laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vasco da Gama

Vasco da Gama, esimene Vidigueira krahv (1460 või 1469 – 24. detsember 1524 Kochi, India), oli Portugali meresõitja ja maadeavastaja, kes on tuntud kui esimene eurooplane, kes Euroopast Indiasse purjetas. Esimest korda jõudis ta Indiasse 20. mail 1498. Da Gama oli üks kuulsamaid maadeavastajaid suurte maadeavastuste ajal. Ta oli esimene eurooplane, kes jõudis Indiasse merd mööda. See oli tähtis avastusretk, sest pärast seda ei pidanud portugallased ega teised eurooplased enam rändama mööda Vahemerd ja läbi "ohtliku Araabia", vaid said läbida kogu teekonna merd mööda ümber Aafrika. 8. juulil 1497 asus Vasco da Gama 4 laeva ja 170 meeskonnaliikmega Lissabonist teele. Maa, mis läbiti ümber Aafrika, Hea Lootuse neeme kaudu Indiasse ning tagasi tulles, oli pikem kui oleks teekond ümber ekvaatori ringi tehes. Ei ole teada, mitu inimest oli iga laeva meeskonnas, kuid umbes 55 inimest jõudis retkelt tagasi ning kaks laeva läks kaduma. Vasco da Gama jõudis Calcuttasse 20. mail 1498. Da Gama tõi Calcutta kuningale kingitusi, kuid need jätsid kuninga külmaks. Kuninga kaasvalitsejad mõtlesid, miks ei toonud da Gama kulda ega hõbedat, ning arvasid, et da Gama on vaid tühine piraat. Vasco da Gama oli selle tõttu ärritunud ning võttis Indiast kaasa endaga India kalamehi, vürtse jm. Da Gama pidas ekspeditsiooni hästi kordaläinuks, sest saadud kaup oli kuus korda väärtuslikum kui raha, mis läks ekspeditsiooni kuludeks. Da Gama lahkus Indiast 29. augustil 1498. Suure kojusõitmissoovi tõttu ignoreeris ta kohalikku teadmist mussoonide kohta, mis tekitasid merel torme. India ookeanist jõuti alles välja 3. oktoobril 1498, sest seisti mõnda aeg ankrus Anjediva saarel. Indiasse minnes võttis ookeani ületamine aega 23 päeva, aga mussoonide tõttu kulus tagasitulekuks 132 päeva.  Vasco da Gama jõudis Lissaboni tagasi 29. augustil 1499. Da Gamat võeti vastu nagu kangelast, tema auks korraldati pidustusi.
Valge pihlakas

Valge pihlakas (Sorbus aria) on roosõieliste sugukonda pihlaka perekonda kuuluv mitmeaastane heitlehine lehtpuu. Valge pihlakas eelistab kasvada lubjarikkal mullal. Puu on ühekojaline ja valgete õitega, õitseb tavaliselt mais; putuktolmleja. Eestis pärismaisena ei kasva. (Varasemas kirjanduses on küll seda segi aetuna tuhkpihlakaga nimetatud.) Valge pihlakas andmebaasis eElurikkus
Esseenid

Esseenid, olid väike (mõni tuhat liiget) ja kinnine judaistlik usulahk Palestiinas 2. sajandil eKr – 1. sajandil pKr. Esseenid olid vastuolus Jeruusalemma preesterkonnaga, nad ei tunnustanud ohverdamist ega templiteenis­tusi. Neil oli dualistlik, valguse ja pimeduse vastandamisest lähtuv maailmakäsitus, maa­ilma lõppu ja messiat oodates elasid nad kõrbes range korra ja kombestikuga kinniste kloosterkogukondadena (Qumrān). Esseenide elukorraldus on tugevasti mõjutanud algkristlust.[viide?]
Haskala

Haskala (heebrea keeles: השכלה) on 18. sajandi lõpul tekkinud juudi religioosne valgustusliikumine, ilmaliku hariduse pooldajad, pooldasid juutide kultuurilist lähenemist teistele rahvastele.
Ķekava

Ķekava on linn Lätis, Ķekava piirkonna ja Ķekava valla halduskeskus. Ķekava asub Riia kesklinnast umbes 16 km lõunaedelas. Linnas on sündinud Läti laulja Justs Sirmais. Ķekava asus semgalite Upmale muinasmaakonnas. Jõe vastaskaldal ja Dole saarel elasid aga liivlased. Ķekava mõisa ja sealset vesiveskit on esmamainitud 1435. aastal. Kuni Liivi sõjani kuulus Ķekava Dole kihelkonda, seejärel hakkas kuuluma Liivimaa hertsogkonda. 22. augustil 1912 toimus küla juures Venemaa vägedele võidukas Ķekava lahing. Ka toimusid seal lahingud aastal 1916, mil Vene väed üritasid korduvalt murda Riiat blokeerivate saksa vägede vastupanu. Ka toimusid seal lahingud bermondtiaadi ajal. Ķekava hakkas kasvama 1969. aastal, mil sellest sai Ķekava kolhoosi keskasula. Ka rajati sinna linnuvabrik. Linna staatuses on Ķekava 1. juulist 2022. Aastal 1784 valminud Dole kirik on kultuurimälestisena regionaalse kaitse all. Kohaliku kaitse all on Dole rahvamaja (endine Dole kõrts). Reģionu, novadu, pilsētu un pagastu kopējā un sauszemes platība gada sākumā, vaadatud 31.07.2024. Iedzīvotāju skaits pēc tautības reģionos, pilsētās, novados, pagastos, apkaimēs un blīvi apdzīvotās teritorijās gada sākumā (pēc administratīvi teritoriālās reformas 2021. gadā), vaadatud 19.06.2024. Doles (Ķekavas) luterāņu baznīca Doles Tautas nams (Doles krogs)
Saduserid

Saduserid oli juudi preesterkonna aristokraatlik usulis-poliitiline rühmitus 2. sajandil eKr kuni 70 aastat pKr, mis sai alguse pärsia- või hellenismiajastul. Nad nimetasid endid Saadoki järgi, kes oli oletatavasti ülempreester Taaveti ja Saalomoni päevil ning kelle suguvõsas ülempreestriamet sellest ajast alates pärandatavaks muutus (2 Sm 8:17; 1Kn 1:8; vrd Hs 40:46; 43:19; 44:15; 48:11). Nad juhtisid templiteenistust (teenistus), tunnistasid järgimisväärseks vaid Toorat, eitasid hilisemat suulist pärimust ("Suulist Seadust"), ei uskunud igavest elu ega oodanud messiat. Saduserid olid eluliselt huvitatud poliitikast ja tugevalt mõjutatud hellenismi mõtteviisist. See hoiak tegi neist variseride vastased (Ap 23:6jj). Makkabite ajal jäid saduserid varjule, kuid hiljem soosisid neid Johannes Hyrkanos, Aleksander Jannaios ja Aristobulos II. Jeesuse ajal oli neil rahva seas küll vähe mõju, kuid saduserid-preestrid moodustasid Suurkohtus ülempreestrile andunud fraktsiooni (Ap 5:17), seega oli nende käes tegelik poliitiline juhtimine. See oli rikaste ja ülikute partei, mis ajas Jeesuse avaliku tegevuse ajal täiesti roomameelset (Rooma) poliitikat. Võitluses Jeesuse vastu olid saduserid ja variserid ühte meelt (Mt 16:1, 6, 11j), kuigi erinevatel ajenditel. Variserid vihkasid Jeesust tema õpetuse ja tegevuse pärast, saduserid pidasid tema kõrvaldamist vajalikuks pigem poliitilistel põhjustel. Oma õpetuses tunnistasid nii saduserid kui variserid viit Moosese raamatut (Toora). Saduserid heitsid kõrvale suulise "isade pärimuse" (halaka) ehk variseridelt pärinevad Seaduse seletused ja ellurakendamise määrused. Nad ei hinnanud ka prohveteid kuigi kõrgelt. Seaduse üksikute sätete puhul olid nad seevastu veel nõudlikumad kui nende vastased. Ratsionalistidena eitasid saduserid surnute ülestõusmist (Mt 22:23, Mk 12:18; Lk 20:27, Ap 4:1j, 23:8) ja elu pärast surma (vrd Lk 16:27jj), samuti inglite ning vaimude olemasolu (Ap 23:8). Saduseride vastane Josephus nimetas neid fatalistideks. Peamistes saduseridest kõnelevates allikates (Josephus, rabide kirjutised, UT) ollakse nende suhtes eitavalt meelestatud. variserid esseenid seloodid messias Toora Ristija Johannes Fritz Rienecker, Gerhard Maier " Suur Piiblileksikon", .L.O.G.O.S. 2011, Tõlgitud väljaandest Fritz Rienecker, Gerhard Maier "Lexikon zur Bibel" R. Brockhaus Verlag, 1994, lk 560 Fritz Rienecker, Gerhard Maier " Suur Piiblileksikon", .L.O.G.O.S. 2011, Tõlgitud väljaandest Fritz Rienecker, Gerhard Maier "Lexikon zur Bibel" R. Brockhaus Verlag, 1994, lk 560.
Garliava

Garliava (leedu) on linn Leedus Kaunase maakonnas Kaunase rajoonis. Garliava on Kaunase eeslinn, mis asub kesklinnast 10 km edelas, merepinnast 97 meetri kõrgusel. Linna vana saksakeelne nimi oli Goddlau. Linna tähtsamad tööstusettevõtted on põllumajandustehnika remondi ettevõte AB „Gamega“ ja tee-ehitusettevõte UAB „Kamesta“. Linnas on raamatukogu ja kultuurikeskus. Haridust annavad gümnaasium, keskkool, põhikool ja laste muusikakool. Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum, aastal 1870 valminud luteri kirik ja aastal 1809 valminud katoliku kirik. Garliava asutati 1809. aastal. Selle rajas Józef Godlewski, kes lasi Kaunasest Marijampolė kaudu Varssavisse mineva uue postimaantee äärde ehitada kiriku. Kiriku juurde tekkis tänavküla. Aastal 1826 sai sellest kohaliku katoliiklaste kogukonna kihelkonnakirik. Garliava kujunes kiiresti aleviks, kuhu rajasid oma sünagoogi ka juudid. Aastal 1812 külastas asulat ka Napoleon I. Asula on saanud nime oma rajaja järgi, algselt olid selle kohta leedu keeles kasutusel nimekujud Godleva ja Godlevas. Alevi elanikud osalesid jaanuariülestõusus. Tsaari ajal oli alevi venekeelne nimekuju Годлево. Kuna piirkonnas oli palju luterlasi, siis ehitas Józef Godlewski aastal 1870 ka neile oma kiriku. XX sajandi alguseks oli leedukeelses nimekujus d-täht muutunud r-iks, asula kohta olid kasutusel nimekujud Gorliava ja Garleva. Tänapäevane nimekuju võeti kasutusele aastal 1925. Aastal 1908 avati alevis kino, esimene Leedus, mis ei asunud mõnes linnas. Aastal 1923 olid 60% alevi elanikest juudid, leedulasi oli 30%. Sõdadevahelisel ajal oli Kaunase ja Garliava vaheline teelõik kõige intensiivsema liiklusega tee toonastel Leedu aladel. 28. augustil 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed alevis elanud juudid. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Aastal 1958 sai Garliava linnaõigused. Aastal 1988 moodustati linnas Sąjūdise grupp, linna elanikud osalesid laulvas revolutsioonis. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Garliava elanikest leedulasi 98,11%, venelasi 0,87%, valgevenelasi 0,12% ja poolakaid 0,11%. Garliava katoliku kirik Garliava luteri kirik Gümnaasium Keskkool Juozas Gabrys-Paršaitis – Leedu diplomaat Antanina Mackevičiūtė – Leedu näitleja Resident population by city / town at the beginning of the year, vaadatud 12.02.2023. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 1. august 2015. Vaadatud 25. augustil 2016.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) Garliava Poola geograafilises sõnastikus Linn portaalis vietoves.Lt
Dobrič

Dobrič on linn Bulgaaria kirdeosas, Dobriči piirkonna keskus. Asub Dobrudžas 30 km kaugusel Musta mere rannikust. Linn rajati 16. sajandil ja kandis 19. sajandi lõpuni oma asutaja järgi nime Hacıoğlu Pazarcık. 1913–1940 kuulus linn Rumeeniale nime all Bazargic. 1940 läks linn koos Lõuna-Dobrudžaga Bulgaariale. 1949–1991 kandis linn nime Tolbuhin nõukogude marssali Fjodor Tolbuhhini järgi. Linna lähedal asub 146 m kõrgune Dobriči teletorn. https://grao.bg/tna/t41nm-15-06-2024_2.txt  Dobrič – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis Dobriči koduleht
Ernst Koppel

Ernst Koppel (Ernst Gottfried Koppel, 18. aprill 1894 Sootaga vald (Äksi kihelkond), Tartumaa – 27. mai 1959 Kuusalu) oli eesti arst ja mesinik. Tema vend oli arst Theodor Koppel (Theodor Elmar Koppel, 1908–1976) ja vennapoeg ökoloog Andres Koppel. Mesilasema. Tartu, 1945. Mesilaste tõud. Tartu, 1949. 1947 ENSV teeneline arst Sven-Olav Paavel 2020. Kuusalu arst ja mesinik Ernst Koppel. Sõnumitooja 23. sept.
Sefaradi juudid

Sefaradi juudid on Hispaaniast ja Portugalist aastail 1492–1497 välja aetud ristimisest keeldunud juudid. Asusid ümber Põhja-Aafrikasse, Itaaliasse ja Osmanite riigi aladele. Nende peamiseks keskuseks sai Saloníki. Hiljem on nad asunud peamiselt Serbiasse ja Bulgaariasse, vähem Süüriasse ja Palestiinasse. Sefaradi juudid kõnelevad hispaania keelele lähedast ladiino keelt ehk espanjooli. Enne Teist maailmasõda oli neid umbes 1,5 miljonit. Tänapäeval on neid Iisraeli juutide hulgas 19–26% (1,1–1,5 miljonit inimest). juudid mizrahi juudid aškenazi juudid
Maa (elektrotehnika)

Maa (inglise k earth või ground, lühend GND) on elektriahela punkt (või ka füüsiline keha), mille potentsiaal ahela mistahes teise punkti suhtes loetakse kokkuleppeliselt nulliks. Selle punkti suhtes mõõdetakse ahela teiste punktide pingeid. Elektrivõrgus tähendab ühendamine maaga seadme teatud osade vahetut ühendamist maandusjuhi ja maanduri vahendusel maapinnaga. Nii omandab seadme maandusjuhiga ühendatud osa maa potentsiaali (maandamine). Elektroonikaseadmetes tähendab maa tavaliselt toiteallika miinusklemmi juures asuvat ja/või sellega ühendatud juhtivat fooliumpinda trükkplaadil. Seda pinda nimetatakse üldjuhiks ja sellega ühendatud juhet üldjuhtmeks; need juhid on ühtlasi tagasijuhtmeks toiteallikasse. Niisugusel üldjuhtmel on tegelikult maa potentsiaal üksnes sel juhul, kui seadme kere on maandatud. Mootorsõidukite elektriseadmestiku korral on maa tähenduses üldiselt kasutusel termin mass, mis tähendab ühendust kerega, seega ka ühendust šassii ja mootoriga. Massijuhe on üldiselt ühendatud aku negatiivse klemmiga. Massijuhe on ühtlasi toitejuhtmestikus tagasijuhtmeks. Maandamine
Mügri

Mügri ehk tavamügri ehk vesirott (Arvicola amphibius, varem A. terrestris) on hamsterlaste sugukonda kuuluv väike poolvee-eluline näriline, mügri perekonna ainus liik. Mügri on mõõtmetelt rotisuurune. Karvastiku värvus varieerub hallikaspruunist mustani (noored on alati hallid). Saba moodustab tüvepikkusest umbes poole või pisut rohkem. Kõrvalestad on lühikesed ja ulatuvad karvastiku seest vaevu välja. Tüvepikkus on 12–24 cm, kehamass 80–180 (harva kuni 300) g. Ta on levinud Euraasias Atlandi ookeani rannikult Leena paremkalda ja Baikali järveni. Lõunas ulatub levila Väike-Aasia, Kesk-Kasahstani ja Loode-Mongooliani, põhjas metsatundrani. Eestis on vesirott tavaline. Eriti sage on ta saartel, laidudel ja Lääne-Eesti rannikul. Mügri ei kuulu looduskaitse alla. Kui kiskjad tema arvukust ei kontrolli, paljuneb ta massiliselt ja võib tekitada olulist kahju, uuristades kogu mullapinna oma käike täis ja süües ära kõigi taimede juured. Mügri elab peamiselt veekogude läheduses, ta on hea ujuja ja sukelduja. Pesa teeb ta tarnamätastesse, õõnsatesse kändudesse või ehitab selle taimede vartest ja lehtedest. Suve lõpul lähevad nad kõrgematele kohtadele, kus rajavad keerukaid taliurge. Põhitoiduks on vesirotile pilliroo, osjade ja kollase vesikupu mahlakad osad, kuid ta sööb meelsasti ka kartuleid, porgandeid, peete ja maasikaid[viide?]. Talvel ei ütle ta ka ära lehtpuude koorest ja võrsetest. Talveks kogub ta endale toitu varuks. Mügri vaenlased on kärp, saarmas, rebane ja röövlinnud. Mügride sigimisperiood kestab märtsist oktoobrini, mille sees emasloom sünnitab 2–3 pesakonda, igas 2–10 poega. Tiinus kestab 29 päeva. Nägemisvõime tekib poegadel harilikult 8 päeva vanuselt, ujuda suudavad alates 10. elupäevast. Imetamine kestab 12 päeva. Noored vesirotid lahkuvad pesast kolme nädala vanuselt. Suguküpseteks saavad kahe kuu vanuselt. Maksimaalne eluiga on neli aastat. Vesimutt Ondatra Mügri andmebaasis eElurikkus
Imsi järve kaitseala

Imsi järve kaitseala asub Rapla maakonnas Kehtna vallas. Kaitseala suurus on 2,5 ha. Kaitseala loodi 1964. aastal ja selle eesmärgiks on kaitsta loodusilmelist Imsi rabaga piirnevat Imsi järve.
Baltic Princess

Baltic Princess on Eesti laevakompaniile Tallink kuuluv parvlaev, mis on ehitatud Aker Finnyardsi laevatehases Helsingis 2008. aastal. Laev sõidab Turu–Stockholmi liinil Silja Line'i pardakirjaga. Reisilaev telliti 2005. aastal ning laeva maksumus oli 165 miljonit eurot ehk ligikaudu 2,5 miljardit krooni. Laevakere ehitati Aker Yardsi laevatehases Prantsusmaal. Laeva veeskamis- ja nimepanekutseremoonia toimus 6. märtsil 2008 Helsingis, laeva ristiema on Ain Hanschmidti tütar Eva Hanschmidt. 12. juunil alustati laeva proovisõite. Reisilaeva ehitustööd lõpetati 10. juulil ning 15. juulil 2008 alustas laev Galaxy asemel liiklust Tallinna–Helsingi liinil. Baltic Princess viidi jaanuaris 2013 Soome lipu alla ja suunati liinile Turu–Maarianhamina / Långnäs–Stockholm, kus varem sõitis Silja Europa. "ML Baltic Princess üleandmine" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 2. jaanuar 2011. Vaadatud 27. juulil 2010. Baltic Princess Tallinki kodulehel "M/S Baltic Princess Fakta om Fartyg". Originaali arhiivikoopia seisuga 30.07.2012. (rootsi keeles)
Arthur Lossmann

Arthur-Aleksander Lossmann VR I/2 (alates 1923 Artur Lossmann, 5. oktoober 1877 Vana-Vändra vald, Pärnumaa – 1. august 1972 London, Suurbritannia) oli Eesti sanitaarkindralmajor ja meditsiinidoktor, kes juhtis Vabadussõja ajal Eesti vägede meditsiiniteenistust. Arthur Lossmann lõpetas 1904. aastal Peterburi sõjaväe-meditsiiniakadeemia. Aastatel 1907–14 töötas ta Peterburis sõjaväemeditsiini alal. Osales sõjaväearstina Vene-Jaapani sõjas, Esimeses maailmasõjas ja Eesti Vabadussõjas. Teenete eest Vabadussõjas sai Lossmann kolmandiku Valtu mõisast, millest kujunes perekonna suvekodu. Aastatel 1920–35 oli Arthur Lossmann Eesti Sõjavägede Tervishoiuvalitsuse ülem, aastast 1922 sanitaarkindralmajor. 1935. aastal vabastati Artur Lossmann vanuse tõttu tegelikust kaitseväeteenistusest ja määrati palgata kaitseväe konsultandiks, uueks Kaitseväe Tervishoiuvalitsuse ülemaks sai Martin Jervan. Ta oli a.-s. Estofilm juhatuse esimees. Teise maailmasõja ajal 1944. aastal põgenes ta Saksamaale ja aastast 1947 elas Inglismaal. 29. aprillil 1964 valiti Artur Lossmann Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis auliikmeks 14. novembril 1998 maeti 1972. aastal Londonis surnud Arthur Lossmann, tütar Nora-Vanda Morley Fletcheri algatusel ümber Vabadussõja kõrgemate juhtide memoriaali Tallinna Kaitseväe kalmistule, kuhu varem olid sängitatud ka Johan Unt (surnud 1930) ja Ernst Põdder (surnud 1932). Rahutus maailmas. Sõdades, revolutsioonides ja vaba Eesti õnnistuses. EMP, Stockholm, 1961. Kindral Lossmanni auhind Riigivanema käskkiri kaitsevägedele nr. 18 24. oktoobrist 1935 Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis auliikmed. Välis-Eesti, 17. juuni 1964, nr. 11, lk. 2. Allar Viivik: Kindralmajor kodumulda, Õhtuleht, 16. november 1998 Ott Laido: Meie naine Inglismaal (Kindral Lossmanni tütre Nora mälestusi), Eesti Naine, Jaanuar 2009 Isidor Brennsohn: Die Aerzte Estlands vom Beginn der historischen Zeit bis zur Gegenwart : ein biografisches Lexikon nebst einer historischen Einleitung über das Medizinalwesen Estlands, Hirschheydt, 1922 lk.475
Rudolf Reimann

Rudolf Johannes Reimann VR I/1 (18. jaanuar 1884 Tartu – 16. september 1946 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor, 1934). Lõpetas 1907 Vilno Jalaväe allohvitserikooli, teenis 1907–1910 216. tagavarapolgus, 1910–1911 teenis 196. jalaväe Insari polgus (vene keeles Инсарский полк). Lõpetas Intendandiakadeemia (1914). 1914–1917 aastail 67. jalaväediviisi intendant. 1917 aastast Venemaa Keisririigi armee polkovnik ning 1. Eesti jalaväediviisi intendant. 28. detsembrist 1917 1. Eesti Diviisi intendant. Ajutise Valitsuse poolt antud auaste polkovnik (1918). Vabadussõjas Sõjaministeeriumi Varustusvalitsuse ülem, 1920–1923 erus, 1923–1924 vanem käsundusohvitser sõjaminister Jaan Sootsi juures. Sõjaministeeriumi Varustusvalitsuse ülem, Sõjakooli ja Kindralstaabi kursuste õppejõud kuni 1929. aastani. 1929. aastast Sõjanõukogu liige. Alates 24. veebruarist 1934 kindralmajor . Suri loomulikku surma Tallinnas, maetud Nõmme Hiiu kalmistule. Varustus ja seljatagune. Konspekt kolonel Reimann'i loenditest Kõrgemas Sõjakoolis 1928/29 http://www.grwar.ru/persons/persons.html?id=3260&PHPSESSID=6a10f29394e49833789163849c7bd90f Ohvitseride andmekogu Rudolf Reimanni foto ja biograafilised andmed saidil generals.dk
Lõõmpilv

Lõõmpilv on kuumadest gaasidest ja tefrast koosnev vulkaani nõlva pidi kiirelt alla liikuv tulikuum pilv, varasemas kirjanduses nimetatud ka püroklastiliseks vooluks. Lõõmpilved on üks ohtlikemaid vulkaanidega seotud nähtusi. Lõõmpilve temperatuur võib ulatuda kuni 1000 °C ning kiirus mitmesaja kilomeetrini tunnis. 1902. aastal põhjustas Pelée vulkaanist lähtunud lõõmpilv Martinique'i saarel Saint-Pierre'i linnas 30 tuhande inimese hukkumise. Lõõmpilved tekivad tavaliselt subduktsioonivööndiga seotud ränirikaste purskeproduktidega vulkaanidel. 1883. aastal toimunud Krakatau vulkaani purske asitõendite uurimine, mida täiendasid katselisel teel saadud andmed, lubab järeldada, et lõõmpilved suudavad ületada suuri veekogusid. Nii jõudis lõõmpilv Krakatau purske järel 48 km kaugusel oleva Sumatra rannikuni. Uuringu tulemusi kajastab dokumentaalfilm "Kümme asja vulkaanidest, mida sa ei teadnud", kus esitletakse Kieli ülikooli teadlaste katset, kus lõõmpilv liikus üle vee. Kui mäelt laskuv lõõmpilv puudutab vett, siis toimuvad kaks sündmust. Esiteks kukuvad lõõmpilves olevad raskemad osakesed vette. Kuna neid on palju ja nad liiguvad suure kiirusega, tekitab see tsunami. Pärast seda koosneb lõõmpilv üksnes kergetest osakestest. Teiseks tulikuuma lõõmpilvega kokku puutuv veepind aurustub. Kuuma auru pilv liigub edasi mööda veepinda ja kuna temas pole enam raskeid osakesi, mis liikumist takistaksid, muutub lõõmpilve liikumiskiirus veelgi suuremaks. Pilt lõõmpilvest
Aleksander Pulk

Aleksander-Voldemar Pulk VR I/2 (29. september 1886 Tartu – 31. jaanuar 1942 Leningrad) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor). Aleksander Pulk teenis 1919 aasta novembris teenis alamkapteni auastmes 1. Jalaväepolgus. Ta ülendati 7. novembril 1919 kiiduväärt teenistuse eest kapteniks, vanusega 17. oktoober 1919. Aastail 1919–1934 teenis ta 1. jalaväerügemendi ja hiljem ka Narva garnisoni ülemana; 1934–1936 oli Pärnu-Viljandi sõjaväeringkonna ülem ja 1936–1939 1. diviisi ülem. Tema tegevteenistusest lahkumise puhul kirjutas Vabariigi President Konstantin Päts oma käskkirjas: „Kindral-major Aleks. Pulk, astudes meie sõjaväkke Vabadussõja ajal 2. dets. 1918, on siin pidevalt teeninud juhtivail, vastutusrikkail ametikohtadel kuni käesoleva ajani ja on tõhusalt kaasa aidanud meie sõjaväe väljaõppe ja võitlusvõime asjakohasele tasemele tõstmiseks. Kindral-major Pulk'i lahkumise puhul tegelikust sõjaväeteenistuses avaldan tänu püsiva ja tulemusrikka töö eest meie sõjaväes.“ Ta mobiliseeriti Nõukogude okupatsioonivõimude poolt 1941, sai Leningradi viimisel auriku Sibir pardal haavata ja suri sõjaväehaiglas. http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110700242455&img=era0031_005_0000370_00015_t.jpg&tbn=1&pgn=1&prc=30&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=6e188937cc31fc7a655af919393044bb Sõjaväeteenistusest lahkuvad kindral-major A. Pulk, kindral-major V. Rieberg, kolonel J. Vende ja kolonel V. Trossi. Päevaleht, 10. november 1939, nr. 306, lk. 5. Jaak Pihlak, "Viljandi kihelkond ja Vabaduse Risti vennad" Viljandi Muuseumi aastaraamat, 2008, lk 230-232 Ohvitseride andmebaas Kohti vääjäämätöntä kohtaloa – Baltian johtajat uskoivat 1940, että miehitys jää väliaikaiseksi ja Saksa palauttaa niiden itsenäisyyden Helsingin Sanomat 23. veebruar 2005 (Foto aastast 1939)
San Andrease murrang

San Andrease murrang on Vaikse ookeani ja Põhja-Ameerika laama eraldav murrang. Murrangu pikkus on 1300 km. Laamade liikumine piki murrangut tekitab maakoores pingeid, mis lahenevad maavärinatena. San Andrease murrang on põhjustanud California osariigis raskete tagajärgedega maavärinaid, millest üks kuulsamaid on 1906. aasta San Francisco maavärin.
Vaikse ookeani laam

Vaikse ookeani laam on laam, mis moodustab suurema osa Vaikse ookeani põhjast. Vaikse ookeani laam külgneb Põhja-Ameerika, Filipiini, Austraalia, Antarktise, Nazca, Juan de Fuca ja Kookoslaamaga. Laama keskel asub kuum täpp, mille kohal paikneb Hawaii saar.
Hassiidid

Hassiidid (heebrea keeles hasidim 'vagad', aramea keeles chasidajja; kreeka keeles Asidaioi) on juudi religioosne liikumine. Hassiidid olid umbes 334 eKr – 152 eKr eksisteerinud juudi usuline rühmitus. Nad olid hellenismi ja rahva religioosse segunemise vastu, pöördusid Toora seaduse range täitmise poole ("tegid aia ümber seaduse"). Moosese seadusele lisasid nad kommentaarid ehk eestipäraselt käsuõpetuse. Jumala käskude täitmiseks koostati eeskirjakogu, mis kaitsesid seadust, kuid kes neid rikkus, ei olnud veel seadust rikkunud (Mk 7,13). Hassiidide järeltulijad on variserid ja Qumrani esseenid.