laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Villu Vähk

Villu Vähk (20. juuli 1940 – 5. november 1982) oli eesti balleti- ja varieteeartist ning tantsulooja. Ta sündis talupidajate lapsena Petserimaal Satserinna külas. Aastatel 1953–1955 õppis ta Vanemuise balletistuudios. Aastatel 1955–1977 töötas Vanemuises tantsijana. Ta oli ka Tartu Tervishoiutöötajate Maja laste balletiringi juhendaja. Tegeles ka rahvatantsuga, ta on loonud "Mulgi polka". Villu Vähk Rahvatantsuansambli Kandali koduleht Foto
Fritz Knapp

Fritz Knapp (29. oktoober 1870 Halle (Saale)–1938 Würzburg) oli saksa kunstiajaloolane. 1890–96 õppis filosoofiat ning kunstiajalugu Baselis Jacob Burckhardti ja Heinrich Wölfflini juures ning kaitses viimase juhendamisel 1896 doktorikraadi. 1897–1904 töötas Berliini Kuninglikus Rahvusgaleriis, mida juhatas Hugo von Tschudi (1851–1911). 1905 habiliteerus Wölfflini juures Berliini Ülikoolis. 1905–1907 oli kunstiajaloodotsent Greifswaldi ülikoolis. 1921 asus Würzburgi Ülikooli kunstiajaloo õppetooli esimeseks professoriks ja töötas seal 1936. aastani. 1909 asutas ta õppetooli juurde kunstiajaloo instituudi. Tema järel sai Würzburgi kunstiajaloo professoriks Kurt Gerstenberg. 1920 esitas Wölfflin Knappi kandidaadiks Tartu Ülikooli kunstiajaloo professori kohale, kuid valituks osutus hoopis Josef Strzygowski. Viimase loobumisel sai 1922. aastal Tartu Ülikooli esimeseks kunstiajaloo professoriks Tor Helge Kjellin. Knapp oli hääletamisel saanud kolmanda koha. Würzburgi Ülikooli Kunstiajaloo Instituudi ajalugu http://www.ikg.uni-karlsruhe.de/projekte/kgns/bibliographie_frameset.htm Kunstiajaloolaste leksikon Eesti Ajalooarhiiv, Tartu Ülikooli fond
Martin Wackernagel

Martin Wilhelm Wackernagel (2. jaanuar 1881 Basel – 14. jaanuar 1962 Cottens) oli Šveitsi kunstiteadlane. Aastal 1920 esitas Heinrich Wölfflin Wackernageli kandidaadiks Tartu Ülikooli kunstiajaloo professori kohale. Valituks osutus hoopis Josef Strzygowski. Viimase loobumisel sai 1922. aastal Tartu Ülikooli esimeseks kunstiajaloo professoriks Tor Helge Kjellin. Eesti Ajalooarhiiv, Tartu Ülikooli fond
Kurt Gerstenberg

Kurt Gerstenberg (23. juuli 1886 Chemnitz – 2. november 1968 Würzburg) oli saksa kunstiteadlane. 1920 esitasid Adolph Goldschmidt ja Heinrich Wölfflin Gerstenbergi kandidaadiks Tartu Ülikooli kunstiajaloo professori kohale. Valituks osutus hoopis Josef Strzygowski. Viimase loobumisel sai 1922. aastal Tartu Ülikooli esimeseks kunstiajaloo professoriks Tor Helge Kjellin. Oma Münchenis kaitstud dissertatsioonis lansseeris Gerstenberg arhitektuurimõiste "Deutsche Sondergotik", mida hilisgooti arhitektuuri käsitlevates uurimustes siiamaani kasutatakse, ehkki seda on hinnangulisuse ja irratsionaalsete argumentide pärast ka kritiseeritud. Ta töötas Würzburgi ülikoolis kunstiajaloo professorina. Deutsche Sondergotik : eine Untersuchung über das Wesen der deutschen Baukunst in späten Mittelalter. München, 1913 https://www.oxfordartonline.com/groveart/abstract/10.1093/gao/9781884446054.001.0001/oao-9781884446054-e-7000079746
Erwin Panofsky

Erwin Panofsky (30. märts 1892 Hannover – 14. märts 1968 Princeton, New Jersey) oli juudi päritolu Saksamaa ja USA kunstiteadlane. Muuhulgas esitati ta 1921. aastal kandidaadiks Tartu Ülikooli kunstiajaloo professori kohale. Valituks osutus hoopis Josef Strzygowski. Viimase loobumisel sai 1922. aastal Tartu Ülikooli esimeseks kunstiajaloo professoriks Tor Helge Kjellin. Erwin Panofsky „Gooti arhitektuur ja skolastika“. Pierre Bourdieu saatesõnaga. Inglise keelest tõlkinud Ene-Reet Soovik, prantsuse keelest tõlkinud Kaia Sisask. Toimetanud ja kommenteerinud Anneli Randla. Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2016, 188 lk; ISBN 978-9985-58-760-7 Eesti Ajalooarhiiv, Tartu Ülikooli fond
Kõnnu-käosulane

Kõnnu-käosulane (Hippolais languida) on roolindlaste sugukonda käosulase perekonda kuuluv linnuliik. Kõnnu-käosulane on levinud Kesk-Aasias Kaspia merest idas ja Pärsia lahest põhjas, samuti paiguti Lähis-Idas Iisraelis ja Kagu-Türgis. Ta on umbes 14 cm pikkune. Ülapool on kõnnu-käosulase sulestik on hall, alapool valkjas. Küünarsulgede heledad servad moodustavad tiivalaigu. Sugupooled on sarnased. Kõnnu-käosulane elab põõsastikega liivasel ja kaljusel kõnnumaastikul tamariski- ja türnpuutihnikutes nii tasandikel kui ka mägedes 1600 m kõrguseni. Taimeosadest tehtud kausikujuline pesa on põõsas 0,5–2 meetri kõrgusel maapinnast. Kurnas on neli kuni viis muna. Toiduks on peamiselt putukad. https://www.iucnredlist.org/species/22714904/87610887 (vaadatud 2.1.2022) Cramp, Stanley (toim.) 1992: The Birds of the Western Palearctic. Vol. VI Warblers. - Oxford University Press. Hong Kong.
Bernhart Jähnig

Bernhart Arnulf Jähnig (sündinud 7. oktoobril 1941 Klagenfurtis) on saksa ajaloolane. Jähnig on õppinud ajalugu, germanistikat ja filosoofiat Göttingeni ning Kölni ülikoolis. 1966. aastal sai ta kõrgkooliõpetaja kutse, 1968. aastal omandas ta Göttingenis doktorikraadi ning 1970. aastal lõpetas ta Marburgi arhiivikooli. Samal asus ta tööle Bückeburgi riigiarhiivi, 1971. aastal aga Göttingeni riiklikku arhiivikogusse, kus ta kuni 2006. aastani vastutas Königsbergi ajaloolise riigiarhiivi eest. 1979–2006 töötas ta ka Preisimaa Salaarhiivis Berliinis. 1989. aastast õpetas Jähnig ka Berliini Vaba Ülikooli Friedrich Meinecke nimelises instituudis, alates 2004. aastast on ta selle auprofessor. 1995–2010 oli Jähnig Lääne- ja Ida-Preisimaa Ajaloouurimiskomisjoni (Historische Kommission für ost- und westpreußische Landesforschung) esimees. Jähnig on peamiselt uurinud Saksa ordu ajalugu, tema doktoridissertatsiooni teemaks oli Saksa ordu liikmest Riia peapiiskopi Johann von Wallenrode elu ja tegevus. Hiljem on ta uurinud peamiselt Preisimaa ajalugu seoses ordu ajalooga, aga ka Riia peapiiskopkonna ajalugu. 2011. aastal ilmus Jähnigilt Liivi ordu valitsemiskorraldust ja -praktikat käsitlev teos "Verfassung und Verwaltung des Deutschen Ordens und seiner Herrschaft in Livland". Samal aastal ilmus ka Jähnigi 70. juubeli tähistamiseks koostatud tema artiklite kogumik "Vorträge und Forschungen zur Geschichte des Preußenlandes und des Deutschen Ordens im Mittelalter: ausgewählte Beiträge zum 70. Geburtstag am 7. Oktober 2011".
Onni Okkonen

Onni Okkonen (20. august 1886 Korpiselkä – 18. mai 1962 Helsingi) oli Soome kunstiteadlane ja kunstikriitik, akadeemik. Onni Okkonen oli Helsingi Ülikooli kunstiajaloo professor aastatel 1927–1948 ning valiti Soome Akadeemia liikmeks 1948. aastal. Enne Helsingi Ülikooli kunstiajaloo professoriks saamist oli ta 1921. aastal esitatud kandidaadiks Tartu Ülikooli kunstiajaloo professori kohale, valituks osutus aga Josef Strzygowski. Viimase loobumisel sai 1922. aastal Tartu Ülikooli esimeseks kunstiajaloo professoriks Tor Helge Kjellin. Onni Okkonen on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule. Suominen-Kokkonen, Renja (toim.) 2007. The shaping of art history in Finland. Helsinki: Taidehistorian Seura Eesti Ajalooarhiiv. Tartu Ülikooli fond. Onni Okkonen. 375 humanitaari. Helsingi Ülikool, 25. juuli 2015.
Mauri käosulane

Mauri käosulane (Iduna opaca) on leet-käosulase alamliik või liik käosulase perekonnas. Ta on levinud Pürenee poolsaarel ja Põhja-Aafrikas, talvitab Saharast lõunas. Mauri käosulane on leet-käosulasest suurem, ülapoolel on pruunim varjund ja nokk suurem. Laul on kiire ninahäälne sädin. Birdlife International (2019). Iduna opaca. IUCNi punase nimestiku ohustatud liigid. IUCN .
Braahman

Braahman, ka brahmaan või brahmiin (sanskriti ja paali keeles brāhmaṇa ‘jumal Brahmast tulenev’) on kõrgeima varna nimetus Indias. Braahmanid moodustasid vaimulike seisuse, kelle funktsiooniks oli eelkõige ohvrirituaalide sooritamine ja pühade tekstide tundmine. Hinduistliku mütoloogia järgi tekkisid braahmanid ürgmehe (puruša) peast. Hinduismis peetakse braahmaneid rituaalselt kõige puhtamateks ning nendele ettenähtud piirangud igapäevaelus on kõige rangemad (täielik hoidumine lihasöömisest, vaesus jms). Braahmanid olid traditsioonilise india ühiskonna vaimne eliit ning valitsejate nõunike ja ministritena tegevad ka riigiasjades. Budism ja džainism astusid vastu seisuslikule korrale ja braahmanite sünnipärast tulenevatele eesõigustele. Sellepärast nimetatakse budismis braahmaniks mitte sünnipärase seisuse liiget, vaid kõrgete moraaliomadustega tarka inimest, kes on teistele eeskujuks. Brahma (jumal) Brahman (kosmiline jõud) Braahmanad (veedade kommentaarid) Ida mõtteloo leksikon: Braahman
Lõuna-käosulane

Lõuna-käosulane (Iduna rama) on roolindlaste sugukonda kuuluv linnuliik. Lõuna-käosulane on pesitsusajal levinud Araabia poolsaare kirdeosast Afganistanini. Talvitab Hindustani poolsaarel kuni Sri Lankani. Euroopas on teda kohatud umbes 15 korral. Linnu pikkus on 11–13 cm. Ta sarnaneb väga väike-käosulasega, mille alamliigiks teda vahel peetakse. Linnu ülapool on hele pruunikashall, alapool hallikasvalge. Ta on väike-käosulasest hallim ja natuke suurem, sarnanedes mõnel määral ka leet-käosulasega. Elab põõsaste ja kõrge rohttaimestikuga avamaastikul. Kurnas on kolm kuni neli muna. Lõuna-käosulane sööb putukaid. http://datazone.birdlife.org/species/factsheet/22714894 (vaadatud 2.1.2022)
Väike-käosulane

Väike-käosulane (Iduna caligata, ka Hippolais caligata) on roolindlaste sugukonda kuuluv linnuliik. Väike-käosulane on Kesk-Aasia päritoluga liik. Tema levila on laienenud Euroopa idaossa. Ta on rändlind, talvitab peamiselt Indias. Väike-käosulase pesitsemine tõestati esmakordselt juunis 2002, mil soome linnuhuvilised leidsid Setumaal Obinitsa lähedal Veretinäs laulva väike-käosulase. Sama aasta juuli lõpuks leiti kaks poegi toitvat paari. Väike-käosulase esimesed isendid saabuvad Eestisse mai lõpul-juuni algul. Väike-käosulane on haruldase haudelinnuna levinud peaaegu vaid maa kaguosas, arvukust on hinnatud 5–20 paarile. Üldpikkus 11,5 cm. Väike-käosulane sarnaneb aed-roolinnuga. Sulestik on keha ülapoolel kollakasruuge või kahkjaspruun, alapoolel kreemjasvalge. Kehaküljed on pruunikama varjundiga. Väike-käosulase iseloomulikud tunnused on 1) lühike hele kulmutriip, mida toob esile tumedam joon selle ülaservas; 2) äärmiste tüürsulgede kitsas valkjas välisserv; 3) pruunikasroosad, natuke tumedamate varvastega jalad (nende järgi on liik saanud ingliskeelse nime); 4) häälitsused ja laul. Kutsehüüd tžk on lühike ja järsk, meenutab kahe kivi kokkulöömist. Väike-käosulase hoiatushüüd on trek-k. Ärevushüüd on vaikne tärin tserrrr. Laul on kiire ja sarnaneb pruunselg-põõsalinnu ja aed-põõsalinnu lauluga. Liiki ongi lihtsaim tuvastada laulu järgi. Väike-käosulane asustab mitmesuguseid võsastikke ja sööte, millele on kasvanud paari meetri kõrgune tiheda alustaimestikuga hõre lehtvõsa. Väike-käosulane rajab pesa maapinnale või maast mõnekümne sentimeetri kõrgusele taimevarte vahele. Kurnas on tavaliselt neli kuni kuus muna. http://datazone.birdlife.org/species/factsheet/booted-warbler-iduna-caligata (vaadatud 2.1.2022) Paal, U. Väike-käosulane, uustulnuk Eesti linnustikus. Eesti Loodus 12/2003, lk 614 "Eesti lindude staatus, pesitsusaegne ja talvine arvukus 2003–2008" (PDF). Hirundo. Eesti Ornitoloogiaühing. 2009. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2011. Vaadatud 5. jaanuaril 2012. Jonsson, L. Euroopa linnud. Eesti entsüklopeediakirjastus, Tallinn 2000 Svensson, L. et al. Bird Guide. Collins, London 1999 Väike-käosulane andmebaasis eElurikkus
Kunstiteaduse ja visuaalkultuuri instituut

1992. aastal Eesti Kunstiakadeemiasse (toona Tallinna Kunstiülikool) loodud kunstiteaduse instituut (KTI), alates 2016 kunstiteaduse ja visuaalkultuuri instituut (KVI), on valdkonna juhtiv uurimis- ja õpetamiskeskus. Instituut kasvas välja varasemast kunstiajaloo ja esteetika kateedrist. Paljude riiklike ja rahvusvaheliste teadusprojektide seas on KVI kõige pikemaajaline projekt 7-köitelise “Eesti kunsti ajaloo” koostamine (peatoim prof. Krista Kodres). 2019. aastast kuulub KVI Rahvusvahelisse Kunstiajaloo Uurimisinstituutide Assotsiatsiooni (RIHA, International Association of Research Institutes in the History of Art). Instituudi teadustöö ja uurimisprojektid koonduvad viide peamisse uurimissuunda: Arhitektuur, disain ja visuaalkultuur Ida-Euroopas 20. ja 21. sajandil Siirdeaja ja nüüdiskultuuri heteroloogilised arengud Esteetika, visuaalkultuuri- ja pilditeooria Kunsti ja kunstiajaloo seosed teadmiste ajalooga Kunst, kollektiivne mälu ja identiteedid. Instituuti on juhtinud dotsent Helli Sisask (1992-1994), prof. Mart Kalm (1994-2007), prof. Katrin Kivimaa (2007-2012), prof. Andres Kurg (2012-2017) ja prof. Virve Sarapik (2017-2023). Hetkel on KVI juhataja vanemteadur Epp Lankots. KVI enam kui 20 teadustöötaja hulgas on samuti prof. Linda Kaljundi, prof Krista Kodres ja emeriitprof. David Vseviov. Mitmed õppejõud on tegevad mh kuraatorina. KVI-st on võrsunud suur hulk Eesti mõjukamaid kunstiteadlasi, -kriitikuid ja kuraatoreid. KVI-s õpetatakse ainsana Eestis kunstiteadust nii bakalaureuse, magistri kui doktori tasemel. Esimene bakalaureuselend kunstiteadlasi lõpetas 1996. aastal; 2024. aasta seisuga on lõpetanuid 190. Esimene magistritöö (Juta Keevallik) kaitsti 1992., esimesed doktoritööd (Juhan Maiste ja Rein Zobel) 1995. aastal. Magistrikraadi on KVIs omandanud kokku 90, doktorikraadi 21 inimest. Lisaks on KVI-l magistri tasemel kirjandus-, visuaalkultuuri- ja filmiteooria ühisõppekava Tallinna Ülikooliga. KVI enda magistriõppes on võimalik spetsialiseeruda kunstiteaduse ja visuaalkultuuri uuringute kõrval veel museoloogia või kuraatoriõppe erialale. Täpsem info: KVI koduleht.
Roo-ritsiklind

Roo-ritsiklind (Locustella luscinioides) on linnuliik põõsalindlaste või Acrocephalidae sugukonnast ritsiklinnu perekonnast. Roo-ritsiklind on levinud Lõuna- ja Kesk-Euroopas, Põhja-Aafrikas ja Kesk-Aasias kuni Mongooliani. Ta on rändlind, talvitab Aafrikas Saharast lõunas. Roo-ritsiklind leiti Eestis esmakordselt 1977. aasta kevadel, kui Matsalu lahe idaosas täheldati seitse laulvat territoriaalset isaslindu. Viimase hinnangu järgi on roo-ritsiklindude pesitsusaegne arvukus 5000 – 10 000 paari. Saabub mais, lahkub septembris. Linnu pikkus on 13,5–15 cm. Ülapool on punakaspruun, alapool hallikas. Rinnal on oliivpruun varjund. Saba alapoole pikad kattesuled on heledate tippudega. Kutsehüüd on lühike vali tsvik, mis ärevusel võib jätkuda pika kiire jadana. Laul on võsa-ritsiklinnu laulust lühem ja madalatooniline surin tžrrrrr.... Laulab peamiselt öösel. Tavatseb laulda roovarrel. Euroopa vanim roo-ritsiklind on olnud 7 aasta ja 6 kuu vanune. Roo-ritsiklind asustab põõsastike ja roostikega märgalasid, ka hundinuiastikke. Pesa paikneb varjatult roostikus või kõrgrohustus maapinnal või taimejäänuste lademel. Kurnas on kolm kuni kuus muna, mida mõlemad vanemad hauvad 10–12 päeva. Ta on putuktoiduline. Leibak, E., Lilleleht, V. & Veromann, H. [eds). Birds of Estonia. Status, Distribution and Numbers. Estonian Academy Publishers, Tallinn 1994 Hirundo 1:2009 Roo-ritsiklind andmebaasis eElurikkus
Jõgi-ritsiklind

Jõgi-ritsikind (Locustella fluviatilis) on linnuliik põõsalindlaste või Acrocephalidae sugukonnast ritsiklinnu perekonnast. Jõgi-ritsiklind pesitseb Ida- ja Kesk-Euroopas ning talvitub Ida-Aafrikas. Eestis on ta üldlevinud tavaline haudelind, kelle pesitsusaegset arvukust hinnatakse 50 000–80 000 paarile. Kuni 1950. aastateni oli jõgi-ritsiklind Eestis hõredalt levinud ning veel tänapäeval on ta Ida-Eestis sagedasem kui Lääne-Eestis. Ta on 13,5 cm pikkune. Ülapool jõgi-ritsiklinnu sulestik on oliivja varjundiga mustrita hallikaspruun, alapool hallikasvalge. Puguala on ebaselgelt triibuline või täpiline. Kutsehüüd on tasane prk või trk. Laul on ühetugevune pikk sirin dzidzidzidzidzi.... Jõgi-ritsiklind laulab sageli hämaras ja enamasti 2–5 meetri kõrgusel põõsas või puuvõras. Ta asustab põõsasniite, pajustikke ja teisi lehtvõsastikke sageli jõe, oja või sooserva lähedal. Pesa paikneb maapinnal tiheda rohu varjus või põõsa all, see koosneb kuivadest kõrtest ja lehetükkidest ning on vooderdatud peenemate taimekiudude või jõhvidega. Kurnas on 4–6 muna. Linnu toiduks on putukad ja ämblikud. "Eesti lindude staatus, pesitsusaegne ja talvine arvukus 2003–2008" (PDF). Hirundo. Eesti Ornitoloogiaühing. 2009. Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 14. detsember 2011. Vaadatud 27. oktoobril 2011. Leibak, E., Lilleleht, V. & Veromann, H. (eds). Birds of Estonia. Status, Distribution and Numbers. Estonian Academy Publishers, Tallinn 1994 Jõgi-ritsiklind andmebaasis eElurikkus
Võsa-ritsiklind

Võsa-ritsiklind (Locustella naevia) on linnuliik põõsalindlaste või Acrocephalidae sugukonnast ritsiklinnu perekonnast. Ta pesitseb Euroopas ja Aasias. Talvitab Loode-Aafrika–India joonel. Võsa-ritsiklind on Eestis võrdlemisi üldlevinud väikesearvuline kuni harilik haudelind, pesitsusaegset arvukust on hinnatud 70 000 – 100 000 paarile. Linnu pikkus on 13–14 cm. Ülapool on mustriga oliivpruun, alapool valkjas või kollakas. Pugualal on tumedam varjund ja mõnel isendil selged peened triibud. Tagakeha külgedel ja saba alapoole kattesulgedel on alati tumedad triibud. Kutsehüüd on vali stipp. Laul on üksluine kõrge lrrrrr..., mis võib lühikeste vahedega kesta mitu tundi järjest. Laulab madalal põõsas või kõrge rohttaime varrel, aktiivsemalt videvikus ja koidu ajal. Elab kuivadel või niisketel niitudel, eriti luhtadel, kraavipervedel ja sooservades. Pesa asub tasasel pinnal või mättal tiheda rohttaimestiku varjus, see koosneb kuivadest kõrtest ja taimevillast. Kurnas on neli kuni seitse muna. Pojad väljuvad pesast 10–13 päeva vanuselt. Toiduks on putukad. Hirundo 1:2009 Võsa-ritsiklind andmebaasis eElurikkus
Kaunis tugev tuul

Kaunis tugev tuul ehk värske tuul ehk üsna tugev tuul on tuul, mille tugevus on 5 palli Beauforti skaala järgi ehk 5 bofoori. Tuule kiirus võib olla 16–20 sõlme ehk 18–24 miili tunnis ehk 29–38 km/h ehk 8,0–10,7 m/s. Selle tugevusega tuult on käe peal tunda. Suured lipud lipendavad. Peened puud õõtsuvad, nõrgad tüved ja keskmise suurusega oksad liiguvad. Meri kohiseb, tekivad keskmised veelained kõrgusega 2–3 meetrit (6–9 jalga), lainete periood muutub pikemaks, kõikjal tekivad valged vahuharjad. Tekivad pritsmed.
Višnuism

Višnuism (ka vaišnavism) on suurima järgijate arvuga hinduismi haru. See on üks hinduismi neljast peamisest suunast šivaismi, šaktismi ja smartismi kõrval. Umbes 78% ehk 580 miljonit hinduisti on višnuistid. Višnuism on monoteistlik: Višnu ehk Nārāyaṇa on ainujumal, kes on kõikvõimas ja kõiketeadja, lõpmatu tarkuse ja armastusega ning igavesti eksisteeriv maailma looja, valitseja, hoidja ja hävitaja. Kuivõrd Višnu avaldub kõikjal, kõigis olendites ja kogu universumis, siis on višnuismi peetud ka panenteistlikuks kultuseks. Višnuismi järgi on jumal avataarana maa peal olnud üheksa korda. Viimased kolm kehastust ehk avataarat olid Rama, Krišna ja Buddha. Kümnes ja viimane kehastus (Kalki) saabub uskumuste kohaselt Kali Yuga ajastu lõpul. Višnuismi teoloogia sisaldab hinduismi olulisemaid uskumusi, nagu reinkarnatsioon, sansaara, karma ning mitmesugused joogasüsteemid, millest rohkem tähelepanu saab pühendumuslik praktika ehk bhakti-jooga. Višnuismi praktika eesmärk on igavese elu ja õndsuse (ananda) saavutamine, pühendudes Višnule või mõnele tema avataarale vaimses maailmas (vaikuntha), väljaspool füüsilise maailma illusoorsust (maya). Višnuismis on viis traditsioonilist koolkonda: Madhva višnuism, Šri višnuism, Rudra višnuism, Nimbarka višnuism ja Gaudiya višnuism (ehk Hare Krišna). Erinevused on peamiselt hinge ja jumala vahekorra käsitluses. Gaudiya višnuismi järgi ei lähtu Krišna Višnust, vaid vastupidi. Krišnaism
Tugev tuul

Tugev tuul on tuul, mille tugevus on 6 palli Beauforti skaala järgi ehk 6 bofoori. Tuule kiirus võib olla 21–26 sõlme ehk 25–30 miili tunnis ehk 39–49 km/h ehk 10,8–13,8 m/s. Selle tugevusega tuule mõjul undavad peened traadid, õõtsuvad jämedad puuoksad. Vihmavarju kasutada on raske. Tühjad plastmassist vedelikunõud kukuvad ümber. Meres või järves tekivad suured veelained kõrgusega 3–4 meetrit (9–13 jalga), kõik laineharjad on vahused, veepinnal on rohkesti vahtu. Laineharjadelt pritsib vett.
Vali tuul

Vali tuul ehk kõva tuul on tuul, mille tugevus on 7 palli Beauforti skaala järgi ehk 7 bofoori. Tuule kiirus võib olla 27–33 sõlme ehk 31–38 miili tunnis ehk 50–61 km/h ehk 13,9–17,1 m/s. Selle tugevusega tuul vilistab kogu taglases, vastu tuult on raske käia. Puutüved õõtsuvad, oksad kalduvad. Meres või järves on veepind vahuvöödiline, tekivad pika perioodiga veelained kõrgusega 4–5,5 m (13–19 jalga), mille laineharjad murduvad ja moodustavad pikki valle, tuul moodustab lainevahust triipe.
Waikato jõgi

Waikato on jõgi Uus-Meremaal Põhjasaarel. See on Uus-Meremaa pikim jõgi. Jõgi algab Ruapehu idanõlvalt, voolab läbi Taupo järve ning suubub Tasmani merre. Jõe pikkus on 425 kilomeetrit. Jõe ääres asuvad Turangi, Taupo, Mangakino, Arapuni, Cambridge, Hamilton, Ngaruawahia, Meremere, Tuakau, Huntly ja Port Waikato. Jõel on Huka kosk. Waikato jõgi on andnud nime Waikato ringkonnale. Huka kosk Vaade Taupo järvele ja jõele õhust Waikato suubumas Tasmani merre
Tormine tuul

Tormine tuul ehk väga kõva tuul ehk rajutuul on tuul, mille tugevus on 8 palli Beauforti skaala järgi ehk 8 bofoori. Tuule kiirus võib olla 34–40 sõlme ehk 39–46 miili tunnis ehk 62–74 km/h ehk 17,2–20,7 m/s. Selle tugevusega tuul liigutab kohalt kinnitamata esemeid ja võib põhjustada kergeid purustusi. Igasugune liikumine vastu tuult on ülimalt raske, autod maanteel kalduvad kõrvale. Tuule mõjul murduvad puuoksad. Meres tekivad keskmiselt kõrged (5,5–7,5 m ehk 18–25 jalga) pikad suure perioodiga veelained, tuul heidab murduvate lainete harjadelt pritsmeid, vahust on moodustunud triibud vastavalt tuule suunale.
August Velner

August Velner (varem ka Vellner või Wellner; 17. märts (vkj) / 29. märts 1884 Arula vald, Otepää kihelkond, Tartumaa – 3. detsember 1952 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane, Eesti hüdroenergeetika rajaja. Ta lõpetas 1904. aastal Tartu Reaalkooli ja 1911. aastal Peterburi Teedeinseneride Instituudi. Akadeemiliselt oli ta EÜS Põhjala liige. Ta sai 1947. aastal oma teadussaavutuste eest Moskvas tehnikadoktori kraadi.[viide?] Osales aastatel 1911–1920 Venemaal Angara jõe energeetilise kasutamise ja Obi-Jenissei, Volga-Doni veeteede uurimis- ja projekteerimistöödel. Ta tuli 1920. aastal tagasi Eestisse. 1920–1921 Narva hüdroelektrijaama uurimis- ja projekteerimisbüroo juhataja 1922–1940 Põllutööministeeriumi (enda rajatud) Sisevete Uurimise Büroo juhataja 1922–1936 Tallinna Tehnikumi õppejõud 1938–1941 Tartu Ülikooli dotsent 1935–1940 Eesti Inseneride Ühingu esimees 1944–1950 Tallinna Polütehnilise Instituudi kateedrijuhataja 1946 professor Uurimisvaldkonnad: hüdraulika (eriti jõgede hüdraulika), hüdroloogia (eriti Eesti siseveekogude oma), meteoroloogia, vee-energia kasutamine, Angara jõe vesikonna veeressursid ja nende kasutamise võimalused, veeteed, raudteed, veevarustus ja kanalisatsioon. 111 teadustrükist. "Eesti hüdrograafia ülevaade". Tallinn 1922 "Ülemaalised loodimised". Tallinn 1923 "Siseveed ja veejõud". // EKS Toim. 20 (1926) "Narva kose tulevik". Narva 1928 1922 Pirita-Ülemiste kanal 1928 Peipsi veetaseme alandamise kava 1932–1938 juhtis Tallinnas Härjapea kollektori projekteerimist 1938 – Valgetähe IV klassi teenetemärk Tema poeg oli tehnikateadlane Harald-Adam Velner. Anto Juske. "Insener August Velner". // Eesti kuulsaid insenere. Valgus. Tallinn 1991. Lk 5 "Eesti Vabariigi teenetemärgid". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. juuni 2020. Vaadatud 8. juunil 2020. Harri Tibar. "August Velneri teaduslik-pedagoogilisest tegevusest". // Tehnilise mõtte ja tehnikahariduse ajaloo probleeme Eestis 2. Teadusuuringud. Tallinn 1985. Lk 121–127 Anto Juske. "Insener August Velner". // Eesti kuulsaid insenere. Valgus. Tallinn 1991. 104 lk EE 14. Eesti elulood. Tallinn 2000. Lk 597 Eesti teaduse biograafiline leksikon. 4. köide: Sar-Y. Lisa TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013, lk. 1161–1163 Haud Tallinna Metsakalmistul Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.
Lõuna-Kuriili väin

Lõuna-Kuriili väin (vene keeles Южно-Курильский пролив) on Vaikse ookeani väin Euraasia idaosas, mis eraldab Suur-Kuriilide hulka kuuluvat Kunaširi saart Väike-Kuriilidest ning ühendab Izmenõ väina Jekaterinõ väinaga.