laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sõnnikuhark

Sõnnikuhark ehk sitahark on tööriist, mida kasutatakse talu- ja aiatöödel näiteks loomadele sööda etteandmisel, põhu allapanemisel, lauda koristamisel, sõnniku teisaldamisel ja laotamisel. Sõnnikuhargil on tavaliselt 3–4 teritatud hanguharu ehk piid, mis on paigutatud nõgusalt ühte ritta. Hargi varreosa on umbes meetri pikkune, tihti altpoolt parema haaramise huvides kerge kumerusega. Hargivarrel võib olla käepide. Sõnnikuhark oli algselt haruline puuhark. 19. sajandi II poolel hakati puuharusid varustama raudtuppedega. Ühtlasi hakati kasutama ka külaseppade valmistatud raudputke ja -harudega sõnnikuharke. Hang Hark Heinahang Kartulihark Kaevamishark Sõnnikukonks Ränk, Arvi, Etnograafiasõnaraamat, 1995, lk 203
Kartulihark

Kartulihark on hark, mis on mõeldud kartulite ning muude juur- ja puuviljade teisaldamiseks. Kartulihark sarnaneb sõnnikuhargiga, kuid on suurem. Kartulihargil on 10–16 ümara otsaga haara ehk piid, mis on paigutatud tihedalt, kusjuures äärmised piid on sirged, moodustades ülejäänud haaradega kausja tõsteriista. Haarade otstes on ümarad metallist munad, et vältida kartulite ja juurviljade tõstmisel nende vigastamist. Hanguvars on üle meetri pikk ja alt hangu juurest kerge kumerusega paremaks haaramiseks. Hanguvarre otsas võib olla käepide. Hang Hark Heinahang Sõnnikuhark Kaevamishark
Ookean

Ookean on maailmamere suurem osa. Ookeanid katavad ligikaudu 70,8% Maast ja sisaldavad 97% Maa veest. Maal eristatakse viit erinevat ookeani: Vaikne ookean (suurim), Atlandi ookean, India ookean, Lõuna-Jäämeri ja Põhja-Jäämeri (väikseim). Vaikse ja Atlandi ookeani põhja- ning lõunaosa ei ole eraldi ookeanid. Ookeanid katavad umbes 361 000 000 km2 planeedist. Ookean on Maa hüdrosfääri peamine komponent ja seega eluks Maal hädavajalik. Ookean mõjutab kliima- ja ilmastikumustreid, süsinikuringet ja veeringet, toimides tohutu soojusreservuaarina. Et ookeanid katavad proportsionaalselt suurema osa lõunapoolkerast (81%) võrreldes põhjapoolkeraga (61%), siis esineb märkimisväärseid erinevusi poolkerade ilmastikus. Ookeanid on kõige soojemad märtsis. Ookeaniline maakoor Ookeanibassein "Ocean". National Geographic. Vaadatud 23. juunil 2023. Viil, Elisabeth (4. august 2023). "„See meenutab vanni." Ookeanivee temperatuur tõusis rekordkõrguseni". Delfi. Vaadatud 4. augustil 2023. Ookeanide ja merede piirid Rahvusvahelise Hüdrograafiaorganisatsiooni järgi
Jeanne Calment

Jeanne Louise Calment (21. veebruar 1875 Arles, Prantsusmaa – 4. august 1997 Arles) oli prantsuse ülipikaealine, kes on tänini ametlike andmete kohaselt vanimaks elanud inimene maailmas (122 aastat ja 164 päeva). Calmenti hämmastavalt pikk eluiga on pälvinud suurt tähelepanu ning tema elu ja tegevust on väga mitmekülgselt uuritud. Calment sündis Arles'is keskklassi perekonnas. Tema vanemad elasid küllaltki vanaks: isa 93- ja ema 86-aastaseks, vend aga 97-aastaseks. Ta abiellus 1896. aastal ning abielu kestis kuni mehe surmani 1942. aastal. Et nende tütar oli surnud juba 1934. aastal, pidi Calment üles kasvatama oma lapselapse, kes hukkus aga mootorrattaõnnetuses 1963. aastal. Nii jäi ta pärijateta ning sõlmis 1965. aastal 90-aastaselt lepingu advokaat Jacques Raffrayga. Selle järgi maksis too talle iga kuu kindla summa tingimusel, et naise surma järel läheb tema korter advokaadile. Tolle õnnetuseks elas Calment aga veel 32 aastat ning Raffray ise suri 1995. aastal vähki. Calmentile jätkas toetuse maksmist tema lesk. Calmenti tervis püsis tema pika elu jooksul hämmastavalt hea, ehkki ta suitsetas kuni 117. eluaastani ning sõi maiustusi veel 119-aastaselt. 100-aastaselt sõitis ta veel jalgrattaga ning kuni 110-aastaseni elas ta üksi. Ta suutis kuni 115. sünnipäevani ise käia ning suhtles inimestega kuni oma viimase sünnipäevani. Siis otsustas hooldekodu juhatus, et teda enam avalikkusele ei näidata. Võimalik, et see saigi talle saatuslikuks, sest tähelepanu oli teda senini motiveerinud. Calmenti vanuseni pole ametlikel andmetel keegi kuigi lähedale jõudnud. Jaapanlane Shigechiyo Izumi elas väidetavalt 120-aastaseks, kuid see pole kindel. Ükski teine inimene pole dokumentaalselt tõestatult üle 120 aasta elanud. Vanimate inimeste loend Jeanne Calment andmekogus IMDb (inglise) Fotod Jeanne Calmentist Tom Whipple. Jeanne Calment: Humans could live to 130 this century, scientists claim The Times, 28. september 2021
Valter Pedak

Valter Pedak VR II/3 (29. juuli 1895 Vara vald – 26. või 27. detsember 1947 Vara vald) oli Eesti sõjaväelane (major) ja Saksamaa sõjaväelane (Sturmbannführer). Valter Pedak lõpetas Tartu Õpetajate Ühingu kaubanduskooli ja Peterhofi 1. Lipnikekooli ning võttis osa nii I maailmasõjast kui ka Vabadussõjast. 18. novembrist 1918 kuni 3. märtsini 1919 teenis ta Kaitseliidus, seejärel oli Kuperjanovi partisanide rügemendi ohvitser, võttes osa lahingutest Landeswehri vastu. Valter Pedak sai kaks korda haavata. Vapruse eest sõjaväljal anti talle Vabadusristi II liigi 3. järk. Alamleitnant Valter Pedak teenis Vabadussõjas Kuperjanovi Partisanide polgus. Ülendati 26. veebruaril 1920 leitnandiks vanusega 16. märts 1917. Teises maailmasõjas teenis Valter Pedak 4. Eesti Piirikaitserügemendi rügemendiülemana. Langes 27. detsembril 1947 metsavennana. 1920 – Vabadusristi II liigi 3. järk 1938 – Kotkaristi IV klassi teenetemärk 1940 – Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk Raudrist Tartu Postimees "Okupatsioonide muuseum". Originaali arhiivikoopia seisuga 12. august 2014. Vaadatud 10. augustil 2014. Ohvitseride andmekogu Hamilkar Mengel. Suurim armastus III: Neljas ja Viies Piirikaitse Rügement lahingutules ning täiendavaid lehekülgi Teise Piirikaitse Rügemendi Teisest Pataljonist. New York: Kultuur, 1962.
30. Eesti Politseipataljon

30. Eesti Politseipataljon (Estnisches Polizei Bataillon 30) oli Teise maailmasõja ajal Saksa okupatsioonivõimude poolt Eestis moodustatud sõjaväeüksus. 30. Tagavara kaitsepataljon formeeriti 1942. aasta augustis Tallinnas. Oktoobris 1942 liideti pataljoni kasarmeeritud Omakaitse maleva Tallinna, Türi, Paide ja Tapa kompaniid. Pataljoni suuruseks oli 627 meest. Kuna pataljonis oli palju sõjaväes mitteteeninud noori, korraldati 1943. aasta varakevadel pataljoni ohvitseridele ja allohvitseridele Pirital erikursus saksa väljaõppe alal. Pataljoni juures tegutsenud erikursusest kujunes Pirital "Villa Brigittas" ja selle kõrval asuvas suvilas pataljoni 5. kompaniina alaline väljaõppekool, (saksa k. "Schule Brigitta") ülemleitnant Härm Kore juhtimisel. Pataljoniülem: major Julius Ellandi, jaanuar 1942 – juuni 1943 1.kompanii 2.kompanii 3.kompanii 4.kompanii, ülem kapten Leopold Vaidla Kompaniiülemateks kaptenid Kuuskla ja Vaidla ning ülemleitnandid Kangro ja Tari. 1943. aasta detsembris sai pataljoni nimeks 30. Eesti Politseipataljon (Estnische Polizei Bataillon 30) ja pataljonis kehtinud Wehrmachti auastmed asendati Saksa Korrapolitsei auastmetega. 1944. aasta algul kasutati üksust Saka, Varja ja Purtse juures rannakaitseks. 1944. aasta jaanuari lõpus paigutati pataljon Narva rindele. Pataljoni kaitsta jäi rindelõik Poruni jõest Smolnitsani. Veebruaris ei teinud Punaarmee selles lõigus suuremaid rünnakukatseid. 26. veebruaril võttis osa rindelõiku üle Saksa 227. Jalaväediviis. See võimaldas 30. pataljoni rinnet kokku tõmmata. 4. mail võttis Smolnitsa-Karoli lõigu üle 3. Eesti Piirikaitserügement. 300. Eriotstarbelise Jalaväediviisi moodustamisega Eesti Piirikaitserügementidest 16. mail 1944 muutus 30. pataljoni Narva rindel hoidmine tarbetuks ja pataljon saadeti tagalasse. 30. Eesti politseipataljon likvideeriti 1944. aasta suvel Vigalas. Pataljoni isikkoosseis anti 40. Eesti Politseipataljoni täienduseks. Teises maailmasõjas osalenud eesti väeosade loend‎ 287. Kaitsepataljon 30. Kaitsepataljon Politseipataljonid, http://www.eestileegion.com/
Enharmoonilised helistikud

Enharmoonilised helistikud on helistikud, millel on sama kõla, kuid erinev kirjaviis (näiteks Cis-duur ja Des-duur). Enharmoonia
Lembit Juhari

Lembit Juhari (15. oktoober 1918 Anija vald – 5. august 1944) oli Eesti ja Saksa sõjaväelane, leitnant (Obersturmführer). Juhari lõpetas 1938. aastal Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumi reaalharu ning peale seda Eesti Sõjakooli. Lembit Juhari osales 1943. aasta sügisel 3. Eesti SS-vabatahtlike brigaadi võitlustes Neveli rindel. Juhari 20. Relva-SS diviisi pioneerkompanii rakendati 1944. aasta märtsis Narva lahingus Vepsküla sillapea likvideerimisel võitlusse miinide kahjutuks tegemiseks. Tugeva vaenlase tule all, enam kui tihti ründavat jalaväge omapoolse võitluspanusega toetades tehti kahjutuks üle 2200 miini. Ka hiljem, Narva jõe joone kindlustamisel, paistis leitnant Juhari mitmeti silma. Märtsis püüdis Punaarmee jalaväega takistada pioneerkompanii tööd Narva jõel jää purustamisel. Juhari, kes seda isiklikult juhtis, nõudis välja miinipildujate ja õhutõrjekahurite tule, mida ta ka ise parandas ja suunas. Pärast rünnaku tagasilöömist võisid pioneerid oma tööd jatkata. Veebruaris 1944 autasustati Juharit Raudristi II klassiga ja 22. märtsil 1944 Raudristi I klassiga. Lembit Juhari langes 5. augustil 1944 Narva rindel ja on maetud Jõhvi Saksa sõjaväekalmistule. „ Viimased heitlused, milles Lembit Juhari oma mehed pärast kolmekordset rünnakut määratud eesmärgile viis, olid väga rasked. Keset palavaimat lahingut lõhkes tema otseses läheduses vaenlase granaadiheitjast paiskunud mürsk, mis ostuf. Juharile tõi silmapilkse surma“ – Ostuf. Lembit Juhari langes, Rindeleht, 2 september 1944 "Lembit Juhari langenud". Sakala (1878–1940). 4.09.1944. Vaadatud 3.01.2019. "Tänavusi koolilõpetajaid". Uus Eesti. 4. juuni 1938. Vaadatud 3.02.2019. "82 RAUDRISTI EESTI BRIGAADILE". Postimees (1886-1944). 12. veebruar 1944. Vaadatud 3.02.2019. Teises maailmasõjas langenud eesti sõjaväelased saksa sõjaväekalmistutel Eestis Foto: Lembit Juhari 35 sõjavangi saabus kodumaale. Valga Teataja, 8. september 1942
Paul Vent

Paul Vent VR II/3 (11. veebruar 1900 Ahja vald – november 1944 Lõuna-Eesti) oli Eesti (major) ja Saksa sõjaväelane (kolonelleitnant, Obersturmbannführer). Paul Vent oli kogenud ja hea juhtimisvõimega rindemees. Vent teenis välja nii Vabadusristi kui ka Raudristi. Vent omandas üldhariduse Tartu Reaalkoolis, kust ta 1917. aastal astus vabatahtlikult Vladimiri sõjakooli. Kommunistide riigipöörde tõttu jäi ta ohvitseriks ülendamata. Vabadussõja tegi kaasa vabatahtlikuna 2. Ratsarügemendi koosseisus, lahingutes ülesnäidatud vahvuse eest ülendati lipnikuks. Vent võttis osa lahingutest lõunarindel, Landeswehri vastu ja Läti vabastamisel. Ta oli pikka aega Ratsarügemendis tegev varustusalal ning tagalaülemana. 1940. aastal oli Vent major. Kui Kaitsevägi muudeti Punaarmee 22. Territoriaalkorpuseks, siis nimetati Vent 182. Diviisi (Tartus) tagalaülemaks. Kui diviis saadeti 1941. aastal Pihkva taha, jäi Vent Eestisse ning varjas ennast Otepää kandis kuni sakslaste tulekuni. Olles Otepää sõjaväekomandant, määras ta komitee, kes hakkas korraldama legendaarsete Otepää markide väljaandmist. 1944. aastal juhatas Vent 45. SS-Vabatahtlike Grenaderirügementi. Sakslased ülendasid ta 30.01.1944 Obersturmbannführeriks. Venti rügement võttis osa lahingutest Vepsküla ja Siivertsi juures. Tihti võitlusväljal viibides sai ta näidata oma oskust operatsioone otstarbekohaselt juhtida. Oma vaprusega oli Vent kõigile alluvatele eeskujuks. Nende lahingute eest anti Ventile 11. märtsil 1944 üle I klassi Raudrist. 1944. aasta aprillist juhatas Vent 45. SS-Vabatahtlike Grenaderirügemendi asemel 47. Relva-SS Grenaderirügementi. 14. augustil 1944 sai Vent võitlusgrupi Vent ülemaks ja saadeti Tartu rindele. Võitlusgrupp taganes lahingutega Emajõeni ja jäi seal kaitsele. Tema surma kohta liigub kaks versiooni. Ühe järgi langes ta lahingus 17. septembril 1944, teise järgi tegutses ta Lõuna-Eestis metsavennana ning langes lahingus 1944. aasta novembris. Vabadusristi II liigi 3. järk (18. veebruar 1925) Kotkaristi IV klassi teenetemärk (20. veebruar 1935) Saksa Riigi I klassi Raudrist "82 RAUDRISTI EESTI BRIGAADILE". Postimees (1886-1944). 12. veebruar 1944. Vaadatud 23.03.2019. Ohvitseride andmekogu
Martin Hunt

Martin Hunt (23. aprill 1915 Soosaare vald, Kolga-Jaani kihelkond, Viljandimaa – 25. juuli 1944 Riigiküla) oli Eesti (nooremleitnant, 1939), Nõukogude Liidu (nooremleitnant) ja Saksamaa (Obersturmführer) sõjaväelane. 1944. aasta märtsis Narva lahingutes rünnakul Vepsküla juures juhtis Hunt esialgu oma 46. rügemendi 6. kompaniid ja tungis sellega umbes pool kilomeetrit edasi. Hiljem sulasid kompaniid kokku väheste meesteni ning paljud juhid langesid välja; Hunt liitis ohvitserideta jäänud mehed oma kompaniiga ning jätkas rünnakut, oma isikliku eeskuju ja juhtimisvõimega mehi ikka jälle kaasa kiskudes. Väheste meestega jõudis ta juba 4. märtsil Narva jõe kaldale vahetult Vepsküla ees. 60-tunnise rünnaku kestel ei kõhelnud Hunt sillapea vallutamisel kordagi rünnakut isiklikult edasi viimast, kuigi oldi vaenlase tugeva tule all. Raudristi I klass anti Hundile üle 20. märtsil 1944. Eesti ohvitseride andmekogu
East Riding of Yorkshire

East Riding of Yorkshire on tseremoniaalkrahvkond Inglismaa põhjaosas Põhjamere ääres. Krahvkond jaguneb kaheks tervikomavalitsuseks: East Riding of Yorkshire ja Kingston upon Hull. https://www.citypopulation.de/en/uk/admin/ Krahvkonna koduleht
Joaquim Chissano

Joaquim Alberto Chissano (sündinud 22. oktoobril 1939) on Mosambiigi poliitik, Mosambiigi president 1986–2005. Ta on FRELIMO asutajaliige. 2003–2004 oli ta Aafrika Liidu esimees. 2006. aastast on ta ÜRO erisaadik Põhja-Ugandas ja Lõuna-Sudaanis. 2007 Mo Ibrahimi auhind
Atlandi ookean

Atlandi ookean on suuruselt teine ookean Vaikse ookeani järel. Piirneb läänes Põhja- ja Lõuna-Ameerika mandriga, idas Euraasia ja Aafrika mandriga, põhjas Põhja-Jäämere ning lõunas Antarktise mandriga (või Lõuna-Jäämerega, kui viimast pidada eraldi ookeaniks). Atlandi ookean hõlmab umbes viiendiku Maa pinnast. Ookean jaotatakse lõuna- ja põhjaosaks, neid eraldavaks piiriks loetakse tavaliselt ekvaator. Atlandi ookeani põhjaosas asus palju väiksemaid meresid: Vahemeri, Mehhiko laht, Kariibi meri, Läänemeri, Hudsoni laht, Põhjameri, La Manche, Iiri meri ja Saint Lawrence'i laht. Mõnele Atlandi ookeani osale on pandud omaette nimi, kuid nende osade piire pole täpselt kindlaks määratud. Sellised on näiteks Sargasso meri, Bahama meri ja Labradori meri. Angola hoovus Benguela hoovus Brasiilia hoovus Falklandi hoovus Golfi hoovus Põhja-Atlandi hoovus Guajaana hoovus Guinea hoovus Kanaari hoovus Labradori hoovus Lõunapassaathoovus Läänetuulte hoovus Põhjapassaathoovus Atlandi künnis Atlandi ookeani ületus
Obersturmbannführer

Obersturmbannführer ehk SS-Obersturmbannführer oli sõjaväeline auaste Kolmanda Riigi SS-is, SA-s ja SD-s, mis vastas teiste riikide relvajõududes kolonelleitnandi auastmele, Wehrmachtis Oberstleutnant'ile. Obersturmbannführer oli üks auaste Standartenführer'ist madalamal ja üks aste Sturmbannführer'i auastmest kõrgemal.
Oberführer

Oberführer ehk SS-Oberführer oli SS-i (Schutzstaffel) ja SA (Sturmabteilung) sõjaväeline auaste Kolmandas Riigis. Oberführer'i auaste oli madalaim SS-kindrali auaste, millel puudus Wehrmachti ja teiste armeede auastmestikus vaste. Oberführer'i auaste loodi 1929. aastal. Oberführer'i auaste oli ühe astme võrra kõrgem Standartenführer'ist ning ühe astme võrra madalam Brigadeführer'ist.
Mitmekesisus

"Mitmekesisus" on mitmetähenduslik sõna: Ökoloogias võib mitmekesisus ehk diversiteet tähendada: Bioloogiline mitmekesisus Geneetiline mitmekesisus Liigiline mitmekesisus on liikide rohkus mingis koosluses, maastikul või ökosüsteemis. Liigilises mitmekesisus eristatakse alfa-, beeta- ja gammamitmekesisust. Koosluste mitmekesisus Maastiku mitmekesisus on maastikumustri keerukus, mis on põhjustatud eri suurusjärku maastikuüksuse ja tehislike elementide vaheldumisest. Mitmekesisust mõistetakse harilikult kvalitatiivse mitmekesisusena, s.o. üksteiseks mittekonventeeritavate kvaliteetide rohkusena. Sellest hoolimata saab mitmekesisust ka kvantitatiivselt iseloomustada; selleks on välja töötatud mitmeid indekseid, näiteks Shannoni indeks. "Mitmekesisus" ehk pluralism on mitmesuguste ideede, arvamuste ja organisatsioonide olemasolu ühiskonnas. paljus
Brigadeführer

Brigadeführer (SS-Brigadeführer või SA-Brigadeführer) oli SS-i (Schutzstaffel) ja SA (Sturmabteilung) sõjaväeline auaste Kolmandas Riigis. Auaste vastas Wehrmachti ja teiste armeede kindralmajori auastmele. Brigadeführer'i auaste loodi 1932. aastal. Brigadeführer'i auaste oli ühe astme võrra kõrgem Oberführer'ist ning ühe astme võrra madalam Gruppenführer'ist. Alates 1933. aastast dubleeriti SS-kindrali auastmega isiku määramisel politseitööle SS-i auaste mitte-SS-i kindrali auastmega SS-Brigadeführer und der Generalmajor der Polizei. Alates 1939. alates dubleeriti SS-kindrali auastmega isiku määramisel relvajõududesse SS-i auaste mitte-SS-i kindrali auastmega SS-Brigadeführer und der Generalmajor der SS. Alates Relva-SS-i (Waffen-SS) moodustamisest dubleeriti Brigadeführer'i auastmega isiku määramisel relvajõududesse SS-i auaste mitte-SS-i kindrali auastmega SS-Brigadeführer und Generalmajor der Waffen-SS. Ainus Brigadeführer'i auastme saanud eestlane oli Johannes Soodla.
Aare Mäemets

Aare Mäemets (18. jaanuar 1929 Tallinn – 24. november 2002) oli eesti hüdrobioloog, zooloog, limnoloog, ökoloog ja loodusfotograaf. Aastal 1949 lõpetas ta Tallinna 10. Keskkooli (6. lend). Aastal 1954 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal. Bioloogiakandidaat 1961. Aastatel 1955–1999 töötas ta EPMÜ Zooloogia ja Botaanika Instituudis (aastast 1961 Võrtsjärve Limnoloogiajaamas), 1986. aastast vanemteadur. 1955–1984 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni aseesimees. Ta uuris põhjalikult vesikirbulisi, koostas kaks üldtunnustatud Eesti järvede tüpoloogiat (resp. 1965 ja 1974). 1960 – "Eesti NSV vesikirbuliste fauna" 1968 – "Eesti järved" (koos kaasautoritega) 1971 – "Estonian Limnology" "Matk Eesti järvedele" (neli trükki) 1977 – "Eesti NSV järved ja nende kaitse" 1991 – Eestimaa Looduse Fondi asutajaliige 1971 – Nõukogude Eesti preemia 1990 – Eerik Kumari looduskaitsepreemia 2001 – Valgetähe III klassi teenetemärk Ta oli abielus hüdrobotaanik Aime Mäemetsaga. Tema tütar on Helle Mäemets. "Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased". Originaali arhiivikoopia seisuga 8. jaanuar 2015. Vaadatud 11. detsembril 2014. "Eestimaa Looduse Fondi asutajad". Originaali arhiivikoopia seisuga 23. märts 2018. Vaadatud 23. märtsil 2018.
Gruppenführer

Gruppenführer (SS-Gruppenführer või SA-Gruppenführer) oli SS-i (Schutzstaffel) ja SA (Sturmabteilung) sõjaväeline auaste Kolmandas Riigis. Auaste vastas Wehrmachti ja teiste armeede kindralleitnandi auastmele. Gruppenführer'i auaste loodi SA-s 1925., SS-is 1930. aastal. Gruppenführer'i auaste oli ühe astme võrra kõrgem Brigadeführer'ist ning ühe astme võrra madalam Obergruppenführer'ist. Alates 1933. aastast dubleeriti SS-kindrali auastmega isiku määramisel politseitööle SS-i auaste mitte-SS-i kindrali auastmega SS-Gruppenführer und der Generalleutnant der Polizei. Alates 1939. aastast dubleeriti SS-kindrali auastmega isiku määramisel relvajõududesse SS-i auaste mitte-SS-i kindrali auastmega SS-Gruppenführer und der Generalleutnant der SS. Alates Relva-SS-i (Waffen-SS) moodustamisest dubleeriti Gruppenführer'i auastmega isiku määramisel relvajõududesse SS-i auaste mitte-SS-i kindrali auastmega SS-Gruppenführer und Generalleutnant der Waffen-SS.
Obergruppenführer

Obergruppenführer (SS-Obergruppenführer või SA-Obergruppenführer) oli SS-i (Schutzstaffel) ja SA (Sturmabteilung) sõjaväeline auaste Kolmandas Riigis. Auaste vastas Wehrmachti ja teiste armeede kindrali auastmele. Obergruppenführer'i auaste loodi SA-s 1932. aastal ja SS-is 1933. aastal. Obergruppenführer'i auaste oli ühe astme võrra kõrgem Gruppenführer'ist ning ühe astme võrra madalam Oberstgruppenführer'ist. Alates 1933. aastast dubleeriti SS-kindrali auastmega isiku määramisel politseitööle SS-i auaste mitte-SS-i kindrali auastmega SS-Obergruppenführer und der General der Polizei. Alates 1939. aastast dubleeriti SS-kindrali auastmega isiku määramisel relvajõududesse SS-i auaste mitte-SS-i kindrali auastmega SS-Obergruppenführer und der General der SS. Alates Relva-SS-i (Waffen-SS) moodustamisest dubleeriti Obergruppenführer'i auastmega isiku määramisel relvajõududesse SS-i auaste mitte-SS-i kindrali auastmega Obergruppenführer und General der Waffen-SS. Oli olemas ka auaste Waffen-Obergruppenführer der SS und General der Waffen-SS. Seda kandsid kaks Saksa teenistusse tulnud Ungari kindralit. Kuna nad ei olnud sakslased, ei saanud nad Wehrmachti astuda, kuid Waffen-SS-i küll. Need olid Ferenc Feketehalmy-Czeydner Jenö Oszkár Ruszkay-Ranzenberger
Vaikne ookean

Vaikne ookean on suurim ookean Maal. See katab umbes kolmandiku Maa pinnast, 179,7 miljonit km² ehk rohkem kui kogu maismaa Vaikses ookeanis Mariaani süvikus asub maailmamere sügavaim punkt (11 022 m allpool merepinda). Ookeani keskmine sügavus on 3940 m (koos ääremeredega) või 4188 m (ilma ääremeredeta). Ookeani ümbritseb suure seismilise aktiivsusega ala Vaikse ookeani tulerõngas. Põhjast lõunasse on Vaikse ookeani ääremered Beringi meri, Ohhoota meri, Jaapani meri, Ida-Hiina meri, Lõuna-Hiina meri, Filipiini meri, Korallimeri ja Tasmani meri. Idaosas asuvad Põhja-Ameerika mandri ääres Alaska laht ja California laht. Indoneesia saarte vahel asuvad teiste seas Bismarcki meri, Serami meri, Sulawesi meri, Sulu meri ja Visayani meri. Vaikse ookeani lõunaosas asuvad saared jagatakse Melaneesiaks, Polüneesiaks ja Mikroneesiaks. Jaapanist umbes 300 km idas ja Hawaii saartest umbes 1000 km põhja pool liigub umbes 700 000 km² suurune peamiselt plastjäätmetest koosnev prügisaar, mis kujutab suurt ohtu keskkonnale. Ekvatoriaalne vastuhoovus Lõunapassaathoovus Läänetuulte hoovus Põhjapassaathoovus Vaikse ookeani Põhjahoovus Okeaania Vaikse ookeani Idakerge Vaikne rannik "Vaikse ookeani prügisaare pindala suureneb jõudsalt". www.bioneer.ee. Vaadatud 01.06.2018. {{netiviide}}: kontrolli kuupäeva väärtust: |Aeg= (juhend)
SS-Oberst-Gruppenführer

Oberstgruppenführer (juunist 1942 Oberst-gruppenführer) oli SS-i (Schutzstaffel) auaste Kolmandas Riigis, mis vastas Generaloberst'ile Wehrmachtis või kindralkoloneli ja kindralpolkovniku auastmele teistes armeedes. Auaste loodi 1942. aastal ja see oli SS-i kõrgeim komandöri auaste. Oberstgruppenführer'i auaste oli ühe astme võrra kõrgem Obergruppenführer'ist ja ühe astme võrra madalam Reichsführer'ist. Alates Relva-SS-i (Waffen-SS) moodustamisest dubleeriti SS-kindrali auastmega isiku määramisel relvajõududesse SS-i auaste mitte-SS-i kindrali auastmega SS-Oberstgruppenführer und der Generaloberst der Waffen-SS. Kurt Daluege (20. aprill 1942) – Saksa Korrapolitsei peaameti ülem (SS-Oberstgruppenführer und Generaloberst der Polizei) Franz Xaver Schwarz (20. aprill 1942) – NSDAP-i Reichsleiter ja laekur (SS-Oberstgruppenführer) Sepp Dietrich (1. august 1944) – (SS-Oberstruppenführer und Generaloberst der Waffen-SS) – I Soomuskorpuse Leibstandarte Adolf Hitler ja 6. SS-Tankiarmee komandör (SS-Oberstgruppenführer und Panzer-Generaloberst der Waffen-SS) Paul Hausser (1. august 1944) – (SS-Oberstgruppenführer und Generaloberst der Waffen-SS) – II SS-Soomuskorpuse komandör.
Arvi Järvekülg

Arvi Järvekülg (27. detsember 1929 Kabala vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 4. november 2002 Tartu) oli eesti hüdrobioloog ja zooloog. Ta õppis Villevere algkoolis ja Türi Keskkoolis. Aastal 1954 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli. Aastal 1957 kaitses ta kandidaadiväitekirja, aastal 1975 doktoriväitekirja Läänemere põhjaloomastikust, bioloogiadoktor 1976. Aastatel 1959–1969 töötas eesti mereihtüoloogia laboratooriumis ja aastast 1969 Eesti Põllumajandusülikooli Zooloogia ja Botaanika Instituudis, 1974–1990 sealsamas merebioloogiasektori juhataja. 1988–1995 oli ta Tartu Ülikoolis professor. 1984–1996 Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni esimees. Ta oli Soome lahe kaitse rahvusvaheline ekspert. Ta uuris jõevähkide bioloogiat, haigusi ja ökoloogiat; Läänemere zoobentost jpt valdkondi. 1980 – Karl Ernst von Baeri preemia 1988 – Suur looduskaitsemärk 1992 – Ahvenamaa Läänemere Tuleviku Kaitse Fondi auhind 1996 – Eerik Kumari looduskaitsepreemia 2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk Järvekülgede suguvõsa