lauljakarjääri 1976. aastal, et õppida õigusteadust. 1988. aastal sai temast kohtunik.
Kergejõustiku Eesti rekordid

Siin on kirjas kergejõustiku Eesti rekordid ja tipptulemused. * tipptulemus * tipptulemus ██ EKJL tabelis rekord puudub ██ ratifitseerimata 100 meetri jooksu Eesti rekordi areng Odaviske Eesti rekordi areng Rekordid Eesti kergejõustikuliidu lehel (Uuendatud 23. juulil 2024.) https://stamina.ee/et/tondiraba/uudised?news_id=500 https://www.iaaf.org/athletes/estonia/rene-oruman-184514 Eesti rekordite areng (uuendatud 2006) mehed, naised
Nõmme loodusmaja

Nõmme loodusmaja on loodus- ja keskkonnahariduskeskus Tallinnas Nõmmel, aadressil Õie tänav 14. Nõmme loodusmaja avati Tallinna Nõmme Noortemaja ja Nõmme linnaosavalitsuse koostöös 15. aprillil 2003. Majas tegutsevad laste loodusringid, korraldatakse retki loodusse ja suvelaagreid. Loodusmajas on elavnurk, kus saab näha lemmikloomi. Loodusmaja koduleht
Väikene Saarjärv

Väikene Saarjärv (ka Väike Saarjärv) on järv Võrumaal Ähijärve külas. Väike Saarjärv on kraavi kaudu ühendatud Suure Saarjärvega. Väikene Saarjärv Eesti looduse infosüsteemis
Lääne-Virumaa Keskraamatukogu

Lääne-Virumaa Keskraamatukogu on Rakvere linna allasutus, mille põhieesmärk rahvaraamatukoguna on tagada Rakvere linna ja Lääne-Viru maakonna elanikele juurdepääs informatsioonile, teadmistele ja kultuurile ning toetada elukestvat õppimist ja enesetäiendamist. Lääne-Virumaa Keskraamatukogu täidab täiendavalt raamatukoguteeninduse maakondliku koordineerimise ülesandeid, millest peamisteks on erialane nõustamine, täiendkoolituse korraldamine ja kogude komplekteerimine. Esimese laenuraamatukogu asutas Rakveres 1882. aastal Juhan Kunder. Lääne-Virumaa Keskraamatukogu eelkäijaks võib pidada 1912. aastal Rakvere Eesti Hariduse Seltsi juurde rajatud raamatukogu. 1921. aastal moodustati Rakvere Eesti Hariduse Seltsi ja Rakvere Rahvamaja Seltsi ühinemisel Rakvere Rahvamaja ja Hariduse Seltsi raamatukogu. Aastatel 1922–1923 töötas seal hilisem raamatukogu- ja raamatuteadlane Helene Johani. 1925. aastal avati sama raamatukogu baasil Jaan Poska nimeline Rakvere Linna Avalik Raamatukogu. Enne Teist maailmasõda vahetas raamatukogu mitu korda asukohta ja segase sõjaaja tõttu oli ajuti ka suletud. 1944. aastal avati Rakvere Linnaraamatukogu lugejaile taas. Eri nimede all tegutsenud raamatukogu kolis 1952. aastal aadressil Tallinna tänav 47 asunud hoonesse, kuhu jäi 46 aastaks. Alates 1. jaanuarist 1991 kannab raamatukogu Lääne-Virumaa Keskraamatukogu nime. 1951. aastal loodi Rakvere Linnaraamatukogu senise lasteosakonna baasil Iseseisev lasteraamatukogu - Rakvere Rajooni Lasteraamatukogu, mis suleti jälle 1973. aastal ja millest sai siis taas lasteosakond. 1996. aastal sai Lääne-Virumaa Keskraamatukogu esimesed arvutid, algas elektronkataloogi loomine raamatukoguprogrammiga Kirjasto. 1. septembril 1998 kolis Lääne-Virumaa Keskraamatukogu hoonesse Lai tänav 7. 2001. aastal alustati laenutamist elektrooniliselt ning 2003. aastal mindi üle veebipõhisele raamatukogusüsteemile Urram. Lääne-Virumaa Keskraamatukogu veebileht Veebipõhine raamatukogusüsteem Urram
Karplased

Karplased ehk karpkalalased (Cyprinidae) on karpkalaliste seltsi kuuluv sugukond kalu. Karplased on suurim mageveekalade sugukond, sellesse kuulub umbes 210 perekonda üle 2000 liigiga. Mõned liigid asustavad ka riimveekogusid, meres neid pole. Tuntud karplased on näiteks latikas, karpkala ja särg. Paljud karpkalalased elavad toitainerikastes ehk eutroofsetes veekogudes. FishBase [1] (vaadatud 06.03.2012)
Karpkalalised

Karpkalalised (Cypriniformes) on kiiruimsete klassi kuuluv selts kalu. Sellesse seltsi kuulub 5 (või 6) sugukonda, kokku 320 perekonna ja vähemalt 3250 liigiga. Suurim karpkalaliste sugukond on karplased.
Toto Cutugno

Toto Cutugno (õieti Salvatore Cutugno; 7. juuli 1943 Fosdinovo Toscana – 22. august 2023 Milano) oli itaalia poplaulja ja laulukirjutaja. Toto Cutugno isa oli pärit Sitsiiliast ja ema Toscanast. Varsti pärast tema sündi kolis perekond La Speziasse Liguurias. Ta alustas oma muusikakarjääri trummarina, hiljem moodustas ta bändi, mis esitas tema kirjutatud laule. 1976. aastal osales ta esimest korda Sanremo festivalil oma bändiga Albatros ning saavutas kolmanda koha. 1980. aastal võitis ta võistluse lauluga "Solo noi" ning veel kord aastal 1983 hitiga "L'Italiano". Kuuel korral saavutas ta sellel võistlusel teise koha, kokku osales ta 13 korral. Cutugno oli üks vähestest lääne muusikutest, kelle laule ei tsenseeritud raudse eesriide taga. Alates 1985. aastast sai tema albumi "L'Italiano" grammofoniplaate Meloodia väljaandes osta NSV Liidus. Ta võitis 1990. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse omakirjutatud lauluga "Insieme: 1992". Järgmisel aastal oli ta koos Gigliola Cinquettiga Roomas korraldatud võistluse õhtujuht. Albatros (1976) Come ieri, come oggi, come sempre (1978) La mia musica (1981) L'italiano (1983) Azzura malinconia (1986) Voglio l'anima (1987) Innamorata, innamorato, innamorati (1987) Mediterraneo (1987) Toto Cutugno (1990) Insieme 1992 (1990) Non è facile essere uomini (1992) Voglio andare a vivere in campagna (1995) Canzoni nascoste (1997) Il treno va (2002) Cantando (2004) Come noi nessuno al mondo (2005) Un falco chiuso in gabbia (2008) I Miei Sanremo (2010) Toto Cutugno on Eestis esinenud kolmel korral: 2009 aastal linnahallis. suvel 2016 Haapsalus Itaalia Festivalil ja suvel 2017 Pühajärve Retrobestil. Retrobestil esitas ta laulu "Suveöö" (viis Arne Oit, sõnad Heldur Karmo). Cutugno oli veendunud globaliseerumise vastane ja võttis sõna inglise keele pealetungi vastu Itaalias, nähes oma emakeele jaoks ohtu ka selles, et itaallased laulavad inglise keeles. 2019. aastal süüdistati teda venemeelsuses ja grupp ukraina rahvasaadikuid nõudis mitte lubada Cutugnol tulla Ukrainasse sinna plaanitud kontserdile, kuna ta õnnitles Vladimir Putinit sünnipäeva puhul. Kuid Toto Cutugno tuli siiski Ukrainasse, esines seal ja hiljem tegi avalduse, et ta mõistab hukka Putini teguviisi Krimmis. Teda kutsuti korduvalt esinema Venemaa poolt 2014. aastal annekteeritud poolsaarele, kuid ta on sellest iga kord keeldunud. Teda nimetatakse ka konservatiivseks lauljaks. Toto Cutugno - Тото Кутуньо (inglise), 1985, vaadatud 11. detsembril 2023 https://www.youtube.com/watch?v=GhH5q4Spwbw VIDEO ESITUSEST! Toto Cutugno eestikeelse "Suveöö" esitamisest: ma olen õppinud seda laulu kaks kuud!, Õhtuleht, Aldo Luud, Liina Metsküla Ivan Makarov, Täna õhtul suri konservatiivne itaalia poplaulja Toto Cutugno, Uued Uudised
Putšež

Putšež on linn Venemaal Ivanovo oblastis, Putšeži rajooni keskus. Asub Volga ääres, 175 km Ivanovost idas. Asulat on esmamainitud 1594. aastal. 1793 sai linnaõigused (nimetati possaadiks). Seoses Gorki veehoidla rajamisega jäi ajalooline linn 1952. aastal vee alla. Elanikud kolisid kõrgemale kohale. Ka osa hooneid võeti koost lahti ja pandi kokku uues asukohas. http://www.pucheg.ru/
Kalamaja kalmistu

Kalamaja kalmistu on endine kalmistu Tallinnas Kalamaja linnaosas, tänapäeval Kalamaja kalmistupark. Esimesed kirjalikud andmed kalmistust pärinevad aastast 1561, mil sinna maeti 2000 Rootsi sõjaväelast. Aastal 1730 pöördusid eesti ja rootsi kogudus linnavõimude poole palvega ehitada Kalamaja kalmistu ümber plankaed ja seada üles kellad. Aastal 1780 rajati kammerhärra Peter Duborghi rahastamisel kalmistu väravatorn, mis on säilinud tänapäevani. 18. sajandil oli Kalamaja kalmistu Pühavaimu ja Rootsi-Mihkli koguduste matmispaik. 19. sajandil laiendati kalmistut korduvalt. 1940. aastal oli kalmistu pindala 6,7 ha. Kalmistu võõrandati ja suleti 1941. aastal. Ent jutud kalmistu sulgemisest ei levinud ning matmisi tehti ka 1950. aastatel, ning matmisi tehti mõnede väidete kohaselt veel vahetult enne kalmistu kokkulükkamist. 1962. aastal tuli korraldus puhastada Kalamaja kalmistu pargiks, selle täitmist alustas ülesande saanud tehas Volta 1964. aastal. Otsus tuli ilmselt kuskilt kõrgemalt, muidu ei oleks enne kalmistu sulgemist sinna enam maetud. Osa lahkunuid maeti ümber (enamasti eraviisiliselt, riiklikult on teada ainult muusikategelase Jaan Tamme ümbermatmine Metsakalmistule). Muinsuskaitseliikumise algatusel hakati kalmistut taastama mälestuspargina (nekropolina; Kalamaja kalmistupark). 1993. aastal võeti see park looduskaitse alla, 1995. aastal muinsuskaitse alla. Seal kasvavad kõrged põlispuud, mis on pärit veel kalmistu ajast. Jalgteed on hilisemad ega jälgi kalmistuplaani. 1780. aastast pärit värava- ja kellatorn on eraldi muinsuskaitse all. 2008. aasta kevadel pöördus Tallinna abilinnapea Deniss Boroditš kirjalikult Kalamaja elanike poole, et leida toetust pargi ümberehitamiseks, plaanitud summa oli 20 miljonit krooni. Elanike vastuseisu tõttu kohendati projekt endisele kalmistule sobivamaks ja ka kulutatav summa muutus tagasihoidlikumaks. Kalmistupark valmis suvel 2009. "Kalamaja kalmistu minewikust". Eesti Kirik nr 35, 25. august 1932. Lk 279 "Kalamaja kalmistu". // Entsüklopeedia Tallinn 1 (A-M). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2004. Lk 174 Robert Nerman. "Kalamaja ajalugu". Tallinn, 1996. ISBN 9985-60-173-4 Urmas Tooming. "Linn lubaks lapsed haudade kohale mängima". Postimees, 22. mai 2008 "Kalamaja kalmistu minewikust". Eesti Kirik nr 35, 25. august 1932. Lk 276, 278-280 Karl Laane. "Tallinna kalmistud". Maalehe Raamat. Tallinn 2002. Lk 30–34 "Kalamaja kalmistu". // Entsüklopeedia Tallinn 1 (A-M). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2004. Lk 174 Tiiu Kuhi, Frank Adamek. "Tallinna kalmistud – rahva pärand. The cemeteries of Tallinn: the peopl's legacy". Tallinn 2012. Lk 22–24 Kalamaja kalmistu kultuurimälestiste riiklikus registris
Katusepapi tänav

Katusepapi tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas. See paikneb Sikupilli asumis Sikupilli kaubanduskeskuse ja Eleringi elektrialajaama taga paralleelselt Tartu maantee ja Kivimurru tänavaga. Tänav on nime saanud 1902. aastal seal asunud 1898. aastal rajatud Tallinna Katusepapivabriku järgi. Tänava saksakeelne nimi oli Pappenstrasse ja venekeelne Толевая улица. Elu Katusepapi tänaval enne Teist maailmasõda kirjeldab baltisaksa kirjanik Karin Maria Wilde lasteraamatus "Cattuse Pappi". Karin Maria Wilde lapsepõlv möödus Katusepapi tänava ääres asunud onu Miša ja tädi Anastasia mõisas, mille lähedusse jäi vabrikuhoone, maja taga algasid aga põllud. Raamatus kirjeldatakse tolleaegse igapäevaelu üksikasju, külalisi, väljasõite mere äärde, jõulude veetmist, aga ka Tallinnast lahkumist. Tallinna Katusepapivabrik asus hoones Katusepapi tänav 4. 1926. aastast asus aadressil Katusepapi 38 Tallinna-Harju prefektuuri Lasnamäe politseiabijaoskond. Katusepapi 35 asus Aktsiaselts Vennad Kimberg, Kimbergi raua- ja ehitusmaterjalide kauplus ja Sikupilli asumis ka ASi Vennad Kimberg traadi- ja naelavabrik. Eesti NSV ajal, Eesti NSV Masinaehituse, Kerge- ja Kohaliku Tööstuse Rahvakomissariaadi Naela- ja traaditõmbetööstus „Metallist", Katusepapi 35. Katusepapi 7 asub kahekorruseline elamu – 20. sajandi alguse hilishistoritsistliku paearhitektuuri huvitav ja harukordselt dekoratiivse välimusega näide. Eesti NSV ajal (1944–1955) asus Katusepapi tänava ja Tartu maantee 85 vahel Vangla nr. 2, hiljem nimetati Etapivanglaks, mille peamine ülesanne oli vangide kinnipidamine kuni nende saatmiseni töölaagritesse ja -kolooniatesse. 2020. aastal ehitati Katusepapi tn 16, 4-kordne korterelamu äripindadega esimesel korrusel. Katusepapi tänav 23/25 asub aastatel 1983/1984 ehitatud Tallinna Tselluloosi- ja Paberikombinaadi ühiselamu, mis peale 1992/1993 kombinaadi pankrotti müüdi pankrotivarana. Katusepapi tänav 38a asub insener Voldemar Lenderi poolt planeeritud 1909. ehitatud Lenderi tüüpi maja ja arhitekt Karl Tarvase poolt 1928 planeeritud juurdeehitusega 2-korruseline puithoone. Aleksander Kivi. Tallinna tänavad. Tallinn, 1972, lk. 49 Cattuse Pappi: Glückliches Kinderland. Estnische Erinnerungen", 100 lk, 1941 771. Natsionaliseerimisele kuuluvad tööstusettevõtted, Riigi Teataja, nr. 81, 26 juuli 1940 Liis Kibuspuu 2009, elumaja KATUSEPAPI 38a, EESTI 20. SAJ ARHITEKTUURI INVENTEERIMINE TALLINN 1870–1940, lk 41 Etapeerimisvangla (1941 - 1955), The National Archives of Estonia Liis Kibuspuu 2009, elumaja KATUSEPAPI 38a, EESTI 20. SAJ ARHITEKTUURI INVENTEERIMINE TALLINN 1870–1940, lk 13
Tampere toomkirik

Tampere toomkirik on kirik Soomes Tamperes. See on Tampere piiskopkonna peakirik, Tampere piiskopi residents. Rahvusromantilises stiilis Tampere toomkiriku projekteeris arhitekt Lars Sonck ja see ehitati aastatel 1902–1907. Kiriku altarifresko maalis Magnus Enckell. Kirikusaali freskod on maalinud kunstnik Hugo Simberg. Kirikus altari kõrval on Hugo Simbergi freskod "Haavatud ingel" ja "Surma aed". Tampere toomkiriku välisvaade (lõunast) Hugo Simbergi rõdufreskod Orel Tampere toomkiriku altar Hugo Simbergi fresko "Surma aed" Interjöör
Alar Kivilo

Alar Kivilo (sündinud 17. veebruaril 1953 Montréalis) on eesti päritolu USA filmioperaator. 2007. aastal kutsuti ta Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia liikmeks. Ta kuulus 2012. aasta Tallinna Pimedate Ööde Filmifestivali Eurasia võistlusprogrammi žüriisse. "Klaasmaja" (2001) "Hart's War" (2002) "Maja järve ääres" (2006) "Pime külg" (2009) "Esimene aasta" (2009) "Halb õpetaja" (2011) "Fallen" (2016) ("Langenud") 2020 PÖFFi elutööpreemia PÖFFi žüriisse kuulub hinnatud Hollywoodi operaator Alar Kivilo, ERR, 22.10.2012 Alar Kivilo andmekogus IMDb (inglise)