laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kaksvärvmadu (perekond)

Kaksvärvmadu (Loxocemus) on maoperekond. Kaksvärvmadu arvatakse kaksvärvmadulaste sugukonda. Varem on teda liigitatud püütonlaste (Pythonidae),kiirikmadulaste, boalaste ja rullmadulaste sugukonda. Kaksvärvmadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: Loxocemus bicolor Cope, 1861 – kaksvärvmadu. Kaksvärvmaod on keskmise pikkusega (1–1,5 m) musta, tumepruuni värvi, millele lisandub metalne läige (kas hõbedane või vaskne). Nad elavad Mehhiko edelaosas, Guatemalas, Hondurases, El Salvadoris, Nicaraguas ja Costa Ricas. Peamiselt öise eluviisiga. Päevaks eelistavad nad lehtede alla ehk varjulisse paika ka maa alla varjuda. Selleks kaevavad nad oma pisut püstise ninaga käike ja tunneleid. Need kägistajamaod toituvad väiksematest imetajatest ja sisalikest, aga ka kilpkonnamunadest. . Emased maod on ovipaarid ja munevad, suguküpsuse saavutanuna, 2–4 muna. Loomade elu 5:251,263. Craig E. Nelson and John R. Meyer, Variation and Distribution of the Middle American Snake Genus, Loxocemus Cope (Boidae?), The Southwestern Naturalist, 12. väljaanne, nr 4 (31. detsember 1967), lk 439-453, Veebiversioon ((02.10.2013) (inglise keeles) Peter Uetz & Jakob Hallermann, Loxocemus, veebiversioon (vaadatud 22.12.2013) (inglise keeles) Neotropical Sunbeam Snake: Loxocemidae - Physical Characteristics - Snakes, Python, Family, and Spurs - JRank Articles, veebiversioon (vaadatud 30.09.2013) (inglise keeles) Index of /enc/Reptilia/Serpentes/Loxocemidae/Loxocemus, veebiversioon (vaadatud 30.09.2013) (inglise keeles) Encyclopedia.com, veebiversioon (vaadatud 30.09.2013) (inglise keeles) RNeotropical Sunbeam Snake: Loxocemidae - Behavior And Reproduction - Animals, Snakes, Time, and Ground - JRank Articles, veebiversioon (vaadatud 30.09.2013) (inglise keeles) Neotropical Sunbeam Snake: Loxocemidae - Diet - Species, Cites, Animals, and Eggs - JRank Articles, veebiversioon (vaadatud 30.09.2013) (inglise keeles) Sissekanne ADW-s Sissekanne CoL-is Sissekanne ITIS-es Sissekanne NCBI Taxonomy database-s Sissekanne Roomajate andmebaasis
Prantsuse kaitse

Prantsuse kaitse on maleavang, mis algab käikudega e4 ja e6.
Philidori kaitse

Philidori kaitse on maleavang, mis algab käikudega 1.e4 e5 2.Rf3 d6.
Inglise avang

Inglise avang on maleavang, mis algab 1.c4.
Hollandi kaitse

Hollandi kaitse on maleavang, mis algab käikudega d4 ja f5. Avang liigitatakse poolkinniste avangute hulka.
Lipuindia kaitse

Lipuindia kaitse on maleavang, mis algab käikudega 1.d4 Rf6 2.c4 e6 3.Rf3 b6.
Lipugambiit

Lipugambiit on maleavang, mis algab käikudega 1.d4 d5 2.c4.
Caro-Kanni kaitse

Caro-Kanni kaitse kaitse on maleavang, mis algab käikudega e4 ja c6.
Grünfeldi kaitse

Grünfeldi kaitse on maleavang, mis algab käikudega 1.d4 Rf6 2.c4 g6 3.Rc3 d5.
Ponziani avang

Ponziani avang on maleavang, mis algab käikudega 1.e4 e5 2.Rf3 Rc6 3.c3
Acrochordoidea

Acrochordoidea on madude ülemsugukond, mis koosneb tüügasmadulaste (Acrochordidae) sugukonnast. Ülemsugukonda Acrochordoidea liigitatakse roomajate andmebaasis üksainus mao sugukond: Acrochordidae Bonaparte 1831 – tüügasmadulased. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Acrochordoidea Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 16.07.2014) (inglise keeles) Acrochordoidea Sissekanne roomajate andmebaasis Selles artiklis on kasutatud hollandikeelset artiklit nl:Acrochordoidea seisuga 16.07.2014.
Taaler

Taaler oli suur hõbemünt, mida kasutati Euroopas peaaegu 400 aastat. Taaler (saksa keeles algselt Thaler, nüüdisaja ortograafia järgi Taler) on lühendvorm nimetusest Joachimsthaler, mis tähendas Böömimaa linnas Joachimsthalis (nüüd Jáchymov) vermitud münti (thal saksakeelses linnanimes tähendab orgu, thaler orust pärinevat asja või inimest). Esimesed taolised mündid vermiti seal 1518. aastal. Tšehhikeelne nimetus on tolar. Taalri järgi on nimetuse saanud paljude maade rahaühik dollar. hõbetaaler riigitaaler vasktaaler  Taaler – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Enn Nõmmik

Enn Nõmmik (sündinud 1. juulil 1962 Viljandis) on eesti näitleja. Ta on lõpetanud 1980. aastal Viljandi 5. Keskkooli ja 1984. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 11.lennu. Aastatel 1984–2003 töötas Eesti Draamateatris näitlejana. 1983 Jaan Kruusvall "Pilvede värvid" (Ants) 1984 Tammsaare / Mikk Mikiver "Armastus ja surm" (Indrek) 1985 Mats Traat "Pommeri aed" (Karl) 1987 Jaan Kruusvall "Vaikuse vallamaja" (Edgar Vahtramäe) 1989 Bernard Kangro "Merre vajunud saar" (Matt) 1990 Hugo Raudsepp "Mikumärdi" (Juhan) 1990 Moliere "Kodanlasest aadlimees" (Vehklemisõpetaja) 1991 Madis Kõiv "Kokkusaamine" (1991) 1992 Eduard Vilde "Tabamata ime" (doktor Vaik) 1993 Robert Thomas "Mõrtsukas Freddy" (Raoke) 1993 Lars Norén "Ja anna meile varjud" (Shane) 1994 Eugene O'Neill "Pikk päevatee kaob öösse" (Edmund Tyrone) 1995 Shakespeare "Pööriöö unenägu" (Flute) 1996 Shakespeare "Eksituste komöödia" (Kaupmees) 1996 Tony Kushner "Inglid Ameerikas" (Rabi ja Prior I) 1997 Charles Dickens / David Edgar "Nicholas Nickleby elu ja seiklused" (härra Mantalini, Ned Cheeryble jt) 1991 "Rist" (mängufilm) 1993 "Tallinn pimeduses" (mängufilm) – Kullaauto juht 2010 "Lumekuninganna" (mängufilm) 2012 "Süvahavva" (teleseriaal) – Kevini isa Ta abiellus 1. aprillil 2002 näitleja Elina Reinoldiga. Nende abielu registreeriti Ridala kirikus; neil on kaks poega. Enn Nõmmik tegeleb alpinismiga. http://kroonika.ee/eesti/B988/[alaline kõdulink] Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000.
Rudolf Jõks

Rudolf Jõks (1. märts/29. veebruar 1896 Rõhu – 15. august 1979 Tartu) oli eesti laulja (tenor) ja muusikapedagoog. Ta õppis aastatel 1923–1925 Tartu Kõrgemas Muusikakoolis (Georg Stahlbergi klassis) ja 1925–1928 Eesti Vabariigi stipendiaadina Roomas Agnese Stame stuudios, kus täiendas end ka aastatel 1935 ja 1938. Aastatel 1918–1923 oli ta Vanemuises koorilaulja, tegi kaasa ka sõna- ja lastelavastustes. 1964 Eesti NSV teeneline õpetaja Tema minia oli pianist ja muusikapedagoog Liina Jõks (1939–2018), pojapoeg Eerik Jõks on laulja (bassbariton), helilooja, koorijuht ja muusikateadlane, pojatütar Teele Jõks on laulja (metsosopran). "Dünastia: Perekond Jõks". ERR. Klassikaraadio. 6. veebruar 2022. Vaadatud 13. novembril 2023. Heli jälg: 11 | Rudolf Jõks
Kaksvärvmadu

Kaksvärvmadu (Loxocemus bicolor) kaksvärvmadulaste sugukonna ja kaksvärvmao perekonna ainus maoliik. Kaksvärvmadu on keskmiselt 1–1,5 m pikk. Seljal asetsevad soomused on musta või tumepruuni värvi, kuid valguse käes sillerdavad soomused metalse läikega (hõbedaselt või vaskselt) Kaksvärvmaod on peamiselt öise eluviisiga. Päevaks eelistavad nad varjuda lehtede alla või mujale varjulisse paika. Varjuvad ka maa alla, selleks kaevavad nad oma pisut püstise ninaga käike ja tunneleid. Levinud saaklooma 'käsitsemisviis' on kehakeerdudega kägistamine. Kaksvärvmadu toitub väiksematest imetajatest ja sisalikest, aga ka kilpkonnamunadest. Sugulise sigmise vormiks on ovipaaria. Suguküpsed edukalt paaritumise ja munade kandluse läbinud emased kaksvärvmaod munevad 2–4 muna. Kaksvärvmaod elavad Mehhiko edelaosas, Guatemalas, Hondurases, El Salvadoris, Nicaraguas ja Costa Ricas. Peter Uetz & Jakob Hallermann Loxocemus bicolor, Roomajate andmebaasi veebiversioon (vaadatud 2.10.2013) (inglise keeles) Loxocemus bicolor roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 30.09.2013) (inglise keeles) Neotropical Sunbeam Snake: Loxocemidae - Physical Characteristics - Snakes, Python, Family, and Spurs - JRank Articles, veebiversioon (vaadatud 30.09.2013) (inglise keeles) Index of /enc/Reptilia/Serpentes/Loxocemidae/Loxocemus, veebiversioon (vaadatud 30.09.2013) (inglise keeles) RNeotropical Sunbeam Snake: Loxocemidae - Behavior And Reproduction - Animals, Snakes, Time, and Ground - JRank Articles, veebiversioon (vaadatud 30.09.2013) (inglise keeles) Neotropical Sunbeam Snake: Loxocemidae - Diet - Species, Cites, Animals, and Eggs - JRank Articles, Veebiversioon (vaadatud 30.09.2013) (inglise keeles) Encyclopedia.com, veebiversioon (vaadatud 30.09.2013) (inglise keeles) Muscular Control of Constriction in Loxocemus bicolor
Marina Tsvetajeva

Marina Tsvetajeva (vene keeles Марина Ивановна Цветаева; 8. oktoober (26. september vkj) 1892 Moskva – 31. august 1941 Jelabuga) oli vene luuletaja ja tõlkija. Tema isa oli kunstiajaloolane ja antiikaja asjatundja Vladimir Tsvetajev (1847–1913), kes 1912 asutas Moskvas Aleksander III nimelise Kunstimuuseumi (tänapäeval A. Puškini nimeline Kaunite Kunstide Muuseum) ja oli kuni surmani selle esimene direktor. Tema ema oli kontsertpianist Maria Mein (1868–1906), kes suri tiisikusse. Tal oli õde, kirjanik ja luuletaja Anastassia Tsvetajeva (1894–1993), ning isa esimest abielust ooperilaulja Varvara Ilovaiskajaga (1858–1890) oli tal poolõde kultuuritegelane Valeria Tsvetajeva (1883–1966) ja poolvend kunstiteadlane ja dekoraator Andrei Tsvetajev (1890–1933). Marina lapsepõlv oli materiaalses mõttes külluslik, sest isa oli Peterburi Teaduste Akadeemia liige, kuid emotsionaalses mõttes pingestatud. Isa eelistas oma teisele naisele mälestust esimesest naisest, keda ta väga armastanud oli, ema ei saanud kunagi päris üle abielueelsest suhtest abielumehega. See kandus üle laste omavahelistessegi suhetesse ja esimese naise lapsed tülitsesid alailma teise naise lastega. Marina hakkas luuletama kuueaastaselt ning mitte ainult vene, vaid ka prantsuse ja saksa keeles. Kuid ema laitis luuleharrastust, pidades seda muusikast madalamaks kunstivormiks. Ema mõjul õppis Marina 1899–1902 klaverit mängima ja saavutas keskpärase taseme, ehkki klaverimäng talle ei meeldinud. 1902. aastal avastati emal tiisikus. Järgmised kolm aastat reisis pere mitmes Lääne-Euroopa riigis ja naasis Moskvasse aasta enne ema surma. Järgmistel aastatel õppis Marina mitmes Moskva tüdrukutekoolis, kuid tema õpitulemused olid kuigi head, näiteks 1907. aasta algupoolel visati ta välja von Dervizi koolist vabamõtlemise ja jultumuse tõttu. Siiski lõpetas ta 1910 M. Brjuhhonenko nimelise tütarlaste eragümnaasiumi, kus oli õppinud kaks aastat. 1909. aasta suvel sõitis Tsvetajeva esimest korda iseseisvalt välismaale, nimelt Pariisi, kus õppis Sorbonne'i suvekoolis vanaprantsuse kirjandust. Samal sügisel naasis ta Moskvasse, kus hakkas käima sümbolistide kirjastuse Musaget loengutel ja kohtumistel. 1910. aasta sügisel avaldas Tsvetajeva oma raha eest oma esimese teose, päevikuna vormistatud luulekogumiku "Õhtune album". See äratas mõjukate vene kriitikute tähelepanu. Samal talvel hakkas ta avaldama kirjanduskriitikat. 1911. aasta kevadel tutvus Tsvetajeva Krimmis Sergei Efroniga, kes oli temast aasta noorem. Nad abiellusid 19. jaanuaril 1912 ja 18. septembril 1912 sündis tütar Ariadna Efron. 13. aprillil 1917 sündis tütar Irina, kes suri 15. veebruaril 1920 haiguse ja nälja tõttu lastekodus. 1. veebruaril 1925 sündis poeg Georgi, kes hukkus juulis 1944 maailmasõjas Druja lähedal. Aastatel 1922–1939 elas perekond välismaal, põhiliselt Prantsusmaal. Pärast kodumaale naasmist Sergei vahistati, mõisteti spioonina surma ja hukati, Ariadna veetis palju aastaid koonduslaagris ja asumisel, Marina Tsvetajeva poos enda üles.
Mežotne

Mežotne on küla (vidējciems) Lätis Bauska piirkonnas, Lielupe jõe vasakul kaldal. Mežotne valla halduskeskus. Esimest korda mainitakse 1219. aastal. Asulas asuvad Mežotne mõisa (Mesothen) süda, põhikool. Jõe teisel kaldal on kunagise Mežotne muinaslinnuse ja ordulinnuse ase. Aastal 2004 oli külas 359 elanikku. Mežotne linnamägi (castrum Mesiothe) oli semgalite Upmale maakonna keskne linnus. Alates aastast 1219. oli seal ristisõdijate garnison, mis ei suutnud aga linnust naabermaakonna sõjaretke eest kaitsta. 1220. aastal suundus Mežotne vastu 8000-meheline vägi, mis vallutas linnuse ja sellest ajast peale oli Upmale kristlik piirkond. 1321. aastal rajas ordu sinna kindluse, mille leedulased 1346. aastal hävitasid. Klassitsistlikus stiilis mõis rajati aastail 1798–1802 Charlotte von Lievenile, Giacomo Quarenghi ja Johann Gottfried Adam Berlitzi projekti põhjal. Tänapäeval on mõisas hotell. Vietvārdu datubāze
Saulaine

Saulaine on küla (vidējciems) Lätis Bauska piirkonnas Rundāle vallas. Esimest korda on seda mainitud aastal 1469. Aastatel 2009–2021 jäi asula Rundāle piirkonda. Asulas asub Kaucminde mõisa (Kautzmünde) süda. Mõis rajati 1780. aasta paiku klassitsistlikus stiilis, S. Jenseni projekti põhjal.
Kilpsabalased

Kilpsabalased (Uropeltidae) on madude sugukond. Kilpsabalaste sugukonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoperekonnad: Brachyophidium Wall, 1921 Melanophidium Günther, 1864 Platyplectrurus Günther, 1868 Plectrurus Duméril, 1851 Pseudotyphlops Schlegel, 1839 Rhinophis Hemprich, 1820 Teretrurus Beddome, 1886 Uropeltis Cuvier, 1829 – kilpsaba. Nad elavad valdavalt Indias ja Sri Lankal. Kilpsabalasi loetakse väikesteks madudeks, nende pikkus on 20–70 cm. Neile on iseloomulik väike koonusekujuline pea ja terav ninamik ning järsult ja viltuselt lõppev saba. Nende silinderjas keha võib olla nii musta, kollast kui ka punast värvi. Kilpsabalased on hästi kohanenud, valdavalt kaevava eluviisiga maismaaloomad. Nad võivad elada kuni 1 meetri sügavusel niiskes metsapinnases ja kuni 2500 m kõrgusel mägedes. Kilpsabalaste sugulise sigimise vormiks on ovipaaria – kõik suguküpsed emased maod on munaspoegijad. Kilpsabalased toituvad vihmaussidest ja teistest selgrootutest. McDiarmid RW, Campbell JA, Touré T. 1999. Snake Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, vol. 1. Herpetologists' League. 511 pp. ISBN 1-893777-00-6 (seeria). ISBN 1-893777-01-4 (köide). Loomade elu 5:262. Peter Uetz & Jakob Hallermann, Uropeltidae Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 16.11.2013) (inglise keeles) Jennifer C.Olori, Christopher J. Bell,Comparative Skull Morphology of Uropeltid Snakes (Alethinophidia: Uropeltidae) with Special Reference to Disarticulated Elements and Variation, PLoS ONE 7(3): e32450. doi:10.1371/journal.pone.0032450 Veebiversioon (vaadatud 30.09.2013) (inglise keeles) Loomade elu 5:262. Loomade elu 5:262–263. Sissekanne ADW-s Sissekanne CoL-is Sissekanne ITIS-es Sissekanne IUCN-is Sissekanne NCBI Taxonomy database-s Sissekanne roomajate andmebaasis Sissekanne veebisaidil Wikispecies Jennifer C.Olori, Christopher J.Bell,Comparative Skull Morphology of Uropeltid Snakes (Alethinophidia: Uropeltidae) with Special Reference to Disarticulated Elements and Variation, PLoS ONE 7(3): e32450, doi:10.1371/journal.pone.0032450, Veebiversioon (vaadatud 30.09.2013) (inglise keeles) Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Uropeltidae seisuga 15.11.2013.
Satiir

Satiir (ladina keeles satura 'segu, pudi-padi, ühepajatoit'), terav pilge isiku või ühiskonna pahede, nõrkuste ja puuduste aadressil. Satiir võib avalduda luuletuses, romaanis, komöödias, lühivormidest epigrammis, sententsis, valmis, sageli följetonis, paroodias, travestias. Satiirile on rajatud pamflett. Olenevalt autori suhtumislaadist võib satiir olla salvav, pateetiline, irooniline või tige ning on peaaegu alati didaktilise ja tendentsliku alatooniga. Erinevalt huumorist distantseerub satiirik naerualusest. Satiiri on viljelenud Miguel de Cervantes, François Rabelais, Molière, Voltaire, Jonathan Swift, George Orwell, eesti kirjanikest Eduard Vilde, August Alle, Anton Hansen Tammsaare.
Martin Bauer

Martin W. Bauer on Šveitsi päritolu briti sotsiaalpsühholoogiaprofessor ja metodoloogiainstituudi juhataja Londoni Majanduskoolis (LSE). Tema uurimistöö põhisuundadeks on avaliku arvamuse dünaamika ning hoiakud ja sotsiaalsed representatsioonid teadusest ja tehnoloogiast, põhjalikumalt on ta uurinud avalikkuse reaktsioone uuematele arengutele geenitehnoloogias ja biotehnoloogias. Beyond Rationality: Resistance and the Practice of Rationality (toimetanud koos Rom Harré ja Carl Jenseniga). Cambridge Scholars, 2013. Biotechnology 1996-2000: The years of controversy (toimetanud koos George Gaskelliga). London: Science Museum Press, 2001. Culture of Science: How the Public Relates to Science Across the Globe. (toimetanud koos Rajesh Shukla ja Nick Allumiga) London: Routledge, 2012 Genomics and society: legal, ethical and social dimensions. (toimetanud koos [[George Gaskelliga). London, Earthscan, 2006. Journalism, science and society: science communication between news and public relations. (toimetanud koos Massimiano Bucchiga). London: Routledge, 2008. Pesquisa qualitativa con texto, imagem e som (Petropolis Brazil, Editora VOZES, 2002, toimetanud koos George Gaskelliga) Qualitative researching with text, image and sound (toimetanud koos George Gaskelliga). London: Sage, 2000. Science culture and its indicators. Väljaandes: Science communication in the world: practices, theories and trends. Springer (toimetanud Bernard Schiele, Michel Claessens ja Shunke Shi), New York, 2012. Social Psychology of Communication (toimetanud koos Derek Hooki ja Bradley Franksiga). Palgrave Macmillan, 2011. Baueri koduleht LSEs
Dzisna

Dzisna on linn Valgevenes Viciebski oblastis Miory rajoonis. Leedu keeles Dysna. Asub Dzisna ja Daugava jõe ühinemispaigas. Dzisna on elanike arvult kõige väiksem linn Valgevenes. Vaatamisväärsusteks on XVI sajandist pärinev kindlus, vanad kirikud, sünagoog. Esimest korda on seda asulat mainitud aastal 1374 nimega Капец-гарадок. Alates 1461. aastast tuntud praeguse nime all. Aastal 1569 sai linnaõigused. Dzisnast sai tähtis kaubanduskeskus, kus oli mitu kloostrit ja kirikut. Aastal 1793 läks teisel Poola jagamisel Venemaa keisririigi koosseisu. XX sajandi alguseks oli Dzisnas umbes 10 000 elanikku, aga seoses jõeliikluse vähenemisega hakkas kahanema ka rahvaarv. 1921. aastal liideti Dzisna Poolaga, aastal 1939 Valgevene NSV-ga. Haigla varemed Dzisna õigeusu kirik Dzisna katoliku kirik The population as of January 1, 2024 and the average annual population for 2023 in the Republic of Belarus by regions, districts, cities and urban-type settlements Dzisna koduleht Dzisna giid YouTube'is
Epifoor

Epifoor (kr epiphora < epi- 'pärast' + phoros 'kandev'; 'lisamine, kordamine, tagasipöördumine'), lausekujund, lõpukordus, seisneb sõna või lauseühendi tunderõhulises kordamises lausete või värsside lõpus. Nt: Sa ilus aeg, sa armas aeg, nii lilleõitsev noorusaeg! Kui juttu vestes lendas aeg, kuis vaieldes nii armas aeg ja seletades õnnis aeg! Ja vaikimisi mõni aeg - sa kallis aeg - see oli kõige õndsam aeg! Juhan Liiv, "Noorusaeg"
Pärast tormi

"Pärast tormi" on mitme teose pealkiri: "Pärast tormi" on 1915. aasta USA tummfilm; "Pärast tormi" on 1928. aasta USA tummfilm. "Pärast tormi" on 2001. aasta USA film.
Pärast tormi (film 1915)

"Pärast tormi" on B. Reeves Easoni poolt Ameerikas 1915. aastal loodud tummfilm. Vivian Rich Harry von Meter Walter Spencer Jack Richardson "B. Reeves Eason". Matinee Classics. Originaali arhiivikoopia seisuga 22. juuli 2014. Vaadatud 30. september 2013.
Sentents

Sentents (ladina keeles sententia 'arvamus, otsustus') on mõttetera, vaimukas mõte või üldarusaadav tõdemus, mis on sõnastatud lühidalt ja löövalt, sageli rütmistatult. Sentents asub anonüümse rahvaliku vanasõna ja individuaalloomingulise aforismi vahepeal. Sentents on konstateeriva iseloomuga, näiteks "kunst on pikk, elu lühike", ladina keeles ars longa, vita brevis est, või esineb käskivas kõneviisis, näiteks "tunne iseennast", kreeka keeles gnothi seauton. Sentents on enamasti iseseisev väikežanr, kuid võib esineda ka pikemate teoste osana.
Kuldne vikerkaar

"Kuldne vikerkaar" on Tom Rickettsi poolt Ameerikas 1915. aastal loodud tummfilm. Vivian Rich – Mollie Milton Harry von Meter – Harry Rice Perry Banks – hr Milton Louise Lester – pr Milton Jack Richardson – Eric Highes
Travestia

Travestia (itaalia keeles travestire "ümber rõivastuma") on huumori liik, lähedane paroodiale – teise, enamasti tõsise kirjandusteose süžee kasutamine uude, koomilisse vormi 'ümberriietatult'. Travestias säilib pilgatava teose sisu, kuid tegelased ja sündmused kaotavad oma väärikuse ja ülevuse. Travestia pilkeline iseloom tuleb nähtavale siis, kui tuntakse alusteost. Eesti tuntuima travestia, Enn Vetemaa "Kalevipoja mälestused", pilge ei taba niivõrd rahvuseepost ega selle kangelast ennast, kuivõrd rahva ebakriitilist minevikutaju. Reet Neithal, Mis on mis kirjanduses: kirjandusterminite leksikon keskkoolile (Tallinn: Koolibri, 1999 (Tartu: Greif)), lk 155.
Ristna (miiniveeskja-traaler)

Ristna oli Eesti Mereväe miiniveeskja-miinitraaler. Algne nimi reisilaevana oli Apostol Pjotr ja veel Traaler nr 19. Võib mitteametlikult lugeda koos sõsarlaevaga ka Eesti Ristna-klassi miiniveeskja-traaleriks. Laev ehitati 1905 Inglismaal Glasgow's reisilaevana Apostol Pjotr nagu ka samatüübiline Apostol Pavel (hilisem Suurop). Tegi reise Ladoga järvel. Mais 1915 võeti Balti laevastikku ja seadistati miinitraaleriks nr 19. Oktoobripöörde ajal jäi laev bolševike poolele, märtsis 1918 anti üle Soome bolševikele. Jääretke ajal jäi Helsingisse, aprillis 1918 anti Soome Vabariigile. Soomes laevu ei kasutatud, vaid pandi müüki. 1922 osteti laev koos sõsaraga Soomest Eestisse, saades nime Ristna. Müügi-ostuga tegelejad olid vene rahvusest ja võimalik, et neil olid ka oma huvid või sidemed. 1922–1923 rakendati laeva miinide traalimisel, seejärel aga Teedeministeeriumi alluvuses reisi-kaubalaevana Kuressaare–Rohuküla liinil. Mõne aja pärast jäi laev koos sõsaraga taas seisma – Tallinna. 1926–1928 ehitati laev ümber miiniveeskjaks-traaleriks, misjärel võeti taas mereväe kasutusse. Ei relvastatud. Laeva ümberehitamisel ja remondil toimus sabotaaž, mille käigus pandi teatud mehhanismid meelega valesti ja hooldamata kokku. Selle tulemusena ei tahtnud iga kord sisse lülituda tagurpidikäik ja laev tegi enne vea parandamist 2 avariid: juba proovisõidult tagasi saabudes rammis sadamakaid ja kord hiljem sadamasse saabudes rammis miiniristlejat Lennuk. Seejärel kontrolliti laeva põhjalikumalt ja leitud viga parandati. Sabotöörist mereväebaasi insener-mehaanik tegi aga enesetapu. 2. maailmasõja eelõhtul plaaniti laevale muretseda kaks 40 mm Boforsi kahurit, kuid need ei jõudnud kohale. Laevast ja oma teenistusest mereväes on kirjutanud oma mälestustes värvikalt ka komandör Gustav Sääsk. 13. augustil 1940 võeti Ristna NSV Liidu Balti laevastikku. Pärast Saksamaa kallaletungi Nõukogude Liidule laev relvastati. 23.07.1941 sai Liivi lahel miinide panekul meremiini plahvatusel vigastada. Pärast remonti sõitis Viiburi lahel, 11.1941 sai valve-kaatrite ujuvbaasiks. Pärast sõda oli Ristna õppe-miiniveeskja, osaledes ka mängufilmide “Ristleja “Varjaag””, “Unustamatu 1919” ja “Balti mereväelaste kuulsus” tegemisel. 1957 anti üle filmistuudiole Lenfilm ja 1958 lammutati vanarauaks. Veeväljasurve – 500 t Pikkus – 57,83 Laius – 15,35 Süvis – 1,8 m Meeskond – 51 in, Jõuallikas – 728 hj aurumasin, sõurattad. Kiirus – 13,5 sõlme Relvastus – kuni 150 meremiini, traalimisvarustus Ristna P422 Suurop (miiniveeskja-traaler)
Följeton

Följeton (prantsuse keeles feuilleton 'leheke') on veste, pilke- või pilalugu. Ajalooliselt oli feuilleton prantsuse ajalehe lisaleht, hiljem aga nn joonealune või selles kohas avaldatud kirjutis, näiteks veste, järjejutuna ilmuv romaan, teatrikriitika, üldiselt mittepoliitiline aines. Följeton on lühivorm, milles naeruvääristatakse mingit nähtust või isikut. Följeton asub ilukirjanduse ja publitsistika piirimail ning nõuab autorilt nõtket vaimu, teravat sulge ja isiklikku seisukohta kujutatavate sündmuste suhtes. Enamasti võetakse följetonis sõna päevakajalistel, olmelistel, poliitilistel, majanduslikel ja kultuuriteemadel. Teostust iseloomustab kergus, vaba vorm ja paroodilisus. Eesti tuntumad följetonistid on olnud Eduard Vilde, Oskar Luts, August Kitzberg (varjunimega Tiibuse Jaak), Karl August Hindrey (Hoia Ronk), Hugo Raudsepp (Milli Mallikas), August Alle ja August Gailit, tänapäevastest autoritest on seda Andrus Kivirähk. Eesti entsüklopeedia 3, lk. 82. (Tallinn 1988.)