laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Michael Ruse

Michael Ruse (sündinud 21. juunil 1940 Birminghamis) on inglise päritolu teadusfilosoof, kes on spetsialiseerunud bioloogiafilosoofiale. Ta on kirjutanud muu hulgas teaduse ja religiooni vahekorrast, kreatsionismist ja demarkatsiooniprobleemist. Ta õpetas 1965–2000 Guelphi Ülikoolis ning õpetab 2000. aastast Florida Osariigi Ülikoolis. Ta asutas ajakirja Biology and Philosophy. 1986 Kanada Kuningliku Seltsi liige 1990 Bergeni Ülikooli audoktor 2003 McMasteri Ülikooli audoktor 2007 New Brunswicki Ülikooli audoktor The Darwinian revolution (1979) ISBN 0-226-73164-2 Is science sexist? and other problems in the biomedical sciences (1981) ISBN 90-277-1250-6 Darwinism defended, a guide to the evolution controversies (1982) ISBN 0-201-06273-9 Sociobiology, sense or nonsense? (1st ed. 1979, 2nd ed. 1985) ISBN 90-277-1798-2 Taking Darwin seriously: a naturalistic approach to philosophy (1986) ISBN 0-631-13542-1 But is it science? the philosophical question in the creation/evolution controversy (1988) (ed.) ISBN 0-87975-439-7 Homosexuality: A Philosophical Inquiry (1988) ISBN 0-631-17553-9 The Philosophy of biology today (1988) ISBN 0-88706-911-8 The Darwinian paradigm: essays on its history, philosophy and religious implications (1989) ISBN 0-415-08951-4 Evolutionary naturalism: selected essays (1995) ISBN 0-415-08997-2 Monad to man: the concept of progress in evolutionary biology (1996) ISBN 0-674-58220-9 Mystery of mysteries: is evolution a social construction? (1999) ISBN 0-674-00543-0 Biology and the foundation of ethics (1999) ISBN 0-521-55923-5 Can a Darwinian be a Christian? the relationship between science and religion (2001) ISBN 0-521-63716-3 The evolution wars: a guide to the debates (2003) ISBN 1-57607-185-5 Darwin and Design: Does evolution have a purpose? (2003) ISBN 0-674-01631-9 The Evolution-Creation Struggle (2005) ISBN 0-674-01687-4 Darwinism and its Discontents (2006) ISBN 0-521-82947-X Philosophy after Darwin (2009) ISBN 0-691-13553-3 Defining Darwin: Essays on the History and Philosophy of Evolutionary Biology (2009) ISBN 1-59102-725-X Science and Spirituality: Making room for faith in the age of science (2010) ISBN 0-521-75594-8 The Philosophy of Human Evolution (2012) ISBN 0-521-11793-3 Koduleht Can a Christian be a Darwinian? (salvestis) Nonliteralist Antievolution Creationism, Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia, 2007
Vecmēmele mõis

Vecmēmele mõis (Vecmēmeles muiža) on mõis Lätis Nereta piirkonnas Mazzalve vallas Vecmēmeles. Saksa keeles Alt-Memelhof, vanasti ka Pranke. Vecmēmele mõis rajati aastal 1516, mil Wolter von Plettenberg andis sealsed maad Stichhorstide suguvõsale. Mõis on kuulunud veel Zõge von Manteuffelitele, von Bysteritele, Dranenfeldtidele ja enne võõrandamist von Haarenitele. Mõisa peahoone rajati XIX sajandi teisel veerandil; renessansiajastu printsiipe järgiv lihtne hoone on praegu eravalduses. Mõisakompleksi kuuluvad veel mitmed kõrvalhooned: moonakate ja sulaste majad, kaks keldrit ja ait. Tall on varemetes. Parki ehivad pärnaallee ja hobukastaniallee. Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (läti keeles)
Vārnava

Vārnava on küla (mazciems) Lätis Jēkabpilsi piirkonnas Viesīte vallas. Asulas asus Vārenbroka mõisa (Wahrenbrock) keskus. Lisaks asuvad seal neljaklassiline kool, klubi ja raamatukogu. Aastail 1916–1972 asus Vārnavas jaam Viesīte piirkonna kitsarööpmelisel raudteel.
Ľudovít Štúr

Ľudovít Štúr (ka Ludevít Velislav Štúr, ungari keeles Stur Lajos; 28. oktoober 1815, Uhrovec (Zayugróc), Bánovce nad Bebravou (Bán) lähedal – 12. jaanuar 1856, Modra (Modor)), oli Slovaki rahvusliku ärkamisliikumise juht 19. sajandil. Ta rajas slovaki keele uue kirjaviisi, millel põhineb tänapäevane slovaki kirjakeel. 1848. aasta revolutsiooni ajal korraldas Štúr poliitilisi kampaaniaid. Ta oli poliitik, luuletaja (tuntud ka valmikirjutajana), ajakirjanik, kirjastaja, õpetaja, filosoof, keeleteadlane ning Ungari parlamendi liige. Gyula Miskolczy, A magyar nép történelme: a mohácsi vésztől az első világháborúig, Anonymus, 1956, p 250
Ján Kollár

Ján Kollár (29. juuli 1793, Mošovce (Mosóc), Ungari kuningriik, Habsburgide Austria, tänapäeva Slovakkia – 24. jaanuar 1852, Viin, Austria keisririik) oli slovaki kirjanik (peamiselt luuletaja), arheoloog[viide?], teadlane, poliitik ning filosoof[viide?], üks panslavismi põhiideolooge.
Serga tsässon

Serga tsässon on tsässon Setumaal Serga külas Setomaa vallas. See on pühitsetud pühale Anastasiale ja tsässona pühaks on nahtsipäiv 11. november (juliuse ehk vana kalendri järgi 29. oktoober). Serga küla keskel paikneva tsässona ümbrust kasutatakse külaplatsina, seal on kiik, lipumast ja pingid. Selle läheduses asus Taeluva kirik, seega oli külarahva side pappidega tihe. Tsässon oli kasutusel Nõukogude ajal ja on kasutusel ka nüüdisajal. Hoone ei ole riikliku kaitse all. On heas ehituslikus seisukorras. Dendrokronoloogilistel uuringutel põhinevate andmete järgi on tõenäoline ehitusaeg 1784. aasta. Vabadussõja ägedate lahingute käigus saadud šrapnellitabamus nihutas hoone kivivundamendilt kõrvale. Mürsukilde ja nende kahjustusi on praegugi märgata hoone ida- ja põhjaseinas. 2007. aasta nahtsipäeval taaspühitses preester Rafael Hindrikus Serga tsässona pärast põhjalikku remonti. Remondi käigus vahetasid kohalikud meistrid Ain Raal ja Väino Järv välja hoone alumised palgiread, põrandad, laed ja paigaldasid uue haavalaastust katuse. Serga tsässon on väike ühekorruseline, viilkatusega, nelinurkse põhiplaaniga männipuidust ristpalkhoone, välismõõdud on 565 x 438 cm. Ehitisel on üks siseruum (14,1 m²) ja väline varjualune (4,8 m²). Varjualune on kuuele puitpostile toetuv konstruktsioon, millel on umbes ühe meetri kõrgune püstistest laudadest piire, eesküljes on sama kõrge värav. Hoonel on nii seest kui ka väljast tahumata ümaratest männipalkidest seinad, mille kõrgus vundamendist seina ja sarika ühenduskohani on 197 cm ja katuseharjani 380 cm. Palgid on nurkades ühendatud kirvega tahutud tagurpidi koerakaelanurgatapi abil, mis on iseloomulik piirkonna vanematele palkehitistele. Märkimisväärsed on ka külgseinte ülemised palgid, mille seinast üle ulatuvad otsad on kirvega profileeritud. Hoone on ehitatud maakividele. Ligi 90 aastat oli hoone kividelt maas ja alumised palgiringid mädanesid. 2007. aasta remondi käigus asendati mädanenud palgid uutega ja hoone tõsteti taas kividele. Põrandale on pandud kirvega pealtpoolt tahutud poolpalgid, mis toetuvad otsaseintes olevasse soonde. Katus toetus varem pärlinitele ja hoonel oli arvatavasti laudkatus. Praegu on alles vaid harjapärlin ja endiste pärlinite augud otsaseinte sees. Hoonel on kolm sarikapaari, millele on paigaldatud laastukatusele sobilik roovitus. 2007. aasta remondi käigus pandi tsässonale kolmekordne haavalaastust katus. Hoone uks (160 x 86 cm) on tahutud tenderpostidele kinnitatud sepistatud linnupeakujuga pikkhingede abil. Ukseleht koosneb kolmest laiast põõnadele kinnitatud lauast ja see avaneb sissepoole. Uksele on kinnitatud vana tüüpi metallist tabalukk, kramp ja obadus ning vana tüüpi sepistatud rõngaga käepide. Lävepakuks on veskikivi. Hoone idaseinas asub üks kuuese ruudujaotusega aken (45 x 64 cm). Akna kõrval on märgid endisest pajaaugust (50 (l) x 30 (k) cm). Tsässon Setomaa tsässonad. Koostanud Tapio Mäkeläinen ja Ahto Raudoja. Kirjastus: Setu Kultuuri Fond, 2011. Jaanus Plaat, Arne Maasik. Serga. Nahtsi (Anastassia) tsässon. - Õigeusu kirikud, kabelid ja kloostrid Eestis. Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn 2011. Lk 894–897
Giljak-klassi suurtükilaev

Giljak-klassi suurtükilaev (suurtükipaat) olid Vene keiserliku mereväe suurtükilaevade seeria. Laevad ehitati Peterburis. Nad olid mõeldud teenistuseks Kaug-Idas Amuuri jõel, kuid ei jõudnud sinna kunagi, sest ei kannatanud nii pikka merereisi. Ehitus algas 1907 ja teenistusse võeti laevad 1909. Hiljem kasutati Balti laevastikus miini- ja rannakaitselaevadena. Iga laev maksis 920 000 rubla. Seejuures riigi tehastes ehitatud laevad said toonaste ajalehtede andmeil lõpuks omadustelt pisut viletsamad kui eratehastes tehtud. Pikkus – 66 m Laius – 11 m Süvis – 3,2 m Veeväljasurve – 890–900 t Relvastus – 2x 120mm, 4x 75mm kahurit, 3 kuulipildujat, 60 meremiini Peamasinate koguvõimsus – 800+ hj Kiirus – 12,5 sõlme Meeskond – 150 inimest Giljak (Гилякъ) – 1918–1920 Soome mereväe valduses õppelaevana, ametlikku uut nime ei jõutud talle anda. Lammutati 1920 Korejets (Кореецъ) – õhiti pärast merelahingut madalikule jooksnuna 20. augusti 1915 õhtul Tõstamaa juures Bobr (Бобръ) – 1918 Saksa mereväe Biber; 1918–1927 Eesti mereväe Lembit Sivutš (Сивучъ) – uputati merelahingus Liivi lahel Kihnu saare lähedal 19. augusti hilisõhtul 1915 Saksa mereväe poolt Lembit (suurtükipaat) Olaf Esna. "Vene suurtükipaatide kurb saatus esimeses ilmasõjas". Pärnu Postimees, 13. veebruar 2013. Vaadatud 8. juuli 2020
Ulaskova tsässon

Ulaskova tsässon on tsässon Setumaal, Ulaskova külas Setomaa vallas. Ulaskova tsässon on pühitsetud Thessaloniki pühale suurmärtrile Dimitrile. Tsässona püha on midrosk 8. novembril (Juliuse ehk vana kalendri järgi 26. oktoober). Hoone ei ole riikliku kaitse all. On heas ehituslikus seisukorras. Ulaskova tsässon on viilkatusega nelinurkse põhiplaaniga ühekorruseline männipalkidest ristpalkhoone, välismõõtudega 466 x 372 cm, hoonel on üks siseruum (13,9 m2). Hoone välisilme on oluliselt muutunud, varem oli hoonel eeskoda ning seinad olid voodrilauaga katmata. Hoonel on 84 x 155 cm suurune ukseava, kus tenderpostidele kinnitatud põõnadel sepishingedega plankudest tehtud ühepoolne ukseleht. Uks avaneb väljapoole. Hoonel on üks viiese ruudujaotusega, kollakasvalgeks värvitud puitaken (45 x 65 cm). Seespool on aknaava piiritletud profileeritud laudadega. Tsässonate loetelu Setomaa tsässonad. Koostanud Tapio Mäkeläinen ja Ahto Raudoja. Kirjastus: Setu Kultuuri Fond, 2011 Jaanus Plaat, Arne Maasik. Ulaskova. Midroski tsässon. - Õigeusu kirikud, kabelid ja kloostrid Eestis. Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn 2011. Lk 906–909
Melanophidium

Melanophidium on maoperekond. Perekonda Melanophidium klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Melanophidium bilineatum Beddome, 1870, Melanophidium khairei GOWER, GIRI, CAPTAIN & WILKINSON, 2016, Melanophidium punctatum Beddome, 1871, Melanophidium wynaudense Beddome, 1863. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Melanophidium Roomajate andmebaasi veebiversioon (vaadatud 16.11.2013) (inglise keeles) Peter Uetz & Jakob Hallermann, Melanophidium khairei GOWER, GIRI, CAPTAIN & WILKINSON, 2016 Roomajate andmebaasi veebiversioon (vaadatud 11.06.2016) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne Roomajate andmebaasis Sissekanne veebisaidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Melanophidium seisuga 16.11.2013.
Platyplectrurus

Platyplectrurus on maoperekond. Perekonda Platyplectrurus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Platyplectrurus madurensis Beddome, 1877 Platyplectrurus trilineatus Beddome, 1867. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Platyplectrurus Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 16.11.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne IUCN-is Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne veebisaidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Platyplectrurus seisuga 16.11.2013.
Litoloogia

Litoloogia ehk settekivimiteadus (inglise lithology) on peamiselt settekivimite kirjeldamisega tegelev teadusharu. Litoloogia tegeleb settekivimite kirjeldamise ja uurimisega. Litoloogia sarnaneb petrograafiaga, mis tegeleb kristalsete kivimite kirjeldamisega. Litoloogia on tihedalt seotud sedimentoloogiaga. Termin "litoloogia" võib tähendada ka kivimi, eeskätt settekivimi, makroskoopilist kirjeldust. Näiteks värvus, mineraalne koostis ja terasuurus moodustavad kivimi litoloogia.
Marcelijus Martinaitis

Marcelijus Teodoras Martinaitis (1. aprill 1936 Paserbentys – 5. aprill 2013 Vilnius) oli leedu luuletaja, kirjandusteadlane, esseist ja tõlkija. Ta sündis Paserbentyses (asub Raseiniai rajoonis Kaunase maakonnas). 1956. aastal lõpetas ta Kaunase Polütehnikumi, seejärel 1964. aastal Vilniuse Ülikooli leedu keele ja kirjanduse erialal. 1980. aastatel oli ta Vilniuse Ülikooli dotsent, pidas rahvaluule ja leedu kirjanduse loenguid. Ta debüteeris kirjanduses aastal 1955. Tema esimene luulekogu "Balandžio sniegas" ("Aprillilumi") ilmus aastal 1962. Eesti keeles on ilmunud aastal 1990 tema luulekogu "Kadunud käed" (tõlkija Rein Raud). 1989. aastal lavastati Eesti Riiklikus Nukuteatris tema näidend "Tuhapart". Ta kuulus Sąjūdise juhatusse; aastal 1989 valiti ta NSV Liidu Ülemnõukogu saadikuks. Ta juhatas Leedu riiklike preemiate komiteed (kirjanduse ja kunsti alal). Samuti oli ta Leedu Ringhäälingunõukogu esimees. Ta elas Vilniuses. 1. aprillil 2013 tabas teda insult ja ta viidi raskes seisundis haiglasse, kus ta 5. aprillil suri. Ta maeti Antakalnise kalmistule. 2007 Balti Assamblee kirjanduspreemia
Haridus- ja Sotsiaalministeerium

Haridus- ja Sotsiaalministeerium (lühend: Hasomin) oli Eesti ministeerium aastail 1929–1936, mis korraldas muu hulgas rahvahariduse, õppe- ja kasvatustöö, hoolekande, sotsiaalkindlustuse valdkonda. Hasomin moodustati 1929. aastal tollase Haridusministeeriumi-, Töö- ja Hoolekandeministeeriumi baasil. 1936. aastal taastati iseseisev Haridusministeerium ja Sotsiaalministeerium. Jaan Hünerson 10.06.1929 – 12.02.1931, Eesti haridus- ja sotsiaalminister Jaan Piiskar 12.02.1931 – 20.02.1932, Eesti haridus- ja sotsiaalminister Jaan Hünerson 20.02.1932 – 03.10.1932, Eesti haridus- ja sotsiaalminister Hugo Villi Kukke 03.10.1932 – 18.05.1933, Eesti haridus- ja sotsiaalminister Konstantin Konik 18.05.1933 – 21.10.1933, Eesti haridus- ja sotsiaalminister Nikolai Kann 21.10.1933 – 31.03.1936, Eesti haridus- ja sotsiaalminister Eesti Entsüklopeedia. 3. köide: Ferda–Jaanus. Tartu: Loodus, 1934, lk 713.
Harju Pank

Harju Pank oli aastatel 1919–1925 Eestis tegutsenud pank. Pangal oli üle Eesti mitu osakonda, näiteks Narvas (aastast 1920) ja Tartus (aastast 1921). Harju Pank asutati 1919. aasta augustis Konstantin Pätsi, Georg Vesteli, Madis Jaaksoni, Konstantin Koniku ja endise siseministri August Peedi poolt. Harju Panga omanike hulgas oli ka Johan Laidoner. Harju Panga esimese juhatuse liikmed olid August Peet ning Eesti Vabrikantide Ühisuse üks organiseerijaid ja sekretär Konrad Mauritz 1919. aastast 1921. aasta sügiseni oli nõukogu esimees K. Päts, pärast teda Johan Laidoner ja Madis Jaakson. 28. aprillil 1925 teatas panga juhatus kriminaalpolitseile, et lihunike ühisuse esimees Heinrich Habicht on kolme katteta tšekiga pangast välja võtnud 2 280 000 Eesti marka. 1925. aastal tunnistas Tallinna-Haapsalu rahukogu panga maksujõuetuks. «... 1929. a. mõistis Tallinna-Haapsalu rahukogu Harju Panga tegevjuhid süüdi Nuhtlusseaduse § 362 ja 1154 (süüdistus võltsimises) alusel: Madis Jaaksoni, Gustav Linkvisti ja Alfred Gnadebergi ja mõisteti mitmeks aastaks vangiroodu. Tallinna-Haapsalu rahukogus oli kohtu all olid kuus kaebealust, endised Harju panga juhatuse liikmed: Madis Jaakson, Alfred Gnadeberg, Gustav Linquist, Harald Normak, Konrad Mauritz ja Aleksander Gomberg." 1930. aasta 22. detsembril Riigikohus tühistas süüdimõistmise § 362 ja 1154 järgi ning süüdistus selles asjas lõpetati. Kehtima jäi süüdistus panga raha omastamises. Rahukogu mõistis süüalused §§ 362 1154 järgi õigeks ja § 354 järgi määras 2 ½ aastaks vangiroodu. Pangaraamatute võltsimine ei leidnud tõestamist. 7. augustil 1934 otsustas majandusminister lõpetada panga likvideerimiskomisjoni tegevuse ja pani likvideerimistoimingute lõpetamise Pikalaenu Panga peale, seni oli likvideerimiskomisjon välja maksnud 63% nõudmistest. Harju Panga Kahjukannatajate Päästeühing Pikalaenu Pank Tln1936k_EE Harju 9 maja, EKI KNAB: Eesti - Eesti Keele Instituut „Dansket“ tegi Eesti riigi tippjuhtkond, Pekka Erelt, 17.10.2018 Teadaanne maksujõuetuks tunnistatud „Harju Panga" likwideerimise asjus., Riigi Teataja, nr. 122-123, 21 juuli 1925 Eesti Entsüklopeedia. 3. köide: Ferda–Jaanus. Tartu: Loodus, 1934, lk 720. Jaak Valge, Eesti Panga rahakraanide kallal, Tuna, 2002 nr 3, lk 6 See, kes Harju pangale viimase hoobi andis. Rahvaleht, 31. mai 1927, nr. 63, lk. 3. Andres Adamson, Andres Adamson: mis juhtus tegelikult Harju Pangaga?, postimees.ee, 22. september 2017 Harju panga protsess., Päewaleht, nr. 306, 9 november 1928 Harju Panga tegelaste karistust kerqendati. Süüdistus raamatute võltsimises langes ara., Järva Teataja (1926-1944), nr. 150, 24 detsember 1930 Harju Panga likvideerimine lõpul. Vaba Maa, 7. august 1934, nr. 183, lk. 3. Andres Adamson, Andres Adamson: mis juhtus tegelikult Harju Pangaga?, postimees.ee, 22. september 2017 Harju Panga telgitagused, Waba Maa, 9 november 1928, lk. 8-9 „Harju Panga" Põhikiri, Riigi Teataja, nr. 57, 23 august 1919
Manfred Rommel

Manfred Rommel (24. detsember 1928 Stuttgart – 7. november 2013 Stuttgart) oli Saksamaa poliitik, Stuttgardi ülemlinnapea. Ta sündis hilisema kindralfeldmarssali Erwin Rommeli pojana. 14-aastaselt asus ta Saksa lennuväe abiteenistusse. Pärast 20. juuli vandenõud ning kui ta isa sunniti enesetappu sooritama, deserteerus ta lennuväe abiteenistusest.
Püha Johannese Selts

Püha Johannese Selts, ka Johannese Selts (saksa keeles St. Johannes Verein) oli aastatel 1907–1915 tegutsenud selts, mille eesmärk oli ühendada ja juhtida Balti kubermangudes olevaid sisemisjoni asutusi ja tööharusid. Tallinnas tegutses aastast 1909 diakonite õppeasutus (nn vendade maja), kus valmistati ette sisemisjoni tegelasi. Selts likvideeriti Esimese maailmasõja ajal, kuna see oli saksakeelne asutus. Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 83. Rahvusarhiiv: Püha Johannese Selts
Joosep (eesnimi)

Joosep on eesti mehenimi. See on tuletatud nimest Joseph (heebrea Jōsēph). 2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Joosep 1178 mehel. Joosep oli levikult 148. mehenimi. Joosep oli keskmiselt 17 aasta vanune (mediaanvanus oli 15). Kõige populaarsem oli eesnimi Joosep vanuserühmas 15–19, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 25,79. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Joosep 1272 mehel. Joosep oli levikult 139. mehenimi. Joosep oli keskmiselt 18 aasta vanune (mediaanvanus oli 16). Kõige populaarsem oli eesnimi Joosep vanuserühmas 10–14, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 24,96. Joosep Aavik (1899–1989), eesti organist, koori- ja orkestrijuht ning muusikakriitik Joosep Liiv (1870–1957), eesti kirikuõpetaja Joosep Matjus (1984–), eesti dokumentaalfilmirežissöör, filmioperaator ja stsenarist Joosep Nõu (1906–1999), eesti põllumajandusteadlane ja haridustegelane Joosep Saat (1900–1977), eesti ajaloolane, akadeemik, karikaturist ... Eesti Entsüklopeedia. 4. köide: Jaapan–Käolina. Tartu: Loodus, 1934, lk 98. https://www.stat.ee/nimed/Joosep
Plectrurus

Plectrurus on maoperekond. Perekonda Plectrurus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Plectrurus aureus BEDDOME, 1880 Plectrurus canaricus BEDDOME, 1870 Plectrurus guentheri BEDDOME, 1863 Plectrurus perroteti DUMÉRIL & BIBRON, 1854. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Plectrurus Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 16.11.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne IUCN-is Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne veebisaidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Plectrurus seisuga 16.11.2013.
Pseudotyphlops

Pseudotyphlops on maoperekond. Perekonda Pseudotyphlops klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üks maoliik: Pseudotyphlops philippinus MÜLLER, 1832. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Pseudotyphlops Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 16.11.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne ReptileDB-s Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Pseudotyphlops philippinus seisuga 16.11.2013.
Kündja (ajaleht)

Kündja oli aastatel 1882–1891 Riias ilmunud poliitilise ja põllumajandusliku sisuga ajaleht. Leht ilmus Jaan Nebocati toimetusel. Algul ilmus see kord nädalas, hiljem kord kuus. Kuna leht oli saksameelne ja halvasti toimetatud, siis eriti pärast 1887. aastat ilmus see korrapäratult. Tallinna Sõber Eesti Entsüklopeedia. 5. köide: Käolised–Mute. Tartu: Loodus, 1935, lk 72.
Rhinophis

Rhinophis on maoperekond. Perekonda Rhinophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Rhinophis blythii Kelaart, 1853 Rhinophis dorsimaculatus Deraniyagala, 1941 Rhinophis drummondhayi Wall, 1921 Rhinophis erangaviraji Wickramasinghe, Vidanapathirana, Wickramasinghe & Ranwella, 2009 Rhinophis fergusonianus Boulenger, 1896 Rhinophis goweri AENGALS & GANESH, 2013 Rhinophis homolepis Hemprich, 1820 Rhinophis lineatus Gower & Maduwage, 2011 Rhinophis oxyrhynchus Schneider, 1801 Rhinophis philippinus Cuvier, 1829 Rhinophis porrectus Wall, 1921 Rhinophis punctatus Müller, 1832 Rhinophis sanguineus Beddome, 1863 Rhinophis travancoricus Boulenger, 1892 Rhinophis tricolorata Deraniyagala, 1975 Rhinophis zigzag Gower & Maduwage, 2011. 2017 on Wickramasinghe, Vidanapathirana, Rajeev & Gower kirjeldanud ja liigitanud perekonda maoliigi Rhinophis roshanpererai. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Rhinophis Roomajate andmebaasi veebiversioon (vaadatud 16. novembril 2013) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne roomajate andmebaasis Sissekanne veebisaidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Rhinophis seisuga 16.11.2013.
Teretrurus

Teretrurus on maoperekond. Perekonda Teretrurus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üks maoliik: Teretrurus sanguineus BEDDOME, 1867. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Pseudotyphlops Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 16.11.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne ReptileDB-s Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Teretrurus sanguineus seisuga 16.11.2013.
Kilpsaba

Kilpsaba (Uropeltis) on maoperekond. Kilpsaba perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: Uropeltis arcticeps (Günther, 1875) Uropeltis beddomii (Günther, 1862) Uropeltis bicatenata (Günther, 1864) Uropeltis broughami (Beddome, 1878) Uropeltis ceylanicus (Cocteau, 1833) Uropeltis dindigalensis (Beddome, 1877) Uropeltis ellioti (Gray, 1858) Uropeltis liura (Günther, 1875) Uropeltis macrolepis (Peters, 1862) Uropeltis macrorhynchus (Beddome, 1877) Uropeltis maculatus (Beddome, 1878) Uropeltis melanogaster (Gray, 1858) Uropeltis myhendrae (Beddome, 1886) Uropeltis nitidus (Beddome, 1878) Uropeltis ocellatus (Beddome, 1863) Uropeltis petersi (Beddome, 1878) Uropeltis phillipsi (Nicholls, 1929) Uropeltis phipsonii (Mason, 1888) Uropeltis pulneyensis (Beddome, 1863) Uropeltis rubrolineatus (Günther, 1875) Uropeltis rubromaculatus (Beddome, 1867) Uropeltis ruhunae Deraniyagala, 1954 Uropeltis smithi (Gans, 1966) Uropeltis woodmasoni (Theobald, 1876). Peter Uetz & Jakob Hallermann, Uropeltis Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 16.11.2013) (inglise keeles) Sissekanne AWD-s Sissekanne ITIS-es Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI-s Sissekanne ReptileDB-s Sissekanne saidil Wikispecies Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Uropeltis seisuga 16.11.2013.