laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Deep Green Resistance

Deep Green Resistance (DGR) on keskkonnaorganisatsioon. Organisatsioon on asutatud aastal 2011. Organisatsioon lähtub suuresti süvaökoloogia põhimõtetest. Lisaks keskkonnakaitsele tegutsetakse ka kolonialismi vastu. Organisatsiooni koduleht
Tallinn-Väike vedurite ringdepoo

Tallinn-Väike vedurite ringdepoo valmis 1930. aasta novembris Tallinn-Väike jaama juurde. Depoo oli algselt 12-kohaline, depoo ees oli ka pöördsild veduritele. Alates 1980. aastate lõpust on depoos tegeletud peamiselt diiselrongide hoolduse ja remondiga. Tänane remonditsehh rajati piirkonda 1994. aastal. Praegu asub seal AS Edelaraudtee gruppi kuuluv remondiettevõte AS Ühinenud Depoode hallatav Tallinn-Väike diiselrongide ja -vedurite depoo (Kauba tänav 3A). Edelaraudtee reisirongid DR1B depoos, 2009 Diiselrong DR1B remonditsehhis rattapaaride vahetusel, 2008 Edelaraudtee rong enne reisile suundumist, 2010 Raudteeveerem Tallinn-Väike depoo haruteedel, esiplaanil GoRaili mootorvedur TEP70, 2013 Edelaraudtee Ühinenud Depood Raudteetransport Eesti kitsarööpmelised raudteed Meist - Go Craft Leete tänava müraprobleemist.[alaline kõdulink] Tallinna Linnaplaneerimise Amet, 27. märts 2009 "Firmast. Ühinenud depood". Originaali arhiivikoopia seisuga 21. oktoober 2013. Vaadatud 21. oktoobril 2013. Tallinn-Väike depoost Balti jaama; YouTube
Tapa depoo

Tapa depoo on Tapa raudteejaama juures olev veduri- ja vagunidepoo, mida haldab ettevõte AS Operail. Enne Eesti Raudtee erastamist tegutses Tapal kaks iseseisvat struktuuriüksust: Tapa veduriremondidepoo ja vaguniremondidepoo. Tapa veduriremondidepoos töötas tollel ajal keskmiselt 262 töötajat ja Tapa vaguniremondidepoos keskmiselt 183 töötajat. Alates 1. veebruarist 2003 kuuluvad mõlemad depood ühe struktuuriüksuse - Tapa depood koosseisu. Seoses Tapa depoode ühendamisega viidi 2005. aastal vagunite remonditsehh vedurite remonditsehhiga ühte hoonesse. 2018. aasta sügisel esitles AS Operail Tapa depoos esimest taasiseseisvunud Eestis valmistatud vedurit C30-M. Vaatega depoole Tapa raudteeülesõidult Veduridepoo, esiplaanil diiselvedurid C36 Tapa depoo tagantvaates Endise Tapa vagunidepoo hooned, mida alates 2005. aastast ei kasutata Tapa veduridepoo Tapa muuseum Raudteesektori innovatsioon Operaili Tapa depoos; YouTube-i video Mustad päevad Tapa depoos: koondamislaine on kohal Virumaa Teataja, 22.04.2019 TAPAL VALMIS UUS VEDUR Kuulutaja, 12.10.2018
Plötzkau

Plötzkau on asula Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaal Salzlandkreisis, Plötzkau valla keskus. Plötzkaud on esimest korda mainitud 1049.
Michael J. Mumma

Michael J. Mumma on ameerika astrofüüsik. Michael J. Mumma lõpetas 1963. aastal Franklin and Marshall College'i bakalaureusekraadiga cum laude füüsika erialal. Ta kaitses 1970. aastal Pittsburghi Ülikoolis doktorikraadi füüsikas. Mumma on 2003. aastast Goddardi Astrobioloogiakeskuse direktor ja 2005. aastast ühtlasi NASA Goddardi Kosmoselendude Keskuse Päikesesüsteemi uurimise divisjoni vanemteadur. Michael J. Mumma on Ameerika Füüsikaseltsi liige (keemilise füüsika sektsioon) ning valitud 1990. aastal Ameerika Füüsikaseltsi Fellow'ks. Dr. Michael J Mumma NASA kodulehel ( inglise keeles) Michael J. Mumma: On Mars as a Possible Abode for Life Intervjuu sciencewatch.com lehel ( inglise keeles) Michael J. Mumma’s lecture "The search for life in Mars". Video ( inglise keeles)
Alar Olljum

Alar Olljum (sündinud 30. oktoobril 1959 Vancouveris Kanadas) on eesti diplomaat. Ta lõpetas 1988. aastal Vancouveris politoloogina Briti Columbia Ülikooli, aastal 1991 magistrina Stockholmi Ülikooli, eriala sotsiaalteadused. Aastatel 1995–1996 läbis ta doktorantuuri Göteborgi Ülikoolis. Ta on Korporatsioon Rotalia liige ja korporatsiooni Brüsseli koondise üks asutajaid. Ta on töötanud Eesti Välisministeeriumis ja oli 1996–2000 Eesti suursaadik Leedus. Aastast 2006 töötab ta Euroopa Komisjonis, kus ta tegevusala on araabia maailm. Ta on osalenud keskkonnakaitseliikumises. Lühibiograafia
Arthur G. Suits

Arthur G. Suits on USA keemik ja füüsik. Ta on 2004. aastast Wayne State University keemiaosakonna professor. Tema peamised uurimisalad on keemiline füüsika, keemiliste reaktsioonide dünaamika ja astrokeemia. Ta lõpetas 1986. aastal Missouri-Columbia ülikooli bakalaureusekraadiga cum laude keemia erialal. 1991. aastal sai ta doktorikraadi keemias California Ülikoolist Berkeleys. Ta kuulub Ameerika Füüsikaseltsis keemilise füüsika sektsiooni. 2006. aastal valis selts ta fellowks. Reactions: Arthur Suits Intervjuu ( inglise keeles) Arthur G. Suits. chemistry.missouri.edu The Suits Lab. faculty.missouri.edu
Gravity Probe B

Gravity Probe B on Maa tehiskaaslane, mille ülesanne oli mõõta aegruumi kõverust ja seeläbi kontrollida Einsteini teooriat ruumi ja aja olemuse kohta. Missiooni eesmärk oli üldrelatiivsusteooria ja teiste sarnaste mudelite praktiline testimine. Tehiskaaslane saadeti kosmosesse 20. aprillil 2004. "Gravity Probe B" (PDF). NASA Facts (inglise). Vaadatud 26. oktoobril 2014.
Promootor

Promootor on spetsiifiline DNA järjestus, millega seostub RNA polümeraas, alustades sealt transkriptsiooni. Heinaru, A. 2012. Geneetika, lk 268. Tartu Ülikooli Kirjastus, Tartu
Reņģe mõis

Reņģe mõis (Reņģes muiža ) on mõis Lätis Salduse piirkonnas Ruba vallas Ruba asula lähistel. Saksa keeles Ringen, ka Rengenhof. Reņģe mõis kuulus 19. sajandi esimesel poolel Reuterite perele, teisel poolel aga Nolckenite suguvõsale. Peale võõrandamist asub mõisasüdames Ruba põhikool. Mõisakompleks asub Vadakste jõe kaldal. Peahoone rajati aastail 1881–1882. Eeskujuks olid Prantsusmaa baroksed lossid. Dekoratiivelementidena kasutati ka renessansiajastu motiive. Nii mõisahoone projekti kui ka sisekujunduse autorid on Sivers ja Šervinski. Kõrvalhoonetest rajati mõisa juurde veetorn, all jõe ääres oli vesiveski ja künkal tuulik. Mõisakompleksi juurde kuulusid sealaut ja hobusetall. Pargis olid lindlad eksootiliste lindude ja teine faasanite pidamiseks. Pargi rajamist alustas juba Reuterite suguvõsa. Park asub jõe kohal terrassidel, pargi pindala on 40.4 hektarit. Põhiline puuliik on harilik pärn. Pargis kasvab ka harilik pöök. Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (läti keeles)
Remte loss

Remte loss (läti keeles Remtes pilsmuiža, saksa keeles Schloss Remten) on loss Lätis Brocēni piirkonnas Remte vallas Remtes, Remte mõisa peahoone. Remte mõisast on esimesed ülestähendused aastast 1509, mil mõisa omanikuks olid Butlarid. 190 aastat hiljem said mõisa enda kätte Brinckenid, seejärel Bruckenid. Aastast 1767 kuulus mõis Medemitele. Mõis võõrandati nende perelt aastal 1920 ja pärast seda asub seal Remte kool. Loss püstitati aastal 1800 klassitsistlikus stiilis. Aastal 1880 ehitati loss põhjalikult ümber, nii et arhitektuuristiiliks on nüüd uusrenessanss. Aastal 1893 tõmmati Saldusest mõisa telegraafiliin. Lossi juures asub aastal 1800 rajatud reljeef "Sfinks". Kõrvalhoonetest on säilinud tall. Mõisa juures asub rahula. Lossi juures asub ka tsementkattega tenniseväljak. Lossi juurest viib Jaunpilsi poole allee, mida kutsutakse Sigade alleeks (Cūku aleja). Pargi pindala on 26 hektarit. Parki ehivad paviljonid, sambad, tornikesed. Pargis on tiikide ja kanalite süsteem. Sissekanne Läti mõisate veebisaidil; fotod (läti keeles)
Tallinna Peeter-Pauli katedraal

Tallinna Peeter-Pauli katedraal on Tallinna kesklinnas asuv roomakatoliku kirik, mida kasutab roomakatoliku Peeter-Pauli kogudus. Kui Püha Katariina klooster pärast reformatsiooni 1524. aastal suleti, anti kloostri söögisaal Tallinna linnakoolile. Kohalik roomakatoliku kirik omandas ruumid 1799. aastal ja ehitas aastatel 1841–1844 sinna pühakoja. Kiriku projekteeris Carlo Rossi ja see valmis 1841. aastal keskaegse Püha Katariina kloostri refektooriumi müüridele. Kirik pühitseti sisse 26. detsembril 1845. Kiriku uusklassitsistlik fassaad ja kaks madalat jässakat torni, mille arhitektid olid Erich Jacoby ja Franz de Vries, lisati katedraalile 1924. aastal. Tallinna Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kogudust teeninud preestrid 1799–1801 Gerardus Peper 1800–1806 Romualdus Schultz 1801–1803 Casimirus Olczewski 1804–1808 Andreas Proniewicz 1805–1810 Ceslaus Schultz 1806–1819 Ludwik Placki 1808–1816 Thomas Mackiewicz 1817–1833 Matthias Olseyko 1821 Alanus Kann 1824–1835 Hermenegildus Katyll 1825–1827 Bonifatius Alexandrowicz 1827–1829 Hieronymus Święcicki 1829–1838 Franciscus Węckiewicz 1835 Vincentius Prossołowicz 1837 Rakowski 1838–1844 Pfilippus Jodakowski 1838–1840 Thaddaeus Sikorski 1842–1860 Jacobus Jodkowski 1845–1860 Augustinus Ewers 1860–1863 Konstantin Lubienski 1860–1909 Nicolaus Limanowicz 1909–1911 Friedrich Giscard 1911–1912 Franciscus Trasun 1913–1917 Peeter Krõsjak 1916–1917 M. Krupowicz 1917 Josef Meškowski 1917 Antonius Mackiewics 1917–1924 Martin Wenzlaw 1918 A. Sobolewski 1924–1925 Felix Wiercinski 1926–1930 Josef Kartte 1931–1945 Alphonse Marie Ferdinand Henri Werling (1879–1961) 1930–1936 Eduard Proffitlich (1890–1942) 1935–1939 Vincas Dejnis 1937–1940 Bruno Borucki (1894–1988) 1946–1947 Kazimirs Sosnovskis (1918–1995) 1950–1952 Jāzeps Grišāns 1952–1987 Miķelis Krumpāns (1916–1987) 1987–1995 Rein Õunapuu 1995–1998 Zbigniew Piłat 1998–1999 Ludwik Grabarczyk 1999–2001 Philippe Jourdan 2001–2021 Alfonso Di Giovanni 2021– Tomasz Materna Eesti Apostellik Administratuur Katoliku kirik Eestis Tallinna tornistik Tallinna Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse koguduse Siselinna kalmistu Poola katoliku kalmistu Poolamäel Tallinna Peeter-Pauli katedraal kultuurimälestiste riiklikus registris  Tallinna Peeter-Pauli katedraal – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Martin Lutheri mälestusmärk (Keila)

Martin Lutheri mälestusmärk (ka: Martin Lutheri ausammas, Martin Lutheri mälestussammas) oli Keila lähedal Kumna mõisa maadel olnud Martin Lutheri auks püstitatud mälestusmärk. Martin Lutheri kuju modelleeris skulptor Peter Jakob Clodt von Jürgensburg, malmalusel kuju kõrgus oli 6,4 m. Mälestusmärk oli algselt ette nähtud Toompeale, praeguse Aleksander Nevski katedraali kohale, kuid luba jäi Vene võimudelt saamata ning mälestusmärk püstitati 1862. aastal Kumna mõisa maale Keila pastoraadi lähedal. See avati 2. novembril ukj 1862 (vkj 21. oktoobril – usupuhastuspühal). Selle kirjad olid eestikeelsed. Mälestusmärk läks maksma 9000 rubla. Raha selleks andis Kumna mõisnik Georg von Meyendorff (1794–1879), kes oli Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumi president. Nõukogude võimud eemaldasid kuju 3. detsembri õhtul 1949. Legendi järgi sulatati see ümber Stalini kujuks. Jutt ei vasta tõele, sest lmselt sulatati kuju siiski pronksdetailideks Ilmarise tehases Tallinnas. Juunis 2010 avati samba vundamendil ajalootahvel ning selle ümbrus korrastati. Martin Lutheri mälestussammas Kumna mõis "Päewauudised. "Keila Lutherus"". Päevaleht nr 244, 20. oktoober (ukj 2. november) 1912. Lk 1 Aivar Põldvee. "Martin Lutheri mälestussambast Keilas". Sirp ja Vasar nr 51, 18. detsember 1987. Lk 13 Peep Pillak. "Vanimad Eesti monumendid II". Eesti Päevaleht nr 5, 5. veebruar 2004. Lk 8  Martin Lutheri mälestusmärk (Keila) – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Kaheidulehelised

Päriskaheidulehelised (Dicotyledoneae või Magnoliopsida) on katteseemnetaimede ehk õistaimede suurim klass. Üheidulehelistest eristab neid see, et neil on kaks idulehte, erandlikult võib üks iduleht olla kängunud. Kaheidulehelistel on üks peajuur ja ühe ringina asetsevad juhtkimbud, mille kambium võimaldab varre teiskasvu. Lehed on enamasti sulg-, sõrm- või võrkroodsed, terveservalised või lõhestunud. Õied on põhiliselt viietised või neljatised. Kaheidulehelised erinevad üheidulehelistest ka tolmuterade ehituse ja keemiliste omaduste, kromosoomide tugevama keerdumise jm poolest. 3/4 õistaimedest kuulub kaheiduleheliste hulka, mis on oma ehituselt, kujult ja eluvormilt mitmekesisemad kui üheidulehelised. Kaheiduleheliste liike on umbes 180 000, neist kasvab Eestis umbes 1000. Asterales – astrilaadsed Boraginales – kurgirohulaadsed Brassicales – kapsalaadsed Caryophyllales – nelgilaadsed Ericales – kanarbikulaadsed Fabales – oalaadsed Lamiales – mailaselaadsed Rosales – roosilaadsed Algelisem selts on magnoolialised (uuemail andmeil seltsi Chloranthales esindajad), kõiki kaheidulehelisi peetakse neist arenenuks. Eesti taimestiku ürgsemad seltsid on tulikalaadsed ja vesiroosilaadsed, viimastest lahknevad ühe haruna üheiduleheliste klassi seltsid. Kaheidulehelised pärinevad arvatavasti vanaaegkonnas seemnesõnajalalaadseist (sõnajalgtaimed), hulgaliselt tekkis neid juura lõpus ja eriti kriidiajastul. üheidulehelised Eesti NSV floora "Eestikeelsete taimenimede andmebaas". Originaali arhiivikoopia seisuga 11. veebruar 2008. Vaadatud 15. jaanuaril 2008.
Konuvere mõis

Konuvere mõis, ka Konovere mõis (saksa keeles Konofer) oli rüütlimõis Läänemaal Vigala kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Teateid mõisast pärinevad 1563. aastast. 1750. aastal omandasid mõisa Rennenkampffid, kes olid mõisa valdajad 1919. aastani (lühikese vaheajaga 1912−1914), mil see neilt võõrandati. Konuvere mõis Eesti mõisaportaalis Konuvere mõis Rahvusarhiivi Eesti ala mõisate registris
Kohtla-Nõmme telemast

Kohtla-Nõmme telemast on telemast Ida-Viru maakonnas Kohtla-Nõmmel. Telemasti kõrgus on 250 m. 21.10.2013 Eesti entsüklopeedia veebiversioonis
Carta marina

Carta marina (täieliku ladinakeelse nimega: Die Carta marina et descriptio septemtrionalium terrarum ac mirabilium rerum in eis contentarum diligentissime eleborata anno dni 1539) on vanim ja tänapäevaste teadmiste järgi enam-vähem korrektne Põhja-Euroopa maakaart. Kaardil on arvukalt detaile ja kohanimesid. Kaardi koostas rootslane Olaus Magnus.  Carta marina – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
AAS

Aas võib tähendada järgnevat: AAS on Ameerika Astronoomiaseltsi nime lühend AAS on Ameerika Astronautikaseltsi nime lühend AAS on Austraalia Teaduste Akadeemia nime lühend Aas tähendab kõnekeeles niitu või karjamaad Aas on kinnitusvahend Aas on kasutusel matemaatikas Aas on eesti ja norra perekonnanimi
Luksemburgi lipp

Luksemburgi lipp on Luksemburgi Suurhertsogiriigi ametlik riigilipp. Trikoloor koosneb kolmest võrdse laiusega triibust (punasest, valgest ja sinisest), lipu külgede suhe võib olla nii 1:2 kui ka 3:5. Luksemburgi lipp sarnaneb väga Hollandi lipuga, kuid on teistsuguste mõõtmetega (Hollandi lipu külgede suhe on 2:3) ja sinine triip on heledam. Luksemburgi lipu värvid tulevad Luksemburgi suurhertsogi vapilt, mis pärineb 13. sajandist. Esimest korda kasutati Luksemburgi lipu värve rahvusvärvidena Belgia revolutsiooni ajal 1830. Praegust lippu kasutati esimest korda 12. juunil 1845. Ametlikult kinnitati see Luksemburgi lipuks 23. juunil 1972. Seadus sätestas ka sinise värvi tooni, mis on märksa heledam kui Hollandi lipul. Sama seadus fikseeris ka Luksemburgis registreeritud laevade ja lennuettevõtete lennukite embleemi, milleks on sinise-valge-triibulisel taustal seisev punane lõvi (värvid on samad mis lipul). See lõvi triibulisel taustal esineb ka Luksemburgi vapil. 5. oktoobril 2006 esitati Luksemburgi parlamendis lipu muutmise ettepanek, sest lipp sarnanevat liiga palju Hollandi lipuga. Ettepaneku järgi võinuks uus lipp välja näha umbes nii nagu vapp ja embleem: punase lõviga sinivalgel taustal. 23. juulil 2007 otsustas valitsus, et lippu ei muudeta. Luksemburgi lipp
Buraydah

Buraydah (ka Buraida) on linn Saudi Araabias, Al-Qaşīmi provintsi keskus. Asub riigi pealinnast Ar-Riyāḑist umbes 320 km kaugusel loodes. Buraydah oli varem oluline karavaniteede sõlm, kuid viimasel ajal[millal?] on sellest saanud suur tööstuslinn. Linnas on suur kaameli- ja kariloomaturg.
Jan Arnald

Jan Lennart Arnald (pseudonüüm Arne Dahl; sündinud 11. jaanuaril 1963 Sollentunas) on rootsi kirjanik ja kirjanduskriitik. Ta on tuntud Arne Dahli pseudonüümi all ilmunud romaanisarjaga Stockholmi kriminaalpolitsei eriüksusest, nõndanimetatud A-rühmast. Oma kodanikunime all on ta avaldanud neli romaani, proosakogumikke ja luulekogu. Tema teoste põhjal on tehtud filme ja televisiooni kriminaalsarju, mis on lisaks Rootsile väga menukad ka Ühendkuningriigis.[viide?] Eesti keelde on tõlgitud tema 2010. aastal ilmunud romaan "Intimus", mis ilmus Enno Turmeni tõlkes 2011. aastal sarjas "Nüüdisromaan".
Pühajõe lahing

Pühajõe lahing toimus Põhjasõja alguses 1700. aastal Pühajõe lähistel, kui Rootsi kuninga Karl XII väed ründasid Vene tsaari Peeter I vägesid. Rootsist Pärnu saabunud, varem Ruhja piirkonnas asunud ja lõunasuunal Saksi vägede tõkestamiseks dislotseerunud Rootsi väed koondati Rakvere piirkonda, kus nad majutati ümberkaudsetesse küladesse ja määrati ka nende varustamise eest vastutavad mõisad. 13. novembril liikusid Rootsi eelväed Aa mõisa, kust Vene salgad taganesid nende lähenemisel ning jõudsid seejärel Pühajõeni. Tee kulges sellel ajal kohast, kus kõrged jõekaldad moodustasid kitsastee, mis sõjaliselt oli väga soodne kaitsjaile. Kitsastee kaitseks oli Vene vägedest eraldatud Boriss Šeremetevi juhtimisel 6000 kaitsjat. Rootsi vägi aga suundus aga mitte mööda teed, mis viis Aa mõisast Jõhvile, vaid mööda teed, mis kulges Aa mõisast Reite kõrtsi lähedalt ranna äärest Toila peale. Tänapäevaks on tee Ontika ja Valaste vahel osaliselt langenud sisse ja rannikuga ühes nihkunud merest kaugemale. Tee viis enne Pühajõe kirikut ja kirikuaeda üle jõe ning jõudis hilisema Voka koolimaja juures tagasi suurele teele. Rootsi väed jõudsid Pühajõele 17. novembri õhtul kella 5 paiku ning põrkasid seal kokku umbes 800 Vene ratsaväelasega, kes seal piirkonnas rüüstasid ja moona varusid. Rootsi väed asusid kohe lahingusse ning avasid ka tule 10 kahurist, mille tulemusena Vene väed põgenesid ja jätsid maha ka kaitsepositsioonid teel. 18. novembril jõudsid Rootsi eelväed Sillamäele ja 19. novembril Laagna mõisa. Vene väed taganesid nende eest ilma võitlusteta Narva suunas.
Püha Kanuti gild

Püha Kanuti gild ehk Kanuti gild (saksa keeles Kanutigilde) oli katoliku pühaku Knud Lavardi (1096–1131, kanoniseeritud 1169) järgi nimetatud gild. Keskajal oli Kanuti gild mitmes Põhja-Euroopa linnas. Tallinna Kanuti gild asutati arvatavasti 13. sajandil, esimest korda on seda mainitud kirjalikes allikates aastal 1326. Kanuti gild tegutses Tallinnas Kanuti gildi majas Pikk tänav 20. Esialgu kuulusid Kanuti gildi käsitöölised ja kaupmehed. Kui tekkis Suurgild, läksid kaupmehed sinna üle ja Kanuti gildi jäid nii-öelda peenemad käsitöölised. Kui aastal 1698 suleti Oleviste gild, hõlmas Kanuti gild sealtpeale kõiki organiseerunud käsitöölisi. Eestis likvideeriti gildid 1920. aastal. Tallinna Kanuti gildi ja Toompea Toomgildi järglasena tegutses Tallinna endiste St. Kanuti ja Toomgildi käsitöömeistrite ühing. Tallinna Kanuti gildi kuulusid järgmised tsunftid: kingseppade (esmamainitud 1335), pagarite (1335), sadul- ja rihmaseppade (1335), rätsepate (1337), kalevišäärijate[küsitav] (1337), seppade (1374), vaskseppade (1374), raud- ja relvaseppade (1374), kullasseppade (1393), vööseppade (1459), kirurgide (1466), maalijate (1513), klaasseppade (1513), tislerite (1513), ratas- ja tõllasseppade (1632), pottseppade (1643), lukkseppade (1644), treialite (1650), nööbi- ja poorditegijate (1650), kordiaaniparkalite (1657), tinavalajate (1660), kübarseppade (1663), seemis- ja valgeparkalite (1668), möldrite (1687), kinnas- ja kukkurseppade (1688), saksa müürseppade (1690), frisööride (1733), parukategijate ja pärlitikkijate (1755), koogipagarite (1764), raamatuköitjate (18. sajand), toolitegijate (1804) ning mehaanik-tehnikute (1896) tsunft. Tallinna Kanuti gildi liikmed olid peamiselt sakslased. Eestlaste liikmeksvõtmist tõkestati eriti aastail 1508–1698. 9. juunil 1920 võttis Eesti Asutav Kogu vastu Seisuste kaotamise seaduse, millega kaotati Eestis seisused. Seisuslikuks kuulutatud asutused tuli likvideerida, sh gildid ja nende varad võõrandada. 1921. aasta suvel (9.07.–30.08) võeti Kanuti gildi liikuv ja liikumatu vara koos arhiivide, kirjade ja raamatutega ja tema poolt ülalpeetavate asutustega Töö- ja hoolekandeministeeriumi poolt üle riigi haldusse, Kanuti gildi varad võeti üle sama aasta oktoobri lõpul. Kanuti gildi liikumatu varana võeti üle Kanuti gildi maja Pikk tänav 20, Maria Varjupaik Uus tänav 16 ja Kanuti gildi aed (ülevõtmisaktis Rahwa aed) Aia tänav 14/ Merepuiestee 5. Kanuti gildi SAAL Eesti entsüklopeedia. 12. köide: Eesti A–Ü. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2003, lk 197. Tallinna Vanalinna Muusikamaja (praegu Uus16c) ja Uus tn 16 kinnistu ajaloost. Tallinna Linnaarhiiv Anu Mänd. "Tallinna Kanuti gild ja selle oldermannid keskajal." Teoses "Modus vivendi II" (= Vana Tallinn XVI (XX)). Tallinn 2005, S. 129-157.
Metaandmed

Metaandmed (inglise keeles metadata) on mingeid andmeid kirjeldavad andmed ehk nii-öelda andmed andmete kohta. Tavaliseks näiteks on raamatukogu kataloogikaart, mis sisaldab andmeid raamatu sisu ja asukoha kohta. Failide puhul võivad metaandmeteks olla faili autor, loomise kuupäev, faili loomiseks kasutatud tarkvara jne. Selline teave võib paikneda faili enese sees. Telekommunikatsioonis räägitakse sideseansside metaandmetest, mida koondab nt telefonikõnede register või Interneti-ühenduste ajalugu. Sideseansi metaandmed Sideandmete säilitamise õigusvastasus Metaandmed ja EDHS-de nõuded. ra.ee metaandmed. ra.ee Informatsioon ja dokumentatsioon. Dokumendihaldusprotsessid. Dokumentide metaandmed. Osa 1, Põhimõtted = Information and documentation. Records management processes. Metadata for records. Part 1, Principles / Eesti Standardikeskus, www.ester.ee ESMS metaandmed, stat.ee MKM: Dokumendihalduse metaandmed, mkm.ee
Otto Meri

Otto Meri (6. oktoober 1861 – 9. jaanuar 1942) oli Eesti ühiskonnategelane. Tänapäeval teatakse teda peamiselt kui tõlkija ja diplomaadi Georg-Peeter Meri isa ning Eesti Vabariigi taasiseseisvumise järgse esimese presidendi Lennart Meri vanaisa. Peterburi kubermangus Uue-Laadoga maakonnas Koltšanovo külas sepa ja vesiveskirentnikuna tegutsenud Otto Meri oli abielus Julie-Marie Meriga (neiuna Kepper) (17.09.1864 – 1958), kes oli noorena Peterburis koduõpetajanna. 1905. aastal asus perekond ümber Tallinna (Otto ostis Tallinna maja juba 1902. aastal), 1915. aastal läksid Otto ja Julie lahku. Otto Meri kuulus eestlaste esimese põlve ühiskonnategelaste hulka. Ta oli Estonia seltsi liige. Meri kandideeris 1904. aastal Tallinna linnavolikogu valimistel, kus eestlased toonase ajalehe Teataja toimetaja, vandeadvokaat Konstantin Pätsi juhtimisel esimest korda olulise valimisvõidu saavutasid. Ta sai Tallinna Linnavolikogu liikmeks, kusjuures häälte arvult edestas napilt isegi Pätsi.
Litvinovi pakt

Litvinovi pakt (Sõjast keeldumise lepingu viivitamata maksmapaneku protokoll või lihtsalt Protokoll, RT 1929, 21, 134) oli pakt, mille 9. veebruaril 1929 sõlmisid omavahel Nõukogude Liit, Poola, Rumeenia, Läti ja Eesti. Paktile allakirjutanud kinnitasid Kelloggi-Briandi pakti punkte. Pakt on nimetatud Nõukogude Liidu diplomaadi Maksim Litvinovi järgi, kes oli üks läbirääkimiste eestvedajaid. [1]
Sulev (eesnimi)

Sulev on eesti mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Sulev 1195 mehel. Sulev on Eestis populaarsuselt 145. mehenimi. Kõige populaarsem oli eesnimi Sulev vanuserühmas 55–59, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 21,73 ning Jõgeva maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 21,99. Sulev oli keskmiselt 58 aasta vanune (mediaanvanus on 58). Sulev Iva Sulev Kannike, diplomaat Sulev Keedus Sulev Kõks Sulev Luik Sulev Maramaa Sulev Mäeltsemees Sulev Mäeväli, arhitektuuriajaloolane Sulev Nõmmik Sulev Oll Sulev Peäske, ettevõtja Sulev Puusaar, ettevõtja ja kinnisvaramaakler Sulev Raudsepp Sulev Salm, muusik, helilooja ja produtsent Sulev Soodla, pedagoog Sulev Tailo Sulev Tamm Sulev Teinemaa Sulev Teppart Sulev Vahtre, ajaloolane Sulev Valner Sulev Vare Sulev Vedler "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 31. juuli 2020. Vaadatud 18. novembril 2018.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)