laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Piacenza

Piacenza on linn Itaalias Emilia Romagna maakonnas, Piacenza provintsi halduskeskus. Piacenza asutasid 218 eKr (legendi järgi 31. mail) roomlased; linna toonane nimi oli Placentia. Samal aastal võitis Hannibal linna lähedal Trebbia lahingu, kuid Piacenza suutis puunia vägedele vastu seista. Järgmistel aastatel linna ümbrus kuivendati ja rajati jõesadam. Oma asendi tõttu Po jõe ääres sai sellest Emilia tasandiku kaitse seisukohalt olulise tähtsusega garnisonilinn. Piacenza sai ka vilja ja villa tootmise keskuseks. Pärast (ja isegi enne) Rooma riigi langust rüüstati Piacenzat korduvalt, ent alati kosus ta ruttu. Ta kuulus Bütsantsile, Lombardiale (pealinnana), frankidele ja Püha Rooma riigile. 1095 kuulutati Piacenzas välja Esimene ristisõda. 1126. aastast oli Piacenza vabalinn ja Lombardia Liiga tähtis liige. Põllumajandus ja kaubandus tegid Piacenzast maailma ühe rikkama linna. 1313–1447 kuulus Piacenza Milano Viscontidele, kuni 1499 Sforzadele. Gian Galeazzo Visconti tõi Piacenzasse Pavia ülikooli. 1521. aastani kuulus Piacenza Prantsusmaale ja 1545. aastani Paavstiriigile. Seejärel moodustati Parma hertsogiriik. 1802 liitis Napoleon Piacenza Prantsusmaaga, 1816–1847 kuulus ta Austriale, seejärel liideti rahvahääletuse otsusel Sardiiniaga, mida loetakse Itaalia ühendamise alguseks. Piacenza linnakeskuses on siiani tajutav roomaaegne tänavaplaan. Hulgaliselt hooneid on säilinud keskajast ja renessansist. Raekoda, tuntud kui Il Gotico; punastest tellistest Lombardia gooti stiilis loss 13. sajandist. Toomkirik (alustati 1222) koos 14. sajandi kellatorniga. Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011, vaadatud 16.03.2019. https://demo.istat.it/?l=it Piacenza valla koduleht (itaalia keeles)
USS Thresher

USS Thresher on USA tuumaallveelaev. 1958. aastal alustati USA-s allveelaevade hävitamiseks mõeldud aatomiallveelaevade ehitamist. 9. juulil 1960 lasti Portsmouthis vette esimene selle klassi allveelaev SSN 593 Thresher. Allveelaev oli kaetud helineelava kihiga, mis pidi raskendama selle avastamist vaenlase poolt. Paraku ei andnud helineelav kiht mingi efekti, sest allveelaeva jõuseadmed tegid nii suurt müra, et Thresheri võis avastada üsna primitiivsete hüdrolokaatoritega.
Poolkuuklapid

Poolkuuklappideks ehk semilunaarklappideks (ladina ains valvula semilunaris) nimetatakse paljude selgroogsete loomade teatud kehavedelike liikumist juhtivaid klappe, mille hõlmad on soone seina kinnitunud taskutaoliselt. Poolkuuklapid on : südamevatsakese-veresoone klapid (aordiklapp (valva aortae), kopsutüveklapp (valva trunci pulmonalis)) arvukad klapid veenide ja lümfisoonte seintel.  Pikemalt artiklis Lümfiklapikud Lümfisüsteemi liigitatud lümfisoonte ja lümfiteede seintel on palju poolkuuklappe. Neid nimetatakse lümfiklapikuteks ja need reguleerivad lümfi voolu. "Meditsiinisõnastik" 444:2004. Paul A. Iaizzo,Handbook of Cardiac Anatomy, Physiology, and Devices, 2nd ed, lk 74, 2009, Springer Science, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 02.03.2014) Sissekanne Encyclopaedia Britannica-s Benjamin D Mackie, Yasmine Subhi Ali, Aortic Valve Anatomy, Veebiversioon (vaadatud 02.03.2014) (inglise keeles)
Adam Małysz

Adam Henryk Małysz (sündinud 3. detsembril 1977 Lõuna-Poolas Wisłas) on Poola endine suusahüppaja. Małysz on neljakordne olümpiamedalist ja neljakordne maailmameister. Ta on ainus, kes võitnud maailma karika suusahüpetes kolmel järjestikusel aastal (2001–2003), ja ainus, kes võitnud Holmenkolleni suusafestivali viis korda kokku (1996, 2001, 2003, 2006 ja 2007). 2007 võitis ta maailma karika neljandat korda; peale tema on samuti neli maailma karikat võitnud, on Matti Nykänen. 2001 pälvis ta Holmenkolleni medali. Ta on valitud neli korda Poola aasta parimaks sportlaseks, nimelt nendel aastatel, mil ta maailma karika võitis. Ta on suusahüpetes tulnud 39 korda Poola meistriks. Tema käes on Poola rekord suusalennus (230,5 m) ja maailmarekord suurel mäel (151,5 m 2001. aastal Willingenis). 3. märtsil 2011 teatas ta, et lõpetab pärast hooaja lõppu oma karjääri suusahüppajana. Pärast karjääri lõppu hakkas ta tegelema autoralliga. Ta osaleb muu hulgas 2012. aasta Dakari rallil. 2002 Salt Lake Citys hõbemedal suurel mäel (K120) pronksmedal normaalmäel (K90) 2010 Vancouveris hõbemedal normaalmäel hõbemedal suurel mäel 2001 Lahtis maailmameister normaalmäel (K90) hõbemedal suurel mäel (K116)] 2003 Val di Fiemmes maailmameister suurel mäel (K120) maailmameister normaalmäel (K95) 2007 Sapporos maailmameister normaalmäel (K90) 1. koht: 2000–2001 3. koht: 2002–2003 Małysz hakkas maailma karikasarja etappidel osalema 1995. Esimest korda jõudis ta esikolmikusse 18. veebruaril 1996 USA-s Iron Mountainis. Esimese MK-etapi võitis ta 17. märtsil 1996 Oslos (Holmenkollenis). Małysz võitis 2001–2003 ja 2007 maailma üldkarika suusahüpetes. Małysz on osalenud 13. veebruari 2010 seisuga maailma karikasarja etappidel 319 korda ja jõudnud esikolmikusse 79 korral. 38 etappi on ta võitnud. 13. veebruari 2011 seisuga on ta võitnud 39 etappi ja tulnud esikolmikusse 92 korda. Etapivõitude arvult edestab teda üksnes Matti Nykänen (46) ja esikolmikukohtade arvult üksnes Janne Ahonen (108). Adam Małysz on 169 cm pikk ja kaalus tippsportlasena 53 kg. Ta on abielus Izabelaga. Neil on tütar Karolina. Full entry list Adam Małyszile pühendatud blogi poola keeles Adam Małysz FIS-i kodulehel (inglise)
Kadrina Katariina koguduse segakoor

EELK Kadrina Katariina koguduse segakoor on Kadrinas, Lääne-Virumaal tegutsev kirikukoor. Koor on välja andnud kaks heliplaati: "EELK Kadrina koguduse segakoor" (2002) ja "Sa südames" (2007). Kadrina Katariina kogudus "EELK Kadrina koguduse segakoor" kirje MusicBrainz andmebaasis "Sa südames" kirje MusicBrainz andmebaasis
Emma Marrone

Emma Marrone (kodanikunimi Emmanuela Marrone; sündinud 25. mail 1984 Firenzes) on itaalia laulja. Ta esindas lauluga "La mia città" Itaaliat 2014. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kopenhaagenis. Finaalkontserdil sai ta 33 punktiga 21. koha. Ta võitis 2012. aasta Sanremo muusikafestivali. Ta on andnud välja neli albumit. Ametlik koduleht
Soomuk

Soomuk on militaar- või sisekaitse otstarbeks valmistatud soomustatud maismaasõiduk. Soomuki nimetust võidakse kasutada, kui on vaja teha üldistusi või ei ole täpselt teada, millise konkreetse soomusmasinaga on tegemist. Nimetus ei oma otsest vastet teistes keeltes. Tavaliselt eesti militaarkeeles tanki soomukiks ei loeta. Külla aga hõlmavad mõisted "soomustehnika" ja "soomusmasinad" üldjuhul ka tanke ja nende baasil valmistatud sõjatehnikat. Soomukiks ei loeta tavaliselt ka soomustatud autot. Soomukina käsitletakse tavaliselt järgmisi masinaid: Soomusauto Soomustransportöör Jalaväe lahingumasin (lahingumasin) Dessandi lahingumasin Luuresoomuk Tulejuhtimissoomuk Pioneerisoomuk Tankitõrjesoomuk Õhutõrjesoomuk Tankett Lisaks kutsutakse soomukiteks muid eelnimetatute baasil valmistatud (modifitseeritud) eriotstarbelisi masinaid. Soomusvägi Soomusjalavägi Jalavägi Tankitõrje
Tilgaton

Tilgaton (inglise keeles dropleton) on kvaasiosake, mis käitub vedelikusarnaselt. Tilgatonist teatati esmakordselt 24. veebruaril 2014 teadusajakirjas Nature. Füüsikud leidsid tilgatoni
Soomusjalavägi

Soomusjalavägi ehk mehhaniseeritud jalavägi (ka motolaskurvägi, soomusgrenaderid), on maavägede koosseisu kuuluv relvaliik või soomusväe alamrelvaliik, mis koosneb jalaväe lahingumasinate, harvem soomustransportööridega varustatud jalaväest. Soomusjalavägi moodustab tänapäeval paljude riikide armeede maaväe põhiosa. Soomusjalavägi sarnaneb struktuurilt suures osas tavalise kerge jalaväega, kuid omab märksa suuremat manöövrivõimet ja tulejõudu. Soomusjalaväelased tegutsevad reeglina lahingus koostöös tankiväega ehk tankide toetusel, vallutades, hõivates või hoides maa-alasid ja ehitisi ning hävitades vastase elavjõudu, relvasüsteeme ja kergemaid soomukeid. Soomusjalaväelased teostavad lahinguluuret ja tankitõrjet ning omavad orgaanilist kaudtulevõimet (peamiselt miinipildujad). Soomustransportööridega varustatud jalaväeüksusi on võimalik lugeda soomusjalaväeks, kui nad on väeüksuse struktuuris koos tankidega. Soomusjalaväe loomisele hakati mõtlema I maailmasõja lõpus. Esimeseks algeks võib lugeda ideed paigutada jalaväejagu rünnakuks pikendatud Inglise tanki Mark V sisemusse, kus avastati selleks piisavalt ruumi olevat. Idee realiseerus Amiensi lahingus 1918. aastal, kuid ei saanud erilist tähelepanu. Probleem oli ka, et tanki sisemuses valitsevad tingimused kippusid lihtsalt jalaväelasi hirmutama. 1927. aastal formeeriti Suurbritannia ja Põhja-Iiri kuningriigis eksperimentaalne mehhaniseeritud brigaad, kuid see likvideeriti hiljem, jäädes ikkagi tankide ja jalaväelaste tegevuse eraldatuse juurde. 1930. aastatel algatasid seoses välksõja kontseptsiooniga soomusjalaväe sakslased, kes mõistsid hästi jalaväe pideva koostöö vajadust koos tankidega. Saksamaa soomusjalaväe (soomusgrenaderid) standardveokeiks said soomustatud poolroomiksõidukid SdKfz 251, mis mahutasid jao ja olid relvastatud kuulipilduja või väiksema suurtükiga. Teise maailmasõja käigus arendasid vastavalt lahingutegevuse ja operatsioonide õppetundidele oma soomusjalaväe välja kõik sõdivad osapooled. Jalaväelasi veeti tankidega kaasa peamiselt poolroomiksõidukitel ja see võimaldas teostada ning julgestada sügavaid läbimurdeoperatsioone rünnakul, aga samuti tegutseda efektiivselt liikuvate katteüksustena taandumisel. Alates külmast sõjast on soomusjalaväest saanud iga arenenud armee põhilisi relvaliike. 1970. aastatel arendati lisaks olemasolevaile soomustransportööridele välja soomusjalaväe põhisõidukid – jalaväe lahingumasinad. Esimene uudne lahingumasin oli Nõukogude Liidus valmistatud BMP-1. NATO esimeseks õnnestunud lahingumasinaks võib lugeda Saksa Liitvabariigi Marder 1. Eesti Rahvaväes liikus tegelikult samuti algse soomusjalaväe loomise idee juba Vabadussõja ajal vahetult enne sõja lõppu. Dokumentidest on selgunud, et soomusautode juurde kavatseti (arvatavalt soomusrongide eeskujul) formeerida oma dessantsalgad. Sõda sai aga enne läbi ja teadmata põhjusel selle oma aja kohta revolutsioonilise ideega enam ei jätkatud. Soomusvägi Jalavägi Jalaväe lahingumasin
Sadestumiskoefitsient

Sadestumiskoefitsient (s) (ka sedimentatsiooni koefitsient) iseloomustab osakeste sedimentatsiooni protsessi tsentrifuugimisel ja on defineeritud kui osakeste sadestumiskiirus mingi teatud raskuskiirenduse juures. s = v t a {\displaystyle s={\frac {v_{t}}{a}}} Sedimentatsiooni kiirus v t {\displaystyle v_{t}} (ms−1) on võrdne lõppkiirusega. See on konstantne, kuna jõud, mida rakendatakse osakestele gravitatsiooni toimel või tsentrifuugimisel ultratsentrifuugis taandub maha selle keskkonna viskoossuse arvelt, milles osake on ja liigub (tavaliselt vesi). Ultratsentrifuugimisel on osakesele rakendatav raskuskiirendus tavaliselt kümneid tuhandeid kordi suurem kui tavaline gravitatsiooniline raskuskiirendus. Rakendatav kiirendus a {\displaystyle a} (ms−2) võib olla kas gravitatsiooniline raskuskiirendus g {\displaystyle g} , või tsentrifugaalkiirendus ω 2 r {\displaystyle \omega ^{2}r} . Viimasel juhul on ω {\displaystyle \omega } pöörlemise nurkkiirus ja r {\displaystyle r} osakese kaugus pöörlemisteljest (raadius). Keskkonna viskoossusest tingitud vastupanu osakese liikumisele iseloomustab Stokes'i seadus: F d = 6 π η r 0 v {\displaystyle F_{d}=6\pi \,\eta \,r_{0}\,v\,} , kus η {\displaystyle \eta } märgib keskkonna viskoossust, r 0 {\displaystyle r_{0}} on osakese raadius ja v {\displaystyle v} on osakese kiirus. See seadus kehtib ainult suurtele sfääriliste objektidele lõpmatus hulgas vedelikus. Tsentrifugaaljõud antakse valemiga: m r ω 2 {\displaystyle {mr\omega ^{2}}} , kus r {\displaystyle r} on osakese kaugus pöörlemisteljest. Kui need kaks jõudu (viskoossusest tingitud vastupanu osakese liikumisele ja tsentrifugaaljõud) tasakaalustuvad (need on vastassuunalised jõud), hakkab osake liikuma konstantse kiirusega, ehk saavutabki vastavas keskkonnas oma lõppkiiruse. Lõppkiirus on antud järgmise valemiga: v t = m r ω 2 6 π η r 0 {\displaystyle {v_{t}}={\frac {mr\omega ^{2}}{6\pi \eta r_{0}}}} Kohandades seda valemit, saame valemi sadestuskoefitsiendi arvutamiseks: s = v t r ω 2 = m 6 π η r 0 {\displaystyle s={\frac {v_{t}}{r\omega ^{2}}}={\frac {m}{6\pi \eta r_{0}}}} Sadestumiskoefitsiendi dimensiooniks on ajaühik, mida väljendatakse svedbergides. Üks svedberg on defineeritud kui täpselt 10−13 sekundit. Sadestumiskoefitsiendid, mida võib leida kirjandusest, tähendavad tavaliselt settimist vees 20 °C juures. Suuremad osakesed settivad kiiremini ja nende sadestumiskoefitsiendid on seetõttu suuremad. Sadestumiskoefitsiendid pole aga omavahel liidetavad. Sadestumiskiirus ei sõltu mitte ainult osakese massist ja ruumalast, vaid ka pindalast, mis muutub kahe osakese liitumisel (tekkinud osakese kogupindala väiksem kui kahel eraldi). Kui mõõta nende osakeste sadestusmiskoefitsiente eraldi, võib nende koefitsientide väärtuste liitmise tulem erineda sellest, kui need osakesed oleksid liitunud üheks osakeseks. Niimoodi on see näiteks ribosoomidega, mida eristatakse tavaliselt nende sadestumiskoefitsientide järgi. Näiteks bakterite 70 S ribosoomi sadestumisskoefitsient on küll 70 svedbergi, aga koosneb 50S ja 30S alaühikutest. Svedberg
Lümfiklapikud

Lümfiklapikuteks ehk lümfiklappideks ehk lümfisoone klappideks (ladina valvulae lymphaticae) nimetatakse paljude selgroogsete loomade lümfikapillaarides ja lümfisoonte ning lümfiteede seintel paiknevaid klappe. Lümfiklapikud juhivad lümfi liikumist ja toimivad harilikult üsna pidavate tagasilöögiklappidena. Kui lümfisoonte lihased ahenevad või kui soont ümbritsevad koed pitsitavad soont liigutavad klapid lümfi vajalikus, harilikult suuremate lümfiteede, suunas. Lümfiklapikute olemasolu, areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Enamiku lümfivõrgustiku lõikes paiknevad lümfiklapikud on paarilised poolkuuklapid ja iga klapipaari kohal asetseb lihasmansett. Lihasmansett ja klapid moodustavad inimestel klapisegmente (ingl lymphangion), paljudel teistel loomadel lümfisüdamed, mida loetakse eraldi funktsionaalseteks üksusteks, nemad tagavad lümfi edasi suunamise. Suuremates lümfiteedes paiknevad klapid mõnemillimeetriliste vahedega. Kui lümfisoonte siserõhk tõuseb liiga kõrgeks võib lümfiklappide ja klapisegmentide töö häiritud saada ning lümf võib soontes tagasi valguda põhjustades organismis vastavas piirkonnas lümfödeemi. Walter Nienstedt, Osmo Hänninen, Antti Arstila, Stig-Eyrik Björkqvist. "Inimese füsioloogia ja anatoomia", Werner Söderström Osakeyhtiö, Kirjastus Medicina, 6 trükk, lk 246, 2011, toimetaja Georg Loogna, tõlkija Heli Kõiv, keeletoimetaja Tiiu Sulsenberg, ISBN 9985-829-36-0. Enn Ernits, Esta Nahkur, "Koduloomade anatoomia", Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, lk 324, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8. Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Lymphangion seisuga 15.11.2013.
Torishima

Torishima on vulkaan samanimelisel saarel Izu saarestikus. Kõrgus 394 meetrit. Fotod
Kortsuton

Kortsuton (inglise keeles wrinklon) on kvaasiosake, mille abil püütakse kirjeldada erinevate materjalide (alates ühe aatomi paksustest grafeenilehtedest kuni tavaliste kardinateni) kortsumise seaduspärasusi. Kortsutone kirjeldati esmakordselt 2011. aastal. 'Kortsuton' elab nii kardinates kui grafeenis. Teadus.err.ee 21.06.2011 Wrinkling Hierarchy in Constrained Thin Sheets from Suspended Graphene to Curtains Phys. Rev. Lett. 106, 224301 (2011)
Moseli veinid

Moseli veinid ehk mooselid on veinid, mis on toodetud Moseli jõe ümbruses. Moseli veine toodetakse kolmes riigis: Saksamaal, Prantsusmaal ja Luksemburgis, kuid nimetusega "moosel" peetakse silmas eeskätt Saksamaal toodetud Moseli veine. Vaata ka Moseli veinipiirkond. Moseli veinipiirkond on üks kolmeteistkümnest kvaliteetveine tootvast Saksa veinipiirkonnast. Olles pindala poolest natuke suurem kui 9000 hektarit, on see piirkond toodangu mahu poolest Saksamaa veinipiirkondade seas kolmandal kohal, tuntuse poolest aga esikohal. Prantsusmaal toodetakse Moseli veine Lorraine'is Metzi linna lähedal. Kuna selle veini toodang on väike – ligikaudu 1500 hektoliitrit veini aastas –, siis seda veini eriti ei ekspordita. Moseli veini toodetakse Luksemburgi kaguosas. Vastava kvaliteediklassi nimi on Moselle Luxembourgeoise ja veinipiirkonna ligikaudne suurus on 1290 hektarit. Saksamaa veinid Luksemburgi veinid Prantsusmaa veinid "Moseli veinid"
Euroopa noortepealinn

Euroopa noortepealinn (inglise keeles European Youth Capital, lühendatult EYC) on tiitel, mis antakse igal aastal ühele Euroopa linnale üheks aastaks. Selle aja jooksul on linnal võimalus mitmekülgse programmi abil näidata oma noortega seotud kultuurilist, ühiskondlikku, poliitilist ja majanduslikku elu ja arengut. Tegemist on Euroopa noortefoorumi algatusega ning esimene pealinn valiti 2009. aastal. Euroopa noortepealinnade valimise eesmärk on edendada Euroopa riikide noorte vahelist koostööd. Üks olulisemaid organisatsiooni aspekte on noorte igapäevaelu parandamine pealinnaks valitud linnas ning seda mitte vaid pidustuste ajal, vaid pikas perspektiivis. Lisaks julgustatakse noori osalema pealinna plaanide loomise ja rakendamise juures ning üks ettevõtmise prioriteetidest on seegi, et noored oleksid hästi informeeritud ja ühiskonda kaasatud ning et neile antaks võimalusi paremaks tulevikuks. Noortepealinnaks nimetamise täiendav kasu tuleb turismist ja suurenenud rahvusvahelisest prestiižist. Esimene noortepealinn valiti 2009. aastal, see oli Rotterdam. Euroopa noortefoorum Euroopa kultuuripealinn Euroopa spordipealinn "ABOUT THE EYC". www.youthforum.org/CAPITAL. Originaali arhiivikoopia seisuga 21.07.2011. Vaadatud 20.05.2010. "General Information". www.youthforum.org/CAPITAL. Originaali arhiivikoopia seisuga 21.07.2011. Vaadatud 20.05.2010. "EYCs of the Past, Present and Future". www.youthforum.org/CAPITAL. Originaali arhiivikoopia seisuga 4.10.2010. Vaadatud 20.05.2010. Koduleht Braga – European Youth Capital 2012
Maio

Maio on saar Atlandi ookeanis, üks Roheneemesaartest. Saar on Tuulealustest saartest kõige idapoolsem. Asub Boa Vista saarest lõunas ja Santiago saarest idas. Kuulub Cabo Verdele. Pindala 269 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 436 meetrit. Maio on tuntud rohke metsa poolest, mis pole Roheneemesaartel tavaline. Saare põhjaosas asuv Terra Salgadas on soolaga kaetud tasandik. Saare peamine asula on 3000 elanikuga (2005) Vila do Maio, mille lähedal paikneb lennujaam. Kogu saarel elas 2005. aastal umbes 5400 inimest. Maio saar on nimetatud selle avastamise päeva auks, mis oli 1. mai aastal 1460. Maio asukoht saarestikus Vaade õhust
Euroopa spordipealinn

Euroopa spordipealinn on nimetus, mida annab alates 2001. aastast välja Euroopa Spordipealinnade Assotsiatsioon (inglise keeles European Capitals of Sport Association). Spordipealinn valitakse üheks kalendriaastaks. Assotsiatsioon on eraettevõte, millel ei ole otsest seost Euroopa Liiduga. Spordipealinnaks võivad kandideerida kõik Euroopa Liidu liikmesriikide pealinnad või liikmesriikide linnad, mille elanike arv on vähemalt 500 000. Järgmised linnad on olnud valitud Euroopa spordipealinnaks: Euroopa kultuuripealinn Euroopa noortepealinn "Rules and regulations of the ACES". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. detsember 2013. Vaadatud 2. märtsil 2014. "Statutes" (inglise). Originaali arhiivikoopia seisuga 25.11.2013. Vaadatud 02.03.2014. "European Capitals of Sport List". Originaali arhiivikoopia seisuga 5. veebruar 2012. Vaadatud 2. märtsil 2014. "Turin named European Capital of Sport 2015".
Alain Resnais

Alain Resnais (prantsuse [alɛ̃ ʁɛnɛ]; 3. juuni 1922 Vannes – 1. märts 2014 Pariis) oli prantsuse filmilavastaja, -stsenarist ja -näitleja. Alain Resnais andmekogus IMDb (inglise)
Göran Therborn

Göran Therborn (sündinud 23. septembril 1941 Kalmaris) on rootsi sotsioloog. Ta on üks tsiteeritumaid postmarksiste. Ta on põhjalikult kirjutanud klassistruktuuri ja riigiaparaadi kokkupuutepunktidest, ideoloogia kujunemisest, globaliseerumisest ja marksismi tulevikust. Ta toetab universaalset vabadust ja võrdsust, egalitaarseid ühiskondlikke liikumisi ja antiimperialismi. Therborn sai doktorikraadi 1974. aastal Lundi Ülikoolist, kus õppis sotsioloogiat, politoloogiat ja majandust. Ta on töötanud mitmes maailma ülikoolis, pikemalt Lundi Ülikoolis (Rootsis), Nijmegeni Ülikoolis (Hollandis), Göteborgi Ülikoolis (Rootsis) ja Cambridge’i Ülikoolis (Suurbritannias). Therborn on Cambridge'i Ülikooli sotsioloogia emeriitprofessor. Pärast 2010. aastal pensionile minekut elab ta taas Rootsis, kuid on endiselt seotud ka Cambridge’i Ülikooliga, jätkates seal loengute pidamist ja doktorantide juhendamist. Raamatus "The Ideology of Power and the Power of Ideology" (1980) eemaldub Therborn Louis Althusseri kirjutistest ideoloogia formeerumisest ja kirjutab ideoloogia muutumise, klasside ideoloogilise ülesehituse ja ideoloogilise domineerimise teemadel. Ta annab üldise ülevaate, kuidas postmarksistliku vaatenurga järgi ideoloogiad kujunevad. Raamat "From Marxism to Post-Marxism?" (2008) kujutab endast püüet anda lühike, kuid ulatuslik marksistliku teooria arenemise ajalugu ja marksistliku mõtte trajektoor 21. sajandiks. "Science,Class & Society", Verso, (1976) ISBN 0-86091-724-X "What Does the Ruling Class do When it Rules?: State Apparatuses and State Power under Feudalism, Capitalism and Socialism" (1978) (Kordustrükk: Radical Thinkers Series, Verso (2008)) "The Ideology of Power and the Power of Ideology" (1980)(Kordustrükk: Verso Classic (1999)) "Why Some Peoples are More Unemployed than Others" (1986) "European Modernity and Beyond: The Trajectory of European Societies", 1945–2000 (1995) "Between Sex and Power: Family in the World", 1900–2000 (2004) "From Marxism to Post-Marxism?" (2008) "Handbook of European Societies: Social Transformations in the 21st Century" (2010) ISBN 9781441981288 "The World: A Beginner’s Guide" (2011) The Killing Fields of Inequality (2013) "Klassid 21. sajandil", Vikerkaar. 4–5/2013. 75–95. 2019 – Lenini preemia (Rootsi) http://www.therborn.com http://www.therborn.com/cv/
Lausung

Lausung on peamiselt suulise keele analüüsimisel kasutatav keskne suhtlusüksus. Üks lausung on pidev kõne, mis algab ja lõpeb selgelt tajutava pausiga. Kõige olulisem piirimarker on suulise keele puhul intonatsioon. Lausungi mõistet kasutatakse mõnikord ka kirjaliku keele analüüsimisel. Tegemist on keeleteaduses laialt kasutatava mõistega. Mõnede käsitluste kohaselt on lausung suulise keele analüüsimisel kõne väikseim üksus. Vestlusanalüüsi järgi on lausung vooruehitusüksus. Eesti suulise kõne uurijad on määratlenud vestlusanalüüsile tuginedes lausungi järgnevalt: lausung on keskne suhtlusüksus ja kõnevooru ehitusüksus, mille piiridel on potentsiaalne vooruvahetuskoht suulist kõnet on võimalik lausungiteks liigendada ja ühendada ainult mitme dimensiooni abil, millest kesksed on intonatsiooniline ja süntaktiline, lisaks semantiline ja pragmaatiline lõpetatus; lausung on lineaarne üksus, millel on omad piirid. Norm on, et intonatsiooniline, süntaktiline, semantiline ja pragmaatiline piir langevad kokku; tegelikus suhtluses on võimalik, et need piirid ei lange kokku. Lausung võib koosneda osalausungitest. Tiit Hennoste, Andriela Rääbis. Dialoogiaktid eesti infodialoogides: tüpoloogia ja analüüs, Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2004. Tiit Hennoste, Andriela Rääbis. Dialoogiaktid eesti infodialoogides: tüpoloogia ja analüüs, Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2004: 28.