laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mittemetallid

Mittemetallid on suure elektronegatiivsusega elemendid, mis keemilistes reaktsioonides peamiselt liidavad elektrone. Perioodilisustabelis asuvad need pea-alarühmades ülal paremal, nende hulgas ka vesinik, mis asub tavaliselt esimese elemendina ülal vasakul. Mittemetallide hulka kuuluvad ka väärisgaasid, kuigi need ei liida elektrone, sest nende väline elektronkiht on maksimaalselt täitunud. Keemilistes reaktsioonides moodustavad nad teiste mittemetallidega tavaliselt kovalentse sideme, metallidega tavaliselt ioonilise sideme. Ei juhi elektrit ja juhivad halvasti soojust, neil puudub metallidele iseloomulik läige; esinevad nii gaasi (vesinik, fluor, hapnik, lämmastik, kloor, väärisgaasid), vedeliku (broom) kui ka tahkisena (seleen, väävel, boor, räni, jood, fosfor, süsinik); nad on rabedad, ei ole sepistatavad; valdavat värvi ei ole, on hallikad.
Anhüdriit

Anhüdriit on mineraal, keemiliselt koostiselt kaltsiumsulfaat. Ta on tavaliselt hallika, valge või sinaka värvuse ning klaasiläikega. Tekib peamiselt merelahtedes keemilisel settimisel. Vee toimel muutub kipsiks.
Ilja Metšnikov

Ilja Iljitš Metšnikov (Илья Ильич Мечников; 15. mai (3. mai vkj) 1845 Ivanivka küla, Harkovi kubermang – 15. juuli (2. juuli vkj) 1916 Pariis) oli Venemaa bioloog. Ta oli üks immunoloogia rajajaid. Ta oli kolmekordne Baeri kuldmedali laureaat. Ta oli Tartu Ülikooli auliige. Vikhanski, Luba (2016). Immunity: How Elie Metchnikoff Changed the Course of Modern Medicine. Chicago Review Press. A new biography, including material based on a long-hidden secret archive of Metchnikoff's documents and personal letters. Ilja Iljitš Metšnikov.Ilya Mechnikov - Nobel Lecture: On the Present State of the Question of Immunity in Infectious Diseases. Nobelprize.org. 10 Jun 2013, Veebiversioon (vaadatud 10.06.2013) Semyon Zalkind, Ilya Mechnikov: His Life and Work, 2001 reprint from 1959, University Press of the Pacific, Google`i raamatu osaline veebiversioon (vaadatud 10.06.2013)
Leelismuldmetallid

Leelismuldmetallid on klassikalises mõistes metallid, mille oksiidid ("leelismullad") sarnaselt leelismetallide oksiididega annavad veega reageerides tugevaid aluseid (leeliseid) ning mille oksiidide sulamistemperatuur on sarnaselt muldmetallide oksiidide ("muldade") sulamistemperatuuriga kõrge. Leelismuldmetallide hulka arvati kaltsium, strontsium, baarium ning hiljem ka raadium. Et aga viimane ei ole stabiilne element, jäetakse ta mõnikord muldmetallide hulgast välja. Kõik leelismuldmetallid kuuluvad perioodilisussüsteemi teise rühma pea-alarühma. Peale nimetatute kuuluvad sinna ka magneesium ja berüllium, mis on elektronkatte ehituselt leelismuldmetallidega sarnased, kuid aatomite väiksema raadiuse ning kõrgema ionisatsioonipotentsiaali tõttu on nende omadused leelismuldmetallide omadest erinevad (nende hüdroksiidid ei lahustu vees ega ole leelised). Mõnikord arvatakse leelismuldmetallide hulka ka berüllium ja magneesium. Käesolevas artiklis berülliumi ja magneesiumi leelismuldmetallide hulka ei arvata, küll aga arvatakse nende hulka raadium. Et leelismuldmetallide aatomitel on väliskihis ainult kaks elektroni, mis asuvad tuumast kaugel, loovutavad nad need elektronid kergesti, muutudes positiivse laenguga ioonideks. Elektronide väliskihi ja eelviimase kihi ühesugusest ehitusest on tingitud kõikide leelismuldmetallide omavaheline suur sarnasus, erinevused seisnevad peamiselt suurema järjenumbriga elementide oluliselt suuremas keemilises aktiivsuses. Keemiliste omaduste poolest kuuluvad leelismuldmetallid kõige aktiivsemate metallide hulka leelismetallide järel. Nad on väga tugevad redutseerijad. Looduses esinevad leelismuldmetallid eranditult ühenditena. Kaltsiumkarbonaat on paekivi, lubjakivi ja paljude muude looduslike kivide peakoostisaine. Loomades on kaltsium tähtis luude koostisosa. Strontsium ja baarium on palju haruldasemad kui kaltsium ja raadium on oma radioaktiivsuse tõttu veelgi haruldasem. Kõik leelismuldmetallid moodustavad hüdroksiide, mis lahustuvad hästi vees (v.a. kaltsiumhüdroksiid, mis on vähelahustuv) ja dissotsieeruvad, eraldades hüdroksiidiioone. Leelismetallid
Atmosfääri koostis

Atmosfääri koostis on planeedi atmosfääri keemiline koostis. See seisneb sellest, milliste ainete (peamiselt gaaside) segu on mingi planeedi atmosfäär on ja kui suur on iga aine (gaasi) osatähtsus. Maa atmosfäär koosneb peamiselt gaasidest ja lisanditest (tolm, veetilgad, jääkristallid, mere soolad, põlemissaadused). Atmosfääri moodustavate gaaside kontsentratsioon peaaegu ei muutu. Erandiks on vesi (veeaur; H2O) ja süsihappegaas (CO2). Peale tabelis toodud gaaside esinevad atmosfääris vääveldioksiid SO2, ammoniaak NH3, vingugaas СО, osoon O3, süsivesinikud, vesinikkloriid HCl, vesinikfluoriid HF, elavhõbeda aur Hg, jood I2, ka lämmastikmonooksiid NO ja väikeses koguses teisi gaase. Troposfääris esineb ka pidevalt suures koguses tahkeid ja vedelaid osakesi (aerosoole).
Arstivanne

Arstivanne on arstide ja proviisoride traditsiooniline kinnitus järgida arsti- ja proviisorikutse humaanseid põhimõtteid vahetult pärast diplomi kättesaamist. Tartu Ülikooli arstiteaduskonna nõukogu kinnitas 18. märtsil 2009 uuendatud arstivande teksti. "Olles omandanud arstikutse, tänan oma õpetajaid. Tõotan oma au ja südametunnistuse nimel, et pühendun arstitöös inimese abistamisele ja humaansuse põhimõtete teenimisele. Minu tegevuse sihiks olgu rahva tervise säilitamine ja edendamine, haiguste ennetamine, haigete ravimine ning nende kannatuste leevendamine. Lähtun oma töös arstiteaduse põhimõtetest ja kasutan vaid selliseid raviviise, mille tulemuslikkus on teaduslikult ja eduka praktika kaudu tõendatud. Uuringu või raviviisi soovitamisel austan patsiendi tahet ning teavitan teda nii selle oodatavast kasust kui ka võimalikest ohtudest. Suhtun oma kolleegidesse austusega ega keeldu abist, kui nad oma patsiente ravides minu poole pöörduvad. Täiendan pidevalt oma teadmisi ja oskusi ning jagan neid oma kolleegidega. Hoian kõrgel arstikutse au nii patsientide kui ka kogu ühiskonna ees. Pean hoolikalt saladuses, mida patsiendiga seoses mulle on usaldatud. Täidan oma arstikohust ühtviisi kõigi patsientide suhtes, kedagi eelistamata. Miski ei saa mind sundida oma oskusi kasutama arstieetika põhimõtete vastu" . Hippokratese vanne Eesti Arst 2009; 88(6):449.[1]
Poni

Poni (Equus ferus caballus) on hobune, kelle turjakõrgus täiskasvanuna on alla 147 cm. Ponidel on spetsiifiline, hobustest erinev kehaehitus. Tihti on ponidel paksemad lakk, saba ja karvastik, proportsionaalselt lühemad jalad, laiem kere, jämedam kael ja lühem pea.  Pikemalt artiklis Hobusetõugude loend Felli poni Šetlandi poni Ratsaponi Falabella poni
Aleksander Mülber

Aleksander Mülber (ka Aleksander Mühlberg; 29. detsember 1897 Tallinn – 19. mai 1931 Pariis) oli eesti maalikunstnik ja graafik. Aleksander Mülber sündis politseinik Mihkel Mülberi ja ema Marie-Matilde Mülberi (Lints) peres 1897. aastal. Õppis Tallinna linnaalgkoolis ja Tallinna Reaalkoolis, mille lõpetas 1916. Maalimist õppis Eesti Kunstiseltsi kunstikursustel 1913–1914 ja aastatel 1915–1916 Ants Laikmaa ateljeekoolis. 21. novembril 1917 asutas Mülber koos teiste noorte kunstnike Balder Tomasbergi, Oskar Kallise ja Aleksander Krimsiga ühingu Vikerla, mille eesmärk oli "edendada loovat mõtet ja kanda endas kunsti "püha tuld". Praktikas väljendus see ekspressionistlikus maalilaadis. 1918. aasta suve veetsid vikerlased Paldiskis ning suve tulemused pandi novembris välja VI eesti kunsti näitusele. Mülber esines 22 teosega. 1919. aastal tegutses Mülber energiliselt eesti kunstielu ülesehitamisel ning võttis osa peremeheta jäänud kunstivarade päästmisest Virumaa ja Läänemaa mõisatest. Tema ja Krimsi ülesanne oli kokku koguda ja arvele võtta Vabadussõjas langenud Balder Tomasbergi kunstilooming. Ta oli tegev ka eesti kunstnike ja kirjanike kongressi kokkukutsumisel ja läbiviimisel. Samal aastal esines ta ka eesti kunsti ülevaatenäitusel ning võttis osa Pallase näitusest . 1920. aastal ilmus Tartus moodsat kunsti toetava kirjastuse Arlekiin väljaandel Aleksander Mülberi 10-leheline linoollõigete album "Primeurs". 1921. aastal lahkus hoogsal arenguteel olnud kunstnik Pariisi, kus veetis oma elu viimased 10 aastat. On teada, et suurlinnas elatus ta juhutöödest (maaler, siidsallide maalija). 1923. aastaks polnud ta veel alla andnud ning tegi katse saada Prantsuse valitsuselt eesti kunstnikule ette nähtud stipendiumi. Sealtpeale tema jäljed kaovad. 1930. pöördus Eesti Kirjanduse Selts Mülberi venna, tuntud teatritegelase ja fotograafi Johannes Mülberi poole. Viimane vastas, et tal pole Aleksandrist mingeid andmeid. 19. mail 1931 jõudis kodumaale teade Aleksander Mülberi surmast. Laikmaa ateljeekoolis õppimise ajast pärinevad tema rahvusromantilise kallakuga "Kalevipoeg ja vetevaim", "Kurnimängijad" ning katsetused õlimaaliga. Nimetatud pastellmaalid äratasid tähelepanu juba õpilastööde näitusel ning neid on peetud Mülberi loomingu põhiteosteks. Mülber viljeles ekspressionismi ratsionaalsemat, vormimängulisemat suunda, mida on nimetatud ka kubofuturismiks. Temaatika seevastu võis olla vägagi ekspressionistlik (näiteks nüüdseks kadunud teosed "Protsessioon" ja "Marsche funebre"). Kalevipoeg ja sorts vägikaigast vedamas (1915) Kurniviskajad (1915) Kompositsioon (1919) Interjöör (1920) Pea (1920) Pea (1920) EKABL RA 4146-1/2 EKMa 10-8.3/51 Maire Toom, "Kurnimängija", Sirp, 02.08.1998 Mülber EKM-i digikogus Reet Mark. Noorte Kujurite Ühing Vikerla. 2008. Tartu Kunstimuuseumi kataloog
Unlambda

Unlambda on minimalistlik funktsionaalne programmeerimiskeel, mille leiutas David Madore. See põhineb kahel sisseehitatud funktsioonil (s ja k) ja omistamisoperaatoril (kirjutatakse ` ehk graavis). Vaid nendest funktsioonidest ja operaatorist piisab, et Unlambda oleks Turingi mõttes täielik. Tegelikult lisanduvad mainitutele ka mõned sisend-väljundfunktsioonid, et oleks võimalik kasutajaga suhelda, mõned lühendatud funktsioonid (nn otseteed) ja täiendavad väärtustamisfunktsioonid. Unlambdas puuduvad muutujad. Esoteerilise programmeerimiskeelena on Unlambda mõeldud pigem puhta funktsionaalse programmeerimise näitena kui praktiliselt kasuliku keelena. Peamine eripära on tavaliste operaatorite ja andmetüüpide puudumine. Ainsad andmed programmides on üheparameetrised funktsioonid. Sellele vaatamata saab andmeid simuleerida sobivate funktsioonidega. Mitmeparameetrilisi funktsioone saab esitada karritades. Programmi "Hello world" realisatsioon Unlambdas näeb välja järgmine: `r```````````.H.e.l.l.o. .w.o.r.l.di Funktsionaalne programmeerimine Unlambda homepage Felix-Hernandez Campos (1. aprill 2002), Lecture 28: More on functional programming, Põhja-Carolina Ülikool COMP144 Friday Pathological Programming: Unlambda, or Programming Without Variables
Doggerbank

Doggerbank on suur madal Põhjameres. Ta paikneb umbes samadel laiuskraadidel Inglismaa Yorkshire'i krahvkonna ning Middlesbrough' ja Ringkøbingi fjordiga (Taani). Madala lääneots on keskmiselt 100 km kaugusel Suurbritannia idarannikust, idaots umbes 125...150 km kaugusel Taani läänerannikust. Madala pindala on umbes 17 600 km². Tema pikkus lääne-idasuunas on 300...350 km ning laius kuni 120 km. Ta meenutab kujult tilka, mille kitsam ots näitab Jüütimaa poole. Doggerbanki keskmine sügavus 30 m (Põhjamerel 94 m). Madalaimas kohas (54°...55° N, 1°...2° E) on sügavus kuni 13 m. Suurim sügavus on 36 m. 1931. aasta Doggerbanki maavärin on võimsaim Suurbritannias registreeritud maavärin. Doggerbank on hea kalapüügikoht. Püütakse eriti turska. Doggerbank tekkis tõenäoliselt moreenimoodustisena Pleistotseenis. See leidis aset jääaegse Reini jõe tollal tunduvalt põhjapoolsema suudme ees. Jääaegadel, kui merepind oli praegusest kuni 100 m madalamal ning Põhjamere lõunarannik praegusest umbes 600 km põhja pool, oli praegune Doggerbank koos ümbritsevate merealadega veest väljas ning moodustas Doggerlandi. Ka praegune La Manche oli veest väljas, nii et praegune Inglismaa oli praeguse Mandri-Euroopaga ühenduses. Merepinna languse tõttu Doggerbanki ja La Manche'i vahele tekkinud saarteribale kasvas näiteks Weichseli jäätumise lõpus napp taimkate. Madalamatel aladel Doggerbanki ja La Manche'i maaühenduste vahel praeguses Põhjamere lõunaosas oli järv. Kui mesoliitikumis umbes 6500 eK oli kriidikaljudest ühendus praeguse Doveri ja Calais' linna vahel piisavalt erodeerunud, voolas selle järve vesi üle La Manche'i Atlandi ookeani. Hiljem merepind tõusis, nii et Doggerbank ja La Manche jäid jälle vee alla ning vesi sai voolata Atlandi ookeanist üle La Manche'i Põhjamerre, nagu jäävaheaegadel ja praegu, ning sealt edasi piki Norra rannikut Atlandi ookeani põhjaossa. Doggerland A. H. Stride. On the origin of the Dogger Bank, in the North Sea. – Geological Magazine, 1959, kd 96, nr 1, lk 33–34, resümee
Kaevandus

Kaevandus on koht, kus maavarade kaevandamine toimub maa all. Tehniliselt moodustab kaevanduse kaeveõõnte ning masinate ja seadmete kogum. Kaevanduse juurde võib kuuluda pealmaakompleks. Majanduslikult nimetatakse kaevanduseks ettevõtet, mis kaevandab maapõues. Maa alt kaevandatakse tavaliselt kivisütt (kivisöekaevandus), põlevkivi (põlevkivikaevandus), kulda (kullakaevandus), soola (soolakaevandus), teemante (teemandikaevandus), vaske (vasekaevandus), väävlit (väävlikaevandus) jt. Eestis on põlevkivikaevandused, nendest tegutsevad Estonia kaevandus ja Ojamaa kaevandus Ida-Virumaal. Kohtla-Nõmmel on Kohtla Kaevanduspark-muuseum. Allmaakaevandamine Karjäär
Erlang

Erlang on üldotstarbeline samaaegne programmeerimiskeel. Lineaarne alamosa keelest on funktsionaalne keel, agara arvutuse, ühekordse omistamise ja dünaamilise tüüpimisega. Samaaegsuse jaoks kasutab Erlang aktorite mudelit. Selle töötas välja Ericsson, et toetada hajutatud, veakindlate, reaalaja programmide loomist. Keele esimese versiooni töötas välja Joe Armstrong 1986. aastal. Erlang toetab kuumvahetust, mis tähendab, et koodi saab muuta süsteemi peatamata. Algul oli Erlang Ericssoni omanduses, kuid 1998. aastal anti see välja avatud lähtekoodiga. "Clojure: Lisp meets Java, with a side of Erlang - O'Reilly Radar". radar.oreilly.com. Fogus (6. august 2010). "MartinOdersky take(5) toList". blog.fogus.me. Vaadatud 17. detsembril 2023. Hitchhiker’s Tour of the BEAM – Robert Virding http://www.erlang-factory.com/upload/presentations/708/HitchhikersTouroftheBEAM.pdf Sironi, Giorgio (20. veebruar 2012). "Erlang's actor model - DZone". dzone.com (inglise). Vaadatud 17. detsembril 2023. Apinis, Kalmer (2018). "Akka" (PDF). Tartu Ülikool. Lk 20. Vaadatud 17. detsembril 2023. "History of Erlang". Erlang.org. Armstrong, Joe; Däcker, Bjarne; Lindgren, Thomas; Millroth, Håkan. "Open-source Erlang – White Paper". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. oktoober 2011. Vaadatud 31. juulil 2011. Armstrong, Joe (2007). History of Erlang. HOPL III: Proceedings of the third ACM SIGPLAN conference on History of programming languages. ISBN 978-1-59593-766-7.
Keldriöölane

Keldriöölane (Scoliopteryx libatrix) on öölaste sugukonda kuuluv liblikaliik. Keldriöölane on Eestis tavaline. Keldriöölane on üks vähestest liblikaliikidest, kes Eestis talvituvad valmikuna. Talvitumiskohtadeks on koopad, keldrite laed ja seinad, kaevurakked. Röövikud toituvad põdrakanepil, pajudel jm. Valmikud on pikaealised, võivad elada kauem kui aasta. Keldriöölane andmebaasis eElurikkus
Scheme

Scheme on funktsionaalne programmeerimiskeel ning üks kahest programmeerimiskeele Lisp põhidialektist. Erinevalt teisest peamisest dialektist Common Lisp järgib Scheme minimalistlikku disaini, arendades väikest standardset tuuma koos võimsate lisavahenditega keele laiendamiseks. Keele kompaktsus ja elegantsus on teinud ta populaarseks õppejõudude, keeledisainerite, programmeerijate ja implementaatorite poolt. [viide?] Scheme loodi MIT-i tehisintellekti laboris Guy L. Steele ja Gerald Jay Sussmani poolt, kes tutvustasid seda akadeemilisele maailmale aastatel 1975–1980 läbi memode seeria, mida nüüd tuntakse Lambda paberite nime all. Scheme ametlikuks standardiks on IEEE 1178-1990, kuid de facto standardiks on Revisedn Report on the Algorithmic Language Scheme (RnRS). Scheme oli esimene Lispi dialekt, mis kasutas leksilist skoopi ning esimene, mis nõudis kompilaatoritelt tail-call optimeerimist. Standards schemers.org IEEE Std 1178-1990 IEEE Standard for the Scheme Programming Language – Description The Revised6 Report on the Algorithmic Language Scheme
Satelliitöölane

Satelliitöölane (Eupsilia transversa) on öölaste sugukonda kuuluv liblikaliik. Satelliitöölase levila ulatub Briti saartest Jaapanini. Levila ulatub lõunas Põhja-Hispaania, Sardiinia, Kesk-Itaalia, Põhja-Makedoonia, Bulgaaria, Väike-Aasia, Kaukaasia ja Kesk-Aasiani. Põhjas ulatub levila Fennoskandias põhjapolaarjooneni ja teda on leitud ka Islandil. Ta talub hästi külma, suudab elada tundras metsapiirist kaugemal, aga Alpides ei tõuse ta kõrgemale kui 1800 m merepinnast. Satelliitöölane on üsna muutliku välimusega. Tal on hallikad või punakaspruunid eestiivad, mis on sageli tumedate ribadega. Tiivatäpp on silmatorkav ning valget, kollast või punast värvi. Tagatiivad on pruunid ja kahvatuma äärisega. Tiibade siruulatus on 40–48 mm. Briti saartel lendab satelliitöölane peamiselt öösiti septembrist kuni aprillini, sealhulgas isegi pehmetel talveöödel. Teda tõmbab ka valgus ligi, aga veelgi tugevamini tõmbavad teda ligi suhkur ja mitmesuguste lilleõite lõhn. Satelliitöölase röövikud on polüfaagid. Nad toituvad mitmesuguste puude ja põõsaste lehtedel, kuid neid on leitud toitumas ka võilillel ja isegi teiste liikide röövikuid söömas. Üldse on tema toidutaimede ring lai: sinna kuuluvad näiteks vaher, Amelanchier, kask, kastanipuu, harilik sarapuu, viirpuu, harilik angervaks, harilik saar, kuslapuu, õunapuu, toompuu, pirnipuu, tamm, punane sõstar, murakas, paju, pihlakas, võilill, pärn, jalakas ja lodjapuu. Satelliitöölane on Eestis tavaline. Satelliitöölane on üks vähestest liblikaliikidest, kes Eestis talvituvad valmikuna. Satelliitöölane andmebaasis eElurikkus
Kõrg-Tatra

Kõrg-Tatra (slovaki ja tšehhi Vysoké Tatry, poola Tatry Wysokie on Tatrate osa Slovakkia ja Poola piiril. Suurem osa Kõrg-Tatrast kuulub Slovakkiale. Slovakkias asub ka Kõrg-Tatra kõrgeim mägi Gerlachovský štít (2655 m). Kõrgemad mäed: Kõrg-Tatras on palju haruldasi taime- ja loomaliike. Seal elavad karu, Euraasia ilves, nugis, hunt ja rebane. Seal loodi Euroopa esimese piiriülene rahvuspark – Tatra rahvuspark (Tatranský národný park Slovakkias 1948. aastal ja Tatrzański Park Narodowy Poolas 1954. aastal). Piirkond on tähtis talispordikeskus. Kõrg-Tatra koduleht (inglise ja slovaki keeles)
Sooldumine

Sooldumine on mullas toimuv protsess, mis esineb palava ja kuiva kliimaga aladel. Et aurumine on nendes piirkondades intensiivne ja mulla läbiuhtumine toimub väga harva või ei toimu üldse, sisaldavad mullad rohkelt vees lahustuvaid soolasid. Soolane põhjavesi liigub kapillaaride kaudu üles, vesi aurab ja soolad jäävad kirmena või kihina maapinnale. Tekkivad solontšakid, mis on levinud kõige sagedamini kõrbetes ja poolkõrbetes, kohati ka parasvöötme rohtlades. Muldade korrapäratu niisutamise korral võib toimuda nende sekundaarne sooldumine. Üleliigse niisutamise puhul tõuseb põhjaveetase ning intensiivse aurumise tõttu tõusevad maapinnale vees lahustunud soolad. Vesi aurustub ja soolad jäävad maapinnale. Sooldumise vältimiseks tuleb mulda korrapäraselt niisutada. Sooldumise likvideerimiseks on vaja muld suure koguse veega läbi uhta.
APL

APL (nimetatud raamatu "A Programming Language" järgi) on interaktiivne massiiv-orienteeritud programmeerimiskeel ning integreeritud arenduskeskkond. Keel baseerub matemaatilisel notatsioonil ning loojaks on Kenneth E. Iverson. APL-il on mitmed ebatavalised omadused: Ta on kompaktne, kasutades sõnade asemel sümboleid ning rakendades funktsioone kogu massiivile kasutamata eraldi väljatoodud tsüklit. Ta on lahendus-orienteeritud, rõhutades algoritmide esitust eraldiseisvana masina arhitektuurist ja operatsioonisüsteemist. Tal on vaid üks lihtne ja läbiv rekursiivse järjekorra reegel: funktsiooni parempoolne argument on kogu temast paremale poole jääva avaldise tulemus. APL oli oluliseks mõjuriks tabelarvutuse ja funktsionaalse programmeerimise arengule, ning praegustele matemaatikaprogrammidele. Samuti on ta inspireerinud mitmeid hilisemaid programmeerimiskeeli. Hello world programm APL'is: 'Hello, world!'
COBOL

COBOL on üks vanimaid programmeerimiskeeli. Keele nimi on lühend sõnadest COmmon Business Oriented Language. Tema peamiseks rakendusalaks on äri-, finants- ja administratiivsüsteemid ettevõtetele ja valitsustele. COBOL on standardiseeritud standardiga ISO/IEC 1989. COBOL sisaldab alates 2002 standardist tuge objektorienteeritud programmeerimisele ja teistele moodsatale omadustele. Hello world programm COBOL'is: IDENTIFICATION DIVISION. PROGRAM-ID. HELLO-WORLD. PROCEDURE DIVISION. DISPLAY 'Hello, world'. STOP RUN. COBOLit on laialt kritiseeritud tema sõnaohtruse poolest. Näiteks on Edsger Dijkstra maininud: "COBOLi kasutamine vigastab mõistust; tema õpetamist tuleks seetõttu käsitleda kui kriminaalset tegevust." Dijkstra, 2006. "How do we tell truths that might hurt?"
Grüneriit

Grüneriit on amfiboolide rühma (ahelsilikaatide ning linoamfiboolide hulka) kuuluv lintstruktuuriga mineraal. Selle keemiline valem on Fe7Si8O22(OH)2. Grüneriit kristalliseerub monokliinses süngoonias. Kristallid on prismalised. Nad on enamasti nõeljad kuni kiudjad (peenekiulised, asbestjad, erim amosiit), radiaalkiirtega. Nad on tuhkhallid või pruunikasrohelised kuni pruunid. Kristallid võivad olla läbipaistvad, nende tahkudel on klaasiläige. Läbipaistmatu, kiudja haabituse korral (amosiit) on tahkudel pärliläige. Kriips on valge. Mineraali kõvadus Mohsi astmikul on 5 kuni 6 ja tihedus on 3,4–3,6. Grüneriit moodustub kontaktmoonde käigus keskmise ja kõrge astme rauaformatsioonides ja mõnes sinikildas. Grüneriit esineb parageneesis muu hulgas koos fajaliidi, granaatide, hematiidi, hedenbergiidi, magnetiidi, kvartsi ja ribekiidiga. Grüneriiti on 2010. aasta seisuga leitud umbes 150 kohast Ameerika Ühendriikides, Austraalias, Austrias, Boliivias, Brasiilias, Hiinas, Hispaanias, Indias, Jaapanis, Kamerunis, Kanadas, Lõuna-Aafrika Vabariigis, Madagaskaril, Norras, Portugalis, Prantsusmaal, Rootsis, Slovakkias, Soomes, Suurbritannias, Tšehhis, Ukrainas, Ungaris ja Venemaal. Grüneriidi avastas 1853 Prantsusmaal Sarvengude'i jäärakus Collobrièresi lähedal Gustav Adolf Kenngott, kes pani mineraalile nime seda esimesena analüüsinud Šveitsi-Prantsuse keemik Louis Emmanuel Gruner' auks. Amosiiti kaevandatakse peamiselt Lõuna-Aafrika Vabariigis, kus sellega tegeleb ettevõte Asbestos Mines of South Africa, mille lühendi järgi amosiit on nime saanud. Amosiiti tarvitati Euroopas varem asbestina, kuid nüüd see on keelatud. Mõnel pool mujal on ta veel ehitusmaterjalina kasutusel. Pikemaajaline kokkupuude grüneriidiga võib sissehingamise tõttu tekitada vähktõbe. Sissekanne saidil webmineral.com Handbook of Mineralogy