laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Bulmerincq

Bulmerincq, varem ka Bulmering (vene keeles Бульмеринг, läti keeles Bulmerinks) on Šotimaalt pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa. Bulmerincqid on pärit Šotimaalt. XVII sajandi alguses asusid nad elama Lübeckisse. Aastast 1677 on nende kohta teateid Riiast. 1804. aasta 13. aprillil (vkj) sai Riia kaupmees Gottfried Bulmerincq (1760−1813) Püha Rooma keisrilt aadlitiitli (rüütel). 1865. aastal võeti Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse Eberhard Michael von Bulmerincq (1787−1870) ja 1894. aastal tema vend Michael (Michél) Etienne von Bulmerincq (1805−1893). Eberhard Bulmerincq (1686−1745), Riia raehärra Anton Bulmerincq (1724−1791), Riia raehärra Johann Valentin von Bulmerincq (1760−1827), Riia raehärra ja bürgermeister Karl Eberhard von Bulmerincq (1791−1860), kindralmajor Michael (Michél) Etienne von Bulmerincq (1805−1893), kindralmajor Gottfried von Bulmerincq (1807−1884), õigusteaduse doktor, Heidelbergi ülikooli eradotsent August Michael von Bulmerincq (1822−1890), õigusteaduse doktor, Venemaa tõeline riiginõunik, Badeni salanõunik, Tartu ülikooli riigi- ja rahvusvahelise õiguse professor, Baltische Wocheschrifti asutaja ja toimetaja Michael Karl Gottfried von Bulmerincq (1832−1899), tõeline riiginõunik, gümnaasiumidirektor Florent Eugen Bernhard von Bulmerincq (1833−1897), kindralleitnant, brigaadikomandör, Kertši kindluse komandant August Michael von Bulmerincq (1859−1933), õigusteaduse doktor, ajaloolane Wilhelm Robert von Bulmerincq (1862−1953), Riia linnapea, rahukohtunik, Balti Maanõukogu liige, ajakirjanik Alexander Michael Karl von Bulmerincq (1868−1938), teoloogiamagister, riiginõunik, Tartu ülikooli semiidi keelte professor, usuteaduskonna dekaan Alexander (Axel) Georg von Bulnmerincq (1909−1945), filosoofiadoktor, orientalist Kuramaa: Durbe (Durben) (1838−1848), Nīkrāce (Groß-Niekratzen) (1880ndad−1890ndad), Reņģe (Rengenhof) (1850ndad−1860ndad) Liivimaa läti distrikt: Eglēni (Gränhof) (1864−?, pandivaldus), Lanstupe (Lambsdorfshof) (1824−1834, pandivaldus), Ozoli (Ohselshof) (1824−1834, pandivaldus) Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 2. Teil. Nichtimmatrikulierter Adel. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980), lk 15. Lenz, Wilhelm. Deutschebaltisches biographisches Lexikon 1710−1960. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1970, lk 129. Krusenstjern, Georg von. Die in die Gouvernements-Adelsgeschlechtsbücher von Livland, Estland und Kurland eingetragenen nichtimmatrikulierten baltischen Adelsgeschlechter. − Baltische Hefte. Sonderheft Nr. 2. Hannover-Döhren: Verlag Harro von Hirschheydt, 1958, lk 9. EAA, f. 1453 (Perekond Bulmerincq). Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 2. Teil. Nichtimmatrikulierter Adel. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 15. Lenz, Wilhelm. Deutschebaltisches biographisches Lexikon 1710−1960. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1970. Lk 129. Bulmerincqi suguvõsa genealoogia
Nelson Teich

Nelson Luiz Sperle Teich (sündinud 24. juulil 1957 Rio de Janeiros) on Brasiilia arst-onkoloog ja poliitik. Ta oli 16. aprillist 2020 kuni 15. maini 2020 Brasiilia tervishoiuminister. Ta sündis aastal 1957 Rio de Janeiros. Ta omandas meditsiinikraadi Rio de Janeiro Riiklikust Ülikoolist (Universidade do Estado do Rio de Janeiro). Ta oli residentuuris Hospital de Ipanema 's (lõpetas 1987) ja onkoloogia kliinikus Instituto Nacional de Câncer 'is (lõpetas 1990). Ta lõpetas veel aastal 1998 Rio de Janeiro Föderaalse Ülikooli (Universidade Federal do Rio de Janeiro) haldusteaduste magistriõppe tervishoiu halduses. Aastal 2006 lõpetas ta ka Brasiilia kapitaliturgude instituudi (Instituto Brasileiro de Mercado de Capitais) MBA kraadiga. Ta nimetati 16. aprillil 2020 pärast Luiz Henrique Mandetta tagasiastumist Brasiilia tervishoiuministriks. 17. aprillil 2020 vannutati ta ametisse, ta oli ametis 15. maini 2020.
Jakiv Smoli

Jakiv Smoli (ukraina keeles Яків Васильович Смолій, sündinud 1. veebruaril 1961 Ternopili oblastis) on Ukraina majandustegelane.
Oca piiskopkond

Oca piiskopkond (Diocesis Aucensis) on endine katoliku kiriku piiskopkond Põhja-Hispaanias. 11. detsember 1969 – 11. detsember 1970 Daniel Llorente y Federico (endine Segovia piiskop) 26. aprill 1972 – 12. detsember 1974 Hernando Rojas Ramírez (sai Espinali, hiljem Neiva piiskopiks) 5. detsember 1975 – 26. märts 1992 Theodor Hubrich 20. mai 1992 – 3. juuni 1997 Jorge Mario Bergoglio (hiljem Buenos Airese peapiiskop, alates 2013 paavst Franciscus) 13. detsember 1997 – Mieczysław Cisło
Rakvere kirikuaed

Rakvere kirikaed on endine kalmistu (kirikaed) Rakvere kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Rakvere linnas Lääne-Viru maakonnas. Kalmistu võeti arvatavasti kasutusele 15. sajandi algul seoses keskaegse kiriku ehitamisega. Ehkki kirik peaaegu hävis 16. sajandi Liivi sõdades, maeti sinna arvatavasti ikka edasi. Kirik ehitati uuesti üles 17. sajandi lõpus. Arvatavasti on sinna maetud ka 1695.–1697. aasta näljaohvreid ja 1711. aasta katkuohvreid. Kalmistu ümbritses kirikut, selle geomeetriline kese paiknes kirikust kagus ning oli piiratud kivimüüriga. 1683. aasta kaardi järgi oli kirikaia pindala (müüri sisekülgedelt mõõdetuna) umbes 0,55 hektarit. Kirikaiale matmine lõpetati pärast 1773. aastat, pärast seda lammutati ka kalmistumüür. Uued kalmistud rajati 18. sajandi lõpus Rakvere kihelkonna maa- ja linnaelanikele koos, kuid eraldi nii eestlaste (Rakvere vana eesti kalmistu) kui ka sakslaste jaoks (Rakvere vana saksa kalmistu). 18. sajandi lõpust on kirikaia ala osaliselt kasutatud laadaplatsina, kiriku edelanurka ehitati kirikumõisa majandushoone (hobusetall, vankrikuur ja ait; praegu Pikk 19/1) ja aastatel 1901–1902 kirikumõisa uus peahoone (praegu Pikk 19/2). Ka kirikust põhja poole olevale kalmistualale on hiljem ehitatud uusi maju, kuid mitte kiriku vahetusse lähedusse, vaid rohkem kalmistu põhjaserva. Kirikaed pole eraldi kultuurimälestis, kuid asub Rakvere vanalinna muinsuskaitsealal. Rakvere Kolmainu kirik Rootsi Riigiarhiivi Sõjaarhiiv, KrA 0406H:28:057:002 Tiina Tuulik. "Üks Eesti ajalooline kalmistu täna – Rakvere linnakalmistu". Mäetagused 55/ 2013
Ramo Teder

Ramo Teder (sündinud 15. septembril 1970 Viljandis) on eesti kunstnik ja muusik (multiinstrumentalist). Muusikuna on ta teinud soolokarjääri, kasutades esinejanime Pastacas, kuid mängib ka koos Marko Veissoniga ansamblis Puuluup ning Mari Kalkuni ja Tuulikki Bartosikiga trios Upa-upa ubinakõnõ. Ta on lõpetanud Viljandi Muusikakooli flöödi erialal ja 1998. aastal Eesti Kunstiakadeemia maalikunsti erialal. Tederi töid on eksponeeritud mitmes riigis Soomest Jaapanini. Kujutava kunstnikuna on ta illustreerinud raamatuid, korraldanud näitusi, kujundanud CD-sid, teinud seinamaale. 1999. aasta suvest kuni 2001. aastani osales ta ansamblis Kismabande.  Pikemalt artiklis Pastacas Teder alustas Pastaca nime all muusikategevust 1997. aastal. Koos jaapani ansambliga Tenniscoats 2013. aastal valminud album "Yäki-Läki" võitis 2014. aasta Eesti Muusikaauhinna kategoorias "Aasta albumikujundus".  Pikemalt artiklis Puuluup  Pikemalt artiklis Upa-upa ubinakõnõ Ramo Teder elab Edela-Soomes Teijo külas, kus tal on omanimeline stuudio-galerii. Tema elukaaslane on Triin Suvi, neil on ühine tütar Ida Elina (sünd. 2018). Varem oli Ramo Teder abielus Soome graafikakunstniku Piia Lehti-Tederiga (1973–2017), kellega tal on kaks tütart: Pihla Alina (sünd. 2001) ning Etioopiast adopteeritud Tilda Alemitu (sünd. 2008). Margus Haav (26. jaanuar 2019). "Puust luubiga teraapiadoktor". Sakala. Vaadatud 1. august 2019. Eesti Kunstiakadeemia. Maalikunst (1948-2009) "Kismabande "Polüpale" ulm08 (12/05)". Ulmeplaadid.ee. Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuli 2017. Vaadatud 1. august 2019. Juhan Mellik (22. veebruar 2014). "Folk-elektroonik Pastacas: "Enamik ei tea minust midagi."". Õhtuleht. Vaadatud 1. august 2019. "About Ramo Teder". Cargocollective.com
Kaupo Rosin

Kaupo Rosin (sündinud 31. augustil 1977) on Eesti luureametnik ja endine sõjaväelane, auastmelt kolonel, kes on alates 2022. aasta novembrist Välisluureameti juht. Alates 24. märtsist 2012 kuni 10. juulini 2018 teenis ta sõjaväeluurega tegeleva Kaitseväe luurekeskuse ülemana. 2018–2022 oli Rosin NATO peakorteri luure- ja julgeolekudivisjoni analüüsiüksuse asedirektor. 1. augustist kuni 1. novembrini 2022 oli ta Küberväejuhatuse ülem. Alates 1. novembrist 2022 on ta Välisluureameti peadirektor. Riigikaitse Akadeemia Kaitseväe Ühendatud Õppeasutused Bundeswehri Ülikool Münchenis, majandus- ja organisatsiooniteaduste magister Bundeswehri Juhtimisakadeemia, Saksa rahvuslik kindralstaabikursus Brandenburgi liidumaa medal Oderi jõe üleujutuse tagajärgede likvideerimise eest Politsei- ja Piirivalveameti teenetemärk Rahvusvahelistes sõjalistes operatsioonides osalenu medal Teabeameti teenetemedal Kaitseväe Peastaabi teeneterist Kaitseministeeriumi kuldrinnamärk Kotkaristi III klassi teenetemärk (2015) Leedu sõjaväeluure teeneterist Soome kaitseväe teenetemedal Kaitseväe pikaajalise teenistuse medal Kaitseministeeriumi II klassi teeneterist Välisministeeriumi hõbemärk Gruusia kaitseväe teenetemedal "Kindral Mazniashvili" NATO Meritorious Service Medal 31. oktoobril 2022 tunnustas kaitseväe juhataja kindralleitnant Martin Herem kolonel Rosinat kaitseväe teenetemärgiga kaitsealaste teenete eest. Abielus Tuulika Sooväli-Rosinaga ja neil on kaks last. "Personaalia" (detsember 2012). Sõdur. lk 58. Aleksander Krjukov. "Eesti sõjaväeluure uueks juhiks sai Margo Grosberg" ERR, 10. juuli 2018 https://www.err.ee/1608772975/kubervaejuhatust-hakkab-juhtima-ren-innos https://issuu.com/sodur/docs/4_22_issuu "Pevkur valis välisluureameti juhiks Kaupo Rosina" ERR, 6. oktoober 2022 https://vp1992-2001.president.ee/est/ametitegevus/Kaskkiri.asp?ID=4625 https://www.riigiteataja.ee/akt/258358 https://president.ee/et/ametitegevus/kaskkirjad/48297-133-sojavaeliste-auastmete-andmine https://www.riigiteataja.ee/akt/13329834 https://www.riigiteataja.ee/akt/323062012001 https://www.riigiteataja.ee/akt/317022017003 "Kaitseminister autasustas kaitseväelasi ja ametnikke". 20. veebruar 2013. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). "Kaitseminister tänab silmapaistvaid kaitsevaldkonda panustajaid". "Välisministeerium tunnustas koostööpartnereid hõbemärgiga". "Congratulations to colonel Kaupo Rosin on receiving the #NATO Meritorious Service Medal". "Interview: Col. Kaupo Rosin, Estonia’s military intelligence chief". Aaron Mehta. 26. november 2017. DefenseNews "Sõjaväeluure juht kolonel Rosin: öökullid võivad mitmekesi lennata". Toomas Sildam. 6. märts 2018. ERR
Mirnõi polaarjaam

Mirnõi polaarjaam (vene keeles Мирный 'rahumeelne') on Venemaa (endise Nõukogude Liidu) esimene Antarktika uurimisjaam, mis asub Kuninganna Mary maal Antarktika rannikul Davise mere ääres. Jaama haldab Arktika ja Antarktika Uurimisinstituut ja see sai enda nime abilaeva Mirnõi auks, mille kapten Mihhail Lazarev oli kaasas Venemaa esimesel Antarktika ekspeditsioonil, mille eesotsas oli Fabian Gottlieb von Bellingshausen laevaga Vostok. Jaama avas 13. veebruaril 1956 esimene Nõukogude Antarktika ekspeditsioon. Algselt kasutati seda 1400 kilomeetri kaugusel rannikust asuva Vostoki polaarjaama baasina, tänapäeval teenib seda funktsiooni Progressi polaarjaam. Suvel majutab Mirnõi oma 30 hoones kuni 169–200 inimest, talvel umbes 40–50 teadlast ja tehnikut. Keskmine temperatuur on asukohas −11 °C ja enam kui 200 päeval aastas on tuul tugevam kui 15 m/s, lisaks esinevad kohati tsüklonid. Peamised uurimisvaldkonnad on glatsioloogia, seismoloogia, meteoroloogia, virmaliste vaatlus, kosmilise kiirguse uurimine ja merebioloogia. 2 kilomeetrit jaamast lõunas seisab metallist steel koos mälestustahvliga. See püstitati kelgule maismaatranspordi marsruudil Mirnõi rannikujaama ja Vostoki sisemaajaama vahel. Sellega mälestatakse Anatoli Štšeglovit, autojuht-mehaanikut, kes suri tööülesannete täitmise ajal. Pärast Venemaa ettepanekul Antarktika lepingu nõuandekoosolekule on see nimetatud ajaloomälestiseks (HSM 8). Muud sarnaselt nimetatud ajaloolised kohad Mirnõi läheduses on Ivan Hmara kivi (HSM 7) ja Buromski saare kalmistu (HSM 9), mõlemad Buromski saarel 2.7 kilomeetrit jaamast põhja pool. Mirny jaamas on polaarne kliima, kus kõik kuud on alla 0 °C. Ehkki seda mõjutab tugevalt Antarktika keskel asuv liustik, on sellel siiski tugev mereline mõju kliimale, mis tähendab, et seal sajab iga aasta palju lund. Suved on aga päikesepaistelised ja kuivad, peegeldades vahemerelise kliima sademete mustrit, vaatamata selle laiuskraadidele ja külmadele temperatuuridele. Suvel on seal soojemad temperatuurid – 2 °C keskmiselt, kusjuures talved on stabiilselt umbes –15 °C juures. "ANTARCTICA: Mirny Station". Vaadatud 16.06.2019. "Mirny Observatory". Originaali arhiivikoopia seisuga 20.05.2010. Vaadatud 16.02.2006. "List of Historic Sites and Monuments approved by the ATCM (2012)" (PDF). Antarctic Treaty Secretariat. 2012. Vaadatud 25.10.2013.
Volodõmõr Vjatrovõtš

Volodõmõr Vjatrovõtš (ukraina keeles Володи́мир В'ятро́вич, sündinud 7. juulil 1977 Lvivis) on Ukraina ajaloolane ja poliitik.
Maarjamäe kettagolfipark

Maarjamäe kettagolfipark on avalik kettagolfiväljak Tallinnas Pirita linnaosas aadressil Purde 31b, umbes 10 min kaugusel Tallinna kesklinnast. Park loodi 2015. aastal Ervin Kauri disaini järgi. Pargi ala on peamiselt tasane ning hõredalt puudega kaetud. Raskusaste on hinnatud kui „Soovitatav algajatele“. Väljaku kasutamine on tasuta. Lähimad teised kettagolfipargid on Viimsi DiscGolfPark Lubja külas (18 rada)), Coolbet Järve Discgolfipark (18 rada)), Kurna DiscGolfPark Kurna külas (18 rada)) ja Discland aadressil Paldiski mnt 124B, Tallinn (18 rada)). Väljakul on kokku 10 rada. Radade kogupikkus on 662 meetrit ning kogu ettenähtud visete arv 30. "Discgolf Eestis". Vaadatud 19.04.2020. "Maarjamäe Discgolfi Park - Professional Disc Golf Association". Vaadatud 19.04.2020. "Disc Golf Course Review". Vaadatud 19.04.2020. "Vimsi Disc Golf Park - Professional Disc Gold Association". Vaadatud 19.04.2020. "Coolbet Järve Discgolfipark - Profession Disc Golf Association". Vaadatud 19.04.2020. "Kurna DiscGolfPark - Profession Disc Golf Association". Vaadatud 19.04.2020. "Discgolf Tallinnas". Vaadatud 19.04.2020. "Discland - Professional Disc Golf Association". Vaadatud 19.04.2020.
Malepartii Vossi palees Berliinis

"Malepartii Vossi palees Berliinis" on saksa maalikunstniku Johann Erdmann Hummeli (1769–1852) maal, millel on jäädvustatud saksa valgustusaja hilisperioodi väljapaistvaid tegelasi Saksamaa esimese maleklubi, Berliinis asunud Schadowi maleklubi ruumides. Maal kuulub Museumsinselis asuva Berliini riikliku muuseumi Vana Rahvusgalerii kogusse. Maalil on kujutatud stseen Schadowi maleklubi igapäevaelust. Pildil on kujutatud järgmisi ajaloolisi isikuid (vasakult paremale): arhitekt Hans Christian Genelli (1763–1823), arheoloog Aloys Hirt (1759–1837), Preisimaa kuninga Friedrich Wilhelm II poeg krahv Gustav Adolf Wilhelm von Ingenheim (1789–1855), maali autor Johann Erdmann Hummel (seisab akna juures), kunstnik Friedrich Bury (1763–1826) ja krahv Friedrich Wilhelm Graf von Brandenburg (1792–1850). Die Schachpartie. bildindex.de Erster Schachklub Deutschlands: Ausstellung in Berlin. de.chessbase.com, 10. jaanuar 2003
Ignatius Leong

Ignatius Leong (sündinud 1956) on Singapuri maletegelane, rahvusvaheline arbiiter (1979), FIDE vanemtreener (2004). Leong on Aasia juhtivaid maletegelasi. Ta on olnud Singapuri Maleföderatsiooni president, ASEAN-i Male Konföderatsiooni president, FIDE peasekretär ja FIDE arengukomisjoni esimees. Ta on saanud esimesena Aasia maletreeneritest FIDE vanemtreeneri ja võistluskorraldajatest rahvusvahelise organisaatori (1995) nimetuse. 23-aastaselt sai Leong FIDE-lt rahvusvahelise arbiitri nimetuse. Ta on olnud peakohtunik maleolümpial (2008), tiitlipretendentide matšil (2009), pretendentide turniiril (2011), maailma karikaturniiril (2013), naiste võistkondlikel maailmameistrivõistlustel (2007) ja muudel turniiridel. Leong on olnud Kagu-Aasia Maade Assotsiatsiooni (ASEAN) egiidi all tegutseva noormaletajate koolitusega tegeleva ASEAN-i Maleakadeemia direktor. Ignatius Leong FIDE andmebaasis
Lajos Asztalos

Lajos Asztalos (29. juuli 1889 Pécs – 1. november 1956 Budapest) oli ungari maletaja, malefunktsionäär, malekohtunik ja maleliteraat, rahvusvaheline meister (1950), rahvusvaheline arbiiter (1951). Asztalos võitis 1913. aastal meistriturniiri Debrecenis, edestades Richard Rétit. Pärast esimest maailmasõda asus elama Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriiki. Jugoslaavia võistkonna koosseisus osales ta kahel ametlikul (1927, 1931) ja kahel mitteametlikul maleolümpial (1926, 1936). 1926. aastal Budapestis mitteametlikul maleolümpial tuli Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriik Ungari järel teiseks ning 1931. aastal maleolümpial Prahas tuli Jugoslaavia neljandaks (mõlemal korral Asztalos mängis teisel laual). 1942. aastal naasis ta kodumaale, kus mängis turniiridel kuni 1948. aastani. Kui Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) 1950. aastal võttis kasutusele rahvusvahelise meistri nimetuse, oli Asztalos üks neist, kes sai elle nimetuse kohe samal aastal. Asztalos tegutses ka malefunktsionääri, kohtuniku ja maleliteraadina. Ta oli aastatel 1947–1953 Ungari Maleföderatsiooni asepresident ja 1953–1955 president. Ta oli ka FIDE malefunktsionäär – olnud FIDE kvalifikatsioonikomisjoni sekretär. Tema ilmunud raamatu "A sakkjáték elemei" 'Malemängu elemendid' (kaasautor Jenő Bán, esmatrükk 1949) kaheksas väljaanne ilmus 2005. aastal.  Lajos Asztalos – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
László Szabó (poliitik)

László Szabó (sündinud 16. veebruaril 1970 Budapestis) on Ungari poliitik ja spordifunktsionäär. Szabó on lõpetanud 1994. aastal Budapesti Tehnikaülikooli transpordi masinaehituse teaduskonna ja 1996. aastal Budapestis asuva Riigijuhtimise Kõrgkooli. Ta töötas aastatel 1999–2002 Ungari Spordi ja Noorsoo Ministeeriumi alalise sekretäri asetäitjana. 2002. aastal oli Szabó Budapesti linnapeaks kandideeriva Pál Schmitti valimiskampaania staabi juht. 2006. aastal oli ta parlamendivalimistel erakonna Fidesz – Ungari Kodanike Ühendus valimiskampaania meeskonnas. Szabó oli aastatel 2015–2019 Ungari Paraolümpiakomitee president ja on alates 2019. aastast Ungari Maleföderatsiooni president. László Szabó FIDE andmebaasis
Mõronivka

Mõronivka (ukraina Миронівка, vene Мироновка) on linn Ukrainas Kiievi oblastis, Mõronivka rajooni halduskeskus. Mõronivka asub Kiievist umbes 93 km lõunas. Mõronivka sai alevi staatuse 1938. aastal ja linnaõigused 1968. aastal. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mõronivka elanikest ukrainlasi 95,33%, venelasi 3,65%, valgevenelasi 0,35% ja armeenlasi 0,18%. Миронівка Енциклопедія Сучасної України Національний склад міст Datatowel.in.ua
Sándor Szerényi

Sándor Szerényi (29. september 1905 Budapest – 13. märts 2007 Budapest) oli ungari malefunktsionäär. Elas 101-aastaseks. Szerényi oli 1920. aastatel Ungaris illegaalsel parteitööl, mille eest istus aastatel 1927–1929 vangis. Pärast vabanemist suundus Nõukogude Liitu, kus aga arreteeriti 1932. aastal valesüüdistuse alusel ja mõisteti surma, mis asendati kümneaastase sunnitööga. Pärast vabanemist ei lastud teda kodumaale, sest Ungari oli Nõukogude Liiduga sõjajalal, vaid saadeti asumisele Gruusiasse. Sealt põgenes ta 1946. aastal ja jõudis lõpuks Ungarisse. Oli partei- ja ühiskondlikul tööl. Aastatel 1959–1966 oli ta Ungari Sotsialistliku Töölispartei Keskkomitee ja 1970–1989 Keskrevisjonikomisjoni liige. Aastatel 1960–1989 oli Szerényi Ungari Maleföderatsiooni president. Tema sõbralikud suhted parteijuht János Kádáriga (pärast 1956. aastat oli Szerényi Kádári sagedane mängupartner males), kes ka ise oli lühikest aega 1955. aastal maleföderatsiooni juht, mõjutasid oluliselt male arengut Ungaris. 1989 – FIDE auliige Foto. János Kádár õnnitlemas Sándor Szerényid tema 80. sünnipäeva puhul. archivum.mtva.hu, 27. september 1985
Géza Maróczy

Géza Maróczy (3. märts 1870 Szeged – 29. mai 1951 Budapest) oli ungari maletaja ja maleliteraat, rahvusvaheline suurmeister (1950). Maróczy hakkas maletama 15-aastaselt. Meistritaseme saavutas 1895. aastal Hastingsi kõrvalturniiril. Ta tuli ainu- või kaasvõitjaks mitmel turniiril, sealhulgas Monte Carlos (1902) ja Viinis (1908). Aprillis 1906 kohtus Maróczy New Yorgis valitseva maailmameistri Emanuel Laskeriga. Saavutati kokkulepe MM-tiitlimatši pidamise osas auhinnafondiga 2000 USA dollarit. Mõlemad osalised pidid tagatisena deponeerima 500 dollarit. Lasker tegi seda, Maróczy mitte ja matš jäigi pidamata. Pärast esimest maailmasõda oli Maróczy parim saavutus esikoha jagamine 1923. aastal Karlsbadi turniiril (koos Aleksandr Alehhini ja Efim Bogoljubowiga). Maróczy osales Ungari võistkonna koosseisus kolmel ametlikul maleolümpial (1927, 1930, 1933) ja ühel mitteametlikul maleolümpial (1936). Kõigil kordadel mängis ta võistkonna esimesel laual. Ungari tuli 1927. aastal esimeseks, 1930. aastal teiseks ja 1933. aastal viiendaks. 1936. aastal mitteametlikul maleolümpial Münchenis tuli Ungari esimeseks (66-aastane Maróczy mängis esimest lauda). Maróczy oli naiste maailmameistri Vera Menchiku juhendajaid. 1935. aastal oli ta kohtunikuks MM-tiitlimatšil Aleksandr Alehhini ja Max Euwe vahel. Avaldanud üle kümne malealase raamatu. 1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Varasemate malesaavutuste eest anti nimetus 12 maletajale, nende seas ka 80-aastasele Maróczyle.  Géza Maróczy – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Geza Maroczy / Robert Rollans vs Viktor Korchnoi. chessgames.com, 23. juuni 2016 Nearly a challenger. en.chessbase.com, 4. märts 2020
Malemäng

"Malemäng" on ameerika maalikunstniku John Singer Sargenti (1856–1925) maal, millel on jäädvustatud idamaises koloriidis oja kaldal lesivaid maleharrastajaid. Maal asub New Yorgi Harvardi klubis. Maali hinnatakse 12,5 miljonile USA dollarile. Sargent oli kirglik maletaja. Oma reisidel oli tal alati kaasas malekomplekt. Maali "Malemäng" lõi Sargent 1907. aastal ühel suvereisil Põhja-Itaalias Valle d'Aosta piirkonnas. Rekvisiidid ja idamaised kostüümid oli tal Londonist kaasa võetud. Kunstiteadlased on kindlaks teinud, et maalil kujutatud mees oli Sargenti lakei Nicola d'Inverno. Maalil kujutatud naise osas kindlat seisukohta ei ole. On arvatud, et see võis olla kunstniku üks õe- või vennatütardest. Samasse ajaperioodi (umbes 1907) kuulub Sargenti veel teinegi malemängijaid kujutav maal "Magus jõudeolek". The Chess Game. jssgallery.org
Ioánnis Plakiotákis

Ioánnis Plakiotákis (kreeka keeles Ιωάννης Πλακιωτάκης; sündinud 10. juulil 1968 Ateenas) on Kreeka poliitik, ta on erakonna Uus Demokraatia liige. Ta on 9. juulist 2019 Kreeka laevandusminister. Ta lõpetas Walesi Ülikooli biokeemia insenerina, magistriks samal alal sai ta Londoni Ülikoolis. Seejärel sai ta magistriks ärikorralduse alal Londoni Linnaülikoolis. Ta on erakonna Uus Demokraatia liige aastast 1987. Ta oli 24. novembrini 2015 kuni 10. jaanuarini 2016 erakonna Uus Demokraatia esimees. Ta on aastast 2004 Kreeka parlamendi liige. 9. juulist 2019 on ta Kreeka laevandusminister.