laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Dobbiaco

Toblach (itaalia: Dobbiaco) on vald (comune)/(Gemeinde) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes Pusteri orus umbes 70 km Bolzanost kirdes, Austria piiri ääres. 2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 3283 inimest. Valla pindala on 126,6 km², vald see asub keskmiselt 1256 meetri kõrgusel merepinnast. Toblach külgneb järgmiste valdadega: Gsies, Innichen, Niederdorf, Prags, Auronzo di Cadore, Cortina d'Ampezzo ja Innervillgraten (Austrias). Naabruse tuntumad mäetipud on Tre Cime di Lavaredo/Drei Zinnen. Ka Drava/Drau voolab naabermägedest; veel üks jõgi vallas on Rienz. Toblachi vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Aufkirchen/Santa Maria ja Wahlen/San Silvestro. Toblachi lähistel männimetsas väikeses puitmajakeses komponeeris Gustav Mahler 1908.–1910. aasta suvedel oma üheksanda sümfoonia, viimase, mille ta lõpetas, ja ka "Das Lied von der Erde", ning alustas ka tööd oma kümnenda sümfoonia kallal. 2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 84,10% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 15,58% itaalia keelt ja 0,32% ladiini keelt. Valla koduleht (saksa ja itaalia keeles)
Aasia ja Vaikse Ookeani Nõukogu

Aasia ja Vaikse Ookeani Nõukogu (inglise keeles Asian and Pacific Council, ametlik lühend ASPAC) oli Aasia ja Vaikse ookeani regiooni mittekommunistlike riikide konsultatiivne ühendus majandusliku, tehnilise, sotsiaalse ja kultuurilise koostöö arendamiseks. Ühenduse poliitiline eesmärk oli pakkuda vastukaalu kommunismi levikule Aasias ning takistada Hiina vastuvõtmist Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni. Teine eesmärk kukkus täielikult läbi seoses Nixoni doktriini rakendamisega Ameerika Ühendriikide poolt ja Hiina vastuvõtmisega ÜRO-sse 1971. aastal. Tiit Made on väitnud, et nõukogu asutati 14. juunil 1936 ja reorganiseeriti aprillis 1966 Lõuna-Korea algatusel. Kõigi teiste allikate kohaselt loodi organisatsioon 16. juunil 1966 Lõuna-Korea pealinnas Sŏulis. Organisatsiooni ametliku laialisaatmise kohta andmed puuduvad, ent selle tegevus hääbus aeglaselt 1970. aastatel pärast seda kui ükski liikmesriik ei olnud nõus korraldama 1973. aastal iga-aastast välisministrite nõukogu koosolekut. ASPAC-i kõrgeim organ oli korra aastas kogunenud liikmesriikide välisministrite nõukogu. Aasta läbi tegutses organisatsiooni juurde akrediteeritud suursaadikutest koosnev alaline komitee. Peakorter asus Tai pealinnas Bangkokis. ASPAC-il oli igas liikmesriigis eraldi sekretariaat ja iga-aastased kohtumised roteerusid riikide vahel, kusjuures sekretariaaditeenust pakkus nii välisministrite nõukogule kui ka alalisele komiteele see riik, kelle territooriumil antud aastal kohtumine aset leidis. Organisatsiooni tegevus keskendus suures osas autonoomsetele projektidele, mis olid avatud ka ühendusse mitte kuuluvatele riikidele. Peamised projektid olid Aasia ja Vaikse Ookeani Merenduskoostöö Skeem (APMNCS, keskus Tōkyō), majanduskoostöö keskus (ECOCEN, keskus Bangkok), teaduslike ja tehniliste teenuste register (keskus Canberra), kultuuri- ja sotsiaalküsimuste keskus (asus Sŏulis) ning toiduainete ja väetise tehnoloogia keskus (asus Taibeis). Osa neist projektidest jätkus ka pärast organisatsiooni tegevuse hääbumist. Organisatsiooni liikmed olid: Austraalia Filipiinid Jaapan Lõuna-Korea Lõuna-Vietnam – astus välja 1975. aastal pärast kommunistide võitu Vietnami sõjas Malaisia – astus välja 1973. aastal Tai Taiwan Uus-Meremaa Laos kuulus aastani 1975 organisatsiooni vaatlejana. Camilleri, Joseph A. Regionalism in the new Asia-Pacific Order. Cheltenham ; Northampton, MA : Edward Elgar Publishing, 2003. P. 60 Made, Tiit. Rahvusvahelised organisatsioonid. Tallinn : Eesti Raamat, 1985. Lk 21. Britannica Calendar of Events: June 16, 1966. Peaslee, Amos Jenkins ; Peaslee, Dorothy. International Governmental Organizations. Part 1. Volume 1. The Hague : Martinus Nijhoff, 1979. P. 90. Camilleri, 2003, p. 60. Made, 1985, lk 21–22. Peaslee, 1979, p. 90. Made, 1985, lk 21. Eesti Nõukogude Entsüklopeedia. 1 : A–Cent. Tallinn : Valgus, 1985. Lk 32.
Maalikunstnik

Maalikunstnik on maalikunsti viljelev kunstnik. Eesti Maalikunstnike Liit
Arseni Poolgas

Arseni Poolgas (21. mai 1908 Tallinn – 23. detsember 1972 Tallinn) oli tunnustatud eesti seltskonnatantsu ja võistlustantsu õpetaja. Töötas lavatantsijana Berliinis neli aastat. Lõpetas Pariisis tantsukooli Académie des Maîtres de Danse ja 1933. aastal Šveitsi tantsuühingu kooli. 1924. aastal asutas Tallinnas tantsukooli, mis asus algul Viru tänaval ja hiljem majas Lai 13, kuhu paigutati 2008. aastal ka tema mälestustahvel. 1934 osales Monte Carlo ralli tähesõidul koos Nikolai Metsa ning Alfred ja August Zimmermanniga. 1936 tunnistati Eesti parimaks tantsuõpetajaks ja samal aastal sai Haridusministeeriumi tantsuõpetaja diplomi. 1941 mobiliseeriti Punaarmeesse. Arreteeriti salakaebuse peale ja viibis 1942–1952 asumisel Siberis. Töötas hiljem elu lõpuni tantsuõpetajana Tallinnas. Arseni Poolgase elulugu Eesti Tantsuspordi Liidu kodulehel Arseni Poolgas, Eesti kuulsamaid tantsuõpetajaid Kultuur ja Elu nr 2, 2008
Hochfilzen

Hochfilzen on vald ja asula Tirooli liidumaal Austrias. Hochfilzeni pindala on 32,7 km² ja see asub 959 m kõrgusel merepinnast. 2005. aastal oli asulas 1131 elanikku. Hochfilzen on tuntud talispordikeskusena. Seal on peetud neli korda (1978, 1998, 2005 ja 2017) laskesuusatamise maailmameistrivõistlusi. Igal aastal toimuvad seal laskesuusatamise maailma karikasarja etapid. Einwohnerzahl 1.1.2018 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2018, vaadatud 9.03.2019. Hochfilzeni koduleht Hochfilzeni laskesuusatamise koduleht
Blossfeldi kalanhoe

Blossfeldi kalanhoe (Kalanchoe blossfeldiana) on taimeliik kalanhoe perekonnast paksuleheliste sugukonnast. Taim on pärit Madagaskarilt. Liik on saanud nimetuse saksa taimekasvataja Robert Blossfeldi (1882–1945) järgi. Blossfeldi kalanhoe on püsik ja sukulent. Kasvab püstiselt. Olenevalt teisendist kasvab kuni 45 cm kõrguseks, tavaliselt siiski kuni 30 cm. Ka laius on kuni 30 cm. Lehed on tumerohelised. Õitseb aasta läbi. Õie läbimõõt on 1 cm. Torujad õied paiknevad väikestes kobarates. Blossfeldi kalanhoel on palju eri õievärviga sorte (kollane, oranž, roosa, punane, purpurne ja valge ning nende kombinatsioonid). Blossfeldi kalanhoe on Euroopas väga sagedane toataim. Vajab kasvamiseks troopilist kuni subtroopilist temperatuuri. Kasvab jõudsalt temperatuuridel 20–26 °C. Talub kuni +10 °C öötemperatuuri. Hukkub –4 °C juures. Meie kliimas kasvab paremini täispäikeses. Sukulendina vajab vähe vett, talvel kastmist ei vaja. Aktiivsel kasvuperioodil kevadest sügiseni tuleb kasta toasooja veega. Vajab kasvuperioodil väetamist. Õitseb talvel ja vajab poolteise kuu jooksul enne õitsemist katkematuid 14-tunniseid öid. Pärast õitsemist tuleb õieraod eemaldada. Paljundatakse varre- ja lehepistikute abil. Reeglina tasub pistikutest uued taimed kasvatada, mitte äraõitsenud taimi säilitada. Pistikud võetakse aktiivsel kasvuperioodil ning pannakse juurduma liivasegusesse niiskesse mulda, mis sisaldab võimaluse korral turbasammalt. Mõnikord tekivad lehetippudele või sõlmekohtadele võsud, mille võib eemaldada ja istutada väikestesse omaette pottidesse. Seemnetega paljundamisel on seemneid kõige parem külvata hiliskevadel. Seemned on väga väikesed. Seemned vajavad 10 päeva jooksul temperatuuri 21 °C. Kasvusubstraadiks sobib liivasegune niiske muld. Võimaluse korral võib kasutada ka turbasammalt. Kõige sagedasemad kahjurid on lehetäid ja viinamarja-kilptäid. Fotod, teisel fotol "Simone" Foto Foto
Vladimiri Jumalaema ikoon

Vladimiri Jumalaema ikoon on 11. sajandi lõpust või 12. sajandi algusest pärinev Jumalaema ikoon, mis on Vene Õigeusu Kiriku üks tähtsamatest reliikviatest. Seda peetakse imettegevaks. Kirikliku pärimuse järgi maalis ikooni evangelist Luukas. Legendi järgi viidi see 5. sajandil keiser Theodosius II korraldusel Jeruusalemmast Konstantinoopolisse. Leonid Uspenski kirjutab oma raamatus "Богословие иконы Православной Церкви": Tänapäeval loetletakse Vene Kirikus umbes kümmet ikooni, mida omistatakse evangelist Luukale. /.../ Muidugi omistatakse kõiki neid ikoone evangelist Luukale mitte selles mõttes, et need oleksid tema käega maalitud; ükski tema maalitud ikoon pole tänaseni säilinud. Püha evangelisti Luuka autorlust tuleb siin mõista nii, et need ikoonid on koopiad (õigemini koopiate koopiad) ikoonidest, mis kunagi maalis evangelist. Kiievi-Venesse toodi ikoon Bütsantsist 12. sajandi alguses (umbes 1130. aastal). Ikoon asus algul Kiievi lähedal Võšhorodi nunnakloostris. Võšhorodist viis vürst Andrei Bogoljubski selle 1155. aastal esialgu oma elupaika Bogoljubovos, hiljem aga Vladimirisse, mille järgi ikoon sai ka oma praeguse nime. Vladimiris hoiti ikooni Jumalaema Uinumise katedraalis. 1395. aastal viidi ikoon Vassili I korraldusel Moskvasse, kaitsmaks linna edasitungivate Timuri vägede eest. Seda, et Timuri väed pöördusid Jeletsist tagasi, minemata edasi Moskva peale, peetakse Jumalaema imeliseks sekkumiseks.[viide?] Veel kaks imelist pääsemist sissetungijatest leidsid aset 1451. aastal ja 1480. aastal (vastasseis Ugral). Nende imetegude tähistamiseks on Vene Õigeusu Kirik ikoonile pühendanud kolm mälestuspäeva: 21. mai (Gregoriuse kalendri järgi 3. juuni) – vabanemine Muhammed-Gireist 1521. aastal; 23. juuni (Gregoriuse kalendri järgi 6. juuli) – vabanemine khaan Ahmatist 1480. aastal; 26. august (Gregoriuse kalendri järgi 8. september) – ikooni viimine Moskvasse ja vabanemine Timurist 1395. aastal. БОГОСЛОВИЕ ИКОНЫ ПРАВОСЛАВНОЙ ЦЕРКВИ. Леонид Александрович Успенский.
Põhjakeskus

Põhjakeskus on kaubanduskeskus Rakvere vallas Tõrremäe külas; see jääb Rakvere linna piirist ligikaudu 350 meetrit põhja poole, Rakvere–Haljala maantee äärde. Põhjakeskuse brutopindala on umbes 37 000 m² ning ehitus valmis 2008. aastal. Liigendatud hoones on kahel korrusel kokku ligi 28 000 m² äri- ja müügipindasid. See on Lääne-Viru maakonna suurim kaubanduskeskus. Selles on üle 80 kaupluse, millest suuremate seas on K-Rauta ja Rimi Hüpermarket. Rakvere Põhjakeskus. Rakveres algas Põhjakeskuse ehitus. arileht.delfi.ee Põhjakeskuse käive kasvas. kinnisvarauudised.ee Koduleht Facebookis Põhjakeskus valmib raskuste kiuste.
ASPAC

ASPAC on ingliskeelne lühend, mis võib tähendada: Asian and Pacific Council – Aasia ja Vaikse Ookeani Nõukogu Asian and Pacific Network of Science and Technology Centres Asian Studies on the Pacific Coast Australian Soil and Plant Analysis Council
Montmartre

Montmartre on Pariisi linnaosa, mis oli kaua lihtsalt linnaäärne küla. 1860. aastal lisati see Pariisile 18. arrondissement'ina" ja ka veel siis oli tegu täieliku aguliga. Eriti künka põhjakülg oli täiesti söötis ja metsistunud maa, nii et seda kutsuti maquis – läbipääsmatuid tihnikuid moodustanud makjataimestiku pärast. Künka lõunanõlvale ehitati samal ajal Sacré-Cœuri kirikut, mistõttu seal olid lood pisut paremad. Kohalikud elanikud olid vaesed, naised töötasid peamiselt pesunaiste, õmblejannade või pärlite niidi otsa ajajatena. Tänaval ei olnud mingi haruldus kohata kitsi, kanu ja lehmi, kes põõsaid närisid, ning ülejäänud pariislased pidasid kohta nii ekstsentriliseks, et jõukad kodanlased käisid õhtuti salkadena (ja isegi perekondadega) vaatamas – lihtsalt selleks, et saaks pead raputada ja põlastada. Kurikuulsust teenis Montmartre Pariisi kommuuniga, mis kindlustas end just nimelt sellel künkal. Ülestõusnuid oli umbes 20 000, neile astus vastu 130 000 Versailles' valitsuse pooldajat. Järgnenud nädalat kutsutakse tihti veriseks, sest ülestõusnutest tapeti karistusaktsioonides tuhandeid, 4586 inimest küüditati ja 4606 sai vanglakaristuse. 19. sajandil rajati linnaossa ka Montmartre'i kalmistu, mis on tänapäeval suuruselt kolmas Pariisi kalmistu. Kohvikuid ja kabareesid hakkas Montmartre'ile koonduma eeskätt pärast 1881. aastat. Sel aastal avas Rodolphe Salis oma kabaree Le Chat Noir ning kuna see muutus väga populaarseks, avati seejärel arvukalt sarnaseid asutusi. Suurt vahet tuleks teha kabaree ja tavalise kohviku vahel. Kabaree lisanimi oli "artistique" – ehk siis eesti keelde panduna "kunstnike kabaree" – kus oli eeskava, konferansjee ja toimus n-ö kultuurne jooming. Kohvik oli korralikum asutus – seetõttu kolisidki kunstnikud kohvikutest kabareedesse üle (varem käisid kunstnikud – eriti impressionistid – koos kohvikutes): nad leidsid, et kohvikuaura on liiga intelligentne ja haritud, aga kabarees saab ka mõnu tunda ja vabam olla. Meelelahutuskeskuseks jäi Montmartre esimese maailmasõjani, seejärel nihkus kese Montparnasse'ile vasakkaldal. Tänapäeval on Montmartre aga siiski populaarne külastuskoht – lisaks kaunile Sacré-Cœuri kirikule võib seal näha ajaloolisi kohvikuid/kabareesid, Tertre'i väljakul siiani töötavaid kunstnikke, ilusat vaadet Pariisile (eriti nostalgiline on tuledes Pariis). Ja siis on muidugi veel loendamatu hulk sekspoode, pornokinosid jms, mis kokkuvõttes annabki linnaosale oma näo.
Adriaen van Ostade

Adriaen van Ostade (sündis 10. detsembril 1610 Haarlem; maeti 2. mail 1685 Haarlem) oli Hollandi maalikunstnik ja ofortist. Ta oli Frans Halsi õpilane. Tema vend Isaac van Ostade oli samuti tuntud maalikunstnik. Adriaen van Ostade kuulus nn väikeste hollandlaste hulka, kes põhiliselt tegeles olustikumaalidega. Tema tööde formaat oli üldiselt väike (vastavalt kodanlasest tellija soovile), kompositsioon lihtne ja argipäevane, töö ise humoorikas ja irooniline. Tema teoste tegelasteks on meistrimehed, talupojad, joodikud ja kaklejad. Kõiki neid andis ta edasi aga lõbusa muigega, elavalt ja karakteerselt. Oforti õppis autodidaktina ja oli ise ka väljaandjaks. Hollandi 17. saj. väljapaistvaim talupojaelu kujutaja. "Riid", 1638-1642, õli vasetahvlil. Eesti Kunstimuuseum "Lõbusad talupojad kõrtsis" .1635, õli tammetahvlil. Alte Pinakotek. München "Kaklus" (1637) "Külakontsert" (1655) "Kunstnik oma ateljees". 1663, õli tammetahvlil. Staatliche Kunstsammlungen Dresden Lõbusad talupojad kõrtsis. 1635, õlimaal tahvlil, Vana Pinakoteek. München Kunstnik oma ateljees ka Autoportree. 1663. Õlimaal tammetahvlil. Staatliche Kunstsammlungen Dresden Vana mees pliiatsit parandamas. 1660-1670. Õlimaal tammetahvlil. Szépművészeti Múzeum Anu Allikvee. Johannes Mikkeli kollektsioon. 16.–20. sajandi Lääne-Euroopa, Vene, Hiina kunst. Näituse tekst. Eesti Kunstimuuseum 2006
Pärnu–Lihula tee

Pärnu–Lihula tee (registrinumbriga 60) on üks Eesti tugimaanteedest. See saab alguse Pärnu linnast Tallinna maanteelt. Tee pikkus on 56,1 km. Tee lõpeb Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare tee 45. kilomeetril Lihula linna, Alaküla ja Valuste küla piiril. Pärnu linna tänavatena kannab nimesid J. V. Jannseni tänav ja Haapsalu maantee. Lihula linna ja Valuste küla piiril kannab nimesid Alaküla tee, Uus Pärnu maantee ja Mäe tee. Papsaare külas on maantee kahe sõiduteega, mille vahele jääb haljasala. Sildade nimistu pärineb teeregistrist. Pärnu linn, Papsaare küla, Lemmetsa küla, Audru alevik, Malda küla, Liiva küla, Kärbu küla, Põhara küla, Aruvälja küla, Ahaste küla, Soeva küla, Nätsi küla, Kalli küla, Peantse küla, Lõpe küla, Paimvere küla, Rabavere küla, Karinõmme küla, Oidrema küla, Parivere küla, Tõitse küla, Sookatse küla, Valuste küla, Lihula linn.
Tallinna–Moskva rongiliin

Tallinna–Moskva rongiliin oli Venemaa Raudteede tütarettevõtte FPK opereeritav rongiliin Eestis ja Venemaal. Mõlemas suunas sõitis päevas üks reisirong. Alates 1960. aastatest sõitis kolm või neli rongi ööpäevas: kiirrongid Estonia ja Tallinn ning suvine lisarong Narva kaudu, lisaks reisirong Tartu kaudu. Kõik need rongid olid Eesti Raudtee koosseisud. 1971. aastal lisandus suveks rong nr 152-151 Tartu kaudu. Liin avati 23. mail 1950. Aastatel 1998–2015 teenindas liini ettevõte GoRail. 2015. aasta suvel võttis liini opereerimise üle Venemaa Raudteede tütarettevõte FPK (Federalnaja Passazhirskaja Kompanija). Odavama pileti huvides ühendati Peterburi ja Moskva liin. Varasemaga võrreldes erines sõit Venemaale just marsruudi poolest, kuna enam ei sõitnud rong otse Moskvasse, vaid läks sinna läbi Peterburi. Rongiliin suleti 20. märtsil 2020. Tallinn Tapa Rakvere Jõhvi Narva Jaanilinn Kingissepp Peterburi Okulovka Bologoje Tver Moskva (Leningradski vaksal) 1977. aastal olid Tallinna–Moskva liinil järgmised peatused: Tallinn – Tapa – Tamsalu – Jõgeva – Tartu – Põlva - (Veriora(1985) – Petseri – Liivamäe – Novoisborsk – Pihkva – Karamõševo – Padsevõ – Porhov – Dno – Polonka – Marino – Volot – Tuleblja – Staraja Russa – Parfino – 452. km – Pola – Knevitsõ – Lõtškovo – Valdai – Guzjatino – Bologoje – Võšni Volotšok – Spirovo – Kalinin – Moskva. Sõiduaeg Tallinnast Moskvasse oli 19 tundi 27 minutit, tagasi 18 tundi 44 minutit. Eesti raudteetransport Venemaa Raudteed "linnamuuseum.wiseman.ee". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. detsember 2020. Vaadatud 9. mail 2019. Täna õhtul väljub viimane GoRaili rong Moskvast Tallinna; Ärileht, 18.05.2015 Galerii: esimene Moskva rong jõudis pärast liini taastamist tagasi Tallinna; ERR-i uudised, 11.07.2015 Tallinna-Peterburi-Moskva rongi väljumised peatati; Postimees, 18.03.2020 Расписание движения поезда №№176-175 Таллин - Москва - Таллин в 1977 году pskovrail.ru Teateid tegelikkusest: 34 | Reisirong Tallinn-Moskva; ERR-i arhiiv Sõiduplaan ja piletiinfo GoRail lehel
Vettehüpped 1952. aasta suveolümpiamängudel

36 võistlejat 31 võistlejat 15 võistlejat 15 võistlejat
Imeni Sverdlova

Imeni Sverdlova on alev Venemaal Leningradi oblastis Vsevoložski rajoonis, Sverdlovi linnaasunduse keskus. Asub Neeva paremal kaldal, 43 km Peterburist kagus. Asula sai nime revolutsionäär Jakov Sverdlovi järgi. 1979. aastast on alev. 8900 (1989) 9000 (2009) 9300 (2010)
Aafrika ja Aasia Rahvaste Solidaarsuse Organisatsioon

Aafrika ja Aasia Rahvaste Solidaarsuse Organisatsioon (inglise keeles Afro-Asian Peoples' Solidarity Organization, ametlik lühend AAPSO) on 1957. aastal asutatud valitsusväline organisatsioon, millel on esindused (rahvuskomiteed) enam kui 90 Aafrika ja Aasia riigis. Eesti nõukogude entsüklopeedia on organisatsiooni kohta kasutanud läbivalt nimetust Aasia ja Aafrika Rahvaste Solidaarsuse Organisatsioon ja eestikeelset lühendit AARSO. Organisatsioon asutati Nõukogude Liidu eestvedamisel ning selle esialgseteks eesmärkideks olid imperialismi-, kolonialismi-, neokolonialismi-, rassismi-, sionismi- ja fašismivastase võitluse kooskõlastamine ning liikmesmaade majandusliku, sotsiaalse ja kultuurilise arengu soodustamine. Tänapäeval keskendub AAPSO jätkuvalt majandusliku, sotsiaalse ja kultuurilise arengu küsimustele, ent tegeleb ka uute probleemidega nagu inimõigused, demokraatia edendamine, võitlus korruptsiooniga, rahvastiku- ja keskkonnaküsimused, riigisisesed hõimutülid ja kodusõjad, põgenike probleemid, jpm. Organisatsioon loodi 26. detsembril 1957 Egiptuses Kairos toimunud Aasia ja Aafrika rahvaste esimesel solidaarsuskonverentsil. Nõukogude Liitu esindas ühenduses Aasia ja Aafrika Maade Nõukogude Solidaarsuskomitee, teisi riike solidaarsuskomiteed, rahvuslikud vabadusliikumised, parteid jms vasakpoolsed poliitilised organisatsioonid. Pärast NSV Liidu lagunemist mindi üle rahvuskomiteede süsteemile. AAPSO peakorter asub Kairos, kus tegutseb ka selle täitevorgan alaline sekretariaat. Põhikirja järgi on kõrgeimaks organiks kord aastas kogunev kongress, mis valib kaks korda aastas oma koosolekuid pidava presiidiumi. Ühendusel on konsultatiivne staatus Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni allorganisatsioonide ECOSOC, UNESCO, UNCTAD ja UNIDO juures. Eesti Nõukogude Entsüklopeedia. 1 : A–Cent. Tallinn : Valgus, 1985. Lk 32. Eesti nõukogude entsüklopeedia, 1985, lk 32. African-Asian Peoples' Solidarity Organization : About Us. 10.01.2010 Made, Tiit. Rahvusvahelised organisatsioonid. Tallinn : Eesti Raamat, 1985. Lk 15. Made, 1985, lk 15. African-Asian Peoples' Solidarity Organization. 10.01.2010
Anali keel

Anali keel on Hiina-Tiibeti keelkonna Tiibeti-Birma keelte kuki-tšini rühma kuuluv keel, mida räägitakse India Manipuri osariigi kaguosas ja sellega piirneval alal Myanmaris. Kõnelejate arv Indias oli 2001. aastal 13 853. Anali keele kirjutamiseks kasutatakse ladina kirja.
Terviklus

Andmete terviklus (inglise keeles integrity) on oluline mõiste infotehnoloogias ning ühtlasi infoturbe üks kolmest põhimõistest. Terviklus tähendab andmete pärinemist autentsest allikast ning veendumust, et need pole hiljem muutunud ja/või neid pole hiljem volitamatult muudetud. Andmete terviklus on andmete õigsuse/täielikkuse/ajakohasuse tagatus ning [nende] päritolu autentsus ja volitamatute muutuste puudumine. Asutuse normaalse töö üks eeldusi on, et iga andmekogumi (dokumendi, faili, säiliku, registri kirje jne) kohta saab teha kindlaks, kes ja millal on selle loonud, ning olla kindel selles, et see andmekogum ei ole pärast loomist stiihiliste tegurite toimel või kellegi tegevuse tulemusena volitamatult muutunud. Kõik andmed peavad alati olema seostatavad nende looja, loomisaja, konteksti jms asjaoludega, ning olema omavahel koherentsed. Seoste rikkumisel, samuti andmete endi kaotsiminekul või muutumisel on tööd negatiivselt mõjutavad tagajärjed. Infoturbe alaseks terminiks eesti keeles on terviklus – see sisaldab muutmise jälitatavust – kes, millal ja mis asjaoludel on andmeid sisestanud, muutnud või kustutanud. Infoturbes ei kasutata sõna terviklikkus – millega aga saab iseloomustada andmete kvaliteeti laiemalt. AS Cybernetica. "Integrity [1]". AKIT. [teadmata]. "Kontroll ja ohutus süsteemis". TPT Live.
Reisisadam

Reisisadam on kõnekeelne nimetus sadama kohta, milles osutatakse teenuseid kas üksnes või valdavalt reisilaevadele. Tallinnas on kõrvuti kolm reisisadamat, kõigil on eri omanikud: Vanasadam Patareisadam Kalasadam Helsingi reisisadamad kuuluvad Helsingi Sadama koosseisu: Läänesadam Lõunasadam, milles on mitu reisiterminali: Olümpiaterminal Magasiniterminal Kanaliterminal Katajanokka terminal Stockholmi reisisadamad, mille kaudu toimib rahvusvaheline reisilaevaliiklus, kuuluvad Stockholmi Sadamate koosseisu: Värtahamn Frihamn Skeppsbro Masthamn Stadsgården
Aadress (pöördumine)

Aadress on kollektiivne (tavaliselt paljude allkirjadega) palvekiri, märgukiri või tänukiri kõrgeimale võimukandjale. aadresspartei auaadress
Mäluaadress

Mäluaadress ehk aadress (memory address, address) on arv, mis omistatakse igale asukohale arvuti mälus (tänapäeval tavaliselt igale baidile), et määratleda andmete või käsu asukohta. Mäluaadresse on mitut tüüpi. Eri tüüpi aadressid on eri aadressiruumides. Arvuti põhimälu koosneb paljudest mälukohtadest. Igaühel on oma füüsiline aadress, st kood, mille abil keskprotsessor (või muu) seade saab seda kasutada. Tavaliselt kasutavad füüsilist mälu masinakoodi operandide või registrite abil baasvahetussüsteem, operatsioonisüsteemid ja mõned spetsiaalsed utiliidid (näiteks mälutesterid). Operandid ja registrid käsivad keskprotsessorit suunata mälukontrollerit täitma mälusiini või süsteemisiini või eraldi juhtsiini, aadressisiini ja andmesiinide abil arvutiprogrammi käske. Mälukontrollerite siin koosneb mitmest rööpsest liinist. Igaühele neist vastab üks bitt. Siini laius ning seega kasutatavate mäluühikute arv ja bittide arv igas ühikus on eri arvutitel erinevad. Arvutiprogramm täidab mäluaadresside abil masinakoodi ning salvestab ja loeb andmeid. Enamik rakendusprogramme ei tea füüsilisi aadresse, vaid kasutab arvuti mäluhaldusploki ja operatsioonisüsteemi mälujaotuse abil loogilisi aadresse, sealhulgas virtuaalaadresse. Enamik tänapäeva arvuteid kasutab baidiadresseerimist: iga aadress identifitseerib ühe baidi mälus. Andmed, mis ühte baiti ei mahu, võivad asuda mitme baidina mitme järjestikuse aadressi all. aadressiarvutus aadressiregister aadressiruum aadressisiin aadressiteisendus aadressitu käsk aadressiväli