laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ekvatoriaalne vastuhoovus (Vaikne ookean)

Ekvatoriaalne vastuhoovus on hoovus Vaikses ookeanis. Hoovab ekvaatori lähedal itta. Ookeani lääneosas asub see 5° põhjalaiuse ümber ja ookeani keskosas 7° põhjalaiuse ümber. Hoovuse põhjapoolne piir on kergesti määratav, kuna otse selle kõrval asub läände hoovav Põhjapassaathoovus. Lõunapoolne piir pole nii selge: ookeani keskosa pinnal on otse selle kõrval Lõunapassaathoovus, aga sügavamal ja ookeani lääneosas seguneb see teiste hoovustega. Hoovus nõrgeneb ida suunas. Zuojun Yu, Julian P. McCreary Jr., William S. Kessler, and Kathryn A. Kelly, 2000: Influence of Equatorial Dynamics on the Pacific North Equatorial Countercurrent*. J. Phys. Oceanogr., 30, 3179–3190.
Egadi saared

Egadi saared (itaalia keeles: Isole Egadi; ladina keeles: Aegates Insulae) on saared Vahemeres Sitsiilia lääneranniku lähedal. Saarte kogupindala on 37,45 ruutkilomeetrit. Suurimad nendest on Favignana (Aegusa), Levanzo (Phorbantia) ja Marettimo (Iera Nesos). Saared on mägised, kõrgus kuni 686 meetrit. Kuuluvad Itaaliale.
Maameister

Maameister (saksa keeles Landmeister, vene keeles магистр) oli Saksa ordu ametnik, kes juhtis suurema piirkonna orduorganisatsiooni ehk orduharu. Maameistri ametikoht loodi seoses orduvalduste suure laialipaisatusega. 13. sajandil ja 14. sajandi alguses oli Saksa ordus kolm maameistrit: Preisi, Saksa ja Liivi haru meistrid. Ordut juhtiv kõrgmeister resideeris sel perioodil esialgu Palestiinas, hiljem Veneetsias ja lõpuks Preisimaal. 1309. aastal ühendati Preisi maameistri ja kõrgmeistri amet ja maameistreid jäi vaid kaks: Liivi orduharu ja Saksa oma. Alates sellest ajast nimetati Liivi ordumeistrit tavaliselt maameistriks, Saksa oma aga Saksa meistriks (Deutschmeister). 1525. aastal sekulariseeris viimane Preisis valitsenud kõrgmeister ja maameister Albrecht von Hohenzollern sealsed orduvaldused ja nõnda kadus üks orduharu ja maameistrikoht lõplikult. Saksa meistrist sai esialgu Saksa ordu administraator, hiljem aga ühendati sellega ka kõrgmeistri tiitel. Nii jäi 16. sajandi keskpaigaks alles vaid Liivi maameistri ametikoht. 1562. aasta järel kadus maameistri amet seetõttu kasutuselt. Maameistrite võimupiirid muutusid aja jooksul tunduvalt. Kui algselt allusid nad otse kõrgmeistrile, siis hiljem saavutas suuri valdusi omav Liivi maameister märkimisväärse iseseisvuse, 1525. aasta järel sisuliselt sõltumatuse muust Saksa ordust. Saksamaal asuva Saksa meistri hallatavad valdused olid väikesed ja nii puudus tal võimubaas, mistõttu ta jäi kõrgmeistrist sõltuvamaks. Hiljem, kui ta ise kõrgmeistri ametikoha üle võttis, ei suutnud ta ordut kuigi efektiivselt juhtida. Liivi ordu maameistrite loend Preisi maameistrite loend Saksa meistrite loend Saksa ordu kõrgmeistrite loend Ordumeister
Demograafiline tööturusurve indeks

Demograafiline tööturusurve indeks iseloomustab analüüsitava tööjõuturu tulevikutrendi ceteris paribus tingimustel. Demograafiline tööturusurve indeks, mis arvutatakse 5–14-aastaste ja 55–64-aastaste vanuserühmade suhtena, näitab tööturule saabujate osatähtsust võrreldes tööturult lahkujatega. Kui demograafilise tööturusurve indeks on suurem kui 1, võib prognoosida tööjõu pakkumise suurenemist. Ja vastupidi: 1-st väiksem indeks prognoosib tööjõupuuduse tekkimise võimalust. Indeks on loomulikult mõneti ebatäpne, sest tööjõu pakkumist mõjutab ka piirkonnast välja- ja sisseränne, mida on keeruline prognoosida. Näide: Eesti demograafiline tööturusurve indeks aastatel 2000–2007 (Statistikaameti andmetel)
Rootsi kuningas

Rootsi kuningas on Rootsi riigipea. Praegune Rootsi kuningas (15. septembrist 1973) on Carl XVI Gustaf. Alates 1818. aastast on kõik Rootsi kuningad kuulunud Bernadotte'i dünastiasse. Rootsi riigipeade loend, Rootsi ajalugu, Rootsi suurvõimu ajastu
Elihu Root

Elihu Root (15. veebruar 1845 Clinton, Oneida maakond, New Yorgi osariik – 7. veebruar 1937 New York) oli USA poliitik ja jurist. Ta oli William McKinley valitsuse sõjaminister 1899–1901 ja Theodore Roosevelti valitsuse sõjaminister 1901–1904 ja riigisekretär 1905–1909. 1912 – Nobeli rahuauhind 1915 – valiti Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks
Nathan Söderblom

Lars Olof Jonathan (Nathan) Söderblom (15. jaanuar 1866 Trönö, Hälsingland – 12. juuli 1931 Uppsala) oli rootsi vaimulik, alates 1914. aastast Rootsi Kiriku peapiiskop, Nobeli rahuauhinna laureaat (1930 ja Rootsi Akadeemia liige (1921). Söderblom sündis Trönö talus vaimuliku peres. Ta asus 1883 õppima Uppsala ülikoolis. 1892–1893 oli ta algul Uppsala Üliõpilaste Liidu asepresident ja hiljem president. 1892 avaldas ta raamatu Martin Lutherist. 1893 ordineeriti ta USA-s vaimulikuks. Mõnda aega töötas Söderblom Uppsala psühhiaatriahaigla vaimulikuna, seejärel seitse aastat Rootsi Kiriku pastorina Pariisis. Selle kõrvalt õppis ta Pariisis ülikoolis religioonilugu, lõpetas ja sai professoriks. Tema väitekiri käsitles hauataguse elu mõistet zoroastrismis. Pärast Alfred Nobeli surma 10. detsembril 1896 juhtis ta tema matusejumalateenistust. 1897 abiellus Söderblom Uppsala üliõpilase Anne Forselliga. Abielust sündis kümme last. 1901 naasis ta Uppsala ülikooli, kus ta sai usuteaduskonna dekaaniks. 1912 sai ta Leipzigi ülikooli usuteaduse professoriks, kuid juba 1914 valiti ta Rootsi Kiriku peapiiskopiks. Söderblom pühitses Tallinnas Kaarli kirikus 5. juunil 1921 ametisse Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku esimese piiskopi Jakob Kuke. 1920. aastatel juhtis ta kristlikku liikumist "Elu ja töö", millega saavutas tunnustuse oikumeenilise liikumise ühe asutajana. 1925 organiseeris ta Stockholmis üldise kristliku konverentsi, kus osalesid peaaegu kõik maailma kristlikud kirikud peale katoliikliku. Sellel konverentsil algas töö, mis päädis 1948 Ülemaailmse Kirikute Liidu loomisega. 13. novembril 1928 sai Söderblom Tartu Ülikooli audoktoriks. 1930 anti talle Nobeli rahuauhind kristliku rahuliikumise edendamise eest Esimese maailmasõja ajal. Söderblomi mälestatakse luteri kiriku kalendris 12. juulil. "Tartu Ülikooli audoktorid". Tartu Ülikool. Vaadatud 13. detsembril 2022.
Peñón de Vélez de la Gomera

Peñón de Vélez de la Gomera on Hispaania valdus Põhja-Aafrikas. Asub eksklaavina Maroko rannikul 77 m kõrgusel kaljusel neemel. Valduse pindala on umbes 1,9 hektarit.
Aristide Briand

Aristide Briand (28. märts 1862 Nantes – 7. märts 1932 Pariis) oli Prantsuse poliitik. Ta oli kuuel korral Prantsusmaa peaminister (24. juuli 1909 – 2. märts 1911, 21. jaanuar 1913 – 22. märts 1913, 29. oktoober 1915 – 20. märts 1917, 16. oktoober 1921 – 15. jaanuar 1922, 28. november 1925 – 19. juuli 1926, 29. juuli 1929 – 3. november 1929). Kelloggi-Briandi pakt Countries F: France rulers.org
Armas kodu Alabamas

"Armas kodu Alabamas" on 2002. aasta Ameerika Ühendriikide film, kus peaosades mängivad Reese Witherspoon, Josh Lucas ja Patrick Dempsey.
Ian Khama

Ian Khama (täisnimega Seretse Khama Ian Khama; sündinud 27. veebruaril 1953) on Botswana poliitik, kes oli 1. aprillist 2008 kuni 31. märtsini 2018 Botswana president. Enne seda oli ta kümme aastat Botswana asepresident. Ian Khamal on kindralleitnandi auaste ja 1990. aastatel oli ta Botswana armee ülemjuhataja. Ühtlasi on ta Bamangwato hõimu ülempealik. Ta on riigi esimese presidendi Seretse Khama vanim poeg. Oktoobris 2014 valiti ta ametisse uueks ametiajaks. 2022. aasta aprillis kutsus tema riigi kohus Ian Khama välja. Endist riigipead süüdistatakse muu hulgas tulirelva ebaseaduslikus omamises. Juhtum pärineb aastast 2016. õiglus/ Africanews[alaline kõdulink].
Ökoloogia keskus

Tallinna Ülikooli Ökoloogia keskus (kuni 2015. aastani Ökoloogia Instituut) on Tallinna Ülikooli koosseisu kuuluv teaduskeskus. Tallinna Ülikooli Ökoloogia Instituut on Eesti Teaduste Akadeemia Ökoloogia Instituudi, mis tegutses 1992–1995, õigusjärglane. Ökoloogia Instituut alustas tegevust 1997. aastal (tollase nimega Tallinna Pedagoogikaülikooli Ökoloogia Instituut). 1998. aastal sõlmis Ökoloogia Instituut assotsiatsioonilepingu Eesti Teaduste Akadeemiaga. 2001. aasta Ökoloogia Instituudi struktuur reorganiseeriti, mille tagajärjel moodustati kolm osakonda: Keskkonnauuringute, Maastikuökoloogia, Tartu ja Kirde-Eesti osakond. Instituudi direktor oli Jaan-Mati Punning, Tartu osakonda juhatas Olevi Kull. Ökoloogia keskus tegeleb valdavalt loodusteaduslike alusuuringutega, keskendudes ökoloogilistele aspektidele. Eesti TA Ökoloogia ja Mereuuringute Instituut Ökoloogia keskuse koduleht
Tallinna Looduskaitse Selts

Tallinna Looduskaitse Selts on Tallinnas asuv looduskaitsega tegelev ühing, kes on assotsieerunud Eesti Looduskaitse Seltsiga. Tallinna Looduskaitse Selts asutati 10. jaanuaril 1993. Seltsi eelkäija oli Eesti Looduskaitse Seltsi Tallinna osakond (moodustati 1. august 1967). Selts tegeleb valdavalt Tallinnaga seotud keskkonnaprobleemidega, kuid ka üldisema keskkonna- ja looduskaitsega. Samuti korraldab selts mitmeid keskkonnateadlikkuse suurendamise ja noortele mõeldud õppeotstarbelisi üritusi. Koduleht
Huaaripuri

Huaaripuri ehk gunterpuri (prantsuse keeles voile houari, inglise keeles gunter lug, gunter sail, sliding sail) on kolmnurkne pikipuri, sarnane kahvelpurjega, mille poomi ja kahvli asemel on üks peel – kahvel ehk nihkteng. Huaaripurje halsinurk ja mastiliigi alumine osa on kinnitatud masti külge, ülemine osa kahvli külge. Kahvel kinnitub kahe nahaga vooderdatud rõnga külge, mis on pandud ümber masti ja liiguvad vabalt piki masti. Kahvel on tõstetav piikvalli abil, mis on kinnitatud kahvli keskel. Hiivates piikvalli lõpuni, ulatub kahvlinukk kõrgemale masti topist kahvli poole pikkuse võrra. Huaaripurje vallinurk on kinnitatud kahvlinuka juures, soodinurga külge on kinnitatud soodid, mille abil huaaripuri seatakse tuulde. Huaaripurje kasutati väiksematel, 1-2-mastilistel purjekatel, peamiselt kalalaevadel 19. sajandil, eriti Prantsusmaal. Nimetus "huaari" pärineb ameerika indiaanlastelt, hiljem kasutasid seda nimetust ka portugallased. Nimetus "gunterpuri" pärineb väidetavalt arvutilükati leiutajalt E. Günterilt (1581–1620), sest nihketeng ja lükati keel liiguvad sarnaselt. Nüüdisajal leiab huaaripuri kasutust paadipurjena.
Vjatško

Vjatško (Henriku Liivimaa kroonikas ka Vetseke, Wetseke, Vesceka, Viesceka; vene Вячеслав Борисович (isanimi ei ole kindel); suri 1224) oli 13. sajandi alguse Koknese vürst. Üldiselt arvatakse, et Vjatško oli vene päritolu vürst, kes võis kuuluda Rjurikovitšite Połacki harru.[viide?] Mõned Läti autorid on arvanud, et ta võis olla latgal, kelle nimi tulenes balti sõnast vecākais "vanem" ja kes oli Koknese piirkonna tugevaima võimumehena vürstiks tõusnud ning venelaste toetuse tagamiseks õigeusku üle läinud.[viide?] Veel on välja pakutud, et tegemist oli liivlasega. Vjatško oli Koknese valitseja alates hiljemalt 1205. aastast, mil ristisõdijad piiskop Alberti juhtimisel tema vürstiriigi naabriteks olnud Aizkraukle liivlased oma võimule alistasid ja Vjatškoga rahu sõlmisid. 1207. aastal leppis Vjatško Albertiga kokku, et piiskop saab poole ta valdustest ja aitab vastutasuks Kokneset kaitsta leedulaste rünnakute eest. 1208. aastal tekkis tal konflikt Lielvārde foogti Danieliga, kes Koknese linnuse vallutas ja vürsti vangistas. Alberti nõudmisel ta siiski vabastati. Hiljem samal aastal otsustas Vjatško Alberti mõju alt vabaneda, tappes piiskopi poolt Koknese linnusesse saadetud sakslased ja paludes Polotski vürsti Vladimiri abi. Alberti ristisõdijate kättemaksuretke kartuses jättis ta siiski lõpuks oma linnuse ja vürstiriigi maha ning põgenes Venemaale. 1223. aastal lubas Novgorodi vürst Vjatško võimu alla Tartu linnuse ja kõik Eestimaa alad, mille ta suudab endale alistada. Sõjajõuna sai Vjatško kaasa 200 meest, kelle abil ta käis ümbruskonnas maksu nõudmas ja rüüstamas. Aasta hiljem, pärast mitmeid ebaõnnestunud katseid, vallutasid Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu väed Tartu linnuse ja Vjatško tapeti. Läti Henrik märgib Vjatškot oma kroonikas kokku seitsmel korral. Tegelasena esineb Vjatško Enn Kippeli 1941. aastal Eesti NSV-s avaldatud noorsoojutustuses "Meelis", kus ta on peategelase, Sakala vanema Lembitu poja Meelise liitlane, kellega koos ta hukkub 1224. aastal Tartu lahingus. Neile püstitati Nõukogude ajal Tartus Kassitoomele pronksist mälestusmärk, skulptuurigrupp "Vjatško ja Meelis Tartu kaitsel". 1954. aastal tuli esiettekandele eesti helilooja Anatoli Garšneki oratoorium "Vürst Vjatško ja vanem Meelis" (tekst Paul Anton, 1901–1979)). HLK, lk 53, kommentaar 11 Indriķa hronika, IX, kommentaar 26 Švābe, lk 133 HLK, IX (10), lk 53 HLK, XI (2), lk 71 HLK, XI (8–9), lk 81–85 HLK, XXVII (5), lk 243 HLK XXVIII (1–6), lk 245–253 Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993. Švābe, Arveds. Jersikas karaļvalsts, Senatne un Māksla, 1936. Nr.1, lk 5–31.
Mehis Pever

Mehis Pever (sündinud 8. juulil 1960) on eesti pedagoog. 1978. aastal lõpetas Mehis Pever Rapla Ühisgümnaasiumi. 1987. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal (diplomitöö arheoloogia alal). 1992. aastal kuulus ta äsja loodud ühenduse Res Publica koosseisu. Töötanud Tallinna Linnamuuseumis (muinsuskaitseosakond), Harju Muuseumis (Rebala kaitseala juhatajana), Eesti Innovatsioonipangas. Õpetajana tunde andnud Loo Keskkoolis ja Kalamaja Põhikoolis. Alates 2004. aastast on ta Tallinna Ühisgümnaasiumi direktor, annab samas koolis ka filosoofia ainetunde. Enne seda töötas ta Tallinna Reaalkooli majandusjuhina. http://www.tyhg.edu.ee/01op.class.php[alaline kõdulink] Sissekanne Rapla ühigümnaasiumi vilistlaste lehel[alaline kõdulink] Koolist, sõpradest, endast : [Tallinna Ühisgümnaasium / koostajad Ene Liivaste, Liivi Reinert, Aili Tarvo], (Tallinn 2005 Iloprint), lk 9. "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. juuni 2007. Vaadatud 2. oktoobril 2008.{{netiviide}}: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link) http://kultuur.elu.ee/ke481_respublica.htm https://www.ohtuleht.ee/97578 Pilt Mehis Peverist Tallinna Ühisgümnaasiumi direktori ametisse kinnitamine Pilt Mehis Peverist, kui Mart Laar külastab Tallinna Ühisgümnaasiumi – Eesti Päevaleht, 1. veebruar 2008 Direktorite töölepingutest töölepinguseaduse uuendamise kontekstis – Õpetajate Leht, 1. veebruar 2008 Koolidirektor: palgakärbe hävitab tuleviku – Delfi, 10. veebruar 2009
Indrek Saar

Indrek Saar (sündinud 20. veebruaril 1973 Kuressaares (tollane Kingissepa)) on Eesti näitleja ja poliitik, XIV Riigikogu koosseisu liige. Ta on olnud ka XI, XII ja XIII Riigikogu koosseisu liige. 9. aprillist 2015 kuni 29. aprillini 2019 oli ta Eesti Vabariigi kultuuriminister (Taavi Rõivase teises ja Jüri Ratase esimeses valitsuses). Indrek Saar on lõpetanud 1991. aastal Kuressaare 2. Keskkooli ning 1996. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli näitleja erialal (17.lend). 1996–2005 oli Indrek Saar Rakvere Teatri direktor, 2005–2006 sihtasutuse Rakvere Teatrimaja juhataja. Aastatel 2004–2005 oli ta Teatri NO99 / Vanalinnastuudio nõunik ja 2006–2007 tegevjuht. Ta on Eesti Teatriliidu liige, Eesti Etendusasutuste Liidu nõukogu esimees, Rahvusooper Estonia nõukogu liige, Eesti Näitlejate Liidu liige, Lavavõitluse Seltsi liige ning Klubi Wesenberg liige. Indrek Saar oli 2002–2007 Rakvere Linnavolikogu aseesimees. 1998. aastast on ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. 7. märtsil 2009 valiti ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna aseesimeheks ning 9. juunist 2019 kuni 5. veebruarini 2022 oli ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna esimees. 2024. aastal kandideeris ta Euroopa Nõukogu parlamentaarse assamblee peasekretäri kohale, kus jõudis teise hääletusvooru. Valituks osutus aga Alain Berset. 2001 – Aasta kultuuritöötaja 2001 – Eesti Kultuurkapitali näitekunsti aastapreemia (koos Üllar Saaremäega; Rakvere Teatri kunstilise taseme tõstmise ja seal hoidmise eest) 2005 – Ants Lauteri nimeline auhind 2007 – Hispaania Teeneteordeni komandör 2008 – Rakvere Kroonimärk 2019 – Eesti Olümpiakomitee teenetemärk 2023 – Riigivapi III klassi teenetemärk Indrek Saar on abielus näitleja Ülle Lichtfeldtiga. Tema isa Jüri Saar on olnud Saare maavanem, riigikogu liige ja Kihelkonna vallavanem. "Indrek Saart ei valitud Euroopa Nõukogu peasekretäriks" ERR, 25. juuni 2024 "President annab tänavu 167 riiklikku teenetemärki". ERR. 6. veebruar 2023. Vaadatud 6. veebruar 2023. Andres Keil, Teatriteatepulga vahetus: Indrek Saar Joonas Tartu, Postimees, 14. juuni 2006
Kuradimuuseum

Kuradimuuseum ehk Kuraditemuuseum (leedukeelne mitteametlik nimi Velnių muziejus, ametlik nimi Antano Žmuidzinavičiaus kūrinių ir rinkinių muziejus) asub Leedus Kaunases. Muuseum tutvustab Antanas Žmuidzinavičiuse teoseid ning tema kuraditekogu; muuseumi eksponaatide hulgas on skulptuure, graafikat, nukke, nõidu ning tuntud tegelasi müütidest ja muinasjuttudest. Seal kujutatakse Leedu ja ka kogu ülejäänud maailma kuradeid. Muuseum loodi pärast Antanas Žmuidzinavičiuse surma 1966. aastal kunstniku kodus tema kogu põhjal. 1982. aastal valmis muuseumi laiendus. Kuradimuuseum osaleb ka haridusprogrammis, mille raames etendatakse lastele muinasjutte ja näidendeid. Muuseumi tutvustus (leedu keeles)
Ottone in villa

"Ottone in villa" (kirjutatud 1713) on Antonio Vivaldi esimene ooper. See esietendus 17. mail 1713 Vicenzas. Itaaliakeelse libreto kirjutas Domenico Lalli. Ooper on kolmevaatuseline pastoraalne draama, mille tegevus toimub Vana-Roomas. Cleonilla (sopran) Ottone (kontraalt) Caio Silio (kastraatsopran) Decio (tenor) Tullia (sopran)
Orlando finto pazzo

"Orlando finto pazzo" on Antonio Vivaldi teine ooper. Ooper on kolmes vaatuses, selle sisu põhineb episoodil Matteo Boiardo eepilisest poeemist "Armunud Orlando". Libreto kirjutas Grazio Braccioli. Ooper esietendus 1714. aastal Veneetsias.
Teuzzone

"Teuzzone" oli Antonio Vivaldi kaheteistkümnes ooper, mis valmis 1719. Libreto kirjutas Apostolo Zeno 1706. aastal. Esmaettekanne toimus Mantovas Teatro Arciducales.
Neli aastaaega (Vivaldi)

"Neli aastaaega" (itaaliakeelne originaalpealkiri "Le quattro stagioni") on Antonio Vivaldi kirjutatud tsükkel neljast viiulikontserdist, mis on pealkirjastatud aastaaegade nimetuste järgi. Ta lõi need 1723. aastal oma esimeste viiulikontsertidena. Tsüklit peetakse Vivaldi teoste seas tuntuimaks ja parimaks. "Neli aastaaega" avaldati esmakordselt 1725. aastal kahtteist kontserti sisaldavas kogumikus "Il cimento dell'armonia e dell'inventione" (op. 8; "võistlus harmoonia ja leidlikkuse vahel"). Tsükli iga kontserdi muusikaline tekstuur on erinev vastavalt kujutatavale aastaajale. Pizzicato "Talve" taustal on itaaliapärase jäise vihma krabin. Forte, mis on "Suve" keskmises osas Piano'de vahel, kujutab äikest. Pärast "Kevade" algusosa tuleb vaikne triller, mis kujutab linnulaulu. Suve 3. osa alapealkiri ongi "Torm" (ingl storm). Kõik neli kontserti on kolmeosalised ning aeglase tempoga osa paikneb kahe kiire vahel. Ajal, kui Vivaldi selle tsükli kirjutas, polnud veel välja kujunenud tänapäevane soolokontsert (soolopill orkestri saatel). "Neli aastaaega" on kirjutatud sooloviiulile keelpillikvarteti ja basso continuo saatel, mis aitas kaasa selle vormi arengule. Kontsert nr 1 E-duur, op. 8, RV 269, "La primavera" ("Kevad") Allegro Largo Allegro Pastorale Kontsert nr 2 g-moll, op. 8, RV 315, "L'estate" ("Suvi") Allegro non molto Adagio e piano - Presto e forte Presto Kontsert nr 3 F-duur, op. 8, RV 293, "L'autunno" ("Sügis") Allegro Adagio molto Allegro Kontsert nr 4 f-moll, op. 8, RV 297, "L'inverno" ("Talv") Allegro non molto Largo Allegro Nelja kontserti saadavad neli sonetti, mille autor on teadmata, kuid oletatakse, et see võis olla Vivaldi ise. Iga sonett on jaotatud kolmeks osaks, mis vastavad täpselt iga kontserdi kolmele osale.
Formosa

Formosa on mitme koha nimi: Taiwani saare ajalooline nimi Formosa, linn Argentinas Formosa, linn Brasiilias Formosa, saar Guinea-Bissaus.
Penghu saarestik

Penghu saarestik on Taiwanile kuuluv saarestik Taiwani saare lähedal Taiwani väinas. Saarestikus on umbes 90 saart. Nende kogupindala on 131 km² ja nendel elab umbes 92 000 inimest. Vanemates reisikirjades kannavad saared ka nime Peskadorid. Saarestik moodustab Taiwani provintsi Penghu maakonna. Penghu maakonna koduleht
Surnumeri

Surnumeri (heebrea keeles ים המלח Yam HaMelaẖ 'soolameri', araabia keeles البحر الميت‎ al-Baḥr al-Mayyit 'soolameri') on soolajärv Lähis-Idas. Järve soolsus on 340‰. Järve voolab 29 jõge või oja, neist suurim on Jordani jõgi. Väljavoolu järvest loomulikult ei ole, sest tegemist on madalaima kohaga Maa pinnal. Sademeid langeb 25–50 mm aastas. Alissovi kliimaklassifikatsiooni järgi on Surnumeri troopilise ja lähistroopilise kliimavöötme piiril. Köppeni kliimaklassifikatsiooni järgi kuulub Surnumeri BWh kliimatüübi alla. Seda kliimatüüpi iseloomustab palavus ja vähe sademeid ehk kõrbekliima. Talvel järv ei külmu. Surnumeri paikneb Araabia ning Aafrika laama nihkepiiril, mida tuntakse ka akronüümi DST kaudu (Dead Sea Transform), mis tõlkes tähendaks Surnumere transformset murrangut. Murrang on vasakukäeline ehk Araabia laam liigub Aafrika laama suhtes põhja poole. Murrang moodustus Miotseenis. DST ühendab laamadevahelist lahknemispiiri Punases meres orogeense vööndiga ehk kokkusurvevööndiga Türgis. Kaks laama on piki seda piiri üksteise suhtes tänaseks nihkunud 105 kilomeetrit. DST on mõnevõrra sarnane teise kuulsa maismaalise transformse murrangu – San Andrease murranguga, kuid erineb selle poolest, et laamad mitte ainult ei nihku üksteise suhtes, vaid liiguvad pisut ka teineteisest eemale (ilmselt Punase mere basseini laienemisest tulenevate venituspingete mõjul), mis võimaldabki nn lahtitõmbebasseinide (inglise pull-apart basin) tekke. Sellised rombikujulised basseinid moodustavad aheliku piki murrangut ning on Surnumere põhjaks. Transformsete murrangutega on seotud tugevate, kuid suhteliselt madalafookuseliste maavärinate esinemine. Et tugevat maavärinat pole antud piirkonnas kaua olnud, oletavad seismoloogid selle peatset toimumist. Ka Soodom ja Komorra hävisid geoloogide arvates just maavärina ning võimalik, et sellega seotud pinnase vedeldumise (inglise liquefaction) tagajärjel. Surnumeri on liiga soolane, et seal võiks elada kalad, kuid ta pole siiski päris surnud. Avastatud on ekstremofiilseid baktereid, vetikaid ja arhesid, mis on kohastunud eluks sedavõrd soolases keskkonnas. Sissevoolavate jõgede suudmeis kasvab ka taimi. Piibli järgi on Surnumeri ujutanud üle Siddimi oru. Seal asusid Soodom, Gomorra, Adma ja Seboim, kuni nad hävitati põleva väävli sadamisega taevast elanike pattude tõttu. "Long-term changes of the Surface Level" (inglise keeles). Israel Oceanographic and Limnological Research.{{netiviide}}: CS1 hooldus: tundmatu keel (link)[alaline kõdulink] Grandioosne projekt Surnumere päästmiseks