laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Kawer

Kawer (vene keeles Кавер) on baltisaksa põlisaadlisuguvõsa. Kaweri suguvõsa päritolu on jäänud selgusetuks. Neid on püütud seostada 1385. aastal mainitud Karleveri suguvõsaga, kuid ilmselt on tegemist siiski kahe erineva perekonnaga. Esimesed teated Kawerite kohta pärinevad XV sajandist, mil nad olid Võnnu kihelkonnas Tartu piiskopi vasallid. 1747. aastal võeti suguvõsa Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Lubbrecht Kawer (suri pärast 1537), Vana-Kastre linnusepealik, mõisaomanik Heinrich Kawer (suri pärast 1545), Saaremaa stififoogt, mõisaomanik Diedrich Kawer (maeti 1588), Eestimaa maanõunik, mõisaomanik Berend Gustav von Kawer (u 1706–1770), major, mõisaomanik Gustav Wilhelm von Kawer (1779–pärast 1844), kindralmajor, vürst Michael Andreas von Barclay de Tolly adjutant Eestimaa: Inju (Innis) (1520−enne 1550), Käru (Kerro) (kuni 1595), Prümli (Heidemetz) (oli 1781, rendivaldus), Tammiku (Tammik, varem Tamkas) (1526−enne 1555), Ämari (Habbinem) (1582−u 1608) Liivimaa eesti distrikt: Aakre (Ayaker) (XVI−XVII sajand, vaheajaga), Ahja (Aya) (kuni u 1553), Juba (Quellenhof) (1911−1913), Kaagvere (Kawershof) (XVI sajandil), Kaagjärve (Kawershof) (XVI sajand−pärast 1602), Kaarepere (Kersel) (kuni 1601), Loopre (Loper) (1598−1788), Piigaste (Alt-Pigast) (1519−1527), Tammepee (Tammepee) (1519−1537), Võikvere (Woitfer) (kuni 1766) Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd VI. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1987, lk 151. Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 327-328. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Livland. Bd II. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1929. Lk 752-766 [1]. Genealogisches Handbuch des Adels. Adelige Häuser A. Bd XII. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1973. Lk 156-161. Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd VI. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1987. Lk 151. Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Medem

Medem on aadlisuguvõsa, kuhu kuulub krahve ja paruneid. 15. sajandil rändasid Medemid Saksamaalt Hessenist Baltikumi. Venemaa keisririigi Valitsev Senat andis suguvõsale parunitiitli. Suguvõsa on kantud Liivimaa, Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Mensenkampff

Mensenkampff (vene keeles Мензенкампф) on Lippe krahvkonnast Lemgo linnast pärit baltisaksa aadlisuguvõsa. Mensenkampffide suguvõsa kohta on esimesi teateid aastast 1569, mil nimetatakse hansalinn Lemgo kodanikku Hermann Mensenkampi (u 1515−pärast 1586). Viimane oli ametilt rätsepmeister, seega kuulus perekond algselt käsitööliste seisuse hulka. Hermanni poeg Jodokus Mensenkampist (suri 1612) sai pärast ülikoolistuudiumi lõpetamist vaimulik. XVII sajandi alguseks oli perekond asunud elama Alam-Saksimaale Hamelnisse. Seal sündinud Justus Mensenkampff (1628−pärast 1693) omandas juristihariduse ja siirdus 1650. aastate paiku Kuramaale Tukumsisse; tema on perekonna Liivimaa haru esiisa. Saksamaale Hamelnisse jäänud liin kustus XVII sajandil. 26. detsembril 1725 tõsteti Justus von Mensenkampff (1675−1732) senati ukaasiga päriliku aadliku seisusse. Tema pojapojad Gottlieb Johann Justus von Mensenkampff (1762−1835) ja Jakob Heinrich Justus von Mensenkampff (1779−1825) võeti maapäeval 17. juulil 1806. aastal Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Suguvõsa Venemaa liinid kanti Harkovi (1834, 1869, 1876 ja 1879) ja Kiievi kubermangu (1874) aadliraamatusse. Justus Johann von Mensenkampff (1718−1773), kindralmajor, Novgorodi ülemkomandant Gotthard Eduard von Mensenkampff (1799−1878), kindralleitnant Karl Justus von Mensenkampff (1808−1878), Liivimaa maanõunik, mõisaomanik Jakob (James) Moritz Justus von Mensenkampff (1834−1913), mõisaomanik Adolph Wilhelm Ernst von Mensenkampff (1840−1887), Liivimaa maanõunik Karl August von Mensenkampff (1870−1939), põllumees ja mõisnik Ernst Eduard von Mensenkampff (1896−1945), ajakirjanik Suguvõsa vapp võeti kasutusele 1774. aastal. Selle kilbil on kujutatud kolme tähte, mis tähistavad Johann Justus von Mensenkampffile (1718−1783) antud kindralmajori auastet. Liivimaa eesti distrikt: Aidu (Aidenhof) (XVIII sajand ja XIX sajandi algus, rendivaldus), Holdre (Hollershof) (1904−1909), Kavastu (Kawast) (1872–u 1887), Koikküla (Adsel-Koikküll) (1859–XIX sajandi lõpp), Laanemetsa (Lannemetz) (1879–1891), Pahuvere (Willust) (1911−1919), Sauga (Sauck) (oli 1800, rendivaldus), Tarvastu (Schloß Tarwast) (1819−1820 pandi-, 1820−1919 pärusvaldus), Vana-Kariste (Alt-Karrishof) (oli 1811, rendivaldus), Väike-Tarvastu (Klein-Tarwast) (1819−1820, pandivaldus; liideti Tarvastuga) Liivimaa läti distrikt: Dīķeri (Puderküll) (1840−1920), Ķoņi (Königshof) (1818−1920), Košķele (Osthof) (1876−1920), Rencēni (Lubbert-Renzen) (1677–XVII sajandi lõpp) Genealogisches Handbuch der livländischen Ritterschaft. 1929. Lk 383. Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. 2014. Lk 285. Genealogisches Handbuch der Baltischen Ritterschaften. 2014., lk 275-6. Genealogisches Handbuch der Baltischen Ritterschaften. 2014., lk 278. Lääne, Tiit. Eesti mõisnike vapid. Tallinn: Kirjastus Argo, 2006. Lk 132. Genealogisches Handbuch der Baltischen Ritterschaften. Neue Folge. Bd IV. Hamburg: 2014. Lk 275-317. Genealogisches Handbuch der livländischen Ritterschaft. Teil Livland. Bd I. Görlitz, 1929. Lk 383-389.
Safonovo

Safonovo on linn Venemaal Smolenski oblastis, Safonovo rajooni keskus. Asub Vopetsi jõe ääres, 100 km kaugusel Smolenskist kirdes. Linna läbib Moskva–Smolenski–Minski raudtee. Moskva–Smolenski maantee lähedal asunud Safonovo küla on mainitud 1859. aastal. Küla arengutõukeks sai Moskva-Bresti raudtee ehitus. Esimene rong läbis Safonovot 1870. aastal. 1929 sai Safonovo rajoonikeskuseks. 1930. aastatel hakati asula lähedal pruunsütt kaevandama. 1938 nimetati aleviks. Linnaõigused sai 1952. aastal. Linnas on suur ehitusmaterjalide tehas, lihakombinaat, elektrimootorite tehas ja muid tööstusettevõtteid. Q126974795 Safonovo rajooni koduleht
Chittagong

Chittagong on linn Bangladeshis, Chittagongi jaotise ja Chittagongi ringkonna halduskeskus. Asub Bengali lahe rannikul, Karnaphuli jõe suudmes. Chittagong on Bangladeshi suurim sadamalinn ja tähtis majanduskeskus. Linn on erimajandustsoon. https://en.banglapedia.org/index.php/Chittagong_City_Corporation
Konrad von Uexküll

Konrad (Conrad) von Uexküll oli mitme Uexküllide suguvõsa esindaja nimi: Konrad von Üxküll (suri 1560), kaaperlaeva kapten Liivimaa sõja ajal Läänemerel Konrad von Uexküll (suri 1571), Paadrema mõisnik Konrad von Uexküll (1569–1638), ooberst, Paadrema ja Pühajärve mõisnik Konrad von Uexküll (suri 1663), Paadrema mõisnik ...
Konrad von Uexküll (1569–1638)

Konrad von Uexküll (1569–1638) oli sõjaväelane (ooberst) ning Eestimaa ja Liivimaa mõisnik. Tema isa oli Reinhold von Uexküll. Ta oli abielus vabapreili Elisabet Christiernsdotter Oxenstierna af Eka och Lindöga (umbes 1584–1648). Abielust sündis Beata von Yxkull. Hiljem oli Konrad abielus Anna von Ungerniga. Abielust sündis Sophia von Uexküll.
Lambrecht von Merkenich

Lambrecht von Merkenich oli 15. sajandil tegutsenud Liivi ordu ametnik. 1420 oli ta Karksi foogt 1426–1430 oli Aizkraukle komtuur 1430–1434 Põltsamaa foogt 1435 Aluliina komtuur
Kutse

Kutse (inglise keeles occupational qualification) on kvalifikatsioon, mis saadakse kutseeksami sooritamisel ja mille tase on määratud asjakohases kutsestandardis. Tavaliselt tõendatakse kutse olemasolu kutsetunnistusega, mille annab välja pädev asutus. Kutsesüsteem on osa kvalifikatsioonisüsteemist, mis seob haridussüsteemi tööturuga ja aitab kaasa elukestvale õppele ning tööalase kompetentsuse arendamisele, hindamisele, tunnustamisele ja rahvusvahelisele võrdlemisele. Vastavalt Euroopa kvalifikatsiooniraamistikule kehtib Eestis kaheksa-tasemeline kvalifikatsiooniraamistik, mis hõlmab nii formaalhariduslikke kui kutsekvalifikatsioone. Reguleeritud kutsetele on riiklikult kehtestatud teatud hariduse või töökogemuse nõue. Mittereguleeritud kutsete kirjeldused ja nõuded määratlevad eriala- või kutseliidud ja kutsenõukogud. Reguleeritud kutsete puhul vajab välisriigi kvalifikatsioon enne vaba juurdepääsu tööturule vastuvõtva riigi pädeva organi heakskiitu. Mittereguleeritud kutsete puhul on juurdepääs teise riigi tööturule vaba ning tööle võtmise otsustab tööandja. Euroopa Liidus on kutsekvalifikatsioonide tunnustamise hõlbustamiseks vastu võetud direktiiv 2005/36. Reguleeritud kutsed jagunevad sektoraalseteks ja üldsüsteemi kutseteks. Sektoraalsete kutsete kutsekvalifikatsiooninõuded reguleeritakse Euroopa Liidus eraldi direktiividega. Sektoraalsed kutsed Euroopa Liidus on: hambaarst loomaarst proviisor õde ämmaemand arst arhitekt Üldsüsteemi kutsed on kõik teised reguleeritud kutsealad, mis ei ole sektoraalsed. Eestis koordineerib kutsete süsteemi Sihtasutus Kutsekoda. Kutsekoda peab ka kutseregistrit. Informatsiooni Eestis reguleeritud kutsealade, pädevate asutuste, taotlemise korra jms kohta annab Eesti ENIC/NARIC keskus. Pädeva organi nõudmisel hindab Eesti ENIC/NARIC keskus ka välisriigi haridust tõendava dokumendi vastavust Eesti diplomitele. Üldsüsteemi kutsete tunnustamist Eestis reguleerib välisriigis omandatud kutsekvalifikatsiooni tunnustamise seadus ja sektoraalsete kutsealade tunnustamist vastav valdkondlik seadus (tervishoiuteenuste korraldamise seadus, ravimiseadus, veterinaarkorralduse seadus, ehitusseadustik). Pädevus Insenerikoda (1935–1940) Kutseseadus https://www.kutsekoda.ee/et/kutsesysteem Euroopa kvalifikatsiooniraamistik elukestva õppe valdkonnas Eesti kvalifikatsiooniraamistik "Eesti ENIC/NARIC keskus: Kutsealane tunnustamine". Originaali arhiivikoopia seisuga 18. august 2018. Vaadatud 3. augustil 2018. "Eestis reguleeritud kutsealad". Originaali arhiivikoopia seisuga 27. juuli 2018. Vaadatud 3. augustil 2018. Kutseregistri põhimäärus https://www.kutsekoda.ee/et/kvalifikatsiooniraamistik/ekr_tutvustus Varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamine Õpetaja kutse andmine
Mikołaj Radziwiłł Must

Mikołaj Radziwiłł Must (poola Mikołaj Krzysztof Radziwiłł Czarny; 4. veebruar 1515 – 29. mai 1565 Vilnius) oli Rzeczpospolita riigitegelane. Mikołaj Radziwiłł Must oli Olina ja Nilvischi vürst, Vilniuse vojevood, Leedu Suurvürstkonna ülemmarssal ja kantsler. 1553–1566 oli ta Leedu suurhetman ja 1561–1562 oli ta Leedu Suurvürstiriigi valitsusaegne Liivimaa administraator. 1561. aastal alistus Liivi ordu Poola kuningale ja Leedu suurvürstile Zygmunt II Augustile, sellega kaasnes suurvürstiriigi sekkumine Liivimaa sõtta, Moskva tsaaririigi ja Rootsi kuningriigiga. 1561–1569 hõlmas suurvürstiriik ka Liivimaa hertsogkonna (Lõuna-Eesti ja Põhja-Läti).  Pikemalt artiklites Liivi sõda ja Vene-Poola sõda (1562–1582) Moskva tsaaririigi peajõud olid suunatud Leedu vastu, kuhu kevadel 1562 suundusid sõjaretkele (Vene-Poola sõda) Smolenskisse koondatud Moskva väed "leedu aladele". Suvel 1562 tegid Moskva väed rüüsteretke Viciebski piirkonda ning Mstsislau ja Lääne-Dvina aladele. Vana-Liivimaal vallutasid Moskva väed Tarvastu ja Põltsamaa. Leedu vägede vastusõjakäikudena mindi kevadel 1562 Smolenski, Veliže alla ja Pihkvamaa valdadesse ning augustis rünnati Nevelit Pihkvamaal. Sügisel 1562 vallutas Leedu suurhetman Mikołaj Radziwiłł Must tagasi Tarvastu ordulinnuse ning võttis vangi hulga Moskva vojevoode ja seejärel tegi ka sõjakäigu Pihkvamaale. Moskva väed vallutasid kahenädalase piiramise järel 15. veebruaril 1563 strateegiliselt tähtsa Polotski, pärast seda algasid läbirääkimised Moskva ja Leedu vahel. Läbirääkimise ebaõnnestumise järel alustas Moskva tsaaririik sõjavägede kogumist ja sõjakäiku Leedu vastu, kuid Pjotr Šuiski juhitud väed kaotasid 1564. aasta alguses Tšašniki lahingu Orša all, Mikołaj Radziwiłł Musta vägedele. Lahingu kaotuse tulemusena taganesid Moskva väed Smolenski taha, lahingus langes ka väejuht Pjotr Šuiski. Edasine kohaliku tähtsusega sõjategevus: juunis 1564 tegid Leedu väed sõjakäigu Liivimaale, hetman Aleksander Hilary Połubiński väed ründasid Tartumaa valdu, 22. juunil alustasid vojevood Juri Tokmakovi väed Leedu vägede valduses oleva Ozerištše linnuse piiramist, kuid välilahingu järel Viciebski vojevoodi Stanisław Paci vägedega taganesid. Juulis tegi Vassili Buturlini ratsavägi koos tatari, nogai ja mordvalaste salkadega rüüsteretke Smolenskist, Mstsislau, Kritševi ja Mogiljovi piirkonda. Sõjategevus lõppes pärast 1569. aastat, kui ühinesid Poola kuningriik ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik Lublini uniooniga Rzeczpospolitaks. 1570. aastal sõlmiti Moskva tsaaririigi ja Rzeczpospolita vahel kolmeks aastaks vaherahu. Tal oli kaheksa last, nende seas Mikołaj Krzysztof Radziwiłł. Mikołaj Radziwiłł Rudy Radziwill
Laimós

Laimós (ka Lemós, kr Λαιμός) on küla Kreeka põhjaosas Lääne-Makedoonia piirkonnas. Laimós on administratiivselt Flórina piirkonnaüksusele alluva Préspese valla halduskeskus ning jääb pealinnast Ateena umbes 387 km võrra loodesse ja 56 km võrra piirkonnakeskusest Flórinast lääneloodesse. Elanike arv külas väheneb aasta-aastalt: 1981. aastal 278, 1991. aastal 250 ja 2011. aastal 185 elanikku. Laimós kuulub Väikest Prespa järve ümbritseva mägipiirkonna ajalooliste külade hulka ja paikneb Alam-Prespa oru kõige kitsamas kohas, mistõttu on saanud nime sõna laimós järgi (kreeka keeles 'kael' või 'maasäär'). Lähimad külad on Agios Germanos (1,8 km) ja peaaegu hüljatud Mileonas (1,4 km). Külas leidub bensiinijaam, supermarket ja bütsantsiaegne kirik. Laimos Destination Guide. Trip Suggest (inglise keeles). General Information on Lemos and Map of Lemos, Greece.com (inglise keeles) Prespa (inglise keeles) Prespa lakes national park, Greece: the largest dalmatian pelican colony in the world (inglise keeles) An Insight Guide of Prespa Lakes Region (Cultural Triangle of Prespa. CTP.) (inglise keeles)
Martin Ryle

Sir Martin Ryle (27. september 1918 Brighton – 14. oktoober 1984 Cambridge) oli inglise raadioastronoom, kes arendas ja kasutas uuenduslikke raadioteleskoopsüsteeme. Ta arendas terve hulga uusi raadioteleskoobi süsteeme. Ta oli esimene astronoom, kes pälvis Nobeli füüsikaauhinna. See juhtus 1974. aastal, kui ta jagas auhinda koos Antony Hewishiga. Ryle lõpetas 1939. aastal Oxfordi Ülikooli füüsika alal. Teise maailmasõja ajal osales ta radari arendamise juures. Pärast sõda asus ta tööle Cavendishi laboratooriumi Cambridge'i Ülikoolis, kus tema uurimisrühm uuris Päikeselt kiirgavat raadiokiirgust. Ryle osales paljude mõõdeseadmete väljatöötamise ja edasise täiustamise juures ning oli võtmeisik Tehisavaradari ja astronoomilise interferomeetria arendamise juures. Ryle oli aastatel 1972–1982 Briti kuninglik astronoom. "Martin Ryle - Biographical". nobelprize.org. Vaadatud 4.12.2016
Hiina Kommunistlik Partei

Hiina Kommunistlik Partei (HKP) on Hiina Rahvavabariiki juhtiv partei. HKP on ainuvalitsev partei Hiinas, legaalselt eksisteerib veel kaheksa parteid. Partei asutati 1921, peamised asutajad olid Chen Duxiu ja Li Dazhao. Partei kasvas kiiresti ja 1949. aastaks, pärast 10 aastat kestnud kodusõda, suutsid nad panna Guomindangi valitsuse ümber asuma Taiwanile. Sellega sai alguse ka Hiina Rahvavabariik. Hiina Kommunistlik Partei on peaaegu 90 miljoni liikmega praegu maailmas suuruselt teine valitsuspartei. 1979. aastal Deng Xiaobingi algatusel käivitatud majanduslike reformide poliitika (eraettevõtluse ja välisinvesteeringute julgustamine) on aidanud saavutada Hiina majandusel püsiva kiire kasvutempo, samas kui kriitikud vasakult on nimetanud seda poliitikat kapitalismi restaureerimiseks. Tänapäeva Hiinat on iseloomustatud kui riigikapitalistlikku majandust. Hiina Kommunistliku Partei peasekretär Hiina Kommunistliku Partei Keskkomitee Hiina Kommunistliku Partei poliitbüroo alaline komitee Sõjaline Keskkomisjon "Is China a capitalist or communist country?". FutureLearn (Ameerika inglise). Vaadatud 21. jaanuaril 2024.
James Cronin

James Watson Cronin (29. september 1931 Chicago – 25. august 2016 Saint Paul) oli Ameerika Ühendriikide tuumafüüsik. 1980. aastal sai ta koos Val Logsdon Fitchiga Nobeli füüsikaauhinna. 2003 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks 2007 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks
Põhjaekspeditsioon

Põhjasõjaretk (lihtsustatud hiina kirjas 国民革命军北伐; hiina keeles 國民革命軍北伐; pinyinis guómín gémìng jūn běi fá) oli aastatel 1926–1928 toimunud Guomindangi sõjaretk, mida juhtis generalissimus Jiang Jieshi. Peamised eesmärgid oli kogu Hiina ühendamine oma kontrolli alla, mille tegemiseks tuli kukutada võimult Beiyangi valitsus ja alistada kohalikud sõjasalgad. Retk viis Hiina taasühendamiseni aastal 1928 ja Nanjingi valitsuse võimuletulekuni.
Teine Ühendatud Rinne

Teine Ühendatud Rinne oli lühiaegne liit Hiina Rahvusliku Partei (Guomindang või KMT) ja Hiina Kommunistliku Partei (HKP) vahel. Liit loodi, et peatada jaapanlaste sissetung teise Hiina-Jaapani sõja ajal. Liidu ajal oli Hiina kodusõda aastatel 1937–1946 peatatud.
Matsu saared

Matsu saared (hiina keeles 馬祖列島 Mazu Liedao) on Taiwani võimu all olev saarestik Taiwani väinas. See koosneb 19 saarest. Suuremad saared on Nangan, Dongju, Xiju, Beigan ja Dongyin. Kõige põhjapoolsem on Dongyin ja kõige lõunapoolsem Dongjyu. Dongyin on 190 km kaugusel Taiwani saarest, 333 km kaugusel Penghu saarestikust ja 19 km kaugusel Hiina mandriosast. Pinnas ei sobi hästi põlluharimiseks. Kõrgeim punkt on Beiganil (298 m). Pindalad: Nangan: 10,43 km² Beigan: 8,86 km² Dongyin: 4,35 km²
Marshalli missioon

Marshalli missioon (20. detsember 1945 – jaanuar 1947) oli läbikukkunud diplomaatiline missioon, mille viis läbi USA kindral George Marshall. Missiooni eesmärgiks oli saada Hiina kodusõja pooled (natsionalistid ja kommunistid) nõusse moodustama ühist valitsust.
Sipingi lahing

Sipingi lahing, kommunistide poolt kasutatud ka Sipingi vabastuslahing oli lahing Jilini provintsis, Hiinas. Lahingu eesmärgiks oli saavutada kontroll Sipingi linna üle Hiina kodusõjas. Lahing algas, kui punaarmee lahkus Sipingist märtsis 1946 ning lõppes kommunistide võiduga.
Rahvuslik Revolutsiooniarmee

Rahvuslik revolutsiooniarmee oli Guomindangile (Hiina natsionalistlikule parteile) alluv sõjavägi. Alates 1928. aastast allus RRV Hiina riigile. Aastal 1947 nimetati Rahvuslik revolutsiooniarmee ümber Hiina Vabariigi relvajõududeks.
Vsevolod Mstislavitš

Vsevolod Mstislavitš (vene Всеволод Мстиславич) oli mitme 11. –13. sajandil elanud vene vürsti nimi: Vsevolod Mstislavitš (mitte enne 1095–1138), Novgorodi vürst 1117–1132. Vsevolod Mstislavitš (1155–1195) Vsevolod Mstislavitš (13. sajandi algus – umbes 1238)
Hiina Vabariigi valitsus

Hiina Vabariigi valitsus (hiina: 中華民國政府; pinyin: Zhōnghuá Mínguó Zhèngfǔ) asutati 1912. aastal Nanjingis, ajutise valitsuse president oli Sun Zhongshan. Valitsus kolis samal aastal Pekingisse, presidendiks sai Yuan Shikai. Valitsus jätkas seal tegevust rahvusvaheliselt tunnustatud Hiina valitsusena kuni 1928. aastani. Vabariikide perioodil oli mitmeid valitsusi, tihti üksteisega pahuksis. Rahvuslik valitsus, mida juhtis Guomindang ja Sun Zhongshan, asutati algselt sõjaväelise valitsusena Guangzhous aastal 1917. Pärast Suni surma aastal 1925, juhtis Chiang Kai-shek põhjaekspeditsiooni, liitis riigi üheks ja rajas pealinna Nanjingi. See valitsus sai küll rahvusvaheliselt tunnustatud, kuid ei suutnud saavutada kontrolli kogu Qingi dünastia territooriumi üle. 1931. aasta põhiseadus vahetati 1947. aastal välja samal aastal vastu võetud Hiina Vabariigi põhiseadusega. Uus põhiseaduslik valitsus kolis Taipeisse, Taiwani saarele aastal 1949, kuna oldi kaotamas Hiina kodusõda. Hiina vabariigi valitsus on praegugi Taiwanil ning kontrollib mitmeid Hiina vabariigile kuuluvaid saari ja saarestikke. Valitsus on ajaloos üldiselt olnud Guomindangi kontrolli all, kuid olukord on muutunud ning riigis on tekkinud mitme parteiga demokraatia.
Hiina Vabariigi sõjavägi

Hiina vabariigi sõjavägi, tuntud ka kui Taiwani sõjavägi hõlmab Hiina vabariigi maaväge, mereväge, õhuväge ja sõjaväepolitsei üksusi. Hiina vabariigi valitsus kulutab sõjaväele alates 2003. aastast umbes 16,8% riigi aasta eelarvest. Alates 2002. aastast kuuluvad Hiina vabariigi relvajõud Hiina Vabariigi kaitseministeeriumi käsutusse. Kuni 1947. aastani oli sama institutsiooni nimetus Rahvuslik Revolutsiooniarmee. Kuni 1970. aastateni oli institutsiooni peamine eesmärk saada uuesti kontroll Hiina mandriosa üle, nüüd on eesmärgiks kaitsta Hiina Vabariiki Hiina Rahvavabariigi võimaliku pealetungi eest.
Venemaa Keisririigi Valitsev Senat

Venemaa Keisririigi Valitsev Senat, aastatel 1726−1730 Kõrgem senat (vene keeles Правительствующий сенат) oli Venemaa keisririigi kõrgeim riigiorgan, mis allus Venemaa keisrile ja keiser ühtlasi valis ka senati liikmed. Senati asutas 2. märtsil (vkj 19. veebruaril) 1711 bojaaride duuma asemele Moskva tsaar Peeter Suur. Alates 1802 oli senati ülesanne teha järelevalvet riigiasutuste üle. Aastast 1864 oli senat kõrgeim kassatsiooniinstitutsioon. Senat saadeti laiali pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni. Senati tööd juhtis peaprokurör, kes oli üks keisririigi mõjukamaid riigitegelasi. Aastatel 1802−1917 oli peaprokuröriks justiitsminister.  Pikemalt artiklis Venemaa keisririigi senaatorite loend Asutamise ajal oli senatis üheksa liiget, alates 1712. aastast oli neid kümme. Edaspidi nende arv suurenes. Laialisaatmise ajal oli senatis 65 liiget. Peeter I valitsemisaja lõpuks koosnes senat kantseleist ja kontoritest. Need olid: Heeroldmeistri kontor Reketmeistrikontor Pitsatikontor Revisjonikontor (1722−1725) Vanausuliste kontor (1724−1763) Senati koosseisu kuulusid järgmised departemangud: I departemang II departemang Justiitsdepartemang Heeroldidepartemang Kassatsioonidepartemang (kriminaalasjad) Kassatsioonidepartemang (tsiviilasjad) Amburger, Erik. Geschichte der Behördenorganisation Russlands von Peter dem Grossen bis 1917. − Studien zur Geschichte Osteuropas. Bd X. Leiden: E. J. Brill, 1966. Lk 71-76 [1].
Põlisaadel

Põlisaadli ehk vana aadli ehk vana-aadli alla arvati need aadlisuguvõsad, kelle esindajate kuulumist rüütliseisusse saab tõestada hiljemalt 14. sajandist. Vanas käsiraamatus "Gothaisches Taschenbuch" ja uues käsiraamatus "Genealogisches Handbuch des Adels" on need toodud rubriigis "Adlige (Freiherrliche, Gräfliche) Häuser A". Nüüd seda vahet tituleeritud suguvõsade puhul enam ei tehta, sest sellel puudub aadliõiguslik alus. Põlisaadli päritolu on suurelt osalt teadmata. Arvatavasti põlvneb see osalt Suure rahvasterändamise aegsetest pealikest ja õilisvabadest, enamalt jaolt aga vara- ja uuskeskaegsete ametite, põhiliselt krahviametite täitjatest. Aadlisuguvõsad konsolideerusid 11.–13. sajandil, esimesena Švaabimaal ja Alam-Lotringis. 11. sajandil suurenes aadlisuguvõsade arv hüppeliselt, eelkõige ministeriaalide arvel. Sellele järgnes isoleerumine ülejäänud elanikkonnast. Kindlapiiriline võimuterritoorium moodustus siis, kui rajati kodukirikud ja kodukloostrid ning ehitati kõrglinnused ja veelinnused, mis olid aadlivõimu nähtavateks väljendusteks. Alles sel ajal määrasid paljud aadlisuguvõsad kindlaks oma nime. Peale selle suurenes pärimiskorrast täpse kinnipidamise tähtsus. Aadlisuguvõsad avaldasid kuningale ja kirikule jõulist survet, et kord saadud ametid muutuksid päritavateks. Selle tagajärjel läks võim kohtadel aadlisuguvõsade kätte ja kuninga võim aina nõrgenes. Vastukäiguna hakkasid kuningad üha enam oma varade haldajateks panema ministeriaale. Algasid ka püüded luua territoriaalselt suletud maavaldusi. Osalt sai see teoks soode ja kõnnumaade raadamise tulemusel. Viljakaks muudetud maad läksid aadli omandisse (lääniks). Mõnedest põlisaadli suguvõsadest said vabahärra- või krahvisuguvõsad. Mõned nendest suguvõsadest olid nii uhked, et nad ei võtnud kunagi vastu vabahärra- ega krahviseisust, mida kompromiteeris sagedane tiitlite ostmine. Sellistesse suguvõsadesse kuulusid näiteks igivanast suguvõsast põlvnev Gans zu Putlitz (Edler Herr Gans zu Putlitz; selle suguvõsa vana tiitel säilis ka Saksa DV-s), Ritter Karl vom und zum Stein ja Otto von Bismarck, kes tõrkus krahvi ning hiljem vürsti- ja hertsogitiitli vastu (ta võttis tiitlid küll vastu, kuid hertsogitiitlit ei kandnud).