laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
The Fall

The Fall on Inglise post-punk band, mis on moodustatud Manchesteris aastal 1976. Ansambli asutaja ja laulja oli Mark E. Smith. Live at the Witch Trials (1979) Dragnet (1979) Grotesque (After the Gramme) (1980) Slates (1981) Hex Enduction Hour (1982) Room to Live (Undilutable Slang Truth!) (1982) Perverted by Language (1983) The Wonderful and Frightening World of The Fall (1984) This Nation's Saving Grace (1985) Bend Sinister (1986) The Frenz Experiment (1988) I Am Kurious, Oranj (1988) Extricate (1990) Shift-Work (1991) Code: Selfish (1992) The Infotainment Scan (1993) Middle Class Revolt (1994) Cerebral Caustic (1995) The Light User Syndrome (1996) Levitate (1997) The Marshall Suite (1999) The Unutterable (2000) Are You Are Missing Winner (2001) The Real New Fall LP (Formerly Country on the Click) (2003) Fall Heads Roll (2005) Reformation Post TLC (2007)
Hellad

Hellad (Геллы) on Brockhausi ja Efroni entsüklopeedilise sõnastiku järgi vanakreeka mütoloogias ebaloomulikku surma surnud noored neiud Lesbose saarelt, kes muutuvad pärast surma vampiirideks. Nende järgi pani Mihhail Bulgakovi romaanis "Meister ja Margarita" nime saatanat teenivale kaunile nõid-vampiirile Hellale. [1]
Osake

Osake on mingi objekti osa, millel on veel seda objekti kirjeldavad omadused säilinud. Näiteks värviosake on värvilahuses oleva pigmendi tükike. Kui vaadelda lahusetilka, milles ei ole seda pigmenditükikest, siis ei ole see enam värvi osake. Keemias on aine vähimaks osakeseks aine molekulid. Keemiliste elementide vähimaks osakeseks on selle elemendi aatom. Osakeseks võib nimetada ka aatomituuma (näiteks alfaosake, mis on alfakiirguse vähim osa, on heeliumi aatomi tuum). Subatomaarseteks osakesteks nimetatakse aatomituumast väiksemaid osakesi, mis jagunevad omakorda liitosakesteks ja elementaarosakesteks. Viimased on meile tuntud maailma tõeliselt vähimad osakesed. Elementaarosakeste puudub teadaolevalt sisemine struktuur. Osakeseks (mõnikord ka heliosakeseks) nimetatakse akustikas kujuteldavat lõpmatult väikese ruumalaga keskkonna (tahke keha) osa, mis mingis kindlas ruumi punktis helilaine olemasolu korral liigub koos keskkonnaga. Seeläbi omistatakse heliosakesele akustikas helilaine tekitatud keskkonna lokaalseid liikumisi iseloomustavaid suurusi nagu osakese siire, osakese kiirus ja osakese kiirendus. Täpsustuseks tuleb märkida, et heliosakesed on määramatult väikese ruumalaga võrreldes helilaine lainepikkusega. Aineosake Higgsi osake
Digitaalfotograafia

Digtaalfotograafia on fotograafia alaliik, kus tulemuseks on digitaalne foto, mida võib vaadata arvutiekraanil või mõne muu seadme vahendusel või muuta see printimise teel paberfotoks. Digitaalfotograafias salvestatakse pilt digifotoaparaadiga digitaalse infona. Digitaalfotograafia eelis võrreldes filmile pildistamisega on vahetu tulemus ja operatiivsus. See lubab pilti näha kohe pärast pildistamist, seda edastada ilma füüsilise kohaleviimiseta, töödelda, kasutada ja väljastada füüsilisel kujul. Fotograafide loend Fotokunst Fotograafia Eestikeelne fotowiki Rahvusvaheline kohakeskne harrastusfotograafide veebileht Woophy.com Yep.ee fotoportaal
Nomaadid

Nomaadid (ainsuses nomaad; kreeka keeles (ainsuses) νομάς, nomas, (mitmuses) νομάδες, nomades) on inimesed, inimrühmad või rahvad (rändrahvad), kes rändavad pidevalt ühest elupaigast teise. Nomaade võib keskkonnaga suhestumise järgi jagada küttideks-korilasteks, rändkarjakasvatajateks ja "moodsateks" jalgsi rändavateks kaubitsejateks. Diginomaad Berit Renser: "(Digi)nomaadi kättemaks" ERR kultuur, 13. november 2018
Priit Tomson

Priit Tomson (sündinud 3. novembril 1942 Tallinnas) on endine eesti ja Nõukogude Liidu korvpallur, kes mängis aastatel 1963–1976 Kalevi esindusmeeskonnas ja Eesti koondises ning võitis Nõukogude Liidu korvpallikoondisega tiitlivõistlustelt seitse medalit. Tomson valiti 2010. aastal Eesti korvpalli kuulsuste halli. Tomson lõpetas 1961. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1976. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi peenmehaanika erialal. Tomson mängis aastatel 1963–1976 Kalevi esindusmeeskonnas ja Eesti koondises, 1969. aastast kaptenina. Tomson võitis Nõukogude Liidu koondmeeskonna liikmena 1968. aasta Mexico olümpiamängudel pronksmedali, maailmameistrivõistlustel 1967. ja 1974. aastal kuld- ja 1970. aastal pronksmedali ning tuli 1967., 1969. ja 1971. aastal Euroopa meistriks. Ta võitis universiaadil 1970. aastal kuld- ja 1965. aastal hõbemedali ning Nõukogude Liidu rahvaste spartakiaadil 1967. aastal hõbe- ja 1971. aastal pronksmedali. Tomson tuli TPI (1961–1965) ja Harju KEK-i meeskonnas (1979) kuuekordseks Eesti meistriks ning võitis seitse karikat. Ääremängijana tegutsenud 193 cm pikkust Tomsonit kirjeldati kui korvpalliaristokraati, keda iseloomustasid oskuslik tegutsemine ründelauas ja täpne keskpositsioonivise ning kelle ülesandeks oli tihti neutraliseerida vastaste ohtlikke mängumehi. Ta pika karjääri jooksul Eesti koondise resultatiivseim mängija. Tomson töötas aastatel 1976–1984 Harju KEK-is (Kolhoosidevaheline Ehituskontor), 1984–1987 Eesti NSV Spordikomitees sportmängude osakonna juhatajana, 1987–1991 Eesti Spordigümnaasiumis õpetaja-metoodikuna ja 1991–1995 Soomes treenerina. Aastatel 1992–2017 oli ta Eltete Eesti OÜ müügijuht ja juhatuse liige. 1967 – NSV Liidu teeneline meistersportlane 2001 – Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk 2010 – Eesti korvpalli kuulsuste hall 2013 – Eesti Vabariigi spordipreemia (elutööpreemia – suurepäraste sportlike saavutuste eest tippsportlasena korvpallis) Tema õde on endine korvpallur ning spordiarst ja arstiteadlane Katrin Aasvee. Biograafia ESBL-is Eesti korvpall 100 - Kuulsuste Hall - Priit Tomson Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Eesti entsüklopeedia. 14. kd (Eesti elulood). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2000. Lk 540. Priit Tomson veebisaidil Olympedia (inglise) Biograafia ESBL-is Priit Tomsoni sporditulemused
Boxbergi vald (Oberlausitz)

Boxberg on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Görlitzi kreisis. Kuni 2008. aastani kuulus vald Alam-Sileesia Oberlausitzi kreisi. Bärwalde (Bjerwałd), Boxberg (Hamor), Drehna (Tranje), Dürrbach (Dyrbach), Jahmen (Jamno), Kaschel (Košla), Klein-Radisch (Radšowk), Klein-Oelsa (Wolešnica), Klitten (Klětno), Kringelsdorf (Krynhelecy), Mönau (Manjow), Nochten (Wochozy), Rauden (Rudej), Reichwalde (Rychwałd), Sprey (Sprjowje), Tauer (Turjo), Uhyst (Delni Wujězd) ja Zimpel (Cympl). Register of German municipalities (2022), vaadatud 7.10.2023. Valla koduleht (saksa keeles)
Sarmaadid

Sarmaadid (vanairaani keeles sarumatah 'vibukütt') olid iraani keelte hulka kuulunud keelt või keeli kõnelnud rändhõimud, kes liikusid Kesk-Aasiast Uurali mägede piirkonda umbes 5. sajandil eKr ning asustasid alasid Lõuna-Venemaal, Ukrainas ja Ida-Balkanil kuni nende kultuur hunnide vallutuste mõjul 4. sajandi paiku m.a.j. taandus või sulandus. Sarmaate on esmamainitud ajalooallikates aastal 513 eKr, kui nad koos sküütidega osutasid vastupanu Ahhemeniidide Pärsia suurkuningas Dareios I-le. 3. sajandil eKr tõrjusid sküüdid nad lääne poole. Laialdasima leviku ajal, 1. sajandil eKr, ulatusid sarmaatide hõimuliidu alad Wisłast Doonau suudme ja Volga jõeni ning Musta mere rannikust lõunas müütiliste hüperborealasteni põhjas. 1. sajandil, Rooma keisririigi laienemise järel Daakia, Illüüria ja Möösia provintside aladele, osalesid sarmaadid Markomanni sõdades (166–180), Doonau keskjooksu aladel (tänapäeva Morava, Slovakkia, Ungari ja Rumeenia aladel). 175. aastal kaotasid läänepoolsed sarmaatide hõimukonföderatsiooni hõim, jazigeesid lahingu Rooma vägedele ning järgnevalt asusid Rooma sõjateenistusse. 370. aastal langesid sarmaatide alad hunnide invasiooni alla. Sarmaate on peetud suguluses olevaiks sküütidega. Sarmaatide keelelisteks järglasteks on peetud osseete. Sarmaadid olid ilmselt osavad ratsanikud ja käsitöölised. On arvatud, et nende naistel oli tugevam ühiskondlik positsioon ja rohkem vabadusi kui enamikul teistel tolleaegsetel hõimudel. Enim sarmaadi päritolu arheoloogilisi leide on päevavalgele tulnud Venemaal Krasnodari krais, matusekommetes kasutati kurgaane. Sarmaatia Sarmaatide hõimud: aorsid, jasüügid, daaklased, alaanid, roksolaanid jt. Sküütia
Launchpad

Launchpad on Briti ettevõtte Canonical loodud ja arendatav põhiliselt vaba tarkvara arendajatele ning loojatele mõeldud veebikeskkond. 2013. aasta jaanuari seisuga oli Launchpadis rohkem kui 30 149 projekti. 2014. aasta novembriks oli veebikeskkonda külastatud 5,9 miljonit korda. Ubuntu siteanalytics.compete.com andmed Launchpad arenduskeskkond Ubuntu Linuxi koduleht
Mladá Boleslav

Mladá Boleslav (saksa keeles Jungbunzlau) on statutaarlinn Tšehhis Čechy keskosas, Mladá Boleslavi ringkonna keskus. Linn asub Isera jõe ääres, umbes 50 km kaugusel pealinnast Prahast. Linna asutas 10. sajandil vürst Boleslav II. Sõna mladá tähendab noort, eristades vanast ehk Stará Boleslavist. Tuntud odaviskaja Jan Železný on sellest linnast pärit. Linnas asub ka Tšehhi suurima autotootja Škoda Auto tehas. Kindlus Uue autobussijaama ehitus Vantaa,  Soome Dieburg,  Saksamaa Pezinok,  Slovakkia King's Lynn,  Suurbritannia Q125984191, vaadatud 19.05.2024. http://www.youtube.com/boleslavica
Vanem paleoliitikum

Vanem paleoliitikum ehk alam-paleoliitikum ehk varapaleoliitikum on paleoliitikumi esimene periood. Vanem paleoliitikum algas 2,6 miljonit aastat tagasi esimeste tööriistade ilmumisega, mida kasutasid arvatavasti Homo habilis ja Homo rudolfensis, kuigi nende fossiile pole koos tööriistadega leitud. On võimalik, et tööriistade valmistajad olid ka australopiteegid (Australopithecus garhi või mõni Aafrika robustsetest liikidest). Vanem paleoliitikum lõppes 150 000 aastat tagasi. Esimene arheoloogiline kultuur on Olduvai kultuur, mis omistati Homo habilis 'ele. Seda iseloomustavad peamiselt veeristest valmistatud tööriistad, mida valmistati küljest kildude äralöömise teel. Vanimad teadaolevad kivist tööriistad on leitud Etioopiast Gonast. Lisaks kivist tööriistadele kasutati ka luust ja sarvest töövahendeid. Tööriistu kasutasid nad põhiliselt koriluse juures ja loomaraibete liha tükeldamiseks. Arvatakse, et Homo habilis 'el olid kõnekeele alged. Kõik Homo liigid tekkisid Aafrikas, kust nad kõik, välja arvatud esimene liik (Homo habilis), aja jooksul välja rändasid. Homo erectus oli esimene hominiid, kes levis üle kogu Lõuna-Euroopa Aasiani välja. Esimene luuleid oli Jaava saarel Trinili külast 1891. aastal. Homo erectus oskas kasutada tuld. Tule tegemise oskus tekkis 400 000–500 000 aastat tagasi. Teine arheoloogiline kultuur oli Acheuli kultuur, mida seostatakse ka Homo erectus 'ega. Peamisteks tööriistadeks olid pihukirved.
Vasall

Vasall ehk läänimees (ladina keeles vasallus) oli keskaegses Euroopas lääni valitsev väikefeodaal. Lääni koos talupoegadega andis vasallile kasutada senjöör vastutasuna sõjaliste ja muude teenete eest. Analoogia põhjal nimetatakse vasallideks väikefeodaale teisteski feodaalsetes süsteemides. Lääni andes sõlmisid senjöör ja läänimees läänilepingu, läänimees andis vasallivande. Vasall kohustus lääni kasutamise eest senjöörile teeneid osutama: võtma osa sõjakäikudest, võtma osa senjööri kohtust, andma vajaduse korral laenu jms. Lään anti läänimehele eluks ajaks ning hiljem ka pärilikuks valdamiseks. Senjööri ja vasalli suhted vasallilepingus ehk investituuris pandi paika vasalliteedi põhimõttete alusel.
Vasalliteet

Vasalliteet oli vasallide omavaheliste sõltuvussuhete süsteem keskajal, mille aluseks oli feodaalne hierarhia: kuningalt ehk süseräänilt suurfeodaalidele, kes omakorda jagasid neile läänistatud maad väikefeodaalidele, olles neile kui vasallidele omakorda senjöörideks. Vasallisuhete tekkimise aluseks suur- ja väikefeodaali vahel oli lään ehk feood, mis tavaliselt koosnes maavaldusest ning seal olevatest talupoegadest või muust varast (kindlus, linn). Läänisuhted vormistati vasalli ja senjööri kokkuleppega ehk investituuriga (vasallilepinguga), mis Lääne-Euroopas kinnitati erilise kombetalitusega ja truudusvande andmisega senjöörile. Vasallilepinguga kohustati vasalli kokkulepitud arvu ratsa- ja jalaväelastega osa võtma senjööri sõjakäikudest, osa võtma senjööri kohtuistungitest, andma rahalist abi jms. Senjöör kohustus kaitsma vasalli, tema maavaldust ja vara.
Hella

Hella on mitme koha ja muu nähtuse nimi: Hella, naisenimi 1370 Hella, asteroid Hel ehk Hella, vanapõhja jumalanna, loomulikku surma surnute riigi valitsejanna Hella, linn Islandil Hella, asula Norras Hordalandi maakonnas Hella, asula Norras Sogn og Fjordane maakonnas Hella, asula Norras Tromsi maakonnas Hella, California rokkduo Hella, Saksa autooptika- ja elektroonikafirma Hella, mineraalveemark Hella, mootorrattamark Hella, nõid Mihhail Bulgakovi raamatus "Meister ja Margarita" Hella, Enrico Teodorani koomiksitegelane Hellad Helle Hela
Rasmus Kaljujärv

Rasmus Kaljujärv (sündinud 28. märtsil 1981 Tartus) on eesti näitleja. Keskhariduse omandas Miina Härma Gümnaasiumis. Õpingud jätkusid 2000. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemas Lavakunstikoolis, kus tema juhendajaks oli Ingo Normet. Ta lõpetas lavakunstikooli XXI lennu 2004. aastal. Pärast lavakunstikooli lõpetamist töötas Rasmus Kaljujärv näitlejana Eesti Draamateatris. 2006. aastast kuni 2018. aasta lõpuni oli ta Teater NO99 näitleja. Ta osales ka 2005. aastal Teater NO99 esimeses lavastuses "Vahel on tunne, et elu saab otsa ja armastust polnudki". Sügisest 2019 on ta Ekspeditsiooni trupi näitleja. 2019–2022 kuulus ta Ekspeditsiooni ja Von Krahli Teatri ühistruppi. 2002 "Kosjasõit" (lavakunstikool) – Mats Mürk 2003 "Liblikad on vabad" (lavakunstikool) – Režissöör "Pidu" (lavakunstikool) – B "Kärbeste saar" (lavakunstikool) "Utoopia" (Vanemuine/lavakunstikool) – Aleksander Herzen 2004 "Tagasi Metuusala juurde" (lavakunstikool) "Naine valges" (Eesti Draamateater) "Julia" (Eesti Draamateater) – Romeo "Kits" (Eesti Draamateater) – Billy "Lumekuninganna" (Eesti Draamateater) 2005 "Vahel on tunne, et elu saab otsa ja armastust polnudki" (Teater NO99) "Kevade" (Eesti Draamateater) – Toots "Hulkur Rasmus" (Emajõe Suveteater) – Rasmus "Pidulaulud vastu talve" (Eesti Draamateater) 2006 "Kuningas Ubu" (Teater NO99) "Hirvekütt" (Teater NO99) – Stanley 2007 "Totu Kuul" (Teater NO99) – kapitalist Kalmare, kapitalist Krips "ГЭП ehk Garjatšije estonskije parni" (Teater NO99) – eestlane Rasmus Kaljujärv 2008 "Perikles" (Teater NO99) – Lysimachos, Thaliard, Leonine "Romeo ja Julia" (Emajõe suveteater) – Romeo "rambo" (Teater NO99) – Wilfred Teasle 2009 "Kuidas seletada pilte surnud jänesele" (Teater NO99) "Onu Tomi onnike" (Teater NO99) – orjakaupleja Haley, Simon Legree, jutustaja 2010 "Praht, linn ja surm" (Teater NO99) – Kääbus "Ühtne Eesti suurkogu" (Teater NO99) "Iha jalakate all" (MTÜ Kell Kümme) – Eben Cabot "(Untitled)" (Teater NO99) – Üks Politseinik "Võtame uuesti!" (Teater NO99) – Tim Allgood 2011 "The Rise and Fall of Estonia" (Teater NO99) "Three Kingdoms" (Teater NO99) – Sonny, jt 2014 "Iga eht südamelöök" (Teater NO99) "Kadunud sõbra juhtum" (Teater NO99) "Narva kosk 2. osa" (1988) – poiss "Fender Bender" (2003) – Rasmus "Kodu keset linna" (2004, telesari) – Silver "Sagedused" (2005) – Oliver "Kõrini!" (2006) – Hunt "Ohtlik lend" (2007, telesari) – Kaur Ruul "Teine tulemine" (2008) – Thomas "Mina olin siin" (2008) – Rass "Tuulepealne maa" (2008, telesari) – Toomas Roo 2002 Voldemar Panso nimeline auhind 2019 stipendium "Ela ja sära" Tema isa on näitleja Hannes Kaljujärv. Rasmus Kaljujärv andmekogus IMDb (inglise) Tali, Piret. Rasmus Kaljujärv: Tahan laval elada ja surra. Eesti Päevaleht, 26. juuni 2004.
Friedrich Johann von Ulrich

Friedrich Johann von Ulrich (1717– 8. märts 1770) oli baltisaksa poliitik. Friedrich Johann von Ulrich sündis Eestimaa rüütelkonna peamehe Jakob Heinrich von Ulrichi ja Anna Christina von Löweni pojana. 1737–1753 oli ta Eestimaa rüütelkonna sekretär ja 1753–1770 selle peamees. Talle kuulusid Lohu ja Röa mõis. Friedrich Johann von Ulrich abiellus 1743. aastal Johanna Margaretha von Stackelbergiga (1728–1760), kes oli Eestimaa rüütelkonna peamehe Otto Magnus von Stackelbergi tütar. Abielust sündisid: Anna Magdalena von Ulrich (1747–1757) Ottiliana Christina von Ulrich (1749–1757) Margaretha Jacoba von Ulrich (1751–1755) Otto Magnus von Ulrich (sündis 20. mai 1752) Friederike Marie von Ulrich (1754–1841), abiellus Otto Wilhelm von Krusenstiernaga Gustav Friedrich von Ulrich (sündis 1757), Lohu mõisnik Dorothea Elisabeth von Ulrich (1758–1773) ID puudub veebisaidil "BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital" Hageri koguduse kirikuraamat EAA.3154.2.2:193 Hageri koguduse kirikuraamat EAA.3154.2.2:361 Tallinna Toomkoguduse kirikuraamat TLA.237.1.23:86 Tallinna Toomkoguduse kirikuraamat TLA.237.1.23:90 Hageri koguduse kirikuraamat EAA.3154.2.2:356 Hageri koguduse kirikuraamat EAA.3154.2.2:217 Hageri koguduse kirikuraamat EAA.3154.2.2:252 Hageri koguduse kirikuraamat EAA.3154.2.2:400 Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Ernst von Fock (1721–1782)

Johann Ernst von Fock (1721 – 4. september (vkj 24. august) 1782 Sagadi mõis) oli baltisaksa poliitik. (( Johann Ernst von Fock sündis Avanduse, Sagadi ja Võivere mõisniku Hans Heinrich von Focki (1673 – circa 1739) ja Christina von Bistrami pojana. 1774–1777 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja hiljem Eestimaa maanõunik. Talle kuulusid Sagadi, Karkuse ja Kavastu mõis. Johann Ernst von Fock abiellus 1747. aastal Eleonore Maria von Zoegega (1723–1767). Abielust sündis: Gideon Ernst von Fock (1755–1827), Sagadi, Karkuse, Kavastu ja Tapa mõisnik ning Eestimaa maanõunik Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust Mõisad Tapa vallas
Christopher Engelbrecht von Kursell

Christopher Engelbrecht von Kursell (9. aprill (vkj 30. märts) 1685 – 21. aprill (vkj 10. aprill) 1756) oli baltisaksa poliitik. Christoph Engelbrecht von Kursell sündis Christopher Heinrich von Kurselli ja Anna Gertrude von Tiesenhauseni pojana. Kursell teenis Rootsi armees, kus sai kapteni auastme. 1709 langes ta venelaste kätte vangi, kust vabanes 1717. aastal. 1737–1740 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja hiljem Eestimaa maanõunik ja konsistooriumi president. Talle kuulusid Ehmja, Väike-Rõude ja Kurevere mõis. Christopher Engelbrecht von Kursell abiellus 1722. aastal Gertrude Elisabeth von Tiesenhauseniga (surnud 1742). Abielust sündisid: Christopher Heinrich von Kursell Gertrude Magdalene von Kursell (1724–1803), abiellus Peter von Breverniga. Karl Ludwig von Kursell (hukkus 1757 Groß-Jägersdorfi lahingus), vene sõjaväelane Berend Johann von Kursell Gustav Adolf von Kursell (1731–1758), hukkus Zorndorfi lahingus Juliane Eleonore von Kursell (1731–1799) Otto Friedrich von Kursell (1733–1810) 1742. aastal abiellus Kursell Gertrude Sophie von Schwengelmiga (surnud 1771). Abielust sündis: Moritz Engelbrecht von Kursell (1744-1799), baltisaksa poliitik Kursell Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Kalah

Kalah on Araabia päritolu lauamäng, mis jõudis läänemaailma 20. sajandil. Ühe külvi väide Mängija alustab külvi kuhja valikuga. Viimane seeme sattus kogumiskuhja, mis tagab mängijale uue külvi Viimane seeme sattus tühja kuhja, kus küljeti oleval vastase kuhjal oli seemneid. Mängija kogus 4 seemet ja lõpetas oma korra. Laud Algseis kasutades 3 seemet pesa kohta Mängu alguses on täidetud kõik pesad võrdse arvu seemnetega (tavaliselt 3 seemnega). Tavaliselt alustab eelmise mängu võitja. Igal mängijal on kuus pesa, seemned neis ja üks kogumispesa, mis asetseb laua paremal ääres. Tulemust väljendab mängu lõppedes seemnete koguarv kogumispesas. Mängijad külvavad oma seemneid kordamööda. Ühe käigu jooksul eemaldab mängija ühest oma pesast kõik seemned ning hakkab neid asetama ühe kaupa vastupäeva kõigisse pesadesse ja vaid oma kogumispessa, mis jaotamisele ette jäävad. Kui viimasena külvatud seeme satub kogumispessa, saab mängija teha uue külvi. Külvide arv, mida selle tingimuse järgi saab teha, pole piiratud. Kui viimasena külvatud seeme satub oma pessa, mis on tühi, ning tema vastase kohakuti asuvas pesas on seemneid, siis mõlema pesa võetakse ja tõstetakse külvi lõpetanud mängija kogumispessa. Mäng lõpeb, kui ühel mängijal pole üheski oma pesas enam ühtegi seemet. Teine mängija tõstab kõik järelejäänud seemned tema kogumispessa, ning võidab mängija, kellel on kogumispesas rohkem seemneid. Kui seemneid on kogumispesades mängu lõppedes võrdselt, on tegemist viigiga. Mancala
Kägistamine

Kägistamine on hingetoru kinnipigistamisega tapmine või hukkamine. Poomisel pigistatakse samuti kinni hingetoru. Kägistamiseks kasutatakse tavaliselt käsi, köit, nööri või trossi.
Poomine

Poomine on surmanuhtlusena kasutatav hukkamisviis või vabasurma minemisel kasutatav tapmisviis, mille käigus riputatakse inimene tavaliselt kaelapidi köie kinnijooksvasse silmusesse ja oodatakse, kuni ta sureb. Surm võib poomise käigus saabuda nii hingetoru kinnipigistamise tagajärjel tekkiva lämbumise kui ka kaelalüli murdumise läbi. Kõrgelt kukkumise poomistabel Kägistamine "Poomisesurm kohtuliku karistusena". Esmaspäev nr 42, 20. oktoober 1920. Lk 6
Nekrut

Nekrut (vene keelest некрут < prantsuse keelest récruter 'sõjaväkke värbama') oli ajalooliselt äsja väeteenistusse võetud isik. Põhjasõja ajal võeti nekruteid Eesti-ja Liivimaal talupoegade hulgast Rootsi kuningas Karl XII korraldusega alates 1701. aastast. Igalt 1,5 adramaalt tuli talupoegadel anda ja varustada üks maasõduriks üles kirjutatud noor nekrut ning maksta talle aastapalk. Eesti ja läti maasõduritest moodustati rahvuslikult homogeensed ja struktuurilt regulaarsed jalaväeosad – Eestimaal maarügemendid, Liivimaal maapataljonid. Kui maasõdur rivist välja langes, siis tuli talupoegadel palgata uus maasõdur. Kokku võeti väeteenistusse umbes 7000 eesti ja läti nekrutit. 1706. aastal moodustati pärast kaks aastat varem toimunud Narva langemist Järva, Läänemaa ja Viru maarügementide jäänustest ning Läänemaa nekruteist Tallinna garnisonipataljon major C. J. Hüene juhtimisel. See väeosa pidi jääma Tallinna linna alaliseks garnisoniväeosaks ka pärast Põhjasõja lõppu. Balti kubermangudest hakati nekruteid liisuga võtma 1797. Taluperemehed, vallaametnikud, koolmeistrid ja mõisateenijad olid nekrutiteks minekust vabastatud. Samuti olid sõjaväeteenistusest vabastatud postiametnikud. Alates 1838 ka Liivimaa kubermangu ja 1855. aastast Eestimaa kubermangu postipoisid. nekrutikohustus Eerik Selli. Postijaamad riigi ja reisija teenistuses. Tallinn: Valgus, 1976
Barakk

Barakk on ajutine, keldrita puitehitis-elamu; eraldatud haiglahoone. 2. november 2011, Oliver Orro, Unustatud majad: ühesuguste majade pikad read – Tuntumad barakialad on Hirve-Põdra, Põllu- Rännaku, Tungla, Ilmarise ja Kerese tänava kvartal.