Olivo ja Pasquale

"Olivo ja Pasquale" (originaalis Olivo e Pasquale) on Gaetano Donizetti koomiline ooper (melodramma giocoso) kahes vaatuses Giacomo Ferretti libretole Simeone Antonio Sografi samanimelise komöödia (1794) järgi. Esmaettekanne toimus 7. jaanuaril 1827 Rooma Teatro Valles. Rollide esmaesitajad: Domenico Cosselli (Olivo), Giuseppe Frezzolini (Pasquale), Emilia Bonini (Isabella), Luigi Garofolo (Columella), Stanislao Prò (Diego), Anna Scudellari Cosselli (Camillo) ja Agnese Loyselet (Matilde). Pärast väga intensiivset Napolis veedetud loomeperioodi ("Alahor in Granata", "Elvida", "Gabriella di Vergy") lahkus Donizetti 31. augustil 1826 Rooma. Ta veetis Roomas järjest viis kuud. Rooma reisimise esialgne põhjus oli leping impressaario Aniceto Pistoniga, et järgmiseks karnevalihooajaks saab Teatro Valle uue koomilise ooperi. 30. septembril oli ilma orkestratsioonita valmis esimene vaatus ja pool teisest. Siis töö pisut takerdus, sest 29-aastase maestro tähelepanu pälvis 18-aastane Virginia Vasselli, kellega ta 1828. aastal abiellus. Uus ooper võeti esialgu üsna külmalt vastu. Primadonna Emilia Bonini ei saanud rolliga hakkama ning üldse olid Donizetti käsutusse antud lauljad keskpärased. Donizetti oli sunnitud Camillo rolli kastraadist osatäitja välja vahetama kontraaldist naislaulja vastu. Ka Jacopo Ferretti keskpärane libreto ei haaranud publikut. Kuid pärast esietendust hakkasid asjad paremini minema, sest muusikat hinnati. Kui Donizetti sai 1827. aastal Napoli Teatro Nuovo muusikaliseks juhiks, võttis ta "Olivo e Pasquale" teatri repertuaari, kuid muutis ooperi partituuri ja asendas Camillo rolli esitaja tenoriga. 1. septembril 1827 esietendunud uus variant oli edukas. Ooper levis paljudesse Itaalia teatritesse ja ka välismaale. Seda esitati Londonis (1832) , Barcelonas (1833), Bastias (1833), Nizzas (1839), Lissabonis (1836), Berliinis (1845) ja Viinis (1836 saksa keeles, 1847 itaalia keeles). Pärast 1871. aastat oli ooper kuni 1980. aastani unustuses, millal see esitati Barga festivalil Luccas. Hiljem on mõnel korral olnud Itaalia teatrite mängukavas. Olivo (bariton) Pasquale (bass) Isabella (sopran), Olivo tütar Monsieur Le Bross (tenor), Cadizi kaupmees Camillo (kontraalt, hiljem tenor), kaupmehe õpipoiss Columella (buffo bass), vaene rändur Diego (bass), vendade teenija Matilde (metsosopran), Isabella teenijanna Tegevus toimub 19. sajandi alguses Lissabonis ja käsitleb kahe venna, koleerilise Olivo ja heatahtliku Pasquale ettevõtmisi. Sündmused arenevad Olivo tütre Isabella abiellumissekelduste ümber. Isabella isa soovib, et tütar abielluks rikka Cádize kaupmehe La Brossiga. Kuid Isabella armastab noort õpipoissi Camillot. Le Bross on aga igati Isabellast huvitatud ja Olivo on järeleandmatu. Isabella tõotab, et kui isa ei anna enne kella viit järele, siis tema ja Camillo tapavad end. Isabella nõudmised teeb teatavaks tema teenijanna Matilde. Kell lööb viis korda. Pasquale minestab. Olivo kuulutab, et ta ei taha näha oma tütart surnuna, ning on seetõttu nõus, et Isabella abiellub sellega, kes talle meeldib. Seejärel võtab rõõmustav noorpaar vastu kõikide õnnitlusi. Camillo, Matilde, Olivo, Diego ja Columella ansambel kooriga „Spendo e spando” Isabella kavatiin „Come vuoi che freni il pianto” Isabella, Camillo ja Matilde tertsett „Non sa che sia dolor” Pasquale kavatiin „Bravi! Cari! Benedetti!” Koor „Dopo l'orrendo torbido nembo” Le Brossi kavatiin „Parea, che irato il vento” Pasquale, Olivo, Columella ja Le Brossi kvartett „Alto là, signor mio bello” Ansambel „Un dì gli affanni miei” Olivo ja Pasquale duett „Siete un asino calzato” Le Brossi ja Isabella duett „Isabella! Voi scherzate?” Olivo aaria „Se il destino avesse scritto” Pasquale, Isabella, Olivo, Le Brossi, Camillo ja Columella sekstett „Isabella, ora la voce” Pasquale ja Le Brossi duett „Mobili di mio nonno” Ansambel „Caro padre!” Isabella aaria kooriga „Se palpiti d’affanno” William Ashbrook. Donizetti and His Operas, Cambridge University Press, 1982 Tiit Made. Ooperimaailm II köide, Tallinn, 2012 Bongiovanni. Donizetti Olivo e Pasquale CD, Bologna, 1980