laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Viljandi Vabadussõjas langenute kalmistu

Viljandi Vabadussõjas langenute ühiskalmistu on kalmistu Viljandi kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Viljandi linnas Viljandi maakonnas. Vabadussõjas langenud sõjaväelastele eraldati üks idapoolsem osa vana kalmistust 1919. aastal ning kuni märtsini 1920 maeti sinna 38 langenud sõjameest. Kalmistu kavandati ümber 1933. aastal kujur Roman Haavamäe projekti järgi, sinna maeti mälestussamba juurde 27. juulil ümber kapten Anton Irv ning avati pidulikult 6. augustil 1933. Kalmistule maeti edaspidi ümber kolm inimest. 1939. aastal taheti kalmistu kõrvale rajada eraldi kalmistu Vabadusristi kavaleridele. Viimane matus toimus 29. septembril 1944. Kokku on kalmistule maetud 42 inimest, neist kolm tundmatuna. Nõukogude kolmanda okupatsiooni ajal hävitati kalmistu mälestusmärk 11. septembril 1945 ning hiljem hävitati ja kaeti mullaga ka muud kalmistu tähised, kuid ala säilis ilma pealematusteta. Kalmistut hakati korrastama 1988. aastal, 19. juunil 1991 avati uuesti pidulikult mälestusmärk ning 15. septembril 1991 avati pidulikult kalmistu. Viljandi Vabadussõjas langenute ühiskalmistu on 2003. aastast riiklik ajaloomälestis. Algselt olid kõik kalmistuehitised (mälestusmärk, piire ja hauatähised) dolomiidist. 1991. aastal paigaldati uued ehitised algsete koopiana. 2011. aastal asendati algne paigaldis hallist graniidist ehitistega. 1919 – lipnik Martin Kiisvek (1896–1919) 1920 – reamees Joosep Sõrg (3. november 1885 – 13. veebruar 1920) 1920 – reamees Aleksander Rüger (15. veebruar 1900 – 17. veebruar 1920) 1920 – reamees Johan Hallik (22. september 1893 – 29. veebruar 1920) 1944, 29. september – kolonelleitnant Aleksander Tilgre (1897–1944) 1920 - Ado (Aadu) Kleemann (7. november 1898 - 22. juuni 1920) https://www.ra.ee/ilmasoda/index.php/soldier/view?id=143398&_xr=eNotjUEOwkAIRe8yB9AycaoyK09iyIB1ElsrNG5M7y5TXfH4%252FwUIAT8Vu0yYfmAYIwZ7PriK7k1Iy%252F3Cb5qKcPAWAAMxq5hdVYYWnTAAdH3qz8e2JhfGOb8226s2D%252B2kLlvkfKtqy0Sj7Fis%252FIWZBmno7yGGvK5f2LUvYg%253D%253D 1933, 27. juuli – kapten Anton Irv (1886–1919) 1936, 29. märts – major Otto Oidermann (1893–1929) 1937, 22. august – kolonel Johan Schmidt (1885–1931) "Viljandi Vabaduse Risti vendadele oma kalmistu". Päevaleht, 19. mai 1939 Vabadussõjas hukkunute matmispaik mälestussambaga kultuurimälestiste riiklikus registris "Leinapraad mälestussamba juures". Sakala, 5. jaanuar 1928 Toomas Mattson. "Ühe kalmistu lugu". Sakala, 11. august 1988 Jaak Pihlak. "Vabadussangareid mälestades". Sakala, 12. september 1991 Maire Sala. "Viljandimaa kalmistute lugu". Viljandi 2007. Lk 77 ja 111 Vabadussõjas hukkunute matmispaik mälestussambaga kultuurimälestiste riiklikus registris Viljandi Vabadussõjas langenute ühiskalmistu. Viljandimaa kalmistute bibliograafia Rannar Raba. "Hallid hauaplaadid vabaduse sünni märgiks". Sakala, 22. detsember 2007
The Scientist

The Scientist: Magazine of Life Sciences on 1983. aastal asutatud ingliskeelne teadusajakiri, mis ilmub kord kuus ja milles avaldatakse artikleid peamiselt eluteaduste valdkonnas. The Scientist on loetav ka veebis. Artikleid on nii uurimustest, uutest suundadest, avastustest ja aruteludest eluteadustes (nagu molekulaarbioloogia, arengubioloogia, meditsiin, ökoloogia, evolutsiooniteooria, geneetika ja genoomika, immunoloogia, mikrobioloogia jmt), aga ka ametialast informatsiooni teadlaste kohta jpm. Ametlik koduleht Arhiiv
Mäeinsener

Mäeinsener on insener, kelle tegevuse eesmärk on tagada maavarade ohutu, keskkonnasäästlik ja efektiivne kaevandamine ja töötlemine. Mäeinsenerid on kõrgharidusega tehnika- ja/või tehnoloogiaspetsialistid või juhid, kes plaanivad ja juhivad maavarade kaevandamisega seotud protsesse ning osalevad maardlate uuringutes. Mäeinsener võib olenevalt oma tööst spetsialiseeruda järgmistele valdkondadele: maavarade pealmaakaevandamine, maavarade allmaakaevandamine ja allmaa-kaeveõõne teisene kasutamine, maardlate uuring. Mäendusringkondades on tavaks, et karjäärides ja kaevandustes kannavad mäeinsenerid valget kiivrit. Eestis saab mäeinsenerina töötada, kui omatakse kutset. Mäeinseneri kutsetase sõltub töö keerukusest, vajalikust oskusteabest ning iseseisvuse ja vastutuse ulatusest. Eestis kehtivad järgmised mäeinseneride kutsetasemed: mäeinsener (tase 6); diplomeeritud mäeinsener (tase 7); volitatud mäeinsener (tase 8). Mäeinsener on kogemustega spetsialist, kes rakendab oma inseneriteadmisi, võimeid ja praktilisi oskusi olemasolevate tehnoloogiate käigushoidmiseks. Ta vastutab enda ja teiste tööülesannete täitmise eest. Mäeinsener võib omada projekteerimise ning maavara töötlemise ja turustamise kompetentsi. Diplomeeritud mäeinsener on kogemustega spetsialist, kes rakendab oma inseneriteadmisi, võimeid ja praktilisi oskusi olemasolevate tehnoloogiate käigushoidmiseks ja arendamiseks. Ta töötab iseseisvalt keerulistes, ettearvamatutes ja uuenduslikku käsitlust nõudvates olukordades. Lisaks on diplomeeritud mäeinsener võimeline juhtima töörühmi ja/või organisatsiooni ning kandma vastutust teiste töö tulemuste eest. Diplomeeritud mäeinsener võib omada projekteerimise, teadus- ja õppetöö, arendus ja juhtimise, maavara töötlemise ja turustamise, maapõueressursside poliitika, ohutus- ja omanikujärelevalve kompetentsi. Volitatud mäeinsener on ulatuslike teadmiste ja kogemustega tippspetsialist, ekspert, kes rakendab oma inseneriteadmisi, mõistmist ja võimeid olemasolevate tootmistehnoloogiate käigushoidmisel ja täiustamisel või uute teadmiste ja tehnoloogiate loomisel ja hindamisel. Volitatud mäeinsener lahendab keerulisi tehnoloogilisi probleeme uuenduste, loovuse ja arendamise abil. Volitatud mäeinsener võib omada projekteerimise, teadus- ja õppetöö, arendus ja juhtimise, maavara töötlemise ja turustamise, maapõueressursside poliitika, ohutus- ja omanikujärelevalve kompetentsi. Kutsestandard. Kutsekoda.
Uzda rajoon

Uzda rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1181 km². 2009. aasta seisuga elas seal 23 657 inimest. Rajoon moodustati 1924. aastal, aastal 1938 see likvideeriti. Rajoon moodustati taas tänapäevastes piirides aastal 1965. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Chatlany, Dzieščanka, Kamianoje, Lićviany, Łoša, Niomani, Siamionavičy, Uzda ja Voziera külanõukogu. Halduskeskus on Uzda linn. Harbaty Nadnioman Kuchcičy Rajooni tähtsaimaks jõeks on Nemunas, seda läbivad Nemunase lähtejõed Vusa ja Łoša. Uzda rajoon asub suuremalt osalt Stoŭbcy tasandikul, põhjaosa osalt ka Minski kõrgustikul. Kõrgused jäävad valdavalt vahemikku 160–180 meetrit üle merepinna, kõrgeim koht (219 meetrit) asub Voziera küla lähistel. 2009. aasta seisuga olid elanikest 93,24% valgevenelased, 4,34% venelased ja 2,42% oli teistest rahvustest. 88,12% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 10,64% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 61,38% elanikke, vene keelt aga 35,93%. http://www.gki.gov.by/docs/gzk_2010-15404.doc The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements  Uzda rajoon – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Rajoon Minski oblasti täitevkomitee kodulehel (vene keeles) Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles) Rajooni kaart
Łoša

Łoša on küla (endine alev) Valgevenes Minski oblastis Uzda rajoonis, Łoša külanõukogu keskus. Łoša asub Łoša jõe kaldal. Asulas on keskkool, raamatukogu ja kultuurimaja. Łošat mainitakse esimest korda aastal 1565, toona asus seal õigeusu kirik. Xvii sajandil oli see Hołowczyńskite valduses olev küla. XVII sajandil sai külast alev, mis on eri aegadel olnud Lenskite, Zarankade, Zaviszade ja Grabowskite valduses. Poola jagamisel läks Łoša aastal 1793 Venemaa koosseisu. Alev hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1800 hakkas seal tegutsema klaasikoda. Alevis oli XIX sajandil lisaks õigeusu kirikule veel ka sünagoog. Sealsed elanikud tegelesid põhiliselt käsitööga. Aastal 1917 oli alevis ka saekaater ja auru jõul töötav veski. 1919. aastast kuulus Łoša Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1934 muudeti alev külaks.
Maximilien Robespierre

Maximilien François Marie Isidore Robespierre (6. mai 1758 – 28. juuli 1794) oli Prantsuse revolutsiooni tuntumaid juhte. Robespierre sündis Põhja-Prantsusmaal Arrasi linnas ning õppis advokaadiks. Juba nooruses sai ta tuntuks põhimõttekindla, ausa ja valgustusmeelse inimesena. Oma printsipiaalsuse tõttu sai tema hüüdnimeks Äraostmatu. Kindla moraali ja karskete eluviiside tõttu lisandus sellele hüüdnimi Voorusemees. Samas armastas ta väga peenelt riietuda, kui see vähegi taskukohane oli, ning omandas seetõttu ka dändi maine. Revolutsiooni algul valiti ta seisuse esindajana generaalstaatidesse ning temast sai peagi silmapaistev kõnemees, seda eriti oma mõtete korduva raevuka esitamise tõttu. Aja jooksul sai Robespierre'ist äärmusliku jakobiinide rühmituse juht. Ta korraldas žirondiinide kukutamise ning sai 1793. aastal Prantsusmaa tegelikuks valitsejaks. Tema mõtteviisis toimus oluline muudatus, kuna peagi otsustas ta revolutsiooni ideele ohverdada kõik, sealhulgas aususe ja "ebavajalikud" põhimõtted. Tema ja ta kaaslaste nõudmisel hukati 1793. ja 1794. aastal palju vaenlasi, et "päästa Prantsuse revolutsioon". Hukatute hulgas oli ka Prantsusmaa kuninganna Marie Antoinette. Paranoia ja kahtlustamise õhkkond muutus üldiseks. Kuid lõpuks langes ohvriks ka Robespierre, kui oma elu pärast hirmul konvendi saadikud otsustasid jakobiinid kukutada ning tema enda sissetöötatud tava järgi seejärel giljotineerida. Revolutsiooni teisel aastal 9. termidoori riigipöörde järel (27. juulil 1794) see nii ka läks. Robespierre oli ka revolutsiooniaegse kõrgema olendi kultuse looja. Tuntud revolutsionäär oli ka Maximilieni vend Augustin Robespierre. Tema perekonnanimi sisaldas mitmeid põlvkondi aadlipartiklit de, mis rakendus sünnil talle ka endale ("Maximilien de Robespierre"). Robespierre ise otsustas kaotada de oma nimest 1790. aastal, seoses üleriigilise aadliseisuse kaotamisega revolutsiooni käigus. "Mõtete vahendusest" (kõne) – raamatus "Valik prantsuse esseid", koostanud ja tõlkinud Aleksander Aspel, EKS, Tartu 1938, lk 195–214 Peeter Tarvel, "Jooni Robespierre'ist kui isiksusest ja poliitikust". Esmatrükk: "Kultuuri ja teaduse teilt". EÜS Veljesto toimetised II, 1932, lk 156–180; 2. trükk eraldi brošüürina, Tartu 1932; 3. trükk Peeter Tarveli artiklikogumikus "Demokraatia tulevik", Ilmamaa, Tartu 2002, lk 299–330 Anatoli Levandovski, "Robespierre". Vene keelest tõlkinud Karl Luksep. Eesti Raamat, Tallinn 1969 Friedrich Sieburg, "Robespierre, halb prantslane". Saksa keelest tõlkinud Heli Kukk – Akadeemia 1991, nr 10, lk 2047–2060 Robespierre - Master of the Terror McPhee, Peter (2012). Robespierre: A Revolutionary Life.
Õigustatud kasutus

Õigustatud kasutus (inglise keeles fair use; eesti keeles ka õiglane kasutus, õiguspärane kasutus, aus kasutus) on angloameerika riikide (eelkõige USA) autoriõiguse üks keskseid termineid, mis tähistab õigust kasutada autoriõigusega kaitstud teost autorilt luba küsimata ja talle tasu maksmata. Selliseid erandeid autoriõigustes tehakse näiteks kriitika, kommenteerimise, parodeerimise, uudiste, õppetöö, raamatukogu- ja arhiivitöö, teaduse ja teatmeteoste jaoks. Õigustatud kasutuse üle otsustades lähtub kohus neljast kriteeriumist: kasutusviisi iseloomust ja eesmärgist, kasutatava teose loomusest, teose kasutusmahust (terviklik või osaline) ning kasutusviisi mõjust teose potentsiaalsele turule või väärtusele. Õigustatud kasutust ei loeta autoriõiguste rikkumiseks. Suuremal või vähemal määral on õigustatud kasutus kehtestatud näiteks USA-s, Iisraelis, Poolas, Malaisias ja Lõuna-Koreas; mitmes Briti Rahvaste Ühenduse liikmesriigis (Suurbritannia, Austraalia ja Kanada) on tarvitusel sarnane, kuid mitte samatähenduslik mõiste fair dealing. Eestis ja enamikus Euroopa Liidu maades õigustatud kasutus õigussüsteemi ei kuulu ning mujal (nt Ameerika Ühendriikides) õigustatud kasutuse alusel avaldatud teoste avaldamine Eestis võib rikkuda autoriõiguse seadust. Õigustatud kasutus piirab teose autori õigusi, tasakaalustades autoriõigusega kaitstavaid erahuve avaliku huviga, et teosed oleksid avalikkusele ligipääsetavad ning neid saaks hõlmata laiemasse kultuuri tuletatud teoste kaudu. Õigustatud kasutuse väärtusest ja nüanssidest on pikemalt kirjutanud nt Lawrence Lessig raamatus "Vaba kultuur".
Kulno Malva

Kulno Malva (sündinud 26. detsembril 1979 Kiviõlis) on eesti pärimusmuusik, akordionist ja helilooja. 2011. aastal lõpetas ta Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika eriala. Ta on mänginud ansamblites Svjata Vatra, Nikns Suns, Lepaseree, Hajameelsed Kunznikud, Duo Malva & Kirsipu, Duo Malva & Priks. Alates 2018. aastast koosseisus Riffarrica. Lisaks ansamblitegevusele on Malva välja andnud kolm sooloalbumit. "Svjata Vatra" (Svjata Vatra; 2006) "Victoriale" (Soolo; 2007) "Kalyna" (Svjata Vatra: 2008) "Zillja Zelenen'ke" (Svjata Vatra; 2011) "Teine" (Soolo; 2012) "Svitlyi schljah" (Svjata Vatra; 2013) "Hingerännakud" (Duo Malva & Kirsipu; 2015) "Väräjän" (Lepaseree; 2015) "Mässiv" (Duo Malva & Priks; 2017) "Ood väikestele asjadele" (Hajameelsed Kunznikud; 2019) "Riffarrica" (Riffarrica; 2019) "Akordionimeditatsioonid" (Soolo; 2021) "Laula, laula!" (2015) Viljandi Kultuuriakadeemia muusika õppekava vilistlased Ametlik koduleht Aimar Ventsel, Moodne pärimusmuusika, Kulno Malva, KesKus, 11. aprill 2013 Klassikaraadio, Delta.29.03.2021 Kulno Malva “Akordionimeditatsioonid”,
Monaco-Ville

Monaco-Ville (kohalik prantsuskeelne nimi ka Le Rocher 'kalju') on Monaco vanalinn ja üks linnajagudest. Nimi Monaco-Ville ('Monaco-Linn') on eksitav, sest see ei ole omaette linn, vaid kõigest Monaco linnriigi osa. See on üks neljast traditsioonilisest Monaco kvartalist (teised kolm on La Condamine, Monte Carlo ja Fontvieille). Tänapäevase haldusjaotuse järgi on Monaco-Ville üks Monaco kümnest ringkonnast. Seal elab umbes tuhat inimest (2008. aastal 985). Kreeklased rajasid piirkonda oma koloonia 6. sajandil eKr. Vahemerre ulatuva kaljuse paiga nimi oli algselt Monoikos ('üksik hoone'). Nime Monaco sai see keskajal. 13. sajandil rajati kaljule kindlus ja hiljem kindlustatud linn, mille mõned müürilõigud on säilinud. Aja jooksul kujunes kindlus paleeks, mis on Monaco vürsti residents. Vanalinn erineb ülejäänud Monacost, mis on tihedalt asustatud. Keskaegses linnasüdames on peamiselt vaiksed jalakäijate tänavad, lubatud on vaid kohalike sõidukite liiklemine ning öösel on keelatud müra tegevad mootorrattad. Vürsti palee ees toimub iga päev kell 11.55 vaatemänguline vahtkonnavahetus. Vürsti palee Vanalinna tänav http://www.gouv.mc/content/download/12325/152816/file/Recensement2008.pdf
Avastaja

Avastaja on Tallinki püsikliendiajakiri, mis ilmub neli korda aastas. Ajakirjas on teavet laevade kohta, reisisihtkohtade kirjeldusi ja isikuartikleid. Ajakiri kandis nime Club One alates 2009. aastast, seda koostas Menu Kirjastus. Alates 2016. aasta teisest poolaastast on ajakirja nimi Avastaja ning alates 2017. aasta teisest numbrist koostab seda ettevõte Viis Viiest. Ajakiri saadetakse postiga Tallinki Goldi ja Silveri taseme püsiklientidele.
Tõnis Kirsipu

Tõnis Kirsipu (sündinud 20. septembril 1991) on Eesti löökpillimängija. Ta musitseerib ansamblis Lonitseera. 2014. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika eriala, olles esimene diplomeeritud pärimusmuusika löökpillimängija Eestis. 2014. aasta sügisest õpetab Kirsipu Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis pärimusmuusika löökpille. Varem on ta mänginud ansamblis Angus. Viljandi Kultuuriakadeemia muusika õppekava vilistlased
Abukuma

Abukuma jõgi (阿武隈川 Abukuma-gawa) on 239 km pikk jõgi Jaapanis, riigi pikkuselt 6. jõgi. Kulgeb läbi Fukushima ja Miyagi prefektuuri. Suubub Vaiksesse ookeani. Abukuma üks lisajõgedest on Arakawa jõgi.
Kaul Kadak

Kaul Andrus Kadak (aastani 1936 Evald Johannes Kadak; 24. mai 1903 Kloostri vald – 4. juuni 1985 Toronto) oli eesti eripedagoog, haridusministeeriumi ametnik, metsavend, soomepoiss ning eesti aktivist Lõuna-Aafrika Vabariigis ja Kanadas. Ta õppis Paldiski algkoolis ja lõpetas 1922. aastal Tallinna Õpetajate Seminari. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas aastal 1933. Akadeemiliselt kuulus ta EYS Veljestosse. Aastatel 1923–1926 töötas ta Udriku nõrgamõistuslike laste kodus ja aastatel 1928–1935 Tartu 2. abikoolis õpetajana. Seejärel töötas ta haridusministeeriumis vabaharidusnõunikuna ja Riikliku Propaganda Talituses kultuuri ja ühiskondliku ala juhatajana. Suvel 1941 oli ta metsavend. Saksa okupatsiooni ajal (aastatel 1941–1943) töötas ta haridusdirektooriumis. Ta oli Tallinna Koolinoorsoo Liidu esimees. Augustis 1943 põgenes ta paadiga Soome, sama aasta novembrist kuulus ta Soome armeesse, kus lõpetas ohvitseride kursused. Ta võitles Vuokse rindel ja oli infoohvitseriks JR 200 koosseisus. 1944. aastal läks ta Rootsi. Seal töötas ta algul Kriminalistika Instituudis, hiljem Türgi konsulaadis sekretärina. Oli Eesti Juristide Ühingu Rootsis juhatuse liige, Eesti Rahvusliku Liidu asutajaliige ja juhatuse liige, Eesti Rahvusnõukogu juhatuse liige, Eestlaste Koostöö Keskuse asutajaliige ja juhatuse liige. Aastatel 1948–1975 elas ta Johannesburgis Lõuna-Aafrika Vabariigis, kus töötas kuni 1968. aastani koolis inspektori, õpetaja, abijuhatajana. Oli Johannesburgi Eesti Seltsi esimees. Aastatel 1975–1985 elas ta Kanadas. Seal kuulus ta E.E.L.K. Toronto Peetri kogudusse, olles juhatuse liige ja esimees, samuti Eesti Õigusteadlaste Ühingusse Kanadas ja Soomepoiste Klubisse Torontos. Tal oli vend Albert ja abikaasa Tiiu. Tema onutütar Lehte Rannut oli eesti keeleteadlane. Tema teise onutütre tütrepoeg on eesti vaimulik Kristjan Luhamets. Kadak, Kaul-Andrus TLÜAR väliseesti isikud (vaadatud 26. septembril 2015) Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944
Shirakawa

Shirakawa (白河市 Shirakawa-shi) on linn Jaapanis Fukushima prefektuuris. Linnas elas 2014. aasta novembri seisuga 62 688 inimest ja asustustihedus oli 205 in/km². Linna kogupindala on 305,3 km². 白河市の概要 https://www.gsi.go.jp/KOKUJYOHO/MENCHO/backnumber/GSI-menseki20210101.pdf 福島県の推計人口（令和3年3月1日現在）を掲載しました。 - 福島県ホームページ, vaadatud 25.03.2021.
Lauri Lahtmäe

Lauri Lahtmäe (sündinud 18. septembril 1968) on eesti orienteeruja ja rogainija. Lõpetas 1986. aastal Tallinna 3. Keskkooli Lauri Lahtmäe on Printcenter Eesti AS juhatuse liige ja aktsionär. Harrastab orienteerumisjooksu ja rogaini. 2012. aastal tuli rogainis koos Armo Hiiega meesvõistkondade arvestuses Euroopa meistriks, lisaks võitnud meesveteranide klassis koos Armo Hiiega rogaini MMil 2013. aastal kulla ja 2015. aastal pronksi ning rogaini EMil 2011 hõbeda. "Tallinna Lilleküla Gümnaasium. 1986. a - 11. lend". Originaali arhiivikoopia seisuga 9. jaanuar 2015. Vaadatud 3. jaanuaril 2015. "Inforegister.ee Lauri Lahtmäe". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. mai 2012. Vaadatud 3. jaanuaril 2015. "ESBL sporditulemused. Lauri Lahtmäe". Originaali arhiivikoopia seisuga 24. september 2015. Vaadatud 3. jaanuaril 2015. http://www.delfi.ee/teemalehed/lauri-lahtmae
Nissi kirikuaed

Nissi kirikuaed asub Riisipere aleviku Nissi asumis Nissi kiriku ümber Saue vallas Harju maakonnas. Kirikuaed on arvele võetud ehitis- ja ajaloomälestisena. Samuti on mälestisteks arvatud kirikuaia piirdemüür väravaga ja kirikuaia kabel. Kirikuaias asub Nissi Vabadussõja mälestussammas. Kabel Kirikuaia piirdemüür väravaga Ristid kirikuaias Nissi kirikuaed kultuurimälestiste riiklikus registris Nissi kirikuaed kultuurimälestiste riiklikus registris
Kehapill

Kehapill ehk "keha kui instrument" on igale inimesele kättesaadav. Kehapilliga on võimalik luua erinevate kõlade ning tämbritega rütmikombinatsioone. Plaksutamise, erinevate jalamatsude, sõrmenipsude ning erinevatele kehapiirkondadele kätega patsutamise abil saab luua nii rütmimustreid regilaulu saateks kui ka eraldiseisvaid kõlakompositsioone vahemänguks või sooloks. Samuti on kehapill asendamatu abivahend rütmitaju arendamisel. Kehapilli mängimine on väga põnev ning kaasahaarav, sest kaasatud on nii liikumis-, kompimis-, kuulmis- ja nägemismeel. Inimene on samaaegselt pill, mängija ja tantsija. Kehapilli mängimine toetub koordinatsioonile. See arendab meetrumi- ja rütmitunnetust ning on oluline eeldus musitseerimisele instrumentaariumil. Tõnis Kirsipu Kulno Malva Õpitud rütmide kordamine ja koordinatsioonivõime arendamine: anda erinevatele rütmidele erinevad kehapilli kõlad, nt TA – põlvepats, TI-TI – käteplaks, TA-A – jalamats, TI-RI-TI-RI – rinnapatsud jne. Meetrumitunnetuse arendamine ja taktimõõtude kinnistamine: mängida kehapilli motiivi erinevates taktimõõtudes, rõhutades takti esimest lööki. Nt ¾ taktimõõdus lüüa esimese löögi ajal parema käega vasaku käe peale, teise löögi ajal sama käega rinnale ja kolmanda löögi ajal naabri vasakule käele. Rütmitunde arendamine: mängida kehapillil kõnerütmi; samuti võib kehapillil mängimiseks kasutada õpilastele tuttavaid luule- või laulutekste. Rütmide kinnistamine: rakendada kehapilli mängimise juures kajamänge, rütmilisi küsimus-vastus motiive, rütmiketti ja rütmirondot. Oluline on meeles pidada, et kõik need tegevused põhineksid kindlal meetrumil. Uute rütmifiguuride õppimine: mängida kehapillil kuulmise või noodi järgi muusikapalas esinevaid uusi rütme. Mitmehäälsuse arendamine: mängida kehapillil kõne- ja rütmikaanoneid. Tämbritaju arendamine: pöörata tähelepanu häälitsustele (madal, kõrge, lühike jne) ja keha kõladele, nt erinevad käteplaksude kõlad (kumerate peopesade kõla; peopesa kõla, kui väljasirutatud sõrmed on harali ja veidi väljapoole kaldu; terav kõla, kui üks käsi lööb teravalt teise käe peopessa), rinnapatsud või löögid paljal käsivarrel jne. Nende kõlade tundmaõppimise järel on hea juhatada õpilasi loova eneseväljenduse juurde. Loova eneseväljenduse arendamine: improviseerida või koostada õpitud laulule kehapilli-ostinato ja esitada see laulu saateks ja/või eel-, vahe-, järelmänguks. Loova eneseväljenduse arendamine: luua omaloominguline kehapillipala; seda võib teha nii üksi, paaris kui rühmatööna. Kui tehakse rühmatööna, siis tuleks võimaluse korral esitused salvestada ning vaadata ja analüüsida esitusi koos õpilastega. Loova eneseväljenduse arendamine: kaasmängude ja iseseisvate kehapillilugude esitamine ning muusikapala kujundamine kehapilli kõladega. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. jaanuar 2015. Vaadatud 3. jaanuaril 2015.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
The Lancet

"Lancet" suunab siia. Varitseva õhuründemoona kohta vaata artiklit ZALA Lantset. Teiste tähenduste kohta vaata artiklit Lancet (täpsustus). The Lancet (ka Lancet) on aastast 1823 Suurbritannias kord nädalas ilmuv ingliskeelne teaduslik meditsiiniajakiri. Meditsiiniajakirja asutas Thomas Wakley 1823. aastal. Ajakirja esimene number ilmus 5. oktoobril 1823. Ajakirja annab välja Elsevier. Toimetaja on alates 1995. aastast Richard Horton. Ajakirjal ilmub mitu lisaväljaannet: The Lancet Diabetes & Endocrinology – september 2013 The Lancet Global Health The Lancet Haematology – sügis 2014 The Lancet HIV – sügis 2014 The Lancet Infectious Diseases – august 2001 The Lancet Neurology – mai 2002 The Lancet Oncology – september 2000 The Lancet Psychiatry – juuni 2014 The Lancet Respiratory Medicine – märts 2013 About The Lancet medical journal. thelancet.com, vaadatud 3. jaanuar 2015 "The Lancet", 5. köide, 1824 Thomas Wakley, "The Lancet", 1. köide, 1837 - 1838 thelancet.com Ajakirja koduleht Ajakiri Sciencedirect.com-is
Vana-Nursi mõis

"Nursi mõis" suunab siia. Rõuge kihelkonna hilisema rüütlimõisa kohta vaata artiklit Vastse-Nursi mõis. Vana-Nursi mõis (saksa keeles Alt-Nursie) oli mõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Vastse-Nursi mõis Vana-Nursi mõis Eesti mõisaportaalis