laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Adda Djørup

Adda Djørup (sündinud 18. augustil 1972 Aarhusis) on taani luuletaja ja proosakirjanik. Tal on bakalaureusekraad võrdleva kirjandusteaduse alal Kopenhaageni Ülikoolist. Ta elab Kopenhaagenis. Tema esimene avaldatud teos oli 2005 ilmunud luulekogu "Monsieurs monologer". 2007. aastal ilmus tema novellikogu "Hvis man begyndte at spørge sig selv", mille mitme novelli tegevus leiab aset Lõuna-Euroopas ning mis olid suuresti autobiograafilised, põhinedes ajal, mil autor elas Hispaanias ja Itaalias. Djørupi looming tegeleb eksistentsiaalsete ja filosoofiliste teemadega, mida esitatakse sageli iroonilises ja kergelt humoorikas võtmes. Tema 2009. aastal ilmunud romaan "Den mindste modstand" ("Vähim vastupanu") võitis 2010. aastal Euroopa Liidu kirjandusauhinna. Djørupi loomingut on tõlgitud albaania, bulgaaria, ungari ja serbia keelde. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 26. jaanuar 2020. Vaadatud 22. jaanuaril 2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Adda Djørupi koduleht
Pompei punane

Pompei punane on punase värvusega muldpigment, põletatud sieena Toscanast, koostiselt raudoksiidpunane. Suure osa pigmendi koostisest moodustab raud(III)oksiid. Keemiline koostis on Pompei punasel sama mis kollasel ookril, erinevus on vaid värvis. Pompei freskodel leiduv pigment koosneb 50% ulatuses raudoksiidist ja ülejäänud osas savi- ja kvartsiosakestest. Sobib kõigi sideainetega ja pigmentidega. Happelises keskkonnas värv laguneb. Nimetus "Pompei punane" pärineb 19. sajandist, kui pärast Lõuna-Itaalias asuva Rooma linna Pompei varemete väljakaevamist ja avalikkuses tuntuks saamist sai rikaste ja haritud inimeste hulgas ruumikujunduse moevärviks punane värv, mis oli säilinud Pompei jõukate roomlaste majade seinafreskodel. Tänapäeval arvatakse, et vähemalt osa neist freskodest oli algselt ookerkollase taustaga ning punase värvi omandasid need alles kuumade põlemisgaaside toimel Vesuuvi purske ajal 79. aastal. Erkpunane oli toona hinnaline värv, mille jaoks imporditi pliimennikut Armeeniast. Toon, mida tänapäeval nimetatakse Pompei punaseks, on tegelikult "vaese mehe punane", punase ookriga ülevärvitud kollaste seinte värv, või kollane ooker, mis on põlenud punaseks. Kuigi isegi eksperdid ei suuda neid kolme analüüsita üksteisest eristada, võib punaseks põlenud ookrit eeldada seintel, millel on õrnu üleminekuid kollakast punasele toonile. Siiski kuulsaimad, Müsteeriumide villa punase taustaga freskod on peaaegu kindlasti maalitud hinnalise mennikut või kinaveri sisaldava punasega. Inglise keeleruumis on pompeian red värvitooni nimetus, mis on kergelt tuhmja sooja tooniga keskmine kuni tumedam punane ja vastab üsna täpselt veidi pleekinud punase ookri värvusele. Eesti keeles on kasutatud pigmendi nimetusena, värvinimena harukordadel. Võõrsõnade leksikon samastab Pompei punase värvuse Veneetsia punase ja caput mortuum'i värvitooniga. https://colourlex.com/project/pompeiian-red/ https://www.kremer-pigmente.com/en/pigments/earth-pigments/1296/pompeii-red A. DiQuinzio. Harvey Quaytman: Against the Static. University of California Press, 2018 C. Higgins. Pompeii shows its true colours - The Guardian, 22. september 2011 I. Marcaida, M. Maguregui, H. Morillas, S. Perez-Diez, J. M. Madariaga. Raman imaging to quantify the thermal transformation degree of Pompeian yellow ochre caused by the 79 AD Mount Vesuvius eruption. - Analytical and Bioanalytical Chemistry volume 411, pp. 7585–7593 (2019) "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2023. Vaadatud 10. juunil 2023.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://www.keeleveeb.ee/dict/speciality/art/dict.cgi?word=sv2043 https://www.slideshare.net/hommik/ampiirstiil http://eki.ee/dict/vsl/index.cgi?Q=caput&F=M&C06=et Pompei punane colourlex.com portaalis C. Higgins. Pompeii shows its true colours - The Guardian, 22. september 2011 I. Marcaida, M. Maguregui, H. Morillas, S. Perez-Diez, J. M. Madariaga. Raman imaging to quantify the thermal transformation degree of Pompeian yellow ochre caused by the 79 AD Mount Vesuvius eruption. - Analytical and Bioanalytical Chemistry volume 411, pp. 7585–7593 (2019)
Jony Ive

Sir Jonathan Paul Ive, ka Jony Ive, KBE, HonFREng, RDI, (sündinud 27. veebruaril 1967) on Briti arhitekt ja tootedisainer, kes oli endine tootedisainijuht (CDO) Apple'is, ja on Kuningliku Kunstikolledži kantsler Londonis. Ta töötas Apple'is 1992. aasta septembrist 2019. aasta juunini. Ta disainis kümneid PowerBooki ja Maci arvuteid. 1990. aastate lõpul (pärast ettevõtte asutaja Steve Jobsi tagasitulekut) edutati ta tootedisaini vanemasepresidendiks (ametlikult: Senior Vice President of Industrial Design). 2015. aastal edutati ta Apple tootedisainijuhiks. Ta disainis mitmeid Apple'i tooteid, nagu iMac, Power Mac G4 Cube, iPod, iPhone, iPad, MacBook ja Apple'i mobiiloperatsioonsüsteemi iOS kasutajaliidese osi. Ta aitas disainida ka mitut Apple'i suuremat arhitektuuriprojekti, nagu Apple Park ja Apple Store'id. Sündinud Londonis Suurbritannias, kus ta elas, kuni ta vanemad kolisid Staffordi, kui Ive oli 12aastane. Ive õppis Newcastle'i Polütehnikumis (hiljem ümber nimetatud Northumbria Ülikool), õpingute ajal sai ta oma töid näidata Design Museumis. Pärast ülikooli lõpetamist palgati ta Londonis baseeruva disaini-idufirma Tangerine poolt, kus ta tegi tootedisaini Teda kutsuti 2017. aasta mais Kuningliku Kunstikolledži juhiks, kes töötab tähtajaliselt viis aastat kuni 2022. aasta maini. Apple Inc. disaini motiivid Apple Industrial Design Group "Jony Ive, Apple designer who started career at tangerine, sets up studio" (inglise keeles). 20. juuli 2019. Originaali arhiivikoopia seisuga 20. juuli 2019. Vaadatud 22.01.2020.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)
Fai

Fai (prantsuse keeles faille) on labases siduses kootud tihe ühevärviline ripsi meenutavate peente horisontaalsete koejoontega siid-, poolsiid- või viskooskiust kangas. Kangas on keskmise paksusega, mitte liiga kerge. Koelõngad on jämedamad kui lõimelõngad, sellest ripsi meenutav pind. Robe a la francaise kleidi seljaosa. 1760.–1765. Rohelisest siidfaist pulmakleit. 1860.–1870. Helmestikandiga siidfaist keep. 1910 http://eki.ee/dict/ekss/index.cgi?Q=fai&F=M K. Matthews. Encyclopaedic Dictionary of Textile Terms, 2. kd. CRC Press, 2018 http://www.marquise.de/de/themes/howto/stoffkunde.shtml Faille online-tekstiilileksikonis weisbrod-zuerrer.ch
Farfalle

Farfalle (ka liblikmakaron või lipsumakaron) on pasta- ja nuudlisort. Selle nimi tuleb itaalia keelest ning tähendab tõlkes päevaliblikat. Modenas kutsutakse farfalle‘t nimega strichetti. Farfalle suurem sort on farfalloni, väiksem farfalline. Liblikmakaronid said alguse 16. sajandil Põhja-Itaalia Lombardia ja Emilia Romagna piirkondadest. Pastade loend Farfalle Chefs. "Farfalle Recipes". Farfalle Recipe Book. Originaali arhiivikoopia seisuga 14. märts 2012. Vaadatud 21. mai 2011. Marie Raadik. "Pasta tuubi tagasi". EKI Keelenõuanne. Vaadatud 22. jaanuar 2020.
Speak & Spell

"Speak and Spell" on briti synth-pop-bändi Depeche Mode'i debüütalbum. See on Depeche Mode'i albumitest ainus, mille esituskoossseisu kuulub ka Vince Clarke, kes hiljem kuulus ansamblitesse Yazoo ja Erasure. Clarke kirjutas enamiku selle albumi lugudest, mistõttu on "Speak & Spell" Depeche Mode'i hilisemast loomingust popilikum ja uusromantilisem. Album jõudis Suurbritannias kümnendale kohale. Suurimaks hitiks sai lugu "Just Can't Get Enough". New Life I Sometimes Wish I Was Dead Puppets Boys Say Go Nodisco What's Your Name Photographic Tora! Tora! Tora!* Big Muff* Any Second Now (Voices) Just Can't Get Enough New Life (Remix) Puppets Dreaming of Me Boys Say Go Nodisco What's Your Name Photographic Tora! Tora! Tora!* Big Muff* Any Second Now (Voices) Just Can't Get Enough – Schizo Mix * – autor Martin Gore Dreaming of Me New Life Just Can't Get Enough "Dreaming of Me" oli Depeche Mode'i esimene singel, kuid jõudis briti edetabelis vaid 57. kohale ja seetõttu ei ilmunud see algselt "Speak and Spell" albumil, kuid lisati albumi USA versioonile "I Sometimes Wish I Was Dead" asemele.
Idaplaatan

Idaplaatan (Platanus orientalis L.) on plaatani perekonda kuuluv liik puid. Idaplaatani looduslik levila piirneb Balkani ja Väike-Aasiaga. Plaatanit on laialdaselt kultiveeritud ja ta on ilupuuna kasutusel Lõuna-Euroopas ja mujal.
Kere (ehitis)

Kere (ka keres ja keri) oli ajutine kalurionn, mida talvisel noodapüügil kasutasid põhiliselt Peipsi kalurid. Eestis oli kere tuntud hiljemalt 17. sajandist, Põhja-Euroopas oli see juba varemgi laialdaselt levinud. Kere oli väike neljakandiline harikatusega ehitis, kõrgusega 2–3 meetrit, põrandapinnaga 4–9 m2. Kere suurus sõltus sellest, kas seda kasutasid võrgumehed või suurem hulk püüdjaid. Palkidest või lattidest ehitati onni tugiraam, seinte ja katuse kate oli puukoorest, hiljem ka laudadest. Põrandaks olid lahtised lauad, õled või hein jää peal. Ehitisel oli uks ja üheruuduline klaasaken, sees oli väike ahi, mille plekk-korsten pandi läbi seina või katuse. Katuse all oli õrs riiete kuivatamiseks. Tuleasemeks oli liiva või mullaga täidetud laudkast ehk patsas. Kered ehitati valmis maal ja püügihooaja algul veeti need regede või jalastega järvejääle, kus nad paiknesid reas, jättes vahed hobuste ja varustuse tarvis. Püügi vaheaegadel süüdati sees lõke, mis andis sooja. Kala keedeti õrre külge riputatud pajas. Püügihooaja lõpul veeti kered kaldale tagasi. Arvi Ränk. Eesti etnograafia sõnaraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 1996. Lk 58 Eesti rahvakultuuri leksikon (3. trükk). 2007. Koostanud ja toimetanud Ants Viires. Tallinn, Ühiselu AS trükikoda. Lk 80 Kere, Eesti Rahva Muuseum
Valhalla

Valhalla (vanapõhja keeles Valhöll 'langenute eluase') ehk langenud sõdurite saal on Skandinaavia mütoloogias sõja- ja nõidusejumala Odini saal, kuhu valküürid tõid kangelaslikult surnud sõdurid (einherjerid) ja muud Odini lemmikud sööminguid ja joominguid nautima. Sinna lähevad pärast surma need viikingid, kes on surnud väärikalt, see tähendab lahingus, mitte vääritult ehk voodis. Einherjereid tervitab Valhallasse saabumisel Bragi ning saadavad valküürid. Valhalla peaväravat Valgrindi nimetatakse Vanema Edda laulus Grímnismális pühaks väravaks, mille taga on pühad uksed; "ainult vähesed teavad öelda, mil viisil need lukustatakse". Saalil on 540 ust, mis on nii laiad, et 800 sõdurit saaksid üksteise kõrval neist sisse minna. Seinad on tehtud odadest, katus kaitsekilpidest ja pingid kaetud kaitserüüdega. Öeldakse, et seal on ruumi kõigile väljavalituile. Valhallas võitlevad einherjerid iga päev omavahel, mille käigus suur osa neist saab uuesti surma. Õhtul teevad valküürid kõik langenud taas terveks. Järgneb pidusöök, kus nii päeval maha löödud kui ka neid äsja tapnud võitlejad pidutsevad koos. Nad söövad võlumetssiga Særimneri, kelle liha kasvab iseenesest tagasi, kui sellest tükk ära lõigata. Ehkki siga iga päev keedetakse, on ta ikkagi vahetpidamata elus ja enda küljest liha lõikamisega harjunud. Need, kes Valhallasse ei pääse, lähevad surnute koju (Heli), allilma (Niflheimi) all või teistese paikadesse. Kes surid merel, pääsevad Ægiri saali mere põhjas. Peale valküüride ja einherjerite elab seal ka kukk Gullinkambi, kes einherjereid igal hommikul äratab ning kes oma kiremisega teatab ka maailma lõpu Ragnaröki saabumisest, milles einherjerid peavad Odini poolel sõdima. Anglosaksi eeposes "Beowulf" kutsutakse seda säravaks kindluseks. Walhalla tempel
Esquerchin

Esquerchin on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Douai kantonis. Répertoire géographique des communes, vaadatud 26.10.2015. Populations légales 2021
Katri Lipson

Katri Lipson (sündinud 1965 Helsingis) on soome kirjanik ja arst. Ta lõpetas 1993. aastal Uppsala Ülikooli arstiteaduse erialal ja töötas pärast seda arstina nii Soomes, Rootsis kui ka Aafrikas. Tema esikromaan "Kosmonautti" ("Kosmonaut", 2008) oli Finlandia auhinna lühinimekirjas ja võitis samal aastal Helsingin Sanomate kirjandusauhinna. Tema teine romaan, "Jäätisemüüja" (Jäätelökauppias, 2012; eesti keeles 2015) võitis 2013. aastal Euroopa Liidu kirjandusauhinna. Romaani tegevus toimub 1940.–1960. aastate Tšehhoslovakkias. See on tõlgitud inglise, eesti, taani, tšehhi ja ungari keelde. 2016. aastal ilmus tema kolmas romaan "Detroit".
Aikateríni Sakellaropoúlou

Aikateríni Sakellaropoúlou (kreeka keeles Αικατερίνη Σακελλαροπούλου; sündinud 30. mail 1956 Thessaloníkis) on Kreeka poliitik, alates 13. märtsist 2020 Kreeka president. Enne presidendiks saamist juhtis ta Kreeka kõrgeimat halduskohut riiginõukogu. Ta on keskkonna- ja riigiõiguse ekspert. Ta valiti presidendiks 22. jaanuaril 2020. Ametisse astudes sai Sakellaropouloust Kreeka järjekorras 13. president ja esimene naine sel ametikohal. Tema elukaaslane on jurist Pavlos Kotsonis.
Made Balbat

Made Balbat (sündinud 12. oktoobril 1960 Tallinnas) on eesti graafik ja illustraator. Ta õppis Tallinna 46. Keskkoolis ja lõpetas 1988. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi graafika erialal, spetsialiseerunult raamatuillustratsioonile. Töötanud kunstiõpetajana Tallinna Kunstikoolis. Kuulub Eesti Vabagraafikute Ühendusse ja Eesti Kujundusgraafikute Liitu. Ta on illustreerinud Olivia Saare lasteraamatuid, TEA kirjastuse kuldraamatusarja ning teinud raamatusarja “Põhjamaade romaan” kaanekujundused. Ta elab Kehtnas. 1984 Jaan Jenseni raamatugraafika aastapreemia (poliitilise plakati preemia - rahuteemaline plakat) https://www.teatmik.ee/et/personprivate/76079-Made-Balbat Maagiliste illustratsioonide looja Made Balbat
Silva Eher

Silva Eher (19. veebruar 1954 Tallinn – 9. august 2021) oli eesti kunstnik. Ta töötas aastatel 1972–1977 Eesti Telefilmi joonisfilmigrupis kunstnikuna. 1977 astus õppima Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis maali erialale, mille lõpetas 1983. aastal. Aastatel 1984–1989 töötas ta kunstiõpetajana Tallinna Kergetööstustehnikumis. Tema teoseid on Eesti Kunstimuuseumi, Tartu Kunstimuuseumi, Venemaa kultuuriministeeriumi, Tretjakovi galerii, Almatõ Kunstimuuseumi ja Užgorodi Kunstimuuseumi kogudes. "Tutvumine", 1994. Õli, lõuend. 65x86cm "Figuurid", 1995. Õli, lõuend. 100x82cm Näitustel osalenud 1982. aastast. 1983 Tallinna Tehnikaülikool 1986 kohvik „Viru”, Tallinn 1988 Tallinna Kunstihoone Galerii 1990 Õpetajate Maja Galerii, Tallinn 1993 Galerii „Vaal”, Tallinn 1995 Galerii-G, Tallinn 1997 Tallinna Kunstihoone Galerii 1998 Stockholmi Eesti Maja, Rootsi 1999 Galerii Sammas, Tallinn 2000 Pärnu Linnagalerii 2001 Raatuse Galerii, Tallinn 2004 Kastellaanimaja Galerii, Tallinn 2004 Galerii-G, Tallinn 2006 Galerii-G, Tallinn 1984 – Eesti Kunstnike Liidu noortekoondise aastapreemia 1985 – Haapsalu rajooni kunstipreemia
Fromhold (suguvõsa)

Fromhold, varem Fromholtz oli Riiast pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa. Fromholdide päritolumaa ei ole teada, kuid XVII sajandi 2. poolest on nende kohta teateid Riiast. 3. märtsil (vkj) 1785 omandas Riia kaupmees ja Suure Gildi oldermann Hermann Fromhold (1733−1788) Püha Rooma keisrilt aadliseisuse (rüütel). Tema järeltulijad võeti esmalt Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse ja 12. jaanuaril (vkj) 1797 Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Suguvõsa kustus meesliinis 1826. aastal. Suguvõsa viimane esindaja Dorothea Marianne Sophie Antoinette von Fromhold (1799−1865), kes oli abielus Riia Jaani kiriku ülempastor Johannes Hermann Treuga (1794−1849), soovis, et tema meessoost järeltulijad kannaksid perekonnanime Fromhold-Treu; nimi Fromhold sisaldus ka tema poegade eesnimedes. Hermann von Fromhold (1733−1788), Riia kaupmees, Suure Gildi oldermann, mõisaomanik Johann von Fromhold (1777−1826), Liivimaa õuekohtu assessor Liivimaa läti distrikt: Mārciena (Martzen) (1785−1801), Strazdumuiža (Trastenhof) (1781−1801), Veckalsnava (Alt-Calzenau) (1785−1801) Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980), lk 294-295. Seuberlich, Erich. Stammtafeln deutsch-baltischer Geschlechter. − Deutsche Stammtafeln in Listenform. Band 2. II. Reihe. Hrsg. Zentralstelle für Deutsche Personen- und Familiengeschichte E. V. Leipzig: Verlag Zentralstelle für Deutsche Personen- und Familiengeschichte E. V, 1927, veerg 442, 445 [1]. Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 294-295. Taube, Michael Frh. von. Die Concepte zu den Standes-Erhöhungs-Diplomen für kaiserlich-russische Staats-Unterthanen in deutschen und österreichlischen Adels-Archiven. – Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik. 1903. Mitau: Gedruckt bei J. F. Steffenhagen und Sohn, 1905. Lk 49-86. Siin: lk 57. Fromholdi suguvõsa vapp Eesti Ajalooarhiivis
474

474. aasta Sajandid: 4. sajand - 5. sajand - 6. sajand Aastakümned: 420. aastad 430. aastad 440. aastad 450. aastad 460. aastad - 470. aastad - 480. aastad 490. aastad 500. aastad 510. aastad 520. aastad Aastad: 469 470 471 472 473 - 474 - 475 476 477 478 479 jaanuar – Pärast Leo I surma sai tema järglaseks Ida-Rooma keisritoolil tema lapselaps Leo II, regendiks sai Zeno. juuni – Julius Neposest sai Lääne-Rooma keiser. november – Võimaliku mürgitamise tagajärjel surnud Leo II järel hakkas Ida-Rooma riiki valitsema Zeno. ... 18. jaanuar – Leo I, Ida-Rooma imperaator 17. november – Leo II, Ida-Rooma imperaator
51. ekspeditsioon

51. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise kosmosejaama 51. alaline meeskond. Ekspeditsioon algas 10. aprillil 2017. 51. ekspeditsiooniga sai Peggy Whitsonist esimene naine, kes on juhtinud kaht jaama ekspeditsiooni. 51. ekspeditsioon lõppes 2. juunil 2017. "Peggy Whitson: Record-Holding Astronaut". Space.com. Vaadatud 23. jaanuar 2020. "International Space Station Crews". Spaceflight101. Vaadatud 23. jaanuar 2020.[alaline kõdulink]
52. ekspeditsioon

52. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise kosmosejaama 52. alaline meeskond. Ekspeditsioon algas 2. juunil 2017. 52. ekspeditsioon lõppes 3. septembril 2017. "International Space Station Crews". Spaceflight101. Vaadatud 23. jaanuar 2020.[alaline kõdulink]
Fromhold

Fromhold on suguvõsanimi: Fromhold (suguvõsa), Riiast pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa
Vitt

Vitt on kaluriküla Saksamaale kuuluval Läänemeres asuval Rügeni saarel, täpsemalt Wittowi poolsaarel Arkona neeme lähedal. Vitt kuulub Putgarteni valda. Küla asub pankranniku taga peidus ning pole kaugelt nähtav, ainult ranniku pealt avaneb vaade Vitti õlgkatustega majadele. Vitt on populaarne reisisihtkoht ning seda on nimetatud "Rügeni kõige romantilisemaks kohaks". Reisijuht "Marco Polo" nimetas küla üheks 15 Rügeni peamisest vaatamisväärsusest. http://www.vitt-ruegen.de/ Vitt auf Rügen] at www.vitt-ruegen.de. Külastatud on 19. mail 2012. Das Fischerdorf Vitt auf Rügen at suite101.de. Külastatud on 19. mail 2012. Vitt - der romantischste Ort Rügens at www.ruegen-hiddensee.de. Külastatud on 19. mail 2012. Sucher, Kerstin and Wurlitzer, Bernd (2011) Rügen, Hiddensee, Stralsund, Marco Polo, lk 5. Vitt auf Rügeni koduleht (saksa keeles) Vitt - der romantischste Ort Rügens ("Vitt – Rügeni romantilisim koht") (saksa keeles)
Jaan Tätte juunior

Jaan Tätte juunior (sündinud 15. aprillil 1988) on eesti muusik ja filmitegija. Ta kasutab ka pseudonüümi Meisterjaan. 2009–2011 osales Tätte mitme tudengifilmi tegemises režissööri ja stsenaristina. Neist tuntuim Tudengifilm 2010 ja Best of BFM võitnud "Ninja". 2014. aastal ilmus Tätte juuniori debüütalbum "Algelised katsetused". 2015. aastal avaldas ta albumi "Ilusad illusioonid", millel oli ka tema esimene laiemat tuntust kogunud lugu "Bambusest laev". Tänaseks on ta avaldanud veel 4 albumit ja hulganisti singleid. Ta on osalenud mitmel korral Eesti Laulu võistlusel. Kui 2013. aastal saavutas ta koos Mari Meentaloga esimeses poolfinaalis 7. koha ja edasi ei pääsenud, siis 2016. aastal jõudis ta looga "Parmupillihullus" finaali, kus saavutas 5. koha. Samuti osales ta Eesti laulul 2021. aastal looga "Vahel lihtsalt". Jaan Tätte juunior ehk Meisterjaan on tuntud ka oma muusikavideote poolest. Tema lavastatud ja monteeritud "Yomidaiganesmees" valiti publikuhääletusel Eesti TOP 7 2017. aasta parimaks muusikavideoks. Jaan Tätte juuniori isa on muusik Jaan Tätte seenior. 2014. aastal abiellus ta modell Beatrice'i tütre, modell Simona Haritoniga. Neil on tütred Bibbi Zemfira ja Vivian Tähe. "Algelised katsetused" (2014) "Ilusad Illusioonid" (2015) "Monohõim" (2017) "Tüdrukud, elekter ja tuul" (2019) "Mälestus kiviajast" (2020) "Millest mõtleb vaikija" (2022) Meisterjaani koduleht Meisterjaani Youtube'i kanal Meisterjaani Spotify Meisterjaani auguline maailm Postimees, 17. juuli, 2022 Jaan Tätte juunior: LSD mõju all sai vanasti kõiksugused asjad üle kuulatud Õhtuleht, 19. juuni 2019 Meisterjaanist influentseriks: "Kui feimi hääbumine jätkub, tuleb muud tööd kõrvale otsida" Eesti Ekspress, 19. juuni 2019 Oh ei! Meisterjaani armastus parmupilli vastu hakkab hääbuma: nüüd huvitab rohkem hoopis elektrooniline muusika Kroonika, 17.07.2018 Jaan Tätte: kui teiste pojad alustasid ärisid, ütlesin, et mul mängib parmupilli ERR, 14.02.2018 Jaan Tätte juuniori tütreke sai üllatavalt lihtsa nime! Kroonika, 11.11.2016 Palju õnne! Jaan Tätte juunior võttis naise Postimees/Elu24, 3. jaanuar 2014 “Ninja” haaras Tudengifilm 2010 esikoha Jaan Tätte jr Eesti filmi andmebaasis
Zvezda (moodul)

Zvezda (vene keeles: Звезда́, 'täht') on Rahvusvahelise kosmosejaama moodul. See oli jaama kolmas moodul ning on jaama Vene orbitaalsegmendi keskus. Moodulis asuvad jaama peamised elutagamissüsteemid ning eluruum kahele meeskonnaliikmele. Moodulis asuvad ka jaama peamootorid, mida saab kasutada jaama orbiidi muutmiseks. Viimati kasutati mootoreid 2007. aastal. Mooduli diameeter on 4,35 meetrit ja see on 13,1 meetrit pikk. Zvezda kaalub 20,3 tonni. Mooduli viis 12. juulil 2000 kosmosesse kanderakett Proton-K ning see põkkus jaama Zarja mooduliga 26. juulil 2000. Zvezda võttis peagi pärast põkkumist Zarja käest üle jaama juhtimise ning selle elutagamissüsteemid muutsid võimalikuks meeskondade jaama elama asumise. "Zvezda Service Module Celebrates 15 Years in Orbit". Smithsonian National Air and Space Museum. Vaadatud 23. jaanuar 2020. "Space Station lights its 'big engines'". NBC News. Vaadatud 23. jaanuar 2020. "Zvezda Service Module". NASA. Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2020. Vaadatud 23. jaanuar 2020. "N° 50–2000: International Space Station docks successfully with Zvezda module". ESA. Vaadatud 23. jaanuar 2020.
Zarja (moodul)

Zarja (vene keeles: Заря́, 'koit'), tuntud ka Functional Cargo Block või FGB, on Rahvusvahelise kosmosejaama (ISS) esimene moodul. Moodulit plaaniti esialgu kasutada kosmosejaamas Mir, kuid Miri programmi lõpuga kohandati see ümber ISSi jaoks. Moodul saadeti kosmosesse 20. novembril 1998. Zarja tagas ehituse alguses jaama elektrivarustuse ning selles asusid jaama juhtivad pardaarvutid. Pärast Zvezda mooduli saabumist, kasutatakse moodulit varustuse ja kütuse hoiustamiseks. Zarja ehitas Vene firma, kuid see kuulub Ameerika Ühendriikidele. Moodul kaalub 19,3 tonni ja on ilma päikesepaneelideta 12,55 m pikk ning 4,1 meetrit lai. Zarja päikesepaneelide pikkus on 10,6 meetrit ja laius 3,3 meetrit. "Zarya". NASA. Originaali arhiivikoopia seisuga 28. märts 2019. Vaadatud 23. jaanuar 2020. "International Space Station Status Report #98-3". NASA. Originaali arhiivikoopia seisuga 6. juuli 2021. Vaadatud 23. jaanuar 2020. "ZARYA: ISS gets its start". Space Center Houston. Vaadatud 23. jaanuar 2020.