laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1998. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus

Eurovisiooni lauluvõistlus 1998 oli 43. Eurovisiooni lauluvõistlus, mis toimus 9. mail 1998 National Indorr Arenal Birminghamis Suurbritannias. Õhtujuhid oli Terry Wogan, kes ka oli BBC kommentaator samal õhtul, ja Ulrika Jonsson. Võitjaks kuulutati Iisraeli transseksuaalne laulja Dana International lauluga "Diva". 1998. aasta on eriline mitmel põhjusel: see oli viimane aasta, kus taustaks mängis orkester ja viimane aasta keelereegliga. 1998. aasta oli esimene kord, kus kasutati rahva- ehk telefonihääletust.
Hermann von Benckendorff

Gustav Hermann Christoph von Benckendorff (vene keeles Ермолай Павлович Бенкендорф; 4. veebruar (vkj 23. jaanuar) 1815 Kiltsi mõis – 18. november (vkj 6. november) 1883 Liigvalla mõis) oli Eestimaa poliitik ja mõisnik. Hermann von Benckendorff sündis Eestimaa rüütelkonna peamehe ja Kiltsi mõisniku Paul von Benckendorffi ja Dorothea Elisabeth Margarethe Elisabeth von Rehbinderi pojana. Benckendorff teenis Venemaa ratsakaardiväes, kus sai staabirittmeistri auastme. 1851–1854 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja hiljem Eestimaa maanõunik. Talle kuulusid Ao, Liigvalla, Varangu ja Jäneda mõis. Hermann von Benckendorff abiellus 1842. aastal Marie von Löwensterniga. Abielust sündisid: Elisabeth Katharine Friederike von Benckendorff (1843–1888), abiellus parun Julius von Schillingiga Paul Ludwig Hermann von Benckendorff (1845–1902), Varangu ja Liigvalla mõisnik. Alexander Gustav Konstantin von Benckendorff (1846–1910), Jäneda mõisnik Marie von Benckendorff (1848–1922), abiellus parun Paul von Wredega Benckendorff Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Traffic

Traffic on Eesti bänd, mis alustas tegevust 2006. aastal Tallinnas. Trafficu alguseks saab lugeda seda, kui Silver Laas ja Stig Rästa hakkasid koos tegema nendele meelepärast muusikat. Kahele muusikule lisandusid teisedki ning sündiski uus bänd. Esiksingel "Kallis, ära küsi" sai 2006. aastal populaarseks[viide?] raadiohitiks. 2006. aasta R2 Aastahitil pääses laul esikümnesse. Järgmine raadiohitt oli "Vastassuunas"[viide?]. 2007. aastal lahkus bändist Reigo Ahven ning liitus Ivo Priilinn. Sama aasta alguses sai Kanal 2 uudistesaate "Reporter" tunnusmuusikaks ansambli laul "Vihm". Trafficu laulud on olnud ka teiste telesaadete tunnusmuusikaks. Näiteks saate "Meie kangelane" tunnusmuusikaks oli laul "Teadmatus on hea" ning noortesaate "Mine metsa!" tunnusmuusikaks oli laul "Hääl telefonis". 2007. aasta märtsis tuli välja bändi kolmas, samuti edukaks kujunenud singel "Meie laul", mida lauldi koos Eesti laulja Maarjaga. Laul sai Raadio Uuno aastaedetabelis eesti laulude hulgas 7. koha ja Raadio 2 aastahiti edetabelis 8. koha. Kaks kuud hiljem ilmus ka bändi debüütalbum "Traffic". Album osutus edukaks, olles veel mitu nädalat pärast albumi väljaandmist Eesti albumimüügi edetabeli tipus. Aprillis 2008 tuli välja bändi neljas singel, mis kannab pealkirja "Sõnad". "Kallis, ära küsi" (2006) "Vastassuunas" (2006) "Meie laul" (feat. Maarja; 2007) "Päevast päeva" (2007) "It's Never Too Late" (feat. Luisa Värk; 2008) "Sõnad" (2008) "Kesköödisko" (2008) "Tuul" (2008) "See päev" (Eesti Laul 2009) *Öösel" (2010) "Elekter" (2010) "NASA" (Eesti Laul 2012) "Siidripuu" (2012) "Für Elise" (Eesti Laul 2014) "Maailmaparandaja" "Sekundiga" (2015) "Natukene veel" (2016) "Varjud" ft. Lenna (2017) "Vead" (2018) "Ei anna alla" (2018) "Teisiti ei saa" (2019) "Üks kord veel" (2019, Eesti Laul 2020) "Kaua veel" (2021, Eesti Laul 2022) "Viis hommikut" (2022) "Wunderbar" (2023, Eesti Laul 2024) "Traffic" (2007) "2" (2008) "Siirius" (2012) "10 live" (2016) Ametlik koduleht Traffic andmebaasis MusicBrainz (inglise keeles) "Trafficu uue albumi esitluskontserdid juba sel nädalal". Elu24. 9. detsember 2008. "Singel "Tuul"". YouTube. Vaadatud 9. detsember 2008. "Lõuna-Eesti raadio megahitt on Trafficu "Kesköödisko"". Õhtuleht. 3. jaanuar 2009. "Trafficu "Läti disko" põhjustas skandaali". Õhtuleht. 14. jaanuar 2009.
Vésteinn Hafsteinsson

Vésteinn Hafsteinsson (sündinud 12. detsembril 1960 Selfossis) on Islandi endine tippkettaheitja, kettaheitetreener. Hafsteinsson osales sportlasena neljadel olümpiamängudel (1984–1996) ning tema parimaks kohaks jäi 1992. aasta Barcelona olümpiamängudel saadud 11. koht. Ta osales lisaks viitel maailmameistrivõistlustel (1983–1995) ning kahtedel Euroopa meistrivõistlustel (1990 ja 1994). 1984. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses diskvalifitseeriti ta dopingu (nandrolooni) kasutamise eest. Tema isiklik rekord kettaheites on 67.64, mis on püstitatud 31. mail 1989 Selfossis. See on ühtlasi Islandi rekord. Pärast sportlaskarjääri lõppu on ta töötanud kettaheitetreenerina. Aastatel 2006–2012 oli ta Gerd Kanteri treener. Kanter võitis tema juhendamisel 8 suurvõistluste medalit, sealhulgas tuli ta olümpiavõitjaks ja maailmameistriks. Pärast seda on ta olnud Rootsi kettaheitja Daniel Ståhli treener. Ståhl on olümpiavõitja, maailmameister, MM-hõbe ja EM-hõbe. 2007 ja 2008 valiti Vésteinn Eesti aasta treeneriks. 2008 pälvis ta Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärgi ja EOK teenetemärgi ning 2009 Eesti Vabariigi spordipreemia tulemusliku töö eest treenerina olümpiavõitja Gerd Kanteri ettevalmistamisel 2008. aasta Pekingi olümpiamängudeks. Gunnar Press. "Vesteinn Hafsteinsson: "Doping ja sportlik ebaedu tegid minust Kanterile hea treeneri.". Õhtuleht. 11.6.2007. Vaadatud 25.3.2017. Vésteinn Hafsteinsson. iAAF.org. Vaadatud 25.3.2017. Eesti riiklike teenetemärkide kavaleride andmebaas presidendi kantselei kodulehel (president.ee). Biograafia ESBL-is
Ornitoloogia

Ornitoloogia ehk linnuteadus on zooloogia haru, mis uurib linde, käsitledes nii nende ehitust, talitlust, süstemaatikat, levikut jmt aspekte. Ornitoloogiaga tegelevat inimest nimetatakse ornitoloogiks. Ornitoloogial kui teadusharul on pikk ajalugu. Sellega tehti algust juba Vana-Kreekas (umbes 400 aastat eKr), omaette teadusharuks kujunes see 17. sajandil. Ornitoloogiaalased teadmised on aidanud kirjeldada ja selgitada mitmeid bioloogilisi uurimisobjekte nagu evolutsioon, liigiteke, instinktid, õppimine, ökoloogilised nišid, fülogeograafia ja liigikaitse. Kui varajane ornitoloogia keskendus peamiselt linnuliikide kirjeldamisele ja levikuala kindlaks määramisele, siis nüüdisajal otsitakse vastuseid spetsiifilistele küsimustele, kasutades sealjuures sageli linde kui mudelorganisme, testimaks hüpoteese ja ennustusi. Tänapäeva ornitoloogia, nagu ka enamik teisi teadusharusid, kasutab arvukalt tehnika ja tehnoloogia edusamme. Niidurüdi vereproovi võtmine Linnu kaalumine Rõngastamine Noka pikkuse mõõtmine Tiiva pikkuse mõõtmine Eerik Kumari Sven Onno John James Audubon Linnuvaatlus
Peter, Paul and Mary

Peter, Paul and Mary (lühendatult PP&M) on USA folkmuusika ansambel, mis loodi 1961. aastal New Yorgis. 1970. aastal läks trio laiali, et igaüks soolokarjääri teha, kuid ühinesid taas 1978. aastal ning sellest ajast saati on nad koos kontserte andnud ja albumeid lindistanud. Peter Yarrow Noel Stookey (Paul) Mary Travers "Peter, Paul and Mary" (1962) "(Moving)" (1963) "In the Wind" (1963) "In Concert" (1964) "A Song Will Rise" (1965) "See What Tomorrow Brings" (1965) "Album" (1966) "Album 1700" (1967) "In Japan" (1967) "Late Again" (1968) "Peter, Paul and Mommy" (1969) "The Best of Peter, Paul and Mary: Ten Years Together" (1970) "Reunion" (1978) "Such Is Love" (1983) "No Easy Walk to Freedom" (1986) "A Holiday Celebration" (1988) "Flowers & Stones" (1990) "Peter, Paul & Mommy, Too" (1993) "PP M& (LifeLines)" (1995) "Lifelines Live" (1996) "Around The Campfire" (1998) "The Collection" (1998) "Songs of Conscience and Concern" (1999) "Don't Laugh at Me" (2000) "Carry It On" (2004) "In These Times" (2004) "The Very Best of Peter, Paul and Mary" (2005) "The Solo Recordings (1971–1972)" (2008) "Peter, Paul & Mary 25th Anniversary Concert" (1986) "Peter, Paul & Mary Holiday Concert" (1988) "Peter, Paul & Mommy, Too" (1993) "Peter, Paul & Mary: Lifelines Live" (1996) "Peter, Paul & Mary: Carry It On – A Musical Legacy" (2004) http://www.peterpaulandmary.com/
Mereküla

Mereküla ehk Meriküla on küla Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas. Mereküla on küla Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas. Mereküla on talu Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Tahkurannas Mereküla oli endine küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Mereküla oli endine küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas. Endises Saulepi vallas. Mereküla oli mõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal. Merekülä on küla Võru maakonnas Setomaa vallas. Mereküla oja ehk Laagna oja on oja Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas. Mereküla oja on oja Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. Mereküla pank on pank Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Matsi külas.[küsitav] Mereküla tee on tänav Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Orjaku külas Mereküla tänav Vabaduse tänava endine nimi Narva-Jõesuus. Eesti Entsüklopeedia
Esko Aho

Esko Tapani Aho (sündinud 20. mail 1954 Vetelis) on Soome poliitik, endine peaminister. Poliitikukarjääri alustas ta juba enne ülikooli astumist. 1974–1979 oli ta Soome Keskpartei noorteorganisatsiooni esimees. Sellelt ametikohalt oli ennegi tähtsaid poliitikuid võrsunud. Aho õppis Helsingi ülikoolis ja lõpetas selle 1981. aastal magistrikraadiga sotsioloogias. 1978 oli Aho Soome presidendi valimistel valijamees. Hiljem oli ta selles rollis veel 1982 ja 1998. 1979–1980 oli ta Soome välisministri poliitiline sekretär. 1980–1983 oli ta Kannuse vallas majandusspetsialist. Esimest korda valiti ta Eduskunda 1983. Aastatel1990–2002 oli ta Keskpartei esimees. Keskpartei on üks Soome kolmest suurimast erakonnast. 1991. aasta aprillis sai Aho Eduskunna eesistujaks ja oli samal aastal kõigest 36-aastaselt Soome kõigi aegade noorim peaminister. Ühtlasi oli ta sel ajal Euroopa noorim valitsusjuht. Ta moodustas paremtsentristliku koalitsioonivalitsuse (Esko Aho valitsus), mis püsis 1995. aastani. Sinna kuulusid peale Keskpartei Rahvuslik Koonderakond, Kristlikud Demokraadid ja Soome Rootsi Rahvapartei. Esko Aho peaministriks oleku ajal sai Soome Euroopa Liidu liikmeks. Sealjuures sai tema enese erakond suurte erakondade hulgas kõige suurema toetuse maapiirkondadest ja oli Euroopa Liitu astumisele kõige rohkem vastu. Nimelt kardeti, et Soome põllumajandus ei suuda konkureerida teiste Euroopa Liidu omaga ja et Soome maaelu hääbub. Siiski esitas Soome Aho diplomaatiliste võimete tõttu 16. märtsil 1992 taotluse astuda Euroopa Liitu. Kaks ja pool aastat hiljem korraldati selle kohta rahvahääletus. Esko Aho valitsus oli vastamisi sügava majanduskriisiga (lama), mis tulenes Soome olulise majanduspartneri Nõukogude Liidu kokkuvarisemisest. Aho valitsus rakendas karmi kärpepoliitikat, kuid sellegipoolest suurenes riigivõlg märgatavalt. Kõik see muutis valitsuse ebapopulaarseks ning osalt sel põhjusel sai Keskpartei 1995. aasta Soome parlamendivalimistel lüüa ja oli järgmised kaheksa aastat opositsioonis. Esko Aho kaotas 2000. aasta presidendivalimiste lõppvoorus Tarja Halosele. Pärast seda töötas ta aasta Harvardi Ülikoolis loenguid pidades. 2003. aasta parlamendivalimistel ta enam Eduskunda ei kandideerinud ja loobus päevapoliitikas osalemisest. 2004. aasta juulist oli Aho Soome innovatsioonifondi SITRA esimees. 2008 lisati Aho nimi enne presidendivalimisi arvamusküsitluses võimalike kandidaatide nimekirja, kus ta jäi rahva toetuselt viimasele kohale. 1. novembril 2008 sai Esko Aho Nokia asepresidendiks ja nõukogu liikmeks. 2003 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk Esko Aho on abielus Kirsi Ahoga. Neil on kolm poega ja üks tütar. Ta on Madridi Klubi liige. See klubi ühendab demokraatiameelseid endisi peaministreid ja presidente ning 1. mai 2012 seisuga on sellel 89 liiget 55 riigist. "Tulevaisuus on tehtävä" (1996) "Pääministeri" (1998) "Kolme kierrosta" (2000) "Sattuma suosii valmistautunutta" (2003) "Avaimia Yhdysvaltain tuntemiseen" (2004) "Esko Aho". Estofilia. Tallinn: Soome suursaatkond. 2018. Vaadatud 05.05.2018.
Kollaaž

Kollaaž on kunstivorm, milles enamasti kleepimise teel kinnitatakse alusele erinevaid materjale (näiteks fotosid, pabereid, kangaid). Jaan Elken Silvia Jõgever Eevi Nerva Mall Nukke Sven Stamberg Mall Nukke retsept kollaaž kui tehnika
Harri Holkeri

Harri Hermanni Holkeri (6. jaanuar 1937 Oripää – 7. august 2011 Helsingi) oli Soome poliitik ja diplomaat. Harri Holkeri sündis soomerootslaste[viide?] peres Antti Holkeri ja Maire Ahlgreni pojana. Noorpõlves oli ta skaudiliikumise aktivist. Holkeri oli Eduskunna liige aastatel 1970–1978 ja Rahvusliku Koonderakonna esimees 1971–1979. Pärast Soome Panga juhatuse liikmeks saamist 1978 loobus ta nii rahvaesindaja kui ka partei esimehe kohast. Harri Holkeri oli oma erakonna presidendikandidaat 1982. ja 1988. aasta presidendivalimistel, kuid ei pääsenud kummalgi korral kahe parema hulka. Aastatel 1981–1987 oli Holkeri Helsingi linnavolikogu esimees. 1987. aastal sai Holkerist üle 43 aasta esimene Koonderakonna peaminister (Harri Holkeri valitsus). 1991. aastal siirdus ta tagasi Soome Panka, kus töötas kuni pensionile jäämiseni 1997. 1. juulil 1991 tegi Holkeri maailma esimese GSM-mobiiltelefonikõne. See toimus Nokia mobiiltelefoniga sagedusel 900 MHz. Harri Holkeri tegutses ÜRO esindajana Põhja-Iirimaal ja 2003–2004 Kosovos. 2000–2001 juhatas ta ÜRO peaassamblee istungeid. Aastal 1998 sai ta riiginõuniku aunimetuse. See on Soome kõrgeim aunimetus. Suurbritannia kuninganna Elizabeth II andis Holkerile 1999 Briti impeeriumi ordu rüütelkomandöri (KBE) tiitli panuse eest Põhja-Iirimaa rahuprotsessi. Holkeri abiellus 1960 Marja-Liisa Lepistöga. Neil sündis kaks last: 1962 Jukka ja 1964 Katju. Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule. Helsingin Sanomat
Valge mere – Läänemere kanal

Valge mere – Läänemere kanal (vene keeles Беломорско-Балтийский канал, lühendatult Беломорканал, ББК; 1961. aastani Stalini-nimeline Valge mere – Läänemere kanal) on kanal, mis ühendab Valget merd Äänisjärvega. Kanal on 227 km pikk ja sellel on 19 lüüsi. Et kanali sügavus ei ületa nelja meetrit, ei ole see merelaevadele laevatatav ning seal on hõre liiklus. Kuigi kanal lõppeb Äänisjärve ääres, jätkub veetee Äänisjärve kaudu Sviri jõge pidi Laadoga järvele ja sealt edasi Neeva jõge pidi Läänemerele. Valge mere – Läänemere kanal on Volga-Läänemere veetee jätk. Kanal ehitati aastatel 1931–1933 21 kuuga GULAGi vangide tööjõudu kasutades. Erinevatel andmetel hukkus kanali ehitusel 50 000 kuni 200 000 vangi (ametlikult umbes 11 000). Kanal avati 2. augustil 1933. Kanali valmimist esitleti kui tõendit 1. viisaastaku plaani eduka täitmise kohta. Kalle Kurg. [1] (luuletus represseeritutest ja Valge mere – Läänemere kanali ehitusest) // Looming 2012, nr 12, lk 1705–1706.
Kolõma

Kolõma (vene keeles Колыма) on piirkond Venemaa Kaug-Idas Ida-Siberi mere ja Ohhoota mere vahel praeguse Tšuktšimaa, Magadani oblasti ja Jakuutia territooriumil. Kolõma piirid on täpselt määratlemata. Ta pole kunagi omaette haldusüksust moodustanud. Üldjoontes hõlmab see Kolõma jõe ja selle suurima lisajõe Omoloni jõgikonna ning Kolõma alamjooksul asuva Kolõma madaliku, mis jõgikonnast osalt välja jääb. Kolõma keskuseks on nimetatud Magadani, ehkki see ei asu Kolõma jõgikonnas. Teisi suuri (üle 10 000 elaniku) asulaid selles kandis ei ole. Termin "Kolõma" mitte jõe, vaid piirkonna tähenduses tekkis millalgi 1920. aastatel seoses kulla ja teiste maavarade rikkalike leiukohtade avastamisega. 1932–1954 toimunud massiliste repressioonide ajal ja hiljemgi paiknesid seal eriti karmide olude poolest tuntud parandusliku töö laagrid. Nõukogude ajaloolane Roi Medvedev on võrrelnud sealseid tingimusi Auschwitzi koonduslaagri omadega. Kolõmas asub Kolõma rahvuspark. Jaanus Piirsalu, "Kolõmal elavad inimesed nagu lõksus", Eesti Päevaleht, 4. aprill 2009
Apollo 9

Apollo 9 oli Apollo programmi kolmas mehitatud missioon ja esimene missioon, millel lendas kaasa kuumoodul. Missioon startis Kennedy Kosmosekeskusest 3. märtsil 1969 ja saabus tagasi Maale 13. märtsil. Missiooni eesmärk oli katsetada esimest korda komplektset kosmoselaeva koos kuumooduliga. Kümnepäevase lennu käigus testiti Maa orbiidil kuumooduli põkkumist juhtimismooduliga. Katsetamine sujus edukalt. Apollo 9 meeskonda kuulusid komandör James McDivitt, juhtimismooduli piloot David Scott ja kuumooduli piloot Russell Schweickart. Schweickart ja Scott käisid ka avakosmoses; Schweickart katsetas muuhulgas õnnestunult uut autonoomset skafandrit. Esimest korda lubati Apollo meeskonnal oma kosmoselaeva moodulitele ise nimed panna. Nad andsid kuumoodulile nimeks Spider ja juhtimismoodulile Gumdrop. Kuumoodul iseseisval lennul
Jan Železný

Jan Železný [jann ž'eleznii] (sündinud 16. juunil 1966 Mladá Boleslavis) on endine Tšehhi kergejõustiklane (odaviskaja), kolmekordne olümpiavõitja (1992, 1996, 2000) ja kolmekordne maailmameister (1993, 1995, 2001). Maailmarekordi omanik tulemusega 98.48 (25. mai 1996 Jenas). 2000. aastal valiti IAAF-i aasta sportlaseks. Üldiselt peetakse teda kõigi aegade parimaks odaviskajaks.[viide?] Železný lõpetas tippsportlase karjääri 2006. aasta septembris Mladá Boleslavi staadionil, kus ta ka alustas oma karjääri. Olümpiavõitjaks tuli Železný 1992. aastal Barcelonas, 1996. aastal Atlantas ja 2000. aastal Sydneys. Maailmameistriks tuli ta 1993. aasta Stuttgardis, 1995. aastal Göteborgis ja 2001. aastal Edmontonis. Lisaks võitis ta olümpiamängude hõbemedal 1988. aastal Seoulis, kaks pronksmedalit 1987. aasta MM-ilt Roomas ja 1999. aasta MM-ilt Sevillas. Euroopa meistrivõistlustelt on ta võitnud kaks pronksmedalit: 1994. aastal Helsingis ja 2006. aastal Göteborgis. Tšehhoslovakkia lagunemise järel esindas Železný Tšehhi Vabariiki. Tema nimel on seni kehtiv maailmarekord 98.48, mille ta viskas 25. mail 1996 Jenas Saksamaal. Železný saja parema viske keskmine tulemus on 90,71 meetrit. 2006. aasta kergejõustiku Euroopa meistrivõistlustel tegi ta üle 40-aastaste maailmarekordiks 85.92, mis oli väärt pronksmedalit. Karjääri jooksul olid Železný põhilised konkurendid Steve Backley, Seppo Räty, Aki Parviainen, Boris Henry ja Sergei Makarov. Teda tunti kui väga tugeva närvikavaga sportlast, sageli tõusis ta väga tagasihoidlikust seisust võistluste käigus võitjaks. Tema trump võistlusel oli see, et ta ei kaotanud kunagi eneseusku. Jan Železný tegutseb praegu ROK-is sportlaskomisjoni liikmena. 1988 Seoul hõbemedal 84.12 1992 Barcelona olümpiavõitja 89.66 1996 Atlanta olümpiavõitja 88.16 2000 Sydney olümpiavõitja 90.17 1987 Rooma pronksmedal 82.20 1993 Stuttgart maailmameister 85.98 1995 Göteborg maailmameister 89.58 1999 Sevilla pronksmedal 87.67 2001 Edmonton maailmameister 92.80 2002 München pronksmedal 82.44 2006 Göteborg pronksmedal 85.92 1992 1. koht 88.26 IAAF World Cup (25. september La Habana) 1993 1. koht 88.28 IAAF/Mobil Grand Prix finaal (10. august London) 1995 1. koht 92.28 IAAF/Mobil Grand Prix finaal (9. september Monaco) 1997 1. koht 89.58 IAAF Grand Prix finaal (13. september Fukuoka) 1999 2. koht 87.71 IAAF Grand Prix finaal (11. september München) 2001 1. koht 88.98 IAAF Grand Prix finaal (9. september Melbourne) 2003 2. koht 84.33 IAAF World Cup finaal (14. september Monaco) Jan Železný oli tippsportlasena 185 cm pikk ja kaalus 86 kg.[küsitav] Ta on abielus. Kuulub Praha Dukla klubisse ja treenib Jaroslav Brabeci juhendamisel. Hobideks on kalandus, golf ja hea veini joomine. Kooliaastatel mängis jalgpalli, jäähokit ja käsipalli. Kümne aasta jooksul 1991–2001 võitis 135 võistlusest 106. Jan Železný on 34 korda visanud oda üle 90 meetri. Jan Železný Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel (inglise)
AxCMS.net

AxCMS.net oli üks esimesi sisuhaldusprogramme, mis põhines .NET-tehnoloogial. Seda arendas Saksa ettevõte Axinom. AxCMS.net on tasuta, mitmekeelne, piiramatul hulgal kasutajaid, haldajaid ja administraatoreid hõlmav veebisisuhaldur. Praeguseks on selle uusim versioon 9.0, mis avaldati 9. septembril 2009. Axinom kinnitab oma veebilehel, et AxCMS.net-i kasutavad teiste seas Microsoft, Siemens, Deutsche Telekom ja Staedtler. AxCMS.net-i koduleht Axinom Eesti
Sturmpanzer II Bison

Sturmpanzer II Bison täisnimetusega 15cm sIG33 auf Fahrgestell PzKpfw II (Sf) on Teise maailmasõja ajal Saksamaal toodetud liikursuurtükk, mida toodeti firmas Alkett (Altmaerkische Kettenwerk GmbH) 1941. aasta lõpust kuni 1942. aasta jaanuarini kokku 12 masinat. Kui tootmisse läks Sturmpanzer I, otsustati Panzer II baasil välja töötada uuem ja parem versioon sellest masinast. Kuigi Panzer II oli 1941. aastaks juba suht vananenud, sobisid need moderniseerimiseks ja ümberehitusteks muude sõjamasinate tarbeks. Esimene uue liikursuurtüki prototüüp saadetigi 13. juunil 1940 Kummersdorfi polügoonile katsetustele. Oktoobris 1940 sai oma esimese prototüübi valmis ka firma Alkett, mis oli ehitatud Panzer II Ausf. B šassiile. Katsetustel selgus, et see masin ei suuda vedada talle plaanitud suurtükiraskust betoonplokki, laskekatsetused aga näitasid, et ka laskmine oli suhteliselt võimatu. 18. veebruaril võeti vastu otsus ehitada Sturmpanzer II modifitseeritud ja ilma tornita Panzer II šassiile/korpusele (pikendatud Panzer II versioon). Juulis-augustis valmis firmas Alkett esimene Sturmpanzer II Bison ning jaanuariks olid valmis kõik esimese seeriana tellitud (rohkem ei tellitudki) 12 masinat (1941. aastal ehitati 7 ja 1942. aastal 5 masinat). 150 mm jalaväesuurtüki sIG 33 L/11,4 äramahutamiseks suurendati korpuse mõõtmeid pikkuses 60 cm ja laiuses 32 cm ning veermikku lisati kuues kanderatas. Arvestades seda, et suurendati nii masina pikkust, kui ka laiust jäi Bison oma siluetilt küllaltki madalaks. Oma järglasest Wespest erines Bison selle poolest, et sellel ei olnud suurtüki ja selle meeskonna kaitsmiseks mõeldud pealt lahtist soomustorni, kaitseks jäi suurtüki enda kilp. Suurtüki laskekaugus oli 4,7 km ja selle tõstenurk oli 0 kuni +75 kraadi. Laskemoonana kasutati mürske GR39H1/A, mis kaalusid 25 kg ja mille algkiirus oli 280 m/s. Enesekaitseks oli masinal üks 7,92 mm kuulipilduja MG34 Tehniliste näitajate poolest sarnanes Bison Panzer II-ga, mille jõuallikas oli kuuesilindriline Maybach HL62TRM, kuigi osa allikaid väidab, et Bisoni mootor oli Buessing-NAG L8V. Maybachi mootori puhul olid tehnilised näitajad järgmised: kiirus maanteel 45 km/h, tegevusraadius 160 km ja mootori võimsus oli 140 hobujõudu. Masinale oli paigaldatud käigukast SSG46, mis tagas masinale 6 edasi- ja 1 tagasikäigu. Raadiosaatjana oli raadiojaam FuG 5. Meeskonda kuulus 4 meest, komandör, kaks laskurit ja juht. Bisoni kaalus 16 tonni. Kõik masinad olid paigutatud 707. ja 708. raskesuurtükiväe roodu (sIG Kp (Sfl.)), mis veebruarist aprillini paiknes Liibüas, Põhja-Aafrikas. 2. detsembril 1942 kaotati kaheksa masinat, millest osa masinaid remonditi ning kuus masinat teenisid kuni 1943. aasta kevadeni DAK (Deutsches Afrika Korps) koosseisus, mil kaotati ka viimane masin. Mõningad andmed väidavad, et Saksamaa lõplikul kokkuvarisemisel langes kuskil Saksamaa tehases inglaste kätte kuus töökorras Bisonit, ning ka seda, et üks masin osales Egiptuse armee koosseisus 1948. aastal sõjas Iisraeliga. Achtung Panzer ! – Sturmpanzer II Bison
Roger Chartier

Roger Chartier (sündinud 9. detsembril 1945 Lyonis) on prantsuse ajaloolane, Pariisi õppe- ja teaduskeskuse École des hautes études en sciences sociales õppejõud, Annaalide koolkonna noorema põlvkonna liige. Chartier tegeleb peamiselt varauusaegse Euroopa raamatu- ja lugemislooga, ta on Prantsusmaa kirjastamisajaloo ja Euroopa lugemisajaloo üldkäsitluste koostaja. Ta tunneb ka suurt huvi ajalooteooria vastu, eesti keeles on ilmunud tema vaidlus Hayden White'iga ajaloolise narratiivi ja ajalooteaduse üldisema olemuse üle. Ka on eesti keeles ilmunud tema teos "Prantsuse revolutsiooni kultuurilised lätted", kus ta vaatleb lähemalt 18. sajandi prantsuse kultuurielu. Prantsuse revolutsiooni kultuurilised lätted. Tallinn: Varrak, 2002. Neli küsimust Hayden White'ile. Vikerkaar 2000/8-9, lk-d 76–87.